Naturalismi (filosofia)
Naturalismin historia > Muinainen ja keskiaikainen filosofia

Naturalismi on ennen kaikkea länsimainen ilmiö, mutta vastaava ajatus on ollut olemassa jo pitkään myös idässä (Eastern world). Naturalismi oli perusta kahdelle kuudesta ortodoksisesta koulukunnasta ja yhdelle hindulaisuuden heterodoksiselle koulukunnalle. Samkhya, yksi intialaisen filosofian vanhimmista koulukunnista, asettaa luonnon (Prakriti) maailmankaikkeuden ensisijaiseksi syyksi, olettamatta persoonallisen Jumalan tai Ishwaran olemassaoloa. Carvaka-, Nyaya- ja Vaisheshika-koulut syntyivät 7., 6. ja 2. vuosisadalla eaa. Naturalismin omaksui myös eräs, itsenäinen nimeämätön ja yhtenäiseksi järjestäytymätön kungfutselaisen filosofian perinne, joka juuret juontuu Wang Chongiin ensimmäiselle vuosisadalle tai ehkä sitäkin varhaisempaan aikaan, mutta sillä oli vain vähän vaikutusta modernin luonnontieteen, filosofian ja itäisen tai länsimaisen kulttuurin kehitykseen.
Länsimainen ontologinen naturalismi sai alkunsa antiikin kreikkalaisesta filosofiasta. Varhaisimmat esisokraattiset filosofit, erityisesti milesialaiset (Thales, Anaximander ja Anaximenes) ja atomistit (Leucippus ja Demokritos), saivat ikätoveriensa ja seuraajiensa kanssa leiman "physikoi" (kreikan sanasta φυσικός tai philosnaturalkos), mistä tulee sana φύσις tai Fysis, joka tarkoittaa "luontoa". He tutkivat vain luonnollisia syitä ja sulkivat siksi pois jumalien roolin maailman luomisessa tai toiminnassa. Tämä johti lopulta täysin kehittyneisiin järjestelmiin, kuten epikurolaisuuteen, joka selitti kaiken olemassa olevan atomeilla ja niiden liikkeellä tyhjiössä.
Aristoteles kritisoi edeltäjiensä ajatuksia ja käsitteli luontoa tavalla, joka karttoi heidän ylilyöntejä.
»Platonin ikuisten ja muuttumattomien muotojen maailma, jota jumalallinen käsityöläinen, Demiurgi epätäydellisesti aineessa edustaa, eroaa jyrkästi materialistisista maailmankuvista (Weltanschauungeneista), joista ainakin 400-luvulla merkittävin oli atomismi… Depatti levisi koko antiikin maailmaan. Atomismi sai alkunsa Epikurokselta… kun taas stoalaiset omaksuivat jumalallisen teleologian… Valinta vaikuttaa yksinkertaiselta: joko näyttää, kuinka maailma voi syntyä ohjaamattomista prosesseista, tai liittää älykkyyttä järjestelmään. Näin Aristoteles… ollessaan vielä Platonin nuori akolyytti, näki asiat. Cicero… säilyttää Aristoteleen oman luolavertauksen: jos troglodyyttejä (Troglodytae) tuodaan yhtäkkiä ylämaailmaan, he luulisivat sen olleen älykkäästi järjestetty. Mutta Aristoteles hylkäsi tämän näkemyksen; vaikka hän uskoi jumalalliseen olentoon, Liikkumaton liikkuttaja (Unmoved mover) ei ole tehokas toiminnan syy universumissa, eikä sillä ole mitään osaa sen rakentamisessa tai järjestämisessä... Mutta vaikka Aristoteles hylkää jumalallisen toimijan, hän ei turvaudu puhtaaseen satunnaisten voimien mekanismiin. Sen sijaan hän pyrki löytämään keskitien näiden kahden näkemyksen väliltä, joka perustui vahvasti luonto eli Fysis käsitteeseen. » 
( Cause and Explanation in Ancient Greek Thought.  )
Kristinuskon nousun ja dominoinnin myötä lännessä ja myöhemmin islamin leviämisen myötä islamilaisilla alueilla intellektuellit hylkäsivät naturalismin, jotten sillä oli vain vähän vaikutusta keskiaikaisessa filosofiassa. Aristoteleen empiirisen epistemologian sekä kreikkalais-roomalaisten luonnonfilosofien aiemmin kadonneiden tutkielmien uudelleen käyttöönotto aloitti keskiaikaisen skolastiikan ilman, että se lisäsi merkittävästi naturalismiin sitoutumista.lähde?