Norma Talmadge
Ura > Myöhempi ura

Ennen sopimustaan United Artistsin kanssa Talmadgelta ilmestyi hänen viimeinen First National -elokuvansa Camille (1926), joka perustuu Alexandre Dumas nuoremman romaaniin. Camille jäi myös hänen viimeiseksi menestyselokuvakseen. Elokuvan kuvauksien aikana hänelle ja hänen vastanäyttelijälleen Gilbert Rolandille (1905–1994) kehittyi rakkaussuhde. Hän olisi halunnut avioeron Schenckistä, joka ei kuitenkaan ollut halukas myöntämään sitä. Schenck ei halunnut avioeroa, jotta hän ei hajottaisi menestyksellistä yhteistyökumppanuutta Talmadgen kanssa. Schenck antoi Rolandille miespääosat myös kolmesta seuraavasta Talmadgen elokuvasta. Vuonna 1927 Talmadge ja Schenck päätyivät asumuseroon, mutta Schenck jatkoi vielä Talmadgen elokuvien tuottajana. United Artistsin levitysongelmat alkoivat heikentää Talmadgen suosiota. Hänen ensimmäiset United Artists -elokuvansa Kyyhkynen (1927) ja Nainen kadulta (1928) eivät saavuttaneet menestystä. Kyyhkynen ja Nainen kadulta jäivät myös hänen viimeisiksi mykkäelokuvikseen. Hän teki myöhemmin vuonna 1928 cameoroolin ystävänsä Marion Daviesin tähdittämään Ilveilijät-elokuvaan. 29. maaliskuuta vuonna 1929 Talmadge, Mary Pickford, Douglas Fairbanks, Charles Chaplin, Gloria Swanson, John Barrymore, Dolores del Río ja D. W. Griffith esiintyivät Pickfordin bungalow’sta lähetetyssä radiokuunnelmassa The Dodge Brothers Hour, jossa he keskustelivat äänielokuvan haasteista.
Elokuvan Nainen kadulta ensi-illan aikaan äänielokuvan vallankumous oli alkanut Hollywoodissa, joten Talmadge alkoi ottaa äänitunteja valmistautuakseen ensimmäiseen äänielokuvaansa. Hän kävi äänielokuvaharjoituksissa yli vuoden ajan, ja lopulta hän pääsi eroon paksusta brooklyniläisaksentistaan. Hänen ensimmäinen äänielokuvansa, New Yorkin öitä, sai ensi-iltansa vuonna 1929. New Yorkin öitä osoitti, että hän pystyi puhua ja näytellä hyväksyttävästi äänielokuvissa. Vaikka hänen roolisuorituksensa sai kehuja, itse elokuva sai lähinnä kielteisiä arvosteluja juonensa takia. Elokuva oli kuitenkin kohtuullinen menestys lippuluukuilla. Hänen toinen äänielokuvansa oli Du Barry (1930), jossa hän tulkitsee historialliseen henkilöön perustuvaa madame du Barrya (1743–1793), joka oli Ranskan kuninkaan Ludvig XV:n viimeinen rakastajatar. Du Barry sai heikon vastaanoton niin yleisöltä kuin kriitikoiltakin ja jäi lopulta Talmadgen viimeiseksi elokuvaksi.
Du Barryn jälkeen Talmadgella olisi ollut United Artists -sopimuksessaan vielä kaksi elokuvaa tehtävänä, mutta hän halusi purkaa sopimuksensa. Tuottaja Samuel Goldwyn oli ostanut hänelle Zoë Akinsin komedianäytelmän The Greeks Had a Word for It elokuvaoikeudet vuoden 1930 lopulla, ja vaikka Talmadge kävikin muutaman kerran elokuvan harjoituksissa New Yorkissa, hän sai purkaa kahden elokuvan sopimuksensa toukokuussa 1931. Hän halusi purkaa kahden elokuvan sopimuksensa, jotta hän saisi haluamansa etuoikeuden valita itse elokuviensa tarinat. Vaikka Goldwyn vapauttikin Talmadgen kahden elokuvan sopimuksesta, hän ei suostunut antamaan hänelle käytäntöjen takia täyttä oikeutta valita elokuviensa tarinoita. Sopimuksen rauettua Talmadgella ei ollut tiedossa varmoja elokuvahankkeita, mutta hänellä ei ollut aikomustakaan jäädä eläkkeelle. Hän ei aikonut tehdä uutta elokuvaa, ennen kuin hän löytäisi oikean, haluamansa tarinan. Kertomansa mukaan hän oli saanut useita tarjouksia eri tuottajilta jopa Euroopasta asti. Talmadge ei kuitenkaan tehnyt enää yhtäkään elokuvaa vuoden 1930 jälkeen, ja vuonna 1932 hän vetäytyi eläkkeelle.