stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Floyd Hasselbaink

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jerrel Hasselbaink
Syntymäaika: 27. maaliskuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Paramaribo, Suriname
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: Queens Park Rangers
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990 | Telstar | 4 | (0) |
| 1990–1993 | AZ | 46 | (5) |
| 1995–1996 | Campomaiorense | 31 | (12) |
| 1996–1997 | Boavista | 29 | (20) |
| 1997–1999 | Leeds United | 69 | (34) |
| 1999–2000 | Atlético Madrid | 34 | (24) |
| 2000–2004 | Chelsea | 136 | (70) |
| 2004–2006 | Middlesbrough | 58 | (23) |
| 2006–2007 | Charlton Athletic | 25 | (2) |
| 2007–2008 | Cardiff City | 36 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 468 | (197) |
Maajoukkue
| 1998–2002 | Alankomaat | 23 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jerrel "Jimmy Floyd" Hasselbaink (s. 27. maaliskuuta 1972 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hasselbainkin ensimmäinen ammattilaisseura oli alankomaalainen Stormvogels Telstar, jossa hän pelasi vuoteen 1990 ennen siirtymistään AZ Alkmaariin. Seuraavaksi hän siirtyi Portugaliin Campomaiorenseen. 24 vuoden ikäisenä Hasselbaink siirtyi mahtiseura Boavistaan, jossa teki lopullisen läpimurtonsa. Hän teki 29 ottelussa 20 maalia. Heinäkuussa 1997 Hasselbaink myytiin kahdella miljoonalla punnalla kaudeksi 1997–1998 englantilaiseen Valioliiga-seura Leeds Unitediin, jossa hän jatkoi vakuuttavaa maalien takomistaan tehden 36 ottelussa 18 maalia, mikä oikeutti sarjan jaettuun maalikuninkuuteen. Hasselbainkin seuraava seura oli Espanjan Primera Divisiónin Atlético Madrid. 34:ssä Espanjan liigan ottelussa hän teki 24 maalia.
Kaudeksi 2000–2001 seurasi paluu Valioliigaan, tällä kertaa Chelseaan seuran silloisella ennätyssummalla, 15 miljoonalla punnalla. Ensimmäisellä Chelsea-kaudellaan hän teki 35 ottelussa 23 maalia ja voitti jälleen Valioliigan maalikuninkuuden. Kaudella 2001–2002 Hasselbaink teki jälleen 23 maalia. Kahden viimeisen Chelsea-kautensa aikana hänen maalintekovireensä alkoi hiipua, eikä kaudella 2002–2003 merkitty Hasselbainkin sarakkeeseen kuin 11 osumaa 36 pelissä, ja 2003–2004 maaleja tuli 30 pelatussa ottelussa yhteensä 13. 32-vuotiaana hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi vapaalla siirrolla Middlesbrough'n, jossa teki kahden kauden aikana 58 ottelussa 23 maalia. Charltoniin Hasselbaink siirtyi vapaalla siirrolla 11. heinäkuuta 2006. 25 ottelun jälkeen hollantilainen siirtyi Cardiff Cityyn, missä lopetti uransa vuonna 2008.
Alankomaiden maajoukkueessa Hasselbaink pelasi 23 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia.
Aiheesta muualla

Jimmy Floyd Hasselbaink Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 van der Sar |
2 Reiziger |
3 Stam |
4 F. de Boer |
5 Numan |
6 Jonk |
7 R. de Boer |
8 Bergkamp  |
9 Kluivert |
10 Seedorf  |
11 Cocu |
12 Zenden |
13 Ooijer |
14 Overmars |
15 Bogarde |
16 Davids  |
17 van Hooijdonk |
18 de Goeij |
19 van Bronckhorst  |
20 Winter  |
21 Hasselbaink |
22 Hesp |
Valmentaja Hiddink
Englannin Valioliigan Kultainen kenkä
1993: Teddy Sheringham • 1994: Andy Cole • 1995: Alan Shearer • 1996: Alan Shearer • 1997: Alan Shearer • 1998: Chris Sutton, Dion Dublin, Michael Owen • 1999: Michael Owen, Dwight Yorke, Jimmy Floyd Hasselbaink • 2000: Kevin Phillips • 2001: Jimmy Floyd Hasselbaink • 2002: Thierry Henry • 2003: Ruud van Nistelrooy • 2004: Thierry Henry • 2005: Thierry Henry • 2006: Thierry Henry • 2007: Didier Drogba • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Nicolas Anelka • 2010: Didier Drogba • 2011: Carlos Tévez, Dimităr Berbatov • 2012: Robin van Persie • 2013: Robin van Persie • 2014: Luis Suárez • 2015: Sergio Agüero • 2016: Harry Kane • 2017: Harry Kane • 2018: Mohamed Salah • 2019: Pierre-Emerick Aubameyang, Sadio Mané, Mohamed Salah • 2020: Jamie Vardy • 2021: Harry Kane • 2022: Mohamed Salah, Son Heung-min • 2023: Erling Braut Haaland • 2024: Erling Braut Haaland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat
World Cleanup Day

