stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
13. divisioona (talvisota)
Divisioonan tehtävä ja ryhmitys sodan alkaessa

13. divisioonan tehtävänä pysäyttää Puna-armeijan eteneminen viimeistään nk. Jänisjoki-linjalla, joka sijaitsi Laatokan ja Jänisjärven välillä ennen Sortavalaa.
Divisioonan vastuualue oli rajalla noin 45 kilometrin levyinen. Laatokan rannan kulkiessa kaakko-lounaissuunnassa vastuualue kapeni nopeasti länteen vetäydyttäessä.
Divisioonan rykmentit oli sodan alkaessa ryhmitetty siten, että JR 37 oli pääosiltaan Uuksunjoen alajuoksulla Laatokan rantatien alueelle sijoitettuna noin 40 kilometriä valtakunnan rajasta. Rykmentin yksi pataljoona oli Salmin kirkonkylän alueella noin 20 kilometriä lähempänä valtakunnan rajaa. JR 38 oli reservinä vieläkin kauempana rajasta. Rykmentti oli sijoitettuna Laatokan ja Syskyjärven väliselle alueelle 30 - 60 kilometrin päähän valtakunnan rajasta. Rykmentin toimintasuunniksi oli mahdollista määrätä sekä JR 37:n suunta (Laatokan rantatie, matkaa rajalle n. 60 kilometriä) että JR 39:n suunta (Käsnäselän-Lemetin tie, matkaa rajalle n. 30 km). Divisioonan kevyt osasto (KevOs 13) oli sijoitettu Uudenkylän ja Salmin väliselle alueelle.
Divisioonan puolustuslohkolle oli ryhmitettynä myös IV armeijakunnan alaisista joukoista mm. ErP 8 ja ErP 9 aivan rajan läheisyyteen yhdessä rajavartioston joukkojen kanssa. Mainituista pataljoonista jälkimmäinen siirtyi pian sodan alkamisen jälkeen Ryhmä Talvelan käyttöön.
Divisioonan vastuualue rajoittui etelässä Laatokkaan, jonka saariston puolustuksesta vastasi Laatokan Meripuolustuksen esikunta. Tulevien puolustustaisteluiden kannalta merkittävimpänä yksikkönä Laatokan Meripuolustuksen esikunnalla oli Lunkulansaareen sijoitettuna Erillinen polkupyöräkomppania 4.
Rauha 13. maaliskuuta 1940

Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
13. divisioona vetäytyi koko muun IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Tappiot

Talvisodan aikana 13. divisioonan joukot kuuluivat kolmen eniten tappiota kärsineen divisioonan joukkoon noin 1 170 kaatuneellaan, noin 160 kadonneellaan ja noin 3 160 haavoittuneellaan (kokonaistappiot siis hieman vajaa 4 490 miestä). Divisioonan korkeahkot tappioluvut johtuivat osaltaan Laatokan Karjalassa käytyjen sotatoimien ajoittaisesta hyökkäyksellisestä luonteesta.
Suomalaisia hiihtojoukkoja
Läntisen Lemetin motista sotasaaliina saatiin mm. BT-5 panssari
Annalistinen koulukunta

Annalistinen koulukunta eli Annales-koulukunta (ransk. École des Annales) on Ranskassa syntynyt ja kautta maailman levinnyt historiankirjoituksen koulukunta, joka on vaikuttanut voimakkaasti historiankirjoitukseen länsimaissa koko 1900-luvun. Koulukunta tunnetaan eritoten sosiologian tieteellisten menetelmien mukaanottamisesta historiantutkimukseen toteamalla, että historiantutkimuksessa piti ottaa huomioon kaikki yhteiskunnan osatekijät.
Synty

