stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dzjaržynsk
Historiaa

Alueella sijaitsi jo 1100-luvulla Polatskin ruhtinaskuntaan ja myöhemmin Minskin ruhtinaskuntaan kuulunutta asutusta. Kylän nimenä oli aluksi Krutogorja (ven. Крутогорья).
1300-luvulla alue siirtyi  Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuuteen, josta ajasta lähtien alue tunnetaan nimellä Koidanovo (ven. Койданово, liett. Kaidanava, valkoven. Койданава, Koidanava, tai Koidanau). Erään nimitarinan mukaan osa mongoliarmeijaa  lyötiin juuri Krutogorjan alueella. Armeijaa johtanut Batu-kaanin lapsenlapsi Koidanom olisi saanut surmansa taistelussa ja tullut haudatuksi Krutogorjaan, ja alue saanut tästä nimen Koidanovo. Toisenkin version mukaan nimi viittaa mongolisoturiin, mutta tämä olisi toiminut sotapäällikkönä Liettuan suuriruhtinaskunnan palveluksessa.
Neuvostoliiton aikana vuonna 1932 kaupungin nimeksi vaihdettiin Dzeržinsk puolalaissyntyisen bolševikkivallankumouksellisen ja Neuvosto-Venäjän salaisen poliisin  johtajan Feliks Dzeržinskin mukaan. Tuolloin Neuvostoliiton länsirajan pinnassa sijainnut kaupunki oli lyhytikäisen Puolalaisten autonomisen piirin (1932–1935) keskus. Stalinin vainojen alkuvaiheessa suuri osa piirin johdosta teloitettiin ja enemmistö puolalaistaustaisesta väestöstä karkotettiin Kazahstaniin.
Toisen maailmansodan aikana saksalaiset miehittivät alueen. Kuten monin paikoin Valko-Venäjällä, myös Dzjaržynskin alueella toimeenpantiin juutalaisvainoja. Neuvostojoukot vapauttivat kaupungin heinäkuussa 1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dzjaržynsk Wikimedia Commonsissa
Tiivis kaupunkikuvaus (englanniksi) (bycity.org)
Kartta kaupungin keskustasta (venäjäksi) (bycity.org)
WikiMapia satelliittikuva kaupungista, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi)
Eräs Dzjaržynskiin keskittynyt portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kuvia joistain Dzjaržynskin rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valokuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi) tai (venäjäksi) (radzima.org)
Valokuvia piiristä (englanniksi), (puolaksi) tai (venäjäksi) (radzima.org)
Минское отделение Белорусской железной дороги - Выберите станцию -  Minskin lähijunien sivusto reitteineen ja aikatauluineen - Koidanovon aseman aikataulut (Valko-Venäjän rautateiden Minskin osasto) (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Lemin lentokenttä

Lemin lentokenttä oli Lentorykmentti 2:n talvisodassa käyttämä jäälentokenttä Lemin kirkonkylän Lahnajärvellä.
Alan Duff

| Alan Duff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1950 (ikä 74) Rotorua, Uusi-Seelanti
Kansalaisuus:  Uusi-Seelanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Kerran sotureita
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alan Duff (s. 26. lokakuuta 1950) on uusiseelantilainen, Ranskassa asuva kirjailija ja lehtikolumnisti. Hän on kirjoittanut teoksen Kerran sotureita (Once Were Warriors), josta on tehty myös samanniminen elokuva.
Lapsuus ja nuoruus

Duffin vanhemmat erosivat tämän ollessa kymmenvuotias, ja hän asui vähän aikaa enonsa ja tätinsä luona. Hänet erotettiin Rotoruan High schoolista, ja jälkeen hän eli jonkin aikaa kiertolaisena, ennen kuin lopulta Hamiltonin poikakotiin. Sieltä hän Duff muutti asumaan toisen enonsa luokse ja jatkoi koulunkäyntiä Christchurchin high schoolissa.
15-vuotiaana Duff sai tuomion väkivaltaisuudesta ja murtautumisesta. ja myöhemmin pieniä tuomioita pikkurikoksista, kunnes muutti Lontooseen, jossa hän kertoo "kasvaneensa aikuiseksi".
Kirjailijanura

