stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gelalaisten aarrekammio

| Gelalaisten aarrekammio> Θησαυρὸς τῶν Γελωίων (Aarrekammio XII) |
| --- | --- |
 Gelalaisten aarrekammion rauniot.
Sijainti:  Olympian arkeologinen alue, Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  37°38′21″N, 21°37′54″E
Rakennustyyppi:  aarrekammio
Valmistumisvuosi:  n. 575–550 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gelalaisten aarrekammio (m.kreik. Θησαυρὸς τῶν Γελωίων, Thēsauros tōn Gelōiōn), tutkimuksessa myös Aarrekammio XII, oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Sen rakennutti Sisilian Gelan kaupunki. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Gelalaisten aarrekammion rauniot.
Gelalaisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575–550 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Gelalaisten aarrekammio oli näistä kahdestoista ja viimeinen lännestä päin laskettuna. Sen länsipuolella sijaitsi Megaralaisten aarrekammio.
Gelalaisten aarrekammio oli Olympian suurin aarrekammio. Se oli pienen kreikkalaisen temppelin näköinen rakennus, joka edusti doorilaista tyyliä, ja jossa oli Olympian aarrekammioista ainoana prostyyli heksastyyli portiikki, toisin sanoen sen julkisivussa oli leveyssuunnassa kuusi ja syvyyssuunnassa kaksi pylvästä. Portiikki lisättiin noin vuonna 500 eaa. Rakennuksen cellan leveys oli noin 13,18 metriä ja pituus noin 10,98 metriä. Julkisivu oli etelään päin. Cellan sisällä katsotaan olleen neljä pylvästä peräseinällä ja neljä pylvästä kummallakin sivuseinällä. Cellassa oli myös suuri patsas, josta on jäljellä jalusta.
Aarrekammio oli päällystetty terrakottaverhouksella, joka oli koristeltu mustalla, punaisella ja valkoisella maalatuilla geometrisilla kuvioilla. Tällainen verhous suojasi yleensä puisia tai savitiilisiä rakennuksia. Koska aarrekammio oli tehty kivestä, se vaikuttaa olleen ennemmin tarkoituksellinen tyylikeino.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gelalaisten aarrekammio Wikimedia Commonsissa
François Georges-Picot

François Georges-Picot
François Marie Denis Georges-Picot (21. joulukuuta 1870 – 20. kesäkuuta 1951) oli ranskalainen diplomaatti. Hänet tunnetaan erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskan ja Ison-Britannian välillä solmitun Sykes–Picot-sopimuksen allekirjoittajana. 1916 Picot ja Mark Sykes neuvottelivat sopimuksen, jossa Ranska ja Iso-Britannia sopivat Osmanien valtakunnan alueiden jakamisesta Lähi-idässä sodan jälkeen. Sodan alussa hän toimi Ranskan konsulina Beirutissa.
Käännös suomeksi
George E. Goodfellow

