stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samkhya

Samkhya tai Sankhya (sanskritiksi सांख्य, sānkhya, ”numero”) on yksi hindulaisen filosofian ”oikeaoppisista” astika-koulukunnista. Koulukunnan perustajana pidetään perinteisesti Kapilaa, vaikkakaan tästä ei ole historiallista varmuutta. Sankhyaa pidetään Intian filosofisista järjestelmistä vanhimpana.
Astika-koulukuntana Sankhya hyväksyy Veda-kirjojen uskonnollisen auktoriteetin. Koulukunnan tärkein kirjoitus on Ishvara Krishnan noin vuonna 200 kirjoittama Samkhya Karika.
Sankhyan filosofia on voimakkaan dualistista. Jaottelu vertautuu länsimaisessa filosofiassa esiintyneeseen mieli–ruumis-dualismiin, mutta Sankhyassa maailma jaetaan purushaan (tietoisuus/henki) ja prakrtiin (psykofyysinen materiaalinen substanssi eli fyysinen ruumis ja psyyke/kokemuksellinen mieli).
Kirjallisuutta

Kambhampati, Parvathi Kumar: Sankya - The Sacred Doctrine.  Visakhapatnam:  Dhanishta, 1993.  ISBN 8-190-03323-9
Sen Gupta, Anima: The Evolution of the Sāṃkhya School of Thought.  New Delhi:  Munshiram Manoharlal Publishers Pvt. Ltd., 1986.
P.T, Raju: Intian filosofia.  Helsinki/Porvoo:  Werner Söderström Oy, 1974.
Aiheesta muualla

Ruzsa, Ferenc: Sāṅkhya The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Samkhya
Käännös suomeksi
Salpat

| Salpat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Vaippaeläimet Urochordata
Luokka::  Salpat Thaliacea  Nielsen, 1995
Lahkot
 Tulitelat Pyrosomida  Varsinaiset salpat Salpida  Meritynnyrit Doliolida 
Katso myös
   Salpat Wikispeciesissä   Salpat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Salpat (Thaliacea) on vaippaeläimiin kuuluva luokka. Niitä on aiemmin kaikkia kutsuttu meritynnyreiksi. Salpat ovat merieläimiä. Toisin kuin alustaan kiinnittyineinä elävät sukulaisensa meritupet salpat uivat vedessä paikasta toiseen.
Rakenne

Salpat jaetaan kolmeen lahkoon. Tulitelojen (Pyrosomida) lahkon koloniat liikkuvat veden mukana hitaasti pyörien. Varsinaisten salpojen (Salpida) ja meritynnyreiden (Doliolida) lahkoihin kuuluvat salpat elävät joko yksitellen tai kolonioissa, jotka voivat olla useita metriä pitkiä. Kaikki salpat suodattavat ravintonsa vedestä. Salpat pumppaavat vettä ruumiinsa läpi ohjaillen vesisuihkuilla uintiaan. Salpoilla on toukka- ja aikuisvaiheen lisäksi kaksi muuta kehitysvaihetta, jolloin ne muodostavat runkokuntamaisia ryhmiä. Niiden toukilla on vähäinen selkäjänteen aihe, mutta aikuisissa on tuskin mitään joka viittaisi niiden selkäjänteisiin sukulaisiin.
Esiintyminen

Salpoja esiintyy enimmäkseen laajojen merivirtojen alueella. Nopeasti lisääntyvinä eliöinä ne voivat muodostaa suuria parvia. Useita salpalajeja esiintyy Australian rannikon tuntumassa.
Aiheesta muualla