Duff muutti sittemmin takaisin Uuteen-Seelantiin, jossa hän perusti ensin useita yrityksiä. Vuonna 1985 hän rupesi päätoimiseksi kirjailijaksi. Ensimmäistä teosta, thrilleriä, ei julkaistu, vaan hän poltti käsikirjoituksen kun kustantamot hylkäsivät kirjan. Duffin esikoisteos Once Were Warriors (suom. Kerran sotureita 1995) ilmestyi 1990 ja saavutti suuren suosion.
Tuotanto > Romaanit

Kerran sotureita (Once Were Warriors, 1990) suom. Tuomas Kilpi. Like, 1995. ISBN 951-578-198-1
One Night Out Stealing, 1991
State Ward, 1994
What Becomes of the Broken Hearted?, 1996
Both Sides of the Moon, 1998
Tuotanto > Muut

Maori: The Crisis and the Challenge, 1993
Out of the Mist and Steam: A Memoir, 1999
Aiheesta muualla

Interview with Alan Duff (Arkistoitu – Internet Archive)
Alan Duff's Once Were Warriors. Social and Political Contexts (Internet Archive)
Literary Encyclopedia
Alan Duff Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Leirvik

Leirvik on Stordin kaupungin keskustaajama ja hallinnollinen keskus Norjassa Hordalandin läänissä maan länsirannikon tuntumassa. Taajaman asukasluku on 11 237 (vuonna 2007). Kaupunkiin pääsee etelästä päin E39-tietä pitkin 7,8 kilometrin pituisen Bømlafjord-tunnelin kautta. Se kulkee merenlahden ali syvimmillään 260 metrin syvyydessä mantereelta Stordiin. Myös siltayhteydet yhdistävät saaren rannikolle. Silti myös meritse kulkee paljon matkustajaliikennettä, ja Stord on Bergenin ja Haugesundin välisen snøggbåt-linjan puolivälissä. Stordissa on kaksi suurta työnantajaa, Aker Kværner ja Leirvik Module Technology, jotka valmistavat offshore-laitteita Norjan edustalla oleville öljynporauslautoille. Kaupungin teollisuuden historiaan taas kuuluu Litlabøn sulfaattikaivos, joka aloitti toimintansa 1865. Kaupungin alueella toimii Stord-Haugesund College -niminen oppilaitos, joka valmistaa opettajia ja hoitoalan työntekijöitä.
Silta Bømlafjordenin yli Stordiin
Leirvikin bussiasema
Maantietunneli Uføretunnelen
Stordin silta
Akerin telakka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leirvik Wikimedia Commonsissa
Johannes Edfelt

| Johannes Edfelt |
| --- | --- |
 Johannes Edfelt 1956.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1904 Kyrkefalla, Ruotsi
Kuollut: 1997 (92–93 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johannes Edfelt (1904 Kyrkefalla, Ruotsi – 1997) oli ruotsalainen runoilija, kääntäjä ja kriitikko ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1969.
Edfelt aloitti runoilijana 1920-luvulla. Hänen runoissaan vallitsi 1970-luvulle saakka kosminen tunne, pessimismi ja askeettisuus.
Suomennettuja runoja

Viesti mereen: antologia Ruotsin uutta runoutta, WSOY 1946
Runon portilla: ruotsalaisia ja suomenruotsalaisia runoja WSOY 1985
Kutsut minua nimeltä: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Kirjapaja 1981 ISBN 951-621-300-6
Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7
Anja Samooja, Luode ja vuoksi: runoja, Otava 1947
Arvanveto, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen
Kaskimaa, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kutsut minua nimeltä
Kevätuhri, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen
Maailman yhteydestä, suom. Leena Krohn, teoksessa: Runon portilla
Meriseikkailu, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen
Miete, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen
Varjojen kalastusta, suom. Anja Samooja, teoksessa: Luode ja vuoksi: runoja
Yksi on tarpeen, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus
Yksinäisyyden meri, suom. Leena Krohn, teoksessa: Runon portilla
Yksinäisyyden meri, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Edfelt Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Timo Leisiö

