stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Vengeance (1774)
Valmistus

Alus tilattiin 14. tammikuuta 1771 John Randall & Companyltä Rotherhithestä, missä köli laskettiin huhtikuussa. Alus laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1774 ja valmistui 18. elokuuta Deptfordin telakalla, jolloin valmistuskustannukset olivat 35 542 puntaa 14 shillinkiä ja kahdeksan pennyä sisältäen varustamisen.
Palvelus

Alus oli joulukuusta 1807 tammikuuhun 1808 vankilaivana Portsmouthissa. Aluksen päällikkönä oli 1810 Hugh Downman. Se romutettiin tammikuussa 1816 Portsmouthissa.
HMS Venerable (1808)

| HMS Venerable |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thomas Pitcher, Northfleet
Kölinlasku:  joulukuu 1805
Laskettu vesille:  12. huhtikuuta 1808
Palveluskäyttöön:  toukokuu 1808
Loppuvaihe:  romutettu 1838
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 715 61/94 bm
Pituus:  53,06 m (tykkikansi) 43,73 m (köli)
Leveys:  14,45 m
Syväys:  6,11 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Venerable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1808 vesillelaskettu Repulse-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 31. tammikuuta 1805 Thomas Pitcheriltä Northfleetistä, missä köli laskettiin joulukuussa. Se laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1808. Valmistaja takiloi ja varusti aluksen vielä samana vuonna. Valmistuskustannukset olivat 64 318 puntaa ja varustamiskustannukset 26 484 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1808 kontra-amiraali Sir Richard Strathanin lippulaivana päällikkönään Sir Home Popham. Aluksen päällikkyyden vastaanotti kesäkuussa tilapäisesti Andrew King. Alus osallistui vuonna 1809 Walcherenin operaatioihin. Vuonna 1810 alus oli kontra-amiraali Sir Thomas Williamsin lippulaivana Pohjanmerellä. Se osallistui Espanjan pohjoisrannikon valvontaan ja 20. kesäkuuta Lequeiton taisteluun.
Alus siirrettiin satamapalvelukseen 1825 ja romutettiin 1838.
GoldenBlades

Golden Blades kaudella 2009/2010
GoldenBlades oli suomalainen, Tampereen Tapparan Taitoluistelijoiden (TapTL) muodostelmaluistelujoukkue. GoldenBlades perustettiin vuonna 2005 SM-juniorisarjaan, mutta joukkue kilpaili SM-senioreissa kaudesta 2009–2010 alkaen, ja se oli tuolloin sarjan ainoa edustaja pääkaupunkiseudun ulkopuolelta. Joukkuetta valmensivat Johanna Nuotiomaa ja Linda Parisod
GoldenBlades lopetettiin kauden 2011-2012 jälkeen luistelijapuutteen takia.
Aiheesta muualla

GoldenBladesin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Glass Mask

| Glass Mask |
| --- | --- |

ガラスの仮面   (Glass Mask)
Genre: romantiikka, draama 
Manga
Tekijä: Suzue Miuchi
Julkaisija: Hakusensha
Sarjajulkaisulehti: Hana to Yume Bessatsu Hana to Yume
Ensimmäinen painatus: 1976 –
Kirjojen lukumäärä:  48 
TV-anime
Ohjaaja: Gisaburō Sugii
Studio: Eiken
Lähetyskanavat: NTV, Animax
Alkuperäinen lähetyskierros: 9. huhtikuuta 1984 – 27. syyskuuta 1984
Jaksojen määrä: 23 
TV-anime
Ohjaaja: Mamoru Hamatsu
Studio: TMS Entertainment
Lähetyskanavat: Animax, AT-X, TV Aichi, TV Osaka, TV Tokyo
Alkuperäinen lähetyskierros: 5. huhtikuuta 2005 – 28. maaliskuuta 2006
Jaksojen määrä: 51 
OVA
Ohjaaja: Tsuneo Kobayashi
Studio: TMS Entertainment
Jaksojen määrä: 3
Julkaisupäivät: 16. joulukuuta 1998 
Glass Mask on japanilainen shōjomanga, jonka on luonut Suzue Miuchi. Sitä on julkaistu Hana to Yume -lehdessä tammikuusta 1976 lähtien. Sarjasta on myös julkaistu 46 kirjaa kesäkuuhun 2011 mennessä. Tarinasta on kehitelty myös anime. Vuonna 2006 kirjoja oli myyty 50 miljoonaa Japanissa. Se teki Glass Maskista toiseksi eniten myydyn shōjo-mangan.
Hahmot

