stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eläinten käyttäytyminen
Oppiminen > Oivaltaminen

Vain kaikkein pisimmälle kehittyneimmillä lajeilla voidaan havaita merkkejä varsinaisesta älykkyydestä, jota vaaditaan siihen, että eläin toimisi mielekkäällä tavalla uudessa tilanteessa. Esimerkiksi oranki, joka havaitsee katossa roikkuvan banaanin mutta ei siihen muuten yllä, osaa pinota laatikoista telineen jonka päälle kipuamalla yltää saamaan banaanin itselleen. Simpanssit käyttävät luonnonoloissa monenlaisia työkaluja, kuten onkivat korsien avulla termiittejä pesistä ja valmistavat lehtiä pureskelemalla "sieniä", joihin imevät juomavettä paikoista, joista sen saaminen muuten ei onnistuisi. Tällaista oivalluskykyä esiintyy vain hyvin harvoilla eläinlajeilla, ihmisen lisäksi muissa kädellisissä, valaissa sekä joissakin linnuissa, lähinnä varislinnuissa ja papukaijoissa.
Jotta oivaltaminen olisi mahdollista, täytyy eläimellä olla hyvä muisti ja kyky soveltaa opittuja asioita myös tilanteissa, jotka eivät täysin vastaa oppimistilannetta. Oppimisen perustana on varsin usein assosiaatio eli mielleyhtymä. Kantapään kautta -oppimismenetelmässä assosiaatio syntyy vähitellen, oivalluksessa taas heti.
Oppiminen > Eläinten kulttuurievoluutio

Sen lisäksi, että biologinen evoluutio koskee myös eläinten käyttäytymistä tavalliseen tapaan luonnonvalinnan koetellessa synnynnäistä käyttäytymistä säätelevien geenien mutaatioita, tapahtuu joissakin eläinryhmissä myös alkeellista kulttuurievoluutiota, missä jotkut tiedot siirtyvät jälkipolville perinnetietona.
Esimerkiksi varislinnut, toisin kuin vesi- ja kanalinnut, eivät synnynnäisesti ymmärrä, mitkä ovat niiden vihollisia, vaan oppivat poikasina pelkäämään samoja olentoja kuin emonsa. Kun vanhemmat eivät pääse herkässä kehitysvaiheessa varoittamaan poikasta, ei esimerkiksi ihminen tule yksilön luontaiseksi viholliseksi mikäli lintu on vangittu jo poikasena. Vastaavalla tavalla jälkipolville on monilla eläinlajeilla siirtynyt tieto erilaisten työvälineiden ja -tapojen käytöstä. Muun muassa maailman pohjoisin apinalaji japaninmakaki on oppinut kylminä talvina käyttämään kuumia lähteitä lämmittelyyn.
Kirjallisuutta

