stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petteri Ahomaa

Jussi Petteri Robert Ahomaa (s. 2. joulukuuta 1970) on suomalainen televisiotuottaja ja entinen Ylen uutisankkuri. Ahomaa tuotti MTV3-kanavalla esitettävää Uutisvuoto-ohjelmaa.
Koulutukseltaan Petteri Ahomaa on ylioppilas. Hän on myös opiskellut Turun kauppakorkeakoulun Media MBA -ohjelmassa.
Aikaisemmin Solar Filmsillä työskennellyt ja Solar Television Oy:n (nyk. Banijay Finland) toimitusjohtajana ja vastaavana tuottajana toiminut Ahomaa siirtyi Moskito Sport Oy:n palvelukseen elokuussa 2013  . Toimenkuvana oli Nelonen PRO:n Liiga-lähetysten tuottaminen ja studioisännöinti. Ahomaa asui Maltalla vuosina 2015–2017 ja työskenteli freelancerina sisällöntuotannon ja markkinoinnin parissa.
Ahomaa on toiminut Ylen tv-uutisten ankkurina, toimittajana ja politiikan erikoistoimittajana, sekä kisastudioisäntänä Atlantan ja Naganon olympialaisissa, kuten myös jääkiekon MM-kisoissa 1997–1999. Ylellä Ahomaa toimi studiotoimittajana vuoden 1999 eduskuntavaalien lähetyksessä, sekä Ruotsin valtiopäivävaalien lähetyksessä vuonna 1998 (yhdessä Jörn Donnerin kanssa). Ahomaa toimi myös Yle TV1:n Uutisvuoto-ohjelman tuottajana ja vakiokapteenina vuosina 2017–2018.
Lisäksi hän on juontanut Greed-visailun ja viihdeohjelmat Formula Cafe, EVVK, Ysin Tee, Yle TV1:n Lauantaivekkari sekä Miss Suomi -kilpailun vuonna 2003. Ahomaa on työskennellyt myös Radio Suomen Ylenaikaisessa, Ylen Länsi-Uudenmaan alueradiossa, Länsi-Uusimaa- ja Karjaan Seutu -lehdissä, Suomen Golflehdessä ja Suomen Golfliiton tiedottajana. Hän on myös toiminut kolumnistina mm. Cosmopolitan -lehdessä.
Ahomaan tuottamat ohjelmat ovat voittaneet yhteensä kuusi televisioalan ohjelmapalkintoa.
Ahomaa on myös näytellyt Solar Filmsin tuottamissa elokuvissa Matti (2006), Vares – Kaidan tien kulkijat (2012) ja Kaappari (2013).
Ahomaalle on myönnetty Sotainvalidien veljesliiton kultainen ansiomerkki.lähde?
Ahomaa meni naimisiin Emma Ahomaan kanssa keväällä 2015 ja vaimo hakivat yhdessä avioeroa helmikuussa 2019.
Ahomaa toimi promoottorina vuosina 2019-2023 järjestetyssä Raasepori Festivaali -tapahtumassa.
Ahomaa on kirjoittanut laulaja Timo Kojon elämäkerran. Kojo – Tasasta ku Sveitsissä (ISBN: 9789522916662). Se ilmestyi lokakuussa  2019 Docendon kustantama,
Tuotanto

Petteri Ahomaa on tuottanut muun muassa seuraavat ohjelmat:
UROS-mobiiliruhtinaan tarina (2023)
Tapaus Aarnio (2022)
Big Brother Suomi 2019-2021
Uutisvuoto (Yle 2017–2018, MTV3 2019)
Jääkiekon SM-liigan televisioinnit (2013–2015)
The Voice of Finland, kaudet 1–2
Kadonneen jäljillä, kaudet 1–3 (Venla -palkinto vuonna 2009, Kultainen Venla -palkinto 2010)
Heikoin lenkki, kaudet 1–3, sekä 2017-2018 esitetyt ohjelmat.
Top Chef Suomi
Suurin pudottaja, kaudet 1–3
Totuuden Hetki (Venla-palkinto vuonna 2009)
Fiksumpi kuin koululainen (Kultainen TV -palkinto vuonna 2008, Venla-palkinto vuonna 2008)
Olet mitä syöt, kaudet 1–3 (Telvis -palkinto vuonna 2005)
Mallikoulu, kausi 1 (voittaja Suvi Koponen)
Hansin matkassa
Miljonääri-Jussi
Neljät Häät
Ratkaiseva Isku
Paratiisi
Meidän isä on parempi kuin teidän isä, kausi 1
Treffit pimeässä
Heikki & Mikko Show
Dance
Suomen Pelkokerroin
Tuntemattomat, kaudet 1–2
Kaunotar ja Nörtti
Pokerimestari 2006
Syksyn Sävel
Kultainen Venla
Jussi Gaala
Venla Gaala
Retro, kaudet 1–2
Ysin Tee
Sauli Niinistön 2012 presidentivaalikampanjan tv-mainokset
hyväntekeväisyyskonsertteja sotainvalidien, tsunamin uhrien, syöpäsairaiden ja lastenklinikoiden hyväksi
lukuisia Miss Suomi, Suomen Neito, Miss Scandinavia ja Miss Baltic Sea -kilpailuja.
Juan Gualberto Guevara

