stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dwain Chambers

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dwain Chambers |  Dwain Chambers |  Dwain Chambers |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sevilla 1999 | 4×100 m viesti |  |
|  Pronssia | Sevilla 1999 | 100 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2010 | 60 m |  |
|  Hopeaa | Valencia 2008 | 60 m |  |
|  Pronssia | Istanbul 2012 | 60 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 4×100 m viesti |  |
|  Hopeaa | Budapest 1998 | 100 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Torino 2009 | 60 m |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2011 | 60 m |  |
Dwain Chambers (s. 5. huhtikuuta 1978 Lontoo) on brittiläinen pikajuoksija, joka vuonna 2003 jäi kiinni design-steroidi THG:n käytöstä. Kilparadoille hän palasi kilpailukieltonsa jälkeen kesäkuussa 2006.
Ura

Vuonna 1995 Chambers voitti 100 metrillä ja pikaviestissä junioreiden Euroopan-mestaruuden. Vuonna 1997 hän voitti jälleen sekä 100 metrin että pikaviestin junioreiden Euroopan-mestaruuden. 1998 Budapestin EM-kisoissa Chambers sijoittui 100 metrillä hopealle ajalla 10,10. Seuraavan vuoden Sevillan MM-kisoissa hän juoksi 100 metrillä kolmanneksi ajalla 9,97.
Münchenin EM-kisoissa 2002 Chambers voitti kultaa sekä 100 metrillä että pikaviestissä Ison-Britannian pikaviestijoukkueessa. Syyskuussa 2002 Pariisissa Chambers juoksi ennätyksensä (9,87) sivuten maanmiehensä Linford Christien silloista Euroopan ennätystä. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 Chambers sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja pikaviestissä toiseksi. Myöhemmin kuitenkin kaikki nämä tulokset, aikavälillä 1.1.2002–6.11.2003, pyyhittiin tilastoista doping-käryn takia.
Paluunsa jälkeen Chambers voitti EM-kultaa 4×100 metrin viestijuoksussa Göteborgin EM-kisoissa 2006 ja sijoittui seitsemänneksi 100 metrillä. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 60 metrillä. Pekingin olympialaisiin Chambersia ei valittu, sillä Britannian olympiakomitean linjan mukaan olympiajoukkueeseen ei valita dopingin takia kilpailukiellossa olleita urheilijoita. Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 hän voitti 60 metrillä Euroopan-mestaruuden ajalla 6,46. Kisojen välierissä hän juoksi uuden Euroopan ennätyksen 6,42.
Chambers voitti 2009 Euroopan-joukkuemestaruuskilpailuissa 100 ja 200 metrin juoksut. Berliinin MM-kisoissa hän oli 100 metrillä kuudes. Chambers voitti MM-kultaa Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 60 metrin juoksussa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän oli 100 metrillä viides. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän sai 60 metrillä hopeaa. Daegun MM-kilpailuissa Chambers hylättiin välierissä varaslähdön vuoksi Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän saavutti pronssia 60 metrin juoksussa ajalla 6,60.
Chambers valittiin Ison-Britannian olympiajoukkueeseen Lontoon kisoihin 2012, kun urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin päätti, ettei sovitettu dopingrangaistus saa olla este urheilijan olympiavalinnalle. Hän karsiutui Lontoossa 100 metrin välierissä, samoin Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän oli 60 metrillä kuudes.
Ura > Doping-käry

