stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jorma Katrama

Jorma Kalevi Katrama (5. kesäkuuta 1936 Helsinki – 2. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kontrabasisti.
Katrama aloitti musiikkiopinnot viulistina mutta vaihtoi myöhemmin kontrabassoon, jota hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Oiva Nummelinin johdolla. Hän suoritti Suomen ensimmäisen kontrabassodiplomin. Vuodet 1964–1967 hän jatkoi opintojaan Pariisissa Gaston Logerot’n johdolla. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä vuonna 1968. Katrama konsertoi orkesterisolistina ja resitaalein Skandinavian maiden lisäksi Saksassa, Ranskassa, Bulgariassa, Alankomaissa, Italiassa, Britanniassa, Puolassa, Virossa, Kreikassa, Etelä-Koreassa, Taiwanilla, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.
Katraman kuusi soololevyä herättivät kansainvälistä huomiota ja soittoa luonnehdittiin muun muassa seuraavasti: "Kontrabasso kuin satakieli" (Helsingin Sanomat), "The tone is liquid sunshine" (International Bassist Magazine). Lisäksi hän osallistui monien kansainvälisten kontrabassokilpailujen tuomaristoon (Rooma, Parma, Cremona, Geneve, Mittendald, Markneukirchen, Edinburgh, Crema, Reims).
Katrama soitti Helsingin kaupunginorkesterissa vuodesta 1959 asti, ryhmän äänenjohtajana hän toimi vuodesta 1967 aina eläkkeelle siirtymiseensä, vuoteen 1999 asti. Tämän lisäksi Katrama opetti kontrabassonsoittoa Helsingin konservatoriossa 1974–1990 ja toimi sittemmin Sibelius-Akatemian kontrabassonsoiton lehtorina vuoteen 2001. Katrama piti säännöllisesti mestarikursseja ympäri maailman. Hän oli Suomen kontrabassoklubin perustajajäsen ja sen ensimmäinen puheenjohtaja.
Suomen Muusikkojen Liitto, Suomen kontrabassoklubi, Danish Doublebass Club, Kyousho Bass Society sekä Scottish Bass Trust kutsuivat Katraman kunniajäsenekseen.
Katramalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2000.
Katrama tunnettiin myös taitavana säkkipillinsoittajana. Hän oli The Midnight Sun Pipers ry:n perustajajäsen ja yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.
Jorma Katraman isä oli käyrätorvensoittaja Kalle Katrama (ent. Duktig). Katramo on haudattu isänsä viereen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Soololevyjä

Contrabbasso con amore. Finlandia Records (Warner) 4509-95605-2
Contrabbasso con bravura. Finlandia Records (Warner) 4509-95864-2
Contrabbasso con sentimento. Finlandia Records (Warner) 4509-97894-2
Contrabbasso concertante. Finlandia Records (Warner) 3984-21450-2
Contrabass! Warner Korea 3984-21355-2
Le charme de la contrebasse. Erato 39842-27082
Aiheesta muualla

Jorma Katraman muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Rauno Alatalo

Rauno Alatalo (10. lokakuuta 1952 Oulujoki – 9. marraskuuta 2012 Laukaa) oli suomalainen biologi ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopiston biologian professorina 1994–2009 opetus- ja tutkimusalanaan ekologia ja ympäristönhoito. Biologina hänen erityisalansa oli lintutiede.
Elämä ja ura

Alatalon intohimo luontoon heräsi murrosikäisenä lintuja tarkkaillessa. Hän opiskeli biologiaa Oulun yliopistossa, missä hän suoritti kandidaatin ja lisensiaatin tutkinnot. Jatko-opintoja hän teki Uppsalan yliopistossa, ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1980. Väitöstyö käsitteli pohjoisten metsien lintuyhteisöjä.
Alatalo asui Uppsalassa seitsemän vuotta. Hän tuli töihin Jyväskylän yliopistoon, jossa hän toimi akatemian nuorempana ja vanhempana tutkijana, yliassistenttina sekä professorina. Vuonna 1994 hänet nimitettiin yliopiston bio- ja ympäristötieteiden professoriksi, ja 1997 hän sai viisivuotisen akatemiaprofessoriuden. Alatalo johti 2000–2005 Suomen Akatemian nimeämää Evoluutioekologian huippututkimusyksikköä. Akatemiakauden jälkeen hän työskenteli jälleen yliopiston ekologia- ja evoluutiobiologian osaston professorina, josta virasta jäi eläkkeelle 1.7.2009. Alatalo kuoli 9.11.2012 Laukaassa pitkän sairauden jälkeen.
Tutkijana

