stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karatšai-Tšerkessia
Väestö > Etniset ryhmät

Kabardi-Balkarian nimikkokansallisuuksia, karatšaita ja tšerkessejä, oli vuoden 2002 väestönlaskennassa yhteensä 49,8 prosenttia maan väestöstä. Vuonna 2010 heillä oli jo 52,5 prosentin enemmistö tasavallan asukkaista.
Karatšait ovat turkkilais-tataarilainen kansa ja ovat läheistä sukua (joidenkin mukaan sama kansa) naapuritasavallan Kabardi-Balkarian balkaareille.
Tšerkessit puolestaan ovat kaukasialaisten kansojen abhaasilais-adygeläiseen ryhmään kuuluva kansa, ja ovat läheistä sukua naapuritasavallan Kabardi-Balkarian kabardeille. Sanalla tšerkessi on aikaisemmin tarkoitettu yleisesti kaikkia Kaukasian asukkaita ja Neuvostoliiton alkuaikoina kaikkia abhaasilais-adygeiläiseen ryhmään kuuluneita kansoja paitsi kabardeja. Sittemmin sana on rajoittunut tarkoittamaan vain sitä osaa abhaasilais-adygeiläisistä kansoista, joka asuu pääasiassa Karatšai-Tšerkessiassa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1989 | 1989 | 2002 | 2002 | 2010 | 2010 |
| kansa | määrä | osuus % | määrä | osuus % | määrä | osuus % |
| karatšait |  | 31,2 | 169 198 | 38,5 | 194 324 | 40,7 |
| venäläiset |  | 42,4 | 147 878 | 33,7 | 150 025 | 31,4 |
| tšerkessit |  | 9,7 | 49 591 | 11,3 | 56 466 | 11,8 |
| abazit |  | 6,6 | 32 346 | 7,4 | 36 919 | 7,7 |
| nogait |  | 3,2 | 14 873 | 3,4 | 15 654 | 3,3 |
| osseetit |  | * | 3 333 | 0,8 | 3 142 | 0,7 |
| ukrainalaiset |  | 1,5 | 3 331 | 0,8 | 1 990 | 0,4 |
| armenialaiset |  | * | 3 197 | 0,7 | 2 737 | 0,6 |
| tataarit |  | * | 2 021 | 0,5 | 1 696 | 0,4 |
| muut |  | 5,4 | 13 702 | 3,1 | 11 407** | 2,4** |
| yhteensä |  | 100 | 439 470 | 100 | 477 859 | 100,0 |
* Sisältyy muihin
** Sisältää 3 499 väestönlaskentaan osallistunutta (0,73 prosenttia), jotka eivät kertoneet etnistä ryhmäänsä.
Väestö > Uskonto

Maan asukkaista sunnimuslimeita ovat pääasiassa karatšait, tšerkessit, abazit ja nogait eli noin 51 prosenttia. Loput ovat pääasiassa ortodoksikristittyjä.
Koulutus

Pääkaupunki Tšerkesskissä on korkeakoulu ja Karatšajevskissa kasvatustieteellinen instituutti.
Hallinnollinen jako