George E. Goodfellow
George Emory Goodfellow (23. joulukuuta 1855 – 7. joulukuuta 1910) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja luonnontutkija, jota pidettiin Yhdysvaltain merkittävimpänä ampumahaavojen hoidon asiantuntijana. Toimiessaan lääkärinä Arizonan Tombstonessa, hän hoiti niin lainvalvojien kuin lainsuojattomien ampumavammoja; potilaiden joukossa olivat mm. Virgil ja Morgan Earp, jotka haavoittuivat O. K. Corralin taistelussa. Hän suoritti ensimmäisen virallisesti rekisteröidyn laparotomian potilaalle, jota oli ammuttu vatsaan. Hän oli myös ensimmäinen kirurgi, joka suoritti perineaalisen prostatektomian suurentuneen eturauhasen poistamiseksi. Hän oli edelläkävijä spinaalianestesian käytössä ja ampumahaavojen steriileissä hoitomenetelmissä. Goodfellow’ta pidetään yleisesti ensimmäisenä siviilipuolen traumakirurgina.
Lääketieteellisen uransa lisäksi Goodfellow tutki maanjäristyksiä ja julkaisi ensimmäisen kartan maanjäristyksen aiheuttamista repeämistä Pohjois-Amerikassa, haastatteli Geronimoa, tutki gilaliskojen myrkkyä ja oli mukana solmimassa rauhansopimusta Yhdysvaltain-Espanjan sodassa. Goodfellow oli myös taitava nyrkkeilijä. Opiskellessaan ensimmäistä vuotta Yhdysvaltain laivastoakatemiassa, hänestä tuli akatemian nyrkkeilymestari. Hänet kuitenkin erotettiin hakattuaan ensimmäisen laitoksessa opiskelleen afroamerikkalaisen, James H. Conyersin.
Hän jätti Tombstonen vuonna 1889 ja perusti menestyksekkään praktiikan Tucsoniin, ennen kuin muutti San Franciscoon vuonna 1899 ja avasi praktiikan siellä. Hän menetti praktiikkansa ja henkilökohtaisen omaisuutensa San Franciscon maanjäristyksessä 1906, minkä jälkeen hän muutti takaisin Lounais-Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli Southern Pacific Railroad -yhtiön ylilääkäri. Goodfellow sairastui 1910 ja kuoli myöhemmin samana vuonna Los Angelesissa.
GAZ-63

| GAZ-63 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  GAZ
Edeltäjä:  GAZ-51
Seuraaja:  GAZ-66 
Mitat ja massat
Omamassa:  3 200 kg
Pituus:  5 525 mm
Leveys:  2 200 mm
Korkeus:  2 245 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Teho:  85 kW
Vetotapa:  4×4
Vaihteisto:  4+1
GAZ-63 on neuvostoliittolaisen GAZ:in valmistama kuorma-auto. Ajoneuvon rakenne perustuu GAZ:n aikaisemman GAZ-51 -kuorma-auton rakenteeseen. Ajoneuvoa valmistettiin useana eri versiona vuosina 1948–1968 sekä siviili- että sotilaskäyttöön. Kuljetuksen lisäksi GAZ-63:a käytettiin myös paloautona. GAZ-63:n pohjalta suunniteltiin myös BTR-40-sotilasajoneuvo.
Kuvagalleria

GAZ-63:n paloautomalli .
GAZ-63 ja säiliövaunu.
Ponttoonisillalla varustettu GAZ-63.
GAZ-63 radioauto jonka takatilassa on MOST-2 radioasema.
Aiheesta muualla

www.sovavto.net
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:GAZ-63
Käännös suomeksi
Genesis (sarjakuva)

| Genesis> The Book of Genesis |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Robert Crumb
Kieli:  englanti
Genre:  sarjakuva
Julkaistu:  2009
Suomennos
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  220
ISBN:  978-951-851-294-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Genesis (engl. The Book of Genesis) on Robert Crumbin vuonna 2009 ilmestynyt sarjakuvaromaani.
Aiheesta muualla

Jyrki Jantunen: Robert Crumb teki sarjakuvan Mooseksen kirjasta: ”Raamattu ei ole niin helppo kuin Avatar”. Suomen kuvalehti 1.2.2010.
Kalle Vaarala: Genesis (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 5.2.2010.
Veli Loponen: Genesis kuvittanut R. Crumb. Kvaak.fi 7.4.2010.
Ville Ropponen: Tuoreesti piirretty perusmyytti[vanhentunut linkki]. Parnasso 3/2010.
Pauli Juusela: Sanatarkka sarjakuva Genesiksestä[vanhentunut linkki]. Vantaan Lauri 2.9.2010.
Aulai

| Aulai> Αὐλαί.Sijainti |
| --- | --- |
 Aulai
Koordinaatit:  36°45′38″N, 28°8′4″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Orhaniye, Muğla
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aulai (m.kreik. Αὐλαί, lat. Aulae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Orhaniyeta.
Aulain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Aulai kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–415/414 eaa.
Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Auliatēs (Αύλιάτης), Auliētēs (Αὐλιήτης) ja Auleatēs (Αὐλεάτης).
Sampo Aunio

