stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hokuriku

Hokurikun sijainti
Hokuriku (jap. 北陸地方, Hokuriku-chihō) on yksi Japanin alueista. Pitkänomainen alue sijaitsee Honshūn saaren keskiosassa Japaninmeren rannikolla ja kuuluu laajempaan Chūbun alueeseen. Sillä ei ole hallinnollista merkitystä. Yleensä Hokurikuun katsotaan kuuluviksi Fukuin, Ishikawan, Toyaman ja Niigatan prefektuurit, mutta joskus Niigata jätetään alueen ulkopuolelle. Alueen keskiosassa Japaninmereen työntyy Noton niemimaa.
Alue on kokonaisuudessaan vuoristoinen ja alavaa maata on vähän. Merkittävimpiin vuorijonoihin kuuluvat Echigo- ja Hidavuoret. Honshūn Japaninmeren puoliselle ilmastolle tyypillisesti alueen talvet ovat runsaslumisia. Alueen joet ovat vuoristoisuudesta johtuen nopeasti virtaavia; niistä tärkeimpiin kuuluvat muun muassa Shinano ja Jinzū. Vanhastaan Hokurikun alue on tunnettu nimillä Hokuroku (北麓) ja Koshi no kuni (越国).
Edo-kaudella Hokuriku tuotti etenkin riisiä ja se kävi Osakan alueen ja Ezon eli nykyisen Hokkaidōn kanssa kauppaa kotamaebune-laivojen välityksellä. Muihin perinteisiin teollisuudenaloihin kuuluivat esimerkiksi silkinvalmistus ja puuteollisuus. Meiji-restauraation jälkeen alueelle syntyi vesivoiman tuotantoa ja myöhemmin 1900-luvulla metalli-, öljynjalostus-, kemian- ja koneteollisuutta. Toisen maailmansodan jälkeen alueen talous taantui, sillä se kärsi edelleen vuoristoisuuden aiheuttamista huonoista liikenneyhteyksistä. Hokurikun pohjoisosalla on läheiset talousyhteydet Suur-Tokioon, eteläosalla pikemminkin Keihanshinin metropolialueeseen. Pohjoisosassa on enemmän raskasta teollisuutta ja kemianteollisuutta, eteläosassa tekstiili- ja koneteollisuutta. Vuonna 2015 valmistunut luotijunayhteys Hokuriku Shinkansen on parantanut alueen saavutettavuutta ja lisännyt matkailua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hokuriku Wikimedia Commonsissa
Klooga

Klooga on pienkauppala (vir. alevik) Lääne-Harjun kunnassa, Harjumaan maakunnassa, Virossa. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Tallinnasta lounaaseen, Tallinna–Paldiski-valtatien (Valtatie 8) ja Paldiski–Tallinna-rautatien varrella. Kloogan rautatieasemalta haarautuu pistoraide Kloogarannalle.
Vuoden 2011 lopussa Kloogan asukasluku oli 1 203, joista virolaisia oli 53 %.
Kloogassa, Klooga-Aedlinnan rautatieseisakkeen pohjoispuolella, sijaitsee Kloogan keskitysleirin muistomerkkialue. Lisäksi Põllkülassa, rautatieseisakkeen koillispuolella, on Kloogan inkeriläisleirin hautausmaa.
Keko

Keko tarkoittaa seuraavia:
muurahaiskeko, lyhyesti keko, muurahaisten pesärakennelma
viljalyhteiden tai kuivaheinän varastoinnissa käytetty pyöreähkö rakenne
keko, puumainen tietorakenne
keko, dynaamiseen muistinvaraukseen käytettävä vapaa muistialue
Keko, oik. Sergio Gontán (s. 1991), espanjalainen jalkapalloilija
Keko, sukunimenä:
Hellevi Keko, suomalainen valokuvamalli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Keko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hollolan helluntaiseurakunta

| Hollolan helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Suomen Helluntaikirkko
Perustettu:  1993
Pastori:  Seppo Rahkola
Pääkirkko:  Rakentajantie 8 15870 Hollola
Jäseniä:  160 (2012)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hollolan helluntaiseurakunta on Hollolassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1993. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Hollolan keskustassa Rakentajantiellä. Seurakunnan pastorina toimii Seppo Rahkola. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko-kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluva jumalanpalvelusten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, ysäväpalvelu sekä lähetyskirpputoritoiminta. Hollolan helluntaiseurakunta toimi alun perin Lahden helluntaiseurakunnan rukouspiirinä, josta se järjestäytyi itsenäiseksi seurakunnaksi 1993.
Henrik Anker Bjerregaard

