stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Muumi-tarinoiden hahmoista
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Launo

Launo on Poliisimestarin veljenpoika. Hän esiintyy Lars Janssonin sarjakuvassa Poliisimestarin veljenpoika sekä siihen perustuvassa samannimisessä Muumilaakson tarinoiden jaksossa. Launo aiheutti paljon päänvaivaa Poliisimestarille. Hän pidätti Muumilaakson asukkaita pienistä asioista: oksien keruusta, onkimisesta yms. Lopulta Launo lähti Poliisiylitarkastajan kanssa pois Muumilaaksosta muihin tehtäviin.
Sarjassa Launon ääni on Yleisradion dubbauksessa Ilkka Merivaara ja MTV:n dubbauksessa Jon-Jon Geitel.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Mabel

Mabel on rouva Vilijonkan kotiapulainen, joka on esiintynyt ainoastaan Janssonin Muumipeikko-sarjakuvissa.
Mabelin ensiesiintymisessä tuli selväksi myös hänen taustaansa: hän on Vaarallinen juhannus -kirjasta tutun Miskan isosisko. Samassa kertomuksessa Miska saapuu muumien kotiapulaiseksi ja myöhemmin sisarukset sopivat erimielisyytensä; Mabel oli kirjoittanut Miskalle runsaasti kirjeitä, joissa oli väittänyt olevansa filmitähti.
Mabel muistuttaa etäältä katsottuna muumia; hänellä on samanlainen iso kuono kuin muumeilla, pieni nutturakampaus, musta mekko ja valkea esiliina. Erään tarinan mukaan Mabelilla on myös Muumilaakson suurin granaattirintasolki.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Mimmi-täti (Jenni-täti)

Mimmi-täti (Myös Jane-täti, Julia-täti sekä Muumilaakson tarinoita -televisiosarjan Yleisradion suomennoksessa Jenni-täti) on muumiperheen rikas ja komenteleva sukulaistäti, jonka tapaamista Muumit yrittävät viimeiseen asti välttää. Hänet nähdään ensimmäisen kerran toisessa sarjakuvatarinassa Muumiperhe, jossa hän saapuu Muumilaaksoon, koska Muumit lähettivät hänelle viisi kiloa rumia sanoja paketissa. Hahmo esiintyy muutamassa myöhemmässäkin sarjakuvassa.
Muumilaakson tarinoita -sarjassa Jenni-täti mainitaan nimenomaan Muumipapan tädiksi. Sarjassa Muumipappa on ainoa, joka ei pidä paljoakaan Jenni-tädistä ja joka yrittää välttää Jenni-tädin tapaamista viimeiseen asti, koska hän puhuu vain raha-asioista ja komentelee. Sarjassa Muumipappa on ainoa, jota Jenni-täti komentelee. Muille täti on kiltti. Hänet nähdään sarjassa ensimmäisen kerran jaksossa nimeltä Jenni-täti on miljonääri, jossa täti saapuu Muumien luo aikomuksenaan keskustella Muumipapan kanssa rahoistaan. Pappa ei halua tavata tätiä, vaan piileskelee Nuuskamuikkusen teltassa. Täti löytää hänet Myyn avulla ja lopulta he sopivat välinsä. Jaksossa nimeltä Joulutarina Jenni-täti viettää joulua muumien kanssa ja kutsuu heidät vierailulle. Jaksossa nimeltä Salainen lääke Jenni-täti on sairastanut noidannuolta, johon Muumipeikko, Niiskuneiti, Pikku Myy ja Nipsu lähtevät etsimään aikakoneella lääkettä. Seuraavassa jaksossa, sarjan päätösjaksossa Kultainen valtakunta Jenni-täti on parantunut noidannuolesta ja kaikki muumit viettivät isoja juhlia, joissa vieraat antoivat paljon lahjoja Jenni-tädille. Lahjat liittyivät jotenkin tähtiin. Muumilaakson tarinoissa Jenni-täti pitää yllään pinkkiä mekkoa sekä hattua jossa yllään on musta sulka.
Muumilaakson tarinoissa Jenni-tädin ääninäyttelijä on Yleisradion dubbauksessa Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa (jossa hahmon nimenä on sarjakuvien tavoin Mimmi-täti) Carla Rindell.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Posteljooni

