stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dynamo Dresden
Pelaajat ja valmentajat > Päävalmentajat

Seuran menestynein valmentaja on Walter Fritzsch, jonka valmennuksessa Dynamo voitti viisi maansa mestaruutta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Fritz Sack (07/1950 – 09/1951)   Rolf Kukowitsch (09/1951 – 04/1952)   Paul Döring (04/1952 – 07/1953)   János Gyarmati (07/1953 – 04/1954)   Helmut Petzold (04/1954 – 11/1955)   Heinz Werner (01/1956 – 06/1956)   Rolf Kukowitsch (07/1956 – 12/1956)   Helmut Petzold (01/1957 – 05/1966)   Manfred Fuchs (06/1966 – 03/1968)   Kurt Kresse (03/1968 – 06/1969)   Walter Fritzsch (06/1969 – 06/1978)   Gerhard Prautzsch (06/1978 – 06/1983) |   Klaus Sammer (07/1983 – 06/1986)   Eduard Geyer (07/1986 – 04/1990)   Reinhard Häfner (04/1990 – 06/1991)   Helmut Schulte (06/1991 – 05/1992)   Klaus Sammer (06/1992 – 04/1993)   Ralf Minge (04/1993 – 06/1993)   Sigfried Held (06/1993 – 11/1994)   Horst Hrubesch (11/1994 – 02/1995)   Ralf Minge (02/1995 – 06/1995)   Hans-Jürgen Kreische (06/1995 – 04/1996)   Udo Schmuck (04/1996 – 09/1996)   Hartmut Schade (09/1996 – 03/1998) |   Werner Voigt (04/1998 – 12/1998)   Damian Halata (12/1998 – 02/1999)   Rolf Schafstall (02/1999 – 03/1999)   Colin Bell (04/1999 – 03/2000)   Cor Pot (03/2000 – 03/2001)   Meinhard Hemp (03/2001 – 06/2001)   Christoph Franke (07/2001 – 12/2005)   Peter Pacult (12/2005 – 09/2006)   Norbert Meier (09/2006 – 09/2007)   Eduard Geyer (09/2007 – 06/2008)   Ruud Kaiser (06/2008 – 10/2009)   Matthias Maucksch (10/2009 – 4/2011) |   Ralf Loose (4/2011 – 12/2012)   Peter Pacult (12/2012 – 8/2013)   Olaf Janßen (9/2013 – 5/2014)   Stefan Böger (5/2014 – 2/2015)   Peter Németh (2/2015 – 6/2015)   Uwe Neuhaus (7/2015 – 8/2018)   Maik Walpurgis (9/2018 – 2/2019)   Christian Fiél (2/2019 – 12/2019) |
Pelaajat ja valmentajat > Seurassa pelanneet DDR:n maajoukkuepelaajat

| --- | --- |
 Steffen Büttner  Hans-Jürgen Dörner  Matthias Döschner  Frank Ganzera  Torsten Gütschow  Reinhard Häfner  Ralf Hauptmann  Gert Heidler  Bernd Jakubowski  Ulf Kirsten  Peter Kotte  Hans-Jürgen Kreische  Frank Lieberam  Johannes Matzen  Matthias Maucksch  Ralf Minge  Klaus Müller  Matthias Müller  Hans-Uwe Pilz:  Frank Richter  Dieter Riedel  Rainer Sachse  Klaus Sammer  Matthias Sammer  Hartmut Schade  Udo Schmuck  Herbert Schoen  Heiko Scholz  Detlef Schößler  Günter Schröter  Jörg Stübner  Ronny Teuber  Günter Thorhauer  Andreas Trautmann  Andreas Wagenhaus  Siegmar Wätzlich  Gerd Weber
Pelaajat ja valmentajat > Muut joukkueet

