stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nigerialaiskirjeet
Tapauksia Suomessa

Suomessa alkoi liikkua nigerialaiskirjeitä 1990-luvun alussa aluksi paperimuodossa, ja sittemmin ne ovat levinneet sähköpostitse.
Ensimmäinen suomalainen nigerialaiskirjeisiin liittynyt tapaus paljastui joulukuussa 1997, kun tulli takavarikoi suuren erän väärennettyjä ja mustaksi värjättyjä Yhdysvaltain dollareita Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Väärennökset olivat 20, 50 ja 100 dollarin seteleitä, ja takavarikoitujen setelien nimellisarvo oli yhteensä 1,5 miljoonaa Suomen markkaa. Rahat oli lähetetty suomalaisille vastaanottajille Nigeriasta. Keskusrikospoliisi epäili väärennösten liittyvän laajaan petossarjaan, jossa oli siirretty kuriirikuljetuksin tai eri pankkien kautta varoja nigerialaisille vuosina 1992–1997. Jutun tutkinnan yhteydessä pidätettiin kaksi länsisuomalaista, eri paikkakunnilta kotoisin olevaa liikemiestä, jotka olivat hankkineet lainoja eri yrityksiltä ja yksityishenkilöiltä. Kaksikko sanoi tarvinneensa varat jättimäisen Nigeriassa olleen perinnön realisoimiseksi ja siitä saatavien kymmenien miljoonien dollarien kotiuttamiseksi.
Tunnetuin suomalainen esimerkki nigerialaishuijaukseen lankeamisesta on Sunny Car Centerin tapaus. Hankkeen tarkoituksena oli rakentaa Hämeenlinnaan Euroopan suurin autokauppa. Toimitusjohtaja Markku Ritaluoma kuvitteli saavansa Sambian entisen presidentin Frederick Chiluban lesken Regina Chiluban lontoolaisessa pankissa olevat miljoonavarat Sunny Car Centerin rahoitukseksi. 33,6 miljoonan euron saamiseksi miehen tuli maksaa eteläafrikkalaiselle pankkitilille 336 000 euroa, minkä Ritaluoma poliisin varoituksista huolimatta teki. Rahat jäivät sille tielleen. Regina Chiluballa ei ollut koko asian kanssa mitään tekemistä; Chiluballa ei ollut hänen tiedottajansa mukaan hallussaan väitettyjä varoja eikä pankkitiliä Lontoossa.
Surkuhupaisaksi asian teki Ritaluoman osalta se, että hän lankesi nigerialaishuijaukseen jo toistamiseen. Aiemmin vuonna 2013 hän oli toimittanut ghanalaismiehelle 150 000 euroa, jonka jälkeen hänen piti saada 100 miljoonan euron sijoitus. Kun rahoja ei sitten alkanut kuulua, Sunny Car Center pyysi sijoitustaan takaisin. Tässä tilanne poikkeaa normaaleista nigerialaiskuvioista. Rahaa myös tuli takaisin, mutta se oli väärennettyä. Palautetussa rahassa oli väärennettyjä 500 euron seteleitä, joissa oli jopa samat sarjanumerot. Väärennettyjä rahoja tuli takaisin 94 500 euron "arvosta". Epäonnisten sijoitusten vuoksi Sunny Car Center hakeutui konkurssiin syksyllä 2015.
Toinen tunnettu nigerialaiskirjeisiin langennut suomalainen on ministeri Olavi J. Mattila, joka vuonna 2004 tuomittiin yhden vuoden ja neljän kuukauden ehdolliseen vankeuteen petoksesta ja velallisen epärehellisyydestä. Mattila ja hänen tanskalainen liikekumppaninsa olivat sijoittaneet sekä omia että muilta lainaamiaan rahoja nigerialaiskirjehuijauksiin 1990-luvun puolivälissä. Mattilan osalta tuomiota lieventäviksi seikoiksi katsottiin hänen korkea ikänsä ja heikentynyt terveytensä, teoista kulunut pitkähkö aika sekä se, että hän oli itsekin joutunut huijatuksi ja menettänyt runsaasti myös omia rahojaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poliisi varoittaa vastaamasta sähköisiin ”nigerialaiskirjeisiin”, 27.02.2003. Arkistolinkki, Internet Archive 9.8.2014.
Ylioppilaslehden artikkeli Ahneuden maantiede, 18.05.2006
Jaakko Suominen: Nigerialaiskirjeet ja Afrikan kuva digitaalisessa maailmassa (Arkistoitu – Internet Archive). Esitelmä 30.1.2004. Nigerialaiskirjeet osana digitaalista kulttuuria (Arkistoitu – Internet Archive). Tiedotustutkimus 2/2006.
Sostratos

