stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Doorinen
Keskiaikainen ja nykyinen doorinen moodi > Keskiaikainen doorinen sävellaji

Bysanttilaisen ortodoksisen kirkon piirissä kehittyi varhain kahdeksan sävellajin järjestelmä, octoechos, jota käyttivät mallinaan myös länsi­eurooppalaiset musiikki­teoreetikot, kun he 800-luvulta alkaen kehittivät oman sävellajien järjestelmänsä. Koska tämä järjestelmä näytti yhteensopivalta sen kanssa, mitä Boethius oli kirjoittanut teoksensa De institutione musica, syntyi virheellinen käsitys, että bysanttilainen oktoechos olisi periytynyt sellaisenaan suoraan antiikin Kreikasta. Alkujaan termi doorinen oli kuitenkin tarkoittanut yhtä perinteisen kreikkalaisen teorian mukaista harmoniaa (monimerkityksinen termi, jolla voitiin tarkoittaa muun muassa kahdeksan säveltä sisältävää oktaavia), mutta toisella vuosisadalla Klaudios Ptolemaios käytti sitä, samoin kuin kuutta muutakin, tarkoittamaan määrittelemiään seitsemää tonoita eli transpositioavainta. Neljäsataa vuotta myöhemmin Boethius tulkitsi Ptolemaioista latinaksi ja tarkoitti niillä edelleen transpositioavaimia, ei asteikkoja. Kun länsieurooppalainen musiikin teoria 800-luvulla ensimmäisen kerran muotoiltiin, samat nimet, joihin lisättiin vielä hyper­miksolyydinen (myöhemmin hypo­miksolyydinen), saivat jälleen uudet merkitykset tuntemattoman tekijän laatimassa tutkielmasta Alia Musica. Tästä tutkielmasta laadittiin myöhemmin Nova expositio -niminen kommentaari, jossa nämä termit lopulta tulivat tarkoittamaan kahdeksaa diatonista oktaavilajia, toisin sanoen asteikkoa.
Edellä mainittua autenttista doorista asteikkoa pidettiin keskiaikaisessa musiikin teoriassa ensimmäisenä asteikkona. Järjestysluvun 2 sai samat sävelet sisältävä asteikko, joka alkoi kvartin tai kvintin verran päätössäveltä (D) alempaa, A- tai G-sävelestä ja päättyi kvintin, joskus sekstinkin verran päätössävelen yläpuolelle (A tai H). Se oli doorisen asteikon plagaalinen vastine, jota sanottiin myös hypodooriseksi sävellajiksi.
Sama asteikkomalli, mutta aloitettuna kvarttia tai kvinttiä alempana päätössäveltä eli D:tä
Keskiaikaisen teorian mukaan dooriseen asteikkoon kuului sen kuudentena sävelenä alentamaton H-sävel, mutta sen sijasta saattoi "erikoisluvalla" esiintyä siitä alentamalla saatu B-sävel. Tavallisimmin alentamaton kuudes sävel esiintyi nousevassa, alennettu laskevassa sävelkulussa. Kun kuudes sävel esiintyi alennettuna, doorisesta sävellajista tuli täysin aiolisen sävellajin ja samalla luonnollisen mollin kaltainen. Lisäksi asteikon seitsemäs sävel esiintyy doorisessa sävellajissa usein korotettuna, jolloin se saa johtosävelen luonteen.  Täten asteikon transponoimattomassa eli D:stä alkavassa muodossa esiintyy usein C:n sijasta Cis ja H:n sijasta laskevassa sävelkulussa B.
Keskiaikainen ja nykyinen doorinen moodi > Nykyinen doorinen moodi

