Kupletti
1900-luvun alku kupletissa

Saavuttaessa 1900-luvulle Suomessa eli jo varsin vahvana klassinen musiikki. Suomalaista populaarimusiikkia ei vielä oikeastaan ollut, vaikka merkkejä kevyemmästä ja viihteellisemmästä musiikista saatiin kokea Suomessakin vierailevien varietee-esitysten kautta. Kuplettilaulajia voidaankin pitää eräänlaisina populaarimusiikin pioneereina Suomessa, sillä aihetta tutkineen Matti Hakon mukaan kupletti täytti kansan- ja taidemusiikin väliin jääneen tyhjiön.
Pasi Jääskeläistä voidaankin pitää suomalaisen kupletin synnyttäjänä, vaikka hänen ohjelmistonsa ei ollutkaan mitään uutta ja omaperäistä: kanteleen säestyksellä laulettuja humoristisia kansanlauluja. Jääskeläinen oli Helsinkiin tultuaan työskennellyt Suomalaisessa teatterissa. Vuonna 1900 Jääskeläinen piti ensimmäisen konserttinsa, jonka jälkeen hän lähti kiertämään Suomen maaseutua. Kahden vuoden päästä hän teki kiertueen amerikansuomalaisten pariin ja vuonna 1904, kun ensimmäisiä levytyksiä tehtiin Suomessa, Pasi Jääskeläinen oli etunenässä.
Helikon-teatterista Suomen viihdetaivaalle ponnistanutta J. Alfred Tanneria voidaan pitää suomalaisen kupletin varsinaisena kehittäjänä, joskin Tanneria ennen kuplettien tekoa oli jo yrittänyt Aatto Lumme (Liljeström). Lumme oli mm. julkaissut 1897 Humoristillisia Kuplettia nuottijulkaisun sekä hänen sävellyksistään on julkaistu savikiekolle kuplettikappaleista 1915.  Jos Jääskeläisen ohjelmisto koostui lähinnä suomalaisista kansanlauluista, oli Tannerin lainasävelmistö todella kansainvälistä. Tannerin kuplettien melodia olivat peräisen milloin Saksasta, milloin Amerikasta. Suomalaiset kansansävelmät olivat selkeässä vähemmistössä, ja nekin erityisesti savolaisia polkkasävelmiä. Yksi kupletin humoristisen piirteen lähtökohdista olikin vanhojen sävelmien ironisointi uusilla sanoilla.
Vaikka Tannerin esittämiä kupletteja pidettiinkin tuohon aikaan roskana ja rahvaan huvina, sai Tanner usein esiintyä kabinettien suljettujen ovien takana myös korkeampiarvoisille herroille. Tanner myös levytti varsin ahkerasti ja vuosien 1911–1926 välillä syntyi seitsemisenkymmentä levytystä. Pekka Gronowin ja Jukka Lindforsin mielestä Tanner olisi saanut kultalevyn, mikäli sellaisia olisi 1900-luvun alkupuolella jaettu. Hakon mukaan levytykset eivät kuitenkaan luo oikeanlaista kuvaa Tannerista, sillä hänellä oli aikalaiskertomusten mukaan täydellinen plastiikka ja rytmivaisto. Tanner esiintyi paljon Ramstedtin kanssa ja tämä käänsikin Tannerin parhaimpia hengentuotoksia ruotsiksi. Tannerin lauluja esitysohjeiden kera myös julkaistiin Tanner esiintyi myös uudella mantereella, mutta varsinkin vuoden 1922 kiertue meni mönkään, sillä Tanneria pidettiin valkoisen Suomen edustajana.
Tannerin, Ramstedtin ja Weismanin ohella kuplettilavoilla esiintyi myös Käkisalmesta kotoisin ollut Iivari Kainulainen. Kainulainen esiintyi Suomen Kansallisteatterissa jo 1900-luvun alussa, mutta viinaan menevänä joutui myöhemmin luopumaan paikastaan teatterin näyttelijäkaartissa. Vaikka Kainulainen levytysten määrässä mitattuna olikin yhtä suosittu kuin Tanner, ei hän Gronowin mukaan ollut kuitenkaan lähellekään yhtä omaperäinen. Käsityksensä Gronow lienee perustanut Reino Palmrothin kirjassa Hupilaulun taitajia esittämään kuvaukseen Kainulaisen ja Lehmuksen esityksestä.