stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Comptonin kahvilamellakat
Taustaa > Comptonin kahvila

Osoitteessa  101 Taylor Street sijainnut ympäri vuorokauden avoinna oleva Gene Comptonin kahvila oli tärkeä kokoontumispaikka transyhteisölle. Comptonin kahvila sijaitsi keskeisellä alueella kampaamon, baarin ja kylpylä-saunan vieressä. Kahvikupillinen maksoi 60 senttiä, ja sillä sai istua rauhassa monta tuntia. Compton toimi valaistuna ja lämpimänä turvapaikkana erityisesti aamuyön tunteina, kun seksityöntekijät, vedonlyöjät, huumekauppiaat ja kotoaan karanneet tai karkotetut transnuoret hakeutuivat sinne baarien ja esiintymislavoiden sulkeuduttua.
Kahvilan johto ei aina arvostanut tätä asiakaskuntaa, ja työntekijät soittivat usein poliisin poistamaan häiritsevät tai äänekkäät asiakkaat. Poliisi keskittyi erityisesti laissa kiellettyyn "ristiinpukeutumiseen", mikä tarkoitti, että transtaustaiset naiset ja drag queenit joutuivat jatkuvasti kohtaamaan häirintää, epäasiallista kohtelua sekä tarpeettomia tarkastuksia ja pidätyksiä.
Taustaa > Vanguard

Vuonna 1965 joukko sateenkaarinuoria, joista monet olivat transsukupuolisia ja tekivät selviytymiseen liittyvää seksityötä ilman vakaata asumista, perustivat aktivistiryhmän nimeltä Vanguard. Tämä oli Yhdysvaltojen ensimmäinen tunnettu homojen nuorisojärjestö. Vanguard kuului aluksi Glide Memorial Churchiin, joka toimi monien vuosien ajan edistyksellisen sosiaalisen aktivismin keskuksena Tenderloinin kaupunginosassa.
Vanguardin jäsenet kokoontuivat usein Comptonin kahvilassa. Koska he harvoin ostivat mitään, kahvila lopulta heitti Vanguardin jäsenet ulos ja kieltäytyi päästämästä heitä takaisin. Tämän seurauksena Vanguardin jäsenet osoittivat mieltä Comptonin kahvilan edessä 19. heinäkuuta 1966. Susan Strykerin mukaan Screaming Queens -dokumentissa tämä tapahtuma "sytytti sytyttimen, joka johti suoraan mellakkaan".
Mellakat

Comptonin kahvilan mellakka alkoi elokuun yönä vuonna 1966, kuukautta heinäkuun Vanguard-mielenosoituksen jälkeen. Tarkkaa päivämäärää ei tiedetä, koska tapahtumasta ei ollut medialle kattavaa raportointia ja San Franciscon 1960-luvun poliisiasiakirjat eivät enää ole saatavilla. Erään mellakkaan osallistuneen mukaan tapahtuma sattui "kuumana" viikonloppuyönä. Comptonin työntekijä soitti poliisille väittäen, että jotkut transasiakkaat olivat käyneet meluaviksi. Poliisi saapui paikalle, ja kun yksi poliiseista yritti pidättää transnaisen, tämä heitti kahvikupin hänen kasvoilleen. Screaming Queens -dokumentin ohjaajan Susan Strykerin mukaan kahvila "räjähti". Asiakkaat kertoivat heittäneensä monenlaisia esineitä, kuten sokeripurkkeja, pöytiä ja astioita, poliisien ja ikkunoiden suuntaan, mikä johti ikkunoiden rikkoutumiseen. He myös löivät poliiseja käsilaukuillaan ja korkokengillään. Pyytääkseen lisäapua poliisi vetäytyi kaduille, missä taistelu jatkui. Mielenosoittajat vahingoittivat poliisiautoa ja polttivat jalkakäytävän lehtitelineen.
Seuraavana päivänä isompi joukko transnaisia, seksityöntekijöitä, Tenderloinin katujen asukkaita ja muita HLBT-yhteisön jäseniä palasi kahvilan eteen mielenosoittamaan, koska Comptonin kahvila ei antanut heidän tulla sisään. Mielenosoitus päättyi siihen, että juuri asennetut ikkunat rikottiin jälleen. Comptonin kahvilan liiketoiminta heikkeni vuosien myötä mellakan jälkeen, ja se suljettiin lopulta vuonna 1972.
Jäkimaine

