stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bouea macrophylla

| Bouea macrophylla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Sumakkikasvit Anacardiaceae
Suku::  Bouea
Laji::  macrophylla
Kaksiosainen nimi
 Bouea macrophylla  Griff. (1854) 
Katso myös
   Bouea macrophylla Wikispeciesissä   Bouea macrophylla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bouea macrophylla Griff. on Indonesiassa ja Thaimaassa kasvava hedelmä. Puu kasvaa 4...6 metriä korkeaksi. Lehdet ovat suipot. Hedelmä kypsänä on oranssin värinen, ohut kuori on sileä ja pinnaltaan kova. Sisällä on suurikokoinen kivi. Suippo tai munanmuotoinen hedelmä on kooltaan noin 5.. 7 cm. Thaimaassa korjuu­aika on tyypillisesti helmi-huhtikuussa. Kypsät hedelmät ovat syötäviä sellaisenaan, mutta niistä voidaan tehdä myös hilloa. Myös raakoina, vihreinä, niitä käytetään salaatteihin tai niitä dipataan sokeri-, suola- ja chiliseokseen. Hedelmä on hyvin C-vitamiinipitoinen.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Bouea macrophylla Griff. Flora Fauna Web. Viitattu 1.3.2022. (englanniksi)
We’ve Come for You All

| We’ve Come for You All Anthrax |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2003
 Julkaistu: 6. toukokuuta 2003
 Tuottaja(t): Anthrax, Scrap 60
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 60.54
 Levy-yhtiö: Sanctuary
Anthraxin muut julkaisut
| Summer 2003 (EP) 2003 | We’ve Come for You All 2003 | Music of Mass Destruction 2004 |
We’ve Come for You All on thrash metal -yhtye Anthraxin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2003 levymerkillä Sanctuary Records. Sen tuotti yhtye yhdessä Scrap 60:n kanssa. Albumilta julkaistiin singlet ”What Doesn’t Die”, ”Safe Home”, ja ”Taking the Music Back”. Albumia edeltäneet kaksi yhtyeen albumia olivat kaupallisesti epäonnistuneita, mutta tämä onnistui kohtalaisesti, vaikkakin se nousi vain sijalle 122 Billboard 200 -listalla. Se on myös Anthraxin ensimmäinen albumi, jolla on Rob Caggiano soittamassa kitaraa.
Albumin kannen on tehnyt kuuluisa sarjakuvataiteilija Alex Ross.
Kappaleet

Contact – 1.15
What Doesn’t Die – 4.10
Superhero – 4.03
Refuse to Be Denied – 3.20
Safe Home – 5.10
Any Place But Here – 5.49
Nobody Knows Anything – 2.57
Strap It On – 3.32
Black Dahlia – 2.38
Cadillac Rock Box – 3.41
Taking the Music Back – 3.11
Crash – 0.58
Think About an End – 5.09
W.C.F.Y.A. – 4.12
CD-version lisäkappaleet
Safe Home – 5.55 (Akustinen)
We’re A Happy Family – 5.07 (Ramones -cover)
Kokoonpano

John Bush – laulu
Rob Caggiano – kitara
Scott Ian – kitara, laulu
Frank Bello – basso, laulu
Charlie Benante – rummut, kitara
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Soundi:
Aiheesta muualla

We’ve Come for You All Discogsissa. (englanniksi)
Albumi We’ve Come for You All Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
We Are Not Your Kind

