Fennoskandian mannerjäätikkö
Jäätiköitymisen eri vaiheita > Keski-Veikselin jäätiköityminen

Odderade-interstadiaalin jälkeen ilmasto kylmeni uudelleen ja alkoi Keski-Veikselin jäätiköityminen, joka sijoittuu ilmastokausiin MIS 4 ja MIS 3 (75 000–25 000 vuotta sitten ). Keski-Veikselin jäätiköityminen ei ollut tasaista. Se alkoi kylmenemisellä, joka veti lämpötiloissaan vertoja jääkauden loppuajan kylmimmälle maksimivaiheelle 20 000 vuotta sitten. Jäätiköt alkoivat taas kasvaa ja erilliset vuoristojäätiköt kasvoivat yhteen Skandien pituiseksi jäätiköksi. Tämän pitkän jäätiköitymisen seurauksena jäätikkö levisi Skandien ulkopuolelle ja muodosti entistä laajemman yhtenäisen jäätikön. Tämä tapahtui heti Keski-Veikselin aluksi niin sanotussa Schalkholz-stadiaalissa (75 000–60 000 vuotta sitten). Stadiaalin lopulla jäätikkö peitti alleen Norjan, Ruotsin ja Suomen, Viron ja osa Latviasta, Venäjän-Karjalan ja Kuolan, koko Itämeren nykyiset vesialueet ja osan Tanskan salmien saarista. Mannerjäätikön ulkopuolelle jäivät esimerkiksi Laatokka ja Vienanmeri, mutta nyt oli Norjan rannikko peittynyt kokonaan jäätikön alle. Barentsinmeri ja sitä ympäröivät saaret muodostivat oman mannerjäätikön, joka levisi lopuksi Fennoskandian jäätikköön kiinni. Barentsinmeren jäätikön itäiset alueet olivat aiempaa pienemmät ja esimerkiksi Keski-Siperian ylängölle muodostunut erillinen mannerjäätikkö ei enää yhtynyt siihen. Syy Fennoskandian jäätikön suurempaan kokoon arvellaan johtuneen kosteiden sateiden eteläisemmästä reitistä, jonka takia sateita ei enää riittänyt aiemmalla tavalla Barentsinmeren jäätikölle. Vienanmeren jäätikköjärvi oli kuitenkin aiempaa suurempi. Myös Objokilaakson jäätikköjärvi oli aiempaa suurempi ja sen laskujokena oli todennäköisesti nykyinen Jäämereen virtaava Hatanga.
Ilmasto lämpeni lyhyeksi noin 2 000–5 000 vuoden ajaksi, jonka ilmastovaihetta kutsutaan Oerel-interstadiaaliksi. Interstadiaalin tarkemmasta ajoituksesta ollaan edelleen erimielisiä, mutta se tapahtui noin 65 000–58 000 vuotta sitten. Interstadiaalin aikana jäätikön reuna vetäytyi pois ainakin Itä-Suomesta. Oerelin jälkeen ilmastossa tapahtui pitkäjänteinen viilentyminen (MIS 3, 57 000–29 000 vuotta sitten ). Se tapahtui kuitenkin lämpökausien ja kylmien kausien vuorotellessa niin, että vaikka ilmasto välillä lämpeni, oli seuraava kylmäkausi aina edellisiä kylmempi. Nämä tunnetaan ilmastollisina vaiheina Ebersdorf-stadiaalina, Glinde-interstadiaalina, Moershoofd-kompleksina, Hengelo-interstadiaalina ja Denekamp-interstadiaalina. Tänä aikana jäätiköt sijaitsivat Skandeilla ja ne peittivät siellä laajimmillaan Skandinaviasta Norjan ja Ruotsin. Jäätikkö oli Lapissa levinnyt myös Suomen itärajalle (Soklin kaivos) noin 35 000 vuotta sitten . Kaikki nämä alueet vapautuivat jäätiköstä seuraavan kerran jääkauden lopulla. Jäätiköityminen on maailmalla täytynyt Fennoskandian tapaan olla nopeaa, sillä valtameren pinta laski vielä 50% eli 40 metriä lisää seuraavan 15 000 vuoden aikana . Jäätikölle satoi jatkuvasti uutta lunta ja koska sulaminen väheni merkittävästi, kasvatti se jäätikön paksuutta. Arvellaan, että se on ollut yleensä 2–3 kilometriä ja enimmillään yli kolme kilometriä paksu. Massiivinen jäätikkö valui hitaasti kohti reunojaan ja se alkoi peittää ympäristöstään yhä suuremman alueen allensa. Pohjoisessa se levisi Jäämerelle. Siellä oli merenpinnan aleneminen paljastanut matalikoita kuivaksi maaksi ja Barentsinmeren alueelle oli taas muodostunut suuri Barentsinmeren mannerjäätikkö. Mannerjäätiköt kasvoivat täällä toisiinsa kiinni. Idässä jäätikön kielekkeet yltivät Vienanmerelle, Ääniselle ja Laatokalle. Kaakossa ne ylittivät Suomenlahden ja levisivät Novgorodiin ja Baltian maihin. Etelässä Itämeren jäätikkövirta ja Keski-Ruotsin virtauskieleke ylettyivät yhdessä Puolaan, Saksaan ja Tanskaan. Pohjanmeren suunnalla jäätiköt törmäsivät Doggerlandilla Britannia–Irlannin mannerjäätikköön. Ilmasto oli lopulta kylmimmillään noin 22 000–18 000 vuotta sitten (katso alla, MIS 2).