stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mandinkan kieli

| Mandinka |
| --- | --- |
 Manding-kielten puhuma-alue.
Tiedot
Alue:  Gambia, Senegal, Guinea-Bissau
Virallinen kieli:  kansalliskielen asema
Puhujia:  1,5 miljoonaa
Kirjaimisto:  latinalainen, arabialainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  mandelaiset kielet
ISO 639-3:  mnk
 Ohje 
Mandinka on Gambiassa, Senegalissa ja Guinea-Bissaussa asuvien mandinkojen puhuma mandelainen kieli. Sen puhujia on noin 1,5 miljoonaa (vuonna 2015).
Mandinkat asuvat Gambian lähes koko alueella ja muodostavat puolet maan väestöstä. Senegalissa yhtenäinen alue on Keski-Casamancessa Sédhioun alueella. Guinea-Bissaussa kieltä puhutaan maan pohjoisosassa Senegalin rajan lähellä. Puhujamääräksi arvioidaan 669 000 henkeä Senegalissa (vuonna 2006), 482 000 Gambiassa (vuonna 2001) ja 174 000 Guinea-Bissaussa (vuonna 2016). Mandinka toimii myös alueensa lingua francana.
Mandinka kuuluu manding-kielten läntiseen ryhmään. Sitä kutsutaan usein mandingoksi ja malinkeksi, joilla tarkoitetaan myös muita manding-ryhmän kieliä. Mandinka liittyy maninkaan Gambian itäosassa puhuttavien siirtymämurteiden kautta. Kielen sisäiset murre-erot ovat pieniä. Siinä on lainasanoja arabiasta, ranskasta, portugalista, englannista, soninkesta ja wolofista.
Mandinkalla on Gambiassa, Senegalissa ja Guinea-Bissaussa kansalliskielen asema. Sen kirjallinen viljely on vähäistä eikä sitä käytetä kouluopetuksessa. Kieltä kirjoitettiin aikaisemmin melko laajasti arabialaisella kirjaimistolla, mutta nykyään käytetään etupäässä latinalaisia kirjaimia. Gambiassa ja Senegalissa käytetyt kirjoitusjärjestelmät poikkeavat jonkin verran toisistaan.
Latinalaiset ja arabialaiset kirjaimet vastaavat toisiaan suunnilleen seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arabialainen | ا | ع | ب | ت | ط | ض | ج | ه | ح | خ | د | ر | س | ش | ص | ث | ظ | ڢ | ل | م | ن | و | ي | ك | لا |
| Latinalainen | ('), aa, ee | (', madda ŋ) | b, p | t | t | t | c, j | h | h |  | d | r | s | s (sh) | s | s | s | f | l | m | n, ñ, ŋ | w | y | k, g | la |
Kursivoituja kirjaimia ei normaalisti käytetä alkuperäisissä mandikan kielen sanoissa.
Mandinkankielinen kirjallisuus

Mandinkankielinen Uusi testamentti ilmestyi vuonna 1989, ja se oli ensimmäinen mandinkaksi julkaistu kirja. Siinä oli kuitenkin virheitä ja käytetty kieli oli vaikeata ymmärtää. Suomen Vapaakirkon projektissa käännöksen asia- ja käännösvirheitä korjattiin ja kieli muutettiin sujuvammaksi. Koko mandinkankielinen Raamattu valmistui vuonna 2014.
Maniakeksen kapina

Maniakeksen kapina oli bysanttilaisen kenraali Georgios Maniakeksen johtama kapina Bysantin keisari Konstantinos IX:tä vastaan vuonna 1043.
Maniakes oli kuuluisa bysanttilainen kenraali, joka taisteli muslimivalloittajia vastaan Vähässä-Aasiassa ja Sisiliassa 1031–1038 ja auttoi kukistamaan Bulgarian kapinan vuonna 1041. Menestyksestä huolimatta hänet heitettiin vankilaan syytettynä maanpetoksesta. Bysantin keisari Mikael V kuitenkin vapautti hänet ja antoi hänelle hallittavaksi Italian provinssit.
Kun Maniakes kävi sotaa Italiassa muslimivalloittajia vastaan vuonna 1043, häntä syytettiin uudestaan maanpetoksesta. Keisari Konstantinos IX, joka oli auttanut syrjäyttämään keisari Mikaelin, käski Maniakeksen takaisin Konstantinopoliin vastaamaan syytöksiin. Maniakes kieltäytyi, huudatti itsensä keisariksi, ja ryhtyi avoimeen kapinaan keisaria vastaan. Hän oli aluksi voitokas edetessään kohti Konstantinopolia, mutta kuoli nuoleen onnettomuudessa, ja kapina kuivui kokoon.
Mangaanifosfaatti

