stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shirley Douglas

| Shirley Douglas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1934 Weyburn, Saskatchewan, Kanada
Kuollut: 5. huhtikuuta 2020 (86 vuotta) Toronto, Ontario, Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Shirley Douglas (2. huhtikuuta 1934 Weyburn, Saskatchewan, Kanada – 5. huhtikuuta 2020 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen kansalaisaktivisti ja näyttelijä.
Hän oli avioitui Donald Sutherlandin kanssa vuonna 1965, mutta he erosivat jo vuonna 1971. Heillä oli kaksi lasta, joista toinen on Kiefer Sutherland. Douglas muutti vuonna 1977 Torontoon Kanadaan.
1960–1970-luvuilla hän vastusti Vietnamin sotaa ja osallistui ydinvoiman vastaisiin marsseihin sekä protestoi poliittisista ja sosiaalisista syistä esimerkiksi kansalaisoikeusliikkeessä ja oli mukana Mustien panttereiden toiminnassa. Hän ei ollut huolissaan siitä, vahingoittaako hänen kansalaisaktiviminsa hänen näyttelijän uraansa, ei edes Hollywoodin musta listan aikana.
Douglas esiintyi muun muassa Stanley Kubrickin Lolitassa (1962), David Cronenbergin ohjaamassa draamaelokuvassa Erottamattomat (1988) ja tv-sarjassa Degrassi: The Next Generation.
Douglas kuoli keuhkokuumeeseen 5. huhtikuuta 2020.
Aiheesta muualla

Shirley Douglas, Canadian activist-actress, dies at 86 Los Angeles Times.  5.4.2020. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)
Actress Shirley Douglas, Canadian activist and mom to Kiefer Sutherland, dead at 86 CBC News.  6.4.2020. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)
Shirley Griffith

Shirley Griffith vuonna 1969.
Shirley Griffith (26. huhtikuuta 1908 Brandon, Mississippi – 18. kesäkuuta 1974 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja laulaja.
Nuoruudessaan Griffith ystävystyi bluesmuusikko Tommy Johnsonin kanssa, josta tuli hänen opettajansa. Indianapolisissa hän tapasi Scrapper Blackwellin ja Leroy Carrin, joista jälkimmäinen lupasi ottaa hänet mukaansa New Yorkiin levyttämään. Carr kuitenkin kuoli 1935 ennen kuin suunnitelma ehti toteutua.
Arthur Rosenbaum äänitti Griffithiä ja J. T. Adamsia Indianapolisissa vuonna 1961. Nämä äänitykset julkaistiin vuonna 1964 Bluesville-merkillä albumilla Indiana Ave. Blues. Seuraavana vuonna ilmestyi samoin Rosenbaumin äänityksistä syntynyt Griffithin sooloalbumi Saturday Blues. Vuoden 1972 paikkeilla Nick Perls teki uusia äänityksiä, jotka julkaistiin vuonna 1973 albumilla Mississippi Blues.
Aiheesta muualla

Kuvitettu diskografia
Shirley Chisholm

| Shirley Chisholm |
| --- | --- |

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen New Yorkin 12. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1969 – 3. tammikuuta 1983  
Edeltäjä:  Edna F. Kelly
Seuraaja:  Major Owens
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1924 New York City, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 1. tammikuuta 2005 (80 vuotta) Ormond Beach, Florida, Yhdysvallat
Puoliso:  Conrad Chisholm (1949–1977) Arthur Hardwick (1977–1986)
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Shirley Anita St. Hill Chisholm (30. marraskuuta 1924 – 1. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen poliitikko.
Chisholm syntyi New Yorkin Brooklynissä barbadoslaiselle äidille ja guyanalaiselle isälle. Hän oli vuosina 1949–1977 naimisissa Conrad Chisholmin kanssa ja avioitui eronsa jälkeen Arthur Hardwick, Jr.n (k. 1986) kanssa.
Hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin ensimmäistä kertaa vuoden 1968 vaaleissa. Hän toimi edustajainhuoneen jäsenenä New Yorkin 12. vaalipiiristä seitsemän kaksivuotiskautta, vuosina 1969–1983, minkä jälkeen ei enää asettunut ehdolle. Chisholm oli ehdolla demokraattien presidenttiehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 1972.
Chisholm julkaisi kirjat Unbought and Unbossed (1970) ja The Good Fight (1973). Hän muutti myöhemmällä iällään Floridaan, jossa kuoli 80-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shirley Chisholm Wikimedia Commonsissa
Ruotsin kirkko

