stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikeakeskipituinen tasoprojektio
Historia

Oikeakeskipituista taso­projektiota on mahdollisesti käytetty jo muinaisessa Egyptissä eräissä pyhissä kirjoissa esiintyneissä tähtikartoissa. Varhaisin tunnettu kirjallinen teksti, jossa sitä kuvataan tarkemmin, on kuitenkin peräisin vasta Abu Rayha Birunilta 1000-luvulta.
Projektiota käytettiin usein renessanssiaikaisissa kartoissa. Gerhardus Mercator kuvasi vuonna 1569 laatimassaan kuuluisassa maailman­kartassa napaseudut erillisissä kartakkeissa tässä projektiossa. Ranskassa ja Venäjällä projektio tunnetaan nimellä Postelin projektio Guillaume Postelin mukaan, joka käytti sitä eräässä vuonna 1581 julkaistussa kartassa.
Tasoprojektioiden vertailua. Ylärivillä vasemmalta: orto­grafinen projektio, kolme eri etäisyyksiltä kuvattua perspektiivistä projektiota, gnomoninen projektio, stereografinen projektio sekä eri etäisyyksiltä vastakkaiselta puolelta kuvattua perspektiivistä projektiota. Alarivillä vasemmalla oikea­keski­pituinen tasoprojektio.
Matemaattinen määritelmä

Karttaprojektiota varten maan pinnalta on valittava jokin paikka kartan keski­pisteeksi, josta katsottuna etäisyydet ja atsimuutti kaikkiin muihin kohtiin kuvautuu oikein. Tämä piste, jonka leveysasteelle käytetään merkintää φ ja pituusasteelle merkintää λ, kuvautuu kartan keskipisteeseen. Kaikki muut tietyllä atsimuutilla olevat pisteet kuvautuvat tämän keskuksen kautta kulkevalle suoralle viivalle, ja kulma θ, jonka tämä suora muodostaa pysty­suoran kanssa, on atsimuuttikulma. Etäisyydelle keski­pisteestä toiseen annettuun pisteeseen käytetään merkintää ρ. Näin ollen maanpinnan piste, jonka atsimuutti keski­pisteestä katsottuna on θ ja etäisyys ρ, kuvautuu kartalle pisteeseen, jonka karteesiset koordinaatit ovat:
Yhteys kartan keskipisteestä mitattujen koordinaattien (θ,ρ) sekä saman paikan leveys- ja pituusasteen (φ, λ) välillä voidaan laskea seuraavasti.
Pallotrigonometrian mukaan maapallon isoympyrää pitkin mitattu pisteiden (φ₁, λ₀) ja (φ, λ) välinen etäisyys on:
Atsimuti ensimmäisestä pisteestä jälkimmäiseen on siis:
Saadut arvot ρ ja θ osoittavat siis pisteen sijainnin kartalla napakoordinaateissa.
Jos keskipisteeksi valitaan pohjoisnapa, nämä lausekkeet yksinkertaistuvat muotoon:
: \rho ={\frac {\pi }{2}}-\varphi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Azimuthal equidistant projection
Aiheesta muualla

Projection reference; Maps of Hemispheres and Continents (Tietoa kaikista yleisimmistä karttaprojektioista) Radical Cartography. Viitattu 18.11.2015.
Online Azimuthal Equidistant Map Generator wm7d.net. Viitattu 18.11.2015.
Map Projection: Azimutal Equidistant (Java-applet, jolla voidaan tutkia mittakaavan muuntumisia kartan eri osissa) uff.br. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 18.11.2015.
GeographicLib (ohjelmia, joilla voidaan muodostaa oikeakeskipituinen karttaprojektio keskipisteenä mikä tahansa kohta maan pinnalla) geographiclib.sourceforge.net.
Azimutal Equidistant Projection The Globarine Network. Arkistoitu 19.11.2015. Viitattu 18.11.2015.
Oikeakeskipituisen tasoprojektion mukainen sääkartta vallitsevista tuulista US National Weather Service.
Käännös suomeksi
Oikeudenmukaisuusteoria

Oikeudenmukaisuusteoria (A Theory of Justice, 1971) on John Rawlsin kirja, jossa hän esitti teorian sosiaaliliberalistisen valtion moraalisiksi perusteluiksi.
Tietämättömyyden verho