| We Are Not Your Kind Slipknot |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 2018 – huhtikuu 2019
 Studio : EastWest Studios (Los Angeles, Kalifornia)
 Julkaistu: 9. elokuuta 2019
 Tuottaja(t): Greg Fidelman
 Tyylilaji: nu metal, heavy metal, groove metal
 Kesto: 63.29
 Levy-yhtiö: Roadrunner Records
Listasijoitukset
  1. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Slipknot muut studioalbumit
| Day of the Gusano: Live in Mexico 2017 | We Are Not Your Kind 2019 | The End, So Far 2022 |
Singlet albumilta We Are Not Your Kind
 ”Unsainted” Julkaistu: 16. toukokuuta 2019  ”Solway Firth” Julkaistu: 22. heinäkuuta 2019  ”Birth of the Cruel” Julkaistu: 5. elokuuta 2019  ”Nero Forte” Julkaistu: 16. joulukuuta 2019
We Are Not Your Kind on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin albumi. Albumi on järjestyksessään yhtyeen kuudes ja se julkaistiin 9. elokuuta 2019. Albumin ensimmäinen single "Unsainted" julkaistiin musiikkivideon kera 16. toukokuuta 2019. Toinen single "Solway Firth" julkaistiin niin ikään musiikkivideon kanssa 22. heinäkuuta 2019. Kolmas single "Birth of the Cruel" julkaistiin vielä 5. elokuuta 2019. Albumi on yhtyeen ensimmäinen julkaisu
ilman pitkäaikaista lyömäsoittaja Chris Fehniä, joka sai potkut maaliskuussa 2019. Hänen tilalleen hankittiin uusi lyömäsoittaja jonka henkilöllisyyttä ei kuitenkaan kerrota.
Tausta

Kitaristi Jim Rootin mukaan albumin tekemiseen on käytetty eniten aikaa kaikista Slipknotin albumeista ja yhtye ei halunnut panostaa liikaa singleihin vaan he halusivat tehdä albumista mahdollisimman kokonaisvaltaisen ja laadukkaan kuuntelukokemuksen. Lisäksi laulaja Corey Taylorin mukaan albumi tulee olemaan energialtaan "kypsyneempi" versio Iowasta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Slipknot.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Insert Coin | 1.39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Unsainted | 4.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Birth of the Cruel | 4.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Death Because of Death | 1.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Nero Forte | 5.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Critical Darling | 6.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Liar’s Funeral | 5.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Red Flag | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | What’s Next | 0.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Spiders | 4.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Orphan | 6.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | My Pain | 6.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Not Long for This World | 6.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Solway Firth | 5.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | All Out Life (Japanin bonuskappale) | 5.40 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

(#0) Sid Wilson – DJ, koskettimet
(#4) Jim Root – kitara
(#5) Craig Jones – samplet, koskettimet
(#6) Shawn Crahan – perkussiot, taustalaulu
(#7) Mick Thomson – kitara
(#8) Corey Taylor – laulu, murina
Jay Weinberg - rummut
Alessandro Venturella – basso
Kokoonpano > Vierailijat

Chris Fehn – perkussiot ja taustalaulu kappaleessa "All Out Life"
Angel City Chorale – kuorolaulu kappaleessa "Unsainted"
Kat Primetau – taustalaulu kappaleessa "Death Because of Death"
Kokoonpano > Lisähenkilöstö

Greg Fidelman – tuotanto, musiikkitekniikka
Greg Gordon – musiikkitekniikka
Sara Killion – musiikkitekniikka
Paul Fig – musiikkitekniikka
Bo Bodnar – musiikkitekniikan avustaja
Chaz Sexton – musiikkitekniikan avustaja
Joe Berresi – miksaus
Jun Murakawa – miksauksen avustaja
Dan Monti – musiikkieditointi
Bob Ludwig – masterointi
Michael Boland – design
Alexandria Crahan-Conway – valokuvaus
Arvostelut

AllMusic:
Consequence of Sound: A
The Guardian:
Imperiumi.net: 9/10
The Independent:
Inferno:
Kaaoszine: 7/10
Kerrang!:
Metacritic: 89/100
Metal Hammer:
NME:
Pitchfork 6.7/10
Soundi:
V2.fi:
Listasijoituksia

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
ARIA Charts (Australia): 1
Canadian Albums Chart (Kanada): 1
Suomen virallinen lista: 1
SNEP (Ranska): 2
GfK Entertainment (Saksa): 2
Federazione Industria Musicale Italiana (Italia): 3
Oricon (Japani): 9
Productores de Música de España (Espanja): 1
Schweizer Hitparade (Sveitsi): 2
Official Charts Company (UK): 1
Billboard 200 (USA): 1
Wolfmother