| Ruotsin kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  luterilaisuus
Hallinto:  episkopaalinen
Johtaja:  Uppsalan arkkipiispa, nykyinen arkkipiispa Martin Modéus
Yhteistyötahoja:  Kirkkojen maailmanneuvosto Luterilainen maailmanliitto Porvoon kirkkoyhteisö
Toiminta-alue:  Ruotsi
Perustaja:  kuningas Kustaa Vaasa
Perustettu:  1527  (Västeråsin valtiopäivät)  1593 (Uppsalan kirkolliskokous)
Irtautunut:  katolisesta kirkosta de facto 1536
Hiippakuntia:  13
Seurakuntia:  1 288
Jäseniä:  5,6 miljoonaa
Kotisivu:  Svenska kyrkan
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruotsin kirkko (ruots. Svenska kyrkan) on Ruotsin suurin kirkko ja uskonnollinen yhteisö. Se tunnustaa luterilaisuutta. 5,6 miljoonalla jäsenellään se on yksi maailman suurimmista luterilaisista kirkoista. Vuonna 2000 kirkko menetti asemansa Ruotsin valtionkirkkona. Vuonna 2022 Ruotsin kirkkoon kuului 52,8 prosenttia ruotsalaisista. Se on alhaisin luterilaiseen kirkkoon kuuluvuusprosentti Pohjoismaissa. Kirkon johtaja on Uppsalan arkkipiispa Martin Modéus, joka on toiminut virassa jouukuusta 2022 lähtien.
Kristinuskon historiaa Ruotsissa

Saksalainen munkki Ansgar oli todennäköisesti ensimmäinen kristinuskon levittäjä Ruotsissa, kun hän tuli Mälaren-järven Birkan saaren kauppiaskaupunkiin 800-luvulla. Kristinusko sai jalansijaa saksalaisten, englantilaisten ja ranskalaisten lähetyssaarnaajien kautta 1000-luvun alussa, ja ensimmäiset hiippakunnat perustettiin noin vuonna 1150.
Firenzessä, Italiassa, on säilynyt dokumentti 1120-luvulta (ns. Firenzen dokumentti). Siinä luetellaan Skaran, Linköpingin, Tunan (mahdollisesti Eskilstuna), Strängnäsin, Sigtunan ja Aroksen (Västerås) hiippakunnat. Avoimeksi jää, onko kahdella lähekkäin sijaitsevalla kaupungilla, Strängnäsillä ja Eskilstunalla ollut kummallakin oma piispa.
Keskeinen merkitys kristinuskon leviämiselle oli kuningas Olavi Sylikuninkaan kaste Länsi-Göötanmaalla. Hänet on kastettu vuonna 1008 Husabyn lähteellä ja kastajana toimi englantilainen lähetyspiispa Sigfrid. Olavin vaikutuksella perustettiin Skaran hiippakunta, joka vahvisti kristinuskon aseman Ruotsissa. Hiippakunnan perustamisvuotena pidetään vuotta 1014. Pian perustettiin useita uusia hiippakuntia ja kirkollinen toiminta vakiintui. Keskiajalla Ruotsin valtakunnan alue oli jakaantunut Upsalan, Linköpingin, Skaran, Strängnäsin, Västeråsin, Växjön ja Turun hiippakuntiin. Oman arkkipiispan Ruotsi sai 1164 kun Upsalaan perustettiin arkkihiippakunta.
Kristinuskon historiaa Ruotsissa > Reformaatio

