stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hamad bin Isa al-Khalifa

| Hamad bin Isa al-Khalifa |
| --- | --- |
 
Bahrainin kuningas
Valtakausi:  6. maaliskuuta 1999 –
Edeltäjä:  Isa ibn Salman Al Khalifa
Perijä:  Salman bin Hamad al-Khalifa

Syntynyt:  28. tammikuuta 1950 (ikä 75) Riffa, Bahrain
Puoliso:  Sabika bint Ibrahim
Lapset:  Salman bin Hamad al-Khalifa Abdullah bin Hamad bin Isa Al Khalifa Khalifa bin Hamad Al Khalifa Najla bint Hamad Al Khalifa Nasser bin Hamad Al Khalifa Khalid bin Hamad Al Khalifa Faisal bin Hamad bin Isa Al Khalifa Sultan bin Hamad Al Khalifa Hessa bint Hamad Al Khalifa Nura bint Hamad Al Khalifa  Munira bint Hamad Al Khalifa Reema bint Hamad Al Khalifa
Suku:  Al Khalifa
Isä:  Isa ibn Salman Al Khalifa
Äiti:  Hessa bint Salman Al Khalifa
Uskonto:  sunnalaisuus
Hamad bin Isa al-Khalifa (arab. حمد بن عيسى آل خليفة‎, Ḥamad ibn ʿĪsā ʾĀl Ḫalīfa, s. 28. tammikuuta 1950 Riffa) on Bahrainin kuningas vuodesta 2002. Ennen tätä hänen arvonimensä oli emiiri vuodesta 1999.
Hamad ibn Isa Al Khalifa kävi Leys Schoolia Cambridgessä Englannissa ja myöhemmin Sandhurstin sotilasakatemiaa valmistuen vuonna 1968 ja Fort Leavenworthia Yhdysvalloissa, josta valmistui 1973. Kruununprinssiksi hänet julistettiin 1964. Hän toimi aktiivisesti Bahrainin puolustusvoimia perustettaessa 1968. Puolustusministeriksi hänet nimitettiin 1971. Hamad on innostunut lentäjä ja opiskeli helikopterilentäjäksi 1978 ja perusti sen jälkeen myös ilmavoimat.
Hamad nousi valtaistuimelle 1999 isänsä šeikki Isa ibn Salman Al Khalifan kuoltua ja on tehnyt merkittäviä uudistuksia. Hän nimitti syyskuussa 2000 neuvoa-antavaan neuvostoonsa neljä naista ja yhden juutalaisen miehen. 14. helmikuuta 2002 Bahrainista tuli perustuslaillinen kuningaskunta, jossa on riippumaton oikeus. Samalla pidettiin parlamenttivaalit, joissa myös naiset saivat paitsi ääni- myös vaalioikeuden.
Kuningas asettui vastustamaan Yhdysvaltain sotatoimia Irakia vastaan 2002.
Vuonna 2009 hän armahti yli 170 poliittista vankia.
Hamad nai serkkunsa Šaikha Sabika bint Ibrahim Al Khalifan 1968 ja heillä on seitsemän poikaa ja neljä tytärtä. Vanhin poika, kruununprinssi Salman ibn Hamad Al Khalifa syntyi 1969.
Kunnianosoituksia > Bahrainilaiset

Šeikki Isa ibn Salman Al Khalifan ritarikunta (Bahrain, 1976)
Bahrainin ritarikunta (Bahrain, 1976)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Tasavallan ritarikunta (Egypti, 1973)
Niilin ritarikunta (Egypti, 2016)
Al-Hussein bin Alin ritarikunta (Jordania, 1999)
Jordanian tähden ritarikunta (Jordania, 1967)
Renessanssin ylin ritarikunta (Jordania, 1972)
Zayedin ritarikunta (Yhdistyneet Arabiemiraatit, 2005)
Kuningas Abdulazizin ritarikunta (Saudi-Arabia, 2010)
Palestiinan ritarikunta (Palestiina, 2020)
Muhammedin ritarikunta (Marokko, 1970)
Etelän Ristin ritarikunta (Brasilia, 2021)
Kruunun ritarikunta (Iran, 1973)
Ordre National du Mérite (Ranska)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 1982)
Dannebrogin ritarikunta (Tanska, 2011)
Kaksoisvirtain ritarikunta (Irak, 1969)
Indonesian tasavallan tähti (Indonesia, 1977)
Mauritanian ansioritarikunta (Mauritania, 1978)
Suuren valloittajan ritarikunta (Libya, 1979)
Brunein kruunun ritarikunta (Brunei, 2017)
Makarios III:n ritarikunta (Kypros, 2015)
Johorin sulttaaniperheen ritarikunta (Johor, 2017)
Puolueettomuuden ritarikunta (Turkmenistan, 2019)
Lähde:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elämäkerta
Al Khalifan dynastian jäsenet.
Kemin helluntaiseurakunta