Boysen, Custance. Maailman älykkäimmät eläimet. readme.fi 2011.
Pertti Koskimies, Opas Suomen luontoon, Valitut palat 2012
Koivisto, Ilkka: Eläinten kielellä. Tulkintoja luonnonystävän iloksi.  Helsinki:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-492-481-8
Koivisto, Ilkka: Elämänmittainen luontoretki. Mitä luonto ja eläimet ovat minulle opettaneet?.  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-407-8
Valto A. Peiponen. Linnun silmin : lintujen näköaisti, ulkonäkö ja sukupuolivalinta. Yliopistopaino 2000.
Dawkins, Richard: Geenin itsekkyys.  ((The Selfish Gene, 1976, 1989.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Art House, 1993.  ISBN 951-884-107-1
Viitala, Jussi: Inhimillinen eläin, eläimellinen ihminen. Sosiaalisen käyttäytymisen avaimet.  Jyväskylä:  Atena, 2003.  ISBN 951-796-301-7
Leo Lehtonen, Kalevi Raitasuo. Lintujen elämänpiiri. WSOY 1953.
Telkänranta, Helena: Millaista on olla eläin?.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2015.  ISBN 978-952-222-524-5
Linnuilla ruoan kerjääminen ja syöttäminen ovat vaistotoimintoja. Tumman esineen, joka yleensä on emolintu, lähestyminen kohti pesää laukaisee poikasissa reaktion, jossa suu avataan ammolleen. Värikäs kita taas laukaisee lintuemossa ruokkimisreaktion.
Kun hauki on nälkäinen se voi käydä kiinni mihin vain.
Leijonapari
Ultrakevyeeseen lentokoneeseen leimautuneita hanhia.
Papukaijat ovat yleensä taitavia jäljittelemään muiden lajien ääniä
Henry Eriksson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Henry Eriksson (vas.) ja Lennart Strand. |  Henry Eriksson (vas.) ja Lennart Strand. |  Henry Eriksson (vas.) ja Lennart Strand. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 1 500 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1946 | 1 500 metriä |  |
Knut Henry Eriksson (23. tammikuuta 1920 Krylbo, Ruotsi – 8. tammikuuta 2000 Gävle) oli ruotsalainen yleisurheilija ja 1 500 metrin olympiavoittaja Lontoossa 1948.
Eriksson aloitti uransa seiväshyppääjänä, mutta joutui eräässä seuraottelussa juoksemaan 1 500 metriä varamiehenä ja päätti vaihtaa lajia.
Eriksson otti osaa EM-kisoihin 1946 Oslossa ja sai hopeaa 1 500 metrillä maanmies Lennart Strandin voittaessa. Vuoden 1947 Ruotsin mestaruuskilpailuissa Strand ja Eriksson kävivät tiukan loppukirikamppailun Strandin voittaessa uudella maailmanennätyksellä 3.43,0. Eriksson oli toinen uransa parhaaksi jääneellä ajalla 3.44,4.
Lontoon olympialaisissa Strand oli ennakkosuosikki. Finaalipäivänä sää oli kurja ja kilpailu käytiin rankkasateessa vettyneellä radalla. Runsas kierros ennen maalia Eriksson ja Strand repäisivät itsensä eroon muusta joukosta ja viimeisen kierroksen alkaessa he olivat jo toistakymmentä metriä edellä kolmantena ollutta Hollannin Wim Slijkhuisia. Viimeisessä kaarteessa Strand yritti ohittaa johdossa ollutta Erikssonia, mutta turhaan. Eriksson voitti Strandin noin puolella sekunnilla olosuhteisiin nähden hyvällä ajalla 3.49,8.
Eriksson oli mukana Gefle IF:n 4 × 1 500 metrin ja 4 × mailin maailmanennätyksen juosseissa joukkueissa.
Kun vuoden 1956 olympialaisten ratsastuskilpailut järjestettiin Australian karanteenimääräysten takia Tukholmassa, Eriksson oli yksi kolmesta olympiatulen sytyttäjästä.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 m 1.52,5
1 500 m 3.44,4
2 000 m 5.13,6
3 000 m 8.16,8
5 000 m 14.40,0
Erogeeninen alue

Erogeeniset alueet
Erogeeninen alue on kehossa oleva alue, jonka koskettelu ja hyväily tuottaa seksuaalista mielihyvää. Erogeeniset alueet ovat herkkiä kosketukselle, koska niissä on paljon sensorisia hermopäätteitä. Erogeenisten alueiden koskettelusta voi seurata monimutkaisia fysiologisia reaktioita, joihin liittyy oksitosiinin erityksen lisääntyminen aivolisäkkeestä, mikä herkistää ihoa ja lisää sukuelinten tuntoherkkyyttä.
Erogeenisia alueita on useimmilla naisilla esimerkiksi korvalehdissä, kaulalla, hartioissa, niskassa, kyynärtaipeissa, kainaloissa, ristiselässä, navassa, reisien sisäpinnoilla, nänneissä, varpaissa, sormissa, sukupuolielimissä sekä välilihan ja peräaukon seudulla. Häpykieli on naisen erogeenisin alue. Toinen erityisen erogeeninen kohta on G-piste emättimen etuseinämässä.
Miehen erogeenisia alueita ovat sukuelimet, nännit, niska, kaula, hartiat, reisien sisäpinnat, välilihan ja peräaukon seutu, varpaat ja sormet. Peniksen pää on kaikkein erogeenisin alue.
Vuonna 2013 julkaistun yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan erogeeniset alueet ovat lähes samat kaikilla ihmisillä sukupuolesta ja seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta. Kaikkein erogeenisimmat alueet olivat tutkimuksen mukaan sukupuolielimet, huulet, korvat, sisäreidet ja olkapäät. Sen sijaan jaloissa ei ole erogeenisia alueita.
Eroiadai (Antiokhis)