Sostratos (m.kreik. Σώστρατος, Sōstratos, lat. Sostratus) voi viitata seuraaviin:
Sostratos, Herakleen ystävä kreikkalaisessa mytologiassa
Sostratos I, asklepiadi 3. sukupolvessa
Sostratos II (700/600-luku eaa.?), asklepiadi 8. sukupolvessa
Sostratos III (600-luku eaa.), asklepiadi 12. sukupolvessa
Sostratos (n. 323 eaa.), kuvanveistäjä
Sostratos (1 vuosisata eaa./jaa.), grammaatikko
Sostratos, jalokivien kaivertaja
Sostratos Aiginalainen (500-luku eaa.), kauppias
Sostratos Aleksandrialainen (200-luku eaa.), lääkäri
Sostratos Fanagoreialainen, kirjailija
Sostratos Khioslainen (n. 400 eaa.), kuvanveistäjä
Sostratos Knidoslainen (200-luku eaa.), arkkitehti, Aleksandrian majakan suunnittelija
Sostratos Makedonialainen (300-luku eaa.), Aleksanteri Suuren vastaiseen salaliittoon osallistunut
Sostratos Rhegionlainen (n. 424 eaa.), kuvanveistäjä
Stine Hovland

Stine Hovland (s. 31. tammikuuta 1991) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä seitsemän maaottelua. MM-kilpailuissa hän ei päässyt pelaamaan.
Hovland edustaa kotimaassaan Sandvikenia.
Stine Hovlandin sisko Even Hovland on myös maajoukkuejalkapalloilija.
Gertrud von Babenberg

Itävallan herttuatar Gertrud von Babenberg, Määrin ja Badenin rajakreivitär, Klosterneuburgin luostari Babenberger Stammbaum
Gertrud von Babenberg (Gertrud Itävaltalainen); (1226–24. huhtikuuta 1288) oli syntyjään Mödlingin herttuatar sekä Itävallan ja Steiermarkin herttuatar sekä Babenberg-suvun jäsen.
Hän oli Itävallan herttua Fredrik II:n veljentytär, joka oli Babenberg-dynastian viimeinen miespuolinen jäsen. Gertrud oli Itävallan herttuakunnan perimystä määrittelevän asiakirja Privilegium Minusin mukaan ensimmäinen sovun jäsen, joka perisi Itävallan ja Steiermarkin herttuakunnat lapsettoman Fredrikin kuoleman jälkeen, mutta täti Böömin kuningatar ja Itävallan herttuatar Margarete von Babenberg kiisti tämän vaateen.
Suku