Juan Gualberto Guevara
Juan Gualberto Guevara y de la Cuba (12. heinäkuuta 1882 – 27. marraskuuta 1954) oli perulainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hänet vihki papiksi Ismaele Puirredón 2. kesäkuuta 1906 Arequipan hiippakuntaan. Hänet nimitettiin Trujillon piispaksi 15. joulukuuta 1940, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 2. maaliskuuta 1941 Fernando Cento, jota avustivat Felipe Santiago Hermosa y Sarmiento ja Domingo Juan Vargas.
Guevarasta tuli 23. toukokuuta 1943 Trujillon arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes sai 16. joulukuuta 1945 nimityksen Liman arkkipiispaksi. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 18. helmikuuta 1946, jolloin hänet nimitettiin Sant'Eusebion kardinaalipapiksi.
Guevara toimi toisen viran ohella myös Perun sotilaspiispana 13. tammikuuta 1945 saamastaan nimityksestä lähtien.
Guevaran vanhemmat olivat Simón Guevara ja Eulogia Cuba. Arequipassa suorittamiensa opintojen jälkeen Guevara sai tohtorinarvon kanonisessa oikeudessa Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa 1922. Hän oli ensimmäinen perulainen kardinaali. Hän kuoli Limassa sydänkohtaukseen sairastettuaan syöpää, ja hänet haudattiin Liman tuomiokirkkoon.
Pikku Caesar