| Henrik Anker Bjerregaard |
| --- | --- |
 Henrik Anker Bjerregaard
Henkilötiedot
Syntynyt: 1792
Kuollut: 1842 (49–50 vuotta)
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Pääteokset:  Sønner af Norge, det ældgamle rige
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Henrik Anker Bjerregaard (1792−1842) oli norjalainen kirjailija ja virkamies. Hän on kirjoittanut Norjassa aikoinaan suositun Waldemar Thranen säveltämän laulun "Fjeldeventyret" sekä laulun "Sønner af Norge, det ældgamle rige", joka oli norjalaisten kansallislaulu, kunnes Bjørnstjerne Bjørnsonin "Ja, vi elsker dette landet" sen siitä asemasta syrjäytti 1864.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Anker Bjerregaard Wikimedia Commonsissa
Kivijärvi (Jämsä, Himos)

| Kivijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°52′12″N, 25°18′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.519.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  141 m 
Rantaviiva:  0,6 km 
Pinta-ala:  0,02 km² 
 fiKivijärvi 
Kivijärvi on Jämsän kaakkoisosassa Jämsänniemellä sijaitseva kahden hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kuusi kilometriä itään ja Tampereelta 91 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede

Kivijärvi on saareton ja sen itäosassa on pieni kaakkoon työntyvä lahti. Kivijärven pohjoispuolisen Himoksen matkailukeskuksen uudisrakennuksia on levittäytynyt aivan järven tuntumaan. Noin 300 metriä länteen sijaitsee 60 aarin laajuinen Pajulammi (150,5 metriä mpy) ja noin 650 metriä pohjoiseen sijaitsee 40 aarin laajuinen Muurajaisjärvi (132,2 metriä mpy).
Kivijärvi kuuluu Nielevän valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan. Nielevän alueen laajin vakavesi Alainen Liesjärvi sijaitsee kilometrin Kivijärveltä kaakkoon. Pajulammi ja Muurajaisjärvi kuuluvat Päijänteen alueeseen (14.22), joten niiden vedet laskevat toista reittiä Päijänteeseen.
Kivijärvi sijaitsee Kuikanvuoren eteläpuolella Himoksen alueen eteläreunalla. Kuikanvuoren puoli kilometriä pitkä lounaisrinne jatkuu Kivijärveen putoavana Kivivuorena. Alue kuuluu eteläboreaaliseen kasvillisuusvyöhykkeeseen ja Etelä-Hämeen eliömaakuntaan. Kalliomännikön ja vanhan kuusikon lisäksi alueella on rinnelehto, jossa kasvaa muun muassa kalliokielo, kevätlinnunherne ja mustakonnanmarja. Topografialtaan jyrkän kulmakunnan kasvuolosuhteet vaihtelevat suurestikin. Himosvuoren ja Kuikanvuoren välisessä laaksossa sijaitsevan Muurajaisjärven ympärillä on kapea neva- ja rämelaide. Pajulammia reunustaa saraneva ja isovarpuräme; lammelta laskee puro, jota reunustaa järeäpuustoinen kuusikko. Alue on liito-oravien elinpiiriä.
Kivijärvestä käytetään myös murteellista nimeä Kiujärvi. Paikallisten mukaan järvi on syvä.
Klooga-Aedlinnan rautatieseisake

Klooga-Aedlinnan rautatieseisake (vir. Klooga-Aedlinna raudteepeatus) on rautatieseisake Kloogan kylässä Lääne-Harjun kunnassa Pohjois-Virossa. Se sijaitsee Tallinna–Paldiski-radalla, Kloogan ja Paldiskin rautatieasemien välillä 2,4 kilometriä Kloogasta ja 9,4 kilometriä Paldiskista.
Elronin Tallinna–Paldiski-junat pysähtyvä seisakkeella. Edestakaisia vuoroja on 14–15 päivässä (aikataulu 31.5.2015 alkaen).
Horan