| Eroiadai> Ἐροιάδαι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ei tiedossa
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Antiokhis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Eroiadēs (Ἐροιάδης)
Bulen jäseniä:  1
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eroiadai (m.kreik. Ἐροιάδαι, lat. Eroeadae) oli antiikin aikainen Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Eroiadain sijaintipaikkaa ei tunneta, koska sitä ei kuvata antiikin säilyneessä kirjallisuudessa, eikä siitä ole tehty arkeologisia löytöjä. Antiokhis-fylen Eroiadaita ei tule sekoittaa toiseen Eroiadai-nimiseen demokseen, joka kuului Hippothontis-fyleen ja jonka sijainti tunnetaan paremmin.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Eroiadēs (Ἐροιάδης).
Erythrai (Boiotia)

| Erythrai> Ἐρυθραί.Sijainti |
| --- | --- |
 Erythrai
Koordinaatit:  38°14′23″N, 23°24′28″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Dáfni, Dervenochória, Tanágra, Boiotia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erythrai (m.kreik. Ἐρυθραί, joskus myös Erythra, Ἐρυθρά, lat. Erythrae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotiassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Dervenochórian Dáfnin kylän länsipuolelle Tanágran kunnassa.
Erythrai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) pohjoisrinteellä Parasopian eli Asopos-joen laakson etelälaidalla. Pausaniaan mukaan kaupunki oli saanut kreikkalaisessa mytologiassa nimensä Erythraksesta, Leukonin pojasta.
Varhaisin maininta Erythraista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se mainitaan yhtenä boiotialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Plataiain taistelun aikaan persialaissodissa vuonna 479 eaa. Erythrai oli yksi paikoista, joiden tienoille persialaisten armeija oli aluksi ryhmittynyt. Pausaniaan aikaan 100-luvulla jaa. kaupunki oli raunioina.
Eräjärven vaakuna

Eräjärven vaakuna (1962–1972)
Eräjärven kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä. Eräjärven nimi viittaa muinaisiin eränkävijöihin, ja vaakunassa esiintyvä puiset ongenkoukut olivat näiden kalastuksessa käyttämiä alkukantaisia työkaluja.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. huhtikuuta 1962. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme hopeista, puusta tehtyä ongenkoukkua vieretysten”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 1973 Eräjärven yhdistyttyä Oriveden kuntaan.
Eräpyhä

Eräpyhä on kallioinen niemi Längelmävedessä Oriveden Eräjärvellä Uiherlan kylän Eräpyhän kulmakunnalla. Niemessä on luonnonsuojelualue ja virkistysalue. Niemen kärjessä, noin 25 metrin korkeudella vedenpinnasta on pronssikautiseksi hautaröykkiöksi määritelty kiviraunio, jota kutsutaan Nunnankirkoksi. Eräpyhän niemi on valtakunnallisesti merkittävä kallioalue sekä maisemallisin, geologisin että biologisin perustein. Erityisen huomattava on alueella oleva liki kilometrin pituinen kalliojyrkänne.
Eräkirjallisuus

