stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eric J. Serlachius

| Eric J>  Serlachius.Suomen oikeusministeri |
| --- | --- |
 Kivimäen hallitus 27.2.1933–28.2.1936  
Edeltäjä:  Hugo Malmberg
Seuraaja:  Emil Jatkola
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1884 Viipuri
Kuollut: 22. syyskuuta 1936 (52 vuotta)
Tiedot
Puolue:  RKP
Eric Johan Serlachius (17. toukokuuta 1884 Viipuri – 22. syyskuuta 1936) oli suomalainen lakimies, joka toimi oikeusministerinä Kivimäen hallituksessa vuosina 1933–1936. Hallituksessa Serlachius edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta. Serlachius erosi Kivimäen hallituksesta Helsingin yliopiston opetuskieltä koskeneiden kiistojen vuoksi ja hänen seuraajakseen oikeusministerinä tuli Emil Jatkola. Hän kuului Serlachiuksen sukuun. Hänen isänsä oli oikeusneuvos Julian Serlachius, äitinsä Paulina Emilia Söderhjelm ja sisarensa presidentin puoliso Gerda Ryti (o.s. Serlachius).
Erik Serlachius pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseota vuonna 1903. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin ja Münchenin yliopistoissa ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1910. Serlachius sai varatuomarin arvon 1913. Hän opiskeli vielä merioikeutta Lontoossa 1914.
Serlachius toimi asianajajana Helsingissä ja hän oli asianajotoimisto Serlachius & Rydin toinen osakas. Serlachius perusti tämän toimiston vuonna 1914 yhdessä lankonsa Risto Rytin kanssa. Serlachius oli merioikeuslainsäädännön asiantuntija ja hän toimi Suomen Merenkulkuliiton sihteerinä ja oli jäsenenä ja sihteerinä merenkulkukomiteassa vuonna 1919. Serlachius oli myös sotasaalistuomioistuimen jäsenenä vuonna 1919. Hän oli Helsingin Asianajajayhdistyksen johtokunnan jäsen ja Suomen Vakuutus Osakeyhtiön johtokunnan puheenjohtaja.
Erik Serlachius kuoli Helsingissä Diakonissalaitoksella syyskuussa 1936 pitkällisen sairauden jälkeen. Hän oli naimisissa vuodesta 1916 Martha Burmeisterin kanssa ja heillä oli yksi lapsi.
Aiheesta muualla

Eric J. Serlachius Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hugo Malmberg | Suomen oikeusministeri 1933−1936 | Seuraaja: Emil Jatkola |
Guillermo O’Donnell

Guillermo O'Donnell (1936 Buenos Aires, Argentiina – 29. marraskuuta 2011 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen valtiotieteilijä. Hänen aihepiirinsä oli erityisesti "byrokraattis-auktoritaarinen valtio" ja demokratian teoriat ja demokratisoitumisen ominaispiirteet.
Julkaisut

The Quality of Democracy: Theory and Applications (2004)
Desarrollo Humano y Ciudadanía: Reflexiones sobre la Calidad de la Democracia en América Latina (2003)
Counterpoints: Selected Essays on Authoritarianism and Democratization (1999)
The (Un)Rule of Law and New Democracies in Latin America (1999)
A Democracia no Brasil (1988)
Bureaucratic-Authoritarianism (1986)
Transitions from Authoritarian Rule (1986)
Poverty and Inequality in Latin America (1988)
Development and the Art of Trespassing (1986)
Issues in Democratic Consolidation (1982)
Palkinnot

2006 Elämäntyöpalkinto, Political Science Association (IPSA). Palkinnon ensimmäinen saaja.
2003 Kalmar Silvert Award, "elämäntyöstä Latinalaisen Amerikan tutkimuksen hyväksi".
Aiheesta muualla

Muistokirjoitus, Kellogg Institute (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Evert Johansson

Evert Vilhelm Johansson (9. syyskuuta 1903 Porvoon mlk, Suomen suuriruhtinaskunta – 2. toukokuuta 1990 Porvoon mlk) oli suomalainen ratameloja.
Johansson kilpaili Berliinin kesäolympialaisissa 1936 miesten 10 000 metrin kajakkiyksiköissä sijoittuen viidenneksi.
Elina Pohjola

