stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aurinkomatkat
Historia > 1970-luku

Suurta murrosta matkailussa merkitsivät Finnairin DC-10-30-koneet, jotka otettiin käyttöön myös tilausliikenteessä keväällä 1975. Tilauslentoversioon mahtui jopa 345 matkustajaa. 1970-luvulla Aurinkomatkojen suosituin kohdemaa oli Espanja, talvella Kanariansaaret ja kesällä Mallorca sekä Manner-Espanjan Torremolinos, Marbella, Benidorm ja Tossa del Mar.
Talvella 1974-1975 Aurinkomatkat vei matkalaisia ensimmäistä kertaa DC-8-koneella Thaimaahan. Kohteina olivat Bangkok ja Pattaya. Finnpartnerin risteilyohjelmaa laajennettiin, ja risteilyjä järjestettiin 1970-luvulla monena talvena. lähde?
Vuonna 1976 Aurinkomatkat perusti Tukholmaan tytäryhtiön nimellä Aura-Suntours Ltd Ab. Lennot lähtivät Tukholmasta, ja suurin osa osallistujia tulikin Ruotsista. Tytäryhtiön toiminta lakkautettiin lokakuussa 1978. lähde?
Historia > 1980-luku

Turkki tuli lomavalikoimaan vuonna 1982, kun matkat Marmarikseen aloitettiin. Vuonna 1987 tarjontaan tulivat myös Alanya ja Side. 1980-luvun uudistuksia olivat myös Aurinkomatkojen omat linja-autot eri puolilta Suomea Helsinki-Vantaan lentoasemalle sekä mm. Turusta, Tampereelta ja Oulusta lähtevät lomalennot suosituimpiin kohteisiin. lähde?
Historia > 1990-luku

Vuonna 1990 Finnair sai ensimmäisenä lentoyhtiönä maailmassa uuden laajarunkoisen MD-11-koneen. Tilauslennoilla koneessa oli ensin 367 paikkaa, mutta sitten paikkalukua nostettiin 407:ään. Aurinkomatkat sai uuden koneen käyttöönsä Teneriffan-lennoilla. lähde?
Boeing 757 -konetyyppi tuli käyttöön vuonna 1998. Se pystyi ottamaan tilauslennoilla 219 matkustajaa, ja siitä tuli Aurinkomatkojen useimmilla tilauslennoilla käytetty kone. 2010-luvulla ne korvattiin Airbus A321 Sharklet -koneilla.
Aurinkomatkat käynnisti vuonna 1999 kestävän matkailun ohjelman. Osana ohjelmaa matkanjärjestäjä aloitti vuonna 2005 hotellien luokittelun ympäristöystävällisyydestä kertovilla pisaratunnuksilla.
Historia > Aurinkomatkojen lastenkerhot

Aurinkomatkat järjesti vuosia osassa kohteitaan lapsille tarkoitettua Tenavakerhoa. Ensimmäistä kertaa suomalainen lastenhoitaja oli mukana Riminillä vuonna 1968 . Vuonna 2005 Tenavakerho korvattiin kaikenikäisille tarkoitetulla Fun&Sun -vapaa-ajanohjelmalla. 
Vuonna 2011 Aurinkomatkat aloitti yhteistyön Moomin Charactersin kanssa. Suosituimmissa talvi- ja kesäkohteissa toimi Muumikerho vuoteen 2016 asti. Vuodesta 2016 loppuvuoteen 2018 Aurinkomatkojen lastenkerhon nimi oli AurinkoKlubi. Alkuvuodesta 2019 alkaen Aurinkokerho-hotelleissa majoittuville 4–10-vuotiaille lapsille on ollut tarjolla maksuton Aurinkokerho.
Palkinnot

