stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna-Maija Aarras
Taiteellinen tuotanto > Iniön kirkkotekstiilit

Aarras suunnitteli ja toteutti Iniön kirkon 200-vuotisjuhlavuoden kunniaksi kirkkoon sarjan paramentteja, jotka valmistuivat vuonna 2005. Tekstiilisarjaan kuuluu vihkiryijy sekä kirkkovuoden viidellä liturgisella värillä (valkoinen, lila, sininen, punainen, vihreä) toteutetut antepediumit, kalkkiliinat, kirjaliinat, kasukat ja stoolat. Aarraksen kirkkotekstiilien muotokieli ammentaa paitsi kristillisestä symboliikasta, myös saariston historiasta. Suunnittelun lähtökohtina toimivat kirkon luonne, historia ja sijainti sekä paikallisten ihmisten tavat ja perinteet. Aarras on suunnitellut kirkkotekstiilejä myös Turun Pyhän Katariinan kirkkoon ja Helsingin seurakuntayhtymän Mustasaaressa sijaitsevaan kappeliin.
Taiteellinen tuotanto > Prosenttitaideteos Linnunrata

Aarras on toteuttanut Nummenpuistokadun päiväkotiin Turussa tekstiiliteoksen Linnunrata (2011), jonka Turun kaupunki tilasi prosenttiperiaatteella. Teoksen lähtökohtana oli käytännön tarve: päiväkotiin tarvittiin tilanjakaja erottamaan laulusalin käytävästä. Siniselle paksulle villakankaalle on kirjailtu lasi- ja kristallihelmiä, mikä synnyttää vaikutelman tukkivasta tähtitaivaasta. Teos toimii samalla esirippuna, jota voi käyttää päiväkodin teatteriesityksissä.
Taiteellinen tuotanto > Taiteilijayhteisöt

Aarraksen uralla keskeistä on ollut myös kollegiaalinen yhdessätekeminen. Hän on toiminut aktiivisesti taiteilijaryhmä Arte ry:n ylläpitämän Titanik-gallerian ensimmäisessä näyttelytoimikunnassa, josta muotoutui sittemmin näyttelyryhmä Vaahtopääät. Aarras oli myös yksi vuosina 1989–1995 aktiivisesti toimineen SALONG 3+ -taiteilijaryhmän kolmesta jäsenestä.
Opinnot

Aarras opiskeli Åbo Hemslöjdlärarinneinstitutissa vaateompelua ja kudontaa 1968–1970 ja täydensi opintoja 1969 Capellagårdenissa Öölannissa. 1980-luvun alkuvuosina hän opiskeli gobelliinikudontaa Pariisissa Manufacture nationale des Gobelins -ateljeessa. Vuonna 2007 hän valmistui taiteen maisteriksi (TaM) Taideteollisesta korkeakoulusta. Aarras on opiskellut lisäksi vaateompelun periaatteita Kiinassa ja Japanissa.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuonna 1995 Aarras valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi. Suomen Kulttuurirahasto myönsi Aarrakselle vuonna 2008 Eminentia-apurahan. Vuonna 2019 Turun Taideyhdistys myönsi Aarrakselle Dahlström Eminentia -palkinnon laajasta laadukkaasta tuotannostaan ja  aktiivisesta taiteilijanurastaan.
Perhe

Aarras kasvoi käsillä tekemisen kulttuuriin jo lapsuudenkodissaan: hänen äitinsä oli modisti ja isänsä kulta- ja kelloseppä. Aarras vietti lapsuutensa lähettyvillään kankaita, kaavoja ja pukuja, sekä malleja käsityön taitajista. Oman elämänkumppaninsa, ranskalaisen kuvataiteilija Pierre Henrien, Aarras tapasi asuessaan 1970-luvulla Sveitsissä.
Aiheesta muualla

Anna-Maija Aarraksen henkilökuva YLE Areenassa.
Edipo re

Edipo re on Ruggero Leoncavallon yksinäytöksinen ooppera, johon libreton kirjoitti Giovacchino Forzano Sofokleen tragedian pohjalta. Teos jäi keskeneräiseksi, mutta sen sävelsi loppuun Giovanni Pennacchio vuonna 1920. Teos kantaesitettiin 13. joulukuuta 1920 Chicagon oopperassa. Italiassa teos esitettiin ensimmäistä kertaa syyskuussa 1958.
Aiheesta muualla