Sampo Aunio (s. 27. maaliskuuta 1986 Kokkola) on kokkolalainen olympiatyylin nyrkkeilijä. Hän edustaa Kokkolan Veikkoja. Aunio on nyrkkeillyt 71 ottelua, joista voittoja on 47 ja häviöitä 24. Hänellä on 16 edustusta Suomen maajoukkueessa.lähde?. Hän on voittanut miesten SM-kultaa 69-kiloisten sarjassa vuonna 2010 sekä saavuttanut SM-pronssia 69-kiloisten sarjassa vuosina 2004 ja 2012 ja 64-kiloisten sarjassa vuonna 2005.
Adolf Galland

| Adolf Galland |
| --- | --- |
 Kenraalimajuri Adolf Galland vuonna 1942.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1912  Westerholt, Saksa
Kuollut: 9. kesäkuuta 1996 (84 vuotta)  Remagen, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1932–1945
Taistelut ja sodat:  Espanjan sisällissota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  rautaristin ritariristi tammenlehvin, miekoin ja timantein
Joukkoyksikkö:  Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”
Adolf Josef Ferdinand Galland (19. maaliskuuta 1912 Westerholt, Saksa – 9. helmikuuta 1996 Remagen-Oberwinter, Saksa) oli toisen maailmansodan hävittäjälentäjä ja natsi-Saksan hävittäjäilmavoimien komentaja General der Jagdflieger vuosina 1941−1945. Galland saavutti 103 ilmavoittoa ja sai rautaristin ritariristin tammenlehvin, miekoin ja timantein. Gallandin pudotussuhde oli 4.09.
Nuoruus

Galland oli nelilapsisen perheen toinen lapsi. Hän harrasti jo kouluaikanaan ensin lennokkeja ja sitten liitokoneita; näillä virallisesti rohkaistuilla harrastuksilla pystyttiin kiertämään Versailles’n rauhansopimuksen määräyksiä ja kouluttamaan lentäjiä. Myös kaksi hänen veljistään oli sotilaslentäjiä: Paul Galland kaatui vuonna 1942 ja Wilhelm-Ferdinand ”Wutz” Galland vuonna 1943.
Galland valmistui Hindenburg Gymnasiumista Buerissa vuonna 1932 ja sai palkinnoksi isältään valmistumisen johdosta Grunau-Baby purjekoneen. Tällä koneella hän lensi rinnetuulessa 2h 6min ja 5s kestävän paikallisen aikalento-ennätyksen. Hän osallistui Braunschweisissa kymmenen päivää kestäviin valintakokeisiin ja pääsi opiskelemaan Lufthansan ilmailukouluun ennen kuin siirtyi uuteen ja Versailles’n rauhansopimuksen vastaiseen Luftwaffeen vuonna 1933. Samana vuonna hän oli mukana ryhmässä, joka koulutettiin hävittäjälentäjiksi Italian ilmavoimissa. Vuonna 1934 Galland astui virallisesti aktiivipalvelukseen maavoimiin. Tänä aikana hän suoritti upseeritutkinnon luutnantiksi lokakuussa 1934. Vuonna 1935 Luftwaffen salaus lopetettiin. Samana vuonna Galland siirtyi Jagdgeschwader 2 ”Richthofenin” ensimmäiseen hävittäjäryhmään, joka silloin sijaitsi Döberitzissä.
Vuonna 1935 Gallandille sattui onnettomuus matalalla suoritetun syöksykierteen oikaisun myöhästyessä. Hän sai kallonmurtumia ja vasen silmä vahingoittui. Hän sai jatkaa lentäjän uraansa komentajan ”hukatessa” lääkärinlausunnon. Vuonna 1936 hän oli uudelleen onnettomuudessa yrittäessään laskua epäkuntoisella koneella. Lausunto silmän kunnosta paljastui johtaen selvityksiin ja uuteen lääkärintarkastukseen lentokelpoisuuden toteamiseksi. Galland selviytyi näöntarkastuksesta opettelemalla toverinsa varastaman tarkistustaulun ulkoa.
Legion Condor

