stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rajakerros

Esimerkki rajakerroksesta
Rajakerros on fysiikan, varsinkin virtausdynamiikan termi, joka kuvaa nesteen tai kaasun kerrosta lähimpänä rajapintaa. Virtausnopeus aivan pinnassa on nolla, ja kasvaa siitä rajakerroksessa kohti häiritsemättömän virtauksen nopeutta. Rajakerroksen ominaisuudet riippuvat virtaavan kaasun tai nesteen viskositeetista.
Tunnetuimpia rajakerroksia ovat ohut (alle 0,01 mm) kerros ilmaa lentokoneen siiven pinnassa (ks. ilmanvastus), ja ilmakehän rajakerros, jota meteorologiassa kutsutaan myös planetaariseksi rajakerrokseksi tai yksinkertaisesti rajakerrokseksi. Meren pintakerros, jossa havaitaan Ekmanin spiraali, on myös rajakerros.
Aerodynaamisen rajakerroksen havaitsi 1900-luvun alussa saksalainen fyysikko Ludwig Prandtl. Se on aerodynamiikan tärkeimpiä keksintöjä, sillä se selittää nesteen seassa uivan tai lentävän kappaleen kokeman vastuksen. Purjekoneiden ja liikennelentokoneiden suunnittelussa kiinnitetään paljon huomiota rajakerroksen optimointiin, jotta vastus saataisiin minimoitua. Ensinnäkin rajakerros lisää kappaleen efektiivistä poikkipinta-alaa ja siten sen kokemaa vastusta. Toisekseen virtauksen shear siiven pinnalla aiheuttaa pintakitkaa.
Reynoldsin luku määrittää rajakerroksen ominaisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rajakerros Wikimedia Commonsissa
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1927

Vuoden 1927 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Roomassa 22. toukokuuta - 5. kesäkuuta. Kilpailut olivat 24. maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat vapaakivääri, vapaapistooli ja  sotilaskiväärikilpailut.
Mitalistit

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 300 m vapaakivääri, asennot  | Josias Hartmann  Sveitsi | 1 105 | Karl Zimmermann  Sveitsi | 1 083 | Olle Ericsson  Ruotsi | 1 077 |
| 300 m vapaakivääri, asennot, joukkueet |  Sveitsi Josias Hartmann Walter Lienhard Fritz Kuchen Giuseppe Pelli Karl Zimmermann | 5 379 |  Ruotsi Olle Ericsson , 1 077 Mauritz Eriksson , 1 068 Knut Knutsson , 1 050 P. Eerik Ohlsson , 1 045 K. Ivar Wester , 1 069 | 5 339 |  Yhdysvallat William Bruce Raymond Coulter Manning Dodson Paul Martin Laurence Nuesslein | 5 272 |
| 300 m vapaakivääri, makuu | William Bruce  Yhdysvallat | 389 | Mauritz Eriksson  Ruotsi | 387 | K. Ivar Wester  Ruotsi | 385 |
| 300 m vapaakivääri, polvi | Josias Hartmann  Sveitsi | 379 | Karl Zimmermann  Sveitsi | 375 | Walter Lienhard  Sveitsi | 369 |
| 300 m vapaakivääri, pysty | Josias Hartmann  Sveitsi | 344 | Karl Zimmermann  Sveitsi | 342 | Raymond Durand  Ranska | 340 |
| 300 m sotilaskivääri, asennot | Carlo Panza  Italia | 446 | Riccardo Ticchi  Italia |  | Gian Cantoni  Italia |  |
| 300 m sotilaskivääri, makuu | Franco Micheli  Italia | 171 | Riccardo Ticchi  Italia |  | Marian Borzemski  Puola |  |
| 300 m sotilaskivääri, polvi | Riccardo Ticchi  Italia | 160 | Johannes Scheuter  Alankomaat |  | Fritz Kuchen  Sveitsi |  |
| 300 m sotilaskivääri, pysty | Louis Gouery  Ranska | 152 | Gian Cantoni  Italia |  | Carlo Panza  Italia |  |
| 50 m vapaapistooli | Wilhelm Schnyder  Sveitsi | 532 | August Wiederkehr  Sveitsi | 530 | Andre des Jamonnieres  Ranska | 523 |
| 50 m vapaapistooli, joukkueet |  Sveitsi Fritz Balmer Robert Blum Wilhelm Schnyder August Wiederkehr Fritz Zulauf | 2 574 |  Tanska Anker Boll Christian Lehrman Paul Møller Christen Møller Erik Sætter-Lassen | 2 491 |  Espanja Antonio Bonilla Sanmartin Jose Bento Lopez Luis Calvet Sandoz Julio Castro del Rosario Garcia Martinez | 2 481 |
Anastasius II