Horan on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Cornelius Horan (s. 1947), irlantilainen katolisen kirkon pappi ja urheiluhäirikkö
James Horan (s. 1954), yhdysvaltalainen ääninäyttelijä
Lindsey Horan (s. 1994), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Niall Horan (s. 1993), irlantilainen laulaja ja lauluntekijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hollolan Sanomat

| Hollolan Sanomat |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  ilmaisjakelulehti
Kustantaja:  Keskisuomalainen Oyj
Julkaisija:  Hämeen Media Oy
Levikki:  14 580 (ilmaisjakelu)
Päätoimittaja:  Ville Hakala
Kotikunta:  Hollola
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  1 kertaa viikossa
Hollolan Sanomat on Päijät-Hämeessä Lahden seudun maakuntalehti ja Etelä-Suomen Sanomia kustantavan Hämeen Media Oy:n Seutunelosiin kuuluva ilmaisjakelulehti. Aikaisemmin Hollolan Sanomat oli riippumaton yksityinen sanomalehti, jonka talous perustui tilausmaksuihin ja ilmoituksiin, mutta se hävisi kilpailun ilmaisjakeluna jaellulle Hollolan Seudulle. Hollolan Sanomat tämän jälkeen siirtyi nykyiselle omistajalleen, jonka vuoksi siitä tuli myös ilmaisjakelulehti.
Hollolan Sanomien, Nastola-lehden, Päijät-Hämeen ja Orimattilan aluelehden vastaava päätoimittaja on Ville Hakala.
Hämeen Media Oy:n kustantama Hollolan Sanomat jaetaan keskiviikkoisin Hollolaan, Kärkölään ja Hämeenkoskelle 14 580 kappaleen painoksena.
Hollolan esinemuseo

| Hollolan esinemuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Museo 
Osoite:  Parinpellontie 11, 16710 Hollola  
Sijainti:  Hollola 
Perustettu:  1960  
Koordinaatit:  61°03′07″N, 25°25′44″E
 fiHollolan esinemuseo 
  
Hollolan esinemuseo on Hentilän talomuseon ohella toinen osa Hollolan kotiseutumuseota. Se sijaitsee Hollolan pitäjän entisessä hirsisessä viljamakasiinissa. Alakerrassa vasemmalla on vuosittain kausinäyttely. Oikealla puolella on erilaisia hevoskärryjä ja valjaita. Näiden välissä toiseen kerrokseen menevien portaiden takana on lasivitriinissä eri kausilta löytyneitä kivisiä muinasiesineitä. Toisessa kerroksessa portaikon yläpäässä on erilaisia muita esineitä.[lähde? ]
Yläkerran eteläpuolella on kansakoulujen opetustauluja ja vuoden 1939 FNV-eletkrofiputkiradiovastaanotin. Siinä ei ole ultralyhyiden aaltojen, ulan, vastaanottoa taajuus- eli frekvenssimoduloiduilla aalloilla (FM), koska lähetinverkosto perustettiin Suomeen pääasiassa vasta toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1951-1959.[lähde? ]
Horacio Ernesto Benites Astoul

Horacio Ernesto Benites Astoul (3. marraskuuta 1933 Buenos Aires – 25. toukokuuta 2016) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 22. syyskuuta 1962 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lamzellan titulaaripiispaksi 16. maaliskuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Mario José Serra ja Guillermo Leaden.
Benites Astoul jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2008.
Hokuto Nakamura

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hokuto Nakamura
Syntymäaika: 10. heinäkuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Nagasaki, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 167 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2008 2009–2013 2014 2015–2017 2018– | Avispa Fukuoka FC Tokyo Omiya Ardija Avispa Fukuoka V-Varen Nagasaki | 105 (11) 73 (3) 20 (0) 51 (3) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2005 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hokuto Nakamura (jap. 中村 北斗, Nakamura Hokuto; s. 10. heinäkuuta 1985 Nagasaki) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Nakamura kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2005.
Aiheesta muualla

Soccerway
Kihlakunta

Kihlakunnat (vir. kihelkond; ruots. härad) ovat Suomessa ja Pohjoismaissa olleet läänejä alempiasteisia valtion paikallishallintoalueita. Kihlakunnat ovat Suomessa ja Virossa olleet käytössä jo rautakaudella. Virossa ne olivat syntyneet 1000-luvun alussa asutusmuutoksen seurauksena. Historiallisena aikana kihlakunnat olivat muun muassa kruununvoutien ja henkikirjoittajien virkapiirejä. Vuonna 1996 Suomessa muodostettiin uudenlaiset kihlakunnat, joihin koottiin poliisin, syyttäjän ja ulosoton tehtävät. Nämä uudet kihlakunnat lakkautettiin vuoden 2007 lopussa.
Historia

