stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirotun kirjan vartija
Sisältö

Heikki Nevala: ”Metsän lapset”
Anne Leinonen: ”Riimiluhdan vainajat”
Johanna Sinisalo: ”Me vakuutamme sinut”
Tarja Sipiläinen: ”Jäinen kuolinnaamio”
Markus Harju: ”Ahdin temppeli”
Shimo Suntila: ”Kirotun kirjan vartija”
Jussi K. Niemelä: ”Rakkauden kesä”
Samuli Antila: ”Runonkerääjä”
Jani Kangas: ”Kyptozoologi”
Lucilla Lin: ”Pirunvuori”
Jussi Katajala: ”Crescendo”
Erkka Leppänen: ”Pohjantähden lähetti”
S. Albert Kivinen: ”Cthulhun suojatti”
Harri Linnera: ”Ylitys”
Vesa Sisättö: ”Kun taata Tsathogguan ampui”
Emilia Karjula: ”Kokemäen paholaissammet”
Boris Hurtta: ”Kolmen jumalan kumartaja”
Vastaanotto

Nörttityttöjen arvostelussa Reetta Järvenpää kehuu Kirotun kirjan vartijaa. Hänestä sen novellit ovat monipuolisia ja mukana on sekä Lovecraft-pastisseja että Cthulhu-kauhua omista lähtökohdistaan luovia novelleja. Kumpikin lähestymistapa on toimiva, eikä kirja ala toistaa itseään. Suomi on toimiva miljöö lovecraftilaiselle kauhulle, ja tarinoissa tuodaan esiin monia eri teemoja, kuten sukupuoli-identiteetti sekä vanhemmuus ja perhe. Kokoelman paras novelli on Sinisalon ”Me vakuutamme sinut”, jonka 1990-luvun laman ”sekavia ja epätoivoisia tunnelmia” kuvaava tarina on edelleen ajankohtainen. Järvenpään mielestä Kirotun kirjan vartija on ”mainio kauhukokoelma ja erinomainen kunnianosoitus H. P. Lovecraftille”.
Kirjavinkit-sivuston Mikko Saari pitää kokoelmaa onnistuneena. Materiaali on monipuolista ja mukana on sekä perinteisiä Cthulhu-tarinoita että omaperäisempiä novelleja, kuten Vesa Sisätön humoristinen ”Kun taata Tsathogguan ampui”. Suomalainen miljöö tuo Saaren mukaan ”hyvää bonusta tarinoihin”.
Nousu-verkkolehden Aleksi Vaittinen toteaa Kirotun kirjan vartija -arvostelussaan, että ”Lovecraftin teoksia nuorena ahmineelle fanille Suomeen sijoittuvat tarinat ovat yhtä herkkua”. Novellien taso vaihtelee hyvästä erinomaiseen ja lukija jää kaipaamaan lisää. Vaikka novellit ovat temaattisesti samanlaisia, niiden tarinat ja tapahtumat ovat erilaisia, ja Lovecraft-viittaukset ovat kekseliäitä.
Kieleke-lehden Atte Huhtalan mukaan Kirotun kirjan vartija on ”kotimaisen kauhuvuoden merkkiteos”. Hänestä erot kirjailijoiden tyylissä tuovat kokoelmaan kaivattua vaihtelua, mutta näkyvät myös epätasaisena laatuna. Novellit ovat tyylilajiin sopivasti esikuvalleen uskollisia, mutta suomalainen miljöö tuo niihin ”aidosti raikkaan näkökulman”. Parhaiten hän uskoo kirjan sopivan Lovecraft-harrastajille.
Kilpinen (Viitasaari)

| Kilpinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  62°55′34″N, 25°44′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskupuro:  Kilpispuro Niinijokeen 
Järvinumero:  14.424.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  145,2 m  
Pituus:  310 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,734 km  
Pinta-ala:  2,674 ha  
Tilavuus:  0.000070 km³ 
Keskisyvyys:  2,6 m  
Suurin syvyys:  5,1 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKilpinen 
Kilpinen  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Korppiskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 310 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 69 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 5,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Niinijoen valuma-alueeseen (14.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 145,2 metriä mpy.
Klaw