Timo Ilmari Leisiö (s. 16. heinäkuuta 1946 Uusikaupunki) on suomalainen kansanmusiikin tutkija ja Tampereen yliopisto etnomusikologian emeritusprofessori ja musiikintutkimuksen laitoksen johtaja. Hän jäi eläkkeelle professorin tehtävästä vuonna 2011.
Leisiö on väitellyt soitintutkimuksesta väitöskirjalla Suomen ja Karjalan vanhakantaiset torvi- ja pillisoittimet, joka käsitteli rahvaanomaisia luonnonsoittimia. Sen jälkeen Leisiö on liikkunut hyvin laajasti eri tutkimusaiheiden parissa ja käsitellyt erilaisia musiikkiantropologian kysymyksiä. Vuonna 2010 Leisiö oli yksi ensimmäistä kertaa jaetun Koneen Säätiön Vuoden Tiedekynä -palkinnon vastaanottajista. Hän sai palkinnon Tieteessä tapahtuu -lehdessä julkaistusta artikkelistaan ”Musiikin yhdeksän evoluutiota”.
Leisiön puoliso on venäjän kielen professori Larisa Leisiö.
Julkaisuja

Ahti Sonninen ja hänen kansansävelmäkokoelmansa sisältö, tausta ja ideologia, 1978
Islamin maiden soittimia, 1978
Suomen ja Karjalan vanhakantaiset torvi- ja pillisoittimet. Kansanmusiikki-instituutin julkaisuja, 1983. ISBN 978-951-9541082. (Väitöskirja)
Kansanmusiikintutkijan perussanastoa 	Kokeilup., 1988
"Pisti pillit säkkihinsä", ajatuksia säkkipillistä Suomenlahden rantamailla, 1988
Kulturell stabilitet och förändring: tre exempel, 1995
Lyyra ja Pythagoras: antiikin ajan kielisoittimia, 1997
Eugen Helimski (kirj.), Larisa Leisiö & Timo Leisiö (toim.): Samojedit ja šamanismi: viisi luentoa samojedeista, šamanismista ja uralilaisesta kulttuurista.  (Tampereen yliopiston kansanperinteen laitoksen julkaisu, ISSN 0357-0010; 26)  Suomentanut Larisa Leisiö. Tampere:  Tampereen yliopisto, 1998.  ISBN 951-44-4299-7
Bruce Dickinson

| Bruce Dickinson |
| --- | --- |
 Dickinson Iron Maidenin konsertissa vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Paul Bruce Dickinson
Syntynyt: 7. elokuuta 1958 (ikä 66)
Ammatti:  Muusikko, laulaja-lauluntekijä, lentäjä, kirjailija, yrittäjä, miekkailija, radio- ja televisioisäntä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bruce Bruce
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1976–
Tyylilajit:  Heavy metal, hard rock
Soittimet:  Laulu kitara
Yhtyeet:  Styx (1976) Speed (1977–1978) Shots (1979) Samson (1979–1981) Iron Maiden (1981–1993, 1999–)
Levy-yhtiöt:  EMI 
Aiheesta muualla
www.screamforme.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paul Bruce Dickinson (s. 7. elokuuta 1958 Worksop, Nottinghamshire, Englanti) on brittiläinen muusikko ja lauluntekijä, lentäjä, miekkailija, kirjailija sekä radio- ja televisioisäntä, joka tunnetaan parhaiten urastaan heavy metal -yhtye Iron Maidenin pitkäaikaisena laulajana.
Dickinsonin aloitti musiikillisen uransa 1970-luvulla esiintyen paikallisissa pubeissa eri yhtyeiden riveissä. Vuonna 1979 hänestä tuli Samson-yhtyeen laulaja. Hän erosi Samsonista vuonna 1981 saatuaan kutsun liittyä Iron Maidenin laulajaksi, ja hän debytoi yhtyeen laulajana vuonna 1982 studioalbumilla The Number of the Beast. Dickinsonin ensimmäisen aikakauden aikana Iron Maiden julkaisi monia heavy metalin merkittävimpiin albumeihin luettavia tuotoksia, ja Dickinsonista tuli yksi kaikkien aikojen arvostetuimmista keulahahmoista ja heavy metal -laulajista. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1993 panostaakseen uraansa sooloartistina, ja julkaisi neljä sooloalbumia ennen paluutaan Iron Maideniin vuonna 1999.
Queen Maryn yliopisto on myöntänyt Dickinsonille musiikin kunniatohtorin arvonimen hänen musiikkialan mittavan työnsä johdosta vuonna 2011. Helsingin yliopisto nimitti Dickinsonin filosofian tiedekunnan kunniatohtoriksi toukokuussa 2019 ja hänet promovoitiin 13. marraskuuta 2019 Helsingissä.
Lapsuus ja nuoruus

