stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säkkijärvi (järvi)

| Säkkijärvi |
| --- | --- |
 Säkkijärvi länsirannalta kohti koillista kuvattuna.
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Kauhajoki
Koordinaatit:  62°19′06″N, 22°32′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Säkkijoki
Järvinumero:  36.046.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  166,3 m 
Pinta-ala:  2 km² 
Keskisyvyys:  1 m 
 fiSäkkijärvi 
Säkkijärvi on Kauhajoen itäosassa, Nummijärven kylästä itään sijaitseva matala kahden neliökilometrin kokoinen järvi. Keskimäärin järvellä on syvyyttä metri. Järvi laskee vetensä Säkkijokeen. Säkkijärven rannalla on jonkin verran loma-asutusta ja se on keskittynyt pääasiassa järven itärannalle. Nykyisin loma-asuntojen määrää ei rakentamattomien tonttien vähyyden vuoksi voida lisätä juurikaan.
Vuonna 2006 läheisten turvetuotantoalueiden vesien lasku järveen lopetettiin. Säkkijärven pohjaan ehti kertyä paljon sedimenttiä näiltä ajoilta. Järvestä on löydetty esimerkiksi nuottaruohoa ja konnanulpukkaa. Säkkijärven linnustoon kuuluu yli 20 pesivää lajia, kuten tukkasotka, telkkä, kurki, joutsen, lokit ja kuikka. Linnut viihtyvät varsinkin Säkkijärven pohjoisrannalla, joka on soinen.
Säkkijärven kalastoon kuuluvat muun muassa hauki ja ahven. Kalat palaavat aina järveen, vaikka se toisinaan jäätyykin pohjaan asti.
Herrala (Hollola)

Herralan rautatieasema
Herrala on kylä ja taajama Hollolassa Päijät-Hämeessä. Vuoden 2020 lopussa taajamassa asui 495 asukasta.
Herralassa sijaitsee peruskoulun alempien luokkien koulu, rautatieasema ja vuonna 2017 lopettanut Herralan saha.
Ratahallintokeskuksen, Hollolan kunnan, Lahden kaupungin ja Nastolan kunnan teettämän Lahden kaupunkiseudun rataympäristöselvityksen (2004) perusteella Herralassa maakunnallisesti merkittäviä kulttuurihistoriallisia kohteita ovat Herralan asema ympäristöineen, Herralan tiilitehdas, Maattolan tila ja Ylöstalon tila. Herralassa toimii Päijät-Hämeen pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, Herralan VPK, joka on erikoistunut eläinten pelastamiseen.  Hahmajärven uimaranta on suosittu vapaa-ajan viettopaikka, varsinkin kesäisin. Syksyllä 2018 valmistunut valokuitukaapeli antaa herralalaisille mahdollisuuden nopeaan tietoliikenneyhteyteen.
Herralan kylän alueella on kaksi muinaismuistoaluetta: Papulan vesimylly ja Rajalan rajamerkki.
Liikenne

Herralasta pääsee Riihimäki–Lahti-radalla kulkevalla lähijunalla Lahteen, Järvelään, Lappilaan,  Mommilaan, Oittiin ja Hikiälle. Lahteen liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäen suuntaan raiteelta 2.
Aiheesta muualla

Herralan kylä Facebookissa
Herralan koulu
Ratahallintokeskus: kaupunkikuvalliset erityispiirteet (liite XII a)
Hollola
| --- | --- |
Kyliä ja paikkoja:  Hakosilta  Hankaa  Hedelmätarha  Heinlammi  Herrala  Hälvälä  Kalliola  Kirkonkylä  Kukkila  Kukonkoivu  Laitiala  Länsi-Hollola  Messilä  Miekkiö  Noitala  Okeroinen  Paimela  Pyhäniemi  Sairakkala  Salpakangas  Sarva  Tennilä  Tiirismaa  Uskila  |Vaania  Vanhatalo  Vesala  Vesikansa 
Luonto:  Hahmajärvi  Hammonjoki  Iso-Tiilijärvi  Keski-Tiilijärvi  Kiikunlähde  Kintterönsuon aarnimetsä  Kivijärvi  Kotajärvi  Kutajärvi  Kutajärven alue  Laasonpohja  Pirunpesä  Pähkinäkukkula  Riihikallio-Pilkanmäki  Sairakkalanjärvi  Tiirismaan luonnonsuojelualue  Työtjärvi  Vesijärvi  Vähä-Tiilijärvi 
Nähtävyyksiä ja tapahtumia:  Herralan kylämuseo  Hiljaisuuden huone  Hollo ja Martta  Hollolan Hirvi  Hollolan keskiaikainen kivikirkko  Hollolan keskiaikatapahtuma  Hollolan kotiseutumuseo  Hollolan kunnantupa  Hälvälän ampumarata  Kapatuosia  Laitialan kartano  Linnamäki  Messilän kartano  Pyhäniemen kartano 
Liikenne:  Herralan rautatieasema  Hollolan lentokenttä  valtatie 12  kantatie 54  seututie 296  yhdystie 2955  yhdystie 2956  yhdystie 3173  Launeen tie 
Muuta:  Camping Messilä  Hollolan kunnanvaltuusto  Hollolan lukio  Hollolan seurakunta  Hollolan Sanomat  Hollolan Seutu  Hollolan vaakuna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Tour Down Under

