stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noita palaa elämään
Elokuva

Näytelmästä suunniteltiin elokuvaa jo vuonna 1950, jolloin ohjaajana olisi ollut Hannu Leminen ja miespääosassa Hannun roolissa Tauno Palo, mutta Birgitin osaan ei löydetty sopivaa näyttelijää. Roland af Hällström teki aiheesta elokuvan kaksi vuotta myöhemmin. Hän teki itse käsikirjoituksen yhdessä Kaarlo Nuorvalan kanssa. Birgitin osassa oli nuori näyttelijä Mirjam Manelius, joka esiintyi elokuvassa nimellä Mirja Mane. Muissa rooleissa olivat Toivo Mäkelä (Hannu), Hillevi Lagerstam (Greta), Helge Herala (Kauko), Sakari Jurkka (Veikko) ja Aku Korhonen (paroni Hallberg).
Elokuvaa on pidetty yhtenä ensimmäisistä suomalaisista kauhuelokuvista. Sen alastomuuskohtaukset herättivät kohua, ja niiden avulla se myytiin sekä Yhdysvaltoihin että Länsi-Saksaan. Suomessa sensuuri leikkasi elokuvasta 14 metriä. Rajalan mukaan elokuva ei löydä omaa tyyliään, se harhailee unen ja toden rajamailla eikä ole kovin uskottava.
Norfloksasiini

| --- | --- |


Norfloksasiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-etyyli-6-fluori-4-okso-7-piperatsin-1-yylikinoliini-3-karboksyylihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 70458-96-7
ATC-koodi: J01MA06
PubChem CID: 4539
DrugBank: DB01059
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H18N3FO3 
Moolimassa: 319,334
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 220–221 °C 
Liukoisuus veteen: 0,28 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 35–70
Proteiinisitoutuminen: 14 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 4 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Norfloksasiini (C16H18N3O3F) on fluorokinoloneihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä antibioottina useiden bakteeri-infektioiden hoidossa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa norfloksasiini on valkoista tai kellertävää hygroskooppista kiteistä ainetta. Norfloksasiinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien DNA:n jakautumisessa tarvitsemia entsyymejä ja siten estää solujen jakaantumisen. Norfloksasiini on tehokas erityisesti aerobisia gramnegatiivisia bakteereja ja eräitä grampositiivisia bakteereja vastaan. Anaerobisiin bakteereihin se ei tehoa. Norfloksasiinia käytetään esimerkiksi bakteeriripulin, virtsarakontulehduksen, virtsatietulehdusten, silmätulehdusten, eturauhastulehduksen ja bakteerien aiheuttamien sukupuolitautien hoidossa. Norfloksasiini on osittain korvattu uudemmilla antibiooteilla.
Tyypillisimmät norfloksasiinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat pääkipu, huonovointisuus, huimaus ja maksaentsyymiarvojen kohoaminen. Yhdiste voi aiheuttaa maksa- tai haimatulehduksen. Norfloksasiinin käytön ja jänteiden repeämien välillä on osoitettu olevan yhteys.
Valmistus

Norfloksasiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 3-kloori-4-fluorianiliini reagoi dietyylietoksimetyleenimalonaatin kanssa substituutioreaktiolla. Kuumennettaessa tämä tuote syklisoituu ja muodostuu kinoliinijohdannainen. Tämä yhdiste reagoi bromietaanin kanssa ja esteriryhmä hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa. Viimeisessä vaiheessa yhdiste reagoi piperatsiinin kanssa nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla.
NKVD:n erikoisleirit

NKVD:n erikoisleirin nro 7 museo Sachsenhausenissa.
NKVD:n erikoisleirit (saks. Speziallager) olivat Neuvostoliiton sisäasiainministeriön NKVD:n perustamia keskitysleirejä Saksaan toisen maailmansodan loppuvaiheessa ja sen päätyttyä. Leirejä oli Neuvostoliiton miehittämässä osassa Saksaa ja Oder–Neisse-linjan itäpuolella. Leirit perustettiin Neuvostoliiton sotilashallinnon alaisuudessa, ja niiden toiminnasta vastasi NKVD. Hallinnollisesti leirit siirrettiin Gulagin alaisuuteen 8. elokuuta 1948. Erikoisleirit tunnetaan saksaksi myös hiljaisuusleireinä (saks. Schweigelager), sillä niiden vangeille ei sallittu minkäänlaista yhteyttä ulkomaailmaan.
Erikoisleirien olemassaolo oli salaisuus, ja Neuvostoliitto tunnusti niiden olemassaolon vasta länsimaiden painostuksen jälkeen. Tämän jälkeen Neuvostoliitto käynnisti hillityn propagandakampanjan puolustaakseen niiden tarkoitusperää. Yhtään vankia ei vapautettu ennen vuotta 1948. Vuonna 1950 erikoisleirien hallinta siirrettiin Itä-Saksan hallitukselle, joka käynnisti oikeudenkäynnit jäljellä oleville vangeille. Niiden toiminta-aikana vangittiin yhteensä 122 000–150 000 henkilöä, joista 43 000 menehtyi.
Vangit > Lukumäärät ja vangitsemissyyt