Rawls lähtee muodostamaan oikeudenmukaisen yhteiskunnan periaatteita seuraavanlaisen kuvitteellisen tilanteen kautta. Joukko henkilöitä on päättämässä, minkälaisten periaatteiden mukaan heidän yhteiskuntansa tulisi toimia. He eivät päätöstilanteessa kuitenkaan tiedä, minkälaisessa yhteiskunnassa he elävät tai mikä on heidän oma asemansa siinä. Rawls kutsuu tilannetta tietämättömyyden verhon takana olemiseksi. Rawlsin tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt eivät tiedä edes sitä, mikä on heidän käsityksensä hyvästä elämästä tai mihin he pyrkivät elämässään tultuaan pois verhon takaa. Siksi heidän on yritettävä rakentaa sellaiset periaatteet, jotka mahdollistavat heille hyvän elämän, olipa se missä olosuhteissa hyvänsä. Oikeudenmukaisuuskäsitystä, joka tältä pohjalta muotoutuu, Rawls kutsuu oikeudenmukaisuudeksi ymmärrettynä reiluna pelinä.
Oikeus vapauteen ja eroperiaate

Rawls uskoo, että tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt päätyvät seuraaviin periaatteisiin. Ensinnäkin he valitsevat ensimmäiseksi periaatteeksi oikeuden vapauteen. Jokaisella henkilöllä tulee olla oikeus niin suuriin perusvapauksiin, kuin sopii yhteen muiden kansalaisten samojen vapauksien kanssa. Toinen periaate on kaksiosainen. Sen mukaan yhteiskunnalliset ja taloudelliset eriarvoisuudet on järjestettävä siten, että yhteiskunnan heikoimmassa asemassa olevat hyötyvät niistä. Lisäksi eriarvoisuuden tulee liittyä sellaisiin asemiin tai virkoihin, jotka ovat kaikille avoimia.
Pääperiaatteiden muotoilun jälkeen ne on tarkoitus myös kirjata perustuslakiin. Näin turvataan käytännössä poliittisesti oikeudenmukainen yhteiskunta. Politiikassa yhtäläisen vapauden periaate muuttuu yhtäläisen osallistumisen periaatteeksi, jonka mukaan kaikilla kansalaisilla on oikeus osallistua prosesseihin, joilla lait määrätään.
Kirjallisuutta

Kemppainen, Erkki & Mäntysaari, Mikko (toim.): Aristoteles, Rawls ja sosiaalipolitiikka: Keskustelua hyvinvointivaltion peruskysymyksistä eurooppalaisten ajatteluperinteiden valossa.  Helsinki:  Stakes, 1998.  ISBN 951-33-0555-4
Mäkinen, Jukka: John Rawlsin oikeudenmukaisuuskäsityksen merkitys normatiiviselle taloustieteelle.  Helsinki:  Helsingin Kauppakorkeakoulun väitöskirjat, 2005.  ISBN 951-791-889-5
Päivänsalo, Ville: Maallinen oikeudenmukaisuus: Järkiliberalismin rajat ja rosoinen lähimmäisyys.  (Pohjautuu tekijän väitöskirjaan Balancing reasonable justice: John Rawls and crucial steps beyond)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2011.  ISBN 978-952-9791-84-2
Rawls, John: Oikeudenmukaisuusteoria.  ((A theory of justice, 1971.) Suomentanut Terho Pursiainen)  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-14740-0
Rawls, John: Kansojen oikeus; Julkisen järjen puolustus.  ((The law of peoples, with, The idea of public reason revisited, 1999.) Suomentanut Leo Näreaho)  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 951-662-973-3
Saxén, Heikki: John Rawlsin reilu oikeudenmukaisuus.  (Kirjoituksia liberalismin teorioista ja käytännöistä)  Tampere:  Tampere University Press, 2009.  ISBN 978-951-44-7968-7  Verkkojulkaisu.
Saxén, Heikki: Oikeudenmukaisuutta kaikille. Tulkinta John Rawlsin poliittisesta liberalismista Judith Shklarin moraalipsykologian valossa.  (Pro gradu -tutkielma)  Tampere:  Tampereen yliopiston historiatieteen ja filosofian laitos, 2010.  Verkkojulkaisu.
Reijo Ojanen

