stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sōjutsu
Hōzōin-ryū sōjutsu

jap. 宝蔵院流槍術, Hōzōin-ryū sōjutsu on japanilainen sotataitoperinne eli (koryū) joka on erikoistunut sōjutsuun. Hōzōin-ryūn perusti (jap. 宝蔵院 覚禅房 胤栄, Hōzōin Kakuzenbō In'ei) noin vuonna 1560. In'ei oli buddhalaismunkki Kōfuku-jin temppelistä Narasta, Japanista. Hän oli harjoitellut miekkataitoja Kamiizumi Ise-no-kami Nobutsunan johdolla jonka jälkeen sai opetusta keihäänkäytössä mestari jap. 大膳太夫盛忠, Daizen Daifu Moritadalta, jonka opetuksessa ja valvonnassa kehitti oman sōjutsu -keihäskoulukunnan.
Owari Kan-ryū sōjutsu

jap. 尾張貫流槍術, Owari Kan-ryū sōjutsu on japanilainen sotataitoperinne eli (koryū) joka on erikoistunut sōjutsuun mutta omaa myös miekkailua perinnössään. Owari Kan-ryū -keihäskoulukunnan perusti Tsuda Gonnojo Taira Nobuyuki (1654 – 4. heinäkuuta 1698) noin vuonna 1671 kokiessaan valaistumisen vain 16-vuotiaana. Nuoruudessaan hän opiskeli Ito-ryū ja Saburi-ryū keihästyylejä. Owari Kan-ryūstä tuli Owarin provinssin virallinen sōjutsukoulukunta läänin näljännen hallitsijan (daimyō) Tokugawa Yoshimichin määräyksestä.
Owari Kan-ryū sōjutsulle ominaista on yli 3,60-metrisen (12 shakua pitkän) kuda yarin käyttö. Tavallisesta koryū perinteestä poiketen Owari Kan-ryūn harjoittelu aloitetaan ottelu shiai ja pariharjoittelulla jonka hallittuaan harjoittelija etenee terävällä keihäällä yksin tehtävään kataharjoitteluun. Otteluharjoittelussa käytetään samankaltaisia suojavarusteita kuin modernissa jukendossa.
Solidarité africaine pour la démocratie et l’indépendance

Solidarité africaine pour la démocratie et l’indépendance eli SADI on poliittinen puolue Malissa.
Vuonna 1996 perustettu SADI on radikaali vasemmistopuolue. Sen pääsihteeri on entinen opiskelijajohtaja Oumar Mariko. Puheenjohtajana toimii elokuvaohjaaja Cheick Oumar Sissoko.
SADI:n presidenttiehdokkaana on toiminut Oumar Mariko. Vuoden 2002 vaaleissa hän sai 0,88 ja vuonna 2007 2,72 prosenttia äänistä. Kansalliskokousvaaleissa SADI sai kuusi edustajanpaikkaa vuonna 2002 ja neljä paikkaa vuonna 2007. Cheick Oumar Sissoko toimi Malin kulttuuriministerinä vuodesta 2002.
Vuoden 2012 vallankaappauksen aikana SADI asettui tukemaan sotilasjunttaa. Vuoden 2013 presidentinvaaleissa Mariko sai 2,57 prosenttia äänistä. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa SADI sai viisi edustajanpaikkaa. Puolue muodosti parlamenttiryhmän FARE-puolueen viiden edustajan kanssa. Jälkimmäisten siirryttyä presidentti Ibrahim Boubacar Keïtaa tukevaan RPM-ryhmään SADI:n edustajat ovat toimineet sitoutumattomina. Vuoden 2018 presidentinvaaleissa Mariko sai 2,33 prosenttia äänistä.
Aiheesta muualla

Puolueen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Patamo (Pusula)

