stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mary Shelley
Nuoruus

Mary Godwin syntyi vuonna 1797 Lontoossa Mary Wollstonecraftin ja William Godwinin perheeseen. Hän oli kahden aikakautensa merkkihenkilön lapsi, äiti Mary Wollenstonecraft oli kuuluisa feministi ja kirjailija, isä William Godwin poliittinen filosofi. Mary Godwinin äiti kuoli pian synnytyksen jälkeen verenmyrkytykseen, koska istukkaa ei saatu poistettua. Mary Godwinin ja hänen siskopuolensa Fanny Imlayn kasvatus jäi Williamin harteille. Hänestä tuli hyvin läheinen isänsä kanssa, mutta suhde kärsi tämän mennessä uusiin naimisiin myös leskeksi jääneen Mary Jane Clairmontin kanssa, jolla oli entisestä avioliitostaan kaksi lasta.
Nuori Godwin ei koskaan käynyt koulua, vaan oppi lukemalla kirjoja ja kirjoitti itsekin paljon tarinoita.
Percy Bysshe Shelley

Mary Godwin tutustui rikkaaseen Percy Shelleyhin vuonna 1814. Shelley oli naimisissa Harriet Westbookin kanssa, joka odotti parin toista lasta. Avioliitostaan huolimatta Shelley ihastui nuoreen ja älykkääseen Godwiniin heti. Myös Godwin piti Shelleystä, ja he aloittivat suhteen Godwinin ollessa 16-vuotias. Tytön isä vastusti heidän yhdessäoloaan ja kielsi nuoria enää tapaamasta toisiaan. Shelley uhkasi kuitenkin tehdä itsemurhan, ellei saisi olla Godwinin kanssa. Tämän seurauksena he karkasivat Ranskaan Maryn siskopuolen Jane Clairmontin kanssa suututtaen William Godwinin niin, ettei hän puhunut tyttärelleen vuosiin. He eivät voineet kuitenkaan mennä naimisiin, sillä Shelley oli lain mukaan yhä Harrietin aviomies. Seitsemän kuukautta myöhemmin Mary synnytti tyttären, joka kuitenkin kuoli pian. Yhdentoista kuukauden kuluttua syntyi jo toinen lapsi, William. Joulukuussa vuonna 1816 Shelleyn vaimo Harriet teki itsemurhan hukuttautumalla Lontoon Hyde Parkissa. Samoihin aikoihin Maryn sisarpuoli teki itsemurhan. 20 päivää myöhemmin, 30. joulukuuta, Shelley ja Godwin avioituivat William Godwinin siunauksella. Näiden syntymien ja kuolemien keskellä 18-vuotias Mary alkoi kirjoittaa kuuluisaa kauhutarinaansa. Percy Bysshe Shelley ja hänen ystävänsä Edward Williams hukkuivat Shelleyn omistaman Ariel-kuunarin upotessa 8. heinäkuuta 1822.
Frankenstein