Karatšai-Tšerkessia on jaettu 10 piiriin. Lisäksi Tšerkesskin ja Karatšajevskin kaupungit ovat suoraan tasavallan hallinnon alaisia. Piirien asukasluku on vuoden 2010 väestönlaskennasta.
| --- | --- |
 Abazan piiri (17 069 as.)  Adyge-Hablin piiri (16 186 as.)  Habezin piiri (30 356 as.)  Karatšajevskin kaupunkipiirikunta (39 658 as.)  Karatšajevskin piiri (30 376 as.)  Nogaitsyn piiri (15 659 as.) :  Prikubansken piiri (29 343 as.)  Tšerkessk (129 069 as.)  Urupin piiri (24 404 as.)  Ust-Džekutan piiri (50 641 as.)  Vähä-Karatšajevskin piiri (43 318 as.)  Zelentšukskajan piiri (51 780 as.) 
Karatšajevskin kaupunkipiirikunta on maantieteellisesti sirpaleinen kokonaisuus ja sisältää esimerkiksi Dombain lomataajaman tasavallan eteläreunalla, Dombai-Ulgen -vuoren läheisessä laaksossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karatšai-Tšerkessia Wikimedia Commonsissa
Karatšajevo-Tšerkesija Geografitšeskaja entsiklopedija- kokoelmaverkkotietosanakirjan artikkelien nettiversio. Viitattu 18.2.2014. (venäjäksi)
Karatšajevo-Tšerkesija Entsiklopeditšeski slovar- verkkotietosanakirjan artikkeli aiheesta (2009). Viitattu 18.2.2014. (venäjäksi)
Karatšajevo-Tšerkesija avtonomnaja oblast (1985) (venäjäksi)
Teberdinski gosudarstvennyi prirodnyi biosfernyi zapovednik (Teberdan luonnonpuisto) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zapoved.ru)
Teberdinski gosudarstvennyi prirodnyi biosfernyi zapovednik (Teberdan luonnonpuisto) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (teberda.org.ru)
Kavkazski gosudarstvennyi prirodnyi biosfernyi zapovednik (Kaukasian luonnonpuiston sivusto) (venäjäksi) (kgpbz.ru)
Kavkazski biosfernyi rezervat (Kaukasian luonnonpuistosta) (venäjäksi) (oopt.info)
Karatšai-Tšerkessian kaakkoisraja kulkee Euroopan korkeimman vuoren, Kabardi-Balkarian rajalla sijaitsevan kaksihuippuisen Elbrusin länsiosan kautta.
Näkymä Teberdan luonnonpuistosta Karatšai-Tšerkessian eteläosissa.
Karatšai-Tšerkessian kartta
Karatšai-Tšerkessian hallinnollinen jako (venäjäksi)
Magnetoenkefalografia

Aivomagneettikäyrä eli magnetoenkefalografia (lyh. MEG) on aivojen sähköisen toiminnan tuottamia magneettikenttiä mittaava kuvantamismenetelmä.
Aivojen toiminta perustuu hermosolujen sähkökemialliseen viestintään. MEG mittaa aivojen ulkopuolelta heikkoja magneettikenttiä, joita synnyttävät hermosoluviestintään liittyvät sähkövirrat. Näin aivojen toimintaa voidaan seurata millisekunnin tarkkuudella. MEG-mittauksen perusteella voidaan myös paikantaa nämä sähköisen toiminnan keskukset muutamien millimetrien tarkkuudella. MEG antaa siis tietoa siitä, milloin ja millä aivoalueella tapahtuu vilkasta hermosoluviestintää, kun tutkittava henkilö tekee annettua tehtävää, esimerkiksi lukee sanoja tai liikuttaa sormea.
MEG:tä käytetään toistaiseksi lähinnä tieteelliseen tutkimukseen, mutta sitä käytetään jonkin verran myös potilaiden tutkimiseen esimerkiksi epilepsian yhteydessä.
Aivomagneettikäyrä Suomessa

Suomalaiset tutkijat ja tutkimuslaboratoriot ovat olleet avainasemassa aivojen MEG-kuvantamisen kehityksessä. Suomessa on käytössä kolme MEG-laitteistoa: Espoossa Aalto-yliopiston Kylmälaboratorion Aivotutkimusyksikössä, Helsingissä Meilahden sairaalan BioMag-laboratoriossa ja Jyväskylän yliopiston monitieteisessä aivotutkimuskeskuksessa. Aalto-yliopiston Lääketieteellisen tekniikan ja laskennallisen tieteen laitoksella on rakenteilla uuteen SQUID-MRI-teknologiaan perustuva MEG-MRI-laite.
Aivomagneettikäyrä Suomessa > MEG-tekniikan kehitystyö Suomessa