Paul Bruce Dickinson syntyi Nottinghamshiren Worksopin pieneen kylään 7. elokuuta vuonna 1958. Hänen äitinsä Sophia oli osa-aikainen työntekijä kenkäkaupassa, ja hänen isänsä Bruce työskenteli armeijan mekaanikkona. Koska hänen vanhempansa olivat teini-iässä Brucen syntymän aikoihin, päättivät he avioitua pian syntymän jälkeen. Lapsena Bruce joutui kuitenkin muuttamaan vanhempiensa luota isovanhempiensa luokse asumaan, koska hänen vanhempansa eivät enää pystyneet huolehtimaan hänestä. Hänen isoäitinsä vietti päivät kotona, ja hänen isoisänsä työskenteli paikallisella kivihiilikaivoksella. Myöhemmin Bruce on kirjoittanut nuoruudestaan kappaleen ”Born in ’58” ensimmäiselle sooloartistina levyttämälleen studioalbumille Tattooed Millionaire, joka on julkaistu vuonna 1990.
Bruce aloitti koulunkäynnin kotiseudullaan normaalisti, mutta hänen vanhempansa muuttivat Sheffieldiin, jonne myös hän päätyi kuusivuotiaana. Sheffieldissä hän joutui koulukiusatuksi uudessa ympäristössään, ja hänen vanhempansa päättivät viedä Brucen uuteen, pienempään kouluun. Hän opiskeli 13-vuotiaasta täysi-ikäiseksi Northamptonshiressa Oundlen sisäoppilaitoksessa, jossa hän joutui jälleen muiden oppilaiden ja myös opettajien kiusaamaksi. Brucen nuorempi sisko Helena Dickinson syntyi vuonna 1963, mutta aluksi he eivät tulleet keskenään toimeen, sillä perheenlisäystä oli Helenan – toisin kuin Brucen – kohdalla harkittu jo pitemmän aikaa mikä aiheutti Brucessa kateutta ja surua.
Dickinson koki ensikosketuksensa musiikkiin kuullessaan Chubby Checkerin ”The Twist” -kappaleen isovanhempiensa luona asuessaan. Hänen isoisänsä osti Brucelle The Beatlesin ”She Loves You” -singlen, joka oli ponnahduslauta Brucen musiikki-innostukselle. Hän yritti myös opetella kitaransoittoa isänsä akustisella kitaralla, mutta innostus lopahti soiton tuntuessa turhan monimutkaiselta, minkä lisäksi soittaminen aiheutti sormeen vesirakkoja.
Muut toimet

Dickinson on harrastanut 1980-luvulta lähtien aktiivisesti miekkailua ollen parhaimmillaan seitsemäs Ison-Britannian ranking-listalla.
Dickinson oli 1990-luvulla epävarma soolouransa menestyksestä ja harkitsi vakavasti siirtymistä lentämään lentokoneita. Hän lähetti hakupapereita lentoyhtiöihin kertomatta laulajanurastaan. Lopulta British World-yhtiö koulutti hänet Boeing 757-koneen lentäjäksi. Hän lentää Iron Maidenin kuljetuskalustona toimivaa Boeing 747 -lentokonetta. Liikennelentäjänä Dickinson lensi Iceland Expressin lentoja Reykjavíkiin sekä Astraeus-lentoyhtiöllä Boeing 737:llä.
Kuten yhtyetoverinsa Steve Harris, Dickinsonkin on kiinnostunut kirjallisuudesta ja historiasta, jota hän on opiskellut yliopistossa; Dickinson on kirjoittanut kaksi kirjaalähde?. Hän juonsi vuoteen 2010 asti myös omaa heavy/rock-painotteista radio-ohjelmaa perjantaisin.
Dickinson on myös osallistunut  Julian Doylen kanssa kauhuelokuvan Chemical Wedding käsikirjoittamiseen, elokuvassa herätetään Aleister Crowley henkiin uudelleen. Käsikirjoitus on muokattu myös kirjaksi.
Joulukuussa 2014 Dickinsonilla todettiin aikaisessa vaiheessa oleva kielisyöpä, joka saatiin parannettua seitsemän viikon hoitovaiheella vuoden 2015 alussa.
Ed Force One

Logo Eddie Boeing 747
Ed Force One airport Düsseldorf (DUS)
Ed Force One Cockpit
Diskografia > Iron Maiden