Kesällä vuonna 1816 pariskunta matkusti Sveitsiin Genevejärvelle, missä he viettivät aikaa yhdessä lordi Byronin ja hänen psykiatrinsa John Polidorin, kanssa. Eräänä sateisena iltana lordi Byron ehdotti, että jokainen heistä keksisi oman kauhutarinansa. Tästä kisasta sai alkunsa Frankenstein. Mary Shelley kertoi saaneensa idean tarinaan näkemästään unesta, jossa tiedemies herättää henkiin luomansa kammottavan hirviön.
Kirjansa myöhäisemmän painoksen alkupuheessa (vuonna 1831) Mary Shelley kirjoittaa haluavansa vastata jatkuvasti esitettyyn kysymykseen: Miten minä, tuohon aikaan nuori tyttö, tulin ajatelleeksi ja paneutuneeksi niin hirvittävään ideaan. Vastaus jää vajaaksi, sillä Mary kuvailee pääasiassa lapsuuttaan sekä kertoo kirjansa syntyvaiheen tilanteesta. Sateisena kesänä vuonna 1818 Geneve-järven rannalla Shelleyt, heidän naapurinsa lordi Byron sekä tämän sihteeri ja lääkäri Polidori päättivät kirjoittaa kauhutarinoita.
Mary Shelleyn on sanottu yhdistäneen Frankensteinissa äitinsä ja isänsä ajatuksia kasvatuksesta, yhteiskunnasta ja moraalista. Samoihin aikoihin Mary, pienen William-vauvan äiti, oli oman päiväkirjansa mukaan kiinnostuneempi opiskeluprojekteistaan kuin äitiydestään.
Päästäkseen Shelleyn älyllisyyden ja oppineisuuden tasolle Mary luki Coleridgea, Wordsworthia ja aikansa saksalaisia kauhuromaaneja. Hän opiskeli kemiaa ja Erasmus Darwinin biologiaa. Hän kuunteli miehensä ja tämän ystävien keskusteluja mesmerismistä, sähköopista ja galvanismista, jotka antoivat lupauksia tieteen mahdollisuuksista ratkaista elämän arvoitus.
Mary Shelleyn sukupuolen ja suhteellisen nuoren iän vuoksi usein on esitetty väitteitä, että Shelley ei ollutkaan Frankensteinin todellinen kirjoittaja, vaan paremminkin vain väline, jonka kautta hänen miehisen seuransa ideat olisivat suodattuneet tekstiksi. Esimerkiksi miespuolinen kirjallisuudentutkija Mario Praz kirjoittaa: ”Kaikki mihin rouva Shelley kykeni, oli passiivisesti heijastaa niitä villejä fantasioita, joita hänen ympärillään oli ilmassa.”lähde?
Miehisen tulkintatavan rinnalle näkökulman Frankensteiniin tarjoaa feministinen kirjallisuudentutkimus, jonka mukaan Mary Shelleyn kirjan kiinnostava, voimallinen ja naisellinen anti on synnytystarinassa. Tiedemies Frankenstein kauhistuu luomistekoaan, pakenee ja hylkää vastasyntyneen hirviön, joka jää nimettömäksi. Teksti paljastaa syyllisyyden, kauhun ja pakenemisen draaman, joka ympäröi syntymää ja sen seuraamuksia. Kaikki nämä elementit olivat voimakkaina läsnä Mary Shelleyn omassa elämässä.
Myöhempi elämä

Mary Shelleyn synnyttämistä kolmesta lapsesta (William, Clara ja Percy Florence Shelley) ainoastaan yksi, Percy Florence Shelley, jäi eloon. Helmikuussa 1851 Shelley kuoli aivokasvaimeen, joka aiemmin oli halvaannuttanut hänet jo lähes kokonaan. Shelley haudattiin St. Petersin kirkkoon Bournemouthiin vanhempiensa viereen.
Tunnetuimpia teoksia

Frankenstein (Frankenstein; or, the Modern Prometheus, 1818). Suom. Paavo Lehtonen. Gummerus 1973.
Falkner
Lodore
Mathilda
Viimeinen ihminen (The Last Man, 1826). Suom. Antti Immonen. ntamo 2022.
The Fortunes of Perkin Warbeck
Valperga
Kirjallisuutta

Mazzarella, Merete: Sielun pimeä puoli: Mary Shelley ja Frankenstein.  ((Själens nattsida: Om Mary Shelley och hennes Frankenstein, 2014.) Suomentanut Raija Rintamäki)  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7792-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leppälahti, Merja: Hirviö ja sen luoja Agricola. 5.12.2014. Viitattu 25.12.2018.
Frankenstein -Mary Shelley Koppa – Jyväskylän yliopisto. 17.10.2009. Viitattu 25.12.2018.
Päivi Tapola, "Mary Shelleyn Frankenstein", teoksessa Päivi Tapola: Äitini puutarhassa – Naisellisia lukukokemuksia, Like, 2002. ISBN 951-8989-61-3
Jari Olavi Hiltunen: Klassikko: Hirviön goottilaiset valmistusohjeet Kiiltomato.net. 10.10.2008. Viitattu 25.12.2018.
Parkkinen, Jukka: Mary Shelley ja Frankenstein Parkkinen.org. 13.4.2015. Viitattu 25.12.2018.
Liukkonen, Petri: Mary Wollstonecraft Shelley (1797-1851) – original surname Godwin Authors' Calendar. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
Teuber, Andreas: Mary Wollstonecraft Shelley, August 30, 1797-February 1, 1851 Andreas Teuber Home Page – Brandeis University, Philosophy Department. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
Books by Shelley, Mary Wollstonecraft (sorted by popularity) Project Gutenberg. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Mary Shelley Reginald Eastonin kuolinnaamion perusteella 1857 maalaamassa miniatyyrissä.
Siamun

