stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Köyhyys
Köyhyys Suomessa > Suhdanteet

Kelan tutkimusprofessori Olli Kankaan mukaan lama voi vähentää suhteellista köyhyyttä. Lamojen aikana näet keskitulot yleensä laskevat, ja suhteellisesti köyhäksi kutsutaan ihmistä, jonka tulot jäävät alle 60 prosenttiin keskitulosta. Esimerkiksi vuonna 2008 alkaneessa taantumassa rikkaampien tulot laskivat suhteessa köyhempiin, ja nousukaudella taas heidän tulonsa kasvavat nopeammin kuin köyhempien. Vaikka laskennallisesti köyhien määrä vähenisi taantumissa, silti silloin on riski todellisista vaikeuksista: ihmiset menettävät työpaikkoja ja myös työssäkäyvien köyhien määrä voi lisääntyä. Professori Matti Tuomalan mukaan pitkäaikaistyöttömyys ja nuorisotyöttömyys ovat keskeisiä köyhyyteen liittyviä ongelmia.
Köyhyys Suomessa > Tulonsiirtojen vaikutus

Jos Suomessa ei tehtäisi tulonsiirtoja, eläisi köyhyydessä yli neljäsosa suomalaisista.
Vuonna 2012 köyhyydessä olisi ilman tulonsiirtoja elänyt 26,9 % suomalaisista. Tulojensiirtoja tekemällä määrä laski 13,2 prosenttiin. Vastaavat luvut vuonna 2013 olivat 26,4 % ennen tulonsiirtoja ja 11,8 % tulonsiirtojen jälkeen.
Köyhyys Suomessa > Ikäryhmät

Vuonna 2013 keskimäärin 16,0 % suomalaisista oli vaarassa joutua köyhyyteen tai syrjäytyä sosiaalisesti. Tämä riski kasvoi hieman iän myötä; suomalaisilla lapsilla riski oli 13,0 %, aikuisilla (18-64-vuotiailla) 16,7 % ja vanhuksilla (yli 65-vuotiailla) 16,8 %.
Köyhyys Suomessa > Sosiaalietuuksien taso ja kohdentuminen

Suomessa köyhyyttä pyritään vähentämään erityisesti toimeentulotuella. Sitä ei kuitenkaan useinkaan myönnetä, vaikka sille olisi tarvetta Lähes kolme neljäsosaa köyhistä kotitalouksista ei saanut kertaakaan toimeentulotukea vuonna 2000. Lisäksi vain joka kolmannelle työmarkkinatuella elävälle maksettiin toimeentulotukea vuonna 2020, vaikkei työmarkkinatuki riitä kattamaan kohtuulliseksi katsottavaa minimikulutusta.
Toimeentulotuen taso on lisäksi niin alhainen, että se vähentää köyhyyttä, mutta ei poista sitä kokonaan. Kymmenen prosenttia vuonna 2004 toimeentuloa saaneista eli köyhyysrajan alapuolella vielä toimeentulotuen myöntämisen jälkeen.
1990-luvun lamasta lähtien etuuksia on karsittuselvennä ja indeksikorotuksia jätetty tekemättä.  
Vuonna 2014 pienituloisiin kohdistunut sosiaaliturvaetuuksien indeksikorotusten jäädytys johti Vasemmistoliiton eroon hallituksesta kaikkien muiden puolueiden hyväksyessä jäädytykset.
Kaikki eivät selviä tukien saamisen edellyttämästä mittavasta paperisodasta tai osaa hakea esimerkiksi hoito- tai vammaistukea, koska niiden olemassaolosta tiedotetaan liian vähän
Köyhyys Suomessa > Indeksikorotukset

