stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osuustoiminta
Historiaa > Osuustoiminnan historiaa Suomessa

Ensimmäinen yritys osuustoiminnallisen yrityksen perustamiseksi Suomessa oli 1866. Tuolloin perustettiin Helsingfors Konsumförening, kulutusyhdistys virkamiehiä ja palkannauttijoita varten. Hanke raukesi, kun sopivaa kaupanpitäjää ei löytynyt. 1860-luvulla perustettiin muutamia tuotanto-osuuskuntia, mutta ne elivät ilmeisen kituliasta elämää. Vuonna 1869 oli jäljellä kaksi "käsityöyhtiötä", toinen Oulussa ja toinen Helsingissä, mutta ne lienevät lopettaneet 1870-luvulla. Suomen vanhin osuustoiminnan periaatteille rakentuva kaupallinen, edelleen toimintaansa jatkava yritys on tiettävästi 1889 perustettu Helsingin yleinen ravintoyhdistys. Se sulautui vuonna 1921 Andelslaget Varubodeniin (nyk. Varuboden-Osla).
Suomen osuustoiminnan isänä pidetään Hannes Gebhardia, joka perusti Pellervo-Seuran vuonna 1899. Gebhard vaikutti keskeisesti mm. osuuskassojen perustamiseen. Osuustoimintalaki säädettiin Suomessa 10. heinäkuuta 1901.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ei aluksi varauksetta hyväksynyt osuustoimintaa. Muutos tapahtui vuoden 1911 puoluekokouksessa sen jälkeen, kun Toinen internationaali ja Kansainvälinen Osuustoimintaliitto olivat ensin ottaneet kantaa asiaan.
Osuuskunnista tuli Suomessa nopeasti suosittuja. Vuoden 1913 loppuun mennessä oli perustettu jo 2 167 osuuskuntaa. Varhaisten osuuskuntien tyyppejä olivat mm. osuuskauppa, osuusmeijeri, osuuskassa, puimakoneosuuskunta, sammalkuivikeosuuskunta, puhelinosuuskunta, maanosto-osuuskunta, rakennusosuuskunta, osuusleipomo, osuusruokala, työosuuskunta, maidonmyyntiosuuskunta, munanmyyntiosuuskunta, karjanmyyntiosuuskunta, myllyosuuskunta, osuussaha, kalanmyyntiosuuskunta, maanviljelystarvikkeiden osto-osuuskunta, metsäosuuskunta, viljanmyyntiosuuskunta ja karjanjalostusosuuskunta.
Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (SOK) perustettiin vuonna 1904 osuuskauppojen tukkuliikkeeksi ja Yleinen Osuuskauppojen Liitto (YOL) vuonna 1908 osuuskauppojen taloudelliseen valistustoimintaan. Osa osuuskaupoista erosi Pellervo-Seurasta sekä YOL:stä vuonna 1916 ja perusti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK). Seuraavana vuonna ne erosivat myös SOK:sta ja perustivat Osuustukkukaupan (OTK).
Osuustoiminnan periaatteita

Osuustoiminnan periaatteita ovat Kansainvälisen Osuustoimintaliiton mukaan seuraavat:
Vapaaehtoinen ja avoin jäsenyys ilman syrjintää
Demokraattinen jäsenhallinto, usein jäsen ja ääni -periaatteella
Jäsenten osallistuminen pääoman kartuttamiseen ja hallintaan
Osuuskunnan itsenäisyys ja riippumattomuus
Valistus, koulutus ja viestintä jäsenille, sidosryhmille ja yleisölle
Osuuskuntien keskinäinen yhteistyö
Toimintaympäristövastuu kestävän kehityksen hyväksi
Osuustoiminta Suomessa

