stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
231

| --- | --- |
Vuosisadat: I vuosisata · 100-luku · 200-luku · 300-luku · 400-luku
Vuosikymmenet: 190-luku · 200-luku · 210-luku · 220-luku · 230-luku · 240-luku 250-luku · 260-luku · 270-luku · 280-luku · 290-luku · 300-luku
Vuodet: 190 · 191 · 192 · 193 · 194 · 195 · 196 · 197 · 198 · 199 200 · 201 · 202 · 203 · 204 · 205 · 206 · 207 · 208 · 209 210 · 211 · 212 · 213 · 214 · 215 · 216 · 217 · 218 · 219 220 · 221 · 222 · 223 · 224 · 225 · 226 · 227 · 228 · 229 230 · 231 · 232 · 233 · 234 · 235 · 236 · 237 · 238 · 239 240 · 241 · 242 · 243 · 244 · 245 · 246 · 247 · 248 · 249 250 · 251 · 252 · 253 · 254 · 255 · 256 · 257 · 258 · 259 260 · 261 · 262 · 263 · 264 · 265 · 266 · 267 · 268 · 269 270 · 271 · 272 · 273 · 274 · 275 · 276 · 277 · 278 · 279 280 · 281 · 282 · 283 · 284 · 285 · 286 · 287 · 288 · 289 290 · 291 · 292 · 293 · 294 · 295 · 296 · 297 · 298 · 299 300 · 301 · 302 · 303 · 304 · 305 · 306 · 307 · 308 · 309
Syntyneitä

Cao Fang, Wei-kuningaskunnan tuleva hallitsija
Kuolleita

Cao Zhen, kiinalainen sotapäällikkö
Zhang He, kiinalainen sotapäällikkö
Ääriviivoja

| Ääriviivoja Anssi Kela |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. syyskuuta 2018
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Jussi Jaakonaho Anssi Kela
 Tyylilaji: pop-rock
 Levy-yhtiö: The Fried Music / EMI Capitol
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 4. 
Anssi Kelan muut julkaisut
| Parasta aikaa 2016 | Ääriviivoja 2018 |   |
Singlet albumilta Ääriviivoja
 ”Rakkaus upottaa” Julkaistu: 29. marraskuuta 2017  ”Ilves” Julkaistu: 20. huhtikuuta 2018  ”Jotain on poissa” Julkaistu: 14. syyskuuta 2018
Ääriviivoja on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan seitsemäs sooloalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2018. Kela on luonnehtinut levyä uransa monipuolisimmaksi, ja sillä kuullaan vaikutteita muun muassa Pink Floydilta, Pekka Pohjolalta ja Kelan omalta Nummela-albumilta. Alun perin Kelan suunnitelma oli hyödyntää taustayhtyettään koko levyllä, mutta hän päätyi lopulta työstämään kappaleita myös yksin kotistudiossaan. Lopullisella levyllä Kelan koko taustayhtyettä kuullaankin vain kahdella kappaleella. Albumin tuotannosta vastaavat Kela ja Jussi Jaakonaho. Ääriviivoja nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle neljä. Fyysisellä albumilistalla levy nousi sijalle kolme.
Levyltä julkaistiin kolme singleä, joista ”Ilves” nousi Suomen kaupallisten radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi.
Kappaleet