| Kemin helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1939
Pastori:  Ossi Karjalainen
Pääkirkko:  Koulukatu 6 94100 Kemi
TV:  UskoTV  
Radio:  Radio Dei Radio Patmos
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kemin helluntaiseurakunta (aik. Kemin Saalem) on vuonna 1939 perustettu kemiläinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kemin keskustassa Koulukadulla. Seurakunnan pastori on Ossi Karjalainen.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, kirpputori sekä lähetystyön tukeminen Japanissa ja Keski-Aasiassa. Seurakunta julkaisee kuukausittain lehteä. Kemin helluntaiseurakunnan yhteydessä toimii Royal Rangers-partiojärjestö.
Kemin helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta. Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään myös Radio Dein ja Radio Patmoksen taajuuksilla.
Historia

Helluntailiikkkeen puhujia saapui Kemiin jo varhain 1910-luvulla, sillä Hanna Castrenin koti oli Torniossa. Kemissä oli 1920-luvun alkupuolella seurakunta, joka kuitenkin hajosi. 1930-luvulla Kemissä toimi kiertäviä puhujia ja helluntailaiset järjestyivät uudelleen seurakunnaksi 31 jäsennen toimesta 15. heinäkuuta 1939.
Kemin helluntaiseurakunta on Lapin vanhin helluntaiseurakunta ja toiminta kattoi aluksi lähes koko Lapin läänin kattavaa. Seurakunnan pitkäaikaisina työntekijöinä toimivat Anna Oksanen 1940– ja 1950-luvuilla sekä Eelis Leinonen, joka oli toimessa 15 vuoden ajan vuosina 1953–1968. Leinosen aikana kastettiin vuosina 1956–1958 yli 40 henkeä. Kastetilaisuuksia pidettiin kesäisin meren rannalla ja talvisin Haaparannan Betel-seurakunnassa. Vuonna 1963 seurakuntaan kuului 263 jäsentä.
Tornion helluntaiseurakunta liittyi rukouspiirinä Kemiin 1956 ja järjestäytyi uudelleen seurakunnaksi 1964. Seurakunnan nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1969.
Kemin helluntaiseurakunta teki 1960-luvulle asti laajaa lähiympäristyötyötä: Länsi-Lapin alueella Kolariin asti, Ranuan suunnalla Rytinkiin ja Kemijoen varressa Sihtunaan, Varejoelle, Tervolaan, Koivuun ja Akkunusjoen varressa Pahtaojalle asti.
Toimitilat

Seurakunta kokoontui alkuaikoina seurakuntalaisten kodeissa. Seurakunta kokoontui myös Veitsiluodossa Hanna Heikuran parturiliikkeessä sekä säännöllisesti Veitsiluoto Oy:n lukusalissa. Vuonna 1948 seurakunta osti omakotitalon Ritikasta, johon saneerattiin rukoushuone. Täällä seurakunta toimi vuoteen 1954 saakka.
Toimitilat > Rukoushuone