Eräkirjallisuus on tieto- tai kaunokirjallisuutta, jossa kuvataan erämaissa metsästämistä, kalastusta, vaeltelua tai senkaltaista toimintaa. Eräkirjallisuudessa voi olla matkakirjallisuudenkin piirteitä. Eräkirjallisuuden keskeinen funktio on kulttuurin ja luonnon vuoropuhelun elämyksellinen vahvistaminen.
Tunnettuja suomeksi käännettyjä englanninkielisiä eräkirjoja ovat esimerkiksi Henry David Thoreaun Elämää metsässä (1854) ja Ernest Hemingwayn Afrikan vihreät kunnaat (1935). Suomalainen eräkirjallisuus liittyy valtaosin Lappiin. Suomalaisia eräkirjoja ovat esimerkiksi Juhani Ahon Lohilastuja ja kalakaskuja (1921), monet A. E. Järvisen 1920-luvulta lähtien julkaisemat kirjat, Antti Tuurin Perhokalastuksen alkeet (1978), Yrjö Kokon Laulujoutsen (1950), Valter Keltikankaan Seitsemän tuntia erämaata (1977), Raimo O. Kojon Pohjoiset erämaat (1977), Veikko Huovisen toimittama Pohjoiset erätarinat (1968), Seppo Saraspään Pystykorva kerrostalossa: eränovelleja (1995) ja Mauri Paasilinnan Lapinhullu ja muita tarinoita (1997).
On esitetty vahva väite, että eräkirjallisuus olisi yksinomaan suomalainen ilmiö, tai "kaikkein suomalaisin kirjallisuusgenre". Tästä seuraisi, että suomalaisilla on velvoite säilyttää laji. Aiheesta on käyttänyt puheenvuoroja toimittaja ja kirjailija Monni Himari.
Erland

| Erland |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  3. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Erlanti, Erlantti, Erla, Eela
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  pohjoismainen, vieras
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erland on pohjoismainen miehen etunimi. Nimi johtuu vierasta tarkoittavasta sanasta.
Suomessa nimi Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 2717 henkilölle. Suomessa nimi on ollut käytössä lähinnä Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Erlandin nimipäivä on 3. marraskuuta.
Tunnettuja Erlandeja

Erland Aarnio (1881–1938), suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraatti
Erland Almkvist (1912–1999), ruotsalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti
Erland Colliander (1873–1953), suomalainen toimittaja, teatterikriitikko ja tietokirjailija
Erland Haapaniemi (1894–1962), suomalainen päätoimittaja ja Maalaisliiton kansanedustaja
Erland Herkenrath (1912–2003), sveitsiläinen käsipalloilija
Erland Hjärne (1887–1969), ruotsalainen historioitsija
Erland Hytönen (1869–1931), suomalainen pankinjohtaja ja päätoimittaja
Erland Josephson (1923–2012), ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, kirjailija ja teatterinjohtaja
Erland von Koch (1910–2009), ruotsalainen säveltäjä
Erland Nordenskiöld (1877–1932), ruotsalainen tutkimusmatkailija ja kansatieteilijä
Erland Piirinen (1869–1949), suomalainen toimitusjohtaja ja kirjallisuuden suomentaja
Erland Sihvonen (1873–1967), suomalainen lähetyssaarnaaja
Erland Stenberg (1838–1896), suomalainen opettaja ja kuvanveistäjä
Erilaisruokaiset

| Erilaisruokaiset |
| --- | --- |
 Puuvillakärsäkäs (Anthonomus grandis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga  Emery, 1886
Osalahkot
 Bostrichiformia  Cucujiformia  Elateriformia  Scarabaeiformia  Staphyliniformia 
Katso myös
   Erilaisruokaiset Wikispeciesissä   Erilaisruokaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erilaisruokaiset (Polyphaga) on kovakuoriaisten (Coleoptera) alalahko.
Alalahko kattaa suurimman osan kovakuoriaisista, ja sen jäsenet ovat omaksuneet hyvinkin erilaisia elintapoja. Sopeutuminen on vaikuttanut positiivisesti niiden suureen monimuotoisuuteen. Myös samaan alalahkoon kuuluvien eri heimojen toukat voivat olla hyvin erinäköisiä, mutta niille kaikille tunnusomainen piirre on enintään nelijaokkeiset raajat, joissa on vain yksi kynsi. Harvoissa tapauksissa raajat saattavat puuttua kokonaan.
Alalahkon kuoriaiset on aikaisemmin ryhmitelty lähinnä tuntosarvien rakenteen perusteella. Tuoreemmassa erottelussa huomiota kiinnitetään myös moniin muihin tuntomerkkeihin, minkä vuoksi lajien todellisista sukulaisuussuhteista tiedetään tarkemmin.
Erilaisruokaisten osalahkot

