stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Agco Power

| AGCO Power Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Toimitusjohtaja:  Juha Tervala
Kotipaikka:  Nokia, Suomi
Toiminta-alue:  globaalisti
Toimiala:  Polttomoottoreiden, hammaspyörien, vaihteistojen, dieselaggregaattien ja niiden varaosien valmistus, myynti ja markkinointi
Tuotteet:  moottorit
Liikevaihto:  291 milj. euroa (2019)
Liikevoitto:  10,6 milj. euroa (2019) 
Henkilöstö:  735 (2019) 
Emoyhtiö:  AGCO Corporation
Kotisivu:  www.agcopower.com/fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
AGCO Power (aiemmin AGCO Sisu Power ja Sisu Diesel) on suomalainen yritys, jonka emoyhtiö on yhdysvaltalainen AGCO Corporation. Nokian Siuron kylän Linnavuoressa sijaitseva yhtiö valmistaa muun muassa dieselmoottoreita maatalouskoneisiin.
Historia

AGCO Powerilla on ollut historiansa aikana viisi eri omistajaa:
paperikoneisiin keskittynyt Valmet,
kuorma-autoihin keskittynyt Sisu Auto,
Partek, joka teki erilaisia ei-dieselkäyttöisiä laitteita,
hissejä valmistava Kone sekä
maatalouskoneita valmistava AGCO.
Yhtiö on syntynyt entisen Valmetin Linnavuoren tehtaan yksiköstä.
Historia > Valtion lentokonetehtaan vaiheita (1919–1943)

Lentokoneita ja niiden moottoreita alettiin korjata kansalaissodan jälkeen Turussa, mutta syksyllä 1919 korjaamo, uudelta nimeltään Ilmailupataljoonan ilmailutelakka siirrettiin Santahaminaan. Muutaman vuoden päästä telakan rinnalle perustettiin myös lentokonetehdas, vuonna 1928 yksiköistä muodostettiin Valtion Lentokonetehdas. Vuonna 1931 hallitus päätti siirtää tehtaan turvallisempaan ja helpommin saavutettavampaan paikkaan, Parolaan. Tampere teki kuitenkin paikasta paremman tarjouksen ja paikaksi valikoitui Härmälä, jossa aloitettiin toiminta vuonna 1936. Vuonna 1939 levoton maailmantilanne johti toimintojen hajasijoittamiseen ja moottoriosasto siirrettiin Kokkolaan, kauaksi itärajasta.
Käytännössä etäisyys ja laitoksen kapasiteetti osoittautui kuitenkin hankalaksi. Valtio löysi turvallisen sijainnin tehtaalle Linnavuoren kallion sisältä . Linnavuorta on käytetty vuosina 1000–1300 linnoituksena. Louhinta aloitettiin marraskuussa 1942 ja siihen osallistui enimmillään tuhat henkilöä.
Historia > Valmetin Linnavuoren tehdas (1944–1994)

Ensimmäisiä hävittäjän osia tehtiin Linnavuoressa vuonna 1944. Tehtaan ensimmäiset dieselmoottorit valmistettiin ruotsalaisen June-Munktellin lisenssillä. Raakaöljymoottoreita käytettiin sotakorvauskuunareiden apumoottoreina. Linnavuoressa valmistettiin muitakin sotakorvaustuotteita kuten Skandiaverkenin veturidieseleitä ja Atlaksen kompressoreita, joita myytiin myös Suomessa. Kokkolan tehdas suljettiin vuonna 1946, vaikka Linnavuori oli silloin vielä hyvin keskeneräinen. Samana vuonna tehtaalla alettiin valmistaa omia moottoreita.
Vuonna 1991 tehdas esitteli täysin uuden dieselmoottorimallin.
Tehtaan toiminta kääntyi nousuun syksyllä 1992. Vuosina 1994 ja 1995 yhtiö rekrytoi koneistajia ja koulutti heitä itse EU:n sosiaalirahaston tukemalla projektilla.
Valmetin omistuksen aikana tehdas valmisti yhteensä noin 5000 moottoria.
Oma moottorituotanto aloitettiin Brasiliassa vuonna 1993.
Vuonna 1994 Valmet myi traktorituotantonsa ja Linnavuoren moottoritehtaan Sisulle.
Historia > Sisu Diesel (1995–2008)

