stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Indoliini
Ominaisuudet, synteesi ja käyttö

Indoliini on huoneenlämpötilassa väritöntä nestemäistä ja suhteellisen helposti haihtuvaa. Se liukenee veteen vain vähäisessä määrin, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin, asetoniin tai dietyylieetteriin. Yhdistettä voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Indoliinin synteesiin käytettyjä menetelmiä ovat muun muassa indolin pelkistys vedyn avulla Raney-nikkelin toimiessa katalyyttinä, pelkistämällä natriumsyanoboorihydridillä, 2-(2-aminofenyyli)etanolin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla tai 2-(2-kloorietyyli)aniliinin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla.
Indoliinia voidaan käyttää lääkeaineiden, fungisidien ja bakterisidien valmistukseen. Siitä valmistettavia johdannaisia ovat muun muassa indoksyyli ja oksindoli
Indofenoli

| Indofenoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-(4-hydroksifenyyli)iminosykloheksa-2,5-dien-1-oni
CAS-numero:  500-85-6
PubChem CID:  10379
SMILES:  C1=CC(=O)C=CC1=NC2=CC(=C(C(=C2)Cl)O)Cl 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H9NO2
Moolimassa:  199,202 g/mol
Indofenoli eli fenyyli-indofenoli  (C12H9NO2) on orgaaninen yhdiste. Monet siniset tai vihreät väriaineet sisältävät indofenolin rakenteen.
Valmistus

Indofenolia voidaan valmistaa Liebermannin nitrosoreaktiolla. Siinä fenoli reagoi typpihapokkeen kanssa muodostaen nitrosofenoliyhdisteen, joka on tasapainossa kinonin mono-oksiimin kanssa. Väkevän rikkihapon toimiessa katalyyttinä oksiimi kondensoituu fenolimolekyylin kanssa muodostaen väriltään punaista indofenolia. Yhdisteestä tehdään usein natriumsuola käsittelemällä indofenolia natriumhydroksidilla. Syntynyt suola on sininen tai vihreä. Tätä reaktiota voidaan käyttää fenolien läsnäolon selvittämiseen.
Aiheesta muualla

Indofenolin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich (Merck), viitattu 30.5.2018.
Indirubiini

| Indirubiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (3E)-3-(3-okso-1H-indol-2-ylideeni)-1H-indol-2-oni
CAS-numero:  479-41-4
PubChem CID:  5359405
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=C3C(=O)C4=CC=CC=C4N3)C(=O)N2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H10N2O2
Moolimassa:  262,26 g/mol
Sulamispiste:  >430 °C
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Indirubiini (C16H10N2O2) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste ja indigotiinin isomeeri. Indirubiinia voidaan käyttää väriaineena ja lisäksi sitä ja sen johdannaisia tutkitaan mahdollisina syöpälääkkeinä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa indirubiini on punaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee etanoliin ja dietyylieetteriin. Indirubiinin absorptio on voimakkainta aallonpituuksilla 552 nm ja 603 nm.
Valmistus ja käyttö

Indirubiinia muodostuu valmistettaessa indigoa kasveista. Fermentointiolosuhteissa osa prosessissa muodostuvasta indoksyylistä hapettuu isatiiniksi ja indirubiinia muodostuu isatiinin ja indoksyylin reagoidessa keskenään. Luonnonindigossa indirubiinia on vaihtelevia määriä, noin 2–4 %, minkä vuoksi luonnonindigon sävy vaihtelee.
Indirubiinia voidaan käyttää väriaineena, mutta sen käyttö ei ole kovin yleistä. Yhdisteen ja sen johdannaisten lääketieteellisiä ominaisuuksia sen sijaan tutkitaan. Indirubiini on vaikuttava aine kiinalaisessa kansanperinnässä käytettävässä seoksessa nimeltä Danggui longhui wang. Kiinalaiset ovat käyttäneet sitä muun muassa leukemian hoitoon. Indirubiinin vaikutus kasvainten hoidossa arvellaan johtuvan sen kyvystä inhiboida eräitä kinaasientsyymejä kuten sykliineistä riippuvaisia kinaaseja, glykogeenisyntaasikinaasia, tyrosiinikinaasireseptoreja ja verisuonten endoteelien kasvutekijää VEGF:ää. Indirubiinin on havaittu olevan myös aryylihiilivetyreseptorin aktivaattori.
Impilahti (Karjalan tasavalta)

