stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Lainio
Toimitteita

Suomalaista käyttögrafiikkaa - Finnish graphic design ; julkaisija Taidepiirtäjäin liitto Grafia ; toimituskunta Eino Lainio ym. ; translation David Barrett. WSOY 1963
Oi aika Viipurin ; kirj. Kersti Bergroth ym. ; kuv. Eino Lainio ; julk. Wiipuri-yhdistys r.y. ; toim. Eino Lainio, Iris Kähäri, Armas J. Pulla. WSOY 1981
Valamo ja sen sanoma ; julk. ja kust. Valamo-seura r.y. ; kirjatoimikunta Niilo Kohonen, puheenjohtaja ym. ; päätoim. Eino Lainio, Niilo Kohonen. Valamo-seura, Helsinki 1982
Rakkaudesta taiteeseen : Maalauksia, veistoksia, grafiikkaa ; toimitustyö Eka Lainio. Viipurin taiteilijaseura, Helsinki 1996
Eläinrasva

Jääkaappikylmä voi on jähmeää.
Kalanmaksaöljykapseleita
Pekonissa on paljon rasvaa.
Laardia eli puhdistettua sianrasvaa.
Eläinrasva tarkoittaa kaikkea eläinperäistä rasvaa.
Maitotuotteiden sisältämää rasvaa kutsutaan maitorasvaksi ja voista erotettua puhdasta maitorasvaa kirkastetuksi voiksi eli gheeksi.
Sian ihonalaista rasvaa kutsutaan silavaksi. Sian sisäelinten sekä härän tai lampaan munuaisen ympäriltä kerättyä rasvaa kutsutaan ihraksi.
Puhdistettua eli keittämällä muusta rasvakudoksen osista erotettua silavaa ja ihraa kutsutaan laardiksi ja puhdistettua nautaeläinten rasvaa taliksi.
Puhdistettua kalanrasvaa kutsutaan kalaöljyksi.
Valaan rasvakudosta kutsutaan traaniksi. Traanista voidaan keittää valasöljyä.
Ravintoarvot

Eläinrasvan rasvahappokoostumus vaihtelee lajeittain. Lampaan rasvassa on suurin piirtein yhtä paljon tyydyttyneitä ja tyydyttymättömiä rasvahappoja. Naudan rasva ja maitorasvat ovat suurimmaksi osaksi tyydyttyneitä rasvahappoja, kun taas sian ja broilerin rasvasta suurin osa on tyydyttymättömiä rasvahappoja.
Kalanrasvassa ja valtameressä elävien nisäkkäiden, kuten valaiden, rasvassa on runsaasti terveydelle edullisia eläinperäisiä omega 3 -rasvahappoja
Eläinrasva sisältää myös rasvaliukoisia vitamiineja.
Säilyvyys

Laardi säilyy jääkaapissa 3-5 kuukautta. Silava säilyy kolme päivää jääkaapissa ja puoli vuotta pakastimessa.
Käyttö

Eläinrasvaa on käytetty kautta historian paistamiseen, leipomiseen ja leivän päälle sekä kynttilöihin. Eläinrasvat soveltuvat kasvisrasvoja paremmin uppopaistamiseen. Niitä voidaan käyttää myös ketjuöljyjen ja saippuan valmistukseen.
Talikynttilät olivat vielä keskiajalla tavallinen valonlähde, ja talia käytettiin myös paistinrasvana.
Härän tai lampaan munuaisen ympäriltä kerättyä rasvaa on käytetty kastikkeisiin.
Laardia eli puhdistettua silavaa (sian rasvaa) on käytetty paistamiseen ja erityisesti piirastaikinaan. Jos piirastaikinaan laittaa puolet laardia ja puolet voita, siitä tulee erityisen kevyt ja rapea.
Voi on maidon rasvasta kirnuamalla tehtyä rasvaa. Ensin homogenoimattomasta maidosta kuoritaan pintaan nouseva rasvainen osa eli kerma, minkä jälkeen sitä kirnutaan eli vatkataan voimakkaasti. Voita käytetään levitteenä, paistamiseen, ruoanlaitossa ja leivonnassa.
Voista erotettua puhdasta maitorasvaa kutsutaan voiöljyksi eli gheeksi tai kirkastetuksi voiksi. Gheetä käytetään paljon varsinkin intialaisessa ruoassa. Herapitoinen eli kirkastamaton voi palaa helposti korkeassa lämpötilassa, mutta ghee kestää paljon paremmin korkeita lämpötiloja. Ghee tehdään siten, että voi sulatetaan hiljaisella lämmöllä. Kun voi on sulanut, hera valuu vähitellen pohjalle. Pinnalle jäänyt kirkas neste on gheetä. Se kuoritaan varovasti pinnalta pois.
Myös muiden eläinten kuten siipikarjan rasvaa, on otettu talteen, ja sitä on käytetty ruoan valmistukseen tai muuten hyödyksi (kynttilöihin, nahan rasvaukseen ynnä muuhun). Linnuista hanhi on erityisen rasvapitoinen.
Kananrasva (schmalz) on tärkeä raaka-aine juutalaisessa keittiössä, joka ei salli maitorasvan ja lihan sekoittamista yhteen.
Terveysvaikutukset