Anastasius II voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Anastasius II, paavi
Anastasios II, Bysantin keisari
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anastasius II”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ami (albumi)

| Ami Ami Aspelund |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1974
 Julkaistu: 1974
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 39.19
 Levy-yhtiö: Finndisc
Ami Aspelundin muut julkaisut
|   | Ami 1974 | Credo - minä uskon 1975 |
Ami on Ami Aspelundin studioalbumi vuodelta 1974.
Kappaleet

A-puoli
Anna laulun lohduttaa – 2.47
Kuinka voi nyt hän – 3.37
Hiljaisuuden äänet – 3.40
Waterloo – 2.52
Kun saavut uudelleen – 2.54
Käy luonain eilinen – 3.44
B-puoli
Tiedä mitä tahdot – 2.40
Tänään huipulla – 2.48
Kun pois on hän – 4.03
Tumma nainen – 3.20
Laulun pienen laulaisin – 4.03
Nuoruuteni on ohi – 2.51
Raili Tiensuu

Raili Kaarina Tuominen (ent. Tiensuu, o.s. Johansson) (13. kesäkuuta 1934 Helsinki – 9. marraskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Tiensuu työskenteli kiinnitettynä useissa suomalaisissa teattereissa: Kemin, Kuopion, Kotkan, Oulun ja Helsingin kaupunginteattereissa. Lisäksi hän näytteli useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 1976 Tiensuu sai erikoismaininnan Prahan kansainvälisillä filmifestivaaleilla roolistaan Almana televisioelokuvassa "Hänen olivat linnut".
Tiensuu oli avioliitossa muusikko Pentti Tiensuun kanssa vuosina 1952–1958 ja näyttelijä Matti Tuomisen kanssa 1966–1996. Tiensuulla oli neljä lasta. Raili ja Matti Tuomisen poika Sakari on myös näyttelijä. Tiensuu oli ohjaaja-näyttelijä Matti Tapion sisar.
Filmografia

piika-Alma, Hänen olivat linnut (televisioelokuva, 1976)
Salme Hänninen,Vetää kaikista ovista (televisiosarja, 1978)
Hella Wuolijoki, Sodan ja rauhan miehet (televisiosarja, 1978)
rouva Meltomäki, Rauhanranta 12 (televisiosarja, 1979−1981)
Ovaskaisen emäntä, Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986)
Maija Ketola, Pohjanmaa (1988)
Roimalan taloudenhoitaja, Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
vaimo, Ruusun aika (televisiosarja, 1991)
Maire Harava, Hynttyyt yhteen (televisiosarja, 1994)
Vappu Ahma, Team Ahma (televisiosarja, 1998)
Kaisa Romppainen, Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna (televisiosarja, 2001).
Aiheesta muualla

Raili Tiensuu Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Amherstin piirikunta

Amherstin piirikunta (engl. Amherst County) on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 31 605 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Amherstin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1761.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amherstin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Alisenlampi

| Alisenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kyyjärvi
Koordinaatit:  63°01′47″N, 24°25′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyjärven valuma-alue (14.64)
Laskujoki:  Vorspakanjoki Hirvijokeen 
Järvinumero:  14.645.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  166,5 m  
Pituus:  400 m  
Leveys:  260 m  
Rantaviiva:  1,112 km  
Pinta-ala:  6,815 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlisenlampi 
Alisenlampi  on Keski-Suomessa Kyyjärvellä  Huhtalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 400 metriä pitkä, 260 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Kyyjärven valuma-alueella (14.64), jonka Napolanjoen valuma-alueeseen (14.645) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 166,5 metriä mpy.
Anastasius