Alsacessa sijaitseva Strasbourgin yliopisto oli siirtynyt ensimmäisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1918, takaisin ranskalaisten haltuun. Yliopistoa uudelleenperustamaan värvättiin nuoria ja innostuneita tiedemiehiä. Heistä kaksi historioitsijaa, Marc Bloch ja Lucien Febvre, perustivat yhdessä vuonna 1929 historiallisen aikakauslehden Annales d’histoire économique et sociale. Lehden keskeisenä tarkoituksena oli suunnata historiantutkimus pois perinteisestä tapahtumahistoriasta, sotahistoriasta, poliittisesta historiasta sekä niin sanotuista merkittävistä yksilöistä. Taustalla oli tieteellistä kunnianhimoa ja kapinaa 1800-luvun historiankirjoituksen auktoriteetteja vastaan. Esikuvana oli muun muassa vuosisadan alun saksalainen historiankirjoitus, mutta eritoten uusi tiede: sosiologia. Näin perustettu lehti antoi nimensä vuosisadan merkittävimmälle historiankirjoituksen koulukunnalle, vaikka sen nimi on muuttunut useita kertoja.
Keskeiset tutkimuskohteet

Sosiologian tutkimusmenetelmien lisäksi omaksuttiin vaikutteita muun muassa psykologiasta, jota varsinkin Lucien Febvre on käyttänyt tutkimuksissaan. Myös maantieteellä oli erityisesti ranskalaisella maantieteilijällä Paul Vidal de la Blachella merkittävä rooli annalistien tutkimusmenetelmien kehittämiseen.
Annalistien keskuudessa kehittyivät uudenlaisten lähteiden avustuksella ja myötävaikutuksella muun muassa mentaliteettien  historia, totaalinen historia, käsitykset eri pituisesta ajan ja tapahtumien välisestä kestosta (durée), joka oli tapahtumaa keskeisempi. Enää eivät vain asiakirjadokumentit olleet ainoata lähdemateriaalia, vaan historiankirjoitukseen pääsi toimijaksi myös materiaalinen kulttuuri.
Perustajista Marc Bloch toimi ensisijaisesti keskiajan historioitsijana ja tutkimusmenetelmien filosofina. Lucien Febvre keskittyi enemmänkin 1500-lukuun ja sen jälkeiseen historiaan. Myöhempiin suuntauksen edustajiin kuuluva Fernand Braudel käytti ensimmäisenä käsitettä totaalihistoria annalismin kuvaajana. Totaalihistoriassa ilmiöt liitetään laajaan maailmanhistorialliseen taustaan. Braudelin mukaan historiaa on tarkasteltava usealta eri tasolta: (1) pitkältä aikaväliltä (longue druée), jossa paljastuu historian hitaita ja syviä liikkeitä, (2) lyhyehköltä ajanjaksolta (conjonctures), jossa ilmenevät vaihtelevat suuntaukset sekä (3) tapahtumien tasolta (èvénements), jossa ilmenee historian virran pintaväreilyä.
Annalistien talous- ja sosiaalihistorian perinnettä jatkoivat muun muassa Pierre Vilar (1906–2003) ja Pierre Chaunu (1923–2009). Vilar sai runsaasti vaikutteita marxilaiselta koulukunnalta, jota taas Chaunu jyrkästi kritisoi. Marc Ferro (1924–2021) tuli tunnetuksi Venäjän vallankumouksen joukkopsykologiaa koskevalla tutkimuksella. Georges Duby (1919–1996) ja Jacques Le Goff (1924–2014) ovat tutkineet etenkin keskiajan sosiaali- ja kulttuurihistoriaa. Lukevan yleisön keskuudessa tunnetuimmaksi nousi Emmanuel Le Roy Ladurie (1929–2023) kahdella paikallishistoriallisella tutkimuksella, joissa hän analysoi kriisivaiheissa olevan pienyhteisön elämää. Nämä teokset ovat  Montaillou – ranskalainen kylä 1294–1347 (Montaillou, village occitan) ja Karnevaalit: kynttelinpäivästä piinaviikolle, 1579-1580 (Le Carnaval de Romans : de la Chandeleur au Mercredi des cendres (1579–1580), Gallimard, 1979).
Kun tarkastelee Annales. Histoire, Sciences Sociales -lehden sisältöä, voi havaita eritoten antropologian tulleen hyvin keskeiseksi aputieteeksi tutkimukselle. Samoin laaja sivilisaatioiden tutkimus, jota voidaan kutsua myös kulttuurihistoriaksi, on laajasti käsitettynä yksi nykyisen kirjoittajasukupolven toiminta-alue. Vahvimmin annalisteja on kritisoitu marxilaisen tutkimuksen näkökulmasta. Se on katsonut, että annalismilta puuttuu kattava yhteiskunnallinen teoria.
Tunnettuja annalisteja sukupolvittain