Euroopan ensimmäiset SQUID-magnetometrit kehitettiin apul. prof. Toivo Katilan johtamassa matalien lämpötilojen fysiikan laboratoriossa toimineessa tutkimusryhmässä TKK:n Teknillisen fysiikan osastolla 1970-luvun alkupuolella. Laitteet mahdollistivat korkealaatuisten magneettisten herätevasteiden mittaukset. Kuulovasteita laitteilla mittasi LL Riitta Hari; tutkimusryhmän ensimmäinen kuuloherätevastetutkimus julkaistiin v. 1979. Hari siirtyi Katilan ryhmästä v. 1982 Kylmälaboratorioon, joka oli irtaantunut Teknillisen fysiikan osastosta erilliseksi yksiköksi v. 1973. MEG-laitekehitys jatkui prof. Olli Lounasmaan johdolla Katilan ryhmän erikoistuessa sydäntutkimukseen tiiviissä yhteistyössä HYKS:n lääkärien kanssa. Kylmälaboratorion ensimmäisen MEG-laitteen teki venäläinen Viktor Vvedensky; laitetta käytettiin kylmälaboratorion v. 1980 valmistuneessa, VTT:n kehittämässä magneettisesti suojatussa huoneessa.
Fyysikoista ja matemaatikoista koostunut MEG-teknologiaa kehittänyt tutkimusryhmä oli koko ajan teknisesti alan kärjessä valmistaen 1-kanavaisen MEG-laitteen v. 1982, 4-kanavaisen v. 1984, 7-kanavaisen v. 1986, 24-kanavaisen v. 1989 ja 122-kanavaisen v. 1992. Viimeksi mainittu laite oli vuonna 1989 Lounasmaan perustaman Neuromag Oy:n kehittämä. Neuromagista (nyk. Elekta Neuromag) tuli alan teknologiajohtaja; se toi markkinoille 306-kanavaisen laitteen v. 1998. Ensimmäisissä laitteissa olleet SQUIDit oli kehitetty TKK:lla; 1- ja 4-kanavaisissa käytettiin SHE:n, 24- ja 122-kanavaisissa IBM:n ja 306-kanavaisessa VTT:n kehittämiä SQUIDeja.
Neuromag Oy on kehittänyt SQUID-laitteita perustamisestaan (1989) lähtien.
Vuonna 2008 aloitettiin Aalto-yliopiston koordinoima EU-hanke MEGMRI, jossa kehitetään uuden sukupolven laitteistoa, jolla voidaan mitata rakenteellinen kuva (MRI) ja aivojen toimintaa (MEG) samanaikaisesti. Hankkeessa on Lääketieteellisen tekniikan ja laskennallisen tieteen laitoksen lisäksi Elekta Neuromag Oy, VTT, BioMag-laboratorio ja Aivon Oy.
Aivomagneettikäyrä Suomessa > MEG-tekniikan käyttö

Riitta Hari veti Kylmälaboratorion AIVO-ryhmän neurofysiologista tutkimusryhmää aina vuoteen 1996 saakka, jonka jälkeen hän on johtanut laboratorion koko MEG-ryhmää nimikkeellä Kylmälaboratorion Aivotutkimusyksikkö (Brain Research Unit, BRU).
MEG-mittaus

Mittauksissa tutkittava henkilö tyypillisesti istuu kypäränmallisen mittauslaitteen alla. Kypärän sisällä ovat magneettikenttää mittaavat SQUID-anturit, jotka toimiakseen vaativat erittäin kylmän toimintalämpötilan. Tästä syystä MEG-kypärä on yhteydessä termospullomaiseen suureen säiliöön, jossa oleva nestemäinen helium pitää anturit kylminä, -269 °C, ja suprajohtavassa tilassa. MEG-laite on sijoitettu magneettisesti suojattuun huoneeseen ympäröivän sähkömagneettisen kohinan vähentämiseksi, sillä aivojen tuottamat heikot magneettikentät ovat luokkaa 10 fT kun taas suojahuoneen ulkopuolella ympäristön tuottamat ei-toivotut kentät ovat erittäin paljon suuremmat, luokkaa 108  fT.
Tyypillisessä MEG-mittauksessa samaa ärsyketyyppiä (esim. puheääni) esitetään kymmeniä kertoja. MEG-signaali analysoidaan useimmiten keskiarvoistamalla noin sekunnin pätkä aivomagneettikäyrää kaikkien samantyyppisten ärsykkeiden jälkeen. Näitä herätevasteita verrataan eri ärsyketyyppien välillä. MEG-signaalista voidaan myös selvittää aivojen rytmisen toiminnan määrä kullakin taajuudella.
MEG-mittaus on kivuton ja siitä ei ole havaittu olevan haittaa tai vaaraa tutkittavalle. MEG-tutkimuksessa ei käytetä lääkeaineita, radioaktiivisia aineita tai röntgensäteilyä. Mittaus kestää tyypillisesti noin puoli tuntia.
Tiedon analysointi