| Mangaanifosfaatti> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  14154-09-7
PubChem CID:  9950503
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mn3(PO4)2
Moolimassa:  354,76
Ulkomuoto:  Punainen kiteinen aine
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Mangaanifosfaatti (Mn3(PO4)2) on mangaani- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja pinnoitteena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa mangaanifosfaatti on punaista kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan kolme kidemuotoa, jotka ovat kaikki alkeiskopiltaan monokliinisiä. Kidevedettömän aineen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja esimerkiksi tri-, tetra- ja heptahydraatit (Mn3(PO4)2·3H2O, Mn3(PO4)2·4H2O ja Mn3(PO4)2·7H2O). Mangaanifosfaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin.
Mangaanifosfaattia valmistetaan saostamalla veteen liukenevien mangaanisuolojen vesiliuoksesta fosfaaattien avulla. Toinen tapa on mangaanihydroksidin ja fosforihapon reaktio.
Mangaanifosfaattia voidaan käyttää emalien ja lasitteiden värjäämiseen. Metalliseoksissa se toimii korroosiota estävänä pinnoitteena.
Mangaanifluoridi

| Mangaanifluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7782-64-1
PubChem CID:  24528 ja 10313076
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MnF2
Moolimassa:  92,94
Ulkomuoto:  Vaaleanpunainen kiteinen aine
Sulamispiste:  856 °C
Tiheys:  3,98 g/cm3
Liukoisuus veteen:  10,2 g/l (25 °C)
Mangaanifluoridi (MnF2) on mangaani- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Tämän mangaani(II)fluoridin eli mangaanidifluoridin lisäksi mangaani muodostaa myös mangaani(III)fluoridin eli mangaanitrifluoridin (MnF3).
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa mangaanifluoridi on vaaleanpunertavaa kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen, ja sen rakenne muistuttaa rutiilin rakennetta. Mangaanifluoridi liukenee vain hieman veteen. Aine on antiferromagneettista, ja sen Néelin lämpötila on 68 K. Mangaanifluoridi on Lewis-happo ja reagoi esimerkiksi fluoridi-ionien kanssa muodostaen kompleksisia fluoromanganaatti(II)ioneja ([MnF3]- ja [MnF4]2-).
Mangaanifluoridia valmistetaan metallisen mangaanin, mangaanioksidin tai mangaanihydroksidin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla.
Yhdistettä käytetään katalyyttinä esimerkiksi heterosyklisten yhdisteiden valmistuksessa.
The Man with the Golden Gun (kappale)

| ”The Man with the Golden Gun” Lulu |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Man with the Golden Gun
 B-puoli: ”A Boy Like You”
 Äänitetty : 1974
 Julkaistu: 1974
 Kesto: 02.32
 Levy-yhtiö: Chelsea
James Bond -elokuvasarjan muut singlet
| ”Live and Let Die” 1973 | ”The Man with the Golden Gun” 1974 | ”Nobody Does It Better” 1977 |
The Man with the Golden Gun on James Bond -elokuva 007 ja kultainen aseen tunnuskappale. Kappaleen esittää Lulu. Sen sävelsi John Barry ja sanoitti Don Black. Se julkaistiin singlenä vuonna 1974.
Kappale

