stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sortavala

| Sortavala (Сортавала) |
| --- | --- |
 lippu:  Vaakuna
 Sortavala
 Koordinaatit: 61°42′N, 30°40′E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Sortavalan piiri
Perustettu:  1632
Kaupunginoikeuksien menetys:  1721
Uudelleen kaupungiksi:  1781
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Sergei Krupin
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  15 km²
Väkiluku (2010)  ():  19 235
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  18679x
Suuntanumero(t):  +7 81430
 
 городсортавала.рф 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sortavalan kaupunkikunta Sortavalan piirin kartalla.
Sortavala (ven.   Сортавала) on kaupunki Sortavalan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Laatokan pohjoisrannalla noin 190 kilometriä Petroskoista länteen ja runsaat 30 kilometriä Suomen rajasta. Kaupunki on Sortavalan piirin hallinnollinen keskus. Kaupungissa asui yhteensä 19 235 henkeä vuonna 2010.
Historia

Paikkakunta tunnetaan jo 1100-luvulta. Se oli tärkeä kauppapaikka 1500-luvulla ja mainitaan venäläisissä kirjallisissa dokumenteissa vuonna  1582 kylänä nimellä Сердоболь, Serdobol (Serdovol), ja tällä nimellä kaupunkia venäjän kielessä kutsuttiin vuoteen 1918 saakka. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 alue liitettiin osaksi Ruotsia ja kuningatar Kristiina myönsi paikkakunnalle kaupunkioikeudet vuonna 1632 nimellä Sortavala, ruots. Sordavala. Kaupunki hävitettiin suuren Pohjan sodan aikana 1700-luvun alussa lähes täydellisesti ja se menetti merkityksensä pitkäksi aikaa. Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 se luovutettiin Venäjälle.
Historia > Suomen aika

Kun Suomen alueesta oli tullut osa Venäjää Haminan rauhassa vuonna 1809, Sortavala liitettiin vuonna 1812 muun Vanhan Suomen mukana Suomen suuriruhtinaskuntaan osaksi Viipurin lääniä.
Suomessa Sortavalasta kehittyi Laatokan Karjalan henkinen keskus. Sinne perustettiin sekä mies- että naisopettajaseminaari vuonna 1880, pappisseminaari vuonna 1918 ja ortodoksinen arkkipiispanistuin vuonna 1925. Sortavalan alueen uskonnollista merkitystä vahvisti Laatokan saaressa noin 40 kilometriä etelään sijaitseva Valamon vanha luostari. Sortavalasta kehittyi 1800-luvun loppupuolelta 1930-luvulle tultaessa merkittävä koulu- ja kulttuurikaupunki. Huomattava osa ennen vuotta 1939 koulutetuista kansakoulunopettajista on saanut oppinsa Sortavalan opettajaseminaareissa.lähde?
Sortavala oli kokoonsa nähden myös merkittävä teollisuuskeskus. Siellä oli muun muassa huonekalu- ja suksitehdas, urkuharmoonitehdas, elintarviketeollisuutta ja kutomo. Siellä oli myös parantola eli sanatorio. Sankkojen metsien ansiosta metsänhakkuu ja raakapuun myynti teollisuuden raaka-aineeksi oli Sortavalassa yleistä. Rautatieyhteys Viipuriin rakennettiin vuonna 1893. Kaupungissa on sisävesisatama.
Sortavalassa toimi myös merkittäviä urheiluseuroja: Vuonna 1929 perustettu Sortavalan Palloseura (SPS) harjoitti jalkapalloa, pesäpalloa ja jääpalloa. Sen paikallinen pääkilpailija oli Sortavalan Palloilijat (SP). Jatkosodan jälkeen seurat muuttivat Kuopioon, missä nimeksi tuli Kalevan Pallo (KalPa), joka on nykyisin tunnettu jääkiekkoseura. Näitä ennen toimivat jo voimistelu- ja luisteluseura Sortavalan Viritys sekä työväen urheiluseura Sortavalan Ponnistus, joka keskittyi voimalajeihin ja vesiurheiluun.
Kaupunki kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa vuonna 1940. Hyökättyään jatkosodassa Suomi valloitti myös Sortavalan vuonna 1941. Jatkosodan vuonna 1944 päättäneen Moskovan välirauhan perusteella Suomen oli kuitenkin tunnustettava vuonna 1940 sovittu raja.
Pohjois-Karjalan museossa Joensuussa on Sortavalan keskustan historiallinen pienoismalli.
Väestö > Asukasluvun kehitys