Edipo re Allmusic.comissa (englanniksi)
Eero Polas

Eero Polas (vuoteen 1962 Pollari, 21. elokuuta 1919 Halsua – 2. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja. Hän vaikutti laajasti suomalaisen kansanmusiikin parissa ja oli perustamassa Purppuripelimannit-yhtyettä.
Kaustislaiseen laulaja- ja soittajasukuun kuulunut Eero Polas aloitti musiikin opiskelun omin päin ja suoritti kirjeopistossa musiikin teorian kursseja. Kanttori-urkurin tutkinnon hän suoritti Helsingin kirkkomusiikkiopistossa vuonna 1944 ja Sibelius-Akatemiassa musiikinopettajan tutkinnon seuraavana vuonna. Sotien aikana hän esiintyi viihdetaiteilijana muun muassa Henry Theelin ja "Nisse" Rinkaman kanssa.
Työskennellessään opettajana Kokkolan yhteislyseossa Polas hoiti samalla Vetelin kanttori-urkurin virkaa vuosina 1946–1956. Hän perusti Kokkolan Lauluveikot ja Vetelin Musiikinystävien kuoron ja orkesterin ja toimi myös näiden johtajana. Vetelin ja Kaustisen pelimanneista Polas kokosi ja harjoitutti kansalliseen kuuluisuuteen nousseen ryhmän, jonka alkuperäisen Jousimiehet-nimen tilalle hän aikanaan keksi nimen Purppuripelimannit (myöhemmin Kaustisen Purppuripelimannit). Hän toimi ryhmän johtajana vuosina 1947–1956 kunnes lähti opettajaksi Lahteen ja luovutti johtajuuden Konsta Jylhälle.
Polaksen viimeinen siviilityöpaikka oli vuodesta 1959 Alppilan yhteislyseo, jonka lehtorin virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1980. Vuodesta 1960 hänen asuinpaikkansa oli Vantaa (silloinen Helsingin maalaiskunta). Lahdessa hän toimi Lahden Opettajakuoron ja Lahden Laulusiskojen johtajana, Helsingissä johti puolestaan Kilven Kuoroa ja Vantaalla oli perustamassa mieskuoro Vantaan Laulua, jonka johtajana hän toimi vuosina 1966–1968. Kansanmusiikkiseuran puheenjohtaja hän oli vuosina 1975–1997.
Polas oli Kaustisen kansanmusiikkiseminaarin johtaja ja Kaustisen kansanmusiikkikesälukion rehtori vuosina 1973–1974 ja toimi vuosien varrella lukuisissa kansanmusiikkiin liittyvissä luottamustehtävissä. Hän sai Director cantus -arvonimen vuonna 1967.
Devilish Act of Creation

| Devilish Act of Creation Thy Disease |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–syyskuu 2001, Jaro Home Studio, Skawina
 Julkaistu: 2001
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 45.56
 Levy-yhtiö: Metal Mind Productions
Thy Diseasen muut julkaisut
| Art of Decadence 1999 | Devilish Act of Creation 2001 | Cold Skin Obsession 2002 |
Devilish Act of Creation on puolalaisen death metal -yhtye Thy Diseasen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet

Condemnation of Whores – 0.54
Angel Ashamed – 2.57
Impure Lust – 4.02
Crashing the Soul – 5.02
Finding God – 4.31
The Wish – 4.23
New Slaughter – 4.30
Art of Decadence – 5.31
Cursed – 3.33
My Serpent – 3.46
Frozen – 4.39 (Madonna-cover)
Act of Creation – 2.08
Kokoonpano

Michał ”Psycho” Senajko – laulu
Yanuary – kitara, bassokitara
Pepek – kitara
Marco – bassokitara
Pinochio – rummut
Jakub "Cube" Kubica – kosketinsoitin
Vierailijat
Anna Wojtkowiak – laulu kappaleessa ”Frozen”
Aiheesta muualla