Reformaation myötä tilanne muuttui. Syntyi kansallinen, itsenäinen kansalliskirkko, joka tunnusti evankelis-luterilaista uskoa ja kuningas oli kirkon päämies. Vuonna 1593 Upsalan kokous vahvisti luterilaisuuden Ruotsin valtakunnan uskoksi ja kirkko eli läheisessä suhteessa kristilliseen valtioon. Ruotsi-Suomessa tunnustuspohjaksi muotoutui koko Yksimielisyyden kirja (lat. Liber concordiae, saks. Konkordienbuch) eli vuonna 1580 hyväksytty evankelis-luterilaisten tunnustuskirjojen kokonaisuus. Tunnustuskirjoissa ilmastaan luterilaiset perusvakaumukset siitä, mistä Raamattuun perustuvassa kristillisessä uskossa on kysymys.
Tunnustuskirjojen kokonaisuus käsittää seuraavat:
kolme vanhan kirkon uskontunnustusta
Augsburgin tunnustuksen
Augsburgin tunnustuksen puolustuksen
Lutherin Vähä ja Iso Katekismukset
Schmalkaldenin opinkohdat
Paavin valta ja johtoasema -kirjoituksen, joka kuuluu Augsburgin tunnustukseen
Yksimielisyyden ohje
Reformaation myötä kirkon koko jumalanpalveluselämä muuttui kansankieliseksi latinan sijaan. Tosin saarnat olivat jo kristinuskon alkuajoista olleet kansankielisiä. Raamattu käännettiin kansankielelle, samoin alkoi kansankielinen virsirunous. Reformaation keskeisenä toteuttajana Ruotsissa oli Olaus Petri. Reformaatio toteutui Ruotsi-Suomessa maltillisena. Jumalanpalveluselämän muutokset tapahtuivat hitaasti, kirkkojen sisustus ja koristelu säilyi. Piispanviran kohdalla oli merkittävää, että siinä säilyi katkeamaton apostolisen suksession perinne.
Kristinuskon historiaa Ruotsissa > Yhtenäiskirkon aika

1600- ja 1700-luvuilla Ruotsissa vallitsi yhtenäiskirkon aika. Kirkko ja valtio olivat läheisessä suhteessa toisiinsa. 1800-luvulla tilanne alkoi muuttua ja kirkon asemalle Ruotsissa asetti uusia haasteita etenkin teollistuminen, kaupungistuminen ja maallistuminen.
Perinteisen maaseudun, pitäjän rinnalle syntyi ja kasvoi teollisuuspaikkakuntia, rautatieasemien asutus ja uusia kaupunkeja. Aikaisemmin pitäjän luonnollinen keskus oli kirkonkylä. Uudet asutuskeskukset olivat usein kaukana pitäjänkirkosta ja se aiheutti vaikeuksia kirkon toiminnalle. 1860-luvulta alkaen oli mahdollista erota kirkosta, jos henkilö samalla liittyi toiseen kristilliseen yhteisöön. 1800-luvun muutoksen mukaan lainsäädännön piti ottaa huomioon, että maassa on muitakin kirkkoja. Siinä yhteydessä termi ”Ruotsin kirkko” tuli käyttöön ensimmäisen kerran lainsäädännössä. Sekularisaation seurauksena alkoivat perinteisesti pitäjälle, joka siis oli ennen muuta kirkollisesti määräytynyt alue/yhteisö, kuuluvat tehtävät siirtyä valtiolle, kunnalle ja muille organisaatioille. Kirkko ja julkinen sektori alkoivat erota toisistaan. 1863 astui voimaan päätös, jolla kunta (ruots. borgerlig kommun) ja seurakunta (ruots. kyrklig kommun) erotettiin toisistaan. Sen seurauksena säilyi joiltain osin 1900-luvulle saakka lainsäädäntö, jonka mukaan joitain viranomaistehtäviä hoidettiin seurakunnissa.
Kristinuskon historiaa Ruotsissa > Herätysliikkeet