ITIS: Thaliacea (englanniksi)
Äärimmäisen harvinainen meriolento tallentui videolle: http://www.uusisuomi.fi/tiede-ja-ymparisto/78743-aarimmaisen-harvinainen-meriolento-tallentui-videolle-katso
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q610887  Wikispecies: Thaliacea  AFD: Thaliacea  CoL: JL  GBIF: 207  iNaturalist: 51104  IRMNG: 1018  ITIS: 159632  NCBI: 30304  NZOR: fd60687d-ad7b-44d5-9589-901c947c9a5d  Open Tree of Life: 487088  uBio: 593048  WoRMS: 22626
Sammalsalangaani

| Sammalsalangaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kiitäjät Apodidae
Suku::  Salangaanit Aerodramus
Laji::  salangana
Kaksiosainen nimi
 Aerodramus salangana  (Streubel, 1848) 
Alalajit
 A. s. aerophilus  A. s. maratua  A. s. natunae  A. s. salangana 
Katso myös
   Sammalsalangaani Wikispeciesissä   Sammalsalangaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sammalsalangaani (Aerodramus salangana) on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Kaakkois-Aasian saaristosta.
Koko ja ulkonäkö

Sammalsalangaani kasvaa noin 12 senttimetriä pitkäksi. Sammalsalangaanin pää on alalajista riippuen joko musta tai ruskea. Selkä, siivet ja pyrstö ovat tummanruskeat. Pyrstö on lievästi haarautunut. Kuurkku ja vatsa ovat harmahtavan ruskeat ja kurkku on hieman vatsaa vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sammalsalangaania tavataan Isojen Sundasaarien alueelta Jaavasta, Niasilta, Borneolta, Sumatralta ja Natunasaarilta. Lintua tavataan monenlaisissa metsäympäristöissä usein luolien läheisyydessa. Ne elävät isoina ryhminä ja muodostavat pesimäkolonia luoliin. Sammalsalangaani rakentaa luoliin pesän sammaleesta ja muista kasvinosista ja liimaa ne yhteen savella. Laji on hyönteissyöjä ja se syö erityisesti kovakuoriaisia, muurahaisia ja termiittejä.
Sammonkatu

Sammonkadun raitiotiekiskoja syksyllä 2019.
fi
Sammonkatu on Tampereen Kalevassa kulkeva leveä puistokatu. Se alkaa Itsenäisyydenkadun (ent. Puolimatkankatu) ja Teiskontien (ent. Teiskonkatu) risteyksestä. Katu on osa Kalevan valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Sen varrella sijaitsee muun muassa Sampola.
Nimi Sammonkatu perustuu Kalevalaan, kuten moni muukin alueen kadunnimistä. Kalevalan muinaisrunoissa sampo on varallisuutta tuottava ihmeellinen esine.
Historiaa

Kalevan alueen suunnittelusta järjestettiin vuonna 1922 kilpailu, jossa jaetulle toiselle sijalle ylti Helsingin asemakaava-arkkitehti Birger Brunila. Brunilan ehdotuksessa oli jo näkyvissä Sammonkadun ja Teiskontien nykyinen linjaus. Brunila teki Kalevaan yleiskaavan vuonna 1924, ja myöhemmin alueen suunnittelua jatkoi Tampereen ensimmäinen asemakaava-arkkitehti Elis Kaalamo. Sammonkatu merkittiin asemakaavaan vuonna 1940, mutta vuoteen 1948 mennessä siitä oli tehty vain pieni alkuosa. Kadun rakentaminen alkoi varsinaisesti vasta 1950-luvun puolivälissä. Vielä 1940-luvulla kadun paikalla oli kaupunkilaisten kasvimaita.
Tampereen viimeinen johdinautolinja liikennöi Sammonkatua pitkin. Se oli toiminnassa vuoteen 1976 asti.
Raitiotie

Tampereen keskustasta Hervantaan vievä raitiotie kulkee nurmiradalla keskellä Sammonkatua. Raitioliikenne alkoi vuonna 2021.
Kalevanrinteen kaupunginosaa Sammonkadun varrella. Kuva vuodelta 2017.
Sampii