Reijo Juhani Ojanen (s. 16. marraskuuta 1939 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1959–1965 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Ojanen edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 103 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 13 + 16 = 29 ja jäähymääränsä 66 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuosina 1961 ja 1964 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Pelaajauransa jälkeen hän toimi Tapparan valmentajana kaudella 1966–1967.
Ojanen pelasi kaksi nuorten maaottelua
. Tappara uran jälkeen hän toimi usean vuoden ajan maailman menestyneimmän veteraani kiekkojoukkueen (Superstars) presidenttinä ja pelaajana, joukkue koostui entisistä Tappara ja Ilves tähtipelaajista.  Ojanen menehtyi sydäninfarktiin vuonna 2000, 60 v. iässä.
Odessan taistelu

Odessan piiritys oli Romanian ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu toisessa maailmansodassa itärintamalla vuonna 1941. Hyökänneet Romanian joukot kohtasivat vahvaa puna-armeijan vastarintaa Odessassa kärsien suuria tappioita. Piiritykseen osallistui myös osia Saksan 11. armeijasta. Kaupunki oli piiritetty vain maitse, sillä Mustanmeren laivasto piti meritien vapaana. Kaupunki vallattiin 16. lokakuuta puna-armeijan joukkojen vetäydyttyä laivaston turvin alueelta edeltävän yön aikana.
Taustaa

Odessa oli Neuvostoliiton Mustanmeren alueen tärkein satama ja merkittävin liikenteen solmukohta. Sen väkiluku oli vuoden 1926 väestölaskennan mukaan 433 000. Strategisen merkityksensä vuoksi se oli jo varhain osa operaatio Barbarossan suunnittelua. Hitler ilmoitti Romanian diktaattori Ion Antonesculle tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon 11. kesäkuuta 1941. Toiveenaan saada Neuvostoliitolle menetetyt Bessarabian ja pohjois-Bukovinan takaisin Antonescu vastasi Romanian liittyvän sotaan Saksan puolelle. Adolf Hitler näki liittolaisuudessa tilaisuuden keskittää Saksan voimavaroja pohjoisemmassa tapahtuviin sotatoimiin. Hän pyysi liittolaistaan huolehtimaan Odessan ja sen ympäristön valtaamisesta ja luovutti Romanialle Bugjoen ja Dnestrin välisen alueen hallinnon. Antonescu hyväksyi Hitlerin pyynnön 31. heinäkuuta. Romanian valtaamaa aluetta tultaisiin kutsumaan Transnistriaksi ja sen keskukseksi tulisi Odessa. Odessa oli yksi viidestä kaupungista, jota Saksan ilmavoimat Luftwaffe pommitti operaatio Barbarossan alkamispäivänä, muiden pommitusten suuntautuessa lähinnä sotilaallisiin kohteisiin. Sodan alettua Josif Stalin määräsi Odessan puolustettavaksi hinnalla millä hyvänsä.
Taustaa > Akselivaltojen joukot

Romanialaisten operaatio Odessan valtaamiseksi alkoi 10. elokuuta 1941, jolloin kenraaliluutnantti Nicolae Ciupercăn johtaman Romanian 4. armeijan hyökkäyksen kärkenä toiminut 1. panssaridivisioona kohtasi Odessan ensimmäisen puolustuslinjan. Hyökkääjät uskoivat puolustajien luovuttavan helposti, sillä tuolloin romanialaisarmeijan vahvuus oli 11 divisioonaa, yhteensä 160 000 miestä, kun puolustajan miesmäärä oli melkein viisi kertaa pienempi. Kaikkiaan 18 romanialaisdivisioonaa osallistui taisteluun. Lisäksi osia Saksan 11. armeijasta osallistui taisteluihin eri vaiheissa piirityksen pitkittyessä. Näihin kuuluivat kaksi jalkaväkirykmenttiä, yksi rynnäkköpioneerirykmentti, rynnäkköpioneeripataljoona, rynnäkköpataljoona, kaksi raskasta tykistörykmenttiä ja viisi raskasta tykistöpatteristoa.
Romanian ilmavoimien lentotaisteluryhmittymä GAL (rom. Gruparea Aeriana de Lupta) koostui viidestä pommituslentorykmentistä ja neljästä hävittäjälentorykmentistä, sekä useista tarkkailu- ja tiedustelulentolaivueista. Taistelujen aikana ne lensivät yhteensä 5 524 taistelulentoa ja pudottivat 1 249 tonnia pommeja. Saksan ilmavoimien pommituslentorykmentit 27 (KG 27) ja 51 (KG 51) sekä hävittäjälentorykmentti 77 (JG 77) osallistuivat aluksi pommituksiin ja ilmataisteluihin.
Taustaa > Neuvostoliiton joukot