Ihmiskunta on pitänyt eläinrasvaa rasvaa perinteisesti terveyden lähteenä.
Eläinrasvan on joskus epäilty lisäävän sydäntaudin riskiä. Vuonna 2014 julkaistun laajan metatutkimuksen tuloksena oli kuitenkin, ettei eniten tyydyttynyttä eläinrasvaa nauttivalla kolmanneksella ole sen suurempaa riskiä sairastua sydäntauteihin kuin sitä vähiten nauttivalla kolmanneksella. Tutkimukseen osallistui yhteensä 600 000 ihmistä.
Leipäviipaleet on sivelty laardilla, josta ei ole poistettu rasvakudoksen sisältämää kollageenia.
Ennakonpidätys

Ennakonpidätys tarkoittaa verohallinnon vaatimaa tointa, jossa tulosta erotetaan vero, joka maksetaan hallinnolle. Lainsäädännössä ennakonpidätyksellä tarkoitetaan useimmiten tuloveron ennakonpidätystä, jonka työnantaja tekee työntekijän palkkatulosta ja tulouttaa verottajalle. Ennakonpidätys on ennakkoperinnän ensisijainen toteuttamistapa. Toinen tapa ennakkoperinnän toteuttamiseen on ennakonkanto. Ennakonkanto suoritetaan tuloista, joista ei toimiteta ennakonpidätystä. Tämä tarkoittaa tuloja, jotka ovat syntyneet elinkeinotoiminnasta, maataloudesta tai muusta tulonhankkimistoiminnasta.
Työnantaja tekee ilmoituksen maksetuista palkoista tulorekisteriin pääsäännön mukaan viimeistään viidentenä kalenteripäivänä maksupäivän jälkeen.  Tulorekisteristä tieto siirtyy edelleen Verohallinnon ylläpitämään Omavero-palveluun, jonka kautta ennakonpidätys maksetaan oma-aloitteisten verojen yhteydessä viimeistään palkanmaksukuukautta seuraavan kuukauden 12. päivään mennessä. Näin ollen esimerkiksi tammikuussa maksetusta palkasta tilitetään ennakonpidätys Verohallinnolle viimeistään helmikuun 12. päivä.
Verotuksen ennakonpidätyksessä pyritään keräämään lopullisen veron mukainen rahasumma suoraan tulonsaannin yhteydessä. Lopullisessa verotuksessa korjataan ennakonpidätyksen virhe veronpalautuksella tai jäännösverolla. Ennakkoperintä tehdään maksuhetkellä palkasta, eläkkeestä, korkotulosta ja osingosta. Ennakonkannoksi nimitetään vastaavaa perintää kiinteistö-, elinkeino- tai ammattitulosta.
Aiheesta muualla

Syventävät vero-ohjeet — Ennakonpidätyksen toimittaminen  20.12.2021. Verohallinto. Viitattu 11.7.2022.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Withholding tax
Käännös suomeksi
Elsa Joubert