Sampii (isona kirjaimena alun perin Ͳ, pienenä ͳ, nykyisin vain numeromerkkeinä Ϡ ja ϡ, kreik. σαμπί, sampí), myös disigma, on käytöstä pois jäänyt kirjain kreikkalaisessa kirjaimistossa. Se vastasi jonkinlaista /s/-äännettä, mahdollisesti [ss] tai [ts]. Kreikkalaisissa numeroissa sampiin lukuarvo on 900.
Muoto ja sen historia

Sampiin alkuperää ei tunneta. Se oli käytössä joonialaisissa kirjaimistoissa lähinnä Vähässä-Aasiassa, kuten Efesoksessa, sekä Pamfyliassa pamfylian murteen kirjoittamisessa. Sampii poistui käytöstä klassiselle kaudelle tultaessa, ja jäi käyttöön pelkästään numeromerkkinä.
Kirjain sampii näyttää piiltä, joka on kääntynyt 45 astetta oikealle, joskin silloin tällöin sitä näkee pystyyn kirjoitettunakin. Nimensä kirjain on saanut juuri ulkomuodostaan ja on peräisin ilmaisusta ὡς ἂν πῖ, hōs an pi, ”ikään kuin pii”. Nimi on peräisin vasta bysanttilaiselta ajalta, eikä kirjaimen alkuperäinen nimi ole tiedossa.
Epigrafisissa ja paleografisissa lähteissä sampiista esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sampii Wikimedia Commonsissa
Salomonkatu

Salomonkatu idästä päin nähtynä tammikuussa 2014. Vasemmalla Lasipalatsin pohjoissiipi, jossa on Amos Rex, siitä edelleen Mauno Koiviston aukio ja kauempana Kampin keskus. Oikealla ent. Nikolajeffin/Hankkijan talo, kauempana Arkadia n:o 6, Hotelli Presidentti ja Graniittitalo. Keskellä katua vuonna 2011 istutettu uusi Lasipalatsin salava.
Salomonkadun kävelykatu­osuutta Fredrikin­kadulta itään­päin nähtynä. Oikealla Kampin keskus, vasemmalla Tennispalatsi ja Graniittitalo. Taustalla näkyvä keltainen rakennus on Mannerheimin­tien toisella puolella sijaitseva Postitalo.
Salomonkatu Fredrikinkadun risteyksestä länteen. Oikealla Autotalo, vasemmalla Kampin metroaseman lippuhalli­paviljonki, jonka edustalla linja-autojen pääte­­pysäkkejä. Taustalla Radisson Blu Royal Hotel -hotellin matalan osan takana näkyy Malmin­kadun varrella sijaitsevan Helsingin synagogan kupoli.
1950-luvulla valmistunut Autotalo Salomonkadun varrella
Salomonkatu (ruots. Salomonsgatan) on noin 600 metriä pitkä katu Helsingin Kampissa. Se johtaa Mannerheimin­tieltä Malmin­kadulle ja kulkee muun muassa Narinkkatorin pohjois­reunaa pitkin. Mannerheimin­tien ja Fredrikin­kadun välinen osa Salomon­katua on nykyisin kävelykatu.
Salomonkadun itäpää kulkee Paasikiven aukion (entisen Arkadianaukion) reunaa pitkin, ja aukiolla sijaitsee Harry Kivi­järven suunnittelema presidentti J. K. Paasi­kiven muistomerkki Itä ja Länsi. Salomon­kadun varressa sen etelä­reunassa on Narinkka­torin lisäksi myös kaksi pienempää katu­aukiota, Mauno Koiviston aukio sekä Tennis­palatsin aukio.
Salomonkadun länsiosan alla on joukko­liikenne­tunneli, jota pitkin Länsiväylää pitkin kulkevat lähi­liikenteen linja-autot kulkevat Kampin keskuksen yhteydessä olevaan terminaaliin. Tunnelin toisesta päästä johtaa ajo­ramppi Lapin­rinteelle, joka johtaa Salomon­kadun päästä Ruoho­lahden­kadulle.
Rakennukset

