stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyökkäys erämaassa

| Hyökkäys erämaassa> Stagecoach |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Ford
Käsikirjoittaja:  Dudley Nichols
Perustuu:  Ernest Haycoxin novelliin "Stage to Lordsburg"
Tuottaja:  Walter Wanger
Säveltäjä:  Gerard Carbonara
Kuvaaja:  Bert Glennon
Leikkaaja:  Otho Lovering Dorothy Spencer
Tuotantosuunnittelija:  Alexander Toluboff
Pukusuunnittelija:  Walter Plunkett
Pääosat:  Claire Trevor  John Wayne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists Walter Wanger Productions
Levittäjä:  United Artists Netflix Disney+
Ensi-ilta:  Yhdysvallat: 15. helmikuuta 1939 Suomi: 23. marraskuuta 1951
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hyökkäys erämaassa (Stagecoach) on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1939. Sitä pidetään yhtenä merkittävimmistä lännenelokuvista, sillä sen ansiosta lännenelokuvan arvostus nousi. Sillä oli myös merkittävä vaikutus John Waynen uralle. Elokuvassa joukko toisilleen tuntemattomia henkilöitä eri yhteiskuntaluokista matkaa postivaunuilla erämaan halki ja joutuu apassien hyökkäyksen kohteeksi. Elokuva perustuu Ernest Haycoxin novelliin ”Stage to Lordsburg”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Claire Trevor  | … |  Dallas   |
|  John Wayne  | … |  Ringo Kid   |
|  Andy Devine  | … |  Buck   |
|  John Carradine  | … |  Hatfield   |
|  Thomas Mitchell  | … |  Doc Boone   |
|  Louise Platt  | … |  Lucy Mallory   |
|  George Bancroft  | … |  Curly Wilcox   |
|  Donald Meek  | … |  Samuel Peacock   |
|  Berton Churchill  | … |  Henry Gatewood   |
|  Tim Holt  | … |  luutnantti Blanchard   |
|  Tom Tyler  | … |  Luke Plummer   |
Tuotanto > Esituotanto

Ernest Haycoxin novelli "Stage to Lordsburg" oli ilmestynyt vuonna 1937, ja John Ford kiinnostui siitä. Ford ja käsikirjoittaja Dudley Nichols muokkasivat sen 1937 elokuvakäsikirjoitukseksi, joka poikkesi aikaisemmista lännenelokuvista. Siihen mennessä lännenelokuvat olivat olleet pääasiassa stereotypioita täynnä olevia B-elokuvia. Nicholsin käsikirjoituksessa henkilöt olivat monitahoisia ja aitoja. Raoul Walsh oli yrittänyt nostaa lännenelokuvan arvostusta Suurella lännen tiellä 1930, mutta elokuvan kaupallinen epäonnistuminen esti sen.
Vaikka Hollywood-studiot satunnaisesti tekivätkin A-luokan westernejä, mikään niistä ei ollut kiinnostunut Fordin käsikirjoituksesta. Lopulta itsenäinen tuottaja Walter Wanger kiinnostui elokuvasta ja sai taivuteltua United Artists -studion rahoittamaan sen, mutta vain jos sen budjetti olisi 392 000 dollaria, sillä muiden studioiden tavoin se ei ollut halukas rahoittamaan suuren budjetin lännenelokuvaa.
Tuotanto > Roolijako

Tiukka budjetti rajoitti myös näyttelijävalintoja. Ford olisi halunnut Ringo Kidin rooliin Gary Cooperin, mutta käytettävissä olevan budjetin takia se oli mahdotonta. Fordin toinen valinta oli John Wayne, joka tuolloin oli jo suosittu lännenelokuvien näyttelijä mutta ei vielä tähti ja siksi halpa. Tuottaja Wanger ei ollut kuitenkaan innostunut Waynesta, vaan halusi rooliin Bruce Cabotin, jonka nimi oli erittäin tunnettu King Kongin takia ja joka myös oli halpa. Cabotin koekuvaus epäonnistui ja Wayne sai roolin – tosin myös koekuvauksen jälkeen, joka sujui sen verran hyvin, että Wanger luotti Fordin kykyyn saada Waynesta irti kunnollinen roolisuoritus.
Tuotanto > Kuvaukset