1800-luvulla merkittävään asemaan nousivat herätysliikkeet, joista suurin osa ajautui Ruotsin kirkon ulkopuolelle. Kun evankelikaalisen herätyksen vaikutukset tulivat Ruotsiin, eivät ne löytäneet sijaansa Ruotsin kirkossa, vaan useimmiten muodostivat omia vapaita seurakuntia, koska kirkko koettiin jäykäksi ja konservatiiviseksi. Kun kirkko oli lujin sitein kiinni valtiossa, se nähtiin osana esivaltaa, ”viranomaiskirkkona”. Siten kirkollinen yhtenäiskulttuuri korvautui moniarvoisella, pluralistisella yhteisöstruktuurilla. Ensimmäinen vapaaseurakunta, baptistiseurakunta perustettiin 1848. Metodismi tuli Ruotsiin 1830-40 luvulla ja ensimmäiset seurakunnat perustettiin 1868. Ruotsin lähetysliitto (ruots. Svenska Missionsförbundet) erosi Evankelisesta Isänmaansäätiöstä 1879.
1900-luvun alkua kuvataan usein käsitteellä ”kirkko kriisissä”. Kirkossakäyminen oli vähentynyt, kirkon jäsenet etääntyneet kirkon opista. Ehtoollisella käyminen oli lähes tyrehtynyt. Kirkko ei 1900-luvun alussa vastannut uskonnollisiin tarpeisiin. Osin tästä tilanteesta kertovat herätysliikkeet, niin kirkon sisäiset kuin ulkopuolella olevat. Kirkon sisäisistä liikkeistä merkittävimpiä olivat ja ovat lestadiolaisuus, Evankelinen Isänmaansäätiö ja pappi Henric Schartaun toiminnasta alkunsa saanut schartaulaisuus, joka on vaikuttanut etenkin Ruotsin länsirannikolla.
Kristinuskon historiaa Ruotsissa > 1900-luvun haasteet

