stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niklas Bäckström
Ura Euroopassa > Varhainen ura IFK:ssa

Bäckström pelasi koko juniori-uransa IFK:ssa seuran eri ikäluokissa. Kaudella 1993–1994 hän pelasi C-nuorten SM-sarjaa. Kausina 1994–1996 Bäckström pelasi B-nuorissa. Kaudella 1996–1997 Bäckström pelasi A-nuorten SM-sarjan runkosarjassa 26 ottelua torjuntaprosentilla 91,4%. Hyvät otteet tekivät vaikutuksen seuran johtoportaassa ja IFK nosti Bäckströmin SM-liigaan kesken kauden. Bäckström teki SM-liigadebyyttinsä IFK:ssa jo samalla kaudella, mutta ehti pelata joukkueessa vain kaksi ottelua, ennen kuin seura siirsi hänet lainasopimuksella I-divisioonassa pelanneesseen Pitäjänmäen Tarmoon. Bäckström pelasi Tarmossa kahdeksan ottelua torjuntaprosentilla 87,5 ja palasi kauden jälkeen takaisin IFK:n organisaatioon.
Kaudella 1997–1998 Bäckström pelasi IFK:n A-nuorissa 14 A-nuorten SM-sarjaottelua, mutta sai myös tällä kaudella kokemusta aikuisten peleistä, kun hänet lainattiin loppukaudeksi I-divisioonajoukkue Kokkolan Hermekseen. Hermeksessä Bäckström pelasi yhdeksän ottelua torjuntaprosentilla 91,2, ja lainapesti sujui selvästi paremmin kuin Pitäjänmäen Tarmossa. Alkukaudesta Bäckström oli myös IFK:n SM-liigajoukkueen varamaalivahtina muutamissa otteluissa, muttei pelannut niissä lainkaan.
Kaudella 1998–1999 Bäckström nousi IFK:n SM-liigassa pelaavan edustusjoukkueen kakkosmaalivahdiksi. Hän pelasi SM-liigassa 16 runkosarjaottelua, joissa hänen torjuntaprosenttinsa oli 93,2% ja maalikeskiarvo 1,69. Kauden aikana Bäckström pelasi myös kahdeksan ottelua IFK:n A-nuorissa. Hän palasi edustusjoukkueen mukaan SM-liigan pudotuspeleihin, joissa Bäckström toimi joukkueen varamaalivahtina eikä pelannut pudotuspeleissä lainkaan. IFK voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa ja Bäckström saavutti näin ensimmäisen SM-mitalinsa.
Kaudella 1999–2000 Bäckström pelasi IFK:n SM-liigajoukkueessa vain neljä ottelua, joissa torjuntaprosentti oli heikko 78,5%. Bäckström pelasi huonosti ja peliaika oli vähäistä, joten IFK lainasi Bäckströmin I-divisioonaan, Forssan Palloseuraan. Forssassa Bäckström pelasi 22 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,8% ja auttoi FPS:n pudotuspeleihin, joissa hän pelasi kolme ottelua. Kauden jälkeen Bäckström jätti kasvattajaseuransa IFK:n.
Ura Euroopassa > SaiPa ja Tukholman AIK

