Barbara von Krüdener
Avioliitto

Clarence Fordin mukaan Barbara oli avioituessaan vielä keskenkasvuinen, hiljainen ja ikäisekseen liian pitkä, mutta suurten silmiensä ja kiharaisen kastanjanruskean tukkansa sekä hyvin muodostuneiden käsiensä ja käsivarsien vuoksi hänestä arveltiin tulevan kaunis.  Osittain hänen kauneutensa, mutta toisaalta myös suvun suuren varakkuuden vuoksi hän sai useita kosijoita. Hänen omasta kiivaasta vastustuksestaan huolimatta hänen vanhempansa kuitenkin saattoivat hänet järjestettyyn avioliittoon lähellä asuneen paronin, Burkhardt-Alexis-Constantine Krüdenerin kanssa.
Kun nuorella paronittarella ei ollut ulospääsyä tilanteesta, hän alkoi rukoilla Jumalaa pelastuakseen. Pian tämän jälkeen hän sairastui tuhkarokkoon, joka ainakin väliaikaisesti teki hänet vähemmän viehättäväksi ja sai myös paronin toistaiseksi luopumaan avioliittoaikeestaan. Tämän vuoksi Barbara alkoi uskoa, että hänellä oli henkilökohtainen side Jumalaan.
Kun paroni Krüdener, joka oli häntä 16 vuotta vanhempi leskimies, uusi kosintansa, Barbara päätti kuitenkin suostua. Krüdener oli oppinut, Leipzigin yliopistossa opiskellut ja paljon matkustellut mies, joka isänsä tavoin oli päässyt Katariina II:n suosioon.  Diplomaattina hän kuitenkin oli kylmä ja varautunut, kun taas Barbara oli pintapuolinen, huvittelunhaluinen ja kaipasi kyltymättömästi huomiota ja imartelua. Lisäksi hän oli hyvin tuhlaavainen, mikä usein johti heidät taloudellisiin vaikeuksiin. Aluksi kaikki sujui hyvin, sillä vaikka mies olikin vaimoaan huomattavasti vanhempi eikä saanut tältä osakseen mitään voimakkaita tunteita, hänen arvonimensä ja yhteiskunnallinen asemansa olivat sellaiset, että hän pystyi järjestämään vaimolleen kaiken tämän haluaman. Tämä yhteiskunnallisesti edullinen asema jätti nuorelle paronittarelle kuitenkin paljon toivomisen varaa. Vaikka hän oli aineellisesti vauras, hän oli romanttisesti tyytymätön. Ensin hän tuli murheelliseksi sen vuoksi, että "nuoruuden kokemattomuudessaan hän oli tehnyt valintansa järkiperustein, mutta toivoi samaan aikaan tyydyttävänsä myös ainutlaatuisen romanttisen sydämensä kaipaukset". Ensin hän yritti uskotella itselleen, että hänen aviomiehensä olisi jotakin, mitä tämä ei ollut: rakastaja. Tämä ilmenee selvästi varsinkin hänen kirjassaan olevasta kuvauksesta. "Loistava kreivin kuvaus Valérie-teoksessa esittää paroni Krüdenerin enemmänkin sellaisena, miksi hänen vaimonsa kiihkeä mielikuvitus mielellään hänet kuvasi, ei sellaisena kuin hän todella oli. Todellisuudessa hän ei ollut valmis antautumaan romanttisen sankarin rooliin." Tämä käsitys sekä ero hänen todellisen ja kuvittelemansa aviomiehen välillä teki avioliiton epävakaaksi ja johti vaimon rakkaus­suhteisiin muiden kanssa.
31. tammikuuta 1784 heille syntyi poika, joka sai kummina toimineen suurherttua, myöhemmin keisari Paavali I:n mukaan nimen Paul. Samana vuonna paroni Krüdener nimitettiin suur­lähettilääksi Venetsiaan ja kaksi vuotta myöhemmin Müncheniin, josta hän vuonna 1787 siirtyi Kööpenhaminaan.
Vuonna 1787 Barbara von Krüdener synnytti tyttären, joka sai nimen Juliette. Lapsen syntymä osaltaan pahensi niitä hermostollisia häiriöitä, joista hän oli jo jonkin aikaa kärsinyt, ja päätettiin, että hänen on terveytensä vuoksi matkustettava etelään. Hän lähtikin pienen tyttärensä sekä tytärpuolensa Sophien kanssa. Vuonna 1789 hän oli Pariisissa, kun Ranskan säädyt pitkän tauon jälkeen kokoontuivat. Vuotta myöhemmin hän tutustui Montpellierissä nuoreen ratsuväen upseeri Charles Louis de Frégevilleen, ja heidän välilleen syntyi rakkaus­suhde. He palasivat yhdessä Kööpenhaminaan, jossa paronitar ilmoitti aviomiehelleen, ettei hänen sydämensä enää voinut kuulua tälle. Paroni suhtautui asiaan kylmän rauhallisesti. Hän ei halunnut kuullakaan avioerosta, vaan yritti järjestää sopuratkaisun käyttäen hyväkseen sitä, että samaan aikaan Frégevillen oli lähdettävä sotaan. Mikään ei auttanut: Barbara kieltäytyi jäämästä Kööpen­haminaan ja matkusti ensin Riikaan, sitten Pietariin, jossa hänen isänsä oli tuolloin Preussin suur­lähettiläänä, sekä edelleen Leipzigiin ja Sveitsiin. Vuonna 1794 paroni Krüdener nimitettiin suurlähettilääksi Madridiin ja vuonna 1800 Berliiniin, jossa hän jälleen tapasi puolisonsa. Mutta Preussin ankarat hovipiirit suhtautuivat häneen kielteisesti, ja hän kärsi edelleen taloudellisista vaikeuksista. Kun kaiken lisäksi keisari Paavali I, jonka suosiossa Krüdener oli ollut, murhattiin, myös Krüdenerin asema kävi erittäin vaaran­alaiseksi. Paronitar käytti tilaisuutta hyväkseen ja vetäytyi Teplitzin kylpylään, josta käsin hän kirjoitti avio­miehelleen, että lääkärit olivat käskeneet hänen pysyä etelässä talven yli. Tämän jälkeen hän ei enää koskaan tavannut miestään, joka kuoli 14. kesäkuuta 1802.