stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hallintolainkäyttö
Hallintotuomioistuimet eri maissa > Suomi

Suomen hallintotuomioistuinjärjestelmä on kaksiportainen. Useimmissa asioissa ensimmäisenä asteena on hallinto-oikeus, jonka päätöksistä voi valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Hallintotuomioistuimena toimii myös vakuutusoikeus sekä useissa asiaryhmissä markkinaoikeus. Eräissä asialuokissa on erityisiä muutoksenhakuelimiä, joihin kuuluvat muun muassa sosiaaliturvan muutoksenhakulautakunta, verotuksen oikaisulautakunta sekä kutsunta-asiain keskuslautakunta.
Hallinto-oikeudellinen muutoksenhakuprosessi pannaan vireille joko hallintovalituksella tai kunnallisvalituksella. Näistä hallintovalituksen voi tehdä vain asianosainen, kun taas kunnallisvalituksen voi tehdä kuka tahansa kunnan jäsen. Hallintoriidan käsittely hallinto-oikeudessa tulee vireille hakemuksella.
Hallinto-oikeudellinen prosessi on Suomessa lähinnä kirjallinen, mutta tarpeen vaatiessa pidetään suullisia käsittelyjä, joihin asianosaisilla myös on useissa tapauksissa oikeus. Ranskalaista käytäntöä seuraten tuomioistuin toimii prosessissa aktiivisesti pyrkien selvittämään asian tarpeellisessa laajuudessa. Asian vienti hallinto-oikeuteen on yksityiselle osapuolelle melko riskitöntä, sillä valittaja voidaan tuomita maksamaan viranomaisen oikeuskulut vain erityisestä syystä.
Hirvisaari (Vuoksela)

Hirvisaari oli entisen Vuokselan kunnan pohjoisin kylä Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Hirvisaari oli nimensä mukaisesti alkujaan saari, mutta Vuoksen laskun myötä, vuonna 1857, Hirvisaari kasvoi kiinni mantereeseen luoteisosastaan. Tuolloin myös Sikosaari kasvoi kiinni Hirvisaaren eteläpäähän. Tämän jälkeen Hirvisaari rajoittui lännessä Vuoksen pohjoiseen laskuhaaraan, pohjoisessa Vuoksen leventymään, Torhonjärveen, sekä etelässä ja lännessä Vuoksen lahdeksi muuttuneeseen Sammutselkään. Aivan Hirvisaaren pohjoisin osa kuului Räisälään. Hirvisaaresta oli maayhteys vain luoteeseen Vuoksenrannan kunnan alueelle. Hirvisaaren eteläpäästä oli kuitenkin pääsi kuitenkin Liuhaniemen lautalla muualle Vuokselaan.
Virallisesti Hirvisaari ei ollut oma kylänsä, vaan osa Uuttakylää. Hirvisaari muodosti kuitenkin muusta Uudestakylästä erillisen itsenäisen kyläyhteisönsä, joten se käytännössä katsottiin useimmiten omaksi kyläkseen.
Vuokselan kylä oli pinta-alaltaan laaja haja-asutuskylä, jossa oli ennen talvisotaa noin 70 taloa
. Kylässä oli myös oma kansakoulu (per. 1918). Liuhaniemen lautalta johti kylän halki Vuoksenrantaan kulkeva tie.
Hirvisaaren kaakkoispuolella Hirvisaaren ja Kuninkaanristin kylien välisessä Vuoksen salmessa on Pähkinäsaaren rauhan rajan rajakivi, Uunikivi.
Talvisodassa Hirvisaarta ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava ja väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava. Nykyisin kylä on lähes asumaton, vain aivan itäisimmässä osassa, Pulkkilassa (nyk. ven. Друшное, Družnoje), on jonkin verran asutusta.
Hessdalen