Siamun reliefi, Memphis
Neterkheperre tai Netjerkheperre-setepenamun Siamun oli Egyptin 21. dynastian kuudes faarao. Hän suoritti  laajoja rakennushankkeita Ala-Egyptissä. Häntä pidetään yhtenä tehokkaimpana hallitsijana 21. dynastian faaraon Psusennes I:n jälkeen. Siamunin hallitsijanimi Netjerkheperre-Setepenamun tarkoittaa 'Ran jumalallinen ilmentymä, Amonin valitsema', kun taas hänen nimensä si amun tarkoittaa 'Amonin poika'.
Perhe

Siamunin perhetaustasta tiedetään hyvin vähän. Vuonna 1999 Chris Bennett teki tutkielman Semnan temppelissä olleesta kuningatar Karimalaan liittyvästä kirjoituksesta tehden päätelmiä hänen sukutaustastaan. Häntä kutsutaan sekä nimellä 'kuninkaan tytär' että 'kuninkaan vaimo'. Hänen nimensä osoittaa hänen voineen olla libyalainen, tämän huomioon ottaen hän saattoi olla Osorkon vanhemman tytär (Manethon Osochor). Kaiveruksessa olevan päivämäärän (vuosi 14) mukaan hän olisi voinut olla joko faarao Siamunin tai faarao Psusennes II:n kuningatar vaimo. Bennettin mukaan on todennäköisempää, että hän oli solminut avioliiton  Siamunin kanssa, koska siinä tapauksessa hän olisi voinut ottaa vallan Kushin varakuninkaana Nubian uskonnollisena keulakuvana Neskhonsinin Siamunun 5. hallitusvuotena tapahtuneen kuoleman jälkeen. Vielä merkittävämpää on se, että hänen avioitumisensa Siamunin kanssa saattaa selittää sen, miten Siamun egyptiläisenä onnistui nousemaan libyalaisen Osorkon vanhemman seuraajaksi.
Manethon

Siamun usein samaistetaan Manethon 21. dynastian  viimeiseen kuninkaaseen nimeltä "Psinaches". Tälle  kuninkaalle hän  antaa hallitusajaksi vain 9 vuotta, mitä on kuitenkin pidetty virheellisenä,  koska Karnakin papit ovat päivänneet eräitä dokumentteja "Siamunin 17. vuotena.". Ei ole kuitenkaan mitään todellista perustetta tulkita Manethon käyttämän nimen "Psinaches" olevan vääristynyt muoto nimestä Netjerkheperre-setepenamun Siamun. Hiljattain on ehdotettu, että Manethon "Psinaches" voisi pikemminkin olla viitaus Tutkheperre Shoshenkiin, kuin suoraan Osorkon vanhemman seuraajaan.
Hallituskauden pituus

Tärkeimpänä todisteena, jolla Siamunin hallituskausi voidaan ajoittaa, pidetään tekstiä ”Ensimmäisen Shemu kuukauden [….] päivänä 17. vuotena”, joka on mainittu fragmentissa 3B, rivit 3-5 Karnakin pappien merkinnöissä. Se arkistoi tiedon Nespaneferhorin pojan Horin Karnakin papilliseen virkaanastumisesta. Tämä päivä oli Tepi Shemu -kuukauden juhlapäivä. Egyptologi Rolf Krauss on laskenut, että tämä Tepi Shemu -juhla Siamunin 17. vuotena olisi ollut vuonna 970 eaa. Tämän perusteella Siamun olisi noussut valtaistuimelle noin 16 vuotta aikaisemmin vuonna 986 eaa. Steelaan on päivätty Siamunin 16. vuotena joitakin pieniä maakauppoihin liittyviä asiakirjoja Memphisin Ptahin pappien välillä.
Vuoden 17 rekisteröinti on tärkeä paleografinen kehitystulos, koska se on ensimmäinen kerta Egyptin kirjoitetussa historiassa, kun sana faarao esiintyi otsikossa ja suoraan yhdistetään kuninkaalliseen nimeen, tässä tapauksessa Siamunin nimeen. Tämän jälkeen yleistyivät sellaiset maininnat kuin "faarao Psusennes II" (Siamunin seuraaja), "faarao Shoshenk I", "faarao Osorkon I" ja niin edelleen. Ennen Siamunin hallituskautta Egyptin keski- ja uuden valtakunnan aikana sana faarao yhdistetään ainoastaan kuninkaan asemaan.
Monumentteja