Sisu Diesel alkoi toimia vuonna 1995.
Vuonna 1997 valtio myi Sisun Partekille.
Vuonna 1999 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Eero Tomi.
2000-luvun alussa yhtiö alkoi tehdä yhteistyötä saksalaisen Boschin kanssa, joka oli keskittynyt autojen ja työkoneiden elektroniikkaan. Kumppanuuden myötä moottoriin kehitettiin ohjausyksikkö.
Vuonna 2002 Kone osti Partekin.
Vuonna 2004 AGCO osti Valtran ja sen tytäryhtiön Sisu Dieselin Koneelta. Ennen sitä AGCO-konsernilla ei ollut omaa moottoritehdasta, vaan se käytti kahdeksan eri moottorivalmistajan tuotteita.
Joulukuussa 2006 kerrottiin, että AGCO investoi 30 miljoonaa euroa kaksinkertaistaakseen Linnavuoren moottorituotannon. Samalla tehtaan työpaikkojen määrä nousisi 650:sta 750:een.
Vuonna 2007 Cramo osti Sisu Dieselin generaattoreiden vuokraustoiminnan. Cramon tarkoituksena oli vuokrata Sisun diesel-generaattoreita työmaille, suuriin tapahtumiin ja varavoimaksi sairaaloihin. Moottoreiden kokoonpanolinjasta tuli täysin automatisoitu.
Historia > AGCO Sisu Power (2008–2012)

Lokakuussa 2008 lanseerattiin uusi 7-sylinterinen 9,8 litran moottori, joka kuului 400-500 hevosvoiman teholuokkaan. Sarjatuotantoon se tuotiin vuonna 2010.
Keväällä 2010 tehtaalla uudistettiin putkituotantoa yli puoli miljoonaa euroa maksaneella modernisoinnilla. Uutta kaksikammioista juotosasemaa operoi konenäön ohjaama robotti, joka pääsi samaan tuotantomäärään kuin kolme työntekijää.
AGCO Sisu Power valmisti vuosittain noin 30 000 dieselmoottoria. AGCO Sisu Powerin moottoreiden osuus kaikista konsernin tarvitsemista moottoreista oli yli puolet. AGCOlla ja Venäjän suurimmalla maatalouskonevalmistajalla Consern Tractor Plants CTP:lla oli yhteisyritys Vladimirissa Moskovan lähellä, joka kokosi Suomesta toimitetuista osista AGCO Sisu Powerin dieselmoottoreita. CTP käytti Sisu Powerin moottoreita myös omissa koneissaan.
Historia > AGCO Power (2012–)