Jotta köyhät eivät köyhtyisi jatkuvasti enemmän suhteessa muuhun suomalaiseen väestöön ja tuloerot köyhimpien ja rikkaimpien välillä eivät kasvaisi, pitäisi sosiaalietuuksiin tehdä säännöllisiä korotuksia. Näitä korotuksia kutsutaan ns. indeksikorotuksiksi, jolla tarkoitetaan, että elintason jatkuvaa kallistumista eli inflaatiota tulisi huomioida myös köyhimpien tuloissa, ei vain palkansaajien palkoissa. Palkansaajat saavat vuosittaiset palkankorotukset samasta syystä, jottei heidän ostovoimansa heikkenisi tai ainakaan heikkenisi aivan koko inflaation verran.
Vaikka indeksikorotukset toteutuisivat vuosittainkin, jatkaisivat tuloerot kasvuaan. Indeksikorotukset ovat vain osa tulonjaon epätasa-arvon torjumista.
Köyhimmille tuloluokille ei ole kertynyt 1990-luvun laman jälkeen lainkaan varallisuutta Suomessa. Tämä tarkoittaa, että kaikki heille maksetut tuet menevät suoraan kulutukseen ja piristävät kansantaloutta. Kansantaloudelle haitallisinta on juuri raha, joka lojuu tuottamattomana pankkitileillä tai arvoaan menettävinä huonoina sijoituksina. Tästä syystä köyhimpienkin indeksikorotuksien säilyttämistä perustellaan usein politiikassa juuri tällä kansantalouden piristämisellä.
Köyhyys Suomessa > Suhteellinen köyhyys

Vaikka suhteellinen köyhyys on Suomessa lisääntynyt 1990-luvun lamasta saakka, ovat kotitalouksien itsensä raportoimat toimeentulo-ongelmat  kääntyneet laskuun. Tämä johtuu keskimääräisen hyvinvoinnin lisääntymisestä: vertailupohjan muuttuessa suhteellisesti köyhiksi tilastoidaan entistä suurempi joukko niitä, joiden aineelliset perustarpeet ovat tyydytettyjä. Suhteellisen köyhyyden kasvu kertoo ennen kaikkea siitä, että pienituloisten tulokehitys on jäänyt jälkeen yleisestä tulokehityksestä. Myös pätkätöiden yleistyminen sekä se, että aikaisempaa harvempi edunsaaja on oikeutettu ansiosidonnaisiin etuuksiin, selittävät pienituloisten tulokehityksen jäämisen jälkeen keskituloisten tulokehityksestä.
Noin kolmanneksen köyhyysjakson kokeneista voidaan katsoa olevan tilapäisköyhiä, kolmanneksen toistuvaisköyhiä ja kolmanneksen pitkäaikaisköyhiä. Pitkäaikaisköyhyys on keskimääräistä yleisempää iäkkäillä ja yksin asuvilla. Nuorilla ja lapsiperheillä tilapäisköyhyys on yleisempää kuin pitkäkestoinen köyhyys..
Kirjallisuutta

Isola, Anna-Maria & Larivaara, Meri & Mikkonen, Juha (toim.): Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä.  Helsinki:  Avain, 2007.  ISBN 978-952-5524-49-9
Isola, Anna-Maria & Suominen, Esa: Suomalainen köyhyys.  Helsinki:  Into, 2016.  ISBN 978-952-264-556-2
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yle Areena: Köyhyys - miksi? (Arkistoitu – Internet Archive)
Iltalehden artikkelisarja suomalaisesta köyhyydestä
Mikko Haapanen: Laman lapsista piirtyy rekisterien avulla hätkähdyttävä kuva Yle Uutiset. 13.1.2011.
Satumiia Masalin: Tämän takia köyhä kuolee 12 vuotta aiemmin Taloussanomat. 13.6.2011.
Tilastokeskus: Pienituloisuuden kehitys Suomessa 1987–2013
Findikaattori - Pienituloisuusaste (aikasarja vuodesta 1987 alkaen)
Ylen Elävä arkisto: Perintönä köyhyys
Erno Laisi: Suomessa on liki miljoona köyhää –”Heikoimmassa asemassa olevista on tullut muukalaisia”. Yle uutiset 28.8.2014.
Alle dollarilla päivässä elävän väestön osuus eri valtioissa.
Impressions

”Impressions” on John Coltranen säveltämä jazzkappale vuodelta 1961. Coltrane nauhoitti kappaleen newyorkilaisella jazzklubilla nimeltä Village Vanguard ja julkaisi sen albumilla Impressions. Nauhoituksessa soittivat Coltranen lisäksi alttosaksofonisti Eric Dolphy, pianisti McCoy Tyner, basisti Jimmy Garrison ja rumpali Elvin Jones. Coltrane nauhoitti kappaleen konsertissa useita kertoja; se on julkaistu muun muassa livealbumeilla Live at the Vanguard, The 1961 Helsinki Concert ja My Favorite Things: Coltrane at Newport.
Sävellys on esimerkki modaalisesta jazzista. Se perustuu Ahmad Jamalin vuoden 1955 versioon kappaleesta ”Pavanne” ja on harmonialtaan identtinen Miles Davisin vuoden 1959 sävellyksen ”So What” kanssa.
Laitakarin saha

