stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Senden (Baijeri)
Talous ja liikenne

Sendenissä toimii muun muassa suuri huonekalujen jälleenmyyjä Möbel Inhofer. Sendenin rautatieasema Bahnhof Senden sijaitsee rataosuudella Kempten (Allgäu) – Neu-Ulm. Maantie Bundesstraße 28 yhdistää Sendenin katuverkon moottoritiehen BAB 7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Senden (Baijeri) Wikimedia Commonsissa
Senden, Baijeri, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Senden (Bayern)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Sendenin rautatieasema
Käännös suomeksi
Seppälän paloasema (Jyväskylä)

Seppälän paloasema
Keski-Suomen pelastuslaitoksen Seppälän paloasema sijaitsee Jyväskylässä Lohikoskella osoitteessa Seppäläntie 43.  Se on otettu käyttöön 1. marraskuuta 2012.  Rakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Pekka Paavola Oy. Rakennuksen laajuus on 1 683 m2.   Rakennuksen omistaa erikoissijoitusrahasto eQ ja pelastuslaitos on siinä vuokralla.   Paloasemalla sijaitsee koulutuskeskus, jossa koulutetaan mm. ensihoito- ja pelastushenkilöstöä,  päällystöä sekä kansalaisia.
Aiheesta muualla

Keski-Suomen pelastuslaitos (verkkosivut)
Seppälän paloasema Jyväskylän kaupungin karttapalvelussa[vanhentunut linkki]
Ruhnama

Kirjaa esittävä muistomerkki Ašgabatissa
Ruhnama (suom. "Sielun kirja") on Turkmenistanin entisen presidentin Saparmurat Nijazovin kirjoittama kaksiosainen teos, joka yhdistää omaelämäkertaa, historiallista fiktiota ja hengellisiä ohjeita. Ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 2001 ja toinen osa vuonna 2004. Ruhnamaa pidetään Turkmenistanissa myös "Koraanin jatko-osana", ja se onkin määrätty asetettavaksi kunniapaikalle Koraanin viereen paikallisiin moskeijoihin. Esimerkiksi Ašgabatin itsenäisyyden puistossa sijaitsee suuri teosta muistuttava muistomerkki.
Nijazov lupasi kansalleen, että se, joka lukee Ruhnaman kolme kertaa, muuttuu älykkäämmäksi ja pääsee esteettömästi taivaaseen. Turkmenistanissa ei saa ajokorttia eikä työpaikkaa, jos ei ole lukenut Ruhnamaa, sillä se on pyhä kirja ja virallinen ohjenuora lähes kaikilla elämänaloilla. Monet ulkomaiset yritykset ovat käännättäneet Ruhnaman omalle kielelleen liehitelläkseen presidentti Nijazovia ja päästäkseen näin Turkmenistanin markkinoille.
Arto Halosen ohjaama dokumenttielokuva Pyhän kirjan varjo arvostelee suuryrityksiä, jotka ovat käännättäneet Ruhnama-kirjan. Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 29. helmikuuta 2008.
Ruhnama poistettiin vuonna 2011 Turkmenistanissa peruskoulun päättökokeista, mutta edelleen se kuuluu yliopistojen pääsyvaatimuksiin. Vuodesta 2008 alkaen kirja on menettänyt yleisesti asemaansa, ja se on useissa tapauksissa korvattu uuden presidentin, Gurbanguly Berdimuhamedowin, kirjoituksilla.
Aiheesta muualla

Ruhnama turkmeeniksi, turkiksi, venäjäksi ja englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Uusimaa: Ensto ehdotti Turkmenistanin johtajan kirjan suomentamista (Arkistoitu – Internet Archive) 25.11.2004
Arto Halosen dokumenttielokuva
HMS Abelia

| HMS Abelia |
| --- | --- |
 HMS Abelia

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  19. elokuuta 1940
Laskettu vesille:  28. marraskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  3. helmikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 × kaksipiippuinen Vickers .50" -ilmatorjuntakonekivääri 1 × kaksipiippuinen Lewis .303" konekivääri 2 × syvyyspomminheitintä Mk II, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Abelia (viirinumero K184) oli toisessa maailmansodassa Ranskan laivastolle tilattu, mutta Britannian kuninkaallisessa laivastossa palvellut Flower-luokan korvetti.
Tilaus ja valmistus

Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1940 työnumerolla J3840 Ranskan laivastolle Belfastista Harland and Wolffilta. Ranskan antauduttua Britannian hallitus lunasti 6. heinäkuuta 1940 aluksen Kuninkaalliselle laivastolle. Köli laskettiin 19. elokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 28. marraskuuta ja valmistui 3. helmikuuta 1941.
Palvelus

Abelia suojasi 23. huhtikuuta 1941 Liverpoolista lähtenyttä saattuetta OB314. Alus suojasi 29. huhtikuuta - 2. toukokuuta  saattuetta HX121. Alus liittyi 14. toukokuuta saattueeseen SC30 ja se saapui saattueen mukana Liverpooliin 20. toukokuuta.
Helmikuussa 1943 alus suojasi saattuetta SC118. Se upotti 7. helmikuuta Saksan laivaston sukellusvene U-6089:n.
Saksan laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo osui 9. tammikuuta 1944 alukseen (50°N, 18°W), joka menetti osuman seurauksena peräsimensä.
Alus myytiin 1947 ja siitä tehtiin 1948 kauppalaiva Kraft. Se nimettiin uudelleen 1954 Arne Skontorpiksi. Alus romutettiin 1966 Norjassa.
Palvelus > Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
Frank Ardern 27. tammikuuta 1941 - 5. toukokuuta 1943
Francis Arthur Everett 5. toukokuuta - 27. heinäkuuta 1943
Robert Inglis Floris 27. heinäkuuta - 24. marraskuuta 1943
Orme Gordon Stuart 24. marraskuuta 1943 - 5. heinäkuuta 1944
Donald Swinborne Hutton 5. heinäkuuta 1944 -
Roy Austin Parker
Ruotsin vesistöalueet

Vesistöalueet pohjoismaissa ovat osittain yhteisiä. Kartassa on saksankieliset nimet.
Ruotsin päävesistöalueita.
Ruotsin vesistöalueet (ruots. avrinningsområden), tai lyhyemmin Ruotsin vesistöt, ovat ne mereen laskevat jokien valuma-alueet, jotka ovat osittain tai kokonaan Ruotsin alueella. Valuma-alueella tarkoitetaan vedenjakajan rajaamaa alueellista kokonaisuutta, jolta joki, puro tai muu lasku-uoma (ruots. vattendrag) kerää kaiken sateen kautta tulleen vetensä, joka ei ole ennättänyt haihtumaan alueelta. Suuria mereen laskevia valuma-alueita kutsutaan vesistöiksi tai vesistöalueiksi ja tärkeimpiä vesistöalueita on Ruotsissa vielä nimitetty päävesistöalueiksi (ruots. huvudavrinningsområden).
Osa Ruotsin vesistöalueista ovat yhteisiä Norjan ja Suomen kanssa.
Historiaa

Ensimmäinen vesistöalueiden kartoitustyö käynnistyi Ruotsissa vuonna 1908, jolloin myös Ruotsin Hydrograafinen toimisto (ruots. Hydrografiska byron) perustettiin. Kartoituksen tulokset julkaistiin vuosina 1917–1951 julkaisussa ”De svenska vattendragens arealförhollanden”. Seuraava vesistöalueiden kartoitus alkoi vuonna 1980. Nyt valuma-alueet kartoitettiin Ruotsin topografisten karttojen avulla. Näiden kartoitusten tulokset julkaistiin vuosina 1994–2000 nelisarjaisessa raporttisarjassa ”Avrinningsområden i Sverige”. Toisessa kartoituksessa korjattiin ensimmäisen kartoituksen epätarkkuuksia, mutta esimerkiksi muutamien pienten päävesistöalueiden status säilytettiin, vaikka niiden pinta-ala alitti rajana pidetyn 200 neliökilometriä.
Valuma-alueiden jakoperusteet ja numerointi > Jakoperusteet