Elina Pohjola (os. Lindroos, s. 1981) on suomalainen elokuvatuottaja.
Pohjola on opiskellut medianomiksi Turun taideakatemiasta ja valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston taideteollisesta korkeakoulusta.
Pohjola perusti puolisonsa käsikirjoittaja Mike Pohjolan kanssa Pohjola-filmin 2009. Pohjola-filmi laajeni tuottaja Leila Lyytikäisen tultua osakkaaksi Citizen Jane Production -elokuva- ja tv-sarjatuotantoyhtiöksi 2018.
2021 Elina Pohjola valittiin Ylen draaman elokuvatiimin tuottajaksi. 2023 Pohjola valittiin Pohjoismaisen elokuva- ja tv-rahaston (Nordisk Film & TV Fond) hallitukseen.
Tuottajana

Pohjola-filmi tuotti niin lyhytelokuvia kuin pitkiä dokumentti- ja fiktioelokuvia. Ensimmäinen Elina Pohjolan tuottama pitkä dokumenttielokuvan oli Wille Hyvösen Kummisetäni thaimorsian (2012) ja ensimmäinen pitkä fiktio Oskari Sipolan ohjaama musiikkielokuva Ollaan vapaita (2015).
Citizen Jane Productions tuotti Elina Pohjolan aikana muun muassa dokumentti-tv-sarjan nyrkkeilijä Eva Wahlströmistä (Eva, 2019) sekä Klaus Härön elokuvan Elämää kuoleman jälkeen ja Alli Haapasalon moneen kertaan palkitun elokuvan Tytöt tytöt tytöt.
Tytöt tytöt tytöt toi Elina Pohjolalle ja Leila Lyytikäiselle parhaan elokuvan Jussi-palkinnon.
Pitkien elokuvien filmografia

Kummisetäni thaimorsian, 2012
Marzia, ystäväni, 2015
Ollaan vapaita, 2015
Onnelliset, 2015
Isäni tähtien takaa, 2016
Puluboin ja Ponin leffa, 2018
Vedenneito, 2019
Elämää kuoleman jälkeen, 2020
Tytöt tytöt tytöt, 2022
Erikson Carlos Batista dos Santos

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Erikson Carlos Batista dos Santos
Syntymäaika: 26. helmikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Belo Horizonte, Brasilia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 169 cm
Lempinimi: Tiquinho
Seura
Seura: HIFK
Pelinumero: 14
Junioriseurat
–2015: Corinthians Alagoano
2015: Betinense
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | Betinense | - | (-) |
| 2016 | Minas Gerais | - | (-) |
| 2016 | Rio Branco-SP | - | (-) |
| 2016–2019 | Rio Branco | - | (-) |
| 2018 | → Sagamihara | 17 | (1) |
| 2019– | HIFK | 34 | (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. toukokuuta 2021.
Erikson Carlos Batista dos Santos (s. 26. helmikuuta 1995 Belo Horizonte, Brasilia), pelaajanimeltä Tiquinho – Suomessa Erikson Carlos, on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa Suomen toisiksi korkeinta sarjaa eli Ykkösliigaa PK-35:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Erikson Carlos siirtyi kotimaastaan Brasiliasta Rio Brancosta kaudeksi 2018 lainalle Japanin liigaan SC Sagamiharan riveihin. Kauden 2019 alussa hän teki sopimuksen Suomen Veikkausliigassa pelanneen HIFK:n kanssa. Hyvän suorituksen pohjalta hän teki syksyllä jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Kaudella 2023 hän siirtyi PK-35:n kun Hifk meni konkurssiin. Nyt hän on vakiinnuttanut pelipaikkansa joukkueen avauksessa ja alkanut suorittamaan odotusten mukaisesti.
Aiheesta muualla

