stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Everstiluutnantti

Kenraalikunta
kenraali
kenraaliluutnantti
kenraalimajuri
prikaatikenraali
Esiupseerit
eversti
everstiluutnantti
majuri
Komppaniaupseerit
kapteeni
yliluutnantti
luutnantti
vänrikki
sotilasmestari
ylivääpeli
vääpeli
ylikersantti
kersantti
alikersantti
korpraali
sotamies
Suomen maa- ja ilmavoimien sotilasarvot
Everstiluutnantti (lyhenne ev.luutn. tai sotilaskäytössä evl) on Suomen puolustusvoimissa käytettävä maa- ja ilmavoimien upseerinarvo. Merivoimissa sitä vastaa komentaja.
Everstiluutnantin arvoon voidaan ylentää reservissä tai vakinaisessa palveluksessa oleva majuri, joka on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon tai upseerin tutkinnon ja esiupseerikurssin ja palvelee sotilasarvoa vastaavassa tehtävässä.
Reserviläinen voi poikkeustapauksessa saavuttaa everstiluutnantin arvon. Yleneminen on mahdollista, jos koulutettava havaitaan sopivaksi sodan ajan tehtävään puolustusvoimissa. Ylennyksen edellytyksenä on yleensä korkeakoulututkinto. Eräitä puolustusvoimien korkeissa siviiliviroissa toimineita on ylennetty reservissä everstiluutnanteiksi. Tällaisia ovat mm. puolustusministeriön ylijohtaja Pauli Järvenpää, puolustusvoimien teknillisen tutkimuslaitoksen osastonjohtajana toiminut professori Lasse Salonen ja puolustusvoimien pääasessorin virkaa hoitanut varatuomari Kalervo Artema. Politiikan saralla ansioitunut keskustalainen kansanedustaja ja moninkertainen puolustusministeri Arvo Pentti sai myös vastaavan ylennyksen 1960-luvulla. Hänellä oli tosin taustalla kadettiupseerin tutkinto sotavuosilta ja lisäksi Pentti oli myös Mannerheim-ristin ritari.
Vakinaisessa palveluksessa toimiva upseeri toimii everstiluutnantin sotilasarvossa joukkoyksikön komentajana, mutta pääsääntöisesti Pääesikunnan, puolustushaaraesikunnan, Pääesikunnan alaisten laitosten ja joukko-osastojen vanhempana osastoesiupseerina  tai erikoistutkijan tehtävissä. Sodan ajan tehtävä on esimerkiksi prikaatin komentaja ja ylempien johtoportaiden esiupseerin tehtävät.
Everstiluutnantin arvomerkissä maavoimissa kauluslaatassa on kaksi isoa heraldista ruusua. Everstiluutnantista lähinnä ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa eversti.
Arvomerkit

Suomen maavoimien everstiluutnantin kauluslaatta
Suomen ilmavoimien everstiluutnantin kauluslaatta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Everstiluutnantti Wikimedia Commonsissa
Ehdokasturnaus 2022

Ehdokasturnaus 2022 (engl. Candidates Tournament 2022) oli kahdeksan huippupelaajan shakkiturnaus, jonka voittaja etenee vuoden 2023 MM-otteluun hallitsevan maailmanmestarin Magnus Carlsenin haastajaksi. Ehdokasturnaus järjestettiin Espanjan pääkaupungissa Madridissa 16. kesäkuuta – 5. heinäkuuta 2022. Turnauksessa kukin pelaaja pelasi jokaista muuta pelaajaa vastaan kahdesti, kerran valkeilla ja kerran mustilla nappuloilla.
Ehdokasturnauksessa pelasivat Ding Liren (2806), Alireza Firouzja (2793), Fabiano Caruana (2783), Jan Nepomnjaštši (2766), Richárd Rapport (2764), Hikaru Nakamura (2760), Teymur Rəcəbov (2753) ja Jan-Krzysztof Duda (2750). Turnauksen voitti toista kertaa peräkkäin Nepomnjaštši kaikkien aikojen ennätyspisteillä 9,5/14.
Hallitseva maailmanmestari Carlsen sanoi jo huhtikuussa ennen ehdokasturnausta, ettei todennäköisesti puolusta mestaruuttaan vuonna 2023 ehdokasturnauksen voittajaa vastaan. Heinäkuussa hän vahvisti päätöksensä motivaatiopulaan vedoten. Näin ollen MM-ottelu pelataan Nepomnjaštšin ja toiseksi sijoittuneen Ding Lirenin välillä.
Pelaajat