Suomessa taloudellisesti merkittävimpiä osuuskuntia ovat osuuskaupat, tuottajaosuuskunnat ja osuuspankit. Osuuskunnat voidaan Suomessa luokitella toimintamuotonsa perusteella muun muassa seuraavasti:
kuluttajaosuustoiminta
osuuskaupat (S-ryhmä)
puhelinosuuskunnat
sähköosuuskunnat
vesiosuuskunnat
verkko-osuuskunnat
palveluosuustoiminta
osuuspankit (OP- ja POP Pankki -ryhmittymät)
luotto-osuuskunnat (aik. Luottokunta)
keskinäiset vakuutusyhtiöt (muistuttavat osuuskuntia)
tuottajaosuustoiminta
kotieläinjalostusosuuskunnat
liha- ja einesalan osuuskunnat (osuusteurastamot)
munapakkaamo-osuuskunnat
osuusmeijerit
vihannesosuuskunnat
metsäosuuskunnat
omistajaosuuskunnat, esimerkiksi Itikka ja Tradeka
työosuuskunnat ja asiantuntijaosuuskunnat
hankintaosuuskunnat
kehittämisosuuskunnat
kulttuuri-, kustannus- ja viestintäosuuskunnat
markkinointiosuuskunnat
matkailuosuuskunnat
sosiaali-, terveys- ja hyvinvointialan osuuskunnat
energiaosuuskunnat (SEO)
sijoitusosuuskunnat
Osuuskuntien määrä ja taloudellinen merkitys Suomessa

Osuuskunta on suomalaisista yleisistä yhtiömuodoista harvinaisin. Osuuskuntia oli 31.3.2013 Suomessa 4436 kappaletta, mikä muodosti alle 1 % kaupparekisteriin merkityistä yrityksistä.
Vaikka osuuskuntien lukumäärä on suhteellisen pieni, osuuskunnan jäsenyys on Suomessa hyvin yleistä. Osuuskunnissa on yli 4 miljoonaa jäsentä ja osuuskuntiin rinnastettavissa keskinäisissä vakuutusyrityksissä noin 3 miljoonaa jäsentä. Lähes yhdeksän kymmenestä suomalaisesta aikuisesta on vähintään yhden osuuskunnan tai keskinäisen vakuuttajan jäsen tai asiakasomistaja. Pelkästään S-ryhmällä on noin 2 miljoonaa jäsentä ja osuuspankeilla yhteensä noin 1,4 miljoonaa. Suhteellisten jäsenmäärien perusteella Suomea on sanottu maailman osuustoiminnallisimmaksi maaksi.
| Yritys | Jäseniä |
| --- | --- |
HOK-Elanto: 617 000
Fennia: 290 000
Tradeka: 229 000
Kaleva: 225 000
Pirkanmaan Osuuskauppa: 198 000
Helsingin Seudun Osuuspankki: 186 000
LähiTapiola Pääkaupunkiseutu: 180 000
Arina: 165 000
Turva: 164 000
Osuuskauppa Hämeenmaa: 163 000
Osuuskuntien osuus Suomen taloudessa on huomattava. Ne tuottavat Suomen bruttokansantuotteesta noin 20 % ja työllistävät noin 100 000 henkeä.
Jäsendemokratia

Osuuskunnan koko vaikuttaa siihen, millainen päätöksentekojärjestelmä sillä on. Isoissa osuuskunnissa on käytössä edustuksellisia järjestelmiä. Isoissa osuuskunnissa suurin osa jäsenistöä ei osallistu osuuskunnan päätöksentekoon, ehkei edes edustajiston vaaleihin. Kritiikin mukaan suurissa osuuskauppaketjuissa jäsendemokratia on vain muodollista. Johtajavaltainen hierarkia etäännyttää jäsenet päätöksenteosta.
Osuustoiminnan opetus Suomessa

Osuustoiminnan korkeakouluopetus aloitettiin Kansalaiskorkeakoulussa 1920-luvulla Helsingissä. Koulun nimeksi tuli pian Yhteiskunnallinen korkeakoulu, se siirtyi Tampereelle ja siitä tuli sittemmin Tampereen yliopisto. Helsingin yliopistossa alaa on opetettu vuodesta 1957. lähde?
Co-op Network Studies on vuonna 2005 perustettu yliopistoverkosto, joka tarjoaa osuustoiminnan ja yhteisötalouden opintoja sekä kehittää alan tutkimusta ja opetusta. Opetuksen ytimessä ovat osuustoiminnan idea ja osuuskunta yritysmuotona.
Kirjallisuutta

