stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viktor Tsoi

Viktor Tsoi vuonna 1986
Viktor Tsoi venäläisessä kahden ruplan postimerkissä vuodelta 1999 (Michel 762, Scott 6548)
Viktor Robertovitš Tsoi (ven. Виктор Робертович Цой, kor. 빅토르 로베르토비치 초이, Biktoreu Robereutobicheu Choi) (21. kesäkuuta 1962 Leningrad, Venäjän SFNT – 15. elokuuta 1990 Ķesterciems, Latvian SNT) oli neuvostoliittolainen rockmuusikko. Hän oli Kino-yhtyeen keulahahmo, laulaja-lauluntekijä ja kitaristi.
Lapsuus ja nuoruus

Tsoi syntyi Leningradissa venäjänkorealaisen insinööri-isän Robert Maksimovitš Tsoin ja venäläisen liikunnanopettajaäidin Valentina Vasiljevna Gusevan ainoana lapsena. Tsoin isoisoisä Choi Yong-nam oli kotoisin Korean Sŏngjinistä, Hamgyŏngin maakunnasta.
Viktor pantiin 12-vuotiaana taidekouluun, jossa hän sai ensimmäiset kokemuksensa musiikkiyhtyeessä soittamisesta Maksim Paškovin kanssa. Opinnot eivät kuitenkaan edistyneet toivotulla tavalla, ja hänet määrättiin ammattikouluun, josta hän valmistui puusepäksi. Musiikkiharrastusta hän ei kuitenkaan jättänyt, vaan osallistui 1970-luvulla erilaisiin soittoprojekteihin, muun muassa vanhan koulukaverinsa Aleksei Rybinin kanssa Piligrimy-yhtyeessä.
1980-luvulle tultaessa Tsoi alkoi entistä enemmän viihtyä Leningradin punk-piirien johtavien vaikuttajien Maikin ja Svinin (suomeksi ″Sika”) kanssa. He saivat jonkinlaista kuuluisuutta järjestämissään epävirallisissa olohuonekonserteissa. Tsoi ja Rybin myös matkustivat Moskovaan ja osallistuivat rockvaikuttaja Artemi Troitskin järjestämiin yksityisiin punk-konsertteihin. Tällä matkalla Akvarium-yhtyeen Boris Grebenštšikov sattui näkemään Tsoin junassa soittamassa ja hakeutui hänen juttusilleen tarjoten nuorelle rokkarille apuaan. Grebenštšikov oli suuri nimi ja osa Neuvostoliiton rock-kermaa. Hänen kauttaan Tsoi pääsi piireihin ja tutustui maan johtaviin rokkareihin, muun muassa Sergei Kurjohiniin.
Uran alku

Vuonna 1981 Tsoi ja hänen kaksi toveriaan, Aleksei Rybin ja Oleg Valinski, perustivat yhtyeen nimeltään Garin i Giberboloidi, joka kohta pääsi legendaarisen Leningradin rock-klubin jäseneksi. Valinski joutui kohta armeijaan, mutta muut yhtyeen jäsenet alkoivat Grebenštšikovin johdolla nauhoittaa ensimmäistä albumiaan. Nauhoitus tapahtui oikeassa studiossa ja siihen osallistuivat kaikki Akvarium-yhtyeen jäsenet. Albumi nimeltään 45 ilmestyi seuraavana vuonna 1982. Yhteistyö Akvariumin kanssa jatkui koko vuosikymmenen ajan.
Syksyllä 1983 Tsoi hakeutui mielisairaalaan ja vietti siellä toista kuukautta. Näin hän välttyi asepalvelukselta ja sen jälkeen todennäköiseltä lähettämiseltä Afganistanin sotaan.
Kinosta tuli Venäjän musiikkihistorian tunnetuimpia populaarimusiikin esittäjiä. Se julkaisi 1980-luvulla useita levyjä ja esiintyi ahkerasti festivaaleilla ja konserteissa. Heistä tuli yksi rockin ”punaisen aallon” edustajista Yhdysvalloissa, mistä syystä heidän levyjään julkaistiin ja he tekivät konserttimatkan Yhdysvaltoihin.
Elokuvaura