Aurinkomatkat on saanut useita palkintoja eri lehtien asiakaskyselyissä. Nämä kyselyt eivät ole puolueettomia tutkimuksia vaan antavat suuntaa ihmisten mielipiteistä. Matkaopas-lehden lukijatutkimuksessa Aurinkomatkat on äänestetty Suomen parhaaksi matkanjärjestäjäksi kategorioissa "palvelultaan paras matkanjärjestäjä" sekä "hinta-laatusuhteeltaan paras matkanjärjestäjä" vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2008 . Vuodesta 2006 lähtien Aurinkomatkat on voittanut myös uuden kategorian "paras kaupunkimatkojen järjestäjä" . Aurinkomatkat on valittu myös Reader's Digestin (Suomessa Valitut Palat) European Trusted Brands -tutkimuksessa Suomen parhaaksi kategoriassa "matkatoimistot" monena peräkkäisenä vuotena, viimeksi 2013. Suomessa kyselyyn vastaa vuosittain noin 3 000 Valitut Palat -lehden tilaajaa.
Aurinkomatkojen Loma-apparaatti valittiin parhaaksi kuluttajille suunnatuksi palveluksi digitaalisen markkinoinnin Grand One -kilpailussa maaliskuussa 2010.
Toimitusjohtajia

Lähde:
Erkki Palokorpi 1963–1968
Veijo Jokiranta 1968–1971
Lasse Grönlund 1971–1973
Rauno Kivinen 1973–
Birger Bäckman
Heikki Sierla 1978
Timo Heinonen 1979–2005
Jukka Salama 2006–
Tuomo Meretniemi –2014
Timo Kousa 2014–
Aiheesta muualla

Aurinkomatkojen sivusto
Paikka auringossa[vanhentunut linkki] Aurinkomatkojen ylläpitämä matkailusivusto.
Loma-apparaatti (Arkistoitu – Internet Archive) Ihmekone, jonka hakutulokset perustuvat suomalaisten matkailijoiden suosituksiin
Selänniemi, Tom: Elämyksiä elämääsi : 40 vuotta Aurinkomatkoja. Otava, 2003, ISBN 9511188615.
1968-69 Aurinkomatkojen lomaopas
1997-98 Aurinkomatkojen lomaopas
Marja-Leena Kirjonen

| Marja-Leena Kirjonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. marraskuuta 1945 Salo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Kuvataiteilija, taidemaalari, kuvittaja
Marja-Leena Hellevi Kirjonen (s. 21. marraskuuta 1945 Salo) on helsinkiläinen kuvataideopettaja, graafinen suunnittelija, Art Director ja kuvittaja. Postikortteja hän on piirtänyt Paletille ja kuvittanut muun muassa Koululainen-lehteä. Hänen kirjoituksiaan on ollut Taide-lehdessä, Taito-lehdessä ja Styluksessa sekä eri paikallislehdissä.
Kirjonen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1967–1970, Taideteollisessa Oppilaitoksessa Helsingissä 1970-72 ja Taideteollisessa Korkeakoulussa 1973–74. Lisäksi hän on opiskellut suomen kieltä, yleistä kirjallisuustiedettä, kasvatustiedettä ja psykologiaa Turun yliopistossa.
Hän on suunnitellut kirjankansia Tammelle, Kirjaneliölle, Kirjapajalle ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle sekä kuvittanut lastenkirjoja ja koulukirjoja. Hän on työskennellyt mainosalalla eri mainostoimistoissa, kuten Keskon MK-mainoksessa, Kirsti Paakkasen mainostoimisto Womenassa. Kirjonen on maalannut abstrakteja aiheita, muotokuvia ihmisistä ja eläimistä, lastentauluja ja naivistisia kokeiluja.
Useita yksityisnäyttelyjä Turussa, Helsingissä ja eri puolilla Suomea.
Kuvataideopettajana Kirjonen on toiminut muun muassa Jyväskylän Yliopistossa, Turun OKL:ssä, Taideteollisessa Korkeakoulussa, Ranuan yläasteella ja lukiossa. Lisäksi hän opettanut luovaa kirjoittamista Helsingin kaupungin  suomenkielisessä työväenopistossa, kuvataidetta ja äidinkieltä helsinkiläisissä peruskouluissa sekä vetänyt öljymaalauskursseja Ranualla, Vampulassa ja Helsingissä.
Kirjake