| Pikku Caesar> Little Caesar |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  Mervyn LeRoy
Käsikirjoittaja:  Francis Edward Faragoh Robert N. Lee Robert Lord Darryl F. Zanuck
Perustuu:  W. R. Burnettin romaaniin "Pikku keisari"
Tuottaja:  Hal B. Wallis Darryl F. Zanuck
Säveltäjä:  Erno Rapee
Kuvaaja:  Tony Gaudio
Tuotantosuunnittelija:  Anton Grot
Pääosat:  Edward G. Robinson Douglas Fairbanks Jr. Glenda Farrell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  First National Pictures   Warner Bros
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  9. tammikuuta 1931
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikku Caesar (Little Caesar) on Mervyn LeRoyn vuonna 1931 ohjaama gangsterielokuva, ja sen pääosissa ovat Edward G. Robinson, Douglas Fairbanks Jr. ja Glenda Farrell. Käsikirjoituksen tekivät Francis Edward Faragoh, Robert N. Lee, Robert Lord ja Darryl F. Zanuck William R. Burnettin kirjasta Pikku keisari (1929). Pikku Caesar oli Robinsonin läpimurtoelokuva. Elokuvan on tuottanut Warner Bros. Se kertoo nuoren rikollisen noususta ja tuhosta rikollisjärjestössä.
Elokuva valittiin vuonna 2000 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Pikku Caesarin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Pikkurikollinen Caesar Enrico Bandello, kutsumanimeltään "Rico", (Edward G. Robinson) muuttaa ystävänsä Joe Massaran (Douglas Fairbanks Jr.) kanssa Chicagoon onneaan etsimään. He liittyvät Sam Vettorin (Stanley Fields) jengiin, mutta Joe on enemmän kiinnostunut maineesta ja naisista ja haluaa tanssijaksi. Hän tapaa Olgan (Glenda Farrell) ja ajautuu pois jengistä. Rico taas omaksuu rikollisjärjestön tavat ja etenee siinä nopeasti. Hän ottaa Samin organisaation haltuunsa ja puskee itsensä Chicagon rikollisjärjestöjen huipulle.
Aikanaan Rico alkaa pelätä, että Joe pettää hänet. Hän varoittaa Joeta, että tämän pitää unohtaa Olga, ja yrittää pakottaa Joen takaisin rikolliselle tielle. Rico uhkaa tappaa sekä Joen että Olgan, muttei lopulta pysty itse surmaamaan ystäväänsä vaan Ricon kätyri haavoittaa tätä. Sen jälkeen Olga ilmiantaa Ricon poliisille.
Epätoivoissaan ja yksin Rico palaa pohjasakkaan, josta hän alun perin oli lähtenyt. Kun häntä haukutaan sanomalehdissä pelkuriksi, hän tulee esiin kätköstään aseet paukkuen. Hänet ammutaan mainostaulun taakse, ampujana hänen arkkivihollisensa ylikonstaapeli Flaherty (Thomas E. Jackson). Elokuva loppuu laukauksiin mainostauluun Joesta ja Olgasta kuuluisina tanssijoina, kun taas Rico kuolee yksin ja köyhänä. Elokuvan viesti on, että kova työ kannattaa, mutta rikos ei.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mother of mercy, is this the end of Rico? | ” |
– Gangsterin viimeiset sanat
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Edward G. Robinson  | … |  Pikku Keisari / "Rico"   |
|  Douglas Fairbanks Jr.  | … |  Joe Massara   |
|  Glenda Farrell  | … |  Olga Stassoff   |
|  William Collier Jr.  | … |  Tony Passa   |
|  Sidney Blackmer  | … |  Big Boy   |
|  Ralph Ince  | … |  Pete Montana   |
|  Thomas E. Jackson  | … |  Ylikonstaapeli Flaherty   |
|  Stanley Fields  | … |  Sam Vettori   |
|  Maurice Black  | … |  Little Arnie Lorch   |
|  George E. Stone  | … |  Otero   |
|  Armand Kaliz  | … |  De Voss   |
|  Nicholas Bela  | … |  Ritz Colonna   |
Aiheesta muualla

Pikku Caesar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rico (Edward G. Robinson) kiistelee Joen (Douglas Fairbanks Jr.) kanssa, joka haluaa pysyä pois jengistä.
Mikel Merino

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mikel Merino Zazón
Syntymäaika: 22. kesäkuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Pamplona, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 189 cm 
Paino: 79 kg 
Seura
Seura: Arsenal
Pelinumero: 23
Junioriseurat
: CD Amigó
: Osasuna
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2014 | Osasuna B | 5 | (0) |
| 2014–2016 | Osasuna | 63 | (5) |
| 2016–2017 | Borussia Dortmund | 8 | (0) |
| 2017 | → Newcastle United | 7 | (0) |
| 2017–2018 | Newcastle United | 17 | (1) |
| 2018–2024 | Real Sociedad | 190 | (20) |
| 2024- | Arsenal | 17 | (4) |
Maajoukkue
| 2014–2015 | Espanja U19 | 12 | (1) |
| 2016–2019 | Espanja U21 | 20 | (4) |
| 2021 | Espanja U23 | 6 | (1) |
| 2020– | Espanja | 28 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. heinäkuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Saksa 2024 |  |  |
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | Jalkapallo |  |
Mikel Merino Zazón (s. 22. kesäkuuta 1996 Pamplona) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannin Valioliigassa ja Saksan Bundesliigassa. Vasenjalkainen Merino on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 2024.
Seurajoukkueura