Ehdokasturnauksen kahdeksan pelaajaa olivat:
| Pelaaja | Millä perusteella mukana | Ikä> (kesäkuussa 2022) | Elo-luku> (kesäkuussa 2022) | Sijoitus maailmanlistalla> (kesäkuussa 2022) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Jan Nepomnjaštši | Vuoden 2021 maailmanmestaruusottelun häviäjä | 31 | 2766 | 7. |
|  Teymur Rəcəbov | FIDEn myöntämä villi kortti (vetäytyi edellisestä ehdokasturnauksesta COVID-19-pandemiaan vedoten) | 35 | 2753 | 13. |
|  Jan-Krzysztof Duda (voittaja) | Vuoden 2021 maailmancupin kaksi parasta | 24 | 2750 | 16. |
| Sergei Karjakin (toinen) | Vuoden 2021 maailmancupin kaksi parasta | 32 | 2747 | 17. |
|  Alireza Firouzja (voittaja) | FIDE Grand Swiss 2021 -turnauksen kaksi parasta | 19 | 2793 | 3. |
|  Fabiano Caruana (toinen) | FIDE Grand Swiss 2021 -turnauksen kaksi parasta | 29 | 2783 | 4. |
|  Hikaru Nakamura (voittaja) | FIDE Grand Prix 2022 -turnausten kaksi parasta | 34 | 2760 | 11. |
|  Richárd Rapport (toinen) | FIDE Grand Prix 2022 -turnausten kaksi parasta | 26 | 2764 | 8. |
|  Ding Liren (valittiin Karjakinin tilalle) | Korkein vahvuusluku toukokuussa 2022 (maailmanlistan toinen) | 29 | 2806 | 2. |
Venäläinen Sergei Karjakin saavutti paikan ehdokasturnauksessa sijoituttuaan toiseksi shakin maailmancupissa 2021, mutta maaliskuussa 2022 Maailman shakkiliitto FIDE langetti Karjakinille kuuden kuukauden kilpailukiellon hänen kannatettuaan julkisesti Venäjän hyökkäystä Ukrainaan. Sääntöjen mukaan Karjakinin tilalle ehdokasturnaukseen pääsi toukokuun maailmanlistan ylin pelaaja, joka oli pelannut vähintään 30 pisteytettyä turnauspeliä viimeisen vuoden aikana. Huhtikuun maailmanlistan kolmannella sijalla heti Carlsenin ja Firouzjan jälkeen oli kiinalainen Ding Liren vahvuusluvulla 2799, mutta hän oli pelannut viimeisen vuoden aikana vain neljä peliä. Ding kuitenkin sai tarvittavan määrän pelejä kasaan Kiinan shakkiliiton järjestettyä hänelle toukokuussa kolme turnausta, joissa hän pelasi yhteensä 28 peliä ja nousi maailmanlistalla Firouzjan ohi.
Tulokset

| # | Pelaaja | Pisteet | SB | Voitot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jan Nepomnjaštši | 9,5 / 14 |   62 |     5 |
| 2 |  Ding Liren |   8 / 14 |   52 |     4 |
| 3 |  Teymur Rəcəbov | 7,5 / 14 |   52 |     3 |
| 4 |  Hikaru Nakamura | 7,5 / 14 | 50,25 |     4 |
| 5 |  Fabiano Caruana | 6,5 / 14 |  46,5 |     3 |
| 6 |  Alireza Firouzja |   6 / 14 |  39,5 |     2 |
| 7 |  Jan-Krzysztof Duda | 5,5 / 14 |  38,5 |     1 |
| 8 |  Richárd Rapport | 5,5 / 14 | 37,75 |     1 |
Aiheesta muualla