Maya Kitajima
Ayumi Himekawa
Chigusa Tsukikage
Masumi Hayami
Aiheesta muualla

Glass Mask arvostelu (Kupoli.net) (Arkistoitu – Internet Archive)
HK Acroni Jesenice

| --- | --- |
HK Acroni Jesenice

Perustettu: 1948
Kotiareena: Dvorana Podmežakla  (4 500 paikkaa)
Kaupunki: Jesenice, Slovenia
Värit: 
Liiga: Österreichische Eishockey-Liga
Päävalmentaja:  Heikki Mälkiä
Kapteeni:  Andrej Tavželj
HK Acroni Jesenice eli HK Jesenice oli slovenialainen jääkiekkojoukkue, joka pelasi viimeksi naapurimaansa Itävallan pääsarjassa, Österreichische Eishockey-Ligassa.
Slovenian ollessa osa Jugoslaviaa Jesenicen joukkue voitti Jugoslavian mestaruuden peräti 23 kertaa. Slovenian mestaruuden joukkue on voittanut viisi kertaa, ja ollut yhdeksän kertaa hopealla.
Joukkue meni konkurssiin ja hajotettiin syyskuussa 2012.
Saavutukset

5 Slovenian mestaruutta: 1992, 1993, 1994, 2005, 2006
9 hopeaa Slovenian pääsarjasta: 1995–1998, 2000–2004
23 Jugoslavian mestaruutta: 1957–1971, 1973, 1977, 1978, 1981, 1982, 1985, 1987, 1988
Lähteet ja muut linkit

Joukkueen virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) (englanniksi)
Österreichische Eishockey-Liga (Itävallan jääkiekon pääsarja)
Vienna Capitals
EC Red Bull Salzburg
EC Villacher Sportverein
EC KAC
EHC Liwest Black Wings Linz
EC Graz 99ers
HK Jesenice (SLO)
HDD Olimpija Ljubljana (SLO)
Alba Volán Székesfehérvár (HUN)
KHL Medveščak Zagreb (KRO)
HMS Vengeance (1899)

| HMS Vengeance |
| --- | --- |
 HMS Vengeance

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  23. elokuuta 1898
Laskettu vesille:  25. heinäkuuta 1899
Palveluskäyttöön:  8. huhtikuuta 1902
Poistui palveluskäytöstä:  9. heinäkuuta 1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1. joulukuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 950 t
Pituus:  131 m
Leveys:  23 m
Syväys:  7,9 m
Koneteho:  15 400 ihp
Nopeus:  18,25 solmua
Miehistöä:  750
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 12" Mk VIII -tykkiä kaksoistykkitorneissa 12 × QF 6" Mk III -tykkiä yksiputkisina asennuksina 10 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä yksiputkisina asennuksina 6 × QF 3 naulan Hotchkiss-tykkiä yksiputkisina asennuksina 2 × Maxim-konekivääriä 4 × 18" torpedoputkea
HMS Vengeance oli Britannian kuninkaallisen laivaston Canopus-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1897-1898 laivasto-ohjelmaa Vickersiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 23. elokuuta 1898. Alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1899 ja valmistui huhtikuussa 1902.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1921.
Harjapäät