| Tour Down Under |
| --- | --- |

Tiedot
Ajankohta:  tammikuun loppupuoli
Alue:   Etelä-Australia
Paikalliset nimet:  Tour Down Under
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI World Tour
Tyyppi:  etappikilpailu
Kilpailun johtaja:  Stuart O'Grady
Historia
Ensimmäinen:  1999
Kilpailuja yht.:  25 (vuoteen 2025 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Stuart O'Grady
Eniten voittoja:   Simon Gerrans (4)
Viimeisin voittaja:   Jhonatan Narváez
Tour Down Under on maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka järjestetään Adelaiden ympäristössä Etelä-Australiassa. Kuusi etappia sisältävä miesten kilpailu alkaa tavallisesti tammikuun kolmantena tiistaina. Kolmen tai neljän etapin mittainen naisten kilpailu ajetaan sitä edeltävinä päivinä.
Miesten kilpailu

Miesten Tour Down Under on järjestetty vuodesta 1999 lähtien. Kansainvälinen pyöräilyliitto nosti kilpailun luokitusta vuonna 2005 siten, että siitä tuli merkittävin Euroopan ulkopuolella käytävä maantiepyöräilyn etappikilpailu. Vuonna 2008 Tour Down Under pääsi ensimmäisenä Euroopan ulkopuolisena kilpailuna mukaan ProTour-sarjaan. Vuodesta 2011 se on kuulunut UCI World Tour -sarjaan. Vuosien 2021 ja 2022 kilpailu peruutettiin koronavieruspandemian vuoksi
Voittajat

Lähde: Pro Cycling Stats
1999  Stuart O'Grady
2000  Gilles Maignan
2001  Stuart O'Grady
2002  Michael Rogers
2003  Mikel Astarloza
2004  Patrick Jonker
2005  Luis León Sánchez
2006  Simon Gerrans
2007  Martin Elmiger
2008  André Greipel
2009  Allan Davis
2010  André Greipel
2011  Cameron Meyer
2012  Simon Gerrans
2013  Tom-Jelte Slagter
2014  Simon Gerrans
2015  Rohan Dennis
2016  Simon Gerrans
2017  Richie Porte
2018  Daryl Impey
2019  Daryl Impey
2020  Richie Porte
2021 Ei kilpailua
2022 Ei kilpailua
2023  Jay Vine
2024  Stephen Williams
2025  Jhonatan Narváez
Naisten kilpailu

| Women's Tour Down Under |
| --- | --- |
 Vuoden 2015 kilpailun 1. etapin kolme parasta: 1) Valentina Scandolara, 2) Lauren Kitchen, 3) Melissa Hoskins
Tiedot
Ajankohta:  tammikuun loppupuoli
Alue:   Etelä-Australia
Paikalliset nimet:  Tour Down Under
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI Women's World Tour
Tyyppi:  etappikilpailu
Kilpailun johtaja:  Kimberley Conte
Historia
Ensimmäinen:  2016
Kilpailuja yht.:  8 (vuoteen 2025 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Katrin Garfoot
Eniten voittoja:   Amanda Spratt (3)
Viimeisin voittaja:   Noemi Rüegg
Naisten Tour Down Under on ajettu nykymuodossaan vuodesta 2016 lähtien. Kilpailun luokitus nousi 2.1.:een 2018 ja UCI Pro-tasolle 2020. Vuodesta 2023 se on kuulunut UCI Women's World Touriin.
Voittajat