Kaupungin puolustuslinjat olivat hyvin harkitut, ne koostuivat linnoitetuista ampuma-asemista, juoksuhaudoista ja panssari- ja jalkaväkiesteistä. Ensimmäinen ja uloin linja kiersi Odessaa 25–30 kilometrin etäisyydellä ja oli 80 kilometriä pitkä. Toinen eli keskimmäinen linja oli rakennettu noin 6–8 kilometrin etäisyyteen kaupungista ja oli 35 kilometrin pituinen. Kolmas ja viimeinen linja oli kaupungin alueella, jonne valmisteltiin mahdollista talosta taloon -taistelua. Alkuun ”Odessan linnoituksen” varuskunta koostui 34 500 sotilaasta ja vapaaehtoisesta. Georgi Sofronovin johtama Neuvostoliiton erillinen rannikkoarmeija käsitti 25. kivääridivisioonan, 95. kivääridivisioonan ja 9. ratsuväkidivisioonan, joista kaksi viimeistä oli jo ottanut yhteen aiemmissa taisteluissa Romanian 4. armeijan kanssa. Lisäksi puolustukseen kuului rykmentti NKVD:n sotilaita. Odessaa vahvistettiin aina syyskuun loppuun asti meriteitse ja sen puolustukseen otti osaa yhteensä noin 100 000 - 120 000 sotilasta tai sotilastehtävissä toiminutta vapaaehtoista.
Taisteluun ottivat aktiivisesti osaa myös Mustanmeren laivasto ja puna-armeijan ilmavoimat. Tykistöä Odessan puolustajilla ei ollut kovin paljon, mutta rannikon lähelle sijoittuneet taistelualukset tarjosivat lisää tykistötukea maavoimille. Lisäksi erikoisjoukkoja, kuten laskuvarjojääkäreitä ja merijalkaväkeä käytettiin vastahyökkäyksissä.
Taistelu

Romanialaisten ensimmäinen hyökkäyksen puolustajien torjuivat. Hyökänneet joukot kärsivät tappioita ja ne siirtyivät piirittämään kaupunkia. Tulevan kahden kuukauden aikana romanialaiset yrittivät hyökätä kaupunkiin useasti epäonnistuen joka kerta. Taistelu muistutti ensimmäisen maailmansodan aikaista taktiikkaa, jossa linnoittautuneiden puolustajien voima pyrittiin murtamaan hyökkääjän miesmäärällä.
Syyskuussa Romanian 13. jalkaväkidivisioona sai vallattua sataman edustan. Kuitenkin 22. syyskuuta hieman jälkeen puoliyön puna-armeija käynnisti vastahyökkäyksen maalta, mereltä ja ilmasta. Mustanmeren laivaston osasto kapteeni Sergei Gorškovin johdolla laski 3. merijalkaväkirykmentin maihin Odessasta koilliseen lähellä Grigoryevkan kylää. Lisäksi kaupungin puolustajat ja laskuvarjojääkäriosasto ottivat osaa operaatioon. Hyökkäys oli täydellinen yllätys romanialaisjoukoille, jotka lyötiin takaisin kymmenen kilometriä. Romanialaisten taisteluhenki laski niin pahoin, että he menettivät aloitekykynsä piirityksen loppuajaksi.
Seuranneet muutokset armeijan johdossa keskeyttivät piirityksen väliaikaisesti syyskuun lopulla. Samaan aikaan saksalaiset olivat jo vallanneet Kiovan ja Romanian 3. armeija marssi osana etelän armeijaryhmää Mustanmeren koillisrannalla kohti Asovanmerta jättäen Krimin eteläkärjen piiritetyiksi.
Odessan puolustus kykeni toimimaan, joten se olisi voinut Leningradin lailla jäädä piirityksen alaiseksi kaupungiksi sitomaan vastustajan joukkoja, mutta yleinen rintamatilanne kävi uhkaavaksi puolustuksen jatkamiselle. Odessaa oli huollettu etusijassa Sevastopolista, joka nyt vuorostaan joutui piirityksen kohteeksi. Ilman joukkojen keskittämistä puna-armeijalla oli vastassaan riski menettää molemmat nopeasti. Niinpä 14. ja 15. lokakuuta välisenä yönä Mustanmeren laivasto evakuoi pääesikunnan käskystä Odessan varuskunnan Sevastopoliin. Lisäksi 350 000 siviiliä ja sotilasta oli siirretty itään 1. lokakuuta alkaneen evakuointioperaation aikana. Romanialaiset joukot marssivat kaupunkiin viimeisten vetäytyvien kintereillä ja tuhosivat jäljellä olevat vähäiset vastarintapesäkkeet. Pääministeri Antonescu saattoi julistaa taistelun päättyneeksi ja kaupungin vallatuksi 16. lokakuuta. Kaupunkiin oli jäänyt suurelta osin tuhottu satama ja siviiliväestö, joka oli kooltaan noin puolet taistelua edeltäneestä väkiluvusta.
Taistelun jälkeen