MEG-laitteen tietokone kerää satojen eri puolille kypärää asetettujen SQUID-anturien tuottamaa aikasarjadataa. Kerätyn datan oikeanlainen tietokoneavusteinen analysointi on MEG-kuvantamisen mittauksen keskeinen vaihe. Aivovasteiden paikantamiseen (käänteisongelman ratkaisemiseen) on olemassa useita menetelmiä. Millään menetelmistä ei ole mahdollista saada varmaa vastausta aivoaktivaation sijainnista, koska ongelma ei ole yksikäsitteinen. Perinteinen dipolianalyysi perustuu oletukseen pistemäisistä lähdealueista kun taas minimivirta- ja miniminormiestimaatit yrittävät selittää mitatun signaalin mahdollisimman vähäisellä sähkövirran kokonaismäärällä aivoissa. Paikannustavasta riippumatta MEG:llä voidaan saada selville aktivoituneen aivoalueen keskipiste, ei sen laajuutta tai muotoa.
Vertailu muihin kuvantamismenetelmiin

MEG:llä on yhtä hyvä aikatarkkuus kuin aivosähkökäyrällä (millisekunteja), mutta MEG:llä aktivoituneiden aivoalueiden paikantaminen on helpompaa. MEG:n vahvuus verrattuna toiminnalliseen magneettikuvaukseen (fMRI) on mahdollisuus tutkia likimain paikannetun aivoalueen aikakäyttäytymistä. fMRI:n paikannustarkkuus puolestaan on MEG:tä parempi, jopa alle millimetri.
Kevyt Kanava

| Kevyt Kanava Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1996
Toimitusjohtaja:  Hannu Harju
Kotipaikka:  Lapua, Suomi
Toimiala:  Media
Liikevaihto:   191 000 € (2019)
Tilikauden tulos:   520 000 € (2019)
Henkilöstö:   7 (2019)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kevyt Kanava Oy on yksityinen, radiotoimintaa harjoittanut mediatalo. Se sijaitsee Lapualla ja toimi pääosin Etelä- ja Keski-Pohjanmaan alueella.
Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanava Oy:n radiotoiminnot. Kanavat liitettiin osaksi Nelonen Mediaa syyskuun 2019 alussa.
Kevyt Kanava aloittaa Classic Hits -radiokanavan lähetykset maaliskuun lopussa 2023.
Kanavat

Kevyt Kanava hallinnoi alla olevia kanavia:
Aito Hitti
Aito Iskelmä
Aito Iskelmä Harju & Pöntinen (tv-kanava)
Aito Kajaus
Katharina Schiechtl

Katharina Schiechtl (s. 27. helmikuuta 1993) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Itävallan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 61 maaottelua, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia. Hän pelasi muun muassa EM-kisoissa 2017, joissa Itävalta selviytyi välieriin. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2014 Suomea vastaan.
Seuratasolla Schiechtl on edustanut saksalaista Werder Bremeniä vuodesta 2013.
Karvasalmen työväentalo

| Karvasalmen työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Karvasalmi, Lapinlahti
Valmistumisvuosi:  1923
Rakennuttaja:  Karvasalmen Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Korkeus:  4 metriä
Kerrosala:  196 neliömetriä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvasalmen työväentalo oli Lapinlahden kunnan Karvasalmen kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Karvasalmen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1908, ja se liittyi SDP:hen. Vuonna 1909 yhdistyksellä oli 5 jäsentä, vuonna 1915 jäseniä oli 10. Yhdistys osti tontin 200 markalla vuonna 1916 ja aloitti työväentalon rakentamisen vuonna 1917. Sisällissota ja yhdistyksen sisäiset aatteelliset erimielisyydet viivyttivät rakennusprojektia, ja talo valmistui lopulta vuonna 1923. Yhdistys oli liittynyt vuonna 1920 perustettuun Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja talo takavarikoitiin pian valmistumisensa jälkeen. Karvasalmen työväenyhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1934. Talo myytiin valtion huutokaupalla vuonna 1936. Sotien jälkeen perustettu Karvasalmen sosialidemokraattinen työväenyhdistys anoi taloa valtiolta ja sai sen lunastettua vuonna 1948. Vuonna 1972 talo myytiin konevajaksi paikalliselle maansiirtourakoitsijalle. Vuonna 1996 talo oli edelleen pystyssä, mutta tyhjillään ja huonossa kunnossa.
Rakennus