Espanjan sisällissodan aikana hän komensi Legion Condorin laivuetta El Ferrolissa vuoden 1937 keskivaiheilla. Tällöin hänen käytössään oli kaksitasoinen Heinkel He 51, jolla hän suoritti yli 300 tehtävää. Vuonna 1939 hänelle myönnettiin Espanjan risti.
Puola ja Englanti

Juuri ennen toisen maailmansodan puhkeamista Galland ylennettiin kapteeniksi. Sodan alettua hän toimi ilmasta-maahan operaatioissa Puolan offensiivissa. Vuoden 1940 huhtikuussa Galland siirrettiin Jagdgeschwader 27 -hävittäjärykmenttiin, rykmentin komentajan adjutantiksi. Kesäkuusta 1940 lähtien Galland lensi Jagdgeschwader 26 ”Schlageterissä”, III./JG 26:n laivueenkomentajana (saks. Gruppenkommandeur), taistelussa Britanniasta. Yksikkö toimi Pas de Calaisista käsin Messerschmitt Bf 109 E-koneilla. Galland ylennettiin heinäkuussa majuriksi, elokuussa 1940 hän sai komennuksen JG 26:n rykmentinkomentajaksi (saks. Geschwaderkommodore) ja marraskuussa hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Vuoden 1940 loppuun mennessä Gallandilla oli 58 ilmavoittoa. Hänet ammuttiin alas kaksi kertaa saman päivän, 21. kesäkuuta 1941, aikana.
Gallandin mielestä Messerschmitt Bf 109 F-version aseistus oli liian kevyt, joten hänellä oli käytössään aseistuksen osalta sarjatuotantokoneista poikkeavia hävittäjiä. Näitä olivat muun muassa kaksi Bf 109 F-2 -koneyksilöä, joista toiseen oli asennettu 20 mm:n siipitykit (kuten E-versiossa) ja toiseen 13 mm:n runkokonekiväärit 7,9 mm:n konekiväärien tilalle. Gallandin nimikkokoneissa oli lisäksi useiden lähteiden mukaan sikarinsytytin ja -pidike. Tämä oli ylellisyys josta hän ei myöhemminkään luopunut.
General der Jagdfliegeriksi

Gallandin saavutettua 97:n voittonsa marraskuussa 1941, Hermann Göring valitsi hänet General der Jagdfliegeriksi Werner Möldersin jälkeen, joka oli saanut surmansa Heinkel He 111 -pommikoneen lento-onnettomuudessa matkustajana matkalla Ernst Udetin hautajaisiin. Gallandista tuli Saksan nuorin kenraali. Tässä asemassa hänellä ei ollut muita esimiehiä kuin itse Adolf Hitler ja Hermann Göring. Hän ei enää osallistunut taistelulentoihin, mutta järjesti ilmapuolustuksen Scharnhorstin, Gneisenaun ja Prinz Eugenin Kanaalin läpipurjehdusta varten ja vastasi valtakunnan ilmapuolustuksesta. Toukokuun 22. päivä vuonna 1943 Galland lensi yhtä ensimmäisistä Messerschmitt Me 262 -prototyypeistä.
Saksan tappio ilmasodassa

