stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulva
Vahingot

Tulvista on monenlaista vahinkoa ihmiselle, ja tulvavahinkojen korjaaminen voi tulla hyvin kalliiksi. Tulvaveteen voi ensinnäkin hukkua. Tulva voi vahingoittaa katuja, taloja ja muita rakenteita. Tulvavesi voi peittää maan mutaan ja irtotavaraan, jonka raivaaminen kestää pitkään. Tulva saattaa pyyhkäistä mukaansa siltoja ja taloja ja tehdä ihmiset kodittomiksi. Katkaistessaan tiet tulva voi eristää ihmisiä ja kokonaisia yhteisöjä pitkiksi ajoiksi. Kulkutaudit, kuten kolera, lavantauti ja punatauti, leviävät tulvavedessä helposti. Vahingoittaessaan vesiputkia tulva voi aiheuttaa puutetta juomavedestä.
Historian tuhoisimpia tulvia kuolonuhreissa laskettuna:
Kiinan tulvat 1931. Jangtse ja Huaijoki tulvivat rankkojen lumi- ja vesisateiden jälkeen kesällä 1931. Hukkuneita oli 150 000, minkä lisäksi tulvan aiheuttama puute, nälänhätä ja kolera surmasivat ehkä jopa neljä miljoonaa.
Keltaisenjoen tulva 1887. Yli 900 000 kuoli Keltaisenjoen tulviessa, ja arviolta kaksi miljoonaa kuoli lisäksi tulvan aiheuttamaan puutteeseen.
Keltaisenjoen tulva 1938. Kiinan armeija avasi Keltaisenjoen tulvapadot sodan aikana estääkseen japanilaisten etenemisen. Arviolta jopa 900 000 kuoli.
Banqiaon padon murtuminen 1975. Taifuunin murtaman padon aiheuttamassa tulvassa hukkui noin 85 000–240 000 ihmistä.
Jangtsen tulva 1935. Tulvapatojen murruttua yli 140 000 kuoli välittömästi ja vielä enemmän myöhemmin nälkään.
Pyhän Felixin tulva 1530. Zeelandissa Hollannissa tapahtuneessa tulvassa kuoli noin 100 000.
Euroopassa tulvien uhriluvut ovat laskeneet voimakkaasti vuodesta 1870 vuoteen 2016, vaikka maanosan väkiluku on yli kaksinkertaistunut.
Torjunta

Tulvien aiheuttamia haitallisia vaikutuksia ei voida koskaan täysin estää, eikä se olisi taloudellisessa mielessä edes kannattavaa. Tulvavahinkoja voidaan kuitenkin pienentää erilaisin tulvariskien hallinnan toimenpitein.
Tulvia voidaan ehkäistä muun muassa rakentamalla patoja ja pengertämällä rantoja. Tilapäinen tulva-alue on alue, jolle tulviva vesi voidaan päästää, jotta suuremmilta vahingoilta vältyttäisiin. Jääpatoja on pyritty räjäyttämään tai kaivamaan auki erilaisin konein.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tulvakarttoja Suomesta -ymparisto.fi
Tulvat ja maanvyörymät  Joet.info
Ilmastonmuutos ja ilmaston lämpeneminen
| --- | --- |
Syyt:   Kasvihuoneilmiö  Kasvihuonekaasu  Hiilidioksidi  Metaani  Auringon aktiivisuus  Ilmaston viileneminen  Milankovićin jaksot  Vulkanismi  Laattatektoniikka  Termohaliinikierto 
Vaikutukset:   Ilmastopakolaisuus  Merien happamoituminen  Merenpinnan nousu  Tulvat  Sadannan muutokset  Kuivuuskaudet  Lämpöaallot  Äärimmäiset sääilmiöt  Trooppiset hirmumyrskyt 
Tiede:   Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC  Ilmastoherkkyys  Ilmastomalli  Palautekytkennät  Kaupunkisaarekeilmiö  Keskiajan lämmin kausi  Pieni jääkausi  Hiilinielu  Otsonikato  Historialliset vaikutukset 
Keskustelu ja politiikka:   Hillitseminen  Hinku-verkosto  Sopeutuminen  Kioton sopimus  Kööpenhaminan ilmastokokous  UNFCCC  Päästökauppa  Sternin raportti  Uusiutuva energia  Energiansäästö  Oregonin vetoomus  Energiapolitiikka  Euroopan unionin energiapolitiikka  Suomen energiapolitiikka  Kiinan energiapolitiikka 
Hurrikaani Wilman nostattaman myrskyvuoksen aiheuttamaa tulvaa Key Westissä Floridassa Yhdysvalloissa vuonna 2005.
Sateen aiheuttama äkillinen tulva Toowoombassa Queenslandissa Australiassa tammikuussa 2011.
Seppo Tuominen