Elsabé eli Elsa Antoinette Murray Joubert (19. lokakuuta 1922 Paarl – 14. kesäkuuta 2020 Kapkaupunki) oli eteläafrikkalainen kirjailija.
Joubert opiskeli Stellenboschin ja Kapkaupungin yliopistoissa. Jälkimmäisestä hän sai taiteiden maisterin arvon pääaineinaan afrikaans ja hollannin kieli. Joubert työskenteli lukion opettajana Cradockissa ja Huisgenoot-lehden toimittajana (1946–1948) ennen ryhtymistään päätoimiseksi kirjailijaksi. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, matkakertomuksia ja näytelmiä. Joubertin teosten joukossa on Die Swerfjare van Poppie Nongena, josta tehtiin myös Christiaan Olwagenin ohjaama ja Clementine Mosimanen tähdittämä elokuvaversio Poppie Nongena. Joubert sai urallaan monia palkintoja, kuten Hertzog-palkinnon. Hän oli vuodesta 2001 Stellenboschin yliopiston kunniatohtori. Joubert oli myös Royal Society of Literaturen Fellow. Hän kirjoitti afrikaansiksi.
Joubert kuoli Kapkaupungin Mediclinicillä 97-vuotiaana sairastuttuaan vuosien 2019–2020 koronaviruspandemiassa. Hänellä oli kaksi tytärtä ja yksi poika. Hän oli mennyt vuonna 1950 naimisiin journalisti, kirjailija Klaas Steytlerin kanssa; mies kuoli vuonna 1998.
Eila, Rampe ja Likka

| Eila, Rampe ja Likka |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Taru Mäkelä
Käsikirjoittaja:  Sinikka Nopola, Tiina Nopola
Tuottaja:  Markku Tuurna
Pääosat:  Heidi Herala   Pirkka-Pekka Petelius   Emmi Parviainen   Riku Nieminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinosto
Ensi-ilta:  26. joulukuuta 2014
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 260 000 €
Katsojat:  82 791
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eila, Rampe ja Likka on 26. joulukuuta 2014 ensi-iltansa saanut Taru Mäkelän ohjaama suomalainen komediaelokuva. Sen käsikirjoittivat Sinikka ja Tiina Nopola.
Henkilöhahmot pohjautuvat Sinikka Nopolan aiemmin julkaisemiin kirjoihin, mutta tarina ei varsinaisesti perustu aiempiin teoksiin.
Juoni

Elokuva kertoo hämäläispariskunnasta, Eilasta (Heidi Herala) ja Rampesta (Pirkka-Pekka Petelius), ja heidän tyttärestään Likasta (Emmi Parviainen). Likka on 30-vuotias filosofian kandidaatti ja runoilija, joka seurustelee Pirkan (Riku Nieminen) kanssa.
Likan vanhemmat yrittävät tutustua Pirkkaan ja tämän hienostuneeseen äitiin. Eila valtaa erinäisten tapahtumien kautta naapurin tyhjillään olleen huvilan ja esittelee sen Pirkan äidille heidän omanaan. Huvilan oikeat omistajat puolestaan karkotetaan Eilan ja Rampen vaatimattomalle kesämökille.
Likka häpeää vanhempiaan ja häntä ahdistaa seurustelu Pirkan kanssa, josta hän aikoo erota. Rampen neuvojen myötä Pirkka kuitenkin omaksuu macho-asenteen, mikä muuttaa Likan kuvaa hänestä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Heidi Herala  | … |  Eila   |
|  Pirkka-Pekka Petelius  | … |  Rampe   |
|  Emmi Parviainen  | … |  Likka   |
|  Riku Nieminen  | … |  Pirkka   |
|  Pirkko Hämäläinen  | … |  Eilan sisko   |
|  Eila Roine  | … |  Eilan äiti   |
|  Leena Uotila  | … |  Pirkan äiti   |
|  Carl-Kristian Rundman  | … |  Thomas   |
|  Åsa Wallenius  | … |  Monica   |
Heidi Herala on näytellyt Eilan roolia myös Helsingin Kaupunginteatterin näytelmissä Eila, Rampe ja palvattu onni (2010) ja Eila, Rampe ja suolaparta (2013). Eila Roine on näytellyt Eilaa Tampereen Työväen Teatterissa.
Tuotanto

Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Kinosto ja tuottajana Markku Tuurna. Elokuvaa kuvattiin heinäkuussa 2014 Lohjalla, mutta se sijoittuu Pirkanmaalle. Kaksi keskeisintä tapahtumapaikkaa ovat Lohjanjärven rannalla.
Elokuvan budjetti oli 1 260 000 euroa. Siitä Suomen elokuvasäätiön tukea oli 630 000 euroa.
Vastaanotto

Ensi-iltaviikonloppuna elokuvan kävi katsomassa reilut 14 000 katsojaa.
Arvosteluissa elokuvaa luonnehdittiin ”puskafarssiksi”. Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Jutta Sarhimaa antoi elokuvalle kaksi tähteä. Hän kiitti Peteliuksen, Heralan ja Roineen roolisuorituksia, mutta kritisoi elokuvaa kaavamaisista ulkomaalaishahmoista. Myös Iltalehden Tuomas Riskala antoi elokuvalle kaksi tähteä. Hänen mukaansa elokuvan huumori on ”pääosin viatonta kohellusta, mutta myös matalaotsaista hirnumista kansallisten stereotyyppien ja ulkomaalaisten kustannuksella”. Riskalan mukaan elokuva hyödyntää Pokka pitää -brittikomediasarjan vitsirakennetta.
Episodi-lehden Jussi Huhtala antoi elokuvalle kolme tähteä. Hän piti elokuvaa sympaattisena komediana, josta ei ole pahaa sanottavaa, mutta joka olisi voinut olla hauskempikin. Myös Pilvi Meriläinen antoi Film-O-Holic.comin arviossa elokuvalle kolme tähteä kehuen sen näyttelijäsuorituksia.
Elokuva sai parhaan naispääosan (Heidi Herala) ja parhaan miessivuosan (Pirkka-Pekka Petelius) Jussi-ehdokkuudet.
Aiheesta muualla

Eila, Rampe ja Likka Internet Movie Databasessa (englanniksi)
/ Eila, Rampe ja Likka Facebookissa
Ennalta-asetettu harmonia

Ennalta-asetettu harmonia tai ennalta säädetty harmonia (ransk. harmonie préétablie) on Gottfried Leibnizin parallelistinen filosofinen teoria kausaliteetista. Sen mukaan jokainen substanssi vaikuttaa ainoastaan itseensä, mutta kaikki kaikkeuden substanssit (sekä aineelliset että henkiset) näyttävät kaikesta huolimatta olevan kausaalisissa suhteissa toisiinsa, koska Jumala on ikään kuin ohjelmoinut ne etukäteen toimimaan harmoniassa toisiinsa nähden. Leibnizin termi tällaisille substansseille oli ikkunattomat monadit.
Leibnizin teoria tunnetaan parhaiten ratkaisuyrityksenä mielen ja ruumiin ongelmaan, eli ongelmaan siitä, kuinka aineettomaksi käsitetty mieli ja aineellinen ruumis voivat vaikuttaa toisiinsa. Leibniz ei ainoastaan kieltänyt mielen ja ruumiin välistä vuorovaikutusta, vaan hylkäsi myös aineellisten kappaleiden välisen keskinäisen vuorovaikutuksen, selittäen kaiken kausaation ennalta-asetetun harmonian kautta.
Ennalta-asetetun harmonian vallitessa jokaisen kappaleen ja mielen ”ohjelmoinnin” tulee olla äärimmäisen monimutkainen, koska vain ne itse saavat aikaan kaikki liikkeensä ja ajatuksensa koko olemassaolonsa ajan. Jotta substanssit vaikuttaisivat olevan vuorovaikutuksessa keskenään, jokaisen substanssin ”ohjelman” tulee sisältää kuvaus kaikesta siitä, kuinka olion tulee käyttäytyä historiansa aikana kaikissa vuorovaikutustilanteissa, jotka näyttävät sattuvan. Näin ennalta-asetetun harmonian teoriaa voidaan kritisoida esimerkiksi occamin partaveitsen perusteella: olisi yksinkertaisempaa, että kaikkeus koostuu todella vuorovaikutuksessa olevista olioista, kuin jos se koostuu olioista joiden kaikkien tulee käyttäytyä niin kuin ne olisivat vuorovaikutuksessa koko muun kaikkeuden kanssa.
Voitaisiin myös katsoa, että jos mieli käyttäytyisi kuin ikkunaton monadi, tällöin ei ole välttämätöntä olettaa minkään mielen ulkopuolisen olion olemassaoloa. Tämä johtaisi solipsismiin, jonka mukaan kaikkeus koostuu pelkästään (yhdestä) mielestä. Leibniz vaikuttaa myöntävän tämän johtopäätöksen teoksensa Discours de métaphysique osassa 14. Hän kuitenkin väittää, että hänen periaatteensa, jonka mukaan Jumala on luonut parhaan ja harmonisimman mahdollisen maailman, määrää, että jokaisen monadin havainnot (sisäiset tilat) ”ilmaisevat” kaikkeutta kokonaisuudessaan, ja että monadin ilmaisema kaikkeus todella on olemassa. Vaikka Leibniz sanoo jokaisen monadin olevan ”ikkunaton”, hän väittää monadien toimivan ”peilinä” koko muusta kaikkeudesta.
Aiheesta muualla