| Laitakarin saha |
| --- | --- |
Perustettu:  1862
Perustaja:  Johan Gustav Bergbom
Lakkautettu:  1939
Kotipaikka:  Kemi
Toimiala:  sahateollisuus
Emoyhtiö:  Trävaruaktiebolaget Kemi vuodesta 1893 alkaen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laitakarin saha vuonna 1934.
Laitakari kesällä 2017.
Laitakarin saha oli vuosina 1862–1939 toiminut höyrysaha Kemissä Laitakarin saaressa. Sahan perusti oululainen liikemies Johan Gustav Bergbom ja se aloitti toimintansa kaksikehäisenä vuonna 1862.
Bergbomin ja Snellmanin kauppahuoneet perustivat Trävaruaktiebolaget Kemin eli Kemiyhtiön vuonna 1893. Yhtiön toiminnan muodostivat Laitakarin, Karihaaran ja Röytän höyrysahat sekä muutama pienempi vesisaha Pohjois-Suomessa. Vain noin vuoden päästä uuden yhtiön perustamisesta suurpalo, joka syttyi öljylyhdyn kipinästä 6. syyskuuta 1894, tuhosi Laitakarin saharakennuksen. Jo kaksi päivää palon jälkeen Laitakariin tilattiin ruotsalaiselta Bolinderin koneliikkeeltä uusi nelikehäinen sahalaitteisto sekä lisäksi 15 hevosvoiman höyrykone sähkövalaistusta varten. Sahalaitoksen työvoimaksi vakiintui vuosisadan vaihteen uudistusten jälkeen noin 300–400 työntekijää. Uudella vuosisadalla yhtiö keskitti merkittävimmät kehitystoimet Karihaaran laitoksille.
Seuraava suurpalo kohtasi Laitakaria 12. heinäkuuta 1919, jolloin lautatarha ja saha yhdyskunnan asuinrakennukset paloivat, mutta saharakennus koneineen pelastui. Diplomi-insinööri Martti Levónin johdolla saha uudistettiin vuosina 1921–1923. Uuden 8-kehäisen sahalaitoksen lisäksi saarelle rakennettiin 1 000 kw:n sähkövoimalaitos, joka käytti polttoaineenaan sahausjätteitä. Uutta oli myös tuolloin rakennettu puutavaran keinokuivaamo.
2. lokakuuta 1939 paloi Laitakarin sahan eteläinen lautatarha, varastorakennuksia, proomuja ja lastauslaitteistoja. Tämän palon jälkeen sahaa ei enää käynnistetty, yhtiö oli kuitenkin tehnyt päätöksen sahan lopettamisesta jo ennen paloa. Varsinainen saharakennus kuten myös asuinrakennukset pelastuivat palossa. Käyttämätön saharakennus tuhoutui myöhemmin 12. maaliskuuta 1946 syttyneessä tulipalossa. Työntekijöitä sahalla oli viimeisenä toimintavuonna 391. Sahan rakennuskannasta on säilynyt vain koneiden ja rakennusten perustuksia sekä sahan voima-aseman kierreportaat. Mauri-myrskyssä 1980–luvun alussa tuhoutuivat lopullisesti myös saaren hirsiarkkuiset laiturirakenteet.
Sahayhdyskunta

Sahayhdyskunta rakentui ensin Laitakariin, mutta vuodesta 1897, kun uudistusten jälkeen työväen tarve lisääntyi, myös läheiselle Juurakon saarelle. Tavallinen työväki asutettiin pääasiassa Juurakkoon ja sahan johtajat ja työnjohtajat asuivat Laitakarissa. Koska lasten koulumatkat saaresta kaupungin kansakouluun Sauvosaaressa olivat pitkiä ja varsinkin kelirikkoaikana myös vaarallisia perusti Kemin kaupunki Laitakariin kaksiluokkaisen alakansakoulu 1901. Koulu laajennettiin neliluokkaiseksi 1906. Kuusiluokkaisena koulu toimi vuodet 1932–1952. Vaikka koulu tunnettiin aluksi Laitakarin kansakouluna ja vasta 1930-luvulla vakiintui nimeksi Juurakon koulu, toimi koulu koko aikansa Juurakon saaressa.
Pekka Tapani Laine