Hessdalen on viidentoista kilometrin pituinen laakso eteläisessä Keski-Norjassa suhteellisen lähellä Ruotsin rajaa. Siellä asuu noin 200 ihmistä. Se sijaitsee maan keskiosassa ja noin 120 kilometriä Trondheimista etelään ja 35 kilometriä Røros:in kaivoskaupungista pohjoiseen. Se on Sør-Trøndelagissa olevan Holtålenin kunnan osa. Enimmillään viisi kilometriä leveä ja 12 kilometriä pitkä laakso on suunnilleen pohjois-eteläsuuntainen ja sen halki kulkee tie. 
Laaksoa ympäröivät noin tuhat metriä korkeat vuoret lännessä ja idässä ja useimmat asukkaat asuvat noin 800 metrin korkeudessa.
Paikka on Öygnen-järven ja suuren Ålenin kylän puolivälissä, ja laajemmin
Røros-Haltdalen-linjan keskivaiheilla. Pohjoisessa on Kjerringvoll ja etelässä Myrhaug ja vielä etelämpänä Storvollen.
Hessdalenissa on 1980-luvulta lähtien esiintynyt maantulia, joita tutkivan "Hessdalen-projektin" tiedemiehet perustivat vuonna 1983. Maantulien esiintymistiheys on asteittain vähentynyt, mutta niitä havaitaan yhä noin kaksikymmentä vuodessa. Ufotutkijat pitävät monesti ilmiötä ufojen aiheuttamana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hessdalen-projekti (englanniksi) (norjaksi)
Hjalmar Basilier

Hjalmar Vladimir Basilier (24. joulukuuta 1857 Kalajoki – 1. elokuuta 1927 Iitti) oli Karjalan kansanopetuksen kehittäjä.
Basilier oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli Pietarin suomalaisten kirkkokoulujen tarkastaja 1885–1893, kansakoulujen tarkastaja 1893–1904, kouluhallituksen ylitarkastaja ja kouluneuvos 1904–1924. Hän teki runonkeruumatkan Suomen puoleiseen Karjalaan sekä Aunukseen 1884. Hän oli Sortavalan-aikanaan heimoaatteen herättäjä ja hänen ansiokseen lasketaan muun muassa Shemeikkojen runonlaulaja suvun ”löytyminen”. Basilier tutustutti Juhani Ahon kalevalaiseen mytologiaan ja sitä kautta vaikutti tämän aatemaailmaan.
Basilierin sisar oli laulaja Ida Basilier-Magelssen.  Hänen vanhempansa olivat lääninmaanmittari Carl Fredrik Basilier ja Gustava Ma(Tilda) Garvoli ja puoliso vuodesta 1891 laulunopettaja Sally Anna Karolina Piispanen.
Kirjallisuutta

Kanervo, Erkki: Hjalmar Basilier: Karjalan heimon suuren ystävän ja kansansivistystyön edistäjän syntymän satavuotismuisto. Eripainos aikakauslehdestä Nuori Karjala ; no. 1–2. 1958. Mikkeli, 1958.
Hidroparkin metroasema

| Hidropark (Гідропарк) |
| --- | --- |

 Kiovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Svjatošynsko-Brovarska-linja
Sijainti:  50°26′45″N, 30°34′37″E
Paikkakunta:  Kiova, Ukraina
Avattu:  5. marraskuuta 1965
Rakenne
Tyyppi:  pinta-asema
Hidropark (ukr. Гідропарк) on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hidroparkin metroasema Wikimedia Commonsissa
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Dnipro ▷ Akademmistetško |  |  Svjatošynsko-Brovarska-linja |  | Livoberežna ▷ Lisova |
muokkaa wikidataa
Huolenpitosopimus

Palvelusopimus, joka sisältää sovitut palvelut määritellyille asiakkaan tuotteille. Huolenpitosopimus sisältää useimmiten palvelutasoa ylläpitäviä palveluita kuten esimerkiksi määräaikaishuoltoja. Huolenpitosopimus solmitaan asiakkaan ja palveluntarjoajan välillä ja se laskutetaan esimerkiksi joko työsuoritusten mukaisesti tai kuukausierissä. Huolenpitosopimukseen voi kuulua myös muita asiakkaalle tarjottavia tukipalveluita liittyen tuotteiden huoltotoimiin, päivystyshuoltotoimintoihin tai yleiseen palvelutason ylläpitoon asiakkaalle.
Huolenpitosopimuksen yleinen tarkoitus on taata asiakkaan tuotteiden huolto ennakoivasti, jolloin käyttäjien kokemat käyttökatkokset ja myös täsmävikoihin keskittyvä ad-hoc -tyyppinen korjaushuolto saadaan minimoitua. Näin ollen huolenpitosopimus on etenkin B2B-tuotteissa työkalu, jolla pidetään yllä parempaa palvelutasoa myös asiakkaan liiketoiminnassa.
Tuotteiden ja palveluiden palvelutason ylläpidolla on selkeä vaikutus asiakkaan mielikuviin tuotteesta/palvelusta. Huolenpitosopimuksen avulla teknisten palvelukatkojen, häiriöiden ja reklamaatioiden määrää voidaan vähentää tuntuvasti ja huoltopalvelusta saadaan muokattua esim. IOT-ratkaisujen tai muiden digitaalisten palvelujen avulla jatkuvaa ja paremmin asiakasta palvelevaa.
Huolenpitosopimuksia on saatavilla mm. ajoneuvoihin, talotekniikkaan ja useisiin B2B-tuotteisiin.
Hellevi Takkinen