Lähde: Pro Cycling Stats
2016  Katrin Garfoot
2017  Amanda Spratt
2018  Amanda Spratt
2019  Amanda Spratt
2020  Ruth Winder
2021 Ei kilpailua
2022 Ei kilpailua
2023  Grace Brown
2024  Sarah Gigante
2025  Noemi Rüegg
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:  (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:  Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo 
Kilpailun pääjoukko vuonna 2007 Adelaiden Pyhän Pietarin katedraalin edustalla.
Nyhamnin majakka

Nyhamnin majakka
Nyhamnin entinen majakka ja tuulivoimapuisto talvella 2011
| --- | --- |
Sijainti:  Lilla Båtskär, Ahvenanmeri Suomi
Vesistö:  Ahvenanmeri 
| --- | --- |
Korkeus:  34  m 
| --- | --- |
Valmistunut:  1958
Sammutettu:  11. heinäkuuta 2007
| --- | --- |
Valon korkeus:  43 m
Valonkanto:  15 km
| --- | --- |
ARLHS:  ALA001 
Admiralty:  C4530 
NGA:  116-16124 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nyhamnin majakka on käytöstä poistettu majakka Ahvenanmaalla Lemlandissa Lilla Båtskärin  saarella. Majakka oli entisessä kaivostornissa ja se valmistui 1958, sen valon korkeus oli 43,0 metriä. Majakka sammutettiin 11. heinäkuuta 2007 ja samana vuonna saarella avattiin uusi tuulivoimapuisto. Majakkarakennuksena toiminut entinen kaivostorni ja muut saaren rakennukset ovat edelleen jäljellä. Se on yksi Suomen viimeisistä maa-alueista ennen avomerta. Nyhamn on näköetäisyyden päässä isommasta Lågskärin saaresta ja majakasta.
Lilla Båtskärin edusta tunnettiin jo keskiajalla merenkulkijoiden parissa noiduttuna seutuna, jossa laivan kompassi tuli hulluksi. Vaikka ongelma tunnistettiin magneettiseksi häiriöksi jo varhain, saatiin alueelle valomajakka vasta 1950-luvulla. Tuolloin 1958 Oy Vuoksenniska Ab alkoi louhia saaren kautta meren alta rautamalmia ja rakensi saareen betonisen kaivostornin. Valmiiseen torniin asennettiin 1958 vilkkuvaloa näyttävä sektorimajakka.
Kaivoksen toiminta oli koeluontoista ja se suljettiin jo 1960.
Aiheesta muualla

Sää Nyhamnissa Foreca
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:  Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:  Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:  Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
Antananarivo

| Antananarivo Tananarive |
| --- | --- |
 Antananarivon keskustaa, mukaan lukien Anosyjärvi.
 vaakuna
 Antananarivo
 Koordinaatit: 18°56′S, 47°31′E 
Valtio:   Madagaskar
Alue:  Analamanga
Piirikunta:  Antananarivo-Renivohitra
Hallinto:  
 – Pormestari:  Naina Andriantsitohaina
Väkiluku (2018):  1 275 207
Postinumero:  101
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antananarivo on Madagaskarin pääkaupunki ja samalla myös saaren suurin kaupunki. Se sijaitsee Analamangan alueella. Kaupungissa asui vuonna 2018 noin 1,3 miljoonaa asukasta.
Maantiede

Antananarivo sijaitsee saaren keskiylängöllä, noin 1 470 metriä merenpinnan yläpuolella, ja on rakennettu kukkuloille. Kaupungin hallitsematon kasvu on aiheuttanut ongelmia veden- ja sähkönjakelussa. Sen liikenne on nykyään ruuhkautunutta.lähde?
Maantiede > Ilmasto

Antananarivossa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden ympäri on melko lämmintä, marraskuusta maaliskuuhun on sateista ja muulloin on kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 320 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 21 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 15 °C. Sateisin kuukausi on tammikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 300 millimetriä. Kesäkuussa on puolestaan kuivinta. Silloin keskimääräinen sadanta on 9 millimetriä.
Historia