Rakennukset Salomonkadun varrella ovat pääasiassa liike­taloja, vain sen länsipäässä on myös asuin­rakennuksia. Liike­taloista vanhin on Paasi­kiven aukion reunalla sijaitseva, vuonna 1913 valmistunut punatiilinen Hankkijan talo, jossa Sergei Nikolajeff tuolloin avasi yhden Suomen ensimmäisistä auto­kaupoista. Vuodesta 1918 lähtien talo toimi Hankkijan pää­konttorina, kunnes Alkon eläkesäätiö osti sen vuonna 1973 ja sen alakerrassa avattiin Alkon suurin myymälä. Välittömästi sen länsi­puolella sijaitsi aikoinaan Maan­viljelijäin Maito­keskuksen rakennus­ryhmä, joka purettiin vuonna 1973 ja paikalle valmistui vuonna 1977 Patentti- ja rekisterihallituksen modernistinen liike- ja toimisto­rakennus Inno­talo, nykyään nimeltään Arkadia n:o 6. Inno­talon ja Fredrikin­kadun välissä Salomon­kadun pohjois­sivustalla sijaitsevat lyhyiden sivukatujen toisistaan erottamina 1980-luvulla valmistuneet hotelli Presidentti ja Graniittitalo sekä 1930-luvulla rakennettu Tennispalatsi. Kadun etelä­puolella on Kampin keskus, johon liittyviä liike­tiloja on kadun allakin, sekä pitkään linja-autoaseman käytössä ollut entinen kasarmirakennus. Fredrikin­kadun länsi­puolella Salomon­kadun varressa ovat 1950-luvulla rakennettu Autotalo sekä Kampin metroaseman paviljonki, jonka edessä on taksiasema. Viimeisenä rakennuksena Salomonkadun eteläpuolella on Radisson Blu Royal Hotel -hotelli, pohjoispuolella Kampin palvelukeskus.
Historia

Nykyisen Salomonkadun itäpään paikkeilla sijaitsi 1800-luvulla puukujanne, joka johti Turun kasarmin ja Arkadia-teatterin välitse silloisen Läntisen Henrikinkadun (nykyisen Mannerheimintien eteläosa) päästä nykyisen Narinkkatorin ja Hotelli Presidentin paikkeilla sijainneelle sotaväen harjoituskentälle.
Puu­rivistön muut puut kaatuivat ilmeisesti Helsingissä 28. elokuuta 1890 riehuneessa myrskyssä, mutta jäljelle jäi vuonna 1830 istutettu salava, joka myöhemmin tuli tunnetuksi "Lasipalatsin salavana", ja sitä on usein sanottu Helsingin kuuluisimmaksi puuksi. Puu jäi myöhemmin keskelle Salomon­kadun ajo­rataa, mutta vuonna 1924 se rauhoitettiin luonnonmuistomerkkinä ja ympäröitiin myöhemmin rautaisella aidalla. Se kaatui myrskyssä 29. joulukuuta 2003, Sitä ennen siitä oli kuitenkin otettu pistokkaita, ja sen yhdestä pistokkaasta otettu pistokas istutettiin kaatuneen salavan entiselle paikalle Paasikiven aukion reunaan.
Salomonkatu sai nimensä vuonna 1906 Töölön asemakaavan vahvistamisen yhteydessä. Vuonna 1909 nimi muutettiin muotoon Salomoninkatu, mutta vuonna 1928 se palautettiin nykyiselleen. Alkuperäisen asemakaavan mukaan Salomonkatu ulottui vain nykyiseltä Mannerheimin­tieltä Olavinkadulle, mutta vuonna 1938 vahvistetun asemakaavan mukaan sitä jatkettiin Malmin­kadulle saakka. Suunnitelmissa oli tuolloin muodostaa Salomonkatu osaksi kaupungin keskustasta Länsisatamaan johtavaa pääliikenneväylää.
Kun kansalais­sodassa vuonna 1918 tuhoutuneen Turun kasarmin alueelle 1930-luvulla perustettiin Helsingin linja-autoasema, Salomonkadusta tuli pääasiassa joukko­liikenteen väylä, jonka keskiosa kulki linja-autojen laituri­alueen reunaa pitkin. Linja-autojen lähtö­laitureita oli aikoinaan Salomonkadun pohjois­puolellakin, nykyisen Hotelli Presidentin tontilla, ennen kuin hotelli rakennettiin. Salomon­kadun länsipään alla oleva joukko­liikenne­tunneli valmistui 1970-luvun lopulla.   Alun perin sen itäpäästä johti ramppi Salomonkadulle, Tennispalatsin edustalle, mutta Kampin keskuksen rakennus­töiden yhteydessä se muutettiin päättymään terminaaliin.
Kampin keskus valmistui vuonna 2005. Samassa yhteydessä Fredrikinkadun itäpuolella oleva osa Salomonkatua muutettiin kävely­kaduksi.
Poikkikadut idästä länteen