Ruotsin vesistöt laskevat ensisijaisesti Itämereen ja Atlantiin kuuluvalla Pohjanmerellä Kattegatiin ja Skagerrakiin, mutta Pohjois-Ruotsissa on muutama päävesistöalue, jotka laskevat Pohjois-Norjan rannikolle. Koska vesistöalueiden jokien valuma-alueiden pinta-alat ovat erikokoiset, on päävesistöalueiksi valittu niistä pinta-alaltaan suurimmat. Raja-arvona pidetään vähintään 200 neliökilometrin suuruista valuma-aluetta. Nämä kattavat yhdessä suuren osan Ruotsin pinta-alasta. Mantereella on päävesistöalueita 112, jotka on numeroitu Tornionjoen vesistöalueesta (numero 1) alkaen juoksevalla numeroinnilla. Tornionjoen vesistöalue on yhteinen Suomen kanssa koko Ruotsin ja Suomen välisen rajan matkalta. Näiden lisäksi on Pohjois-Ruotsissa neljä päävesistöaluetta, joiden latva-alueet sijaitsevat Norjan rajan tuntumassa, ja ne laskevat Norjan läpi Atlanttiin. Toisaalta myös osa ruotsalaisista valuma-alueista ulottuu Norjan puolelle, vaikka ne laskevatkin Ruotsin kautta Itämereen tai Pohjanmereen. Lisäksi Itämeren suurilla saarilla on kolme päävesistöaluetta: Öölannin päävesistöalue ja kaksi Gotlannin päävesistöaluetta. Päävesistöalueet eivät riitä peittämään koko Ruotsia, vaan niiden väliin lähelle merenrannikoita jää pieniä vesistöalueita (ruots. kustområden). Rannikoiden vesistöalueilla voi sijaita useita pieniä valuma-alueita. Näitä kutsutaan rannikon valuma-alueiksi (ruots. kustavattendrag).
Ruotsissa on 27 663 rekisteröityä lasku-uomaa (ruots. vattendrag), joiden yhteispituus on 192 000 kilometriä. Pisin joki on Götajoki, jonka pituudeksi on ilmoitettu 731 kilometriä, ja toiseksi pisin joki on Daljoki, jonka pituus on 541 kilometriä. Pitkien jokien valuma-alueiden pinta-alat ovat suuria. Esimerkiksi Götajoen vesistön pinta-ala on 50 115 neliökilometriä, josta 15 % sijaitsee Norjassa, ja Tornionjoen vesistö on alaltaan 39 789 neliökilometriä, josta 36 % sijaitsee Suomessa.
Päävesistöalueet, joiden pääjoki on usein pitkä ja monihaarainen, on käytännöllistä jakaa pienempiin alueisiin. Tämä tehdään niin, että jokainen suuri sivujoki muodostaa oman valuma-alueensa ja mahdollisesti suurimmat sivujokien sivujoet omansa (ruots. delavrinningsområde).
Valuma-alueiden jakoperusteet ja numerointi > Vesistöaluetunnus

Mantereella on päävesistöalueita 112, jotka on numeroitu alkaen Tornionjoen päävesistöalueesta (numero 1) alkaen. Tornionjoelta on edetty kohti etelää ja kierretty Skånen ympäri kohti Norjan rajaa, missä sijaitsee Enningdalälvenin päävesistöalue (numero 112). Pohjois-Ruotsissa sijaitsevat neljä Atlanttiin laskevaa päävesistöaluetta on numeroitu 113–116. Gotlannin saari muodostaa päävesistöalueet 117 ja 118, ja Öölannin saari alueen 119. Päävesistöalueiden väliset alueet eli ”kustområden” on numeroitu kahdella niitä ympäröivällä päävesistöalueen numerolla. Esimerkiksi Tornionjoen päävesistöalueen (numero 1) ja Keräsjoen päävesistöalueen (numero 2) väliin jää rannikkoalue, jolla on numero 1/2.
Valuma-alueiden jakoperusteet ja numerointi > Järvinumero