Chambersin Pariisin MM-kisoissa 2003 antama näyte osoittautui positiiviseksi IAAF:n uusintatesteissä. Marraskuussa 2003 IAAF julkisti Chambersin käryn ja ilmoitti näytteen sisältäneen BALCO-laboratorion kehittämää uutta, niin sanottua design-steroidia THG. Chambersin valmentaja Remi Korchemny kuului BALCO-laboratorion henkilökuntaan.
Chambersin 1. elokuuta 2003 jälkeen tehdyt tulokset hylättiin. Näin hän menetti Pariisin MM-kisojen neljännen sijansa, ja Iso-Britannia menetti pikaviestihopeansa. Marraskuussa 2003 Britannian yleisurheiluliitto asetti Chambersin väliaikaiseen kilpailukieltoon, ja myöhemmin helmikuussa 2004 kilpailukielto virallistettiin kahden vuoden mittaiseksi. Kilpailukielto alkoi 7. marraskuuta 2003.
Chambersin kilpailukielto päättyi marraskuussa 2005, ja hän ilmoittikin palaavansa juoksuradoille kesällä 2006. Toukokuussa 2006 IAAF ilmoitti ettei Chambers voisi palata kilparadoille ennen kuin hän olisi palauttanut kaikki vuoden 2003 aikana urheilulla ansaitsemansa rahat, arviolta 180 000 puntaa.
Kilparadoille Chambers palasi 11. kesäkuuta Englannissa Gatesheadin GP:ssä, jossa hän alkuerissä juoksi ajan 10,33 ja myöhemmin samana päivänä loppukilpailussa 10,07.
Myöhemmin kesäkuussa 2006 IAAF ilmoitti hylänneensä kaikki Chambersin tulokset aikaväliltä 1.1.2002–1.8.2003, sillä Chambers oli tunnustanut käyttäneensä kiellettyjä aineita jo vuonna 2002. Näin ollen Chambers menetti vuoden 2002 EM-kultansa 100 metriltä, ja Iso-Britannia menetti pikaviestin EM-kullan. 100 metrillä Euroopan mestariksi nousi Portugalin Francis Obikwelu, ja pikaviestissä voittajaksi nousi Ukrainan viestijoukkue.
Vuonna 2009 ilmestyneessä omaelämäkertakirjassaan Race Against Me Chambers kertoi ottaneensa vuoden 2002 aikana yli 300 annosta suoritusta parantavia aineita. Hän kertoi myös läpäisseensä saman vuoden aikana kymmenisen dopingtestiä.
Ura > Ura amerikkalaisessa jalkapallossa

Doping-kärynsä jälkeen Chambers ilmoitti vaihtavansa lajia amerikkalaiseen jalkapalloon, ja hän harjoittelikin Yhdysvalloissa lajia jonkin verran, mutta lopulta lajinvaihto kariutui, kun hän ei saanut opiskelijaviisumia Yhdysvaltoihin. Maaliskuussa 2007 Chambers osallistui NFL Europan harjoitusleirille Tampassa, Floridassa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde:
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

100 metrin juoksu: 9,97 (1999)
200 metrin juoksu: 20,31 (2001)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

50 metrin juoksu: 5,69 (2000)
60 metrin juoksu: 6,42 (2009)
200 metrin juoksu: 21,10 (2000)
Aiheesta muualla

IAAF: Chambersin hylätyt tulokset (29.4.2004)
IAAF: Chambersin hylätyt tulokset (26.6.2006)
Dominik Hrachovina

| Dominik Hrachovina |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1994 (ikä 30) Brno, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Domi, Dominator, Dominaattori,  Hakametsän Hasek, Hasek, Rakoviina
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  85 kg
Pelinumero:  49
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  LeKi (Mestis) Tappara (SML) HPK (SML) Barys Astana (KHL) Nomad Astana (Kazakstan) HC Ambrì-Piotta (NL) HC Liberec (ČEL) HC České Budějovice (ČEL)
Dominik Hrachovina (s. 29. elokuuta 1994 Brno, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Hrachovina on HC Kometa Brnon kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana HC Havířoviin kaudeksi 2009–2010. Kesällä 2010 Hrachovina osallistui Turun Palloseuran B-nuorten koeleirille, mutta hän jäi kuitenkin ilman paikkaa joukkueessa. Sen sijaan Hrachovina jatkoi Suomessa kaudella 2010–2011 TuTon B-nuorissa. Sieltä hän jatkoi kaudeksi 2011–2012 Tapparaan. Hrachovinalla oli B-nuorten I-divisioonan runkosarjan paras torjuntaprosentti (93%). Kaudella 2012–2013 hän toimi Tapparan A-nuorten pääasiallisena kakkosmaalivahtina Mikael Edelmannille. Hrachovina toimi kauden aikana yhdessä ottelussa luukkuvahtina sekä Tapparan SM-liigajoukkueessa että lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän sai kauden aikana myös pelatuksi yhden miesten pelin Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryn paidassa.
Kaudeksi 2013–2014 Hrachovina nostettiin Tapparan SM-liigarinkiin. Hän pelasi kauden kaikki seuraottelunsa joukkueen A-nuorissa, joiden ykkösmaalivahdiksi Hrachovina nousi. Hänet valittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan toiseen tähdistökentälliseen. Hrachovina toimi kauden aikana Tapparan miesten joukkueen luukkuvahtina kymmenessä SM-liigaottelussa ja yhdessä European Trophy -ottelussa. Kesäkuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa, mutta lainattiin samalla koko kauden 2014–2015 kestävällä sopimuksella Lempäälän Kisaan. Hrachovina debytoi kauden aikana kuitenkin Tapparan miesten joukkueen maalinsuulla Mestarien liigassa 23. syyskuuta 2014 vieraissa tšekkiläistä HC Třineciä vastaan. Hän torjui Tapparan 1–2-voittoon päättyneessä ottelussa 31 kertaa ja valittiin joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hrachovina sittemmin nousi Aaro Peltosen ohi Tapparan kakkosmaalivahdiksi, mutta loppukaudella hän palasi kuitenkin LeKin vahvuuteen ja vahvisti myös Tapparan A-nuoria.
Ura > Seuraura > Ensimmäiset SM-liigakaudet kakkosmaalivahtina

