stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anni Vuohijoki
Yksityiselämä

Vuohijoki on syntynyt Nakkilassa, mutta kasvanut Eurassa.
Vuohijoki on valmistunut rakennustekniikan diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä yliopistosta ja lääkäriksi Oulun yliopistosta. Hän työskentelee lääkärinä ja liikunta- ja valmennusalan yrittäjänä.
Vuohijoki on kertonut julkisuudessa, että häntä kiusattiin koulussa. Veljen väkivaltaisen kuoleman jälkeen Anni Vuohijoki kärsi posttraumaattisesta stressihäiriöstä ja vaikeasta masennuksesta.
Vuohijoki on kertonut julkisesti, että hän eli avoimessa suhteessa miehensä kanssa. Anni ja hänen miehensä Sami Köngäs olivat yhdessä kymmenen vuotta, mutta keväällä 2023 he päätyivät yhteisestä sopimuksesta eroon. Toisia osapuolia eroon ei liity, vaan kyse on muun muassa Annin omasta tarpeesta tilaan, eikä puoliso tästäkään tuominnut. Vuohijoen omin sanoin: "Jollei ole onnellinen yksin, ei voi olla onnellinen yhdessä".
Kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan helmikuussa 2022, Vuohijoki järjesti liikuntayrittäjä Laura Peipon kanssa avustuskuljetuksen Ukrainaan. Vuohijoki ja Peippo matkasivat tulkin ja kuljettajan kanssa bussilla Varsovaan ja veivät sinne lääke- ja sairaalatarvikkeita, jotka toimitettiin edelleen Ukrainaan. Paluumatkalla he toivat Suomeen 55 Ukrainasta sotaa paennutta ihmistä.
Paavola (Hyvinkää)

| Paavola |
| --- | --- |
Kaupunki:  Hyvinkää
Kaupunginosa nro:  11
Väkiluku:  3 418 (2016)
Postinumero(t):  05880
Paavola on Hyvinkään pohjoisosassa sijaitseva noin 3 400 asukkaan kaupunginosa. Kaupunginosa rajoittuu idässä Helsinki–Riihimäki-rataan, etelässä Vieremän kaupunginosaan, lännessä Sveitsin luonnonpuistoon ja pohjoisessa Kulomäkeen.
Paavolan maatilasta nimensä saanut Paavola alkoi rakentua jo 1920-luvulla, jolloin Paavolaan rakennettiin Paavolan kunnalliskoti, joka nykyään toimii vanhainkotina. Paavolassa on säilynyt muutama alkuperäinen paikallisen Jussilan tilan rakennus, muistuttaen kaupunginosan maaseutumaisesta menneisyydestä.
Nykyään Paavola tunnetaan pitkälti melko tiiviisti rakennetuista 1960-, 70- ja 80-lukujen taloistaan, jotka on pääasiassa rakennettu alueen pääkadun, Jussilankadun, ympäristöön. Alueella toimii kaksi päiväkotia, koulu, lähikauppa sekä ravintoloita. Paavolasta on lakkautettu terveyskeskus Keusoten myötä ja kaupunki lakkautti taloudellisista syistä Paavolan kirjaston lokakuussa 2020. Paavolassa puhutaan kymmeniä kieliä ja lähistöllä toimii englantipainoitteinen päiväkoti. Etäisyyttä Hyvinkään keskustaan on muutama kilometri ja Paavolan ja Hyvinkään rautatieaseman välillä liikennöi paikallisbussilinja nro 6.
Paavolaan on syntynyt yhteisötila lakkautettuun kirjastoon. Paavolan yhteisötalo Onni on aloittanut toimintansa pikkuhiljaa. Onnia on laitettu kuntoon talkoolaisten voimin. Talkooväki on saanut nimen Rusakot Puskassa. Rusakot Puskassa on yhteisötoimintaryhmä, joka on osallistunut aktiivisesti Paavolan yhteisötalo Onnin remonttiin ja järjestävät erilaisia hyväntekeväisyystapahtumia. Rusakot Puskassa on kiinnittänyt huomiota sosiaalisen eriarvoisuuden vähentämiseksi.
1990-luvun alussa suosittu rap-yhtye Raptori peräisin Paavolasta.
Žiga Pavlin