| Harjapäät |
| --- | --- |
 Meduusaharjapää (Taeniatherum caput-medusae)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Harjapäät Taeniatherum  Nevski
Katso myös
   Harjapäät Wikispeciesissä   Harjapäät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjapäät (Taeniatherum) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi vain yksi laji: meduusaharjapää (Taeniatherum caput-medusae). Sukuun on kuvattu aikojen kuluessa muitakin lajeja, mutta ne on sittemmin todettu samoiksi lajeiksi kuin meduusaharjapää. Meduusaharjapäästä on erotettu joskus alalajeja.
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Taeniatherum
Giorgio Napolitano

| Giorgio Napolitano |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2006).
Italian 11. presidentti
 15. toukokuuta 2006 – 14. tammikuuta 2015  
Pääministeri:  Romano Prodi Silvio Berlusconi Mario Monti  Enrico Letta  Matteo Renzi
Edeltäjä:  Carlo Azeglio Ciampi
Seuraaja:  Sergio Mattarella
Italian sisäministeri
 17. toukokuuta 1996 – 21. lokakuuta 1998  
Edeltäjä:  Giovanni Rinaldo Coronas
Seuraaja:  Rosa Russo Iervolino
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1925  Napoli, Italia
Kuollut: 22. syyskuuta 2023 (98 vuotta)  Rooma, Italia
Kansalaisuus:   italialainen
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:  Clio Maria Bittoni
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  PCI (1947–1991) PDS (1991–1998) DS Sitoutumaton
Uskonto:  –
 Nimikirjoitus
Giorgio Napolitano ( kuuntele ääntämys (ohje), 29. kesäkuuta 1925 Napoli – 22. syyskuuta 2023 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 2006–2015. Hänen virkakautensa alkoi 15. toukokuuta 2006 ja hän erosi virasta 14. tammikuuta 2015. Napolitano toimi myös Italian parlamentin puhemiehenä vuosina 1992–1994, sisäministerinä vuosina 1996–1998 ja Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1999–2004.
Tausta ja yksityiselämä

Napolitano syntyi vuonna 1925. Hänen isänsä Giovanni Napolitano oli lakimies ja runoilija. Äiti Carolina Bobbio oli piemontelaisen aatelissuvun jälkeläisiä. Perhe asui aluksi Napolissa, jossa Napolitano syntyi, mutta muutti myöhemmin Padovaan, jossa hän kävi koulua ja valmistui lukiosta.
Vuonna 1947 Napolitano valmistui Napolin yliopistosta pääaineenaan talouspolitiikka. Yliopistoaikoinaan Napolitano kuului fasistien nuorisojärjestöön aktivoitui myös poliittisesti ja alkoi vastustaa fasismia liittymällä Italian kommunistiseen puolueeseen.
Napolitano oli naimisissa Clio Bittonin kanssa. Pari avioitui vuonna 1959 Roomassa. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa.
Italian lisäksi Napolitano puhui sujuvaa englantia ja luennoi 1970-luvun lopulla useissa amerikkalaisissa yliopistoissa. Hän oli koko elämänsä anglofiili.
Vuonna 2018 Napolitano joutui sairaalaan ja hänen aorttansa leikkattiin.
Poliittinen ura

Napolitano oli kommunistisen puolueen jäsen aina vuoteen 1991 asti, kun puolue hajosi. Vuonna 1980 Napolitano meni puolueensa enemmistöä vastaan kritisoidessaan Neuvosteliiton hyökkäystä Afganistaniin. Kommunistisen puolueen hajottua Napolitano liittyi uuteen Vasemmiston demokraattiseen puolueeseen, joka puolestaan vaihtoi nimensä muotoon vasemmistodemokraatit vuonna 1998.
Ensimmäisen kerran Italian edustajainhuoneeseen Napolitano valittiin vuonna 1953. Hän edustamansa vaalipiiri sijaitsi Napolissa, josta käsin hän uusi paikkansa aina vuoteen 1996 asti paitsi vuosina 1989–1992, jolloin Napolitano toimi europarlamentaarikkona. Tämän jälkeen hän palasi edustajainhuoneeseen, jossa hän toimi puhemiehenä vuoteen 1994 asti.
Toukokuussa 1996 Napolitano nimitettiin maansa sisäministeriksi Romano Prodin hallitukseen. Virkakausi kesti lokakuuhun 1998 saakka. Seuraavana vuonna pidetyissä EU-vaaleissa Napolitano palasi mepiksi ja jätti paikkansa vuonna 2004.
Vuonna 2005 presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti Napolitanon elinikäiseksi senaattoriksi.
Poliittinen ura > Italian presidenttinä