Devilish Act of Creation Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Devilish Act of Creation Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Thy Disease
| --- | --- |
Studioalbumit:  Devilish Act of Creation • Cold Skin Obsession • Neurotic World of Guilt • Rat Age (Sworn Kinds Final Verses) • Anshur-Za • Costumes of Technocracy
Demot:  Art of Decadence
Videografia:  Extreme Obsession Live
Katso myös:  Crionics • Behemoth • Sceptic • Anal Stench
Dee Dee Ramone

| Dee Dee Ramone |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Douglas Glenn Colvin
Syntynyt: 18. syyskuuta 1951 Fort Lee, Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 5. kesäkuuta 2002 (50 vuotta) Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  basisti, laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Dee Dee Ramone, Dee Dee King
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1974–2002
Tyylilajit:  punk rock
Soittimet:  Fender Precision Bass ESP Custom Danelectro
Yhtyeet:  Ramones (1974–1989)
Levy-yhtiöt:  Sire Records ja Wanker Records 
Aiheesta muualla
www.deedeeramone.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dee Dee Ramone (oikealta nimeltään Douglas Glenn Colvin, 18. syyskuuta 1951 Fort Lee, Virginia – 5. kesäkuuta 2002 Hollywood, Kalifornia) oli saksalais-yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä, joka muistetaan pääasiassa urastaan Ramones-yhtyeen basistina vuosina 1974–1989. Hän teki yksin ja yhdessä Joey Ramonen kanssa suurimman osan yhtyeen kappaleista.
Varhainen elämä

Douglas Glenn Colvin syntyi Fort Leessä, Virginian osavaltiossa, yhdysvaltalaiselle sotilasisälleen ja saksalaiselle äidilleen. Hän vietti suurimman osan lapsuudestaan Länsi-Saksassa, jossa perhe muutti isän työn vuoksi kaupungista toiseen. He asuivat muun muassa Münchenissä, Berliinissä ja Pirmasensissa, mutta myös ulkomailla Koreassa, Japanissa ja Alankomaissa. Jatkuvien muuttojen takia Douglasilla ei ollut ollenkaan oikeita ystävyyssuhteita. Hän sai usein selkäsaunoja isältään, ja vanhemmat erosivat pojan ollessa varhaisteini-iässä. Douglasin täytettyä 15 vuotta hän muutti äitinsä ja sisarensa Beverlyn kanssa New Yorkin Queensiin. Siellä hän aloitti kohtalokkaan huumeiden käytön vuonna 1967.
Teini-ikäisenä Douglas joutui vankilaan saatuaan 90 päivän tuomion aseellisesta ryöstöstä. Hän oli aikeissa liftata kotoaan Kaliforniaan, sillä hänen äitinsä oli heittänyt hänet ulos nähtyään heroiiniriippuvaisen poikansa vieroitusoireet. Douglasin kyytinsä ottaneet michiganilaiset miehet yrittivät kuitenkin ryöstää huoltoaseman Indianan South Bendissä. He jäivät nopeasti kiinni ja heidän takuunsa maksettiin. Douglaskin pidätettiin, mutta kukaan hänen perheestään ei suostunut maksamaan takuita. Hän soitti jopa isälleen ja on kertonut sen olleen ensimmäinen kerta, kun hän pyysi tältä yhtään mitään. Tämä ei kuitenkaan halunnut auttaa, ja niin Douglas sai kolmen kuukauden vankeustuomion. Vapauduttuaan hän päätti edelleen kodittomana palata Queensiin, jossa hänen äitinsä suostui ottamaan hänet takaisin kotiin.
Yksityiselämä