World Cleanup Day eli Maailman siivouspäivä on maailmanlaajuinen yhden päivän kestävä ympäristön siivoustempaus - siis siivoustalkoopäivä. Tapahtuman pääorganisaattori on Let’s do it!, joka on Virossa vuonna 2008 perustettu ja rekisteröity yleishyödyllinen, voittoatavoittelematon säätiö. Sittemmin siivoustalkoopäivä on levinnyt ympäri maailmaa ja mukana on yli 150 valtiota.
Seuraava maailmanlaajuinen siivoustempaus järjestetään 15. syyskuuta 2018, alkaen kello 10.00 jokaisella aikavyöhykkeellä, yltäen Japanista ja Havaijille. Useat eri organisaatiot johtavat ja järjestävät World Cleanup Day -tapahtumia globaalisti. Aivan kuten Earth Day (suom. Maan päivä), myös World Cleanup Day on puolueeton, ei poliittinen ja sitoutumaton mihinkään kansalliseen tai kansainväliseen puolueeseen tai erityiseen aatteeseen.
Vuoden 2018 tavoiteena on saada 5 % maailman väestöstä osallistumaan talkoisiin ja siivoamaan omaa lähiympäristöään roskista. Siivoustapahtuman voi perustaa kuka tahansa vapaaehtoinen, ja ilmoittaa omasta tapahtumastaan kansallisella World CleanUp Day - Siivotaan Suomi yhdessä! -sivustolla.
Aït Benhaddou

| Aït Benhaddou |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Marokko  31°2′49.992″N, 7°7′44.004″W
Tyyppi:  Kulttuuriperintö
Kriteerit:  (iv)(v)
Tunnusnumero:  444
Valintahistoria
Valintavuosi:  1987
 
Näkymä Aït Benhaddouhun.
Aït Benhaddou eli Ait-Ben-Haddou (arab. آيت بن حدّو‎) on kylä entisen Saharasta Marrakechiin kulkeneen karavaanireitin varrella  Marokon eteläosassa. Kylässä on vanha maalinnoitus eli ksar. Useimmat kyläläiset asuvat linnoituksen ulkopuolella, mutta ksarissakin on vielä joitakin asukkaita. Ksar on rakennettu polttamattomista savitiilistä, ja sen rakenteita pitää korjailla jokaisen sadekauden jälkeen.
Kylässä on kuvattu useita elokuvia, joista ensimmäinen oli Arabian Lawrence (1962). Muita Aït Benhaddoussa kuvattuja elokuvia ovat muun muassa Niilin jalokivi (1985), 007 vaaran vyöhykkeellä (1987), Kundun (1997), Muumio (1999), Gladiaattori (2000) ja Aleksanteri (2004).
Ksar on Unescon maailmanperintökohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aït Benhaddou Wikimedia Commonsissa
Tyfon