Bäckströmin ja IFK:n yhteistyön päätyttyä Bäckström siirtyi vuonna 2000 Lappeenrannan SaiPaan. Bäckström oli joukkueen selvä ykkösvahti ja sai seurassa paljon peliaikaa. Hän torjui 49 SM-liigan runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,4%. Bäckström oli läpi kauden SaiPan avainpelaajia ja pelasi hyvällä tasolla, vaikkei onnistunutkaan torjumaan joukkuettaan SM-liigan pudotuspeleihin. Hyvät otteet melko heikon SaiPan maalilla eivät kuitenkaan jääneet huomaamatta ja Ruotsin Elitserienissä pelannut Tukholman AIK tarjosikin Bäckströmille kauden jälkeen sopimusta.
Bäckström tarttui haasteeseen ja pelasi kauden 2001–2002 AIK:n joukkueessa. Hän oli joukkueen ykkösmaalivahti ja pelasi yhteensä 40 runkosarjaottelua maalikeskiarvolla 3,05 ja torjuntaprosentilla 88,9%.<re name=elite/> AIK sijoittui kauden lopuksi viimeisten joukkoon ja joutui Kvalserieniin, Ruotsin liigakarsintaan, karsimaan liigapaikastaan. Kvalserienissä Bäckström pelasi yhdeksän AIK:n otteluista torjuntaprosentilla 92,1% ja piti AIK:n korkeimmalla sarjatasolla. Kauden jälkeen Bäckström jätti Tukholman ja palasi takaisin Suomeen.
NHL-ura > Siirto Minnesota Wildiin ja loistava debyyttikausi NHL:ssä, 2006–2007

Bäckström siirtyi kaudeksi 2006–2007 NHL:ään Minnesota Wildin joukkueeseen, vaikka hänellä oli vielä sopimus Kärppien kanssa kesken. Hän siirtyi NHL:ään varaamattomana ja varsin kokeneena pelaajana. Bäckström sai välittömästi paikan Wildin NHL-joukkueesta. Ennakkoasetelmissa hän oli seuran kakkosmaalivahti, Manny Fernandezin takana. Bäckström pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 6. lokakuuta 2006 torjuessaan Wildille 6–5 voiton Nashville Predatorsista. Tämä oli samalla hänen uransa ensimmäinen NHL-voitto.
Ensimmäisen nollapelinsä Pohjois-Amerikassa Bäckström pelasi 24. lokakuuta 2006 Wildin voitettua Phoenix Coyotesin 4–0. Bäckström nousi joukkueen ykkösvahdiksi ohi vammoista kärsineen Fernandezin. Tulokaskaudellaan hän torjui 41 runkosarjaottelua ja 23 voittoa. Runkosarjan päätteeksi Bäckström oli NHL:n tilastoykkönen päästettyjen maalien keskiarvon (1,97) suhteen. Hänellä oli myös NHL-maalivahtien paras torjuntaprosentti (92,9%). Bäckström voitti loistavasta kaudestaan palkintoina Roger Crozier Saving Grace Awardin NHL-runkosarjan parhaasta torjuntaprosentista, ja William M. Jennings Trophyn vähiten maaleja runkosarjassa päästäneen joukkueen maalivahtina. Jälkimmäisen palkinnon Bäckström jakoi Wildin toisen maalivahdin, Fernandezin, kanssa. Wild pääsi kaudella pudotuspeleihin, mutta putosi ensimmäisellä playoff-kierroksella. Bäckström pelasi Wildin viisi pudotuspeliottelua torjuntaprosentilla 92,4%, ja vakiinnutti Wildin ykkösmaalivahdin paikan itselleen. Bäckström oli myös viimeinen Roger Crozier Saving Grace Awardin voittaja, sillä palkintoa ei jaettu enää kauden 2007 jälkeen.
NHL-ura > Toinen kausi Minnesotassa ja nousu seuran selväksi ykkösmaalivahdiksi, 2007–2008