Puhakka, Sauli (toim.): Sanastosta sanomaan: Osuustoiminnan ideologiasta ja arvoista.  (Helsingin yliopisto, osuustoimintainstituutti, Julkaisuja 16)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1997.  ISBN 951-45-7886-4
Partanen, Jukka: Osuuskuntakirjallisuus liiketalouden näkökulmasta vuosina 1980–2005.  (Pro gradu -tutkielma)  Tampere. Määritä julkaisija! Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 16.8.2017).[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Irmeli Helin, Helsingin yliopiston Osuustoimintainstituutti: Aatteesta öljyosuuskuntaan – osuustoimintasanasto (Arkistoitu – Internet Archive). Ensimmäinen suomenkielinen osuustoiminnan termipankki (Mikkeli 2000)
Osuustoimintaliike
Villahousupakko

| Villahousupakko |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Raili Rusto
Käsikirjoittaja:  Asko Martinheimo
Tuottaja:  Yleisradio
Säveltäjä:  Kari Rydman   Hillel Tokazier   Kaarina Helakisa
Kuvaaja:  Juhani Häyrynen   Eero Kaartinen
Pääosat:  Kyösti Väntänen   Juha Hyppönen   Esa Pakarinen jr.   Pirkkoliisa Tikka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  TV 1 Lasten ja nuorten toimitus
Ensi-ilta:  25. marraskuuta 1977
Kesto:  32 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villahousupakko on suomalainen Televisioteatterin ja Yleisradion tekemä lasten televisioelokuva, joka valmistui vuonna 1977. Sen on käsikirjoittanut Asko Martinheimo oman kuunnelmansa pohjalta ja ohjannut Raili Rusto. Elokuvan alaotsikkona on ”lastennäytelmä epäterveellisestä farkkumuodista laulujen ja huumorin avulla”. Helmikuusta 2019 alkaen Villahousupakko on pysyvästi katsottavissa Yle Areenassa. Sitä ei ole julkaistu DVD:nä eikä VHS:nä.
Juoni