| Tyfon |
| --- | --- |

Ominaisuudet
Nimen etymologia:  m.kreik. Τυφῶν, Tyfôn, ’savuava’
Tuntomerkit:  Villieläimen pää, 99 käärmeen tai lohikäärmeen päätä, leveät siivet, käärmemäiset jalat
Esiintyminen:  Välimeren rannikko Kreikan, Turkin ja Italian alueella
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Kreikan mytologia
Suhteet
Vanhemmat:  Gaia Tartaros
Puoliso(t):  Ekhidna
Lapset:  Orthos Kerberos Lernan Hydra Nemean leijona Khimaira Sfinksi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zeus heittää Tyfonia salamalla. Mustakuvioinen hydria, n. 550 eaa.
Tyfon (m.kreik. Τυφῶν, Tyfôn, ’savuava’) oli kreikkalaisessa mytologiassa Gaian ja Tartaroksen nuorin lapsi. Hirviö sai alkunsa, kun olymposlaiset jumalat olivat kukistaneet aiemmin Gaian lapset titaanit ja gigantit, ja tästä raivoistuneena Gaia yhtyi Tartaroksen kanssa. Toisen version mukaan Hera synnytti Tyfonin suuttuneena Zeukselle siitä, että hänen miehensä päästä oli syntynyt Pallas Athene seurauksena suhteesta Metikseen.
Ulkomuoto

Tyfon oli kooltaan valtava – hänen päänsä kerrottiin yltävän tähtiin saakka. Hänen ulkomuotonsa oli miehen ja pedon risteymä; vyötäröstä ylöspäin hänellä oli miehen hahmo, mutta alaspäin hänellä oli käärmeiden hännät, jotka ylettyivät hänen päänsä yläpuolelle. Tyfonin päästä ja poskilta kasvavat hiukset olivat takkuiset ja likaiset, ja hänen silmänsä hehkuivat tulta. Tämän lisäksi hänen kehostaan kasvoi lukuisia siipiä ja käsiä, ja hänen olkapäistään nousi sata lohikäärmeen tai käärmeen päätä, joiden sihinä sekoittui Tyfonin omaan härän tai leijonanomaiseen karjuntaan. Tyfonin hengityksen kerrottiin olevan sulaa laavaa, jota purskahti ulos kuin tulivuoresta. Välillä Tyfonilla kuvataan olevan useiden eri petojen, kuten leopardien, härkien, metsäkarjujen ja leijonien päitä, ja että hänen käärmehiuksensa sylkivät myrkkyä ympärilleen. Tyfonia voi siis pitää pahuuden ruumiillistumana.
Ylhäinen taistelu

Tyfon sai alkunsa äitinsä suuttumuksesta jumalia kohtaan, jotka olivat tappaneet muut gigantit. Niin hän hyökkäsi Olympokselle aikoen hallita sekä jumalia että kuolevaisia. Jumalten nähdessä Tyfonin saapuvan, he pakenivat ylijumala Zeusta ja Pallas Athenea lukuun ottamatta Egyptiin ja ottivat eläinten hahmon Tyfonin ajaessa heitä takaa. Zeus miltei kohtasi voittajansa taistellessaan häntä vastaan. Zeus hyökkäsi Tyfonia vastaan. Alku oli lupaava, ja Tyfon haavoittui salamaniskuista ja pakeni Kassiosvuorelle Syyriaan, jossa he ottivat uudestaan yhteen – tällä kertaa paljain käsin. Tyfon kietoi käärmelonkeronsa Zeuksen ympärille ja leikkasi sirpillä hänen jänteensä ja kuljetti hänet Kilikiaan luolaan lojumaan raajarikkona. Jänteet hän kätki ja jätti sisarensa Delfynen vartioitavaksi. Zeuksen poika Hermes kuitenkin onnistui varastamaan isänsä jänteet takaisin ja he onnistuivat istuttamaan ne takaisin Zeukselle. Zeus sai voimansa takaisin ja ilmestyi siivekkäiden hevosten vetämillä vaunuilla taivaasta hyökätäkseen uudelleen Tyfonin kimppuun.
Tyfon puolustautui viskomalla vuoria häntä kohti, mutta Zeus heitti ne takaisin vasamillaan kohti Tyfonia, jota moirien taiat olivat heikentäneet. Pahasti haavoittunut Tyfon pakeni kohti Sisiliaa, jossa Zeus kohotti Etnan ilmaan ja pudotti sen Tyfonin päälle. Nöyryytetyn Tyfonin voi edelleenkin nähdä raivoavan alueella kun Etna purkautuu. Silloin tulivuoren kraatteri syöksee tulta ja savua, ja laavaa virtaa vuoresta alas.
Jälkeläiset