Posteljooni esiintyy Muumipeikko-sarjakuvassa Muumitalvi sekä japanilais-suomalais-hollantilaisena yhteistyönä tehdyssä animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita.
Posteljoonin tunnistaa ruskeista, tuuheista viiksistä, postilaukusta, sinisestä takista ja housuista sekä oranssista karvalakista. Muumilaakson tarinoissa hän esiintyy ensimmäistä kertaa sarjan jaksossa Pikkuruiset vieraat (jakso nro. 6). Siinä hän on tuomassa kirjettä Muumeille Mymmeliltä, mutta putoaa ennen sitä Pikku Myyn tekemään ansakuoppaan. Lisäksi hän esiintyy jaksossa Taikurin taika etsimässä Muumimamman kadonnutta käsilaukkua sekä laukun löytymisen kunniaksi järjestetyissä juhlissa, sensuroidussa jaksossa Muumit ja taistelu merirosvoa vastaan sekä jaksoissa Jenni-täti on miljonääri, Jysähdyksiä yössä, Salaperäistä ilotulitusta, Muumitalvi ja Joulutarina. Jaksossa Taikurin taika Posteljooni ei puhu lainkaan. Posteljooni on Poliisimestarin ohella yksi harvoista, jolla on virallinen ammatti Muumilaaksossa.
Hänen ääninäyttelijänsä Yleisradion dubbauksessa oli muissa jaksoissa Matti Ruohola ja Ilkka Merivaara jaksoissa 86 ja 87. Uudemmassa MTV:n dubbauksessa Posteljoonia näyttelee Markus Bäckman. Muumien maailma -sarjassa hahmoa ääninäyttelee Jarmo Koski ja Muumien taikatalvi -elokuvassa Vesa Vierikko.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Primadonna

Primadonna esiintyy Muumilaakson tarinoiden jaksossa Primadonna.
Primadonnan näyttelijä on Yleisradion dubbauksessa Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa Ella Pyhältö.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Primadonnan hevonen

Primadonnan hevonen esiintyy Muumilaakson tarinoiden jaksossa Primadonna.
Primadonnan hevosen ääninäyttelijä Yleisradion dubbauksessa on Marja Packalén ja MTV:n dubbauksessa Ella Pyhältö.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Samu

Samu on pieni otus Muumipeikko-sarjakuvissa. Hän seuraa usein Muumipeikkoa, mutta puhuu harvoin. Samu näyttää hieman Nipsulta, mutta hän on pienempi, kokonaan musta, hänellä on pienemmät korvat ja lyhyemmät jalat eikä hänen hännässään ole tupsua. Sarjakuvan alussa esiintyi hänen serkkunsa, joka näyttää muuten samalta, mutta hänellä on valkoinen maha. Samun serkku pyytää Samun tilalleen sarjakuvaan, koska kertoo menevänsä naimisiin.
Samu ei yleensä ole ollut mukana Muumi-animaatioissa, mutta hän esiintyy elokuvassa Muumit Rivieralla.
Samun ääninäyttelijä oli Muumit Rivieralla elokuvassa Paavo Kerosuo.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Sarvikuono

Sarvikuono esiintyy Muumilaakson tarinoiden jaksoissa Viidakon kätköissä ja Muumipeikko pelastaa tiikerit.
Sarvikuonon ääninäyttelijä on Yleisradion dubbauksessa Tapio Hämäläinen ja MTV:n dubbauksessa Jarmo Koski.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Suska

Suska on Hosulin eli Sottulin vaimo eli Nipsun käly. Suska ja Hosuli tapaavat ensimmäistä kertaa Hosulin kosinta -sarjakuvassa, jossa Hosuli on ensin ihastunut Mymmeliin, mutta ei saa vastarakkautta, minkä jälkeen tapaa Suskan, johon ihastuu, mikä on molemminpuolista.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Talonpeikko

Talonpeikko (Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan vuoden 2020 dubbauksessa Tuittu) esiintyy elokuvissa Muumipeikko ja pyrstötähti & Muumi ja punainen pyrstötähti.
Talonpeikon ääninäyttelijä on Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan vuoden 1993 dubbauksessa Leena Uotila ja vuoden 2020 dubbauksessa Hanna Kaila.
Talonpeikon ääninäyttelijä on Muumi ja punainen pyrstötähti -elokuvassa Vuokko Hovatta.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Tiikerit