Vuosisadan vaihteessa Ruotsissa vaikutti laaja kansan herääminen, joka kanavoitui vapaisiin kirkkokuntiin, raittiusliikkeeseen ja työväenliikkeeseen ja se sai aikaan ns. Nuorkirkkoliikkeen (ruots. ungkyrkorörelsen) synnyn. Liike herätti innostuksen ja uskon Ruotsin kirkon mahdollisuuksiin. Liikkeen johtoon nousi kolme teologia; Johan A. Eklund, Einar Billing ja Nathan Söderblom. Heistä kaikista tuli piispoja, Söderblomista arkkipiispa ja kenties Ruotsin merkittävin teologi 1900-luvulla. Nuorkirkkoliike aloitti vuonna 1909 ristiretkensä eri puolille maata ja vaikutti muutaman vuoden ajan. Se merkitsi muutosta maan hengelliseen tilanteeseen ja loi uutta intoa ruotsalaisen kirkkoväestön keskuuteen. Liike tahtoi nostaa arvoon vuosisataisen kirkollisen perinteen ja läsnäolon Ruotsissa ja korosti, että paikallisseurakunta, joka kokoontui omassa kirkossaan, oli oikea, aito kristillinen seurakunta.
Toinen merkittävä tekijä 1900-luvun alussa oli moderni korkeakirkollisuus. Se sai alkunsa osin nuorkirkkoliikkeestä ja lundilaisesta korkeakirkollisuudesta. Liikkeen johtavia nimiä etenkin ”kyrklig förnyelse”- rintamalla oli Gunnar Rosendal (1997–1988), joka ajoi tunnustususkollisuutta sekä sakramentaalista ja liturgista uudistusta ja pappisviran korostuta. Toinen, kenties merkittävämpi korkeakirkollisuuden edustaja oli Göteborgin piispa Bo Giertz (1905–1998). Hän tuli tunnetuksi vastustaessaan kirkon sopeutumista moderniin kulttuuritietoisuuteen tai siihen, että kirkko antoi periksi nykyihmisen vaatimuksille. Korkeakirkollisuus on niin vanhakirkollista konservatismia kuin modernia ekumeenista liikettä, joka suuntautuu ennen muuta anglikaanista ja katolista kirkkoa kohti hakien sieltä toimintamuotoja ja se on ennen muuta vaikuttanut Ruotsissa jumalanpalveluselämän kehittymiseen ja uudistumiseen, mutta se on vaikuttanut myös keskustelussa pappisvirasta korostaen sen kuulumista vain miehille.
Vuonna 1958 valtiopäivät hyväksyi kirkkolain muutoksen, joka mahdollisti naisten pääsyn pappisvirkaan. Tämä tapahtui pitkällisen keskustelun jälkeen, ensimmäiset aloitteet asiasta olivat vuodelta 1919. Palmusunnuntaina 10. huhtikuuta 1960 vihittiin ensimmäiset kolme naista Ruotsin kirkon pappisvirkaan: Margit Sahlin, Elisabeth Djurle ja Ingrid Persson. Vuonna 1997 Ruotsin kirkko sai ensimmäisen naispiispan, kun Christina Odenberg vihittiin Lundin hiippakunnan piispaksi. Vuonna 2020 kirkon papistossa oli ensimmäistä kertaa historiassa enemmän naisia kuin miehiä.
Kirkon hallinto ja demokratia

Ruotsin kirkon organisaatio on ollut koko valtakuntaa käsittävä jo keskiajalla. Vuoden 1686 kirkkolaki antoi määräyksiä kirkon elämästä ja hallinnosta. Paikallisseurakunnat olivat itsenäisiä ja niiden papit olivat hiippakunnan piispan ja tuomiokapitulin kaitsennan alaisia. Kunnallinen lainsäädäntö 1860-luvulta alkaen erotti kunnan ja kirkollisen kunnan toisistaan. Koululaitos jäi edelleen kirkon tehtäväksi pappien ja tuomiokapitulien alaisuuteen. Sairaanhoito- ja sosiaalitoimi siirtyi kuntien vastuulle.
1863 perustettiin kirkolliskokous Ruotsin kirkon kansallisen tason korkeimmaksi demokraattiseksi toimijaksi. Ennen kuin valtiopäivät päättivät kirkkoa koskevista tärkeistä asioista, oli kirkolliskokouksen annettava niille suostumuksensa. Kirkolliskokouksen jäseniksi valittiin pappeja ja maallikoita tietyn järjestelmän mukaan. Tämä järjestelmä oli voimassa vuoteen 1982 saakka, jolloin astui voimaan uusi vaalitapa, suora kansanvaali.
Suuri muutos Ruotsin uskonnollisuudessa oli uskonnonvapauslaki vuonna 1951. Kuka tahansa saattoi sen mukaan erota Ruotsin kirkosta liittymättä samalla johonkin toiseen uskonnolliseen yhteisöön.
Kirkon hallinto ja demokratia > Kirkon ja valtion suhteet vuoden 2000 jälkeen