Tyfonin puoliso Ekhidna pakeni tuhoa. Hän suojautui luolaan ja suojeli Tyfonin jälkeläisiä, ja Zeus salli jälkeläisten elää, jotta he voisivat tarjota haasteita tulevaisuuden sankareille ja jotta jumalten legendaariset taistelut jatkuisivat. Ekhidnan ja Tyfonin jälkeläiset kuuluivat muinaisen Kreikan kamalimpiin taruolentoihin. Heidän jälkeläiset olivat Kerberos, Orthos, Khimaira, Hydra, Sfinksi, harpyijat, joidenkin tarujen mukaan Nemean leijona ja usein myös Ladon lohikäärme mainitaan heidän jälkeläiseksi. Gaius Iulius Hyginus mainitsee myös Skyllan heidän jälkeläisekseen, mutta useimmiten hänen kerrotaan olleen Forkyksen, Poseidonin tai Tritonin tytär.
Rinnastus Sethiin

Myöhemmät runoilijat liittivät Tyfonin Sethiin. Tyfonin hyökättyä jumalia vastaan nämä Zeusta ja Pallas Athenea lukuun ottamatta pakenivat Egyptiin ja ottivat siellä eläinten muodon voidakseen piiloutua Tyfonilta. Näin kreikkalaiset jumalat rinnastuivat egyptiläisiin, ja jumalten ja Tyfonin taistelu vertautui egyptiläisen mytologian Osiriin ja Sethin, hyvän ja pahan, kamppailuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyfon Wikimedia Commonsissa
Etruskien seinämaalaus Tyfonista.
Myrskylän kirkko

| Myrskylän evankelis-luterilainen kirkko |
| --- | --- |
 Myrskylän kirkko (1803) ja kellotapuli (1780) elokuussa 2020.
Sijainti:  Myrskylä
Koordinaatit:  60°40′01″N, 025°51′04″E
Seurakunta:  Myrskylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1803 (vihkiminen) 1824 (lopullisesti valmis)
Istumapaikkoja:  650
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Myrskylän 1800 puretun kirkon muistokivi
Myrskylän kirkon sankarihaudat kesällä 2013 
Pro Patria 1939–1944
 Sulo Mäkelä 1950
Vakaumuksensa puolesta 1918 kaatuneiden muistokivi. Myrskylän punakaarti koki suurimmat tappionsa 13. huhtikuuta 1918 Orimattilan taistelussa Osasto Brandensteinia vastaan
Myrskylän kirkko varsinaisesti Myrskylän evankelis-luterilainen kirkko (ruots. Mörskom evangelisk-lutherska kyrka) on kolmas pitäjään rakennettu kirkko. Kirkko sijaitsee Myrskylän keskustassa ja lähellä Kirkkojärven rantaa. Rakennus on puuta ja pohjaltaan ristin muotoinen. Niin ikään puinen kellotapuli on erillinen, muutaman metrin päässä kirkkorakennuksesta.
Seurakunnan ja sen kirkkorakennusten historia

Myrskylän ensimmäinen kirkko valmistui 1611, joidenkin tietojen mukaan 1604. Sitä käytettiin noin 20 vuotta. Jäännösten perusteella sen uskotaan palaneen.
Myrskylän seurakunta erotettiin Pernajan seurakunnasta kuningatar Kristiinan 26. heinäkuuta 1636 allekirjoittamalla päätöksellä. Myrskylän itsenäistyminen omaksi seurakunnakseen liittyi arkkipiispan ja Turun piispan Isak Rothoviuksen 30-vuotisen sodan kestäessä omaksumaan linjaan, jolla paikallishallintoa voitiin tehostaa perustamalla suurien seurakuntien alueelle uusia seurakuntia. Kuningatar Kristiina vahvisti 1636 myös monen muun seurakunnan itsenäistymisen. 1639 saakka Myrskylä oli Pernajan kappeliseurakunta, minkä jälkeen siitä tuli oma seurakuntansa oman kirkkoherran myötä. Samana vuonna valmistui myös Myrskylän toinen kirkko, joka sijaitsi kymmeniä metrejä nykyisestä kirkosta kaakkoon päin. Se purettiin heikkokuntoisena 1800. Toisen kirkon kohdalle nykyiselle Myrskylän hautausmaa vanhalle osalle on pystytetty muistokivi. Myrskylän hautausmaan uusi osa on luoteessa Myrskylän kirkon ja kirkkoherran viraston välistä kulkevan seututie-174:n länsipuolella.
Nykyisen, kolmannen kirkon vieressä oleva kellotapuli on valmistunut ennen kirkkoa jo 1772 Myrskylän toisen kirkon aikana. Kellotapulin rakennustöistä vastasi tanskalaissyntyinen Viaporin linnoitusrakennusmestari Gotthard Flensborg, joka oli siirtynyt Porvooseen kaupunginarkkitehdiksi vastaamaan jälleenrakentamisesta Porvoon kaupungin toisen palon, 11. kesäkuuta 1760 alkaneen suurtulipalon jälkeen.
Rakentaminen