Erikson Carlos soccerwayn sivustolla
HIFK – Ykkönen
1 Jammeh |
2 Heimonen |
3 Hackspik |
4 Äijö |
5 Abiola |
6 Malolo |
7 Azodo |
9 Ulmanen |
10 Ahadi |
11 Saira |
13 Järvinen |
14 Erikson Carlos |
15 Kujanpää |
16 Hyppönen |
17 Varis |
18 Hänninen |
19 Wahlman |
21 Puro |
23 Arajuuri |
25 Pasi |
27 Finnäs |
30 Pallas |
31 Tiainen |
32 Rissanen |
44 Tukiainen |
Valmentaja Okkonen
Erilainen huippumalli haussa

| Erilainen huippumalli haussa> Britain’s Missing Top Model |
| --- | --- |
Tyyli:  tositelevisio
Kestoaika:  60
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Verkko:   BBC Three  Yle TV1
Esitetty:  1. heinäkuuta 2008 – 30. heinäkuuta
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  6
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  BBC
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Erilainen huippumalli haussa (Britain’s Missing Top Model) oli kuusiosainen tosi-TV-sarja, joka esitettiin brittiläisellä BBC Three -kanavalla vuonna 2008. Sarja on esitetty Suomessa Yle TV1:llä vuoden 2009 keväänä. Sarjassa kahdeksan eri tavoin vammaista naista kilpaili mallisopimuksesta, johon sisältyi kuvaukset Rankinin kanssa ja Marie Claire -lehden kansikuva.
Sarjaan osallistuivat Rebecca Le’gon, Lilli Risner, Debbie van der Putten, Jenny Johnston, Kellie Moody, Jessica Kellgren-Hayes, Sophie Morgan ja Kelly Knox. Viimeksi mainittu voitti kilpailun. Knox oli voittaessaan 23-vuotias. Voitto ratkesi viidennessä jaksossa. Viimeinen jakso sisälsi voittokuvaukset, ja lisäksi siinä koostettiin kilpailijoiden taivalta sarjassa.
Kilpailun tuomaristoon kuuluivat Wayne Hemingway, Lara Masters, Marie O’Riordan ja Mark Summers.
Aiheesta muualla

Erilainen huippumalli haussa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Gunnar de Frumerie

De Frumerie 1930-luvulla.
Per Gunnar Fredrik de Frumerie (20. heinäkuuta 1908 Nacka – 9. syyskuuta 1987 Täby) oli ruotsalainen säveltäjä ja pianisti. Hän oli arkkitehti Gustaf de Frumerien ja pianisti Maria o.s. Helledayn poika. Koti oli hyvin musikaalinen, ja de Frumerie sävelsi jo koulupoikana. 12-vuotiaana hän alkoi opiskella pianonsoittoa ja musiikinteoriaa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1928 hän voitti kolme ensimmäistä palkintoa Hirschin pianoliikkeen sävellyskilpailussa. Hän jatkoi opintojaan Wienissä ja vuonna 1930 Pariisissa Alfred Cortot'n johdolla.
Hän työskenteli Tukholman musiikkikorkeakoulussa pianonsoiton opettajana 1945–1975.
Tuotanto

De Frumerien sävellykset ovat teknisesti vaativia ja edustavat monia musiikinlajeja, mutta hänet muistetaan parhaiten pianotuotannostaan. Hänen tärkeimpiä esikuviaan olivat J. S. Bach, Johannes Brahms ja Claude Debussy, mutta myös Igor Stravinskin ja Arthur Honeggerin varhaistuotannon vaikutusta voi erottaa. Hänen varhaisteoksensa ovat edustavat usein barokkityyliä. De Frumerie voidaan rinnastaa uusklassikoihin, kuten Lars-Erik Larssoniin, Dag Wiréniin ja Wilhelm Peterson-Bergeriin.
De Frumerie sävelsi vuonna 1940 oopperan Singoalla, joka perustuu Viktor Rydbergin romaaniin. Hänet muistetaan myös romansseistaan, joiden sanat ovat usein Pär Lagerkvistin käsialaa.
Myös soolokonsertot muodostavat keskeisen teosryhmän: mm. 2 pianokonserttoa, viulukonsertto, klarinettikonsertto ja Concertino oboelle. De Frumerie muokkasi toisesta sellosonaatistaan konserton ja sitten siitä pasuunakonserton. Kyseinen konsertto oli de Frumerien viimeinen valmistunut sävellys, ja hän laati sen erityisesti ruotsalaiselle pasuunavirtuoosille Christian Lindbergille.
Sävellyksiä