John Barry sävelsi kappaleen ”The Man with the Golden Gun” elokuvan 007 ja kultainen ase tunnuskappaleeksi. Kappaleen esittää Lulu. Sen sanoitti Don Black.
Kappaleen sovitus yhdistää ensimmäisten Bond-elokuvien big band -tyyliä ”Live and Let Dien” rock-tyyliin. Lulu totesi myöhemmin, että hänen esittämänsä tunnuskappale oli huono yritys mukailla Shirley Basseytä. Sinclair McKay pitää kappaletta kitschinä. Sitä onkin nyttemmin soitettu yökerhoilla vitsimielessä.
Elokuvan musiikki perustuu vahvasti tunnuskappaleen melodiaan: Barry ei säveltänyt erillistä rakkaus- ja toimintamusiikkia, vaan käytti samaa säveltä kummassakin yhteydessä.
Levy

Kappale julkaistiin vuonna 1974 Lulun singlenä. Single ei päässyt myydyimpien listoille. Sen levy-yhtiö oli Chelsea Records.
Singlellä on kappaleet:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | The Man with the Golden Gun | 2.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | A Boy Like You | 2.48 |  |  |  |  |  |  |  |
Mangaanidioksidi

| Mangaanidioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1313-13-9
PubChem CID:  14801
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MnO2
Moolimassa:  86,9 g/mol
Ulkomuoto:  Mustanruskea kiteinen aine
Sulamispiste:  553 °C (hajoaa)
Tiheys:  5,0 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Mangaanidioksidi, mangaani(IV)oksidi, (MnO2) on musta, jauhemainen suola, joka tunnetaan myös nimillä ruskokivi ja pyrolusiitti-nimisenä mineraalina. Mangaanidioksidi on lähes poikkeuksetta teollisuuden lähtöaineena muita mangaanisuoloja valmistettaessa. Mangaanidioksidia käytetään tavallisissa kuivapareissa, paristojen keskeisissä rakennuspaloissa, joissa se pelkistyy alemmalle hapetusluvulle.
Mangaanidioksidi liukenee hyvin lämpimään, väkevöityyn rikkihappoon, kaava alla. Samalla vapautuu happea.
2MnO2(s)+2H2SO4(aq) → 2MnSO4(aq)+O2+H2O
Vastaava reaktio suolahapon kanssa.
MnO2(s)+4HCl → MnCl2+Cl2+2H2O
Molemmissa tapauksissa havaitaan mangaanin yhtenevyys lähisukulaiseensa, rautaan.
Mangaanidioksidi on veteen liukenematonta ja sen moolimassa on 86,9 g/mol, sulamispiste 553 °C (hajoaa dimangaanitrioksidiksi eli mangaani(III)oksidiksi Mn2O3 ja hapeksi), tiheys 5,0 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 1313-13-9.
Aiheesta muualla

Mangaanidioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Manganese dioxide (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Manganese dioxide (englanniksi)
Plotinoksen elämä

| Plotinoksen elämä> Περὶ τοῦ Πλωτίνου βίου καὶ τῆς τάξεως τῶν βιβλίων αὐτοῦ.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Porfyrios
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  elämäkerta
Julkaistu:  200/300-luku jaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Plotinoksen elämä, koko nimeltään Plotinoksen elämästä ja hänen kirjojensa järjestyksestä (m.kreik. Περὶ τοῦ Πλωτίνου βίου καὶ τῆς τάξεως τῶν βιβλίων αὐτοῦ, Peri tū Plōtinū biū kai tēs takseōs tōn bibliōn autū, lat. Vita Plotini), on Porfyrioksen kirjoittama filosofi Plotinoksen elämäkerta.
Historia

Porfyrios kuului uusplatonilaiseen koulukuntaan ja eli noin vuosina 232–304 jaa. Hän oli koulukunnan oppi-isän Plotinoksen oppilas ja toimitti tämän teokset kokoelmaksi nimeltä Enneadit. Plotinoksen elämäkerran hän liitti eräänlaiseksi johdannoksi Enneadien alkuun. Elämäkerran poikkeuksellisen laajuuden vuoksi Plotinoksesta tiedetään enemmän kuin useimmista muista antiikin filosofeista. Se on samalla päälähteitä siihen vähään, mitä Porfyrioksesta itsestä tiedetään. Porfyrios kirjoitti suunnilleen samoihin aikoihin myös Pythagoraan elämäkerran, Pythagoraan elämä.
Sisältö