Kirjakkeen osat. a kirjasin, b leveys, c keili, 1 olake, 2 tunnuke, 3 valukesyvennys, 4 jalka.
Kirjake on metallista valettu nelisärmäinen ladontakappale, jollaisista aikaisemmin ladottiin painokoneeseen painettava teksti. Kirjakkeissa oleva kohokuvio, kirjasin, painoi paperille kirjaimen tai muun merkin. Kirjakkeita alettiin käyttää Euroopassa 1400-luvulla. Kiinassa sama tekniikka oli kehitetty jo aiemmin.
Tekniikka

Kirjakkeet valetaan erityisestä metalliseoksesta, jonka tulee olla kovaa kulutuskestävyyden vuoksi ja lujaa, jotta se kestää painamista sekä valamisen takia helposti sulavaa. Tavallisin kirjasinmetalli on lyijy-antimoni-tinaseosta.  Metallikirjakkeen valamiseen tai muuten valmistamiseen käytetty muotti on nimeltään matriisi. Matriisin valmistamiseen käytetty malli puolestaan on patriisi.
Metallin lisäksi kirjakkeita on valmistettu myös puusta. Puukirjakkeet keksittiin Yhdysvalloissa, ja niiden laajamittainen valmistus alkoi 1820-luvulla. Puukirjakkeita valmistettiin vain otsikko- tai julistekäyttöön. Yleensä niiden vähimmäiskoko oli 72 pistettä. Puukirjakkeiden valmistus oli halvempaa kuin vastaavankokoisten metallikirjakkeiden, mutta ne olivat kuitenkin hyvin kestäviä. Puukirjakkeita tehtiin yleensä tammesta, päärynäpuusta ja kirsikkapuusta. Puukirjakkeet tulivat hyvin suosituiksi, ja niitä valmistettiin 1830-luvulta lähtien teollisesti pantografin avulla.
Painotekniikan muututtua sähköiseksi on kirjasin- ja kirjake-sanojen välinen ero nykykäytössä hämärtynyt. Sähköisessä muodossa olevista painokirjaimista käytetään yleensä sanaa kirjasin, toisinaan kirjasintyyppi-sanan synonyyminä.lähde?
Kirjakkeita ladottuna latomahakaan.
Patriisi ja matriisi.
Puukirjakkeita, joita voidaan käyttää esim. julisteiden suurissa otsikoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjake Wikimedia Commonsissa
Kirkkorauha

Kirkkorauha oli germaaniseen oikeuskäsitykseen perustuva sopuisa olotila, joka tuli vallita kirkossa ja kirkkomaalla. Se sisältyi keskiajalla myös Ruotsin rauhanvalalakeihin (edsöre). Kirkkorauhan loukkaaminen oli rangaistava teko kuten muidenkin rauhanlakien rikkominen.
Vuoden 1734 lain rikoskaari (18 luku 4 §) sääti, että Joka vihoissaan survii tahi lykkii toista kirkossa jumalanpalveluksen aikana, sakoitettakoon sata talaria. Jos se tapahtuu silloin kuin jumalanpalvelusta ei pidetä, taikka jos kirkossa jumalanpalveluksen aikana torutaan ja riidellään, olkoon sakko puolta vähempi. Jos se tehdään muualla, missä jumalanpalvelusta pidetään ja kansaa koossa on, olkoon sama laki. Rikoskaari (18:5) sääti, että Joka vihoissaan vetää veitsen tahi miekan toista vastaan taikka lyöpi häntä kirkkotarhassa hänen jumalanpalvelukseen mennessänsä tahi sieltä palatessansa, taikka käräjäpaikassa, joko hänellä on käräjissä asiaa tahi ei, sakoitettakoon viisikymmentä talaria. Jos siitä mustelma tahi verinaarmu tulee, niin on hän rikkonut rauhanvalan. Pykälää 4 muutettiin ja pykälä 5 kumottiin keisarillisella asetuksella taposta 26. marraskuuta 1866.
Kirjosalvia