Seppo Tuominen vuonna 1970.
Seppo Reijo Tuominen (s. 9. heinäkuuta 1943 Heinola) on suomalainen kestävyys- ja maastojuoksija . Tuominen voitti kaikkiaan viisi henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja teki useita kestävyysmatkojen Suomen ennätyksiä.
Tuominen voitti 5 000 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1974 (aika 13.57,6), vuonna 1975 hän oli mestari 10 000 metrillä (aika 28.58,6). Maastojuoksun pitkän radan mestaruuden Tuominen voitti 1969–1971.
Arvokisoissa Tuominen oli parhaimmillaan kahdeksas 10 000 metrillä Helsingin EM-kisoissa 1971. Tuomisen 5 000 metrin ennätys oli 13.34,8 (1971) ja 10 000 metrin 28.11,8 (1975).
Kalevan kisoissa 1974 Tuominen jäi kiinni norefedriini-piristeen käytöstä, mutta selvisi tapauksesta ilman rangaistusta.
Suomen ennätykset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 000 m | 28.51,8 | 1. toukokuuta 1970 | Varsova |  |
| 10 000 m | 28.17,2 | 22. kesäkuuta 1971 | Helsinki |  |
| 10 000 m (halli) | 29.05,6 | 17. helmikuuta 1974 | Vierumäki | aika oli epävirallinen maailmanennätys |
| 20 000 m | 59.05,8 | 2. lokakuuta 1971 | Pariisi/Colombes | edelleen voimassa |
| tunnin juoksu | 20 296 m | 2. lokakuuta 1971 | Pariisi/Colombes | edelleen voimassa |
| puolimaraton | 1.05.41 | 6. helmikuuta 1972 | Coamo |  |
Tuojahaarake

Neuronin kaavakuva, jossa dendriitit ovat vasemmalla solukeskuksesta lähteviä haarakkeita.
Tuojahaarake eli dendriitti on neuronin yksi haara. Se ottaa vastaan viestejä aistinsoluista tai muista hermosoluista ja välittää niitä eteenpäin sähköisinä impulsseina kohti solukeskusta. Tuojahaarakkeet ovat yleensä voimakkaasti haaroittuneita ja lyhyitä. Solukeskukseen liittyy tavallisesti useita dendriittejä.
Toimintaperiaate

Sähköisen viestin, impulssin, siirtyminen hermosolussa perustuu sähkövarauksen muuttumiseen hermosolun solukalvon sisä- ja ulkopinnan välillä. Impulssin tulee olla riittävän voimakas ylittääkseen kynnysarvon, jotta se voi jatkaa matkaansa hermosolussa. Ensimmäinen valikointi tapahtuu tuojahaarakkeen alkuosassa.  Hermosolun stimuloinnin seurauksena solun sisäpuoli tulee positiiviseksi ulkopuoleen nähden eli kalvojännite on positiivinen. Jos depolarisaatio ylittää solulle ominaisen kynnysarvon, aktiopotentiaali syntyy ja impulssi lähtee etenemään tuojahaarakkeesta solukeskuksen kautta viejähaarakkeeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuojahaarake Wikimedia Commonsissa
Tummalahnanruoho