| Impilahti Импилахти |
| --- | --- |
 Suomalaisajalta säilynyt Kononovin talo.
 vaakuna
 Impilahti
 Koordinaatit: 61°40′10″N, 31°9′30″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Pitkärannan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  427,2 km²
Väkiluku (2012):  1 000
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Impilahden kunta Pitkärannan piirin kartalla.
Impilahti (ven. Импила́хти) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan pohjoisrannalla 27 kilometriä maanteitse Pitkärannasta luoteeseen. Taajamassa on 900 ja kunnassa 1 000 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Impilahden kunnan pinta-ala on 427,2 neliökilometriä tai ilman Laatokan vesialuetta 194 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Pitkärannan piirin Läskelän ja koillisessa Suojärven piirin Loimolan kuntiin, idässä Pitkärannan kaupunkiin sekä etelässä ja lännessä Laatokan kautta Sortavalaan. Maapinta-alasta valtaosa on metsää.
Kunnan alueella virtaavat Syskyänjoki, Mustaoja, Pokamonjoki ja Hiihnijoki. Suurimmat järvet ovat Laatokan ohella Ruokojärvi, Satisenjärvi (ven. Andronino) ja Hippolanjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, gneissigranitti, amfiboliitti, liuskekivi, hiekka ja sora. Seudulle suunnitellaan Laatokan saariston kansallispuistoa.
Impilahden taajaman lisäksi kuntaan kuuluu kahdeksan kylää: Kirkonkylä, Kitelä, Leppäsilta, Metsäkylä, Sumeria, Syskyä, Tervanselkä ja Vuorilampi. Keskustaajaman jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 60 asukkaan Leppäsilta. Vuorilammella ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 74 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 9 % valkovenäläisiä, 7 % karjalaisia, 3 % ukrainalaisia ja 2 % suomalaisia.
Historia

Ennen talvi- ja jatkosotaa alue kuului Suomeen. Nykyinen Impilahden kunta käsittää suunnilleen entisen Suomen Impilahden kunnan länsiosan.
Liikenne, talous ja palvelut

Impilahden kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen A130-maantie sekä Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteydet Pitkärantaan ja Sortavalaan. Rautatiellä on Leppäsillan asema sekä Impilahden ja Kitelän pysäkit.
Kunnassa toimii vuonna 2003 perustettu Stora Enson saha, kaksi kalanviljelylaitosta, karjatila, ompelimo ja rakennustarviketeollisuutta. Impilahdella on metsänhoitoalueen konttori, Pietarin yliopiston geologian tiedekunnan ja Venäjän tiedeakatemian limnologian tutkimusinstituutin tutkimusasemat.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja. Taajamassa on kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu

Leppäsillan itäpuolella sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Impilahden taajamalla on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat suomalaisajalta säilyneet Impilahden pappila, koulutalo, pankki ja hotelli sekä kaksi asuintaloa. Seudulla on talvi- ja jatkosodassa kaatuneiden neuvostoliittolaisten ja suomalaisten sotilaiden sekä neuvostoliittolaisten sotavankien hautapaikat.
Kunnassa on useita lomakyliä ja metsästysmajoja.
Indouralilaisen kielikunnan hypoteesi
Aiheesta muualla

Frederik Kortlandt: The Indo-Uralic Verb (2001)  (englanniksi)
Juha Janhunen: Fennougristiikan suhde naapuritieteisiin. Tieteessä tapahtuu 7/1996 (pdf)
Pekka Laiho

| Pekka Laiho |
| --- | --- |
 Pekka Laiho elokuussa 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pekka Matias Laiho
Syntynyt: 14. toukokuuta 1943 Helsinki
Kuollut: 27. heinäkuuta 2023 (80 vuotta) Hyvinkää
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Aila Luode (2016–2023)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1965–2022
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Jussi   1983 Menestyksen maku 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pekka Matias Laiho (14. toukokuuta 1943 Helsinki – 27. heinäkuuta 2023 Hyvinkää) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja..
Ura