Seuralla on lukuisia juniorijoukkueita. Vuonna 2006 seuran junioreille avattiin oma harjoittelukeskus, jolloin juniorit pystyisivät harjoittelemaan heti koulun jälkeen. Vuonna 2008 Saksan jalkapalloliitto myönsi Dynamon nuorisotoiminnalle arvonimen ”Eliteschule des Fußballs”. Seura sai sen yhteistyöstään kahden dresdeniläisen urheilukoulun kanssa. Vuonna 2009 seura teki yhteistyösopimuksen dresdenläisen naisjalkapalloseura 1. FFC Fortuna Dresden-Rähnitzin kanssa. Kaudesta 2010–2011 lähtien Fortuna Dresden-Rähnitzin on tarkoitus tulla osaksi Dynamo-seuraa.
Seuran kakkosjoukkue oli nimeltään Dynamo Dresden II. Vuonna 2009 Dynamo Dresden II voitti Sachsenpokalin. Kakkosjoukkueen toiminta ajettiin alas kauden 2014–2015 päätteeksi ja tilalle perustettiin alle 23-vuotiaiden joukkue.
Saavutukset

DDR-Oberliga: 8
1953, 1971, 1973, 1976, 1977, 1978, 1989, 1990
FDGB-Pokal: 7
1952*, 1971, 1977, 1982, 1984, 1985, 1990
Sachsenpokal: 3
2003, 2007, 2009**
UEFA Intertoto Cup: 1
1993***
Tilastot

Seuran paidassa eniten otteluja Oberligassa pelannut pelaaja on Hans-Jürgen Dörner, joka pelasi 392 ottelussa. Dörner sijoittuu ottelumäärällä kaikkien aikojen neljänneksi sarjan historiassa. Toiseksi eniten esiintymisiä teki Reinhard Häfner, joka pelasi seurassa 391 pääsarjaottelua. Häfner pelasi myös Dynamon paidassa 64 kansainvälistä seuraottelua ja tällä ottelumäärällä hän on kaikkien aikojen listassa eniten kyseisiä otteluja pelannut itäsaksalainen. Yhdistyneen Saksan ajalla eniten otteluja on pelannut Maik Wagefeld, joka on esiintynyt seuran paidassa 257 kertaa eri sarjatasoilla.
Seuran paras maalintekijä Oberligassa oli Hans-Jürgen Kreische, joka sijoittui 131 maalillaan kaikkien aikojen tilastossa kuudenneksi. Dynamon toiseksi paras maalintekijä oli Torsten Gütschow, joka teki 104 maalia. Kansainvälisissä sarjoissa Kreische teki 17 maalia, jolla hän on toiseksi eniten maaleja tehnyt itäsaksalainen kyseisessä tilastossa. Suurimman maalimäärän yhdistyneen Saksan aikana on onnistunut tekemään Gütschow, joka on onnistunut tekemään 44 maalia.
Tilastot > Sijoitukset

Dynamo Dresdenin sarjasijoitukset
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (saksaksi)
Fanien sivusto (saksaksi)
Saksan jalkapallon 2. Bundesliiga 2019–2020
Arminia Bielefeld • VfL Bochum • SV Darmstadt 98 • Dynamo Dresden • Erzgebirge Aue • Greuther Fürth • Hamburger SV • Hannover 96 • FC Heidenheim • Holstein Kiel • SSV Jahn Regensburg • Karlsruher SC • FC Nürnberg • VfL Osnabrück • SV Sandhausen • FC St. Pauli • VfB Stuttgart • SV Wehen Wiesbaden
ASK Vorwärts Berlinin ja Dynamo Dresdenin välinen ottelu kaudella 1957.
Dynamo juhlimassa kauden 1976–1977 tupla-mestaruutta.
Hansa Rostockin ja Dynamo Dresdenin välinen ottelu toukokuulta 1989. Ottelu päättyi lukemiin 2–2, jolla Dresden varmisti mestaruutensa.
Kannattajien mestaruusjuhlaa vuodelta 1990.
Dynamo Dresden vuonna 2007.
Nousujuhlintaa kaudelta 2015–2016
Stadionin avajaispeli
Vuonna 2006 seuran faneille avattiin oma kokoontumistalo.
Dynamon mestaruusjuhlat joukkueen voitettua Union Berlinin vuonna 1989.
Hans Jeschonnek

