Suomi 1940-luvulla
Kirjallisuus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Olemme kuin Golgatalla, jonne on pystytetty monta huojuvaa ristiä...” | ” |
– Lainaus Eino Hosian romaanista Tuliholvin alla
Toisen maailmansodan aikana elämä oli hyvin rajattua, moni asia oli kielletty tai niistä oli pula. Vastapainoksi suomalaisen taiteen merkitys korostui. Välittömästi sodan jälkeisinä vuosina Suomen taide-elämä oli konservatiivista, uudet tuulet alkoivat puhaltaa hiljalleen 1950-luvun alussa. Uusia kustantamoita perustettiin vuonna 1945 poikkeuksellisen paljon, samaten uusia kirjoja julkaistiin runsaasti enemmän kuin sotaa edeltävänä aikana. Suomessa aiemmin heikosti tunnettua maailmankirjallisuutta alettiin kääntää suomen kielelle.
Kirjamarkkinat olivat tarjontalähtöiset: kirjakauppiaille saneltiin, kuinka monta kappaletta kutakin teosta he saivat ostaa. Painokset myytiin nopeasti loppuun. Normaaliin, kysyntälähtöiseen tilanteeseen palattiin 1950-luvun alussa, kun säännöstely oli hellittänyt, ja muitakin tuotteita alkoi saada kortitta.
Sota-ajan kuuluisimpia kirjallisia teoksia on Yrjö Jylhän talvisota-aiheinen runokokoelma Kiirastuli. Pentti Haanpään romaani Korpisotaa on niin ikään aikakautensa mestariteoksia. Erkki Palolammen avainromaani Kollaa kestää summasi sota-ajan tuntoja, ja sen nimestä on tullut sanonta.
Viljo Sarajan Lunastettu maa voitti välirauhan aikana järjestetyn kilpailun parhaasta talvisotaa kuvaavasta romaanista. Teos kiellettiin 1944, kielto poistettiin 1958. Haanpään Korpisotaa voitti samaisessa kilpailussa kolmannen palkinnon. Toiseksi tuli Eino Hosian Tuliholvin alla, joka kuvasi "sodan uutta todellisuutta", jossa määräävät aivan toiset lait kuin menneessä rauhanajan maailmassa. Kesällä 1944 ilmestynyt Yrjö Kokon Pessi ja Illusia oli eräs aikakauden menestyskirjoja.
Olavi Paavolaisen 1946 julkaistu sotapäiväkirja Synkkä yksinpuhelu otettiin kriittisesti vastaan. Paavolaisen epäiltiin väärentäneen sotapäiväkirjamerkintöjään; myöhemmin hänen teoksensa autenttisuutta ei kiistetty, ja hän sai Eino Leinon palkinnon vuonna 1960. Brita Polttilan mukaan eräs syy Paavolaisen kokemaan syrjintään saattoi olla se, että häntä pidettiin vasemmistolaisena. Polttila mainitsee myös Paavolaisen ja Hertta Kuusisen rakkaussuhteen erääksi antipatioita herättäneeksi tekijäksi.
1940-luvun jälkipuoliskon keskeisiä esikoiskirjailijoita oli Aila Meriluoto, jonka Lasimaalaus (1946) sai harvinaisen lämpimän vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta. Sirkka Seljan naivistinen ja vapaarytminen läpimurtoteos Taman lauluja julkaistiin 1945. Aaro Hellaakoski ja P. Mustapää tekivät paluun suomalaisen runouden huipulle sodan jälkeen. P. Mustapään (oik. tutkija Martti Haavio) keskeinen runokokoelma Jäähyväiset Arkadialle ilmestyi 1945. Runoilijoista Elvi Sinervo ja Arvo Turtiainen loivat parhaat teoksensa sodan jälkeen.
Eino Leinon Seura perustettiin 1947.
Mika Waltari kirjoitti sotavuosina peräti yhdeksän kirjaa. Talvisotaa käsittelevä Antero ei enää palaa (1940) oli yksi merkittävimmistä Waltarin sota-ajan romaaneista. Muista hänen sota-ajan teoksistaan mainittakoon historialliset romaanit Kaarina Maununtytär (1942) ja Tanssi yli hautojen (1944). Viimeksi mainitun nimi voitiin nähdä viittauksena siihen, että sotaoloissa tanssimista pidettiin paljolti sopimattomana 'tanssina yli hautojen' miesten kaatuessa taisteluissa ja surun kohdatessa omaisia kotirintamalla. Suomessa sovellettiin sota-aikana julkisten tanssien kieltoa, jota toisaalta rikottiin elvyttämällä historiallinen nurkkatanssiperinne.
Sodan jälkeisen ajan ja koko suomalaisen kirjallisuuden kestävimpiä teoksia on Waltarin Sinuhe egyptiläinen, joka tapahtumapaikoistaan ja -ajastaan huolimatta on yhteenveto sotavuosien Suomesta ja Suomen tilasta hävittyjen sotien jälkeen. Sinuhe oli myös kansainvälinen menestys, eritoten Yhdysvalloissa. 1940-luvun lopulla ilmestyivät Waltarin järkälemäiset historialliset romaanit Mikael Karvajalka ja Mikael Hakim.
Satukirjailija ja taidemaalari Tove Janssonin Muumit näkivät päivänvalon sodan jälkeen. Muumipeikko ja pyrstötähti, Vaarallinen juhannus, Taikatalvi sekä Muumipappa ja meri julkaistiin 1946–1970. Muumiperheen sanomana oli "lempeä vapaus" ja "erilaisuuden kunnioittaminen".