Mannerheimintie; samalta aukiolta länteen lähtee myös Arkadiankatu.
Olavinkatu (pohjoiseen)
Antinkatu (pohjoiseen)
Jaakonkatu (pohjoiseen)
Fredrikinkatu
Runeberginkatu; risteyksessä liikenneympyrä.
Malminkatu; samasta risteyksestä lounaaseen jatkuu Lapinrinne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salomonkatu Wikimedia Commonsissa
Samawan taistelu

Samawan taistelu oli Irakin sodan aikana 30. maaliskuuta – 4. huhtikuuta 2003 käyty taistelu Samawan kaupungin hallinnasta. Taistelut päättyivät Yhdysvaltojen joukkojen voittoon verrattain vähin tappioin.
Tausta

Samawan kaupunki (joskus myös muodossa Samawah) sijaitsee noin 270 kilometriä Irakin pääkaupunki Bagdadista kaakkoon. Yhdysvallat oli hyökännyt Irakiin Irakin sodan yhteydessä vuonna 2003 ja maaliskuun loppupuolella Yhdysvaltojen 3. jalkaväkidivisioona eteni kohti Bagdadia Samawan lähistöllä. 22.–25. maaliskuuta joukot kohtasivat irakilaisten joukkojen tulitusta kaupungista. Yhdysvaltalaiset vastasivat ilmaiskuilla ja tykistön tulituksella, mutta 3. jalkaväkidivisioona sai käskyn ohittaa kaupunki Bagdadiin etenemiseksi. Vastarinnan puhdistaminen Samawassa annettiin 82. maahanlaskudivisioonan joukkojen tehtäväksi. Kaupungin puolustajat koostuivat Irakin tavallisen armeijan joukoista, tasavaltalaiskaartin joukoista, sekä Fedayeen Saddam-puolisotilaallisista joukoista.
Taistelu