Galland kritisoi jatkuvasti esimiestään Göringiä ja etääntyi natsihierarkiasta. Eräässä vaiheessa Göring aikoi pidättää Gallandin mutta ei saanut Hitleriltä siihen lupaa. Galland yritti vaikuttaa Hitlerin mielipiteeseen Me 262 -koneen käyttämiseen hävittäjänä kehottamalla palkittavia hävittäjäohjaajia korostamaan teknisesti ylivoimaisen hävittäjän saamisen tärkeyttä keskustelussa Hitlerin kanssa.Tällaista keskustelua kuvailee ässä Johannes Steinhoff. Galland oli raivoissaan Hitlerin päätöksessä antaa käsky puhua Me 262 -suihkukoneesta vain pika- tai salamapommittajana.  Gallandille ei myöskään kerrottu aikeista käyttää Yhdysvaltojen päiväpommituslentojen massatorjuntaan kokoamaansa hävittäjäreserviä Ardennien hyökkäyksen tukemiseen. Hän vastusti hävittäjien siirtoa valtakunnanpuolustuksesta länsirintamalle tukikohtaverkoston ja sen organisaation hajottua peräännyttäessä. Galland erotettiin tammikuussa 1945 ”hävittäjäkapinan” jälkeen ja hänen paikkansa otti Gordon Gollob, jota Heinrich Himmler oli suositellut Göringille Gallandin korvaajaksi.
Maaliskuussa Galland muodosti Me 262 -koneilla varustetun Jagdverband 44 -eliittiyksikön ja johti sitä viimeiseen tehtäväänsä 26. huhtikuuta 1945 asti, jolloin hän haavoittui saattohävittäjän hyökkäyksessä ahdistaessaan B-26 Marauder -pommikoneita. Hän oletti koneen olleen North American P-51 Mustang. On selvinnyt, että hänet yllätti jyrkällä puolivaakakierteellä alaspäin Republic P-47 Thunderbolt. Hän pystyi tekemään hätälaskun tukikohtaansa joka oli matalahyökkäyksen kohteena. Mekaanikon onnistui noutaa hänet telaketjuautolla turvaan.
Gallandin viimeiset lentäjät polttivat jäljellä olleet suihkukoneensa juuri ennen kuin amerikkalainen panssarikärki saarsi ne.
Sodan jälkeen

Galland vangittiin 14. toukokuuta 1945 ja hän oli sotavankeudessa 1947 saakka. Tämän jälkeen hänet otettiin Kuninkaallisiin ilmavoimiin luennoimaan taktiikasta.
Vuosina 1948–1955 Galland ja muutamat muut Luftwaffen veteraanit konsultoivat Argentiinan ilmavoimia. Focke-Wulf-lentokonetehtaan kuulu suunnittelija Kurt Tank otti Gallandiin yhteyttä kesällä 1948. Hän kertoi, että argentiinalaiset olivat tarjonneet Tankille pestiä suunnitella suihkuhävittäjää Juan Perónin hallitukselle. Tank oli keräämässä itselleen mukaan suunnittelijaryhmää, johon kuului monia hänen entisiä saksalaisia kollegoita ja työtovereita. Galland olisi enemmän kuin tervetullut kyseiseen ryhmään, joka tarvitsi kokenutta lentäjää suihkukonekouluttajaksi. Galland työskenteli Argentiinassa vuoteen 1954 ja sai tunnustukseksi muun muassa Argentiinan kunniasotilaslentäjä-arvonimen.
Galland palasi Saksaan 1954 ja perusti ilmailu- ja konsultointiyrityksen. Hänen omaelämäkertansa julkaistiin saksaksi vuonna 1954 ja suomeksi nimellä Ensimmäiset ja viimeiset vuonna 1956.
Galland oli 1969 ensi-iltansa saaneen Taistelu Englannista - elokuvan neuvonantajana.Tällöin hän myös lensi yhdessä Robert Stanford Tuckin kanssa Hispano Aviación HA-1112 -koneen kaksipaikkaisella versiolla. Kone on Rolls-Royce Merlin -moottorinen muunnos  Me 109 -tyypistä. Kyseessä oli samalla Gallandin viimeinen lento Me 109 -tyyppisellä koneella. Hän kirjoitti esipuheen Erich Hartmannin 1986 ilmestyneeseen elämäkertaan, joka ilmestyi suomeksi 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adolf Galland Wikimedia Commonsissa
Adolf Galland - Fighter General (Arkistoitu – Internet Archive)
Adolf Galland (1912 - 1996)
Adolf "Dolfo" Galland Generalleutnant (Arkistoitu – Internet Archive)
Adolf Galland German fighter ace (b.1912, d.1996)
David Baker: Adolf Galland elämäkerta, Koala-kustannus 2004
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Gallandin Messerschmitt Bf 109 E-4 kesällä 1940
Galland lentokentällä Etelä-Italiassa 1943.
Genmaicha