Egyptologi Nicolas Grimalin mukaan Siamun kaksinkertaisti Amonin temppelin koon Taniksessa ja käynnisti useita Horuksen temppelin rakennusurakoita. Hän rakensi myös Heliopoliissa ja Pi-Ramseksessa eli Piramessessa, jossa jäljellä olevassa kivilohkareessa on hänen nimensä. Siamun rakensi ja omisti Amonille uuden temppelin Memphisissä, siellä on 6 kivessä olevaa saraketta ja oviaukkoja, jotka on nimetty hänen mukaansa. Lopuksi, hän antoi useita suosionosoituksia Ptahin papeille Memfisissä. Ylä-Egyptissä hänen nimensä  esiintyy yleensä muutamassa  eponyymisessä Theban monumentissa vaikka Siamunin Amonin ylipappi Thebassa, Pinedjem II, organisoi Uuden valtakunnan kuninkaiden muumioiden uudelleen hautaamisia Kuninkaiden laaksosta Deir el-Bahriin  piilotettaen useita muumioita suojaan ryöstelyltä hautaan DB320. Näitä toimintoja on päivätty Siamunin hallituskauden 1. vuodesta 10. vuoteen saakka.
Taniksessa eräs Amonin temppelin reliefin jumalallinen kohtaus kuvaa Egyptin faaraon lyömässä vihollisiaan nuijalla. Kuninkaan nimi on reliefissä selvästi [(Neterkheperre Setepenamun) Siamun, Am(on)in rakastama], eikä ole epäilystäkään, että tämä on sama henkilö kuin Siamun, kuten tunnettu brittiläinen egyptologi Kenneth Kitchen korostaa kirjassaan On the Reliability of the Old Testament. Siamun näyttäytyy tässä ”tyypillisessä asennossa heiluttaen nuijaa lyöden vankeja maahan(?), kuvion oikea puoli on kadonnut, paitsi kaksi asetta ja kädet, joista yksi kiinnittää huomattavaa kaksilapaista kirvestä sen istukkaan”. Kirjoittaja toteaa, että kaksilapaisessa kirvessä tai ”pertuskassa” on sävytetty puolikuun muotoinen terä, joka on kiinnitetty Egeanmereltä löydettyjä muistuttavaan kaksiteräiseen kirveeseen, mutta on melko selvää, että Palestiinasta (Kanaanista) peräisin olevat  kaksisuuntaiset kirveet ovat erimuotoisia muistuttaen X-kirjainta. Niinpä Kitchen päättelee, että Siamunin vihamiehiä olivat filistealaiset, jotka olivat Egean merikansan jälkeläisiä, ja Siamun oli tehnyt Tanisin temppelissä olevan reliefin Geserissä heistä saamansa tuoreen voiton muistoksi. Hiljattain Paul S. Ash on esittänyt yksityiskohtaisen väitteen siitä, että Siamunin reliefi kuvaa fiktiivistä taistelua. Hän huomauttaa, että egyptiläisissä reliefeissä ei koskaan näytetä filistealaisia pitelemässä kirvestä, eikä ole olemassa arkeologisia todisteita filistealaisten kirveistä. Hän väittää myös, että ei ole mitään reliefiä, joka yhdistää filistealaiset Levanttiin.
Hauta