Vuosikymmenen puolivälissä Tsoi laajensi uraansa myös elokuvan pariin. Aluksi hän esiintyi muutamissa harrastelijoiden lyhytfilmeissä ja myöhemmin kokopitkissä, kuten alma-atalaisen Nugmanovin elokuvassa Neula.[lähde? ]
Vuonna 1987 Tsoi esiintyi Sergei Solovjovin ohjaamassa neuvostoliittolaisessa elokuvassa Assa laulaen kappaleensa ”Peremen”.
Vuonna 1988 ilmestynyt Kino-yhtyeen albumi Gruppa Krovi (suom. ”Veriryhmä”) saavutti ilmiömäisen suosion, niin että alettiin puhua kinomaniasta. Menestys jatkui seuraavana vuonna ja Kinosta tuli superyhtye, joka veti aina täydet konserttisalit. Myös Tsoin roolisuoritukset elokuvissa alkoivat saada huomiota ja myös virallista tunnustusta.[lähde? ]
Yksityiselämä

Vuonna 1985 Viktor avioitui Marianna Igorevna Rodovanskajan kanssa, josta tuli Marianna Tsoi. He saivat poikalapsen, Aleksanderin eli Sašan.
Kuolema

Tsoin viimeinen konsertti oli Moskovassa, kuuluisassa Lužnikin hallissa heinäkuussa 1990. Sen jälkeen Tsoi vetäytyi Kasparjanovin kanssa kesämökille Latvian Jūrmalaan nauhoittamaan materiaalia uutta albumia varten.[lähde? ]
Matkalla viemään tehtyjä nauhoja Leningradiin Tsoi joutui liikenneonnettomuuteen 15. elokuuta 1990 Tukumsin lähellä sijaitsevassa Ķesterciemsissä, Latviassa. Tsoi kuoli välittömästi hänen ohjaamansa Moskvitš-henkilöauton ajauduttua vastaantulevien kaistalle ja iskeydyttyä päin linja-autoa. Tutkimusten mukaan Tsoi nukahti autoonsa. Hän ei ollut juonut alkoholia vähintään kahteen vuorokauteen ennen kuolemaansa, joten nukahtamisen arvellaan johtuneen ylirasituksesta.[lähde? ]
Yksi autossa ollut nauha pystyttiin pelastamaan, ja sillä olevat Tsoin lauluosuudet yhdistettiin yhtyetovereiden jälkeenpäin tekemiin soitinosuuksiin. Näin syntyneestä albumista Tšornyi albom (Чёрный альбом, suom. ″Musta albumi”) tuli Tsoin ja Kino-yhtyeen kaikkein suosituin levy.
Kuoleman jälkeen