| Hans Jeschonnek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1899  Hohensalza, Saksa
Kuollut: 18. elokuuta 1943 (44 vuotta)  Lager Robinson, Goldap, Itä-Preussi, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1914–1943
Komentajuudet:  Luftwaffen esikuntapäällikkö
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Suurpuolan kapina  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraalieversti (Generaloberst)
Kunniamerkit:  Rautaristi 1914, 1. ja 2. lk Rautaristin ritariristi 1939
Hans Jeschonnek  (9. huhtikuuta 1899 Hohensalza, Saksa – 18. elokuuta 1943 Itä-Preussi, Saksa) oli Saksan ilmavoimien Luftwaffen kenraalieversti ja esikuntapäällikkö toisessa maailmansodassa.
Jeschonnek toimi salaisesti Luftwaffen kehittämistyössä Weimarin Saksassa. Natsien noustua valtaan hän eteni arvoasteikossa nopeasti ja yleni kapteenista kenraalieverstiksi vain kymmenessä vuodessa. Hänestä tuli Luftwaffen esikuntapäällikkö alle neljänkymmenen ikäisenä. Tämän kehityksen mahdollisti hänen työteliäisyytensä, älykkyytensä ja hyvät suhteensa, mutta myös Luftwaffen sisäinen juonittelu. Tehtävä osoittautui kuitenkin raskaaksi. Ilmavoimien sisäinen valtataistelu sekä vastoinkäymisistä ja tappioista johtuneet riidat ja syyttelyt uuvuttivat Jeschonnekin, joka viimein teki itsemurhan elokuussa 1943.
Varhaiset vaiheet

Jeschonnek syntyi 1899 Itä-Preussiin kuuluneessa Hohensalzassa, joka on nykyisin Puolan alueella sijaitseva Inowrocław. Hänen isänsä oli apulaisrehtori.
Jeschonnek värväytyi Saksan armeijaan 15-vuotiaana pian ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen 10. elokuuta 1914. Hän suoritti kadettikoulun Gross-Lichterfeldessä ja sai pian ylennyksen luutnantiksi. Hän toimi komppanianpäällikkönä Ala-Sleesian jalkaväkirykmentti nr. 50:ssä toukokuusta 1915 lähtien. Hän haavoittui lokakuussa ja palasi tehtäväänsä sotasairaalasta vajaan kahden kuukauden toipumisen jälkeen. Joulukuun lopulla hän aloitti kolmekuukautisen konekiväärikurssin ja nimitettiin konekiväärikomppanian päälliköksi maaliskuussa 1916. Jeschonnek sai siirron ilmavoimiin heinäkuussa 1917. Hän kävi läpi lentäjäkoulutuksen Schwerinissä, jota seurasi viikon kestänyt hävittäjälentäjäkurssi. Huhtikuussa 1918 hän liittyi 40. hävittäjälentolaivueeseen ja ehti saada kaksi ilmavoittoa ennen sodan päättymistä. Hänet palkittiin palveluksestaan 1. ja 2. luokan rautaristeillä, rintamataistelijan kunniaristillä, vuoden 1918 haavoittumismerkillä sekä kuninkaallisen Preussin lentäjän kunniamerkillä.
Pian sodan jälkeen hän oli mukana Suurpuolan kapinan synnyttämissä rajakahakoissa 1919 ja taisteli 6. ratsuväkirykmentin riveissä puolalaisia vastaan Ylä-Sleesiassa. Kapina päättyi puolalaisten voittoon ja Jeschonnek siirtyi Weimarin tasavallan maavoimiin. Vuonna 1923 hänet siirrettiin maavoimien materiaalilaitokselle. Siellä hän palveli kapteeni Kurt Studentin alaisena varustetarkastamolla, joka oli yksi peiteorganisaatioista, joiden avulla Saksan armeija piti yllä Versailles’n rauhansopimuksessa kiellettyjä ilmavoimia. Tämän peiteoperaation alaisuudessa Jeschonnek kiersi Saksan naapurivaltioissa opiskelemassa niiden ilmavoimien kehitystä. Tämän jälkeen hän kävi salaisen ilmavoimien pääesikuntakurssin, josta valmistui luokkansa priimuksena 1928. Saman vuoden huhtikuussa hänet siirrettiin nimellisesti maavoimien ministeriön alaisen tarkastamon palvelukseen, mutta tosiasiassa hän toimi everstiluutnanti Hellmuth Felmyn alaisena salaisten ilmavoimien tarkastajana. Hänet ylennettiin kapteeniksi kesäkuussa 1932.
Uusi Luftwaffe