Merino on kotikaupunkinsa Pamplonan Osasunan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Segunda Divisiónissa kaudella 2014–2015, jolloin hän teki 29 pelaamassaan ottelussa yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi nousukarsintoineen 38 sarjaottelua ja teki seitsemän maalia. Helmikuussa 2016 Merino solmi sopimuksen Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundin kanssa. Merino siirtyi Dortmundin kokoonpanoon kesällä 2016. Hän pelasi kaudella 2016–2017 kahdeksassa liigaottelussa sekä yhdessä ottelussa Dortmundin voittamassa Saksan cupissa.
Merino siirtyi kauden mittaisella lainasopimuksella Newcastleen kesällä 2017 ja siirto vakinaistettiin myöhemmin. Hän pelasi kauden aikana 24 Englannin Valioliigan ottelua ja teki yhden maalin. Kesällä 2018 hän siirtyi Primera Divisiónin Real Sociedadin 12 miljoonalla eurolla. Hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut seurassa 190 Espanjan pääsarjaottelua, joissa hän on tehnyt 20 ja syöttänyt 26 maalia. Hän pelasi kuusi ottelua, mukaan lukien finaali, Sociedadin voittaessa Copa del Reyn kaudella 2019–2020. Hän teki voittomaalin puolivälierässä Real Madridia vastaan. Eurooppa-liigan 21 ottelussa hän on tehnyt yhden maalin. Kauden 2023–2024 Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua ja teki kaksi maalia, yhden alkulohkon kotiottelussa Benficaa ja yhden tappiollisten neljännesvälierien kotiottelussa Paris Saint-Germainia vastaan.
Elokuussa 2024 Merino palasi Valioliigaan siirtymällä pitkällä sopimuksella Arsenaliin.
Maajoukkueura

Merino oli voittamassa alle 19-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2015. Hän pelasi turnauksessa viidessä ottelussa ja teki niissä yhden maalin. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa Espanjan hopeajoukkueessa 2017 ja viidessä ottelussa Espanjan voittaessa mestaruuden 2019. Hän pelasi viisi ottelua ja teki yhden maalin Espanjan saavuttaessa hopeaa vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa.
Merino pelasi ensimmäiset ottelunsa Espanjan A-maajoukkueessa Kansojen liigassa Saksaa ja Ukrainaa vastaan syyskuussa 2020. Hän oli voittamassa Kansojen liigan mestaruutta vuonna 2023; hän pelasi avauskokoonpanossa lopputurnauksen välierässä Italiaa vastaan, ja loppuottelussa Kroatiaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle ja teki mestaruuden ratkaissseessa rangaistuspotkukilpailussa maalin joukkueensa kolmantena laukojana. EM-kilpailuissa 2024 hän voitti mestaruuden ja pelasi avauskokoonpanossa viimeisen alkulohko-ottelun Albaniaa vastaan sekä tuli vaihdosta kentälle kaikissa muissa kuudessa ottelussa. Hän teki 2–1-voittomaalin jatkoajalla puolivälierässä Saksaa vastaan.
Merino on pelannut EM-kilpailujen 2024 loppuun mennessä 28 A-maaottelua, joissa hän on ollut 12 kertaa avauskokoonpanossa. Maaotteluista yhdeksän on ollut Kansojen liigan otteluita, kuusi EM-karsintaa ja kolme MM-karsintaa. Hän teki ensimmäisen A-maaottelumaalinsa syyskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan ja toisen EM-kilpailuissa 2024 Saksaa vastaan.
Saavutukset

Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailut: kultaa 2015
Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut: kultaa 2019, hopeaa 2017
EM-kilpailut: kultaa 2024
Olympialaiset: hopeaa 2021
Kansojen liiga: kultaa 2023
Saksan cup: 2017
Espanjan cup: 2020
Dwight D. Eisenhower

