Trakhiin naiset
Sisältö > Juoni

Näytelmä alkaa siitä, että Herakleen toinen vaimo Deianeira kertoo aiemmasta elämästään ja vaikeuksista sopeutua avioelämään. Hän on suunniltaan, koska Herakles laiminlyö perhettään ja käy sen luona harvoin, ja on sen sijaan usein milloin milläkin seikkailulla. Deianeira lähettää heidän poikansa Hylloksen etsimään isäänsä, koska on huolissaan ennustuksista, jotka koskevat Heraklesta ja sitä paikkaa, jossa tämä juuri sillä hetkellä oli. Hylloksen lähdettyä saapuu sanansaattaja, joka kertoo Herakleen voittaneen tuoreimman taistelunsa, suorittavan juuri uhreja Kenaionin niemellä ja tulevan pian kotiin Trakhiiseen.
Herakleen palvelija Likhas tuo paikalle joukon sotavankeja. Hän kertoo Deianeiralle valheellisen version siitä, miksi Herakles oli piirittänyt Oikhalian kaupunkia Euboialla. Hän väittää, että kaupungin kuningas Eurytos oli orjuuttanut Herakleen, ja siksi Herakles vannoi kostoa häntä ja hänen kansaansa kohtaan. Sotavankien joukossa on nuori ja kaunis Iole, Eurytoksen tytär. Deianeiralle selviää pian, että todellisuudessa Herakles oli piirittänyt kaupunkia vain saadakseen Iolen, jonka on ottanut rakastajattarekseen.
Deianeira ei voi sietää ajatusta, että hänen miehensä on rakastunut nuorempaan naiseen, ja päättää käyttää Heraklesta kohtaan rakkaustaikaa, taikavoidetta, joka voittaisi hänet takaisin. Kun Deianeira oli nuorempi, kentauri Nessos oli kerran vienyt hänet joen yli. Puolessa välissä jokea Nessos oli yrittänyt raiskata Deianeiran, mutta Herakles saapui pelastamaan hänet ja ampui kentauria nuolella. Kuollessaan Nessos kertoi, että hänen verensä, joka oli nyt sekoittunut Lernan Hydran vereen, johon Herakleen nuoli oli kastettu, estäisi Heraklesta rakastamasta ketään toista naista.
Deianeira, jolla oli verta edelleen tallella, kastoi siihen kankaan ja antoi Likhaan viedä sen Herakleelle kahdella tiukalla ehdolla: kukaan muu kuin Herakles ei saa pukeutua siihen, ja se tulee pitää pimeässä, kunnes Herakles pukee sen ylleen. Pian lahjansa lähetettyään Deianeira tulee kuitenkin katumapäälle. Hän heittää osan jäljelle jääneestä aineesta auringonvaloon, ja se käyttäytyy kiehuvan hapon lailla. Nessos oli siis valehdellut rakkaustaian suhteen.
Hyllos saapuu ja kertoo, että Herakles oli pukenut lahjavaatteen ylleen ja suorittanut hekatombiuhrin vielä mielissään kauniista asustaan, mutta oli nyt kuolemaisillaan lahjan vuoksi:
»Mutta kun pyhien uhrien verinen liekki leimui pihkaisista männyistä,
kihosi hiki hänen iholleen ja vaate liimautui hänen kylkiinsä,
koko kehon pituudelta — aivan kuin taitavan ompelijan tekemä alusviitta.
Samalla hänen luitaan alkoi kouria tuska.
Tappava myrkky ahmi hänessä kuin vihainen käärme – – 
tuon tuosta valittaen, hän onneton
sitten kirosi onnettoman aviovuoteen, jonka oli jakanut sinun katalan kanssa
ja kuinka sukuliitto Oineuksen kanssa aiheutti elämän tuhon.»
Herakleen tuskat olivat niin suuret, että hän oli surmannut lahjan tuoneen Likhaan. Deianeira tuntee suurta häpeää teostaan, ja tätä lisäävät hänen poikansa kovat sanat. Niinpä hän surmaa itsensä. Hyllokselle selviää, ettei hänen äitinsä tarkoituksena ollut surmata miestään. Kuoleva ja suuria tuskia kärsivä Herakles kannetaan kotiin. Hän on raivoissaan, koska uskoo vaimonsa halunneen murhata hänet. Hyllos kertoo totuuden, ja Herakles ymmärtää, että hänen kuolemaansa koskeneet ennustukset olivat käyneet toteen: hänet tulisi surmaamaan joku, joka oli jo kuollut, ja nyt kävi ilmi, että tämä tarkoitti Nessosta.
Lopulta Herakleen kärsimykset ovat niin suuret, että hän pyytää jotakuta lopettamaan ne. Heikkona hän sanoo olevansa kuin nainen. Hän esittää vimeisen pyynnön, jonka Hyllos lupaa toteuttaa, vaikkakin vastustellen: Hylloksen tulisi naida Iole. Näytelmä päättyy siihen, että Heraklesta viedään poltettavaksi elävältä, jotta hänen kärsimyksensä päättyisivät.