| Patamo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Pusula (Lohja)
Koordinaatit:  60°34′24″N, 23°56′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Vaihjoki
Järvinumero:  23.073.1.016 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,9 m
 fiPatamo 
Patamo (paikallisesti myös Ylä-Patamo, Hyrkkylän Patamo, Iso-Patamo) on Karjaanjoen vesistöön kuuluva järvi Pusulassa Lohjalla, karun ja harvaan asutun Tammelan ylängön eteläosassa. Järven korkeus merenpinnasta on 107,9 metriä. Järveen laskevat pohjoisesta, Someron rajalta Särkijärvi ja etelästä Kivijärvi, ja se laskee Vaihjokea pitkin Levo-Patamoon Someron puolelle, mistä vedet edelleen päätyvät Myllyjärven, Arimaan ja Oinasjärven kautta Nummenjokeen. Järven ympäristö on kumpumoreenia.
Veniamin Soldatenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Veniamin Soldatenko |  Veniamin Soldatenko |  Veniamin Soldatenko |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | München 1972 | 50 km kävely |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Malmö 1976 | 50 km kävely |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 50 km kävely |  |
|  Hopeaa | Praha 1978 | 50 km kävely |  |
|  Pronssia | Ateena 1969 | 50 km kävely |  |
Veniamin Vasiljevitš Soldatenko (ven. Вениамин Васильевич Солдатенко, 4. tammikuuta 1939 Shkurovka, Pohjois-Kazakstanin alue, Kazakstanin SNT – 15. heinäkuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut kilpakävelijä, jonka matkana oli pääasiassa 50 kilometriä. Vuodesta 1991 lähtien Soldatenkolla oli Kazakstanin kansalaisuus.
Soldatenko saavutti hopeaa Münchenin 1972 olympialaisissa 50 kilometrin kävelyssä. Vuonna 1976 ei 50 kilometrin kävely kuulunut olympiaohjelmaan, joten sitä varten järjestettiin Ruotsin Malmössä maailmanmestaruuskilpailut. Siellä Soldatenko voitti maailmanmestaruuden. Soldatenko on lisäksi saavuttanut EM-kilpailuissa kultaa vuonna 1971, hopeaa vuonna 1978  ja pronssia vuonna 1969 .
Saavutukset

| Vuosi | Kilpailu | Paikka | Sijoitus | Matka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969 | EM-kilpailut | Ateena, Kreikka | 3. | 50 km |
| 1970 | Kävelyn maailmancup | Eschborn, Länsi-Saksa | 2. | 50 km |
| 1971 | EM-kilpailut | Helsinki, Suomi | 1. | 50 km |
| 1972 | Olympialaiset | München, Saksa | 2. | 50 km |
| 1976 | MM-kilpailut | Malmö, Ruotsi | 1. | 50 km |
| 1978 | EM-kilpailut | Praha, Tšekkoslovakia | 2. | 50 km |
Tiit Sokk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sokk vuonna 2006. |  Sokk vuonna 2006. |  Sokk vuonna 2006. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten koripallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Soul 1988 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Espanja 1986 |  |  |
|  Hopeaa | Argentiina 1990 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Jugoslavia 1989 |  |  |
Tiit Sokk (s. 15. marraskuuta 1964 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sokk on Viron ainoa koripallon olympiavoittaja. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Soulissa 1988. Lisäksi hän voitti kaksi MM-hopeaa ja yhden EM-pronssin.
Sokk on valmentanut muun muassa Viron mestaruussarjan Dalkia/Nybit-joukkuetta sekä Viron maajoukkuetta.
Sokk valittiin Viron parhaaksi urheilijaksi vuonna 1988. Hänen isänsä August Sokk ja poikansa Tanel Sokk ovat myös olleet menestyneitä koripalloilijoita.
Saavutukset

Olympiakultaa 1988
MM-hopeaa 1986 ja 1990
EM-pronssia 1989
Neuvostoliiton mestaruus 1991
Seurat pelaajana

1981–1984 Tallinna Kalev
1984–1986 Moskovan Dynamo
1986–1992 Tallinna Kalev
1992–1996 Panathinaikos BC
1996–1997 Aris Thessaloniki BC
1997 Tallinna Kalev
Solstice Wood

| Solstice Wood |
| --- | --- |

Kirjailija:  Patricia A. McKillip
Kansitaiteilija:  Gary Blythe
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Ace Books
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  288
ISBN:  0-441-01366-X

Edeltävä:  Harrowing the Dragon
Seuraava:  The Bell at Sealey Head
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Solstice Wood on Patricia A. McKillipin vuonna 2006 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos sai Mythopoeic-palkinnon vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Robert M. Tilendis: Solstice Wood (Arkistoitu – Internet Archive). Gn Man Review. (englanniksi)
Patriisi