Elämäkerran teksti jaetaan 26 lukuun. Porfyrios esittää Plotinoksen platonilaisen filosofian todellisena perillisenä, osaksi siksi, että Plotinos oli Ammonios Sakkaksen oppilas. Porfyrios kuvaa opettajansa toisaalta tälle maailmalle vieraana ja toisaalta hyvin käytännöllisenä. Luku 1 aloittaa lauseella ”Plotinos, meidän aikamme filosofi, vaikutti häpeävän ruumiissa olemista. Tämä asenne oli niin voimakas, ettei hän koskaan rohjennut kertoa sukutaustaansa, vanhempiaan tai kotipaikkaansa”. Plotinoksen elämänvaiheita kuvatessaan Porfyrios pyrkii antamaan täsmällisiä ajoituksia, ja kiinnittää tapahtumat useisiin eri ajoitustekijöihin, kuten hallitusvuosiin ja muihin henkilöihin. Ajoituksissa on silti virheitä ja epätäsmällisyyksiä.
Plotinoksen elämänvaiheiden ohella Porfyrios kuvaa samalla, missä vaiheessa Plotinos kirjoitti minkäkin osan teoksistaan: suurin osa niistä syntyi Plotinoksen seitsemän tai kahdeksan viimeisen elinvuoden aikana. Luvuissa 4–6 Porfyrios esittää luettelon Plotinoksen kirjoituksista. Hän sanoo, ettei Plotinos itse antanut niille alun perin mitään nimiä, ja että käyttää itse niistä jo vakiintuneiksi tulleita nimityksiä. Plotinoksen opetuksia koskien Porfyrios sanoo niiden paitsi perustuneen platonismiin myös pitäneen kätketymmin sisällään peripateettisia ja stoalaisia aineksia, erityisesti Aristoteleen metafysiikan.
Kirjallisuutta

Πορφύριος: Περὶ τοῦ Πλωτίνου βίου καὶ τῆς τάξεως τῶν βιβλίων αὐτοῦ.  (Πρόλογος & μετάφραση Παύλος Καλλιγάς. Βιβλιοθήκη Α. Μανούση 1)  Ακαδημία Αθηνών, 1998.  ISBN 9789607099075
Porphyry on the Life of Plotinus. Teoksessa Plotinus: Ennead.  (Volume I: Porphyry on the Life of Plotinus. Ennead I. Translated by A. H. Armstrong. Loeb Classical Library 440)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1969.
Porphyre: La Vie de Plotin.  (2 vols., Luc Brisson et al. (eds.))  Paris:  Vrin, 1982–1992.  Kreikankielinen alkuteksti ja ranskankielinen käännös.
Aiheesta muualla

Porphyry: On the Life of Plotinus and the Arrangement of his Work. Sacred Texts. (englanniksi)
Porphyry: On the Life of Plotinus and the Arrangement of his Work (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Mangaanijodidi

| Mangaanijodidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-33-2
PubChem CID:  3255931 ja 82250
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MnI2
Moolimassa:  308,74
Ulkomuoto:  Valkoinen tai punertava kiteinen aine
Sulamispiste:  638 °C (hajoaa)
Kiehumispiste:  1061 °C
Tiheys:  5,01 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Mangaanijodidi (MnI2) on mangaani- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa mangaanijodidi on valkoista tai punertavaa kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Sen väri muuttuu valon tai kosteuden vaikutuksesta ruskehtavaksi jodin muodostumisen vuoksi. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan useita kidevedelliset hydraatteja, joissa kideveden määrä voi olla 1, 2, 4, 6 tai 9. Tavanomaisin on tetrahydraatti (MnI2·4H2O). Kidevesi voidaan poistaa rakenteesta kuumentamalla alhaisessa paineessa. Mangaanijodidi liukenee hyvin veteen. Se liukenee myös etanoliin.
Mangaanijodidia valmistetaan mangaanihydroksidin ja vetyjodidin välisellä reaktiolla.
Mangaanijodidia voidaan käyttää muiden mangaaniyhdisteiden valmistamiseen.
Manalankala