Transhistoriaan perehtynyt aktivisti ja Yalen yliopiston professori Susan Stryker oli ensimmäinen, joka toi päivänvaloon Comptonin kahvilan unohtuneen historian. Vuonna 1991 Stryker tutki homo- ja lesbohistoriallisia arkistoja transhistoriaa käsittelevää tutkimustaan varten ja löysi sattumalta maininnan elokuun 1966 mellakasta: "Drag queenit vastustivat poliisin häirintää Comptonin kahvilassa." Vaikka tarkempia asiakirjoja, kuten pidätysdokumentteja, ei ollut saatavilla, koska ne olivat kadonneet tai hävitetty, Stryker tunsi vahvasti, että tämä oli tarina, joka ansaitsi tulla kerrotuksi.
Susan Strykerin mukaan Comptonin kahvilan mellakka oli "ensimmäinen tunnettu tapaus HLBT-ihmisten mellakoista poliisin häirintää vastaan Yhdysvaltain historiassa." Transihmiset asettuivat vihdoin poliisien väärinkäytöksiä ja syrjintää vastaan. Mellakka "ei ratkaissut niitä ongelmia, joita transihmiset kohtasivat päivittäin Tenderloinin alueella", mutta se sai kaupungin aloittamaan transihmisten kohtelun kansalaisina sen sijaan, että heitä olisi kohdeltu poistettavina ongelmina. Poliisin julmuus transihmisiä kohtaan väheni ajan myötä, ja he pelkäsivät vähemmän poliisin häirintää pukeutumisensa vuoksi päivisin.
Nykyisin Tenderloinin alueella on usean vuoden aktivismin ja järjestötyön seurauksena oma Tenderloin-museo, ja alue on virallistettu transkulttuurialueeksi. Aikaisemmin San Francisco tunnettiin pääasiassa homomiesten historiallisena keskuksena, kuten esimerkiksi kuuluisa Castro Street osoittaa.
Taylorin ja Turk Streetin kulmassa on opaste, jossa lukee "Gene Compton's Cafeteria Way" Taylor Streetin kyltin alla.
Harry Järv

| Harry Järv |
| --- | --- |
 Harry Järv jatkosodan aikana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1921 Mustasaari
Kuollut: 21. joulukuuta 2009 (88 vuotta) Tukholma
Ammatti:  ylikirjastonhoitaja, kirjailija, kääntäjä
Harry Johannes Järv (27. maaliskuuta 1921 Mustasaari – 21. joulukuuta 2009 Tukholma) oli suomalainen (suomenruotsalainen) kirjailija, kääntäjä ja kirjastoneuvos, joka työskenteli pitkään Ruotsin kuninkaallisen kirjaston ylikirjastonhoitajana ja toimi myös sen virkaatekevänä johtajana. Poliittisilta näkemyksiltään hän oli syndikalisti ja anarkisti. Järv osallistui luutnanttina jatkosotaan ja julkaisi vuonna 2000 sotamuistelmansa, joihin osittain pohjautuen Åke Lindman ohjasi myöhemmin samannimisen elokuvan Etulinjan edessä.
Elämä > Nuoruus ja sotavuodet

Harry Järv kasvoi maanviljelijäperheessä Mustasaaren Karperön kylässä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista 1939 ja lähti merille vielä samana vuonna, kunnes Talvisodan puhjettua ilmottautui vapaaehtoisena asepalvelukseen. Jatkosodassa Järv palveli suomenruotsalaisista kootussa Jalkaväkirykmentti 61:ssa ja johti yli kahta sataa vihollisen linjojen taakse tehtyä tiedustelupartiota. Järv otti retkiltä myös valokuvia, joita julkaistiin hänen muistelmateoksessaan. 4. syyskuuta 1943 Järv haavoittui vaikeasti astuttuaan tiedustelutehtävän aikana polkumiinaan. Järviä hoidettiin muun muassa St. Göranin sairaalassa Tukholmassa, eikä hän haavoittumisensa jälkeen ollut enää täysin palveluskelpoinen. Wera von Essen tarjosi Järville ja eräille muille haavoittuneille toipumispaikan kartanossaan. Järville myönnettiin ansioistaan kolme vapaudenristiä ja kaksi vapaudenmitalia.
Järvin lähin esimies eversti Alpo Marttinen ja Aunuksen ryhmän komentaja kenraali Lennart Oesch ehdottivat hänelle 2. luokan Mannerheim-ristiä, jota myös puolustusministerinä toiminut kenraali Rudolf Walden puolsi. Ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim ei kuitenkaan jostain syystä hyväksynyt anomusta. Vuonna 1945 Järv auttoi asekätkentään osallistunutta Marttista pakenemaan Ruotsiin, vaikka on myöhemmin on kertonut, ettei pitänyt hänestä ihmisenä. Järv oli myös itse punaisen Valpon etsimien pakolaisten joukossa.
Elämä > Ruotsissa