Hyökkäys erämaassa -elokuvan kuvaukset alkoivat lokakuussa 1938 Monument Valleyssä. Monumet Valleyä ei ollut aiemmin käytetty kuvauspaikkana ja Ford joutuikin pyytämään kuvauslupaa navajoilta, joiden reservaattiin se kuului. Navajot olivat myös mukana elokuvanteossa, joskin itse elokuvassa intiaanit on esitetty tuon ajan lännenelokuvien stereotypioiden mukaisesti vaarana valkoiselle miehelle.
Vähän ennen joulua 1938 kuvaukset jatkuivat Kalifornian Victorvillessä, jossa kuvattiin muun muassa kuuluisa intiaanihyökkäyskohtaus. Kohtauksen kuvaus vaati tasaista maata, jollaista Monument Valleystä ei löytynyt ja siksi kohtaus kuvattiin Victorvillessä kuivuneen järven pohjalla. Kohtauksen kuvausten aikana tuottaja Wanger oli järkyttynyt siitä, että Wayne ei käyttänyt sijaisnäyttelijää vaan teki stuntit itse. Elokuvan stunteista vastannut Yakima Canutt sai tuottajan kuitenkin rauhoittumaan, sillä B-elokuvissa Wayne oli usein joutunut tekemään stuntit itse ja tiesi, mitä hän pystyi tekemään.
Kuvaukset keskeytettiin jouluksi 1938 ja ne jatkuivat sen jälkeen Kernejoella, jossa kuvattiin postivaunujen joenylityskohtaus. Canuttin ehdotuksesta kohtauksessa käytettiin vaijeria vetämään postivaunut joen yli. Valmiissa elokuvassa se näyttää siltä, kuin hevoset todella vetäisivät postivaunut joen ylitse.
Ulkokuvausten jälkeen kuvauksia jatkettiin Republic Studion villin lännen katu -lavasteissa ja Samuel Goldwyn Studion ääninäyttämöllä. Lähes kaikki vuoropuhelua sisältävät kohtaukset kuvattiin studiossa.
Vastaanotto > Arvostelut

Hyökkäys erämaassa sai ensi-iltansa New Yorkissa 2. maaliskuuta 1939. Arvostelut olivat myönteisiä ja varsinkin John Fordia ylistettiin. New York Timesin kriitikko kiitti Fordin vanhan koulukunnan tyylistä ohjausta. Näyttelijät saivat kiitosta mutta vain näyttelijäryhmänä – suurimmat kehut sai ohjaaja. Samoilla linjoilla olivat myös Life ja Variety.
Elokuvan tuotosta ei ole käytettävissä luotettavia arvioita.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Hyökkäys erämaassa oli mukana  heistä kolmentoista listalla.
Hyökkäys erämaassa valittiin vuonna 1995 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. American Film Institute listasi sen sijalle 63 sadan parhaan amerikkalaiselokuvan luettelossaan vuonna 1998.
Vastaanotto > Palkinnot

Thomas Mitchell sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Elokuva valittiin ehdokkaaksi viidessä muussakin sarjassa. Mitchellillä oli miessivuosa myös Tuulen viemää elokuvassa, joka sai saman vuoden Oscar-gaalassa useita palkintoja, tosin Mitchelliä ei siitä valittu edes ehdokkaaksi.
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto (Thomas Mitchell)
Parhaan musiikin Oscar-palkinto (Richard Hageman, W. Franke Harling, John Leipold, Leo Shuken)
New York Film Critics Circle Award parhaalle ohjaajalle (John Ford)
Vastaanotto > Palkinnot > Ehdokkuudet

Parhaan elokuvan Oscar-palkinto
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto (John Ford)
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinto (Alexander Toluboff)
Parhaan leikkauksen Oscar-palkinto (Otho Lovering, Dorothy Spencer)
Parhaan mustavalkokuvauksen Oscar-palkinto (Bert Glennon)
Vaikutus