Bostrichiformia
Cucujiformia
Elateriformia
Scarabaeiformia
Staphyliniformia
Aiheesta muualla

ITIS: Polyphaga (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q147877  Wikispecies: Polyphaga (Coleoptera)  ADW: Polyphaga  AFD: Polyphaga  BugGuide: 40606  EoL: 46837289  Fauna Europaea: 11014  Fauna Europaea (new): 61b64244-2103-40e4-b029-1eb349ac7565  iNaturalist: 71130  ITIS: 112747  NBN: NHMSYS0001719665  NCBI: 41084  NZOR: 077114ee-5104-4a42-96ed-7558691f819e  Open Tree of Life: 684689  Paleobiology Database: 69199  PPE: polyphaga
Eräneuvos

Eräneuvos (ruots. ödemarksråd) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa. Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1989.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 2.6.1989  | Seemi Pihlajamäki  | riistapäällikkö | Seinäjoki  |   |
|  2.  | 7.6.1991  | Niels Torp | riistanhoitaja | Hattula  |   |
|  3.  | 3.6.1994  | Arto Mela | maanviljelijä | Nummi-Pusula  |   |
|  4.  | 15.11.1996  | Pekka Reinikka | aluejohtaja, metsänhoitaja | Kuopio  |   |
|  5.  | 28.6.2002  | Juha K. Kairikko | toiminnanjohtaja  | Vihti  |   |
|  6.  | 26.11.2004  | Lorenz Uthardt | maatalousyrittäjä, agrologi | Malax/Maalahti  |   |
|  7.  | 1.12.2006  | Simo Syrilä | ent. lehtori, filosofian maisteri  | Laihia |  |
|  8.  | 30.11.2007  | Olavi Joensuu | erätalouspäällikkö, fil. maist.  | Kiiminki |  |
|  9.  | 8.5.2015  | Reijo Orava | Suomen riistakeskuksen johtaja, agronomi  | Nurmijärvi |   |
|  10.  | 27.6.2018  | Lars Ahlström | maanviljelijä, merkonomi | Helsinki |  |
|  11.  | 19.12.2018  | Jaakko Ojanperä | ent. projektipäällikkö, rakennusmestari | Helsinki |   |
Erotiikka

William-Adolphe Bouguereau, Kylpijä, 1870.
Erotiikka (< kreikk. erōtiko's, 'rakkautta koskeva') on aistillista rakkautta ja rakkauselämää tai yleisesti seksuaalisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ermoú

