stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
WIG20
Koostumus

Seuraavat osakkeet olivat mukana Varsovan pörssin WIG20-indeksissä helmikuussa 2018:
| Yritys | ISIN-osaketunnus | Toimiala | Logo | Paino % (Tilanne 13> 2.2018) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| PKO Bank Polski | PLPKO0000016 | Rahoitus |  | 16,00 |
| PKN Orlen | PLPKN0000018 | Öljy ja kaasu |  | 12,04 |
| PZU (Powszechny Zakład Ubezpieczeń) | PLPZU0000011 | Rahoitus |  | 11,80 |
| Bank Pekao | PLPEKAO00016 | Rahoitus |  | 9,77 |
| KGHM Polska Miedź | PLKGHM000017 | Kaivosteollisuus |  | 6,72 |
| Bank Zachodni WBK | PLBZ00000044 | Rahoitus |  | 5,68 |
| LPP | PLLPP0000011 | Tekstiiliteollisuus |  | 5,59 |
| PGNiG (Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo) | PLPGNIG00014 | Öljy ja kaasu |  | 4,80 |
| Polska Grupa Energetyczna (PGE) | PLPGER000010 | Energiahuolto |  | 3,99 |
| CCC | PLCCC0000016 | Vähittäiskauppa |  | 3,71 |
| Alior Bank | PLALIOR00045 | Rahoitus |  | 3,34 |
| mBank | PLBRE0000012 | Rahoitus |  | 2,88 |
| Cyfrowy Polsat | PLCFRPT00013 | Viestintä |  | 2,31 |
| Grupa Lotos | PLLOTOS00025 | Öljy ja kaasu |  | 2,27 |
| Orange Polska | PLTLKPL00017 | Tietoliikenne |  | 1,72 |
| Asseco | PLSOFTB00016 | Ohjelmistot |  | 1,51 |
| Tauron Polska Energia | PLTAURN00011 | Energiahuolto |  | 1,36 |
| Energa | PLENERG00022 | Energiahuolto |  | 1,12 |
| Eurocash | PLEURCH00011 | Tukku- ja vähittäiskauppa |  | 0,92 |
Käännös suomeksi
WIG30

| WIG 30-indeksi |
| --- | --- |

Perustettu:  23. syyskuuta 2013
Ylläpitäjä:  Stooq
Pörssi(t):  Varsovan pörssi
Osat:  30
Taso:  Large cap
Liittyvät:   WIG20  mWIG40  sWIG80 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
WIG30-indeksi on Varsovan pörssin osakeindeksi. Indeksi sisältää Varsovan pörssin 30 markkina-arvon perusteella suurinta yritystä.
Luettelo indeksin yhtiöistä

Indeksin yhtiöt 5. tammikuuta 2024:
Alior Bank
Allegro
Asseco Poland
Bank Millennium
Bank Pekao
Bogdanka
Budimex
CCC
CD Projekt
Cyfrowy Polsat
Dino
Enea
Eurocash
FW KRUK
Grupa Azoty
Grupa Kęty
Jastrzębska Spółka Węglowa
KGHM Polska Miedź
LPP
mBank
Orange Polska
Pepco
PGE
PKO Bank Polski
PKN Orlen
PZU SA
Santander Bank Polska
Tauron Polska Energia
Text
XTB
Bloodbath