Vuonna 2012 otettiin käyttöön AGCO Powerin Aasian tuotantolaitos Kiinan Changzhoussa. Elokuussa aloitettiin tehdaslaajennus, joka toi 6 600 neliötä lisää tilaa.
Vuonna 2013 AGCO Power investoi 20 miljoonaa euroa uuteen moottoritehtaaseen Nokialle. Tehtaalla valmistettiin 38 000 moottoria.
Vuonna 2014 Nokialla otettiin käyttöön uusi tehdas, jossa valmistettiin suuremman kokoluokan moottoreita. AGCO Power työllisti Suomessa noin 850 ihmistä. Argentiinaan avattiin Agco Power -moottoritehdas.
Vuonna 2016 AGCOlla oli kolme moottoritehdasta, joista Nokian Linnavuoren tehdas oli päätehdas, jossa työllisti noin 700 henkilöä. Tehdas oli pitkälle automatisoitu: siellä oli yli 100 robottia.
Tammikuussa 2017 yhtiön uutena toimitusjohtajana aloitti Juha Tervala, entinen toimitusjohtaja Eero Tomi jäi eläkkeelle maaliskuussa. Yhtiön miljoonas moottori valmistui marraskuussa.
Yhtiön liikevaihto oli noin 310 miljoonan euroa.
Vuoden 2018 aikana tehtaassa tuotettiin noin 33 000 moottoria.
Tammikuussa 2019 AGCO kertoi investoivansa yli 100 miljoonaa euroa AGCO Powerin moottoritehtaaseen. Tehtaalle suunniteltiin yli 10 000 neliön laajennusta, joka sisältäisi tuotanto-, logistiikka- ja esittelytiloja ja mahdollistaisi yhteensä noin 50 000 moottorin valmistuksen tehtaassa. Vanhaa kokoonpanotehdasta aiottiin käyttää yhä enemmän komponenttien tuotannossa. Kokoonpanossa alettiin hyödyntää yhteistyörobotteja, jotka työskentelevät yhdessä ihmisten kanssa. Aiemmin robotit oli karsinoitu. Uudistukseen kuului kehittyneen robotiikan lisäksi myös automatisoidut logistiikkakeskus ja koneistuslinja. Tehdas työllisti noin 750 henkilöä, joista tuotekehityksen parissa työskenteli 120.
Alkuvuonna 2021 Linnavuoreen palkattiin 50 uutta työntekijää, sillä tehtaan tilauskirja oli ennätyksellisen täynnä ja toimitusajat pitenivät.
Organisaatio

AGCO Corporation on maailman suurimpia traktoreiden ja maatalouskoneiden valmistajia. Vuonna 1990 perustettu yhtiö on laajentunut voimakkaasti ostamalla konevalmistajia. Yhtiön tuotemerkkejä ovat muun muassa AGCO, Challenger, Fendt, GSI ja Massey Ferguson. Suomessa se omistaa AGCO Powerin lisäksi Valtra-traktoreita Suolahdessa valmistavan Valtra Oy Ab:n.
Vuonna 2021 AGCO Power valmisti moottoreita Nokian Linnavuoren lisäksi Mogi das Cruzesissa Brasialiassa, Changzhoussa Kiinassa ja General Rodriguezissa Argentiinassa. Tuotekehitys on keskitetty Suomeen päätehtaalle. Tehtaissa voidaan valmistaa yhteensä yli 100 000 moottoria vuodessa. Linnavuoren tehdas on pitkälle automatisoitu: siellä oli yli 100 robottia. 
Robotisointia hyödynnetään muun muassa vierintäjyrsinkoneiden kappaleenvaihdossa, palettiratojen syöttämisessä, koneistuksen viimeistelyssä ja osien mittaamisessa. Agco Power käyttää tutkimukseen ja tuotekehitykseen vuosittain noin viisi prosenttia liikevaihdosta.
Vuonna 2018 Linnanvuoren tehtaalla oli tuotannon lisäksi moottoreiden testausasema, jossa testataan muun muassa moottoreiden päästöjä. Asema vastasi tasoltaan VTT:n sertifioitua laitosta. Yhtiöllä on Tampereen yliopistolla tutkimuskeskus, jossa keskitytään elektroniikka- ja ohjelmisto-osaamiseen. Vuonna 2015 se lahjoitti sinne teollisuusrobotin lisätäkseen kiinnostusta Agcon tuotantoon ja antaakseen hyviä aiheita diplomitöihin.
Tuotteet