Anastasius on ollut neljän paavin nimenä:
Anastasius I
Anastasius II
Anastasius III
Anastasius IV
Anastasios on kahden Bysantin keisarin nimi:
Anastasios I
Anastasios II
Muita samannimisiä:
Anastasios, Albanian ortodoksisen kirkon johtaja
Anastisus Aleksandrialainen, Aleksandrian piispa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anastasius”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ahmed Obaid bin-Dagher

Ahmed Obaid bin-Dagher kesäkuussa 2014.
Ahmed Obaid bin-Dagher (أحمد عبيد بن دغر, s. 2. joulukuuta 1952 Hadramautin maakunta, Etelä-Arabia, Britannia) on jemeniläinen poliitikko. Hän on toiminut Jemenin keskushallinnon presidentti Abdrabuh Mansur Hadin hallituksen pääministerinä 3. huhtikuuta 2016 lähtien.
Opiskelut ja poliitikon ura

Bin-Dagher valmistui Adenin yliopistosta kandidaatiksi vuonna 1983. Vuonna 1990 Jemen yhdistyi ja bin-Dagher pääsi kansanedustajaksi Jemenin sosialistisen puolueen riveissä. Vuonna 1994 käydyn sisällissodan takia bin-Dagher pakeni maasta. Hän valmistui vuonna 2000 historian maisteriksi Kairon arabitutkimuksen instituutista ja tohtoriksi vuonna 2004.
Vuonna 2006 bin-Dagher palasi Jemeniin ja vaihtoi sosialistipuolueen Yleiseen kansankokoukseen. Hän toimi puolueen kulttuuri- ja tietoasioiden varapääsihteerinä. Puoluetta edusti myös presidentti Ali Abdullah Saleh, joka joutui eroamaan mielenosoitusten vuoksi vuonna 2011.
Vuonna 2013 bin-Dagher toimi Jemenin televiestintä- ja tietotekniikkaministerinä. Sen jälkeen hänet nimitettiin pääministeri Khaled Bahahin varapääministeriksi sekä viestintäministeriksi.
3. huhtikuuta 2016 Jemenin sisällissodassa olevan keskushallinnon itsevaltainen presidentti Abdrabuh Mansur Hadi erotti varapresidentin sekä pääministeri Bahahin ja nimitti bin-Dagherin pääministeriksi. Hän teki ministerivaihdon ennen rauhanneuvotteluja. Hallitus toimi Saudi-Arabian Riadissa paettuaan sinne maaliskuussa 2015 Adenissa alkaneita taisteluita.
6. kesäkuuta 2016 bin-Dagher ja yhdeksän muuta ministeriä palasi Hadin käskystä takaisin Adeniin. Bin-Dagherin mukaan hallitus aloittaa työnsä keskittymällä mm. Adenin sähkö- ja polttoainepulan korjaamiseen.
15. lokakuuta 2017 etelän joukot tulittivat bin-Dagherin autosaattuetta, kun hän oli matkalla osallistuakseen sotilasparaatiin Salahdeenin sotilastukikohdassa Adenin piirikunnassa. Kukaan ei tiettävästi loukkaantunut.
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Kotka)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kotka
Koordinaatit:  60°27′55.2″N, 26°56′52″E
Seurakunta:  Kotkan ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1799–1801
Suunnittelija:  Jakov Perrin
Materiaali:  kivi
Tyylisuunta:  Uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko on Kotkassa sijaitseva Kotkan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Kirkko on rakennettu vuosina 1799–1801 arkkitehti Jakov Perrinin piirrosten mukaan. Rakennus on huomattava venäläisen uusklassismin edustaja Suomessa.
Pyhän Nikolaoksen kirkko on peräisin Ruotsinsalmen linnoituskaupungin ajalta, jolloin venäläiset rakensivat Kymin alueelle Ruotsinsalmen–Kyminlinnan kaksoislinnoituksen ja Kotkansaarelle syntyi linnoituskaupunki. Kirkko on nyky-Kotkan vanhin rakennus. Sen ympärillä sijaitsee Isopuisto.
Kirkko vihittiin ​​Mirin arkkipiispan Pyhän Nikolauksen ihmeidentekijän kunniaksi. Pyhä Nikolaos on yksi ortodoksisen kirkon arvostetuimmista pyhistä, hän on muun muassa matkalijoiden, merenkävijöiden ja kalastajien suojeluspyhimys. Venäjän keisarikunnan ja monien muiden maiden ja kaupunkien suojelija.[lähde? ]
Rakennushistoria > Puupyhättö