| Dwight D>  Eisenhower |
| --- | --- |
 Dwight D. Eisenhower vuonna 1959.
Yhdysvaltain 34. presidentti
 20. tammikuuta 1953 – 20. tammikuuta 1961  
Varapresidentti:  Richard Nixon
Edeltäjä:  Harry S. Truman
Seuraaja:  John F. Kennedy
Naton 1. komentaja
 2. huhtikuuta 1951 – 30. toukokuuta 1952  
Seuraaja:  Matthew Ridgway
Yhdysvaltain Saksan miehitysvyöhykkeen  1. sotilaskuvernööri
 8. toukokuuta 1945 – 10. marraskuuta 1945  
Seuraaja:  George Patton (virkaatekevä)
Columbian yliopiston rehtori
 1948–1953  
Edeltäjä:  Frank D. Fackenthal
Seuraaja:  Grayson L. Kirk
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1890 Denison, Texas, Yhdysvallat  Dwight David Eisenhower
Kuollut: 28. maaliskuuta 1969 (78 vuotta) Washington D.C., Yhdysvallat
Ammatti:  sotilas
Puoliso:  Mamie Doud (vih. 1916)
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  presbyteeri
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  Ike, Kansas Cyclone, Duckpin
Dwight David ”Ike” Eisenhower (14. lokakuuta 1890 Denison, Texas, Yhdysvallat – 28. maaliskuuta 1969 Washington D.C., Yhdysvallat) oli Yhdysvaltain 34. presidentti vuosina 1953–1961, liittoutuneiden Euroopan joukkojen ylin komentaja toisessa maailmansodassa 1942–1945 ja Naton joukkojen komentaja 1951–1952.
Presidenttinä hän aloitti kilpajuoksun avaruuteen perustamalla Nasan, laajensi sosiaaliturvaa, perusti Interstate Highway System -nimisen valtakunnallisen maantieverkoston, korosti ydinaseiden turvallisuuspoliittista merkitystä, hän tuki Yhdysvaltain rotuerottelun purkamista ja edisti afroamerikkalaisten oikeuksia Syvässä Etelässä. Eisenhower nimitti Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen merkittäviä ihmisoikeuksien puolesta taistelevia tuomareita, kuten Earl Warrenin ja John Marshall Harlan II:n.
Eisenhoweria on pidetty yhtenä arvostetuimmista Yhdysvaltain presidenteistä 1900-luvulta.
Varhaiset vaiheet

Eisenhower syntyi Denisonin kaupungissa Texasissa, mutta perhe muutti jo vuonna 1892 Abileneen, Kansasiin. Eisenhower valmistui paikallisesta high schoolista 1909.
Eisenhowerilla, kuten hänen kuudella veljellään, oli kaikilla lempinimi "Ike" jonka heidän vanhempansa olivat keksineet lyhenteenä sukunimestä Eisenhower.
Dwight D. Eisenhowerin oma lempinimi oli "Little Ike" ("pikku-Ike") ja hänen isoveljensä Edgar N. Eisenhowerin lempinimi oli "Big Ike" ("iso-Ike"). Toiseen maailmansotaan mennessä vain Dwightiä kutsuttiin enää lempinimellä "Ike".
Eisenhower meni naimisiin Mamie Geneva Doudin kanssa Denverissä, Coloradossa 1. heinäkuuta 1916. He saivat kaksi poikaa, joista toinen kuoli kolmevuotiaana tulirokkoon. Eisenhower oli protestantti, vaikka hänen äitinsä Ida E. Eisenhower olikin liittynyt 1890-luvulla raamatuntutkijoiden liikkeeseen.
Nuorena Eisenhowerilla oli haaveena päästä pelaamaan ammattitason baseballia. Hänen kertomaansa tarinaa lainataan usein:
»Kun olin pienenä poikana Kansasissa, ystäväni ja minä menimme kalastamaan ja kun me istuimme siinä lämpimänä kesän iltapäivänä joen rannalla, me puhuimme siitä mitä me halusimme tehdä isona. Minä kerroin hänelle, että halusin tulla mestaruussarjan baseballin pelaajaksi kuten Honus Wagner. Ystäväni sanoi, että hän haluaisi tulla Yhdysvaltain presidentiksi. Kumpikaan meistä ei uskonut toiveisiimme.»
Eisenhowerin ollessa West Pointissa armeijassa hän pyrki armeijan baseballjoukkueeseen, mutta ei päässyt. Hänen kerrotaankenen mukaan? sanoneen: ”Se, etten päässyt joukkueeseen West Pointissa oli elämäni suurimpia pettymyksiä, ellei jopa suurin.” Eisenhower pääsi kuitenkin West Pointissa pelaamaan amerikkalaista jalkapalloa.
Sotilasura