Vuonna 2019 AGCO Powerin moottoreista noin 80 prosenttia käytettiin konsernin omissa työkoneissa: Valtra-, Massey-Ferguson-, Fend­t- ja Challenger-traktoreissa. Yrityksen ulkopuolisia käyttökohteita ovat metsäkoneet ja puimurit.  Yhtiön moottoreita käytetään lisäksi muun muassa  materiaalinkäsittelykoneissa ja aggregaateissa, industrial-moottoreita käytetään rakennuskoneissa. Vuonna 2019 konsernin ulkopuolelle myytiin noin 5000 moottoria. Joissakin yhtiön moottoreissa käytetään Proventian valmistamia suodattimia, joita ohjataan Bitwisen ohjelmistolla.
Uusia vähäpäästöisiä neli- ja kuusisylinterisiä työkoneiden dieselmoottoreita aletaan valmistaa vuonna 2022. Niiden moottoritehot ovat 100–300 kilowattia ja niitä voidaan käyttää myös kuorma-autoissa. Painoltaan ne ovat aiempia moottoreita kevyempiä.
Tehdas valmistaa myös hammaspyöriä, aggregaatteja, vaihteistoja, vaihteistokomponentteja ja varavoimakoneita. Sen valmistamia hammaspyöriä, akseleita ja vaihteita käytetään esimerkiksi BRB Finlandin Lynx- ja Ski-Doo-moottorikelkoissa. Hammaspyöriä tehdään vuosittain noin miljoona kappaletta.
Tuotteet > 3-sylinteriset

33MD (3298 cm3)
Tuotteet > 4-sylinteriset

44MD (4397 cm3)
49HD (4910 cm3)
CORE50 ( cm3)
Tuotteet > 6-sylinteriset

66HD (6596 cm3)
74HD (7365 cm3)
CORE75 (7527 cm3)
84HD (8419 cm3)
Tuotteet > 7-sylinteriset

98HD (9822 cm3)
Työkulttuuri

AGCO hyödyntää tehtaan johtamisessa Lean-oppeja. Käytännössä esimerkiksi tehtaan tuottavuutta halutaan vuosittain parantaa kuusi prosenttia ja tavoitteita mitataan päivittäin.
Yhteiskuntavastuu

Keväällä 2020 kertakäyttösuojainten riittävyydestä oli Suomessa pulaa. Kun AGCO Power huomasi, että se voisi valmistaa suojavisiirejä itse 3D-tulostimellaan, se lahjoitti niitä Nokian kaupungille ikäihmisten palveluihin. Yleensä printteriä käytetään tuotekehityksessä protomallien tulostamisessa.
Tunnustuksia

Vuonna 2005 Sisu Diesel voitti Tammerkosken Nuorkauppakamarin vuosittain myöntämän Pirkanmaan Vuoden työnantaja -palkinnon.
Vuonna 2013 AGCO Power sai Pirkanmaan palkinnon
Vuonna 2018 AGCO Power sai Pirkanmaan vientipalkinnon
Kirjallisuutta

Niskanen, Hannu: The Proud History of Agco. Agco 2008. ISBN 9780615229416
Aiheesta muualla