| Tummalahnanruoho |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Liekomaiset Lycopodiophytina
Luokka::  Isoëtopsida
Lahko::  Isoëtales
Heimo::  Lahnanruohokasvit Isoëtaceae
Suku::  Lahnanruohot Isoëtes
Laji::  lacustris
Kaksiosainen nimi
 Isoëtes lacustris  L. 
Katso myös
   Tummalahnanruoho Wikispeciesissä   Tummalahnanruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tummalahnanruoho (Isoëtes lacustris) on lahnanruohokasvien heimoon kuuluva, veden alla kasvava erilaisitiöinen vesisanikkainen.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen tummalahnanruohon varsi on lyhyt, pysty ja mukulamainen. Juuret ovat ruskeita. Tummanvihreät, ontot ja jokseenkin suorat lehdet kasvavat tiheänä ruusukkeena. Lehdet ovat 3–15 cm pitkiä ja 1–3 mm leveitä, suora- tai käyräkärkisiä, kielekkeellisiä, äimämäisiä ja lyhytsuippuisia. Jäykät lehdet jäävät vedestä nostettaessa haralleen. Isoitiöpesäkkeet ovat uloimpien lehtien tyvillä tupeksi levinneen kannan suojissa. Kooltaan ne ovat 0,5–0,7 mm, epäsäännöllisen harjuisia ja likaisenvalkoisia. Pikkuitiöpesäkkeet sijaitsevat keskimmäisten lehtien tyvillä. Suomessa tummalahnanruohon itiöt valmistuvat heinä-syyskuussa.
Tummalahnanruoho muistuttaa hyvin paljon vaalealahnanruohoa (Isoëtes echinospora). Lajit voivat myös risteytyä keskenään.
Levinneisyys

Tummalahnanruoho on eurooppalainen laji, jonka päälevinneisyysaluetta ovat Tanska, Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjän Karjala, Skotlanti ja Irlanti. Lisäksi sitä tavataan muualla Euroopassa harvinaisena siellä täällä Pohjois-Espanjasta Länsi-Venäjälle sekä Islannissa. Euroopan ulkopuolella lajia on tavattu Grönlannissa ja Japanissa. Suomessa tummalahnanruohoa kasvaa paikoitellen yleisenä koko maassa. Laji on kuitenkin harvinaistunut 1900-luvulla.
Elinympäristö

Tummalahnanruoho kasvaa vesistön pohjassa melko syvässä vedessä, toisinaan yli metrin syvyydessä kovalla mineraalimaapohjalla. Tyypillisiä kasvuvesistöjä ovat karunpuoleiset kirkasvetiset järvet. Joskus lajia esiintyy vähäsuolaisessa murtovedessä ja hitaasti virtaavissa joissa.
Käyttö

Tummalahnanruohoa kasvatetaan myös akvaariokasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Tummalahnanruohon (Isoëtes lacustris) levinneisyys Suomessa.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1192790  Wikispecies: Isoetes lacustris  APDB: 236028  APNI: 64514  BioLib: 3061  CoL: B8XJT  EoL: 597780  EPPO: ISTLA  EUNIS: 150229  Euro+Med PlantBase: 9012bc76-a2ed-4726-aaa8-cd47121405c9  FNA: 250076848  GBIF: 2688270  iNaturalist: 127024  IPNI: 310437-2  IRMNG: 11433098  ITIS: 17131  IUCN: 167878  MichiganFlora: 1490  NatureServe: 2.738978  NBN: NBNSYS0000002008  NCBI: 50271  Observation.org: 2579  OBIS: 1415711  Open Tree of Life: 30647  PFI: 14  PPE: isoetes-lacustris  Plant List: tro-26602046  PLANTS: ISLA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:310437-2  Tropicos: 26602046  VASCAN: 6218  WisFlora: 38  Laji.fi: MX.37709
Tunteiden virrat