Sodan jälkeen Järv sai stipendin Uppsalan yliopistoon, josta hän valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1954. Järville myönnettiin myönnettiin filosofian kunniatohtorin arvo vuonna 1973. Kirjallisuudentutkijana hänet tunnettiin erityisesti Franz Kafkan asiantuntijana. Hän julkaisi uransa aikana yli 50 teosta, kuten useita antiikkia ja poliittista historiaa käsitteleviä esseekokoelmia. Järv toimi myös suomenruotsalaisen Horisont- sekä ruotsalaisten Radix- ja Fenix-kulttuurilehtien päätoimittajana.
Järv tunnetaan erityisesti työstään kirjastojen vaalijana ja niiden merkityksen korostajana. Hänen kirjalliseksi testamentikseen luonnehditussa teoksessa Mänsklighetens minne Järv on kuvasi kirjastoja ”ihmiskunnan ainoaksi luotettavaksi ja pysyväksi muistoksi”.
Poliittiset näkemykset

Ari Vakkilaisen vuonna 1997 tekemässä haastattelussa Järv kertoi kiinnostuneensa anarkismista jo teini-ikäisenä luettuaan Pjotr Kropotkinin teoksia, kuten  Taistelu leivästä. Merillä ollessaan hän otti vaikutteita Suomen Merimies-Unionin syndikalistisen johtajan Niilo Wällärin ajatuksista. Sodassa Järv kertoi toimineensa anarkistisen ideologian mukaisena johtajana. Hän ei noudattanut armeijan käytäntöjä, vaan oli ainoastaan muodollinen johtaja, joka ei milloinkaan komentanut ketään. Järv piti miehiään tasavertaisena ja päätökset toteutettiin demokraattisesti. Hän sai toimintatavoistaan moitteita ylemmiltä upseereilta ja Järviä luonnehdittiin arvioinneissa ”epäsotilaalliseksi”. Ruotsiin muutettuaan Järv liittyi vuonna 1952 ruotsalaiseen syndikalistiseen SAC-ammattijärjestöön ja toimi avustajana sen Arbetaren-lehdessä.
Käännöksiä

Russell, Bertrand: Uppfostran för livet.  (Kääntänyt Robert Thornell & Harry Järv)  Stockholm:  Natur och kultur, 1951.
Wells, H. G.: Den första färden till månen.  (Kääntänyt Harry Järv)  Stockholm:  Natur och kultur, 1954.
Lawrence, D. H.: Studier i klassisk amerikansk litteratur.  (Kääntänyt Harry Järv)  Malmö:  Cavefors, 1964.
Holan, Vladimir: Natt med Hamlet: Diktsvit.  (Kääntäneet Dagmar Chvojková-Pallasová ja Harry Järv)  Staffanstorp:  Cavefors, 1969.
Holan, Vladimir: Drömmen och andra dikter.  (Kääntäneet Dagmar Chvojková-Pallasová ja Harry Järv)  Staffanstorp:  Cavefors, 1970.
Kundera, Milan: Skämtet.  (Kääntäneet Dagmar Chvojková-Pallasová ja Harry Järv)  Stockholm:  Rabén & Sjögren, 1970.
Procházka, Jan: En vår, två vintrar.  (Kääntäneet Dagmar Chvojková-Pallasová ja Harry Järv)  Staffanstorp:  Cavefors, 1973.  ISBN 915-04021-1-0
Eisner, Pavel: Franz Kafka och Prag.  (Kääntänet Dagmar Chvojková-Pallasová ja Harry Järv)  Stockholm:  Askelin & Hägglund, 1983.  ISBN 917-68402-9-8
Broch, Hermann: Vergilii död.  (Kääntänyt Harry Järv)  Stockholm:  Atlantis, 1986.  ISBN 91-748647-4-2
Havel, Václav – Vladislav, Jan: Living in truth: Twenty-two essays published on the occasion of the award of the Erasmus Prize to Václav Havel.  (Kääntänyt Harry Järv)  London:  Faber, 1986.  ISBN 057-11487-4-3
Kafka, Franz: Brev till föräldrarna 1922–1924.  (Kääntänyt Harry Järv)  Stockholm:  Alba, 1990.  ISBN 917-45818-9-9
Palkinnot ja tunnustukset