Merinakuningas Andrianjaka valloitti nykyisen Antananarivon alueen 1610-luvulla ja perusti sen jälkeen Antananarivon kaupungin. Hän toi kaupunkiin tuhat sotilasta, mistä myös kaupungin nimi on tullut. Andrianampoinimerina siirsi 1700-luvun lopulla kuningaskuntansa pääkaupungin Ambohimangasta Antananarivoon. Valtakunnasta tuli pian yksi voimakkaimmista merinavaltakunnista, ja 1800-luvun aikana merinakuninkaat johtivat Antananarivosta saaren valloittamista.
Vuonna 1895 ranskalaiset valloittivat kaupungin. Kaupungista tehtiin Ranskan Madagaskarin pääkaupunki ja kuvernööriä varten rakennettiin palatsi. Palatsin nimi on nykyään Ambohitsorohitran palatsi ja sitä käyttää maan presidentti. Ranskan valtakaudella kaupunkia uudistettiin. Vuonna 1897 aloitettiin rautatien rakentaminen. Kaupungin monien kukkuloiden läpi kaivettiin tunneleita helpottamaan sisäistä liikennettä ja kaupunkia sähköistettiin. Kaupungin katuja päällystettiin ja sinne rakennettiin ranskalaistyylisiä bulevardeja. Väkiluvuksi saatiin vuoden 1950 väestönlaskennassa 175 000 asukasta. Vuonna 1955 avattiin yliopisto.lähde?
Vuoteen 1960 sijoittuvan itsenäistymisen myötä Antananarivosta tuli Madagaskarin tasavallan pääkaupunki. Vuonna 1972 kaupungissa tapahtuneet Rotaka-mellakat johtivat presidentti Philibert Tsirananan eroon. Madagaskarin poliittinen kriisi vuonna 2009 aiheutti kaupungissa mielenosoituksia.
Hallinto

Antananarivo on Madagaskarin pääkaupunki, ja se sijaitsee Analamangan alueella. Se muodostaa myös oman Antananarivo-Renivohitran piirikuntansa. Antananarivo on jaettu myös edelleen kuuteen arrondissementtiin. Kaupungin pormestari oli vuonna 2020 Naina Andriantsitohaina. Kaupunginvaltuusto ja pormestari valitaan yleisillä vaaleilla.
Talous

Kaupunki on Madagaskarin teollisuuden, kaupan ja liikenteen keskus, jossa on muun muassa tupakka-, paperi- ja elintarviketeollisuutta. Antananarivon ja Tamataven välinen noin 215 kilometrin pituinen rautatie valmistui vuonna 1913 ja on tärkeä liikenneväylä pääkaupungin ja itärannikon välillä. Ivaton kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Antananarivon keskustasta.
Madagaskarin taloutta ovat 1970-luvulta vaivanneet toistuvasti talouskriisit ja nopea inflaatio. Tämä on kurjistanut Antananarivon keskiluokkaa, kun taas pieni eliitti on rikastunut huomattavasti. 75% kaupungin asunnoista on kytketty sähköverkkoon. Alle 25% kaupungin asukkaista on käytössään juokseva vesi ja viemäröinti.
Koulutus

Antananarivo on maan korkeakoulutuksen keskus. Tunnetuin yliopisto on vuonna 1955 alkunsa saanut Antananarivon yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antananarivo Wikimedia Commonsissa
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko
Grand basset griffon vendéen

| Grand basset griffon vendéen |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 341
Rodun syntyaika:  1800-luvun loppu
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  metsästys- ja seurakoira
Muita nimityksiä:  grandi, gbgv, Grosser basset griffon vendeen, gran basset grifón vendeano, vendeeni suur basset grifoon
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.3 Pienet ajavat koirat #33
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 40–44 cm narttu 39–43 cm
Väritys:  riistanväri, mäyränväri, villisianväri tai sudenväri
Grand basset griffon vendéen, "suuri vendéenbassetti-griffoni", on ranskalainen koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6. Vuonna 2003 Suomessa rekisteröitiin 16 rodun edustajaa.
Ulkonäkö

Sallitut väritykset ovat valko-oranssi (kellanruskea valkoisin laikuin), valko-musta (musta valkoisin laikuin), hiekanruskea mustin karvankärjin, hiekanruskea mustin karvankärjin ja valkoisin laikuin, kellanruskea mustin karvankärjin, musta-kellanruskea (musta kellanruskein merkein), musta-hiekanruskea (musta hiekanruskein merkein) sekä kellanruskea mustalla manttelilla ja valkoisin merkein (tricolor). Kyseiset värit tunnetaan perinteisesti nimillä riistanväri, sudenväri, mäyränväri ja villisianväri. Urosten säkäkorkeus on 40-44 cm ja narttujen 39-43 cm; 1 cm poikkeus suuntaan tai toiseen sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen

Rodun yksilöillä on voimakasta omapäisyyttä ja se voi olla vähän niskotteleva. Koira on kuitenkin onnellinen, ystävällinen, ajattelevainen, itsenäinen ja halukas miellyttämään. Rotu on myös älykäs.
Alkuperä

Grand basset griffon vendéen on jalostettu suurista griffoneista. Yksi keskeisiä rodun luojia on kreivi d'Elva, joka valikoi 1800-luvun lopulla jalostukseen suoraraajaisia yksilöitä. Tästä huolimatta rotutyypin yhtenäistäjänä pidetään Paul Dezamyä, joka jalosti rodun tietynkokoiseksi (sopivankokoiseksi ottamaan kiinni juoksevan jäniksen) eli noin 43 cm korkeaksi.
Musta torni V: Callan sudet

| Callan sudet> Wolves of the Calla |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kansitaiteilija:  Bernie Wrightson
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, kauhu
Julkaistu:  2003
Suomennos
Suomentaja:  Kari Salminen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  818
ISBN:  951-31-3379-6
Sarja: Musta torni
Edeltävä:  Velho
Seuraava:  Susannan laulu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Musta torni V: Callan sudet (engl. Wolves of the Calla: The Dark Tower V) on Stephen Kingin romaani, Musta torni -sarjan viides osa. Se ilmestyi alun perin vuonna 2003, suomennos taas vuonna 2005.
Juoni

Callan susissa viimeiset Revolverimiehet tulevat matkallaan Mustaa tornia kohti pieneen maalaiskylään, Calla Bryn Sturgisiin. Lähes kaikki kylän lapsista ovat kaksosia. Paikallisilla on susiongelma; harmailla hevosilla ratsastavat sudet hyökkäävät kerran sukupolvessa kylään ja ryöstävät aina toisen kaksoslapsista, ja palauttavat hänet takaisin "ronttina". Sudet ovat jälleen tulossa, ja paremmin maanviljelysvälineisiin kuin aseisiin tottuneina paikalliset ovat avuttomia susien edessä. Eldin jälkeläisten sääntöjen mukaan revolverimiesten on pakko auttaa paikallisia, ymmärtävätpä nämä pyytää apua tai eivät.
Omavaraistalous

Omavaraistalous tarkoittaa taloutta, jossa kaikki tai ainakin valtaosa tarvittavista tuotteista valmistetaan itse. Omavaraistalous oli esimerkiksi Suomessa yleistä maaseudulla 1800-luvun lopulle saakka. Myös luontaistalous on omavaraistaloutta. Luontaistaloutta harjoitetaan nykyisin esimerkiksi Papua-Uudessa-Guineassa ja Trobriandsaarilla.
Valtion omavaraisuuden tavoittelua kutsutaan autarkiaksi. Sitä kohti ovat pyrkineet muun muassa fasistinen Italia (etenkin 1929–1944), natsi-Saksa, kommunistis-juchelainen Pohjois-Korea, talibanien Afganistan (1996–2001) sekä sosialistiset Burma (1962–1988) ja Intia (1950–1991).
Luontaistalous