| Manalankala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Partanilkkakalat Ophidiiformes
Heimo::  Brotulat Bythitidae
Suku::  Lucifuga
Laji::  subterranea
Kaksiosainen nimi
 Lucifuga subterranea  Poey, 1858 
Katso myös
   Manalankala Wikispeciesissä   Manalankala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Manalankala (Lucifuga subterranea) on brotuloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan uhanalaisena Kuubasta.
Koko ja ulkonäkö

Manalankala voi kasvaa suurimmillaan noin 9 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkäomainen ja kapenee pyrstöä kohden. Kalan silmät ovat pienet ja alkeelliset. Päässä on aukkoja, jotka toimivat aistikanavina. Selkä-, pyrstö- ja peräevät ovat yhtyneet. Vatsaevä on muodostunut yhdestä ruodosta. Manalankalan suomut ovat pienet ja laji on väriltään kellertävä.
Levinneisyys ja elintavat

Manalankalaa tavataan Kuubasta Artemisan ja Mayabequen provinsseista. Sen elinympäristöä ovat maanalaiset kalkkikiviluolat ja doliinit. Lajin ravintoa ovat äyriäiset, kuten katkaravut ja siirat, sekä hyönteiset. Maanalankalan lisääntymisaika on mahdollisesti maalis-toukokuussa ja se synnyttää eläviä poikasia.
Manalankala luokitellaan erittäin uhanalaiseksi. Lajin kantaa uhkaavat vedenotto, elinympäristöjen saastuminen jätteiden ja maatalouskemikaalien vuoksi sekä vieraslajit.
Mangaanihydroksidi

| Mangaanihydroksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  18933-05-6
PubChem CID:  73965
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mn(OH)2
Moolimassa:  88,956
Ulkomuoto:  Valkoinen tai vaaleanpunainen kiteinen aine
Sulamispiste:  140 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,26 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Mangaanihydroksidi eli mangaani(II)hydroksidi (Mn(OH)2) on mangaani- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Puhtaana mangaanihydroksidi on väriltään valkoista tai punertavaa. Se kuitenkin hapettuu herkästi hapetusluvuille +III ja +IV, minkä vuoksi väri muuttuu ruskeaksi. Mangaanihydroksidi ei liukene veteen, mutta liukenee happoihin ja ammoniakkiliuoksiin. Mangaanihydroksidin alkeiskoppi on heksagonaalinen.
Mangaanihydroksidia valmistetaan liukoisen mangaanisuolan, esimerkiksi mangaani(II)kloridin, vesiliuoksen ja hydroksidiliuoksen avulla, jolloin se saostuu. Reaktio suoritetaan hapettomissa olosuhteissa pelkistimen läsnä ollessa.
Mamelukit

Mamelukki Alepposta, nykyisen Syyrian alueelta.
Mamelukit (arab. مملوك‎, mamlūk, ’omistettu’, مماليك, mamālīk, ’omistetut’) olivat muslimikalifien, seldžukkien ja aijubidien keskiajalla käyttämiä sotilasorjia, joista tuli ajan myötä voimakas sotilaskasti. He anastivat vallan itselleen islamilaisissa maissa useita kertoja.
Mamelukkijoukot

Mamelukit tulivat aluksi ei-islaminuskoista perheistä; näin saatiin kierrettyä muslimien sääntöä, jonka mukaan muslimit eivät saa sotia toisia muslimeita vastaan. Mamelukit hallitsivat Egyptiä kahteen otteeseen (esimerkiksi vuosina 1250–1517).
Mamelukkien alkuperä on Saladinin vuonna 1174 perustamassa aijubidi-dynastiassa.selvennä
Mamelukit vallanpitäjinä