Lotten von Kraemerin palkinto (1986)
Längmanin kulttuurirahaston palkinto (2001)
Kirjallisuutta

Asklöf, Louise: Humanismen som salt & styrka: Bilder & betraktelser tillägnade Harry Järv.  (Acta Bibliothecae regiae Stockholmiensis 45)  Stockholm:  Atlantis, 1987.  ISBN 917-00011-6-2
Olrog Hedvall, Yvonne: Harry Järv: Tryckta skrifter 1939–1980. Bibliografi utgiven till 60-årsdagen den 27 mars 1981.  (Acta Bibliothecae regiae Stockholmiensis 35)  Stockholm:  Kungliga biblioteket, 1981.  ISBN 917-00008-3-2
Aiheesta muualla

Järv, Harry hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Harry Järv Kafkan haudalla.
Olemisen sietämätön keveys

| Olemisen sietämätön keveys> Nesnesitelná lehkost bytí |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Milan Kundera
Kieli:  tšekki
Julkaistu:  1984
Suomennos
Suomentaja:  Kirsti Siraste
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1985
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  390
ISBN:  951-0-13075-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Olemisen sietämätön keveys (tšek. Nesnesitelná lehkost bytí) on tšekkiläisen kirjailijan Milan Kunderan menestysteos vuodelta 1984. Romaani sisältää runsaasti filosofisia termejä ja pohdintaa. Sen keskeisinä käsitteinä esiintyvät elämän ”paino” ja ”keveys”. Teos on ilmestynyt suomeksi Kirsti Sirasteen kääntämänä ja WSOY:n kustantamana 1985.
Tapahtumapaikkana on Prahan kaupunki Tšekkoslovakiassa neuvostomiehityksen eli Prahan kevään jälkeen vuonna 1968. Kirjassa kuvataan taiteilijoiden ja intellektuellien asemaa muuttuneessa yhteiskunnassa ja kamppailua vierasta miehittäjää vastaan.
Päähenkilöitä Kunderan romaanissa on neljä. Keskushahmo on maineikas kirurgi ja naistenmies Tomáš, joka menettää asemansa kritisoituaan kommunistien toimia kotimaassaan. Muita henkilöitä ovat hänen vaimonsa Tereza, rakastajattarensa Sabina ja Sabinan rakastaja Franz. Näiden neljän hahmon elämät punoutuvat tavalla tai toisella yhteen ja jokainen käy kirjan aikana omat kamppailunsa itseään ja ympäristöään vastaan.
Kunderan filosofian mukaan ”oleminen” on ”sietämättömän kevyttä”. Tämä perustuu siihen, mitä kirjassa usein esiintyvä saksankielinen lause ”Einmal ist keinmal” pyrkii selittämään. Lausahdus tarkoittaa sitä, ettei kerran tehty asia oikeastaan merkitse mitään, ja kun ihmisella on elettävänään vain yksi elämä, ei hänen teoillaan lopulta ole merkitystä tai painoarvoa. Samalla kun elämä siis on merkityksettömyydessään ”kevyttä”, ihminen ei kestä ajatusta oman elämänsä turhanpäiväisyydestä, mikä tekee elämästä sietämätöntä. Tämänkaltaisesta ajattelumallista juontuu kirjan nimi.
Vuonna 1988 kirjasta tehtiin elokuvaversio, jonka ohjasi yhdysvaltalainen Philip Kaufman. Elokuvan päähenkilöitä esittivät Daniel Day-Lewis, Juliette Binoche ja Lena Olin. Kundera itse on todennut, etteivät hänen kirjansa sovi elokuviksi, koska ne menettävät tärkeitä ominaisuuksiaan ja syvyyttään siirrettäessä valkokankaalle.
Kirjallisuus

Kundera, Milan: Olemisen sietämätön keveys.  (Nesnesitelná lehkost bytí, 1984.) Käsikirjoituksesta suomentanut Kirsti Siraste. Aikamme kertojia. 7. painos 1991 (11. painos: Loisto, 2005)  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13075-3
Ideaoppi