Marc Bloch
Lucien Febvre
Fernand Braudel
Pierre Chaunu
Georges Duby
Marc Ferro
Jacques Le Goff
Emmanuel Le Roy Ladurie
Kirjallisuutta

Burke, Peter:  The French Historical Revolution. The Annales School 1929–1989. Polity Press, Cambridge 1990. ISBN 0-8047-1836-9
Born, Karl Erich: Neue Wege der Wirtschafts- und Sozialgeschichte in Frankreich. Die Historikergruppe der "Annales", in Saeculum 15, 1964, s. 298-309.
Erbe, Michael: Zur neueren französischen Sozialgeschichtsforschung. Die Gruppe um die ,Annales', Darmstadt 1978.
Aiheesta muualla

Annales
Marc Bloch
Lucien Febvre
Otso Appelqvist

Otso Appelqvist 1960-luvulla.
Otso Ilmari Appelqvist (s. 9. syyskuuta 1940 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja ja konsultti.
Appelqvist opiskeli yliopistossa Helsingissä ja Yhdysvaltain Oregonissa sekä Teatterikoulun korkeakouluosastolla 1962–65 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun draamastudiossa vuodesta 1963 alkaen. Samaan aikaan hän toimi Ylioppilaslehden teatteriarvostelijana ja First-lehden päätoimittajana.
Vuonna 1965 Appelqvist toimi suomentajana ja apulaisohjaajana Suomen Kansallisteatterin produktiossa Albeen Eläintarhatarinasta. Samana vuonna hän ohjasi Ylioppilasteatterissa produktion nimeltä Kevätsadetta, joka esitettiin  Jyväskylässä ja Helsingissä sekä seuraavana vuonna Tukholmassa. Teos perustui Markku Lahtelan tekstiin, musiikin teki Henrik Otto Donner ja visuaalisen suunnittelun kuvataiteilija Juhana Blomstedt. Esitys alkoi tyhjältä näyttämöltä, johon vähitellen tuotiin tavaroita ja rakenteita niin paljon, että näyttelijöiden oli lopulta vaikea liikkua. Tähän kasaan heijastettiin Blomstedtin kokeellinen, sattumanvaraisista filmileikkaamon jätepaloista koostettu elokuva. Osa esitystä oli myös kadulta kuuluva liikenteen melu.
Maaliskuussa 1966 Appelqvist osallistui presidentti Urho Kekkosen niin sanotuille Tamminiemen lastenkutsuille. Toimikaudella 1967–68 Appelqvist toimi Teiniliiton puheenjohtajana. Hän kiteytti ajan hengen Teinilehden pääkirjoituksessa Suomen itsenäisyyden 50-vuotisjuhlinnan aikoihin:
Vanhemman polven on syytä tietää, että kansainvälisyys, kehitysyhteistyö ja pasifismi eivät missään tapauksessa ole ohimeneviä muoti-ilmiöitä. Nuorisolle ne ovat välttämättömyys ja elinehto. - - Isänmaanrakkaudesta on lyhytnäköistä puhua, ellei se tarkoita koko ihmiskuntaa.
Vuonna 1972 Appelqvist esiintyi alastomuutta pohtivassa television keskusteluohjelmassa Riisuttu, verhoton, karvaton, paljas.
Appelqvist ohjasi kuunnelmia Yleisradiolle ainakin 1960-luvun loppupuolella. Hän opetti vuosina 1973–1982 Taideteollisessa korkeakoulussa. Viime vuosikymmeninä Appelqvist on konsultoinut kuntapäättäjiä oman yrityksensä kautta.
Teoksia

