Uno Cygnaeus
Kansakoulun kehittäjä

Vuonna 1856 Suomen senaatti pyysi tuomiokapituleilta lausuntoja yleisen koululaitoksen järjestämisestä, ja lausunnot julkaistiin kansalaisten kommenttien saamiseksi. Lausunnoissa ehdotettiin maaseudulle lukkarien johtamia kansakouluja, joiden tehtävä olisi ollut lähinnä rippikouluun valmistaminen. Cygnaeuksen kiinnostus oli siirtynyt papin tehtävistä kansansivistykseen, joten hän laati vuonna 1857 kannanoton, jossa esitti oman ohjelmansa kansakoulun järjestämisestä. Hän kannatti yleissivistävää ja myös käytännöllisiä oppiaineita sisältävää kansakoululaitosta, joka edistäisi yksilöiden henkistä ja fyysistä kehitystä. Koulujen opetusohjelmaan oli äidinkielen, uskonnon, historian, laskennon ja maantiedon ohella otettava myös käsityötä, kasvitarhanhoitoa ja voimistelua. Kouluopetusta oli annettava sekä tytöille että pojille säätyyn katsomatta. Tämän päämäärän toteuttamiseksi kansakoulu oli irrotettava kirkon johdosta ja sen valvonta oli uskottava kouluylihallitukselle. Tämä kaikki lisäisi myös kansakunnan aineellista hyvinvointia. Hänen ajatuksensa seurasivat Johann Heinrich Pestalozzin kehittelemiä teemoja. Cygnaeus tähdensi myös asiaselitysten merkittävyyttä kieliopin opetuksen sijaanlähde?, sillä hänen mielestään lukutaidon opetus ei kehittänyt tarpeeksi luetun ymmärtämistä.
Cygnaeus sai tukea ajatuksilleen useilta Suomen senaatin jäseniltä sekä erityisesti J. V. Snellmanilta. Senaatin kirkollisasiain toimituskunta, jonka päällikkönä oli senaattori H. V. W. Furuhjelm ja sihteerinä rovasti G. M. Waenerberg, valmisteli asian Cygnaeuksen esityksen pohjalta. Jo kahden vuoden kuluttua voitiin vahvistaa tulevan kansakoululaitoksen pääperiaatteet. Huhtikuun 19. päivänä 1858 senaatti antoi julistuksen kansanopetuksen järjestämisestä. Kuitenkin alkeisopetus jätettiin asetuksessa kylä- ja pyhäkoulujen varaan ja kansakoulujen sisäänpääsyvaatimuksena oli hyvä lukutaito.
Cygnaeus teki vuosina 1858–1859 senaatin kustannuksella opintomatkan Skandinavian maihin, Saksaan, Sveitsiin ja Hollantiin. Palattuaan hän puolusti itsenäiseen kehitykseen tähtäävää Friedrich Fröbelin kasvatusfilosofiaa. Tätä Snellman ei enää hyväksynyt, vaan tyrmäsi Cygnaeuksen ajatukset Litteraturbladetissaan marraskuussa 1860. Snellmannin vastustus ei enää kuitenkaan voinut katkaista kansakoulu-uudistuksen etenemistä Cygnauksen viitoittamalla tiellä. Cygnaeus laati senaatin pyynnöstä Suomen kansakoulutoimesta suorastaan vallankumouksellisen ehdotuksen, jonka mukaan kansakoulusta tulisi kaikille yhteiskuntaluokille ja molemmille sukupuolille yhteinen valtion koulu ja niissä opetettaisiin sekä teoreettisia että käytännöllisiä aineita. Vuonna 1861 hänet nimitettiin kansakoulujen ylitarkastajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi kuolemaansa saakka. Hän teki usein kouluihin yllättäviä pistotarkastuksia.
Cygnaeuksen suunnitelmaan sisältyi kansakoulunopettajaseminaarin perustaminen Jyväskylään, mikä toteutettiin vuonna 1863. Cygnaeus toimi virkansa ohella opettajaseminaarin ensimmäisenä johtajana vuoteen 1869 saakka. Ensimmäinen kansakouluasetus annettiin 17. toukokuuta 1866, mutta kansakoulujen perustaminen maaseudulle eteni sen jälkeenkin hyvin hitaasti. Suomessa oli vuonna 1865 vain 20 kansakoulua, vuonna 1885 niitä oli 667 ja vuonna 1900 jo 1873. Samalla ajanjaksolla opettajien määrä kasvoi 20:sta 1873:een, ja oppilaiden määrä oli vuonna 1900 lähes 83 000. Cygnaeus tuli myös vuonna 1870 toimintansa aloittaneen kouluhallituksen jäseneksi.
Cygnaeuksen aikana perustettiin toinen suomenkielinen seminaari Sortavalaan 1880. Vuonna 1871 avattiin Tammisaaren ruotsinkielinen naisseminaari ja vuonna 1873 vastaava ruotsinkielisen miesseminaarin paikaksi tuli Uusikaarlepyy. Vuonna 1900 oli näiden seminaarien lisäksi toiminnassa oli neljä muuta seminaaria. Cygnaeuksen aloitteesta koulutettiin ja nimitettiin myös joukko kansakoulujen tarkastajia valvomaan opetuksen tasoa kouluissa, millä Cygnaeus pyrki poistamaan erityisesti kirkon ja papiston tuolloin vielä vahvat epäluulot kansakoulua kohtaan.
Cygnaeus ehti saada arvonantoa jo elinaikanaan, ja vuonna 1877 hänet vihittiin Uppsalan yliopiston filosofian kunniatohtoriksi.