Pekka Tapani Laine (s. 1966) on suomalainen muusikko, säveltäjä, radiotoimittaja ja dokumentaristi.
Laine on vaikuttanut yhtyeessä Hypnomen ja tehnyt televisioon ja radioon erilaisia musiikkiohjelmia kuten dokumenttisarjat Rock-Suomi (2010), Iskelmä-Suomi (2013) ja Klassinen Suomi (2016). Ensiksi mainittu palkittiin vuonna 2011 parhaan ajankohtais- ja asiaohjelman Kultaisella Venlalla.
Musiikkiaiheisten Suomi-dokumenttiensa jälkeen Laine on tehnyt televisioon urheilua ja politiikkaa käsittelevät dokumenttisarjat Urheilu-Suomi (2017) ja Politiikka-Suomi (2021). Jälkimmäinen näistä voitti kaksi Kultaista Venlaa (paras uusi ohjelma; paras uutis- ja ajankohtaisohjelma).
Vuonna 2014 Laine palkittiin Kullervo Linnan Säätiön myöntämällä Ilpo Hakasalo -palkinnolla populaarimusiikin aseman edistämisestä.
Kirjat

Pekka Laine, Tommi E. Virtanen: Suomalaiset sähkökitaristit.  Tammi, 2022.  ISBN 9789520435424
Aiheesta muualla

Pekka Tapani Laineen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Pirkko Lahti

Pirkko Lahti Suomi-areena-tapahtumassa heinäkuussa 2009.
Pirkko Anneli Lahti (s. 20. elokuuta 1941 Kisko) on psykologi, filosofian lisensiaatti ja Suomen Mielenterveysseuran pitkäaikainen toiminnanjohtaja. Hän toimi tehtävässä 1983–2006.
Pirkko Lahti on saanut Kansanvalistusseuran palkinnon 1993 ja valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1996.
Lahti oli SDP:n ehdokkaana vuoden 2004 eurovaaleissa, sai 18 852 ääntä eikä tullut valituksi.
Teoksia

Lahti, Pirkko & Lehmuskoski, Sirpa & Salmi, Tuula: Nainen nelissä-viisissäkymmenissä.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16483-6
Lahti, Pirkko & Keinonen, Mirja: Vanhus ja aika.  Helsinki:  SMS-tuotanto, 1993.  ISBN 951-9458-21-2
Mielenterveyden menu.  Porvoo:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20077-8
Mietteitä elämän poluilta.  Helsinki:  SMS-julkaisut, 1999.  ISBN 951-9458-65-4
Hyvän mielen mahdollisuudet.  Helsinki:  Gummerus, Ajatus, 2003.  ISBN 951-20-6427-8
Mielen määrin.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-20501-2
Kirjallisuutta

Maijala, Minna: Pirkko Lahti : kuuntelija.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-37441-1
Aiheesta muualla

Pirkko Lahden haastattelu Uudet tuulet -lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirkko Lahden haastattelu Uusi insinööri -lehdessä
Yle Areena: Pirkko Lahti - koko kansan terapeutti
Merja Minkkinen: Pirkko Lahti - Rouva Mielenterveys ei lepää eläkkeelläkään
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Yle
Lafayette-luokka

| Lafayette-luokka |
| --- | --- |
 USS Lafayette
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 443 t (pinnalla) 8 251 t (sukellus)
Pituus:  130 m
Leveys:  10 m
Syväys:  8,69 m
Koneteho:  11 MW
Propulsio:  1 × S5W - painevesireaktori 2 × turbiinimoottoria
Nopeus:  16 solmua (pinnalla) 21 solmua (sukellus)
Miehistöä:  2 × 14 upseeria ja 126 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  16 × Polaris A2/A3 tai Poseidon C3 4 × 21" torpedoputkea
Lafayette-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kolmas strateginen ydinsukellusveneluokka.
Yleistä

Luokka oli alun perin Yhdysvaltojen suurilukuisin strateginen sukellusveneluokka. Siinä piti olla 19 venettä, mutta 1980-luvun lopulla kymmenen modernisoitua venettä erotettiin erilliseksi James Madison-luokaksi.
Myös Royal Navy kehitti myöhemmin luokan pohjalta Resolution-luokkansa.
Suunnittelu > Propulsio