Vaikka Siamunin alkuperäistä kuninkaan hautaa ei ole koskaan löydetty, on ehdotettu, että hän on toinen ”kahdesta täysin rappeutuneesta muumiosta”  Psusennes I:n haudan etuhuonessa. Šabtin pohjasta löytyy niille kaiverrettuna tämän kuninkaan nimi. Siamunin alkuperäinen hauta on saattanut hukkua lähellä Niiliä, mikä pakotti tämän kuninkaan uudelleenhautauksen Psusennes I:n hautaan.
Siamun ja Salomo

On arveltu, että Siamun oli se Raamatussa nimeltä mainitsematon faarao, joka antoi tyttärensä avioliittoon kuningas Salomolle. ja joka myöhemmin hyökkäsi Geseriin. ja antoi sen lahjaksi Salomolle. Tätä samastusta kannattaa nykyään vielä Kitchen, mutta sen ovat kyseenalaistaneet muut tutkijat kuten Paul S. Ash ja Mark W. Chavalas, joista jälkimmäisen mukaan "on mahdotonta päätellä ketkä Egyptin kuninkaat hallitsivat samanaikaisesti kuin David ja Salomo". Edward Lipiński ehdotti, että “yritystä yhdistää Geserin tuhoutumista Siamunin ja Salomon hypoteettiseen suhteeseen ei voida perustella asiallisesti, koska Siamunin kuolema on tapahtunut ennen Salomon hallituskauden alkua”. Lipiński väitti myös, että silloinen linnoittamaton Geser tuhoutui myöhään 10. vuosisadalla ja että sen aiheuttaja oli 22. dynastian faarao Shoshenk I.
Ankhefenmut ihastelee faarao Siamunin kuninkaallista nimeä tässä oviaukossa.
Siamunin pronssinen patsas, ikään kuin sfinskin hahmossa, esittämässä uhria pöydällä, Louvre museo
Käännös suomeksi
Shell

| Shell PLC |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  LSE: RDSA LSE: RDSB Euronext: RDSA Euronext: RDSB NYSE: RDSA NYSE: RDSB
ISIN:  GB00B03MLX29, GB00B03MM408
Perustettu:  1907
Toimitusjohtaja:  Ben van Beurden
Puheenjohtaja:  Andrew Mackenzie
Kotipaikka:   Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Toimiala:  Öljy ja polttoaineet
Tuotteet:  polttoaine, kemikaalit, maakaasu
Liikevaihto:  306 miljardia USD
Henkilöstö:  92 000
Kotisivu:  www.shell.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Shell plc (aik. Royal Dutch Shell) on suuri kansainvälinen energiayhtiö. Yhtiötä pidetään hollantilais-brittiläisenä, koska se muodostui vuonna 1907 hollantilaisen Royal Dutch Petroleum Companyn ja brittiläisen The Shell Transport and Trading Companyn yhteenliittymänä. Vuodesta 2004 yhtiön emoyhtiö on ollut Britanniassa rekisteröity ja ensisijaisesti Lontoon pörssissä noteerattu Shell plc. Yhtiön pääkonttori on Lontoossa. Marraskuussa 2021 uutisoitiin Shellin pääkonttorin siirtymisestä Britanniaan. Yhtiön toimitusjohtaja on Ben van Beurden ja hallituksen puheenjohtaja Andrew Mackenzie.
Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa Shell-merkillä toimivat huoltoasemat omistaa St1.
Toiminta

Yhtiön päätuotteita ovat öljy, maakaasu ja petrokemian tuotteet. Shellillä on jakeluasematoimintaa ympäri Eurooppaa. Yhtiö kehittää myös uusiutuvia energiamuotoja, lähinnä biopolttoaineita.
Shell ilmoitti vuonna 2010 lopettavansa polttoaineiden jakelun Suomessa ja etsivän toiminnoille ostajaa. Shell myi lokakuussa 2010 Ruotsin ja Suomen huoltoasemaliiketoimintansa St1:n taustayhtiö Keelelle. Kauppaan kuului 340 huoltoasemaa Ruotsissa ja 225 Suomessa, raskaan kaluston polttoaineverkostot molemmissa maissa sekä Shellin Göteborgissa sijaitseva jalostamo. Huoltoasemat jatkavat toimintaansa lisenssillä Shell-brändin alla.
Joulukuussa 2014 St1 osti Shellin Norjan huoltoasemaliiketoiminnan.
Shellin käyttämä korkein öljynporauslautta on Ursa-öljynporauslautta.
Tuotteet