Pelattuaan erinomaisen debyyttikauden NHL:ssä 2006–2007, Wildin toimitusjohtaja Doug Risebrough tarjosi odotetusti Bäckströmille jatkosopimusta seuraan. Lisäksi Wild osoitti luottoa Bäckströmiin myymällä edelliskauden kakkosvahdin Manny Fernandezin Boston Bruinsiin. Wildin uudeksi kakkosvahdiksi nostettiin farmiseura Houston Aerosista melko kokematon Josh Harding. Bäckström aloitti toisen kautensa näin Wildin selvänä ykkösvahtina, Hardingin ollessa vain Bäckströmin kakkosmies ja tuuraaja, kun taas edelliskaudella Bäckström taisteli läpi kauden ykkösmaalivahdin paikasta Fernandezin kanssa.
Bäckström pelasi myös toisen kautensa maailman parhaassa jääkiekkoliigassa erittäin tasokkaasti. Hän torjui Wildille 33 runkosarjavoittoa, ja pelasi 58 ottelua. Bäckström kirjautti kaudesta torjuntaprosentin 92,0%, mikä oli NHL:n parhaimmistoa. Wild pääsi jälleen pudotuspeleihin, jossa se kuitenkin putosi taas ensimmäisellä kierroksella, hävittyään ottelusarjan Colorado Avalanchea vastaan voitoin 4–2. Pudotuspeleissä Bäckström ei pystynyt parhaimpaansa, ja torjuntaprosentti oli ainoastaan 90,0%.
NHL-ura > Loistava kausi 2008-2009; Vezina-Trophy ehdokkuus & NHL:n tähdistö-ottelu

Kaudella 2008–09 Bäckström oli jälleen loistovireessä Wildin tolppien välissä. Hän teki Wildin seuraennätyksen, eniten nollapelejä kaudessa, jättäen vastustajan nollille kahdeksan kertaa. Helmikuussa 2009 Bäckström valittiin NHL:n tähdistö-otteluun pelaamaan Lännen konferenssin tähdistöjoukkueeseen. Bäckström pelasi Lännen tähdistöjoukkueen maalilla tähdistö-ottelussa, ottelun toisen erän, päästäen neljä maalia. Ottelu päättyi Idän konferenssin voittoon 12–11, rangaistuslaukauksilla. "Bäcks" torjui Wildin maalilla yhteensä 71 ottelussa, mikä oli eniten kaikista NHL:n maalivahdeista. Torjuntaprosentti oli jälleen erinomainen: 92,3%. Wild ei kuitenkaan menestynyt erityisen hyvin Bäckströmin pelastuksista huolimatta, ja seura jäi ulos NHL:n pudotuspeleistä. Kauden päätteeksi Bäckström nimettiin ehdokkaaksi parhaan maalivahdin Vezina Trophyyn, jonka kuitenkin voitti Boston Bruinsin Tim Thomas. Bäckström sijoittui valintatilastossa toiseksi. Kauden jälkeen konkarivalmentaja Jacques Lemaire, joka oli ollut Wildin valmentaja koko sen ajan kun Bäckström oli ollut joukkueessa, erosi ja tilalle tuli keltanokka Todd Richards, jolle pesti oli ensimmäinen päävalmentajana.
NHL-ura > Vaikeammat ajat, kaudet 2009–2010 ja 2010–2011

Kauden 2008–2009 jälkeen Bäckström sai myös uuden jatkosopimuksen, jonka kesto oli aina vuoteen 2013. Palkkaa Niklas Bäckström sai 6 miljoonaa dollaria kaudelta, mikä teki hänestä yhden maailman parhaiten palkatuista jääkiekkomaalivahdeista.
Kausi 2009–2010 oli päävalmentajan vaihdoksen takia vaikea sekä Wildille että Bäckströmille. Taktiikka muuttui Todd Richardsin alaisuudessa hyökkäävämmäksi, jolloin Wildin puolustuspeli heikkeni ja samalla putosivat Bäckströmin torjuntatilastot. Maalikeskiarvo nousi 2.73:een ja torjuntaprosentti laski 90,3 %:iin. Kauden aikana vaivasivat myös nivuset sekä olkapää, jotka rokottivat Bäckströmin pelivirettä. Bäckström pelasi kaudella 61 ottelua, ja joutui olemaan useista otteluista sivussa.
Kaudella 2010–2011 Bäckström pelasi tilastollisesti jälleen todella hyvän kauden ja palasi NHL:n maalivahtieliittiin, vaikka pelasikin ainoastaan 51 ottelua loukkaantumisten takia. Hänen torjuntaprosenttinsa oli huomattavasti edelliskautta parempi, sillä kiekot pysähtyivät torjuntaprosentilla 91,6. Pudotuspelit jäivät kuitenkin jälleen vain haaveeksi, kuten myös kausilla 2008–2009 ja 2009–2010, mikä oli jälleen suurpettymys Minnesotan faneille ja seurajohdolle. Niinpä GM Chuck Fletcher antoi kauden jälkeen Richardsille potkut.
NHL-ura > Kausi 2011–2012, Wildin hyvä alkukausi ja heikko loppukausi