| Wolfmother |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  2000 ––
Tyylilaji:  hard rock, stoner rock, heavy metal, psykedeelinen rock, blues rock
Kotipaikka:   Sydney, New South Wales, Australia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Andrew Stockdale, laulu ja kitara   Ian Peres, basso ja koskettimet   Aidan Nemeth, kitara  
Entiset jäsenet:  Chris Ross, basso ja koskettimet   Myles Heskett, rummut   Dave Atkins, rummut   Will Rockwell-Scott, rummut  
Levy-yhtiö:  Modular Recordings, 2004  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wolfmother on australialainen rockyhtye Sydneystä. Sen jäseniä ovat Andrew Stockdale (laulu ja kitara), Ian Peres (basso ja koskettimet), Aidan Nemeth (kitara) ja  Will Rockwell-Scott (rummut). Yhtyeen soittama musiikki on saanut vaikutteita muun muassa Blue Cheeriltä, Jimi Hendrixiltä, Black Sabbathilta ja Led Zeppeliniltä. Singlejä yhtye on julkaissut kahdeksan, EP:tä kaksi ja kaksi albumia, joista debyytti nousi Australiassa myyntilistojen kolmoseksi vuonna 2005. Tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Woman”, ”White Unicorn”, ”Dimension” ja ”Joker & the Thief”.
Vuonna 2008 Chris Ross (basso ja koskettimet) ja Myles Heskett (rummut) erosivat yhtyeestä jättäen Stockdalen ainoaksi jäseneksi. Lyhyen hiljaiselon jälkeen Stockdale kokosi ympärilleen uuden kokoonpanon, johon kuuluivat muusikot Ian Peres, Aidan Nemeth ja Dave Atkins ja Stockdale itse. Samalla yhtyeen jäsenten lukumäärä kasvoi yhdellä. Vuonna 2009 yhtye äänitti uuden albumin nimeltä Cosmic Egg.
Will Rockwell-Scott korvasi Atkinsin Wolfmotherin rumpalina huhtikuussa 2010.
Vuonna 2011 yhtye ilmoitti ryhtyvänsä tekemään kolmatta albumia.
Andrew Stockdale
Ian Peres
Alex Carapetis (Tour Drummer)
Ian Peres
Diskografia > Albumit

Wolfmother (2005) #3 Australia (4x platinaa), #25 UK, #22 US
Cosmic Egg (2009)
New Crown (2014)
Victorious (2016)
Rock'n'Roll Baby (2019)
Rock Out (2021)
Diskografia > EP:t

Wolfmother EP (2004)
Dimension ([2006)
Please Experience Wolfmother Live (2007)
iTunes Live from Sydney (2010)
Diskografia > Singlet

Mind's Eye / Woman (2005)
White Unicorn (2006)
Dimension (2006)
Woman (2006)
Love Train (2006)
Joker & the Thief (2006)
Back Round (2009)
New Moon Rising (2009)
White Feather (2009)
Far Away (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wolfmother Wikimedia Commonsissa
Binghamton

| Binghamton |
| --- | --- |

 Binghamton
 Koordinaatit: 42°06′N, 75°54′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  New York
Piirikunta:  Broome
Hallinto:  
 – Pormestari:  Richard C. David (R)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  28,83 km²
 – Josta vettä:  1,68 km² (5,83 %)
Korkeus:  260 m
Väkiluku (2010):  47 376
 – Väestötiheys:  1 682,01 as./km²
 – Metropolialue:  251 725
Aikavyöhyke:  UTC-5 (kesäaika UTC-4)
Lempinimi::  The Parlor City, Carousel Capital of the World, Valley of Opportunity
Motto::  Restoring the Pride.
 
 http://www.binghamton-ny.gov/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Binghamton on kaupunki Broomen piirikunnassa, New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 47 376. Binghamton sijaitsee osavaltion Southern Tier -alueella. Se on Broomen piirikunnan hallintokeskus.
Kaupungin mukaan on nimetty New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) kuuluvan Binghamton University, jonka pääkampus sijaitsee kuitenkin naapurikaupunki Vestalissa.
Binghamtonissa toimii AHL-liigassa pelaava jääkiekkoseura Binghamton Devils, jota ennen kaupungissa pelasi 15 kautta vuoteen 2017 saakka AHL-joukkue Binghamton Senators.
Kuvia kaupungista