Patriisit (lat. patres tai patricii) olivat Rooman tasavallan perinnöllinen aatelisto. Ryhmä oli suljettu, eikä siihen otettu uusia sukuja. Toinen ryhmä olivat plebeijit. Patriiseille oli alun alkaen varattu monet valtion tehtävistä ja arvoasemista. Tasavallan aikana patriisisukujen määrä laski n. 50:stä ensin 22:een vuoteen 367 eaa. mennessä ja edelleen 14:ään tasavallan lopunaikoina. Patriiseja ei juuri enää ollut jäljellä 200 jaa. Patriisien ja plebeijien välinen jako menetti merkityksensä uusien jakolinjojen syntyessä tasavallan lopulla.
Solulima

Kaavakuva eläinsolusta ja sen osista:  1. Tumajyvänen 2. Tuma 3. Ribosomi 4. Kalvorakkula 5. Karkea solulimakalvosto 6. Golgin laite 7. Solun tukiranka 8. Sileä solulimakalvosto 9. Mitokondrio 10. Solunesterakkula 11. Solulima 12. Lysosomi 13. Keskusjyvänen
Solulima eli sytoplasma on solukalvon sisällä, mutta tuman ulkopuolella oleva nesteseos, joka on suurimmaksi osaksi vettä ja siihen liuenneita tai suspensoituneita aineita, kuten ioneja, sokereita, aminohappoja, rasvahappoja ja proteiineja. Soluliman erottaa soluväliaineesta solukalvo (kasvisoluilla lisäksi soluseinä) ja tumasta tumakotelo. Solulimakalvosto jakaa soluliman lokeroiksi. Monet solun aineenvaihduntareaktiot ja biosynteettiset toiminnot tapahtuvat solulimassa tai siellä olevissa soluelimissä.
Soluliman nestemäistä osaa kutsutaan sytosoliksi. Soluliman ulointa kerrosta kutsutaan puolestaan ektoplasmaksi (m.kreik. ektos ’ulkopuolella’, plasma ’muovautunut’). Se on jäykähkö kerros, jossa ei ole soluelimiä. Se sisältää kuitenkin vettä ja elektrolyyttejä, erityisesti kalium- ja kloridi-ioneja, sekä veriplasman ainesosia kuten proteiineja. Lihassolujen solulimaa kutsutaan myös sarkoplasmaksi.
Aiemmin käytettiin termiä protoplasma eli alkulima, jonka käsitteeseen sisältyy myös tumalima.
Kalsiumionien liike solulimaan ja sieltä pois on arveltu olevan aineenvaihdunnan akviteetin signaaleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solulima Wikimedia Commonsissa
Tirri, R. & Lehtonen, J. & Lemmetyinen, R. & Pihakaski, S. & Portin, P: Biologian sanakirja.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17618-8
Pat Novak for Hire

Pat Novak for Hire on yhdysvaltalainen rikoskuunnelmasarja, jota ABC esitti 1946–1947 Yhdysvaltain länsirannikolla ja vuonna 1949 valtakunnallisesti. Länsirannikolla kuunnelman nimiroolissa näytteli Jack Webb ja sen käsikirjoitti Richard L. Breen. Heidän siirryttyään tekemään Mutualille valtakunnallista, huomattavan samantyyppistä Johnny Modero, Pier 23 -kuunnelmasarjaa, päärooliin siirtyi Ben Morris ja käsikirjoituksista vastaamaan tuli Gil Doud. Webb ja Breen palasivat sarjan pariin, sen päästyä valtakunnalliseksi.
Sarjan päähenkilö on sanfranciscolaisessa satamassa venevuokraamoa pitävä Pat Novak, joka korvauksesta ottaa vastaan mitä tahansa tehtäviä. Tyypillisesti jossain tehtävän vaiheessa joku tulee murhatuksi, ja Novak syntipukiksi ja vastakkain arkkivihollisensa poliisipäällikkö Hellmanin kanssa. Hellmanin roolissa esiintyi sarjan alkuvaiheessa John Galbraith ja sarjan tultua valtakunnalliseksi Raymond Burr. Novakia avusti alkoholisoitunut entinen lääkäri Jocko Madison, jota esitti aluksi Jack Lewis ja myöhemmin Tudor Owen.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksoja archive.orgissa (englanniksi)
Audrey Patterson