| Žiga Pavlin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1985 (ikä 39) Kranj, Slovenian ST, Jugoslavia
Kansalaisuus:   Slovenia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pavla
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  HK Olimpija Ljubljana
Sarja:  ICEHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–
Aik. seurat:  HK Kranjska Gora (Slovenia) HK Bled (Slovenia) Triglav Kranj (Slovenia) Slavija Ljubljana (Slovenia/IEL) Olimpija Ljubljana (EBEL/Slovenia) SV Ritten/Renon (Italia) IF Troja-Ljungby (Allsv.) Rögle BK (SEL) Saryarka Karaganda (VHL) AIK IF (Allsv.) HC Slavia Praha (Tšekki2) HC České Budějovice (Tšekki2) HC Košice (SloEL) HK Dukla Michalovce (SloEL) HC Banská Bystrica (SloEL) HC Pustertal-Val Pusteria (ICEHL)
Žiga Pavlin (s. 30. huhtikuuta 1985 Kranj, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Itävallan monikansallisessa ICE Hockey Leaguessa HK Olimpija Ljubljanan joukkueessa. Isokokoinen Pavlin on pelityyliltään peruspuolustaja. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Pavlin on Triglav Kranj'n kasvatti. Hän debytoi Slovenian pääsarjassa vain 15-vuotiaana HK Kranjska Goran paidassa kaudella 2000–2001. Kaudella 2001–2002 Pavlin pelasi kymmenen ottelua HK Bledissä ja kaudeksi 2002–2003 hän palasi kasvattajaseuraansa Triglav Kranjiin. Kesken kauden 2005–2006 Pavlin siirtyi sieltä Slavija Ljubljanaan. Hän teki kauden aikana Slovenian liigassa yhteensä tehot 11+12=23, joilla hän jakoi puolustajien pistepörssin neljännen sijan HK Kranjska Goran Sabahudin Kovačevičin kanssa. Kaudella 2006–2007 Pavlin voitti puolustajien pistepörssin tehoilla 9+13=22.
Kaudeksi 2007–2008 Pavlin siirtyi pelaamaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaa slovenialaiseen Olimpija Ljubljanaan, jonka kanssa hän eteni aina EBEL:n finaaleihin. Mestaruuden vei kuitenkin EC Salzburg otteluvoitoin 4–2. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi Italian Serie A:n SV Ritten/Renoniin. Hän voitti kevään 2010 pudotuspelien jäähypörssin 43 minuutillaan. Pavlin eteni Rittenin kanssa aina Serie A:n finaaleihin, jotka vei kuitenkin A&O Asiago otteluvoitoin 4–0. Hän voitti kauden aikana myös Italian Cupin. Kaudeksi 2010–2011 Pavlin palasi Olimpija Ljubljanaan, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 9+21=30.
Pavlin siirtyi kaudeksi 2011–2012 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue IF Troja-Ljungbyyn. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 10+16=26, joilla Pavlin jakoi Allsvenskanin puolustajien pistepörssin neljännen sijan VIK Västerås HK:n Tomas Mitellin ja Tingsryds AIF:n Tom Koiviston kanssa. Pavlin jatkoi Troja-Ljungbyssä myös kaudella 2012–2013, jolloin hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Siirtotakarajalla, tammi-helmikuun 2013 vaihteessa Pavlin siirtyi sarjatasoa ylemmäs Elitserien-joukkue Rögle BK:n riveihin. Joukkueen kausi päättyi kuitenkin putoamiseen Allsvenskaniin, jonne Pavlin palasi taas Troja-Ljungbyn paidassa kaudeksi 2013–2014. Hän oli tehoilla 4+15=19 joukkueen paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja. Troja-Ljungby kuitenkin karsiutui kauden päätteeksi Hockeyettaniin.
Kaudeksi 2014–2015 Pavlin siirtyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolla VHL:ään ja kazakstanilaisjoukkue Saryarka Karagandan riveihin. Joulukuussa 2014 hän palasi kuitenkin Allsvenskaniin ja siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella AIK IF:ään. Kaudeksi 2015–2016 Pavlin siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. česká hokejová ligan HC Slavia Prahaan. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+21=28, joilla Pavlin jakoi koko 1. ligan puolustajien pistepörssin kolmannen sijan HC Slovan Ústí nad Labemin Jan Pohlin ja alkukauden myös HC Litoměřiceä edustaneen joukkuetoveri Angel Krstevin kanssa. Hän voitti myös Slavian sisäisen tehotilaston lukemalla +23.
Pavlin siirtyi kaudeksi 2016–2017 toiseen Tšekin 1. ligan joukkueeseen, HC České Budějoviceen.
Ura > Maajoukkueura