Ruotsissa arvioidaan olevan lähes 100 000 järveä, joiden pinta-ala on yli hehtaarin. Alle 10 hehtaarin järviä on 80 000, joten järvet ovat yleensä pieniä. Niiden yhteispinta-ala käsittää noin 9 % Ruotsin pinta-alasta. Vain 23 järveä ovat yli 100 meliökilometrin suuruisia, mutta niiden yhteispinta-ala muodostaa lähes neljäsosan järvien yhteispinta-alasta. Ruotsissa on rekisteröity 95 700 järvä.
Jokaiselle järvelle on rekisterissä oma järvinumeronsa (SjöID), koska järvillä on toisinaan samoja nimiä. Esimerkiksi Storsjönin järvinumero on 702172-143255, jonka avulla se löytyy järvirekisteristä.
Katso muualta

Luettelo Ruotsin päävesistöalueista
Aiheesta muualla

Modelldata per område (valuma-aluelaskuri), SMHI (ruotsiksi)
Seefeld in Tirol

| Seefeld in Tirol |
| --- | --- |

 vaakuna
 Seefeld in Tirol
 Koordinaatit: 47°19′46″N, 11°11′21″E 
Valtio:   Itävalta
Osavaltio:  Tiroli
Hallinto:  
 – Pormestari:  Werner Frießer
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,4 km²
Korkeus:  1 180 m
Väkiluku (2018):  3 440
 – Väestötiheys:  198 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seefeld in Tirol on kunta Itävallan Tirolissa Innsbruckin luoteispuolella. Vuonna 2018 Seefeldissä asui 3 440 ihmistä. Seefeld in Tirol on vuosina 1910–1912 rakennetun Mittenwaldin rautatien jälkeen kasvanut merkittäväksi matkailukeskukseksi. Kunta on erityisen tunnettu talviurheilumahdollisuuksistaan, ja siellä on järjestetty muun muassa kaksien olympialaisten hiihtolajeja sekä kahdet hiihdon maailmanmestaruuskilpailut.
Maantiede

Seefeld in Tirolin pinta-ala on 17,4 neliökilometriä, ja vuonna 2001 siitä oli metsää 63,4 prosenttia. Maatalouskäytössä oli 17,9 prosenttia ja rakennettua oli 5,9 prosenttia pinta-alasta. Kunta sijaitsee 1 180 metrin korkeudessa olevalla ylätasangolla. Keskustaa ympäröi vuoret. Sen länsipuolella on Hohe Munde, luoteispuolella Wettersteinvuoret ja koillispuolella Karwendelvuoret.
Historia

Seefeldin ylätasanko asutettiin jo esihistoriallisella ajalla. Roomalaiset rakensivat solan läpi tien, koska se oli lyhin reitti Pon tasangolta Augusta Vindelicorumin eli nykyiseen Augsburgiin. Ensimmäinen maininta Seefeldistä (”Sevelt”) on vuodelta 1022 peräisin olevasta Wiltenin luostarin dokumentista.
Vuosina 1446–1490 hallinnut herttua Sigismund suosi Seefeldiä. Hän rakennutti kylään järven kalastamista varten, ja hänen käskystään kylän eteläosan tullipuolin tulot siirtyivät valtiolta paikallishallinnolle. Myös keisari Maksimilian I piti alueesta, sillä hänen paras metsästysalueensa oli Karwendelissä.
Seefeldin taloutta piti yllä pitkään pyhiinvaeltaminen. Kolmikymmenvuotinen sota (1618–1648) iski kuitenkin Seefeldiin, vaikka kylä pysyikin sotatapahtumien ulkopuolella. Sota vähensi pyhiinvaeltajia, ja samalla kaupankäynti Seefeldin solassa väheni. Sen seurauksena isot markkinat siirrettiin Mittenwaldista takaisin Bolzanoon. Pyhiinvaeltaminen loppui kokonaan, kun keisari Joosef II lakkautti lähes kaikki Itävallan luostarit. 1800-luvulla Seefeld kuului Baijerin kuningaskuntaan, ja luostarirakennus myytiin eteenpäin vuonna 1808.
Seefeldiläiset saivat toimeentulonsa pitkään maataloudesta, metsätöistä, kuljetusmaksuista tai saippuaöljyn myymisestä, mutta vuosina 1910–1912 rakennettu Mittenwaldin rautatie muutti kylän 1900-luvun aikana merkittäväksi matkailukeskukseksi. Matkailuinfrastruktuuria alettiin laajentaa 1950-luvulla, ja vuonna 1970 kaupungissa yövyttiin ensimmäisen kerran yli miljoona kertaa. Innsbruckissa on järjestetty talviolympialaiset 1964 ja 1976. Molempina kertoina lajeja on kilpailtu Seefeldissä. Seefeld on itse järjestänyt hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1985 ja 2019.
Hallinto ja politiikka