Hellevi Takkinen  (9. maaliskuuta 1930 Rantasalmi – 21. elokuuta 1949 Turku) oli suomalainen koululainen ja lastenkirjailija.
Takkisen vanhemmat olivat kapteeni, heimosoturi Jalmari Takkinen ja kansakoulunopettaja Elma Aleksandra Laine.
Hellevi Takkinen kuoli 19-vuotiaana. Hänet on haudattu Turun vanhalle hautausmaalle.
Teoksia

Harmaa sinipiika : satusikermä; somistanut Maija Karma.    WSOY 1949
Hellevi Keko

Hellevi Keko vuonna 1961.
Hellevi Keko on suomalainen valokuvamalli, joka työskenteli Ford-mallitoimistossa New Yorkissa 1960-luvulla.
1940-luvun puolenvälin paikkeilla syntynyt Hellevi Keko kävi Kauhavalla kansakoulua luokkatovereinaan muiden muassa Jukka Kemppinen ja Antti Tuuri. Hellevi Keon kansainvälinen malliura alkoi, kun hänet valittiin Me Naiset -lehden ensimmäisen valokuvamallikilpailun voittajaksi 1962. Valitsijoina olivat Sanoma-yhtiön pääomistajan Aatos Erkon vaimo Jane Erkko sekä Ford-mallitoimiston omistaja Eileen Ford, joka kuului Jane Erkon tuttavapiiriin tämän asuttua pitkään New Yorkissa. The New York Times mainitsee Eileen Fordin muistokirjoituksessa Hellevi Keon esimerkkinä Fordin perusteellisuudesta mallien etsinnässä: hänelle ei kelvannut yksikään suomalaisten valitsemasta 20 finalistista, vaan hän halusi selata läpi kaikkien 700 osallistujan valokuvat ja löysi niiden joukosta Hellevi Keon.
Hellevi Keko esiintyi muotikuvissa muun muassa Vogue-, Seventeen- ja Good Housekeeping -lehdissä sekä Revlon-kosmetiikkamerkin ja Sears-tavarataloketjun mainoksissa.
Vuonna 1970 Hellevi Keko avioitui Yhdysvalloissa Curtis Jonesin kanssa.
Aiheesta muualla

Muoti- ja mainoskuvia, joissa mallina esiintyy Hellevi Keko (Arkistoitu – Internet Archive)
Hieivuori