Jeschonnek oli hyvin älykäs ja teki vaikutuksen kaikkiin sotilaallisella olemuksellaan. Hän oli kunnianhimoinen, hänellä oli kontakteja Luftwaffen keskushenkilöihin kuten Walther Weveriin. Jeschonnek eteni vuoden 1934 jälkeen arvoasteikossa liiankin nopeaa vauhtia. Häneltä oli mennyt 17 vuotta ylenemiseen vänrikistä kapteeniksi, mutta toisen maailmansodan syttymisen aikaan hän oli jo kenraalimajuri ja muutamaa vuotta myöhemmin kenraalieversti, joka oli nimellisesti korkein sotilasarvo.
Natsien ja Hitlerin valtaannousun jälkeen tammikuussa 1933 Jeschonnek siirrettiin valtakunnan ilmailukomissaarin sihteerin Erhard Milchin adjutantiksi. Tämän jälkeen hän palveli miehistötehtävissä 152. pommituslennostossa. Valtakunnanmarsalkka Hermann Göring julkisti Saksan ilmavoimien olemassaolon maailmalle maaliskuussa 1935. Jeschonnek ylennettiin majuriksi huhtikuussa. Hän oli palvellut vuosia salassa pidetyissä kehitystehtävissä lähinnä nimellisissä ilmavoimissa ja iloitsi nyt Luftwaffen uudesta noususta. Uusi johtaja lupasi tehdä Saksasta jälleen suuren ja tämä miellytti Jeschonnekia, jonka synnyinseutu oli jäänyt ensimmäisen maailmansodan rajasopimusten jälkeen Puolalle. Hänestä tuli Hitlerin uskollinen ja kyseenalaistamaton ihailija ja kannattaja.
Luftwaffen johtohenkilöillä oli usein vastakkaisia näkemyksiä siitä, mikä ilmavoimien tehtävä oli sodassa. Ilmavoimien strategista merkitystä korostaneen komentajan Walther Weverin kuolema 1936 jätti jälkeensä tyhjiön, joka mahdollisti eripuraisuutta. Jeschonnekin näkökulma oli enemmän taktinen ja suosi nopeita iskuja ja maavoimien tukemista mutta ei saanut tukea tähän läheskään kaikilta, joskin Ernst Udet jakoi hänen näkökulmansa ja asettui hänen puolelleen.
Sodan syttymiseen mennessä hänen entisestä ystävästään Erhard Milchistä oli tullut voimakas vastustaja. Jeschonnek ja Milch olivat ottaneet yhteen asiakysymyksissä useamman kerran, mutta välirikkoon oli vaikutuksensa myös Göringillä, joka pelkäsi mahdollisia kilpailijoita ja johti siksi alaisiaan ”hajota ja hallitse” -tyylillä pyrkien luomaan korkea-arvoisimpien alaistensa välille eripuraa. Vuonna 1938 Jeschonnek oli ehdottanut itseään Luftwaffen esikuntapäällikön tehtävään Hans-Jürgen Stumpffin tilalle, mutta Milch oli viitannut ehdotukselle kintaalla. Sen sijaan Göring, joka todennäköisesti halusi tällä kertaa vähentää Milchin vaikutusvaltaa, nimittikin nuoren Jeschonnekin esikuntapäälliköksi Milchin ohitse. Jeschonnek, joka oli tässä tehtävässä neljäs kolmen vuoden sisällä, astui virkaansa 1. helmikuuta 1939 ja pysyi siinä kuolemaansa saakka. Hän ei ollut täyttänyt vielä neljääkymmentä, ja hänellä oli vaikeuksia toimia uskottavasti tehtävässään vanhempien, kokeneempien ja vaikutusvaltaisten komentajien kanssa.
Toinen maailmansota