Romanialaisia taisteluun osallistui tavalla tai toisella 340 223 sotilasta, joista tappioina he kärsivät yhteensä 92 545 kuolleina, haavoittuneina ja kadonneina. Korkeamman arvion mukaan kokonaistappiot olivat noin 98 000 sotilasta. Taisteluun osallistuneista 18 divisioonasta 12 kärsi 80 prosentin tappiot.
Odessan taistelu, jonka akselivallat olettivat päättyvän viimeistään elokuun loppuun mennessä, hidasti merkittävästi Saksan ja sen liittolaisten etenemistä syvemmälle Neuvostoliittoon. Romanian 1. panssaridivisioonan kärsimät tappiot merkitsivät sitä, että saksalaisilta puuttui kaavailtu panssarituki heidän edetessään Sevastopoliin. Kokonaisuudessaan 4. armeija menetti tehonsa hyökkäävänä armeijana Barbarossan loppuajaksi, eikä se pystynyt osallistumaan Sevastopolin piirittämiseen ja valtaamiseen. Tehtävä jäi Saksan 11. armeijalle, jota oli kaavailtu siirrettäväksi pohjoiseen osallistumaan Leningradin piiritykseen. Sen sijaan Odessan varuskunnan onnistunut siirtäminen tukemaan Sevastopolin puolustusta sitoi 11. armeijan kahdeksan kuukautta kestäneeseen piiritystaisteluun.
Ion Antonescu oli halukas jatkamaan Romanian armeijan etenemistä saksalaisten joukkojen rinnalla, mutta hänen propagoimansa sota menetti kannatustaan Romaniassa. Yksi syy oli se, että sodan luonne muuttui nyt entisten alueiden takaisin hankkimisesta hyökkäyssodaksi. Toinen se, että Odessassa kärsityt tappiot koettiin suhteettoman suuriksi verrattuna Saksan tai muiden sen liittolaisten, kuten Unkarin taisteluissaan kärsimiin tappioihin. Romanian sotavoimia ruvettiin uudelleenorganisoimaan ja tehostamaan muun muassa saksalaisten neuvonantajien ja kouluttajien avulla.
Neuvostoliiton kokonaistappiot olivat 41 268 ja korkeimpien arvioiden mukaan noin 60 000. Odessa oli yksi kahdestatoista Neuvostoliiton kaupungista, joille myönnettiin sankarikaupungin arvonimi sodan jälkeen.
Neuvostoliittolainen tykkiryhmä piirityksen aikana
38 000 Neuvostosotilasta palkittiin mitalilla Odessan puolustamisesta 22. joulukuuta 1942.
Oion Kerameikon