Turnauksen virallinen sivusto (englanniksi)
Chess.comin turnausseuranta
Lichessin turnausseuranta
FCV Farul Constanța

| FCV Farul Constanța |
| --- | --- |

Koko nimi:  FCV Farul Constanța
Perustettu:  2021
Entiset nimet:  FC Viitorul Constanța
Kaupunki:  Ovidiu
Kenttä:  Stadionul Viitorul
– kapasiteetti:  4 545
Sarja:  Liga I
Päävalmentaja:  Gheorghe Hagi
Infobox OKNimi-testi OK: 
FCV Farul Constanța on jalkapalloseura Ovidiun kaupungista Romaniasta. Seura pelaa Romanian korkeimmalla sarjatasolla Liga I:ssa. Seura voitti historiansa ensimmäisen Romanian mestaruuden kaudella 2016–2017. Seura perustettiin kaudeksi 2021–2022selvennä.
Emperor Tomato Ketchup

| Emperor Tomato Ketchup Stereolab |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 18. maaliskuuta 1996
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): John McEntire, Paul Tipler ja The Groop
 Tyylilaji: indie rock, elektroninen musiikki
 Kesto: 57.15
 Levy-yhtiö: Duophonic, Elektra
Listasijoitukset
  Iso-Britannia 62. 
Stereolabin muut julkaisut
| Mars Audiac Quintet 1994 | Emperor Tomato Ketchup 1996 | Dots and Loops 1997 |
Singlet albumilta Emperor Tomato Ketchup
 ”Cybele's Revirie” Julkaistu: 19. helmikuuta 1996  ”Metronomic Underground” Julkaistu: 1996   ”The Noise of Carpet” Julkaistu: 1996 
Emperor Tomato Ketchup on brittiläisen indie rock -yhtyeen Stereolabin neljäs albumi, jonka julkaisi Duophonic Records 18. maaliskuuta 1996 Isossa-Britanniassa ja Elektra Records 9. huhtikuuta 1996 Yhdysvalloissa. Albumin nimi tuli japanilaisesta elokuvasta, Tomato Kecchappu Kôtei (Emperor Tomato Ketchup)
Albumi on yhtyeen parhaiten menestynyt albumi tähän asti ja se on esiintynyt 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjassa
Kappaleet

Metronomic Underground – 7.55
Cybele's Reverie – 4.42
Percolator – 3.47
Les Yper-Sound – 4.05
Spark Plug – 2.29
OLV 26 – 5.42
The Noise of Carpet – 3.05
Tomorrow is Already Here – 4.56
Emperor Tomato Ketchup – 4.37
Monstre Sacre – 3.44
Motoroller Scalatron – 3.48
Slow Fast Hazel – 3.53
Anonymous Collective – 4.32
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Discogs: Emperor Tomato Ketchup (englanniksi)
FC Admira Wacker Mödling

FC Admira Wacker Mödling on Ala-Itävallan teollisuusvyöhykkeeltä kotoisin oleva jalkapalloseura, joka on syntynyt fuusioiden kautta. Nykyään se pelaa Itävallan Bundesliigaa.
Admiran perustajat vuonna 1905
Admira on perustettu Wienin eteläisessä Jedleseen kaupunginosassa vuonna 1905 kahden 1800-luvulta peräisin olevan urheiluseuran yhdistyessä. Menestystä joukkueelle alkoi tulla 1927 Mitropacupissa, ja joukkue voitti seitsemän maansa mestaruutta toiseen maailmansotaan mennessä. Vuonna 1947 voitti wieniläinen yhteistyökumppani Wacker mestaruuden. Tällöin joukkueessa pelasi lahjakas nuori Gerhard Hanappi, josta tuli pitkäaikainen maajoukkueen tähtipelaaja. Admira voitti mestaruuden jälleen 1966. Pian pääsponsori siirtyi Wienistä hieman etelään Mödlingiin, joka on seuran nykyinen kotipaikka. Admira ja Wacker fuusioituivat vuonna 1971.
Joukkue juhlii voittoa Neustadtista 2008
Niin sanottu Bosman-tapaus varjosti seuraa vuonna 1995. Vuonna 2014 joukkue sijoittui Bundesliigassa yhdeksänneksi.
Eero Kivikari

Eero Kivikari (26. marraskuuta 1899 Hämeenlinna – 6. elokuuta 1941) oli suomalainen esittelijäneuvos, varatuomari ja antiikin kirjallisuuden suomentaja.
Vuonna 1928 Kivikari oli sisäasiainministeriössä ylimääräisenä notaarina ja apulaisesittelijänä.
Kivikari oli 1930-luvulla hallitussihteerinä ja veroasiain esittelijänä valtiovarainministeriössä.  Vuonna 1940 esittelijäneuvos Kivikari asetettiin metsäverotuksen uudistamiskomitean puheenjohtajaksi.
Teoksia