Alla oleva taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä. On syytä huomata, että 1815–1939 tilastot kuvaavat vain kaupunkialueen asukasmäärää ilman esikaupunkialueita. Sortavalan kaupungissa asui vuonna 1939 4 710 asukasta ja sen esikaupungeissa noin 4 500 asukasta. Varsinaisen kaupungin pinta-ala oli vain 1,40 neliökilometriä, mutta ympäröivään Sortavalan maalaiskuntaan kuului 666,80 neliökilometriä maata. Neuvostoliiton aikana kaupungin pinta-ala kasvoi Suomen aikaisesta.
| Vuosi | 1815 | 1850 | 1870 | 1890 | 1910 | 1920 | 1930 | 1938 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku (kaupunki) | &&&&&&&&&&&&0172.&&&&00172 | &&&&&&&&&&&&0665.&&&&00665 | &&&&&&&&&&&&0631.&&&&00631 | &&&&&&&&&&&01336.&&&&001 336 | &&&&&&&&&&&03085.&&&&003 085 | &&&&&&&&&&&03877.&&&&003 877 | &&&&&&&&&&&04732.&&&&004 732 | &&&&&&&&&&&04577.&&&&004 577 | &&&&&&&&&&&04710.&&&&004 710 | &&&&&&&&&&017611.&&&&0017 611 | &&&&&&&&&&022188.&&&&0022 188 | &&&&&&&&&&021618.&&&&0021 618 | &&&&&&&&&&022579.&&&&0022 579 | &&&&&&&&&&021131.&&&&0021 131 | &&&&&&&&&&019235.&&&&0019 235 |

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Sortavalan kaupungissa asui 19 235 henkeä. Sortavalan kaupunkikunnassa asukkaita oli 20 374, eli kaupungin ohella 1 139 maaseutuasukasta.
| Sortavala Sordavala, Сердоболь/Serdobol> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kuntanumero:  763
Perustettu:  1632
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:   km²   (1.1.1938)
– maa:  1,40 km²
Väkiluku:  4 710   (31.12.1939)
– väestötiheys:  3 364,3 as./km²
Tunnettuja suomalaisia sortavalaisia

Ritva Auvinen, oopperalaulaja (s. 1932)
Bengt Broms, professori, oikeustieteilijä (1929–2023)
Petri Bryk, toimitusjohtaja, keksijä, metallurgi, diplomi-insinööri ja vuorineuvos (1913–1977)
Otto Flodin, arkkitehti (1903–1969)
Aino Haverinen, operettitaiteilija (1875–1943)
Eila Hiltunen, kuvanveistäjä (1922–2003)
Yrjö Kokko, kirjailija (1903–1977)
Pekka Kontio, kuvanveistäjä (1933–1976)
Juho Kuosmanen, yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1887–1960)
Kalle Kuusinen, kauppaneuvos, suurlahjoittaja ja vaatetusalalla toimineen Kuusinen Oy:n perustaja (1889–1980)
Esko Könönen, harmonikkataiteilija (1930–1983)
Kyllikki Mäntylä, kirjailija (1907–1979)
Ilmo Paananen, hallintohenkilö ja poliitikko (1927–2014)
Karl Herman Pankakoski, luonnontutkija, Sortavalan seminaarin johtaja ja opettaja (1881–1967)
Lasse Pöysti, näyttelijä (1927–2019)
Väinö Raitio, säveltäjä (1891–1945)
Orvo Saarikivi, elokuvatuottaja (1905–1970)
Martti Tschokkinen, näyttelijä (1935–1996)
Irma Wikström, näyttelijä (1900–1969)
Nykyinen Sortavala > Hallinto

Sortavalan kaupunginjohtajaksi valittiin lokakuussa 2006 Nikolai Zajats.
Nykyinen Sortavala > Talous ja liikenneyhteydet