On kylmä ja talvinen päivä. Timo Antero Kuusisto (Kyösti Väntänen) herää isänsä (Juha Hyppönen) niiskutukseen. Isä ilmoittaa, että hän on kipeänä ja pyytää Timoa jäämään kotiin vielä yhdeksi päiväksi. Timo haluaa kuitenkin mennä kouluun sillä heillä on "puukässy -ja lihapullapäivä". Isä käskee, että Timon pitää laittaa farkkujen alle villahousut, ettei hän vilustuisi. Timo laittaa housut jalkaan ja lähtee kouluun. Koulun pihalla Timo kuulee, että tänään on "puukässyn" sijaan poikien terveystarkastus. Opettaja (Pirkkoliisa Tikka) käskee oppilaitaan tekemään ainekirjoituksen, mutta Timo ei saa mitään aikaan. Timo kuvittelee olevansa lääkärintarkastuksessa. Lääkäri (Esa Pakarinen jr.), opettaja ja muut luokan pojat nauravat Timon paikatuille villahousuille. Sitten hän kuvittelee, että tasavallan presidentti olisi määrännyt villahousujen käyttöpakon koko maahan, ja että seuraavana päivänä olisi lääkärintarkastus. Kun lääkärintarkastus koittaa, Timon ei tarvitsekaan riisua vaatteitaan ja lääkärintarkastus menee ohitse.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kyösti Väntänen  | … |  Timo Antero Kuusisto   |
|  Juha Hyppönen  | … |  Timon isä   |
|  Esa Pakarinen jr.  | … |  koululääkäri    |
|  Pirkkoliisa Tikka  | … |  Timon opettaja    |
|  Heikki Kahila  | … |  uutistenlukija televisiossa   |
|  Minna Salo  | … |  Tiina, Timon kaveri   |
|  Anna-Liisa Kainulainen  | … |  Bertta   |
|  Jouni Kekkonen  | … |  Timon luokkatoveri   |
|  Simo Tiihonen  | … |  Timon luokkaktoveri    |
|  Sari Aaltonen  | … |  Timon luokkatoveri   |
|  Jussi Väntänen  | … |  Timon luokkatoveri   |
Elokuvan sisäkohtaukset on kuvattu Mäkkylän koulussa ja ulkokuvaukset Mäkkylässä Espoossa.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava suhtautui näytelmään nihkeästi sekä tuoreeltaan että monien uusintaesitysten alla. Hänen mukaansa jo ohjelman nimi kertoo sisällön ”jopa niin hyvin, että jos perheen pienimmille löytyy parempaa puuhaa kuin tv:n tuijottaminen, niin kannattaa puuhata”. Hänestä pelkkä tietoisku asiasta olisi riittänyt sen sijaan, että on valjastettu iso tuotantokoneisto puolen tunnin näytelmää varten. Hän kirjoitti nuoren Kyösti Väntäsen näyttelevän intensiivisesti ja tiiviisti, mutta aikuisnäyttelijöille teksti ei hänestä anna paljon ilmaisun eväitä. Kahta vuosikymmentä myöhemmin saman lehden Veli-Pekka Lehtonen oli suopeampi: ”Näkökulma on lapsen, miljöö realistinen ja ongelmat arkisen turvallisia.” Lehtonen piti näytelmän ilmaisukeinoja osin vanhentuneina, mutta sanoi Villahousupakon tarjoavan aikuistuneille 1970-luvun koululaisille mukavan nostalgista kuvastoa.
Aiheesta muualla

Villahousupakko Yle Areenassa
Alakylä (Seinäjoki)

| Alakylä |
| --- | --- |
 Maitosuomen Seinäjoen tehdas.
 Kaupungin kartta, jossa Alakylä korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Läntinen
Kaupunginosa nro:  13
Väkiluku:  3 075 (31.12.2022)
Postinumero(t):  60320
Lähialueet:   Huhtala  Jouppi  Jouppila  Kultavuori  Pruukinranta 
Alakylä on kaupunginosa Seinäjoella Läntisellä suuralueella, keskustan ja Joupin länsipuolella. Se sijaitsee Kaskisista Seinäjoelle johtavan kantatie 67:n eteläpuolella. Alakylän läpi kulkee Suupohjantie. Vuonna 2012 Alakylässä oli 3 271 asukasta.
Peruskoulun alakouluna on noin 350 oppilaan Alakylän koulu. Katajalaakson alueella sijaitsee myös päiväkoti ja yksi Seinäjoen seurakunnan toimipaikoista. Kaupunginosassa toimii lähes 400 henkeä työllistävä, Valion omistajaosuuskuntiin kuuluvan Maitosuomen Seinäjoen tehdas, jossa vuodessa käsiteltävästä lähes 400 miljoonasta litrasta maitoa tuotetaan muun muassa voita, levitteitä, rahkaa ja raejuustoa.
Alakylän luoteispuolella, kantatie 67:n ja Suupohjan radan takana avautuu Alajoen alava viljelymaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.
Alakylä-seura

Alakylän alueen asukayhdistyksenä toimii Alakylä-seura, joka vastaa Alakylän, Katajalaakson ja (Jouppiin kuuluvan) Kultavuoren alueista.  Vakiintuneita asukayhdistyksen toimintamuotoja ovat muun muassa pääsiäiskokko, ympäristön siivoustalkoot, sieniretket ja adventtihartaus yhdessä seurakunnan kanssa. Kyläseura on myös aktiivinen vaikuttaja aluettaan koskevissa ajankohtaisissa kysymyksissä.
Berghemin uhrikivi