Hieivuori kirsikankukkien aikaan Kioton suunnasta
| --- | --- |
Tyyppi:  pyhä vuori, sangō (d) (käännä suomeksi), hometown Fuji (d) (käännä suomeksi) 
Sijainti:  Shigan prefektuurin Ōtsun kaupunki, Kioton prefektuurin Kioton kaupunki, Japani
Vuoristo:  Higashiyama (d) (käännä suomeksi) 
Korkeus merenpinnasta:  848 m
Suojelualue:  Sobo-Katamuki Quasi-National Park (en) (käännä suomeksi) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hieivuori (jap. 比叡山, Hieizan) on yleisnimitys Japanin Kioton kaupungin koillispuolella sijaitsevalle pohjois-eteläsuuntaiselle vuorijonolle. Alueen keskiosassa kohoavat tärkeimmät kaksi huippua ovat 848 metrin korkuinen Ōhiei (大比叡) ja 839 metrin korkuinen Shimeigadake (四明岳). Kioton prefektuurin ja Shigan prefektuurin välinen raja kulkee vuorijonoa pitkin.
Hieivuori tunnetaan erityisesti Enryaku-jin buddhalaisesta temppelistä, Tendai-lahkon päätemppelistä, jonka Saichō perusti vuonna 788. Se on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon ja se on historiansa aikana ollut yksi maan merkittävimmistä luostareista, jossa monet Japanin buddhalaisuuden keskeiset munkit ovat opiskelleet. Huippukautenaan Enryaku-ji käsitti jopa 3 000 alatemppeliä ja sillä oli voimakas soturimunkkien armeija. Oda Nobunaga hyökkäsikin temppeliin vuonna 1571 tuhoten valtaosan sen rakennuksista ja asukkaista, minkä vuoksi nykyiset rakennukset ovat Edo-kauden alkupuolelta. Nykyisin temppeliin kuuluu yli sata rakennusta, jotka jakautuvat kolmelle alueelle vanhan ikimetsän keskellä.
Hieivuoren huipulta avautuu laaja panoraamanäkymä länteen Kiotoon ja itään Biwajärvelle mutta myös Suzuka- ja Tanbavuorille. Vuorelle pääsee sekä Kioton että Shigan puolelta funikulaareilla: Kiotosta Eizan-funikulaarilla ja köysiradalla, Shigasta Sakamoto-funikulaarilla. Temppelille asti johtaa maksullinen tie, jota pitkin huipulle pääsee myös linja-autolla. Temppelin alueella liikennöi sukkulabusseja.
Runoudessa Hieivuorta on kutsuttu ”Kioton Fujiksi”, mikä viittaa myös paikan ainutlaatuisuuteen. Kuuluisa munkki Jien lausui Hieivuoresta: ”Maailmassa on paljon kaikenlaisia vuoria, mutta vain yksi Vuori, pyhä Hieivuori” (世の中に山てふ山は多かれど、山とは比叡の御山をぞいふ).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hieivuori Wikimedia Commonsissa
奥比叡ドライブウェイ (japaniksi)
Highway

| Highway Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1973
 Tyylilaji: iskelmä, pop
 Kesto: 37.39
 Levy-yhtiö: EMI
Jukka Kuoppamäen muut julkaisut
| Little Boy 1972 | Highway 1973 | Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 1 1973 |
Highway on Jukka Kuoppamäen vuonna 1973 julkaistu albumi. Se on englanninkielinen versio Valtatie-albumista.
Kappaleet

A-puoli
Highway – 3.14
Sunshine Shine – 3.06
Do You Wanna Come – 2.50
Blue and White – 3.02
It's Only Love – 3.03
Nautilus – 3.19
B-puoli
Fly Bird Fly – 3.15
Where Is the Song – 2.50
Peace for Everyone – 3.02
Lighthouse of the Lost – 3.09
Mikael – 3.49
Born to Move – 2.55
Henrik Scharling