Voimanlähteenä oli Westinghouse S5W-painevesireaktori, joka tuotti höyryn kahdelle höyryturbiinille. USS James Monroe, USS Henry Clay ja USS Daniel Webster oli varustettu Westinghousen turbiineilla, USS Nathan Halen voimanlähteenä toimi yksi DeLavalin valmistama turbiini, ja lopuissa veneissä oli kaksi General Electricin turbiinia. Turbiinit pyörittivät yhtä potkuriakselia ja 7-lapaista potkuria. Alusten nopeudeksi sukelluksissa ilmoitettiin yli 20 solmua.
Viimeisenä valmistuneessa Daniel Websterissä kokeiltiin alkuvaiheessa veneen keulaan sijoitettuja syvyysperäsimiä. Kaikissa aikaisemmissa ohjussukellusveneissä aluksen syvyysperäsimistä keulimmaiset oli sijoitettu torniin, mikä aiheutti ongelmia veneen pituussuuntaisen vakauden suhteen. Ongelmasta pyrittiin kokeilulla pääsemään eroon. Kokeilun seurauksena aluksen huippunopeus kuitenkin laski lisääntyneen vastuksen takia. Tämän vuoksi ajatuksesta luovuttiin, joten Daniel Websterin syvyysperäsimet siirrettiin muiden veneiden tapaan torniin ensimmäisen ison huoltojakson yhteydessä vuonna 1969.
Suunnittelu > Aseistus

Luokan aluksissa oli 16 ohjussiiloa, jotka alun perin suunniteltiin uudelle Poseidon C3 SLBM-ohjukselle. Ohjusjärjestelmän kehitystyö ei kuitenkaan ollut vielä veneiden rakennusvaiheessa valmis, jolloin luokan veneisiin asennettiin Polaris A2-ohjukset ja päätettiin asentaa Poseidon-ohjukset myöhemmin jälkiasennuksena. Tämä ohjusjärjestelmän vaihto toteutuinkin kaikkiin veneisiin 1970-luvun puolivälissä. Lafayette, Alexander Hamilton ja Woodrow Wilson aseistettiin 1980-luvulla vielä uusilla Trident C4 -ohjuksilla.
Taktisena aseistuksena oli 4 torpedoputkea.
Alukset

Veneet valmistuivat 1960-luvun alussa neljältä telakalta: General Dynamics Electric Boat Grotonissa, Connecticutissa, Mare Island Naval Shipyard Kaliforniassa, Portsmouth Naval Shipyard Mainessa ja Newport News Shipbuilding and Drydock Company Virginiassa.
| Nimi | Numero | Rakentajatelakka | Tilattu | Kölinlasku | Vesillelasku | Käyttöönotto | Poistettu käytöstä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USS Lafayette | SSBN-616 | Electric Boat | 22. heinäkuuta 1960 | 17. tammikuuta 1961 | 8. toukokuuta 1962 | 23. huhtikuuta 1963 | 8. joulukuuta 1991 |
| USS Alexander Hamilton | SSBN-617 | Electric Boat | 22. heinäkuuta 1960 | 26. kesäkuuta 1961 | 18. elokuuta 1962 | 27. kesäkuuta 1963 | 23. helmikuuta 1993 |
| USS Andrew Jackson | SSBN-619 | Mare Island | 22. heinäkuuta 1960 | 26. huhtikuuta 1961 | 15. syyskuuta 1962 | 3. kesäkuuta 1963 | 31. elokuuta 1989 |
| USS John Adams | SSBN-620 | Portsmouth | 22. heinäkuuta 1960 | 19. toukokuuta 1961 | 12. tammikuuta 1962 | 12. toukokuuta 1964 | 24. maaliskuuta 1989 |
| USS James Monroe | SSBN-622 | Newport News | 3. helmikuuta 1961 | 31. heinäkuuta 1961 | 4. elokuuta 1962 | 7. joulukuuta 1963 | 25.syyskuuta 1990 |
| USS Nathan Hale | SSBN-623 | Electric Boat | 3. helmikuuta 1961 | 2. lokakuuta 1962 | 12. tammikuuta 1963 | 23. marraskuuta 1963 | 31. tammikuuta 1987 |
| USS Woodrow Wilson | SSBN-624 | Mare Island | 9. helmikuuta 1961 | 13.syyskuuta 1961 | 22. helmikuuta 1963 | 27. joulukuuta 1963 | 1.syyskuuta 1994 |
| USS Henry Clay | SSBN-625 | Newport News | 3. helmikuuta 1961 | 23. lokakuuta 1961 | 30. marraskuuta 1962 | 20. helmikuuta 1964 | 5. marraskuuta 1990 |
| USS Daniel Webster | SSBN-626 | Electric Boat | 3. helmikuuta 1961 | 28. joulukuuta 1961 | 27. huhtikuuta 1963 | 9. huhtikuuta 1964 | 30. elokuuta 1990 |
Aiheesta muualla