Seurakunta osti vuonna 1954 kiinteistön Koulukadulta, jonka seurakunta sai hallintaansa vuonna 1957. Seurakunnan toiminta siirtyi uuteen rukoushuoneeseen 1958, johon tehtiin talkootöinä suuret muutostyöt. Rukoushuoneen vihkiäisjuhla pidettiin helmikuussa 1959.
Kemijoki

| Kemijoki |
| --- | --- |
 Kemijoen Ounaskoski Rovaniemellä Ounaskosken sillalta kuvattuna.
Alkulähde:  Kemihaara, Savukoski  67°57′47″N, 028°57′10″E
Laskupaikka:  Kemi, Perämeri  65°46′05″N, 24°26′23″E
Maat:  Suomi
Pituus:  550 km
Alkulähteen korkeus:  230 m
Virtaama:  556 m³/s
Valuma-alue:  51127,28  km²
Kemijoen vesistöalue.
Isohaaran voimalaitos Kemin ja Keminmaan rajalla.
Kemijoki Keminmaan kohdalla.
Kemijoki (ruots. Kemi älv, pohjoissaameksi Giemajohka) on Suomen pisin joki, pituutta sillä on 550 kilometriä. Joki laskee Kemijärven ja Rovaniemen kautta Pohjanlahteen Kemin ja Keminmaan rajalla. Kemijoen valuma-alue, eli siihen laskevien sadevesien alue, kattaa merkittävän osan Pohjois-Suomea ja ulottuu Venäjälle asti. Vesistöalueen pinta-ala on 51 000 neliökilometriä. Kemijoen keskivirtaama jokisuulla on noin 556 kuutiometriä sekunnissa.
Kemijoen sivujokia ovat Ounasjoki ja Raudanjoki, jotka yhtyvät Kemijokeen Rovaniemellä, Kitinen ja Vuotosjoki, jotka yhtyvät Kemijokeen Pelkosenniemellä, ja Tenniöjoki, joka yhtyy Kemijokeen Savukoskella. Kemijoen suurin järvi on Kemijärvi.
Kitisen (278 km) sivujokia ovat Luiro, Sattanen ja Jeesiöjoki. Kitisen yläjuoksulla on Porttipahdan tekojärvi ja useita vesivoimaloita. Luiro (230 km) alkaa Luirojärvestä Saariselältä ja virtaa Lokan tekojärven kautta Kitiseen. Enontekiön Ounasjärvestä alkava Ounasjoki (280 km) rauhoitettiin vuonna 1983, eikä siihen rakennettu voimaloita. Tenniöjoki (126 km) alkaa Venäjän puolelta ja virtaa Sallan läpi ja yhtyy Kemijokeen Savukoskella.
Kemijoen uitto

Kemijoen uitto alkoi 1860-luvulla ja se jatkui kesään 1991 saakka, jonka jälkeen puut on kuljetettu auto- ja junakuljetuksin.
Kirjallisuutta

Linkola, Martti: Entinen Kemijoki.  Helsinki:  Weiling&Göös, 1967.
Seppälä, Raimo: Nykyinen Kemijoki.  Helsinki:  Otava, 1976.  ISBN 951-1-02424-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemijoki Wikimedia Commonsissa
Yle Elävä arkisto – Kemijoen lohet saivat piispatkin tukkanuottasille
Kemijoki Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Pohjolan Voima Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Euroalueen velkakriisi

Eräiden Euroopan maiden pitkien korkojen kehitys.
Euroalueen velkakriisillä tarkoitetaan yhteisvaluutta euron ajautumista syvään kriisiin 2010-luvulla.
Kriisin syyt

Kriisin syistä on erilaisia näkemyksiä. Yhden näkemyksen mukaan eurokriisin syynä on ollut jäsenvaltioiden pitkään jatkunut edesvastuuton velkaantuminen, joka lisäsi alttiutta markkinahäiriöille. Tämä näkemys rinnastaa valtiot ylivelkaantuneisiin kotitalouksiin tai yrityksiin.
Toisen näkemyksen mukaan kriisin taustalla on se, että euron syntyvaiheessa jätettiin finanssipolitiikan harjoittaminen yksittäisten jäsenvaltioiden vastuulle, vaikka näillä ei enää euron tulon myötä ollutkaan riittävää talouspoliittista liikkumatilaa sen harjoittamiseen. Euron luomisvaiheessa uskottiin, että tarvittavat talouspoliittiset instituutiot, kuten finanssipolitiikan harteilleen ottava keskusauktoriteetti, perustettaisiin euron käyttöönoton jälkeen.
Kriisi puhkesi samaan aikaan kuin Yhdysvalloista alkanut finanssikriisi. Taloudelliset vaikeudet levisivät Eurooppaan, mikä näkyi valtioiden menojen lisääntymisenä, verotulojen laskuna ja budjettivajeiden kasvuna. Jotkut valtiot velkaantuivat voimakkaasti pelastaessaan pankkejaan.
Tapahtumat