Binghamtonin keskusta yöllä.
Broomen piirikunnan oikeustalo.
Security Mutual Life Building, joka valmistui 1905.
Government Plaza.
Bermudan jalkapallomaajoukkue

Bermudan jalkapallomaajoukkue on Bermudan jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Bermudaa kansainvälisissä otteluissa.
Bermudan jalkapalloliitto on perustettu vuonna 1928 ja se on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n sekä Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliiton CONCACAFin jäsen. Bermuda pelasi ensimmäisen jalkapallomaaottelunsa vuonna 1964 kohdatessaan Islannin Reykjavikissa.
Bermudan suurin menestys on selviytyminen vuoden 1967 Pan-Amerikan kisojen loppuotteluun Meksikoa vastaan. Vuonna 2007 Bermuda sijoittui Kansainvälisten saarikisojen jalkapalloturnauksessa neljänneksi, voittamalla alkulohkossa muun muassa Ahvenanmaan.
MM-kisojen lopputurnaukseen tai CONCACAFin mestaruusturnaukseen Bermuda ei ole selviytynyt kertaakaan.
Suomi ja Bermuda ovat kohdanneet kerran. Marraskuussa 1979 Bermudan pääkaupungissa Hamiltonissa pelatun ottelun voitti Suomi maalein 2-0.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1966 - ei osallistunut
1970 - ei selviytynyt karsinnoista
1974–1990 - ei osallistunut
1994 - ei selviytynyt karsinnoista
1998 - luopui karsinnoista
2002–2014 - ei selviytynyt karsinnoista
Arvokisat > CONCACAF Gold Cup

1963–1967 - ei osallistunut
1969–1971 - ei selviytynyt karsinnoista
1973–1996 - ei osallistunut
1998–2000 - ei selviytynyt karsinnoista
2002 - luopui karsinnoista
2003 – ei osallistunut
2005–2009 - ei selviytynyt karsinnoista
2011 - ei osallistunut
2013- ei selviytynyt karsinnoista
2015 - ei osallistunut
Ylläs–Levi-hiihto

Ylläs–Levi-hiihto on vuosittain kevättalvella Tunturi-Lapissa järjestettävä pitkän matkan maastohiihtokilpailu. Sen ajankohdaksi on vakiintunut huhtikuun alkupuolisko. Hiihdettävä matka Ylläsjärveltä Leville on pituudeltaan 70 kilometriä, minkä lisäksi tarjolla on myös lyhyempi 55 kilometrin mittainen kilpailu. Kilpailut hiihdetään yhteislähtöinä.
Historia

Ylläs–Levi-hiihto sai alkunsa, kun joukko innokkaita hiihdonharrastajia sai idean luoda Tunturi-Lappiin oman massahiihtokilpailun. Ensimmäisen kerran Ylläs–Levi-hiihto järjestettiin vuonna 2016, jolloin kilpailureitti kulki 60 kilometrin matkan Äkäslompolosta Leville. Vuodesta 2017 alkaen kilpailu on hiihdetty 70 ja 55 kilometrin pituisilla reiteillä. Kilpailun järjestämisestä vastaavat Visit Ylläs ja Visit Levi yhdessä lajiasiantuntijoiden kanssa.
Tavallisesti Ylläs–Levi-hiihto on hiihdetty perinteisellä hiihtotavalla. Vuoden 2023 kilpailussa käytettiin ensimmäistä kertaa vapaata hiihtotapaa, ja vuoden 2024 kisaa suunnitellaan toteutettavaksi jälleen perinteisellä hiihtotavalla. Tulevaisuudessa kilpailu on tarkoitus järjestää molemmilla hiihtotavoilla.
Vuosina 2017–2022 Ylläs–Levi-hiihto toimi Ski Classics -maratonhiihtosarjan päätöskilpailuna. Näinä vuosina kilpailu televisioitiin kansainvälisesti, mikä lisäsi Ylläs–Levi-hiihdon näkyvyyttä ja nosti sen kilpailullista arvoa. Koronapandemian takia kilpailu jouduttiin perumaan kaksi kertaa peräkkäin vuosina 2020 ja 2021.
Ylläs–Levi-hiihto on kerännyt vuosittain 700–1 000 osallistujaa. Kilpailussa on nähty kotimaisten hiihtäjien lisäksi myös useita ulkomaisia kilpailijoita muun muassa Norjasta, Ruotsista ja Keski-Euroopan maista. Vuoden 2023 Ylläs–Levi-hiihtoon osallistui kilpailijoita 19 eri maasta. Suurin osa Ylläs–Levi-hiihdon kilpailijoista on kuntohiihtäjiä, joille tapahtuma on erityisesti suunnattu.
Menestyneimmät hiihtäjät Ylläs–Levi-hiihdon historiassa ovat norjalaiset pitkiin matkoihin erikoistuneet maastohiihtäjät Andreas Nygaard ja Astrid Øyre Slind. Molemmat ovat voittaneet kilpailun kahdesti peräkkäin vuosina 2018 ja 2019. Tähän mennessä Ylläs–Levi-hiihdon 70 kilometrin kisan ainoa suomalaisvoittaja on entinen ampumahiihtäjä Kaisa Mäkäräinen, joka voitti vuonna 2023 naisten sarjan vapaan hiihtotavan kilpailun.
Ylläs–Levi-hiihdon lähettiläinä ovat toimineet muun muassa maastohiihtäjä Iivo Niskanen, entinen maastohiihtäjä Riitta-Liisa Roponen, hiihtäjälegenda Juha Mieto, maratonhiihtäjä Heli Heiskanen ja sprinttihiihtäjä Leena Nurmi.
Reitti