| Ermoú Οδός Ερμού |
| --- | --- |
 Ermoú-katua.
Maa:  Kreikka
Kaupunki:  Ateena
Tieluokka:  katu
Pituus:  1,1 km
Alkupiste:  Kerameikós
Päätepiste:  Sýntagma (1,1 km)
Ermoú (kreik. Οδός Ερμού, Odós Ermoú, ”Hermeen katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se kulkee Kerameikóksesta Sýntagma-aukiolle Thiseíon, Monastirákin ja Psyrín kaupunginosien halki.
Ermoú-katu rakennettiin 1800-luvulla ja se on omistettu kreikkalaisen mytologian kauppiaiden jumalalle Hermeelle. Katu on vanhan Ateenan pääkatuja ja muodostaa eteläisen sivun vanhan keskustan katukolmiossa, jonka kulmissa ovat Sýntagma- ja Omónoia-aukiot sekä Kerameikós. Kolmion muut kadut ovat Panagí Tsaldári ja Stadíou. Ermoú toimi pitkään Ateenan sisääntuloväylänä Pireuksesta päin. Kerameikóksessa Ermoú päättyy Panagí Tsaldári -katuun ja Sýntagma-aukion päässä sen länsilaidan Filellínon-katuun. Ermoún tärkeimpiä poikkikatuja ovat muun muassa Athinás ja Aiólou.
Kadun itäpää Sýntagma-aukiolta Aiólou-kadulle on kävelykatua, ja se on Ateenan keskeisimpiä, suosituimpia ja kalleimpia ostoskatuja. Kadun keskellä pienellä aukiolla sijaitsee Panagía Kapnikaréan kirkko, joka on Ateenan vanhimpia. Se joutui 1800-luvulla kadun linjauksen tielle, mutta säästettiin. Monastirákissa kadun varrella sijaitsee Monastirákin aukio.
Ermoú-katua.
Ermoú-katua ilta-aikaan.
Panagía Kapnikaréan kirkko kadun keskellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ermoú Wikimedia Commonsissa
Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet
| --- | --- |
Moottoritiet:   A1 (PATHE)  A6 (Attikí Odós) 
Valtakadut:   Alexándras  Andréa Syngroú  Athinón  Kifisías  Konstantinoupóleos  Mesogeíon  Vasiléos Konstantínou  Vasilíssis Amalías  Vasilíssis Ólgas  Vasilíssis Sofías  Vouliagménis 
Kadut:   Aiólou  Akadimías  Athinás  Dionysíou Areopagítou  Ermoú  Filellínon  Ierá Odós  Iródou Attikoú  Mitropóleos  Óthonos  Panepistimíou  Patisíon (28is Oktovríou)  Peiraiós (Panagí Tsaldári)  Sólonos  Stadíou  Tripódon  Vasiléos Georgíou A'  Voukourestíou
Ertil

| Ertil (Эртиль) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Ertil
 Koordinaatit: 51.8356°N, 40.79886°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Voronežin alue
Perustettu:  1897
Kaupungiksi:  1963
Väkiluku (2010):  11 387
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ertil (ven. Эрти́ль) on kaupunki Voronežin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Ertil-joen rannalla 225 kilometriä Voronežista itään. Kaupunki on Ertilin piirin keskus. Sen läpi kulkee Grjazin ja Povorinon väliseltä rautatieltä Oboronan asemalla haarautuva sivurata. Asukkaita on 11 900 henkeä (vuonna 2008).lähde?
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1897 rakennetun sokeritehtaan yhteyteen. Kaupungissa on elintarvike- ja metalliteollisuutta. Kotiseutumuseon kokoelmissa on paikallisen käsityötaiteen tuotteita. Kaupungiksi Ertil nimettiin vuonna 1963.
Aiheesta muualla

Ertilin piiri Voronežin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ersatz Tátra -luokka

| Ersatz Tátra -luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  880 t (suunniteltu) 1 045 t (kuormattu)
Pituus:  84,6 m (vesiraja) 85,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,8 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  2-akselinen AEG-Curtis -turbiinimoottori, 22 360 shp
Nopeus:  32,6 solmua
Miehistöä:  114
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 10 cm/50 tykkiä 6 × 6,6 cm/45 tykkiä 1 × 8 mm konekivääri 4 × 45 cm torpedoputkea
Ersatz Tátra -luokka oli Itävalta-Unkarin laivaston neljän hävittäjän muodostama alusluokka.
Alukset