Taistelut Samawan hallinnasta alkoivat 30. maaliskuuta. Eteneminen alkoi varhain aamulla. Aluksi etenevät joukot eivät kohdanneet lainkaan vastarintaa. Raskaat taistelut alkoivat kuitenkin joukkojen edettyä lähelle Samawan sementtitehtaan tiloja. Irakilaiset käyttivät käsiaseita ja sinkoja, johon yhdysvaltalaiset vastasivat iltapäivällä tehtaan varastorakennuksen tuhonneilla laivaston McDonnell Douglas F/A-18 Hornet-koneiden tekemillä ilmaiskuilla. Iskujen jälkeen paikallinen irakilainen vastarinta lakkasi joksikin aikaa yksittäisiä tulitaisteluja lukuun ottamatta. Tehtaan aluetta ei vielä tosin vallattu.
Samana päivänä, kun yhdysvaltalaiset etenivät Samawaan, 325. jalkaväkirykmentin joukot valtasivat Eufratjoen ylittäneet sillat suojellakseen yhdysvaltalaisjoukkoja Irakin tasavaltalaiskaartin mahdollisilta selustahyökkäyksiltä. Yhdysvaltalaiset valtasivat viimein kaupungin sementtitehtaan alueen 2. huhtikuuta. Tukena heillä oli Lockheed AC-130 -lentokoneita. Sementtitehtaan taistelujen jälkeen muut yhdysvaltalaisjoukot saattoivat edetä muualle kaupunkiin. 4. huhtikuuta he hyökkäsivät kaupungin Fedayeen Saddam-järjestön tukikohtaa vastaan. Yhdysvaltalaiset tekivät nopeita keskitettyjä hyökkäyksiä, joita seurasi vetäytyminen. Tarkoituksena oli romahduttaa irakilaisten taistelutahto samalla, kun omilta tappioilta vältyttäisiin. Hyökkäyksiä tukivat edelleen ilmavoimien iskut irakilaisten asemia vastaan. Kaupungissa ilmaiskuissa tuhottiin esimerkiksi paikallinen Baath-puolueen rakennus, koulu ja jalkapallokenttä. Kaupunki oli lopulta kokonaan yhdysvaltalaisjoukkojen käsissä yön laskeutuessa 4. huhtikuuta.
Seuraukset

Yhdysvaltojen tappiot taistelujen kuluessa olivat suhteellisen kevyet. Vain yksi yhdysvaltalaissotilas oli kaatunut. Hänen lisäkseen 6 oli haavoittunut. Kaupunkia puolustaneiden irakilaisjoukkojen tappioiksi on arvioitu vähintään 50 kaatunutta. Kaatuneiden lisäksi otettiin 23 sotavankia.
325. jalkaväkirykmentin sotilaita Fedayeen Saddam -järjestön tukikohdan ulkopuolella 4. huhtikuuta.
Same (kaupunki)

| Same> Σάμη |
| --- | --- |
 Samen kaupungin raunioita.
Sijainti
 Same
Koordinaatit:  38°14′56″N, 20°39′13″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Sámi, Kefaloniá, Jooniansaaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri antiikki
Alue:  Kefallenia, Akarnania
Infobox OKNimi-testi OK: 
Same (m.kreik. Σάμη, Samē) eli Samos (Σάμος) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee siitä nimensä saaneen nykyisen Sámin kylän itäpuolella.
Historia

Samen paikka on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla, viimeistään 2000-luvulla eaa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Samos. Varhaisin kirjallinen maininta Jooniansaarilla sijainneesta paikasta nimeltä Same on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jonka mukaan Same (Homeroksella Samos) lähetti mykeneläisellä kaudella laivoja Troijan sotaan. Nimellä saatettiin viitata koko Kefalleniaan. Aiemmin on esitetty teorioita, että Homeroksen Same olisi kuitenkin ollut joku toinen saari; esimerkiksi Wilhelm Dörpfeld, joka piti Lefkasta Homeroksen Ithakana, yhdisti Samen nykyisin Ithakana tunnettuun saareen.
Klassisella ja hellenistisellä kaudella Same oli yksi Kefallenian neljästä kaupungista Palen, Kranen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Samen huippukautta oli 400-luku eaa. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa. Vuonna 189 eaa. kaupunki vastusti Rooman yritystä vallata se, päin vastoin kuin saaren muut kaupungit, mutta joutui lopulta antautumaan seuraavana vuonna. Kaupunki kukoisti uudelleen roomalaisella kaudella kaupan ansiosta. Sen paikka oli linnoitettuna vielä bysanttilaisella kaudella.
Rakennukset ja löydökset