Kilpailun reitti kulkee tunturimaisemissa Pallas-Yllästunturin kansallispuiston läpi Ylläkseltä Leville. Päämatkana toimivan 70 kilometrin kilpailun reitti on profiililtaan vaativa sisältäen 850 nousumetriä. Lyhyempi 55 kilometrin reitti ohittaa suurimmat nousut ja on näin ollen vaikeusasteeltaan jonkin verran helpompi. Reittien varrella on useita huoltopisteitä, joissa tarjotaan kilpailijoille syötävää ja juotavaa. Aikaraja kilpailureittien hiihtämisen on 70 kilometrin kilpailussa 9 tuntia ja 55 kilometrin kilpailussa 7.5 tuntia. Kesäisin järjestettävä Ylläs–Levi-MTB-maastopyöräkilpailu ajetaan lähes kokonaan samoilla reiteillä hiihdon kanssa.
70 kilometrin kilpailun lähtö tapahtuu Ylläsjärven puoleisesta hiihtokeskuksesta. Kilpailun reitti kulkee Äkäslompolon, Kukastunturin ja Pyhäjärven kautta Leville. 55 kilometrin kilpailun lähtöpaikka sijaitsee Äkäslompolojärven jäällä, josta matka jatkuu suurimmaksi osaksi 70 kilometrin reittiä seuraten Leville asti. Molempien matkojen maali sijaitsee Levin keskustassa. Liikkuminen maali- ja lähtöpaikan välillä tapahtuu järjestäjien bussikuljetuksilla tai omalla autolla.
Voittajat

| Vuosi | Nimi | Kansallisuus | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Petter Eliassen | NOR | Team LeasePlan | 2:48:38 |
| 2018 | Andreas Nygaard | NOR | Team Santander | 2:59:25 |
| 2019 | Andreas Nygaard | NOR | Team Santander | 2:58:07 |
2020: 
2021: 
| 2022 | Emil Persson | SWE | Lager 157 Ski Team | 2:59:53 |
| 2023 | Thomas Bing | GER | xc-ski.de AIN Skimarathon Team | 2:35:02 |
| Vuosi | Nimi | Kansallisuus | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Katerina Smutna | CZE | Team Santander | 3:13:53 |
| 2018 | Astrid Øyre Slind | NOR | Team United Bakeries | 3:31:21 |
| 2019 | Astrid Øyre Slind | NOR | Team Koteng | 3:28:02 |
2020: 
2021: 
| 2022 | Britta Norgren | SWE | Lager 157 Ski Team | 3:25:29 |
| 2023 | Kaisa Mäkäräinen | FIN | KmNordic OY | 2:47:45 |
Aiheesta muualla