Otso Appelqvist, Antti Jännes, Riitta Nelimarkka: Avaruus (1971). ISBN 9512006456.
Sisu Auto

| Oy Sisu Auto Ab |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1931
Perustaja:  Karl Arthur Nordgrén Emil Anton Winckelmann Lars Wilhelm Åberg
Toimitusjohtaja:  Tomi Gardemeister
Puheenjohtaja:  Timo Korhonen
Kotipaikka:  Raasepori
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  kuorma-autot
Emoyhtiö:  Suomen Autoteollisuus Oy
Omistaja:  Timo Korhonen/Tesi
Kotisivu:  sisuauto.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Sisu Auto Ab on vuonna 1931 perustettu suomalainen autotehdas, joka syntyi nimellä Oy Suomen Autoteollisuus Ab. Yritys on yksityisomisteinen ja valmistaa Sisu-merkkisiä kuorma-autoja siviili- ja sotilaskäyttöön. Nykyisin sen tehdas sijaitsee Raaseporin Karjaalla.
Historia > Suomen Autoteollisuus ja Sisu-tavaramerkki

Kahden Helsingin Kalliossa toimivan autokoritehtaan liiketoiminnat yhdistettiin vuonna 1931, jolloin syntyi O/Y Suomen Autoteollisuus A/B. Yhtiö aloitti toimintansa osoitteessa Fleminginkatu 27 vuonna 1933. Autojen suunnittelu alkoi. Auton sisäisenä työnimenä oli alusta alkaen ”Sisu”. Komponenttitoimittajaksi valittiin ruotsalainen Volvo. Yhtiön pitkäaikaisena toimitusjohtajana toimi Tor Nessling. Auton Sisu-nimi vahvistui yleisökilpailun perusteella viralliseksi tavaramerkiksi. Nimeä ehdotti hämeenlinnalainen Veikko Arohonka.
Ensimmäiset yhdeksän valmistettua autoa – yksi linja-auto ja kahdeksan kuorma-autoa – valmistuvat vuoden 1932 kesän ja syksyn aikana. Tuotantoperiaatteena  oli ”tehtaalta suoraan ajoon”, mikäli asiakas niin halusi. Tuotanto aloitettiin Helsingissä kolmella eri mallilla, joiden kokonaispaino oli 4 800 kg ja kantavuus 2 300 kg.
Vuonna 1934 yhtiö aloitti suomalaisten Olympia-moottoreiden käytön sekä alkoi valmistaa myös raitiovaunuja. Volvo-komponenttien käytöstä Sisu-autossa luovuttiin. Rautatiekaluston valmistus alkoi VR:lle toimitetulla linja-autokorisilla rata-autoilla. Ensimmäinen dieselmoottorinen Sisu valmistui, sen moottorina oli yhdysvaltalainen Hercules-diesel.
Ensimmäisen panssariauton prototyypin yhtiö valmisti vuonna 1938. Kuorma-autojen kysyntä vilkastui nousukauden ja sotaan valmistautumisen ansiosta. Autoja vietiin Viroon ja Latviaan. Raitiovaunujen sarjavalmistus alkoi vuonna 1938.
Historia > Yhteissisu

Vuonna 1943 Suomen Autoteollisuus luovutti Yhteissisu Oy -nimiselle yhtiölle viideksi vuodeksi yksinoikeuden Sisu S-22 -kuorma-autojen valmistukseen. Yhteissisu perustetaan Helsinkiin, aloite tulee Puolustusvoimilta, mukana ovat valtio ja maan kaikki tärkeimmäit metalliyritykset. Yhtiö rakennutti tehtaan Vanajan pitäjään lähelle Hämeenlinnaa. Viimeiset Sisu -kuorma-autot valmistuivat Yhteissisun tehtaalta vuonna 1948, minkä jälkeen yhtiö jatkoi toimintaansa Vanajan Autotehdas Oy -nimisenä valmistaen Vanaja-merkkisiä kuorma- ja linja-autoja. Kaikkiaan Yhteissisu valmisti 294 Sisu-merkkistä kuorma-autoa.
Historia > Muutto Karjaalle