Seefeld in Tirolin kunnanvaltuustoon kuuluu pormestari, varapormestari ja 13 muuta jäsentä. Pormestariksi valittiin vuoden 2016 vaaleissa kuusivuotiskaudelle Werner Frießer, joka on toiminut tehtävässä vuodesta 2004 saakka. Itävallan parlamenttivaaleissa 2017 Itävallan kansanpuolue sai 44,9 prosenttia äänistä, kun vuonna 2013 se oli saanut 41,7 prosenttia äänistä. Toiseksi suurin puolue oli 6,9 prosenttiyksilöllä suosiotaan kasvattanut Itävallan vapauspuolue (24,3 prosenttia äänistä) ja kolmanneksi suurin Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue (14,4 prosenttia äänistä).
Väestö

Itävallan tilastokeskuksen mukaan Seefeld in Tirolissa oli vuoden 2018 alussa 3 440 asukasta. Niistä Itävallassa oli syntynyt 65,1 prosenttia eli noin 2 240 ihmistä. Saksassa syntyneitä oli 323 ja Bosnia ja Hertsegovinassa syntyneitä 208.
Urheilu

Seefeldissä käytiin Innsbruckin isännöimien vuosien 1964 ja 1976 talviolympialaisten hiihtokilpailut. Seefeldissä on järjestetty hiihdon MM-kilpailut vuosina 1985 ja 2019 sekä lähes vuosittain yhdistetyn maailmancupin osakilpailuja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.seefeld.eu/ (saksaksi)
12 (luku)

| Luonnolliset luvut |
| --- | --- |
 12 ← 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 → 
Kardinaaliluku:  kaksitoista
Järjestysluku:  kahdestoista
Tekijät:  1, 2, 3, 4, 6, 12
Alkutekijät:   2^{2}\cdot 3
Kantalukujärjestelmä:  duodesimaali
Roomalainen numero:  XII
Binääriluku:  1100
Oktaaliluku:  14
Duodesimaaliluku:  10
Heksadesimaaliluku:  C
Vigesimaaliluku:  C
Dodekaedri.
Pentominot ilman kiertoja (18 peilikuvien kanssa, 12 ilman).
12 (kaksitoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 11 ja seuraa luku 13.
Matematiikassa

12 on kuudes yhdistetty luku.
12 on pienin runsas luku:  1+2+3+4+6=16>12.
12 on puolitäydellinen luku, sillä  2+4+6=12.
12 on kolmas viisikulmioluku.
12 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä, sillä  (1+2)\cdot 4=12.
12 on Harshad-luku binäärijärjestelmässä, sillä  12=1100_{2} ja  (1+1)\cdot 6=12.
12!-1 on kertoma-alkuluku.
12:lla on enemmän tekijöitä kuin millään pienemmällä luonnollisella luvulla.
12 on kolmannen alkulukuparin keskiarvo:  (11+13)\div 2.
12 voidaan muodostaa kahden peräkkäisen luonnollisen luvun tulona:  3\cdot 4.
12 voidaan muodostaa kahden peräkkäisen alkuluvun summana:  5+7.
12 kuuluu Pellin lukujonoon.
12 ensimmäisen alkuluvun summa (197) on alkuluku.
12 on toinen vain kahdesta tunnetusta luonnollisesta luvusta, joiden tekijöiden määrä ja summa ovat täydellisiä lukuja.
Duodesimaalijärjestelmän kantaluku on 12.
Säännöllinen dodekaedri eli 12-tahokas (kuvassa) on yksi Platonin kappaleista. Vastaavasti sen duaalikappaleessa eli säännöllisessä ikosaedrissa on 12 kärkeä.
Kuutiossa ja vastaavasti sen duaalikappaleessa eli säännöllisessä oktaedrissa on 12 särmää.
Pallon ympärille voidaan asetella enintään 12 muuta samankokoista palloa siten, että kaikki jälkimmäiset koskettavat keskimmäistä.
Pentominoja on 12 kappaletta, jos peilikuvia tai kierrettyjä ei lasketa (katso kuva).
Luonnontieteissä