Ensimmäinen maininta suomalaisista kihlakunnista on Eerikinkronikassa, jossa uplantilaisten kerrotaan vallanneen vuonna 1293 Karjalassa neljätoista kihlakuntaa pakanoilta eli karjalaisilta niin sanotun kolmannen ristiretken yhteydessä. Kihlakunta on alkuaan vastannut pitäjää, myöhemmin se on ollut muun muassa tuomarin virka-alue. Kansatieteilijä ja akateemikko Kustaa Vilkuna (1902–1980) on selvittänyt teoksessaan Kihlakunta ja häävuode (Otava, Helsinki 1964) suomalaisen yhteiskunnan järjestäytymisen vaiheita. Vilkunan mukaan länsisuomalaisen murteen sana kihlakunta jokseenkin vastaa itäsuomalaista sanaa pitäjä. Vilkunan ehdottama suora käännös kihlakunnalle on veropitäjä.
Virossa muinaispitäjistä käytettiin nimitystä kihelkond. Ne olivat rautakauden lopulla itsenäisiä hallintoyksikköjä, joissa ratkaistiin kaikki tärkeimmät kysymykset, kuten esimerkiksi sotilaalliset kysymykset. Virossa kihlakuntien valtakeskuksina toimivat muinaislinnat, joissa tehtiin tärkeimmät poliittiset päätökset. Kihlakuntia suurempi hallintokokonaisuus oli muinaismaakunta, joita Virossa ehti ennen saksalaisvalloitusta 1200-luvulla muodostua seitsemän kappaletta.
Sana kihla on laina muinaisgermaanisesta sanasta geisel ’pantti(vanki)’. Suomen sanan kihla ja muinaisgermaanin sanan geisel välinen yhteys perustuu Vilkunan mukaan keskiaikaiseen veronperintäkäytäntöön, jossa valloitetun alueen uskollisuus varmistettiin ottamalla alueen hallitsijan tai muiden korkeasukuisten miesten jälkeläisiä määräajaksi panttivangeiksi.
Kihlakunta oli Ruotsin kuningaskunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan aikana talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustajien vaalipiiri. Vuonna 1906 määrättiin vuoden 1907 eduskuntavaaleja varten Suomen vaalipiirit, jotka koostuivat joitain poikkeuksia lukuun ottamatta kihlakunnista ja kaupungeista, jotka olivat kihlakuntien ympäröimiä. Ennen vuotta 1910 (Ruotsissa)/1960 (Suomessa) perustetut kaupungit eivät kuuluneet kihlakuntiin. Kihlakunnanoikeuden toimialue ei tästä nimikkeestä huolimatta ollut kihlakunta vaan tuomiokunta, jonka alue ei välttämättä ollut sama kuin kihlakunnan.
Ennen vuotta 1945 kihlakunta oli kruununvoudin ja henkikirjoittajan virkapiiri, joka käsitti yhden tai useamman kunnan. Kun kruununvoudin virka lakkautettiin, kihlakunta jäi ainoastaan henkikirjoittajan virkapiiriksi vuoteen 1996 saakka.   Nykyäänmilloin? henkikirjoittaja on kihlakunnan maistraatin rekisteriosaston päällikön virkanimike.
Historia > Vuoden 1996 kihlakuntauudistus

Valtion oikeustoimen paikallishallinto oli 1.12.1996–31.12.2007 järjestetty 90 kihlakuntaan, jotka poikkesivat alueellisesti aiemmista kihlakunnista. Näitä ”uudempia” kihlakuntia oli määrältään paljon enemmän kuin ”vanhoja” kihlakuntia. Valtioneuvosto päätti kihlakuntiin kuuluvista kunnista. Jokaisessa kihlakunnassa oli lääninhallituksen alaisena valtion viranomaisena toimiva kihlakunnanvirasto, joka hoiti poliisi-, syyttäjä- ja ulosottotehtäviä. ”Uusien” kihlakuntien alueet olivat pitkälti samat kuin silloisten seutukuntien. Kihlakunnat lakkautettiin vuoden 2007 lopussa, jolloin kihlakunnanvirastojen toiminnot ja yhteinen henkilöstö siirrettiin poliisilaitoksiin, ulosottovirastoihin, syyttäjänvirastoihin ja maistraatteihin. Poliisilaitokset noudattivat kihlakuntajakoa vielä vuoden 2008 ajan, kunnes poliisilaitosten määrää vähennettiin 25:een vuonna 2009 ja edelleen 12:een vuonna 2014.
Myös ennen vuoden 1996 kihlakuntauudistusta kihlakuntajasossa tapahtui joskus suuriakin muutoksia eri aikoina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kihlakunnat Arkistoitu 1.12.2007. Haettu 5.9.2013
Kansalliskirjaston Doria-palvelu: Inberg, Isak Johan: Suomenmaan kartasto 1878, Maantieteellinen kartta (sisältää kihlakuntien rajat)
Suomen läänit, kihlakunnat ja kunnat vuonna 1935.
Henrik August Reinholm