Pavlin edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä Vancouverin ja Sotšin olympialaisten karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2013 ja 2015, I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 (A-lohkon hopeaa) ja 2010 (B-lohkon kultaa) sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2014 voittaen molemmista turnauksista kultaa.
Pavlin pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2004 ja 2005, joista jälkimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin Pavlin voitti A-lohkon pronssia.
Aleksei Lovtšev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksei Lovtšev |  Aleksei Lovtšev |  Aleksei Lovtšev |  |
Maa:  Venäjä
Miesten painonnosto
| MM-kilpailut   | MM-kilpailut   | MM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Houston 2015 | +105 kg |  |
|  Pronssia | Wrocław 2013 | +105 kg |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Tel Aviv 2014 | +105 kg |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Pronssia | Shenzhen 2011 | 105 kg |  |
Aleksei Vladimirovitš Lovtšev (ven. Алексе́й Влади́мирович Ло́вчев, s. 13. kesäkuuta 1989 Karabanovo) on venäläinen painonnostaja. 188 senttimetriä pitkä ja 140 kilogrammaa painava Lovtšev kilpailee yli 105-kiloisten sarjassa.
Lovtšev saavutti MM-kultaa vuoden 2015 MM-kilpailuista Houstonista. Hän teki uuden maailmanennätyksen niin työnnössä (264 kg) kuin yhteistuloksessakin (475 kg). Hän jäi kuitenkin kiinni dopingista. Kansainvälisen painonnostoliiton IWF:n jouluaattona julkaisemien tietojen mukaan hän oli käyttänyt kasvuhormonin eritystä lisäävää ipamoreliinia.
Vuoden 2013 MM-kilpailuista Wrocławista Lovtšev saavutti pronssia. Vuoden 2014 EM-kilpailuista hän saavutti kultaa. Vuoden 2011 kesäuniversiadeista Shenzhenistä Lovtšev saavutti pronssia 105-kiloisista.
Lovtševin valmentajina toimivat hänen isänsä Vladimir Lovtšev, Sergei Ivanov ja Aleksei Vjatkin. Hänen isänsä kilpaili myös urallaan painonnostossa, jossa hän saavutti Neuvostoliiton mestaruuden.
Tyynenmeren jätepyörre

Pohjoinen Tyynenmeren pyörre on yksi viidestä suuresta merten merivirtauspyörteestä.
Tyynenmeren jätepyörre (engl. Great Pacific Garbage Patch) on keskellä pohjoista Tyyntämerta oleva alue, johon rannikoilta kulkeutuvat kelluvat jätteet kerääntyvät. Sitä on luonnehdittu maailman suurimmaksi kaatopaikaksi. Pyörteessä arvoidaan olevan yhteensä 2,41 miljoonaa kiloa muovijätettä, ja sen pinta-alaksi on arvioitu 1,6 miljoonaa neliökilometriä. Jätteen määrä kasvaa alati. Samantapainen jätepyörre on myös Atlantilla.
Pohjoisella Tyynellämerellä esimerkiksi Kiinan, Taiwanin, Japanin tai Yhdysvaltojen rannikoilta mereen joutuneet kelluvat tavarat kulkeutuvat merivirtojen mukana pyörteeseen 12 vuoden sisällä. Merivirrat kuljettavat alueelle roskia myös kauempaa maailman meriltä ja rannikoilta. Pyörteessä arvioidaan olevan muovia painoltaan kuusinkertainen määrä planktoniin verrattuna. Alue on luonnostaan hyvin vähätuulinen ja ravinteiltaan niukka.
Jätepyörteen koko ja muodostuminen