Pekka Laiho kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta lyseosta vuonna 1963. Hänen näyttelijänuransa alkoi Ylioppilasteatterissa, jossa hän esiintyi muun muassa Lapualaisoopperassa. Laiho oli kiinnitettynä Mainostelevisioteatteriin vuosina 1965–1967 ja Tampereen teatteriin 1967–1971. Laiho kuului näyttelijäkuntaan ja toimien myös ohjaajana Helsingin kaupunginteatterissa vuodesta 1971 vuonna 2008 tapahtuneeseen eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Myöhemmin Laiho esiintyi freelancerinä useissa teattereissa.
Laiho esiintyi elokuvien lisäksi myös paljon televisiosarjoissa ja toimi ääninäyttelijänä useissa animaatioelokuvissa. Laiholle myönnettiin Jussi-palkinto parhaasta sivuosasta elokuvassa Menestyksen maku vuonna 1983.
Laiho kirjoitti elämästään ja urastaan kirjan Poika ja kapakkasaatana (2012).
Yksityiselämä

Pekka Laiho oli naimisissa vuosina 1963–1968 Raili Virolaisen, vuosina 1968–1982 Eeva Keinosen, vuosina 1984–2009 Krista Marttisen ja vuosina 2016–2023 Aila Luoteen kanssa. Hänen kuudesta lapsestaan Miro Laiho muun muassa käsikirjoittaa, ohjaa ja tuottaa; Samuli Laiho toimii muusikkona ja säveltäjänä sekä Marius Laiho on myös näyttelijä mm. Salatuissa elämissä.
Vuonna 2008 Laiholla todettiin krooninen lymfaattinen leukemia, ja hänellä oli myös vakava autoimmuunisairaus. Laiho kuoli heinäkuussa 2023.
Osittainen filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1966 | Salomo ja Ursula | Eduard |
| 1967 | Lapualaismorsian | Petteri |
| 1972 | The Case |  |
| 1979 | Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti | autonkuljettaja Matti Aaltonen |
| 1981 | Pedon merkki | pioneerikapteeni |
| 1982 | Jousiampuja | Tare |
| 1983 | Harjunpää ja kylmä kuolema | Nalle |
| 1983 | Menestyksen maku | Kake Kuittinen |
| 1984 | Aikalainen | luutnantti Zverkov |
| 1984 | Kun Hunttalan Matti Suomen osti | liikemies Matti Hunttala |
| 1986 | Varjoja paratiisissa | Valintatalon myymälänhoitaja |
| 1987 | Kummitäti |  |
| 1997 | The Joyboys Story | Pekka Härkönen |
| 1997 | Viola | jumppamaikka |
| 1997 | Maraton | Kintas |
| 2002 | Rumble | huoltoaseman myyjä |
| 2003 | Nainen kedolla |  |
| 2006 | Matti | kaupunginjohtaja |
| 2007 | Sanaton sopimus | Mian isä |
| 2014 | Aki Kaurismäki: Varjoja paratiisissa |  |
Osittainen filmografia > Lyhytelokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 8 | The Doctor |
Osittainen filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1965–1971 | 50 pientä minuuttia |  |
| 1974 | Merirosvoradio |  |
| 1988 | Susikoira Roi – seikkailu saaristossa | Raski |
| 1981–1982 | Linnani on kotini |  |
| 1991–1992 | Hynttyyt yhteen | Rainer |
| 1993 | Pimennys | Petteri |
| 1996 | Nortia | Hannu Hänninen |
| 1997 | Liljankukka | Koitto |
| 1998 | Tulta päin |  |
| 1999 | Muodollisesti pätevä | isä |
| 1999 | Pieni pala jumalaa | herra Raitola |
| 2003 | Kansankynttilät | Jaakko Kaskipuro |
| 2005 | Kylmäverisesti sinun | poliisiylijohtaja |
| 2006 | Uudisraivaaja | Kalevi Teräsalo |
Aiheesta muualla