AGCO Power
AGCO Sisu Power 49 AWI -dieselmoottori vuodelta 2011
Paino

Kappaleen paino on siihen kohdistuva taivaankappaleen (esim. Maan) vetovoima, joka aiheutuu gravitaatiosta ja pieneltä osin taivaankappaleen pyörimisestä.
Kappaleen paino on suoraan verrannollinen sen massaan, ja se on samalla kappaleella likipitäen yhtä suuri kaikkialla Maan pinnalla. Tämän vuoksi arkielämässä massan ja painon välillä ei aina tehdä eroa, vaan usein kappaleen painosta puhuttaessa tarkoitetaan sen massaa. Fysikaalisesti massa ja paino ovat kuitenkin kaksi eri käsitettä. Kappaleen massa on riippumaton sen sijainnista ja sen voidaan katsoa kuvaavan aineen määrää kappaleessa, paino kuvaa gravitaation kappaleeseen aiheuttamaa voimaa.
Koska paino on voima, SI-järjestelmässä sen yksikkönä on newton samoin kuin muidenkin voimien. Yksi newton on voima, joka aiheuttaa yhden kilogramman massaiselle kappaleelle kiihtyvyyden 1 m/s2.
Kappaleen paino G voidaan laskea kohtuullisen tarkasti kaavalla  G=mg, jossa m on kappaleen massa ja g gravitaatiokentän aiheuttama putoamiskiihtyvyys, joka Maassa on noin 9,81 m/s2. Sellaisen kappaleen paino, jonka massa on yksi kilogramma, on maapallon vetovoimakentässä noin 9,81 newtonia.
Vanhassa kirjallisuudessa painoa ja muitakin voimia mitattiin massayksiköissä. Siten yhden kilogramman voima (kgf) eli kilopondi tarkoittaa sitä voimaa, jolla Maa vetää puoleensa yhden kilogramman massaista kappaletta. Se on siis noin 9,81 N. Vielä nykyisinkin näkee paineen yksikkönä kg/cm2, jota kutsuttiin myös tekniseksi ilmakehäksi (at).
Litran maitopurkin
- massa ≈ 1 kg
- paino maapallolla ≈ 10 N
- paino Kuussa ≈ 1,6 N
- paino Jupiterissa ≈ 25 N
Paino eri planeetoilla riippuu niiden pintagravitaatiosta.
Muuttumattoman kappaleen massa on vakio riippumatta siitä, missä se sijaitsee, Maan pinnalla tai missä tahansa avaruudessa (olettaen, että kappale ei liiku suhteessa tarkkailijaan − katso tarkemmin suhteellisuusteoria). Sen paino sen sijaan vaihtelee, jonkin verran jo eri puolilla maapalloakin. Jos kappale siirretään päiväntasaajalta pohjoisnavalle, sen paino kasvaa noin 0,5 % Maan gravitaatiokentän erojen ja Maan pyörimisliikkeestä aiheutuvien erojen vuoksi. Saman kappaleen paino eri puolilla maapallon pintaa vaihtelee jonkin verran myös Maan sisäosien paikallisten tiheysvaihtelujen myötä sekä sen mukaan, millä korkeudella maanpinta on (mitä korkeammalla, sitä vähäisempi painovoima). Jos kappale viedään esimerkiksi Kuuhun tai vieraalle planeetalle, sen massa on yhä sama kuin Maassakin, mutta sen paino on kyseisen taivaankappaleen massasta ja läpimitasta riippuen hyvinkin eri suuri, esimerkiksi Kuussa vain noin kuudesosa siitä, mikä se on Maassa, johtuen Kuun noin kuusi kertaa heikommasta painovoimasta.
Astronautit voivat kellua avaruusaluksessa ja ovat lähes painottomia: astronautin ei tarvitse käyttää voimaa pysyäkseen paikallaan suhteessa avaruusalukseen. Koska kappaleet kuitenkin säilyttävät massan ja inertian, astronautin on käytettävä kymmenkertainen voima, jos hän haluaa siirtää yhtä nopeasti 10 kg massaista kappaletta 1 kg massaisen kappaleen sijaan.
Stefan Piesnack

| Stefan Piesnack> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. helmikuuta 1957 (ikä 68)
Muusikko
Tyylilajit:  rock  hard rock glam rock rock and roll punk  blues
Yhtyeet:  Plain Shit Näköhäiriö (1976) Cochise Hanoi Rocks (1979) Pelle Miljoonan yhtyeet Problems? Tumppi Varonen & Problems? (2000–2005)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Stefan ”Stefu” Karl Heinz Piesnack (s. 24. helmikuuta 1957 Helsinki) on suomalainen kitaristi ja säveltäjä. 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla hän soitti pääasiassa Pelle Miljoonan yhtyeissä ja Problems?-yhtyeessä. Hän oli Hanoi Rocksin perustajäsen, mutta ei ollut enää mukana levyttäneissä kokoonpanoissa. Hän on säveltänyt muun muassa Problemsin levyttämät kappaleet ”Maanantaina” ja ”Keskiyö”.
Vuodet 2000–2005 Piesnack oli Tumppi Varonen & Problems? -yhtyeessä. Vuonna 2004 Pelle Miljoona & 1980 teki comebackin kokoonpanollaan, johon myös Piesnack kuuluu. Stefan Piesnack Band on julkaissut kaksi EP:tä: Twisty Road (2015) ja Crack Killer (2020). Aktiivisen musiikkiuransa jälkeen Piesnack on toiminut Suomen Setlementtiliiton, Setlementtinuorten liiton ja Kalliolan omistaman Muuralan Ässäkodin isäntänä.
Yhtyeet