Verotuspaikan määräytyminen. Kariston tietokirjoja 41.  Karisto 1935
Perheettömien lisävero. Otava 1936
Ohjeita valtion verotuslautakunnille. Valtioneuvosto, Helsinki 1937
Toimituksia

Suomen verolainsäädäntö. Valtioneuvosto, Helsinki 1937
Suomennoksia

Quintus Horatius Flaccus : Oodeja ja epoodeja ; suomentanut ja johdannolla ja selityksillä varustanut Eero Kivikari. Kariston klassillinen kirjasto 46. Karisto 1930
Aiheesta muualla

Ludvig van Beethoven, kirj. Eero Kivikari, Talonpojan Sanomat, 25.03.1927, nro 12, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lesbia, kirj. Eero Kivikari, Maailma, 01.10.1927, nro 10, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuvia vanhasta linnasta, Helsingin Sanomille kirj. Eero Kivikari, Helsingin Sanomat, 08.01.1928, nro 7, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eero Kivikari : Lappalaisten muinaisista jumalista, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 16.09.1928, nro 38, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Emperor’s Return

| Morbid Tales Celtic Frost |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty :  ?
 Julkaistu: 1985
 Tuottaja(t):  ?
 Tyylilaji: Thrash metal   Black metal   Death metal
 Levy-yhtiö:  ?
Celtic Frostin muut julkaisut
| Morbid Tales 1984 | Emperor's Return 1985 | To Mega Therion 1985 |
Emperor's Return on sveitsiläisen äärimetalliyhtye Celtic Frostin ensimmäinen EP, joka julkaistiin vuonna 1985.
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | "Dethroned Emperor" | 04.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "Circle Of The Tyrants" | 04.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | "Morbid Tales" | 03.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | "Suicidal Winds" | 04.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | "Visual Aggression" | 04.11 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Tom G. Warrior - Kitarat, laulu
Martin Eric Ain - Basso
Reed St. Mark - Rummut
Aiheesta muualla

Emperor’s Return Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Emperor’s Return Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Essi Tammimaa

Essi Tammimaa Helsingin kirjamessuilla 2013
Essi Tammimaa (ent. Henriksson, s. 1981 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Tammimaan esikoisromaani Ilmestys julkaistiin vuonna 2007. Toinen romaani Paljain käsin (2011) oli vuoden 2012 Runeberg-palkintoehdokas. Runeberg-palkinnon esiraadin mukaan Paljain käsin osoittaa, ettei romaanitaiteessa ole kyse pelkästään tarinoiden kertomisesta ja teemojen luonnista, vaan myös uudenlaisen kielenkäytön ja ilmaisun rakentamisesta, esimerkiksi uudissanojen avulla. Romaani on hyvä osoitus proosassa kehkeytyvästä ilmaisun merkityksen noususta.
Romaanien lisäksi Tammimaa on kirjoittanut runoja ja novelleja, joita on julkaistu esim. Nuorisotutkimusseuran antologiassa Muistikuvia 00-luvusta (2010).
Tammimaa on koulutukseltaan filosofian maisteri ja toimii Nuorisoasuntoliitto ry:n tiedottajana.
Teokset

Ilmestys.  (nimellä Essi Henriksson)  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7482-2.
Paljain käsin.  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-7987-2.
Noaidin tytär, Otava 2013
Noaidin tytär: tulva.  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-28176-4.
Isän kädestä.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31938-2.
Muu kirjallinen tuotanto

Paikoillenne, valmiit…, runoja, Lassi Nummen runokilpailun antologia, Pohjois-Savon liitto 2006.
Hän nukkuu veitsen kanssa, novelli teoksessa Novellit 2006 (Gummerus 2006).
Minun nimeni on Luukas, novelli teoksessa Muistikuvia 00-luvusta, Nuorisotutkimusseura 2010.
Ehdot, novelli teoksessa Tuska ja hurmio, Turbaattori 2012, toim. Juri Nummelin.
Biografistisia merkintöjä erään illan kulusta, novelli teoksessa Pimppini on valloillaan (WSOY 2012), toim. Katja Kettu ja Krista Petäjäjärvi.
Käännetty novelli She sleeps with a knife teoksessa New Finnish Fiction (Gummerus/Stora Enso 2006). Valikoima suomalaisia novelleja englanniksi, kääntänyt David Hackston.
Muu taiteellinen työ