Seuraava suuri muutos oli vuonna 2000, jolloin lakisääteiset siteet kirkon ja valtion välillä kumottiin. Kirkon eri osat eivät sen mukaan enää olleet valtion tai kuntien viranomaisia. Kirkkolaki korvattiin kirkolliskokouksen säätämällä kirkkojärjestyksellä.
Ruotsin kirkko on yksi Ruotsissa toimivista uskonnollisista yhteisöistä (ruots. trossamfund). Historiallisista syistä ja kirkon laajuuden vuoksi sen ja Ruotsin kirkon ja valtion suhteita määrittelee Laki Ruotsin kirkosta (SFS 1998:1591) vuodelta 1998. Kirkon ja valtion suhteiden muutos tapahtui vuoden 2000 alussa.
Lain mukaan Ruotsin kirkko on evankelis-luterilainen, rakenteeltaan demokraattinen ja koko valtakunnan kattava. Laissa on määräys myös kirkon hallintorakenteesta, jossa kirkolliskokous on korkein päättävä elin, kirkollismaksusta, kirkon omaisuudesta sekä kirkon asiakirjojen julkisuudesta. Valtion verohallinto kerää edelleen kirkon jäsenten jäsenmaksun, kirkollismaksun (ruots. kyrkoavgift), joka on veronluonteinen maksu. Myös muut uskonnolliset yhteisöt voivat halutessaan koota jäsenmaksunsa verohallinnon kautta.
Ruotsin kirkko on edelleen koko valtakunnan peittävä organisaatio joka jakaantuu seurakuntiin, pastoraatteihin ja hiippakuntiin. Kirkko on avoin kansankirkko. Kaikki kirkon jäsenet voivat osallistua demokraattisten periaatteiden mukaan kirkon asioiden päättämiseen niin paikallisella kuin kansallisella tasolla kirkollisvaalien kautta.
Luottamushenkilöiden, kirkkopoliitikkojen ohella piispat, papit ja diakonit osallistuvat kirkkoa koskevien asioiden päättämiseen. Heidän vastuullaan on ennen muuta taata kirkon opin ja tunnustuksen mukainen toiminta, kun luottamushenkilöt vastaavat siitä, että demokratia voi toteutua. Kirkollisvaaleissa neljän vuoden välein valitaan paikallisseurakuntien luottamushenkilöt kirkkovaltuustoihin sekä hiippakuntavaltuustoihin ja kirkolliskokoukseen. Viime vuosina on kuitenkin virinnyt keskustelu, voisiko hiippakuntavaltuustojen ja kirkolliskokouksen edustajien vaali tapahtua välillisenä vaalina.
Hiippakunta

