Latvialaiset
Kulttuuri > Uskonto

Latvialaiset ovat uskonnoltaan pääosin luterilaisia ja katolilaisia. Katolilaisuus on keskittynyt etenkin itäiseen Latgalen maakuntaan, jonka väestöä kutsutaan myös latgalleiksi. Lisäksi pienempiä katolilaisia vähemmistöjä on muuallakin Latviassa, esimerkkinä suitit Kuurinmaalla. Kristinusko saapui nykyiseen Latviaan todennäköisesti jo ennen 1000-lukua itäiseen Latviaan. Kristinuskosta oli tullut Kiovan Venäjän valtionusko vuonna 988. Ludzassa on ollut ortodoksinen kirkko 1170-luvulta ja Jersikassa oli vielä 1200-luvun alussa useita kirkkorakennuksia. Läntinen kirkko tuli maahan saksalaisten mukana. Ensimmäinen läntinen kirkko rakennettiin 1180-luvulla liiviläisten alueelle. Baltian ristiretkien jälkeen itäisen kirkon merkitys väheni ja läntisen kasvoi. Riiasta tuli alueen uskonnollinen keskus, sinne rakennettiin useita kirkkoja ja 1400-luvulla sen väestöstä 1,2 % oli papistoa tai munkkeja.
Martti Lutherin aloittama reformaatio levisi Liivinmaalle 1521 ja sen tärkeimmät ajajat kuuluivat saksalaisiin. Luterilainen kirkko aloitti toimintansa samana vuosikymmenenä Riiassa. Saksalainen ritarikunta ja piispat alkoivat menettää ylivaltaansa ja Liivinmaa ajautuikin lopulta kaaokseen. Liivinmaan sodassa muut maat valloittivat Liivimaan alueet. Puola-Liettua otti haltuunsa nykyisen Latvian alueen. Puolalaiset yrittivät tehdä tyhjäksi uskonpuhdistuksen ja he ajoivat alueelle takaisin katolilaisen kirkon menettämää asemaa. Katolilaisuus juurtuikin takaisin etenkin maaseudulle, kun taas kaupungeissa luterilaiset pitivät uskonsa. Luterilaisuus levisi Kuurinmaalle herttua Gotthard Kettlerin valtakaudella, joka teki luterilaisesta kirkosta herttuakunnan valtionkirkon. Ruotsin vallattua alueen 1629 alkoi taas luterilaisen kirkon voittokulku. Latgale pysyi Puolan yhteydessä eikä näin joutunut luterilaisuuden vaikutuksen alaiseksi. Venäjän vallattua alueen suuren Pohjan sodan jälkeen alueelle taattiin uskonvapaus luterilaisille. 1700-luvulla Latviaan levisi pietismi, joka ei saanut juurikaan kannatusta, mutta loi pohjan herrnhutilaiselle herätykselle. Ensimmäiset Herrnhutin lähetit tulivat alueelle 1729. Liike kiellettiin vuonna 1743 papiston ja viranomaisten vastustuksen takia, mutta maanalaista toimintaa jatkettiin. Vuonna 1817 herrnhutilaiset saivat taas toimintavapauden. Toimintaan kohdistettu teologinen kritiikki johti kuitenkin liikkeen surkastumiseen.
1840-luvulla Latviassa ja myös Virossa lähti liikkeelle huhu että ortodoksiseksi kääntyminen voisi parantaa mahdollisuuksia maan saamiseen. Noin 45 000 latvialaista liittyi ortodoksiseen kirkkoon. Kun asialla ei ollutkaan vaikutusta maan saamiseen noin neljännes palasi luterilaisuuteen. 1800-luvun puolivälistä alkaen Latviaan levisi myös baptismi, joka vaikutti etenkin Kuurinmaalla. Latvialaisten kansallisen heräämisen myötä luterilaisen kirkon piirissä nousi ajatus kansankirkosta. Luterilaista kirkkoa perinteisesti hallinnut saksalaispapisto alkoi menettää otettaan. Huolimatta tästä kehityksestä kristinusko joutui kritiikin kohteeksi etenkin uuden vasemmistolaisen aatteen kannattajien taholta. Kristillinen tapakulttuuri väheni etenkin vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen. Tämän jälkeen kirkon sisällä nousi myös sisäisiä ristiriitoja liberaalien tunnustuksellisten välillä. Vuonna 1930 Latvian väestöstä luterilaisia oli 56 %, katolilaisia 24 % ja ortodokseja 5 %. Katolilaisista etnisiä latvialaisia oli 75 % ja ortodokseista 30 %. Luterilaiset olivat valta-asemassa Vidzemessä, Kuurinmaalla ja Zemgalessa, kun taas katolilaiset ja ortodoksit asuivat pääasiassa Latgalessa, jonka asukkaista vain pieni osa oli luterilaisia. Luterilaisen kirkon asema enemmistön kirkkona vakiintui ensimmäisen maailmansodan jälkeen, mutta se tosin jakautui latvialaiseen ja saksalaiseen kirkkoon.
Neuvostoliiton miehitettyä Latvian vuonna 1940 rajoitti voimakkaasti kirkon toimintamahdollisuuksia. Esimerkiksi Latvian yliopiston teologinen tiedekunta lakkautettiin. Monet papit kyyditettiin leireille vuoden 1941 kyyditysten aikana. Saksan miehitettyä Latvian kirkko joutui salaisen poliisin valvonnan alle. Neuvostoliiton vallatessa Latvian uudelleen monet latvialaiset ja yli puolet luterilaisen kirkon papistosta pakeni länteen. Suhtautuminen kirkkoon oli kuitenkin lieventynyt Neuvostoliitossa ja voimaan astui esimerkiksi kulttivapaus. Tästä huolimatta esimerkiksi luterilaisia kirkkoja suljettiin Latviassa noin 90. Katolilainen kirkko selviytyi neuvostoajasta paremmin kuin luterilainen. Kirkon elpyminen alkoi 1980-luvulla Neuvostoliiton avautumisen myötä. Elpyminen kiihtyi entisestään Latvian itsenäistymisen myötä. Politiikkaan kirkko tuli kristillisen puolue Prima patijan eduskuntaan nousun myötä.