Italian parlamentti valitsi Napolitanon Italian presidentiksi 10. toukokuuta 2006 Romano Prodin johtaman keskustavasemmistolaisen koalition ehdokkaana. Napolitano tuli valituksi neljännellä äänestyskierroksella saaden 543 ääntä. Hän tuki Prodin heikoksi osoittautunutta hallitusta nimittämällä Prodin uudelleen hallituksen muodostajaksi hallituksen kaaduttua Afganistanin-kysymykseen. Prodin seuraavankin hallituksen kaaduttua Napolitano pyysi senaatin puhemiestä Franco Marinia muodostamaan väliaikaishallituksen. Tämän osoittauduttua mahdottomaksi Napolitano hajotti 6. helmikuuta 2008 parlamentin, mikä tarkoitti ennenaikaisten vaalien järjestämistä.
Napolitano valittiin toiselle kaudelle 20. huhtikuuta 2013 ensimmäisenä Italian presidenteistä. Joulukuussa 2014 hän ilmoitti eroavansa presidentin tehtävistä korkean ikänsä vuoksi, ja eroaminen tapahtui 14. tammikuuta 2015. Presidentin tehtävät siirtyivät väliaikaisesti senaatin puheenjohtaja Pietro Grassolle.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Presidenttikautensa jälkeen Napolitano nimitettiin jälleen elinikäiseksi senaattoriksi. Hän toimi senaatin puhemiehistössä, mutta ilmoitti luopuvansa tästä roolista vuonna 2022.
Napolitano kuoli 98-vuotiaana Roomassa 22. syyskuuta 2023.
Kunnianosoituksia > Italialaiset

Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
Italian sotilasritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
Työn ritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
Italian tähden ritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
Vittorio Veneton ritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2007)
Valkoisen ruusun ritarikunta (Suomi, 2008)
Kunnialegioona (Ranska, 2012)
Presidentin mitali (Israel, 2014)
Pyhän Agathan ritarikunta (San Marino, 2014)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 1998)
Valkoisen kaksoisristin ritarikunta (Slovakia, 2007)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giorgio Napolitano Wikimedia Commonsissa
Giorgio Napolitano Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Italian presidentit
De Nicola • Einaudi • Gronchi • Segni • Merzagora* • Saragat • Leone • Fanfani* • Pertini • Cossiga • Spadolini* • Scalfaro • Mancino* • Ciampi • Napolitano • Grasso* • Mattarella
* väliaikainen
Glass Swords

| Glass Swords Rustie |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008-10
 Julkaistu: 10. lokakuuta 2011
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): Rustie
 Tyylilaji: elektroninen, wonky, uk bass
 Kesto: 42.14
 Levy-yhtiö: Warp Records
Rustien muut julkaisut
| Sunburst EP 2010 | Glass Swords 2011 | Green Language 2014 |
Singlet albumilta Glass Swords
 ”Ultra Thizz” Julkaistu: 6. syyskuuta 2011  ”Surph” Julkaistu: maaliskuu 2012  ”After Light” Julkaistu: 23. heinäkuuta 2012
Glass Swords on skotlantilaisen elektronista musiikkia tuottavan artisti Rustien esikoisalbumi, jonka julkaisi Warp Records 10. lokakuuta 2011. Albumilta julkaistiin kolme singleä: "Ultra Thizz", "Surph" ja "After Light". Whyte tuotti albumin vuosina 2008-10.
Kappaleet