Duo oboelle ja alttoviululle (1928)
Pianokonsertto nro 1 (1929)
Pianotrio nro 1 op. 7
Muunnelmia ja fuuga pianolle ja orkesterille op. 11 (1932)
Sarja op. 13b
Pianokonsertto nro 2 op. 17 (1935)
Viulukonsertto op. 19 (1936, uud. 1975–1976)
Pianokvartetto nro 1 c-molli op. 23
Sinfonisia muunnelmia op. 25 (1940–1941)
Pianotrio nro 2 op. 45
Singoalla (1940)
Sellosonaatti nro 2 (1949)
Konsertto kahdelle pianolle ja orkesterille op. 46 (1953)
Divertimento klarinetille (tai alttoviululle) ja sellolle op. 63 (1966)
Kymmenen muunnelmaa ruotsalaisesta kansanlaulusta alttoviululle ja kitaralle op. 69b (1977)
Musica per nove (nonetto) op. 75 (1976)
Dante lauluäänelle ja orkesterille op. 76 (1977)
Sellokonsertto op. 81 (1984)
Pasuunakonsertto op. 81 (postuumi)
Sonaatti pasuunalle ja pianolle op. 81b (postuumi)
Alkusoitto, aaria ja fuuga uruille
Aiheesta muualla

Gunnar de Frumerie (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Erin Sterkenburg

Erin Sterkenburg (s. 2003) on eteläafrikkalainen kiipeilijä. Hän voitti Afrikan-mestaruuden vuonna 2020 saaden paikan saman vuoden kesäolympialaisiin. Hän oli olympialaisissa yhdistetyssä kiipeilyssä kahdeskymmenes.
Sterkenburg aloitti kiipeilyn vuonna 2017. Hän on voittanut nuorten Etelä-Afrikanmestaruuden sekä lead-kiipeilyssä, että boulderoinnissa.
Gobustanin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Apšeronin piirikunta Azerbaidžan
Pinta-ala:  31,0 km2 
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Qobustan Dövlət Tarix və Bədii Qoruğu
Tyyppi:  Luonnonpuisto 
Perustettu:  1966 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kalliopiirrosalue Gobustanin kansallispuistossa
Gobustanin kansallispuisto on kansallispuisto Azerbaidžanissa Qobustanin länsiosassa noin 60 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1966, jolloin alue julistettiin Azerbaidžanin luonnonhistorialliseksi maamerkiksi. Tarkoituksena oli suojella alueen esihistoriallisia kalliopiirroksia, mutatulivuoria ja kaasukivialueita.
Kalliopiirrokset

Kansallispuistossa on kolmella alueella noin 6 000 kalliopiirrosta, jotka ovat peräisin 4 000 vuoden ajalta. Alueilla on myös jälkiä asutuksesta ja hautapaikoista. Asukkaat elivät alueella märkänä aikana, joka seurasi viimeistä jääkautta, aina myöhäispaleoliittiselta kaudelta keskiajalle. Kalliopiirrosalueet valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2007.
Soivat kivet

Gobustan on ainoa paikka maailmasta, josta löytyy soivia kiviä (Gaval Dash). Kivet saavat aikaan tamburiinia muistuttavan äänen osuessaan koveraan kallioon. Kivet ovat muodostuneet alueen ilmaston, öljyn ja kaasun uniikista yhdistelmästä.
Mutatulivuoret

Mutatulivuoria on maailmassa yhteensä noin 1000. Näistä lähes 400 sijaitsee Azerbaidžanin rannikkoalueella. Vaikka tulivuoret eivät koskaan kasva tavanomaisten tulivuorien kokoiseksi, läpimitaltaan ne voivat olla jopa kilometrin pitkiä ja satoja metrejä korkeita. Yleensä mutatulivuoret ovat kuitenkin huomattavasti pienempiä. Suurimmat mutatulivuoret sijaitsevat Azerbaidžanissa. Ne ovat nimeltään Boyuk Khanizadagh ja Turaghai. 
Noin 20 vuoden välein mutatulivuori purkautuu syvällä maan alla luoden suuren räjähdyksen. Yleensä räjähdykset eivät ole vaarallisia ihmisille, koska mutatulivuoret sijaitsevat tarpeeksi kaukana asutuksesta.
Aiheesta muualla