Ennen Hyökkäys erämaassa -elokuvaa lännenelokuva oli ollut pääasiassa pienen budjetin liukuhihnatuotantoa, joka oli hyvin stereotyyppistä (hyvillä miehillä oli valkoinen hattu ja pahoilla musta). Jotkut ohjaajat olivat yrittäneet nostaa lännenelokuvan arvostusta (kuten esimerkiksi Raoul Walshin Suuri lännen tie 1930), mutta eivät olleet siinä onnistuneet. Lännenelokuvat olivat pienten studioiden kuten Republic Picturesin alaa. Suuret Hollywod-studiot tekivät vain harvoin suuren budjetin lännenelokuvia. B-elokuvien tuotantotahtia kuvastaa hyvin se, että ennen Hyökkäys erämaassa -elokuvan ensi-iltaa Wayne ehti tehdä neljä lännenelokuvaa Republicille.
Hyökkäys erämaassa muutti tilannetta ratkaisevasti. Sen menestyksen ansiosta siitä tuli tavallaan malli "klassiselle" lännenelokuvalle. Samalla Monument Valleystä tuli myös erottamaton osa lännenelokuvan kuvastoa. John Ford kuvasi siellä myös elokuvat Aavikon laki (1946), Apassilinnake (1948), Keltainen nauha (1949), Etsijät (1956), Musta kersantti (1960) ja Cheyenne (1964).
John Waynen uralle Hyökkäys erämaassa oli merkittävä elokuva. Vastoin yleistä luuloa elokuva ei tehnyt Waynestä tähteä yhdessä yössä. Wayne oli edelleen suosittu westernnäyttelijä, mutta vuonna 1939 hänen sijoituksen Motion Picture Heraldin listalla oli huonompi kuin 1936 – mutta hän oli silti edelleen kymmenen tuottoisimman westernnäyttelijän listalla. Tuolloisten katselijakyselyiden mukaan Waynen B-westernit olivat huomattavasti suositumpia kuin Hyökkäys erämaassa. Joka tapauksessa Ringo Kidin roolilla oli erittäin suuri merkitys John Waynen matkalla kohti tähti-imagoa.
Orson Welles oli myös hyvin vaikuttunut Hyökkäys erämaassa -elokuvasta. Hänen kerrotaan katsoneen elokuvan yli 40 kertaa ennen kuin hän teki Citizen Kanen. Wellesin kerrotaan myös sanoneen, että Citizen Kanessa hän oli "saanut vaikutteita sellaisilta suurilta elokuvantekijöiltä kuin John Ford, John Ford ja John Ford".
Aiheesta muualla

Haycoxin novelli Stage to Lordsburg (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Harald Dahlman