Alatalo oli perehtynyt eläinten pariutumismenestykseen ja pariutumisevoluutioon. Tutkimuslajeina ovat olleet muun muassa kirjosieppo ja teeri sekä rummuttava juoksuhämähäkkilaji Hygrolycosa rubrofasciata. Tiais- ja kirjosieppotutkimuksia varten Alatalon tutkimusryhmä asetti sadoittain linnunpönttöjä ympäri Konneveden metsiä.
Professorina hän ohjasi lukuisia opinnäytteitä, jotka on julkaistu arvostetuissa tieteellisissä sarjoissa. Professoriliitto valitsi Alatalon Vuoden professoriksi 2001.
Luottamustoimet

Alatalo toimi useissa luottamustehtävissä, muun muassa pohjoismaisen ornitologisen liiton (SOU) puheenjohtajana 1991–1993, Behavioral Ecologyn toimitusneuvoston jäsenenä 1995–2000, eurooppalaisen evoluutiobiologian järjestön (ESEB) valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1999 alkaen, sekä brittiläisen eläinten käyttäytymistutkimusjärjestön (ASAB) valtuuskunnan jäsenenä vuoden 2002 alusta.
Jackie’s Strength

| ”Jackie’s Strength” Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Alkuperäisen CD-singlen kansikuva, still-kuva kappaleen musiikkivideosta
Singlen tiedot
 Albumilta: From the Choirgirl Hotel
 A-puoli: ”Jackie’s Strength”
 B-puoli: ”Never Seen Blue”   ”Beulah Land”
 Äänitetty : 1997
 Studio : Martian Engineering, Cornwall, Iso-Britannia
 Julkaistu: 5. toukokuuta 1998   (julkaisu albumilla)   15. syyskuuta 1998   (single)   23. helmikuuta 1999   (remix-single)
 Formaatti: CD, kasetti   (alkuperäinen single)   CD, vinyyli   (remix-single)
 Tekijä(t): Tori Amos
 Tuottaja(t): Tori Amos   (alkuperäisversio)   Albert Cabrera, Warren Rigg   (remixit)
 Tyylilaji: alternative, pop   (alkuperäisversio)   dance, house   (remixit)
 Kesto: 04.07
 Levy-yhtiö: Atlantic Records, East West
Muut kannet
   Remix-singlen kansikuva
Listasijoitukset
  54.    (dance club songs) 1.
Tori Amosin muut singlet
| ”Raspberry Swirl” 1998 | ”Jackie’s Strength” 1998 | ”Cruel” / ”Raspberry Swirl” 1998 |
Jackie’s Strength on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale ja single vuodelta 1998. Amos on säveltänyt ja tuottanut kappaleen itse. ”Jackie’s Strength” julkaistiin singlenä Amosin albumilta From the Choirgirl Hotel (1998). Kappaleen remix-versiosta tuli klubihitti ja se nousi Yhdysvalloissa dance club -listan ykköseksi.
Taustaa

”Jackie’s Strength” on pianoballadi. Amos kirjoitti kappaleen mentyään kihloihin 1997. Hän meni naimisiin miksaaja Mark Hawleyn kanssa helmikuussa 1998. Sanoitukset käsittelevät hänen tunteitaan ja pelkojaan naimisiin menoon liittyen. Kappaleessa hän karkaa paikalta hääpäivänään ennen vihkimistä. Amos kuvaa sanoituksissa lisäksi omia ja siskonsa muistoja heidän lapsuudestaan ja nuoruudestaan. Yksi hänen siskonsa kertomista muistoista on päivältä, jolloin John F. Kennedy ammuttiin ja heidän äitinsä Mary rukoili Jackie Kennedylle voimia. Kappaleen nimi tulee tästä.
Julkaisu ja kaupallinen menestys