Leireille vangittiin henkilöitä, joiden epäiltiin olevan natsimielisiä, haittaavan Neuvostoliiton linjan toteuttamista tai sattumanvaraisesti ilman ilmeistä syytä. Vangitsemisten taustalla oli NKVD:n johtajan Lavrenti Berijan 18. huhtikuuta 1945 antama käsky No. 00315. Siinä puna-armeija valtuutettiin ottamaan kiinni ilman esitutkintaa ”aktiiviset” natsipuolueen jäsenet, natsijärjestöjen johtajat, henkilöt, joilla on laittomia paino- tai radiolähetyskoneita tai asevarastoja, julkishallinnon virkamiehet ja toimittajat.
Vangit luokiteltiin ”tuomittuihin” ja ”internoituihin” sen mukaan, oliko Neuvostoliiton sotilastuomioistuin tuominnut heidät vai ei. Liittoutuneiden valvontakomission asetus 30. lokakuuta 1946 määräsi oikeudenkäynnin ennen internointia pakolliseksi. Tästä huolimatta marraskuussa 1946 ainoastaan 10 % vangeista luokiteltiin ”tuomituiksi”. Luku nousi 55 prosenttiin alkuvuoteen 1950 mennessä.
”Internoiduista” noin 80 % oli natsipuolueen jäseniä vuoden 1945 alussa ja kaksi kolmasosaa vuoden loppupuolella, mutta enää puolet helmikuun 1946 jälkeen. ”Tuomituista” 25 % oli natsipuolueen jäseniä vuonna 1945, 20 % vuonna 1946, 15 % vuonna 1947, 10 % vuonna 1948 ja enää alle 10 % vuoden 1949 jälkeen. Todellisten sotarikosten käsittelyä ei Neuvostoliiton sotatuomioistuimessa merkittävissä määrin käyty. Epäiltyjen natsimielisten joukossa oli muun muassa saksalaisten suunnitteleman vastarintayksikön Werwolfin jäseniksi syytettyjä poikia. Noin 10 000 internoiduista oli lapsia tai nuoria, joista puolet kuoli leireillä.
Vankien joukossa oli myös useita Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen jäseniä tai kannattajia, jotka olivat etenkin vuodesta 1946 neuvostoviranomaisten huomion kohteena. Kun sosiaalidemokraattinen puolue oli yhdistynyt Itä-Saksassa Saksan kommunistiseen puolueeseen, sosiaalidemokraatteja internoitiin erikoisleireille, jotta Saksan sosialistisessa yhtenäisyyspuolueessa varmistettiin stalinistinen enemmistö. Myös henkilöt, joiden epäiltiin vastustavan uutta hallintoa tai omaavan kontakteja länteen, saatettiin vangita Neuvostoliiton rikoslain 58. pykälän ”neuvostovastaisen toiminnan” perusteella. Bautzenin erikoisleirillä 66 % vangeista oli vangittu tämän perusteella.
Vangit > Eristämiskäytäntö

Erikoisleireillä oli alusta alkaen käytäntönä vankien täydellinen eristäminen ulkomaailmasta. 27. heinäkuuta 1945 annettu asetus totesi erikoisleirien tehtävän olevan vankien eristäminen ja karkaamisen estäminen. Se myös kielsi postin ja vieraiden käymisen leireillä. Toinen asetus 25. heinäkuuta 1946 vahvisti eristämisen ympäröivästä yhteiskunnasta ja määräsi, ettei virallisia syytteitä tule nostaa eikä vankien oikeustapauksia tule dokumentoida kirjallisesti.
Vangit eivät voineet pitää mitään yhteyttä sukulaisiinsa, tai toisin päin, lukuun ottamatta joitain poikkeuksia erikoisleirien varhaisessa vaiheessa. Sukulaiset eivät saaneet leireiltä mitään tietoa vangeista, ei edes heidän mahdollisesta kuolemastaan. Yhdessä tapauksessa erikoisleirin nro 8 päällikkö kysyi erikoisleireistä vastaavalta johtajalta Sviridovilta lupaa antaa sukulaisten lähettää kesävaatteissa vangituille vangeille talvivaatteet. Sviridov vastasi pyyntöön kielteisesti.
Vuoden 1947 lopussa vangeille annettiin rajattu mahdollisuus lukea kommunistisia sanomalehtiä. Tämä oli heidän ensimmäinen kontaktinsa ulkomaailmaan kiinniottamisensa jälkeen.
Vangit > Ensimmäiset vapauttamiset