Plain Shit
Näköhäiriö (1976)
Cochise
Hanoi Rocks (1979)
Pelle Miljoonan yhtyeet
Problems?
Tumppi Varonen & Problems? (2000–2005)
Stefan Piesnack Band (2010–)
Italian avaruusjärjestö

ASI logo
Italian avaruusjärjestö (Agenzia Spaziale Italiana, ASI) on italialainen avaruustutkimusjärjestö. Se perustettiin vuonna 1988 ja sen päätoimipaikka on Rooma. Se toimii Italian koulutuksen, tutkimuksen ja teknologian ministeriön alaisuudessa.
Tehtävät

ASI koordinoi Italian valtion rahoittamaa siviiliavaruustoimintaa. Se laatii Italian avaruusohjelman. Se on kattanut kaikki avaruustoiminnan haarat (avaruustiede, planeettatutkimus, Maan kaukokartoitus, kantoraketit, miehitetyt lennot, avaruusasemat, mikrogravitaatio, tietoliikennesatelliitit ja paikannussatelliitit).
ASIlla on omia tutkimuskeskuksia, mutta se toimii myös yhteistyössä italialaisten yliopistojen kanssa Consiglio Nazionale delle Ricerchen (tutkimusneuvosto) kautta.
Italian avaruustoiminta on EU-alueen kolmanneksi laajin – Italia on Ranskan ja Saksan jälkeen suurin toimija ja 2000-luvun alussa on esiintynyt kilpailua Saksan ja Italian välillä suurten ESA-hankkeiden johtavan toimijan asemasta. Italian avaruusteollisuuteen kuuluu Finmeccanica-konsernin osin omistamat Alenia Spazio (33 %) ja Telespazio (67 %). Näistä lopun omistaa ranskalaisjohtoinen Thales Alenia Space -yhtiö, joka on EU-alueen suurin avaruusteollisuusyhtiö.
ASI on kehittänyt kansallisesti muutamia keskikokoisia satelliitteja, esimerkiksi Sirio, Italsat, Sicral, Mita, Beppo-SAX ja AGILE.
Tehtävät > Johto

Lentotekniikan professori Sergio Vetrella johti ASIa 2000-luvun alusta lokakuuhun 2006. Hän oli Berlusconin hallinnon nimittämä ja hänen sivuun siirtymisensä v. 2006 Prodin hallinnon aloittaessa oli normaali toimenpide. Hänet korvasi astrofyysikko Giovanni Bignami, jonka uudelleen valtaan päässyt Berlusconin hallitus savusti ulos ASIsta heinäkuussa 2008. Tilalle tuli Telespazion entinen johtaja, sähkötekniikan insinööri Enrico Saggese.
Tehtävät > Vuosi 2010

ASIn budjetti pysyy euromääräisesti vakiona vuosina 2010 ja 2011, 700 miljoonassa eurossa. ASI pyrkinee saamaan lisäbudjeteista rahoitusta satelliittipaikannukseen. ASIn johtaja Enrico Saggese ilmoitti vuoden 2010 alussa, että budjettikasvun puutteesta huolimatta ASI rakentaa ranskalais-italialaisen Ka-kaistan laajakaistasatelliitin Athena-Fidusin, jonka toteutus maksaa noin 250 miljoonaa euroa, ja sotilaallisen Sicral 2 -tietoliikennesatelliitin. Molempien pääurakoitsija on Thales Alenia Space -yhtiö. Athena-Fidus on osin kansallisessa sotilaallisessa käytössä, osin sillä pyritään valtaamaan Lähi-idän ja Afrikan laajakaistamarkkinaa. Sicral 2 -satelliitilla Italia nostaa rooliaan NATOssa.
Tausta