Vuonna 1206 Qutb-ud-din Aybak, muslimijoukkojen mamelukkikomentaja Intiassa, julistautui sulttaaniksi, mikä merkitsi Delhin sulttaanikunnan alkua. Orjadynastiaksi kutsuttu mamelukkisuku hallitsi Delhin sulttaanikuntaa vuoteen 1290.
Aijubidi-dynastian keskenään vallasta kamppailleet Saladinin perilliset kokosivat itselleen kasvavia määriä mamelukkijoukkoja. Lopulta mamelukit kaappasivat vallan vuonna 1250 ja perustivat Mamelukkien sulttaanikunnan Egyptiin. Tämä valtakunta torjui muun muassa mongolien hyökkäykset ja säilyi vuoteen 1517, jolloin Osmanien valtakunta valloitti Egyptin.
Mamelukkien instituutiot kuitenkin säilyivät Egyptissä myös osmanien vallan alla ja 1700-luvun loppupuolella mamelukit pyrkivät itsenäistymään. Napoleon kuitenkin voitti mamelukkien joukot vuonna 1798 ja ajoi heidät Ylä-Egyptiin. Mamelukit olivat lisänneet vanhoihin taistelutekniikoihinsa siihen mennessä vain musketit. Napoleon otti mamelukkeja joukkoihinsa ja jopa henkivartiokaartiinsa. Mamelukkien uudet vallankaappausyritykset johtivat vuonna 1809 mamelukkien joukkomurhiin ja vainoihin, jotka käytännössä hävittivät Egyptin mamelukit. Bagdadissa oli erillinen mamelukkialue, jossa mamelukit säilyttivät autonomiansa vuoteen 1832.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mamelukit Wikimedia Commonsissa
Mandovi (1879)

| Mandovi |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Laskettu vesille:  16. elokuuta 1879
Poistui palveluskäytöstä:  1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  455 t
Pituus:  38,20 m
Koneteho:  400 ihp
Nopeus:  10,5 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × 6"/26 tykki 2 × 3,4"/24 tykkiä
Mandovi oli Portugalin laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu Bengo-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä ja laskettiin vesille 16. elokuuta 1879.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1910.
Manding-kielet

Manding-kielten puhuma-alue.
Manding-kielet ovat mandelaisten kielten läntisen haaran ryhmä, johon kuuluvia kieliä puhutaan laajassa osassa Länsi-Afrikkaa. Ne muodostavat murrejatkumon, jossa ”kieliksi” kutsutaan yleensä sellaisia kielimuotoja, joita varten on olemassa kirjakieli. Kielten rajojen määrittely on vaikeaa siirtymämurteiden takia.
Alaryhmät ja kielet