New Yorkissa asuessaan Dee Dee toimi seksityöläisenä. Ramonesin kappale ”53rd & 3rd” kertookin kadusta, jolle koko New Yorkin poikaprostituutio oli keskittynyt ja jolla myös Dee Dee silloin tällöin työskenteli. Hän asui muutaman kuukauden ystävänsä Arturo Vegan taidehallissa, mutta sai häädön tapeltuaan jatkuvasti tuolloisen tyttöystävänsä Connie Grippin kanssa. Gripp oli hallitsematon ja väkivaltainen, ja hän oli sekä narkomaani että prostituoitu siinä missä Dee Deekin. Tämä kuitenkin kuvaili Connieta itselleen hyvin rakkaaksi ihmiseksi, joka oli useimmiten ainoa, joka piti hänestä huolta.
Vuonna 1978 Dee Dee meni naimisiin Vera Boldisin kanssa. Vera oli erilainen kuin aviomiehensä, ja sai hieman rauhoitettua tämän hurjapäistä elämänmenoa. Vuonna 1989 pariskunta kuitenkin erosi muun muassa siksi että Dee Dee alkoi kaivata vapauttaan. Virallinen avioero astui voimaan vasta vuonna 1995.
Erityisesti nuorena Dee Dee oli erittäin kiinnostunut kaikesta toiseen maailmansotaan liittyvästä. Hänen äitinsä kertoili hänelle tarinoita sota-ajasta, ja Saksassa asuessaan hän etsi, osti ja myi erilaisia sotaan liittyviä tavaroita kuten teräskypäriä, kaasunaamareita, konekivääreitä ja panosvöitä. Vaikka natsisanastoa esiintyi ajoittain myös Ramonesin kappaleissa, ei Dee Dee eikä kukaan muukaan yhtyeen jäsenistä ollut koskaan oikeasti fasistinen. Toimittaja Danny Fields kuvailikin Dee Dee Ramonea enimmäkseen ”pentuna, joka halusi sanoa pahan sanan nähdäkseen pestäisiinkö suu saippualla.”
Dee Dee ihaili kovasti Iggy Popia ja The Stoogesia, ja hänen itsensä sanotaan olleen Sid Viciousin suuri idoli. The Dead Boysin entinen kitaristi Cheetah Chrome kertoo myös, miten Dee Dee antoi yhtyeen laulajalle Stiv Batorsille 007-nimisen kääntöveitsensä eräällä yhtyeen ensimmäisistä keikosta. Veitsestä tuli Batorsille hyvin tärkeä.
Dee Dee Ramonea kuvaillaan usein sarjakuvamaisena, hauskana ja omalaatuisena persoonana, joka saattoi välillä vaikuttaa hyvin yksinkertaiselta. Hänet muistetaan kuitenkin myös vainoharhaisuudestaan, omituisista tempauksistaan ja kyvystään manipuloida ihmisiä. Toisaalta häntä pidettiin myös erittäin hellyttävänä ja hurmaavana miehenä, johon ihmisten oli helppo kiintyä ja ihastua. Dee Dee kärsi lähes koko ikänsä vakavasta huumeriippuvuudesta, joka osaltaan vaikutti hänen moniulotteiseen persoonansa.
Viimeiset vuotensa Dee Dee Ramone asui Los Angelesissa vaimonsa Barbara Zampinin kanssa. Hän kuoli kesäkuussa 2002 heroiinin yliannostukseen.
Diskografia > Sooloalbumit

Standing in the Spotlight (nimellä Dee Dee King, 1989)
Chinese Bitch 4 Song CD-EP (1994)
I Hate Freaks Like You (1994)
Zonked (1997)
Hop Around (2000)
Greatest & Latest (2000)
Diskografia > Soolosinglet

"Funky Man" (nimellä Dee Dee King, 1987)
"What About Me?" (1993)
"Chinese Bitch" (1994)
"Do the Bikini Dance" (2002)
"Bikini Bandits" (2002)
"Dee Dee Ramone / Terrorgruppe (split-single, 2002)
"Born to Lose" (2002)
"Dee Dee Ramone" (kaksi 7" singleä, 2002)
"Too Tough to Die Live in NYC" (2003)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dee Dee Ramone Wikimedia Commonsissa
Virallinen Dee Dee -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Punk-lehden artikkeli Dee Dee Ramonesta. (englanniksi)
Rock In Peace: Dee Dee And Joey Ramone. (englanniksi)
Maailman laajin Ramones-sivu vuodesta 1995. (englanniksi)
Ramones
| --- | --- |
Studioalbumit:   Ramones  Leave Home  Rocket to Russia  Road to Ruin  End of the Century  Pleasant Dreams  Subterranean Jungle  Too Tough to Die  Animal Boy  Halfway to Sanity  Brain Drain  Mondo Bizarro  Acid Eaters  ¡Adios Amigos! 
Kokoelmat:   Ramones Mania  All the Stuff (And More!) Volume 1  All the Stuff (And More!) Volume 2  Hey Ho! Let's Go: The Anthology  Ramones Mania Vol. 2  Masters of Rock: Ramones  Best of the Chrysalis Years  Loud, Fast Ramones: Their Toughest Hits  The Chrysalis Years  The Best of the Ramones  Weird Tales of the Ramones  Greatest Hits 
Livealbumit:   It's Alive  Loco Live  Greatest Hits Live  We're Outta Here!  You Don't Come Close  Leave Home  NYC 1978 
Muuta:   Diskografia  Luettelo Ramonesin kappaleista  Luettelo Ramonesin konserteista 
Dee Deen hautakivi.
Delta IV Heavy

