Uralilaiset kielet
Yhteydet muihin kielikuntiin

Vaikka uralilaisen kielikunnan kielten on esitetty olevan sukua monille eri kielikunnille, on tutkijoiden enemmistö sitä mieltä, että yksikään esitetyistä etäsukulaisuushypoteeseista ei ole riittävästi perusteltu.
Varsinkin vanhemmissa lähteissä näkee puhuttavan ”ural-altailaisesta kielikunnasta”, eli oletetaan uralilaisten kielten olevan sukua niin sanottujen altailaisten kielten kanssa. Uudempi valtavirtauralistiikka suhtautuu ural-altailaiseen hypoteesiin kriittisesti, koska ns. altailaisten kielten keskinäistä sukulaisuuttakaan ei ole kyetty todistamaan. Uralilaiset ja altailaiset kielet kuuluvat samaan typologiseen kielityyppiin ja keskeiset kieliopilliset suhteet ilmaistaan niissä samoin keinoin, mutta historiallis-vertaileva kielitiede ei ole kyennyt osoittamaan niiden palautuvan yhteiseen kantakieleen.
Ns. nostraattihypoteesin mukaan uralilaiset, altailaiset, indoeurooppalaiset ja muutamat muutkin Euraasian kielikunnat olisivat kaikki sukua keskenään, mutta tämä hypoteesi on vielä kiistanalaisempi.
Jotkut tutkijat, muun muassa Björn Collinder, ovat olettaneet siperialaista jukagiirin kieltä uralilaisten kielten sukulaiseksi, mutta tämäkään hypoteesi ei ole saanut tutkijoiden valtavirran tukea. Hiljattain Jaakko Häkkinen on esittänyt, että jukagiirisissa kielissä olisi esikantauralilainen substraatti. Tämä viittaisi Häkkisen mukaan esikantauralin aasialaiseen alkukotiin huolimatta siitä, että kantauralia on puhuttu Euroopassa. Ante Aikio ei pidä hypoteesille esitettyjä perusteluja pätevinä vaan katsoo osoitetuiksi vain lainat kantasamojedista ja esikantasamojedista kantajukagiiriin.
On esitetty myös uralilaisten kielten yhteyttä eskimokieliin, mutta tämäkin on todistamattoman hypoteesin tasolla. Toisinaan on hypoteettiseen uralilais-siperialaiseen kielikuntaan luettu näiden lisäksi myös tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet.
Toisinaan myös sumerin kieltä on väitetty uralilaisten kielten sukulaiseksi. Joidenkin sanastollisten yhtäläisyyksien ohella todisteeksi on esitetty sekä sumerille että monille uralilaisille kielille tyypillinen agglutinaatio. Teorian esittivät jo 1800-luvulla Oppert, Lenormant ja Hommel, ja Suomessakin sen tekivät tunnetuksi J. W. Lagus ja Yrjö Koskinen. Käsitys tuli kansallisista ja poliittisista syistä suosituksi varsinkin Unkarissa, mutta useimmat kielitieteilijät pitävät sitä perusteettomana.  Käsitystä, että sumeri kuuluisi uralilaisiin kieliin, on vielä vuonna 2016 kannattanut suomalainen assyriologi Simo Parpola kirjassaan Etymological Dictionary of the Sumerian language. Tämäkään näkemys ei kuitenkaan ole saanut kannatusta.
Valtavirtauralistiikka on aiemmin hyväksynyt ajatuksen, jonka mukaan uralilaista kantakieltä olisi puhuttu indoeurooppalaisen kantakielen lähettyvillä, sillä näiden kahden kielimuodon välillä on katsottu olleen lainakosketuksia. 2020-luvun alussa varmojen lainojen katsottiin kuitenkin tulleen vasta indoiranilaista kielistä kantauralin hajoamista edeltäneeseen murrejatkumoon. Näin lainsanayhteydet osoittaisivat todennäköisimmin vain pikemminkin kielikuntien likimain yhtä suurta ikää. Yhteydet itse kantakielten välillä sen sijaan ovat kiistanalaisia: Ante Aikion mukaan muutamat jo kantakieliin johdetut mahdolliset yhteiset kuten "vesi" ja "nimi" olisivat joko voineet tulleet vasta indoiranilaisista kielistä uralilaisen kantakielen hajoamista edeltäneeseen murrejatkumoon, välittyä tuntemattoman kolmannen kielen kautta tai ne johtuisivat sattumasta.
Kolmas kieliryhmä, jolla on pieni määrä sanastollisia yhteyksiä uralilaisiin kieliin, ovat eskimo-aleuttilaiset kielet. Myös tätä yhteyttä tulisi Ante Aikion mukaan tutkia yhtä perusteellisesti kuin uralilaisten kielten yhteyttä indoeurooppaalaisiin ja jukagiirisiin kieliin.