Berghemin uhrikivi (ruots. Berghem offersten) on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva rautakautinen uhrikivi. Uhrikivessä on seitsemän kuppia, ja se sijaitsee yksityisellä pihamaalla Backan kylässä Flaggbergetin tuntumassa.
Berghemin uhrikivi on Museoviraston lailla suojaama kiinteä muinaisjäännös.
Sandykly

Sandykli (uzb. Sandiqli choʻli) on Kyzylkumin eteläisen jatkeen muodostava aavikkoalue Amudarjan oikealla rannalla Turkmenistanin Lebapin ja Uzbekistanin Qashqadaryon maakunnissa.
Pohjoisessa Qorakoʻlin keitaaseen sekä koillisessa ja idässä Qarshin aroon ja Qashqadaryon keitaaseen rajoittuva alue laskeutuu loivasti kohti Amudarjaa. Se on etupäässä hiekan, saven ja soran peittämää aavikkoa, jonka pohjan muodostaa hiekkakivi.
Seudulla vallitsee kuiva aavikkoilmasto. Tammikuun keskilämpötila on 0–4 ja heinäkuun 30 astetta. Vuotuinen sademäärä on alle 120 millimetriä. Alueella on suolasoita ja -järviä, ja sen pohjavesi on suolapitoista.
Sandyklin kasvillisuus koostuu heinäkasveista ja pensaista. Eläinkuntaan kuuluvat matelijat, jyrsijät, kuhertajagaselli, kettu ja susi.
Aluetta käytetään karjan laitumena. Siellä porataan myös maakaasua.
Iowan osavaltionyliopisto

| Iowan osavaltionyliopisto> Iowa State University |
| --- | --- |

Motto:  "Science with practice"
Perustettu:  1858
Tyyppi:  osavaltionyliopisto
Säätiön varat:  612 milj. dollaria
Henkilökunta:  1 845
Opiskelijoita:  27 659
Jatko-opiskelijoita:  5 582
Sijainti:  Ames, Iowa   Yhdysvallat
Sivusto:  iastate.edu
Iowan osavaltionyliopisto (engl. Iowa State University, lyhennys ISU) on julkinen yliopisto Amesissa, Iowan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1858, ja vuonna 2012 siellä opiskeli yli 33 000 opiskelijaa.
Iowa Staten yliopistoa edustavat NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa Iowa State Cyclonesin nimellä kulkevat joukkueet. Perinteisesti yliopistolla on ollut vahva edustus erityisesti miesten koripallossa.
Aiheesta muualla

Virallinen urheilusivu (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iowan osavaltionyliopisto Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
Tyrni

| Tyrni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Hopeapensaskasvit Elaeagnaceae
Suku::  Tyrnit Hippophaë
Laji::  rhamnoides
Kaksiosainen nimi
 Hippophaë rhamnoides  L. 
Katso myös
   Tyrni Wikispeciesissä   Tyrni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tyrnin kuvaus.
Tyrni eli hopeatyrni (Hippophaë rhamnoides) on hopeapensaskasveihin (Elaeagnaceae) kuuluva piikikäs, C-vitamiinipitoisia marjoja tuottava pensas tai puumainen pensas. Tyrni kasvaa laajalla alueella Euraasiassa.
Tyrni on Satakunnan maakuntakukka. Suomen suurin tyrnin viljelyalue on Suupohja. Tyrnin tuholaisia ovat tyrnikeulakoi (Gelechia hippophaëlla) ja uutena tulokkaana tyrnikärpänen (Rhagoletis batava).
Sana tyrni on skandinaavista alkuperää. Se on peräisin muinaisnorjan sanasta þyrnir tai muinaisruotsin sanasta thörne, jotka tarkoittavat piikikästä pensasta.
Ulkonäkö ja koko