Italian avaruushallinto sai alkunsa 1950-luvun lopussa, jolloin San Marco-tiedesatelliittiohjelma alkoi, joiden toteutumiseen jo 1920-luvulta avaruustekniikkaa kehittänyt Gaetano Crocco vaikutti merkittävästi. Siihen kuului viisi satelliittia, jotka laukaistiin vuodesta 1964 alkaen Malindiin, Kenian rannikkomerelle, rakennetulta laukaisuasemalta, joka oli entinen öljynporauslautta. Kantorakettina käytettiin yhdysvaltalaista Scout-rakettia. Italia oli Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen jälkeen kolmas maa, joka itse laukaisi oman satelliitinsa avaruuteen (mutta ulkomaisella raketilla).
Vuonna 1977 Italia sai valmiiksi tietoliikennesatelliitti Sirion (lähetystaajuus 12–18 GHz). Consiglio Nazionale delle Ricerche koordinoi avaruustoimintaa. Italia oli perustajajäsenenä mukana ELDOssa, ESROssa ja 1970-luvulla ESAssa.
Franco Malerba oli vuonna 1992 Italian ensimmäinen astronautti. Myöhemmin tulivat Umberto Guidoni, Maurizio Cheli ja Roberto Vittori.
Saavutuksia

ASI on osallistunut useisiin NASAn satelliittihankkeisiin merkittävällä osuudella, esim. Tethered Satellite System, LAGEOS II, SAR X, TSS-1R, UV-STAR, Avaruussukkulan "Radar Topography Mission", Swift gammapurkaussatelliitti, Mars Reconnaissance Orbiter
BeppoSAX, kansallinen röntgensatelliitti, jossa on myös suomalaista tekniikkaa.
NASAn ja ESAn Cassini-Huygens-luotain
Sicral 1/1B/2 – sotilaalliset tietoliikennesatelliitit
Mars Express – ESAn Mars-missio
AGILE – röntgensatelliitti
COSMO-Skymed – neljän osittain sotilaallisen tutkasatelliitin konstellaatio
ESAn Vega-kantoraketti
Node 2, Columbus, Node 3 ja Cupola sekä Multi-Purpose Logistics Module ISS-avaruusasemalle.
Aiheesta muualla

ASIn sivusto (italiaksi) (englanniksi)
Half-Life: Opposing Force

| Half-Life: Opposing Force |
| --- | --- |
 Pelin pohjoisamerikkalainen kansikuva. Kuvassa on pelin päähahmo Adrian Shepard.
Kehittäjä:  Gearbox Software Valve Corporation
Julkaisija:  Sierra Entertainment (jälleenmyynti) Valve Corporation (verkkomyynti)
Jakelija:  Sierra Entertainment Valve Corporation
Suunnittelija:  Randy Pitchford
Käsikirjoittaja:  Stephen Bahl Rob Heironimus Kristy Junio Randy Pitchford
Säveltäjä:  Ben Houge
Pelisarja:  Half-Life
Pelimoottori:  GoldSrc
Julkaistu:  Windows 1. marraskuuta 1999 OS X 1. elokuuta 2013 Linux 1. elokuuta 2013
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  Windows, OS X, Linux
Jakelumuoto:  CD, Steam-lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Half-Life: Opposing Force on Gearbox Softwaren ja Valve Corporationin yhdessä kehittämä lisäosa Valven Half-Life-videopeliin (1998). Sierra Entertainment julkaisi lisäosan vuonna 1999 Windowsille. Gearboxin perustajajäsenen Randy Pitchfordin mukaan Valve antoi kehityksen Gearboxille, jotta Valve voisi itse keskittyä muihin projekteihinsa. Peli julkaistiin vuonna 2013 myös OS X:lle ja Linuxille.
Peli sijoittuu tarinallisesti samaan asetelmaan kuin Half-Life, mutta tarina koetaan Yhdysvaltain merijalkaväen erikoisyksikön sotilaan Adrian Shephardin näkökulmasta. Shephard lähetetään joukkueensa mukana Black Mesan tutkimuskeskukseen epäonnistuneen teleportaatiokokeen jälkeen.
Pelin nimellä Opposing Force on kaksi merkitystä: nimi itsessään tarkoittaa sitä, pelaaja on nyt alkuperäisen Half-Lifen ”vihollinen”, mutta toisaalta ”vastavoima” (engl. opposing force) on myös Isaac Newtonin kolmas laki.
Lisäosa sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton, vaikkakin sitä kritisoitiin tyypillisistä lisäosien puutteista. Gearbox kehitti Half-Lifelle kaksi muuta lisäosaa, Blue Shiftin ja Decayn.
Pelaaminen