Tsoi haudattiin Pietarin Bogoslovskojen hautausmaalle. Hautapaikasta tuli hyvin pian pyhiinvaelluskohde samaan tapaan kuin Jim Morrisonin haudasta Pariisissa.[lähde? ]
Tsoin kuoleman jälkeen suurin osa hänen musiikistaan julkaistiin uudelleen etupäässä teknisen laadun parantamiseksi. Näiden moskovalaisen Moroz-levy-yhtiön toteuttamien uudelleenjulkaisujen takana ja osittain tuottajana on ollut leski Marianna. Hän myös huolehti siitä, että levyllä esiintyneet muusikot ovat saaneet osansa niiden tuotosta. Tosin Marianna Tsoin ja entisten Kino-yhtyeen jäsenten välillä käytiin jopa oikeusriitoja Kinon kappaleiden tekijänoikeuksista . Marianna Tsoi on myös kirjoittanut yhdessä Rybinin kanssa Viktor Tsoista kirjan Totška otstšjota (Точка Отсчёта, suomeksi ″aloituspiste”). Hän puuhasi tälle patsasta Moskovan Arbat-kadulle. Hän myös toimi muiden pietarilaisten rock-artistien tuottajana ja edustajana. Marianna kuoli vuonna 2005 syöpään.[lähde? ]
Suomalainen tv-toimittaja Reijo Nikkilä teki Viktor Tsoista ja Kino-yhtyeen esiintymisestä harvinaisen filmireportaasin vuonna 1987 Moskovassa.
Suomeksi Tsoin tekstejä on kääntänyt muun muassa Akseli Kajanto. Myös joensuulainen Folkswagen-yhtye on kääntänyt ja levyttänyt muutaman Tsoin kappaleen. Vielä useampi on heidän keikkaohjelmistossaan venäjäksi laulettuna.
Vuonna 2012 muistettiin Tsoita hänen syntymänsä 50-vuotispäivän kunniaksi. Hakukoneyhtiö Google julkaisi kuvan Tsoin muistoseinältä sarjassaan Google Doodle.  Venäjällä julkaistiin hänestä kertova dokumenttielokuva, jonka lopussa hänen yhtyeensä jäsenet esittivät ennen julkaisemattoman kappaleen Ataman, jonka  lauluosuus oli otettu Tsoin juuri ennen kuolemaansa tekemältä demonauhalta.
Vuonna 2019 Viktor Tsoin poika Aleksandr Tsoi kokosi Kino-yhtyeen uudelleen sen viimeisen kokoonpanon kahdesta vielä elossa olleesta jäsenestä sekä uudesta rumpalista. Hän itse toimi uuden levyn sekä konserttien Kino v Sevkabele tuottajana. Yhtye alkoi esittää Tsoin vanhoja kappaleita ilman laulusolistia niin, että lauluosuudet otettiin Tsoin aikana tehdyilta digitoiduilta ääninauhoilta.
Kuoleman jälkeen > Musiikki sensuurin kohteena

Kino-yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluva Peremen! (suomeksi "Muutos", myös muodossa ″Haluan muutosta!”, ven. Хочу перемен!), jonka Viktor Tsoi esittää esimerkiksi kulttifilmi Assan (1987) loppukohtauksessa, joutui musiikkisensuurin kohteeksi Valko-Venäjällä vuonna 2011. Kappaleen julkinen esittäminen esimerkiksi radiossa kiellettiin. Tämä on synnyttänyt monenlaisia vastareaktioita. Esimerkiksi venäläisen television Ykköskanavan poliittista satiiria viljelevässä animaatiosarjassa Mult Litšnosti animoitu presidentti Lukašenka esittää Tsoin kappaleen ″sopivammin” sanoitettuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viktor Tsoi Wikimedia Commonsissa
Igor Karev 15.8.2020 "Tsoi nikogda ne vral". 30 let so dnja smerti lidera gruppy "Kino", aif.ru (venäjäksi)
Viktor Tsoi ihailijoiden hänen haudalleen pystyttämässä taulussa Pietarissa vuonna 1992.
Tsoin fanien ylläpitämä muistoseinä Moskovan Arbat-kadulla.
Vuokratyövoima

Työvoiman vuokraus on sopimukseen perustuvaa järjestelyä, jossa työvoimaa tarvitseva yritys (käyttäjäyritys) tekee sopimuksen toisen yrityksen (vuokrayritys) kanssa työntekijän vuokraamisesta vastiketta vastaan. Työnteko tapahtuu käyttäjäyrityksen johdon ja valvonnan alaisena. Vuokrausyrityksen ja käyttäjäyrityksen välillä on kahden elinkeinonharjoittajan välinen velvoiteoikeudellinen sopimussuhde. Vuokrayrityksestä käytetään myös nimitystä henkilöstöpalveluyritys. Vuokratyössä vuokrayritys on työntekijän työnantaja, mutta työ tehdään käyttäjäyritykselle.
Suomalaisen vuokratyövoiman välittäjien alku