Gertrudin vanhemmat olivat Mödlingin herttua Henrik II ”Henrik Julma” tai ”Henrik Jumalaton” (1208–1228) ja Agnes, jonka isä oli Thüringenin rajakreivi Hermann I. Hän oli heidän ainoa lapsensa. Mödlingin herttua Henrik oli Itävallan herttua Leopold VI:nn toiseksi vanhin poika. Henrikistä tuli vanhemman veljensä Leopoldin kuoleman jälkeen vuonna 1216 isänsä perillinen.
Henrik kuoli 26. syyskuuta 1228. Hän oli vain 20-vuotias ja ilman miespuolista jälkeläistä. Kaksi vuotta myöhemmin 28. heinäkuuta 1230 myös Henrikin isä herttua Leopold VI kuoli. Tämän seuraajaksi nousi Leopoldin kolmanneksi vanhin poika herttua Fredrik II. Koska Babenberg-suvussa periytyvä Itävallan herttuakunta oli Privilegium Minus -määräysten mukaan myös naislinjassa periytyvä, Gertrud asetti kiistanalaiseksi Fredrikin nousun valtaistuimelle vaatien Itävaltaa perinnökseen Leopold VI:n vanhimman pojan ainoana lapsena. Gertrudin vaatimus kuitenkin sivuutettiin setänsä eduksi.
Gertrud peri isänsä Mödlingin herttuakunnan, ja hänet asetettiin setänsä Fredrik II:n holhoukseen. Fredrik jäi kahden onnettoman avioliiton jälkeen lapsettomaksi, mikä teki Gertrudista Itävallan ja Steiermarkin herttuakuntien pääperillisen.
Ensimmäinen avioliitto

Fredrik II:n asemaa Itävallan herttuana vaikeutti hänen pitkäaikainen kiistansa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik II:n kanssa. Hänet asetettiin kiistan aikana valtakunnankiroukseen. Fredrikista tuli yllättäen vuonna 1245 yksi keisari Fredrik II:n tärkeimpiä liittolaisia, kun neuvottelut Wienin nimeämisestä hiippakunnaksi sekä Itävallan ja Steiermarkin muuttamisesta kuningaskunnaksi aloitettiin. Yksi myönteiseen lopputulokseen vaikuttaneista ehdoista oli, että herttuan 19-vuotias veljentytär Gertrud avioituisi kolme kertaa leskeytyneen 55-vuotiaan keisari Fredrik II:n kanssa.
Vaikka Venceslaus I Böömiläinen halusikin tätä liittoa, hän tähdensi että herttuatar Gertrudin ja hänen vanhimman poikansa ja perillisensä Määrin rajakreivi Vladislaus III:n (noin 1227–1247) välillä oli tehty alustava avioliittosopimus. Gertrud itse kieltäytyi avioliitosta iäkkään keisarin kanssa vedoten siihen, että tämä oli paavin asettamassa kirkonkirouksessa. Muut lähteet väittivät, että hän oli rakastunut Vladislausiin. Venceslaus I:n lähetti Itävaltaan armeijan painostaakseen erittäin konkreettisesti herttua Fredrik II:ta hyväksymään Gertrudin ja Vladislausin liiton. Osapuolet pääsivätkin sopuun kesäkuun 1245 alussa Veronassa. Herttua Fredrikin poliittisten tavoitteiden nopea nousujohde osoittautui kuitenkin traagisen lyhytaikaiseksi.
Fredrik II kaatui Leithan taistelussa 15. kesäkuuta 1246. Kuningas Venceslaus järjesti nopeasti herttuatar Gertrudin ja perillisensä maakreivi Vladislausin vihkimisen. Per hoc Wladislaus habebat Austriae ducatum (Näin Vladislaus sai Itävallan johtoonsa) nostatti mielialoja Böömissä, ja puolisonsa oikeuksien ja Böömin valtaistuimen perimismahdollisuuksien tukemana Itävallan ylimykset tunnustivat Vladislausin nopeasti herttuaksi. Vladislaus kuitenkin kuoli noin 20-vuotiaana 3. tammikuuta 1247 pian heidän avioitumisensa jälkeen.
Toinen avioliitto ja lapset