| Henrik Scharling |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl Henrik Scharling
Syntynyt: 3. toukokuuta 1836 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 6. kesäkuuta 1920 (84 vuotta) Frederiksberg, Tanska
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Nicolai
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Carl Henrik Scharling, kirjailijanimi Nicolai, (3. toukokuuta 1836 Kööpenhamina, Tanska – 6. kesäkuuta 1920 Frederiksberg, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja teologi. Hän suoritti 1859 teologisen tutkinnon, matkusteli 1860–1863 ulkomailla, muun muassa Kreikassa, Egyptissä ja Palestiinassa (matkaa kuvataan teoksessa En pilgrimsfærd i det hellige land, 1876). Hän suoritti 1865 teologian lisensiaatin tutkinnon ja sai samana vuonna dosentin viran. Hän oli 1870–1916 Kööpenhaminan yliopiston professori.
Scharling julkaisi satiirisen komedian Moderne christendom (1859), romanttisen runon Folkvars Drøm, Kamp og Seier (1860) ja pienen kertomuksen Ved nytaarstid i Nøddebo præstegaard af Nicolai, 18 aar (1862), ja myöhemmin kertomuksen, myös kirjailijanimellä Nicolai, Min hustru og jeg (1875). 1866 ilmestyi aikalaisromaani, poliittinen satiiri Uffe Hjælms og Palle Løves Bedrifter, beskrevne af en Samtidig, jonka käsittely on romanttinen. Hän julkaisi myös kaksi historiallista kansannäytelmää, joissa pyritään synnyttämään uudelleen dramaattinen kirjoittaminen: Kong Valdemar og bisp Absalon (1874) ja Marsk Stig og Fru Ingeborg (1878). Lisäksi hän kirjoitti historiallisen kertomuksen Sverre Præst: en gammel Kongesaga (1888) ja humoristisen pikkukaupunki- ja pappiselämäkuvauksen Jøvik (1901), jotka hän julkaisi edelleen nimimerkillä Nicolai.
Scharling toimi laajasti myös tieteen parissa. 1865–1868 hän julkaisi lehteä Ugeblad for den danske folkekirke ja 1869–1870 Dansk tidsskrift for kirke og skole sekä kirjoitti niiden ohessa Den nyere holländske theologi (1865), Jakob Bøhmes theosophi (1879, opinnäyte), Menneskehed og christendom i deres historiske udvikling (1872–1875), Christelig sædelære (1884–1886) ja Evangelisk luthersk dogmatik (1910–1913) sekä joukon pienehköjä tutkielmia, osin poleemisia katolisuutta, grundtvigilaisuutta ja sisälähetystä vastaan, osin ne käsittelivät kirkko- ja kouluoloja.
Scharlingin isä on teologi, raamatuntutkija Carl Emil Scharling ja veli taloustieteilijä Hans William Scharling.
Suomennettu teos

Tekijänimellä Nicola julkaistu alkuteos Ved nytaarstid i Nøddebo præstegaard (1862) on suomennettu kaksi kertaa:
Uuden vuoden aikana Nöddebon pappilassa, suom. R. M[ellin] (=Robert Mellin) Helsinki: K. E. Holm 1877. (suomennos julkaistu tekijänimellä Heikki Scharling.)
Nöddebon pappilassa uudenvuoden aikaan, suom. Ester Linnankoski. Porvoo: WSOY 1916.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Scharling Wikimedia Commonsissa
Helsingin aluetoimisto

| Helsingin aluetoimisto |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1966-2015
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Etelä-Suomen sotilaslääni
Tukikohta:  Santahamina
Helsingin aluetoimisto oli yksi kolmesta Etelä-Suomen sotilasläänin aluetoimistosta.Helsingin aluetoimiston asiakaspalvelutilat sijaitsivat Helsingin Lauttasaaressa.
Vuosina 2012–2015 toimeenpannussa Puolustusvoimauudistuksessa sotilasläänit lakkautettiin ja silloiset aluetoimistot siirrettiin joukko-osastojen alaisiksi. Puolustusvoimauudistuksessa Helsingin aluetoimisto, Raaseporissa sijainnut Uudenmaan aluetoimisto sekä Tuusulassa sijainnut Itä-Uudenmaan aluetoimisto yhdistettiin vuonna 2015 nykyiseksi Uudenmaan aluetoimistoksi joka toimii Kaartin jääkärirykmentin alaisuudessa Helsingin Santahaminassa. Nykyinen Uudenmaan aluetoimisto, joka vastaa muun muassa Uudenmaan alueen asevelvollisten asioiden hoidosta.
Hellevi Arjava

| Hellevi Arjava> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1936 Helsinki
Kuollut: 16. huhtikuuta 2024 (87 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anni Kaarina Hellevi Arjava (o.s. Manninen; 27. heinäkuuta 1936 Helsinki – 16. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja äidinkielenopettaja. Hän oli Anni Swanin ja Otto Mannisen pojantytär. Arjavan isä oli tietokirjailija Antero Manninen, ja hänen veljensä on historiantutkija Ohto Manninen.
Teoksia

Neuvokas: oikeakielisyysopas keskiasteille ja aikuisopetukseen. Äidinkielen opettajain liitto, Helsinki (1987)
Kiltti tyttö Katajanokalta (1999)
Juuret Rasikankaalla: Otto Mannisen ja hänen sisarustensa kirjeenvaihtoa 1897–1913. Kirjoittajat: Manninen, Otto; Arjava, Hellevi. (2001)
Minne pääsi kiltti tyttö (2002)
Alpiini ja otteljaana: Kangasniemeläisten etunimet 1684–1899 (2005)
Swanin tytöt (2007)
Merkillinen isoisä – ja muita kertomuksia Wegeliuksista ja Swaneista (2010)
Voro, veijari ja vilosohvi – Ananias Puikkosen elämä (2012)
Hummerimiehet