Suomalaisen henkilöstöpalvelualan historian  alkuun kuuluvat kuuluvat jo toimintansa lopettanut henkilöstöpalvelualan yritys oli A 1 Temporary Help Service, joka perustettiin vuonna 1966[lähde? ] ja Eilakaisla Oy, joka on henkilöstöpalvelualalla Suomen toiseksi vanhin. Yhtiö aloitti toimintansa Nervanderinkadulla Helsingissä vuonna 1971.
Erityispiirteet

Vuokratyössä vuokrayritys on työntekijän työnantaja, mutta työ tehdään käyttäjäyritykselle. Tämä tarkoittaa työntekijän kannalta sitä, että työntekijä tekee työsopimuksen vuokrayrityksen kanssa, vaikka työntekopaikka on käyttäjäyrityksessä. Vuokrayritys maksaa työntekijän palkan ja hoitaa kaikki muutkin hänelle työnantajana kuuluvat velvoitteet. Käyttäjäyrityksen tehtävänä taas on ohjata ja opastaa työntekijää. Käyttäjäyritys myös valvoo työn tekemistä. Vuokratyössä työntekijältä ei saa periä mitään maksuja eikä hänen palkastaan saa vähentää palkkioita.
Vuokratyövoima Suomessa

Vuokratyön osuus Suomen kokonaistyövoimasta on noin 2,3 prosenttia (2021). Vuokratyötä tekeviä oli vuonna 2021 keskimäärin 50 000. Eniten vuokratyöntekijöitä oli toimialalla tukku- ja vähittäiskauppa, jossa heitä oli 10 000. Toimialaloilla teollisuus; sähkö-, lämpö-, vesi- ja jätehuolto ym. oli vuokratyöntekijöitä 7 000, kuten myös toimialalla kuljetus ja varastointi. Toimialalla majoitus- ja ravitsemistoiminta vuokratyöntekijöitä oli 4 000.
Yleisintä vuokratyö oli majoitus- ja ravitsemistoiminnan sekä kuljetuksen ja varastoinnin toimialoilla, joissa molemmissa vuokratyöntekijöiden osuus toimialan kaikista palkansaajista oli kuusi prosenttia. Kaikista vuokratyöntekijöistä naisia oli 55 % ja miehiä 45 % vuonna 2021.
Työvoimatutkimuksessa vuokratyötä tekevien määrää on tilastoitu vuodesta 2008 alkaen. Vuokratyöntekijöiden määrä on kasvanut vuodesta 2014 alkaen jonkin verran vuosittain. Vuodesta 2016 alkaen vuokratyöntekijöiden osuus palkansaajista on pysytellyt kahdessa prosentissa..
Kasvavat vuokratyövoimamarkkinat ovat tuoneet poliittiseen keskusteluun prekariaatti-termin, jolla tarkoitetaan tilapäisissä tai epätyypillisissä työsuhteissa työskentelevien ihmisten luokkaa. Suomessa toimi 1 585 vuokratyöyritystä vuonna 2019 . Suuri osa alan yrityksistä on hyvin pieniä.
Vuokratyövoima Suomessa > Vuokratyön arvostelua

Vuokratyövoimaa käytetään arvostelijoiden mukaan siksi, ettei se sido työnantajaa samalla tavalla kuin suorassa työsuhteessa, ja työntekijät ovat usein heikommassa asemassa kuin normaalissa työsuhteessa esimerkiksi työntekijän oikeuksien suhteen. Usein vuokratyötä tekevät opiskelijat ja vastavalmistuneet, joiden on vaikea löytää vakituista työtä kokemuksen puutteen vuoksi.
Vuokratyötä on arvosteltu muun muassa vuokratyösuhteessa esiintyvästä vastavuoroisuuden puutteesta työnantajan ja -tekijän välisessä työsuhteessa sekä tekijälle aiheutuvasta epävarmuudesta ja turvattomuudesta. Myös vakituiseen työsuhteeseen perustuvan työkulttuurin aseman pelätään heikentyvän työnantajien ja työntekijöiden vastakkaisten tavoitteiden vuoksi. Vuokratyöntekijä on ikään kuin kahden yrityksen välinen kauppatavara, eli työntekijä auttaa panoksellaan kahta yritystä: työn teettäjää ja vuokrafirmaa. Vuokratyö myös murentaa perinteistä työsuhdeturvaa, sillä se on yrittäjälle riskitöntä ja työntekijästä on helppo päästä eroon.
Vuokratyövoima Suomessa > Vuokratyö ja työsuhde