Vuonna 1248 22-vuotias herttuatar avioitui Badenin rajakreivi Herman VI:n (n. 1226–1250) kanssa vahvistaakseen omia vaatimuksiaan Itävaltaan. Seuraavana vuonna Gertrud synnytti ensimmäisen lapsensa Friedrichin (1249–1268). Iloisen tapahtuman kunniaksi Gertrud lahjoitti poikansa syntymäpaikkakunnalla Allandissa 30 ihmiselle laajoja viljelysmaita, josta tuli Allander Urhausbesitzerin maatalousyhteisön perusta. Vuonna 1250 Gertrudille syntyi toinen lapsi, jolle hän antoi äidinpuoleisen isoäitinsä mukaan nimeksi Agnes (1250–1295).
Puoliso Herman pystyi säilyttämään vain minimaalisen hallinnan herttuakunnissa, eikä lopulta voittanut Itävallan ylimysten vastustusta. Tämän seurauksena Gertrud ja lapset pakenivat hänen kotiseudulleen Meisseniin Saksiin, ja hänen suhteensa Hermaniin huononi merkittävästi. Gertrudin epäiltiin myrkyttäneen Hermanin, kun tämä kuoli 4. lokakuuta 1250.
Gertrud menetti paavin kuurian suosion ja sen myötä mahdollisuuden saada takaisin Babenbergin herttuakunnat Itävallassa ja Steiermarkissa, kun hän kieltäytyi avioitumasta Hollannin kreivi Vilhelm II:n veljen Florisin kanssa, joka oli myös paavi Innocentius IV:n suosima ehdokas.
Kolmas avioliitto ja jälkeläinen

Tällä välin täti sekä kilpailija Itävallan ja Steiermarkin herttuakuntien perimisessä, herttuatar Margarete von Babenberg (n. 1204–1266) avioitui helmikuussa 1252 Böömin kuningas Ottokar II:n kanssa, joka oli Venceslaus I:n toiseksi vanhin poika ja kruununperimysjärjestyksessä toisena. Böömin ylimystö hyväksyi Margareten ja Ottokarin Itävallan hallitsijoiksi. Menetettyään suurimman osan tuestaan Gertrud solmi 12. heinäkuuta 1252 liiton Unkarin kuningas Béla IV:n kanssa ja avioitui Bélan tyttären Annan puolison sukulaisen, Galitsian suuriruhtinas Roman Danilovitšin kanssa. Heille syntyi tytär, Galitsian suuriruhtinatar Maria Romanovna (1253–1280?). Epäonnistuttuaan pääsemään Itävallan herttuaksi Roman jätti Gertrudin sekä heidän tyttärensä ja palasi Ruteniaan. Pian tämän jälkeen avioliitto purettiin virallisesti vuonna 1253.
Perintö

Lopulta vuonna 1254 Gertrud sai osan Steiermarkista, 400 hopeamarkkaa vuodessa sekä Voitsbergin ja Judenburgin kaupungit. Vuonna 1267, kun Gertrude sekä hänen poikansa Friedrich eivät luopuneet vaatimuksistaan Steiermarkin ja Itävallan herttuakuntiin, kuningas Ottokar II vapautti heidät maistaan. Ottokar oli tähän erittäin motivoitunut, koska hän yritti avioitua uudelleen Unkarin kuningashuoneeseen. Hän ei voinut odottaa perillistä häntä huomattavasti vanhemman ja jo yli 50-vuotiaan kuningatar Margarete von Babenbergin kanssa ja avioliitto mitätöitiin vuonna 1261. Margareten kuolema vuonna 1266 teki Gertrudista Babenberg-dynastian ainoan laillisen perillisen.
Gertrudin poika Friedrich, joka oli seurannut Sisilian kuningas Konradinia tämän Italian tutkimusmatkalle, vangittiin 8. syyskuuta 1268 Asturassa Anzion eteläpuolella. Unkarin kuningas Kaarle Robertille luovutettuna hän pysyi nöyryyttävässä vankeudessa Napolissa Castel dell'Ovossa, kunnes hänet mestattiin julkisesti Piazza del Mercatolla Napolissa 29. lokakuuta. Seuraavana vuonna Gertrud karkotettiin ja hän menetti oikeutensa Windisch-Feistritzilhin alueeseen. Hän löysi jälleen turvapaikan perheensä luona Meißenistä.
Gertrudin loputkin aluevaatimukset loppuivat, kun Saksan kuningas, keisari Rudolf I antoi hänen herttuakuntansa omille pojilleen vuonna 1282. Herttuatar Gertrud von Babenberg kuoli kuusi vuotta myöhemmin 24. huhtikuuta 1288 pyhän Afran klarissalaisluostarissa Seusslitzin lähellä Meißenissä. Hänet haudattiin tämän luostarin kirkkoon.
Jälkeläiset