Kaikki san. ja säv. Anssi Kela.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Bumerangi | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ilves | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | SOS | 3.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Sä et tiennyt (mukana Yona) | 4.07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Rakkaus upottaa | 4.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Elämä jatkuu | 3.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Kiitos ei | 3.18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Jotain on poissa | 4.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Pelkään että jään yksin | 0.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kenenkään ei pitäisi olla yksin | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Kaiken tarkoitus | 4.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Lento (mukana Verneri Pohjola) | 6.50 |  |  |  |  |  |  |  |
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Aamuset  | negatiivinen |  |
Helsingin Sanomat : 
Desibeli.net : 
Kalajokilaakso : 
Keskisuomalainen : 
Soundi : 
Ääriviivoja sai pääosin positiivisen vastaanoton kriitikoilta. Levyn äänimaailma keräsi kiitosta, muun muassa Kalajokilaakson Jaakko Uusitalo totesi, että ”Kela ei 80-luvun psykoosissa ole tehnyt isoja kompromisseja ja tyyli sopiikin hänelle mainiosti”. Helsingin Sanomien Jarkko Jokelainen kuvaili levyä ”vauhkoontuneen tiedemiehen” luomukseksi, joka onnistuu ”hämmästyttämään mutta vielä useammin riemastuttamaan”. Keskisuomalaisen Aki Lehden mielestä Ääriviivoja oli ”positiivisesti levällään” ja  ”askel kohti uutta”.
Keskeisimpiä kritiikin kohteita olivat kappaleiden sanoitukset. Desibeli.netin Heikki Väliniemen mielestä levyn sanoitukset koostuivat ”mitättömistä kertomuksista”, jotka jäivät Soundin Lassi Linnolan mielestä ”häilyviksi tai sisällöltään merkityksettömiksi”. Aamusetin Ilkka Lapin mielestä sanoitukset liikkuivat ”pintatasolla” ja albumilla oli ”vahva välityön maku”.
Tekijät

| --- | --- |
 Anssi Kela – laulu, basso, synabasso, kitarat, kosketinsoittimet, huuliharppu, perkussiot, konerumpujen ohjelmointi, tuotanto, äänitys Muut soittajat Ville Kela – rummut (1, 3, 5, 7, 12), perkussiot (5)  Tuomas Wäinölä – kitara (3, 5, 6, 8), mandoliini (3), taustalaulu (5)  Antti Karisalmi – basso, taustalaulu (3, 5)  Saara Metsberg – kosketinsoittimet (3, 5, 8), laulu (3), taustalaulu (5)  Yona – laulu (4)  Pope Puolitaival – saksofoni (8)  Juho Viljanen – pasuuna (11)  Verneri Pohjola – trumpetti (12) :  Tuotanto Jussi Jaakonaho – tuotanto, äänitys, miksaus  Arttu Peljo – miksaus (5)  Svante Forsbäck – masterointi  Jukka Immonen – A&R  Vuokko Salo – valokuva  Bifu – kannet
Čalderanin taistelu

Čalderanin taistelu oli safavidien Persian Isma'il I:n ja Osmanien valtakunnan Selim I:n joukkojen välillä käyty taistelu lähellä Iranin ja Turkin nykyistä rajaa 23. elokuuta 1514. Taistelu päätyi musketein ja kanuunoin varustautuneen suuremman osmaniarmeijan voittoon. Safavidit menettivät vanhat tukialueensa Itä-Anatoliassa, minkä lisäksi osmanit valtasivat heidän pääkaupunkinsa Tabrizin. Sodat Persian ja osmanien välillä jatkuivat vielä vuosia Čalderanin taistelun jälkeen.
Tausta

Osmanien valtakunnassa sulttaani Selim I oli syrjäyttänyt isänsä Bayezid II:n vuonna 1512 ja valtaan noustuaan hän käänsi osmanien valtakunnan leviämissuunnan aiemmasta lännestä kohti itää. Persiassa olivat nousseet valtaan safavidit šaahi Isma'il I:n johdolla. Isma'il I oli kruunannut itsensä Tabrizissa ja valloittanut alueita Luoteis-Iranissa ja Azerbaidžanissa alueiltaan Irakista ja Iranin ylängöltä. Safavidit olivat šiialaisia ja heitä pidettiin uhkana sunnalaisille osmaneille. Selim I kokosikin yhteen suuren armeijan ja marssi kohti itää.
Taistelu