| Henrik August Reinholm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1819 Rauma
Kuollut: 15. kesäkuuta 1883 (64 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kansatiede
Henrik August Reinholm (21. maaliskuuta 1819 Rauma – 15. kesäkuuta 1883 Viapori, Helsinki) oli suomalainen pappi ja kansatieteilijä, oppiarvoltaan filosofian tohtori.
Reinholmin vanhemmat olivat tilanomistaja, lääninviskaali Henrik Gudmund Reinholm (k. 1852) ja Agata Nordlund. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1837. Reinholm valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1844, lisensiaatiksi 1853 ja tohtoriksi 1857.
Reinholm väitteli 1853 aiheesta Om Finska Folkens fordna hedniska dop och dopnamn ja samana vuonna hänet vihittiin Porvoossa papiksi. Hän oli Suomen ensimmäisiä kansanperinteen tallentajia. Varsinaisen päätyönsä Reinholm teki Viaporin seurakunnan kirkkoherrana ja vankilapastorina, jota virkaa hän hoiti vuodesta 1856 lähtien. Reinholm aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1837 ja koki opiskeluaikoinaan voimakkaan kansallisen heräämisen.
Reinholm osallistui vuonna 1847 David Europaeuksen runonkeräysmatkalle, joka suuntautui Novgorodiin sekä Tverin ja Aunuksen Karjalaan. Matkalta keräämäänsä aineistoa hän toimitti Elias Lönnrotille, joka käytti sitä 1849 julkaistussa Kalevalan toisessa painoksessa eli niin sanotussa Uudessa Kalevalassa. Lisäksi Reinholmin tallentamaa kansanperinnettä julkaistiin muun muassa Zachris Topeliuksen teoksessa Finland framställdt i teckningar.
Reinholm matkusti Karjalan lisäksi myös eri puolilla Suomea ja tallensi runsaasti materiaalia. Hänen lähes sadasta paksusta kansiosta koostuvaa aineistoaan säilytetään Kansallismuseossa. Lisäksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa on noin tuhat Reinholmin keräämää kalevalamittaista runoa. Tutkijana Reinholm ei ollut kovinkaan lahjakas, eivätkä hänen kykynsä siten ilmeisesti riittäneet kerätyn aineiston kunnolliseen analysointiin.
Reinholmin käsikirjoituskokoelma sisältää pitkälti muinaissuomalaista mytologiaa, muun muassa tarinoita jatuleista ja Suomen muinaisista kuninkaista. Lisäksi hän tallensi paljon erilaisia kansantansseja ja -leikkejä. Reinholm keräsi myös työ- ja asuinpaikkansa Viaporin historiaa. Viaporia koskeva aineisto on kuitenkin vielä pääosin analysoimatta.
Julkaisuja

Suomalaisia kasvu-nimejä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1850
Finlands fornborgar. 1, Kastelholm ; kirj. K. A. Bomansson, H. A. Reinholm. Helsingfors 1856
Tampereen kaupunki : historiallisia ja tilastollisia tietoja koottuina ja kirjoitettuina sen satavuotis-juhlan muistoksi 1 p. Lokakuuta 1879 ; tekijät Karl Otto Johan Blåfield ja Henrik August Reinholm.. Hagelstam, Tampere 1879  (Kirja digitoituna Doriassa)
Kristinuskon saatosta Suomeen. Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja 6. Helsinki 1883
J. R. Aspelin : Suomen mustalaiset : kirjoitussarja Uudessa Suomettaressa 1894-95 H. A. Reinholmin aineiston pohjalta ; toimittanut Harry Halén. Unholan aitta 2. Tuohivirsu, Helsinki 1994
Skeppsgosseskolan på Sveaborg 1778-1826 ; redigerad och utgiven av Harry Halén. Unholan aitta 16. Tuohivirsu, Helsingfors 2003
Hollolan Urheilijat -46