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | 200 metriä |  |
Audrey Patterson (27. syyskuuta 1926 – 23. elokuuta 1996) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Patterson saavutti 200 metrin juoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948 ajalla 25,2 s. Vasta 1970-luvulla huomattiin maalilinjalta otetusta valokuvasta, että Patterson olikin maalissa vasta neljäntenä edellään mitalitta jäänyt Shirley Strickland.
Sokea kauhu

| Sokea kauhu> See No Evil a.k.a. Blind Terror |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Fleischer
Käsikirjoittaja:  Brian Clemens
Tuottaja:   Leslie Linder  Martin Ransohoff 
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Gerry Fisher
Leikkaaja:  Thelma Connell
Pääosat:   Mia Farrow  Robin Bailey  Diane Grayson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Filmways Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  89 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sokea kauhu (See No Evil tai Blind Terror) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut brittiläinen kauhuelokuva. Siinä Mia Farrow esittää äskettäin sokeutunutta Sarah-nimistä naista. Sarah palaa setänsä taloon, jossa hänen sukulaisensa on murhattu hänen tietämättään. Sarah löytää ruumiit yksi kerrallaan ja joutuu pakenemaan mielipuolista tappajaa. Elokuvalla oli pieni budjetti, mutta siitä tuli sitäkin suositumpi; erityisesti Farrow'n roolisuoritusta on kehuttu.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mia Farrow  | … |  Sarah   |
|  Dorothy Alison  | … |  Betty Rexton   |
|  Robin Bailey  | … |  George Rexton   |
|  Diane Grayson  | … |  Sandy Rexton   |
|  Brian Rawlinson  | … |  Baxter   |
|  Norman Eshley  | … |  Steve Reding   |
|  Paul Nicholas  | … |  Jacko   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen pitää asetelmaa kiinnostavana ja ohjausta varmana, mutta tarinaa silti melko tyhjästä nyhjäistynä. Hän antaa Sokealle kauhulle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound's Golden Movie Retriever antaa elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Sokea kauhu AllMoviessa. (englanniksi)
Patee

Erilaisia pateita
Patee (ransk. pâté) on uunivuoassa vesihauteessa kypsennetty taikina- tai silavapäällyksinen mureke. Pateehen käytetään usein jauhettua sianlihaa, silavaa, sianmaksaa, vasikkaa, kananmunaa, jauhoja, sipulia, valkosipulia ja konjakkia. Sekoitus kiedotaan silavaan ja kypsennetään umpinaisessa uunivuoassa. Jäähtymisen jälkeen sitä säilytetään jääkaapissa, missä sen maku kehittyy edelleen.
Pateet olivat Ranskassa alun perin aina kuorrutettu taikinalla (pâte), ja niitä kutsuttiin nimellä pâté en croûte. Nykyisin pateita valmistetaan myös ilman taikinakuorta. Patee tarkoittaa nykyään suunnilleen samaa kuin terriini. Ranskalaiset nauttivat pateita etenkin alkupaloiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patee Wikimedia Commonsissa
Sokkelokaniinikala

| Sokkelokaniinikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kaniinikalat Siganidae
Suku::  Siganus
Laji::  vermiculatus
Kaksiosainen nimi
 Siganus vermiculatus  (Valenciennes, 1835) 
Katso myös
   Sokkelokaniinikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sokkelokaniinikala (Siganus vermiculatus) on kaniinikalojen (Siganidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa. Sen kuvasi tieteelle Achille Valenciennes vuonna 1835.
Koko ja ulkonäkö

Sokkelokaniinikala kasvaa yleensä noin 30 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 45 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 13 piikkiruotoa ja kymmenen nivelruotoa, peräevässä seitsemän piikkiruotoa ja yhdeksän nivelruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sokkelokaniinikalaa tavataan Tyyneltämereltä Aasiasta ja Oseaniasta. Lajin elinympäristöä ovat pääasiassa matalat rannikot, laguunit ja koralliriutat. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sokkelokaniinikalan elinvoimaiseksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat

Sokkelokaniinikala käyttää ravinnokseen pääasiassa leviä ja muita vesikasveja. Laji elää pienissä parvissa 19–38 asteen lämpöisissä vesissä korkeintaan 20 metrin syvyydessä. Sokkelokaniinikalanaaras saattaa laskea kutemisen aikana pohjaan jopa 350 000 munaa kerralla.
Sokkelokaniinikala
Solja

| Solja |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  15. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  hämäläinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solja on suomalainen sukunimi tai  naisen etunimi, joka otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1950 tammikuun 15. päivälle. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä noin 270 henkilöä, joiden etunimi on Solja. Suosituimmillaan nimi on ollut 1960– ja 1970-luvuilla. Sukunimenä Solja on 164 henkilöllä.
Solja lienee alkuperältään vanha hämäläinen muoto muinaissuomalaisesta nimestä Sotia. Se on säilynyt suku- ja paikannimessä Soljala ja tullut sitä kautta uudelleen käyttöön etunimenä 1900-luvulla. Kustaa Vilkunan mukaan merkittävä vaikuttaja nimen yleistymisessä oli professori Martti Rapola, jonka tytär ristittiin Soljaksi vuonna 1944.
Tunnettuja Soljia > Solja sukunimenä