Taistelu Čalderanissa käytiin 23. elokuuta 1514. Taistelupaikka sijaitsee lähellä nykyistä Iranin ja Turkin rajaa Tabrizista luoteeseen. Selimin armeijaan sanotaan kuuluneen yli 100 000 miestä. Safavidien armeijassa oli vain noin 20 000–40 000 miestä. Osmanit olivat varustautuneet musketeilla ja kaanuunoilla, kun taas persialaisten sotaväki koostui enimmäkseen ratsuväestä. Tykistöä persialaisilla ei ollut lainkaan.
Taistelukentällä osmanien jalkaväki oli tehnyt rautaketjuilla toisiinsa yhdistyneistä vaunuista linnoituksen, jonka suojista heidän janitsaarinsa ja kenttätykistö saattoi ampua persialaisten joukkoja. Persialaisten kizilbaš-ratsuväki kärsi suuria tappioita onnistumatta murtamaan osmanien rivejä. Taistelun käännyttyä tappioksi Persian hallitsija Isma'il I pääsi vain vaivoin pakoon. Tarinan mukaan hän oli turhautuneena lyönyt miekallaan kanuunaa jättäen siihen syvän uurteen.
Seuraukset

Osmanien tappiot Čalderanissa olivat noin 3 000 miestä ja safavidien 6 000. Safavidien Persia menetti osmaneille safavidien vanhan tukialueen Itä-Anatoliassa, joka ei enää koskaan palautunut Persian käsiin. Osmanit marssivat myös safavidien pääkaupunkiin Tabriziin, josta safavidien oli pakko siirtää pääkaupunkinsa itään. Isma'il ei suuren tappionsa jälkeen enää koskaan johtanut joukkojaan taistelukentällä ja tappion muisto vaikutti myös häntä seuranneisiin hallitsijoihin. Osmaneja vastaan sovellettiin tulevaisuudessa suuren kenttätaistelun sijaan poltetun maan taktiikkaa ja huoltoreittien katkaisua. Sodat safavidien ja osmanien välillä jatkuivat vielä vuosia Čalderanin taistelun jälkeen, ja esimerkiksi Tabriz ja Bagdad vaihtoivat omistajaa moneen otteeseen.
Muistomerkki taistelupaikalla.
Ängelholm

| Ängelholm |
| --- | --- |
 Ängelholmin kirkko.
 Ängelholm
 Koordinaatit: 56°15′N, 12°51′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Ängelholmin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  12,83 km²
Väkiluku:  23 240
 – Väestötiheys:  1 811,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ängelholm on samannimisen Ängelholmin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Etelä-Ruotsissa Skånen läänissä ja Skånen maakunnassa. Ängelholmin taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 23 240 asukasta.
1970-luvun kuntauudistukseen asti Ängelholm oli myös kaupunki. Ängelholm on tunnettu kukkopilleistään, mutta niiden valmistus on häviävä perinne. Kaupungissa on enää yksi kukkopillien valmistaja. Matkailu on tärkeä elinkeino kaupungille, sillä pitkät hiekkarannat houkuttelevat ihmisiä Kattegatin rannoille. Ängelholmissa valmistetaan myös Koenigseggia, joka on ruotsalainen superauto.
Väestönkehitys

| Ängelholmin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 11 601 | 11 601 |
| 1965 | 1965 |    | 14 630 | 14 630 |
| 1970 | 1970 |    | 14 853 | 14 853 |
| 1975 | 1975 |    | 16 016 | 16 016 |
| 1980 | 1980 |    | 17 029 | 17 029 |
| 1990 | 1990 |    | 19 189 | 19 189 |
| 1995 | 1995 |    | 20 964 | 20 964 |
| 2000 | 2000 |    | 21 729 | 21 729 |
| 2005 | 2005 |    | 22 532 | 22 532 |
| 2010 | 2010 |    | 23 240 | 23 240 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Ängelholm kasvoi yhteen Skäldervikenin kanssa vuonna 1965.
Urheilu