Glass Swords – 2.20
Flashback – 3.47
Surph – 4.33
Hover Traps – 3.00
City Star – 3.08
Globes – 2.46
Ultra Thizz – 3.59
Death Mountain – 3.24
Cry Flames – 3.48
After Light – 3.42
Ice Tunnels – 1.17
All Nite – 3.08
Crystal Echo – 3.22
Palaute

Albumi vastaanotti hyvin positiivista palautetta julkaisuaikanaan. Kriitikot kuvailivat albumia hyvin monipuoliseksi, koska se ottaa vaikutteita hyvin monesta eri elektronisen musiikin ala-genrestä. Albumi oli ehdolla vuoden parhaaksi albumiksi vuonna 2012 Scottish Album of the Year -palkintogaalassa, mutta hävisi Bill Wellsin ja Aidan Moffatin albumille Everything's Getting Older.
The Guardian:
The Needle Drop: 7/10
Fuller-vaihteisto

Fuller-vaihteistoksi kutsutaan Eaton Corporationin valmistamaa synkronoimatonta Eaton Fuller  -vaihteistoa. Vaihteistoa on käytetty Suomessa Sisun raskaissa sora- ja tukkiautomalleissa. Fuller-vaihteistoa käytetään myös useissa amerikkalaisissa kuorma-autoissa. Sisun S- ja E-sarjaan on ollut saatavana myös synkronoitu versio.
Sisun kuorma-autoissa käytetään Fuller Roadranger vaihteistoja jotka ovat joko 13+2 tai 18+4 -vaihteisia. Sisu ja Iveco ovat käyttäneet myös Fuller Twinsplitter -mallia, joka on 12+3 vaihteinen.
Roadranger Twin - RT/RTO

Eaton on käyttänyt Fuller Roadranger markkinointinimeä jo 1950-luvulla. Tässä artikkelissa käytetään hiukan tuoreempana esimerkkinä kahdella sivuakselilla (twin) varustettua 13 vaihteista mallia RT-13, sillä sen avulla voidaan selittää mm 9- ja 18-vaihteisten toiminta. Roadranger Twin sanojen ohella tyyppinimissä esiintyy Overdrive sekä Low inert. Löytyy Eatonin patentteja haulla low inertia, mutta on hankala selvittää milloin ja miksi low inertia otettiin tyyppinimeen.
Artikkeli on laajentunut ja sen voi nykyisin jakaa osin 1) miten RT-13 vaihteistoa voi ajaa, 2) miten RT-13 vaihteistoa pitäisi ajaa sekä 3) miksi RT-13 vaihteistoa pitää käyttää tavalla 2). Osassa 1) sivutaan synkronoimattoman vaihteiston käyttöä yleensä ja Sisu SK auton ajamista erityisesti. Valmistajan sekä kirjallisiin ohjeisiin, sähköiseen varaosatietoihin [http://www.inforanger.roadranger.com/index.aspx?search=Rto11613&modelID=0&groupID=1300] sekä videoihin perustuva kohta 2) perustuu nimenomaan 13 vaihteisen mallin rajoituksiin. Esitteiden perusteella vertaillaan RT vaihteistoja kahteen kilpailijaan. Miksi osassa on selitetty tietyin yksinkertaistuksin raskaan kuorma-auton vaihteiston toimintaa ja syitä monimutkaisilta sekä irllallisilta tuntuviin käyttörajoituksiin.
Historiaa