Ennen nykyistä kivikirkkoa Kotkan seudulla on jo ollut muita ortodoksisia pyhätöjä. Ensimmäinen ortodoksinen puukirkko sijaitsi Kotkansaaren pohjoisen puoleisessa osassa, kasarminrakennusten vieressä. Kirkko mainitaan vihityn vuonna 1795. Samana vuonna, pyhän Nikolaoksen päivänä 6.12.1795, kreivi Suvorovin mainitaan vierailleen kirkossa ja jopa lukeneen epistolatekstin jumalanpalveluksen yhteydessä. Puukirkon viereen rakennettiin lopulta myös Pyhän Nikolaoksen kivikirkko.
Rakennushistoria > Puupyhättö > Kivikirkon rakennusvaiheet

Uuden Pyhän Nikolaoksen kivikirkko vihittiin 14. lokakuuta 1801. Kirkon piirustukset laatinut Jakov Perrin ei sairautensa vuoksi ilmeisesti koskaan päässyt paikanpäälle Ruotsinsalmeen valvomaan rakentamista. Arkkitehti sairasti Pietarissa ja kuoli 23.5.1800. Hänen sijastaan Ruotsinsalmen linnoitukseen joutuikin matkustamaan myös amiraliteetissä työskennellyt arkkitehti Miller. Lisäksi Miller suunnitteli kirkon ikonostaasin.
Kirkon arkkitehtuuri

Pyhän Nikolaoksen kirkon ulkoasua kuvattiin vuosisadan vaihteessa seuraavasti: “Pieni kirkko on tiilistä rakennettu, seinät valkoisiksi rapatut, ja näyttää erittäin somalta viheriässä ympäristössään. Pitkäkkään rakennuksen koillisosan yli kaareutuu jokseenkin suuri kupukatto, jossa on ikkunoita ympäri. Kupukatto kohoaa yli kirkon pääosan, josta kaksi uloskäytävää johtaa, kumpikin eri tahoilleen. Uloskäytävien yli on rakennettu kattovarustuksia, joita rivi yksinkertaisia kivipatsaita kannattaa. Pääsisäänkäytävä, jonka yläpuolella kellotapuli kohoaa, on lounaispuolella. Torni päättyy omituiseen, terävään huippuun, joka ylinnä kannattaa palloa ja ristiä. Tornissa on yksi suuri ja kaksi pienempää sekä muutamia pikkukelloja.”
Kirkon arkkitehtuuri > Julkisivut

On arvioitu, että kirkon pylväspäädyt olisi lisätty vasta myöhemmässä korjauksessa (1808-1809). Suomen sodan aikainen korjaustyö onkin ollut merkittävä edellä esitettyjen kustannusarvioidenkin valossa. Edellä on kuitenkin todettu, että portiikit kuuluivat jo vuonna 1801 vihittyyn kirkkoon.
Kirkon arkkitehtuuri > Interiööri

Kirkkoon on neljä sisäänkäyntiä: kolme yleisölle kunkin julkisivun puolelta ja yksi alttarihuoneeseen. Pääsisäänkäynti sijaitsee lounaassa. Eteisen jälkeen avautuu rakennuksen pitkä runkohuone ja sen päätteenä kupoli, ristivarret, ikonostaasi ja kuninkaan oven takana päätyseinältään puolikaaren muotoinen alttarihuone. Kokonaisuudessaan pohjakaava muodostaa ristin. Kirkon pohjakaavaa on verrattu ilmestysmajaan: esipihaa, pyhää ja pyhintä vastaavat eteisosa, kirkkosali ja alttari.
Kirkon arkkitehtuuri > Ikonostaasi