| Klaw |
| --- | --- |
 Klaw, äänen mestari
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four volume 1 #53 (1966)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Ulysses Klaue
Status:  Elossa, mutta toimintakyvytön
Ryhmäsidokset:  Kauhuneloset, Pahuuden Mestarit, Tohtori Doom
Voimat:  Audiokineesi eli äänenhallinta
Klaw (esiintynyt Suomessa myös nimellä Klang) on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Fantastic Four -lehden numerossa 53 (1966). Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby.
Klaw esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa Ihmesarjan numerossa 4 (1967), silloin nimellä Klang.
Historia

Ulysses Klaue oli Paroni Struckerin alaisuudessa työskennelleen eversti Firtz Klauen poika. Eversti lähetettiin Wakandaan selvittämään sen salaisuudet. Toisen maailmansodan jälkeen hän muutti takaisin Belgiaan, minkä jälkeen hän englantilaisti nimensä "Klawiksi" ja kertoi pojalleen tarinoita Wakandasta.
Ulysses Klaw itse oli tiedemies, joka tutki äänen vaikutusta ympäristöön. Tarkempaan tutkintaan hän olisi tarvinnut vibranium-nimistä ainetta, jota löytyi Afrikasta, Wakandasta. Klaw puhui Wakandan johtajan T’Chakan (Mustan Pantterin isä) kanssa vibraniumin myymisestä Klawille. T’Chaka ei kuitenkaan suostunut ja Klaw lähti pois Afrikasta.
Klaw hyökkäsi kuitenkin Wakandaan apuriensa kanssa ja seuranneessa taistelussa T’Chaka sai surmansa. T’Chakan poika T’Challa tuhosi kuitenkin Klawin oikean käden ja tämä pakeni takaisin kotimaahansa.
Klaw amputoi oikean kätensä ja sijoitti sen paikalle äänitykin. Klaw hyökkäsi jälleen Wakandaan ja sai vastaansa T’Challan eli Mustan Pantterin sekä Ihmeneloset. Wakandasta löytyi kone jonka voimanlähteenä toimi vibranium. Klaw hyppäsi koneeseen ja ulos tuli äänestä koostuva olento, joka otti nimekseen Klaw. Klaw pakeni jälleen ja aloitti rikollisen uransa taistelemalla yleensä Mustaa Pantteria, Ihmenelosia sekä Dazzleria vastaan.
Voimat & varusteet

Klawilla on suuret fyysiset voimat, joiden avulla hän kykenee (kehon ollessa täysin latautunut) nostamaan noin viisi tonnia.
Klawin todellinen voima on kuitenkin audiokineesi, eli äänenhallinta. Koska Klaw koostuu kiinteästä äänestä, hänellä on lukuisia ääneen liittyviä superkykyjä. Klaw ei ruumiinsa vuoksi tarvitse lainkaan unta tai ruokaa, eikä häntä voi vahingoittaa esimerkiksi taudeilla, hapenpuutteella, tavallisilla haavoilla tai voimakkailla iskuilla (vaikka tarpeeksi voimakas tällainen saattaakin Klawin tajuttomaksi – isku aiheuttaa tällöin vastataajuuden, joka rikkoo hänen kehonsa harmonian).
Salattujen Sotien aikana Tohtori Doom esimerkiksi leikkeli Klawin ruumiin palasiksi toimenpiteen Klawia satuttamatta. Palaset voidaan sulauttaa takaisin toisiinsa vain antamalla niiden koskettaa toisiaan. Klaw kykenee kuitenkin koskettamaan asioita, koska hänen kehonsa on osittain kiinteä. Ainoa keino tuhota Klaw on asettaa hänet tilaan, jossa ääniaallot eivät etene. Näin Klaw katoaisi. Hän ei kuitenkaan itse kykene muuttumaan takaisin alkuperäiseen tilaansa.
Klaw kykenee luomaan ruumiistaan ääniaaltoja erilaisiin tarkoitusperiinsä luomansa äänimuuntajan kautta. Hän voi luoda niin kovaäänisiä ääni-iskuja (maksimi 170 desibeliä – tarpeeksi kuurouttamaan) kuin myös ohjata ääniä keskitetyiksi ääniaalloiksi (vastaa noin 1 350 kg TNT:ia). Hän voi myös luoda kolmiulotteisia, liikkuvia ääni/massakonstruktioita, jotka voivat muistuttaa monimutkaisiakin – kuten eläviä, muotoja. Hän muovaa ja animoi luomuksiaan mielensä voiman avulla. Luomukset kestävät vain niin kauan kuin Klaw haluaa niiden kestävän (tosin luomuksilla ei ole läheskään samaa kestävyystasoa kuin niiden herralla).
Klawin suurin heikkous on vibranium, metalli, joka aikaansai hänen muutoksensa ääniaalto-olioksi. Koska vibranium imee kaikenlaisia energiamuotoja (myös äänienergiaa), sen saattaminen kosketuksiin Klawin kanssa saa hänen kehonsa muuttumaan epävakaiseksi ja lopulta hajoamaan.
Klaw käyttää käteensä kiinnitettyä, molybdeeniteräksestä tehtyä äänimuuntajaa. Sen avulla hän voi ohjata paremmin luomiaan ääniaaltoja. Laite on kiinnitetty hänen kehoonsa toistaiseksi tuntemattomin keinoin vaikkakin näyttää siltä, että nykyään myös itse muuntaja koostuu samasta äänisubstanssista kuin Klaw itsekin.
Muut mediat > Televisiosarjat