Ruotsin kirkko jakaantuu alueellisesti 13 hiippakuntaan. Jokaisessa hiippakunnassa on hiippakuntahallitus ja tuomiokapituli. Kirkon episkopaalinen rakenne ilmenee siten, että jokaisen hiippakunnan johdossa on piispa. Hiippakunnat ovat pastoraalisia alueita, jotka yhdessä kattavat koko maan.
Kirkollisvaaleilla valittu hiippakuntaneuvosto valitsee hiippakuntahallituksen ja sen tehtävänä on edistää seurakuntien toimintaa.
Hiippakunnan perustehtävänä on Kirkkojärjestyksen III luvun mukaan edistää ja valvoa seurakuntaelämää. Hiippakunnan perustehtävä on edistää ja valvoa seurakuntaelämää. Tämä tehtävä koskee siten lähinnä seurakuntien jumalanpalveluselämää, opetusta, diakoniaa ja lähetystä. Hiippakunnalla on myös hallinnollisia tehtäviä. Hiippakuntahallitus käsittelee myös kirkollisiin vaaleihin, seurakuntajakoon liittyviä kysymyksiä sekä talouteen, mm. seurakuntien tukemiseen liittyviä kysymyksiä. Hiippakunnan piispa toimii sen puheenjohtajana.
Hiippakuntien keskeisenä tehtävänä on tukea seurakuntien erilaista toimintaa ja hallintoa, esimerkiksi seurakuntien maaomaisuuden ja kirkkorakennusten kunnostusta ja kirkollisen esineistön huoltoa. Hiippakunnat johtavat usein myös toimintaa kansallisilla vähemmistökielillä (suomi, pohjois-, luulajan-, eteläsaame, meänkieli, romani) ja ruotsalaisella viittomakielellä.
Jokaisessa hiippakunnassa on tuomiokapituli. Tuomiokapitulit ovat Ruotsin vanhimpia virastoja, ja ne olivat vuoteen 2000 saakka valtion virastoja.Tuomiokapitulin on hoidettava kirkkojärjestyksessä mainitut tehtävät, jotka liittyvät kirkon oppiin, sakramentteihin, jumalanpalveluselämään sekä toimittava valvovana elimenä. Tuomiokapituli päättää myös pappien ja diakonien kelpoisuudesta. Tuomiokapitulin puheenjohtajana on piispa, ja muina jäseninä tuomiorovasti, joka on varapuheenjohtaja, yksi hiippakunnan pappien ja diakonien edustaja, yksi jäsen, joka on tuomari sekä kolme muuta jäsentä. (Ruotsin kirkon kirkkojärjestys, luku 9)
Käytännön työtä hiippakunnissa johtaa hiippakuntakanslia, jonka toimintaa johtaa hiippakuntahallitus. Hiippakuntahallitus edistää hiippakunnan seurakuntaelämää ja sen kehitystä sekä päättää mm. hiippakunnan toiminnan tavoitteet ja suuntaviivat sekä päättää hiippakunnan taloudesta ja kirkollismaksuista. Hiippakunnan piispa toimii hiippakuntahallituksen puheenjohtajana.
Hiippakunnat on myös jaettu rovastikuntiin. Jokaisessa rovastikunnassa on pappi, jolla on arvonimi lääninrovasti ja hän avustaa hiippakunnan piispaa rovastikuntaa koskevissa asioissa.
Hiippakunta > Hiippakunnat

Hiippakunnat luetellaan niiden perinteisessä arvojärjestyksssä:
| Hiippakunta | Perustettu | Maakunnat tai läänit | Tuomiokirkko |
| --- | --- | --- | --- |
| Uppsalan hiippakunta | 1130-luku tai 1164 | Uplanti lukuun ottamatta eteläosaa ja Gävleborgin lääni | Uppsalan tuomiokirkko |
|  Linköpingin hiippakunta | varhainen 1100-luku | Itä-Götanmaa ja pohjoinen Småland | Linköpingin tuomiokirkko |
|  Skaran hiippakunta | 1014 | Keskinen ja pohjoinen Länsi-Götanmaa ja  eteläinen Dalslandista (Katrinedalin alue) | Skaran tuomiokirkko |
|  Strängnäsin hiippakunta | varhainen 1100-luku | Södermanland lukuun ottamatta koillisosaa ja Närke | Strängnäsin tuomiokirkko |
|  Västeråsin hiippakunta | varhainen 1100-luku | Västmanland ja Taalainmaan lääni | Västeråsin tuomiokirkko |
|  Växjön hiippakunta | 1170-luku | Läntinen ja eteläinen Småland ja Öölanti | Växjön tuomiokirkko |
|  Lundin hiippakunta | 1060 tai 1103 | Skåne ja Blekinge | Lundin tuomiokirkko |
|  Göteborgin hiippakunta | 1620 | Läntinen Länsi-Götanmaa, Halland, Bohuslän ja lounainen Dalsland | Göteborgin tuomiokirkko |
|  Karlstadin hiippakunta | 1647 | Värmlanti  ja Dalsland lähes kokonaan | Karlstadin tuomiokirkko |
|  Härnösandin hiippakunta | 1647 | Jämtlanti, Medelpad, Ångermanland ja Härjedalen | Härnösandin tuomiokirkko |
|  Luulajan hiippakunta | 1904 | Norrbottenin lääni ja Västerbottenin lääni | Luulajan tuomiokirkko |
|  Visbyn hiippakunta | 1645 | Gotlanti ja Ruotsin kirkko ulkomailla | Visbyn Pyhän Marian tuomiokirkko |
|  Tukholman hiippakunta | 1942 | Eteläinen Uplanti ja koillinen Södermanland | Tukholman Suurkirkko |
Hiippakuntien väkimäärät, kirkkoon kuuluvien määrä ja kirkkoon kuuluvien osuus koko väestöstä vuoden 2015 päättyessä
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Hiippakunta | Asukkaita | Jäseniä | Jäsenmäärä |
| Uppsala | 765 195 | 507 725 | 66,4 % |
| Linköping | 558 008 | 377 180 | 67,6 % |
| Skara | 557 037 | 378 741 | 68,0 % |
| Strängnäs | 642 202 | 380 883 | 59,3 % |
| Västerås | 591 308 | 399 890 | 67,6 % |
| Växjö | 649 121 | 436 899 | 67,3 % |
| Lund | 1 459 762 | 903 777 | 61,9 % |
| Göteborg | 1 372 202 | 838 924 | 61,1 % |
| Karlstad | 365 205 | 268 865 | 73,6 % |
| Härnösand | 371 256 | 272 642 | 73,4 % |
| Luulaja | 513 101 | 382 133 | 74,5 % |
| Visby | 57 389 | 40 216 | 70,1 % |
| Tukholma | 1 948 666 | 1 037 216 | 53,2 % |
| Yhteensä | 9 850 452 | 6 225 091 | 63,2 % |
Hiippakunta > Hovikonsistori