| Tunteiden virrat> Love Streams |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Cassavetes
Käsikirjoittaja:  John Cassavetes, Ted Allan
Perustuu:  Ted Allanin näytelmään
Tuottaja:  Yoram Globus, Menahem Golan
Säveltäjä:  Bo Harwood
Kuvaaja:  Al Ruban
Pääosat:  Gena Rowlands
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:  1984, Suomessa 1987
Kesto:  141 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunteiden virrat (Love Streams) on John Cassavetesin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1984. Se kertoo keski-ikäisistä sisaruksista, jotka pitävät toisistaan huolta kummankin rakkaussuhteiden päätyttyä tahoillaan. Elokuva perustuu Ted Allanin samannimiseen näytelmään, jonka miespääosaa kantaesityksessä näytteli Jon Voight. Elokuvassa Cassavetes päätyi ratkaisuun näytellä rooli itse, ja toisessa pääosassa on hänen vaimonsa Gena Rowlands.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gena Rowlands  | … |  Sarah Lawson   |
|  John Cassavetes  | … |  Robert Harmon   |
|  Diahnne Abbott  | … |  Susan   |
|  Seymour Cassel  | … |  Jack Lawson   |
|  Margaret Abbott  | … |  Margarita  |
Tuotanto

Tunteiden virrat kuvattiin paljolti Cassavetesin ja Rowlandsin yhteisessä kodissa, ja Cassavetesin muista elokuvista poiketen siinä ei käytetä lainkaan käsivarakuvausta. Elokuva jäi Cassavetesin toiseksi viimeiseksi ohjaustyöksi ennen vuoden 1986 elokuvaa Big Trouble.
Vastaanotto

Tunteiden virrat voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.
Vuonna 1994 julkaistussa Video-oppaassa Kati Sinisalo piti Tunteiden virtoja Rowlandsin ja Cassavetesin yhteistyönä parhaimmillaan: ”Riipaisevaa näyttelemistä, absurdia huumoria eikä yhtään falskia elettä.”
Käännös suomeksi
Tummakultasiipi

| Tummakultasiipi |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Lycaena
Laji::  tityrus
Kaksiosainen nimi
 Lycaena tityrus  (Poda, 1761) 
Synonyymit
 Heodes tityrus 
Katso myös
   Tummakultasiipi Wikispeciesissä   Tummakultasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummakultasiipi eli tanskankultasiipi (Lycaena tityrus) on sinisiipisten heimoon kuuluva pieni päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Koiraiden siivet ovat mustanruskeat, ja niissä on violetti häivähdys. Molempien siipiparien yläpinnalla on mustia täpliä, jotka ovat takasiivissä huomattavasti pienempiä ja takasiiven ulkoreunassa huonosti erottuvien oranssien kaaritäplien rivi. Naaraiden etusiivet ovat pohjaväriltään voimakkaammin oranssit, mustatäpläiset, ja siipisuonet erottuvat tummina. Takasiivet ovat pohjaväriltään ruskeat, ja niiden ulkoreunassa on selvästi erottuvia oransseja kaaritäpliä. Etusiipien alapinnat ovat molemmilla sukupuolilla kellanharmaat, ja niissä on runsaasti selviä mustia, valkoreunaisia täpliä. Siiven alapinnan ulkoreunalla on mustareunaisten, oranssien reunustäplien rivi. Siipiväli 26–31 mm.
Melko samannäköisiä lajeja ovat luhtakultasiipi (Lycaena helle) sekä ketokultasiiven (Lycaena hippothoe) naaras.
Levinneisyys ja lentoaika

Tummakultasiipi tavattiin Suomesta ensimmäisen kerran Haminassa 21. heinäkuuta 2009 ja toistaiseksi kyseinen yksilö on ainoa Suomesta löydetty, mutta levinneisyyden ulottuessa rajojen tuntumaan se vakiintunee tulevaisuudessa.
Lajin levinneisyys kattaa lähes koko Manner-Euroopan pohjoisrajan kulkiessa Alankomaista likimain Itämeren rannikkoa pitkin Baltiaan ja ulottuu nykyisin Virossa Suomenlahden rannikolle saakka. Britteinsaarilta on muutama yksittäishavainto ja lisäksi Venäjän Kostamuksesta on tehty havainto. Idässä perhosta tavataan Etelä-Siperiaan ja Altaille. Pohjoismaista tummakultasiipi on tavattu Suomen yksittäishavainnon lisäksi vain Tanskasta, missä sillä on nykyisin esiintymä Falsterin saaren Guldborgsundin kunnassa.
Aikuiset perhoset lentävät kahtena sukupolvena huhti-toukokuussa ja elo-syyskuussa. Eteläisimmässä Euroopassa sukupolvia voi olla kolme.
Elinympäristö ja elintavat