Tyrni kasvaa 0,5–5 metriä korkeaksi. Oksat ovat piikkisiä. Lehdet ovat 1–5 cm pitkiä, tasasoukkia, päältä vihertävänharmaita, alta hopeanharmaita tai ruosteenruskeita. Tyrni on kaksikotinen, eli sen hede- ja emikukat ovat eri pensaissa. Kukinta tapahtuu keväällä ennen lehtien puhkeamista. Kukat ovat 3 mm kokoisia ja kellanvihreitä. Keltainen hedelmä on halkaisijaltaan noin senttimetrin kokoinen, pitkulainen, marjamainen ja mehevä. Tyrni kukkii touko-kesäkuussa.
Tyrni on erittäin kestävä kasvi. Se leviää tehokkaasti juurivesoilla, ja se voi nopeasti kasvaa laajoiksi kasvustoiksi. Tyrni kestää hyvin myös kuivuutta, tulvia ja suolaa.
Levinneisyys

Tyrniä tavataan Euroopassa paikoitellen Pohjanmeren, Itämeren, Mustanmeren ja Norjan Atlantin puoleisilta rannikoilta sekä sisämaasta muun muassa Pyreneeiltä, Alpeilta ja Karpaateilta. Aasiassa lajia tavataan esimerkiksi Kaukasukselta ja Himalajan vuoristoseuduilta. Suomessa tyrni kasvaa luonnonvaraisena Pohjanlahden rannikolla, Uudenkaupungin saaristosta aina Tornioon asti sekä Ahvenanmaalla. Villiintyneitä kasvustoja tavataan paikoin Suomenlahden rannikolta ja joskus myös Etelä-Suomen sisämaasta.
Elinympäristö

Suomessa tyrni kasvaa luonnonvaraisena lähinnä kivisillä merenrannoilla. Keski-Euroopassa ja Aasiassa lajia tavataan myös sisämaan vuoristoseuduilla jokilaaksoissa ja jokien varsilla. Siitepölyaineiston perusteella tiedetään, että tyrni oli yleinen Euroopassa myös sisämaassa jääkauden jälkeen. Metsittyminen ajoi lajin kuitenkin vähitellen vesistöjen rannoille.
Tyrnin kasvupaikat ovat usein niukkaravinteisia, mutta laji pärjää niissä sen juurinystyissä elävän Frankia-suvun bakteereiden avulla. Bakteerit sitovat ilmasta typpeä, josta isäntäkasvi saa osansa. Tyrniä ei myöskaan ole syytä typpilannoittaa, mutta esimerkiksi puutuhka sopii kalkitsemiseen.
Käyttö