Ääniteos, sanainstallaatio ja teksti käsin sidotussa taidekirjassa näyttelyssä Heijastus, Galleria Gjutars, Tikkurila 3.8. –21.8.2011
Sanainstallaatio Ihon kirjot näyttelyssä Ovi rivoon, Ars Auttoinen, Padasjoki 8.3.–1.5.2011
Näytelmä Aikaa 24 tuntia (2000 Kellariteatteri).
Aiheesta muualla

Tammimaan blogi
Essi Tammimaa: Isän kädestä Kirjastokaista-video
Essi Tammimaa Aamun kirjassa 3.3.2011
Heini Oikkonen: Kirjat ja kultapaljetit Ilmestyksen arvio, Kiiltomato.net 25.9.2007
Jari Olavi Hiltunen: Rakkaudettomuuden perintö Paljain käsin -teoksen arvio, Kiiltomato.net 16.4.2011
Etelä-Lanarkshire

| South Lanarkshire Siorrachd Lannraig a Deas |
| --- | --- |
 Clydejoen putouksia
 Vaakuna
 Alueen sijainti Skotlannissa
 Koordinaatit: 55°35′N, 03°50′W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Skotlanti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Hamilton
Pinta-ala:  1 772 km²
Väkiluku (2015):  316 230
 – väestötiheys:  178,5 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GB-SLK
 
Hallintoalueen internetsivut
Etelä-Lanarkshire  (engl. South Lanarkshire, gaeliksi Siorrachd Lannraig a Deas, skotiksi Sooth Lanrikshire) on yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta (council area). Siellä on arviolta 316 230 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 1 772 neliökilometriä. Se pääkaupunki on Hamilton.
Kyliä ja kaupunkeja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Abington  Ashgill  Auchengray  Auchenheath  Biggar  Blackwood  Blantyre  Bothwell  Braehead  Braidwood  Burnside  Cambuslang  Carluke  Carmichael  Carnwath  Carstairs |  Chapelton  Cleghorn,  Coalburn  Cobbinshaw  Coulter  Crawford  Crawfordjohn  Crossford  Dalserf  Dolphinton  Douglas  Douglas Water  East Kilbride  Elsrickle  Forth |  Glassford  Glespin  Hamilton  Kilncadzow  Kirkfieldbank  Kirkmuirhill  Lanark  Larkhall  Law Village  Leadhills  Lesmahagow  Newbigging  Nerston  Pettinain  Quarter |  Quothquan  Rigside  Rosebank  Rutherglen  Sandford  Stonehouse  Strathaven  Symington  Tarbrax  Thankerton  Thorntonhall  Uddingston  Waterfoot  Wiston  Woolfords |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Lanarkshire Wikimedia Commonsissa
Hallintoalueen internetsivut
Skotlannin hallintoalueet
Aberdeen
Aberdeenshire
Angus
Argyll ja Bute
Clackmannanshire
Dumfries ja Galloway
Dundee
Edinburgh
Etelä-Ayrshire
Etelä-Lanarkshire
Falkirk
Fife
Glasgow
Inverclyde
Itä-Ayrshire
Itä-Dunbartonshire
Itä-Lothian
Itä-Renfrewshire
Länsi-Dunbartonshire
Länsi-Lothian
Midlothian
Moray
Orkney
Perth ja Kinross
Pohjois-Ayrshire
Pohjois-Lanarkshire
Renfrewshire
Scottish Borders
Shetland
Stirling
Ulko-Hebridit
Ylämaa
Ahti Tarkkanen

| Ahti Tarkkanen |
| --- | --- |
 Ahti Tarkkanen karonkassa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ahti Helge Armas Tarkkanen
Syntynyt: 15. toukokuuta 1930 Helsinki
Kuollut: 14. helmikuuta 2021 (90 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Mauno Vannas, Salme Vannas
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Silmätautioppi
Palkinnot:  Pohjola-Palkinto
Ahti Helge Armas Tarkkanen (15. toukokuuta 1930 Helsinki – 14. helmikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston kuudes silmätautiopin vakinainen professori. Tarkkasen isä oli toimitusjohtaja Kaarle Adolf Tarkkanen (1902–1983) Isostakyröstä ja äiti Tyyne Susanna Tapio (1905–1976) Vähästäkyröstä.
Lääketieteen opinnot ja silmätauteihin suuntautuminen