Vuokratyössä työsuhde sidotaan usein yksittäisen käyttäjäyrityksen toimeksiantoon. Tämä on laitonta, koska vuokratyödirektiivin mukaan toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset ovat vallitseva työsuhdemuoto. Asiasta on korkeimman oikeuden päätös vuodelta 2012, jonka mukaan pelkästään työ joka on vuokratyötä, ei oikeuta tekemään määräaikaista työsopimusta.
Vuokratyövoima Suomessa > Vuokratyön nykyaikaiset käsitykset ja hyödyt

Vaikka vuokratyöntekijöiden asema on historiallisesti kohdannut kritiikkiä, nykyaikainen näkemys henkilöstövuokrauksesta on monipuolistunut. Tuoreessa suomalaisessa tutkimuksessa, joka on esitelty Vuokramiehet.fi-sivustolla, osoitetaan, että henkilöstövuokraus tarjoaa sekä työntekijöille että yrityksille ainutlaatuisia etuja. Tämä sisältää muun muassa nopean työllistymisen, korkean työtyytyväisyyden ja monipuolisia urakehitysmahdollisuuksia. Lisäksi vuokratyöntekijöille tarjotaan usein sama palkka ja edut kuin suoraan yrityksen palkkaamille työntekijöille. Nämä seikat kumoavat yleisiä ennakkoluuloja ja osoittavat, että henkilöstövuokraus voi olla kestävä ja tyydyttävä työskentelymuoto nykyaikaisilla työmarkkinoilla.tarvitaan parempi lähde
Vuokratyöyrityksen toiminta

Vuokratyöyritysten, joita kutsutaan myös henkilöstöpalveluyrityksiksi, ansaintalogiikka perustuu siihen, että ne laskuttavat asiakkaaltaan vuokratyöntekijälle maksettavan palkan lisäksi tietyn suuruisen välityspalkkion. Palkkiolla katetaan toiminnan kuluja ja tehdään voittoa. Se lasketaan yleensä prosenttiosuutena vuokratyöntekijän palkasta. Laskentatapa vaihtelee: Jotkut vuokratyöyritykset käyttävät palkkionsa määrittämiseen kerrointa, joka on toimialasta ja sen työehtosopimuksesta (TES) riippuen esimerkiksi 1,65–1,95. Toiset taas hinnoittelevat työnsä tapauskohtaisesti muun muassa sen mukaan, kuinka hankalaa asiakkaan tilaaman työvoiman hankkiminen on.
Aiheesta muualla

Lista henkilöstöpalveluyritysten liiton jäsenyrityksistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Keskusteluja vuokratyöstä: Vuokratyön diskursiivinen rakentuminen Suomessa (väitös)
Vuokratyön mielikuva muokattiin työntekijän riistosta yksilölliseksi työmarkkinavaihtoehdoksi. (Liisa Lähteenmäen väitös) Turun yliopisto.  2013. Arkistoitu 29.4.2013.
Vertailusivusto Suomessa toimivista henkilöstöpalvelualanyrityksistä
WOW64