Ängelholmista on kotoisin jääkiekkoseura Rögle BK.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Skånen läänin kuntien keskustaajamat
Käännös suomeksi
Ludvig I (Portugali)

| Ludvig I |
| --- | --- |
 
Portugalin kuningas
Valtakausi:  11. marraskuuta 1861 – 19. lokakuuta 1889
Edeltäjä:  Pietari V
Seuraaja:  Kaarle I

Syntynyt:  31. lokakuuta 1838 Lissabon, Portugali
Kuollut:  19. lokakuuta 1889 Cascais, Portugali
Puoliso:  Maria Pia 
Lapset:  Kaarle I  Afonso
Koko nimi:  Luís Filipe Maria Fernando Pedro de Alcântara António Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis João Augusto Júlio Valfando
Suku:  Bragança
Isä:  Ferdinand II
Äiti:  Maria II
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Ludvig I Hyvä (port. Luis o Popular; 31. lokakuuta 1838 Lissabon, Portugali – 19. lokakuuta 1889 Cascais) oli Portugalin kuningas vuosina 1861–1889.
Suku

Ludvig I:n koko nimi oli Luís Filipe Maria Fernando Pedro de Alcântara António Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis João Augusto Júlio Valfando.[lähde? ] Hän oli kuningatar Maria II:n ja tämän kuningaspuolison Ferdinand II:n toiseksi vanhin poika ja kuningas Pietari V:n nuorempi veli. Hänellä oli yhteensä 10 sisarusta, joihin kuului muun muassa Saksin kuninkaan Yrjön puoliso Maria Anna.
Kuningas, tieteiden ja taiteiden suosija

Ludvig I tuli kuninkaaksi 23-vuotiaana marraskuussa 1861 Pietari V:n kuoltua lapsettomana lavantautiin. Espanjan vallankumous synnytti vuonna 1868 Portugalissa kriisin, kun Ranskan keisari Napoleon III ehdotti Espanjan uudeksi kuninkaaksi joko Ludvigia tai tämän isää Ferdinandia. Iäkäs marsalkka ja moninkertainen entinen pääministeri João Carlos de Saldanha kaappasi vuonna 1870 vallan Ludvigin vastustelematta mutta joutui pian eroamaan. Ludvig suosi tämän jälkeen António Maria de Fontes Pereira de Melon johtamaa konservatiivista regenaattoripuoluetta (Partido Regenerador), mikä ajoi kilpailevan edistyspuolueen (Partido Progressista) tasavaltalaisuuden kannalle.
Ludvig oli kiinnostunut meritieteestä ja perusti Lissaboniin akvaarion. Hän oli myös erittäin kiinnostunut kirjallisuudesta, ei vain portugaliksi, vaan myös englanniksi. Hän käänsi ensimmäisenä William Shakespearen näytelmät Venetsian kauppias, Rikhard III ja Othello portugaliksi. Hänen tunnetuin teoksensa Portugalissa oli Hamletin käännös.
Avioliitto ja lapset

Ludvigin puolisona oli vuodesta 1862 Italian prinsessa Maria Pia, jonka vanhemmat olivat kuningas Viktor Emanuel II ja kuningatar  Maria Adelheid. Avioliitto oli aluksi onnellinen, mutta Maria Pia sairastui masennukseen toisen poikansa jälkeen, kun Ludvig otti itselleen lukuisia rakastajattaria. Pari sai kaksi poikaa:
Kaarle I (Carlos, 1863–1908), Portugalin kuningas
Alfonso (Afonso, 1865–1920), Porton herttua, kruununprinssi vuodesta 1908
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludvig I (Portugali) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Pietari V | Portugalin kuningas | Seuraaja: Kaarle I |
Kuningatar Maria Pia, Michele Gordigiani 1865.
Käännös suomeksi
Luettelo Orimattilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Orimattilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Orimattilan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Orimattilan kaupunki ja Artjärven kunta yhdistyivät 2011, minkä vuoksi luettelossa on myös entisen Artjärven kunnan kohteet.
Aiheesta muualla