Pekka Laiho Elonetissä.
Pekka Laiho Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pekka Laihon muistokirjotus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef
Impressio, auringonnousu

| Impressio, auringonnousu  Impression, soleil levant |
| --- | --- |

Nimi:  Impressio, auringonnousu  Impression, soleil levant
Tekijä:  Claude Monet
Valmistumisvuosi:  1872
Taiteenlaji:  öljymaalaus kankaalle
Korkeus:  49,5 cm
Leveys:  64,8 cm
Sijainti:  Musée Marmottan Monet
Paikkakunta:  Pariisi
Impressio, auringonnousu on Claude Monet’n tunnettu maalaus vuodelta 1872, ranskaksi Impression, soleil levant. Le Havressa syntynyt maalaus antoi nimen impressionismille.
Maalaus tuli tunnetuksi ollessaan esillä riippumattomien näyttelyssä. Joukko Pariisin salongin ulkopuolelle jääneitä taiteilijoita asetti teoksia esille valokuvaaja Félix Nadarin ateljeehen vuonna 1874. Monet osallistui näyttelyyn kaksi vuotta aiemmin valmistuneella merimaisemalla, jonka oli maalannut ikkunastaan Le Havressa. ”Aurinko on siinä utuinen, ja edustalla näkyy muutamia korkeita laivan mastoja,” hän kuvasi maalausta kirjeessään.
Maalauksen nimi

Monet antoi maalaukselle nimeksi Impressio. Nimen jatkona ollut ”auringonnousu” oli näyttelyn käsiohjelman kirjoittajan lisäämä.
Maalauksen nimi korostaa ilmaisua kuvauskohteen sijaan. Myös Monet’n ystävä James McNeill Whistler nimesi maisemiaan ja muotokuviaan tyyliin Harmaan ja mustan sommitelma (Arrangement in Grey and Black), joskin maalausta kutsutaan aiheen mukaan myös Taiteilijan äidin muotokuvaksi. Molemmat maalaukset on nimetty melko abstraktisti, vaikka ne ovat suhteellisen esittäviä. Nimeämistapa korostaa, että ensisijaista on sommittelu, väri, valo tai vastaava.
Vastaanotto

Charivari-lehden kriitikko Louis Leroy poimi teoksen sattumalta kritiikkinsä otsikkoon. Leroy kirjoitti: ”Mitä nämä maalaukset esittävät? Vaikutelmia auringon noustessa. Vaikutelmia tosiaan. Mutta vaikka minä nyt olen vaikutettu, täytyyhän teoksen antaa itsestään jokin vaikutelma... millaista vapautta, millaista hahmottelun helppoutta! Alkeellinen tapettikin on huolellisemmin työstetty kuin tämä niin sanottu merimaisema!”
Teoksen sommittelu ja maalaustyyli

Maalauksen sommittelu on rakennettu pelkästään melko samaa valööriastetta olevista väreistä. Värit on maalattu löyhillä siveltimenvedoilla vaikutelman tavoittamiseksi. Monet on käyttänyt eriasteisen kylmiä ja lämpimiä värejä ja hyödyntää niiden kontrasteja ja värien voimakkuutta valöörien sijaan. Keltainen ja oranssi korostavat sinisiä ja vihreitä sävyjä, kun toinen vaihtoehto olisi ollut käyttää tummien ja vaaleiden värien kontrasteja.
Kuvan horisontti on korkealla. Ääriviivat ja muodot katoavat atmosfääriin. Maalauksessa mikään ei ole lujaa tai selväpiirteistä. Kuvan aiheena on valo, satamaveden hetkellinen läikähtely, usva ja savu optisina aistimuksina.
Teoksen vaiheita