Eisenhower aloitti opinnot Yhdysvaltain sotilasakatemiassa West Pointissa vuonna 1911 ja valmistui vuonna 1915. Ensimmäisen maailmansodan ajan Eisenhower johti Yhdysvaltojen panssarijoukkojen koulutusta Camp Coltissa, Pennsylvaniassa. Sodan jälkeen hänet ylennettiin majuriksi. Hänestä tuli kenraali Fox Connerin sijainen Panaman kanavavyöhykkeen johdossa. Eisenhower solmi tärkeitä yhteyksiä Washingtoniin ja puolustusministeriöön, kun hän toimi Fox Connerin alaisena Panamassa. Vuonna 1926 Fox Connerin suosituksesta Eisenhower siirrettiin 24. jalkaväkirykmentistä Washington D.C:n avustamaan kenraali John J. Pershingiä laatimaan tutkielman Yhdysvaltojen armeijan suorituksista ensimmäisessä maailmansodassa American Battle Monuments Commissionissa. Vuosina 1929–1933 hän toimi apulaissotaministeri George Moseleyn ja sen jälkeen Yhdysvaltojen Esikuntapäällikön kenraali Douglas MacArthurin alaisena. Eisenhower oli mukana Douglas MacArthurin johtamassa joukossa, joka poisti Bonus Armyn Washington D.C:stä kesällä 1932. Vuonna 1935 Eisenhower ja Douglas MacArthur siirtyivät Filippiineille avustamaan Filippiinien armeijan kehittämisessä. Eisenhowerilla ja MacArthurilla oli laajoja erimielisyyksiä Filippiinien armeijan kehityksessä.
Joulukuussa 1939 Eisenhower palasi Yhdysvaltoihin, jolloin hänet nimitettiin johtamaan 1. pataljoonaa 15. jalkaväkirykmentissä Fort Lewisissa, Washingtonissa. Kesällä 1941 Eisenhower nimitettiin kenraali Walter Kruegerin 3. armeijan esikuntapäälliköksi. Eisenhower oli mukana Yhdysvaltojen armeijan laajassa Louisiana Maneuvers -harjoituksessa. Seuraavaksi Eisenhower siirrettiin George C. Marshallin alaiseksi johtamaan Yhdysvaltain armeijan operaatio-osastoa.
Sotilasura > Toisessa maailmansodassa

Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin Eisenhower palveli pääesikunnassa Washingtonissa vuoteen 1942, jolloin hänet nimitettiin liittoutuneiden Euroopan joukkojen ylipäälliköksi Lontooseen. Eisenhower johti Operaatio Soihtua, joka oli Yhdysvaltojen armeijan ensimmäinen laaja operaatio Välimerellä ja Pohjois-Afrikassa. Eisenhower komensi liittoutuneiden heinäkuun 1943 Operaatio Huskyn, jossa liittoutuneet valtasivat strategisesti merkittävän Sisilian ja lopulta valmisteli Operaatio Avalanchen. Hän neuvotteli aselevosta Italian hallituksen kanssa loppukesällä ja syksyllä 1943, kun pääministeri Pietro Badoglio ja kuningas Viktor Emanuel III olivat syrjäyttäneet Benito Mussolinin. Vuoden 1944 alussa hänet nimitettiin SHAEF:in komentajaksi, jolloin hänen vastuulleen tuli muun muassa Normandian maihinnousun ja Operaatio Dragoonin suunnittelu ja toteutus. Eisenhower ystävystyi ja tuli hyvin toimeen Vapaan Ranskan johtajan, Charles de Gaullen kanssa. Tästä syystä Charles de Gaulle ja Eisenhower johtivat Pariisin vapautuksen paraatia.
Eisenhowerille myönnettiin 30. joulukuuta 1944 sotilasarvo General of the Army.
Sotilasura > Toisen maailmansodan jälkeen

Eisenhower toimi Yhdysvaltain maavoimien esikuntapäällikkönä vuosina 1945–1948. Saksan antauduttua hänet nimitettiin Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeen sotilaskuvernööriksi. Tuhoamisleirien tultua julkisuuteen hän käski kuvata todistusaineiston holokaustista sotarikosoikeudenkäyntejä varten. Eisenhower toimi Columbian yliopiston presidenttinä 1948–1953, mutta hän oli harvoin paikalla, koska Eisenhower avusti ja oli mukana laatimassa puolustusministeriön budjettia Pentagonissa. Eisenhower myös toimi SHAPEn ylipäällikkönä 1951–1952.
Presidentinvaalit 1952