Magnesiumin järjestysluku alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä on 12.
Hiili-12 on hiilen vakaa isotooppi.
Neon-22 on neonin vakaa ja luonnossa yleisin isotooppi. Sen neutroniluku on 12.
Natrium-23 on natriumin ainoa vakaa ja luonnossa yleisin isotooppi. Sen neutroniluku on 12.
Magnesium-24 on magnesiumin vakaa ja luonnossa yleisin isotooppi. Sen neutroniluku on 12.
Messierin luettelossa Messier 12 on avoin joukko Käärmeenkantajassa.
12 Victoria on pikkuplaneetta.
Jupiterin kiertoaika Auringon ympäri on noin 12 Maan vuotta.
Boforiasteikolla luku 12 tarkoittaa hirmumyrskyä, eli tuulen nopeus on enemmän kuin 32,7 m/s.
Ihmisellä on yleensä 12 paria kylkiluita.
Ajanlaskussa

Vuodessa on 12 kuukautta.
Joulukuu on vuoden kahdestoista ja samalla viimeinen kuukausi, joka merkitään päivämäärää kirjoitettaessa usein numerolla 12.
Päivässä ja yössä on molemmissa 12 tuntia.
Länsimaisessa horoskoopissa on 12 merkkiä ja kiinalaisessa 12 eläinhahmoa.
Suomen presidentin virka-aika on maksimissaan 12 vuotta.
Cooperin testissä juostaan 12 minuuttia.
Uskonnoissa

Jeesus valitsi 12 apostolia.
Raamatun Vanhassa testamentissa on 12 pienten profeettojen kirjaa.
Juutalaisten traditiossa ja Raamatun Vanhassa testamentissa puhutaan 12 Israelin heimosta.
Muissa yhteyksissä

Tusina on kappalemitta, joka tarkoittaa 12:a.
Krossi on kappalemitta, joka tarkoittaa 12:n neliötä eli 144:ä.
Roomalaisessa oikeuden Kahdentoista taulun lait oli ensimmäinen kodifioitu lakikokoelma.
Valtatie 12 kulkee Rauman ja Kouvolan välillä.
Eurooppatie E12 kulkee Suomen ja Norjan välillä.
Monissa näppäimistöissä on 12 funktionäppäintä.
Oktaavi on jaettu 12 puolisävelaskeleeseen.
Mittayksikkö jalka vastaa 12 tuumaa.
Mittayksikkö troy-pauna vastaa 12 troy-unssia.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksi šillinki vastasi 12 penniä vuoden 1971 rahauudistukseen saakka (ks. Englannin punta).
Kuussa on kävellyt 12 ihmistä, viimeisimmät vuonna 1972.
Anonyymien Alkoholistien ohjelmassa on 12 askelta.
Suomen urheilu 1965

Suomen urheilu 1965 käsittelee vuoden 1965 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Jouko Launonen | Pikaluistelu |
| 2. | Rauno Aaltonen | Autourheilu |
| 3. | Timo Mäkinen | Autourheilu |
| 4. | Rainer Stenius | Yleisurheilu |
| 5. | Jorma Kinnunen | Yleisurheilu |
| 6. | Martti Laakso | Paini |
| 7. | Matti Haikonen | Jousiammunta |
| 8. | Maire Lindholm | Jousiammunta |
| 9. | Kalevi Oikarainen | Hiihto |
| 10. | Eero Tapio | Paini |
Lähde: 
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Maire Lindholm | Jousiammunta |
| 2. | Marjatta Mäkinen | Yleisurheilu |
| 3. | Senja Pusula | Hiihto |
| 4. | Mirja Lehtonen | Hiihto |
| 5. | Ulla Suvanto | Uinti |
| 6. | Irma Jussila | Pyöräily |
Lähde:
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailuissa Antti Tyrväinen saavutti 20 kilometrin kilpailussa pronssia.
Autourheilu