Ensimmäiset 27 749 vankia vapautettiin kesällä 1948, sen jälkeen kun Neuvostoliiton sotilashallinto Saksassa, MVD ja MGB olivat käsitelleet uudestaan 43 853 vangin tapauksen. Vapautettujen joukossa oli pääasiassa natsimielisiksi epäiltyjä henkilöitä, sillä komissio piti heidän muodostamaa uhkaansa vähäisenä.
Vangit > Lukumäärä ja kuolleet

Kaikkien kiinniotettujen määrä on epäselvä. Neuvostoliiton sisäministeriö ilmoitti vuonna 1990, että vangittuna oli yhteensä 122 671 henkilöä, joista 42 889 kuoli pääasiassa nälkiintymiseen ja tauteihin, 756 tuomittiin kuolemaan ja 45 261 vapautettiin. 12 770 karkotettiin pakkotyöhön Neuvostoliittoon, 6 680 asema vaihdettiin sotavangiksi ja 14 202 luovutettiin Itä-Saksan hallinnolle. Historioitsija v. Flocken pitää näitä lukuja liian alhaisena ja arvioi vankien lukumäärän olleen 160 000–180 000, joista 65 000 menehtyi. Historioitsijat Plato, Mirenko, Niethammer, Jeske ja Finn asettavat vankien määrän 154 000 ja pitävät neuvostoliittolaisten antamaa uhrilukua realistisena. Kuolleiden joukossa on 12 000 vankia, joiden ruumiit löydettiin vuonna 1990 joukkohaudoista läheltä Sachsenhausenin keskitysleiriä.
Siirtäminen Itä-Saksalle

Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo päätti 28. syyskuuta 1949 siirtää leirien hallinnan Saksan demokraattiselle tasavallalle, joka luotaisiin Neuvostoliiton miehitysalueesta. 6. tammikuuta 1950 Neuvostoliiton sisäministeri Sergei Kruglov vahvisti 10 513 vangittavana pidettävän henkilön ja 3 500 oikeudenkäyntiä odottavan vangin siirtämisen Itä-Saksan sisäministeriön alaisuuteen.
Seuranneita oikeudenkäyntejä kutsutaan Waldheimin oikeudenkäynneiksi (saks. Waldheimer Prozesse), joiden näytösoikeudenkäynti päättyi ennalta määrättyihin pitkiin vankeustuomioihin. Useat näistä tuomioista käsiteltiin uudelleen vuonna 1952.
Ennen leirien siirtämistä Itä-Saksalle osa vangeista karkotettiin Siperiaan. Heidän kohtalonsa on jäänyt tuntemattomaksi.
Leirit

Neuvostoliitto perusti yhteensä 10 erikoisleiriä entisten natsi-Saksan keskitysleirien, stalagien, kasarmien tai vankiloiden tilalle.
NKVD:n erikoisleiri nro 1, entinen Stalag IV-B-leiri, Mühlberg
NKVD:n erikoisleiri nro 2 Buchenwaldin keskitysleiri
NKVD:n erikoisleiri nro 3 Hohenschönhausen (myöhemmin Stasin Arbeitslager X)
NKVD:n erikoisleiri nro 4 Bautzen (vuodesta 1948 leiri nro 3)
NKVD:n erikoisleiri nro 5 Ketschendorf / Fürstenwalde
NKVD:n erikoisleiri nro 6 Jamlitz
NKVD:n erikoisleiri nro 7 Weesow (elokuuhun 1945 asti) ja Sachsenhausenin keskitysleiri (elokuusta 1945 lähtien)
NKVD:n erikoisleiri nro 8 Torgau (Fort Zinna)
NKVD:n erikoisleiri nro 9 Fünfeichen, Neubrandenburg
NKVD:n erikoisleiri nro 10 Torgau (Seydlitz-Kaserne)
Leirit > Vankilat ja Oder–Neisse-linjan itäpuoli