Hieman aiemmin Jeschonnek oli huolehtinut Luftwaffen tilanteesta, koska hän ei pitänyt sitä valmiina mahdolliseen pitkittyneeseen sodankäyntiin. Hitler oli luvannut, että sota tulisi syttymään aikaisintaan 1942 ja hän oli uskonut sen. Saksa hyökkäsi kuitenkin Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja toinen maailmansota alkoi. Sodan alussa lyhytaikaisen keskitetyn iskun ja maavoimien tukemisen doktriinit, joihin Jeschonnek uskoi ja joita hän oli edesajanut, toimivat hyvin. Saksa saavutti voittoja ja valtasi verrattain nopeasti Puolan, Norjan, Ranskan, Belgian, Alankomaat, Jugoslavian, Kreikan ja Kreetan, ja Saksan ilmavoimat oli tuntuvasti mukana jokaisessa operaatiossa.
Toinen maailmansota > Onni kääntyy

Ensimmäinen merkittävä pettymys Luftwaffelle oli syksyllä 1940 kärsitty tappio ilmataistelussa Britanniasta. Ilmavoimille langennut tehtävä oli ollut luonteeltaan strateginen, eikä Jeschonnek-Udetin taktinen linja toiminut ilmasodankäynnissä riittävän tehokkaasti. Erityisesti Udetia osoitettiin sormella ja hän pakeni häpeäntunnettaan lääkkeisiin ja alkoholiin. Udet oli ensimmäinen Luftwaffen johtohenkilöistä, joka teki itsemurhan. Jeschonnekin aiemmilla päätöksillä oli ollut vaikutuksensa. Hän oli niin ihastunut syöksypommitukseen, että hänen mielestään keskiraskaidenkin pommikoneiden tuli olla syöksykelpoisia. Hän oli vastustanut nelimoottorisia pommikoneita ja kaksimoottorinen keskiraskas pommikone Junkers 88, johon hän oli luottanut ja panostanut sen kehitysvaiheessa, osoittautui pettymykseksi.
Jeschonnek yleni kenraalieverstiksi 1942. Saksan sotaonni oli kuitenkin kääntymässä. Kun liittoutuneet alkoivat pommittaa Saksan kaupunkeja, Hitlerin luottamus ja välit Göringiin rakoilivat. Hitler rupesi osoittamaan asiansa ja käskynsä suoraan Jeschonnekille, joka alkoi stressaantua tehtävässään hänelle esitettyjen mahdottomien vaatimusten edessä ja todistettuaan lukuisia Hitlerin raivokohtauksia. Göring, joka koki Jeschonnekin nyt kilpailijakseen, hankaloitti tilannetta ohittamalla hänet käskynjaoissaan, jotka Göring osoitti suoraan adjutanteilleen eversti von Brauchitschille ja Ulrich Diesingille. Göring yritti myös käyttää Jeschonnekia Luftwaffen epäonnistumisten syntipukkina ja syytti tätä muun muassa Stalingradin taistelussa kärsitystä tappiosta. Hitler ei kuitenkaan hyväksynyt tätä, koska hän tiesi kenessä vika todellisuudessa piili. Jeschonnekin oli myös vaikea päästä Göringin puheille, ja niinä harvoina kertoina kun hän pääsi, valtakunnanmarsalkka yleensä raivosi hänelle. Väsynyt Jeschonnek etsi pienempää vastuuta ja pyysi siirtoa lennoston komentajaksi. Göring puolsi pyyntöä halutessaan päästä kilpailijastaan eroon, mutta Hitler kielsi tämän ehdottomasti. Hän komensi Luftwaffen komentajat tekemään sovinnon ja toimimaan yhteistyössä, mutta tilanne parani vain kahdeksi viikoksi. Jeschonnek jopa pyysi Hitleriä astumaan ilmavoimien johtajaksi samoin kuten hän oli tehnyt maavoimien kanssa, mutta Hitler ei halunnut syrjäyttää vanhaa toveriaan.
Toinen maailmansota > Kuolema