Hänen tyttärestään Kärntenin herttuatar Agnes von Badenista tuli äitinsä ja veljensä perillinen, mutta vuonna 1279 hän luopui oikeuksistaan Badeniin sekä Itävallan ja Steiermarkin herttuakuntiin. Toisessa avioliitossaan Heunburgin kreivi Ulrich III:n kanssa Agnesille syntyi viisi lasta: Friedrich, Herman, Margaret, Elisabeth ja Katharina. Pojat kuolivat ilman perillisiä. Vanhin tytär Katharina avioitui steiermarkilaisen aatelismies Ulrich Sanneckin kanssa. Heidän poikansa Friedrich I von Czilli peri lopulta isoisänsä omaisuuden. Hän oli Czillein suvun kantaisä, johon kuului Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna Barbara von Czilli, jonka tytär Elisabet Luxemburgilainen (1409–1442) avioitui Habsburg-sukuun kuningas Albrekt II:n puolisona.
Gertrudin nuorin tytär, Galitsian suuriruhtinatar Maria Romanovna, joka syntyi hänen kolmannesta avioliitostaan, avioitui 1260-luvun jälkipuoliskolla Joachim Gutkeledin kanssa.[3] Tämä oli Slavonian baani vuosina 1270-1272 ja 1276-1277 sekä kolme kertaa valtiovarainministeri vuosina 1272-1275. Hän oli myös ispaani eli maakuntien ylipäällikkö, kuten Baranian ja Pozsonyn. Heille syntyi tytär Clara, joka avioitui Roland Borsan kanssa, joka palveli Transilvanian voivodina vuosina 1282 ja 1284-1294; heillä ei ollut lapsia.
Kirjallisuutta

Engel, Pál: Magyarország világi archontológiája, 1301–1457, I [Secular Archontology of Hungary, 1301–1457, Volume I].  História, MTA Történettudományi Intézete, 1996.  ISBN 963-8312-44-0  (unkari)
Markó, Lázsló: A magyar állam főméltóságai Szent Istvántól napjainkig: Életrajzi Lexikon [Great Officers of State in Hungary from King Saint Stephen to Our Days: A Biographical Encyclopedia].  Helikon Kiadó, 2006.  ISBN 963-547-085-1  (unkari)
Mika, Norbert: Walka o spadek po Babenbergach 1246-1278.  Racibórz:  Wydawnictwo i Agencja Informacyjna WAW Grzegorz Wawoczny, 2008.  (puola)
Aiheesta muualla

Schirrmacher, Friedrich Wilhelm: Gertrud. Teoksessa Allgemeine Deutsche Biographie, osa 9, s. 70–71.  Leipzig:  Duncker & Humblot, 1879.  Artikkelin verkkoversio (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Svedberg