Kartta keskustan patsaista[vanhentunut linkki]
Kartta Artjärven muistomerkeistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kartta Kuivannon hautamuistomerkeistä[vanhentunut linkki]
Lohtu (romaani)

| Lohtu: romaani |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tommi Melender
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  288
ISBN:  978-951-0-38366-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lohtu on Tommi Melenderin vuonna 2011 ilmestynyt romaani.
Aiheesta muualla

Juhani Karila: Romaanin raunioista nousee kaunis simulaatio (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 21.9.2011.
Katariina Anttila: Lohtu (Arkistoitu – Internet Archive). Keskipohjanmaa 11.10.2011.
Jukka Laajarinne: Lohtu. Privaattidosetti 4.11.2011.
Markku Kaskela: Lukija kiittää. Kiiltomato.net 16.11.2011.
Anssi Lehtimäki: Sanan ja kuvan voimasta (Arkistoitu – Internet Archive). Pohjalainen 17.12.2011.
Mirkka Hietanen: Lohtu=kosto (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 3/2012.
Tommi Melender haastattelussa Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video.
Tommi Melender lukee Prosak-proosaklubilla teostaan Lohtu, Kirjastokaista-video.
Zündapp

A Zündapp KS750, Wehrmacht
Zündapp oli saksalainen moottoripyörien valmistaja.
Yhtiön perusti Fritz Neumeyer 1917 Nürnbergissä. Yhtiössä oli mukana Krupp AG ja Thielin työstökoneyhtiö. Sen nimi oli lyhenne sanoista Zünder- und Apparatebau G.m.b.H. - se valmisti sytyttimiä ammuksiin. Vuonna 1919 Neumeyerista tuli yhtiön ainoa omistaja. Hän siirtyi vuonna 1921 moottoripyörien valmistukseen, joka jatkui vuoteen 1984.
Ensimmäinen Zündapp oli Z22 vuonna 1921. Sitä kutsuttiin, kuten tuohon aikaan mainonnassa oli tapana: "Motorrad für Jedermann", jokamiehen moottoripyörä.
Zündapp Typ 12 -prototyyppi

Vuonna 1931 Ferdinand Porsche suunnitteli Zündappin toimeksiannosta prototyypin kansanautosta. Projektin nimi oli "Auto für Jedermann", jokamiehen auto. Autossa oli Zündappin omaa suunnittelua oleva viisisylinterinen tähtimoottori. Vuoteen 1932 mennessä oli valmistettu kolme prototyyppiä. Projektista kuitenkin luovuttiin, sillä Zündappin moottoripyörämarkkinat vetivät hyvin eikä autoprojektia siksi haluttu lähteä jalostamaan. Autossa oli joitain piirteitä jotka myöhemmin periytyivät Porschen kehittämään KdF-Wageniin, josta myöhemmin kehittyi Volkswagen Kupla.
Raskaat moottoripyörät

Zündapp alkoi vuonna 1933 tehdä raskaita moottoripyöriä K-sarjassa. Suljettu moottoritila oli tuolloin uutuus, samoin kardaaniveto, josta nimeen tuli K-kirjain. Zündappin markkinaosuus kasvoi viidestä prosentista (vuonna 1931) 18 prosenttiin (vuonna 1937). Vuodesta 1940 sodan loppuun Zündapp valmisti yli 18 000 KS750-moottoripyörää Saksan maavoimille. Suomen armeija päätyi koulutusupseeri Reino Tenkasen ja mp-edustustoa Helsingin Moottoripyörä -liikkeen yrittäjä Karl Schröderin yhteistyönä kilpailevan mutta keskentekoisen BMW R 75 -mallin sijaan kypsään Zündapp KS 750 -malliin. Suomi oli KS 750-mallin ainoa ulkomainen käyttäjä. Myös näiden moottoripyörien SA:n kuljettajien käyttämät nahkaiset mp-ajomanttelit hankittiin samalla Saksasta.
Sodan jälkeinen aika

Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö valmisti muun muassa "Bella"-skootteria. Viimeinen raskas moottoripyörä oli vuoden 1951 KS601 (vihreä elefantti), jossa oli 598 kuutiosenttimetrin kaksisylinterinen moottori.
Vuosina 1957–1958 yhtä valmisti myös Zündapp Janus -mikroautoa.
Vuonna 1958 yhtiö muutti Müncheniin. Yhtiö keskittyi kaksitahtimoottorisiin skoottereihin ja mopedeihin, joiden myynti laski ja tämä johti yhtiön loppuun vuonna 1984.
Aiheesta muualla

Zündappin historia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
KS750 Wehrmachtsgespann (englanniksi)
Zündapp -moottoripyörät 1970- (englanniksi)
Zündapp Bella skootterit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://www.kastenrahmen.de (saksaksi)
"Zündapp KS 750 - bei der Finnischen Armee 1944": Tiettävästi ainoa elokuvatallenne Suomen Sota-Zündapp KS 750-pyöristä SA:n sotilaskäytössä, 16:41 min, ääniraita (saksaksi)
Zündapp Typ 12. Auto on rekonstruktio, sillä alkuperäiset prototyypit tuhoutuivat Stuttgartin pommituksessa vuonna 1945.
Luciano José Cabral Duarte

Luciano José Cabral Duarte (21. tammikuuta 1925 Aracaju – 29. toukokuuta 2018) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Aracajúun 18. tammikuuta 1948 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gadiaufalan titulaaripiispaksi 14. heinäkuuta 1966. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. lokakuuta José Vicente Távora, jota avustivat José Bezerra Coutinho ja José Brandão de Castro.
Cabral Duarte sai 12. helmikuuta 1971 nimityksen Aracajún arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 26. elokuuta 1998.
Luciano Monari

Luciano Monari

Luciano Monari (s. 28. maaliskuuta 1942 Sassuolo) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Gilberto Baroni 20. kesäkuuta 1965. Hän sai 23. kesäkuuta 1995 nimityksen Piacenza-Bobbion piispaksi, joksi hänet asetettiin 3. syyskuuta. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. syyskuuta Camillo Ruini, jota avustivat Giovanni Paolo Gilbertini ja Gilberto Baroni.
Monari nimitettiin 19. heinäkuuta 2007 Brescian piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 14. lokakuuta.
Äärioikeisto Suomessa (kirja)

| Äärioikeisto Suomessa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Dan Koivulaakso Mikael Brunila Li Andersson
Kieli:  suomi
Genre:  politiikka
Kustantaja:  Into
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  338
ISBN:  978-952-264-180-9

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Äärioikeisto Suomessa on vuonna 2012 julkaistu kirja suomalaisesta äärioikeistosta. Kirjan kirjoittajat ovat silloinen vasemmistonuorten puheenjohtaja Li Andersson, toimittaja Mikael Brunila ja helsinkiläinen vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu Dan Koivulaakso.
Teoksessa käsitellään suomalaisia äärioikeistolaisia ja oikeistopopulistisia liikkeitä sekä puolueita ja niiden eurooppalaisesta äärioikeistosta saamia vaikutteita. Kirja sisältää myös katsauksen Euroopan sodanjälkeisen äärioikeiston historiaan. Teos on ensimmäinen laaja kokonaisesitys nykyajan suomalaisesta äärioikeistolaisesta toiminnasta.
Sisältö

Li Anderssonin mukaan kirja sai alkunsa Utøyan vuoden 2011 tapahtumien jälkeen. Tekijöiden tavoite on ollut tukeutua eurooppalaiseen populismin ja äärioikeistolaisuuden tutkimukseen. Kirjaa varten haastateltiin muun muassa kansallismielisen Suomen Sisun perustajiin kuuluvaa Teemu Lahtista. Tekijöiden mukaan perussuomalaiset valittiin kirjaan käsiteltäväksi siksi, että Suomen Sisun jäsenten mukaan puolueessa oli heille eniten toimintavapautta.
Vastaanotto