Uuden kirkon rakentamisesta tehtiin päätös 9. kesäkuuta 1797 Myrskylän anneksiseurakunnan kirkkoherrana toimineen Porvoon piispan Zacharis Cygnaeuksen johdolla pitäjänkokouksessa, jossa rakentajaksi päätettiin kutsua Askolan kirkon tehnyt ruoveteläinen Mats Åkergren. Åkergren tuli 14. kesäkuuta 1797 toteamaan Myrskylän silloisen kirkon olevan niin heikossa kunnossa, että korjaamisyritys voisi luhistaa sen. Uuden kirkon rahoittamiseksi päätettiin anoa kuninkaalta lupa valtakunnallisen keräyksen toteuttamiseksi, ja lupa saatiin ehdollisena 17. helmikuuta 1801, mutta vain Porvoon ja Turun hiippakuntien alueella. Keräyksen tuotto, 108 taalaria ja 8 killinkiä, päätettiin käyttää ikkunalasien hankkimiseen.
Åkergren ehdotti Myrskylään rakennettavaksi Askolan kirkon mallista, mutta pienempää kirkkoa. Palkkiokseen urakasta hän toivoi sataa riikintaaleria, yhdeksää tynnyrillistä ruista, kolmea tynnyrillistä maltaita, kahta tynnyrillistä herneitä, puolta tynnyrillistä silakoita sekä teuraseläimen. Hänelle luvattiin 133 taalaria ja runsaasti voita. Kirkkoherra, piispa Zacharis Cygnaeus sen paremmin kuin seurakuntalaisetkaan eivät olleet tyytyväisiä Askolan kirkkoon. Piispa kirjelmöi Tukholmaan intendenttikonttoriin siitä, että Askolan kirkko on sisältä kaunis, mutta ulkopuolelta se muistuttaa makasiinirakennusta, siinä ei ole tornia, ja katonnousu on vähäinen, mikä pilaa rakennuksen ulkonäön. Hän pyysi intendenttikonttoria harkitsemaan, olisiko mahdollista rakentaa kirkkoon pieni torni ja kauniit lehterit. Intendenttikonttorin tapaa suunnitella kirkoille loivia katonnousuja ei pidetty Suomessa juhlavana eikä mieltä ylentävänä. Askolan kirkkoon myöhemmin lisätty katon keskelle pienikokoinen torni.
Rakentaminen > Maksuja, tarvikkeita ja työsuorituksia