Osana vuosien 1914-1915 laivasto-ohjelmaa tehtiin 28. toukokuuta 1914 lisätilaus kuudesta Tátra-luokan aluksesta, mutta töitä ei koskaan aloitettu ensimmäisen maailmansodan alettua. Sodassa kärsittyjen tappioiden korvaamiseksi sekä kipeästi kaivattujen saattokykyisten alusten hankkimiseksi tilattiin 1916 lopulta neljä alusta.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Triglav | Danubius, Porto Ré | 24. elokuuta 1916 | 24. helmikuuta 1917 | 27. heinäkuuta 1917 | Italialle 26. syyskuuta 1920 nimellä RN Grado poistettu palveluksesta 30. syyskuuta 1937 |
| SMS Lika | Danubius | 24. elokuuta 1916 | 8. toukokuuta 1917 | 6. syyskuuta 1917 | Italialle 26. syyskuuta 1920 nimellä RN Cortellazzo poistettu palveluksesta 5. tammikuuta 1939 |
| SMS Dukla | Danubius | 11. syyskuuta 1916 | 18. heinäkuuta 1917 | 7. marraskuuta 1917 | Ranskalle 1920 nimellä Matelot Leblanc poistettu palveluksesta 1936 |
| SMS Uzsok | Danubius | 25. syyskuuta 1916 | 26. syyskuuta 1917 | 25. tammikuuta 1918 | Italialle 26. syyskuuta 1920 nimellä RN Monfalcone poistettu palveluksesta 5. tammikuuta 1939 |
Anders Eriksson (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 19. huhtikuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Maarianhamina, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 195 cm
Junioriseurat
: IFK Mariehamn
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1983–1985 | IFK Mariehamn | – | (18) |
| 1986 | Jaro | 22 | (3) |
| 1987 | IFK Mariehamn | 22 | (20) |
| 1988–1989 | Jaro | 41 | (4) |
| 1990 | KPV | 21 | (2) |
| 1991–1992 | RoPS | 38 | (4) |
| 1993 | Bryne FK | 17 | (1) |
| 1994–1995 | Lyn | 18 | (1) |
| 1996 | Östers IF | 15 | (0) |
| 1997 | FC Inter | 8 | (0) |
| 1997–1998 | IFK Mariehamn | 34 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 236 | (38) |
Maajoukkue
| 1992–1995 | Suomi | 15 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Anders Eriksson (s. 19. huhtikuuta 1965 Maarianhamina) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Eriksson valittiin Veikkausliigan legendaksi 2007.
Seurajoukkueura

Eriksson debytoi pääsarjatasolla kaudella 1989 FF Jarossa. Kaudeksi 1990 hän siirtyi Kokkolan Pallo-Veikkoihin, jonka jälkeen hän pelasi seuraavat kaksi kautta Rovaniemen Palloseurassa. Sieltä hän lähti pelaaman useammaksi kaudeksi ulkomaille Norjaan ja Ruotsiin. Suomeen hän palasi pelaamaan liigaan kaudeksi 1997 FC Interiin. Hän kuitenkin lopetti uransa huipputasolla 32-vuotiaana ja siirtyi siviilitöihin Maarianhaminaan.
Maajoukkueura

Eriksson kuului 1990-luvun alkupuolella Suomen A-maajoukkueeseen, jossa hän pelasi yhteensä 15 ottelua ja teki yhden maalin.
Aiheesta muualla

Anders Eriksson National-football-teams.comin sivuilla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
HMS Eriskay

| HMS Eriskay |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fleming & Ferguson, Paisley
Laskettu vesille:  28. elokuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  8. lokakuuta 1943
Loppuvaihe:  uponnut 12. marraskuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  545 t
Pituus:  49,99 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,38 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  850 ihp
Nopeus:  12 Solmua
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  1 x 12 naulan QF Mk V -tykki 3 x Oerlikon 20 mm  -ilmatorjuntatykkiä 2 x .303 Browning -konekivääriä 2 syvyyspomminheitintä, joihin sisältyi 35 Mk VII-syvyyspommia
HMS Eriskay (viirinumero T217) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Isles-luokan aseistettu sukellusveneidentorjuntatroolari.
Valmistus

Alus tilattiin 17. toukokuuta 1941 Fleming and Fergusonilta Paisleystä. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1942.
Palvelus

Alus lainattiin 8. lokakuuta 1943 Portugalin laivastolle, joka nimesi sen NRP P8:ksi. Alus palautettiin 26. kesäkuuta 1945 kuninkaalliselle laivastolle, minkä jälkeen se osallistui Välimeren saattueiden suojaamiseen. Alus haaksirikkoutui 12. marraskuuta 1945 São Jorgen edustalla Azorien rannikolla.