Kulstad, Mark & Carlin, Laurence: Leibniz's Philosophy of Mind The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pre-established harmony
Käännös suomeksi
Elokuvavuosi 1945

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1945 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Alta aikayksikön
Laulaen maihin
Linnaisten vihreä kamari
Mildred Pierce – amerikkalainen nainen
Suomisen Olli yllättää
Tuhoon tuomittu saari
Vuokrasulhanen
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1945 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elu Thingol

Elu Thingol, "Harmaatakki", ”Harmaaviitta” (quenyaksi Singollo) on J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjan maailmaan pohjautuvissa teoksissa haltiakuningas, joka Beleriandissa tunnettiin nimellä Elwë (sindariksi Elu), ja joka veljensä Olwën kanssa johti telerin joukot Cuiviéneniltä ja josta tuli myöhemmin Doriathin kuningas. Thingolin vaimo oli maia Melian, jonka kanssa hän sai tyttären, Lúthienin, jonka sanotaan olevan kaunein kaikista Keski-Maan olennoista.
Elokuvavuosi 1937

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1937 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Juha
Juurakon Hulda
Koskenlaskijan morsian
Lapatossu
Lumikki ja seitsemän kääpiötä
Nuori ja viaton
Pépé le Moko
Suuri illuusio
Tukkijoella
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1937 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Englanninvesispanieli

| Englanninvesispanieli |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Rodun syntyaika:  viimeistään 1500-luku
Alkuperäinen käyttö:  lintukoira
Muita nimityksiä:  English Water Spaniel, Water Spaniel, Water Dogge, Fynder
Ulkonäkö
Väritys:  ruskeavalkoinen
Englanninvesispanieli (engl. English Water Spaniel) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu, joka tunnetaan nykyisten englantilaisten noutajien edeltäjänä.
Ulkonäkö

Rotu oli tyypillisempiä, maalla metsästäviä spanieleita huomattavasti kookkaampi. Se muistutti monella tapaa kiharakarvaista noutajaa. Sillä oli elegantti ulkomuoto ja pitkät korvat. Karvapeite oli kihara, tiheä ja öljyinen; väriltään maksanruskea valkoisin merkein.
Luonne ja käyttäytyminen

Englanninvesispanielia kuvailtiin luonteeltaan uskolliseksi, viisaaksi, lempeäksi, tottelevaiseksi, sävyisäksi ja helposti koulutettavaksi. Lisäksi se oli taitava uimari.
Alkuperä

Englanninvesispanieli jalostettiin vesilintujen noutamiseen. 1700-luvulla rotu jakautui kahtia isoon ja pieneen muunnokseen. 1800-luvulla kaksi englanninvesispanielista eriytynyttä rotua, kiharakarvainennoutaja ja sileäkarvainennoutaja, saavuttivat suosiota niin merkittävästi, että alkuperäinen rotu alkoi jäädä pahasti näiden varjoon. Englanninvesispanieli oli olemassa vielä 1870-luvulla, mutta oli jo tuolloin selkeästi harvinaistunut. Kennel Club rekisteröi viimeisen yksilön vuonna 1886, ja 1890-luvulla rodun sanottiin olleen jo lähes ellei täysin sukupuuttoon kuollut.
Ramsey Richard Reinaglen maalaus, 1815.
Iso vesispanieli, 1859.
Pieni vesispanieli, 1885.
Elokuvavuosi 1941