The Number of the Beast (1982)
Piece of Mind (1983)
Powerslave (1984)
Live After Death (1985, live)
Somewhere in Time (1986)
Seventh Son of a Seventh Son (1988)
Maiden England (1988, live)
The First Ten Years (1990, kymmenen kappaletta tuplasinglejä)
No Prayer for the Dying (1990)
Fear of the Dark (1992)
A Real Live One (1993, live)
A Real Dead One (1993, live)
Live at Donington (1993, live)
Best of the Beast (1996, live-kokoelma)
A Real Live Dead One (1998)
Ed Hunter (1999, livekokoelma ja pc-peli)
Brave New World (2000)
Rock in Rio (2002, live)
Edward the Great (2002, 2005 (uudelleenjulkaisu), kokoelma)
Best of the 'B' Sides (2002, kokoelma)
BBC Archives (2002, kokoelma)
Beast Over Hammersmith (2002, live-kokoelma)
Eddie’s Archive (2002, kolmen aiemman kokoelmalevyn box-set)
Dance of Death (2003)
The Essential Iron Maiden (2005, julkaistiin ainoastaan U.S.A.:ssa)
Death on the Road (2005, live)
A Matter of Life and Death (2006)
Somewhere Back in Time (2008, live-kokoelma)
The Final Frontier (2010)
From Fear to Eternity (2011)
The Book of Souls (2015)
Senjutsu (2021)
Diskografia > Soololevyt

Tattooed Millionaire (1990)
Balls to Picasso (1994)
Skunkworks (1996)
Accident of Birth (1997)
The Chemical Wedding (1998)
Tyranny of Souls (2005)
The Mandrake Project (2024)
Diskografia > Kokoelmat & livealbumit

Alive in Studio A (1995)
Scream for me Brazil (1999)
The Best of Bruce Dickinson (2001)
VHS/DVD

Dive! Dive! Live! (1991)
Skunkworks Live Video (1997)
Anthology (2006)
TV

Flying Heavy Metal
Kirjat

The Adventures of Lord Iffy Boatrace Pan Books 1990 ISBN 0-283-06043-3
The Missionary Position Sidgwick & Jackson 1992 ISBN 0-283-06092-1
What Does This Button Do? 2017 HarperCollins Publishers ISBN 9780008172435
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bruce Dickinson Wikimedia Commonsissa
Bruce Dickinson - virallinen kotisivu
Bruce Dickinson
| --- | --- |
Albumit:  Tattooed Millionaire  Balls to Picasso  Skunkworks  Accident of Birth  The Chemical Wedding  Tyranny of Souls  The Mandrake Project 
Muut julkaisut:  Alive in Studio A  Scream for Me Brazil  The Best of Bruce Dickinson 
Iron Maiden
|  Bruce Dickinson  Dave Murray  Adrian Smith  Janick Gers  Steve Harris  Nicko McBrain  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:  Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:  The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:  Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:  The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:  ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:  Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:  Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef 
Bruce Dickinson vuonna 2009
Dickinson lentohaalarissaan
Družina

Suurruhtinas Vladimir Monomahin lepotauko metsästyksen jälkeen. Viktor Vasnetsov, 1848
Družina  (ven. дружина) eli soturijoukko oli muinaisen Venäjän ruhtinaiden soturijoukko. Ruhtinas tarvitsi sotajoukkoja maansa järjestyksen ylläpitoon sekä puolustamiseen ulkoisilta vihollisilta. Soturijoukko oli aina valmis taisteluun sekä antamaan neuvoja ruhtinaalle.
Merkitys

Soturijoukon tärkein tehtävä oli ruhtinaan aseman säilyttäminen sekä toinen tärkeä tehtävä oli ruhtinaan voimannäyttö kansan silmissä. Se ruhtinas, jolla oli voimakkain soturijoukko, oli ruhtinaskunnan luotettavin puolustaja. Tämän vuoksi ruhtinas pyrki pitämään soturijoukkonsa aina tyytyväisenä antaen heille hyvää ruokaa, juomia ja lahjoja.
Määrä ja kokoonpano