17. elokuuta 1943 Yhdysvaltain ilmavoimat pommittivat tehtaita Schweinfurtissa ja Regensburgissa, jonka seurauksena ensiksi Hitler sätti Göringiä, ja Göring vuorostaan Jeschonnekia. Samana iltana Royal Air Forcen 500 pommikonetta iskivät Peenemündessa olleeseen V-rakettien tutkimuslaitokseen ja tehtaaseen aiheuttaen suurta tuhoa. Aamulla 18. elokuuta Jeschonnek sai vihaisen puhelun suoraan Hitleriltä. Myöhemmin aamupäivällä hän kuunteli kenraali Rudolf Meisterin raportin vahingoista täysin ilmeettömänä. Meisterin lähdettyä Jeschonnek ampui itsensä jättäen kaksi lappua, joista ensimmäisessä luki ”En voi enää työskennellä valtakunnanmarsalkan kanssa. Kauan eläköön Führer!” ja toisessa ”Diesing ja Brauschitsch eivät saa tulla hautajaisiini”.
Suositun Jeshonnekin viralliseksi kuolinsyyksi ilmoitettiin virallisesti – tarkemmin yksilöimättä – ”salakavala parantumaton sairaus”. Göring hyssytteli tapahtunutta ja laski liikkeelle huhuja, joiden mukaan kyseessä oli vatsaverenvuodon aiheuttama luonnollinen kuolema. Stressaantunut Jeschonnek olikin kärsinyt pahoista vatsakivuista ja krampeista. Hälventääkseen epäilyjä ja vahvistaakseen valhettaan Göring ilmoitti kuolinpäiväksi 19. elokuuta. Virheellinen päiväys ilmoitetaan tämän vuoksi useissa historiallisissa teoksissa. Kaikki eivät uskoneet Göringin sepittämää tarinaa, epäilijöihin kuului esimerkiksi Joseph Goebbels. Hän kirjoitti päiväkirjassaan 20. elokuuta 1943: ”Göring kertoo minulle, että kenraalieversti Jeschonnek on kuollut yhtäkkiä vatsaverenvuotoon. Tämä vatsaverenvuoto ei tietenkään ole totta. Jeschonnek ampui itsensä, aivan kuten Udet.”
Jeschonnek haudattiin lähelle Hitlerin päämajaa Rastenburgissa. Göring piti hautajaisissa muistopuheen ja laski arkulle Hitlerin lähettämän seppeleen. Hänen tilalleen Luftwaffen uudeksi esikuntapäälliköksi nimitettiin Günther Korten.
Persoonallisuus

Jeschonnek oli hyvin sotilaallinen, herrasmiesmäinen, työteliäs ja omistautunut aselajilleen. Toisin kuin monet kollegansa, hän ei haalinut omaisuutta valloitetuista maista, vaan säilytti itselleen tyypillisen askeettisen elämäntavan. Uskonto oli hänen mielestään haihattelua. Vaikka hän ei ollut natsipuolueen jäsen, hän oli hyvin lojaali Hitlerille ja natsien päämäärille. Tämän vuoksi Hitler suhtautui Jeschonnekiin yleensä hyväksyvästi ja suojelevasti.
Jeschonnekin nuoruus oli päättynyt ensimmäisen maailmansodan syttymiseen ja sillä oli psykologiset vaikutuksensa myöhempään elämään. Hänellä oli vaimo, jonka kanssa hän sai tyttären ja pojan, mutta avioliitolla ja perhe-elämällä ei ollut hänelle suurta merkitystä. Hän oli yksinäinen, etäinen ja sulkeutunut henkilö. Hän koki vaikeaksi osoittaa ja käsitellä tunteitaan, ja tämän vuoksi hänen henkinen kestokykynsä vaikeuksien ja paineen kasvaessa oli rajallinen. Hän oli perusluonteeltaan hyvin herkkä, mutta kovapintainen ja hän kätki ongelmansa sarkasmin naamion alle, joka etäännytti häntä alaisistaan ja työtovereistaan.
Jeschonnekin poika palveli sodan aikana natsi-Saksan laivastossa ja toimi myöhemmin korkeissa viroissa Saksan liittotasavallan laivastossa. Myös nuorempi veli Gert Jeschonnek palveli laivastossa ja yleni liittotasavallan aikana vara-amiraaliksi.
| --- | --- |
 Ylennykset Lähteet: Vänrikki – elokuu 1914  Luutnantti – syyskuu 1914  Yliluutnantti – huhtikuu 1925  Kapteeni – kesäkuu 1915  Majuri – huhtikuu 1935  Everstiluutnantti – huhtikuu 1937  Eversti – marraskuu 1938  Kenraalimajuri – syyskuu 1939  Kenraaliluutnantti – ohitettu, suoraan kenraaliksi  Ilmavoimien kenraali – heinäkuu 1940  Kenraalieversti – marraskuu 1942 :  Kunniamerkit Lähteet: Rautaristin ritariristi (27. lokakuuta 1939)  1914 Rautaristi, 1. ja 2. luokka  Kunniasoljet molempiin rautaristeihin  Rintamasotilaan kunniaristi 1914/1918  Kuninkaallisen Preussin sotilaslentäjämitali  Haavoittumismerkki 1918, musta  Wehrmachtin palvelusansiomerkki 1.–4. luokka  Kultainen lentäjän/tähystäjän merkki miekoilla ja timanteilla  Romanian Mikael Rohkean sotilasritarikunta 3. luokka (marraskuussa 1941) ja 2. luokka (syyskuussa 1942)  Suomen 1. lk:n Vapaudenristi (VR1) ja rintatähti miekkoineen (25. maaliskuuta 1942)
Aiheesta muualla