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1941 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Citizen Kane
Dumbo
He kuolivat saappaat jalassa
Ihmissusi
Kaivopuiston kaunis Regina
Kulkurin valssi
Suomisen perhe
Uhkapeliä Shanghaissa
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1941 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuvavuosi 1940

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1940 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Aatamin puvussa ja vähän Eevankin
Der ewige Jude
Die Rothschilds
Diktaattori
Fantasia
Kersantilleko Emma nauroi?
Miehen tie
Murha 3. kerroksessa
Pinocchio
Rebekka
Serenaadi sotatorvella eli sotamies Paavosen tuurihousut
SF-paraati
Sumujen silta
Suotorpan tyttö
Tavaratalo Lapatossu & Vinski
Unelma karjamajalla
Vallanhimo
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1940 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Fantasos

Fantasos (m.kreik. Φαντασός) oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi oneiroksista, unien jumalista. Hän on unen jumala Hypnoksen poika ja Morfeuksen ja Fobetorin veli.
Fantasos esiintyi unissa elottomina objekteina ja esineinä kuten patsaana, vetenä tai puuna.
Fantasmagoria

Fantasmagoria oli kauhuelokuvan edeltäjä.
Fantasmagoria (kreik. φαντασμα + αγορευειν, 'haamu' + 'puhua julkisesti') oli 1700-luvulla Ranskassa kehitetty valonäytös, joka oli suosittu myös muualla Euroopassa ja Britteinsaarilla 1800-luvulla.
Fantasmagorianäytöksessä käytettiin tarkoitukseen muokattua taikalyhtyä, jolla heijastettiin kuvia seinille, savuverhoon tai osittain läpinäkyville pinnoille. Heijastinlaitetta, ja siten sen aikaansaamia kuvia saattoi liikuttaa. Käyttämällä useampaa projektoria samanaikaisesti oli mahdollista vaihtaa kuvaa nopeasti. Näytöksissä esitettiin pelottavia hahmoja, kuten luurankoja, paholaisia ja kummituksia.
Einola

Einola voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi

Einola, suomenkielinen sukunimi, joka vuonna 2022 oli yhteensä 343 henkilöllä. Tunnettu nimenkantaja:
Ahti H. Einola, oik. Eino H. Ahti (1894-1955), kirjailija, kuplettilaulaja ja sanoittaja
Akseli Einola (1894–1948), jääkäri, taiteilija, kuvittaja ja lastenkirjailija.
Paikannimi

Einola, kylä Jääskessä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Muuta

Einola, funkistyylinen talo Tuusulassa.
Elokuvavuosi 1944

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1944 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Uudet elokuvat

Anja, tule kotiin
Kaasuvalo
Kolme caballeroa
Nainen ilman omaatuntoa
Suomisen Olli rakastuu
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1944 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Erakkoluhtakana

| Erakkoluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Atlantisia
Laji::  rogersi
Kaksiosainen nimi
 Atlantisia rogersi  (Lowe, 1923) 
Katso myös
   Erakkoluhtakana Wikispeciesissä   Erakkoluhtakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erakkoluhtakana (Atlantisia rogersi) on Tristan da Cunhan saaristossa sijaitsevan asumattoman Inaccessiblen kotoperäinen rantakana. Lajin populaatio on kooltaan noin 8 400 yksilöä. Percy Roycroft Lowe kuvaili lajin holotyypin Inaccessiblelta vuonna 1923.
Erakkoluhtakana on maailman pienin lentokyvytön lintu ja painaa vain 40 grammaa. Se löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1870.
Emma Jääskeläinen

| Emma Jääskeläinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1988 Espoo
Taiteilija
Ala:  kuvanveistäjä
Palkinnot
 Vuoden nuori taiteilija (2022) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Emma Jääskeläinen (s. 1988 Espoo) on suomalainen kuvanveistäjä, joka käyttää teoksissaan kiveä, villaa ja metallia. Hän aloitti erityisesti kivimateriaalien kanssa, mutta on alkanut käyttää kontrastina myös villaa. Hänet valittiin vuoden 2022 nuoreksi taiteilijaksi.
Ura