Nykyaikainen doorinen moodi, jota esimerkiksi Mily Balakirev on nimittänyt venäläiseksi molliksi, on keskiaikaisesta kirkkosävellajista poiketen täysin diatoninen asteikko. Se voidaan soittaa pianon valkoisilla koskettimilla alkaen D:stä seuraavaan, oktaavia ylempänä olevaan D:hen saakka, tai transponoituna muulle sävelkorkeudelle, jolloin on käytettävä myös mustia koskettimia siten, että koko- ja puoliaskelet esiintyvät aina seuraavassa järjestyksessä:
Näille käytetään myös englanninkielisiin termeihin tone ja semitone perustuvia lyhenteitä:
Se voidaan käsittää asteikoksi, jossa on perussävelestä luettuna on pieni terssi ja pieni septimi, suuri sekunti ja suuri seksti sekä puhdas kvartti ja kvintti.
Duuriasteikko voidaan muuntaa dooriseksi asteikoksi aloittamalla asteikko koko­askelen verran perussävelen yläpuolelta, C-duurissa siis D:stä. Doorinen asteikko itsessään on kuitenkin mollin luontoinen, koska D:stä tulee tällöin uuden sävellajin perus­sävel, ja uuden asteikon kolmas sävel eli mediantti, F, on pienen terssin verran perussävelen yläpuolella. Näin ollen doorisen asteikon perussävelelle muodostettu kolmisointu on mollikolmisointu.
Esimerkkejä doorisesta moodista ovat:
D-doorinen, jossa ovat samat sävelet kuin C-duurissa, mutta asteikko alkaa D:stä: D-E-F-G-A-H-C-D.
G-doorinen, jossa ovat samat sävelet kuin F-duurissa, mutta asteikko alkaa G:stä: G-A-B-C-D-E-F-G.
As-doorinen, jossa ovat samat sävelet kuin Ges-duurissa, mutta asteikko alkaa Asista: As-B-Ces-Des-Es-F-Ges-As.
Doorinen asteikko on symmetrinen, sillä laskevassa asteikossa koko- ja puoliasteikot toistuvat samassa järjestyksessä kuin nousevassakin: T-S-T-T-T-S-T.
Luonnollisesta molliasteikosta tai sitä vastaavasta aiolisesta moodista doorinen asteikko eroaa vain siinä, että sen kuudes sävel on puoliaskelen verran korkeampi. Sen toonika- ja dominanttisoinnut eli I ja V asteen soinnut ovat molli­kolmi­sointuja mutta subdominantti- eli IV asteen sointu duurikolmisointu, kun taas aiolisessa moodissa sekin on mollisointu. Dominantin mollisointu toisaalta erottaa doorisen asteikon myös harmonisesta mollista, jossa dominantti­sointu on duuri­kolmisointu. Nousevasta melodisesta molliasteikosta doorinen asteikko eroaa siinä, että sen seitsemättä säveltä ei ole korotettu.
Sekaannusta saattaa aiheuttaa se, että nykyinen doorinen moodi muistuttaa lähinnä muinais­kreikkalaista fryygistä harmoniaa sen diatonisessa muodossa. Sen sijaan muinais­kreikkalainen doorinen harmonia muistuttaa nykyistä fryygistä moodia.
A:sta alkava doorinen asteikko akustisella kitaralla ylös- ja alaspäin soitettuna.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Tunnettuja doorisia sävellyksiä > Kansansävelmiä

"Drunken Sailor", englantilainen merimieslaulu
Scarborough Fair (Lilja, ruusu ja kirsikkapuu), englantilainen kansanlaulu
Tunnettuja doorisia sävellyksiä > Klassisia

"Et incarnatus est" Beethovenin messun Missa solemnis Credo -osassa
Jean Sibeliuksen sinfonia nro 6
Tunnettuja doorisia sävellyksiä > Virsiä

Seuraavat nykyisen suomalaisen virsikirjan virret:
Nro 7 "Valmistu Herran kansa", 52 "Maria Herran äiti", 293 "En tahdo Herrastani", 425 "Soi kiitosvirsi kerran" ja 566 "Yö joutuu etehemme", joissa kaikissa on sama ranskalainen (hypodoorinen) sävelmä 1500-luvulta
Nro 68 "Ristinpuussa Golgatalla", Rudolf Lagin sävelmä vuodelta 1868
Nro 79 "Oi Jeesus lähde autuuden", 577 "Sun kätes, Herra, voimakkaan" ja 601 "Maailmaa, Herra, armahda", joissa on sama keskiaikainen sävelmä
Nro 115 "Oi Luoja lohduttajamme" ja 205 "Nimeesi kokoon tulleina", joissa kummassakin on sama saksalainen (hypodoorinen) sävelmä 1500-luvulta
Nro 146 "Rauhan saivat pyhät Herran" ja 307 "Kiitos olkoon Jumalalle", Armas Maasalon muokkaama savolainen sävelmätoisinto
Nro 158 "Vihan päivä kauhistava", keskiaikainen sävelmä
Nro 193 "Autuuden ja armon sana", 426 "Menkää maiden ääriin asti", 522 "Anna, Herra, kansallemme" ja 588 "Rauhan Herra, maailmaasi", Rudolf Lagin sävelmä vuodelta 1867
Nro 283 "Ah Herrani, nyt tuskassa", Heikki Klemetin sävelmä vuodelta 1904
Tunnettuja doorisia sävellyksiä > Jazz-sävellyksiä