| Harald Dahlman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1907 Karjalohja
Kuollut: 28. helmikuuta 1940 (32 vuotta) Vatnuori, Koiviston maalaiskunta
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Hara
Laji:  korkeushyppy, kymmenottelu
Seura:  Fiskars IF (-1924) KIF (1925-31) HIFK
Kilpauran kesto:  1924–1932
Valmentaja:  Calle Silverstrand
Saavutukset
Ennätykset:  korkeus 194,3 (1931)   keihäs 51,98 (1926)
Harald Alexander Dahlman (24. huhtikuuta 1907 Karjalohja – 28. helmikuuta 1940 Vatnuori, Koiviston maalaiskunta) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli korkeushyppy ja parhaaksi hyppyvuodeksi muodostui vuosi 1931. Dahlman kaatui talvisodan loppuvaiheessa.
Harald Dahlman kilpaili nuoruudessaan mäenlaskussa ja hiihdossa, jotka 1920-luvulla hänen kotiseudullaan Fiskarsissa olivat paikallisen seuran Fiskars IF:n suosittuja urheilumuotoja. Vuonna 1926 hän muutti Helsinkiin, ja seuraksi vaihtui KIF. Päälajiksi tuli yleisurheilu ja erityisesti korkeushyppy, jossa hän otti 1920-luvun lopulla useita SFI:n korkeushypyn mestaruuksia. Vuonna 1930 hän voitti myös SFI:n kymmenottelumestaruuden.
Vuonna 1929 Dahlman otti ensimmäisen Suomen mestaruusmitalin sijoittuessaan korkeudessa 3:ksi tuloksella 180 cm Armas Wahlstedtin voittaessa 5 cm paremmalla tuloksella. Seuraavana vuonna hän voitti SM-hopeaa jälleen tuloksella 180 cm voiton mennessä Ilmari Reinikalle 5 cm paremmalla tuloksella. Samana vuonna hän edusti Suomea Unkari-maaottelussa. Vuodesta 1931 tuli Dahlmanin paras vuosi, vaikka hän joutui jättämään mestaruuskisat väliin. Hän paransi kesän aikana kaksi kertaa Suomen ennätystä; ensin kesäkuussa 192,6:een yhdessä Reinikan kanssa ja elokuussa tulokseen 194,3. Hän edusti saman syksynä vielä Ruotsi-maaottelussa. Seuraava vuosi oli olympiavuosi, mutta Dahlman ei onnistunut nousemaan olympiajoukkueeseen. Ilmari Reinikka nousi joukkueeseen ja olikin olympialaisissa paras eurooppalainen 5. sijalla. Olympialaisten aikaan järjestetyissä SM-kisoissa Dahlman sijoittui toiseksi Veikko Peräsalon jälkeen. Korkeushyppyuran jälkeen hän jatkoi HIFK:n riveissä keilailussa.
Talvisodassa Dahlman oli alikersanttina Erillinen pataljoona 19:n riveissä. Hän kaatui perääntymisvaiheessa Koiviston maalaiskunnan Vatnuorissa.
Saavutukset

SM-mitalit:
Hopeaa vuonna 1930 ja 1932
Pronssia vuonna 1929
Kaksi kertaa Suomen ennätyksen parannus vuonna 1931
Kaksi maaotteluedustusta vuosina 1930-1931
SFI-mestaruuksia
korkeushypyssä viisi kertaa vuosina 1927-1931
kymmenottelussa vuonna 1930
D-tyypin saattaja

| D / 丁型海防艦 |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  740 t (standardi)
Pituus:  68,0 m (vesiraja) 69,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,6 m
Syväys:  3,05 m
Koneteho:  2 500 shp
Nopeus:  17,5 solmua
Miehistöä:  160
Aseistus
Meritorjunta:  120 × syvyyspommia
Ilmatorjunta:  2 × 12 cm/45 tykkiä 2 × kolmiputkista 25 mm tyypin 96 -ilmatorjuntatykkiä
D-tyypin saattaja (jap. 丁型海防艦, tei-gata kaibōkan) oli keisarillisen Japanin laivaston 67 saattajan muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Aluksia piti alun perin valmistaa 203 kappaletta, mutta 136:n tilaus peruutettiin.
Suunnittelu

Luokan alukset olivat yksinkertaistettuja versioita Ukuru-luokasta, kuten C-tyypin saattajat. Melko pian C-tyypin valmistuksen alettua kävi selväksi, että dieselmoottoreita ei olisi tarpeeksi eikä moottoreiden valmistuskapasiteetti ollut riittävä puutteen korjaamiseksi.
Suunnittelutyö alkoi 14. kesäkuuta 1943, jolloin asetettiin valmistuksen aloittamisajankohdaksi lokakuu. Suunnitelman hyväksymisajankohdaksi määrättiin 20. heinäkuuta. Suunnitelman nimeksi annettiin E22, joka kuvasi tyyppiä D ja nimettiin myös No.2:ksi, koska ne nimettiin parillisin numeroin. Suunnittelun päättyessä aluksen runko oli lähes identtinen edeltäneen C tyypin kanssa, mutta koko muuten oli hieman suurempi erityisesti uppouma, mikä johtui pääosin suuremmasta polttoainemäärästä. Erot olivat lähinnä propulsiojärjestelmässä, konehuoneiden sijoittelussa, yhdessä akselissa ja muissa pienissä parannuksissa ja yksinkertaistuksissa.
D tyypin alusten moottorina oli sodanajan rahtialuksissa käytetty tyypin 2A -kaasuturbiinimoottori, joka tuotti 2500 bhp:ta. Moottorin tarvitsema höyry tuotettiin kahdella tyypin 0 mod B15 Kampon-vesiputkikattilalla. Suurempi teho kasvatti huippunopeuden 17,5 solmuun. Samalla kuitenkin toimintamatka lyheni 14 solmun nopeudella 4 500 merimailiin, mikä mahdollisti korkeintaan Japanin ja Sumatran välisen saattuereitin suojaamisen.
Dalmatovo