Jääskeläinen aloitti taideopintonsa vuonna 2011 Kankaanpään taidekoulussa, missä hän suuntautui performanssitaiteeseen. Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa hän kuitenkin valitsi kuvanveistolinjan. Jääskeläinen valmistui vuonna 2018 Kuvataideakatemiasta taiteen maisteriksi. Kevätkesän 2018 hän oli Temple Bar Gallery + Studiosin residenssissä Dublinissa, missä hän muun muassa valmistautui Turussa pidettävään näyttelyynsä.
Jääskeläisen teoksia oli vuonna 2018 esillä Turussa Raatihuoneen galleriassa sekä Helsingin HAM-galleriassa ja vuonna 2019 Rauma Triennalessa. Alfred Kordelinin säätiön tukeman Kiasma Commission by Kordelinin avulla Jääskeläinen toteutti Kiasmaan 2020–2021 esillä olleen näyttelyn, jonka veistokset liitettiin myös museon kokoelmaan. Vuonna 2020 julkistettiin myös Jääskeläisen Helsingin Adriananpuistikkoon toteuttama julkinen veistos Put put.
Jääskeläinen valittiin vuoden 2022 nuoreksi taiteilijaksi, ja hänellä oli sen myötä näyttely sekä Tampereen taidemuseossa että Vaasan Kuntsin modernin taiteen museossa. Tampereella teoksia oli taidemuseon lisäksi esillä Finlayson Art Area -näyttelyssä.
Tyyli ja materiaalit

Jääskeläinen käyttää pääasiallisesti veistoksissaan perinteisiä kivilajeja, kuten graniittia, marmoria ja travertiinia. Hän käyttää kuitenkin myös villaa ja metallia. Villassa Jääskeläistä kiinnosti erityisesti sen pehmeys konstratina kiveen.
Vuoden nuoren taiteilijan valintaryhmän mukaan Jääskeläinen veistää kiveä klassisen perinteen mukaisesti, mutta pyrkii kuitenkin töissään leikkisyyteen ja välttelee perinteistä monumentaalisuutta. Leikkisyyteen viittaavat esimerkiksi materiaaliyhdistelmät, mittakaavan muutokset ja teosten aiheet.
Jääskeläinen on itse kertonut, että häntä kiinnostavat luonnonmateriaalit, kuten kivi ja villa, joiden kautta voi oppia ihmisen ja luonnon suhteesta. Jääskeläisen teoksissa ihminen on usein myös aiheena, niissä toistuu jalkoja, pyllyjä, vulvia ja hampaita.
Veistäminen on Jääskeläisen mukaan keskustelua ympäröivän kanssa, ja hän pyrkii seuraamaan materiaalista löytyviä yksityiskohtia. Käsityö on lisäksi todella hidasta, ja se tuo Jääskeläisen mukaan veisoksee aika-aspektin. Veistoksen tekeminen on vastakohta arjen kiireelle. Jääskeläinen tekee kaiken käsin eikä esimerkiksi käytä laseria. Ison veistoksen tekemiseen voi mennä vuosi, Helsingissä esillä olevaan teokseen Put put meni kuusi kuukautta. Jääskeläisen työt eivät kaikki ole kuitenkaan suuria, sillä hän tekee myös pienempiä veistoksia löytökivistä.
Aiheesta muualla

Sirén, Anna: Liian villi kivi ei kelpaa vessalaataksi, mutta on Emma Jääskeläisen aarre – "Näytän työskennellessäni ihan Ghost Busters-tyypiltä" Yle Uutiset.  10.6.2021. Viitattu 12.6.2022.
Jääskeläisen teos Put put (2020). Veistos on Adriananpuistikossa Herttoniemenrannassa. Teos on kaksiosainen, ja sen suurempi vaaleasta graniitista tehty osa viittaa simpukkaan ja pienempi spektroliitista toteutettu osa helmeen. Jääskeläisen mukaan teoksen idea tuli merellisestä alueesta ja pihaleikeistä.