Klaw esiintyi vuoden 1967 Fantastic Four -sarjassa ääninäyttelijänään Hal Smith.
Klaw esiintyy yhdessä vuoden 1994 Ihmeneloset -sarjan jaksossa ääninäyttelijänään Charles Howerton.
Muut mediat > Elokuvat

Ulysses Klaue esiintyy vuoden 2015 elokuvassa Avengers: Age of Ultron Etelä-Afrikassa toimivana rikollisjohtajana ja Tony Starkin vanhana tuttavana ajoilta, jolloin Stark-yhtiöt vielä kauppasivat aseita. Hän oli myös varastanut Wakandasta vibraniumia ja kaupannut sitä Ultronille. Mutta Klauen verrattuaan Ultronia muihin Starkin luomuksiin, raivostunut Ultron katkaisi häneltä käden. Häntä näyttelee elokuvassa Andy Serkis.
Andy Serkis palasi Ulysses Klaue’n rooliin vuonna 2018 elokuvassa Black Panther. Hän on asentanut itselleen wakandalaiseen teknologiaan perustuvan tekokäden, johon kuuluu äänikanuuna. Hän oli vuonna 1992 tehnyt yhteistyötä Wakandan kuningas T’Chakan veljen N’Jobun kanssa ryöstääkseen vibraniumia. Nyt hän ryösti myös vibraniumista tehtyjä esineitä eri puolilta maailmaa ja teki hetkellisesti yhteistyötä N’Jobun pojan, N’Jadakan / Erik ”Killmonger” Stevensin, kanssa, jolla oli omia syitä vihata Wakandaa. Klaue pidätetään Busanissa, jossa Everett Ross ja T’Chakan poika T’Challa kuulustelevat häntä. Lopulta Killmonger tappaa Klauen ja toimittaa hänen ruumiinsa Wakandaan päästäkseen T’Challan ja kylänvanhimpien puheille.
Klaus-Peter Hildenbrand

| Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Länsi-Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 5 000 m |  |
Klaus-Peter Hildenbrand (s. 11. syyskuuta 1952, Dörrebach) on saksalainen entinen kestävyysjuoksija.
Hildenbrandin suurin saavutus on olympiapronssi Montrealin olympialaisten 5 000 metrin juoksussa. 181-senttinen ja kilpailuvuosinaan 70-kiloinen Hildenbrand voitti urallaan 5 000 metrin Länsi-Saksan mestaruuden vuosina 1975 ja 1976 ja 10 000 metrin juoksun Länsi-Saksan mestaruuden vuonna 1976. Lisäksi hän voitti pronssia 5 000 metrillä 1973 ja 1980 sekä 10 000 metrillä vuonna 1980.
Hildenbrandin ennätys 3 000 metrin juoksussa on 1. toukokuuta 1976 Kölnissä juostu 7.47,8, jolla hän on Saksan tilastossa seitsemästoista.  5 000 metrillä hänen ennätyksensä on 5. heinäkuuta 1976 Tukholmassa juostu 13.13,69, jolla hän on Saksan tilastossa kuudentena.  10 000 metrillä hänen ennätyksensä on 24. toukokuuta 1980 Göttingenissä juostu 28.20,8, jolla hän on Saksan tilastossa kolmaskymmenes.
Kolmijokisenlammi (itäinen)

| Kolmijokisenlammi (itäinen) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°57′10″N, 23°56′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  oja Patamonlammiin 
Järvinumero:  35.285.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  138,4  m 
Rantaviiva:  0,716 km 
Pinta-ala:  1,883  ha 
 fiKolmijokisenlammi (itäinen) 
Kolmijokisenlammi (itäinen)  (karttanimenä Kolmijokisenlammit) on itäisempi kahdesta Kanta-Hämeessä Tammelan Patakankaalla sijaitsevista samankokoisista järvistä.
Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueella. Valuma-alue jaettiin neljännessä jakovaiheessa vielä Tarpianjoen yläosan valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 138,4 metriä meren pinnan yläpuolella ja se on yhdysojan vuoksi samalla korkeudella läntisen Kolmijokisenlammin kanssa. Lampeen laskee kaksi muutakin ojaa, jotka tuovat ojiteun suon kuivatusvesiä siihen. Lammen laskuoja lähtee pohjoiseen, jossa se laskee metrin pudotuksella 200 metrin päässä Patamonlammiin. Lampi on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Rimmilän ja Lautaportaan yhdistävältä tieltä.
Klavinetti

Hohner D6 -klavinetti
Klavinetti on kosketinsoitin, jonka suunnitteli saksalainen Ernst Zacharias 1960-luvun puolivälissä. Hän patentoi keksintönsä vuonna 1966. Periaatteessa klavinetti on sähköisesti vahvistettu klavikordi. Ääni tuotetaan pitkälti samalla lailla kuin sähkökitaralla. Klavinetin kirkas staccatomainen soundi on erityisen käytetty funk- ja rockmusiikissa. Tunnetuin klavinettien valmistaja lienee Hohner.
Tunnetuimmat Hohnerin Clavinet-mallit ovat I, II, L, C, D6 ja E7. Useimmat mallit ovat viisioktaavisia (60 kosketinta). Kutakin kosketinta kohden on yksi kieli, ääniala ulottuu F1:sta E6:een.
Hohner Clavinet D6:n soundi tuli suurelle yleisölle tutuksi Stevie Wonderin kappaleen ”Superstition” myötä.
Klavinetin tekniikka

Kuhunkin koskettimeen on kiinnitetty pieni kumivasara. Kosketinta painettaessa kumivasara koskettaa kieltä. Kun kosketin vapautetaan, kielen päässä oleva kangaspala laskeutuu kielen päälle lopettaen kielen värähtelemisen.
Useimmissa malleissa on kaksi äänikelaa kullekin kielelle, toiset kielten yläpuolella ja toiset alapuolella. Soittimessa olevan kytkimen avulla soittaja voi valita, kumpia mikrofoneja haluaa käyttää.
Clavinet I- ja II-malleja vaivanneet äänen kierto-ongelmat poistuivat D6-mallin myötä, joka julkaistiin vuonna 1971. D6-mallissa oli 15 eri filtteriasetusta, neljä mikrofonien asetusta ja demppaustoiminto kielille.
Tunnettuja klavinetin soittajia

Stevie Wonder
Led Zeppelin
Billy Preston
Dr. Emmett
Herbie Hancock
Muita Hohnerin tuotteita