| Bloodbath |
| --- | --- |
 Bloodbath Hellfestissä 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  death metal
Kotipaikka:   Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Nick Holmes, laulu (2014–)  Anders Nyström, kitara (1998–)  Jonas Renkse, basso (1998–)  Martin Axenrot, rummut (2004–)  Per Eriksson, kitara (2007–) 
Entiset jäsenet:  Mikael Åkerfeldt, laulu (1998–2004, 2005, 2007-2012)  Peter Tägtgren, laulu (2004–2005)  Dan Swanö, rummut (1998–2004)   , kitara (2004–2006) 
Levy-yhtiö:  Century Media Records   Peaceville Records   Napalm Records  
Aiheesta muualla
bloodbath.biz
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bloodbath on vuonna 1998 perustettu ruotsalainen death metal -yhtye. Yhtye julkaisi vuonna 2000 Breeding Death -EP:n, jossa laulajana toimi Mikael Åkerfeldt (Opeth), rumpalina Dan Swanö (Edge of Sanity, Nightingale ja monta muuta), kitaristina Anders Nyström (Katatonia, Diabolical Masquerade) ja basistina Jonas Renkse (Katatonia, October Tide). Kaksi vuotta myöhemmin yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Resurrection Through Carnage.
Vuonna 2004 Mikael Åkerfeldt jätti yhtyeen voidakseen keskittyä enemmän Opethiin ja hänen korvaajakseen yhtyeeseen liittyi Peter Tägtgren (Hypocrisy, Pain). Kokoonpanoon liittyi myös Martin Axenrot (Witchery, Satanic Slaughter, Opeth), minkä myötä Dan Swanö vaihtoi rummuista kitaraan. Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi vuonna 2004 toisen albuminsa, Nightmares Made Fleshin.
Helmikuussa 2005 Tägtgren jätti yhtyeen aikatauluongelmien vuoksi. Åkerfeldt palasi yhtyeeseen samana vuonna esiintyäkseen yhtyeen kanssa Saksan Wacken Open Air -festivaaleilla. Esiintyminen kuvattiin ja se julkaistiin DVD:nä sekä levynä vuonna 2008 nimellä "Wacken Carnage". Julkaisun jälkeen Åkerfeldt jätti yhtyeen kertaalleen. Syyskuussa 2005 Bloodbath aloitti uuden laulajan etsinnän.
Elokuussa 2006 Swanö erosi yhtyeestä musiikillisten erimielisyyksien vuoksi. Maaliskuussa 2007 yhtye ilmoitti julkistavansa uuden kokoonpanon lähiaikoina ja julkaisevansa mini-cd:n loppukesästä.
Tammikuussa 2008 Mikael Åkerfeldt palasi jälleen laulajaksi ja samalla yhtyeeseen liittyi Per Eriksson. Tällä kokoonpanolla yhtye nauhoitti ja julkaisi Unblessing the Purity -EP:n, sekä kolmannen pitkäsoittonsa, The Fathomless Masteryn.
Huhtikuussa 2012 Åkerfeldt jätti yhtyeen lopullisesti. Syksyllä 2014 Bloodbath ilmoitti Nick Holmesin liittyneen yhtyeeseen laulajaksi. Holmes tunnetaan parhaiten Paradise Lost -yhtyeen laulajana.
Yhtye on esiintynyt Suomessa neljästi: Pellavarock-festivaaleilla vuonna 2008, Tuska-festivaaleilla vuosina 2010 ja 2015 ja Nummirockissa vuonna 2019.
Jäsenet > Nykyiset

Nick "Old Nick" Holmes – laulu (2014–)
Anders "Blakkheim" Nyström – kitarat (1998–)
Jonas "Lord Seth" Renkse – basso (1998–)
Martin "Axe" Axenrot – rummut (2004–)
Per "Sodomizer" Eriksson – kitara (2007–)
Jäsenet > Entiset

Mikael Åkerfeldt – laulu (1998–2004, 2005, 2007–2012)
Peter Tägtgren – laulu (2004–2005)
Dan Swanö – rummut (1998–2004), kitarat (2004–2006)
Diskografia

Studioalbumit
Resurrection Through Carnage (2002,  Century Media Records)
Nightmares Made Flesh (2004,  Century Media Records)
The Fathomless Mastery (2008,  Peaceville Records)
Grand Morbid Funeral (2014,  Peaceville Records)
The Arrow of Satan Is Drawn (2018,  Peaceville Records)
Survival of the Sickest (2022,  Napalm Records)
EP:t
Breeding Death (2000,  Century Media Records)
Unblessing the Purity (2008,  Peaceville Records)
Livealbumit
The Wacken Carnage (2008,  Peaceville Records, CD/DVD)
Bloodbath over Bloodstock (2011)
Videografia