Vuonna 2009 paljastui, että Kreikka oli vuosien ajan vääristellyt taloustilastojaan. Paljastus horjutti luottamusta Kreikan talouteen ja sen oli maksettava yhä korkeampaa korkoa lainoistaan. Kreikalla ei ollut mahdollisuuksia selvitä 360 miljardin euron velkojensa maksamisesta. Euromaat ja Kansainvälinen valuuttarahasto IMF tulivat sen vuoksi keväästä 2010 alkaen tukemaan Kreikkaa satojen miljardien eurojen takuilla (huhtikuun 2010 pelastusohjelma ja helmikuun 2012 Kreikka II -tukiohjelma). Kreikka puolestaan sitoutui tiukkaan säästöpakettiin. Kreikan poliitikot olivat kuitenkin haluttomia suuriin säästöhin. Vuodesta 2010 tukirahoja hallinnoi Euroopan rahoitusvakausväline ERVV.
Vuonna 2011 kriisi johti epäluottamukseen koko euroaluetta kohtaan vaikeuttaen myös Saksan kaltaisten vahvojen eurotalouksien velkakirjojen myyntiä . Loppuvuonna 2011 euron hajoamista pidettiin mahdollisena skenaariona.  Kriisi kuitenkin laantui, kun Euroopan keskuspankki vakuutti markkinat siitä, ettei se päästä euroalueen jäsenvaltioita konkursseihin. Kriisin kiperin hetki oli vuoden 2012 puolivälissä. Silloin pääomaa pakeni euroalueelta ja valtionlainojen markkinakorot kohosivat voimakkaasti Espanjaa ja Italiaa myöten. Jopa EKP ja EU-komissio pelkäsivät tuolloin tosissaan euron hajoamista, vaikkakin tuomitsivat moiset pelot tuolloin perusteettomiksi tuomiopäivän profetioiksi.
Tapahtumat saivat aikaan vaatimuksia tavallisten kansalaisten vaikutusmahdollisuuksien lisäämisestä kriisissä. Suomessa silloinen oppositiojohtaja Juha Sipilä sanoi kesäkuussa 2012, että hänen mielestään Suomessa pitää järjestää kansanäänestys, jos Suomi liittyy euromaiden yhteiseen velkaan. Sipilä sanoi, että suomalaiset ovat "ikuisesti maksajia, jos myönteinen päätös tehdään". Sipilä pelkäsi, että Suomen linjasta euromaiden yhteisvelkaan päätetään eduskunnassa vasta sitten kun mitään ei ole enää tehtävissä.
Kreikan velkakierteen jatkuessa vuonna 2014 europäättäjät vakuuttelivat, että euroalue on peruuttamaton ja Kreikka on sen pysyvä jäsen. Yhdysvaltain talouspäättäjät ja finanssimarkkinoiden analyysitalot alkoivat epäillä asiaa. He katsoivat, että Kreikan ero eli Grexit on mahdollinen, muttei riskitön. Yhdysvaltain hallituksen neuvonantaja varoitti huhtikuussa 2015, että Grexit ei olisi pahasta vain Kreikalle, vaan se aiheuttaisi erittäin suuren riskin koko maailman taloudelle. Se loisi viimeistään seuraavassa kriisissä epävarmuuden muidenkin euromaiden mukana pysymisestä.
Pidemmän aikavälin vaikutukset