Shell on kehittänyt yhteistyössä Ferrarin kanssa Shell V-Power- ja Shell V-Power Nitro+ -bensiinituotteet. 
Shell V-Power Nitro+ -bensiini tuli myyntiin vuonna 2012 kaikille Suomen miehitetyille Shell-jakeluasemille, Shell V-Powerin myynti alkoi Suomessa vuonna 2006. Nitro+ eroaa edeltäjästään Friction Modification -teknologialla, joka on kehitetty vähentämään kitkaa männän ja sylinterin seinämän välissä muodostamalla siihen suojaava kalvo. Kun moottorissa on vähemmän kitkaa, se toimii tehokkaammin.
Arvostelu

Shelliä on arvosteltu muun muassa Nigerian toiminnan yhteydessä. Kirjailija ja ympäristöaktivisti Ken Saro-Wiwa johti ogonikansan kampanjointia Royal Dutch Shellin Nigerjoen suistossa tekemien öljynporausten aiheuttamia inhimillisiä ja ekologisia tuhoja vastaan. Aktivistit vaativat hallitusta korjaamaan tilannetta. Nigerian sotilashallitus tappoi Saro-Wiwan ja kahdeksan ogonikansan jäsentä marraskuussa 1995. Ken Saro-Wiwa sanoi: ”Tähän on tultu. Ne aikovat pidättää ja teloittaa meidät kaikki Shellin takia.” Kesäkuussa 2009 Shell lupautui maksamaan 15,5 miljoonaa dollaria Saro-Wiwan omaisille.
Vuonna 2010 Shell sulki Nigerjoen suistoalueella putken, joka oli vuotanut öljyä kaksi kuukautta. Vuotojen, joita myös Exxon Mobil on aiheuttanut, syiksi on nimetty huono ylläpito ja heikko valvonta. Alueen soilla on tuhansia kilometrejä öljyputkia. Suistoon on 50 vuoden aikana vuotanut kaksi miljardia litraa raakaöljyä, enemmän kuin missään muualla.
YK:n ympäristöohjelman UNEPin 2011 julkaiseman tutkimuksen mukaan 90 prosenttia saastumisesta on paikallisten asukkaiden syytä, ja se vapauttaa öljy-yhtiö Shellin lähes kaikesta vastuusta Nigerjoen suistoalueen saastumisessa. Tutkimuksen mukaan suurin osa öljyvuodoista on seurausta paikallisten asukkaiden toimista, kun he ovat sabotoineet öljyputkia ja varastaneet putkista öljyä. Suiston asukkaat ja kansalaisjärjestöt arvostelevat tutkimusta ankarasti; heidän mukaansa tutkimus on puolueellinen. Raportti on Shellin maksama, ja sen tiedot ympäristötuhojen vastuun jakautumisesta perustuvat täysin Nigerian hallituksen tietoihin.
Arvostelu > Arktinen öljynporaus

Heinäkuussa 2015 suomalaisaktivistit pyrkivät hidastamaan suomalaisen jäänmurtajan lähtöä avustamaan Shellin öljynporauksessa Tšuktšimerellä. Arktinen öljynporaus on kiistelty riski ilmastonmuutoksessa ja luonnossa.
Kirjallisuutta

Jukka Kortti: Suomessa vuodesta 1911: 90 vuotta. Shellistä. Shell 2001. ISBN 9789529137985.
Luettelo Muumimuseon muumitaloista ja -kuvaelmista

Tällä sivulla luetellaan muumitalot ja kolmiulotteiset kuvaelmat, jotka kuuluvat Tampereen taidemuseon Muumilaakson kokoelmaan. Kokoelmaa esitellään Muumimuseossa Tampereella. Kuvaelmat ovat suurimmaksi osaksi Tove Janssonin elämänkumppanin Tuulikki Pietilän tekemiä.
Kuvaelmista neljä on triptyykkejä. Teosten pohjat ovat suorakaiteen tai neliön muotoisia, ellei toisin mainita. Töiden koot vaihtelevat, mutta valtaosa teoksista on alle 53 senttimetriä korkeita. Suurin teos on Muumi-Talo ja pienin Suuri simpukka.
Muumitalot