Suomen Autoteollisuuden Helsingin tehtaan toiminta siirtyi vuonna 1944 Karjaalle, mistä oli hankittu tontti jo vuonna 1941. Nykyisen Oy Sisu Auto Ab:n tehtaat toimivat edelleen Karjaalla. Jatkosodan jälkeen Suomen Autoteollisuus toimitti sotakorvauksina Neuvostoliittoon yli 2 000 kappaletta Sisu AMC -sivuventtiilimoottoreita.
Ennen talvisotaa päättynyt oma ohjaamotuotanto alkaa uudelleen 1955, ensimmäisenä tuotteena Nalle-Sisun kokoteräshytti. Samana vuonna esitellään kevyt kuorma-automallisto Nalle-Sisu. Keskiraskas kuorma-automallisto saa nimekseen Kontio-Sisu. Vuonna 1959 päättyy Sisun oma raitiovaunuvalmistus.
Suomen Autoteollisuus on tuonut Suomeen myös Rolls-Royce-henkilöautoja vuonna 1946 ja Leyland-kuorma-autoja vuonna 1955. 1970-luvulla se toi Suomeen British Leylandin automerkkejä Mini, Austin, Morris, Triumph, Rover ja Jaguar.
Sisu KB-112 (1962) on ensimmäinen sarjatuotantoon päässyt eurooppalainen kuorma-auto, jossa on hydraulisesti eteenpäin kipattava ohjaamo.lähde?
Suomen Autoteollisuus oli listautuneena Helsingin pörssiin vuosina 1962–1976. Leyland Motors tuli Suomen Autoteollisuuden osakkaaksi vuonna 1964. Vuorineuvos Tor Nesslingin lesken Maj Nesslingin kuoltua vuonna 1974 Suomen valtio lunasti Nesslingin suvun omistusosuuden ja kasvatti omaa osuuttaan siitä lähtien saavuttaen 83,9 prosentin osuuden vuonna 1978. Vuodesta 1974 Suomen Autoteollisuuden toimitusjohtajana toimi vuorineuvos Erik Gillberg.
Historia > Fuusio ja valtion omistus

Vuonna 1968 Suomen Autoteollisuus ja Vanajan Autotehdas Oy fuusioituivat. Fuusion jälkeen Sisu alkoi käyttää Vanajan aiemmin käyttämää, amerikkalaista synkronoimatonta Fuller-vaihteistoa sekä diplomi-insinööri Veikko Murosen suunnittelemaa nostoteliä, joka kykeni nostamaan taka-akselin auton ollessa täydessä kuormassa. Suomen Autoteollisuus valmisti vuodesta 1969 lähtien myös terminaalitraktoreita. Vuonna 1975 Suomen Autoteollisuudesta tuli valtionyhtiö.
Vuonna 1976 tehtiin kolmikantasopimus Leylandin, Saab-Scanian ja Suomen Autoteollisuuden kesken, jolloin Leylandille ja Saab-Scanialle siirtyi kummallekin kymmenen prosenttia Suomen Autoteollisuuden osakkeista. Leyland Motors myi oman omistusosuutensa Saab-Scania Ab:lle vuonna 1981. Suomen Autoteollisuus muutti nimensä Oy Sisu-Auto Ab:ksi samana vuonna.
Vuonna 1985 Sisu Autosta tuli jälleen valtion kokonaan omistama yhtiö. Sisu-Auto luopui linja-autojen valmistuksesta. Valmetin kuljetusväline- ja traktoriliiketoiminnot yhdistettiin 1. toukokuuta 1994 Sisu Autoon.
Historia > Yhtiöittäminen, Partekin omistus ja myynti sijoittajille