Hrachovina debytoi SM-liigassa 21. marraskuuta 2014 Kalevan Palloa vastaan, kun hänet vaihdettiin Juha Metsolan tilalle Tapparan maalinsuulle ajassa 50.56. Hrachovina torjui ottelussa viisi kertaa, eikä päästänyt yhtään maalia. Tappara hävisi ottelun 2–6. Toisen SM-liigaottelunsa Hrachovina pelasi 5. tammikuuta 2015 vieraissa Porin Ässiä vastaan, jolloin hänet vaihdettiin loukkaantuneen Metsolan tilalle Tapparan maalinsuulle ajassa 14.40. Hrachovina torjui ottelussa 23 kertaa, eikä päästänyt yhtään maalia. Tappara voitti ottelun jatkoajalla lukemin 2–1. Hrachovina palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Metsolan loukkaantumisen myötä seuraavana 7. tammikuuta 2015 vieraissa Kalevan Palloa vastaan pelattu ottelu oli hänelle ensimmäinen kokonainen ja aloittavana maalivahtina SM-liigassa. Hrachovina torjui Tapparan 3–1-tappioon päättyneessä ottelussa 18 kertaa. Helmikuussa 2015 Hrachovina teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Kauden 2015–2016 Hrachovina aloitti Tapparan kolmosmaalivahtina ja Lempäälän Kisan vahvuudessa. Lokakuussa 2015 hänet nostettiin kuitenkin takaisin Tapparan vahvuuteen, kun joukkueen kakkosmaalivahti Mika Norosen sopimus purettiin. Hrachovina pelasi syyskaudella LeKissä 16 ottelua. Hän kävi vuoden 2016 vaihteessa myös kahden ottelun lainalla Hämeenlinnan Pallokerhossa paikkaamassa Eetu Laurikaisen lähdön jättämää aukkoa. Hrachovina torjui HPK:ssa liigauransa ensimmäisen nollapelin 29. joulukuuta 2015 Porin Ässiä vastaan, jolloin hän torjui HPK:n 1–0-voittoon päättyneessä ottelussa 30 kertaa. Hrachovina valittiin ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hän nousi Tapparassa kauden mittaan haastamaan Tomi Karhusta ykkösmaalivahdin paikasta ja Hrachovina valittiin tammikuussa 2016 Liigan viikon tulikuumimmaksi pelaajaksi. Hän pelasi joukkueessa kaikkiaan 17 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua torjuen kaksi nollapeliä. Loppukaudesta Hrachovina jäi kuitenkin Tapparan maalivahtihierarkiassa Karhusen taakse ja hän kävi vahvistamassa yli-ikäisenä Tapparan A-nuoria pudotuspeleissä. Hrachovina palasi tämän jälkeen seuran liigajoukkueen vahvuuteen ja voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Toukokuussa 2016 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Ura > Seuraura > Nousu Tapparan ykkösmaalivahdiksi ja läpimurto