Kirkon alkurahoitukseksi päätettiin kerätä kaksi riikintaaleria manttaalilta, jotka talletettiin kapteeni Falckille Koskenkylän tehtaalle kuuden prosentin korolla. Marraskuussa 1799 lisäksi päätettiin, että kukin manttaali toisi rakennustyömaalle 55 kuormaa kiviä, jolloin olisi saatu 1 500 kuormaa kiviä, minkä lisäksi 20 kuormaa liuskeita. Näin ollen manttaaleita oli noin 27. Perintötorppien ja lohkottujen tilojen oli osallistuttava kahdeksalla työpäivällä kirkon rakentamiseen, päivätyötorppien neljällä työpäivällä ja pienimpien torppien kahdella tai kolmella työpäivällä. Työ- ja materiaalivelvoitteista oli vain vähän laiminlyöntejä.
Myrskylän uuden kirkon piirustukset olivat pitäjänkokouksen käytössä 24. kesäkuuta 1801. Ne poikkesivat Askolan vastaavista. Kirkosta tuli Åkergrenin alkuperäisiä ajatuksia suurempi ja seurakuntalaiset vakuuttivat paikalle jo tuotujen tukkien riittävän suureenkin rakennukseen. Åkergren halusi korottaa palkkiotaan ja saada naulan voita asukasta kohden. Seurakuntalaiset ehdottivat maksavansa puolet vuonna 1801 ja loput syksyllä 1802.
Åkergren sanoi työsopimuksensa irti. 16. kesäkuuta 1801 pitäjänkokous valtuutti piispan ottamaan yhteyttä Åkergreniin. Sopimus syntyi uudelleen, rakennustyöt alkoivat kesällä 1801 ja rakennusvalvojana toimi Myrskylän Cygnaeuksen sijainen, varapastori Relander yhdeksän ruistynnyrin korvauksesta.
Myrskylän nykyään käytössä olevan kolmannen kirkon vihki käyttöönsä 3. lokakuuta 1803 Porvoon hiippakunnan piispa Zachris Cygnaeus.
Rakentaminen > Viimeistely

Kirkko valmistui täysin 1824, jolloin ovet saivat lopullisen muotonsa. Vanhan kirkon osti Koskenkylän tehtaan patruuna ja Myrskylän kartanon omistaja kapteeni Falck 55 taalarilla ja 26 killingillä Myrskylän kartanon päärakennukseksi.
Kirkkorakennus > Kirkkosali

Kirkossa on tilaa 650 sanankuulijalle. Kirkon urut ovat Olof Schwanin Pietarin Pyhän Katariinan puiseen kirkkoon 1776 rakentamat urut, jotka Carl Wirth oli korjannut ja laajentanut 1833. Myrskylään urut ostettiin 600 ruplalla 1875, ja Albanus Jurva korjasi ne 1902. Veikko Virtanen peruskorjasi urut 1978–1979. Urut ovat 19-äänikertaiset.
Kirkkorakennus > Kirkkosali > Alttaritaulu

Alttaritaulun on maalannut Dora Wahlroos, ja se esittää Jeesusta pitämässä Vuorisaarnaa.
Kirkkorakennus > Kirkkosali > Vaakunakuvat

Kirkkosalin seinillä olevat aatelisvaakunaveistokset ovat Bertil Jägerhornin, Ernst Boijen († 1690 ) ja Christina Boijen yhdysvaakuna tekstillisine alaosineen, Mats Creutzin, Lundin, Matts Frillen, Elisabeth Roosin, Bengta Ankarin, Brita Illen, Anders Björnramin, Jagob Forberin, Hans Boijen, Mathia Pertusin, Tore Johanssonin tila von Grepsin, Christina Gardheimin, Anna Ducken ja Olof Vildmanin vaakuna.
Hautausmaat > Vanha hautausmaa

Myrskylän kolmannen kirkon ympärillä on sen toisen kirkon aikainen hautausmaa, jolla on niin ikään myös kirkon sitä vanhempi Myrskylän toisen kirkon aikana 1780 valmistunut kellotapuli. Myrskylän toisen kirkon paikalla on muistokivi Myrskylän kirkkoa ympäröivällä vanhalla hautausmaalla nykyisen kirkon ja kellotapulin kaakkoispuolella.
Kirkkoa ympäröivä vanha hautausmaa on yläosastaan aidattu kiviaidalla, koska aikaisemman käsityksen mukaan hautausmaa piti aidata nimenomaan kivillä, jotta paholainen ei pääsisi hautausmaalle. Vanhalla hautausmaalla on uusi osa sen eteläpuolella tasoltaan alempana.
Kirkon sankarihautausmaalla sijaitseva sankaripatsas on vehkalahtelaisen Sulo Mäkelän työ vuodelta 1950.
Hautausmaat > Uusi hautausmaa