Tukholman kuninkaallisen hovin kirkollisista asioista vastaa Hovikonsistori, joka on muiden Ruotsin kirkon hiippakuntien veroinen. Hovikonsistorin alaisuudessa on yksi seurakunta, Tukholman Hoviseurakunta. Hovikonsistorin presesin, puheenjohtajan, ylihovisaarnaajan nimittää Ruotsin kuningas. Tehtävää on vuodesta 2015 hoitanut Strängnäsin hiippakunnan piispa Johan Dahlman.
Hiippakunta > Entiset hiippakunnat

Nykyisen Ruotsin alueella on toimivien hiippakuntien lisäksi ollut kaksi hiippakuntaa.
Mariestadin hiippakunta toimi vuosina 1580–1646. Se perustettiin alkuaan superintendentuurina ja käsitti Värmlannin osan Skaran hiippakuntaa. Sen tuomiokirkko oli Mariestadin tuomiokirkko. Kun Karlstadin kaupunki perustettiin, siirtyi superintendetti sinne ja kaupunkiin perustettiin hiippakunta. Nykyään Mariestad kuuluu Skaran hiippakuntaan.
Kalmarin hiippakunta. Kalmarin kaupunkiin perustettiin tuomiokapituli 1603. Superintendentti sai oikeuden vihkiä pappeja 1611 ja vuonna 1678 superintendentuuri muutettiin hiippakunnaksi. Vuonna 1903 valtiovalta päätti perustaa uuden hiippakunnan Norrlantiin, Luulajan hiippakunnan ja siinä yhteydessä yhdistää Kalmarin ja Växjön hiippakunnat. Tämä toteutui 1915, kun Kalmarin piispa Henry William Tottie kuoli ja Kalmarin hiippakunta lakkasi siten olemasta. Hiippakunnan tuomiokirkko on kuitenkin säilyttänyt tuomiokirkon nimenː Kalmarin tuomiokirkko.
Hiippakunta > Ruotsin kirkko ulkomailla

Ruotsin kirkon toimintaan kuuluu myös ulkomailla tapahtuva toiminta. Sitä varten on eri puolilla maailmaa noin 40 seurakuntaa ja noin 80 jumalanpalveluspaikkaa. Toiminnan kohteina ovat niin turistit, opiskelijat kuin muissa maissa pysyvästi asuvat ruotsalaisetkin. Ulkomaan seurakunnat kuuluvat hallinnollisesti Visbyn hiippakuntaan.