Antti Solja (1923–2011), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Erkki Solja (s. 1954), Kiilto Family Oy:n toimitusjohtaja ja kunniankonsuli, Antti Soljan poika
Niilo Solja (1888–1967), Kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri
Petrissa Solja (s. 1994), saksalainen pöytätennispelaaja
Tunnettuja Soljia > Solja etunimenä

Solja Kievari (s. 1944), suomalainen radio- ja televisiotuottaja, käsikirjoittaja ja dramaturgi
Solja Krapu-Kallio (s. 1960), ruotsinsuomalainen kirjailija ja lavarunoilija
Patikointi

Retkeilijöitä Australiassa.
Sauvakävelyä Toscanassa.
Patikointi on retkeilyn  muoto, jossa edetään maastossa kävellen.
Patikointitapoja on useita, esimerkiksi kävely ilman varusteita, päiväretki kevyillä varusteillaselvennä ja varsinainen eräretkeily, jossa kannetaan kaikki tarvittavaselvennä mukana.
Patikoiminen tapahtuu usein luonnossa, ja luonnon tarkkailu on eräs osa patikointia. Myös kaupunkipatikointi ja tutustuminen erilaisiin kulttuureihin eri puolilla maailmaa on nykyään suosittua. Rauhallinen liikkumistahti edesauttaa havainnoimaan ympäröivää luontoa ja ympäristöä, sillä patikoinnissa ei ole kyse urheilusuorituksesta.
Patikoinnin helpottamiseksi ja luonnon säästämiseksi kohteisiin on rakennettu ja merkitty vaellus- ja retkeily­reittejä. Patikoijille on myös julkaistu kohdeoppaita.
Varusteet

Patikointivarusteet voidaan ryhmitellä käytön mukaan esimerkiksi:
patikoidessa tarvittavat, eli vaatteet ja kevyet kantolaitteet
ruokaillessa tarvittavat, eli keittimet, astiat ja retkiruuat
yöpyessä tarvittavat, eli makuupussit, teltat yms.
Pattijoen silta

| Pattijoen museosilta |
| --- | --- |
 Pattijoen museosilta heinäkuussa 2008
Ylittää:  Pattijoen
Sijainti:  Pattijoki, Raahe
Ylläpitäjä:  Raahen kaupunki
Siltatyyppi:  kivinen holvisilta
Pituus:  10,5 m
Leveys:  5,4 m
Liikenne päivässä:  vain kevyttä liikennettä
Avattu liikenteelle:  1897
Koordinaatit:  64°41′34.4″N, 024°34′18.2″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pattijoen silta Raahessa on vuosina 1896–1897 rakennettu yksiaukkoinen kivinen holvisilta. Sillan kaaren aukko on 6 m leveä. Se kuuluu Tiehallinnon museosiltaluetteloon. Sillan nykyiset kivipilarilliset teräsputkikaiteet ovat vuodelta 1925, alkuperäiset kaiteet olivat puuta. Silta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Silta ylittää Pattijoen Rännärin suvannon kohdalla lähellä Pattijoen kirkkoa. Sillasta onkin käytetty myös nimityksiä Kirkkosilta ja Rännärin silta. Nimi "Rännäri" on peräisin sillan läheisyydessä sijainneesta viinapolttimosta. Valtatie 8:n liikenne kulki vielä 1960-luvulle asti sillan yli, kunnes Pattijoen kirkonkylän ohittava uusi linjaus valmistui vuosikymmenen loppupuolella. Silta jäi kevyenliikenteen sillaksi 1970-luvun puolivälissä. Tiemuseokohteeksi se valittiin vuonna 1984.
Parmenides (dialogi)