Sortavalan talous on ollut pitkään heikolla tolalla, ja etenkin toisen maailmansodan jälkeen sen historiallinen kaupunkikuva on kokenut paljon kolhuja monien suomalaisten rakennusten ränsistyessä ja lahotessa.
Kaupunkiin johtaa etelästä Laatokan länsirantaa seuraava maantie A129. ja itään on yhteys Aunuksen kautta Murmanskin valtatielle. Alueen rautatieverkko kuuluu Venäjän rautateiden luoteisosan rataverkoista vastaavan Lokakuun rautateiden sivuratoihin. Sortavalan rautatieasemalle liikennöivät paikallisjunat Kaarlahdesta sekä Pietarin ja Kostamuksen väliset kaukojunat. Kaupungin satamaan johtaa laivareitti mm. Käkisalmesta ja sieltä tehdään matkoja läheiseen Valamoon.
Parin vuoden ajan 1990-luvulla Venäjän Karjalaan kuuluva jalkapallojoukkue Sortavala osallistui Suomen toiseen divisioonaan pelaten myös kotiottelunsa aluksi Suomessa. Ensimmäisessä kotiottelussaan se voitti Kiuruveden Palloilijat maalein 2-0.
Sortavalaa joskus ennen sotia.
Näkymä 1939.
Kaupungin hallintorakennus, ns. Siitoinin talo.
Sortavalaa Karjalankadun ja Väinämöisenkadun välisessä kulmauksessa.
Hotelli Seurahuone 2010-luvun alussa tehdyn remontin jälkeen.
Sortavalan ortodoksinen katedraali entisöinnin jälkeen.
Nykyinen Sortavala > Nähtävyyksiä

Ortodoksinen katedraali, valmistunut vuonna 1873.
Valamon luostari, tunnin matka kantosiipialuksella.
Gogolevin ateljee, puutaidetta keskustassa.
Runonlaulajan patsas
Nykyinen Sortavala > Uudenvuoden pääkaupunki

Sortavala oli Venäjän virallinen uudenvuoden pääkaupunki vuodenvaihteessa 2015–2016. Venäjän kulttuuriministeriön tunnustus on myönnetty tätä ennen kolme kertaa: aiemmilla kerroilla juhlakaupunkeja ovat olleet Kazan, Vologda ja Vladimir. Nimityksen tarkoituksena on nostaa kaupungin ja sen ympäristön arvoa matkailukohteena.
Sortavalassa vuoden vaihtumista juhlistettiin useiden päivien ajan. Tarjolla oli erilaisia tapahtumia kuten konsertteja, joulutoreja ja teatteria. Kaupunkiin odotettiin jopa 30 000 vierasta. Uudenvuodenaaton pääjuhlan odotetuimpia vieraita olivat pakkasukko ja Lumityttö. He saapuivat Sortavalaan museojunalla Veliki Ustjugista, joka on heidän kotikaupunkinsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sortavala Wikimedia Commonsissa
Luovutettu Karjala
Sortavalan murteen puhenäyte Kotimaisten kielten keskuksen sivuilla
Elonet: Puolustusvoimain katsaus 7 – Sortavala suomalaisten valtaushetkellä elokuussa 1941
Sortavala-säätiö
Heninen (kuvia)
Wikimapia
Härkönen, Iivo ym. (toim.): Sortavalan seminaari 1880-1940 (muistojulkaisu). Valistus 1940, Helsinki.
Sortavala : Pohjois-Laatokan saaristo : Raja-Karjala : Valamo. 28-sivuinen matkailuopas. Raamattutalon kirjapaino, Sortavala. 1932.
"Laatokan valkoinen kaupunki". Sortavala 300-vuotias 3.9.1932, Hakkapeliitta, 30.08.1932, nro 35, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Špegeljin nauha

Špegeljin nauha oli Jugoslavian valtion vastavakoilutoimiston KOS:n laatima videotallenne, joka oli tarkoitettu lokaamaan ja demonisoimaan Kroatian puolustusministeri Martin Špegeljiä. Sen julkaisu 1991 johti Špegeljin maanpakoon.
Tausta

Kun Franjo Tuđmanin kansallismielinen HDZ-puolue oli noussut valtaan Kroatiassa, Serbian serbit loivat Kroatian serbialueille kapinan. Špegelj hankki aseita muun muassa Unkarista ja Romaniasta.
Nauha

KOS:n väärentämällä, osin salaa kuvatulla nauhalla Špegelj sanoo ajavansa Kroatian sisällissotaan. Nauha oli leikattu ja muokattu Špegeljin julkisista esiintymisistä, ja osa nauhasta oli piilokameran kuvaa.
Špegelj puhui 25. tammikuuta 1991 televisiossa esitetyllä nauhalla sisällissodasta, joka ei säästäisi naisia ja lapsia, sotilaiden häikäilemättömästä eliminoimisesta ja siitä, että serbit tullaan tuhoamaan. Nauha halvensi myös sisäministeri Boljkovacin. Nauhalla näytetään myös asekuljetuksia Kroatiaan ja HDZ:n harjoittamaa jäsentensä aseistamista.
Liittyviä tapahtumia