Herbie Hancockin Maiden Voyage – Sävellys on muotoa AABBA, jossa "A"-osuudet ovat doorisessa g-sävellajissa, "B"-osuudet aiolisessa a-mollissa.
Miles Davisin Milestonhes
Tito Puenten Oye Como Va, jonka on tehnyt suosituksi Santana.
Miles Davisin So What - Sävellys on muotoa AABA, missä "A"-osuudet ovat doorisessa d- ja "B-osuudet doorisessa es-sävellajissa.
Tunnettuja doorisia sävellyksiä > Populaarimusiikissa

The Beatles -yhtyeen "Eleanor Rigby" mainitaan toisinaan esimerkkinä doorisesta sävellyksestä. Siinä e-molliasteikon kuudes sävel (C) esiintyykin toisinaan doorisen asteikon mukaisesti korotettuna (Cis), mutta soinnutuksessa tämä sävel on korottamaton., toisin sanoen 4. asteen sointu esiintyy tavanomaisen mollin mukaisesti molli­kolmi­sointuna.
Pink Floydin Another Brick In The Wall, 2. osa
Abban Lay All Your Love on Me
Vastaavia asteikkoja muissa musiikkikulttuureissa

Doorista asteikkoa vastaava raga intialaisessa musiikissa on Kāfi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Doorinen Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dorian mode
E:stä alkava kreikkalainen doorinen asteikko, enharmoninen muoto, jaettuna kahteen tetrakordiin  Soita (ohje)
E:stä alkava kreikkalainen doorinen asteikko, kromaattinen muoto  Soita (ohje)
E:stä alkava kreikkalainen doorinen asteikko, diatoninen muoto  Soita (ohje).
Nykyinen D:stä alkava doorinen asteikko  Soita (ohje).
Käännös suomeksi
Mentuhotep II

Mentuhotep II, myös Nebhepetre, oli 11. dynastian faarao, joka hallitsi noin 2008 eaa. – 1957 eaa. tai 2049 – 1999 eaa. Mentuhotep oli aluksi vain eteläisen Egyptin hallitsija, mutta onnistui yhdistämään Ylä-Egyptin ja Ala-Egyptin uudelleen kukistamalla kilpailijansa ja aloitti keskivaltakuntana tunnetun ajanjakson. Torinon papyruksen mukaan hän olisi hallinnut 51 vuotta. Mentuhotep II:sta pidetään yhtenä muinaisen Egyptin suurimmista hallitsijoista.
Hänen vanhempansa olivat faarao Intef III ja kuningatar Jah. Noustessaan valtaistuimelle Mentuhotep hallitsi Ylä-Egyptiä, joka ulottui Assuanista Thinisiin. Thinis sijaitsi noin 145 kilometriä pohjoiseen pääkaupunki Thebasta. Ylä-Egypti oli ollut noin 60 vuotta ajoittaisessa sodassa Keski- ja Ala-Egyptin valtakunnan kanssa, jonka pääkaupunki oli Herakleopolis Megale. Kummankin valtakunnan pyrkimyksenä oli hallita koko maata.
Valtakautensa 14. hallintovuotena Mentuhotep II käynnisti hyökkäyksen Herakleopolista vastaan. Sodan kulusta ei ole tarkempia tietoja, mutta Mentuhotepin joukkoja auttoi se, että vihollisen pääkaupungissa tapahtui hallitsijoiden vaihdos. Viimeistään vuonna 1968 eaa. Mentuhotep oli valloittanut Herakleopoliin ja yhdistänyt koko Egyptin valtansa alle. Seuraavina vuosina taistelut jatkuivat pohjoisessa beduiineja vastaan, jotka tekivät ryöstöretkiä Niilin suistoalueelle. Nubian pohjoisosat liitettiin Egyptiin Mentuhotepin kauden loppupuolella. Mentuhotep teki myös sotaretken Libyaan sekä soti Siinain beduiineja vastaan. Deir el-Bahrin kivilohkareessa mainitaan keitaiden ja Ala-Nubian liittäminen Egyptiin. Henenun pylväässä mainitaan kostoretki beduiineja vastaan ja retki Libyaan, josta tuotiin saaliina puuta.
Yhdistymisen varmistamiseksi Mentuhotep alisti Keski-Egyptin paikalliset kuvernöörit, joista useimmat hän kuitenkin jätti virkaansa. Thebasta tuli valtakunnan pääkaupunki, ja Mentuhotepin uskolliset kannattajat saivat keskushallinnon tärkeimmät virat. Mentuhotep myös armahti ne kukistetut vihollisensa, jotka osoittivat lojaalisuutta uutta hallintoa kohtaan.
Egyptin yhdistymistä seurasi kaupan ja rakennustoiminnan valtava kiihtyminen. Mentuhotep rakensi temppeleitä useisiin paikkoihin Ylä-Egyptissä, mutta niistä on säilynyt vain vähäisiä jäänteitä. Thebaan hän rakennutti loisteliaan temppelin ja hautakompleksin. Sitä ympäröivät kukkulat olivat täynnä hänen virkamiestensä hautoja. Ilmeisesti Mentuhotep myös palautti kauppasiteet Puntin maan kanssa.
Mentuhotep II jätti kuollessaan seuraajalleen Sankhkare Mentuhotep III:lle yhdistyneen ja kukoistavan valtakunnan.
Kuvagalleria