Parmenides (m.kreik. Παρμενίδης; lat. Parmenides) on Platonin kirjoittama dialogi, joka käsittelee ontologiaa ja ideaoppia. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Ideoista (Περὶ ἰδεῶν, Peri ideōn). Dialogissa nuori Sokrates sekä kaksi vanhempaa elealaista filosofia, Parmenides ja Zenon, keskustelevat monismista ja pluralismista. Samalla dialogi sisältää Platonin laajimman itsekriittisen käsittelyn hänen omasta ideaopistaan. Dialogi on mahdollisesti yksi Platonin haastavimmista ja arvoituksellisimmista.
Historia

Platonin teosten joukossa Parmenides kuuluu tämän keskivaiheen dialogeihin, siirtymävaiheeseen kohti myöhäisvaiheen dialogeja. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli perustanut oman Akatemiansa. Dialogi voidaan kuitenkin lukea myös Platonin myöhäiskauden ensimmäiseksi. Tarkemmin dialogi on ajoitettu noin vuoteen 360 eaa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu III tetralogiaan yhdessä dialogien Filebos, Pidot ja Faidros kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin loogisten teosten joukkoon.
Sisältö

Dialogi kertoo nuoren Sokrateen tapaamisesta kahden suuren elealaiseen koulukuntaan kuuluneen filosofin, Parmenideen ja Zenon Elealaisen, kanssa. Tapaamisen aiheena oli erään Zenonin kirjoittaman tutkielman käsittely. Tutkielmassa Zenon puolusti Parmenideen ontologista monismia eli ykseyttä niitä vastaan, jotka ajoivat ontologista pluralismia eli moneutta ja väittivät, että Parmenideen ajatus ykseydestä aiheuttaa absurdeja tilanteita ja ristiriitoja. Sokrateen, Parmenideen ja Zenonin lisäksi dialogissa esiintyvät Kefalos, Adeimantos, Glaukon, Antifon, Pythodoros sekä Aristoteles (myöhempi kolmenkymmenen tyrannin jäsen, eri henkilö kuin maineikas filosofi).
Sisältö > Loppuosa: Dialektinen harjoitus

Vaikka Sokrates ei kykenekään puolustamaan ideateoriaa Parmenideen argumentteja vastaan, Parmenides vaikuttaa kuulustelua seuraavassa siirtymäosassa puolustavan teoriaa itse. Hän väittää, että ilman ideoita dialektiikka ei ole mahdollista, ja että Sokrates ei kyennyt puolustamaan teoriaa koska hän on saanut liian vähän harjoitusta. Seuraavaksi Parmenides kuvaa, minkälaista harjoitusta hän suosittaa. Dialogin loppuosan muodostaa tällaisen harjoituksen läpikäynti. Siinä nuori Aristoteles-niminen hahmo ottaa roolin Parmenideen kuulustelijana Sokrateen sijasta.
Tätä dialogin loppuosaa pidetään yleisesti yhtenä Platonin teosten haastavimmista ja vaikeaselkoisimmista. Se koostuu armottomasta sarjasta vaikeita ja teräviä argumentteja, jossa ilmaisusta on riisuttu pois kaikki turha ja jätetty vain esitettyjen argumenttien oleellisin ydin. Aiemmista dialogeista tuttu draama ja väri ovat kokonaan poissa. Osa käsittelee Platonin myöhäisvaiheen dialogeille tyypillisiä aiheita, kuten oleminen, samuus, ero ja ykseys, mutta kaikki syvällisemmät tulkinnat ovat saaneet aikaan kiistoja tutkijoiden parissa.
Tutkijat ovatkin turhaan yrittäneet muodostaa kokonaiskuvan dialogin loppuosasta antiikin ajasta saakka. Myöskään nykytutkimuksessa osasta ei ole saatu muodostettua tyydyttävää, yleisesti hyväksyttyä tulkintaa. Parmenideen loppuosa tuleekin todennäköisesti pysymään arvoituksena vielä pitkään. Toisaalta Platonin kypsän vaiheen ajattelua on vaikea ymmärtää kokonaisuudessaan ilman Parmenideen ymmärtämistä.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Parmenides. Teoksessa Teokset III.  (Toinen painos)  Suomentanut A. M. Anttila. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15894-5
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Parmenides. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume II: Parmenides, Philebus, Symposium, Phaedrus, Alcibiades I and II, Hipparchus, Amatores. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145417  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Parmenides. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume IV: Cratylus. Parmenides. Greater Hippias. Lesser Hippias. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99185-0  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Parmenides. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Parmenides (Arkistoitu – Internet Archive). The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Parmenides. Project Gutenberg. (englanniksi)