Ideaoppi on Platonin metafysiikan keskeisin teoria. Sen mukaan ikuisena erillisessä ideamaailmassa olemassa olevat ideat, eivät aistihavaintojen kautta meille tunnetut aineellisen maailman ilmiöt ja muutokset, ovat todellisimpia kaikkein korkeimmassa ja perustavimmassa mielessä. Ideat ovat ikään kuin aistimaailman asioiden arkkityyppejä. Platon puhui ideoista muotoillessaan ratkaisunsa ongelmaan, joka myöhemmin on tunnettu universaalien ongelmana. Ideaoppi on ollut tunnetuin platonisen realismin mukainen lähestymistapa kyseiseen ongelmaan.
Platon katsoi, että ideat ovat käsitettävissä ainoastaan järjellä ja ymmärryksellä, eikä niitä voi havaita aisteilla. Aistittavissa olevan maailman ja kaikki siinä olevat asiat Platon näki epätäydellisinä kopioina vain ymmärryksen kautta tavoitettavissa olevan maailman ideoista. Aistimaailmassa näkemämme muodot eivät ole todellisia, vaan kirjaimellisesti jäljittelevät todellisia muotoja eli universaaleja ideoita. Esimerkiksi Platonin tunnetussa luolavertauksessa aistimaailman muodot näyttäytyvät ideoiden varjoina.
Ideaoppi on kenties Platonin suurimpia perintöjä filosofialle. Platon käsitteli ideaoppia ennen kaikkea dialogeissaan Valtio, Faidon, Faidros, Menon ja Parmenides, mutta se nousee esille myös monissa muissa dialogeissa.
Terminologia

Ideaopillaan Platon oli ensimmäinen, joka kiinnitti huomiota universaalien ongelmaan. Platon itse ei kuitenkaan käyttänyt mitään sanaa, joka voitaisiin kääntää universaaliksi. Platon dialogeissa niitä vastaavat termit eidos (εἶδος) ja idea (ἰδέα), jotka tarkoittavat ”muotoa”. Termit esiintyvät jo Platonin varhaisissa dialogeissa, vaikkakaan niillä ei vielä tuolloin ollut Platonin myöhemmän metafysiikan merkitystä.
Nimitys ”ideaoppi” on sekin peräisin jo antiikin ajalta ja esiintyy muun muassa Aristoteleen Metafysiikassa (ἰδέαν δόξαν, idean doksan; εἰδῶν δόξα, eidōn doksa).
Ideat ja niiden todellisuus > Ideoiden luonne

Ideat ovat itsessään täydellisiä, koska ne ovat muuttumattomia. Ideat ovat aineettomia, mutta ne eivät ole olemassa myöskään mielessä. Ideat ovat itsenäisiä, ja aistimaailmasta ja aineesta erotettuna puhtainta, mitä on olemassa. Ideat ovat tilattomia ja ajattomia, toisin sanoen ne ovat avaruuden ja ajan ulkopuolella. Niillä ei ole avaruudellista ulottuvuutta eikä paikkaa. Ne ovat ikuisia: ne eivät ole syntyneet jollain tietyllä hetkellä, niillä ei ole kestoa, eivätkä ne pääty, sillä aika syntyi vasta kun kaikkeus luotiin.
Esimerkiksi Timaioksessa ideoita kuvataan seuraavasti:
»[O]n olemassa erikseen itsessään oleva olevaisen laji. Se on syntyä vailla ja katoamaton eikä koskaan ota itseensä mitään ulkoa päin eikä mene sisälle toiseen olevaiseen. Se on näkymätön ja muutenkin aistein havaitsematon. Tämä olevainen on järjen tarkastelun kohde.»
Pidoissa Platon kuvaa puolestaan yhtä ideoista, ’Kauneuden’ ideaa, seuraavalla tavalla:
»Ensinnäkin se on ikuista, se ei synny eikä häviä, ei kasva eikä katoa. Se ei ole yhdellä tavoin kaunista ja toisella rumaa, eikä milloin kaunista milloin ei, eikä yhteen nähden kaunista, toiseen nähden rumaa, eikä yhdessä paikassa kaunista, toisessa rumaa, niin että jotkut pitäisivät sitä kauniina, jotkut rumana. [...] Se on itsenäinen, itsessään aina yksimuotoinen ja ikuinen, ja kaikella muulla kauniilla on siinä osansa. Asia on siihen tapaan, että se itse ei mitenkään kasva eikä vähene eikä sille tapahdu yhtään mitään, vaikka kaikki muu syntyy ja kuolee.»
Ideat ja niiden todellisuus > Ideoiden ja olemusten suhde