Pohjois-Euroopassa tummakultasiipi suosii kuivia niittyjä sekä joutomaita ja häviää aina säännöllisesti laidunnetuilta alueilta. Etelämpänä sitä tavataan myös kosteilla paikoilla. Perhoset lentävät laiskasti ja viettävät paljon aikaa lepäillen kasvillisuuden lomassa.
Naaraan munimat munat kuoriutuvat 4–10 päivän kuluttua. Toukkakehitys kestää kesän aikana kehittyvällä toisella sukupolvella 3–5 viikkoa, keväällä ja syksyllä kehittyvällä ensimmäisellä sukupolvella pitempään, ja toukalla voi olla löyhä suhde muurahaisiin. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.
Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla hierakoilla (Rumex spp.).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lycaena tityrus:  Wikidata: Q901019  Wikispecies: Lycaena tityrus  BioLib: 51376  BOLD: 82782  EUNIS: 90400  Fauna Europaea: 441198  Fauna Europaea (new): a44c8c3f-4301-435d-ac8d-1f68e5ed2306  GBIF: 5882898  iNaturalist: 154654  IUCN: 174448  LoB: 4108  MaBENA: LycaenTityr  NBN: NHMSYS0000503121  NCBI: 266947  Observation.org: 684  Open Tree of Life: 123534  Laji.fi: MX.60820 
Papilio tityrus:  Wikidata: Q109585229  GBIF: 8390132  ITIS: 707189 
Lycaena tityrus ♀ △
Tuomiopäivän kirja

| Tuomiopäivän kirja> Doomsday Book |
| --- | --- |
 Ensimmäisen painoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Connie Willis
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Bantam Spectra
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  0-553-08131-4
Suomennos
Suomentaja:  Tero Kuittinen
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  828
ISBN:  951-1-16125-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tuomiopäivän kirja (engl. Doomsday Book) on Connie Willisin vuonna 1992 ilmestynyt tieteisromaani. Teos kertoo tulevaisuuden historianopiskelijasta, joka matkustaa ajassa vuoden 1320 Oxfordiin.
Aiheesta muualla

Johanna Sinisalo: Tuomiopäivän kirjan uudelleenfilmatisointi ja Lincolnin unet kellokkaista kartoittamattomalla maaperällä (puhumattakaan Connie Willisistä) (Arkistoitu – Internet Archive). Osa Tähtivaeltaja 2/1999:n artikkelista.
Toni Jerrman: Tuomiopäivän kirja (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2/1999.
M. G. Soikkeli: Messiasmatka menneisyyteen: Tuomiopäivän kirja. Aikakone 23.8.1999.
Tuomiovuori

Välimerellä sijaitseva Strombolin tulivuorisaari, jonka Tolkien näki sylkevän tulta sisuksistaan risteilyllä vuonna 1966. Tolkienin mukaan hän ”ei ollut koskaan nähnyt mitään, mikä olisi näyttänyt yhtä paljon Emyn Anarilta”. Nimi Emyn Anar ’Auringon kukkulat’ ei esiinny muualla Tolkienin teksteissä, mutta sitä voidaan epäillä sekaannukseksi Tuomiovuorta tarkoittavasta nimestä Amon Amarth.
Uusiseelantilainen Mount Ngauruhoe, joka esiintyy Jacksonin elokuvatrilogiassa Tuomiovuorena.
Tuomiovuori (engl. Mount Doom) on kuvitteellinen tulivuori J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maan fantasiamaailmassa, keskellä mustan ruhtinaan Sauronin hallitsemaa Mordorin maata. Tarun sormusten herrasta juonen keskiössä on hobitti Frodo Reppulin tehtävä viedä Sauronin havittelema Valtasormus Tuomiovuorelle, jonka uumenissa se ammoin taottiin ja missä se – ainoana paikkana maailmassa – voidaan tuhota.
Haltiat kutsuivat Tuomiovuorta nimellä Orodruin (”Liekehtivä vuori”). Gondorilaiset nimittivät Tuomiovuorta joskus nimellä Amon Amarth (”Tuomiovuori”).
Peter Jackson kuvasi Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassaan osan Tuomiovuori-kohtauksista uusiseelantilaisella Mount Ngauruhoe -tulivuorella. Vuoren huippu toteutettiin kuitenkin tietokoneanimaatiolla, sillä huippu on maorien pyhä paikka.
Historia