Talo oli hirsirakenteinen, sen pinta-ala oli 196 neliömetriä ja korkeus 4 metriä. Salissa oli istumapaikat 120 hengelle.
Mark Donohue

| Mark Donohue |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1937 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1971, 1974–1975
Talli(t):  McLaren, Penske
Kilpailuja:  16 (14 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  8
Ensimmäinen kilpailu:  Kanadan GP 1971
Viimeinen kilpailu:  Itävallan GP 1975
Mark Donohue (18. maaliskuuta 1937 Summit, New Jersey, Yhdysvallat – 19. elokuuta 1975 Graz, Steiermark, Itävalta) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja.
Ura

Jo nuoruudessaan Donohue tapasi Roger Pensken, jonka kanssa hän päätyi tekemään yhteistyötä ja ajoi tämän tallissa monissa eri kilpasarjoissa. Hän menestyi hyvin pohjoisamerikkalaisissa sarjoissa, kuten Trans Am -sarjassa, Can-Am -sarjassa ja NASCARissa, kunnes siirtyi kokeilemaan Formula 1:iä Pensken tukemana vuonna 1971 ja ajoi Kanadan GP:ssä kolmanneksi. Donohue kuitenkin palasi nopeasti takaisin Amerikaan, jossa voitti Indianapolis 500:n 1972 ja IROC-mestaruuden 1974. Donohue kuitenkin palasi Penske Racingin mukana yrittämään uudelleen läpimurtoa Formula 1:ssä. Yritys päättyi surullisesti 1975 Itävallan GP:ssä Donohuen menetettyä autonsa hallinnan. Hän löi päänsä ulosajossa, vaipui seuraavana päivänä koomaan ja kuoli.
Ura > F1-tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971 | Penske-White Racing | McLaren  M19A | Ford  V8 | RSA | ESP | MON | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | CAN 3 | USA DNS |  |  |  |  | 16. | 4 |
| 1974 | Penske Cars | Penske  PC1 | Ford  V8 | ARG | BRA | RSA | ESP | BEL | MON | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | CAN 12 | USA Kesk. | - | 0 |
| 1975 | Penske Cars | Penske  PC1 | Ford  V8 | ARG 7 | BRA Kesk. | RSA 8 | ESP Kesk. | MON Kesk. | BEL 11 | SWE 5 | NED 8 | FRA Kesk. |  |  |  |  |  |  | 15. | 4 |
| 1975 | Penske Cars | March  751 | Ford  V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | GBR 5 | GER Kesk. | AUT DNS | ITA | USA |  | 15. | 4 |
Kunnianosoitukset

Donohue on valittu useaan moottoriurheilun kunniajäsengalleriaan. Hänet valittiin International Motorsports Hall of Fameen 1990, Motorsports Hall of Fame of Americaan 1990 ja Sports Car Club of Americaan eli SCCA:aan 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mark Donohue Wikimedia Commonsissa
Mark Donohue ajamassa voittoon Pocono Racewaylla 1971.
Mark Donskoi

| Mark Donskoi |
| --- | --- |
 Mark Donskoi (keskellä) Moskovan elokuvajuhlilla 1963 itäsaksalaisten kuvaajien kanssa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1901 Odessa
Kuollut: 21. maaliskuuta 1981 (80 vuotta) Moskova
Ammatti:  ohjaaja ja käsikirjoittaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1926–1981
Tunnetuimmat ohjaukset:  Gorki-trilogia (1938–40)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mark Semjonovitš Donskoi (ven. Марк Семёнович Донско́й, 6. maaliskuuta 1901 Odessa, Venäjän keisarikunta – 21. maaliskuuta 1981 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Maksim Gorkin omaelämänkerrallisiin teoksiin perustuvat elokuvat Gorkin nuoruus (1938), Maailmalla (1939) ja Elämäni yliopistot (1940).
Ohjauksia