The Wacken Carnage (2008,  Peaceville Records, CD/DVD)
Bloodbath Over Bloodstock (2011,  Peaceville Records)
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Bloodbath-sanoitukset
Star One

| Star One |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  progressiivinen metalli
Kotipaikka:   Alankomaat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Arjen Anthony Lucassen, kitara, basso, kosketinsoittimet   Ed Warby, rummut   Sir Russell Allen, laulu   Damian Wilson, laulu   Dan Swanö, laulu   Floor Jansen, laulu  
Levy-yhtiö:  InsideOut Music  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Star One on alankomaalainen progressiivista metallia esittävä Arjen Anthony Lucassenin sivuprojekti. Star Onen musiikki on raskaampaa kuin Lucassenin projektiyhtyeen Ayreonin, ja ottaa vaikutteita 1970-luvun avaruusrockista ja sulauttaa niitä modernin progressiivisen metallin kanssa. Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia, Space Metal ja Victims of the Modern Age, sekä livealbumin joka sisältää myös Ayreonin materiaalia.
Kokoonpano

Arjen Anthony Lucassen – kitarat, basso, kosketinsoittimet
Ed Warby – rummut
Sir Russell Allen – laulu
Damian Wilson – laulu
Dan Swanö – laulu
Floor Jansen – laulu
Kokoonpano > Studioalbumilla lisäksi

Jens Johansson – kosketinsoittimet
Erik Norlander – kosketinsoittimet
Gary Wehrkamp – kitara
Robert Soeterboek – taustalaulu
Dave Brock – laulu (kappaleessa "Hawkwind Medley")
Kokoonpano > Kiertueella

Arjen Lucassen soitti kitaraa ja syntetisaattoreita konserteissa. Lisäksi hän lauloi Ayreonin Into the Electric Castle -konseptialbumilta peräisin olleissa kappaleissa ”Hipin” osuudet. Dan Swanö ei voinut osallistua kiertueelle yhtyeensä Nightingalen uuden albumin nauhoitusten takia. Swanön lauluosuudet ja tietyt Ayreonin materiaalin osuudet hoiti konserteissa Robert Soeterboek joka on esiintynyt useammalla aikaisemmalla Ayreonin albumilla. Kiertueella oli lisäksi mukana seuraavat henkilöt:
Irene Jansen – laulu
Peter Vink – basso
Joost Van Den Broek – kosketinsoittimet
Ewa Albering – poikkihuilu
Diskografia

Space Metal (2002)
Live on Earth (2003) (live)
Victims of the Modern Age (2010)
Revel in Time (2022)
Aiheesta muualla

Star Onen virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kotiinpaluu

Kotiinpaluu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kotiinpaluu, Neumannin albumi vuodelta 1989
Kotiinpaluu, Jukka Kuoppamäen albumi vuodelta 2012
Kotiinpaluu (The Homecoming), Harold Pinterin vuonna 1964 kirjoittama näytelmä
Kotiinpaluu (Heimkehr), Joe Mayn ohjaama elokuva vuodelta 1928
Kotiinpaluu (Heimat), Carl Froelichin ohjaama elokuva vuodelta 1938
Kotiinpaluu (The Homecoming), Peter Hallin ohjaama elokuva vuodelta 1973
Kotiinpaluu (Falling from Grace), muusikkona paremmin tunnetun John Mellencampin elokuva vuodelta 1992
Kotiinpaluu, Harri J. Rantalan ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2010
Kotiinpaluu, tunnettu myös kaksikielisellä nimellä Máhccan / Kotiinpaluu, Suvi Westin ja Anssi Kömin ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2023
Sissimarkkinointi