Tiikerit esiintyvät Muumilaakson tarinoiden jaksoissa Viidakon kätköissä ja Muumipeikko pelastaa tiikerit.
Miespuolisen tiikerin ääninäyttelijä on Yleisradion dubbauksessa Eero Ahre ja MTV:n dubbauksessa Markus Bäckman jaksossa Viidakko ja jaksossa Eläintarhan eläimet Jukka Nylund.
Naispuolisen tiikerin ääninäyttelijä on Yleisradion dubbauksessa Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa Ella Pyhältö jaksossa Viidakko ja jaksossa Eläintarhan eläimet Heljä Heikkinen.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Vampyyri

Vampyyri esiintyy sarjakuvassa Muumit ja vampyyri sekä Muumilaakson tarinoiden jaksossa Vampyyri. Se on pieni, herttainen ja söpö eläinhahmo, jota muumit luulevat eläintarhasta karanneeksi vampyyrilepakoksi. Muumimamma ottaa ”vampyyrin” lemmikikseen, vaikka muut pelkäävät sitä. Myöhemmin se pääsee vahingossa irti Vilijonkan talossa. Lopuksi vampyyri paljastuu tavalliseksi lepakoksi.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Vinssi

Vinssi (ruots. Wimsy) on hahmo Tove ja Lars Janssonin Muumipeikko-sarjakuvissa. Hän esiintyy ensimmäisen kerran Toven ja Larsin yhdessä käsikirjoittamassa ja Toven piirtämässä sarjakuvassa Muumi ja velvollisuudentunto (engl. Conscientous Moomin) vuonna 1958. Vinssi on Muumipapan nuoruuden ystävä, jonka kanssa hän on viettänyt boheemia elämää. Sarjakuvassa Vinssi nähdään usein muun muassa pelaamassa korttia tai juomassa viiniä ja muistelemassa nuoruuttaan Muumipapan kanssa. Kuvakirjassa Vaarallinen matka (1977, suom. Panu Pekkanen) Vinssi esiintyy nimellä Tomppa ja pelaa korttia Nuuskamuikkusen kanssa nuotion ääressä. Muumipeikko ja kultainen häntä -sarjakuvassa Vinssi asuukin muumitalossa. Sarjakuvaan perustuvassa Muumilaakson tarinoita -sarjan samannimisessä jaksossa Vinssi ei esiinny, kuten ei muutenkaan koko sarjassa.
Muumipeikko-sarjakuvassa esiintyviä sivuhahmoja > Voimamies

Voimamies on Muumipeikko-sarjakuvassa ja Muumilaakson tarinoita -sarjassa esiintyvä hahmo. Hän on munan muotoinen mies, joka on nimensä mukaisesti voimakas ja mukana samassa sirkuksessa kuin Primadonna. Hänen ihonsa on ruskea. Hänellä on mustat viikset ja puku yllään. Hän on esiintynyt jaksoissa Primadonna ja Muumipapan muistelmat II. Kronologisesti ajateltuna on tosin epätodennäköistä, että muistelmissa, Itsevaltiaan syntymäpäiväjuhlissa esiintyvä, voimamies olisi sama.
Televisiossa hän esiintyy ensimmäisen kerran, kun hän näyttää temppuja Mymmelille ja Pikku Myylle. Nähdessään Primadonnan hän lähtee karkuun, eikä kerro minne saatikka kuinka pitkäksi ajaksi, koska on kyllästynyt oikuttelevan ja itsekeskeisen Primadonnan luonteeseen. Myöhemmin Muumipeikko löytää hänet nauramasta ja Voimamies kertoo, että Primadonna vain teeskentelee avutonta saadakseen palvelua. Lopulta hän kuitenkin lähtee Primadonnan kanssa takaisin sirkukseen.
Muumilaakson tarinoissa Voimamiehen ääninäyttelijä on Yleisradion dubbauksessa Timo Torikka ja MTV:n dubbauksessa Markus Bäckman.
Pelkästään Muumilaakso-animaatiosarjassa esiintyviä sivuhahmoja

Seuraavat hahmot ovat tehneet ensiesiintymisensä Muumilaakso-animaatiosarjassa.
Pelkästään Muumilaakso-animaatiosarjassa esiintyviä sivuhahmoja > Herra Vilijonkka