Levin kotisivut
Ylläksen kotisivut
Bill Burr

Bill Burr vuonna 2008
William ”Bill” Burr (s. 10. kesäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko, näyttelijä ja podcastjuontaja. Hän on näytellyt muun muassa Breaking Bad -sarjassa ja The Chappelle's Show -ohjelmassa. Lisäksi hänellä on suosittu podcast nimeltä Monday Morning Podcast, joka ilmestyy maanantaisin ja torstaisin.
Aiheesta muualla

billburr.com
Bill’s Monday Morning Podcast
Bill Camp

| Bill Camp |
| --- | --- |
 Camp vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Camp
Syntynyt: 13. lokakuuta 1961 (ikä 62) Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Elizabeth Marvel (vih. 2004)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
William "Bill" Camp (s. 13. lokakuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Camp tuli tunnetuksi näytellessään sivurooleja elokuvissa Lincoln (2012), 12 Years a Slave (2013), Loving (2016), Jason Bourne (2016), Molly’s Game (2017), Red Sparrow (2018), Vice – vallan oikeat kasvot (2018) ja Joker (2019).
Hän sai myös Primetime Emmy -ehdokkuuden roolistaan minisarjassa The Night Of (2016).
Aiheesta muualla

Bill Camp Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Birger Lindberg

Birger Barnabas Lindberg (25. marraskuuta 1876 Viipuri – 6. tammikuuta 1940 Haag, Hollanti) oli suomalainen insinööri ja kirjailija.
Lindbergin vanhemmat olivat maanmittari Alexander Barnabas Lindberg ja Ida Evelina Sofia o.s. Lindberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1897 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1902 ja maisteriksi 1903. Lindberg suoritti vielä vuori-insinööritutkinnon Saksassa.
Lindberg työskenteli insinöörinä muun muassa Ceylonilla ja Indonesiassa (Batavia). Hän kirjoitti 1910 nimimerkillä En landsman ruotsinkielisen matkakuvauksen Sumatralta.
Birger Lindberg oli naimisissa Gerarda Debora van der Poolin kanssa.
Teoksia

Sumatra: reseskildringar, af en landsman  (= Kurirens Följetongsbibliotek, No. 2), Helsingfors 1910.
Fraan det inre af Afrika, in: Terra. Suomen maantieteellisen seuran aikakauskirja, 1914, Nr. 1, S. 267–284.
Ville-Vesa Vainiola

| Ville-Vesa Vainiola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1985 (ikä 39) Rauma, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Vilsu, Tripla-V, VVV
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  Lukko
Sarja:  U20 SM-sarja
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–2019
Seurat:  Lukko (SML) IK Oskarshamn (Allsv.) KooKoo (Mestis) HIFK (ET) TUTO Hockey (Mestis) LeKi (Mestis) Tappara (SML) TPS (SML) KalPa (SML)
Ville-Vesa Vainiola (s. 2. huhtikuuta 1985 Rauma) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Vainiola pelasi urallaan SM-liigaa Rauman Lukossa, Tapparassa, Turun Palloseurassa ja Kalevan Pallossa yhteensä 322 runkosarjaottelua tehopistein 20+41=61 ja 20 playoff-ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Hän saavutti KalPassa Spengler Cupin voiton vuonna 2018. Vainiola pelasi myös viisi kokonaista kautta Mestiksessä, jossa hän saavutti pronssia KooKoossa vuonna 2010 sekä TuTossa vuosina 2013 ja 2014. Vainiola teki Mestis-vuosinaan varsin korkeita pistemääriä, mutta hän ei yleisistä odotuksista huolimatta kuitenkaan missään vaiheessa onnistunut tekemään lopullista läpimurtoa SM-liigassa johtavana sentterinä, vaan Vainiolan liigaura eteni pääasiassa alemmissa ketjuissa. Hän pelasi myös yhden kauden Ruotsissa.
Vainiola toimii kaudella 2024–25 Lukon U20 SM-sarjajoukkueen päävalmentajana.
Ura > Seuraura > Junioriura