| Kirjosalvia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Salviat Salvia
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Salvia viridis  L. 
Synonyymit
 Salvia horminum 
Katso myös
   Kirjosalvia Wikispeciesissä   Kirjosalvia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjosalvia (Salvia viridis) kuuluu heimoon huulikukkaiskasvit (Lamiaceae). Sitä viljellään hyötykäytössä yksivuotisena koristekasvina.
Kirjosalvia on kotoisin Välimeren seudulta. Se kasvaa 40–60 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat vaatimattomia ja kasvin koristearvo perustuukin kauniisti värittyneisiin kukkia suojaaviin ylälehtiin. Ne ovat tummansinisiä, vaaleanpunaisia tai valkoisia. Kasvi sopii leikkokukaksi ja myös kuivakukaksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kirjosalvia (Salvia viridis)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kirjosalvia (Salvia viridis)
Puutarha.net: Kirjosalvia (Salvia viridis) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Salvia viridis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Salvia viridis (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Salvia viridis (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Salvia viridis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2068059  Wikispecies: Salvia viridis  APDB: 144585  BioLib: 41169  CoL: 79GLY  EoL: 6342307  EPPO: SALVI  EUNIS: 173412  FoIO: SALVIR  GBIF: 3883959  GRIN: 401827  iNaturalist: 493015  IPNI: 457515-1  ISC: 116889  ITIS: 832903  NBN: NBNSYS0000034225  NCBI: 49221  Observation.org: 150087  Open Tree of Life: 499330  PFI: 4680  Plant List: kew-184146  PLANTS: SAVI13  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:457515-1  RHS: 184613  Tropicos: 17600315  WFO: wfo-0000302616  Laji.fi: MX.41445
Kirkkaan ilman turbulenssi

Kirkkaan ilman turbulenssia muodostuu, kun erisuuntaiset tai eri nopeudella etenevät ilmamassat kohtaavat toisensa ja sekoittuvat. Sitä tavataan ylätroposfäärissä noin 6–15 kilometrin korkeudella useimmiten voimakkaiden suihkuvirtausten yhteydessä.
Kirkkaan ilman turbulenssia on mahdotonta nähdä silmällä ja vaikea havainnoida tavanomaisilla säätutkilla, minkä vuoksi lentoliikenteen on vaikea erottaa kyseisiä kohtia. Optisesti turbulenssia voidaan kuitenkin havainnoida esimerkiksi lidareilla, joilla voidaan mitata turbulenssin ominaisuuksia enintään yhdeksän kilometrin korkeudelle asti maanpinnasta.
Aiheesta muualla

Mitä on turbulenssi ja heitteinen sää? Finnair-blogi 29.5.2009. Web Archive 23.4.2014.
Jennifer Kirk

| Jennifer Kirk |
| --- | --- |
 NHK Trophy 2003
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1984 (ikä 40) Newton, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Taitoluistelija
Pituus:  158 cm
Entiset valmentajat:  Frank Carroll Ken Congemi Richard Callaghan Evy Sctovold Mary Scotvold C. Oleson
Entiset koreografit:  Lori Nichols
Luisteluseura:  SC of Boston
Aloittanut:  1994
Lopettanut:  7. syyskuuta 2005
Jennifer Anne "Jenny" Kirk (s. 15. elokuuta 1984) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän voitti huomattavimpina urasaavutuksinaan juniorimaailmanmestaruuden 2000 ja neljän maanosan mestaruuden 2002.
Kirk ylsi Yhdysvaltain-mestaruuksissa pronssille vuonna 2004 ja maailmanmestaruuksissa 18. sijalle vuonna 2004 ja 17. sijalle vuonna 2005. Hän ilmoitti vetäytymisestään kilpauralta 7. syyskuuta 2005.
Kirk syntyi Newtonissa, Massachusettsissa. Hän menetti teini-ikäisenä äitinsä, joka kuoli rintasyöpään vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jennifer Kirk Wikimedia Commonsissa
Jenny Kirk and Dave Lease: The Skating Lesson Podcast
Ritva Kinnunen

Ritva Kinnunen (nyk. Ritva Sammalkorpi, s. 4. maaliskuuta 1937 Oripää) on suomalainen laulaja. Hän on laulaja Laila Kinnusen sisar.
Ura