Herra Vilijonkka esiintyy Muumilaakso-sarjan jaksossa Kelluva teatteri Emman kertoessa teatterin menneisyydestä. Herra Vilijonkka oli yksi teatterin näyttelijöistä ja Emman ihastus. Kyseessä ei kuitenkaan oletettavasti ole rouva Vilijonkan mies. Peter Kanerva toimii hahmon äänenä suomeksi ja ruotsiksi.
Pelkästään Muumilaakso-animaatiosarjassa esiintyviä sivuhahmoja > Poliisi

Tarkemmin nimeämätön poliisihemuli esiintyy Muumilaakso-sarjan jaksossa Nuuskamuikkunen ja Puistonvartija. Hän on harmaahiuksinen naispuolinen hemuli, joka vie Muumipeikon ja Niiskuneidin vankilaan näiden jäätyä kiinni kieltotaulujen polttamisesta. Hahmossa on piirteitä Muumipeikko-sarjakuvan Poliisimestarista sekä Vaarallinen juhannus -kirjan vanginvartijasta ja tämän serkusta. Hahmoa suomeksi ääninäyttelee Ella Pyhältö.
Pelkästään Muumilaakso-animaatiosarjassa esiintyviä sivuhahmoja > Hemulitäti

Hemulitäti esiintyy Muumilaakso-sarjan jaksossa Näkymätön lapsi Muumipeikon tuodessa Ninnin takaisin kotiin. Hemulitäti on Ninnin ilkeä täti, joka ei voi sietää tätä ja ei haluaisi häntä huolehdittavakseen. Hahmoa suomeksi ääninäyttelee Ella Pyhältö.
Pelkästään Muumilaakso-animaatiosarjassa esiintyviä sivuhahmoja > Taiteilija

Taiteilija esiintyy Muumilaakso-sarjan jaksossa Taiteilija Muumimamma.
Hahmoa suomeksi ääninäyttelee Teemu Keisteri.
Esi-isä
Louska
Bataatti

| Bataatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Solanales
Heimo::  Kiertokasvit Convolvulaceae
Suku::  Elämänlangat Ipomoea
Laji::  batatas
Kaksiosainen nimi
 Ipomoea batatas  (L.) Lam. 
Katso myös
   Bataatti Wikispeciesissä   Bataatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Bataatti (Ipomoea batatas) on makea- ja suurimukulainen viljelyskasvi. Kasvin mukulat muistuttavat perunaa (Solanum tuberosum), joka kuuluu kiertokasvien lähisukuiseen heimoon koisokasveihin. Köynnöstävä koristekasvi kirjopäivänsini (Ipomoea tricolor) puolestaan kuuluu samaan sukuun bataatin kanssa.
Bataatin syötävän juurimukulan kuori voi olla väriltään punainen, violetti, ruskea tai valkoinen. Tavallisimpia ovat oranssinväriset mukulat, joiden väri johtuu niiden suuresta beetakaroteenipitoisuudesta, samoin kuin porkkanankin. Bataatin violetin värinen lajike sisältää suurempia määriä antioksidantteja, joiden katsotaan ehkäisevän sydän- ja verisuonitauteja ja syöpää. Violettia bataattia myydään myös purppurabataatin nimellä. Bataatti on parhaimmillaan isohkona.
Levinneisyys ja viljely