Svedberg tai Swedberg on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aila Svedberg (s. 1946), suomalainen näyttelijä
Anders Svedberg (1832–1889), suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja, valtiopäivämies
Emanuel Swedenborg, alk. Swedberg (1688—1772), ruotsalainen tiedemies, filosofi, mystikko ja teologi
Heidi Swedberg (s. 1966), yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko
Jesper Swedberg (1653–1735), ruotsalainen, piispa, virsirunoilija, professori ja teologi
Lars Svedberg (s. 1945), suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja, -ohjaaja
Lennart Svedberg (1944–1972), ruotsalainen jääkiekkoilija
Mauritz Svedberg (1852–1913), ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja
Niklas Svedberg (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija
Rudolf Svedberg (1910–1992), ruotsalainen painija ja olympiavoittaja
Ruth Svedberg (1903–2002), ruotsalainen kiekonheittäjä ja pikajuoksija
Theodor Svedberg (1884–1971), ruotsalainen Nobel-palkittu kemisti
Viktor Svedberg (s. 1991), ruotsalainen jääkiekkopuolustaja
Williot Swedberg (s. 2004), ruotsalainen jalkapalloilija.
Muita merkityksiä

svedberg (S), Theodor Svedbergin mukaan nimetty sedimentaationopeuden yksikkö.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Sosva (taajama)

| Sosva |
| --- | --- |
 Panoraama Sosvan taajamaan
 lippu:  vaakuna
 Sverdlovskin alue Venäjällä, alla taajaman sijainti alueella
 Sosva
 Koordinaatit: 59.167°N, 61.85°E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Sverdlovskin alue
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1938
Väkiluku (2010):  9 634
Aikavyöhyke:  UTC+6
 
 gerb.rossel.ru/ter/ter80 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sosva (ven. Со́сьва) on kaupunkimainen taajama Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Sosvajoen varrella 100 kilometriä (rautateitse) Serovista kaakkoon. Taajamassa on Alapajevskin ja Serovin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2009).
Taajamassa on puunjalostusteollisuutta.
Siellä toimi vuonna 1938 perustettu, Gulag-järjestelmään kuulunut Pohjois-Uralin vankileiri, jossa oli enimmillään (vuonna 1942) 34 400 vankia. Nykyään Sosvassa on neljä vankilaa.
Myös Hanti-Mansian Berjozovon piirin Saranpaulin maalaiskunnassa on Sosvan taajama.
Uni ja isänmurha

| Uni ja isänmurha: Kuusi esseetä taiteesta |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva
Kirjailija:  Sigmund Freud
Kieli:  saksa
Julkaistu:  1907–1928
Suomennos
Suomentaja:  Mirja Rutanen
Kustantaja:  Love Kirjat
Julkaistu:  1995
Sivumäärä:  255
ISBN:  951-8978-30-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uni ja isänmurha: Kuusi esseetä taiteesta on Love Kirjojen julkaisema kokoelma Sigmund Freudin kirjoituksia. Kokoelma julkaistiin vuonna 1995. Kirjoitukset on suomentanut Mirja Rutanen, ja esipuheen on kirjoittanut Mikael Enckell.
Kirja sisältää kuusi kirjoitusta, joissa Freud tarkastelee kirjallisuutta ja kuvataidetta:
Harhakuvitelmia ja unia W. Jensenin Gradivassa (1907)
Leonardo Da Vincin lapsuudenmuisto (1910)
Lippaanvalinnan teema (1913)
Michelangelon Mooses (1914)
Lapsuudenmuisto teoksesta Tarua ja totta (1917)
Dostojevski ja isänmurha (1928)
Teos avaa Freudin suhdetta kirjallisuuteen tai kuvataiteisiin. Hänen katsotaan yhdistelleen liian suorasukaisesti taiteilijan lapsuudenkokemuksia tämän tuotantoon. Taideteosten pienistä yksityiskohdista tehdään suuria päätelmiä ja yleistyksiä. Toisaalta Freudin kaunopuheinen tyyli on miellyttänyt taiteentutkijoita ja hänen tulkintansa ovat saaneet myönteistä huomiota.
Kirjoitusten alkuperäiset nimet ovat:
Der Wahn und die Träume in W. Jensens „Gradiva“
Eine Kindheitserinnerung des Leonardo da Vinci
Das Motiv der Kästchenwahl
Der Moses des Michelangelo
Eine Kindheitserinnerung aus „Dichtung und Wahrheit“
Dostojewski und die Vatertötung
Aiheesta muualla