Jotkut tutkijat pitävät aluetta kaksi kertaa suurempana kuin Texasin osavaltio, toiset ainakin Texasia suurempana ja eräät peräti kaksi kertaa Yhdysvaltojen kokoisena. Vuonna 2022 sen arvioitiin olevan kooltaan kolminkertainen Ranskan pinta-alaan nähden. Yhdistyneiden kansakuntien valtamerikokouksessa vuonna 2017 todettiin, että meressä saattaa vuonna 2050 olla massallisesti enemmän muovia kuin kaloja.
Jätepyörteen arvioidaan koostuvan kahdesta yhdistyneestä saastuneesta alueesta, joista toinen on Havaijin rannikolla. Alueen arvioidaan sijaitsevan 800 kilometriä Kalifornian rannikolta ja 300 kilometriä Japanin rannikolta.
80 prosenttia alueen jätteestä lähtee maalta tuulen ja sateen mukana. Loput tulevat laivojen päästöistä. Näiden lisäksi tuhansia kontteja laivojen rahtia putoaa myrskyissä mereen joka vuosi.
Muovi ja sen vaikutukset

Maailmassa tuotetaan vuodessa yli 90 miljardia kiloa muovia, josta 10 prosenttia päätyy meriin. Lopulta 70 prosenttia tästä uppoaa ja tuhoaa merenpohjan elämää, ja loput kelluvat kerääntyen mereen jättimäisiksi lautoiksi. Pieni osa muovista tosin ajautuu myös rannikoille.
80–90 prosenttia tälle Tyynenmeren alueelle kerääntyvästä jätteestä on muovia, jota on yhteensä noin 3,5 miljoonaa tonnia. Aurinko pystyy hajottamaan muovikappaleet pieniksi molekyyleiksi. Muovi voi tukkia niitä syövien eläinten ruoansulatuskanavat. Jätepyörteessä oleva muovi on jauhautunut hyvin pieniksi hitusiksi. Muovia arvioidaan olevan alueella kuusi kertaa enemmän kuin eläinplanktonia. Linnut luulevat muovia planktoniksi ja syövät sitä. Myös eläinplankton syö pieniä muovipalasia.
Vuosittain muoviin arvioidaan kuolevan miljoona merilintua, ja saman kohtalon kokee noin 100 000 merikilpikonnaa sekä merinisäkästä, kuten hyljettä, merileijonaa, valasta tai delfiiniä. Kilometrien pituiset muovilautat uhkaavat Havaijin liemikilpikonnia sekä albatrosseja, joiden vatsoista on löytynyt suuria määriä muovia.
Tutkijat löysivät vuonna 2011 Sargassomerestä muovia syövän bakteerin.
Ympäristöaktivismi > Junk-aluksen matka

Yhdysvaltalaiset merentutkijat Marcus Eriksen ja Joel Paschal purjehtivat vuonna 2008 Los Angelesista Havaijille muovipullojen kannattamalla Junk-veneellä. Tempauksen tarkoitus oli tuoda julkisuutta meriin päätyneelle muoviroskalle. Purjehduksen aikana miehet kuvasivat aineistoa dokumenttielokuvaa varten.
Eriksenin mukaan Tyynenmeren haravointi olisi yhtä toivotonta kuin Saharan autiomaan siivilöinti ja tuhoaisi meriluontoa enemmän kuin muovijäte. Hänen mukaansa ratkaisu on puuttua jätteen syntyyn ja kierrätykseen sekä kehittää biohajoavia materiaaleja muovin korvikkeeksi.
Ympäristöaktivismi > The Ocean Cleanup -järjestö