Bataatti kasvaa luonnonvaraisena Keski- ja Etelä-Amerikassa, missä sitä on viljelty ainakin 5 000 vuoden ajan. Sen viljely oli levinnyt koko trooppiseen Amerikkaan, Karibialle ja Polynesiaan jo ennen eurooppalaisten tuloa alueelle. Bataatin viljelys Polynesiassa olikin yhtenä perusteena Thor Heyerdahlin teorialle, jonka mukaan polynesialaisten esi-isät olisivat saapuneet Etelä-Amerikasta. Nykyisin pidetään kuitenkin todennäköisempänä, että kasvi olisi levinnyt sinne alkujaan merivirtojen mukana ja otettu sen jälkeen viljelykseen.
Nykyisin bataattia viljellään lähes kaikilla maailman lämpimillä alueilla, joilla sen kasvattamiseen riittää vettä. Joitakin lajikkeita voidaan kasvattaa huonekasveina.
| Maa> Maa.Maailma | 2018> Tuotanto.145,19 | 2018>  %-osuus.100,00 % | 2009–2018> Tuotanto.152,98 | 2009–2018>  %-osuus.100,00 % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiina | 53,25 | 36,67 % | 58,48 | 38,21 % |
| Malawi | 5,67 | 3,90 % | 4,35 | 2,84 % |
| Nigeria | 4,03 | 2,78 % | 3,69 | 2,41 % |
| Tansania | 3,83 | 2,64 % | 3,27 | 2,14 % |
| Etiopia | 1,83 | 1,26 % | 1,51 | 0,99 % |
| Indonesia | 1,81 | 1,24 % | 2,17 | 1,42 % |
| Uganda | 1,53 | 1,05 % | 1,85 | 1,21 % |
| Intia | 1,40 | 0,96 % | 1,21 | 0,79 % |
| Vietnam | 1,37 | 0,95 % | 1,34 | 0,88 % |
| Angola | 1,27 | 0,88 % | 1,24 | 0,81 % |
| Yhdysvallat | 1,24 | 0,86 % | 1,26 | 0,82 % |
| Madagascar | 1,09 | 0,75 % | 1,06 | 0,69 % |
| Ruanda | 1,08 | 0,75 % | 0,95 | 0,62 % |
| Yhteensä | 79,41 | 54,70 % | 82,40 | 53,86 % |
Bataatti on monivuotinen köynnös, mutta koska se ei kestä alle 10 °C:n lämpötiloja, sitä kasvatetaan muun muassa Yhdysvalloissa yksivuotisena. Sitä levitetään varsi- tai juuripistokkaista tai rönsyistä. Bataatti viihtyy parhaiten noin 24 °C:n keskilämpötilassa. Siemeniä käytetään vain jalostukseen. Bataatti ei muodosta kukkia, jos valoisaa aikaa on yli 11 tuntia, eli ei tropiikin ulkopuolella. Lajikkeesta riippuen bataatin juurimukulat kypsyvät 2–9 kuukaudessa.
FAO:n mukaan 98 % maailman bataattisadosta tuotetaan kehitysmaissa, yksin Kiinassa 83 %. Kiinan tuotannosta tosin lähes puolet käytetään karjan rehuna. Yhdysvaltojen eteläosassa tuotetaan bataattia Pohjois-Amerikan ja Euroopan tarpeisiin. 40 prosenttia Yhdysvaltain bataateista tuotetaan Pohjois-Carolinan osavaltiossa.
Bataatti ravintona