Oy Sisu Auto Ab:sta irrotettiin ensimmäisenä Oy Sisu Trucks Ab marraskuussa 1994 ja seuraavan vuoden alussa Sisu Defence Oy, Sisu Terminal Systems Oy and Fastems Oy, joiden lisäksi Sisu Diesel Oy irrotettiin Sisu Traktorit Oy:stä. Fastems myytiin Mercantilelle vuonna 1995. Hämeenlinnan akselitehtaasta muodostui Sisu Axles Oy vuoden lopussa. Sinex myytiin vuonna 1996.
Tammikuussa 1997 yhtiön pääomistaja Suomen valtio päätti myydä pääosan yhtiöstä Partekille. Muutos toteutettiin omistajuuden asteittaisella siirrolla vuoden mittaan. Vuoden aikana yhtiö perusti Renaultin kanssa markkinointiyhtiön sekä solmi laajan sopimuksen osatoimituksista ja vientitoiminnasta. Vuoden aikana jatkettiin myös yhtiön uudelleenjärjestelyä: Saksassa toiminut Stama Maschinenbau GmbH myytiin Chiron-Werke GmbH & Co. KG:lle. Sisu Defence myytiin  valtion omistamalle Suomen Puolustusväline Oy:lle ja liitettiin siihen seuraavana vuonna nimellä Patria Vehicles. Partek otti Oy Sisu Ab:n kokonaan haltuunsa vuoden 1997 loppuun mennessä.
Sisu Akselit myytiin pääomasijoittajille vuonna 1999. Vuonna 2002 Kone Oyj osti Partek Oyj:n. Vuonna 2004 Kone Oyj myi Oy Sisu Auto Ab:n suomalaisten yksityishenkilöiden muodostaman sijoittajaryhmän ja yhtiön johdon perustamalle Suomen Autoteollisuus Oy:lle.
Vuonna 2005 perustettiin kokonaan uusi Sisu Defence -yksikkö vastaamaan sotilaskuorma-autojen valmistuksesta ja markkinoinnista. Renault hyötyajoneuvojen maahantuontia ja markkinointia varten perustettiin tytäryhtiö LT Finland Oy.
Vuonna 2008 Sisu voitti kansainvälisen tarjouskilpailun Venäjälle toimitettavista puutavara-autoyhdistelmistä; Sisu Auto toimitti 91 puutavara-autoyhdistelmää Venäjän suurimmalle kansainväliselle metsäteollisuusyhtiölle ILIM Groupille. ILIM Group tilasi myös 12 tehdasvarusteltua SISU Rock 6x4 maansiirtoautoa.
Kiristyneet päästönormit aiheuttivat Sisulle ongelmia, sillä sekä Cummins- että Mack-moottoreiden Euro 3/4 -luokitus puuttui.
Historia > Timo Korhosen kausi

Vuonna 2010 sijoittajaryhmä myi koko Suomen Autoteollisuus Oy:n osakekannan toimivan johdon (Timo Korhonen, Olof ja Maija Elenius) perustamalle yhtiölle, Suomen Erikoisajoneuvot Oy:lle (SEA).
Kuorma-autolehti Auto, tekniikka ja kuljetus valitsi vuonna 2012 Sisun Vuoden kuorma-auto Suomessa 2012 -tittelin voittajaksi.
Sisu osti vuonna 2012 takaisin kuorma-autotuotannon Komas Oy:ltä, jonka se oli myynyt vuonna 2009. Kaupan yhteydessä Sisulle siirtyi 45 kokoonpanossa toimivaa työntekijää.
Vuonna 2013 Sisu Auton toimitusjohtaja Timo Korhonen hankki omistukseensa Olof ja Maija Eleniuksen osuudet SEA:sta. Hallituksen puheenjohtaja Timo Korhonen omistaa siten nyt koko Oy Sisu Auto Ab:n osakekannan.
Vuonna 2018 Latvian puolustusministeriö oli tilaamassa panssaroituja GTP 4x4 -ajoneuvoja. Kaupan hinnaksi arvioitiin 200–250 miljoonaa euroa.
Mallisto > Kuorma-autot