Same oli Kefallenian kaupungeista suurin ja hallitsi saaren koko pohjoisosaa. Kaupungissa oli kaksi akropolista eli linnavuorta, joista toinen kohosi 277 metrin ja toinen 226 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Ne tunnetaan nykyisin nimillä Palaiókastro ja Ágioi Fanéntes. Mykeneläiseltä kaudelta kukkuloilla on säilynyt kyklooppimuuria. Klassisen ja hellenistisen kauden kaupungista on löydetty muun muassa linnoitusmuuria, jossa on ollut 22 porttia, sekä teatteri ja neljä hautausmaata. Muurin pituus oli noin 3,4 kilometriä. Alepovoúnista on löydetty temppelin rauniot. Satama sijaitsi rannikolla heti kukkuloiden edustalla. Roomalaisella kaudella kaupunkiin rakennettiin paljon julkisia rakennuksia sekä hienoja yksityistaloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Same Wikimedia Commonsissa
Samen raunioita.
Samen kaupunginmuuria.
San Pietro in Vincoli

Pyhän Pietarin kahleet
Michelangelon Mooses-patsas
San Pietro in Vincoli on kirkko Roomassa Colle Oppion kaupunginosassa. Paavi Leo I rakennutti kirkon vuonna 439 ja se korotettiin titulaarikirkon arvoon vuonna 499. Siellä säilytetään kahleita, joilla Pyhä Pietari oli perimätiedon mukaan ollut kahlehdittuna mamertiinien vankilassa. Kahleet ovat näytteillä kirkossa olevassa, lasilla varustetussa pyhäinjäännöslippaassa. Kirkko tunnetaan myös siellä olevasta Michelangelon veistämästä Mooses-patsaasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Pietro in Vincoli Wikimedia Commonsissa
Sanan Saattaja Wiipurista

Lehden ensimmäisen numeron etusivulla oli Jaakko Juteinin Laulu Suurelle Ruhtinaalle.
Sanan Saattaja Wiipurista oli Viipurissa vuosina 1833–1836 ja 1840–1841 ilmestynyt sanomalehti.
Kirjanpainaja Anders Cedervaller perusti Sanan Saattajan Wiipurista saksankielisen Wiburgs Wochenblattin korvaajaksi. Sen taustalla oli Sanoma-Seura, johon kuuluivat entinen auraseuralainen pappi Abraham Poppius, lukion yliopettaja A. J. Europaeus sekä lehden toimittajana työskennellyt kaupungin pastori G. W. Wirenius. Avustajana toimi myös Jaakko Juteini, joka julkaisi lehdessä 73 laulua, runoa ja kertomusta. Virikkeen suomenkielisen lehden julkaisemiseen antoi C. A. Gottlund.
Sanan Saattaja Wiipurista sisälsi taloudellisesti ja isänmaallisesti valistavia kirjoituksia, uutisia, kaunokirjallista aineistoa sekä ilmoituksia Viipurin kaikilla kielillä. Lehti oli tarkoitettu sekä säätyläisille että talonpojille, kaupunkilaisille ja maalaisille, mikä osoittautui sen tekijöille hyvin vaikeaksi tehtäväksi. Kerran viikossa ilmestyneen Sanan Saattajan levikki oli pieni, vain 242 kappaletta vuonna 1836. Poppiuksen, Europeauksen ja Wireniuksen muutettua muille paikkakunnille halukkaita toimittajia ei vuoden 1836 lopussa löytynyt, ja Cederwaller alkoi julkaista lehden tilalla ruotsinkielistä ilmoituslehteä Wiborgs Annonce Bladia, joka ajoittain oli ilmestynyt Sanan Saattajan liitteenä.
Vuonna 1840 Sanan Saattaja Wiipurista herätettiin uudestaan henkiin lukion apuopettaja K. H. J. Ignatiuksen toimittamana. Hänen aikanaan siinä oli enemmän artikkeleita, runoja ja kertomuksia ja vähemmän sekalaista aineistoa ja uutisia. Myös valistava ja hyödyllinen aines sai lisää jalansijaa. Ignatiuksen aikana lehti sai myös yhteiskuntakriittistä ja fennomaanista sävyä. Sen levikki pysyi kuitenkin pienenä, minkä vuoksi Cederwaller alkoi vuoden 1841 jälkeen julkaista jälleen pelkkää ilmoituslehteä.
Aiheesta muualla