Hans Jeschonnek Lexikon der Wehrmacht (saksaksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kenraali Hans-Jürgen Stumpff | Luftwaffen esikuntapäällikkö 1. helmikuuta 1939 – 19. elokuuta 1942 | Seuraaja: Kenraali Günther Korten |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Sotamarsalkka Erhard Milch, aluksi Jeschonnekin ystävä ja esimies, myöhemmin vihamies.
Junkers Ju 87 ”Stuka”. Jeschonnek oli taktisten syöksypommittajien vannoutunut kannattaja.
Junkers Ju 88 osoittautui fiaskoksi.
Jeschonnekin hautajaiset elokuussa 1943. Oikealla Hermann Göring.
Hans Jeschonnekin hautakivi.
Jiang Qing

| Jiang Qing> 江青 |
| --- | --- |
 Jiang Qing vuonna 1976
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1914 Zhucheng, Kiinan tasavalta
Kuollut: 14. toukokuuta 1991 (77 vuotta) Kiinan kansantasavalta
Ammatti:  näyttelijä, poliittinen vaikuttaja
Poliitikko
Puolue:  Kiinan kommunistinen puolue
Puoliso:  Mao Zedong
 Nimikirjoitus
Jiang Qing (kiin.: 江青; pinyin: Jiāng Qīng; 14. maaliskuuta 1914 Zhucheng, Kiinan tasavalta – 14. toukokuuta 1991 Kiinan kansantasavalta) oli Mao Zedongin neljäs vaimo ja Kiinan kansantasavallan poliittinen johtaja, joka parhaiten tunnetaan Neljän koplan muodostamisesta.
Varhainen elämä

Jiang Qing syntyi vuonna 1914 Zhuchengissä Shandongin provinssissa. Hänen nimensä lapsena oli Lǐ Shūméng (kiin.: 李淑蒙). Hänen isänsä oli varaton kauppias ja vaunuseppä, ja äiti oli prostituoitu. Vanhempien erottua Jiang muutti äitinsä ja isosiskonsa kanssa Jinaniin isoisänsä luokse.
Näyttelijänura