Alttarihuoneen edustalla sijaitseva ikonostaasi on kupolin seinää reunustava, runsalla kullatulla ornamentilla koristettu puurakenteinen irtoseinä. Kaarevan ikonostaasin sivuissa on muuta ikonostaasia matalammat, sivurisaliittien tavoin sijoitetut pöytämäiset portaalit. Portaaleissa uurretut joonialaiset pilasterit kannattavat päätykolmiota. Palkisto on koristettu kullatulla köynnöskoristeella. Pilastereiden väliseen tilaan on sijoitettu öljymaalaukset. Ikonostaasiseinä koostuu seinän keskelle sijoitetusta triumfiporttia muistuttavasta rakennelmasta ja sen molemmin puolin levittäytyvästä kuvaseinästä.
Vanha hautausmaa

Kirkon vieressä sijaitsi hautausmaa, josta pieni osa on säilynyt muistomerkkeineen. Hautausmaalle on haudattu muun muassa tunnettuja Ruotsisalmen merilinnoituksen upseereita, kuten vara-amiraali ja ritari Nikolai Hrushtsov, linnoituksen komentaja Ivan Kononovitš ja kenraalimajuri ja ritari Fedor Timirjazev.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko (Kotka) Wikimedia Commonsissa
Pyhän Nikolaoksen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kirkon alttari ja ikonostaasi.
Portugalinpodengo

| Portugalinpodengo |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Portugali
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 870 (sk pieniä 1 195, kk pieniä 555, sk keskikokoisia 42, kk keskikokoisia 76, sk isoja 2, kk isoja 0)
Rodun syntyaika:  1000 eaa.
Alkuperäinen käyttö:  kaniininmetsästys, vahtikoira
Nykyinen käyttö:  seura- ja harrastuskoira, kotimaassaan edelleen metsästys
Elinikä:  iso & kk 10–15 vuotta pieni 12–15 vuotta
Muita nimityksiä:  podengo, popo[lähde? ], podengo português, Portuguese Podengo, Portuguese Warren Hound, chien de garenne portugais, Portugiesischer Podengo, podenco portugués, podengo portoghese, portugali podengo, levriero portoghese, cane portoghese da conigli, cane da conigli portoghese
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 7 Alkukantaiset metsästyskoirat #94
Ulkonäkö
Paino:  pieni 4–6 kg, keskikokoinen 16–20 kg, iso 20–30 kg
Säkäkorkeus:  pieni 20–30 cm, keskikokoinen 40–54 cm, iso 55–70 cm
Väritys:  keltainen, kellanruskea, musta, valkoinen tai laikukas
Portugalinpodengo (port. podengo português) on portugalilainen koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 5. Sen tieteellinen nimi on canis cursorius. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan toiseksi suosituin portugalilainen rotu. Pieni portugalinpodengo sekoitetaan usein terriereihin. Se on kuitenkin perinteiseen maalaismaisemaan kuuluva aito alkukantainen näöllä metsästävä jäniskoira.[lähde? ]
Ulkonäkö

Kokomuunnoksilla on yhteinen rotumääritelmä, tarkennettuja eroja ovat lähinnä vain koko ja mittasuhteet.
Yleisvaikutelmaltaan kaikki ovat vankkoja ja reippaita koiria. Pää kapenee kuonoa kohti. Silmät ovat pienet ja vinot, korvat pystyt ja liikkuvaiset. Runko on lihaksikas ja suora, ylälinja on suora ja tasainen. Lanne suora, leveä ja lihaksikas. Lantio suora tai vain hieman viisto.
Liikkeet ovat kevyet, vaivattomat ja ketterät.
Hylkäävät virheet: Vihaisuus tai liiallinen arkuus, kaikki merkit jotka viittaavat risteytymiseen vinttikoiran, seisojan tai minkä tahansa muun rodun kanssa, ylä- tai alapurenta, keskenään eriväriset silmät, taittuneet tai riippuvat korvat, väreistä: juovikas (brindle), musta ruskein merkein (black and tan), kolmivärinen (tricolor) tai kokonaan valkoinen.
Ulkonäkö > Muunnokset