”Jackie’s Strength” on mukana albumilla From the Choirgirl Hotel, joka ilmestyi 5. toukokuuta 1998. Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa 15. syyskuuta 1998. Singlen B-puolina olivat albumilta pois jääneet kappaleet ”Never Seen Blue” ja ”Beulah Land”. CD-singlellä oli myös ”Jackie’s Strength” ja ”Raspberry Swirl” -videot. Single nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 54.
Albert Cabrera ja Warren Rigg tekivät kappaleesta useamman dance-remixin. Remixit julkaistiin omana singlenään 23. helmikuuta 1999. Singlellä oli myös John Wicksin ja King Brittin remix kappaleesta ”Father Lucifer”.  Remix-single nousi Yhdysvalloissa dance club play -lista ykköseksi.
Uudelleen miksattu versio alkuperäisestä kappaleesta lisättiin Amosin kokoelma-albumille Tales of a Librarian (2003).  ”Jackie’s Strength” on myös mukana kokoelmalla A Piano: The Collection (2006).  Amos levytti kappaleen uudelleen albumille Gold Dust (2012).
Musiikkivideo

Kappaleelle tehtiin musiikkivideo, jonka ohjasi kuvaaja James Brown. Se kuvattiin kokonaan mustavalkoisena. Video esittää skenaariota, jossa Amos pakenee häistään. Video on julkaistu myöhemmin videokokoelmilla Complete Videos 1991–1998 (1998) ja Fade to Red (2006).
Singlen kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tori Amos.
| Jackie’s Strength (CD ja kasetti) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Tuottajat | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Jackie’s Strength | Tori Amos | 4.17 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Never Seen Blue | Amos | 3.42 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Beulah Land | Amos | 2.56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Jackie’s Strength (video, vain CD)  |  | 4.25 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Raspberry Swirl (video, vain CD)  |  | 4.12 |  |  |  |  |  |  |
| Jackie Strength (remix-single, CD ja vinyyli) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Tuottajat | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Jackie’s Strength (Wedding Cake Edit) | Albert Cabrera, Warren Rigg | 4.03 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Father Lucifer (Sylkscreen Remix) | John Wicks, King Britt | 4.30 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Jackie’s Strength (Wedding Cake Club Mix) | Cabrera, Rigg | 8.40 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Jackie’s Strength (One Rascal Dub #1) | Cabrera, Rigg | 6.24 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Father Lucifer (Sylkscreen Instrumental) | Wicks, Britt | 4.26 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Jackie’s Strength (Wedding Cake Meltdown Mix) | Cabrera, Rigg | 8.19 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Jackie’s Strength (One Rascal Dub #2) | Cabrera, Rigg | 5.02 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Jackie’s Strength (Bonus Beats) | Cabrera, Rigg | 2.41 |  |  |  |  |  |  |
Muusikot

Tori Amos – laulu, piano, tuotanto
Steve Caton – kitara
Justin Meldal-Johnsen – basso
Matt Chamberlain – rummut
David Firman – orkesterin johto
Lontoon sinfoniaorkesteri – jousisoittimet
John Philip Shenale – jousien sovitus
Mark Hawley – äänitys, miksaus
Marcel van Limbeek – äänitys, miksaus
Rob van Tuin – assistentti (äänitys ja miksaus)
Jon Astley – masterointi
Albert Cabrera – remiksaus, remix-versioiden tuotanto
Warren Rigg  – remiksaus, remix-versioiden tuotanto
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Kanada (singlet, 1999): 12
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100, 1998): 54
 Yhdysvallat (singlemyynti, 1998): 33
 Yhdysvallat (dance club songs, 1999): 1
 Yhdysvallat (dance-singlejen myynti, 1999): 5
Aiheesta muualla

Jackie’s Strength -musiikkivideo (Apple Music)
Jackie’s Strength -kappale (YouTube)
Jackie’s Strength, Tales of a Librarian -albumin versio (YouTube)
Jackie’s Strength, Gold Dust -albumin versio (YouTube)
Jackie’s Strength -singlet Discogs-sivustolla
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Umayya Abu-Hanna