Hrachovina lähti kauteen 2016–2017 kokeneen Teemu Lassilan aisaparina. Hän onnistui nappaamaan itselleen kuitenkin jo ennen kauden alkua Tapparan ykkösmaalivahdin roolin ja Hrachovina valittiin koko SM-liigan syyskuun 2016 kuukauden pelaajaksi. Hän pelasi runkosarjassa 41 ottelua torjuen kolme nollapeliä. Hrachovina aloitti yhtä ottelua vaille kaikki playoff-ottelut, mutta pelasi kuitenkin kaikissa, kun Teemu Lassila vaihdettiin häneen ainoassa aloittamassaan ottelussa puolivälierissä. Hrachovina teki SM-liigan uuden pudotusplien nollaputkiennätyksen pidettyään Tappara-maalin puhtaana yhtäjaksoisesti 233.21 minuutin ajan kuudennen puolivälieräottelun kolmannesta erästä toisen välieräottelun kolmannessa erässä. Ennätys oli aiemmin Juha Metsolan (210.59 minuutin putki) hallussa kaudelta 2012–2013, mutta runkosarjaottelut huomioiden Hrachovina on kaikkien aikojen nollaputkitilastossa kolmantena edellään Justus Annunen (302.05 minuuttin putki kaudella 2019–2020) ja Kimmo Lecklin (259.28 minuuttin putki kaudella 1997–1998). Hän torjui pudotuspelien aikana neljä nollapeliä, joilla Hrachovina jakoi nollapelitilaston kärkisijan KalPan Eero Kilpeläisen kanssa. Hänellä oli myös pudotuspelien paras torjuntaprosentti (93,8%) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1.47). Hrachovina torjui Tapparan kauden päätteeksi Suomenmestaruuteen. Hän oli kauden päätteeksi ehdolla SM-liigan parhaalle maalivahdille myönnettävän Urpo Ylönen -palkinnon voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta kuitenkin KalPan Eero Kilpeläiselle.
Kaudella 2017–2018 Hrachovina torjui SM-liigan runkosarjassa viisi nollapeliä. Hän sijoittui SM-liigan nollapelitilastossa toiseksi HPK:n Emil Larmin, KalPan Niko Hovisen ja JYPin Juho Olkinuoran kanssa. Kolmikon edellä oli vain yhden nollapelin enemmän torjunut Lukon Kaapo Kähkönen. Pudotuspeleissä Hrachovina torjui kolme nollapeliä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hrachovina oli jälleen ehdolla SM-SM-liigan parhaalle maalivahdille myönnettävän Urpo Ylönen -palkinnon voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta kuitenkin Kärppien Veini Vehviläiselle.
Ura > Seuraura > KHL, Sveitsi ja paluu kotimaahan

Hrachovina siirtyi kaudeksi 2018–2019 kaksivuotisella sopimuksella KHL:n kazakstanilaisjoukkue Barys Astanaan. Hänen kautensa alkoi rikkonaisesti, sillä Hrachovina sai kesällä 2018 alavartalovamman, josta hän oli kuntoutumassa vielä alkukaudella. Hrachovina sai 14 ensimmäisen kierroksen jälkeen tililleen kolme ottelua, joista hän ei pelannut yhtäkään kokonaan. Hrachovina jäi lopulta kakkosmaalivahdiksi Henrik Karlssonille. Hän sai tililleen 22 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua torjuen yhden nollapelin. Hrachovina haki myös pelituntumaa Kazakstanin mestaruussarjan Nomad Astanasta 15. syyskuuta 2018 HK Astanaa vastaan, jolloin hän torjui 7–0-voittoon päättyneessä ottelussa nollapelin. Kauden jälkeen, heinäkuussa 2019 Hrachovinan sopimus Barysin kanssa purettiin, kun seura oli hankkinut Henrik Karlssonin uudeksi kirittäjäksi Eddie Pasqualen.
Vain viikkoa KHL-sopimuksensa purkamisen jälkeen, heinäkuussa 2019 Hrachovina teki Sveitsin National Leaguessa pelaavan HC Ambrì-Piottan kanssa marraskuun maaottelutaukoon asti kestävän sopimuksen, joka sisälsi option loppukaudesta 2019–2020. Hänet hankittiin ensisijaisesti paikkaamaan Benjamin Conzin pitkäaikaista loukkaantumista. Hrachovinan alkukausi jäi kuitenkin heikoksi ja hän pelasi seitsemässä ottelussa. Lyhyen sopimuksensa päätyttyä Ambrì-Piotta päätti olla jatkamatta Hrachovinan sopimusta. Muutamaa päivää myöhemmin hän palasi kotimaahansa ja siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Extraliga-joukkue HC Liberecin riveihin. Hrachovina nousi siellä joukkueensa selkeäksi ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 35 runkosarjaottelua torjuen 25 voittoa ja neljä nollapeliä. Hänellä oli koko liigan paras päästettyjen maalien keskiarvo (1.95).
Ura > Seuraura > Paluu Tapparaan