Tarkkanen valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 19-vuotiaana vuonna 1949 ja kirjoittautui samana syksynä Helsingin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan. Hän suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1952 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1955.
Tarkkanen innostui pian lääkäriksi valmistumisensa jälkeen silmätaudeista ja toimi aluksi Helsingin yleisen sairaalan silmätautien klinikan apulaislääkärin avoimena olevan viran hoitajana vuosina 1957–1959. Samaan aikaan hän pyrki ja tuli valituksi Suomen ja Pohjois-Amerikan väliseen akateemiseen vaihtoon Suomen ja Yhdysvaltain opetusalan vaihtotoimikunnan ns. Amerikan Suomen lainan apurahaohjelman ASLA-Fulbright-stipendiaattina.
Tarkkanen opiskeli saamansa stipendin turvin Washingtonin yksityisen yliopiston silmätautien klinikassa Saint Louisin kaupungissa Missourissa vuosina 1957–1958. Washingtonin yliopiston silmäklinikka oli perustettu kolmen lahjoituksen turvin: rouva Eliza McMillan lahjoitti miljoona dollaria klinikan rakentamiseen, Oskar Johnsonin perhe puoli miljoonaa dollaria silmä- ja korvatautien opetukseen ja tutkimukseen, ja Rockefellerin säätiö 1,2 miljoonaa dollaria silmätautiopin oppituolin perustamiseen. Klinikan toiminta käynnistyi vuonna 1943, ja Tarkkasen vierailun aikana sen johdossa oli professoriksi ja ylilääkäriksi vuonna 1954 valittu glaukoomaan erikoistunut karismaattinen Bernard Becker (1920–2013). Stipendimatka kokonaisuudessaan ja erityisesti Becker teki suuren vaikutuksen Tarkkaseen, jonka ensimmäiseksi tutkimusalaksi ja kiinnostuksen kohteeksi valikoitui niinikään glaukooma. Hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen tutkimuksensa professori Beckerin johdolla. Se käsitteli varhaisen nikotiinireseptorin salpaajan, pentoliinitartraatin, vaikutusta silmänpaineeseen. Toinen Washingtonin yliopistossa syntynyt tutkimus käsitteli silmän kammioveden ulosvirtauksen mittaamista, tonografiaa. Tarkkanen toi tämän uuden tutkimusmenetelmän Suomeen palatessaan stipendimatkalta.
Silmätutkija ja silmäpatologi