Ideat vastaavat yleisiä olemuksia tai käsitteitä: esimerkiksi ’Kauneuden’ idea vastaa kauneuden käsitettä. Ideat antavat sanoille ja käsitteille niiden merkityksen.
Ideoiden ja olemusten suhde on tällöin seuraava:
Jokaista yleistä olemusta vastaa yksi ja vain yksi idea. Esimerkiksi, kauneuden olemusta tai käsitettä vastaa vain yksi idea, ’Kauneuden’ idea.
Jokaista ideaa vastaa yksi ja vain yksi yleinen olemus. Esimerkiksi, ’Kauneuden’ idea vastaa ainoastaan kauneuden olemusta.
Ideat ja niiden todellisuus > Ideamaailma

Koska ideat ovat jotakin täysin vastakkaista aistimaailman ilmiöille, ne eivät sijaitse aistimaailmassa vaan jossakin muussa todellisuudessa. Platonin mukaan ideat ovat olemassa itsessään, ja vaikka niiden kuvat voivat olla mielessämme, ne itse eivät ole meissä eivätkä missään maan päällä aineellisessa tai näkyvässä todellisuudessa.
Ideoiden olinpaikkaa Platon kuvaa eri dialogeissaan useilla erilaisilla, usein runollisilla ilmauksilla: ne ovat olemassa ”ajatuksen maailmassa”, ”ajatuksella tavoitettavassa maailmassa”, paikassa ”johon sisältyy olevaisuuden suurin onni”, paikassa ”joka on puhdas kaikesta pahasta”, ”taivaassa” tai ”taivaan ulkopuolella”:
»Taivaan ulkopuolella olevasta alueesta ei kukaan meidän runoilijoistamme ole kirjoittanut [...] sen arvon mukaista ylistystä. [...] Täällä sijaitsee todellinen olevaisuus, jolla ei ole väriä tai muotoa ja jota ei voi koskettaa, ja jonka voi nähdä vain sielun perämies, järki. Tähän olevaisuuteen kohdistuu todellinen tieto.»
Platonin kuvauksia jostakin tuonpuoleisesta paikasta ei kuitenkaan ole tarkoitettu kirjaimellisiksi. Hän sanoo itsekin kuvauksistaan: ”Järkevän miehen ei tietenkään sovi väittää, että asia on juuri näin kun olen tässä esittänyt”. Kuten jo todettua, Platonin ideat eivät sijaitse missään päin aika-avaruutta. Sen sijaan ne ovat abstrakteja olioita.
Ideat ja niiden todellisuus > Suhde käytäntöön

Platon sovelsi ajatustaan myös etiikkaan ja politiikkaan. Timaioksessa Platon kuvaa, kuinka kaikkeutta luotaessa luojajumala (demiurgi) käytti ideoita malleinaan, vaikka loikin niistä epätäydellisistä kopioista muodostuvan maailman. Ihmisen osana on jäljitellä ideoita, ennen kaikkea ’Hyvän’ ideaa, toteuttamalla sen ilmentymiä maailmassa.
Valtio pyrkii kuvaamaan, kuinka tämä tapahtuu. Vaikka ihmiset eivät voikaan täydellisesti tuntea sellaisia ideoita kuin ’Oikeudenmukaisuus’, ’Kauneus’, ’Rohkeus’ jne., niiden epätäydellisten kopioiden ja ilmentymien kautta ne voidaan tuntea eri määrissä; samoin eri ihmiset kykenevät tähän eri tavalla. Teoksessa kuvatun ihannevaltion hallitsijoina toimivat filosofikuninkaat, jotka ovat kykeneviä näkemään ’Hyvän’ idean ja muut ideat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cohen, Marc: Theory of Forms Philosophy 320: History of Ancient Philosophy. University of Washington Philosophy Department, 2006. (englanniksi)
Enroos, Jussi & Kohvakka, Jarno: Platonin ideaoppi (Arkistoitu – Internet Archive), 2004.
Korhonen, Janne: Platonin ideaoppi ja sen vaikutukset myohempään filosofiaan (Arkistoitu – Internet Archive), 23. helmikuuta 2005.
Ruggiero, Tim: Plato And The Theory of Forms Philosophical Society.com, 2002. (englanniksi)
Silverman, Allan: Plato's Middle Period Metaphysics and Epistemology The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Theory of Forms
Platonin luolavertaus Jan Saenredamin kuparipiirroksessa Cornelis van Haarlemin mukaan, 1604.
Käännös suomeksi
Helkama