Eisenhoweria oli pitkään pidetty presidenttiehdokkaana vuoden 1952 Yhdysvaltain presidentinvaaleihin. Media ja monet poliitikot eivät kuitenkaan olleet vielä varmoja, kumpaan puolueeseen Eisenhower kuuluisi. Niin demokraattipuolue kuin republikaanipuolue pyrki värväämään Eisenhowerin presidenttiehdokkaaksi, mutta Eisenhower päätyi lopulta republikaanipuolueen ehdokkaaksi, koska monet hänen ystävät kuuluivat republikaanipuolueeseen, sekä Lucius D. Clay painosti Eisenhoweria ehdokkaaksi. Myös New Yorkin kuvernööri ja Republikaanipuolueen presidenttiehdokas vuoden 1944 ja 1948 presidentinvaaleissa, Thomas Dewey oli antanut tukensa Eisenhowerin presidenttiehdokkuudelle syksyllä 1950 NBC:n Meet the Press -televisio-ohjelman suorassa lähetyksessä.
Lopulta Eisenhower taipui painostukseen ja hänen republikaani ystävänsä Henry Cabot Lodge Jr. ja Lucius D. Clay antoivat julkisesti tukensa Eisenhowerille. Eisenhower voitti New Hampshiren republikaanipuolueen esivaalit maaliskuussa 1952, vaikka hän hoiti vielä Naton ylipäällikön tehtäviä Pariisissa. Eisenhower palasi Yhdysvaltoihin kesäkuussa 1952, jolloin hän virallisesti aloitti kampanjan suurella tapahtumalla kotikylässään, Kansasin Abilenessa. Senaattori Robert Taftin rajut hyökkäykset kohdistuivat Eisenhoweriin ja tämän vaimoon Mamie Eisenhoweriin henkilökohtaisesti. Taftin kampanja väitti, että Eisenhower olisi tehnyt aviorikoksia sodanaikaisen rakastajattarensa, Kay Summersbyn kanssa sekä että Eisenhower oli 'kommunistisen marsalkka Georgi Žukovin juomakaveri' ja että Paavi Pius XII olisi kastanut Eisenhowerin katoliseksi.
Dwight Eisenhower oli Yhdysvaltojen historian ainoa valituksi tullut presidentti, joka ei vaalien aikana kuulunut mihinkään kirkkokuntaan. Eisenhower liittyi Washingtonin National Presbyterian Churchiin, ja hänet kastettiin presbyteeriksi 2.2.1953, noin kaksi viikkoa ensimmäisen presidenttikauden virkaanastujaisten jälkeen. Dwight Eisenhower oli kuitenkin uskovainen kristitty aina nuoresta asti.
Eisenhower oli vahva ja suosittu presidenttiehdokas, koska hän oli tunnettu sotasankari. Eisenhower oli myös tunnettu pragmaattisesta ja yli puoluerajojen toimivasta johtokyvykkyydestään, jonka hän oli saanut kokemuksistaan SHAEF:in ylipäällikkönä. Näiden piirteiden avulla Eisenhower onnistui voittamaan presidentinvaalit ylivoimaisesti. Eisenhower käänsi monia demokraattipuolueen silloisia vahvoja osavaltioita, kuten Texasin.
Eisenhowerin kampanja käytti ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain historiassa televisiomainoksia, jonka seurauksena Eisenhoweria tukevista 30 ja 60 sekunnin mainoksista tuli kansan suosikkeja. Eisenhowerin kampanjointitiimi teki Disneyn kanssa yhteistyötä, ja mainoksista luotiin hyvin piirrettyjen lastenohjelmien näköisiä, joissa soi melodinen ”I like Ike, you Like Ike, everybody likes Ike for president!” -teemalaulu ja ”We don't want John or Dean or Harry” (John Sparkman, Dean Acheson ja Harry S. Truman).
Presidentti > Kansalaisoikeudet

Eisenhower kannatti korkeimman oikeuden Brown vastaan koulutuslautakunta -päätöstä, jonka mukaan rotuerottelu kouluissa on perustuslain vastaista. Vuonna 1957 Arkansasin osavaltion kuvernööri, Orval Faubus kieltäytyi noudattamasta oikeuden päätöstä, jolloin Eisenhower otti Arkansasin kansalliskaartin liittovaltion hallintaan ja lähetti Yhdysvaltain 101. maahanlaskudivisioonan joukkoja saattamaan yhdeksän afroamerikkalaista lasta valkoisten kouluun. Eisenhower myös nimitti merkittäviä ihmisoikeuksien puolustajia Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen, kuten Earl Warrenin ja John Marshall Harlan II:n. Eisenhowerin nimittämät tuomarit vahvensivat Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikettä ja loivat pohjan 1960-luvun uudistuksille, kuten vuoden 1964 Civil Rights Actin.