Ensimmäinen muumitalo
Muumi-Talo (ruots. Muminhuset tai Mumin-huset)
Muumikuvaelmat

Kuivunut meri
Tutkimusretkikunta
Yksinäisten Vuorten Observatorio
Pako Muumilaaksosta
Nuuskamuikkusen teltalla
Suuri simpukka
Uimahuone
Aarresaari
Lumilyhty – Muumipeikko tapaa Tuu-tikin
Muumit villissä lännessä
Kuinkas sitten kävikään?
Tuu-tikin lumihevonen
Yksinäiset vieraat
Yksinäiset vieraat -triptyykki
Kuka lohduttaisi nyytiä?
Kuusi
Muumimamma ja pikku Myy -triptyykki
Nuuskamuikkunen ja orpolapset
Merenhuiskeen vesillelasku
Salaperäinen teatteri -triptyykki
Muumipappa-triptyykki
Tahmatassut ryöstävät hemulin tädin
Toverukset matkalla Yllätysten puutarhaan
Tohtori ja lapset
Muumipeikko
Muumipeikko ja merihevoset
Muumipeikko ja Mörkö rannalla
Sanna kohtaa eksyneet
Taikatalvi
Taikurin hattu
Tuu-tikin pelastava ilmapallo
Torikokous
Vaarat uhkaavat
Kevät
Hemuli hiihtää Yksinäisille Vuorille
Keskitalven yön juhla
Muumilaakson vankila
Poliisipäällikön puutarha
Poliisipäällikön rosvot
Aiheesta muualla

Muumimuseon kotisivut
Yle Areena: Opastettu kierros Muumimuseossa
Virtuaalivierailu Metson Muumilaaksoon
Yle Arkivet: Tove Jansson om Muminhuset (ruotsiksi)
Siemennestekeräset

Siemennestekeräset ovat varpuslintukoiraan siemennestevarasto. Parilliset siemennestekeräset sijaitsevat kloaakkipullistuman sisällä kloaakin eli yhteissuolen molemmin puolin.
Varpuslinnun kivekset sijoittuvat ruumiinonteloon, ja niistä johtaa siemenjohtimet siemennestekeräsiin, jotka ovat muodoltaan sykkyräiset. Keräsistä siemenneste purkautuu kloaakkiin ja parittelussa naaraan kloaakin kautta sen emättimeen. Kivekset tuottavat siittiöitä vain lintukoiraan ollessa lisääntymisvireessä. Hyvin monet höyhenpuvultaan samannäköiset ja mitoiltaan samankokoiset varpuslintukoiraat ja -naaraat voidaan lisääntymiskaudella erottaa toisistaan kloaakkipullistumasta. Joillakin lajeilla, kuten rautiaisella, kloaakkipullistuma on poikkeuksellisen huomattava. Tutkimuksissa on todettu, että lajeilla, joiden naaraat harrastavat aktiivisesti toisen kuin parinsa kanssa paritteluja, kuten rautiaisella, tai ovat moniavioisia, koiraiden siementuotanto on runsaampaa, ja ne parittelevat useammin kuin lajit, jotka ovat pariuskollisempia, kuten punatulkut.
Luettelo Matsuo Bashōn suomennetusta tuotannosta

Matsuo Bashō
Tämä on luettelo Matsuo Bashōn suomennetusta tuotannosta.
Teokset

Bashō: Kapea tie pohjoiseen ja muita matkakertomuksia.  Suomentanut Kai Nieminen. Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5008-4
Bashō: Harhojen maja. Kokoelma proosaa ja runoa.  Suomentanut Kai Nieminen. Tammi, 1984.  ISBN 951-30-6189-2
Bashoo: Alati matkalla: Matkakertomuksia, päiväkirjoja, runoja.  Suomentanut Kai Nieminen. Helsinki:  Basam Books, 2012.  ISBN 978-952-260-030-1
Runoja antologioissa

Antologia Kirsikankukkia, suom. Martta Keravuori, Helsinki: WSOY 1967 (luetteloa ei saatavilla)