Sissimarkkinointi tarkoittaa epätyypillisiä markkinoinnin keinoja, jotka tuottavat hyviä tuloksia pienin panoksin. Sissimarkkinoinnin tunnusmerkkeinä pidetään usein luovuutta, ketteryyttä, mielikuvituksellisuutta, edullisuutta ja tuloksellisuutta. Vahvimpia vaikutuksen keinoja on Internet ja markkinoinnin saama mediahuomio.
Netissä sissimarkkinointi hyödyntää usein sosiaalista mediaa, äänestyssivustoja ja muita yhteisöllisiä verkkopalveluita.
Sissimarkkinoinnin ydin on "Wow-efekti". Siinä missä tavallinen markkinointi voi olla hyvinkin varovaista, sissimarkkinointi pyrkii pysäyttämään, säväyttämään tai muuten herättämään tunteita – joko positiivisia tai negatiivisia. Voimakkaiden tunteiden herättäminen saa helpommin toivotun reaktion aikaiseksi, joko toiminnan tai ostoksen, kuin tavallinen varovainen lähestyminen. Näkyvimpiä esimerkkejä Suomessa on ollut muun muassa bussipysäkillä olleita valtavia kuvia teuraseläimistä, jotka häiritsivät useita jalankulkijoita. Mainoksen tilaaja teki näyttävän eleen mainoskampanjan keskeyttämisestä, josta Helsingin Sanomat uutisoivat. Näin ollen bussipysäkkimainos sai isomman näkyvyyden Helsingin Sanomien sivuilla ja keskustelupalstoilla, kuin mitä kampanja olisi muuten saanut, jos organisaatio olisi vain kaikessa hiljaisuudessaan jatkanut kampanjaa.
Sissimarkkinoinnin isänä pidetään Jay Conrad Levinsonia, jonka ensimmäinen teos Guerrilla Marketing ilmestyi vuonna 1984. Hänen kirjojaan on julkaistu 42 kielellä ja myyty yli neljätoista miljoonaa kappaletta. Jari Parantainen on kirjoittanut sissimarkkinoinnista suomenkielisen kirjan, joka kantaa nimeä Sissimarkkinointi.[lähde? ]
SpaceX CRS-16

SpaceX CRS-16 oli SpaceX:n avaruuslento ISS:lle. Lento laukaistiin 5. joulukuuta 2018 ja alus palasi 14. tammikuuta 2019. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SpaceX CRS-16 Wikimedia Commonsissa
näytä
keskustele
SpaceX:n Dragon- ja Dragon 2 -lennot()
| --- | --- |
Testilennot:   Dragon test flight  COTS-1  COTS-2  Pad Abort Test  Demo-1  In-Flight Abort Test  Demo-2 
ISS-logistiikka:   CRS-1  CRS-2  CRS-3  CRS-4  CRS-5  CRS-6  CRS-7†  CRS-8  CRS-9  CRS-10  CRS-11  CRS-12  CRS-13  CRS-14  CRS-15  CRS-16  CRS-17  CRS-18  CRS-19  CRS-20  CRS-21  CRS-22  CRS-23  CRS-24  CRS-25  CRS-26  CRS-27  CRS-28  CRS-29  CRS-30  CRS-31 
Miehitetyt lennot:   Demo-2  Crew-1  Crew-2  Inspiration4  Crew-3  Axiom-1  Crew-4  Crew-5  Crew-6  Axiom-2  Crew-7  Axiom-3  Crew-8  Polaris Dawn  Crew-9  Fram2 
Katso myös:   Falcon 9  Falcon 9:n laukaisut  COTS  CRS  Dragon  Dragon 2  Commercial Crew Development  Commercial Crew Program 
Kesken olevat lennot on lihavoitu • kursivoituja lentoja ei ole lennetty • †-merkki tarkoittaa epäonnistunutta laukaisua
Euroopan Formula 3 mestaruussarja