Portugalinpodengoja on kuusi eri muunnosta. Rotu jaetaan kotimaassaan vain kolmeen tyyppiin koon mukaan, mutta FCI luokittelee ne kuudeksi eri muunnokseksi:
1) sileäkarvainen pieni portugalinpodengo
2) karkeakarvainen pieni portugalinpodengo
3) sileäkarvainen keskikokoinen portugalinpodengo
4) karkeakarvainen keskikokoinen portugalinpodengo
5) sileäkarvainen isoportugalinpodengo
6) karkeakarvainen isoportugalinpodengo
Eri karvanlaatuja saa risteyttää vain pienen muunnoksen sisällä. Sileäkarvaisuus on dominoiva ja karkeakarvaisuus resessiivinen ominaisuus.
Pieni sileäkarvainen
Pieni karkeakarvainen
Keskikokoinen sileäkarvainen
Keskikokoinen karkeakarvainen
Iso sileäkarvainen
Iso karkeakarvainen
Ulkonäkö > Muunnokset > Iso portugalinpodengo

Iso muunnos on todennäköisesti muinaisten vinttikoirien ja paikallisten rotujen välinen risteytys. Sitä on pitkään käytetty jäniksen, villikaniinin ja kauriin metsästykseen, ja se työskentelee pareittain tai ajueena avoimessa maastossa.
1940-luvulla muunnos alkoi harvinaistua ja käydä uhanalaiseksi, koska villisian metsästys oli vähentynyt radikaalisti ja lähes kokonaan loppunut; 1960-luvulla Manuel Castelo Branco julisti sen sukupuuttoon kuolleeksi; kun taas vielä 1970-luvulla Manuel Morêda uskoi sen olleen yhä olemassa, mutta varoitti sen voivan pian kadota. 1980-luvulla se sai onneksi tilaisuuden elpyä, koska maahan ilmaantui jälleen huomattava määrä villisikoja, ja uusi "metsästyslaki" otettiin käyttöön, jotta se soveltuisi paremmin maan senhetkisiin metsästysolosuhteisiin.
Vaikka nykyisin ison (ja keskikokoisen) muunnoksen väritys on suppeampi kuin pienen, Armando Correia de Melon mukaan aikaisemmin myös ensin mainitun väritys vaihteli, ja yleisimmät olivat paahdetun keltainen ja musta, useimmiten valkoisin merkein. Hänen mukaansa se oli myös sukua podengo galguenholle – jolla tunnettiin juuri samaiset kaksi väritystä.
Isoista sileäkarvaisista podengoista historiallisesti merkittävimpiin lukeutuivat Portugalin muotovalio Importante sekä myös muita Florestal-kennelin kasvatteja. Ne eivät kuitenkaan vaikuta juurikaan nykyisten yksilöiden sukutauluissa. da Estrelinha-kennelin kasvateissa on vaikuttanut kuitenkin suuresti Poupa-niminen narttu. Kyseisen kennelin kasvatti Portugalin muotovalio Falcão da Estrelinha on ollut 2000-luvulla Sorraia-kennelin tärkein siitosuros.
Isoista karkeakarvaisista podengoista historiallisesti merkittävimpiin lukeutuivat Portugalin muotovalio Pitoca ja Portugalin muotovalio Titã, joiden pohjalta mm. d'Albergaria- ja da Urca-kennelit aloittivat jalostustyönsä ja jotka esiintyvät nykyisten yksilöiden sukutauluissa. Vuodesta 2004 alkaen tärkein iso karkeakarvainen siitosuros oli Portugalin muotovalio Louro do Vale do Poço.
Iso muunnos on vankkarakenteinen. Säkäkorkeus on 55–70 cm ja paino 20–30 kg. Tämä muunnos on keskittynyt Alentejon sisämaahan, Ylä- ja Ala-Alentejoon sekä raja-alueelle.
Ulkonäkö > Muunnokset > Keskikokoinen portugalinpodengo