| Dalmatovo Далматово Далма́тово |
| --- | --- |
 Dalmatovo vuonna 1912. Sergei Prokudin-Gorskin värivalokuva.
 Lippu:  Vaakuna
 fiDalmatovo 
 56°16′01″N, 62°55′01″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Kurgan
Piiri:  Dalmatovo
Perustettu:  1644
Kaupungiksi:  1781 (poistettu 1797)
Uudelleen kaupungiksi:  1947
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Väestö
Väkiluku (2021):  n. 11 938
 kraydalmatovo.ru 
Dalmatovo (ven. Далма́тово) on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Toboliin laskevan Iset-joen varrella 192 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Dalmatovon piirin keskus. Sen kautta kulkee Kurganin ja Jekaterinburgin välinen rautatie (Dalmatovon asema). Asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2008).
Dalmatovo on saanut alkunsa vuonna 1644 perustetun Dalmatin neitsyt Marian taivaaseen astumisen luostarin yhteyteen syntyneestä kylästä. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1797 kihlakunta lakkautettiin ja kaupunki alennettiin kyläksi. Vuonna 1947 Dalmatovosta tuli jälleen kaupunki. Nykyään siellä on elintarviketeollisuutta sekä elintarviketeollisuuden laitteita valmistava yritys.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dalmatoville omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ludvík Daněk

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | kiekonheitto |  |
|  Pronssia | México 1968 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | kiekonheitto |  |
Ludvík Daněkin hauta.
Ludvík Daněk (6. tammikuuta 1937 Blansko – 15. marraskuuta 1998 Hutisko-Solanec) oli  tšekkoslovakialainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Daněk saavutti kultaa Münchenin 1972 olympiakisoissa tuloksella 64,40 m. Hän heitti voittotuloksensa viimeisellä heittokierroksella ja nousi sillä viidenneltä sijalta ykköseksi. Hän saavutti hopeaa Tokion 1964 olympialaisissa tuloksella 60,52 m häviten 0,48 metriä Al Oerterille ja pronssia Méxicon 1968 olympialaisissa tuloksella 62,92 m.
Daněk voitti Euroopan mestaruuden Helsingissä 1971 tuloksella 63,90 m; eroa hopeamitalisti Lothar Mildeen tuli 2,28 metriä. Daněk saavutti EM-hopeaa Roomassa 1974 tuloksella 62,76 m; voittaja Pentti Kahma heitti 0,86 metriä pidemmälle. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Daněk jäi tuloksella 59,30 m neljänneksi neljän senttimetrin päähän pronssimitalisti Lothar Mildestä. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän oli viides tuloksella 56,24 m ja Belgradin EM-kilpailuissa 1962 yhdeksäs tuloksella 52,12 m.
Daněk paransi kahdesti kiekonheiton maailmanennätystä: hän heitti 2. elokuuta 1964 Turnovissa tuloksen 64,55 m sekä 12. lokakuuta 1965 Sokolovissa tuloksen 65,22 m. Ennätys säilyi hänen nimissään toukokuuhun 1968 saakka.
Daniel Styliitta