Liberaalin Ajatuspaja e2:n tutkija Hannu Savolainen kirjoittaa teoksen jatkavan tärkeää keskustelua. Savolaisen mukaan perussuomalaisten luokitteleminen oikeistopopulistiseksi ja äärioikeistoon kytkeytyväksi puolueeksi on pääosin perusteltua. ”Samalla on syytä muistaa, että populismia ja ääriliikkeitä esiintyy myös poliittisen janan vasemmassa päässä.”
Tutkija Jussi Jalonen kirjoittaa Agricola-sivustolla, että teos kartoittaa huolellisesti äärikansallista toimintaa vuosituhannen vaihteessa. Aihe olisi kuriositeetti, ellei kyseessä olisi osin valtavirtapolitiikkaan rantautunut ilmiö. Jalosen mukaan kirjan kuvatessa Suomen Sisun toimintaa ”ristiriita äärioikeistolaisen alakulttuurin teennäisen suomalaiskansallisena esiintymisen ja vierasmaalaisista propagandatehtaista omaksuttujen opinkappaleiden välillä tulee hyvin julki”. Toisaalta järjestelmällisen toiminnan sijasta sisulaisten menestyksen takana voi olla myös silkka onni. Heikoimmillaan teos on perussuomalaisten toiminnan kuvauksessa. Loppuarvio, että puolueen suurin saavutus on suomalaisen poliittisen ilmapiirin oikeistolaistaminen, kaipaisi enemmän perusteluja. Jalosen mukaan ”yleisesti ottaen teos on lukemisen arvoinen, ja keskeisten lukujensa osalta kyseessä on kelpo tietokirja”.
Aamulehden arvostelijan Sanna Seväsen mukaan tarkat lähdeviitteet ja väitteille esitetyt perusteet kertovat, että työ on tehty huolellisesti, eikä kirjoittajien poliittinen kanta juuri näy. Teos on suositeltavaa luettavaa jokaiselle politiikasta tai yhteiskunnasta kiinnostuneelle.
Helsingin yhteiskunnallinen opisto nimesi kirjan tekijät vuoden 2012 yhteiskunnallisen tietoisuuden herättäjiksi. Palkintoperustelujen mukaan teos on huolellinen tutkielma Suomessa vaikuttaneiden ja edelleen vaikuttavien äärioikeistolaisten pienryhmien historiasta, aatemaailmasta ja kansainvälisistä yhteyksistä.
Sarastus-verkkolehden Timo Hännikäisen mukaan kirja onnistuu tekijöiden vasemmistolaisuudesta huolimatta "monessa kohtaa – – käsittelemään radikaalioikeiston virtauksia viileän analyyttisesti", mutta hän jatkaa, että "[t]ietenkin se on asenteellinen ja puolueellinen". Tekijät unohtavat muun muassa sen, että Saksan konservatiivisen vallankumouksen ajattelijoista vähemmistö tuki kansallissosialismia. Fasismi-termin käyttö on Hännikäisen mukaan leimaavaa.
Turun yliopiston poliittisen historian professori Timo Soikkanen kirjoittaa Turun Sanomissa, että kirjaa voi pitää aineiston määrän kannalta tieteellisenä tutkimuksena ja tietokirjana, mutta monikulttuurisuuden tarkastelun yksipuolisuuden suhteen poliittisena pamflettina. Soikkasen mukaan kirjoittajien näkökulma monikulttuurisuuteen on ultraliberaali, minkä lisäksi tekijöiden vasemmistolaisuus ”vilahtelee rivien välistä”.
Vapaa Ajattelija -lehden julkaiseman Kalevi Höltän arvostelun mukaan kirja ei vastaa otsikkoaan, vaan se on vain eräiden alakulttuurien, kuten rasistiporukoiden, toiminnan kritiikitön kuvaus. Kirjassa on keskeistä taikauskon eli uskonnon puolustaminen hyökkäyksiä vastaan, ja erityisesti painotetaan, että islamin vastustaminen on rasismia.