| Oion Kerameikon> Οἶον Κεραμεικὸν |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ei tiedossa
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Leontis
 :  Demetrias (vsta 307 eaa.)
 :  Leontis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  asty
Demonyymi:  eks Oiū (ἐξ Οἴου)
Bulen jäseniä:  1
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oion Kerameikon (m.kreik. Οἶον Κεραμεικὸν, lat. Oeum Cerameicum) oli antiikin aikainen alun perin Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Oion Kerameikonin sijaintipaikkaa ei tunneta, koska sitä ei kuvata antiikin säilyneessä kirjallisuudessa, eikä siitä ole tehty arkeologisia löytöjä. Lisänimensä perusteella sen oletetaan kuitenkin sijainneen suhteellisen lähellä Kerameikosta, erään teorian mukaan jossakin Pyhän tien ja pohjoisen Pitkän muurin välisellä alueella. Demos sai lisänimensä erotukseksi toisesta Oion-nimisestä demoksesta, Oion Dekeleikonista.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Leontis ja sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Leontis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä eks Oiū (ἐξ Οἴου).
Ojankylä (Sosnovyi Bor)

Ojankylä (ven. Ручьи́, Rutšji) on kylä Venäjällä Leningradin alueen Sosnovyi Borin kaupunkipiirikunnassa. Se sijaitsee lähellä Suomenlahden rantaa Sosnovyi Borin luoteispuolella.
Ojankylän rukoushuone vuonna 1911.
Ojankylä mainitaan ensimmäisen kerran vuosina 1618–1623 laaditussa ruotsalaisessa verokirjassa. Tuolloin siellä asui kolme Äyräpäästä muuttanutta isäntää. 1800-luvun lopussa kylässä oli 47 taloa ja 278 asukasta. Siellä toimi suomenkielinen koulu ja Kaprion luterilaisen seurakunnan rukoushuone. Vuonna 1929 perustettiin kalastusta ja maanviljelyä harjoittanut kolhoosi. Vuonna 1942 kylän inkerinsuomalaiset asukkaat karkotettiin Siperiaan. Osa heistä pääsi palaamaan 1970-luvulla. Sodan jälkeen kylään perustettiin kalatehdas, joka nykyään toimii Sosnovyi Borin kaupungissa. Nykyään Ojankylässä on huvila-asutusta.
L’oiseau et l’enfant

| L’oiseau et l’enfant> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Marie Myriam
Säveltäjä(t):  Jean-Paul Cara
Sanoittaja(t):  Joe Gracy
Euroviisutiedot
Vuosi:  1977
Maa:  Ranska
Kieli:  ranska
Sijoitus:  1.
Pisteet:  132
L’oiseau et l’enfant (suom. Lintu ja lapsi) oli vuoden 1977 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Marie Myriam ranskaksi, ja se toi Ranskalle sen viidennen ja viimeisimmän voiton. Kappale sai 136 pistettä voittaen toiseksi tulleen Ison-Britannian 15 pisteellä. Kappaleen esitettiin kilpailussa viimeisenä, numerolla 18.
Kappale nousi voiton jälkeen listoille ympäri Euroopan ja Marie Myriam lauloi kappaleen ranskan lisäksi saksaksi, englanniksi, espanjaksi, portugaliksi ja italiaksi. Kappaleesta on tullut Ranskassa ikivihreä iskelmä. Suomeksi kappaleen on laulanut Katri-Helena nimellä Lintu ja lapsi.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Hannu Ojutkangas

Hannu Ojutkangas (s. 24. tammikuuta 1946 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1967–1971.
Ojutkangas edusti SM-sarjassa Turun Palloseuraa kausilla 1967–1968 ja 1969–1970 sekä Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 44 ottelua, joissa hän antoi neljä maalisyöttöä ja istui jäähyllä 80 minuuttia.
Näkymätön muste

Benedict Arnoldin alkujaan näkymättömällä musteella
kirjoittama koodattu kirje. Peggy Shippenin käsikirjoittama teksti on sisällytetty Arnoldin tekstin lomaan.
Näkymätön muste eli salamuste on muste, jolla kirjoitettu teksti on joko alusta lähtien näkymätöntä tai tulee sellaiseksi pian myöhemmin, mutta voidaan sopivalla keinolla saada myöhemmin jälleen näkyväksi. Näkymättömät musteet ovat yksi steganografian muoto.