Vuonna 2022 hollantilainen The Ocean Cleanup -ympäristöjärjestö nosti kuusipäiväisessä operaatiossa pyörteestä yhteensä yli 145 000 kiloa muovijätettä. Se nosti siis noin 0,4 prosenttia kaikesta pyörteessä kelluvasta jätteestä. Vuonna 2013 perustettu ympäristöjärjestö  on kerännyt toimintansa rahoittamiseksi miljoonia dollareita sekä yksityishenkilöiltä että Coca-Colan kaltaisilta suuryrityksiltä.
Järjestö käyttää puhdistustyössä kahta alusta, joiden väliin on viritetty yli 500 metrin levyinen verkko. Verkko kulkee vedenpintaa pitkin, ja se on pohjasta avoin, jotta merenelävät eivät jäisi siihen kiinni.
Menetelmän kerrottiin vuonna 2019 kykenevän keräämään puolet jätepyörteeseen kertyneestä aineksesta vain viidessä vuodessa. Kustannusten kerrottiin olevan murto-osan muiden menetelmien aiheuttamista kuluista.
Kirjallisuutta ja artikkeleita

C. J. Moore, S. L. Moore, M. K. Leecaster and S. B. Weisberg (Joulukuu 2001). "A Comparison of Plastic and Plankton in the North Pacific Central Gyre", Marine Pollution Bulletin 42 (12), 1297-1300.
Oliver J. Dameron, Michael Parke, Mark A. Albins and Russell Brainard (Huhtikuu 2007). "Marine debris accumulation in the Northwestern Hawaiian Islands: An examination of rates and processes", Marine Pollution Bulletin 54 (4), 423-433.
Smith, Daniel: Pääsy kielletty!: 100 maailman salaisinta kohdetta.  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7343-2
Aiheesta muualla

How Stuff Works: Great Pacific Garbage Patch
Naturalhistorymag.com: Trashed – Across the Pacific Ocean, plastics, plastics, everywhere. (Arkistoitu – Internet Archive)
Acfnewsource.org: Plastic in the Plankton (Arkistoitu – Internet Archive)
12 min Google Video 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Algalita Marine Research Foundation accounts of the North Pacific Gyre
Best Life Magazine: Plastic Ocean
Trashing the Oceans U.S. News & World Report 4th November 2002 (Arkistoitu – Internet Archive)
NPR: Navigating the Pacific's 'Garbage Patch'
San Francisco Examiner: Feds want to survey, possibly clean up vast garbage pit in Pacific
CNN: How sneakers, toys and hockey gear help ocean science
The Problem with Plastic: Waves of Junk Are Flowing Into Food Chain (Arkistoitu – Internet Archive)
"Plastic trash vortex menaces Pacific sealife: study" Reutersin artikkeli 11-5-2006
Garbage Island: An Ocean Full of Plastic (Part 1/3) Vice Median dokumentti aiheesta.
Muovin nielemiseen kuolleen albatrossin jäänteet.
Trieste (batyskafi)

Trieste noin vuonna 1958 tai 1959.
Trieste oli syvänmeren tutkimusalus, erikoistunut sukellusvene eli batyskafi, joka vuonna 1960 laskeutui ensimmäisenä aluksena Mariaanien haudan syvimpään kohtaan.
Valmistus

Sveitsiläinen professori Auguste Piccard ja hänen poikansa Jacques Piccard suunnittelivat kaksipaikkaisen aluksen, joka rakennettiin  Navalmeccanicalla Triestessä Italiassa. Alus laskettiin vesille elokuussa 1953, jolloin ensisukelluksen kymmenen metrin syvyyteen tekivät isä ja poika Piccard.
Rakenne

Mariaanien haudan tutkimusten (Project Nekton) aikoihin 70 tonnia painava Trieste koostui 15 metriä pitkästä suuresta yläosasta ja halkaisijaltaan 2,16-metrisestä pallonmuotoisesta painekammiosta.
Pääosan yläosasta muodostivat nostetta varten rakennetut bensiinillä täytettävät yhteistilavuudeltaan 85 m³ olevat kammiot. Aluksen kummassakin päässä oli vedellä täytettävät painolastitankit. Yläpinnalla oli kaksi sähköllä toimivaa potkuria.
Aluksen alkuperäinen teräskammio oli suunniteltu toimimaan maksimissaan kuuden kilometrin (20 000 jalkaa) syvyydessä. Se vaihdettiin Saksassa Essenissä Krupp-Maschinenbaun valmistamaan kammioon. Uuden, 13 tonnin painoisen painekammion seinämä oli 12,7 senttimetriä paksu. Siinä oli kaksinkertainen pleksilasinen ikkuna. Alkuperäistä Societie Ternin valmistamaa teräspalloa käytettiin myöhemmin Trieste II -aluksessa.
Painolastina aluksessa oli yhdeksän tonnia rautapellettejä kahdessa säiliössä, joiden venttiilit oli suunniteltu laukeamaan automaattisesti sähkökatkon sattuesssa.
Palvelus