Kohde Unescon maailmanperintöluettelossa
Qobustan petroglyphs
Museum under open sky
Azerbaidžanin kansallispuistot
Abşeronin kansallispuisto
Ağgölin kansallispuisto
Altıağacin kansallispuisto
Göygölin kansallispuisto
Hirkanin kansallispuisto
Samur-Yalaman kansallispuisto
Şahdağin kansallispuisto
Şirvanin kansallispuisto
Zangezurin kansallispuisto
Mutatulivuori Gobustanin kansallispuistossa.
Everton Soares

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Everton Sousa Soares
Syntymäaika: 22. maaliskuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Maracanaú, Brasilia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 cm
Lempinimi: Cebolinha 
Seura
Seura: Grêmio
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014– | Grêmio | 112 | (27) |
Maajoukkue
| 2018– | Brasilia | 9 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. kesäkuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. kesäkuuta 2019.
Everton Sousa Soares (s. 22. maaliskuuta 1996 Maracanaú, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka tunnetaan taiteilijanimellä Everton. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kotimaassaan Grêmiota.
Everton pelasi Brasilian maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa syyskuussa 2018. Hän kuuluu Brasilian joukkueeseen vuoden 2019 Copa Américassa ja teki turnauksen alkulohkossa maaottelu-uransa ensimmäiset maalit Boliviaa ja Perua vastaan.
F. A. Hyrsky

Frans August Hyrsky (5. helmikuuta 1886 Maaria - 11. elokuuta 1937 Chigaco, Illinois) oli suomalainen levyseppä, joka sisällissodan aikana kuului Suomen Punaisen Kaartin yleisesikuntaan toimien sen lääkintäosaston päällikkönä.
Ennen sisällissotaa Hyrsky toimi Helsingin pannu- ja levyseppäin ammattiosaston puheenjohtajana. Sodan käynnistyttyä Hyrsky nimettiin helmikuun 1918 alussa Suomen Punaisen Kaartin yleisesikunnan ambulanssijaoston päälliköksi, vaikkei hänellä ollut minkäänlaista lääketieteellistä koulutusta. Sodan jälkeen Hyrsky jäi valkoisten vangiksi ja sai keväällä 1920 valtiorikosoikeudelta 5 vuoden kuritushuonetuomion avunannosta valtiopetokseen. Armahduslakien nojalla hänet kuitenkin päästettiin ehdonalaiseen. Vapautumisensa jälkeen Hyrsky kuului muun muassa Suomen Ammattijärjestön toimikuntaan. Myöhemmin hän lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan ja kuoli Yhdysvalloissa 51-vuotiaana.
Erminio De Scalzi

Erminio De Scalzi vuonna 2016.
Erminio De Scalzi (s. 6. syyskuuta 1940) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Milanon arkkihiippakuntaan 27. kesäkuuta 1964 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Arbanumin titulaaripiispaksi 11. toukokuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Attilio Nicora ja Giovanni Giudici.
Erminio Dones

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erminio Dones |  Erminio Dones |  Erminio Dones |  |
Maa:   Italia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | kaksikko |  |
Erminio Dones (14. huhtikuuta 1897 Milano – 25. huhtikuuta 1945) oli italialainen soutaja. Hän vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä hopeaa kaksikossa.
Gegar

| Gegar |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kolumbia
Määrä:  Kolumbiassa 15
Rodun syntyaika:  1975
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen, kaniinin ja rottien metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys- ja vahtikoira
Elinikä:  10-15 vuotta
Muita nimityksiä:  Gegar Colombiano, Colombian Gegar
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  uros 10-14 kg, narttu 8-12 kg
Säkäkorkeus:  uros 38-43 cm, narttu 35,5-40,5 cm
Väritys:  punainen ja brindle; valkoisin merkein tai ilman
Gegar on kolumbialainen koirarotu, joka on saanut nimensä kehittäjästään Germán Garcíasta.
Ulkomuoto