Hummerimiehet (engl. Lobstermen: Jeopardy at Sea) on dokumentaarinen tosi-tv-ohjelma, joka käsittelee hummerinkalastusta Pohjois-Atlantilla Georges Bankilla. Ohjelmaa on Suomessa esittänyt ainakin Discovery Channel. Sekä juontajana että tuottajana toimii Thom Beers.
Ohjelmassa eniten huomiota on saanut Dragon Lady -niminen alus ja sen kapteeni Scott Christopher. Mukana on myös muutamia muitakin kalastusaluksia. Ohjelma on hyvin samankaltainen kuin Hengenvaarallinen saalis, joskin tapahtumapaikka on eri.
Heimo (Maple Crossin albumi)

| Heimo Maple Cross |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 31. tammikuuta 2007
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 43.45
 Levy-yhtiö: Verikauha Records
Maple Crossin muut julkaisut
| Creatures from the North (split) 2005 | Heimo 2007 | Thrash 'n Roll (EP) 2012 |
Heimo on suomalaisen thrash metal -yhtyeen Maple Crossin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Verikauha Records.
Albumi on konseptialbumi, joka kertoo laulajan Marco Järkän isoisän Heimon kokemuksista talvisodassa ja jatkosodassa.
Kappaleet

Intro - Train to Cape Stone – 6.03
Battle of Joyhill pt.1 - Chaos Parade – 3.17
Battle of Joyhill pt.2 - Last Straw – 4.18
24 Hours – 3.07
District of Hate – 4.25
Journey of a Wolf – 4.25
Smell of Fear – 4.47
Death of Killing Machine – 3.52
Seven Miles of Hell – 3.14
Subconscious Delusion of Reality - Outro – 6.17
Kokoonpano

Marco R. Järkkä – laulu
Juha Henttunen – kitara
Sami Siekkinen – kitara
Joni Lehto – bassokitara
Ilkka Leskelä – rummut
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Albumi Heimo (Maple Crossin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Helen Sjöholm

Helen Sjöholm vuonna 2012.
Helen Sjöholm (s. 10. heinäkuuta 1970 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja musikaaliartisti.
Hänen suuri läpimurtonsa tapahtui vuonna 1995, kun hän sai Kristinan roolin musikaalissa Kristina från Duvemåla yli tuhannen hakijan joukosta.
Musikaalirooleja

| Vuosi | Rooli | Teos | Teatteri |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–1998 | Kristina | Kristina från Duvemåla | Malmö Musikteater, Göteborgin ooppera, Cirkus |
| 1997 | Hodel | Viulunsoittaja katolla | Malmö Opera |
| 1999–2000 | Fantine | Les Misérables | Göteborgin ooppera, Malmö Musikteater |
| 2002 | Florence | Chess | Cirkus |
| 2005 | Polly Peachum | Kolmen pennin ooppera | Tukholman kaupunginteatteri |
| 2008 | Eliza Doolittle | My Fair Lady | Oscarsteatern, Tukholma |
| 2014 | Mona Berglund | Livet är en schlager | Cirkus |
| 2016 | Helen Sinclair | Bullets Over Broadway | Göta Lejon, Tukholma |
| 2020 | Diana | Next To Normal | Uppsala Stadsteater, Uppsala |
Filmografia

1997 – Anastasia – Anastasia/Anja (ääni)
1999 – Där regnbågen slutar
2003 – Chess (på svenska) – Florence
2004 – Niin kuin taivaassa – Gabriella
2011 – Simon och ekarna – Karin Larsson
2017 – Becker - Kungen av Tingsryd – Annika
2018 – Sjölyckan (tv-sarja)
2019 – A Music Story
2020 – Bäckström (tv-sarja)
Aiheesta muualla