Luontaistalous on omavaraistalouteen perustuva toimintaympäristö, jonka taloudellisena yksikkönä on ruokakunta. Ruokakunnaksi voidaan lukea paitsi yksittäinen perhe, myös kokonainen suku tai heimo. Vaihdannan ja erikoistumisen sijasta luontaistaloudessa jokainen ruokakunta on itsenäinen kulutus- ja tuotantoyksikkö ja kunkin ruokakunnan kulutus perustuu joko kokonaan tai melkein yksinomaan sen omaan työhön. Omavaraisuus toteutuu siten luontaistaloudessa yksittäisten ruokakuntien tasolla. Luontaistaloutta on vaikea mitata tavanomaisin taloudellisin mittarein ja siksi sen merkitystä yleensä aliarvioidaan. Virallisissa taloustilastoissa sitä ei yleensä ole mukana, vaikka yrityksiä sen mittaamiseksi onkin tehty.
Luontaistalous toimii parhaiten vakaissa tai säännöllisissä sääoloissa, sillä omavarainen ravinnon tuottaminen perustuu kykyyn ajoittaa työt sopivimpiin hetkiin. Luontaistalous oli keskeisessä asemassa vielä keskiajan feodalistisen yhteiskunnan maataloudessa, jossa työ ja työn tuotokset eivät kumpikaan olleet hyödykkeitä. Feodaaliyhteiskunnassa vaihdanta ja kaupankäynti oli vähäistä. Kun kaukokauppa ja tavaranvaihto vähitellen lisääntyivät, alkoi kauppapaikoille kehittyä kaupunkeja, jolloin sekä feodaaliyhteiskunta että luontaistalous alkoivat murentua.
Pohjois-Amerikassa intiaanit elivät valkoisten valtaantuloon saakka heimokunnittain metsästykseen ja kalastukseen perustuvassa luontaistaloudessa.
Nykyisin selväpiirteistä luontaistaloutta harjoitetaan laajemmin vain köyhimmissä kehitysmaissa ja vain paikallisesti kehittyneissä maissa. Merkittävimpiä luontaistalouden maita ovat Papua-Uusi-Guinea ja Salomonsaaret. Papuassa yli 80 % väestöstä asuu vieläkin luontaistaloudessa oman suvun ja heimon parissa. Maa onkin yksi maailman vähiten kaupungistuneista maista. Suvuista ja klaaneista muodostuva yhteiskunta on kuitenkin kiihtyvällä tahdilla murenemassa, joten luontaistalous on sielläkin väistymässä. Myös Afrikassa luontaistalous on monissa maissa vielä vahvassa asemassa: esimerkiksi Namibiassa eli vuonna 2003 arviolta vielä noin puolet väestöstä maatalouteen perustuvassa luontaistaloudessa.
Omavaraisuus Suomessa

"Meillä ei olisi ensimmäistäkään tuotetta ilman tuontia", toteaa luonnonvarakeskuksen tutkija. Maatilan työtkin vaativat koneita ja polttoainetta.
Omavaraisuus väheni Suomessa teollistumisen myötä. Vuonna 1940 lähes puolet Suomen väestöstä oli alkutuotannon alalla, eli maa-, riista- ja kalatalouden parissa. Vuonna 2003 vastaava luku oli enää 4,5 prosenttia, eikä tämäkään väestönosa hanki ravinnon, vaatteiden ja lämmön tarvitsemaa energiaa käsivoimin suoraan luonnosta.
Vielä 1950-luvulla suurin osa suomalaisista asui maaseudulla, mutta jo vuonna 1970 enemmistö oli siirtynyt kaupunkeihin tai taajamiin. Tuolloin vakiintui Suomeenkin käsitys ydinperheestä, mutta itse käsite oli syntynyt parikymmentä vuotta aikaisemmin.
Sukupolvi joka selvisi sodasta ja joutui aloittamaan monella tavalla elämän alusta oli melko omavaraista, sillä se oli tottunut tekemään lähes kaiken itse käsin. He viljelivät, kasvattivat, työstivät ja tekivät. Ennen tietotaito kulki luonnollisesti sukupolvelta toiselle, mutta nykyisin on yleistä että suvun vanhimmat asuvat joko yksin tai laitoksissa, jolloin tietokaan ei samalla tavalla käytännössä välity seuraavalle sukupolvelle.
Valtioiden omavaraisuus maataloudessa

| Sija | Valtio | Aste (%) |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Argentiina | 273 |
| 2 |  Uruguay | 232 |
| 3 |  Australia | 207 |
| 4 |  Ukraina | 193 |
| 5 |  Uusi-Seelanti | 185 |
| 6 |  Kanada | 183 |
| 7 |  Bulgaria | 171 |
| 8 |  Unkari | 162 |
| 9 |  Liettua | 149 |
| 10 |  Malesia | 145 |
| Sija | Valtio | Aste (%) |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Norja | 50,1 |
| 2 |  Belgia | 50,6 |
| 3 |  Haiti | 51,0 |
| 4 |  Somalia | 52,4 |
| 5 |  Dominikaaninen tasavalta | 53,8 |
| 6 |  Zimbabwe | 53,8 |
| 7 |  Armenia | 53,9 |
| 8 |  Alankomaat | 54,3 |
| 9 |  Panama | 54,4 |
| 10 |   Syyria | 56,.0 |