Gegar muistuttaa erehdyttävän paljon basenjia. Se on pienikokoinen, korkeuttaan pidempi[lähde? ], pystykorvainen, tiivisrunkoinen ja voimakas maatiaismainen[lähde? ] koira. Se on rungoltaan kevyt, mutta vankkarakenteinen.[lähde? ] Pää on kolmionmuotoinen[lähde? ], kuono lyhyt, kiilanmuotoinen ja terävä. Silmät ovat mantelinmuotoiset[lähde? ] ja korvat suuret. Niska on kohtuullisen pitkä ja runko pitkä. Suorien raajojen takakulmaukset ovat niukat.[lähde? ] Lyhyt häntä on joko selän päälle kiertyvä tai sirpin muotoinen. Karvapeite on lyhyt, sileä ja pehmeä. Väritys on erään lähteen mukaan brindle tai punainen, joko yksivärinen tai valkoisin merkein (valkoisilla alueilla voi olla päävärin sävyinen "ticking"-pilkutus). Toisen mukaan puhdasrotuinen rodun edustaja ei ole koskaan yksivärinen, vaan valko-kirjava. Urosten säkäkorkeus on 38-43 cm ja paino 10-14 kg; nartuilla vastaavat mitat ovat 35,5-40,5 cm ja 8-12 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on älykäs, eloisa, ketterä, siistikäytöksinen, uskollinen ja helppo kouluttaa. Se on omistajaansa kohtaan lempeä, mutta suhtautuu vieraisiin epäluuloisesti. Oikein sosiaalistettuna se tulee erittäin hyvin toimeen lasten, muiden koirien ja muiden eläinten kanssa. Sillä on erinomainen hajuaisti ja voimakas metsästysvietti. Se vaatii paljon liikuntaa ja aktiviteetteja.
Alkuperä

Vuonna 1975 Germán García aloitti jalostuksen nykyisin sukupuuttoon kuolleen alkukantaisen kolumbialaisen rodun nimeltä gozque, basenjin ja kaanaankoiran avulla. Tarkoituksena oli luoda oma kansallinen koirarotu, koska muillakin latina-Amerikan valtioilla oli sellainen. Paikallisen gozquen, joka tunnettiin myös nimillä montañero ("vuoristolainen") ja criollo ("kreoli"), uskottiin olleen alun perin ibizanpodencon ja basenjin välisen risteytyksen tulos.
Ensimmäiset jalostusyksilöt kerättiin alun perin Atlantin rannikolta ja Magdalena-joen rannoilta, joissain määrin myös guajirojen ja kogien asuinalueilta. Jalostus aloitettiin seitsemän gozque -nartun ja neljän -uroksen avulla, jotka löydettiin Cartagenan, Turbacon ja Juan de Acostan alueilta. Näiden koirien merkittävä jälkeläinen oli Yubara de Gegar. Vuoden 1980 tienoilla jalostukseen otettiin mukaan basenji ja kaanaankoira, ja näiden risteytysten jälkeen tärkeimpiä yksilöitä olivat mm. Irugwa, Kalamarí, Laika, Niña de Cartagena ja Shima.
Hieman ennen kuolemaansa vuonna 2006 García pyysi tytärtään Mónicaa jatkamaan rodun jalostusta. Tämä ei kuitenkaan onnistunut tavoittamaan jäljellä olleita yksilöitä eikä ollut riittävän innostunut asiasta, joten projekti jäi siihen. Arvioiden mukaan Kolumbiassa olisi jäljellä enää 15 yksilöä, levinneinä eri puolille maata ja kaiken lisäksi liian läheistä sukua toisilleen.
Gegar Kolumbian maaseudulla.
Elophos

| Elophos |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Suku::  Elophos  Boisduval, 1840
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elophos on mittarien heimoon kuuluva perhosten suku. Siihen kuuluu 12 lajia.
Lajit