Manding-kielet jaetaan kahteen alaryhmään. Luoteiseen tai länsiryhmään kuuluvat kielet, joissa on viisi vokaalia:
Mandinkaa puhuu puolitoista miljoonaa henkeä Gambiassa, Senegalissa ja Guinea-Bissaussa.
Länsimaninkalla tai khasonkalla on 700 000 puhujaa Malissa ja 120 000 Senegalin kaakkois- ja Gambian itäosissa. Khasonkaa pidetään usein erillisenä kielenä, koska sillä on Malissa kansalliskielen status ja kirjakieli. Laajemmalla hajanaisella alueella puhuttu jahanka on myös lähellä länsimaninkaa.
Kitanmaninkaa tai pohjoismaninkaa puhutaan Malissa Kitan kaupungin ympäristössä. Se on monilta piirteiltään lähellä Guinean etelämaninkaa ja bambaraa. Pohjoinen Bagèn murre muodostaa siirtymän kagoroon.
Itäiseen alarymään kuuluvat seitsenvokaaliset kielet:
Bambaraa puhuu äidinkielenään lähes neljä miljoonaa henkeä ja toisena kielenään yli kymmenen miljoonaa etupäässä Malissa.
Djulan murteet Norsunluurannikolla ja Burkina Fasossa muodostavat bambaran ja maninkan kanssa murrejatkumon, joka ulottuu Malin ja Guinean alueelle.  Äidinkielisiä puhujia on 1,5 miljoonaa Norsunluurannikon pohjoisosassa, yli 600 000 Burkina Fason länsiosassa ja lähes 100 000 Malin kaakkoisosassa. Djulaksi kutsutaan myös lingua francana käytettyä kielimuotoa, jota voidaan pitää bambaran aluemurteena. Sitä puhuu toisena kielenään 12 miljoonaa henkeä Norsunluurannikolla ja 3–4 miljoonaa Burkina Fasossa.
Etelämaninkalla eli guineanmaninkalla on Guineassa kolme miljoonaa äidinkielistä puhujaa. Sitä käytetään laajasti myös lingua francana. Yleiskielen ja etupäässä n’ko-kirjaimistoon perustuvan kirjakielen perustana toimii maninka-morin murre.
Itämaninkaa puhutaan Malissa ja Guinean koillisosassa. Malissa puhujia on noin 600 000 henkeä, mutta kieli on väistymässä bambaran tieltä. Guineassa itä- ja etelämaninkan raja on epäselvä ja niiden erottaminen toisistaan on pitkälti keinotekoista.
Konjaa eli konjankaa puhuu 250 000 henkeä Guineassa ja noin 40 000 Liberiassa. Konja on sanastoltaan ja kieliopiltaan lähellä guineanmaninkaa, mutta eroaa siitä äänteellisesti. Macentan seudulla puhuttu manja eli manjanka on puolestaan lähellä konjaa.
Marka-dafing -ryhmän kielimuotoja puhuu 200 000 henkeä Burkina Fasossa ja yli 25 000 Malissa. Niihin kuuluvat muun muassa bolon, marka ja dafing. Ryhmän kielet eroavat äänteellisesti huomattavasti bambaran ja djulan yleiskielistä.
Kirjakielet

Mandinkaa, maninkaa, djulaa ja bambaraa kirjoitettiin ennen siirtomaa-aikaa arabialaisella kirjaimistolla. Perinne on säilynyt mandinkoilla ja Burkina Fason djulilla. Kaartan alueella oli 1930-luvulta lähtien käytössä omaperäinen bambaran tavukirjoitus masaba. Vuonna 1949 luotua n’ko-kirjaimistoa käytetään melko laajasti Guineassa ja naapurimaissa. Sen kannattajat pitävät manding-ryhmän kieliä ja myös eräitä muita mandelaisia kieliä saman kielen murteina. Bambaraa, maninkaa ja eräitä muita kieliä varten on luotu myös latinalaiseen aakkostoon perustuvat kirjakielet.
Mangaaniheptoksidi

| Mangaaniheptoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  12057-92-0
PubChem CID:  13879826
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mn2O7
Moolimassa:  221,88
Ulkomuoto:  Tummanvioletti tai ruskea neste
Sulamispiste:  5,9 °C
Tiheys:  2,396 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Mangaaniheptoksidi eli mangaani(VII)oksidi (Mn2O7) on mangaanin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Aine on suhteellisen pysymätöntä ja reagoi herkästi, jopa räjähdysmäisesti.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa mangaaniheptoksidi on tummanviolettia tai ruskeaa nestettä, jolla on vihreä kiilto. Yhdisteellä on voimakas pistävä haju. Mangaaniheptoksidin rakenne koostuu kahdesta MnO4-tetraedristä, jotka jakavat yhden kärjen. Yhdiste reagoi veden kanssa muodostaen permangaanihappoa ja se on siis happoanhydridi. Aine liukenee tetrakloorimetaaniin. Mangaaniheptoksidi on erittäin voimakas hapetin ja reagoi orgaanisten yhdisteiden kanssa sytyttäen ne palamaan. Tällöin aine pelkistyy mangaanidioksidiksi. Reaktio voi olla jopa räjähdysmäinen. Kuumennettaessa mangaaniheptoksidia noin 95 °C:n lämpötilaan se hajoaa räjähdysmäisesti mangaanidioksidiksi ja hapeksi.
Mangaaniheptoksidia voidaan valmistaa permanganaattisuolan esimerkiksi kaliumpermanganaatin ja rikkihapon välisellä reaktiolla.