Kaudeksi 2020–2021 Hrachovina palasi kaksivuotisella sopimuksella Tapparan SM-liigajoukkueeseen. Hänen kautensa osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja Hrachovina jäi selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Christian Heljangolle. Hänen torjuntaprosentikseen jäi runkosarjassa 17 ottelussa heikko 86,3%. Kauden jälkeen, toukokuussa 2021 Hrachovinan sopimus lopulta purettiin.
Ura > Seuraura > Siirtyminen HC České Budějoviceen

Jo samana päivänä Tappara-sopimuksensa purkamisen jälkeen Hrachovinan vahvistettiin palaavan kaudeksi 2021–2022 kotimaahansa ja siirtyvän vuoden mittaisella sopimuksella Extraliga-joukkue HC České Budějoviceen. Seura hankki hänet korvaamaan edellisellä kaudella alisuorittanut Marek Čiliak.
Ura > Maajoukkueura

Hrachovina edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuonna 2018. Hän toimi kuitenkin koko turnauksen ajan joukkueensa kolmosmaalivahtina Pavel Francouzin ja David Rittichin takana, eikä Hrachovina mahtunut kertaakaan Tšekin kokoonpanoon. Hän on pelannut kolme A-maaottelua. Hrachovina teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksessa 7. marraskuuta 2020 Helsingin Hartwall Arenalla Suomea vastaan, jolloin hän onnistui torjumaan myös nollapelin. Hrachovina torjui Tšekin 0–2-voittoon päättyneessä ottelussa 24 kertaa.
Hrachovina edusti Tšekkiä myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Hän toimi pääasiassa joukkueen kolmosmaalivahtina ja puki neljään otteluun. Hrachovina toimi Tšekin kolmosmaalivahtina myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, mutta hän ei mahtunut kuitenkaan kertaakaan joukkueensa kokoonpanoon. Yhteensä Hrachovina on pelannut yhdeksän nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Muuta

Hrachovinan isä Petr on entinen Tšekin alempien sarjojen maalivahti, joka on toiminut myöhemmin monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan tšekkiläisjoukkue Orli Znojmon maalivahtivalmentajana ja Tšekin nelossarjatasolla pelaavan SK Boskovicen urheilutoimenjohtajana.
Dominik Hrachovina puhuu äidinkielensä tšekin lisäksi myös sujuvaa suomea. Hän oppi kielen omien sanojensa mukaan noin vuodessa 15-16-vuotiaana.
Hrachovina herätti maaliskuussa 2021 pahennusta vähätellessään koronarajoitusten merkitystä Instagram-päivityksessään. Hän oli jo aiemmin Tšekin maajoukkueen mediatilaisuudessa esittänyt Suomen koronavirustilanteesta kysyttäessä kommentteja, joita hämmästeltiin siellä: "Tämä on median keksimää teatteria". Tappara antoi Hrachovinalle kirjallisen huomautuksen hänen käyttäytymisestään sosiaalisessa mediassa.
Charlie Nicholas

Charles "Charlie" Nicholas (s. 30. joulukuuta 1961, Glasgow) on skotlantilainen entinen ammattilaisjalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Aktiiviurallaan hän pelasi Celticissä, Arsenalissa, Aberdeenissä sekä Clydessä. Skotlannin maajoukkueessa Nicholas pelasi urallaan 20 ottelua.
Uran jälkeen