Sanan Saattaja Wiipurista digitoituna kansalliskirjastossa
Olavi Salsola

| Olavi Salsola |
| --- | --- |
 Olavi Salonen (vasemmalla) ja Olavi Salsola (oikealla) juoksivat 1 500 metrin juoksussa maailmanennätyksen ajalla 3.40,2, Turussa vuonna 1957.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Olavi Armas Tapani Salsola
Syntynyt: 26. joulukuuta 1933 Keuruu, Suomi
Kuollut: 8. lokakuuta 1995 (61 vuotta) Rauma, Suomi
Yleisurheilija
Lempinimi:  Olli
Pituus:  180 cm
Paino:  72 kg
Laji:  Keskimatkojen juoksija
Seura:  1946-1953 Kemin Kunto 1954-1956 Tampereen Pyrintö 1957-1960 Turun Urheiluliitto
Uran alku:  1946
Olavi Armas Tapani Salsola (26. joulukuuta 1933 Keuruu – 8. lokakuuta 1995 Rauma) oli keskimatkojen juoksija ja yhdessä Olavi Salosen kanssa viimeisin suomalainen 1 500 metrin juoksun maailmanennätysmies. Hän kuului 1950-luvulla suomalaiseen keskimatkojen Olavi-trioon Salonen, Salsola, Vuorisalo.
Urheilu-ura

Olavi Salsolan paras arvokisasaavutus oli 1 500 metrin juoksun 12. sija Tukholman EM-kisoissa 1958. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui alkuerässään.
Salsola kilpaili 14 maaottelussa ja saavutti viisi lajivoittoa. Suomen mestaruuden hän voitti 800 metrillä kaksi kertaa ja 4 × 800 metrin viestijuoksussa myös kahdesti. Suomen ennätyksiä hän juoksi 1 500 metrin lisäksi 800 metrillä, 1 000 metrillä ja maililla.
Salsolan uran huippuhetki oli 1 500 metrin maailmanennätysaika 3.40,2 Turussa 11. heinäkuuta 1957. Myös toiseksi sijoittunut Olavi Salonen sai ennätyksen nimiinsä. Tulos kesti maailmanennätyksenä vain yhden vuorokauden ennen kuin Stanislav Jungwirth juoksi ajan 3.38,1. Vuonna 1955 Salsola alitti kaikkien aikojen toisena suomalaisena yhden minuutin ja 50 sekunnin rajan 800 metrillä. Hänen 1. heinäkuuta Helsingissä juoksema aikansa 1.49,1 oli uusi Suomen ennätys. Myöhemmin samassa kuussa 29. heinäkuuta hän juoksi Turussa 1 000 metrillä Suomen ennätyksen 2.21,5.
Seuratasolla Salsola edusti Kemin Kuntoa, Tampereen Pyrintöä ja Turun Urheiluliittoa. Suomen urheilutoimittajien Vuoden urheilija -äänestyksessä hänet valittiin vuoden 1957 viidenneksi parhaaksi suomalaisurheilijaksi.
Saavutukset

1 500 metrin maailmanennätysaika 3.40,2 (11.7.1957)
EM-kisoissa 12. sija 1 500 metrillä 1958
Suomen mestari 800 metrillä 1955, 1957
Suomen mestari 4 × 800 metrillä 1957, 1958
SM-hopeaa 1 500 metrillä 1956
SM-pronssia 1 500 metrillä 1958