Charles M Perkikings on kirjoittanut 7 sivuisen SAE artikkelin[The Fuller family of twin countershaft transmissions: A new concept for heavy duty service. Society of Automotive Engineers . January 1, 1963] sekä saanut 1967 patentin . Vuodelta 1967 löytyy korjaamo-ohje mallille RTO-913. Sisu SK 210 vm 1991 on varustettu mallilla RTO-11613 ja vielä 2020 on myynnissä lähes samanlainen malli RTLO-16913A. Eaton UltraShift plus robottivahteistot on rakennettu em. konstruktion ympärille.
Valmistajan ohjeita

Nykyisen mallin RTLO-18913A massa on 324 kg, ja se on lähes synkronoimaton. Vertailukohdaksi voi ottaa täysin synkronoidun ZF 16 S 2530 TO vaihteiston, jonka massa 314 kg ja jonka momentinkesto on sama. Yksi sivuakselisen ZF-Ecosplitin eduksi voi laskea myös yksinkertaisemman vaihdekaavion.
Kuorman jakamista useammalle sivuakselille on vienyt pidemmälle Mack, joka käyttää Maxtorque ES mallistossa kolmea sivuakselia.
Valmistajan ohjeita > Eaton ja Sisu ohjeita RTO-13:n käytöstä

Kytkintä on käytettävä paitsi vaihdetta vapaalle siirettäessä, myös vapaalta vaihteelle siirrossa.
Vaihdevipua ei saa paiskoa tai muuten käyttää voimalla.
Käynnistettäessä vaihde on asetettava vapaalle ja aluevaihtaja (range) pienelle/alas,
Ryömintävaihdetta (Lo) saa käyttää vain hitaalla alueella.
Puolitus/kertoja (split/overdrive) on käytettävissä vain nopealla alueella
Aluevaihto- sekä puolitustoimintoa ei saa tehdä peruutuksessa.
Aluevaihtoa ei saa tehdä vaihteen ollessa vapaalla mikäli auto liikkuu
Ajaessa ei saa rullata vaihde vapaalla. Hinattaessa nivelakseli on irrotettava.
Älä käytä puolitusnappia (split) mikäli et heti vaihda.
Synkronoimattomuuden etuja ja haittoja

Synkronoimattoman vaihteiston käyttö on käsien ja jalkojen koordinaatiovaatimusten vuoksi vaikeampaa kuin synkronoidun, joka toisaalta on hitaampi kuin synkronoimaton. Synkronoimattoman vaihteiston suurin etu on erittäin nopeat vaihdot ylös ja alaspäin mutta tämä vaatii kuljettajalta kokemusta. Vasta-alkajalle synkronoimaton vaihteisto on hankalakäyttöinen.
Säätötekniikan kehittymisen myötä on tullut mahdolliseksi toteuttaa taloudellisesti kannattavia automaattisia vaihteistoja, jotka yhdistävät perinteisen automaattivaihteiston helppokäyttöisyyden ja perinteisen synkronoimattoman lieriöpyörävaihteiston taloudellisuuden ja nopeuden.
Aiheesta muualla

rt-13-Manual-transmission specifications eaton.com
Eaton truck components Europe (Arkistoitu – Internet Archive)
Roadranger Transmission (Arkistoitu – Internet Archive)
Fuller Roadrangerin vaihdevalitsin ja pneumaattinen käsijarru Sisu SK 210:ssä.
Sisu SK 210:n kierroslukumittari, moottorina Cummins LTA10.
Käyttöohjetarra
RT-13 paineilmakaavion luonnos
80-luvun sora-auton vaihdevälitykset
Héctor Cúper

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Héctor Raúl Cúper
Syntymäaika: 16. marraskuuta 1955 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Santa Fe, Argentiina
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1976–1977 | Ferro Carril Oeste |  |  |
| 1977–1978 | Independiente Rivadavia |  |  |
| 1978–1988 | Ferro Carril Oeste |  |  |
| 1988–1992 | Huracán |  |  |
Maajoukkue
| 1984 | Argentiina | 3 | (0) |
Valmennusura
1993–1995: Huracán
1995–1997: Lanús
1997–1999: Mallorca
1999–2001: Valencia
2001–2003: Internazionale
2004–2006: Mallorca
2007: Real Betis
2008: Parma
2008–2009: Georgia
2009–2011: Aris
2011: Racing Santander
2011–2013: Orduspor
2013–2014: Al Wasl
2015–2018: Egypti
2018–2019: Uzbekistan
2021–2022: Kongo DT