Delta IV Heavy -kantoraketti
Delta IV Heavy on Delta IV -kantorakettiperheeseen kuuluva suurikokoinen kaksivaiheinen amerikkalainen kantoraketti. Raketin on kehittänyt Boeing ja nykyisin sitä käyttää United Launch Alliance. Raketin hinta on noin 170 miljoonaa dollaria.
Raketissa on rinnakkain kolme Common Booster Core-vaihetta, joista jokaisessa on yksi nestemäistä vetyä  polttava RS-68 -moottori, ja näistä keskimmäisen päällä on raketin toinen vaihe. Keskimmäisen tehoa pienennetään laukaisun jälkeen, jotta siinä riittää polttoainetta hiukan pidempään kuin reunimmaisissa, jotka irrotetaan aiemmin, eli reunimmaiset toimivat apuraketteina keskimmäiselle.
Laukaisun aikainen suurin työntövoima on 8,7 miljoonaa newtonia. Toisessa vaiheessa on nestemäistä vetyä polttava RL10B-2 -moottori.
Delta IV Heavy pystyy kuljettamaan 22 000 kg:n kuorman matalalle maata kiertävälle radalle (jolla on mm. Kansainvälinen avaruusasema), ja 13 130 kg kuorman siirtoradalle kohti geosynkroonista rataa. Raketin laukaisumassa on 733 400 kg. Raketin halkaisija on 5 metriä ja pituus on noin 71 metriä.
Koelento
Kantoraketin ensimmäinen laukaisu oli 21. joulukuuta 2004. Lento laukaisitiin kello 21:50 UTC Cape Canaveralin tukikohdasta laukaisualusta 37B:ltä (samalta paikalta laukaistiin Saturn I ja IB -kantoraketit 1960-luvulla). Tätä koelentoa, jolla avaruuteen kuljetettiin DemoSat ja Nanosat-2 -satelliitit, seurasivat suunnitelmien mukaan varsinaiset lennot elokuussa ja joulukuussa 2005.
Raketti on tarkoitus poistaa käytöstä vuoteen 2024 mennessä. Vuonna 2020 jäljellä oli neljä laukaisua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Boeingin Delta IV -esittelysivu
Denis Spitsov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Denis Spitsov |  Denis Spitsov |  Denis Spitsov |  |
Miesten maastohiihto
Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 |  4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | 4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | parisprintti (v) |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | yhdistelmäkilpailu |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | 15 km (v) |  |
Denis Sergejevitš Spitsov (ven. Денис Сергеевич Спицов; s. 16. elokuuta 1996) on venäläinen maastohiihtäjä ja viestin olympiavoittaja. Hän on luistelutyylin ja ylämäkien spesialisti.
Spitsov saavutti pronssin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Korean talviolympialaisissa 2018   Samoissa kilpailuissa hän sai hopeaa viestissä ja vapaan hiihtotavan parisprintissä sekä oli yhdistelmäkilpailun neljäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän hiihti kolmannen osuuden Venäjän olympiakomitean kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän savutti hopeaa yhdistelmäkilpailussa ja oli kuudes lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa.
Spitsov saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa viestissä, hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja pronssia yhdistelmäkilpailussa 2015 sekä hopeaa viestissä ja pronssia 15 kilometrin vapaan kilpailussa 2016. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai pronssia yhdistelmäkilpailussa ja 15 kilometrin vapaan kilpailussa 2017 sekä yhdistelmäkilpailun kultamitalin ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun hopean vuonna 2018.
Spitsov kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosin sprintissä joulukuussa 2017. Seuraavan päivän 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan seitsemäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yksittäisessä maailmancup-kilpailussa viidenneksi Oslon vapaan hiihtotavan 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2018. Tour de Skin 2017–2018 päätösetapin osuusajoissa hän oli kolmanneksi nopein. Hän oli kolmas myös Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2018. Tour de Skillä 2018–2019 hän oli nopein Oberstdorfin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Tourin lopputuloksissa hän oli kahdeksas. Tammikuussa 2021 Spitsov sijoittui Tour de Skin Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa toiseksi. Hän voitti kiertueen päättäneen Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun ja sijoittui Tour de Skin kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Maailmancupin pisteissä hän oli yhdeksäs ja normaalimatkojen cupissa neljäs. Tour de Skin 2021–2022 kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtöetapilla toiseksi.
Pekingin talviolympialaisten jälkeen Spitsov ylennettiin Venäjän kansalliskaartin kapteeniksi.
Putin palkitsi olympiavoittaja Spitsovin kunniamerkillä huhtikuussa 2022.
Pekingin talviolympialaisten jälkeen Spitsov ylennettiin Venäjän kansalliskaartin kapteeniksi.
Daniel Harvey Hill