Cembalet
Pianet
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klavinetti Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusoppi

| Kirjallisuuden sanakirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Yrjö Hosiaisluoma
Kansitaiteilija:  Heikki Kalliomaa
Kieli:  suomi
Genre:  kirjallisuudentutkimus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  1071
ISBN:  951-0-27401-1

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
| Kirjallisuusoppi Aapisesta äänirunoon |
| --- | --- |
Kansitaiteilija:  Tarja Kettunen
Kustantaja:  Avain
Julkaistu:  2016
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  1120
ISBN:  978-952-304-107-3

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kirjallisuusoppi. Aapisesta äänirunoon on kirjallisuudentutkija Yrjö Hosiaisluoman teos, joka sisältää noin 1400 hakusana-artikkelia kirjallisuudesta. Teos on uudistettu laitos vuonna 2003 ilmestyneestä Kirjallisuuden sanakirjasta. Ensimmäisen laitoksen kustansi WSOY ja päivitetyn Avain.
Aiheesta muualla

Soikkeli, Markku: Kirjallisen yleissivistyksen sanakirja. Sanelma 2004.
Klingstedt

Klingstedt on sukunimi:
Carl Gustaf Klingstedt (1657–1734), ruotsalainen miniatyyrimaalari
Fredrik Klingstedt (1881–1964), suomalainen kemisti, kasvitieteilijä ja aktivisti
Fredrik Jonas Klingstedt (1807–1883), suomalainen eversti ja valtiopäivämies
Gustav Klingstedt (s. 1985), suomalainen aitajuoksija
Gustav Fredrik Klingstedt (1771–1851), ruotsalainen sotilas
Holger Klingstedt (1900–1947), suomalainen eläintieteilijä ja professori
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Klingonin kielen instituutti

| Klingonin kielen instituutti> Klingon Language Institute |
| --- | --- |
Perustettu:  1992
Perustaja:  Lawrence Schoen
Tyyppi:  voittoatavoittelematon järjestö
Toimiala:  klingonin kieli
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Klingonin kielen instituutti (engl. Klingon Language Institute, klingoniksi tlhIngan Hol yejHaD) on yhdysvaltalainen, Pennsylvaniaan rekisteröity yhdistys.
Yhdistyksen on perustanut klingonin kielen ekspertti Lawrence Schoen vuonna 1992. Alkujaan instituutin pääsääntöinen vaikutuskanava oli neljä kertaa vuodessa ilmestyvä HolQeD-lehti, jossa julkaistii myös tieteellisiä artikkeleita, jotka keskittyivät klingoniin.
Yhdistys on luonteeltaan voittoa tavoittelematon, ja sen tarkoituksena on edistää klingonin kielen käyttöä sekä kulttuurivaihtoa klingonin ja muiden kielten välillä. Lisäksi yhdistyksen kautta on mahdollisuus opiskella kieltä, saada kielitaitotodistuksia ja käännättää tunnettuja teoksia klingoniksi.
Kirotut eivät itke

| Kirotut eivät itke> The Damned Don’t Cry! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Vincent Sherman
Käsikirjoittaja:   Harold Medford  Jerome Weidman 
Perustuu:  Gertrude Walkerin tarinaan
Tuottaja:  Jerry Wald
Säveltäjä:  Daniele Amfitheatrof
Kuvaaja:  Ted McCord
Leikkaaja:  Rudi Fehr
Tuotantosuunnittelija:  Robert M. Haas
Pääosat:   Joan Crawford  David Brian  Steve Cochran 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   7. toukokuuta 1950 (US)  29. tammikuuta 1960 (FI) 
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirotut eivät itke (engl. The Damned Don’t Cry!) on yhdysvaltalainen dramaattinen film noir -elokuva vuodelta 1950. Se perustuu Gertrude Walkerin tarinaan, ja sen käsikirjoituksen ovat kirjoittaneet Harold Medford ja Jerome Weidman. Vincent Sherman vastasi elokuvan ohjauksesta. Sen pääosissa nähdään Joan Crawford, David Brian ja Steve Cochran. Kirotut eivät itke on ensimmäinen kolmasta Shermanin ja Crawfordin välisestä yhteistyöstä. Muut elokuvat ovat draama Viimeinen valhe (Harriet Craig, 1950) ja komedia Hyvästi toiveuni (Goodbye, My Fancy, 1951). Elokuva on mustavalkoinen ja noin 103 minuutin mittainen. Kirotut eivät itke sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa toukokuussa 1950. Suomessa julkaistiin vasta kymmenen vuotta valmistumisensa jälkeen tammikuussa vuonna 1960.
Juoni