Kaudella 2011–2012 Bäckström oli alkuvuoteen 2012 mennessä pelannut 39 ottelua erinomaisella torjuntaprosentilla 92,4, ja torjunut neljä nollapeliä. Bäckström oli alkukaudella huikeassa vireessä Wildin maalilla ja torjui kiekot yli 93,5 prosentin varmuudella ja samalla Wild nousi sarjataulukossa sekä johti jopa välillä koko liigaa. Hän oli useita otteluita sivussa kauden puolivälissä flunssan ja lapsensa syntymän takia, jolloin Wild putosi sarjataulukossa. Kun kapteeni Mikko Koivukin joutui olemaan osittain samaan aikaan Bäckströmin kanssa sivussa, pelasi Wild ilman kahta tärkeintä pelaajaansa lähes katastrofaalisesti. Tosin välillä Wildin kakkosvahti Josh Harding pelasi hyviä otteluita maalilla, ja oli jo nousta Wildin ykkösvahdiksi, mutta Bäckström piti lopulta paikkansa. Kokenut Bäckström pelasi lopulta kaudella 2011–2012 kaikkiaan 46 ottelua torjuntaprosentilla 91,9. Loistavan kauden aloituksen jälkeen Wild lopulta romahti kauas pudotuspeleistä.
Pian kauden 2011–2012 päätyttyä Los Angeles Kingsin Stanley-Cup voittoon, ilmoitti Wild panostavansa lujasti tulevaisuuteen ja asettavansa tavoitteet tulevina vuosina korkealle. Kesällä ilmoitettiin niin huippuhyökkääjä Zach Parisen kuin NHL:n parhaisiin puolustajiin luokeutuvan Ryan Suterin siirroista Minnesota Wildiin. Myöhemmin myös nuori keskushyökkääjä, superlupaus ja maailmanmestari Mikael Granlund siirtyi Wildiin Helsingin IFK:sta.
NHL-ura > Työsulun lyhentämä kausi 2012–2013 ja Wildin paluu pudotuspeleihin