Mentuhotep II:sta esittävä patsas Kairon Egyptiläisessä museossa.
Mentuhotep II:n hautatemppeli Deir el-Bahri ssa
Mentuhotep II:n hautatemppelin rekonstruktio
Mentuhotep II:ta esittävä reliefi hautatemppelissä
J. Michael Straczynski

| J>  Michael Straczynski |
| --- | --- |
 J. Michael Straczynski
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1954 (ikä 70)  Paterson, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  käsikirjoittaja, televisiotuottaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Joseph Michael Straczynski (tunnetaan myös lyhenteellä JMS, s. 17. heinäkuuta 1954 Paterson, New Jersey) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja televisiotuottaja. Straczynski tunnetaan erityisesti televisiosarja Babylon 5:n ja sen spinoffin Crusaden luojana. Babylon 5:n 110 jaksosta 92 on hänen käsikirjoittamaansa.
Toinen hänen luomansa sarja on Jeremiah, jota tuotettiin kaksi kautta vuosina 2002–2004. Hermann Huppenin sarjakuvaan perustuvan sarjan pääosassa oli Luke Perry.
Ensimmäinen valkokangaselokuva, johon Straczynski laati käsikirjoituksen, oli Clint Eastwoodin ohjaama Changeling – vaihdokas. Kyseisestä käsikirjoituksesta hän oli ehdolla BAFTA-palkinnon saajaksi.
Kirjoittajauransa alkuvuosina Straczynski työskenteli toimittajana ja tutkivana journalistina ennen siirtymistään fiktion pariin 1983. Hän on myös laatinut käsikirjoituksia lukuisiin supersankarisarjakuviin. Näihin lukeutuvat muun muassa Thor, Supreme Power, Tohtori Outo, Ihmeneloset ja Hämähäkkimies. Lisäksi Straczynski on kirjoittanut käsikirjoittamista käsittelevän tietoteoksen The Complete Book of Scriptwriting. Vuonna 1992 Kitt Peakin observatoriossa löydytylle asteroidille annettiin hänen kunniakseen ja etenkin hänen Babylon 5:n parissa tekemänsä työn perusteella nimi 8379 Straczynski.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta J. Michael Straczynski Wikimedia Commonsissa
J. Michael Straczynski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
J. Michael Straczynski Internet Speculative Fiction Databasessa (englanniksi)
JMSNews – J. Michael Straczynskin kirjoittamien viestien arkisto (englanniksi)
Worlds of JMS – J. Michael Straczynskin tuotannolle omistettu sivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
It’s Only Rock ’n’ Roll