Jyväskylän suurajojen voittajaksi ajoi Timo Mäkinen Morris Cooper S:llä.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi kahdeksan maaottelua. Elokuussa Olavi Laaksosen valmentama Suomi voitti Pohjoismaiden-mestaruusturnaukseen kuuluvassa ottelussa Helsingin olympiastadionilla Norjan 4–0 ja pelasi kaksi viikkoa myöhemmin saman turnauksen ottelussa Luulajassa Ruotsin kanssa tasan 2–2. Syyskuussa Helsingin olympiastadionilla Suomi otti historiansa ensimmäisen MM-karsintaotteluvoiton: vastustajana oli Puola, ja Juhani Peltosen ja Semi Nuorasen maaleilla sekä Lars Näsmanin torjunnoilla Suomi voitti 2–0. MM-karsinnan kotiottelut Skotlantia ja Italiaa sekä vierasottelu Puolaa vastaan päättyivät Suomen tappioon, kuten myös PM-sarjaan kuulunut vierasottelu Tanskaa vastaan. Kai Pahlman ja Asko Mäkilä tekivät vuoden maaotteluissa kumpikin kolme maalia.
Suomen-mestaruuden voitti Valkeakosken Haka, hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssille sijoittui Lahden Reipas. Kentille vuoden kilpailukiellon jälkeen palannut ja Helsingin Palloseurasta Helsingin Jalkapalloklubiin siirtynyt Kai Pahlman voitti maalikuninkuuden. HJK:n otteluissa kävi ennätyksellisesti yleisöä, ja korkein katsojamäärä oli 17 293 katsojaa HJK:n ja Hakan välisessä ottelussa.
Jousiammunta

Maailmanmestaruuskilpailuissa Matti Haikonen ja Maire Lindholm voittivat henkilökohtaisen maailmanmestaruuden. Miesten joukkuekilpailussa Haikonen, Jorma Sandelin ja Tuomo Virtanen saavuttivat hopeaa kuten myös naisten joukkuekilpailussa Lindholm, Elma Haikonen ja Tuulikki Valkama.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti Porin Karhut, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Rauman Lukko.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailuissa Neuvostoliitossa Suomi voitti Ruotsin mutta hävisi Neuvostoliitolle ja Norjalle ja jäi turnauksessa neljänneksi.
Suomen-mestaruuden voitti Warkauden Pallo -35, hopeaa sai Helsingin IFK ja pronssille sijoittui Oulun Palloseura.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti viidennen peräkkäisen kerran Helsingin Kisa-Toverit, hopeaa sai helsinkiläinen Työväen Mailapojat ja pronssille sijoittui Helsingin NMKY.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti kuudennen peräkkäisen kerran Helsingin Työväen Uimarit, hopeaa sai Jyväskylän Kiri ja pronssille sijoittui Työväen Mailapojat.
Paini

Kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tampereella. Martti Laakso saavutti hopeaa alle 63-kiloisten sarjassa ja Eero Tapio pronssia alle 70-kiloisissa.
Pikaluistelu

Maailmanmestaruuskilpailuissa Jouko Launonen saavutti yhteispisteissä hopeaa.
Seinäjoen taidehalli

Seinäjoen taidehalli on näyttelyitä, julkista taidetta ja oheisohjelmaa tarjoava tila, joka toimii Kalevan navetan toisessa kerroksessa osana Seinäjoen kaupungin kulttuuripalveluita. Hallin taidenäyttelyissä on esillä sekä suomalaisten että muiden, painotetusti pohjoismaalaisten taiteilijoiden töitä.
Seinäjoen taidehalli toimi syksystä 1980 vuoteen 2019 osoitteessa Upankatu 3, josta se siirtyi maaliskuussa 2020 Kalevan navettaan. Siirtymisen yhteydessä julkaistiin taidehallin siihenastista historiaa Tellervo Lahden kartoittamana käsittelevä teos Seinäjoen taidehalli 1980–2019.