| Euroopan Formula 3 mestaruussarja |
| --- | --- |

Järjestäjä:  FIA
Luokka:  Formula 3
Maa:  Eurooppa
Ensimmäinen kausi:  1975
Viimeinen kausi:  2018
Kuljettajia:  35
Valmistajia:  1 (talleja 12)
Moottoreiden valmistajat:  Mercedes Volkswagen NBE
Rengasvalmistaja(t):  H Hankook
Kuljettajien mestari:   Mick Schumacher
Tallien mestari:   Prema Powerteam
Virallinen kotisivu
Euroopan Formula 3 mestaruussarja (eli Euroopan Formula 3) oli FIA:n järjestämä autourheilusarja, jota kisattiin vuosina 1975–1984 ja 2012–2018. Sarjaa ajettiin usein DTM-sarjan osakilpailujen yhteydessä, mutta myös Blancpain Sprint Seriesin tai muiden GT-luokkien yhteydessä.
Vuonna 2013 Formula 3 Euroseries -sarja yhdistyi sarjaan. Vuonna 2019 sarja yhdistyi GP3-sarjan kanssa, ja sarja sai nimekseen FIA Formula 3 Championship. Tällä tavoin FIA yhtenäisti GP3- ja GP2-sarjojen nimet samaan formaattiin Formula 1 -sarjan kanssa.
Mestarit > Ensimmäinen sarja (1975-1984)

| Kausi | Kuljettajien mestari | Tallien mestari |
| --- | --- | --- |
| 1975 |  Larry Perkins |  Team Cowangie |
| 1976 |  Riccardo Patrese |  Trivellato Racing |
| 1977 |  Piercarlo Ghinzani |  AFMP Euroracing |
| 1978 |  Jan Lammers |  Racing Team Holland |
| 1979 |  Alain Prost |  Oreca |
| 1980 |  Michele Alboreto |  Euroracing |
| 1981 |  Mauro Baldi |  Euroracing |
| 1982 |  Oscar Larrauri |  Euroracing |
| 1983 |  Pierluigi Martini |  Pavesi Racing |
| 1984 |  Ivan Capelli |  Enzo Coloni Racing |
Mestarit > Toinen sarja (2012-2018)

| Kausi | Kuljettajien mestari | Tallien mestari | Vuoden tulokas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 |  Daniel Juncadella | Ei myönnetty. | Ei myönnetty. |
| 2013 |  Raffaele Marciello |  Prema Powerteam | Ei myönnetty. |
| 2014 |  Esteban Ocon |  Prema Powerteam |  Esteban Ocon |
| 2015 |  Felix Rosenqvist |  Prema Powerteam |  Charles Leclerc |
| 2016 |  Lance Stroll |  Prema Powerteam |  Joel Eriksson |
| 2017 |  Lando Norris |  Prema Powerteam |  Lando Norris |
| 2018 |  Mick Schumacher |  Prema Powerteam |  Robert Shwartzman |
Aiheesta muualla

Virallinen Euroopan F3 -sarjan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
European Formula Three Championship (Arkistoitu – Internet Archive) osoitteessa TeamDAN.com
Viron kommunistinen puolue

Viron Kommunistinen Puolue (vir. Eestimaa Kommunistlik Partei, lyh. EKP) oli Virossa vuosina 1920–1990 toiminut kommunistinen puolue.
Historia > Perustaminen ja maanalainen vaihe 1920- ja 30-luvuilla