Myrskylän uusi hautausmaa sijaitsee vanhasta hautausmaasta ja kirkosta luoteeseen päin. Siellä on pieni alttari lähellä kivisiä penkkejä ja myös Karjalaan jääneiden muistomerkki.
Myrskylässä monissa hautakivissä on käytetty Myrskylä Red -nimistä punaista graniittia hautakiven materiaalina.
Kirkon läheisyyden vuoksi ei Myrskylässä ole hautausta varten siunauskappelia, vaan vainajat siunataan ennen hautaamistaan kirkossa. Muistotilaisuuksia varten käytetään vanhaa puista kirkkoherranvirastoa, jossa on myös sali. Kirkkoherranviraston itäpuolella on kirkkoherra Hypénin 1900-luvun alussa istuttamia tai istututtamia puita.
Myrskylän kirkkoherrat

Myrskylän seurakunnalla oli kuusi kirkkoherraa vuosina 1636–1747 ennen kuin siitä hattujen sodan ja Turun rauhan vuoksi tuli Porvoon piispan anneksiseurakunta vuosiksi 1747–1865. Tällöin kunnallisasetuksella maalaispitäjissä evankelis-luterilaisista seurakunnista erotettiin maallinen kunnallishallinto omiksi maalaiskunnikseen maaseudulla ja anneksiseurakunnista tuli piispan kirkkoherruudesta riippumattomia seurakuntia. Porvoon piispan ollessa Myrskylän kirkkoherrana hoitivat uskonnollista palvelusta varapastorit, kun taas piispa osallistui kuntakokouksiin.
Pappila

Myrskylän evankelis-luterilaisen seurakunnan 1900 valmistuneen pappilan piirustukset on laatinut tamperelainen Ines Schreck.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrskylän kirkko Wikimedia Commonsissa
Myrskylän kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Myrskylä
Kylät
Luonto
| --- | --- |
Virtavedet järvineen: Ilolanjoki (Järvelänjärvi) – Koskenkylänjoki (Syväjärvi – Valkeapäänlampi) – Myrskylänjoki (Isojärvi – Vähäjärvi – Pöyrysjärvi – Muttilanjärvi – Siippo – Sopajärvi – Kirkkojärvi – Sulkavanjärvi)
Puistot ja luonto: Myrskylän hautausmaa
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Myrskylän kotiseutumuseo
Rakennukset ja alueet: Myrskylän kirkko
Patsaat ja veistokset: Lasse Virénin patsas – Myrskylän ilmavalvontalottien muistomerkki
Tapahtumat: Lassen hölkkä – Tångin soraralli
Muuta: Kentänmäki
Historia
| --- | --- |
Sodat: Muttilan sota 1808
Teollisuuden historia: Myrskylän huonekalutehdas
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Kiparkatti – Myrskylän kirkonkylän urheilukenttä
Urheiluseurat: Myrskylän Myrsky
Urheilutapahtumat: Lassen hölkkä
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Myrskylän linja-autopysäkki
Myrskylän kautta kulkevat tiet: Seututie 167 – seututie 174 - paikallistie 1751
Myrskylän kautta kulkevat rautatiet: Lahti–Loviisa-rata
Muuta Myrskylään liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Orimattilan Sanomat
Oppilaitokset: Myrskylän peruskoulu – Porlammin lukio
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Myrskylän kirkko Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
RNA-replikaasi

Malli RNA-replikaasin rakenteesta
RNA-replikaasi (engl. RNA replicase, RNA-dependent RNA polymerase, RdRP) on entsyymi, joka katalysoi RNA:n monistumista eli replikaatiota RNA-templaatista eli -mallista. Sen vastakohtana toinen RNA:ta syntetisoiva entsyymi, RNA-polymeraasi, valmistaa RNA:ta DNA:n mallin mukaan eli kopioi DNA:n emäsjärjestyksen RNA:n emäsjärjestykseksi. RNA-replikaaseja esiintyy useilla RNA-viruksilla, joilla ne osallistuvat transkriptioon ja genomin monistumiseen. Tunnettuja RNA-replikaasiproteiineja ovat muun muassa polioviruksen 3Dpol ja hepatiitti C-viruksen NS5b.
RNA-replikaasientsyymejä esiintyy myös aitotumallisilla eliöillä, joilla ne osallistuvat RNA-interferenssiin toimimalla sitä säätelevien mikroRNA-molekyylien monistajina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RNA-replikaasi Wikimedia Commonsissa