Keräilijä Ernest Hoschedé osti maalauksen 800 frangilla ja myi edelleen 210 frangilla tohtori Belliolle. Bellion tytär lainasi maalauksen Musée Marmottanille 1938. Maalaus päätyi museon kokoelmiin lahjoittajan ansiosta vuonna 1957.
Maalaus varastettiin vuonna 1985, mutta se löytyi viitisen vuotta myöhemmin Korsikasta. Impressio, aurinnonousun lisäksi Marmottanista varastettiin samaan aikaan kahdeksan muuta maalausta. Varkauksien jäljille päästiin, kun useita Ranskan muista museoista varastettuja maalauksia löytyi tunnetun gangsterin Shuinichi Fujikuman hallusta. Myös Marmottanin varkauksien takana olleella Fujikumalla oli ollut katalogi, jossa esiteltiin yhdeksää kohta varastettavaa maalausta. Fujikuma oli kärsinyt Ranskassa huumeiden takia vankeusrangaistuksen. Vankilassa hän tutustui Philippe Jaminiin ja Youssef Khimouniin, jotka varastivat taulut Marmottanista.
Mustavalkoinen kuva maalauksesta. Muun muassa aurinko lähes katoaa näkyvistä, koska se on samaa tummuusastetta kuin tausta.
In the Year 2525

| ”In the Year 2525” Zager & Evans |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: 2525 (Exordium & Terminus)
 Äänitetty : Odessa, Texas, marraskuu 1968 
 Julkaistu: kesäkuu 1969 
 Formaatti: 7"-single
 Tuottaja(t): Denny Zager, Rick Evans 
 Tyylilaji: psykedeelinen pop, folk
 Kesto: 03.18
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  1. (6 viikkoa, 1969)    1. (4 viikkoa, viikko 34/1969)    1. (3 viikkoa, 9. elokuuta 1969)    1. (2 viikkoa, 26.7.1969)    1. (1 viikko, 23. kesäkuuta 1969)    1. (1 viikko, 19. elokuuta 1969)    2. (15. lokakuuta 1969)    2. (1969)
In the Year 2525 (Exordium and Terminus) on yhdysvaltalaisen Zager & Evans -duon kappale ja menestyssingle vuodelta 1969. Se nousi listaykköseksi ainakin Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Kanadassa, Alankomaissa, Norjassa ja Sveitsissä myyden maailmanlaajuisesti noin neljä miljoonaa kappaletta. Laulun science fiction -vaikutteinen sanoitus arvuuttelee ihmiskunnan tilaa seuraavien tuhansien vuosien aikana.
Laulun nimeen liitetään usein suluissa sanat Exordium & Terminus (suom. Johdanto ja päätepiste.)
Taustaa ja julkaisu

Denny Zager ja Rick Evans olivat soittaneet yhdessä vuodesta 1962, jolloin he kuuluivat samaan The Eccentrics -nimiseen yhtyeeseen. Kaksi vuotta myöhemmin Evans sävelsi kappaleen ”In the Year 2525”, mutta se levytettiin vasta marraskuussa 1968, jolloin hetkellisesti erossa olleet Zager ja Evans olivat ryhtyneet esiintymään duona.
He lainasivat äänitystä varten 500 dollaria ja lisäksi Evans oli sovittanut kappaleen uudelleen.
Kappale julkaistiin alun perin kaksikon itse perustamalla pienellä Truth Recordsilla ja ensipainos oli vain tuhannen kappaleen suuruinen. Kun paikallinen kiinnostus kasvoi, otettiin singlestä seuraavaksi 10 000:n kappaleen painos. Lopulta, kun Zager ja Evans olivat lähettäneet singleä usealle levy-yhtiölle, RCA Recordsin Ernie Altschuler tarjosi heille sopimusta. Suuren promootion siivittämänä ”In the Year 2525” ilmestyi kesäkuun lopussa 1969 ja jo 12. heinäkuuta se oli noussut Yhdysvaltain Billboard-listan kärkeen. Piikkipaikalla se pysyi seuraavat kuusi viikkoa. Britanniassa kappale nousi listalle 9. elokuuta ja listaykköseksi 30. elokuuta. Kärkipaikkaa se piti Britanniassa puolestaan hallussaan kolme viikkoa.
”In the Year 2525”:n jälkeen Zager & Evans ei onnistunut enää saavuttamaan minkäänasteista menestystä. Ainoastaan samana vuonna julkaistu studioalbumi 2525 (Exordium & Terminus) onnistui nousemaan Yhdysvaltain listalla sijalle 30.
Sanoitus ja kappaleen rakenne