| It's Only Rock 'n' Roll The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 13. marraskuuta 1973 –  27. toukokuuta 1974
 Julkaistu: 18. lokakuuta 1974
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Mick Jagger, Keith Richards
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 48.26
 Levy-yhtiö: Rolling Stones/Atlantic
Listasijoitukset
  1. (1974)    1. (5 viikkoa, 1974)    2. (marraskuu 1974)    2. (1974)    3. (viikko 43/1974)    5. (9. marraskuuta 1974)    6. (15. marraskuuta 1974)    9. (marraskuu 1974)
The Rolling Stonesin muut studioalbumit
| Goats Head Soup 1973 | It's Only Rock 'n' Roll 1974 | Black and Blue 1976 |
Singlet albumilta It's Only Rock 'n Roll
 ”It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)” Julkaistu: 26. heinäkuuta 1974  ”Ain't Too Proud to Beg” Julkaistu: 25. lokakuuta 1974
It’s Only Rock ’n’ Roll on brittiläisen rockyhtyeen The Rolling Stonesin lokakuussa 1974 julkaistu albumi. Se on yhtyeen järjestyksessään kahdestoista Britanniassa ja neljästoista Yhdysvalloissa julkaistu studioalbumi. Levy nousi Britannian listan kakkoseksi ja Yhdysvalloissa listaykköseksi.
It’s Only Rock ’n’ Roll jäi yhtyeessä vuodesta 1969 lähtien soittaneen kitaristi Mick Taylorin viimeiseksi Rolling Stones -albumiksi, sillä hän lähti yhtyeestä levyn ilmestymisen jälkeen. Taylorin seuraaja Ron Wood tekee ensiesiintymisensä Rolling Stonesissa nimikappaleella ”It’s Only Rock ’n’ Roll (But I Like It)”, jota hän oli mukana kirjoittamassa ja soittaa levytetyllä versiolla akustista kitaraa. Virallisesti Wood liittyi yhtyeen jäseneksi vuonna 1975. Nimikappaleesta on muodostunut yksi yhtyeen suurimmista klassikoista. Se julkaistiin singlenä, kuten myös The Temptations -cover ”Ain’t Too Proud to Beg”.
Albumin kansikuvan on tehnyt belgialainen taiteilija Guy Peellaert. Hän suunnitteli myös David Bowien samana vuonna ilmestyneen Diamond Dogs -albumin kansitaiteen.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mick Jagger ja Keith Richards, ellei toisin mainita.
A-puoli
If You Can’t Rock Me – 3.47
Ain’t Too Proud to Beg – 3.31 (säv. Norman Whitfield, Eddie Holland)
It’s Only Rock ’n’ Roll (But I Like It) – 5.07
Till the Next Goodbye – 4.37
Time Waits for No One – 6.38
B-puoli
Luxury – 4.30  (remasteroidulla CD-versiolla pituus on 5.01)
Dance Little Sister – 4.11
If You Really Want to Be My Friend – 6.17
Short and Curlies – 2.44
Fingerprint File – 6.33
Kokoonpano > The Rolling Stones

Mick Jagger – laulu, taustalaulu, kitara, sähkökitara
Keith Richards – taustalaulu, sähkökitara, akustinen kitara, basso
Mick Taylor – sähkökitara, slide-kitara, akustinen kitara, basso
Charlie Watts – rummut
Bill Wyman – basso, syntetisaattori
Kokoonpano > Vierailijat

Nicky Hopkins – piano
Billy Preston – piano, klavinetti, urut
Ian Stewart – piano
Ray Cooper – perkussio
Blue Magic - taustalaulu
Charlie Jolly - tabla
Ed Leach - lehmänkello
Kenney Jones - rummut (kappaleessa ”It's Only Rock ’n Roll (But I Like It)”)
Willie Weeks – basso (kappaleessa ”It's Only Rock ’n Roll (But I Like It)”)
David Bowie – taustalaulu (kappaleessa ”It's Only Rock ’n Roll (But I Like It)”)
Ron Wood – 12-kielinen akustinen kitara, taustalaulu (kappaleessa ”It's Only Rock ’n Roll (But I Like It)”)
Miksolyydinen

C:stä alkava miksolyydinen asteikko  Soita (ohje).
Miksolyydinen merkitsi musiikinteoriassa alun perin erästä muinaiskreikkalaista sävellajia ja siihen liittyvää asteikkoa. Myöhemmin sana tuli tarkoittamaan siitä täysin poikkeavaa keskiaikaista kirkkosävellajia sekä siihen liittyen nykyisin sellaista diatonista asteikkoa, joka esimerkiksi pianon valkoisilla koskettimilla ulottuu G:stä seuraavaan, oktaavia korkeampaan G:hen, mutta joka voidaan myös transponoida muulle korkeudelle, jolloin esimerkiksi C:stä alkavassa miksolyydisessa asteikossa H on alennettu B:ksi.
Kreikkalainen miksolyydinen sävellaji