Daniel Harvey Hill
Daniel Harvey Hill (12. heinäkuuta 1821 – 24. syyskuuta 1889) oli etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet tunnettiin aggressiivisena komentajana, ja toisaalta syvästi uskonnollisena miehenä, jolla oli kuiva, sarkastinen huumori. Hän oli Stonewall Jacksonin lanko, läheinen ystävä sekä James Longstreetille että Joseph E. Johnstonille, mutta erimielisyydet Robert E. Leen ja Braxton Braggin kanssa maksoivat hänelle konfederaation presidentin Jefferson Davisin suosion. Vaikka hänen sotilaallinen kyvykkyytensä olikin hyvin kunnioitettu, hän ei juurikaan ollut mukana taisteluissa sisällissodan lipussa. Historiankirjoituksessa hänet muistetaan nimellä D.H. Hill.
Lapsuus ja nuoruus

Hill syntyi Yorkin alueella Etelä-Carolinassa. Hän valmistui West Pointista 1842, 28. luokkansa 56 kadetista, ja nimitettiin Yhdysvaltain tykistöön. Hän kunnostautui Meksikon-Amerikan sodassa, yleni kapteeniksi Contrerasin ja Churubuscon taisteluissa, ja vielä väliaikaiseksi majuriksi urheudesta Chapultepecissa. Helmikuussa 1849 hän erosi armeijasta ja tuli matematiikan professoriksi Washingtonin collegeen (nykyisin Washingtonin-Leen kollege) Lexingoniin Virginiaan.
Sisällissota

Sisällissodan alussa hänestä tuli etelävaltioiden armeijan eversti. Hän voitti Big Bethelin taistelun Virginiassa 10. kesäkuuta 1861.
Hän otti osaa 1862 Williamsburgin ja Yorktownin taisteluihin, jotka olivat Virginian niemimaan taisteluista ensimmäisiä, ja johti divisioonaa kenraalimajuriksi ylennettynä Seven Pinesin ja Seven Daysin taisteluissa. 22. heinäkuuta 1862 Hill ja unionin kenraalimajuri John A. Dix tekivät sopimuksen vankienvaihdosta, nimeltään Dixin-Hillin kartellin. Maryland-kampanjassa 1862 Hill ja hänen miehensä taistelivat South Mountainissa ja Antietamin taistelussa. Antietamissa hän puolusti muutamien eri divisioonista olevien miesten kanssa Bloody Laneksi kutsutta tietä juuri taistelun kriittisimmällä hetkellä. Taistelussa kolme hevosta ammuttiin hänen altaan. Hän riitaantui Robert E. Leen kanssa eikä Fredericksburgin taistelun jälkeen saanut ylennystä armeijakunnan komentajaksi. Myöhemmin kesällä 1863 hänen komensi reservijoukkoja Richmondissa ja Erasmus Keyesissä taisteli onnistuneesti John A. Dixiä vastaan. 1863 hänet lähetettiin Tennesseen armeijaan komentamaan kenraaliluutnanttina yhtä Braxton Braggin armeijakuntaa. Hän taisteli sekavassa ja verisessä Chickamaugan taistelussa, jonka jälkeen riitaantui Braggin kanssa. Kun Tennesseen armeijaa uudelleenjärjesteltiin jälleen, Hill jäi ilman komennusta ja Davis alensi hänet kenraalimajuriksi.
Sodan loppu ja viimeiset vaiheet