Kappaleessa ei ole kertosäkeistöä, vaan laulu alkaa nimensä mukaisesti vuodesta 2525, ja jatkuu ihmiskunnan kohtaloita ennustellen noin tuhannen vuoden välein. Sanoituksissa mainitaan erilaisia tulevaisuuden laitteita sekä ravintopillereitä ja koeputkia. Sävellyksessä on kaksi puolen sävelaskelen modulaatiota. Lopulta kappale ”alkaa alusta” palaten vuoteen 2525, kunnes fade outin myötä häivyttäen päättyy, sanoitusten ollessa toistamiseen vuodessa 3535.
Muita versioita

Suomenkielisen version julkaisi samana vuonna Robin. Kappaleen ”Vuonna 2525” teksti oli hyvin alkuperäisen sanoituksen mukaisesti tehty ja siitä vastasi Jussi Kylätasku. ”Vuonna 2525” nousi elokuussa 1969 Suomen listan sijalle 7.
Ruotsiksi kappaleen lauloi nimellä ”Anno 2202” Lenne Broberg (1969) ja italiankielisen version ”Nel 2023” tulkitsi Caterina Caselli (1970).
Indefatigable-luokka (taisteluristeilijä)

| Indefatigable |
| --- | --- |
 HMS Indefatigable
Tekniset tiedot
Uppouma:  22 490 t (max)
Pituus:  180 m
Leveys:  24 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  43 000 ihp (32 MW)
Nopeus:  25,8 solmua (48 km/h)
Miehistöä:  800
Aseistus
Meritorjunta:  8 × 12" (304,8 mm) BL Mk X -tykkiä kaksoistorneissa 16 × 4" (102 mm) BL Mk VII -tykkiä 2 × 18" (450 mm) torpedoputkea
Ilmatorjunta:  -
Indefatigable-luokan taisteluristeilijät olivat Britannian Kuninkaallisessa laivastossa sekä Australian laivastossa ensimmäisessä maailmansodassa palvelleita taisteluristeilijöitä. Luokka oli toinen valmistunut taisteluristeilijäluokka Kuninkaallisessa laivastossa ja sen muodosti kolme alusta, vaikka alun perin siihen kuului ainoastaan yksi. Luokan lukumäärää kasvatettiin, kun Australia ja Uusi-Seelanti päättivät osallistua alusten rahoitukseen.
Taustaa

Lukuisa joukko erilaisia raskaita risteilijöitä oli suunniteltu vuoden 1906 laivastosuunnitelmassa. Näitä oli muun muassa X4 22 500 tonnin alukset, joissa olisi 11 tuuman panssarointi ja nopeus 25 solmua. Lopulta laivastosuunnitelma käsitti ainoastaan kolme Dreadnought-tyyppistä alusta. Vuosien 1907-1908 laivastosuunnitelmaan kirjatut suunnitelmat käsittivät 18 100-21 400 tonnin aluksia, mutta taistelulaivat saivat noinakin vuosina päähuomion ja taisteluristeilijöitä ei tilattu.
Tilaus ja suunnittelu

Indefatigable-luokka tilattiin vuosien 1908-1909 laivastosuunnitelman pohjalta ja alusluokan suunnittelutyö aloitettiin maaliskuussa 1908 ja lopulliset piirustukset hyväksyttiin marraskuussa. Luokka oli lopulta lähinnä parannettu Invincible-luokka, missä kokoa kasvatettiin, suojaa parannettiin sekä muutettiin pääaseistuksen sijaintia. Aluksen toimintasädettä parannettiin.
Kaikkien 12 tuuman tykkitornien täyslaidallisen mahdollistamiseksi aluksen pituutta lisättiin. Alukset olivat kuitenkin 1 000 tonnia kevyempiä kuin saman suunnittelukauden aikana tilattu taistelulaiva HMS Neptune.
Suoja