Héctor Cúper (s. 16. marraskuuta 1955) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana

Cúper aloitti jalkapallouransa argentiinalaisessa Ferro Carril Oesten joukkueessa vuonna 1976. Cúper edusti pelaajaurallaan myös Independiente Rivadaviaa ja Huracánia ja pelasi viisi maaottelua Argentiinan paidassa. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Meriitit valmentajana

Copa CONMEBOL: 1996
Espanjan supercup (2): 1998, 1999
Mestarien liiga
Hopeaa (2): 2000, 2001
Cup-voittajien cup
Hopeaa: 1999
Kreikan cup
Hopeaa: 2010
Afrikan mestaruushopeaa: 2017
Höyhensaaret (täsmennyssivu)

Höyhensaaret tai Höyhensaari voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Höyhensaaret, kuvitteellinen paikka, johon ihminen joutuu nukkuessaan
Fjäderholmarna, suomeksi Höyhensaaret, saariryhmä Tukholman edustalla
Fjäderholmarna (Höyhensaaret), Sakari Topeliuksen Sagor II -kirjan (1848) ensimmäinen satu
Höyhensaaret, Eino Leinon runo, jonka Vesa-Matti Loiri on levyttänyt
Höyhensaaret, selkounille omistettu suomenkielinen verkkosivusto
Höyhensaari, Hämeenlinnan keskustassa Paavonkulman rakennuksessa vuosina 1929–1968 toiminut synnytyssairaala
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Höyhensaaret”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Havaijin kuningaskunnan vallankaappaus

Havaijin kuningaskunnan vallankaappaus oli 17. tammikuuta 1893 Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen tuella toteutettu vallankaappaus. Sen seurauksena itsenäinen Havaijin kuningaskunta lakkasi olemasta ja se liitettiin osaksi Yhdysvaltoja.
Tausta

Länsimaisia lähetyssaarnaajia alkoi saapua Havaijille 1820-luvulla. He perustivat muun muassa sokeriruokoplantaaseja, joiden kautta lähetyssaarnaajat ja heidän jälkeläisensä keräsivät valtavasti rahaa ja poliittista valtaa työskentelemällä Havaijin kuninkaiden kanssa. Vähitellen sokeriplantaasien omistajia alkoi kuitenkin kiinnostaa sokerin vienti Yhdysvaltoihin tullivapaasti, mikä voitaisiin saavuttaa, jos Havaiji olisi osa Yhdysvaltoja.
Länsimaalaistaustaiset plantaasinomistajat ja muu eliitti perusti vuonna 1883 Havaijilaisliigan, joka vuonna 1887 pakotti aseilla uhaten Havaijin silloisen kuninkaan Kalākauan allekirjoittamaan uuden perustuslain, joka siirsi valtaa kuninkaalta havaijilaisilta plantaasinomistajille ja heidän edustajilleen. Lisäksi Yhdysvallat sai luvan perustaa pysyvän laivastotukikohdan Pearl Harboriin. Tätä uutta perustuslakia sanotaan pistinperustuslaiksi.
Kalākaua kuoli vuonna 1891 ja hänen seuraajakseen nousi hänen sisarensa Lili‘uokalani. Vuonna 1892 perustettiin salaseura nimeltä "Annexation Club", jonka johtajana toimi Havaijilla syntynyt liikemies ja asianajaja Lorrin A. Thurston. Seuran tavoite oli olla valmiudessa ja iskeä, mikäli kuningatar pyrkisi tekemään muutoksia pistinperustuslakiin.