Kirotut eivät itke kertoo Joan Crawfordin näyttelemästä köyhästä naisesta Ethel Whiteheadista, joka menettää poikansa onnettomuudessa. Poikansa kuoleman jälkeen Ethel päättää aloittaa uuden elämän, joten hän jättää aviomiehensä ja omaksuu uuden henkilöllisyyden Lorna Hansen Forbesina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Ethel Whitehead/Lorna Hansen Forbes   |
|  David Brian  | … |  George Castleman/Joe Cavany   |
|  Steve Cochran  | … |  Nick Prenta    |
|  Kent Smith  | … |  Martin Blackford   |
|  Hugh Sanders  | … |  Grady    |
|  Selena Royle  | … |  Patricia Longworth    |
|  Jacqueline deWit  | … |  Sandra    |
|  Morris Ankrum  | … |  Jim Whitehead    |
|  Edith Evanson  | … |  Rouva Castleman    |
|  Richard Egan  | … |  Roy Whitehead   |
Aiheesta muualla

Kirotut eivät itke Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kirotut eivät itke Amazonissa
Kirotut eivät itke Arkistoitu 23.1.2009. Films of Crawford.com
Kirotut eivät itke Joan Crawfordin sivuilla
Klaus-Peter Justus

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Klaus-Peter Justus vuonna 1974. |  Klaus-Peter Justus vuonna 1974. |  Klaus-Peter Justus vuonna 1974. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | 1 500 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rotterdam 1973 | 1 500 m |  |
Klaus-Peter Justus (s. 1. heinäkuuta 1951 Rudolstadt) on saksalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksussa. Hän edusti maajoukkuetasolla Itä-Saksaa ja seuratasolla Tus Jenaa. Justus voitti kultaa 1 500 metriltä Rooman EM-kisoista 1974 ajalla 3.40,55. Lisäksi hän voitti samalla matkalla pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa Rotterdamissa 1973. Justus osallistui olympialaisiin kerran, Münchenissä 1972. Tuolloin hän ei selvinnyt 1 500 metrin juoksun finaaliin saakka.
Ennätykset

1 500 m: 3.38,1 (1976)
Tomasz Teofil Kuliński

Tomasz Teofil Kuliński
Tomasz Teofil Kuliński (12. joulukuuta 1823 – 8. tammikuuta 1907) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin vuonna 1872 Satala in Armenian titulaaripiispaksi, ja hänet vihki samana vuonna piispaksi Anton Fiałkowski. Hän sai 15. maaliskuuta 1883 nimityksen Kielcen piispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
Toivo Saarenpää

Toivo Harras Saarenpää (6. huhtikuuta 1882 Ruskeala – 22. huhtikuuta 1948 Tampere) oli suomalainen säveltäjä, musiikinopettaja ja orkesterin- sekä kuoronjohtaja. Hän käytti sukunimeä Herckman vuoteen 1906 asti.
Henkilöhistoria