Kansakoulun jälkeen Jiang liittyi joksikin aikaa kiertävään teatterseurueeseen. 16-vuotiaana hän muutti Taianiin teatterikouluun, johon hän pääsi vapaaoppilaana aloitettuaan suhteen koulun johtajan kanssa. Vuoden kuluttua Jiang seurasi miestä Tsingtaoon, missä hän opiskeli teatteriakatemiassa ja työskenteli yliopiston kirjastossa. Tsingtaosta hän muutti Shanghaihin uuden miesystävänsä kanssa. Hän tutustui miehen kautta paikallisiin kommunisteihin, vaikka ei itse ollutkaan silloin politiikasta kiinnostunut.
Jiang aloitti Shanghaissa suhteen kuuluisan elokuva-arvostelijan Tang Nan kanssa, ja he menivät vuotta myöhemmin naimisiin. Miehen kautta Jiang sai pääroolin Ibsenin näytelmässä Nora. Samalla Jiang alkoi käyttää taiteilijanimeä Sininen Omena (kiin.: 蓝苹; pinyin: lán píng). Hän pyrki luomaan elokuvauraa, mutta joutui tyytymään sivuosiin. Hän erosi miehestään ja aloitti suhteen erään elokuvamogulin kanssa. Mies ei kuitenkaan ryhtynytkään edistämään rakastajattarensa uraa, vaan jätti naisen pian.
Kiinan ja Japanin sodan puhjettua vuonna 1937 Jiang lensi teatteriryhmän mukana Nanjingiin. Sieltä hän pakeni japanilaisten miehitystä ja verilöylyä ensin Hankouhun ja sieltä Chongqingiin. Hän seurasi maata hallinnutta Guomindangin puoluetta tuhansia kilometrejä, sillä se oli aikeissa tehdä elokuvia. Jiang esiintyi useissa hallituksen teettämissä propagandaelokuvissa, joissa katsojia kehotettiin taistelemaan lujina japanilaisia ja kommunisteja vastaan.
Avioliitto Maon kanssa

Jiang muutti tuntemattomasta syystä vuoden 1938 lopulla idässä sijainneeseen Yan’aniin, jossa kommunistipartisaanit pitivät majaansa. Jiang liittyi kommunistiseen puolueeseen ja aloitti työt Yan’anin taideakatemian teatteritaiteen laitoksella. Kommunistipuolueen johto ei luottanut Jiangiin, jolla oli huhujen mukaan ollut useita miesseikkailuja. Hän hakeutui puheisiin puolueen puheenjohtajan Mao Zedongin kanssa, ja he tutustuivat toisiinsa. Maon vaimo oli tuolloin sairaalahoidossa Neuvostoliitossa, ja Mao aloitti rakkaussuhteen Jiangin kanssa. Samalla hän antoi Jiangille nimen Jiang Qing, ’vihreä joki’. Jiang alkoi odottaa Maolle lasta, ja keskuskomitea myöntyi antamaan Maolle avioeron ja luvan uuteen avioliittoon. Jiangia kiellettiin kuitenkin kutsumasta itseään ”rouva Maoksi”, osallistumasta politiikkaan tai tuomaan itseään esille millään tavalla. Avioliitto solmittiin vuonna 1939.
Jiang synnytti Maolle vuoden sisällä kaksi tytärtä. Hän lopetti näyttelijänuransa ja alkoi tavoitella vaikutusvaltaa poliittisen uran kautta. Hänestä tuli Maon sihteeri, joka oli läsnä kaikissa Maon asunnossa käydyissä poliittisissa neuvotteluissa. Pian Mao alkoi käyttää vaimoaan epävirallisena neuvonantajanaan kaikissa päätöksissään.
Maosta tuli Kiinan johtaja vuonna 1949, ja perhe muutti Kiellettyyn kaupunkiin kuuluneeseen Zhongnanhaihin Pekingiin. Jiang nimitettiin aluksi kommunistisen puolueen propagandaosaston keskuselokuvaviraston johtajaksi. Vuoden kuluttua hänestä tuli kulttuuriministeriön elokuvaviraston jäsen, ja hän toimi elokuvataiteen ohjailuosastolla vuoteen 1954 saakka.
Suuren harppauksen jäljiltä Mao koki olonsa poliittisesti nöyryytetyksi. Jiangilla oli vastaavia tuntemuksia kommunistipuolueen johdon nihkeän suhtautumisen myötä. Tämä lähensi pariskunnan välejä ja nämä alkoivat suunnittelemaan kulttuurivallankumousta.