Sauronin uskottiin valinneen Mordorin valtakunnakseen juuri Tuomiovuoren vuoksi. Vuonna 1600 Toista Aikaa Sauron takoi Suurimman Sormuksen Tuomiovuoren uumenissa. Myöhemmin Viimeisen Liiton joukot löivät Sauronin ja Tuomiovuori oli sammuneena lähes kolme vuosituhatta, kunnes se puhkesi jälleen liekkeihin kolmannen ajan vuonna 2954.
Sormuksen Sodassa Sauron lähetti Tuomiovuoresta savupilven peittääkseen Gondorin ja Rohanin maat pimeyteen. Savupilvi peitti auringon ja auttoi aurinkoa pelkääviä örkkejä ja peikkoja marssimaan Pelennorin kenttien taisteluun. Gondor ja Rohan kuitenkin voittivat taistelun ja savupilvi katosi.
Morannonin taistelun riehuessa Mustalla Portilla Frodo ja Sam pääsivät Sormuksen kanssa Tuomiorotkoon. Frodo ei enää kuitenkaan kyennyt vastustamaan Sormusta, vaan laittoi sen sormeensa. Sauron lähetti Nazgûlit Tuomiovuorelle hakemaan Sormusta. Klonkku puraisi Frodon sormen irti ja sai Sormuksen, mutta putosi sen kanssa Tuomiorotkoon ja sai surmansa. Sormus tuhoutui Tuomiovuoren ytimessä ja Sauron lyötiin. Tuomiovuori purkautui valtaisalla voimalla ja Sormusaaveet tuhoutuivat sen edustalla. Frodo ja Sam pakenivat pienelle kielekkeelle ja kotkat veivät heidät turvaan Gandalfin kanssa.
Tunturilupot

| Tunturilupot |
| --- | --- |
 Tunturiluppo (Gowardia nigricans)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Tunturilupot Gowardia  Halonen, Myllys, Velmala & Hyvärinen
Lajit
 Gowardia arctica  Tunturiluppo (Gowardia nigricans) 
Katso myös
   Tunturilupot Wikispeciesissä   Tunturilupot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturilupot (Gowardia) on karpeiden (Parmeliaceae) heimoon kuuluva jäkäläsuku, joka syntyi, kun kaksi lajia erotettiin siihen viherluppojen (Alectoria) suvusta niiden erilaisen rakenteen, kemiallisen koostumuksen ja DNA:n takia. Sen tieteellinen nimi Gowardia kunnioittaa kanadalaista jäkälätutkija Trevor Gowardia. Lajeista toinen, tunturiluppo (G. nigricans) kasvaa myös Suomessa.
Tuntomerkit

Tunturilupot ovat pensasmaisesti ja pystysti kasvavia, harittavia tai alustanmuotoisia jäkäliä, joiden rangat ovat liereitä tai litteitä. Ne ovat yleensä 3–13 senttimetrin mittaisia. Tunturiluppojen sekovarsi on tavallisesti väriltään harmaa tai musta, usein molempia. Tunturilupoilla ei ole isidioita ja niillä soraalit ovat hyvin harvinaisia. Valehuokosten määrä vaihtelee ja yleensä ne ovat pitkiä, valkoisia ja alle puolen millimetrin mittaisia. Kotelomaljojen väri vaihtelee keltaruskeasta vaaleanpunaruskeaan ja ne ovat lekanoroideja. Itiöt ovat yksisoluisia.
Elinympäristö