Žižn (1927, Mihail Averbahin kanssa)
V bolšom gorode (1928, Mihail Averbahin kanssa)
Tsena tšeloveka (1929, Mihail Averbahin kanssa)
Pesnja o stšastje (1934, Vladimir Legošinin kanssa)
Gorkin nuoruus (Detstvo Gorkogo, 1938)
Maailmalla (V ljudjah, 1939)
Elämäni yliopistot (Moi universitety, 1940)
Romantiki (1941)
Kuinka teräs karastui (Kak zakalâlas’ stal’, 1942)
Sateenkaari (Raduga, 1944)
Lannistumaton (Nepokorjonnyje, 1945)
Kylän opettajatar (Selskaja utšitelnitsa, 1947)
Alitet uhodit v gory (1950)
Äitini (Mat, 1956)
Kalliilla hinnalla (Dorogoi tsenoi, 1958)
Kultaiset kahleet (Foma Gordejev, 1959)
Äidin sydän (Serdtse materi, 1966)
Äidin uskollisuus (Vernost materi, 1967)
Nadežda (1974)
Suprugi Orlovy (1978)
Kirjallisuutta

Cervoni, Albert: Marc Donskoi. Paris: Seghers, 1966. (ranskaksi)
Aiheesta muualla

Mark Donskoi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Katharina Schratt

Katharina Schratt, Heinrich von Angelin maalaus.
Katharina Schratt (11. syyskuuta 1853 – 17. lokakuuta 1940) oli itävaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin Itävalta-Unkarin hallitsijan Frans Joosef I:n pitkäaikaisena ystävättärenä ja luottohenkilönä.
Schratt syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Hän teki teatteridebyyttinsä 11-vuotiaana paikallisella näyttämöllä. Isän mielestä se oli skandaali ja hän lähetti tyttärensä luostarikouluun. Luostarikoulussa Schratt esiintyi koulukavereilleen ja koulun johtajatar kirjoitti Schrattin isälle, että ottaisi tämän pois koulusta.
Isän epäröinnin jälkeen Katharina Schratt sai luvan mennä Eduard Kirschnerin teatterikouluun Wienissä. Wienin näyttämöillä Schratt debytoi 17-vuotiaana. Vuonna 1873 hän esiintyi esimmäistä kertaa keisarille tämän valtaantulon 25-vuotisjuhlissa. Hänestä alkoi vähitellen tulla näyttämöiden suosikki ja hän teki pitkiä kierteita, joista yksi suuntautui New Yorkiin saakka. Avioliiton Schratt solmi vuonna 1879 unkarilaisen aristokraatin Miklós Kiss de Itteben kanssa. Pariskunnalle syntyi yksi poika. Vähitellen puolisot erkaantuivat toisistaan ja asuivat erillään ottamatta kuitenkaan eroa.
Vuonna 1884 Schratt oli Burg-teatterin näyttelijä. Keisari tuli puolisonsa Elisabetin kanssa katsomaan näytöstä. Keisari oli tuolloin 53-vuotiaas ja hänellä oli huonot välit puolisonsa kanssa.  Väitetään, että Elisabet rohkaisi Frans Joosefia tutustumaan Schrattiin ja aloittamaan tämän kanssa suhteen. Löydettyään Frans Joosefille ystävättären saattoi Elisabet elää erillään omaa elämäänsä.
Katharina Schratt ja keisari Frans Joosef noin vuonna 1910.
Elisabetin kuoltua vuonna 1898 Frans Joosefin ja Katharina Schrattin suhde syveni. Heidän suhteensa, yksinvaltiaan ja kauppiaan tyttären, oli kaikilla aikauden mittareilla erikoinen. Keisarin kirjeet kertovat suuresta kiintymyksestä ja kunnioituksesta. Schratt auttoi vähentämään hallitsijan tuntemaa yksinäisyyttä ja toi hoviin iloa ja lämpöä. Keisari maksoi Schrattin velat, lahjoitti tälle koruja ja palatsin. Pariskunnan välille tuli erimielisyyttä ja he eivät tavanneet vuosina 1900–1901. Riitojen sopimisen jälkeen pariskunta oli yhdessä keisarin vuonna 1916 tapahtuneeseen kuolemaan saakka. Heidän pitkä suhteensa oli täysin platoninen.
Schratt teki viimeiset roolinsa vuonna 1902. Hän tapasi Frans Joosefin viimeisen kerran 21. marraskuuta 1916, kaksi päivää ennen tämän kuolemaa. Uusi hallitsija Kaarle I kunnioitti Schrattia ja pyysi tämän vierailemaan surutalossa.
Keisarin kuoleman jälkeen Schratt näytteli vielä yhdessä elokuvassa, Der Ochsenkrieg, vuonna 1920. Hän asui loppuelämänsä keisarilta saadussa palatsissa. 1930-luvulla journalistit kiusasivat Scrattia toistuvasti pyytäen häntä julkaisemaan muistelmiaan. Hän totesi, että hänellä ei ole mitään kerrottavaa, sillä ei ole ollut mikään Madame de Pompadour. Viimeiset vuotensa Schratt oli uskonnollinen ja vieraili joka päivä Frans Joosefin ja Elisabetin haudoilla.
Luettelo Kuwaitin maavoimien kalustosta