Družina oli keskiajalla sidottuna vain ruhtinaaseen eikä maahan. Sen etninen kokoonpano oli hyvin kirjava 800-1000-luvuilla: varjagit sekä slaavilaisia, suomalaisia, turkkilaisia, puolalaisia ja unkarilaisia heimoja. Soturijoukon suhteet ruhtinaaseen olivat varsin vapaat. Se perustui vapaaseen sopimiseen. Soturijoukkoon pääsy ja poispääsy oli vapaata. Ruhtinaaseen tyytymätön soturi saattoi jättää yhden ja siirtyä toiseen soturijoukkoon.
Soturijoukon koostumus vaihteli, mutta luultavasti se ei ylittänyt muutamaa sataa arabitutkimusmatkailija Ibn Fadlanin mukaan vuonna 922 Kiovan ruhtinaalla oli linnassaan ”400 miestä erilaisia sankareita ja heidän apulaisiaan”. Venäläisen tutkijan, B. A. Rybakovin, mukaan sotureita olisi mahtunut asumaan linnaan 250-300. Soturijoukko oli sotajoukkojen ydin ja ilmeisesti myös ratsuväen tärkein osasto. Niiden osallisuus eri taisteluissa on mainittu seuraavasti:
800-luvun lopulta 950-luvulle soturijoukko oli ruhtinaan alaisia eri heimojen edustajia
950-luvulta 1050-luvulle sotajoukkojen yksiköitä. Silloin soturit palkattiin vakinaisiksi sotilaiksi
1050-luvulta 1500—luvulle kaupunkien sotajoukkojen yksiköt, jotka tulivat palvelukseen kaupungin neuvoston (vetše) kutsusta ja saivat varusteet ja hevoset ruhtinaalta.
Tehtävät

Sotapalveluksen lisäksi nuoremman soturijoukon jäsenet toteuttivat ruhtinaan erilaisia käskyjä sekä toimivat hänen henkivartiokaartinaan. Ruhtinaan neuvostoihin nuorempi soturijoukko ei osallistunut paitsi sotilasneuvostojen kokouksiin. Niihin saivat osallistua myös muualta tulleet sotaretkille osallistuneet liittolaiset. Kronikoissa kerrotaan, että vanhemmilla sotureilla oli myös omia soturijoukkojaan. Ruhtinas ylläpiti soturijoukkojaan keräämillään veroilla. Soturit saivat myös aina osan sotasaaliista.
Vanhemman soturin surmasta piti maksaa kaksinkertainen suojelumaksu. Ajan kuluessa ruhtinas yritti laajentaa tämän maksun koskemaan myös nuorempien soturien surmista perittyjä maksuja. Ruhtinaan kuoleman jälkeen suurin osa soturijoukosta siirtyi hänen seuraajalleen. Joskus ruhtinaskunnissa oli tällaisilla hetkillä 2 eri soturijoukkoa, joiden välille yleensä syntyi taisteluita. Uusi soturijoukko pyrkii vanhempien soturien asemaan ja vanhemmat taas olivat jo ruhtinaan suosiossa ja pyrkivät näin jatkamaan.
Eräillä alueilla Rurikin jälkeläisten soturijoukot pääsivät jopa maanomistajiksi, erityisesti 1100-luvulla. Tämä taas vähensi pajarien perinteistä valtaa hallinnossa ja neuvostoissa, minkä vuoksi neuvostojen ja niiden joukkojen merkitys väheni. Sotajoukkojen ydinjoukko hajaantui. Tämä taas loi pajareille mahdollisuuksia nousta ruhtinaan valtaa vastaan.
Länsi-Euroopassa

Soturijoukkoja mainitaan ainakin germaaneilla olleen. Ne palvelivat Rooman imperiumissa, erityisesti Italiassa ja Ranskassa, sekä normanneilla Pohjois-Ranskassa, Pohjois-Saksassa ja Englannissa. Myös näillä alueilla soturijoukkojen tehtävänä oli verojen keruu, sotaretket sekä hallitsijan suojeleminen (kuninkaan tai ruhtinaan). Alun perin soturijoukko oli jalkaväkeä. Soturijoukolla oli suuri valta kuninkaaseen. Se toimi uskollisesti, koska kuningas jakoi heidän kanssaan sotasaaliit. Feodalismin kehityksen myötä soturijoukot väistyivät tavallisten feodaalien sotajoukkojen tieltä.
Alun perin sana ”drug” tai ”družina” oli joissakin eurooppalaisissa kielissä, kuten muinaisenglannissa (drihtin), muinaisnorjassa (dróttin) , islannissa (drótt) sekä joissain muissa. Oletettavasti sana on tullut muinaisgermaanisesta sanasta druhtinaz, joka tarkoitti sotajoukkoa tai jengiä.