Kun NHL:ssä alkoi työsulku, lokakuussa 2012 Bäckströmin uutisoitiin tehneen sopimuksen KHL-seura Dinamo Minskiin. Sopimus kuitenkin purkautui, sillä Bäckströmin oli mentävä lokakuussa pieneen polvileikkaukseen. Bäckströmin kieltäydyttyä tulemasta Minskiin myöhemminkään, KHL-seura pestasi maalilleen Pekka Rinteen työsulun ajaksi Nashville Predatorsista.
NHL-kausi 2012–13 päästiin aloittamaan vasta tammikuussa 2013, jonka Wild aloitti vierasottelulla Colorado Avalanchea vastaan. Bäckström oli Wildin maalilla ja aloitti kauden loistavasti torjuttuaan 4–2-voiton Coloradosta.
22. tammikuuta 2013 pelatussa ottelussa Bäckström teki itselleen harvinaisen virheen ottelussa Nashville Predatorsia vastaan, kun hän tuli maaliltaan vastaan ja syötti kiekon suoraan Predatorsin tšekkihyökkääjä Martin Eratille, joka ampui kiekon maalin ja Wild kärsi kauden ensimmäisen tappionsa. Wild aloitti vuoden 2013 helmikuun tappiolla Anaheim Ducksille 3–1, mutta Bäckström pelasi Wildin maalilla hyvän ottelun tappiosta huolimatta, torjuen 28 laukausta, joukossa huippupelastuksia.
Bäckström oli helmikuuhun mennessä pelannut Wildin maalilla kuusi ottelua, torjuntaprosentilla 90,9 % ja voittanut pelaamistaan otteluista kolme, lisäksi Wild sai yhden pisteen jatkoaika-tappiosta St. Louis Bluesia vastaan, jolloin Bäckström oli maalilla.
Niklas Bäckström valittiin ottelun ykköstähdeksi ottelussa Nashville Predatorsia vastaan, 10. helmikuuta pelatussa ottelussa. Bäckström teki ottelussa yhden upean huipputorjunnan ja torjui yhteensä 25 laukausta, Wildin 2–1 voitossa.
Bäckström torjui sunnuntaina 24. maaliskuuta 2013 neljännen voittonsa peräjälkeen, kun Minnesota Wild voitti San Jose Sharksin 2–0. Bäckström torjui ottelussa nollapelin 33 torjunnallaan, ja kauden torjuntaprosentti kohosi 92,1 %:iin. Samaisella voitolla Bäckström nousi NHL:n maalivahtitilaston kärkeen 16 voitollaan, Wildin ollessa menossa vahvasti pudotuspeleihin ensi kertaa sitten vuoden 2008.
Minnesotan pudotuspelipaikka varmistui lopulta vasta kauden viimeisessä ottelussa, kun Bäckström torjui 29 laukausta Wildin maalilla, 3–1 voitossa Colorado Avalanchea vastaan. Wild sijoittui NHL:n läntisessä konferenssissa kahdeksanneksi, ja saa näin ollen vastaansa pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Chicago Blackhawksin. Bäckström myös torjui Wildille tynkäkaudella 24 voittoa, mikä oli NHL:n tilastokärki. Samaan lukemaan pääsi tosin myös toinen suomalaisvahti, San Jose Sharksin Antti Niemi.
Pudotuspeleissä, ennen Wildin ensimmäistä ottelua Chicago Blackhawksia vastaan, Bäckström loukkaantui ja hänet talutettiin pois jäältä, Bäckström ei enää pystynyt pelaamaan kaudella 2012–2013, mikä oli osasyy, Wildin putoamiseen jo ensimmäisellä kierroksella.
NHL-ura > Takaisin Suomeen 2016–

Bäckström siirtyi takaisin Suomeen ja pelasi HIFK:ssa kaudet 2016–2018 ja Tapparassa kauden 2018–2019.
Saavutukset

Olympiahopeaa 2006
Olympiapronssia 2010
MM-hopeaa 2016
MM-pronssia 2006 ja 2008
SM-kultaa 2004 ja 2005
SM-hopeaa 1999 ja 2003
SM-pronssia 2018 ja 2019
William M. Jennings Trophy 2007 (yhdessä Manny Fernandezin kanssa)
Roger Crozier Saving Grace Award 2007
28 nollapeliä NHL:n runkosarjassa (tilanne 24.11.2013)
Minnesota Wildin seuraennätys voitoissa 114 (12.1.2010 vs. Vancouver Canucks)
Minnesota Wildin seuraennätys voittoja kaudessa 37 (2008–09)
Minnesota Wildin seuraennätys nollapelejä kaudessa 8 (2008–2009)
10 nollapeliä yhdellä SM-liigakaudella (2005–2006).
Valittiin Euroopan mestareiden cupin loppuottelun parhaaksi pelaajaksi tammikuussa 2005.
Pelasi 35 A-maaottelua.
Seurat

| --- | --- |
 1996–2000 HIFK   1996–1997 PiTa (lainalla)  1997–1998 Hermes (lainalla)  1999–2000 FPS   (lainalla)  2000–2001 SaiPa   2001–2002 AIK   2002–2006 Kärpät   2006–2016 Minnesota Wild   2016      Calgary Flames   2016–2018 HIFK   2018–2019 Tappara :  Bäckström Minnesota Wildissa
Stefan Ortega