Batiscafo Trieste esiteltiin Italian lehdistössä. Sillä tehtiin vuoden 1957 lokakuuhun mennessä 48 sukellusta syvimmillään yli 3,7 kilometrin  syvyyteen. Alus oli kesäkuusta 1957 Yhdysvaltain laivaston rahoittamassa tutkimusohjelmassa. Yhdysvaltain laivasto osti 1958 aluksen 250 000 dollarilla, ja se sijoitettiin Yhdysvaltain länsirannikolle San Diegoon.
Palvelus > Project Nekton

Jacques Piccard ja luutnantti Don Walsh laskeutuivat 23. tammikuuta 1960 Triestellä Challengerin syvänteeseen. Laskeutuminen kesti melkein viisi tuntia. Ulompi pleksilasi-ikkuna murtui laskeutumisen aikana aluksen päästyä yli yhdeksän kilometrin syvyyteen. Aluksesta oli puhelinyhteys emoaluksiin USS Lewisiin ja USS Wandankiin.
Trieste oli pohjalla 20 minuuttia. Pohjaa peittävän valkean planktonperäisen mudan laskeuduttua Piccard ja Walsh näkivät sen valoissa muun muassa kaloja, mikä todisti sen, että pohjalla oli vedessä happea. Lämpötila aluksessa oli seitsemän ja ulkopuolella kolme astetta.
Aluksen mittari osoitti syvyydeksi 37 800 jalkaa (11 521 m), mutta syvyys korjattiin myöhemmin 35 813 jalaksi (10 916 m). Challengerin syvänne mitattiin 1995 tarkemmilla laitteilla 35 798 jalkaa (10 911 m) syväksi.
Kaksi tonnia painolastia kevennettyään Trieste nousi kolmessa tunnissa 15 minuutissa takaisin pinnalle.
Palvelus > Loppuaika

Osittain muutettu Trieste osallistui huhtikuussa 1963 Atlantilla uponneen Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen USS Thresherin etsintöihin. Alus löytyi elokuussa 2,56 kilometrin syvyydestä Uuden-Englannin rannikolta. Tämän jälkeen alus poistettiin palveluksesta.
Vuodesta 1980 alus on ollut näytteillä Washingtonin laivastomuseossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trieste (batyskafi) Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain laivasto – Triesten rakenne 1960 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Historic Naval Ships Association – Trieste (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kaaviokuva
L-koodi

| L-koodi> The L Word |
| --- | --- |


Tyyli:  draama
Kestoaika:  n. 43–53 minuuttia
Luoja(t):   Ilene Chaiken  Michele Abbot  Kathy Greenberg 
Pääosissa:   Leisha Hailey  Jennifer Beals  Laurel Holloman  Katherine Moennig  Mia Kirshner  Erin Daniels  Pam Grier  Marlee Matlin  Daniela Sea  Sarah Shahi  Rachel Shelley  Karina Lombard  Eric Mabius  Dallas Roberts  Rose Rollins 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat  Kanada 
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:    Showtime   Canwest   MTV3 
Esitetty:  18. tammikuuta 2004 – 8. maaliskuuta 2009
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  70
Tuotanto
Tuottaja(t):   Ilene Chaiken  Rose Lam  Lindsay Webster  Steve Golin  Larry Kennar 
Tuotantoyhtiö(t):   Anonymous Content  Dufferin Gate Productions  Showtime Networks  Viacom Productions 
Palkinnot
Voitetut:  Golden Satellite Award, paras naisnäyttelijä draamasarjassa  (Laurel Holloman, 2005)
Ehdokkuudet:  Emmy, paras vieraileva miesnäyttelijä draamasarjassa (Ossie Davis, 2005)  Golden Satellite Award, paras draamasarja  (2005)  Satellite Award, paras naisnäyttelijä draamasarjassa  (Jennifer Beals, 2005)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
L-koodi (The L Word) on yhdysvaltalais-kanadalainen televisiosarja, joka kertoo Los Angelesissa asuvista lesbo- ja bi-naisista ja heidän perheistään ja ystäväpiiristään. Pääosissa esiintyvät muun muassa Leisha Hailey, Jennifer Beals, Laurel Holloman, Katherine Moennig ja Mia Kirshner. Sarjaa kuvattiin kuusi tuotantokautta vuosina 2004–2009.
L-koodin tarinaa jatkava spin-off-sarja The L Word: Generation alkoi vuonna 2019.
Tuotanto