Termi miksolyydinen on peräisin antiikin kreikkalaisesta musiikinteoriasta. Kreikkalaisen miksolyydisen sävellajin keksi 600-luvulla eaa. elänyt runoilija ja muusikko Sapfo. Antiikin Kreikassa miksolyydiseksi nimitetty sävellaji oli kuitenkin kokonaan toinen kuin myöhempi samanniminen kirkkosävellaji tai nykyinen samanniminen moodi.
Kreikkaisen teorian mukaan miksolyydinen tonos käytti asteikkoa, ”oktaavilajia”, joka vastasi kreikkalaista 
hypolyydistä asteikkoa käännettynä: diatonisessa muodossaan se oli asteikko, joka ylhäältä alaspäin luettuna
ulottui paramese -nimisestä sävelestä hypate hypaton -nimiseen säveleen. Siinä oli ylimpänä kokoaskel paramesen ja mesen välissä sekä sen jälkeen kaksi lyydistä tetrakordia, joista kummassakin oli kaksi kokoaskelta ja yksi puoliaskel. Tämä diatoninen muoto vastasi käytännössä asteikkoa, joka saadaan soittamalla pianon valkoisilla koskettimilla asteikko H:sta oktaavin verran alaspäin: H | A G F E | (E) D C H. Vastaavaa asteikkoa sanotaan nykyään lokriseksi. Miksolyydisestä asteikosta oli olemassa myös kromaattinen ja enharmoninen muoto. Kromaattisessa muodossa kumpikin tetrakordi käsitti pienen terssin ja kaksi puoliaskelta, enharmonisessa suuren terssin ja kaksi neljäsosa-askelta.
Keskiaikainen ja nykyinen miksolyydinen moodi > Nykyinen miksolyydinen asteikko

Nykyään miksolyydisellä tarkoitetaan asteikkoa, jossa koko- ja puoliaskelet seuraavat toisiaan muutoin samassa järjestyksessä kuin duuriasteikossa, paitsi että asteikon seitsemäs sävel on alennettu. Sitä sanotaan toisinaan myös dominanttiasteikoksi(engl. Dominant Scale, koska se rakentuu duuriasteikon dominantille. Siinä asteikon alennettu seitsemäs sävel muodostaa mediantin eli asteikon kolmannen sävelen kanssa tritonuksen.  Asteikon etumerkintä on sama kuin sen duurin, jonka perussävel on kvintin verran alempana.
Miksolyydistä sävellajia ei juuri käytetty klassisessa musiikissa, mutta nykyisin se on varsin yleinen jazzissa, funkissa, bluesissa ja rockmusiikissa.  Lisäksi Itä-Euroopan juutalaisten klezmer-musiikissa käytetään yleisesti Moloch -asteikkoa, joka on sama kuin miksolyydinen asteikko.
Esimerkkejä miksolyydisistä asteikoista:
C:stä alkava miksolyydinen asteikko: C-D-E-F-G-A-Bb-C
G:stä alkava miksolyydinen asteikko: G-A-H-C-D-E-F-G; voidaan soittaa pianolla pelkästään valkoisilla koskettimilla
D:stä alkava miksolyydinen asteikko: D-E-Fis-G-A-H-C-D.
Tunnettuja miksolyydisiä sävellyksiä > Kansansävelmiä

Old Joe Clark
She Moved Through the Fair, irlantilainen kansanlaulu
Tunnettuja miksolyydisiä sävellyksiä > Populaarimusiikissa

The Rolling Stones: Let It Loose
Television: Marquee Moon
Star Trek -televisiosarjan tunnussävel
Lynyrd Skynyrd: Sweet Home Alabama
Guns N’ Roses: Sweet Child O’ Mine (paitsi soolo-osuus es-mollissa)
The Beatles: Norwegian Wood (This Bird Has Flown) (muutamat säkeet doorisessa sävellajissa)
The Beatles: Hey Jude (vain ”outro”-osuus)
The Allman Brothers Band: Ramblin' Man (blues-sävyinen)
Them: Gloria
Gordon Lightfoot: The Wreck of the Edmund Fitzgerald
Madonna: Express Yourself
Lady Gaga: You and I
The Grateful Dead: Dark Star
Radiohead: Morning Mr Magpie
Lorde: Royals
Vastaavia asteikkoja muissa musiikkikulttuureissa