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Stefan Ortega Moreno
Syntymäaika: 6. marraskuuta 1992 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Hofgeismar, Saksa
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 185 cm
Paino: 84 kg
Seura
Seura: Manchester City
Pelinumero: 18
Junioriseurat
: Jahn Calden
: Baunatal
–2007: Hessen Kassel
2007–2011: Bielefeld
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2014 | Bielefeld | 39 | (0) |
| 2014–2017 | 1860 München | 64 | (0) |
| 2017–2022 | Bielefeld | 166 | (0) |
| 2022– | Manchester City | 12 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. toukokuuta 2024.
Stefan Ortega Moreno (s.  Hofgeismar, Saksa) on saksalais-espanjalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Manchester Cityä. 185 senttimetriä pitkä Ortega on oikeajalkainen ja painaa 84 kilogrammaa. Manchester Cityssa hänellä on sopimus vuoden 2025 kesään asti. Manchester Cityyn Ortega siirtyi Arminia Bielefeldista ilmaisiirrolla heinäkuussa 2022. Ortega on pelannut Englannin Valioliigassa 12 ottelua, joissa kuusi nollapeliä.  Debyyttinsä Manchester Cityssa Ortega teki Mestarien liigan ottelussa Borussia Dortmundia vastaan lokakuussa 2022. Mestarien liigassa hän on pelannut Cityssä viisi ottelua. Toukokuussa 2024 Transfermarkt arvioi Ortegan arvon olleen 9 miljoonaa euroa.
Saavutukset

Päivitetty 27. toukokuuta 2024.
Saavutukset > Manchester City

Mestarien liiga: 2022–2023
Englannin mestari: 2022–2023, 2023–2024
FA Cup: 2022–2023
Saavutukset > Arminia Bielefeld

2. Bundesliigan mestari: 2019–2020
Aiheesta muualla

Ortega Manchester Cityn sivuilla
Manchester City – Englannin Valioliiga
2 Walker |
3 Dias |
5 Stones |
6 Aké |
8 Kovačić |
9 Haaland |
10 Grealish |
11 Doku |
16 Rodri |
17 De Bruyne |
18 Ortega |
19 Gündoğan |
20 Silva |
24 Gvardiol |
25 Akanji |
26 Savinho |
27 Nunes |
31 Ederson |
33 Carson |
47 Foden |
52 Bobb |
75 O’Reilly |
82 Lewis |
87 McAtee |
97 Wilson-Esbrand |
Manageri Guardiola
Antiokian ruhtinaskunta

Antiokian ruhtinaskunta oli ristiretkivaltio, joka perustettiin ensimmäisen ristiretken aikana vuonna 1098. Bahriyan mamelukit kukistivat sen vuonna 1268.
Valtaus ensimmäisen ristiretken aikana

Ensimmäisen ristiretken ritarit alkoivat piirittää Antiokiaa vuonna 1097. Antiokian kaupunki sijaitsi Orontesjoen varrella  noin 20 kilometriä mereltä ja sitä ympäröivät muurit, joissa oli 400 tornia. Piiritys kesti talven yli ja oli raskas niin piiritetyille kun piirittäjille. Ristiretkeläisten sanotaan joutuneen syömään omia hevosiaan pysyäkseen hengissä.
Lopulta Antiokia vallattiin kun ruhtinas Bohemond I sai tornin vartiomiehen päästämään piirittäjät kaupunkiin. Tämä tapahtui 3. kesäkuuta 1098 ja sitä seurasi kaupungin muslimiväestöön kohdistunut verilöyly. Vain neljä päivää myöhemmin Mosulista saapui armeija käskynhaltija Kerboghan johdolla piirittämään ristiretkeilijöitä. Bysantin keisari Aleksios I Komnenos oli puolestaan matkalla auttamaan ristiretkeläisiä, mutta palasi kuultuaan että kaupunki oli jo vallattu. Ristiretkeläiset kukistivat Kerboghan joukot kesä-heinäkuussa vuonna 1098.
Ruhtinaskunnan perustaminen