Umayya Abu-Hanna (s. 17. maaliskuuta 1961 Haifa, Israel) on Israelissa syntynyt kirjailija, toimittaja ja entinen Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Hän on Suomen kansalainen ja määrittelee itsensä suomenpalestiinalaiseksi.
Abu-Hanna asui Suomessa 30 vuotta vuodesta 1981 ja muutti Alankomaihin vuonna 2010. Abu-Hanna on kirjoittanut kaksi muistelmateosta sekä teoksen monikulttuurisuudesta.
Elämä

Abu-Hanna syntyi vuonna 1961 Haifassa, Pohjois-Israelissa. Hänen perheensä oli ateistinen, mutta juuriltaan kristitty. Abu-Hanna opiskeli Haifan yliopistossa kunnes muutti Suomeen vuonna 1981. Abu-Hanna on kuvannut itseään ”suomenpalestiinalaiseksi”. Suomessa hän opiskeli Helsingin yliopistossa (1983–1990) ja Taideteollisessa korkeakoulussa, mistä hän valmistui vuonna 1992 taiteen maisteriksi.
Vuosina 1991–1995 Abu-Hanna työskenteli Ylen Radio Suomen toimittajana ja juontajana vuosina 1995–1996 Ajankohtaisen kakkosen toimittajana ja juontajana. Hän on myös kirjoittanut kolumneja Vihreään Lankaan (1991), Annaan (1998), Metro-lehteen (1999–2002), Suomen Kuvalehteen (2003) ja Helsingin Sanomiin (2006–2007). Hän toimi vuosina 2002–2005 radio- ja tv-ilmaisun lehtorina Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa.
Vuosina 2004–2006 Abu-Hanna oli Taiteen keskustoimikunnan jäsen. Hän työskenteli vuodet 2005–2010 Valtion taidemuseon monikulttuurisuusasiantuntijana ja vähemmistökoordinaattorina.
Abu-Hanna muutti joulukuussa 2010 Suomesta Amsterdamiin Alankomaihin. Kaksi vuotta myöhemmin Helsingin Sanomissa julkaistussa kirjoituksessa hän ilmoitti muuton syyksi suomalaisen yhteiskunnan rasismin, joka oli kohdistunut myös hänen kolmivuotiaaseen adoptiotyttäreensä. Kirjoitus herätti keskustelua ja muun muassa Ilta-Sanomien päätoimittaja Ulla Appelsin kritisoi Abu-Hannan negatiivista kuvaa Suomesta. Abu-Hannan vuoden lopussa julkaistusta kirjoituksesta tuli kahdessa päivässä Helsingin Sanomien verkkosivujen vuoden 2012 luetuin juttu.
Poliittinen ura

Abu-Hanna toimi vuonna 1988 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksessa ja tuli samana vuonna valituksi myös Helsingin kaupunginvaltuustoon Vihreän liiton edustajana.
Abu-Hanna oli ehdolla vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa saaden 12 730 ääntä ja ollen vihreiden neljänneksi suosituin ehdokas. Hän oli ehdolla myös vuoden 2009 eurovaaleissa ja sai 8 684 ääntä.
Palkinnot

Bonnierin journalistipalkinto 2002, vuoden 2001 paras journalistinen uudistus (kuuden pakolaistaustaisen toimittajan televisiotyön kurssi)
Opetusministeriön Suomi-palkinto 2003
Helsingin yliopiston Kristiinainstituutin Vuoden Kristiina -palkinto 2004
Kansanvalistusseuran palkinto 2004
Kalevalaisten naisten liiton Larin Paraske -palkinto 2008
Teokset

Nurinkurin.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 952-459-440-4
Sinut.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-30807-3
Multikulti: Monikulttuurisuuden käsikirja.  Helsinki:  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-064-1
Alienin silmin – Helsinki ja Uusimaa muukalaisen kokemana. Helsinki: Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-244-7.
Aiheesta muualla

Umayya Abu-Hanna Kirjasampo.fi:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Europeana
Ajopuuteoria