Pahiten kärsineissä maissa eläkejärjestelmä on tuhoutunut, eläkeikää ollaan nostamassa 70 ikävuoteen, koulutusta yksityistetään mikä tarkoittaa että valmistuessaan opiskelijoilla on niskassaan velkakuorma. Julkisia palveluita alasajetaan ja infrastruktuurihankkeita jäädytetään.
Kirjallisuutta

Ylönen, Matti & Remes, Mikko: Velkatohtorit. Kuinka Eurooppa unohti historian ja oppi rakastamaan talouskuria.  Helsinki:  Into, 2015.  ISBN 978-952-264-357-5
Aiheesta muualla

Eurokriisin anatomia. Teoksen esittely. Into Kustannus.
Suomen vastuut eurokriisissä yli 30 miljardia (Arkistoitu – Internet Archive). HS 16.7.2012.
Jussi Seljas

| Jussi Seljas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1980 (ikä 44) Tampere
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  Freestyle motocross - ammattilainen
Muut tiedot
Lempinimet:  Sepy
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jussi Seljas (s. 25. heinäkuuta 1980 Tampere) on suomalainen FMX- eli freestyle motocross -ammattilainen.  Hän on voittanut freestyle motocrossin suurimman kotimaisen kilpailun FMX Challengen kahdesti. Vuonna 2006 hän oli kansainvälisen rankinglistan sijalla 44, sekä samalla ainoa kansainvälisiin kilpailuihin osallistunut suomalainen. MTV3:n Ennätystehdas-ohjelmassa yleisö valitsi Jussi Seljaksen ennätysyrityksen vuoden parhaimmaksi.
Lapualla FMX-showssa 2010 elokuussa Seljas loukkaantui, kun hänen hyppynsä epäonnistui. Seljas putosi kyydistä pää edellä maahan ja pyörä putosi hänen päälleen. Seljas loukkasi ainakin leukansa, ja hänet vietiin sairaalaan kuvauksiin munuais-, ja päävammojen vuoksi. Maaliskuussa 2012 hän loukkasi selkänsä epäonnistuttuaan moottorikelkkatempussa televisiosarjan Jussi Seljas Showdown kuvauksissa Lahden Messilässä.
Aiheesta muualla

Seljaksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Ravintola Factory

| Ravintola Factory |
| --- | --- |

Toimiala:  ravintolapalvelut
Kotisivu:  ravintolafactory.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ravintola Factory on pääkaupunkiseudulla toimiva yksityisomisteinen ravintolaketju, johon kuuluu 21 ravintolaa. Vuonna 2019 ketju työllisti n. 150 henkilöä. Ravintola Factory -ketjun taustalla toimii Ravintotalot oy. Yritys on kasvanut voimakkaasti vuodesta 2011.
Viimeisin ketjun ravintola on Maaliskuussa 2025 Lahteen avattu Factory Askonkatu.
Ravintola Factory Pitäjänmäki sai Edenredin järjestämässä Suomen Paras Lounas 2023 -kilpailussa eniten ääniä Helsingissä ja Factory Salo eniten ääniä Varsinais-Suomessa vuonna 2024.
Lista Ravintola Factory -ketjuun vuonna 2025 kuuluvista ravintoloista:
Ravintola Factory Kalasatama
Ravintola Factory Kamppi
Ravintola Factory Vallila
Ravintola Factory Elimäenkatu
Ravintola Factory Pitäjänmäki
Ravintola Factory Salmisaari
Ravintola Green Factory
Ravintola Factory Iso Omena
Ravintola Factory Leppävaara
Ravintola Factory Otaniemi
Ravintola Factory Keilaranta
Ravintola Factory Roihupelto
Ravintola Factory Hämeentie
Ravintola Factory Pasila
Ravintola Factory Ruoholahti
Ravintola Factory Airport
Ravintola Factory Orionintie
Ravintola Factory Salo
Ravintola Factory Lippulaiva
Ravintola Factory Aviapolis
Ravintola Factory Askonkatu
Aiheesta muualla