Alusten kyljissä oli 102-152 millimetrin panssarivyö ja sen kansi oli 38-64 millimetriä paksu. Alusten tykkiasemat sekä tornit oli suojattu 178 millimetrin panssareilla. Sen tulenjohtotornin suojana oli 102-254 millimetriä terästä. Aluksen sisäiset vedenpitävät seinämät olivat 64 millimetriä.
Infanta María Teresa -luokka

| Infanta María Teresa -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  6 890 t
Pituus:  111 m
Leveys:  19,86 m
Syväys:  6,55 m
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  484
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 28 cm tykkiä 10 × 14 cm tykkiä 10 × 12 naulan tykkiä 10 × 57 mm/42 -tykkiä 8 × Nordenfelt konekivääriä 2 × Maxim-konekivääriä 8 × torpedoputkea
Infanta María Teresa -luokka oli Espanjan laivaston kolmen vuosina 1889-1893 valmistetun aluksen muodostama panssariristeilijäluokka. Luokan kaikki alukset tuhoutuivat Santiago de Cuban taistelussa vuonna 1898.
Alukset

Luokan alukset tilattiin vuonna 1889.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Infanta María Teresa | Bilbao | 1890 | 30. elokuuta 1890 | 1893 | upotettu 3. heinäkuuta 1898 |
| Vizcaya | Bilbao |  | 8. heinäkuuta 1891 | 1893 | upotettu 3. heinäkuuta 1898 |
| Almirante Oquendo | Bilbao | tammikuu 1889 | 1891 | 1893 | upotettu 3. heinäkuuta 1898 |
Induktiivinen kytkeytyminen

Induktiivisellä kytkeytymisellä tarkoitetaan sähkömagneettisesta yhteensopivuudesta puhuttaessa johtimessa kulkevan sähkövirran aiheuttaman muuttuvan magneettikentän johonkin johdinsilmukkaan indusoimaa häiriöjännitettä. Ilmiö aiheuttaa ongelmia  mm. automaatio- ja tiedonsiirtojärjestelmissä signaalien siirrossa sekä mittaustekniikan alueella heikkoja signaaleja mitattaessa.
Johdinsilmukkaan vaihtomagneettikentässä indusoituvan häiriöjännitteen amplitudi voidaan laskea kaavalla
missä  {\omega } on sinimuotoisesti värähtelevän magneettikentän kulmataajuus  \mathrm {2} \pi {\mathit {f}},  {\mathit {B}} on magneettivuon tiheys,  {\mathit {A}} on johdinsilmukan pinta-ala ja  \phi  on magneettikentän ja johdinsilmukan muodostaman pinnan normaalin välinen kulma.
Kuten kaavasta huomataan induktiivista kytkeytymistä voidaan vähentää minimoimalla magneettivuon tiheys, silmukan pinta-ala ja taajuus. Kytkeytymistä voidaan välttää myös suuntaamalla johdinsilmukka niin, ettei magneettivuo lävistä sitä.
Käytännön keinoja häiriön välttämiseksi ovat esimerkiksi:
Sähkölaitteen suunnitteleminen siten, että sen johtimet ovat lyhyitä ja johdinsilmukat pieniä.
Kierretyllä parikaapelilla. Suojausvaikutus perustuu siihen, että parissa vierekkäisten silmukoiden magneettivuot kumoavat toisensa ja näin ollen induktiivista kytkeytymistä tapahtuu vähemmän.
Sovittamalla piirin impedanssi mahdollisimman korkeaksi. Häiriö pienenee impedanssin kasvaessa. selvennä
Metallisella koteloinnilla. Metallit ohjaavat magneettikenttiä ja vaimentavat sähkömagneettista säteilyä.
Lisäämällä etäisyyttä häiritsevän ja häirityn kohteen välillä. Magneettikenttä heikkenee etäisyyden kasvaessa.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2