Elophos operaria
Elophos spurcaria
Elophos unicoloraria
Elophos zelleraria
Elophos amphibolaria
Elophos andereggaria
Elophos banghaasi
Elophos barbarica
Elophos caelibaria
Elophos dognini
Elophos gilvaria
Elophos leptogramma
Elophos zirbitzensis
Essarois

| Essarois |
| --- | --- |
 Saint-Médardin kirkko
 vaakuna
 Essarois
 Koordinaatit: 47°45′15″N, 4°47′07″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,3 km²
Korkeus:  277 m
Väkiluku (2018):  88 
 – Väestötiheys:  4 as./km²
Kunnan numero:  21250
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Essarois on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Montbardin kaupungista koilliseen.
Linnan sisäänkäyntiportti
Kunnan keskustassa on 1200-luvulla rakennettu Saint-Médardin kirkko. Kirkko uusittiin 1800-luvulla. Linna Château d'Essarois on rakennettu 1500-luvun lopulla. Linnaa uusittiin ja laajennettiin 1600- ja 1700-luvuilla. Linnan edustalla on sisäänkäyntiportti ja kastanjapuukuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Essarois Wikimedia Commonsissa
Fakhruddin Ahmed

| Fakhruddin Ahmed> ফখরুদ্দীন আহমেদ |
| --- | --- |

Bangladeshin pääministeri
 12. tammikuuta 2007 – 6. tammikuuta 2009  
Edeltäjä:  Khaleda Zia Fazlul Haque (vt.)
Seuraaja:  Sheikh Hasina
Bangladeshin keskuspankin johtaja
 2001–2005  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1940 (ikä 84)
Tiedot
Koulutus:  taloustieteen tohtori
Tutkinnot:  Princetonin yliopisto
Fakhruddin Ahmed  (s. 1. toukokuuta 1940) on bangladeshilainen taloustieteilijä, joka toimi maansa pääministerinä virkamieshallituksen johdossa 12. tammikuuta 2007 – 6. tammikuuta 2009.
Ahmed on opiskellut Dhakassa ja Yhdysvalloissa, väitellyt taloustieteen tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1975. Palattuaan Bangladeshiin hän aloitti työnsä maan valtiovarainministeriössä. Hän työskenteli Maailmanpankissa yli kahdenkymmenen vuoden ajan alkaen vuodesta 1978. Vuonna 2001 hän siirtyi maansa keskuspankin johtoon.
Vuoden 2007 kriisin aikana hänet valittiin virkamieshallituksen johtoon. Oppositio oli syyttänyt hallitusta yrityksistä manipuloida vaalituloksia, ja yli 40 henkeä oli kuollut levottomuuksissa.
Armeija tuki Ahmedin väliaikaishallitusta. Hän ilmoitti suhtautuvansa korruptioon vakavasti ja vievänsä oikeuteen kaikki siitä epäillyt, asemasta riippumatta. Kansainvälinen yhteisö tervehti Ahmedin hallitusta aluksi ilolla, sillä sen toivottin rauhoittavan maan tilannetta, mutta myöhemmin tulkittiin sen vitkuttelevan uusien vaalien järjestämisessä.
Fakolo

| Fakolo |
| --- | --- |
 Fakolo
 Koordinaatit: 12°36′33″N, 5°34′3″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Sikasson alue
Piiri:  Koutialan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  11 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fakolo on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Zansoni sijaitsee 30 kilometriä Koutialasta luoteeseen. Kunnassa on 11 300 ja keskuskylässä 3 500 asukasta (vuonna 2009).
Fakolon kunta rajoittuu idässä Koutialan piirin Nampén, etelässä Songouan ja Koutialan, lännessä M’Pessoban ja Taon ja pohjoisessa Ségoun alueen Blan piirin Diaramanan kuntiin.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, bambaroita ja fulbeja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra, riisi ja pavut. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa.
Elina Pirjatanniemi

Elina Anna Pirjatanniemi (s. 21. elokuuta 1966 Tampere) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Åbo Akademin kansainvälisen oikeuden ja valtionsääntöoikeuden professorina sekä ihmisoikeusinstituutin johtajana.