L-koodi oli ensimmäinen televisiosarja, joka keskittyi kuvaamaan lesbojen sosiaalista elämää. Yhdysvalloissa vuonna 2004 alkanut tv-sarja sai valtavasti huomiota mediassa aihepiirinsä takia. Subtv toi sarjan Suomeen vuonna 2005. Sarjan kuvaukset loppuivat vuoden 2008 lopulla ja sarjan 6. eli viimeinen kausi näytettiin Showtime-kanavalla vuoden 2009 alussa. Viimeinen kausi alkoi Subilla 13. toukokuuta 2010.
Sarjan tuottajana toimi Ilene Chaiken. Sarjaa kuvattiin Los Angelesissa Yhdysvalloissa ja Vancouverissa Kanadassa yhteensä 70 jakson verran. Kaikki L-koodin jaksot lukuun ottamatta ensimmäistä jaksoa Pilot alkavat englanniksi kirjaimella L. Toisesta kaudesta lähtien myös suomenkieliset jaksojen nimet alkavat aina L-kirjaimella. Sarjan päättymisen jälkeen Showtime julkaisi internetsivuillaan sarjan viimeisen jakson tapahtumiin liittyviä muutaman minuutin pituisia videoita nimeltä Interrogation Tapes (kuulustelunauhat).
Tinaa esittävä Laurel Holloman on voittanut roolistaan Satellite Award -palkinnon vuonna 2005. Sarjan toisella kaudella Holloman oli oikeasti raskaana samaan aikaan kun roolihahmonsakin.
Sarja on myös ollut ehdolla Satellite Awards -gaalassa parhaaksi draamasarjaksi, ja Betteä esittänyt Jennifer Beals parhaaksi naisnäyttelijäksi. Betten isää esittänyt Ossie Davis sai puolestaan osastaan Primetime Emmy -ehdokkuuden vuonna 2005. Davis kuoli ennen kuin viimeinen jakso, jossa hän oli mukana, esitettiin televisiossa. Jakso omistettiin hänen muistolleen.
Spinoff-sarjat > The Real L Word

Showtime-yhtiö on tuottanut L-koodin pohjalta tositelevisiosarjan. The Real L Word -sarja seuraa kuuden oikean lesbonaisen elämää suurkaupungissa. Sarjaa kuvattiin vuosina 2010–2012.
Vuonna 2014 julkaistiin L-koodin inspiroima dokumentti L Word Mississippi: Hate the Sin, joka kertoo lesbonaisten elämästä Mississippin maaseudulla. Dokumentti voitti GLAAD-mediapalkinnon.
Spinoff-sarjat > The L Word: Generation Q

L-koodin tarinaa jatkava spin-off-sarja The L Word: Generation Q alkoi joulukuussa 2019. Leisha Hailey, Jennifer Beals ja Katherine Moennig palasivat alkuperäisiin rooleihinsa. Sarjan muissa pääosissa esiintyvät Arienne Mandi, Leo Sheng, Jacqueline Toboni ja Rosanny Zayas. Jordan Hull esittää Betten ja Tinan nyt 16-vuotiasta tytärtä Angieta. Laurel Holloman vierailee sarjassa Tinan roolissa.
Sarjasta on tilattu toinen tuotantokausi.