Ravintola Factoryn verkkosivut
Kello (kaupunginosa)

| Kello |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Kello korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kellon suuralue
Koordinaatit:  65°07′40″N, 025°21′25″E
Kaupunginosa nro:  121
Väkiluku:  6 030  31.12.2023
Työpaikkoja:  869 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Holstinmäki, Kiviniemi, Pohjois-Kello, Takkuranta, Virpiniemi
Postinumero(t):  90820, 90810
Lakkautetun Kellon rautatieaseman asemarakennus.
Kello on Oulun kaupunginosa Kellon suuralueella entisen Haukiputaan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Kaupunginosa muodostettiin 1. tammikuuta 2013 kuntaliitoksen myötä.
Kaupunginosaan kuuluvat Holstinmäen, Kiviniemen, Virpiniemen, Takkurannan ja Pohjois-Kellon kylät ja alueet.
Kylän uskotaan saaneen nimensä kirkonkellosta. Vielä keskiajalla Kellon kylä oli suurempi kuin Haukiputaan kylä, ja kylässä oli oma kirkko. Hävitysretkillään venäläiset tuhosivat kirkon, ja uusi kirkko rakennettiin Kiiminkijoen suulle.
Historia

Hallinnollisesti Kellon ja Haukiputaan kylät kuuluivat 1300-luvulla perustettuun Iin pitäjään. Kello oli tuohon aikaan Haukiputaan seudun merkittävin kylä. Se mainitaan Vatikaanissa jo 16. elokuuta 1488 päivätyssä asiakirjassa Iin anneksina. Noina aikoina anneksilla tarkoitettiin seurakuntaa, jossa oli oma kirkko mutta ei omaa pappia. Se merkitsi sitä, että Iin ja Limingan seurakuntien välisellä pitkällä rannikolla vain Kellossa kuultiin pitkään kirkonkellon kumahtelua. Oulun kaupunki sai kirkkonsa vasta perustamisensa jälkeen 1600-luvun alussa. Vuonna 1630 Kellosta ja Haukiputaasta muodostettiin Iin seurakunnan alaisuudessa toimiva kappeliseurakunta.
Luultavasti Satalahdenmäellä sijainneen Kellon oman kirkon tuhouduttua seuraava kirkko rakennettiin 1640-luvun alussa Kiiminkijoen suulle Haukiputaalle, jotta se palvelisi paremmin myös Kiimingistä ja Yli-Kiimingistä tulevia seurakunnan jäseniä. Seurakunta toimi Kiimingin kappelina eli sivukirkkona vuosina 1838–1873, minkä jälkeen perustettiin itsenäinen Haukiputaan seurakunta.
Haukiputaan kunta muodostettiin vuonna 1866, jolloin Kellosta tuli Haukiputaan kunnan eteläisin osa.
1800-luvun lopulla Kellon ja Oulun rajalle alkoi kehittyä teollisuusyhdyskunta Pateniemen sahan ympäristöön. Siitä muodostuikin yksi Oulun läänin suurimmista sahoista. Vuoden 1963 keväällä noin 2 000 Pateniemen asukasta allekirjoitti kirjeen, jossa ehdotettiin Herukkaojan eteläpuolisen alueen liittämistä Ouluun. Haukiputaan kunta ja Oulun kaupunki sopivat yhteisymmärryksessä aluemuutoksesta. Valtioneuvoston päätöksellä Pateniemen alue irrotettiin Haukiputaaseen kuuluneesta Kellosta ja liitettiin Ouluun 1. tammikuuta 1965.
1900-luvun alussa Kellon alueella toimi kolme kyläkoulua: Pohjois-Kellon eli Oravan koulu, Hietalanmäen koulu, joka tunnettiin myös Keski-Kellon tai Mannisen kouluna sekä Etelä-Kellon eli Kui­va­so­jan koulu. Sittemmin kyläkoulut on lakkautettu ja oppilaat ovat siirtyneet isompiin yksiköihin. Maakunnallisesti arvokkaat koulurakennukset on suojeltu. Oravan koulussa toimii nykyisin koulumuseo, joka on perustettu vuonna 1983.
Liikenne