Tunturiluppoja kasvaa eniten maassa. Niiden fotobionttina toimivat Trebouxia-viherlevät.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tunturilupot (Gowardia)
UniProt: Taxonomy - Gowardia
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gowardia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q127189  Wikispecies: Gowardia  CoL: 4QHF  EoL: 11949565  Fungorum: 514618  GBIF: 8390452  iNaturalist: 460710  IRMNG: 1465878  MycoBank: 514618  NBN: BMSSYS0000045866  NCBI: 511215  NZOR: dea2f212-571d-4b63-a6d7-30c46fcfa522  Open Tree of Life: 683669 
Tunturilupon (Gowardia nigricans) herbaarioyksilö.
Tummaverkkoperhonen

| Tummaverkkoperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae
Tribus::  Melitaeini
Suku::  Verkkoperhoset Melitaea
Laji::  diamina
Kaksiosainen nimi
 Melitaea diamina  (Lang, 1789) 
Katso myös
   Tummaverkkoperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummaverkkoperhonen (Melitaea diamina) on täpläperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Tummaverkkoperhosen siipien kärkiväli on noin 31–42 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinta on suurelta osin mustanruskea, sillä tummat kirjaukset peittävät suurimman osan ruskeankeltaisesta pohjaväristä, erityisesti takasiivissä.
Koiraan yläpuoli
Koiraan alapuoli
Naaraan yläpuoli
Naaraan alapuoli
Levinneisyys ja lentoaika

Tummaverkkoperhonen on palearktinen laji, joka esiintyy Etelä-Euroopan länsiosista ja Keski-Euroopasta Fennoskandian eteläosiin sekä Venäjän ja Keski-Aasian kautta Siperiaan ja Amurille. Suomessa on paikallisia esiintymiä Pirkanmaalla, Etelä-Pohjanmaalla ja Satakunnassa.
Tummaverkkoperhonen on rauhoitettu Suomessa luonnonsuojeluasetuksella. Esiintymisalue on taantunut karjan laidunnuksen vähenemisen sekä niittyjen metsityksen seurauksena. Perhosen elinpaikkoja on talvella 2014 kunnostettu useissa kohteissa Pirkanmaalla. Esimerkiksi Viitapohjassa työtä tehtiin metsurityön lisäksi kaivinkoneen ja energiapuukauhan voimin. Niittyjen kunnostushankkeen toteutti Pro Agria Etelä-Suomi. Työn tilasi ja rahoitti Pirkanmaan ELY-keskus.
Lentoaika on touko–heinäkuussa yhtenä sukupolvena. Suomessa kesäkuun alkupuolelta heinäkuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Tummaverkkoperhosen elinympäristöä ovat kosteat ja heinikkoiset niityt ja rantaniityt, soiden pensaikkoiset reunat ja rantojen laidun- ja hakamaat. Laji viihtyy myös avoimien ojien pientareilla. Perhonen esiintyy usein myös vuoristoalueilla alppiniityillä 2 000 metrin korkeudelle asti. Levinneisyysalueellaankin perhosta tavataan vain paikoittain.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat maitikat (Melampyrum), ratamot (Plantago), tädykkeet (Veronica) sekä rohtovirmajuuri (Valeriana officinalis).
Aiheesta muualla

Luontoportti: Tummaverkkoperhonen (Melitaea diamina)
Suomen Perhoset: Tummaverkkoperhonen
Perhosopas: Tummaverkkoperhonen (Melitaea diamina)[vanhentunut linkki]
HS.fi Uhanalaista tummaverkkoperhosta etsitään Pohjois-Satakunnasta[vanhentunut linkki] (23. kesäkuuta 2010)
UniProt, Taxonomy: Melitaea diamina (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Melitaea diamina:  Wikidata: Q804811  BioLib: 51612  BOLD: 26905  CoL: 3ZK89  EoL: 155115  EPPO: MLITDM  EUNIS: 90927  Fauna Europaea: 441597  Fauna Europaea (new): 6ea2230b-63b1-4060-b28a-ca4632c99d10  GBIF: 7768674  iNaturalist: 207704  IRMNG: 10271513  LepIndex: 155434  LoB: 5218  MaBENA: MelitDiami  NCBI: 113337  Observation.org: 662  Open Tree of Life: 462652  Laji.fi: MX.60938 
Papilio diamina:  Wikidata: Q109585090  CoL: 94CNK  GBIF: 7529068