Hollolan Urheilijat -46 ry, lyhenne HU-46 tai yleisurheilussa HollU, on Hollolassa vuonna 1946 perustettu urheiluseura. Sen lajivalikoimaan kuuluvat ampumahiihto, hiihto, salibandy, suunnistus ja yleisurheilu. Seuralla oli vuonna 2009 noin tuhat jäsentä.
Hollolan Urheilijat -46 järjesti 20. syyskuuta 2014 suunnistuksen SM-printin, jossa oli osanottajia eri sarjoissa 14 vuotta täyttäneistä 80 vuotta täyttäneisiin. Kilpailu käytiin pääasiassa Salpakankaalla taajamassa, joka on Hollolan kunnan kuntakeskus.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Hokuto (Yamanashi)

| Hokuto (北杜市) |
| --- | --- |
 Seisen-ryō Kiyosaton ylängöllä
 lippu:  symboli
 Hokuton sijainti Yamanashin prefektuurissa
 Hokuto
 Koordinaatit: 35°46′35″N, 138°25′25″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Kōshin’etsu
Prefektuuri:  Yamanashin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  602,48 km²
Väkiluku (06/2020):  46 470
 – Väestötiheys:  77,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninpunamänty
 – Kukka:  Auringonkukka
 – Lintu:  Viirupöllö
 – Hyönteinen:  Sasakia charonda
 – Pieneläin:  Japaninunihiiri
 
 https://www.city.hokuto.yamanashi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hokuto (jap. 北杜市, Hokuto-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Kōfun altaan luoteisreunalla. Kamanashijoki virtaa kaupungin halki. Sitä ympäröivät yli kahden kilometrin korkuiset vuoret: pohjoisessa Yatsugatake, koillisessa Mizugaki- ja Kinpuvuoret, lounaassa vuorostaan Akaishivuoriin kuuluva Kaikomavuori. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Naganon prefektuuriin. Hokutossa on 46 470 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 602,48 neliökilometriä.
Hokuto on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Hakushūn, Nagasakan, Sutaman ja Takanen maaseutukaupungit sekä Akanon, Mukawan ja Ōizumin kyläkunnat. Vuonna 2006 siihen yhdistettiin vielä Kobuchisawan maaseutukaupunki. Alue on luonteeltaan maaseutumainen, ja maatalous onkin yksi merkittävimmistä elinkeinoista: Hokutossa viljellään riisiä, vihanneksia, hedelmiä ja koristekukkia. Kaupungin pohjoisosiin on toisen maailmansodan jälkeen perustettu maitotiloja. Lisäksi kaupunkiin on sijoittunut elektroniikkateollisuutta ja juomien tuotantoa. Hokuto on luonnonalueineen ja vapaa-ajan huviloineen myös suosittu lomanviettokohde, sillä liikenneyhteydet kaupunkiin Suur-Tokion alueelta ovat suhteellisen hyvät. Kaupungissa toimii radonpitoinen Masutomi-onsenin kuuma lähde.
Osia Hokuton alueesta kuuluu Etelä-Alppien kansallispuistoon, Chichibu-Tama-Kain kansallispuistoon ja Yatsugatake-Chūshin-kōgenin puolikansallispuistoon. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja ja Koumi-linja.
Kuvia

Kiyosaton rautatieaseman edustaa
Fiore Kobuchisawan puisto keväällä
Heidin kylä -teemapuistoa
Risonare-lomakeskus
Nokogirivuori
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hokuto Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Hollolan Hirvi

Hollolan Hirvi on Hollolan Kankaantaassa Vainion kyläryhmässä toimiva maatilaravintola ja pienpanimo kantatie 54:n alkupään lähellä. Se on saanut nimensä kunnan vaakunan mukaan, joka perustuu Hollolan keskiaikaisen kivikirkon asehuoneen ja kirkkosalin välisen oven yläosaan kuvattuun Hubertuksen legendaan.
Panimon keittoastian tilavuus on 300 litraa ja oluenpaneminen suoritetaan käsityönä ilman automatiikkaa. Maltaan tuottaa pääasiassa Lahden Polttimo. Hollolan Hirvi on ainoa kivisahdin kaupallinen tuottaja. . Muita laatuja ovat luomuohramaltaista tehty vaalea PeuraPils, karamellimaltaasta ja savumaltaasta tehty suodattamaton pintahiivaolut Tumma Hirviolut ja vehnä-, ohra- ja ruismaltaista sekä mallastamattomasta kaurasta valmistettu PunaHirvi.
Hollolan seurakunnan keskiaikaisen kirkon asehuoneen sisäoven kuva 1983 ilmestyneessä postimerkissä. Hubertus-teeman Hirviä-aihe on myös Hollolan vaakunassa. Kunnassa on myös Hollolan Hirvenhiihtäjät ry, joka on partiolippukunta.