Suomeen palattuaan Tarkkanen hankki lisäoppia toimimalla Helsingin yliopiston silmätautien klinikan esimiehen, silmätautiopin professori Mauno Vannaksen kotivastaanotolla hänen yksityisassistenttinaan vuosina 1958–1960. Vuonna 1959 Tarkkanen valittiin silmätautien klinikan apulaislääkärin virkaan. Tutkijankoulutus jatkui erikoistumisen ohessa silmätautiopin dosentin, vuodesta 1961 alkaen professorin Salme Vannaksen ohjauksessa. Samalla Tarkkanen valmisteli monografiaa mykiön eksfoliaatio-oireyhtymästä, iän myötä yleistyvästä silmää rappeuttavasta taudista, joka usein pahensi glaukoomaa ja vaikeutti kaihileikkausta. Tämän taudin oli ensimmäisenä kuvannut suomalainen John G. Lindberg väitöskirjassaan vuonna 1917 ja professori Becker oli ehdottanut sitä väitöksen aiheeksi, koska Becker piti eksfoliaatiota suomalaisille tyypillisenä tautina. Tarkkasen väitöskirja nosti Lindbergin jo osittain unohtumaan päässeet ainutlaatuiset havainnot uudelleen kansainväliseen tietoisuuteen.
Erikoistumisaikansa puolivälissä vuonna 1960 Tarkkanen sai Ison-Britannian kansainvälisen kulttuurisuhdeorganisaation myöntämän stipendin tutustuakseen silmän patologiaan Lontoon yliopiston silmäpatologian instituutissa, jota johti professori Norman Ashton (1913–2000). Tämä vierailu sai Tarkkasen vakuuttumaan patologian tuntemuksen olennaisesta merkityksestä silmätautien erikoislääkärille ja silmätautiopin kehittymiselle, ja silmäpatologiasta tuli glaukooman lisäksi toinen hänen elinikäisen kiinnostuksensa aihe.
Vuodesta 1962 muodostui Tarkkaselle tärkeä ammatillinen virstanpylväs. Hän valmistui silloin silmätautien erikoislääkäriksi ja puolusti väitöskirjaansa, jossa hän kuvasi 418 eksofoliaatio-oireyhtymää sairastavan potilaan glaukooman, kaihin ja lasiaisen tautien erityispiirteitä. Samana vuonna hän osallistui Lontoossa Euroopan silmäpatologiyhdistyksen perustamiseen ja perusti Helsingin yliopistollisen keskussairaalan silmätautien klinikkaan Suomen edelleen ainoan silmäpatologian laboratorion. Professori Mauno Vannas oli jo aikaisemmin hankkinut tähän tarvittavaa välineistöä.
Lääketieteen ja kirurgian tohtorin arvon saamisen jälkeen Tarkkasen tutkimustoiminta laajeni nopeasti ja yhteistyössä silmätautiopin eri osa-alueita edustaneiden dosenttien ja muiden tutkijoiden kuten Henrik Forsiuksen, Jorma Castrénin ja Christina Raittan kanssa ilmestyi vuosina 1962–1964 yksitoista tieteellistä artikkelia muun muassa glaukoomasta, kaihista, suonikalvoston tulehduksista, silmän kehityshäiriöistä ja kallonsisäisten tautien silmälöydöksistä. Näistä ansioista Tarkkanen sai Helsingin yliopiston silmätautiopin dosentin arvon jo kaksi vuotta väitöksensä jälkeen vuonna 1964.
Apulaisylilääkäri ja apulaisprofessori

Tarkkanen valittiin vuonna 1964 silmätautiopin apulaisopettajan virkaan, jota hän oli sijaisena hoitanut jo vuodesta 1962 asti. Toimittuaan vielä kaksi vuotta  lääketieteen kandidaattien silmätautiopin peruskurssin opettajana jatkaen samalla tutkimustyötä hän haki silmätautien klinikan apulaisylilääkärin virkaa, johon hänet  nimitettiinkin vuonna 1966. Tarkkanen piti myös silmälääkärin yksityisvastaanottoa Lohjalla vuosina 1964–1968.
Nuoren dosentin tutkimustyö painottui edelleen glaukoomaan. Silmäpatologina toimiminen nosti kolmanneksi pitkäaikaisen kiinnostuksen aiheeksi silmäsyövän. Ensimmäiset tähän aiheeseen liittyvät tutkimukset käsittelivät verkkokalvossa esiintyvää retinoblastoomaa, mistä aiheesta ilmestyi vuonna 1971 maanlaajuinen viidenkymmenen vuoden ajanjakson käsittänyt tutkimus. Lukuisien muiden aiheiden lisäksi Tarkkanen julkaisi silmää ja korva-, nenä- ja kurkkutauteja yhdistävistä taudeista yhdessä veljensä, Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin dosentin Jorma Tarkkasen (1925–2013) kanssa.
Vuonna 1968 Tarkkanen valittiin Helsingin yliopiston edellisenä vuonna perustettuun silmätautiopin apulaisprofessorin kokoaikaiseen virkaan, jota hän hoiti seuraavien 18 vuoden ajan. Valintaansa mennessä Tarkkanen oli julkaissut noin 50 tieteellistä artikkelia kansainvälisissä sarjoissa. Apulaisprofessuurikaudella niitä ilmestyi yhtä monta. Glaukooman, silmäpatologian ja silmäsyövän ohella monet artikkelit käsittelivät 1970-luvulla vielä uutta tutkimustekniikkaa, silmän verenkierron väriainekuvausta eli fluoreskeiiniangiografiaa. Vuonna 1975 Tarkkanen aloitti yksityissilmälääkärinä toimimisen Helsingin Lääkärikeskuksessa.