Puolue perustettiin, kun Venäjän kommunistisen puolueen (bolševikit) Viron osasto vuonna 1920 järjestettiin uudelleen Kominternin itsenäiseksi jaostoksi. Sen johtoon kuuluivat muun muassa Jaan Anvelt, Viktor Kingissepp ja Hans Pöögelman. Puolueen toiminta kiellettiin Virossa vuonna 1924 vallankaappausyrityksen jälkeen.
Maanalaisena toimineen puolueen jäsenmäärä pysyi koko 1930-luvun hyvin pienenä. Elokuussa 1934 puolueeseen kuului 387 jäsentä. EKP otti samana vuonna tehtäväkseen "taistelurintaman luomisen" "fasistista diktatuuria vastaan". Vuonna 1935 EKP ja Viron vasemmistososialistit muodostivat fasisminvastaisen yhteisrintaman. Neuvostoliitossa oleskelleista virolaisista kommunisteista joutuivat Stalinin vainojen uhreiksi vuosina 1936–1938 lukuisat henkilöt, kuten esimerkiksi Jaan Anvelt, H. Pöögelman, H. Jansson ja R. Meering. Se johti EKP:n keskuskomitean työn keskeytymiseen. Keväällä 1938 presidentti Päts suoritti valtiollisten vankien armahtamisen, jolloin vapauteen pääsi 104 kommunistia. Heistä noin 60 jäi Viroon ja EKP:n illegaalinen toimisto perustettiin heti korvaamaan keskuskomiteaa. Illegaalinen toimisto johti kommunistien toimintaa Virossa vuosina 1938–1940. Siihen kuuluivat Hendrik Allik sihteerinä ja Johannes Lauristin, Peeter Pedrae, Herman Arboni ja Paul Keerdo jäseninä. EKP:n onnistui 1930-luvun lopulla saada hallintaansa eräitä keskeisiä paikallisia ammattijärjestöjä. Se pyrki myös rakentamaan aktiivisesti yhteyksiä kulttuuripiireihin. Keväällä 1940 vapaina toimineita puolueen jäseniä oli vain 130. Helmikuussa 1940 pidettiin neuvottelu, jossa päätettiin kutsua koolle laajempi puolueneuvottelu. EKP:n huhtikuunkonferenssi pidettiin huhtikuun 1. päivän vastaisena yönä ja puolueen tavoitteeksi asetettiin työväenvallan voimaansaattaminen Kommunist-lehdessä julkaistun kehotuksen mukaisesti. Huhtikuunkonferenssin jälkeen kommunistien toiminta vilkastui huomattavasti.
Historia > Neuvostovallan myötä johtava puolue

Uusi vaihe Viron kommunisteilla alkoi kesällä 1940. Neuvostoliitto miehitti kesäkuun puolivälissä 1940 Baltian maat. Miehityksen seurauksena porvarillisen Viron aika päättyi. Neuvostohallituksen Tallinnaan uuden hallituksen muodostamiseksi lähettämä Leningradin puoluejohtaja Andrei Ždanov määräsi Tallinnassa järjestettäväksi 21. kesäkuuta rauhanomaisen mielenosoituksen, joka liittyi uuden hallituksen kokoonpanon esittelyyn Pätsille. Määräyksen perusteella hälytettiin paikalle johtavia virolaisia kommunisteja ja muita aktiiveja. EKP:n kontrollissa ryhdyttiin julkaisemaan Rahva Hääl -lehteä. Heinäkuun alussa perustettiin kommunistinen nuorisojärjestö (EKNÜ). Viron kommunistinen puolue nousi maan alta 4. heinäkuuta 1940 johtajinaan Karl Säre ja Johannes Lauristin, kun sen toimintakielto oli kumottu. Puolueen johtoon valittiin virallisesti 27. elokuuta ensimmäiseksi sihteeriksi Karl Säre ja toiseksi sihteeriksi Nikolai Karotamm. Siinä vaiheessa muut poliittiset puolueet Virossa oli kielletty. Kommunisteja sijoitettiin suunnitelmallisesti Viron hallinnon avainpaikoille.
Lokakuun 5. päivänä 1940 EKP liitettiin Neuvostoliiton Yleisliittolaisen kommunistisen puolueen osaksi. Saksan hyökättyä kesällä 1941 Neuvostoliittoon EKP:n keskuskomitea päätti jättää suurimman osan maakuntien ensimmäisistä sihteereistä Viroon tekemään maanalaista työtä Karl Sären johdolla. Saksalaiset saivat kuitenkin Sären kiinni, ja hän kavalsi koko maanalaisen organisaation. Sen seurauksena saksalaiset pidättivät ja ampuivat yhdeksän EKP:n ensimmäistä sihteeriä.
Neuvostovalta palasi Viroon syksyllä 1944, kun Neuvostoliiton joukot tunkeutuivat Viroon saksalaisten perääntyessä Virosta. Sen jälkeen Viron kommunistinen puolue Nikolai Karotammin johdolla nousi valtaan. Viron neuvostolaistaminen sai nyt jatkoa. Vuonna 1946 puolueessa oli noin 7 000 jäsentä, joista venäläisiä 52 %, venäjänvirolaisia 21 % ja Viron virolaisia 27 %. [lähde? ]
Historia > Puolueen puhdistus 1940-luvun lopulla