Nauhan esittämisen aikaan tammikuun lopulla Jugoslavian johdon asettama määräaika joukkojen aseistariisunnalle oli mennyt umpeen. Tämä tarkoitti lähinnä Kroatian ja Slovenian aluepuolustusta ja poliisia. Jugoslavian kansanarmeija oli Kroatiassa täydessä valmiudessa. Serbian ja Kroatian johto pitivät kriisikokouksen Belgradissamilloin?. Jugoslavian presidenttineuvoston serbijohtaja Borislav Jović antoi Špegeljiä koskevan pidätysmääräyksen. Niinpä Špegelj piilotteli vähän aikaa salaisessa piilopaikassa, tarkoin vartioidussa bunkkerissa.
Christian Bruun (tehtaanjohtaja)

Christian Fredrik Bruun (14. maaliskuuta 1849 Hamina – 6. joulukuuta 1911 Valkeakoski) oli suomalainen kunnallisneuvos ja tehtaanjohtaja.
Christian Bruunin vanhemmat olivat haminalainen kauppias ja kauppaneuvos Johan (Jean) Bruun ja Anna Luise Thode. Hän opiskeli Dresdenin polyteknillisessä opistossa ja oli sitten työssä sveitsiläisissä tehtaissa ja Nottbeckin paperitehtaassa Annolovossa Pietarin kuvernementissa. Hän tuli Forssa Ab:n Forssan puuvillatehtaan palvelukseen 1875 ja oli Vaasan puuvillatehtaan johtajana 1888–1897 ja Finlayson & Co:n johtajana vuodesta 1897–1900. Bruunin aikana Finlaysonin puuvillatehtaalle valmistui vuonna 1899 uusi Siperia-nimellä tunnettu kehräämörakennus, laajennettiin Kongo-nimellä tunnettua kutomorakennusta ja hankittiin tehtaan voimalähteeksi suuri 2 500 hevosvoiman Sulzer-höyrykone. Hän rakennutti Tampereelle myös Pikkupalatsin nimellä tunnetun Finlaysonin tehtaanjohtajan asuintalon. Vuonna 1898 valmistuneen Pikkupalatsin suunnitteli arkkitehti Fredrik Thesleff ja talon sisustuksen Porvoossa Iris-tehtaan omistanut Louis Sparre.
Bruun joutui eroamaan Finlaysonin johtajan paikalta suurien ja kalliiksi tulleiden laajennushankkeidensa vuoksi. Tämän jälkeen Bruun johti John Dahlbergin trikootehdasta Tampereella 1900–1903 ja viimeksi hän oli Valkeakosken paperitehtaan johtajana 1903–1911. Bruun oli lisäksi Vaasassa toimineen maahantuontiliike Sandman & Co:n osakkaana vävynsä Einar Sandmanin kanssa ja Venäjällä toimineen Harjkoffin keramiikkatehtaan osakkaana.
Bruun toimi myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Bruun oli naimisissa serkkunsa Alexandrine Louise Bergenheimin (k. 1916) kanssa. Diplomi-insinööri, yritysjohtaja Victor Bruun oli heidän poikansa. Christian Bruun kuoli 62-vuotiaana joulukuussa 1911.
Lyhytpyrstötyranni

| Lyhytpyrstötyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Muscigralla
Laji::  brevicauda
Kaksiosainen nimi
 Muscigralla brevicauda  Orbigny & Lafresnaye, 1837 

Katso myös
   Lyhytpyrstötyranni Wikispeciesissä   Lyhytpyrstötyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lyhytpyrstötyranni (Muscigralla brevicauda) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Lyhytpyrstötyranni kasvaa 11–12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat ruskehtavan harmaat. Päälaella on keltainen laikku. Siipisulkien reunat ovat vaaleat ja siivissä on kaksi valkoista juovaa. Lyhytpyrstötyrannin mustan pyrstön kärjet ovat ruskehtavat. Rinta on harmahtava ja vatsa vaaleankeltainen. Linnun jalat ovat pitkät.
Levinneisyys ja elintavat

Lyhytpyrstötyrannia tavataan rannikolla Ecuadorista Chilen pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kuivahkot ruohomaat ja pensaikot. Se liikkuu yksin tai pareittain ja syö hyönteisiä.
Luettelo Juan Ramón Jiménezin tuotannon suomennoksista