| Genmaicha |
| --- | --- |

Tyyppi:  vihreän teen luokka
Alkuperä:  Japani
Kuvaus:  paahdetulla ruskealla riisillä (genmai), mahdollisesti myös maissilla täydennetty vihreä tee. Teepohja on tavallisesti banchaa tai senchaa, joskus matchaa.
Genmaicha (jap. 玄米茶) on japanilainen vihreään teehen pohjautuva teeluokka. Se on useimmiten arkiteetä, joka on paahdetulla ruskealla riisillä (genmai; siemen ja kuoriosaa)  ja mahdollisesti maissilla jatkettua banchaa tai senchaa, joskus matchaa. On olemassa myös korkean laatutason genmaichaa, jonka laatu riippuu pohjana käytettyn teen laadusta. Arvostetun matchagenmaichan riisinjyvät on pyöritelty matchajauheessa.
Genmaichaa haudutetaan tyypillisesti noin 90 °C:n lämpöisessä vedessä noin minuutti, matchagenmaichaa alle minuutti. Teelehtiä voidaan hauduttaa 2–3 kertaa.  Eräs lähde suosittelee senchaan pohjautuvan genmaichan haudutusveden lämpötilaksi noin 85 °C, jotta paahdetun riisin aromi irtoaisi teejuomaan. Kolmas lähde mainitsee haudutusveden lämpötilaksi 100 astetta ja haudutuksen kestoksi 15–90 sekuntia.
Teejuoman hieman pähkinäisen maun ja tuoksun luonnehditaan vivahtavan popcorniin, ja siitä voi löytää aavistuksen makeutta. Juoma voi olla väriltään vaalean ruskeaa. Sitä kuvataan helposti lähestyttäväksi teetyypiksi vasta-alkajallekin.  Eräs lähde suosittelee teetä juotavaksi japanilaisten, kiinalaisten ja öljypitoisten ruokien tai yleisemmin illallisen tai aterian päätteeksi. Genmaichan kofeiinitaso on matala. Sen kuvataan puhdistavan makuaistia. Juoma on hyvää myös huoneenlämpöisenä. Genmaichaa käytetään myös ruuanlaitossa.
Senchasta ja paahdetusta riisistä koostettua genmaichaa.
Yamamotoyaman genmaichaa pussiteenä.
Genmaichaa kirkkaassa teelasissa, vieressä hauduttamatonta Yamamotoyaman genmaichaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Genmaicha Wikimedia Commonsissa
Genmaicha Tea （玄米茶） (englanniksi) (viconyteas.com)
Satu Auno

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2004 | jääkiekko |  |
Satu Auno (o.s. Hoikkala, s. 14. tammikuuta 1980 Vantaa) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Satu Auno, silloiselta nimeltään Hoikkala, edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta kaksissa olympialaisissa (Salt Lake City 2002, Torino 2006) sekä kolmasti MM-kilpailuissa. Vuonna 2004 hän saavutti MM-pronssia. Kaikkiaan hän pelasi 92 maaottelua.
Kotimaassaan Auno edusti Oulun Kärppiä ja saavutti useita SM-mitaleja mutta ei Suomen mestaruutta.
Auran vaakuna

Auran vaakuna
Auran vaakuna on Auran kunnan tunnus. Vaakunan aiheella on kaksoismerkitys – toisaalta se viittaa suoraan kunnan nimeen ja toisaalta Aurajokeen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä alainen, aaltokoroinen hirsi, jonka yläpuolella kehäaura; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Auran kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 25. syyskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. kesäkuuta 1957.
Aureolus