Tyrniä viljellään eri puolilla Suomea sen marjojen takia, mutta myös koristekasvina. Useita tyrnilajikkeita on jalostettu viljelyyn erityisesti Venäjällä, mutta myös Suomessa tehdään aktiivista jalostustyötä. Tunnettuja lajikkeita ovat muun muassa Raisa ja Rudolf. Muita tyrnilajikkeita ovat Tytti, Terhi ja Tarmo. Lajikkeista Rudolf ja Tarmo ovat pölyttäjälajikkeita. Tärkeimmät tyrnistä saatavat tuotteet ovat mehu ja hillo, mutta siitä tehdään myös likööriä. Tyrniä voidaan käyttää myös värjäyksessä antamaan punaruskeita sävyjä.
Tyrnin marjat ovat erittäin terveellisiä. Happamien marjojen C-vitamiinipitoisuus on kasvikunnan korkeimpia. C-vitamiinipitoisuus on jopa 360 mg/100 g marjan syötävästä osasta. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ylläpitämän elintarvikkeiden kansallisen koostumustietopankin, Finelin mukaan C-vitamiinipitoisuus on 140 mg/100 g.
Tyrni oli aikaisemmin Suomessa rauhoitettu, millä haluttiin turvata luonnonvaraisten tyrnipensaiden säilyvyys. Rauhoitusasetuksessa muun muassa määriteltiin, millä tavoin ja milloin tyrnimarjoja sai poimia. Rauhoitusmääräys kumottiin vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Kauppinen, Sanna: Tyrnin viljely : Hanketuloksia Suomesta ja tutkimustuloksia maailmalta, Luonnonvarakeskus, Luonnonvara- ja biotalouden tutkimus, 45/2015 (pdf)
Sanna Kauppinen: Tyrnin viljely ja terveysvaikutukset, Lehtikin on terveystuote!, Luonnonvarakeskus Mikkeli, 22.9.2015 (pdf)
Kasviatlas 2020: Tyrnin eli hopeatyrnin levinneisyys Suomessa.
Yrttitarha: Tyrni (Hippophaë rhamnoides)
Luontoportti: Tyrni (Hippophae rhamnoides)
Arboretum Mustila: Hippophae rhamnoides – tyrni (Arkistoitu – Internet Archive)
Satakuntaliitto tyrniprojekti, Minna Heikkilä, kirjallisuusselvitys: Tyrni (Hippophaë rhamnoides) luonnonvaraisena ja viljelykasvina – Ekologia, käyttö ja viljely, 1995
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Hippophae rhamnoides (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Hippophae rhamnoides (sea buckthorn) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q165378  Wikispecies: Hippophae rhamnoides  BioLib: 423857  BOLD: 254080  CoL: 3M2F8  Ecocrop: 6732  EPPO: HIORH  EUNIS: 169002  FoC: 200014616  GBIF: 3039285  GRIN: 19177  iNaturalist: 163812  IPNI: 323851-1  IRMNG: 10207334  ITIS: 503044  IUCN: 55686342  MoBotPF: 279923  NatureServe: 2.132675  NBN: NBNSYS0000003533  NCBI: 193516  NZOR: 8e0ee0e2-8673-4c68-bc75-a18f620690ff  Observation.org: 6869  Open Tree of Life: 623185  PalDat: Hippophae_rhamnoides  PfaF: Hippophae rhamnoides  PLANTS: HIRH80  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:323851-1  RHS: 8765  Tropicos: 11600003  VASCAN: 5459  WFO: wfo-0000723743  WoRMS: 425756  Laji.fi: MX.39275
Alasaksa