Doorista asteikkoa vastaava raga intialaisessa musiikissa on Khamāj.
Kirjallisuutta

Michael Hewitt: Musical Scales of the World.  The Note Tree, 2013.  ISBN 978-0957547001
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miksolyydinen Wikimedia Commonsissa
Mixolydian scale for guitar The Guitarist's Online Survival Kit. Viitattu 7.9.2015.
Edmund Fitzgerald Chords by Gordon Lightfoot, www.Ultimate-Guitar.Com www.Ultimate-Guitar.Com. Viitattu 7.9.2015.
H:sta alkava kreikkalainen diatoninen miksolyydinen asteikko  Soita (ohje).
E:stä alkava kreikkalainen kromaattinen miksolyydinen asteikko: yhdistetyt tetrakordit a ja b, yhteinen nuotti c ja erillinen intervalli d  Play (ohje)
E:stä alkava kreikkalainen enharmoninen miksolyydinen asteikko: yhdistetyt tetrakordit a ja b, yhteinen nuotti c ja erillinen intervalli d  Soita (ohje)
Nykyinen G:stä alkava miksolyydinen asteikko Play (ohje).
Käännös suomeksi
Isoglukoosi

Maissisiirappi on eräänlaista sokeria nestemäisessä muodossa.
Isoglukoosi eli glukoosi-fruktoosisiirappi tai runsasfruktoosinen maissisiirappi  on tärkkelysmakeuttaja, jota valmistetaan kemiallisesti tärkkelyspohjaisesta glukoosisiirapista.
Glukoosi-fruktoosisiirapin raaka-aineena käytettävää glukoosisiirappia voidaan valmistaa esimerkiksi maisista, riisistä tai vehnästä. Osa glukoosisiirapin glukoosista muunnetaan entsyymien avulla fruktoosiksi. Fruktoosi, eli hedelmäsokeri,  on luonnollisista sokereista makein, joten se on makeuttajana glukoosia tehokkaampi.
Isoglukoosi hyväksyttiin Suomessa virvoitusjuomien valmistusaineeksi vuonna 2017. Isoglukoosi merkitään Suomessa pakkauksiin nimellä glukoosi-fruktoosisiirappI, vaikka siinä on enemmän fruktoosia kuin glukoosia. Makeutuskäyttöön valmistetun isoglukoosin (HFCS-55) fruktoosi-glukoosisuhde säädetään tasolle 55/45, kun se on tavallisella sokerilla vain 50/50.
Elintarviketeollisuus on ryhtynyt käyttämään isoglukoosia, koska se on halvempaa kuin sokeri. Nestemäisenä sitä on myös helppo kuljettaa ja tuotannossa sekoittaa. Euroopan unioni on asettanut isoglukoosille tuotantokiintiöitä. Kyseinen kiintiö oli vuonna 2005-2006 noin 300 000 tonnia.
Otso Rantakari

| Otso Rantakari |
| --- | --- |
 Rantakari, 2023
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1993 (ikä 31) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ode, Oudi
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  182 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Kiekko-Vantaa (Mestis) Blues (SML) MODO Hockey (SHL) Tappara (SML) HC Davos (NL) EHC Biel (NL) Neftehimik Nižnekamsk (KHL) Fribourg-Gottéron (NL) HIFK (SML) Augsburger Panther (DEL) Sport (SML)
Otso Juhani Rantakari (s. 19. marraskuuta 1993 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Rantakari on pelannut Suomen A-maajoukkueessa kolme ottelua tehden yhden maalin. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupissa 17. joulukuuta 2020 Moskovan TsSKA Arenassa Tšekkiä vastaan. Rantakari merkittiin Suomen kakkospuolustajapariin Robin Salon viereen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa kahden miehen ylivoimalla. Rantakarin osuma jäi Suomen 4–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi.
Rantakari on pelannut myös 13 nuorten ja kuusi poikien maaottelua.
Ura > Saavutuksia

Jarmo Wasaman muistopalkinto SM-liigan vuoden tulokkaalle 2015
1x SM-kultaa (2017)
1x SM-hopeaa (2018)
1x SM-pronssia (2019)