Tämä on luettelo Kuwaitin maavoimien nykyisestä kalustosta.
Panssaroidut ajoneuvot > Taistelupanssarivaunut

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| M1A2 | Taistelupanssarivaunu | 218 |  |  |
| M-84 | Taistelupanssarivaunu | 75 |  | Lisäksi toiset 75 varastoituna. |
Panssaroidut ajoneuvot > Rynnäkköpanssarivaunut

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| BMP-3 | Rynnäkköpanssarivaunu | 120 |  |  |
| BMP-2 | Rynnäkköpanssarivaunu | 76 |  |  |
| Desert Warrior | Rynnäkköpanssarivaunu | 236 |  |  |
Panssaroidut ajoneuvot > Muut panssariajoneuvot

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| TPz Fuchs | Panssaroitu tiedusteluajoneuvo | 11 |  |  |
| M113A2 | Panssaroitu miehistönkuljetusvaunu | 230 |  |  |
| M577 | Panssaroitu miehistönkuljetusvaunu | 230 |  |  |
Kenttätykistö > Telatykit

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| M109A3 | Panssarihaupitsi | 37 |  |  |
| AMX-13 155mm F3 | Panssarihaupitsi | 18 |  |  |
| PLZ45 | Panssarihaupitsi | 51 |  |  |
Kenttätykistö > Kranaatinheittimet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| 81mm | Kranaatinheitin | 60 |  |
| 107mm | Kranaatinheitin | 6 |  |
| 120mm | Kranaatinheitin | noin 12 |  |
Kenttätykistö > Raketinheittimistö

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| BM-30 Smerch | Raketinheitin | 27 |  |
Panssarintorjunta-aseet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| HMMWV TOW | Panssarintorjuntaohjus | 66 |  |
| M901 TOW | Panssarintorjuntaohjus | 8 |  |
| TOW-2 | Panssarintorjuntaohjus | 44 |  |
| M47 Dragon | Panssarintorjuntaohjus |  ? |  |
| Carl Gustav | Sinko | noin 200 |  |
Ilmatorjunta

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Aspide | Ilmatorjuntaohjus | 12 |  |
| Starbust | Olalta laukaistava lmatorjuntaohjus | 12 |  |
| Stinger | Olalta laukaistava lmatorjuntaohjus |  ? |  |

| Oerlikon KD | Ilmatorjuntakanuuna | 12+ |  |
Kevsos-sopimus

Kevsos-sopimukset olivat kahdenvälisiä vapaakauppasopimuksia, jollaisia Suomi solmi Bulgarian, Puolan, Saksan demokraattisen tasavallan, Tšekkoslovakian ja Unkarin kanssa 1970-luvun puolessavälissä. Sopimuksen mukaan teollisuustuotteiden kauppa oli pääosin tullitonta, ja maataloustuotteiden kauppa säännösteltyä. Euroopan unionin laajenemisen myötä erillissopimukset tulivat tarpeettomiksi ja purettiin asteittain.
Kevsos-sopimukset solmittiin aikana, jolloin Neuvostoliitto oli Suomen tärkein kauppakumppani. Niillä pyrittiin vähentämään kaupan esteitä muiden sosialistimaiden kanssa samaan aikaan, kun länsikauppaa helpotettiin vapaakauppasopimuksella Euroopan yhteisön (EEC) kanssa.