| Alasaksa |
| --- | --- |
Oma nimi:  sassisk, plat/Platt, nedersaksisch, neddersassisch, nedderdüütsch, plattdüütsch
Muu nimi:  alasaksi
Tiedot
Alue:  Saksa, Hollanti, Baltia
Virallinen kieli:  Schleswig-Holstein, Hampuri, Ala-Saksi, Bremen, Nordrhein-Westfalen, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksi-Anhalt Brandenburg, Alankomaat
Puhujia:  5 miljoonaa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet länsigermaaniset kielet alasaksa
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  nds
ISO 639-3:  nds
 Ohje 
Alasaksa eli alasaksi on pohjoisessa Saksassa sekä Alankomaiden koillisosissa puhuttava kieli. Vaikka useat saksalaiset maallikot uskovat nykyalasaksin olevan saksan murre tai murreryhmä, sillä on huomattavasti enemmän yhteisiä piirteitä hollannin ja friisin kanssa. Yläsaksasta poiketen alasaksissa, hollannissa ja friisissä ei ole esimerkiksi toteutunut niin sanottua toista germaanista äänteensiirtymää.
Alasaksan nykyinen levinneisyysalue.
Muinaissaksista on kirjallisia merkintöjä 800-luvulta 1100-luvun alkuun. Tältä ajalta on säilynyt pääosin uskonnollisia tekstejä, kuten Heliand. Noin 150 vuoden katkon jälkeen kirjallinen perinne alkaa taas keskialasaksalaisena 1200-luvulla. Kirjoituksessa käytettiin standardina enimmäkseen Lyypekin kansliakieltä.
Keskiajalla alasaksin puhujia asui paitsi Pohjois-Saksassa lähes koko Itämeren alueella sekä Hollannissa. Alueen lingua francana keskialasaksa jätti huomattavia jälkiä kaikkiin Itämeren seudun kieliin; muun muassa suomesta on tunnistettu useita alasaksilaisia lainasanoja. Etenkin mannerskandinaavisissa kielissä vaikutus on silmiinpistävä: suuri osa ruotsin arkikielisestä sanastosta on alun perin lainattu alasaksista. Esimerkkejä tästä ovat språk 'kieli', alltid 'aina', byxa 'housu(t)', besluta 'päättää', stolt 'ylpeä', fråga 'kysyä', konst 'taide', vetenskap 'tiede', klok 'älykäs' ja köpa 'ostaa'.
Uskonpuhdistuksen aikaan Raamattu käännettiin erikseen alasaksaksi. Hansaliiton heikkenemisen myötä alasaksan merkitys väheni, ja se väistyi virallisissa yhteyksissä yläsaksan tieltä vaiheittain noin 1500-luvun puolestavälistä alkaen. Saksan yhdistyessä 1870-luvulla yläsaksasta tuli Saksan virastokieli.lähde?
Nykyalasaksalle ei ole kehitetty yleiskieltä tai vakiinnutettu yhteistä kirjoitusjärjestelmää. Kieltä kirjoitetaan vaihtelevasti hollannin tai saksan kirjakielen oikeinkirjoitussääntöjä soveltaen.lähde?
Vuonna 1994 Euroopan unioni tunnusti alasaksin alueelliseksi kieleksi. Saksassa alasaksi on virallisesti tunnustettu alueellinen kieli kahdeksassa pohjoisessa osavaltiossa, jotka ovat: Schleswig-Holstein, Hampuri, Ala-Saksi, Bremen, Nordrhein-Westfalen, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksi-Anhalt sekä Brandenburg, kun taas Alankomaista ei ole mainittu alueellisia rajoituksia. Lisäksi Schleswig-Holsteinissa sillä on toisen virallisen kielen asema pohjoisfriisin ja tanskan kanssa. Kieltä puhutaan myös Hessenin pohjoisosassa.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alasaksa Wikimedia Commonsissa
Sanakirja Plattmakers
Wȫhrner Wȫȫr - Dithmarschenin alasaksin sanakirja + ilmaiseksi ladattavaa kirjallisuutta (Arkistoitu – Internet Archive)
Itä-Friisin alasaksin sanakirja
Sanakirja Drents
Streektaal-Organisatie in het Nedersaksisch Taalgebied
Institut für niederdeutsche Sprache e.V.
| n k Germaaniset kielet |
| --- | --- |
Länsigermaaniset kielet:  afrikaans  alasaksa  englanti  friisi itäfriisi  länsifriisi  pohjoisfriisi  hollanti  jiddiš  limburg  luxemburg  saksa baijeri  elsassi  kölsch  pennsylvaniansaksa  skotti  wymysorys  yola† 
Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet:  fääri  islanti  norja kirjanorja  uusnorja  norni†  ruotsi älvdalska  tanska 
Itägermaaniset kielet:  burgundi†  gootti† Krimin gootti†  vandaali† 
† kuollut kieli
Carlos Santana

| Carlos Santana |
| --- | --- |
 Carlos Santana vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1947 (ikä 77) Jalisco, Meksiko
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  1964–
Tyylilajit:  Rock, latin, texmex, blues-rock, fuusiojazz, free jazz, psykedeelinen rock
Soittimet:  kitara, laulu
Yhtyeet:  Santana, Los Lonely Boys
Levy-yhtiöt:  RCA, Arista, Polydor, Columbia, Polygram, Columbia
Aiheesta muualla
www.santana.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Carlos Santana (s. 20. heinäkuuta 1947 Autlán de Navarro, Jalisco, Meksiko) on meksikolainen kitaristi. Hänen perustamansa Santana -yhtyeen levyjä on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta ja yhtye on palkittu yhdeksällä Grammyllä. Lisäksi kitaristi on saanut yhden henkilökohtaisen Grammyn.