WOW64 (Windows On Windows 64-bit) on Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän 64-bittisissä versioissa oleva emulaattori, jolla 32-bittisiä ohjelmia voidaan edelleen suorittaa. Ohjelma toimii rajapintana 32-bittisen ja Ntdll.dll kirjaston ja käyttöjärjestelmän ytimen välillä kaapaten järjestelmäkutsut.
WOW64 koostuu seuraavista komponenteista:
Wow64.dll toteuttaa emulaation ytimen ja liitäntäkohdat Ntoskrnl.exe-toiminnoille
Wow64win.dll liitäntäkohdat Win32k.sys toiminnoille
(x86) Wow64Cpu.dll x86-tuki ohjelmien ajamiseen x86-64-suorittimella
(Itanium) IA32Exec.bin ja Wowia32x.dll
(ARM64) xtajit.dll ja wowarmw.dll
Käynnistysvaiheessa Wow64.dll lataa x86-version Ntdll.dll:stä ja alustaa sen, joka lataa tarvittavat 32-bittiset kirjastot. Jotkin kirjastoista ovat muokattuja versioita ja toimivat eri tavalla koska jakavat muistia 64-bittisten komponenttien kanssa. 32-bittisten ohjelmien tapaa kutsua ytimen järjestelmäkutsuja on muokattu, jolloin suoritin vaihdetaan 64-bittiseen moodiin ja takaisin järjestelmäkutsun jälkeen.
Aiheesta muualla

Running 32-bit Applications (englanniksi)
Woodlands Church

| Woodlands Church |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  kristinusko
Perustettu:  1993
Johtava pastori:  Kerry Shook ja Chris Shook
Pääkirkko:  The Woodlands, Texas
Jäseniä:  n. 18 385 /vko (2019)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Woodlands Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee The Woodlandsin kaupungissa Texasssa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 18 400 viikoittaista kävijää. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain 18. suurin megakirkko vuonna 2019.
Seurakunta on perustettut vuonna 1993. Seurakunnan alkuperäinen nimi oli Fellowship of the Woodlands. Seurakunnan perustajia ja johtajia ovat Kerry Shook ja Chris Shook.
Yorick

Yorick on numeerinen ohjelmointikieli, jota käytetään esimerkiksi kaavioiden piirtoon. Se on syntaksistaan johtuen nopea, vaikka sitä käytetään ainoastaan tulkin kanssa. Sen syntaksi on tehokas ja tukee muun muassa N-ulotteisia taulukoita. Yorick julkaistiin vuonna 1996.
Linkkejä

Yorick Sourceforge.net:ssa
Wybrand Hendriks

| Wybrand Hendriks |
| --- | --- |
 Wybrand Hendriksin itsestään maalaama omamuotokuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 1744 Amsterdam, Alankomaat
Kuollut: 1831 Haarlem, Alankomaat
Ammatti:  taidemaalari
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Interieur met slapende man en kousenstoppende vrouw (1820)
Interieur met slapende man en kousenstoppende vrouw (1820)
Wybrand Hendriks (1744–1831) oli alankomaalainen taidemaalari.
Hendriks syntyi Amsterdamissa ja sai koulutuksensa maalari Johannes Remmersiltä. 1780-luvulta alkaen hän toimi Teylers Stichting -säätiössä ja asui useita vuosia Haarlemissa säätiön Fundatiehuisissa. Hendriks oli säätiön taidekokoelman kuraattori ja hän matkusteli ympäri Alankomaita keräten teoksia taidekokoelmaan. Hendriks oli myös mukana Ruotsissa ostamassa teoksia Kristiina I:n kokoelmista sekä piirustuksia Michelangelolta ja Rafaellolta. Hendriksin hankkima kokoelma on nykyisin osa Teylersin museon ydintä.
Taiteen keräämisen ohella Hendriks maalasi myös itse ja teki useita teoksia muun muassa Teylersin museon lähistöllä. Hendriks maalasi sekä sisätiloissa että kaupunkimaisemia. Parhaiten Hendriks tunnetaan kuitenkin muotokuvistaan ja hänen tunnetuin työnsä on vuodelta 1820 oleva Interieur met slapende man en kousenstoppende vrouw, jossa on nukkuva mies sekä sukkaa parsiva nainen.
Hendriks toimi myös Haarlemin kaupunginvaltuustossa ja oli yksi Batavian vallankumousliikkeen tukijoista. Vuonna 1775 Hendriks meni naimisiin Agatha Ketelin kanssa. Ketel oli Anthonie Palthen leski ja kuoli vuonna 1802. Vuonna 1806 Hendriks meni uudelleen naimisiin Geertruid Harmsenin kanssa, mutta Harmsen kuoli vuonna 1817. Hendriks itse kuoli vuonna 1831 86-vuotiaana Haarlemissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wybrand Hendriks Wikimedia Commonsissa
Inkilän kartano