Saarenpään isä oli kanttori Konstantin Herckman, joka rakennutti Liperiin Saarenpään tilan 1888, ja äiti Ida Blondine Jankowsky. Tilalla vieraili usein taiteilijoita, muun muassa Toivo Kuula, vaimonsa Alma Silventoinen-Kuula, Erkki Melartin ja Ella Eronen. Saarenpään puoliso vuodesta 1917 oli lehtori Mandi Pulkkinen. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja opiskeli sävellystä muun muassa Jean Sibeliuksen ja Ilmari Krohnin johdolla Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa vuosina 1901–1907 sekä viulunsoittoa opettajanaan Elis Jurva. Hän teki myös matkan Saksaan vuonna 1912 täydentääkseen opintojaan. Hän toimi musiikinopetustyössä muun muassa Viipurin kirkkomusiikkiopistossa 1912–1915, Viipurin oppikoulussa 1922–1926 ja 1930–1939, Terijoen oppikoulussa 1923–1930 sekä oppikouluissa Helsingissä 1940–1948.
Johtamistehtävissä Saarenpää toimi Lahden Soitannollisen Seuran orkesterissa ja orkesterikoulussa 1917–1920 sekä sekakuoro Päivän Laulussa 1930–1939. Hän perusti Viipuriin sinfoniaorkesterin, jonka johtajana hän toimi vuosina 1920–1921. Orkesteri ei kuitenkaan toiminut kuin pari vuotta. Lisäksi hän toimi useiden laulujuhlien yleisjohtajana. Saarenpää piti runsaasti sävellyskonsertteja, muun muassa jo opiskeluaikanaan Joensuussa 1904, Helsingissä 1910 (yhdessä Heino Kasken kanssa) ja 1942, Viipurissa 1921, 1932 ja 1936 sekä Tampereella 1942 ja 1948. Musiikkikriitikkona Saarenpää toimi 1911-1916.
Saarenpää luovutti testamentissaan sävellystensä tekijänoikeudet Suomen Säveltäjät ry:lle. Testamenttiin liittyi myös Kangasniemellä sijaitseva Reinikkalan kartano säveltäjien kesänviettotarkoitukseen. Yhdistys myi huonokuntoisen kartanon 1982 ja hankki tilalle Helsingistä vierasasunnon, Saarenpää-säveltäjäkodin, joka sijaitsi ensin Vilhonvuorenkujalla ja vuodesta 1997 alkaen Ilmarinkadulla.
Taiteellinen tuotanto

Saarenpään sävellyksiä ovat muun muassa seuraavat:
orkesterisävellykset kuten Juhlamarssi 1907, Balladi 1912, Vapauden marssi 1919 ja Karjalainen tanssihumoreski 1920.
kuoroteokset kuten Kalevan kansan laulu sekakuorolle ja orkesterille 1905, Laula, laula veitoseni 1907, Singa-Hilla 1929 sekä Elämä 1929
pianosävellykset kuten Elegia 1911, Taru 1918 ja Prelude 1920
viulusävellykset kuten Canzonetta 1919.
Saarenpää julkaisi teoksen Laululeikkejä kouluja varten I-II 1925 ja Nuottivirsikirjan 1926 sekä runosuomennoskokoelman Sibeliuksen lauluja 1922.
Kirjallisuutta

Mandi Saarenpää: Toivo Saarenpää 6.4.1882 – 22.4.1948, 1952
Aiheesta muualla

Toivo Saarenpään sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Titta Karakorpi

| Titta Karakorpi |
| --- | --- |
 Titta Karakorpi vuonna 1969.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Riitta Anneli Kara­korpi
Syntynyt: 29. lokakuuta 1944 (ikä 79) Oulu
Ammatti:  dramaturgi, käsikirjoittaja, näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Jaakko Pakkasvirta  (vih. 1969; ero 1983)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Riitta Anneli ”Titta” Kara­korpi (nyk. Kara­korpi-Martens tai von Martens; s. 29. lokakuuta 1944 Oulu) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja dramaturgi.
Ura

Karakorpi on toiminut ohjaajana muun muassa Svenska Teaternissa. Karakorpi näytteli Risto Jarvan elo­kuvassa Työmiehen päiväkirja, Elina Kivi­vuoren osan Edvin Laineen ohjaamassa Täällä Pohjan­tähden alla. Muita elo­kuvia ovat Kesäkapina, Linna sekä työskentely Televisioteatterin tuotannoissa.
Yksityiselämä

Karakorpi oli naimisissa näyttelijä ja ohjaaja Jaakko Pakkas­virran kanssa vuosina 1969–1983. Vuodesta 1986 hänen puolisonsa on ollut Angelos von Martens.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Titta Karakorpi Wikimedia Commonsissa
Titta Karakorpi Radio- ja TV-arkistossa