| Helkama |
| --- | --- |

Perustettu:  1905
Perustaja:  Heikki Helkama
Kotipaikka:   Hanko, Suomi
Tuotteet:  polkupyörät, mopot, kodintekniikka
Liikevaihto:  320 milj.
Henkilöstö:  n. 1 000
Tytäryhtiöt:  Helkama-Auto   Suomen Koneliike   Uuttera-ryhmä   Helkama Emotor
Omistaja:  Helkaman suku
Kotisivu:  helkama.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helkama-polkupyörä
Helkama on suomalainen yhtiöryhmä, joka harjoittaa autoihin, polkupyöriin ja kodinkoneisiin liittyvää liiketoimintaa.
Helkaman perusti Tampereelle vuonna 1905 pyhtääläinen Heikki Juho Hellman (myöhemmin Helkama). Aluksi polkupyöriä ja ompelukoneita myynyt liike muutti vuonna 1915 Viipuriin, ja vuonna 1934 pääliike aloitti Helsingissä. Yritys kasvoi perheyrityksenä ja on edelleen suvun omistuksessa. Nykyisten Helkama-yhtiöiden toimialat ovat
Helkama-Auto Oy : Škodan maahantuonti (alkanut vuonna 1947)
Helkama Rent Oy: Avis- ja Budget-autonvuokraus
Suomen Koneliike Oy
Helkama Forste Oy: kodinkoneita
Uuttera-ryhmä: kiinteistöjä, huolintaa ja autojen maahantuontikunnostus
Helkama Emotor Oy
Helkama Velox Oy: polkupyörien valmistus ja maahantuonti
BAIKS Oy: polkupyörien maahantuonti ja myynti
Adwatec Oy: vesijäähdytystä tehoelektroniikalle
Yhteensä Helkama-yhtiöt työllistävät noin tuhat henkeä.
Tunnettuja Helkaman tuotemerkkejä ovat olleet muun muassa Jopo-polkupyörät, Lumimies-kylmäkalusteet sekä Raisu- ja Ässä-mopot. Konserniin kuulunut Helkama-Radio valmisti aikoinaan radioita ja televisioita. Suomen Koneliike Oy toi Suomeen Alfa Romeo -henkilö- ja -urheiluautoja vuosina 1951–1987, Glas-henkilöautoja vuosina 1957–1967, Jaguar-henkilöautoja vuosina 1964–1971 sekä Isuzu-henkilö-, paketti- ja kuorma-autoja vuosina 1965–1972.
Kirjallisuutta

Tapani Mauranen: Hopeasiipi: sata vuotta helkamaa.  (Helkaman historiikki. 350 s.)  Otava, 2005.  ISBN 9789511199649
Timo Mauranen (toim.): Helkama! - sata vuotta mainontaa.  (157 s.)  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 9511201212
Iiris Helkama (toim.): Liikemies: Eero Helkaman kirjoituksia.  (254 s.)  Suomen Koneliike, 2005.  ISBN 9529180292
Aiheesta muualla

Tiina Männistö: Sata vuotta ilman pakkia (Kirja-arvostelu kirjoista Hopeasiipi ja Helkama!) agricolaverkko.fi. 2005. Agricolan kirja-arvostelut. Viitattu 12.3.2012.
Matkalla tulevaisuuteen. Helkaman 100-vuotisjuhlaraportti (pdf)
Haisuli
Haisulin suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Matti Ruohola |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Matti Ruohola |
| 2006 | Muumit ja salaperäiset huudot | Sami Siitojoki |
| 2007 | Muumit ja suuri syysjuhla | Sami Siitojoki |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Vuokko Hovatta |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Juha Varis |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | André Wickström |
| 2022 | Muumilaakso | Santeri Kinnunen |
Seksiväline

Fleshlight
Seksivälineet, seksilelut tai seksiapuvälineet ovat välineitä ja tuotteita, joita käytetään tuottamaan seksuaalista mielihyvää. Seksivälineitä myydään erotiikkamyymälöissä, mutta myös monista arkipäiväisistä esineistä kuten kurkku tai porkkana voi tehdä itselleen seksilelun.