Keväällä 1949 alkoi Neuvosto-Viron lehdistössä myös ankara hyökkäys ”porvarillis-estetisoivaa, epäisänmaallista” kulttuuria ja monia sen edustajia vastaan. Yleisliittolaisen kommunistisen puolueen keskuskomitea hyväksyi helmikuun 20. päivänä 1950 päätöksen Virheistä ja puutteista EKP:n työssä. Lopputuloksena oli se, että puolueen ensimmäinen sihteeri Nikolai Karotamm erotettiin puolueen johdosta 8. keskuskomitean täysistunnossa maaliskuussa 1950. Erottamisten takana oli Neuvostoliiton keskusjohto ja Karotammin tilalle valittiin Ivan Käbin, puolueen silloinen ideologiasihteeri, joka oli uutterasti paljastanut ”porvarillisia nationalisteja”. Epäilemättä Karotammin syrjäyttämisen päätekijöitä oli ollut tyytymättömyys maatalouspolitiikkaan eli Karotammin alkuperäisten suunnitelmien mukaisen kollektivisoinnin hitaus.
EKP:n virolaisista päättäjistä suurin osa karkotettiin Siperiaan. Vuonna 1952 ei Viron sosialistisen neuvostotasavallan ministerineuvostossa tai EKP:n sihteeristössä ollut enää yhtään Virossa kasvanutta kommunistia. Tilalle tuotiin Venäjältä kommunisteja, muun muassa puoluejohtaja Johannes (Ivan) Käbin, hänen tilalleen vuonna 1978 nimitetty Karl Vaino ja Nikolai Johanson. Sen jälkeen EKP:n tärkeimmät päättäjät olivat venäläisiä tai venäjänvirolaisia. Vuonna 1981 puolueeseen kuului 97 923 jäsentä.
EKP:n keskuskomiteassa oli 131 jäsentä ja 67 ehdokasjäsentä. Keskuskomitean jäsenistä 95 ja ehdokasjäsenistä 25 kuului myös Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon. EKP oli ainoa sallittu puolue Viron sosialistisessa neuvostotasavallassa. Se oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen NKP:n jäsenjärjestö. Puolueella oli enimmillään 120 000 jäsentä, melkein 10 prosenttia Viron asukkaista.[lähde? ]
Historia > Neuvostovallan häviämisen myötä puolueen katoaminen

Vuonna 1990 puolue hajosi kahtia: enemmistö muodosti Viron vasemmistopuolueen (Eesti Vasakpartei, lyh. EVP), joka erosi NKP:sta, ja vähemmistö jatkoi toimintaa kommunistisen puolueen nimellä, joka kiellettiin Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen.[lähde? ]
Puolueen ensimmäiset sihteerit neuvostoaikana

Karl Säre (1940–1941)
Nikolai Karotamm (1944–1950)
Johannes Käbin (1950–1978)
Karl Vaino (1978–1988)
Vaino Väljas (1988–1990)
Enn-Arno Sillari (1990–1991)
Islam Euroopassa