Tämä on luettelo Juan Ramón Jiménezin tuotannon suomennoksista.
Juan Ramón Jiménez, Harmo ja minä: andalusialainen elegia (Platero y yo); suom. Tyyni Tuulio: WSOY 1957. – 3. p. Helsinki: WSOY 1979 ISBN 951-0-09043-3 Sarja:Kolibri-kirjasto
Litomyšl

| Litomyšl |
| --- | --- |
 Smetanan aukio Litomyšlissa.
 lippu:  vaakuna
 Litomyšl
 Koordinaatit: 49°52′12″N, 16°18′46″E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Pardubice
Piirikunta:  Svitavy
Hallinto:  
 – Pormestari:  Radomil Kašpar
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  33.45 km²
Korkeus:  330 m
Väkiluku (1.1.2015):  10 077
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.litomysl.cz/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Litomyšl (saks. Leitomischl) on 10 143 (2009) asukkaan kaupunki Tšekissä. Se kehittyi 1200-luvulla vanhemman linnoitetun siirtokunnan paikalle tärkeän Böömiä ja Määriä yhdistävän tien varteen.
Litomyšlin huomattavin maamerkki on renessanssityylinen linna, joka ajoittuu vuosille 1568–1581. Linna-alueen talot eivät ole merkittäviä pelkästään arkkitehtuuriltaan, vaan siellä on myös syntynyt kuuluisa tšekkiläinen säveltäjä Bedřich Smetana. Kaupungin pitkänomaisella aukiolla, joka on yksi Tšekin suurimmista, sijaitsevat goottilainen kaupungintalo ja useita renessanssi- ja barokkirakennuksia.
Aikaisemmin Litomyšl oli myös merkittävä uskonnollinen keskus. Kaupunkiin perustettiin vuonna 1344 Böömin toinen piispanistuin. Sen toiminta loppui kuitenkin hussilaissotien aikana.
Kaupungin kulttuuriperinteet vaikuttavat aina maan rajojen ulkopuolelle asti. Linnan kauniit sisätilat, etenkin barokkinen linnateatteri, linnanpuiston amfiteatteri ja Smetanan talo tarjoavat monipuolisen valikoiman konsertteja ja teatteriesityksiä ympäri vuoden. Vuonna 1994 linna toimi useiden Keski-Euroopan presidenttien kokoontumispaikkana. Linna lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Litomyšl Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (tšekiksi) (ranskaksi) (saksaksi)
Litomyšlin linna UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä
Kladruby nad Labemin hevostila
Erzgebirgen ja Krušnohořín kaivosalue
Kroměřížin linna
Český Krumlovin historiallinen keskusta
Prahan historiallinen keskusta
Telčin historiallinen keskusta
Holašovicen historiallinen kylä
Pyhän kolminaisuuden pylväs
Juutalaiset korttelit ja Pyhän Prokopiuksen basilika Třebíčissä
Kutná Horan historiallinen keskusta ja kirkot
Lednice-Valticen kulttuurimaisema
Litomyšlin linna
Johannes Nepomukilaisen pyhiinvaelluskirkko
Villa Tugendhat
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Karpaattien ja muiden Euroopan alueiden pyökkimetsät
Žatec ja Saazin humalamaisemat
Litomyšlin linna
Sphinginae

| Sphinginae |
| --- | --- |
 Kiertokiitäjä (Agrius convolvuli)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Sphinginae  Latreille, [1802]
Katso myös
   Sphinginae Wikispeciesissä   Sphinginae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sphinginae on kiitäjäperhosten alaheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti lähes 400 lajia, joista viittä tavataan Euroopassa.
Alaheimon lajit ovat yöllä tai hämärässä lentäviä, keskikokoisia tai kookkaita perhosia. Etusiivissä on suojaväri mutta takasiivet saattavat olla värikkäät. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiinsa sivuilla. Imukärsä on lähes aina hyvin kehittynyt ja perhoset vierailevat ahkerasti kukilla. Etu- ja takasiipeä yhdistävä frenulum saattaa puuttua ja keskimmäisen raajaparin sääressä on yhdestä kahteen paria kannuksia. Huulirihmojen ensimmäisen jaokkeen paljaalla alueella ei ole aistinkarvoja.
Toukan pääkapseli on soikea tai pyöreä, vain harvoilla lajeilla kolmiomainen. Toukan peräpäässä on yleensä sarvi ja kyljissä vinoja raitoja. Kotelovaiheessa imukärsä on joko sulautunut muuhun vartaloon tai muodostaa erillisen ulokkeen.
Alaheimoon kuuluvia tribuksia ja sukuja