Half-Life: Opposing Force on ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelaajaa ohjaa Adrian Shephardia, jonka silmin tapahtumat nähdään. Juonta kuljetetaan eteenpäin ”skriptatuilla kohtauksilla”, jotka vaikuttavat satunnaisilta mutta ovat käsikirjoitettuja. Pelin alueita ei ole jaettu erillisiin tasoihin, vaan kaikki peliympäristöt sulautuvat toisiinsa. Ympäristön lineaarisen suunnittelun ja skriptattujen kohtausten takia pelaaja etenee koko ajan eteenpäin eli ”putkessa”. Kenttien välillä on aina lyhyt lataustauko, jonka aikana seuraava pelialue latautuu.
Läpi pelin pelaajan aseistus paranee ja monipuolistuu. Aseistus koostuu pelin alkupuolella realistisista tuliaseista, mutta loppua kohden pelaaja saa haltuunsa scifi-henkisiä aseita. Uusia aseita emopeliin nähden ovat muun muassa veitsi sekä kone- ja tarkkuuskivääri. Useimmilla aseilla on myös toissijainen hyökkäys, esimerkiksi rynnäkkökiväärillä voi laukasta aseeseen liitetyn kranaatinheittimen.
Adrian kykenee käskyttämään muita sotilaita, ja he pystyvät muun muassa antamaan suojatulta, lääkitsemään pelaajaa sekä hitsaamaan auki lukittuja ovia.
Kentissä on saatavilla ammus- ja terveyspaketteja sekä seiniin kiinnitettyjä, alun perin tiedemiesten HEV-puvuille suunniteltuja terveyden ja suojauksen lataamislaitteita, joilla Adrian pystyy lataamaan omaa Powered Combat Vest eli PCV-suojaliiviään. Lääkintämiesten lisäksi Black Mesan henkilökunta kykenee parantamaan Shephardia.
Pelin viholliset koostuvat pääosin Half-Lifesta tutuista Xen-ulottuvuuden avaruusolioista ja mustiin pukeutuneista CIA:n erikoissotilaista, eli mustista operatiiveista (engl. black ops). Operatiivit lähetettiin Black Mesaan eliminoimaan selvinneet tiedemiehet sekä HECU:n sotilaat, ja tuhoamaan keskus ydinaseella taistelun kääntyessä voitokkaaksi Xenin joukoille. Uusina vihollisina Adrian kohtaa Race X -hirviöitä, joita ei nähdä muissa sarjan peleissä. Race X -hirviöt ovat aggressiivisempia, kestävimpiä sekä taktisempia kuin Xenin muut asukkaat. Pelissä on myös kohtia, joissa pelaajan pitää taistelemisen sijaan ratkoa fysiikka- ja liikepohjaisia pulmia.
Pelaaminen > Moninpeli

Pelissä on emopelin tavoin verkossa pelattava moninpeli, johon pelaajat voivat luoda omia lähiverkossa toimivia palvelimia. Moninpeli tukee sekä Opposing Forcessa että Half-Lifessa esiintyviä karttoja ja aseita. Gearbox on päivittänyt moninpeliä myöhemmin esimerkiksi lipunryöstö-pelimuodolla, aseilla, kartoilla sekä pelaajia auttavilla ”power-upeilla”.