| Tuore bataatti (kuorittu) |
| --- | --- |

Ravintosisältö/100 g
Energiaa:  339 kJ (81 kcal)
Proteiinia:  1,60 g
Hiilihydraatteja:  16,80 g
sokereita:  4,20 g
fruktoosia:  0,70 g
glukoosia:  1,00 g
sakkaroosia:  2,50 g
tärkkelystä:  12,70 g
Ravintokuitua:  3,00 g
Rasvaa:  < 0,10 g
josta tyydyttynyttä:  < 0,10 g
kertatyydyttymätöntä:  < 0,10 g
monityydyttymätöntä:  < 0,10 g
Vitamiinit
A-vitamiini:  706,5 µg
B1, Tiamiini:  0,08 mg
B2, Riboflaviini:  0,06 mg
B3, Niasiini:  0,60 mg
B6, Pyridoksiini:  0,21 mg
B9, Foolihappo:  11,0 µg
B12, Syanokobalamiini:  0,00 µg
C-vitamiini:  2,40 mg
D-vitamiini:  0,00 µg
E-vitamiini:  0,30 mg
K-vitamiini:  1,80 µg
Kivennäisaineet
Rauta:  0,60 mg
Natrium:  55,0 mg
Suola:  140,1	mg
Kalium:  337,0 mg
Magnesium:  25,0 mg
Kalsium:  30,0 mg
Fosfori:  47,0 mg
Sinkki:  0,30 mg
Jodi:  2,00 µg
Seleeni:  0,60 µg
Lähteet
 Ravintoarvojen lähde:  Fineli-tietokanta (elintarvikkeen tunniste: 30223) 
Bataatin mukulat sisältävät runsaasti sekä tärkkelystä että sokeria ja ovat selvästi energiapitoisempia kuin perunat. Niissä on myös paljon ravintokuitua, C-vitamiinia, A-vitamiinin esiastetta beetakaroteenia sekä B6-vitamiinia. Mukulat, lehdet ja versot ovat kaikki syötäviä, ja niitä käytetään myös eläinten rehuna. Mukuloista voi tehdä jauhoa ja alkoholia. Useimmiten niitä kuitenkin syödään soseena tai sosekeittona, paistettuina kuutioina tai keitettyinä.
Taiwanilaisessa keittiössä usein valkosipulin ja kasviöljyn kanssa keitetyt bataatinlehdet ovat yleinen lisuke. Tarjoiltaessa niiden päälle tavallisesti ripotellaan suolaa.
Afrikassa bataatin syöntiä pyritään edistämään myös siksi, että se sisältää A-vitamiinia, jonka puutteesta monet lapset edelleen kärsivät.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Bataatti (Ipomoea batatas)
UniProt: Taxonomy - Ipomoea batatas (englanniksi)
http://www.cgiar.org/impact/research/sweetpotato.html
United States Department of Agriculture (USDA): Ipomoea batatas (englanniksi)
Flora of China: Ipomoea batatas (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ipomoea batatas (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ipomoea batatas (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Sweet potato, Ipomoea batatas (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ipomoea batatas:  Wikidata: Q37937  Wikispecies: Ipomoea batatas  AoFP: 181  APA: 1602  APDB: 8752  APNI: 93562  BioLib: 62346  BOLD: 422832  Calflora: 4330  CoL: 3PVNN  Ecocrop: 1265  EoL: 580962  EPPO: IPOBA  EUNIS: 168818  FloraBase: 14363  FNA: 200018843  FoC: 200018843  GBIF: 2928551  GRIN: 20142  iNaturalist: 62941  IPNI: 1101088-2  IRMNG: 11163862  ITIS: 30764  IUCN: 71775024  MoBotPF: 279305  NatureServe: 2.149769  NBN: NBNSYS0200002377  NCBI: 4120  NZOR: 4a644690-2d8c-4458-b81a-2df22676656f  NZPCN: 4030  Observation.org: 118940  Open Tree of Life: 1071040  PalDat: Ipomoea_batatas  PfaF: Ipomoea batatas  PFI: 9556  Plant List: tro-8500721  PLANTS: IPBA2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1101088-2  RHS: 9185  Tropicos: 8500721  WFO: wfo-0001297246 
Convolvulus batatas:  Wikidata: Q21872687  APDB: 35030  APNI: 206094  CoL: XYVL  GBIF: 2928553  GRIN: 11289  IPNI: 320268-2  IRMNG: 10518065  ITIS: 511301  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:320268-2  Tropicos: 8500816  WFO: wfo-0001297326 
Vastanostettuja bataatteja.
John Barth

| John Barth |
| --- | --- |
 John Barth
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1930 Cambridge, Maryland, Yhdysvallat
Kuollut: 2. huhtikuuta 2024 (93 vuotta) Bonita Springs, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuudentutkija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Postmodernismi
Robert Venturi: , 1959–1964. Chestnut Hill, Pennsylvania.
Pääartikkelit
Postmoderni filosofia | Postmoderni taide | Postmodernismi (arkkitehtuuri) | Postmoderni kirjallisuus
Aiheet
Dekonstruktio | Kriittinen teoria | Memphis-ryhmä | Oulun  koulu
Tekijät
Jean Baudrillard | Pierre Bourdieu | Rosi Braidotti | | Gilles Deleuze | Jacques Derrida | Paul Feyerabend | Michael Graves | Hans Hollein | Philip Johnson | Emmanuel Lévinas | Jean-François Lyotard | Jarmo Mäkilä | Reima Pietilä | Kimmo Sarje | Ettore Sottsass | James Stirling
John Simmons Barth (27. toukokuuta 1930 Cambridge, Maryland, Yhdysvallat – 2. huhtikuuta 2024 Bonita Springs, Florida) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Barthin nimi liitetään postmodernismiin Thomas Pynchonin, Robert Cooverin, William H. Gassin ja Donald Barthelmen ohella.
Elämä

Barth aloitti musiikin opinnot, mutta siirtyi pian Johns Hopkinsin yliopistoon opiskelemaan kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1951 ja seuraavana vuonna ylemmän M.A. -tutkinnon. Hän työskenteli Pennsylvanian, Buffalon ja Johns Hopkinsin yliopistoissa sekä vierailevana professorina Bostonin yliopistossa. Hän jäi eläkkeelle akateemisesta virastaan vuonna 1995.
Teokset