Nykyään Nicholas toimii asiantuntijana Sky Sports -televisiokanavan Soccer Saturday -ohjelmassa yhdessä Matt Le Tissierin, Paul Mersonin ja Phil Thompsonin kanssa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Charlie Kirk

Charlie Kirk vuonna 2024
Charlie Kirk (s. 14. lokakuuta 1993) on yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori ja republikaanista puoluetta edustava konservatiivinen vaikuttaja.
Kirk varttui Wheelingissä Illinoisissa. Hän perusti vuonna 2012 konservatiivisen nuorisojärjestö Turning Point USA:n ajamaan vapaata markkinataloutta, supistettua hallintoa ja perinteisiä arvoja. Järjestö ryhtyi edistämään konservatiivisia näkökulmia yliopistokampuksilla eri puolilla Yhdysvaltoja. Kirkistä tuli kysytty julkinen puhuja konservatiivisissa konferensseissa ja kampanjatilaisuuksissa. Hän alkoi myös säännöllisesti vierailla televisio-ohjelmissa. Sosiaalisessa mediassa hän sai suuren näkyvyyden varsinkin Twitterissä. Vuonna 2018 Kirk valittiin Forbes 30 Under 30 -listalle ja vuonna 2020 Newsmaxin 30 Most Influential Republicans Under 30 -listalle.
Kirk ei valmistunut yliopistosta vaan omistautui poliittiselle toiminnalle. Donald Trumpin vuoden 2016 presidentinvaalikampanjassa hän oli Donald Trump Jr.:n avustaja. Vuoden 2020 jälkeen Kirk on edistänyt voimakkaasti uskomusta vaalivilpistä vaalissa, jossa Joe Biden voitti Trumpin. Vuoden 2022 vaaleissa Kirk tuki vuoden 2020 presidentinvaalien tuloksen kiistäviä republikaaniehdokkaita.
Kirkin kirjoja ovat Time for a Turning Point: Setting a Course Toward Free Markets and Limited Government (2016), The MAGA Doctrine: The Only Ideas That Will Win the Future ja Campus Battlefield: How Conservatives Can Win the Battle on Campus and Why It Matters.
Näkemykset ja kritiikki

Alun perin Kirkin ajamassa politiikassa korostuivat matalan verotuksen ja pienen hallinnon kaltaiset teemat. Sittemmin hän on The Guardianin mukaan ajanut laitaoikeistolaista populismia ja kristillistä nationalismia. Kirk on korostanut sananvapautta ja yksilönvapautta. Hänen liikkeestään kirjan kirjoittaneen Kyle Spencerin mukaan Kirk alkoi kuitenkin maineensa kasvaessa esittää valkoista ylivaltaa tukevia näkemyksiä. Kirk muun muassa kutsui George Floydia "paskiaiseksi", luonnehti Martin Luther Kingiä kammottavaksi ja ilmaisi olevansa huolissaan mustaihoisten lentäjien pätevyydestä.
Kirk piti vuonna 2018 kristittyjen asennoitumista homoseksuaalisuuteen tekopyhänä. Kommentaattori Dave Rubinille hän kertoi vuonna 2018, että kirkon ja valtion eroa tulee kunnioittaa. Vuonna 2022 Kirk kuitenkin kertoi pitävänsä kirkon ja valtion eroa sekulaarien humanistien vääristelynä, joka ei kuulu Yhdysvaltain perustuslakiin. Hän oli myös alkanut pitää seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen "agendaa" lapsia vahingoittavana.
Kirk on ajanut Seven Mountain Mandate -periaatetta kristinuskon aseman vahvistamiseksi. Hän pitää Trumpia keskeisenä hahmona kristillisen moraalin palauttamisessa Yhdysvaltoihin.
ChangesOneBowie