FAS Lafayette-class FBM
USS Daniel Webster elokuussa 1985.
Lak-dargikielet

Lak-dargikielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten ryhmä. Usein katsotaan, että siihen kuuluvat dargi ja lak muodostavat kaksi erillistä dagestanilaisten kielten haaraa.
Dargin kieli jakautuu lukuisiin murteisiin, joita eräät tutkijat pitävät erillisinä kielinä. Lakin murre-erot ovat vähäisempiä. Dargin ja lakin kirjakielet luotiin 1920–1930-luvuilla. Ne perustuvat kyrilliseen kirjaimistoon.
Kirjallisuutta

Akijev, A.Š. Istoriko-sravnitelnaja fonetika darginskogo i lakskogo jazykov (sistema konsonantizma). Mahatškala, 1977.
Akijev, A.Š. Sravnitelnyi analiz glasnyh lakskogo i darginskogo jazykov. Mahatškala, 1982.
Inarin vaakuna

Inarin vaakuna
Inarin vaakuna on Inarin kunnan tunnus, joka on saanut aiheensa vanhasta pitäjänsinetistä. Sinetissä kuvatut poro ja kala liittyvät vaakunassa yhteen poronsarvisena kalana.
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä uiva hopeinen siika päässään kultaiset poronsarvet”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Inarin kunnanvaltuusto hyväksyi sen 28. syyskuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. helmikuuta seuraavana vuonna.
Laikkupussimittari

| Laikkupussimittari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Vihermittarit Geometrinae
Suku::  Comibaena
Laji::  bajularia
Kaksiosainen nimi
 Comibaena bajularia  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Synonyymit
 Comibaena pustulata  Euchloris pustulata 
Katso myös
   Laikkupussimittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laikkupussimittari (Comibaena bajularia) on vihermittareihin kuuluva keskikokoinen vihreä perhoslaji, jonka pääasiallinen levinneisyysalue rajoittuu Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Suomesta laji on tavattu vuoteen 2000 mennessä viisi kertaa, tosin tämän jälkeen havaintoja on tehty runsaammin. Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat tammea kasvavat metsät ja puistot, joissa sitä tavataan lennossa kesäkuun lopulta heinäkuulle. Toukan ravintokasvi on tammi ja keskenkasvuinen toukka elää ja talvehtii kehräämänsä kehdon sisällä. Suomessa laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Koko ja ulkonäkö

Laikkupussimittari on keskikokoinen mittariperhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 26–33 millimetriä. Lajin siipien väri on vihreä ja etusiipien poikkiviirut ovat muodoltaan mutkittelevat. Etusiipien takanurkassa sekä takasiipien etu- ja takanurkissa sijaitsevat suurehkot punertavan ruskeat alueet, jotka ovat lajin selvin tuntomerkki. Ne myös erottavat laikkupussimittarin sen lähilajista, pilkkupussimittarista. Laikkupussimittarin takasiiven ulkoreuna on myös tasaisesti kaareutuva, toisin kuin pilkkupussimittarilla ja vihermittarilla.
♂
♂ △
♀
♀ △
Levinneisyys

Laikkupussimittari on eteläisen Euroopan laji. Se on levinnyt Englannista ja Walesista Keski- ja Etelä-Eurooppaan sekä idässä Turkkiin ja Kaukasukselle. Fennoskandiasta ja Baltiasta on tehty vain yksittäisiä havaintoja sinne harhaantuneista yksilöistä. Suomesta laji on tavattu vain muutaman kerran, ensimmäinen havainto lajin yksilöstä on vuodelta 1971. Vuoteen 2000 mennessä Suomesta oli ilmoitettu vain viisi lajin yksilöä, mutta jo vuonna 2009 Inkoosta ilmoitettiin kaikkiaan 85 yksilöä Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Elinympäristö ja elintavat

Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat tammea kasvavat metsät ja puistot, mutta harhailijoita voidaan tavata muissakin elinympäristöissä. Laikkupussimittari on lennossa kesäkuun lopulta heinäkuulle. Toukan ravintokasvi on tammi ja keskenkasvuinen toukka elää ja talvehtii kehräämänsä kehdon sisällä. Kehtoon toukka kiinnittää myös lehtien ja kukkien palasia. Toukkavaihe kestää syyskuusta toukokuuhun.
Erkki Laine

| Erkki Laine |
| --- | --- |
 Erkki Laineen näköispatsas Isku Areenan vieressä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1957 Lahti
Kuollut: 22. elokuuta 2009 (51 vuotta) Asikkala
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Eki
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  Oikea
Pituus:  174 cm
Paino:  78 kg
Pelinumero:  13
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1976–1994
Seurat:  Lahden Reipas (1-div/SML) Leksands IF (SEL) Färjestads BK (SEL) Berlin Capitals (1. Bundesliga) HC Davos (NLB)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | jääkiekko |  |
Erkki Juhani Laine (13. syyskuuta 1957 Lahti – 22. elokuuta 2009 Asikkala) oli suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Laine aloitti uransa I-divisioonassa Lahden Reippaassa kaudella 1975–1976. Seuraavalla kaudella Reipas nousi SM-liigaan. Laine pelasi Reippaassa vuoteen 1978 saakka, jolloin siirtyi Ruotsin Elitserienin Leksandiin. Hän voitti Elitserienin maalikuninkuuden keväällä 1981. Vuonna 1982 hän palasi Reippaaseen kahdeksi kaudeksi, joiden jälkeen siirtyi takaisin Ruotsiin Färjestadin riveihin. Hän pelasi Färjestadissa kevääseen 1988 voittaen jälleen maalikuninkuuden vuonna 1985. Vuonna 1988 hän siirtyi Saksan Bundesliigaan Berlin Capitalsiin ja seuraavalla kaudella Sveitsin Davosiin. Hän kuitenkin palasi Sveitsistä Reippaaseen vielä saman kauden aikana. Hän pelasi Reippaassa vuoteen 1995 saakka, jonka jälkeen lopetti uransa.
Yhteensä Laine teki SM-liigan runkosarjassa 324 ottelussa 185 maalia ja antoi 124 maalisyöttöä eli yhteensä 309 tehopistettä.
Maajoukkueurallaan hän edusti Suomea olympialaisissa 1984 ja 1988. Jälkimmäisissä kisoissa Suomi otti ensimmäisen jääkiekon arvomitalinsa voittamalla olympiahopeaa. Laine oli valittu myös Lake Placidin olympiajoukkueeseen 1980, mutta hän joutui jättämään kisat väliin loukkaantumisen takia.
Laineen tytär Emma Laine on tennisammattilainen, joka ilmoitti lopettavansa uransa 2019. Myös toinen tytär, Essi Laine, on ansioitunut suomalaisilla tenniskentillä.
Erkki Laine katosi veneilymatkallaan Asikkalan Kalkkisissa 22. elokuuta 2009. Hänen ruumiinsa löydettiin kolme päivää myöhemmin katoamispaikan tuntumasta. Pelicans ilmoitti verkkosivuillaan kunnioittavansa Laineen muistoa 12. syyskuuta pelattavassa ottelussa Pelicans-JYP.
Näköispatsas

Erkki Laineelle on pystytetty näköispatsas Lahden Isku Areenan viereen. Patsaan on suunnitellut virolainen taiteilija Bruno Kadak ja se on valmistettu Tartossa. Alumiinista valmistettu näköispatsas on noin kolmimetrinen ja se seisoo graniittijalustalla. Patsaassa on käytetty Kiekkoreippaan värejä. Mallia patsaan toteutukseen otettiin NHL:stä ja esimerkiksi Kanadaan jäähallien yhteyteen pystytetyistä pelaajapatsaista.
Patsas paljastettiin 28.11.2017 ennen Pelicans - HPK Hämeen Herruus -ottelua.  Patsaan julkistivat urheilu- ja kulttuuriministeri Sampo Terho ja jääkiekkovalmentaja Kari Eloranta. Patsaan luovuttivat Lahden Jäähalli Oy:lle Lahden Pelicans, Kiekkoreipas ja SSR Group Oy. Patsas toteutettiin yksityisin varoin jäähalliyhdistyksen omistamalle maalle.