Daniel Styliitta (409–493)  oli pylväskilvoittelija, jota kunnioitetaan pyhimyksenä sekä katolisessa, ortodoksisessa että orientaali­ortodoksisissa kirkoissa. Hän oli kotoisin Marathan kylästä Mesopotamiasta, läheltä Samosataa, nykyisen Turkin alueelta.  Hän asettui luostariin 12-vuotiaana ja eli siellä 38-vuotiaaksi. Ollessaan matkalla Antiokiaan luostarin apotin kanssa hän kulki Tellnesin kautta ja sai sieltä siunauksen ja rohkaisua Simeon Styliitalta. Sen jälkeen hän kävi pyhillä paikoilla, osallistui useisiin hartaus­kokouksiin ja vetäytyi vuonna 451 erään pakanallisen temppelin raunioihin.
Hän pystytti pylväänsä noin 6 kilometriä Konstantinopolista pohjoiseen. Paikan omistajalta hän ei ollut kysytty lupaa, ja tämä vetosi keisariin ja Konstantinopolin patriarkka Gennadiukseen. Gennadius suositteli ensin hänen karkottamistaan, mutta muutti sitten mieltään. Gennadius vihki hänet papiksi vastoin hänen tahtoaan hänen seistessään pylvään juurella. Kun seremonia oli ohi, patriarkka tarjosi hänelle hänen pyynnöstään ehtoollisen käyttäen tikapuita apunaan. Sen jälkeen Gennadius vastaan­otti ehtoollisen Danielilta. Daniel eli pylvään päässä 33 vuotta. Koska hän jatkuvasti seisoi, hänen jalkansa peittyivät märkä­haavoista. Toisinaan Traakian tuulet veivät hänen niukat vaatteensakin mennessään.
Hänen luonaan kävivät sekä keisari Leo I että Zenon. Teologina hän vastusti monofysitismia.
Aloittaessaan elämänsä pylvään päässä hän rukoili seuraavasti:

"Annan Sinulle kunnian, Jeesus Kristus Jumalani, kaikista siunauksista, jotka olet minulle suonut, ja armosi vuoksi jonka olet minulle suonut aion omaksua tämän elämän­tavan. Mutta sinä tiedät, että noustessani tälle pylväälle turvaudun vain Sinuun ja että vain Sinulle ratkaisuni näyttää onnelliselta. Hyväksy sen vuoksi tarkoitus­peräni: vahvista minua niin, että saatan päätökseen tämän tuskallisen tien; anna minulle armoa, että voisin päättää sen pyhyydessä".
Vähän ennen kuolemaansa hän antoi oppilailleen seuraavan neuvon:

"Pitäkää kiinni nöyryydestä, noudattakaa tottelevaisuutta, osoittakaa vieraan­varaisuutta, noudattakaa paastoja ja valvokaa, ja ennen kaikkea osoittakaa lähimmäisen­rakkautta, mikä on ensimmäinen ja suurin käsky; pitääkää tiukasti kiinni kaikesta, mikä koskee hurskautta, välttäkää keretti­läisten ohdakkeita. Älkää koskaan erotko äiti­kirkostanne; jos teette kaiken tämän, van­hurs­kautenne on oleva täydellinen."
Pyhän Danielin muistopäivä on 11. joulukuuta sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Päivä on Suomessakin Danielin nimipäivä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Daniel the Stylite
Manassa Danioko

Manassa Danioko (s. 19. tammikuuta 1945 Kadiolo) on malilainen juristi. Hän on toiminut maan perustuslakituomioistuimen puheenjohtajana vuodesta 2015.
Danioko kävi alakoulun Kadiolossa ja valmistui ylioppilaaksi Bamakossa vuonna 1966. Hän suoritti oikeustieteen maisterintutkinnon Malin virkamieskorkeakoulussa vuonna 1970. Danioko työskenteli tuomarina, syyttäjänä ja asianajajana Ségoussa, Kayesissa, Sikassossa ja Bamakossa. Vuonna 1983 hänestä tuli valtion turvallisuustuomioistuimen neuvonantaja ja vuonna 1985 Bamakon alioikeuden puheenjohtaja.
Danioko erotettiin virastaan vuonna 1988, mutta korkein oikeus kumosi päätöksen vuonna 1991. Danioko työskenteli sen jälkeen yleisenä syyttäjänä Bamakon vetoomustuomioistuimessa osallistuen muun muassa Moussa Traorén hallinnon henkirikosten käsittelyyn. Vuosina 1995–2002 hän oli Malin suurlähettiläänä Ottawassa.
Danioko on toiminut Malin perustuslakituomioistuimen jäsenenä vuodesta 2008 lähtien. Vuonna 2015 hänet nimitettiin perustuslakituomioistuimen puheenjohtajaksi. Daniokon virkakausi päättyy vuonna 2022. Hän on ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.
Damat