Alueen tärkeimmät tiet ovat seututie 847 eli niin sanottu Vanha nelostie sekä kauemmas kylästä linjattu valtatie 4. Valtatie 4 kulkee Kellon alueen ohitse moottoritienä.
Joukkoliikennettä hoitaa Oulun joukkoliikenne. Kellon lävitse kulkevat linja-autolinjat Iistä ja Haukiputaalta Ouluun.
Oulun ja Tornion välinen rautatie sivuaa Kellon kylää. VR ylläpitää rautatien henkilöliikennettä Oulun ja Kemin välillä, joskaan välipysähdyksiä ei enää ole. Kellon rautatieasema lakkautettiin 1980-luvulla.
Urheiluseurat

Kellon Lyönti (KeLy)
Kellon Työväen Urheilijat (KTU)
Tunnettuja kellolaisia

Matti Ahde, entinen eduskunnan puhemies, ministeri ja kansanedustaja (SDP)
Osmo Hekkala, entinen raskaan sarjan painija, pitkäaikainen vasemmistopoliitikko
Tytti Isohookana-Asunmaa, entinen ministeri ja kansanedustaja (Suomen Keskusta)
Mirja Vehkaperä, entinen kansanedustaja (Suomen Keskusta), europarlamentaarikko ja nykyinen Oulun kaupunginhallituksen puheenjohtaja
Jukka Rasila, näyttelijä
Jukka Poika (oik. Jukka Rousu), laulaja
Minna Viitalähde, graafinen suunnittelija
Teemu Roivainen, laulaja, muusikko
Juho Meriläinen, jalkapalloilija
Sakari Manninen, jääkiekkoilija, kaksinkertainen maailmanmestari, olympiavoittaja
Arttu Paaso, jääkiekkoilija
Kelepo (oik. Ville Ahtinen), rap-artisti
Blind Channel -yhtyeen Joonas Porko (kitaristi, taustalaulaja), Olli Matela (basisti) ja Tommi Lalli (rumpali)
Uskonnolliset yhteisöt

Kellossa toimii evankelisluterilainen Haukiputaan seurakunta, joka jatkoi itsenäisenä kuntaliitoksen jälkeenkin, mutta osana Oulun seurakuntayhtymää. Varsinaista kirkkoa Kellossa ei ole, mutta alueella sijaitsee useita muita kirkkotiloja. Kristillistä toimintaa järjestetään muun muassa Kellon seurakuntakodissa sekä Isoniemen leirikeskuksessa (nyk. leirikeskus Loisto).
Lisäksi Suomen Raamattuopiston Säätiö omistaa Kellossa kristillisen loma- ja kurssikeskus Kellonkartanon, jonka jumalanpalveluksien järjestämisestä vastaavat useat eri herätysliikejärjestöt, kuten Pohjois-Pohjanmaan Kansanlähetys, Lähetysyhdistys Kylväjä, Oulun Rauhan Sana, Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys ja Suomen Raamattuopisto.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä seudulla vaikuttaa vanhoillislestadiolaisuus ja sen paikallisorganisaatio Kellon Rauhanyhdistys. Muita kirkkokuntia edustaa Haukiputaan helluntaiseurakunta, jonka kokoustila sijaitsee Kellon keskustan pohjoispuolella. Jehovan todistajilla on Kellossa kaksi erillistä kokoustilaa: valtakunnansali sekä suurempi konventtisali, joka on Suomen kolmesta konventtisalista pohjoisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kello (kaupunginosa) Wikimedia Commonsissa
Kellon kyläyhdistyksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Oravan koulumuseosta: https://vekepatelasta.kuvat.fi/kuvat/Kuvia+Oulusta/Oravan+koulumuseo/
Isohookana-Asunmaa, Tytti ym.: Kello merelle soi : Kellon kylän historiaa. Kello: Kellon kyläyhdistys, 2015. ISBN 978-952-93-6149-6.
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Kirsi Ylijoki

| Kirsi Ylijoki |
| --- | --- |
 Kirsi Ylijoki huhtikuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1969 (ikä 55) Rauma
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kirsi Ylijoki (s. 29. kesäkuuta 1969 Rauma) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 1995. Hän toimii freelance-näyttelijänä ja on esiintynyt teatteriurallaan muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Espoon teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.