Wilhelmsson, Putte: Freud maksaa liikaa lapsenruokkoja pop-psykologian isyydestä: Sata vuotta freudilaisuutta. Helsingin Sanomat 9.12.1995.
Stålström, Olli: Dominoiva äiti ja etäinen isä – psykoanalyyttisiä näennäisselittäjiä. Teoksesta Ulos kaapista (Like 2003). Finnqueer.net.
Sotilashuone

Sotilashuone (ruots. krigsmanshuset) on 1646–1773 käytössä ollut sotilaiden eläke- ja huoltolaitos Ruotsissa. Se sijaitsi Vadstenassa entisessä birgittalaisluostarissa. Sitä ylläpidettiin luostarin maaomaisuuden ja niin sanottujen sotilashuonetilojen maksamien verojen avulla.
Sotilaskeisari

Sotilaskeisari tarkoittaa Rooman valtakuntaa vuosina 193–284 hallinneita keisareita, jotka alun perin toimivat armeijassa päällikköinä, tai he saattoivat olla myös nousseet valtaan armeijan tuella.
Sosiaali- ja terveysalan tietolupaviranomainen

| Sosiaali- ja terveysalan tietolupaviranomainen Finlands tillståndsmyndigheten för social- och hälsovårdsdata> Findata |
| --- | --- |

 Findata toimii Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen yhteydessä.
Perustettu:  2020
Tyyppi:  Lupaviranomainen
Ministeriö:  Sosiaali- ja terveysministeriö
Sijainti:  Mannerheimintie 166 Helsinki
Valtio:  Suomi
Johtaja:  Johanna Seppänen
Aiheesta muualla
Sivusto
Sosiaali- ja terveysalan tietolupaviranomainen on Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalaan kuuluva lupaviranomainen. Tietolupaviranomainen toimii Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen yhteydessä, eriytettynä laitoksen muista toiminnoista. Tietolupaviranomainen käyttää itsestään oheisnimeä Findata.
Tietolupaviranomainen aloitti toimintansa vuonna 2020. Se myöntää luvat sosiaali- ja terveystietojen toissijaiseen käyttöön silloin, kun tietoja yhdistellään usealta rekisterinpitäjältä tai ne ovat peräisin yksityisiltä palvelunjärjestäjiltä. Aiemmin lupa tietojen käyttöön on pitänyt hakea erikseen kultakin rekisterinpitäjältä, eikä aineistojen toimittamiselle ole ollut yhdenmukaisia käytäntöjä. Tietolupaviranomaisella ei itsellään ole aineistoja, vaan se kerää ja yhdistelee tiedot sosiaali- ja terveysalan toimijoilta ja viranomaisilta.
Sosiaali- ja terveystietojen toissijainen käyttö tarkoittaa sitä, että sosiaali- ja terveydenhuollon asiakas- ja rekisteritietoja käytetään muussa kuin siinä ensisijaisessa tarkoituksessa, jonka vuoksi ne on alun perin tallennettu. Ensisijaista käyttöä ovat esimerkiksi potilaan hoitaminen tai etuuskäsittely. Tietojen toissijaista käyttöä ovat muun muassa tutkimus, tilastointi ja innovaatiotyö. Sosiaali- ja terveystietoja ei voi saada markkinointiin, yksilöllisten kaupallisten palvelujen määrittelemiseen tai päätöksentekoon.
Tietolupaviranomaisen toiminta perustuu lakiin sosiaali- ja terveystietojen toissijaisesta käytöstä eli niin kutsuttuun toisiolakiin, joka astui voimaan toukokuussa 2019.
Eduskunnan oikeusasiamies otti vuonna 2020 kantaa Tietolupaviranomaisen käyttöön ottamaan Findata-oheisnimeen. Eduskunnan oikeusasiamiehen mukaan oheisnimi sai viranomaisen verkkosivulla sen virallista nimeä olennaisesti suuremman painoarvon ja viranomaisen virallisen nimen tulee esiintyä asiayhteydessä ensisijaisena ja niin, että hallinnon asiakkaalle käy heti selväksi, että kyseessä on suomalainen viranomainen.
Aiheesta muualla