Ritva Kinnunen aloitti keikkailun vuonna 1959 Pentti Tiensuun orkesterissa ja siirtyi sen jälkeen solistiksi Kullervo Linnan orkesteriin. Ensilevytys "Milord" ilmestyi vuonna 1960, ja alun perin Edith Piafin levyttämästä kappaleesta tuli heti hitti, jonka laulaja esitti myös elokuvassa Tähtisumua. Ritva Kinnunen on itse myöhemmin kertonut, että "Milordista" tuli hänelle jopa taakka: hän ei voinut aloittaa yhtäkään esiintymistään ilman tätä kappaletta. Koska kyseessä ei ole tanssikappale, yleisö ei tanssilavalla suostunut lähtemään parketille ennen kuin laulaja oli esittänyt sen.
Vuosina 1960–1963 levytetty tuotanto sisälsi myös duettoja Laila Kinnusen kanssa. Näistä sisarusten levytyksistä tunnettuja ovat muun muassa ”Pojat”, ”Lauantai” ja ”Rinnakkain”.
Ritva ja Laila Kinnunen esiintyivät duona lähinnä radiossa ja televisiossa. Vuonna 1962 valmistui TV-ohjelma Sisarukset, jonka tuottivat Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla.
Ritva Kinnunen lopetti esiintymiset 1960-luvun puolivälissä. Hän työskenteli yli 30 vuotta WSOY:n mainossihteerinä.
Diskografia > Singlet

Milord (Ritva Kinnunen) / Tekokukkia (Sinikka Lehtevä) 1960
Hampurin tyttö / Mä olen nainen (1961)
Pojat / Muistojen päiväkirja (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) (1962)
Lauantai / Sä kaunehin oot (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) (1962)
Rinnakkain / Oi Josef Josef (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) (1963)
Diskografia > EP-levyt

Iltajuttelua (Ritva Kinnunen) / Milord (Ritva Kinnunen) / Pajunköyttä (Sinikka Lehtevä) / Tekokukkia (Sinikka Lehtevä) (1960)
Hampurin tyttö (Ritva Kinnunen) / Mä olen nainen (Ritva Kinnunen) / Vihreät niityt (Olavi Virta) / Meren kuisketta (Olavi Virta) (1961)
Pojat (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) / Muistojen päiväkirja (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) / Lalaika (Ann Christine ja Four Cats) / Kun twistataan (Ann Christine) (1962)
Lauantai (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) / Sä kaunehin oot (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) / Huomata sitä ei saa (Four Cats) / Renatta (Four Cats) (1962)
Rinnakkain (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) / Oi Josef Josef (Ritva Kinnunen ja Laila Kinnunen) / Oskari (Laila Kinnunen) / Täydenkuun juhla (Ritva Kinnunen) (1963)
Diskografia > Mukana mm. kokoelmilla

Sanat: Saukki (1999)
40 iskelmähittiä. Vol. 1 (1999)
Toiveiskelmiä. 2 : Kitara ja meri (1998)
Kultainen 60-luku. 1 : 20 listahittiä vuosilta 1960–1961 (1995)
Lisäksi Ritva Kinnusen ja Laila Kinnusen duettoja löytyy monilta Laila Kinnusen kokoelmilta.
Aiheesta muualla

Ritva Kinnunen Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Hans Kirk

| Hans Kirk> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1898 Hadsund, Tanska
Kuollut: 1962 (63–64 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hans Kirk (1898 Hadsund, Tanska – 1962 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija.
Kirk oli koulutukseltaan juristi, hän työskenteli toimittajana ja kirjoitti kritiikkiä sosialistisiin ja kulttuuriradikaaleihin lehtiin, vuosina 1933–1941 Arbejderbladetiin. Hän oli pidätettynä toisen maailmansodan aikana Saksan miehittäessä Tanskaa. Sen jälkeen vuodesta 1945 hän toimi Land og Folk -lehdessä. Hänen näkemyksensä mukaan taide on aina poliittista. Hänen teemojaan on hallitsevien ja hallittujen välinen ristiriita.
Kirkin esikoisromaani Kalastajat (Fiskerne) ilmestyi 1928. Sen aiheena on uskonnollinen Indre Mission -liike.
Runoilija Otto Gelsted on haudattu samaan hautaan kuin Hans Kirk. He olivat elinikäisiä ystävyksiä.
Suomennetut teokset