Acherontiini
Acherontia
Agrius
Sphingini
Ceratomia
Cocytius
Dolba
Dolbogene
Isoparce
Lapara
Lintneria
Manduca
Neococytius
Paratrea
Psilogramma
Sagenosoma
Sphinx
Aiheesta muualla

Funet: Sphinginae
ITIS: Sphinginae (englanniksi)
UniProt, Taxonomy: Sphinginae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133053  Wikispecies: Sphinginae  AFD: Sphinginae  BioLib: 51171  BugGuide: 39104  CoL: 93N28  Fauna Europaea: 443836  Fauna Europaea (new): fb1fd447-ab88-4a2d-bde1-c6fe6a14682a  iNaturalist: 124081  ITIS: 694130  NBN: NHMSYS0000504273  NCBI: 82616  Open Tree of Life: 244449
Lauri Asikainen

| Lauri Asikainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1989 (ikä 35) Joroinen, Suomi
Mäkihyppääjä
Seura:  Kuusamon Erä-Veikot
Suksimerkki:  Fischer
Maailmancup
Kaudet:  2012–2017
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 12. joulukuuta 2018 
Lauri Aleksi Asikainen (s. 28. toukokuuta 1989 Joroinen) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti Kuusamon Erä-Veikkoja.
Asikainen on harrastanut hiihtoa pienestä pitäen ja yhdistettyä 8-vuotiaasta lähtien. Yhdistetyn hiihtäjänä hän kilpaili myös mäkihypyn erikoiskilpailuissa ja kuuluikin Suomen joukkueeseen, joka saavutti pronssia nuorten MM-kilpailujen joukkuemäessä Tarvisiossa 2007. Samana talvena hän voitti yhdistetyn normaalimatkan Pohjoismaiden mestaruuden Örnsköldsvikissä. Lisäksi hän voitti 18-vuotiaiden Suomen mestaruuden sekä yhdistetyn normaalimatkalla että mäkihypyn HS100-metrin mäessä.
Asikainen osallistui ensimmäisen kerran maailmancupin kilpailuun Kuusamossa 29. marraskuuta 2008. Parhaan sijoituksensa, 25. tilan, hän sai Kuusamon toisessa kilpailussa seuraavana päivänä. Hän oli useissa kilpailuissa mäkiosuuden jälkeen aivan kärkitiloilla, mutta putosi selvästi hiihto-osuudella .
Asikainen oli mukana Suomen joukkueessa yhdistetyssä Liberecin MM-kilpailuissa 2009.
Kauden 2009–2010 jälkeen Asikainen vaihtoi mäkihypyn päälajikseen. Maailmancupissa hän oli mukana ensimmäisen kerran marraskuussa 2012, jolloin hän karsiutui Lillehammerin kilpailusta. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa joulukuussa 2012 oltuaan 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Falunissa helmikuussa 2014 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on ollut seitsemäs Lillehammerissa joulukuussa 2015.
Asikainen lopetti uransa mäkihyppääjänä alkuvuodesta 2018. Hänet valittiin vuonna 2022 Suomen yhdistetyn maajoukkueen valmennustiimiin, jossa hän on mukana mäkihypyn valmennuksessa.
Special Air Service

SAS:n juliste
Special Air Service (SAS) on Britannian maavoimien erikoisjoukko, jota pidetään monien muiden nykyaikaisten erikoisjoukkojen esikuvana.
Historia

SAS:n perustajana pidetään David Stirlingiä. Se perustettiin vuonna 1941 tekemään iskuja syvälle vihollislinjojen taakse sekä mahdollisuuksien mukaan värväämään, kouluttamaan, aseistamaan ja organisoimaan paikallisia sissijoukkoja. Toisen maailmansodan aikana SAS kunnostautui etenkin Pohjois-Afrikassa ja Välimeren alueella. Sodan päätyttyä SAS lakkautettiin, mutta se perustettiin uudestaan vuonna 1952 Malaijilla käytävää sissisotaa varten. Malaijin konfliktin jälkeen SAS on toiminut muun muassa seuraavissa paikossa: Oman 1958–1959, Borneo 1963–1966, Aden 1964–1964, Pohjois-Irlanti 1969–1994, Oman 1970–1976, Lontoo 1980 (panttivankien vapautus Iranin suurlähetystöstä), Falkland 1982, Persianlahti 1990–1991, Bosnia 1994–1995, Kosovo 1999, Sierra Leone 2000, Irak 2003–2009 ja Afganistan 2001–.