Islam Euroopassa vuonna 2010
Islam Euroopassa on sekä vanha että uusi uskonto. Vaikka suurin osa Euroopan nykyisistä muslimiyhteisöistä on syntynyt vasta 1900-luvulla, Balkanilla on ollut muslimienemmistöisiä alueita jo satojen vuosien ajan jäänteenä ajasta, jolloin alue kuului Osmanien valtakuntaan. Islam on Euroopan toiseksi suurin uskonto heti kristinuskon jälkeen. Muslimeita oli vuonna 2016 Euroopassa 4,9 % väestöstä. Pew-tutkimuskeskuksen ennusteen mukaan lukumäärä kasvaa tulevina vuosikymmeninä siten, että muslimeja on vuonna 2050 jo 7,4 –14,0 %.
Suhteellisesti suurimmat eurooppalaiset muslimiväestöt ovat Albaniassa (61 % vuonna 2011) ja parissa muussa Balkanin maassa. Sen jälkeen tulevat vuoden 2016 tietojen mukaan Bulgaria (11,1 %), Ranska (8,8 %), Ruotsi (8,1 %),   Belgia (7,6 %) ja Hollanti (7,1 %). Saksassa muslimeja arvioitiin vuonna 2019 olevan 6,4 –6,7 %. Jos maahanmuutto islamilaisista maista jatkuu normaalisti, suhteellisesti suurimmat muslimiväestöt olisivat ennusteen mukaan vuonna 2050 Ruotsissa (20,5 %), Ranskassa (17,4 %) ja Italiassa (12,4 %).
Euroopassa tehtyjen tutkimusten nojalla noin kolmasosa muslimeista käy säännöllisesti moskeijassa tai rukoilee päivittäin. Kaksi kolmannesta harjoittaa uskontoaan epäsäännöllisemmin tai ei lainkaan. Islam on siten enemmistölle enemmänkin kulttuurinen identiteetti kuin harjoitettava uskonto.
Uhkakuvia

Muslimien lukumäärän kasvu on saanut jotkut näkemään siinä vaaran merkkejä. Hollantilainen arabian professori ja europarlamentaarikko Hans Jansen katsoi Hollannin kokemusten pohjalla, että länsimainen sananvapaus joutuu vaaraan. Hän syytti hollantilaisia poliitikkoja ja tiedotusvälineitä alistumisesta islamistien vaatimuksiin.
Synkimmän uhkakuvan esittää Egyptistä paennut juutalainen Gisele Littman, joka kirjoittaa heprealaisella nimimerkillä Bat Ye'or. Hän katsoo, että 1970-luvun öljykriisin jälkeen Euroopan talousyhteisö EEC alistui myötäilemään arabimaailman vaatimuksia. Antautuminen Lähi-idän islamilaisille öljyntuottajavaltioille on johtanut ulkopolitiikassa Israelin arvosteluun. Muissakin kysymyksissä Euroopan valtiot poikkeavat länsimaisia arvoja myös edustavista Yhdysvalloista. Bat Ye'or loi käsitteen ”Eurabia” kuvaamaan tätä politiikkaa.
Myös italialainen toimittaja Oriana Fallaci käytti sanaa ”Eurabia”. Vuonna 2005 hän lausui, että ”Eurooppa ei ole enää Eurooppa. Se on Eurabia, islamin siirtomaa, jossa islamilainen invaasio etenee paitsi fyysisesti myös henkisesti. Antautuminen valloittajien edessä on myrkyttänyt demokratian. Tällä on ilmeisiä seurauksia sananvapaudelle ja koko vapauden käsitteelle.”
Brittiläinen historioitsija Niall Ferguson näkee Euroopan kehityksessä vaihtoehtoja. On mahdollista, että eurooppalaiset maallistuvat ja luopuvat kristinuskosta samaan aikaan, kun islam saa kasvavan muslimiväestön ansiosta yhä näkyvämmän sijan Euroopassa. Toinen mahdollisuus on äärioikeiston nousu ja rajojen sulkeminen. Kolmas mahdollisuus on islamin maallistuminen ja liberalisoituminen kristinuskon tavoin niin, että molemmat uskonnot löytävät toisensa. Arabisti Hans Jansen näki Euroopan pelastuksen ainoastaan islamin maallistumisessa: ”Kun oppii tuntemaan muslimeja, voi havaita, että he kaikki eivät usko islamin synkimpiin puoliin – eivätkä itse asiassa islamiin ollenkaan. Uskonnon jättämiselle on olemassa suuri potentiaali.”
Toimittaja Tom Kankkonen toteaa, että Saksan turkkilaisten keskuudessa kehitys on vienyt eri suuntiin. Maallistuminen on edennyt, mutta vielä enemmän on kasvanut hyvin uskonnollisten muslimien osuus. Kankkonen arvioi, että jos vastakkainasettelu lisääntyy, se voi vahvistaa eristäytymistä ja vanhoillisen islamin suosiota muslimien keskuudessa.