Henkilöpalvonta (politiikka)
Kiinan kansantasavalta

Kiinan kansantasavallassa merkittävin henkilöpalvonta luotiin vuoden 1949 kommunistien valtaannousun jälkeen Mao Zedongin, ”Suuren opettajan, Suuren johtajan, Suuren ylikomentajan ja Suuren ruorimiehen”, ympärille. Mao osoitti luontaista karismaa ja johtajan kykyjä jo nuorena opiskelijana Changshassa organisoimalla opiskelijajärjestön, toimittamalla sanomalehteä ja järjestämällä koulurakennuksen puolustuksen ryöstelevää sotilasjoukkoa vastaan. Myöhemmin Maon onnistui omalla luontaisella vaikutusvallallaan ja johtajuudellaan muuttaa Puna-armeijan taktiikka Pitkällä marssilla ja nousta vuoden 1949 jälkeen kommunistisen puolueen johtoon. Voidaankin sanoa, että Maon, kuten monien muidenkin diktaattorien tapauksessa, johtajan ympärille rakennettu henkilöpalvonta korosti ja suurenteli henkilön todellista poikkeuksellisuutta. Mao alkoi esiintyä enenevässä määrin Kiinan kommunistisen puolueen propagandajulisteissa varhaiselta 50-luvulta eteenpäin, vaikka Mao itse varoittelikin henkilöpalvonnan vaaroista. Vuoden 1958 puoluekokouksessa Mao sanoi: ”On olemassa kahdenlaisia henkilökultteja. Ensimmäinen on terve henkilöpalvonta, joka kohdistuu miehiin kuten Marx, Engels, Lenin tai Stalin, joilla oli totuus hallussaan. Toinen on valheellinen henkilöpalvonta, joka ei ole harkittua ja on sokeaa palvontaa”.
Suuren harppauksen katastrofaalisen lopputuloksen vuoksi Mao joutui vuonna 1960 Kiinan kommunistisessa puolueessa syrjään ja pyrki takaisin valtaan käyttämällä hyväkseen armeijaa, joka tuki häntä. Henkilökultin rakentaminen tapahtui Maon hyväksynnällä ja hänen poliittisia päämääriään varten. Maon palvonta saavutti ennennäkemättömät mittasuhteet vasta 1960-luvun loppupuolella, jolloin Lin Biaon johdolla Kansan vapautusarmeijasta tehtiin Mao-palvonnan levittämisen väline ja ”Suuri Mao Zedongin ajattelun koulu”. Armeijaa käytettiin myös Maon Pienen punaisen kirjan pääasiallisena levitys- ja opetusvälineenä. Kulttuurivallankumouksen aikana kaikkia johtajia Maoa lukuun ottamatta arvosteltiin. Kaikkia kiinalaisia kehotettiin opiskelemaan Maon punaista kirjaa, ja kirjan kerrottiin ”…tarjoavan elämän henkäyksen Tiibetin ylängöllä henkeä haukkoville sotilaille, saaneen innostuneet työläiset nostamaan uppoavaa Shanghain kaupunkia kaksi senttiä, sai epätarkat meteorologit ennustamaan säätä oikein ja kirurgit ompelemaan irronneita sormia takaisin paikoilleen”.
Kansan vapautusarmeija nousi kulttuurivallankumouksen aikana taiteen johtoon. Syntyi uusi hyperrealistinen tyyli, jonka tarkoituksena oli kouluttaa ihmisiä ja kannustaa heitä sotaan kaikkea porvarillista vastaan. Maalausten värimaailma oli tavallisesti hyvin punainen, joka värinä kuvasi vallankumousta ja kaikkea myönteistä. Maalausten esittämät ihmiset, tavallisesti sotilaita tai maanviljelijöitä, oli esitetty iättöminä, lihaksikkaina ja terveinä, ja sukupuolten eroja pyrittiin häivyttämään. Näitä tapoja noudatettiin myös Maon kohdalla ja hänet kuvattiinkin pitkänä, lihaksikkaana ”yli-ihmisenä”. Mao esitettiin usein hyväntahtoisen isällisenä hahmona viitaten kungfutselaiseen tottelevaisuuden perinteeseen. Muita yleisiä aiheita julisteissa olivat Mao viisaana valtiomiehenä tai suurena sotilasjohtajana. Suuri joukko julisteita myös kuvasi Maon eri historiallisia tekoja. Hänen kasvonsa oli yleensä maalattu punertavilla ja lämpimillä värisävyillä, ja ne olivat yleensä maalauksien pääasiallinen valon lähde. Mao saatettiin jopa kuvata sädekehän ympäröimänä niin, että Maosta säteilevä valo valaisi ympärillä seisovien ihmisten kasvoja. Puhemiehen fyysistä kuntoa ylistettiin tarinoilla tämän hämmästyttävistä uintisuorituksista Kiinan suurissa joissa.
Kulttuurivallankumouksen aikana Maon kuvasta tuli kaikkien kotien vakiovaruste, joko virallisen muotokuvan tai pienen patsaan tai rintakuvan muodossa. Maon muotokuvan puuttumista pidettiin merkkinä vastavallankumouksellisista ajatuksista. Maon kuva oli usein keskeisellä paikalla perhealttarilla tai paikassa, jossa perhealttari oli sijainnut ennen kulttuurivallankumouksen uskonnonvastaista kampanjaa. Aamulla, keskipäivällä ja illalla ihmiset kerääntyivät Maon kuvan ääreen kumartaen kolme kertaa, laulaen Kiinan kansallislaulun ja lukien ääneen kappaleita Pienestä punaisesta kirjasta. Kulttuurivallankumouksen päätyttyä 1970-luvun alussa äärimmäisimpiä piirteitä Mao-palvonnasta alettiin karsia pois. ”3000 vuoden keisarinpalvontaperinne”, jota Mao oli itse tukenut ja kannustanut, tuomittiin ja pantiin Lin Biaon syyksi, joka oli joutunut epäsuosioon (ja ilmeisesti surmatuksi) vuonna 1971. Kulttuurivallankumouksen aikainen voimakas henkilöpalvonta ei enää toistunut, vaikka Mao oli edelleen Kiinassa merkittävä poliittinen vaikuttaja. Maon kuoltua hänen ruumiinsa palsamoitiin ja vietiin Pekingissä sijaitsevaan mausoleumiin, joka nykyisin toimii suosittuna matkailukohteena. Hänen kuvansa on ripustettuna Taivaallisen rauhan aukiolle ja nuoren Maon kuva koristaa uutta 100 yuanin seteliä.