Kalastajat (Fiskerne); suom. Eija Palsbo, Helsinki: Kirjapaja 1957
Kalastajat (Fiskerne); suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1981 ISBN 951-30-4266-9
Kishar

Kishar tai Kišar muodostaa veljensä Ansharin kanssa babylonialaisessa luomistarussa Enūma Elišissä jumalten kolmannen sukupolven. Hänen nimensä merkitsee "maankamara". Anshar ja Kishar olivat alkumerestä ensimmäisinä ilmaantuneiden Lahmun ja Lahamun jälkeläisiä, ja heistä itsestään tuli taivaan jumala Anin vanhemmat.
Paul Kirilow

Paul Kirilow myöh. Kirilo (käytti Saksassa peitenimeä Karlsson), (17. syyskuuta 1893 Sääminki – 13. kesäkuuta 1934 Mäntyharju) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat liikemies Wilhelm Kirilow ja Elisabeth Terichoff. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Wera Martinoffin kanssa.
Opinnot

Kirilow kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1914 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Hän teki opintomatkan Englantiin vuonna 1919 ja kävi Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuonna 1926.
Jääkärikausi

Kirilow työskenteli Saksassa puutavara-alan harjoittelijana ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jotka liittyivät Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. marraskuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kirilow toimi noin vuoden päivät suomalaisena vääpelinä 3. komppaniassa.
Suomen sisällissota

Kirilow saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Merimatkalla hän sairastui ja oli Suomeen päästyään sairaana noin puolitoista kuukautta, jonka jälkeen hänet komennettiin toukokuun alkupäivinä sisällissotaa käyvään Suomen Valkoiseen armeijaan pataljoonan komentajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonaan 6. toukokuuta 1918 alkaen ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kirilow toimi sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä ja 2. pataljoonan komentajana edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Porin jalkaväkirykmentti 2 ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti. Kirilow otti osaa Porajärven puolustukseen 29. maaliskuuta 1920 alkaen aina Porajärven luovutukseen saakka 11. maaliskuuta 1921. Hänet määrättiin 21. huhtikuuta 1921 talouspäälliköksi ja 17. kesäkuuta 1924 alkaen 3. pataljoonan komentajaksi. Hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1927 alkaen Pohjois-Savon rykmentin 3:n ja 15. elokuuta 1928 alkaen 1. pataljoonan komentajaksi. Vuonna 1929 Kirilow vaihtoi sukunimensä Kiriloksi ja erosi armeijasta 19. helmikuuta 1929, jonka jälkeen hän toimi Savon työlaitoksen johtajana 7. tammikuuta 1929 alkaen. Hänet haudattiin Mäntyharjulle.
Kirjoantilooppi

| Kirjoantilooppi |
| --- | --- |
 Naaraskirjoantilooppi
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Naudat Bovinae
Suku::  Tragelaphus
Laji::  scriptus
Kaksiosainen nimi
 Tragelaphus scriptus  (Pallas, 1766) 
Katso myös
   Kirjoantilooppi Wikispeciesissä   Kirjoantilooppi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjoantilooppi (Tragelaphus scriptus) on Afrikassa laajalle levinnyt sorkkaeläinlaji. Se kuuluu nautojen alaheinoon Bovinae.
Koko ja ulkonäkö

Kirjoantiloopin säkäkorkeus on noin 70–90 cm, ruumis 105–150 cm pitkä ja paino 40–80 kg. Kirjoantiloopilla on pöyheä häntä. Sen sarvet ovat noin 35 cm pitkiä. Naaraat ovat koiraita pienempiä. Kirjoantiloopin turkissa on kirjavia valkoisia laikkuja. Muuten se on harmaa, tosin jotkin yksilöt ovat tummia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kirjoantilooppeja elää lähes kaikkialla Saharan eteläpuolisessa Afrikassa kaikkein kuivimpia alueita kuten Kalaharia ja Namibia lukuun ottamatta. Se elää niin sademetsissä kuin savanneilla, kunhan maasto on peitteinen. Laji elää myös vuoristometsissä.
Elintavat