Ajopuuteoria on historiantutkimuksessa kiistelty näkemys, jonka mukaan Suomi kulkeutui vuosina 1940–1941 jatkosotaan Neuvostoliittoa vastaan ja natsi-Saksan rinnalle omasta tahdostaan riippumatta. Koskessa kulkevaan ajopuuhun viittaavan metaforan esitti ensimmäisenä Saksan Suomen-lähettiläänä sotavuosina toiminut Wipert von Blücher. Teoria pyrkii kiistämään suomalaisten syyllisyyden sotaan.lähde?
Ajopuuteorian synty

Ensimmäiset ajatukset Suomen ajautumisesta jatkosotaan esitti sotasyyllisyysprosessia varten 1945 perustettu Hornborgin komitea, joka loppuraportissaan arvosteli Suomen poliittista johtoa passiiviudesta ja fatalismista. Myös varsinaisessa sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä 1945–1946 syytettyjen puolustus perustui tuottamuksellisuuteen, eli syytetyt eivät itse olleet aktiivisia toimijoita sodan syttymisen ja jatkumisen suhteen.
Historioitsija, professori Arvi Korhonen julkaisi jo 1948 nimettömänä professori John Wuorisen toimittamana teoksen Finland in the World War II, jossa hän tulkitsee Suomen toimineen ainoastaan länsimaisen yhteiskunnan puolustajana kommunismia vastaan, ja kielsi kaiken yhteistoiminnan Saksan kanssa. Sodan aikana Saksan lähettiläänä Suomessa ollut Wipert von Blücher kirjoitti vuonna 1950 muistelmissaan Suomen tuolloin olleen suurvaltojen puristuksessa kokonaan ilman mahdollisuuksia omiin poliittisiin ratkaisuihin.. Muistelmissaan Blücher käytti ajopuuvertausta Suomen tilannetta kuvatessaan:
”Suurvaltojen valtataistelussa pikkuvaltioiden vapaalla omalla päätösvallalla on kovin suppeat rajat. Suomi tempautui suurpolitiikan pyörteisiin niin kuin vuolas Suomen joki tempaa mukaansa ajopuun.”
Myös vastakkaisia näkemyksiä esiintyi, ja 1957 yhdysvaltalainen Charles Leonard Lundin julkaisi teoksen Finland in the Second World War, jossa hän korosti suomalaisten aktiivisuutta ja syyllisyyttä sotaan. Teos sisälsi kuitenkin runsaasti asiavirheitä, mikä sai Arvi Korhosen tarttumaan uudelleen kynään ja esittämään vuonna 1961 Suomen suurpolitiikan viattomana uhrina tutkimuksessaan Barbarossasuunnitelma ja Suomi. Korhonen tukeutui Blücheriin ja muotoili ajopuuteorian,, jonka mukaan Suomi joutui äkillisesti ja yllättäen mukaan suursotaan.
Kritiikki ja teorian kumoaminen

Teoria oli suosittu suomalaisessa historiankirjoituksessa sodan jälkeen, mutta sittemmin on osoitettu, ettei se vastaa todellista historian kulkua, koska lähentyminen oli tapahtunut tietoisen valinnan tuloksena. Ajopuuteorian kumosivat jo 1960-luvulla ulkomaalaiset tutkijat, etupäässä Hans Peter Krosby Yhdysvalloista ja englantilainen Anthony F. Upton. Suomalaisia historioitsijoita ohjasi 1960-luvun loppupuolelle asti ”kirjallinen asevelvollisuus”, joka tutkimuksessa ohitti objektiivisuuden vaatimuksen.
Suomalaisetkin tutkijat myönsivät 1970-luvun lopulle tultaessa ajopuuteorian periaatteessa vääräksi. Yleinen mielipide ja porvarillinen Suomi oli kuitenkin haluton hylkäämään teoriaa. Esimerkiksi presidentti Kekkonen sai vastaansa valtaosan maan porvarillisesta sanomalehdistöstä yhtyessään Krosbyn esittämiin teeseihin välirauhan 30-vuotisjuhlassa. Saman vuoden (1974) lopulla Suomen Sosialidemokraatin pakinoitsija, SDP:n oikeaan laitaan lukeutunut Simo Juntunen (Simppa) arvosteli sotaveteraaneille pitämässään puheessa ajopuuteorian hylkäämiseen viitaten Kekkosen näkemyksiä: ”En tiedä, ovatko presidentin yritykset kirjoittaa uudelleen Suomen historiaa masentavia vai säälittäviä. – – Vai maksammeko öljylaskumme myymällä historiaamme.” Kekkonen suuttui Juntusen puheesta ja lähetti päätoimittaja Aimo Kairamolle ”myllykirjeen”, jonka perusteella Juntunen erotettiin lehdestä. Lopullisesti ajopuuteorian romutti Mauno Jokipiin vuonna 1988 julkaistu tutkimus Jatkosodan synty, jossa Jokipii osoitti Suomen ryhtyneen jatkosotaan omasta halustaan. Motiivina oli ollut muun muassa halu päästä eroon Neuvostoliiton jatkuvasta painostuksesta Suomea kohtaan.
Koskiveneteoria