Barth on usein kirjoittanut teospareja, minkä hän arvelee johtuvan siitä, että hänellä on kaksoissisar. Ensimmäisiä romaanejaan, The Floating Opera (1956, suom. Uiva ooppera) ja The End of the Road (1958, suom. Matkan pää) Barth kutsui ”nihilistiseksi komediaksi” ja ”nihilistiseksi tragediaksi”.lähde? Niitä leimaa musta huumori ja absurdi maailmankokemus. Ne ovat sukua Jean-Paul Sartren eksistentialistiselle romaanille.
Seuraavassa teosparissa The Sot-Weed Factor (1960) ja Giles Goat-Boy (1966) Barth luopuu realistisesta kerronnasta. The Sot-Weed Factor on pastissi, jossa Barth parodioi 1700-luvun englantilaisia romaaneja. Barth on todennut niistä, että ne ovat romaaneja, jotka jäljittelevät romaanin muotoa; ne on kirjoittanut kirjailija, joka jäljittelee kirjailijan roolia.
Giles Goat-Boy on allegorinen kehityskertomus, jonka päähenkilö kasvaa vuohesta ihmiseksi ja yliopiston Suureksi Opettajaksi (Grand Tutor). Päähenkilön isä on tietokone, jonka näkökulmasta tarina kerrotaan. Tapahtumat sijoittuvat yliopiston kampukselle, joka jakautuu itä- ja länsiosaan (East Campus ja West Campus), joista vastaavat tietokoneet EASAC ja WESAC (West Campus Automatic Computer). Teoksessa on runsaasti muitakin binaarioppositiopareja, kuten mies/nainen, mieli/ruumis, itä/länsi. Giles työskentelee yliopistossa, joka vertautuu teoksessa universumiin (university/universe). Barth on sijoittanut juonen pohjaksi Joseph Campbellin ja Lord Raglanin tulkintoja sankarimyytistä. Romaania kirjoittaessaan hän piti edessään tehtäväluetteloa, että saisi upotettua kirjaansa kaikki Campbellin Sankarin tuhannet kasvot -teoksessa luetellut myytit.
Lost in the Funhouse (1968) –novellikokoelmaa käytetään yliopistoissa kurssikirjanalähde?. Niminovelli on postmodernin kirjallisuuden kulmakiviä ja muun muassa David Foster Wallacen suosikki.
Chimera (1972) ja kirjeromaani Letters (1979) muodostavat käännekohdan Barthin tuotannossa. Yksi Letters-romaanin päähenkilöistä on kirjailija ja muut Barthin aikaisempien teosten henkilöhahmoja tai näiden jälkeläisiä. Letters tarkastelee Yhdysvaltojen historiaa hävinneiden kannalta: intiaanien, Yhdysvaltojen itsenäisyyttä vastaan taistelleiden, sisällissodassa hävinneiden näkökulmasta. Barth kääntää virallisen historiankirjoituksen tavallaan nurin päin.
Sabbatical (1982) ja The Tidewater Tales (1987) muodostavat teosparin, jonka teemoina ovat kirjoittamisen ohella rakkaus ja kuolema.
Barth sai National Book Awardin vuonna 1973 teoksestaan Chimera. Palkinto jakautui kahtia, niin että toinen palkittu oli John Edward Williams.
Näkemykset kirjallisuudesta

Barth on kirjoittanut myös teoreettisia artikkeleita. Hän osallistui 1960-luvulla kirjallisuuden ja romaanin kuolemaa käsittelevään keskusteluun artikkelillaan The Literature of Exhaustion (1967, Uupumuksen kirjallisuus). Siinä hän katsoo, että jos perinteisen romaanin keinot on käytetty loppuun, voivat romaanikirjailijat kirjoittaa fiktiota fiktion kirjoittamisesta ja täten luoda uudenlaista kirjallisuutta. Myöhemmin hän täydensi näkemyksiään esseessään The Literature of Replenishment (1979, Uuden runsauden kirjallisuus). Barth katsoo esimerkiksi Italo Calvinon romaanin Kosmokomiikkaa (1965) ja Gabriel García Márquezin teoksen Sadan vuoden yksinäisyys (1967) edustavan uudenlaista kirjallisuustyyppiä, joka täydentää vanhaa ja väsähtänyttä kirjallisuutta. Barthille esimerkiksi Samuel Beckettin ja Vladimir Nabokovin teokset edustavat jo keinonsa loppuun käyttänyttä kirjallisuutta, joka tuntuu kulkevan kohti omaa kuolemaansa.