1930–1940-luvulla S-sarja (numeroin), SO-sarja sekä SH-sarja. Ensimmäinen Vanaja oli "Sisu S-22".
Vuonna 1951 myyntiin otettiin K-sarjan kuorma-autot Jyry, Kontio ja Nalle.
K-50: suurin Suomessa valmistettu Sisu, kokonaispaino 52 200 kg.
Sisu KB-117
markkinoille vuonna 1963
ensimmäinen eurooppalainen sarjatuotantona valmistettu kippiohjaamoinen kuorma-auto
Mallisto > Kuorma-autot > M-sarja

Vuonna 1969 esiteltiin Sisu M-sarja.
Kutsumaniminä mm. ”niittikoppi-Sisu” ja ”nakkiputka”. Nimet johtuivat ohjaamon suurista ikkunoista ja rakennetavasta, sillä ohjaamo oli pääasiassa niittaamalla koottu.
Mallisto > Kuorma-autot > S-sarja (kirjaimin)

Vuonna 1980 markkinoille tuotiin Sisu S-sarja. Eri mallit olivat:
SL: nokallinen ja matalahyttinen
SR: nokallinen ja korkeahyttinen
SK: nokaton ja matalahyttinen
SM: nokaton ja korkeahyttinen
Mallisto > Kuorma-autot > E-sarja

Vuonna 1995 Sisu E-sarja tuli tuotantoon ja korvasi 14 vuotta tuotannossa olleen, monelta osin jo kilpailijoistaan jälkeen jääneen S-sarjan.
Renault'n ohjaamo 1998.
E11 Cummins
E11 Renault jossain vuosimalleissa
E12 Mack
E13 Caterpillar
E14 Cummins
E18 Caterpillar
Vuonna 1996 esiteltiin järeä Supra-mallisto.
Mallisto > Kuorma-autot > R500, C500 ja C600

Vuonna 2005 Sisu esitteli uudet C500 (Caterpillarin C13-moottori), C600 (Caterpillarin C15-moottori) ja R500 (Renaultin valmistama DXi13 500 hv konsernimoottori)
Vuonna 2006 Sisu alkoi valmistaa uutta mallistoa.
Sisu Rock: Maansiirtoauto
Sisu Roll: Vaihtolava-auto
Sisu Timber: Puutavara-auto
Sisu Works: Tienhoito/monitoimiauto
Sisu Crane: Erikoisvalmisteinen nosturiauto
Sisu Carrier: Koneenkuljetusauto
Moottoreina ovat Renault'n DXi13, sekä Caterpillarin C13 ja C15.
C500-mallia myytiin vain Venäjän-vientiin päästöluokan (Euro 3) vuoksi.
Mallisto > Kuorma-autot > Sisu Polar

Vuonna 2010 Sisu aloitti komponenttiyhteistyön Daimlerin kanssa ja esitteli Sisu Polar -malliston, jossa käytetään paljon Mercedes-Benz-kuorma-autojen komponentteja. Mallistolle on myönnetty Suomalaisen Työn Liiton Avainlippu ja Design from Finland -tunnukset.
Toisen sukupolven Polar Euro VI -mallin tuotanto aloitettiin toukokuussa 2014. Malli on kokonaan uudistettu ja Suomessa suunniteltu. Moottorit ovat edelleenkin Mercedes-Benziltä, mutta edellisen sukupolven moottoriversioihin verraten vääntömomenttia on 100–200 Nm enemmän. Ensimmäisestä, Euro V -sukupolvesta tutut erilaisiin käyttäjäympäristöihin optimoidut kuusi tuoteryhmää ovat myös Euro VI -malliston runko.
Mallit:
Sisu Rock: Maansiirtoauto
Sisu Roll: Vaihtolava-auto
Sisu Timber: Puutavara-auto
Sisu Works: Tienhoito/monitoimiauto
Sisu Crane: Erikoisvalmisteinen nosturiauto
Sisu Carrier: Koneenkuljetusauto
Sisu Hauler: Raskaslavettiveturi
Mallisto > Linja-autot