Ajopuuteorian pohjalta kehittyi 1960-luvulla koskiveneteoria, jonka vaikutusvaltaisimpiin tukijoihin kuului Eino Jutikkala. Teorian mukaan Suomen lähentyminen natsi-Saksaan ja sitoutuminen sen hyökkäykseen Neuvostoliittoon oli tietoista mutta sidoksissa olosuhteisiin. Ruotsia ei saatu turvaamaan Suomea Neuvostoliiton painostukselta, ja nykylähteiden mukaan aiheellinen pelko Neuvostoliiton uudesta hyökkäyksestä Suomeen johdatteli Saksan syliin. Teoria oli ikään kuin tarkistettu ja pehmennetty versio ajopuuteoriasta.lähde?
Ohto Mannisen teos Miten Suomi valloitetaan (2008) valottaa tilannetta jatkosodan alla myös pääosin salattujen Venäjän arkistolähteiden pohjalta. Kirjassa Manninen toteaa Neuvostoliiton laatineen yksityiskohtaiset operatiiviset suunnitelmat Suomen miehittämiseksi vuonna 1940 kahdessa mahdollisessa tilanteessa: Suomi on yksin tai yhdessä Saksan kanssa. Suunnitelmat johtivat myös joukkojen keskityksiin ja sodan aloittanut ilmahyökkäys Suomeen 25.6. ei ollut Mannisen mukaan defensiivinen vaan operatiivisiin suunnitelmiin perustuva oman hyökkäystoiminnan aloitus.
Koskiveneteoria on nykyisin kaikkein suosituin selitysmalli jatkosodan synnystä. Tosin siinäkin on olemassa kaksi koulukuntaa: Mauno Jokipiin esittämä käsitys, että Suomi hakeutui Saksan suuntaan historiallisten yhteyksien ja pitkäjännitteisen politiikan myötä, ja Ohto Mannisen esittämä käsitys siitä, että Suomi selvitti juurta jaksain kaikki muut vaihtoehdot ennen Saksaan kiinnittymistä.
Kirjallisuutta

Eepos: Suomen historian käsikirja. WSOY. ISBN 951-0-27651-0
Korhonen, Arvi (nimettömänä): Finland and world war II.  (toim. John H. Wuorinen) Määritä julkaisija!
Korhonen, Arvi: Barbarossa-suunnitelma ja Suomi: Jatkosodan synty.  Porvoo:  WSOY, 1961.
Krosby, Hans Petter: Suomen valinta 1941.  Kirjayhtymä, 1967.
Upton, Anthony F.: Välirauha.  Kirjayhtymä, 1965.
Jokipii, Mauno: Jatkosodan synty: Tutkimuksia Saksan ja Suomen sotilaallisesta yhteistyöstä 1940–41.  Otava, 1987.  ISBN 951-1-08799-1
Visuri, Pekka: Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941. Docendo 2017. ISBN 978-952-29-1485-9
Aiheesta muualla

Jatkosodan harhautus.
Drivvedsteorin hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)