Kirjoantilooppi liikkuu sekä päivällä että yöllä, mieluiten kuitenkin öisin. Se ei liiku kovassa helteessä. Antiloopit elävät hyvin piilottelevasti. Kirjoantilooppi ei ole seurallinen, mutta sietää lajitovereita ja joskus niitä voi elää yli 20 neliökilometrillä. Lajin elinalue on 0,25–20 hehtaaria. Kirjoantilooppi ääntelee vain vähän. Naaras synnyttää kerralla yhden vasikan kuuden kuukauden kantoajan jälkeen. Se voi saada kaksi vasikkaa vuodessa. Vasa seuraa emoaan avoimeen ympäristöön nelikuisena. Vasikka aikuistuu vuoden vanhana. Kirjoantiloopin ravinto koostuu lehdistä, ruohoista ja hedelmistä. Öiseen aikaan se usein tulee syömään avoimelle savannille. Kirjoantiloopin vihollisia ovat isot petoeläimet, kuten leopardit, kotkat ja hyeenat. Kirjoantiloopin vasoja jää myös paviaanien ja simpanssien saaliiksi. Kirjoantiloopin elinikä on noin 12 vuotta. Laji ei ole uhanalainen.
Pekka Kilkki

Pekka Juhani Kilkki (7. lokakuuta 1939 Mikkeli – 8. syyskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen professori, joka uudisti metsätalouden suunnittelumenetelmiä sekä puun- ja metsänmittausmenetelmiä.
Henkilöhistoria

Kilkin vanhemmat olivat ylikonduktööri Viljo Johan Kilkki ja Helmi Loviisa Silaste. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1958 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965 pääaineenaan metsänarvioimistiede. Jatko-opintoja Kilkki suoritti muun muassa Kalifornian Forestry University -yliopistossa ja tohtoriksi hän väitteli tulotavoitteeseen perustuvasta hakkuulaskelmasta 1968. Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen apulaisprofessorina Kilkki toimi vuodesta 1969. Vuodesta 1975 hän toimi ensin Suomen Akatemian  vanhempana tutkijana ja sitten tutkijaprofessorina, kunnes siirtyi 1982 Joensuun korkeakouluun, joka on nykyisin osa Itä-Suomen yliopistoa. Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioimisen  tutkimusosaston professoriksi Kilkki tuli toimittuaan Joensuussa vuoteen 1988 asti. Hän työskenteli tässä tehtävässä aina kuolemaansa asti. Suomen Metsätieteellisen Seuran vuonna 1991 perustaman Werner Cajanuksen rahaston peruspääoma muodostui Kilkin testamentin turvin.
Teoksia

Income-oriented cutting budget: Tulotavoitteeseen perustuva hakkuulaskelma, 1968. Suomen Metsätieteellinen Seura, Acta Forestalia Fennica 91.
Metsätalouden suunnittelu, 1976. Helsingin yliopisto, Metsänarvioimistieteen laitos.
Metsänmittausoppi, 1984. Joensuun yliopisto, Metsätieteellinen tiedekunta. ISBN 951-696-512-1
Werner Cajanus 1878–1919: Suomalainen metsäntutkija ja diplomaatti, 1988. Otava. ISBN 951-1-10216-8
Kirjallisuutta

Korpilahti, Eeva: Hakkuulaskelmista uuteen metsäsuunnitteluun. (Arkistoitu – Internet Archive) Metsätieteen aikakauskirja 1/2006, s. 3–4. (Viitattu 5.12.2015.)
Pohtila, Eljas: Pekka Kilkki 7.10.1939–8.9.1990 (Muistokirjoitus.) Metsänhoitaja 4/1990, s. 36–37.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Kirje heprealaisille, 7. luku

Heprealaiskirjeen 7. luku on kristillisen Raamatun Uudessa testamentissa. Sen tekijän nimi on tuntematon, mutta kirjan tekstistä päätellen tekijä on mies ja Timoteuksen ystävä.