| ChangesOneBowie David Bowie |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1969–1976
 Julkaistu: 20. toukokuuta 1976
 Formaatti: LP, CD
 Tyylilaji: glam rock, soul
 Kesto: 44.14
 Levy-yhtiö: RCA Records
Listasijoitukset
  2. (kesäkuu 1976)   10. (1976)
David Bowien muut kokoelmalevyt
|   | ChangesOneBowie 1976 | The Best of Bowie 1980 |
Singlet albumilta ChangesOneBowie
 ”Suffragette City” Julkaistu: 9. heinäkuuta 1976
ChangesOneBowie on brittiläisen muusikko David Bowien toukokuussa 1976 julkaistu ensimmäinen virallinen kokoelma-albumi. Se sisältää tunnetuimpia kappaleita vuosilta 1969–1976.
Jo vuoden 1972 Ziggy Stardust -albumilla ilmestynyt kappale ”Suffragette City” julkaistiin singlenä. Tarkoitus oli promotoida kokoelma-albumia. Kappale ei noussut listalle Britanniassa.
Vuonna 2003 Rolling Stone -musiikkilehti valitsi ChangesOneBowien sijalle 425 listatessaan kaikkien aikojen 500 parasta albumia.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Bowie, ellei toisin mainita.
A-puoli
Space Oddity – 5.14 (albumilta David Bowie, 1969)
John, I’m Only Dancing – 2.43 (single vuodelta 1972, ennenjulkaisematon LP:llä)
Changes – 3.33 (Hunky Dory, 1971)
Ziggy Stardust – 3.13 (Ziggy Stardust, 1972)
Suffragette City – 3.25 (Ziggy Stardust, 1972)
The Jean Genie – 4.03 (Aladdin Sane, 1973)
B-puoli
Diamond Dogs – 5.56 (Diamond Dogs, 1974)
Rebel Rebel – 4.30 (Diamond Dogs, 1974)
Young Americans – 5.10 (Young Americans, 1975)
Fame – 3.30 (Young Americans, 1975, säv. Bowie, Carlos Alomar, John Lennon)
Golden Years – 3.59 (Station to Station, 1976)
Arvostelut

AllMusic:
Bolt (vuoden 2008 elokuva)

| Bolt |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Williams Byron Howard
Käsikirjoittaja:  Dan Fogelman Chris Williams
Tuottaja:  Clark Spencer John Lasseter
Säveltäjä:  John Powell
Leikkaaja:  Tim Mertens
Pääosat:  John Travolta Miley Cyrus Susie Essman Mark Walton Malcolm McDowell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Disney+
Ensi-ilta:   21. marraskuuta 2008  1. tammikuuta 2009  6. helmikuuta 2009  13. helmikuuta 2009
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  150 000 000 USD
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bolt on Disney-yhtiön tietokoneanimoitu elokuva, joka sai ensi-iltansa 26. marraskuuta 2008. Se on Disneyn 48. animaatioelokuva. Tarina kertoo Boltista, valkoisesta koirasta. Alkuperäisinä ääninäyttelijöinä esiintyvät John Travolta, Miley Cyrus ja Susie Essman. Bolt-elokuvaa esitettiin kolmiulotteisena (3D) niissä teattereissa, jotka sitä tukevat.
Elokuvan pohjalta on tehty myös Bolt-videopeli muun muassa PlayStation 2:lle.
Tuotanto

Elokuvan nimeksi piti aluksi tulla "American Dog", ja elokuvan käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasi muun muassa Lilo & Stitchin ohjannut Chris Sanders. Sanders kuitenkin lähti projektista ja hänen tilalleen tulivat Chris Williams ja Byron Howard.
Elokuvan alkuperäinen juoni kertoi koirasta nimeltä Henry, joka on kuuluisa televisiotähti.
Juoni

Bolt-koira on televisiosarjan supertähti, jolle elämä on yhtä seikkailua: yhä uudelleen Bolt pelastaa emäntänsä Pennyn. Koira kuitenkin luulee sarjan olevan totta ja omistavansa oikeasti supervoimia. Kun Bolt päätyy New Yorkin kaduille, se tapaa Missu-kissan ja Raivo-hamsterin. Ystäviensä kanssa Bolt aloittaa matkan kohti kotia, Hollywoodia, etsimään Pennyä. Matkan aikana Bolt alkaa ymmärtää, ettei sillä olekaan supervoimia. Missu auttaa Boltia ymmärtämään, että koiran supervoimat piilevät omistajan rakastamisessa.