Helen Sjöholmin viralliset sivut (ruotsiksi)
Helen Sjöholm Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Herttoniemen työväentalo

| Herttoniemen työväentalo |
| --- | --- |
 Herttoniemen työväenyhdistyksen talo.
Osoite:  Näätätie 21, 00800 Helsinki
Sijainti:  Herttoniemi, Helsinki
Koordinaatit:  60°12′24″N, 25°02′26″E
Valmistumisvuosi:  1. talo vuonna 1917, 2. talo 1957
Purkuvuosi:  1. talo vuonna 1948
Omistaja:  Herttoniemen säätiö
Huoneistoala:  250 m² (työväenyhdistyksen tila)
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herttoniemen työväentalo oli Helsingissä Herttoniemen kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Nykyinen talo toimii nimellä Herttoniemen Säätiötalo.
Historiaa

Herttonaisten työväenyhdistys perustettiin huhtikuussa vuonna 1917. Yhdistyksen nimi muutettiin Herttoniemen työväenyhdistykseksi vuonna 1934 ja edelleen Herttoniemen Sos.dem. työväenyhdistykseksi. Yhdistykseen ilmoittautui heti koemerkinnässä 74 jäsentä. Samana vuonna yhdistys osti kaksi huvilaa ja vuokraoikeuden tonttiin, jolla huvilat sijaitsivat. Työväentalo oli suojeluskunnan hallussa sisällissodan aikana, kunnes talo päätyi valtion takavarikkoon syksyllä 1918. Talo saatiin takaisin vuonna 1919 huonossa kunnossa. Yhdistyksessä oli tuolloin enää 13 jäsentä, mutta he aloittivat innokkaasti talon kunnostuksen..
Rakennus

Ensimmäinen työväentalo oli muokattu vuonna 1917 ostetuista huviloista. Yhdistyksellä ei ollut varaa uuden talon hankintaan, joten vanhaa kunnostettiin mahdollisuuksien mukaan. Vuoden 1938 aikana talon lämmityslaitteet uusittiin, mikä lisäsi talon viihtyisyyttä. Toisen maailmansodan jälkeen toiminta virisi taas vilkkaana. Työväentalo jouduttiin kuitenkin myymään vuonna 1948 edullisesti, koska tontin vuokraoikeutta ei saatu jatkettua. Työväentalo purettiin. Työväenyhdistykselle jäi enää pieni kokoustila, joka sekin menetettiin vuonna 1955.
Työväenyhdistys sai vuonna 1955 Helsingin kaupungilta tontin Herttoniemestä osoitteesta Näätätie 21. Tälle tontille rakennettiin vuonna 1957 talo, jossa oli 20 vuokra-asuntoa sekä pohjakerroksessa juhlasali, 4 kerhohuonetta, keittiö ja muut tarpeelliset tilat. Näiden tilojen pinta-ala on noin 250 m². Talon omistaa Herttoniemen säätiö.
Henkilöoikeus

Henkilöoikeus (myös persoonallisuusoikeus) on yksityisoikeuteen kuuluva oikeudenala, jonka piiriin kuuluu kansalaisten oikeustoimikelpoisuuden ja henkilökohtaisten oikeussuhteiden järjestäminen. Henkilöoikeus jaetaan muodolliseen henkilöoikeuteen, joka tutkii oikeussubjektin asemaa oikeusjärjestyksessä, ja materiaaliseen henkilöoikeuteen, joka tutkii yksilön itsemääräämisoikeutta tukevia ja rajoittavia säännöstöjä.
Henkilöoikeudelliseen lainsäädäntöön katsottiin aiemmin kuuluviksi holhouslainsäädäntö, kuolleeksi julistaminen, nimilainsäädäntö sekä yhdistys- ja säätiölait. Yhteisölainsäädäntöön (yhteisöoikeus) kuuluvat oikeussubjekteja koskevat säännökset on luettu osaksi kauppaoikeutta ja julkisoikeutta. Yhteiskunnan muutosten myötä on syntynyt uutta lainsäädäntöä suojaamaan kansalaisen itsemääräämisoikeutta. Moderneja henkilöoikeuteen liittyviä lakeja ovat henkilörekisterilait (1156/2019 ja 616/2019), potilaslaki (785/1992) ja tasa-arvolaki (609/1986). Henkilöoikeuteen liittyvät läheisesti myös ihmisoikeudet ja perusoikeudet.