Tämän jälkeen hän komensi pienempiä yksiköitä kaukana suurista armeijoista, taisteli Bentonvillessä Pohjois-Carolinassa ja antautui Joseph E. Johnstonin armeijan mukana 26. huhtikuuta 1865.
Sodan jälkeen hän työskenteli "Land We Love"-nimisen lehden editorina ja Arkansasin yliopiston presidenttinä. Hän kuoli Charlottessa ja on haudattu Davidsonin collegen hautausmaahan.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Daniel Harvey Hill
Käännös suomeksi
Edinburghin yliopisto

| Edinburghin yliopisto> University of Edinburgh |
| --- | --- |
  
 Edinburghin yliopiston Old College, jossa nykyisin sijaitsee oikeustieteen tiedekunta.
 lat. Universitas Academica Edinburgensis 
Perustettu:  1582 (avattu 1583)
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Steve Morrison
Kansleri:  prinsessa Anne
Opiskelijoita:  35 582 (2016)
Jatko-opiskelijoita:  12 284 (2016)
Sijainti:  Edinburgh, Skotlanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Yhteistyö:   Coimbra-ryhmä  LERU  Russell-ryhmä  Universitas 21 
Sivusto:  www.ed.ac.uk
Edinburghin yliopisto on vuonna 1583 perustettu yliopisto, joka sijaitsee Skotlannin pääkaupungissa, Edinburghissa. Se on Skotlannin neljänneksi vanhin yliopisto.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Edinburghin yliopisto ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 41. Ison-Britannian yliopistoista se oli kuudenneksi paras. Edinburghin yliopisto kuuluu 37 perinteikkään eurooppalaisen yliopiston muodostamaan Coimbra-ryhmään ja Euroopan tutkimusyliopistojen liittoon sekä Russell-ryhmään.
Yliopistossa on 18 200 perustutkinto-opiskelijaa ja 5 700 jatko-opiskelijaa. Henkilökuntaan kuuluu 7 400 työntekijää. Entisiä opiskelijoita ovat muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan entinen pääministeri Gordon Brown, filosofi David Hume, Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle ja evoluutioteorian kehittänyt Charles Darwin.
Yliopiston keskusalue on nimeltään George Square, ja se sijaitsee Edinburghin kaupungin eteläosassa. George Squarea reunustavat muun muassa yliopiston kirjasto ja maamerkkimäiset tornitalot David Hume Tower ja Appleton Tower.
George Squaren tuntumassa sijaitsee Bristo Squaren aukio. Aukion laidoilla ovat etelässä Ison-Britannian vanhin yliopiston opiskelijaunionin rakennus Teviot Row House ja idässä uudempi Potterow.
George Squarella luennoilla käyvät pääasiassa humanististen alojen ja lääketieteen opiskelijat. Matemaattisten alojen sekä luonnontieteiden opiskelijoiden pääpaikka on kaksi kilometriä kaupungin keskustasta etelään sijaitseva arkkitehtuuriltaan moderni King’s Buildings. Yliopisto omistaa lisäksi joukon muita rakennuksia ympäri kaupunkia, joista mainittavimmat ovat satoja vuosia vanhat Old College ja kaupungin keskustassa sijaitseva New College kaksoistorneineen.
Rakenteellisesti yliopisto jakautuu kolmeen collegeen eli tiedekuntaan, jotka jakautuvat edelleen eri schooleihin eli laitoksiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edinburghin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Yliopiston virallinen kotisivu (englanniksi)
Yliopiston kirjaston internet-sivusto (englanniksi)
Yliopistoa esittelevä kiertokäynti (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)