| Inkilän kartano |
| --- | --- |
Osoite:  Inkilänhovintie 130, Juva
Sijainti:  Inkilä, Juva
Koordinaatit:  61.7588°N, 27.6271°E
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Inkilän kartano eli Inkilänhovi on Juvalla Inkilän kylässä sijaitseva entinen rusthollitila. Kartanon nimi tulee tilan 1600-luvun puoliväliin saakka omistaneista Inkisistä. Kartanon koko oli 1 085 hehtaaria vuonna 1810 ja vuonna 1830 siihen kuului 14 torppaa.
Inkilän omisti vuodesta 1643 pistooliseppä Tuomas Juhonpoika. Hänen perikunnaltaan tila siirtyi vuoden 1700 tienoilla kornetti Fredrik Lemkelle ja sitten 1710-luvulla vänrikki Karl Johan Tawastille. Kartanon isäntinä olivat 1700-luvun puoliväliin saakka Tawastin sukuun avioituneet kapteeni Mikael Lunden ja kapteeni Kristian Wahl. 1700-luvun jälkipuoliskolla Inkilän omisti ensin kapteeni Karl Henrik Lunden ja sitten Juvan kirkkoherran Henrik Poppiuksen leski Katariina Poppius. Seuraava omistaja oli varatuomari Daniel Poppius 1805–1835. Poppiuksen perikunnalta kartanon osti 1847 kersantti Karl Miller, jonka suvun omistuksessa kartano oli 1970-luvulle saakka.
Inkilän kartano oli talvisodan loppuvaiheessa päämajan käytössä ja marsalkka Mannerheim asui siellä kahden viikon ajan. 1970-luvulla kartanon osti oopperalaulaja Martti Talvela ja hänen kuoltuaan 1989 kartanon omistaa Talvelan tytär Johanna miehensä Severi Hirvosen kanssa.
Kartanon nykyisen kivisen päärakennuksen rakennutti kersantti Karl Miller vuonna 1853 entisen lautakattoisen puisen päärakennuksen tilalle. Päärakennus korotettiin kaksikerroksiseksi ja sitä jatkettiin puisella jatko-osalla vuonna 1892. Päärakennus on entisöity 1980-luvun alussa. Kartanon pihapiirin rakennuksiin kuuluu väentupa, vuonna 1882 rakennettu navetta ja useita ulkorakennuksia. Kartanon huvimaja on purettu ja lampolarakennus paloi 1989.
Horo (Verhneviljuiskin ulus)

| Хоро (Horo) |
| --- | --- |
 Koordinaatit: 63°53′N, 120°57′E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Sahan hallinnollinen jako:  Verhneviljuiskin ulus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  Maalaiskunta (nasleg)
 – Kylähallinnon johtaja:  Ivan Ivanovitš Tarasov
Väkiluku (2001):  1 205
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Postinumero:  678233
Suuntanumero(t):  +7(41133)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Horo (ven.  ja jak. Хоро), aikaisemmin Bulgunnjahtah (ven. Булгунняхтах) on nasleg ja sen keskuskylä Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Horon kylä sijaitsee 15 kilometriä piirikeskuksesta Verhneviljuiskista pohjoiseen.
Yordy Reyna