Keskikokoinen muunnos on toiminut mallina koko portugalinpodengon rotumääritelmälle. Siitä jalostettiin isoa pienempi, jotta se mahtuisi paremmin työskentelemään ahtaissa tiloissa ja vaikeakulkuisessa maastossa ja kykenisi samalla myös säilyttämään vauhtinsa ja ketteryytensä. 1940-luvulla keskikokoisia podengoja alkoi näkyä paikallisissa näyttelyissä.
Keskikokoisista sileäkarvaisista podengoista historiallisesti merkittävimpiin lukeutuivat mm. Portugalin muotovalio Liége ja Portugalin muotovalio Lorde de Veiros, joista jälkimmäinen esiintyy useimpien nykyisten yksilöiden sukutaulussa. Portugalin muotovalio Marão da Fonte Longa oli António Rogadon siitosuros, joka jätti jälkeensä monia jälkeläisiä. do Vale do Poço -kennelin tärkein jalostusyksilö oli Portugalin muotovalio Rigoleto de Veiros, joka tuotti erittäin hyvälaatuisia jälkeläisiä ja paransi monen kasvattajan jalostuskantaa. Myös Francisco Desidérion jalostusyksilö Portugalin muotovalio Taipas tuotti monia hyvätasoisia jälkeläisiä. Vale de Linhos -kennelin tärkein jalostusyksilö oli Portugalin muotovalio Círio da Tala, joka jätti myös jälkeensä monia jälkeläisiä ja toi jalostuslinjoihin homogeenisyyttä.
Keskikokoiset karkeakarvaiset podengot Portugalin muotovalio Teco ja Portugalin muotovalio Ilex Florestal olivat de Veiros-kennelin kantakoiria: Teco oli alussa jalostukseen käytetty ja muodosti pohjan kennelin kasvatustyölle, kun taas Ilex Florestal oli eniten kyseisessä kennelissä jalostukseen käytetty. Portugalin muotovalio Nu de Veiros sai paljon jälkeläisiä, ja se esiintyy lähes kaikkien nykyisten yksilöiden sukutauluissa. Myös d'Albergaria-kennelin tärkeimmät jalostusyksilöt York d'Albergaria ja Portugalin muotovalio Valete olivat tunnettuja, kuten myös Rex da Fonte Longa, joka vaikutti myös muiden kenneleiden kasvatustyöhön. da Fonte Longa -kennelin koirista polveutunut Portugalin muotovalio Hábil vaikutti do Vale do Poço -kennelin jalostustyön aloittamiseen ja jätti jälkeensä monta jälkeläistä useisiin eri kenneleihin. Portugalin muotovalio Zero de Veiros ja Portugalin muotovalio Astro de Veiros ovat olleet 2000-luvun tärkeimpiä keskikokoisia karkeakarvaisia siitosuroksia.
Keskikokoista muunnosta käytetään ennen kaikkea pienriistan, erityisesti villikaniinien, metsästykseen. Se on kokonsa ja helppohoitoisuutensa vuoksi kaikista muunnoksista monipuolisin, joten se sopii myös hälyttäväksi vahtikoiraksi ja seurakoiraksi. Se on kaikista kokomuunnoksista nopein ja on maailmalla myös niistä suosituin. Se muistuttaa ulkoisesti isoa muunnosta, ollen vain tätä pienempi. Säkäkorkeus on 40–54 cm ja paino 16–20 kg. Väritys on nykyisin yleensä keltainen. Pohjois-Portugalissa, muun muassa Duero-joesta pohjoiseen, tavataan lähes yksinomaan tätä muunnosta. Se on yleinen Alto Minhossa, Amarantessa, Gerêsissä, Minhossa, Penafielissä, Ponte de Limassa ja Terras do Bourossa sekä joissain osissa Trás-os-Montesia.