(Manius Acilius?) Aureolus (k. 268) oli roomalainen kenraali ja usurpaattori. Hän oli kotoisin vaatimattomista oloista Daakiasta ja palveli keisari Valerianuksen armeijassa. Aureolus kukisti usurpaattori Ingenuuksen kapinan vuonna 260. Gallienuksen aikana hän oli luultavasti komentajana Illyriassa vuosina 261–267, mahdollisesti Rooman armeijan ratsuväen johdossa. Aureolus kukisti usurpaattori Macrianuksen armeijan Illyricumissa vuonna 261, ja vuonna 265 hän osallistui Gallienuksen hyökkäykseen Galliaan, mutta eräässä taistelun vaiheessa hän epäröi tai oli tottelematta käskyjä, jolloin vihollinen pääsi pakoon. Gallienus armahti kuitenkin hänet. Aureolus lähetettiin vuonna 267 Pohjois-Italiaan vartioimaan Alppien solia Gallian keisarikunnan joukkojen hyökkäyksiltä. Vuonna 268 Aureolus nousi kapinaan Gallienusta vastaan ja julistautui keisariksi. Gallienus kuitenkin kukisti Aureoluksen joukot Pons Aureoluksessa ja pakotti nämä perääntymään Mediolanumiin, joka piiritettiin. Syyskuussa 268 Gallienus kuitenkin murhattiin ja Claudius Gothicus nousi keisariksi. Aureolus yritti neuvotella Claudiuksen kanssa, mutta tämä antoi teloittaa Aureoluksen.
Aureus

Septimius Severuksen vuonna 193 lyöttämä aureus Legio XIIII Geminan kunniaksi.
Aureus (monikko aurei suom. kultainen) oli roomalainen kultaraha. Sitä lyötiin aluksi vain harvoin, mutta Julius Caesarin määräyksestä sitä alettiin lyödä säännöllisesti. Aureuksen arvo oli 25 denaaria eli 100 sestertiusta ja se painoi noin 1/40 roomalaista naulaa (8,19 grammaa). Keisari Caracalla laski sen painon noin 6,5 grammaan ja Diocletianus laski sitä entisestään. Konstantinus Suuri korvasi aureuksen uudella kultarahalla, soliduksella, joka painoi 4,55 grammaa.
Hr. Ms. Gelderland (D811)

| Hr>  Ms. Gelderland |
| --- | --- |
 Gelderland

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wilton-Fijenoord, Rotterdam
Kölinlasku:  10. maaliskuuta 1951
Laskettu vesille:  9. syyskuuta 1953
Palveluskäyttöön:  17. elokuuta 1955
Poistui palveluskäytöstä:  1973
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 185 t (standardi) 2 642 t (kuormattu)
Pituus:  113,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,4 m
Syväys:  5,1 m
Koneteho:  45 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  247
Aseistus
Aseistus:  4 x Bofors 120 mm -tykkiä 1 x Bofors 40 mm 8 x 357 mm sukellusveneentorjuntaheitintä 2 x syvyyspommikiskoa
Hr. Ms. Gelderland (runkonumero D811) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Holland-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Wilton-Fijenoordilta Rotterdamista, missä köli laskettiin 10. maaliskuuta 1951 telakkanumerolla 725. Se laskettiin vesille 19. syyskuuta 1953 ja otettiin palvelukseen 17. elokuuta 1955.
Palvelus

Alus teki 1955 neitsytmatkan Lissaboniin, mistä palattuaan se poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle havaittujen vikojen korjaamiseksi. Alus osallistui 1956 erilaisiin harjoituksiin ja 1958 se osallistui Amsterdamin laivastoviikkoon. Alus vieraili 1959 New Yorkissa Henry Hudsonin tutkimusmatkan 350-vuotis juhlallisuuksissa. Seuraavana vuonna se avusti Agadirin maanjäristyksen uhreja muiden laivaston alusten mukana. Alus sijoitettiin 1964 reserviin, kunnes se 1969 palautettiin palvelukseen.
Alus poistettiin palveluksesta 29. maaliskuuta 1973, jolloin se sijoitettiin Amsterdamiin paikallaan pysyväksi koululaivaksi. Alus ankkuroitiin laivaston teknisen koulun edustalle. Kaksi aluksen kaksiputkista Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa kunnostettiin ja siirrettiin uusille ohjusfregateille Hr. Ms. Trompille ja Hr. Ms. De Ruyterille. Alus poistettiin alusluettelosta ja myytiin 1993. Se romutettiin seuraavana vuonna entisellä Amsterdamin telakalla.