Roadrunner
Merkitys

Roadrunneria pidetään kenties merkittävimpänä suomalaisena rockalbumina. Honey Aaltosen, Vesa Kontiaisen ja Kjell Starckin kirjoittaman Hurriganes-kirjan (2007) mukaan Roadrunner on albumi, josta on puhuttu, kirjoitettu ja ammennettu vaikutteita enemmän kuin mistään muusta suomalaisesta rocklevystä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Yksiselitteistä vastausta [Roadrunnerin menestykselle] ei kukaan osanne antaa, sillä joskus vain palaset sattuvat loksahtamaan paikoilleen ikään kuin itsestään. Mutta aivan varmasti Roadrunner oli oikea levy oikeaan aikaan ja päällepäin sekavalta vaikuttavasta kappalevalikoimasta huolimatta se on nimenomaan onnistunut kokonaisuus. | ” |
– Jake Nyman kirjassaan Aution saaren levyt (1997).
Roadrunner teki rock and roll -musiikkia tunnetuksi koko Suomessa, sillä 1950-luvulla sitä oli harrastettu vain suurimmissa kaupungeissa. 1960-luvulla yleisö oli kiinnostuneempi aluksi rautalankamusiikista ja myöhemmin The Beatlesista. Hurriganesin albumin ilmestymisen myötä suomalaisen rockmusiikin harrastajien ei tarvinnut enää tuntea alemmuutta ulkomaisten ihanteiden rinnalla. Roadrunner sai muusikot uskomaan, että myös Suomessa on mahdollista tehdä omaperäistä, myyvää musiikkia, joka parhaassa tapauksessa kuulostaa jopa paremmalta kuin ulkomailla suurella budjetilla luodut myyntivaltit.
Roadrunner sisältyy vuonna 2010 julkaistun 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjan suomenkieliseen painokseen. Siinä albumista kirjoittaa Pekka Laine, jonka mukaan albumi toi rock ’n’ rollin Suomeen, sillä aiemmat rokkarit eivät olleet päässeet esittämään musiikkiaan ilman iskelmäteollisuuden ”vesittävää panosta”. Laineen mielestä levyn ylivoimaisuus perustuu paitsi Hurriganesin soittoenergiaan, myös sen tuotantoon. Hän nostaa esiin myös Albert Järvisen, sillä ”ilman hänen äärimmäisen sulavaa kitarointiaan levyä ei palvottaisi suomalaisen perusrockin ylimpänä klassikkona”.
Cisse Häkkisen mielestä Roadrunnerilla vallitsee muista yhtyeistä eroava Hurriganes-soundi, mikä tekee levystä poikkeuksellisen. Levyn tuottanut Richard Stanley on sanonut albumia ”fantastiseksi”, koska sitä äänittäessä kaikki onnistui. Love Recordsilla työskennelleen Otto Donnerin mukaan Hurriganes ylitti albumilla kaikki odotukset ja ”tavallaan räjäytti potin”. Albert Järvinen ei ollut yhtä vakuuttunut, sillä hänen mielestään levyllä oli ”vähän sellaisia falskeja kohtia”. Vuonna 1982 hän kuitenkin sanoi haastattelussa sen olevan ”kaikkein kovin” Hurriganes-albumi. Soundit ovat alkeelliset, ”mutta jytinää ja tunnetta löytyy”. Remu Aaltonen sanoi vuonna 1975, että ”ei Roadrunner loppujen lopuksi mikään ihmeellinen LP ollut”. Hän ihmetteli albumin suosiota vielä paljon myöhemminkin:
»Miks tää on kaikkien mielestä mieletön, ja mä sanon että tää on ihan hirvee? Ja vielä tänä päivänä ihmiset sanoo että tää on meiän klassikko, ja mä en tajua ollenkaan.» 
(Remu Aaltonen)
Roadrunnerin julkaisun myötä alemmuudentunnosta kärsivän suomalaisen rockmusiikin aika oli väistymässä. Hurriganesista kasvoi levyn ilmestyttyä myös suomalaisten teinien idoli. Yhtyeen elämänasenne edusti kapinaa vanhempia polvia vastaan, minkä lisäksi se innosti tuhannet nuoret musiikkiharrastuksen pariin. Aloittelevat soittajat saivat esikuvan ja todisteen siitä, että itseään voi ilmaista myös yksinkertaisen ja helposti opeteltavan musiikin kautta. Lisäksi kotimaisen esikuvan saattoi nähdä konsertissa useammin kuin ulkomaalaisen vastaavan.