Kaupungin valtausta seurasi riita siitä, kuka saisi sen hallittavakseen. Bohemond ja hänen johtamansa normannit voittivat lopulta ja Bohemond julistautui Antiokian ruhtinaaksi. Hän oli myös Taranton ruhtinas.
Bohemond joutui Anatolian keskiosaa hallinneen turkkilaisen Danishmend-dynastian vangiksi vuonna 1100 ja ruhtinaskunnan hallitsijaksi nousi hänen veljenpoikansa Tankred. Hän laajensi ruhtinaskuntaansa ja valloitti Tarsuksen ja Latakian kaupungit Bysantin valtakunnalta. Bohemond vapautettiin vuonna 1103, mutta hän jätti Antiokian Tankredin hallittavaksi ja palasi itse Italiaan. Sieltä hän hyökkäsi Bysantin valtakuntaan, mutta Aleksios I kukisti hänet ja pakotti Bohemondin allekirjoittamaan Devolin rauhansopmuksen, joka teki Antiokiasta Bysantin vasallin Bohemondin kuoltua. Bohemond jätti Antiokian Tankredin huostaan ja palasi Italiaan, jossa hän kuoli vuonna 1111. Tankredista tuli myös Edessan kreivikunnan hallitsija kun Edessan kreivi Joscelin I jäi muslimien vangiksi.
Aleksios vaati että Tankred palauttaisi Antiokian Bysantille, mutta tämä sai tukea Jerusalemin kuningaskunnalta ja Tripolin kreivikunnalta. Tankredin kuoltua vuonna 1112 ruhtinaaksi nousi Bohemondin poika Bohemond II, joka oli kolmivuotiaan vielä liian nuori hallitsemaan itsenäisessti. Tankredin veljenpoika Salernon Roger hallitsi Antiokiaa siihen asti kun kuoli Ager Sanguinisin taistelussa. Antiokiasta tuli tämän jälkeen Jerusalemin vasalli ja sen hallitsijana toimi Jerusalemin kuningas Balduin II, joka hallitsi vuoteen 1126 saakka.
Bohemond II, joka avioitui Balduinin ja tyttären Alicen (käytetään myös nimiä Adelicia ja Antiokian Alice) kanssa, ehti hallita vain neljä vuotta. Antiokian ruhtinattareksi nousi hänen kaksivuotias tyttärensä, prinsessa Constance (1128–1163). Balduin toimi hallitsijana kuolemaansa asti vuonna 1131. Tämän jälkeen hallitsijaksi tuli Jerusalemin uusi kuningas Fulk. Vuonna 1136 Constance avioitui 8-vuotiaana 36-vuotiaan Raymond de Poitiers'n kanssa. Raymond hyökkäsi Bysantille kuuluvaa Kilikia vastaan ja keisari Johannes II Komnenos iski takaisin. Johannes saapui Antiokiaan vuonna 1138 ja pakotti Raymondin vannomaan hänelle uskollisuuttaan. Johannes joutui kuitenkin poistumaan kaupungista kun sen asukkaat alkoivat mellakoida.
Bysantin ja Armenian vallan alla