Sosiaali- ja terveysalan tietolupaviranomainen Findata Findata.fi
Toisiolaki mahdollistaa sosiaali- ja terveystietojen tietoturvallisen käytön, stm.fi
Skra Bełchatów

| Skra Bełchatów |
| --- | --- |

Koko nimi:  PGE Skra Bełchatów SSA
Perustettu:  1957
Kenttä:  Energia-halli, Bełchatów
– Kapasiteetti:  2 700 istumapaikkaa
Puheenjohtaja:   Konrad Piechocki
Valmentaja:   Philippe Blain
Sarja:  Puolan lentopalloliiga
KPS PGE Skra Bełchatów SSA on puolalainen lentopalloseura Bełchatówin kaupungista. Seuran edustusjoukkue voitti kaudella 2008–2009 muun muassa Puolan liigan mestaruuden sekä Puolan cupin pronssia. Lisäksi joukkue osallistui Mestareiden liigaan ja sai pronssia.[lähde? ]
Kotihalli

Kotiottelunsa joukkue pelaa Hala Energia -hallissa. Halliin mahtuu yleisöä 2 295 katsojaa.[lähde? ]
Historia

Bot Skra Bełchatów perustettiin vuonna 1957 Keski-Puolassa sijaitsevaan Bełchatówin pikkukaupunkiin. Bełchatów on vienyt viisi kertaa Puolan mestaruuden peräkkäin vuosina 2005-2009. Lisäksi se on saavuttanut liigassa pronssia kaudelta 2002 sekä voittanut Puolan Cupin mestaruuden kolme kertaa peräkkäin vuosina 2005, 2006, 2007 ja neljännen kerran vuonna 2009. Puolan Cupissa joukkue voitti hopeaa kaudella 2004 sekä pronssia 2008 kaudelta. Joukkue otti kaudella 2008 seuralentopallon arvostetuimman seurajoukkuekilpailunselvennä pronssiset mitalit kotikentällään.[lähde? ]
Saavutukset

Puolan liiga:
Puolan mestaruus(8): 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014
Puolan liiga-hopea(1): 2012
Pronssia liigassa(3): 2002, 2015, 2016
Puolan cup:
Puolan Cup-mestaruus(7): 2005, 2006, 2007, 2009, 2011, 2012, 2016
Puolan Cup-hopea(1): 2004
Puolan supercup:
Puolan Cup-mestaruus(2): 2012, 2014
Mestareiden liiga:
Mestareiden liiga-hopea(1): 2012
Mestareiden liigan pronssia(2): 2008, 2010
Mestareiden liigan neljäs merkintä(1): 2015
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut:
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut-hopea(2): 2009, 2010
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut pronssia(1): 2012
Muuta

Suomalaisista joukkueessa on pelannut keskitorjuja Janne Heikkinen vuosina 2006–2009.
Aiheesta muualla

Seuran virallinen sivusto
Leeds-Bradfordin kansainvälinen lentoasema

Leeds-Bradfordin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Leedsin ja Bradfordin kaupunkien välissä West Yorkshiressa, Englannissa.
Lentoasema tunnettiin alun perin Yeadon Aerodromena, kun siellä aloitettiin klubi-lennot ja harjoitukset vuonna 1931. Säännölliset lennot aloitettiin neljä vuotta myöhemmin Newcastleen, Edinburghiin, Blackpooliin ja Mansaarelle.