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Yordy Reyna Serna
Syntymäaika: 17. syyskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Chiclayo, Peru
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 169 cm
Seura
Seura: FC Red Bull Salzburg
Pelinumero: 15
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011-13 | Alianza Lima | 49 | (12) |
| 2013- | Red Bull Salzburg | 4 | (0) |
| 2013-14 | → FC Liefering (laina) | 18 | (1) |
| 2014-15 | → SV Grödig (laina) | 19 | (11) |
| 2015 | → RB Leipzig (laina) | 13 | (1) |
Maajoukkue
| 2013- | Peru | 13 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. heinäkuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. heinäkuuta 2015.
José Yordy Reyna Serna (17. syyskuuta 1993, Chiclayo) on perulainen jalkapalloilija. Hän edustaa FC Red Bull Salzburgia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Reyna aloitti ammattilaisuransa Alianza Lima vuonna 2011. Hän pelasi Alianzassa heinäkuuhun 2013 asti. Hän pelasi Alianzassa 49 ottelua tehden 12 maalia. Heinäkuussa 2013 Reyna siirtyi FC Red Bull Salzburgiin 1,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi ensimmäisellä kaudella neljä ottelua tekemättä yhtään maalia. Hän siirtyi lainalle SV Grödigiin heinäkuussa 2014 ja teki seuralle 11 maalia 19 ottelussa. Tammikuussa 2015 hän siirtyi lainalle RB Leipzigin, jossa teki yhden maalin 13 ottelussa. Hänen lainansa Leipzigissa päättyi kesäkuussa 2015.
Reyna pelasi ensimmäisen ottelunsa Perun maajoukkueessa 22. maaliskuuta 2013 Chileä vastaan Jalkapallon vuoden 2014 MM-kilpailujen karsinnoissa. Hän pelasi myös vuoden 2015 Copa Américassa neljä ottelua. Reyna on pelannut maajoukkueessa 13 ottelua tehden niissä kaksi maalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yordy Reyna Wikimedia Commonsissa
Yoonie Han

Yoonie Han
Yoonjung "Yoonie" Han (hangul: 한윤정; hanja: 韓侖廷; uudistettu latinisaatio: Han Yun-jeong; s. 12. tammikuuta 1985) on eteläkorealainen pianisti.
Han teki ensimmäisen solistisen esiintymisensä Soulin filharmonikkojen kanssa Soulin taidekeskuksessa 13-vuotiaana. Hänet palkittiin kansallisessa musiikkikilpailussa Etelä-Koreassa vuonna 2001. Etelä-Korean kulttuuriministeriö valitsi hänet "lupaavimmaksi nuoreksi esiintyjäksi". Han sai kandidaatin arvon Curtis Institute of Musicista, musiikin maisterin arvon Juilliard Schoolista ja tohtorin arvon Stony Brook Universitysta. Hän on kiertänyt lukuisten eurooppalaisten, pohjoisamerikkalaisten ja aasialaisten orkesterien solistina. Hän on myös pitänyt resitaaleja muun muassa Berliinin filharmoniassa, Concertgebouwissa, Lincoln Center for the Performing Artsissa ja Carnegie Hallissa.
Han voitti Gaon-musiikkipalkinnon vuonna 2009. Lisäksi hän on voittanut ensimmäiset palkinnot muun muassa Washingtonin kansainvälisessä pianokilpailussa, World Piano Competitionissa ja Kansainvälisessä Tzína Bacháouer -pianokilpailussa. Han eteni finaaliin vuoden 2007 Maj Lind -pianokilpailussa. Hänen ensimmäisenä albuminaan ilmestyi Romantic Piano (Concert Artists Guild) vuonna 2013. Myöhemmin hän on levyttänyt Steinway Recordsille ja Universal Music Groupille. Han on Steinway-artisti.
Han perusti Gloriosa-nimisen pianotrion, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2019. Hän on perustanut myös Istanbulin kansainvälisen pianofestivaalin ja toiminut sen taiteellisena johtajana. Han on opettanut Bilkent-yliopistossa, Hongkongin baptistisessa yliopistossa ja New York University Shanghaissa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)