Ilves-linja-auton alusta
myyntiin 1951
Mallisto > Sotilasmallisto

Sisun puolustusvoimien käyttöön kehittämän malliston perustana oli pitkään autojen kiertyvä runko, joka takasi hyvän maastoliikkuvuuden pyörien pysyessä kiinni maassa.
Kärppä-Sisu, suunnattu lähinnä jakelukäyttöön ja kevyeksi varuskuntakuorma-autoksi
Mallisto > Sotilasmallisto > Proto-Sisu

Ensimmäinen Sisun valmistama nelivetoinen maastokuorma-auto, Sisu KB-45, luovutettiin puolustusvoimille vuonna 1964. Puolustusvoimissa tämän mallin sekä sen eri versioiden, A-45 ja AH-45, kutsumanimeksi vakiintui Proto-Sisu tai lyhyemmin Proto. Proto luokitellaan keskiraskaaksi maastokuorma-autoksi, ja sitä käytetään muun muassa keveiden tykkien ja raskaiden kranaatinheitinten vetäjänä.
Nyttemmin puolustusvoimat on huutokaupannut käytöstä poistettua Proto-kalustoa, joka on saavuttanut suosiota yksityisten harrastajien keskuudessa. Protolla on pienen kokonsa ja kiertyvän rungon ansiosta erinomaiset maasto-ominaisuudet. Moni harrastaja on vaihtanut Protoonsa isommat 14.00R20-renkaat, ns Masin renkaat. Isommilla renkailla hyvät maasto-ominaisuudet paranevat entisestään.
Sisu KB-46 oli vuonna 1968 rakennettu maastokuorma-auton prototyppi.
Mallisto > Sotilasmallisto > Sisu SA-110

SA-110-mallia valmistettiin 1980-luvun puolessa välissä vain 7 kpl.
Mallisto > Sotilasmallisto > Masi

Vuonna 1982 puolustusvoimat hankki Sisulta lisää maastokuorma-autoja. Kutsumanimen Masi(Maasto-Sisu) saanut Sisu SA-150 on kehitetty Proton pohjalta ja on sen tavoin nelipyöräinen. Selvimmät erot ovat uudelleen suunniteltu ohjaamo sekä suuremmat renkaat, joiden ansiosta Masin maavara on tasauspyörästöjen kohdalta mitattaessa 40 cm. Masi luokitellaan keskiraskaaksi maastokuorma-autoksi ja puolustusvoimissa sen pääasiallinen käyttötarkoitus on kenttätykkien veto sekä huoltokuljetukset.
Vuonna 1990 esiteltiin Sisu SA-151, joka eroaa ulkoisesti hyvin vähän SA-150-mallista. Tärkein ero on 10 cm leveämpi lava.
Masin uusimmassa 1992 esitellyssä Sisu SA-130 -mallissa on ulkoisesti uudistunut ohjaamo sekä pienempitehoinen (vähäpäästöinen) moottori verrattuna vanhempiin malleihin. Myös akselit ovat uudempaa mallia, niissä on pyörän navassa viisi planeettapyörää. Vanhemmissa Maseissa (ja protoissa, Raseissa, Paseissa ja siviili-malleissa) on kolme planeettapyörää. Lisäksi lehtijouset ovat paraabeli-tyyppiset.
Mallisto > Sotilasmallisto > Rasi

Sisu SA-240 eli Raskas Sisu, kutsumanimeltään Rasi, on 1980-luvun loppupuolella kehitetty raskas kolmiakselinen maastokuorma-auto. Rasista on olemassa myös versio SA-241, jonka ulkoiset eroavuudet malliin SA-240 ovat melko vähäiset.
Mallisto > Sotilasmallisto > SK-sarja

Esimerkiksi Sisu SK-250 6x6 MIL.
Mallisto > Sotilasmallisto > SM-sarja

Esimerkiksi Sisu SM-270 8x4 säiliöauto.