Vainiola on Rauman Lukon kasvatti. Hän voitti seuran C-nuorten sisäisen pistepörssin kaudella 2000–2001 tehoilla 9+16=25. Seuraavalla kaudella 2001–2002 Vainiola voitti Lukon B-nuorten sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton junioriuransa pitkäaikaisen tutkaparinsa Petri Lammassaaren kanssa. Kaudella 2003–2004 hän toimi seuran A-nuorten pääasiallisena kakkossentterinä ja oli Lukon kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+27=38. Vainiola debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuuaan kolme Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kesällä 2005 Vainiola liittyi Lukon SM-liigajoukkueen rinkiin ja pelasi heidän mukanaan harjoitusotteluita. Hän pelasi kauden 2004–2005 kuitenkin kokonaan seuran A-nuorissa, joiden kapteenina Vainiola toimi. Hän voitti tehoilla 21+41=62 koko A-nuorten SM-liigan piste- ja syöttöpörssin. Vainiolalla oli myös koko sarjan paras piste per peli -keskiarvo (1.59). Hänet valittiin myös A-nuorten SM-liigan lokakuun 2004 kuukauden pelaajaksi.
Ura > Maajoukkueura

Vainiola pelasi 18 nuorten ja kymmenen poikien maaottelua.
Pelityyli

KalPan urheilutoimenjohtajana toiminut Kimmo Kapanen kuvaili Vainiolaa vahvaksi kahden suunnan pelaajaksi ja hyväksi aloittajaksi, joka toi joukkueeseen kokoa, kamppailuvoimaa ja kokemusta. TPS:n entisen urheilutoimenjohtaja Antero Niittymäen mukaan hän oli klassinen sentterityyppinen pelaaja. Faneille.com -sivuston toimittaja Toni Rajamäen mukaan Vainiola oli taitava ja viisas hyökkääjä, joka loi ketjukavereilleen maalintekopaikkoja. Rajamäen mukaan hänen potentiaalinsa tehdä suuria pistemääriä oli tiedossa, mutta SM-liigan vauhti oli Vainiolalle kuitenkin liikaa hänen uransa alussa.
Vainiola on maininnut esikuvakseen Raimo Helmisen.
Bileet Roxburyssa

| Bileet Roxburyssa> A Night at the Roxbury |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Fortenberry
Käsikirjoittaja:   Will Ferrell  Chris Kattan  Steve Koren 
Perustuu:  The Roxbury Guys
Tuottaja:   Amy Heckerling  Lorne Michaels 
Säveltäjä:  David Kitay
Kuvaaja:  Francis Kenny
Leikkaaja:  Jay Kamen
Pääosat:   Will Ferrell  Chris Kattan 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  SNL Studios
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  82 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bileet Roxburyssa (A Night at the Roxbury) on John Fortenberryn ohjaama komediaelokuva vuodelta 1998. Elokuva perustuu Saturday Night Livessa esitettyyn The Roxbury Guys -sketsiin. Elokuvassakin nähdystä autolla-ajokohtauksesta, jossa kuunnellaan Haddawayn What Is Love -kappaletta päätä nytkyttäen, on tehty internetiin lukemattomia muunnelmia.
Juoni

Doug Butabi (Chris Kattan) ja Steve Butabi (Will Ferrell) ovat luuseriveljekset, jotka asuvat vielä kotonaan. Heille tärkeintä ovat klubit ja diskopallon kimallus. Kummankin haaveena on päästä kaupungin parhaimpaan menopaikkaan Roxburyyn. Haave toteutuu, kun he törmäävät (elokuvassa itseään esittävän) Richard Griecon kuljettamaan Ferrariin. Grieco päästää veljekset Roxburyyn välttyäkseen oikeuskäsittelyltä. Roxburyssä veljekset tapaavat kaupungin klubienomistajan, jolle he kertovat oman ideansa yökerhoista. Eikä kauankaan kun veljesten lahkeissa roikkuu pari mallityttöä. Kotona odottaa veljesten isä, joka haluaa naittaa Steven naapurin Emilylle.
Aiheesta muualla

Bileet Roxburyssa Elonet.
Bileet Roxburyssa Internet Movie Databasessa (englanniksi)