Amiraali Damat Halil Rifat pašša avioitui Mahmud II:n tyttären Saliha Sultanin kanssa 1834.
Damat (turk. damat, pers. ‏داماد, dāmād‎, "vävy") oli Osmanien valtakunnassa käytetty arvonimi sulttaanin sukuun ja hoviin avioliiton kautta liitetyille miehille. Arvonimi liitettiin kiinteästi entiseen nimeen samoin kuin herraa tai ylimystä tarkoittavat pašša ja agha. Käytäntö alkoi 1500-luvulla, kun sulttaanien tyttäriä alettiin naittamaan korkea-arvoisille virkamiehille ja sotilaille.
Häät, joissa sulttaanin tytär naitettiin, olivat suuret ja ylelliset. Niitä pidettiin merkittävinä yläluokan sosiaalisina tapahtumina ja niistä kirjoitettiin tarkka kuvaus palatsin arkistoihin. Myös useat länsimaiset diplomaatit ja hovin vieraat ovat kuvanneet osmanien kuninkaallisia häämenoja loisteliaiksi.
Damatin asemaan sisältyi etuja, kuten suuret myötäjäiset, jotka esimerkiksi Suleiman Suuren aikana olivat 100 000 dukaattia. Asemaan sisältyi myös merkittäviä velvoituksia ja haittoja, sillä yleensä kuninkaalliseksi vävyksi valittu joutui eroamaan aiemmista vaimoistaan, eikä voinut ottaa enää uutta vaimoa kuninkaallisen puolison elinaikana. Osmaniprinsessat olivat usein vaateliaita ja monien Damatien kerrotaan valittaneen joutuneensa vaimojensa orjiksi avioliiton aikana. Osmanihovi pyrki myös rajoittamaan avioliiton mukanaan tuomaa vaikutusvaltaa ja Damatit lähetettiin usein provinsseihin kuvernööreiksi, jotta heillä ei olisi ollut päätösvaltaa kuninkaallisen neuvoston ja hovin asioissa. Aluksi avioliitosta syntyneiltä poikalapsilta kiellettiin julkiset virat näiden tultua aikuisiksi, mutta myöhemmin poikalapset jouduttiin yleensä luovuttamaan pois heti syntymän jälkeen, kun vain tyttäret saatiin pitää.
Osa osmanien valtakunnan suurvisiireistä naivat sulttaanin tyttären ja saivat lisänimen Damat. Heihin lukeutuivat esimerkiksi:
Damat Rüstem pašša, suurvisiirinä 1544–1553, 1555–1561
Damat Hasan pašša, 1703–1704
Çorlulu Damat Ali pašša, 1706–1710
Nevşehirli Damat İbrahim pašša, 1718–1730
Damat Ferid pašša, 1919–1920
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Damat Wikimedia Commonsissa
Damasus II

| Damasus II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Poppo Bressanonelainen
Syntynyt: Ering
Kuollut: 9. elokuuta 1048 Palestrina
Paavi
Paavius alkoi:  17. heinäkuuta 1048
Paavius päättyi:  9. elokuuta 1048
Edeltäjä:  Benedictus IX
Seuraaja:  Pyhä Leo IX
Paavi Damasus II (k. 9. elokuuta 1048) oli paavina 17. heinäkuuta – 9. elokuuta 1048. Hän oli oikealta nimeltään Poppo Bressanonelainen ja ennen paaviuttaan hän oli Bressanonen piispa. Damasus oli toinen keisari Henrik III:n valtaan nostama paavi.
Hänen kautensa lyhyys on johtanut huhuihin, että hänet olisi myrkytetty, mutta todennäköisempää on, että hän kuoli malariaan.