Sen jälkeen kun muslimit valtasivat Edessan vuonna 1144, Nur ad-Din hyökkäsi Antiokian kimppuun. Suurin osa ruhtinaskunnasta joutui muslimien vallan alle. Raymond kuoli Inabin taistelussa vuonna 1149. Vuonna 1153 Constance meni naimisiin erään Raynald de Chatillonin kanssa. Raynald joutui heti vaikeuksiin Bysantin kanssa ja vuonna 1158 hän joutui solmimaan rauhan keisari Manuel I Komnenoksen kanssa. Reynald joutui muslimien vangiksi vuonna 1160. Kun Manuelin puoliso keisarinna Irene kuoli, lähetti hän avustajansa etsimään itselleen uutta puolisoa Lähi-idän latinalaisista ruhtinaskunnista. Lopulta valinta osui Constancen tyttäreen Mariaan. Constance kuitenkin syrjäytettiin vuonna 1163 ja ruhtinaaksi nousi hänen poikansa Bohemond III. Bohemond jäi kuitenkin Nur ad-Dinin vangiksi jo seuraavana vuonna ja samalla Orontes-joesta tuli Antiokian ja Aleppon pysyvä raja. Bohemond palasi kaupunkiin vuonna 1165. Hän avioitui keisari Manuelin veljentyttären kanssa ja asetti samalla kaupunkiin uuden ortodoksisen patriarkan.
Antiokia selvisi Saladinin hyökkäyksiltä italialaiskaupungeista tulleiden laivastojen ansiosta. Hattinin taistelun jälkeen Bohemondin pojasta Bohemond IV:stä tuli Tripolin kreivi. Bohemondin vanhin poika Raymond avioitui armenialaisen prinsessan kanssa vuonna 1194. Bohemond III:n kuoltua vuonna 1201 syttyi valtataistelu Bohemond IV:n ja armenialaisia edustavan Bohemond III:n lapsenlapsen Raymond-Roupenin välillä. Bohemond IV otti vallan vuonna 1207, mutta Raymond hallitsi lyhyen aikaa vuosina 1216–1219.
Bohemond IV kuoli vuonna 1233 ja hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa Bohemond V. Häntä seurasi vuonna 1251 Bohemond VI, joka avioitui armenialaisen prinsessa Sibyllan kanssa vuonna 1254. Tähän loppui armenialaiskuningaskunnan ja Antiokian välinen vihanpito. Tosin Antiokia oli paljon naapuriansa heikompi, ja oli todellisuudessa Armenian vasalli. Mongolien ja mamelukkien sodan jälkeen mamelukit hyökkäsivät Armeniaa ja Antiokiaa vastaan, koska kummatkin olivat auttaneet mongoleja. Lopulta Baibars valtasi kaupungin vuonna 1268. Pian koko Pohjois-Syyria oli menetetty. Symbolinen "Antiokian ruhtinaan" arvonimi periytyi Kyproksen kuninkaille.
Luettelo Antiokian ruhtinaista

Bohemond I 1098–1111
Tankred, hallitsija 1100–1103 ja 1105–1112
Bohemond II 1111–1130
Salernon Roger, hallitsija 1112–1119
Balduin II, hallitsija 1119–1126 ja 1130–1131
Constance 1130–1163
Fulk, hallitsija 1131–1136
Raymond de Poitiers 1136–1149
Raynald de Chatillon 1153–1160
Bohemond III 1163–1201
Bohemond IV 1201–1216
Raymond-Roupen 1216–1219
Bohemond IV (uudelleen) 1219–1233
Bohemond V 1233–1251
Bohemond VI 1251–1268
Aikajana

Antiokian piiritys. Yksityiskohta Sébastien Mamerotin teoksesta noin vuodelta 1474.
Ristiretkivaltiot noin vuonna 1100
Vihan liekit

| Vihan liekit> Catching Fire |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Suzanne Collins
Kansitaiteilija:  Tim O'Brien
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu scifi
Kustantaja:  Scholastic
Julkaistu:  1. syyskuuta 2009
Sivumäärä:  391
Suomennos
Suomentaja:  Helene Bützow
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  354
ISBN:  978-951-0-35831-3

Edeltävä:  Nälkäpeli
Seuraava:  Matkijanärhi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vihan liekit (engl. Catching Fire) on yhdysvaltalaisen Suzanne Collinsin kirjoittaman Nälkäpeli-trilogian toinen osa vuodelta 2009. Teos on ilmestynyt suomeksi Helene Bützowin suomentamana, WSOYn kustantamana 2010. Vihan liekit on jatkoa sarjan ensimmäiselle osalle Nälkäpelille ja sitä seuraa trilogian viimeinen teos Matkijanärhi.
Kirjan pohjalta tehty samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2013. Sen pääosissa ovat Jennifer Lawrence, Josh Hutcherson ja Liam Hemsworth.