Saksan alueella olevien erikoisleirien lisäksi useita leirejä ja vankiloita perustettiin alueille, jotka Saksa tulisi luovuttamaan Puolalle ja Neuvostoliitolle. Leirit ja vankilat perustettiin samoilla Lavrenti Berijan määräyksillä kuin Saksan alueellakin. Oder–Neissen itäpuolelta NKVD vangitsi sodan aikana saksalaisen miesväestön lähes kokonaisuudessaan ”hitleriläisinä”. Ainoastaan harva heistä oli todellisuudessa natsipuolueen jäsen. Muutama viikko Saksan antautumisen jälkeen linjan itäpuolella olevat leirit ja vankilat siirrettiin Neuvostoliiton hallitsemalle Saksan miehitysvyöhykkeelle. Näissä leireissä olevat vangit siirrettiin myös Saksaan, lukuun ottamatta niitä jotka oli määrätty pakkotyöhön Neuvostoliittoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lager Mühlberg 1939–1948 Lager-muehlberg.org.
Germans Find Mass Graves at an Ex-Soviet Camp The New York Times.
Survivors, academics recall dark episode in Germany's postwar history Deutsche Welle.
Luettelo pikkuplaneetoista: 313001–314000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
313001:stä ja päättyen 314000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 312001–313000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
312001:stä ja päättyen 313000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
HMS Norrköping (1940)

| HMS Norrköping |
| --- | --- |
 HMS Norrköping

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Eriksbergs Mekaniska Verkstads AB
Kölinlasku:  1939
Laskettu vesille:  5. syyskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  9. huhtikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu palveluksesta 1. helmikuuta 1965 uponnut maalilaivana 26. toukokuuta 1977
Tekniset tiedot
Uppouma:  1040 t (kuiva) 1200 t (kuormattu)
Pituus:  92,7 m (vesiraja) 94,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  32000 shp
Nopeus:  39 solmua
Miehistöä:  130
Aseistus
Aseistus:  3 x 120 mm/L46 Bofors M/24C -tykkiä 6 x 25 mm M/32 -ilmatorjuntatykkiä 2 x 8 mm/L76 M/36 -ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm M/30 -torpedoputkea 2 x M/24-syvyyspomminheitintä 2 x M/24-syvyyspommikiskoa 40-46 x miinaa
HMS Norrköping (runkonumero J10) oli Ruotsin laivaston Göteborg-luokan hävittäjä. Alus valmistettiin Eriksbergs Mekaniska Verkstads AB:lla ja se valmistui 9. huhtikuuta 1941.
Palvelus

Alus osallistui toisen maailmansodan puolueettomuusvalvontaan Ruotsin aluevesillä. Se muutettiin sukellusveneentorjuntafregatiksi. Se tuhoutui maalilaivana 1962.
Normandie (D651)

| Normandie |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  2014
Laskettu vesille:  1. helmikuuta 2018
Palveluskäyttöön:  3. kesäkuuta 2020
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 000 t
Pituus:  142 m
Leveys:  20 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  34 000 kW
Nopeus:  27+ solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x Otobreda 76 mm 2 x 20 mm modèle F2 Exocet MM40 1 x MBDA Aster SCALP Naval MU90 1 x helikopteri
Normandie (runkonumero D651) on Ranskan laivaston 3. kesäkuuta 2020 palvelukseen otettu Aquitaine-luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin vuonna 2014. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 2018 ja otettiin palvelukseen 3. kesäkuuta 2020.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Mauri Noroma

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | joukkuekilpailu |  |
Voimisteluesitys Töölön pallokentällä, Helsingissä 29.6.1932. Voimistelija Mauri Noroma nojapuilla.
finna.fi
Mauri Kalervo Noroma (synt. Nyberg, 31. tammikuuta 1908 Viipuri – 20. joulukuuta 1939 Muolaa) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Noroma kaatui talvisodassa Muolaan Punnusjoella, Karjalankannaksella. Sotilasarvoltaan Noroma oli alikersantti.
Uransa Nyberg aloitti Viipurin Kelkkalan Kisailijoissa ja 1935 alkaen Karhulan Katajaisissa. Mauri Nyberg/Noroma voimisteli kolmissa olympiakisoissa. Amsterdamissa 1928 Suomi oli joukkuekilpailussa viides ja Nyberg moniottelussa kuudes. Yksittäisistä telineistä renkailla hän oli viides, nojapuilla seitsemäs, hevosella seitsemäs, rekillä 16:s ja hypyissä 26:s.
Seuraavissa olympialaisissa 1932 ja 1936 Suomi sai joukkuepronssia. Alkuvuonna 1932 nimensä suomalaistanut Noroma sijoittui moniottelussa Los Angelesissa yhdeksänneksi ja Berliinissä 16:nneksi. Telikohtaisesti vuonna 1932 hän oli nojapuilla neljäs, hevosella yhdeksäs, renkailla 14:s ja permannolla 17:s. Berliinissä sijoitukset olivat heikommat eli rekillä 15:s, renkailla 17:s, hevosella 21:s, hypyissä 31:s ja permannolla 41:s.
Vuoden 1934 MM-kilpailuissa Budapestissä Noroma jäi moniottelussa sijalle 35. Joukkuekilpailussa Suomi sijoittui kuudenneksi. SM-kultaa Noroma saavutti moniottelussa 1929 ja 1935, rekillä, nojapuilla ja renkailla 1929 sekä renkailla uudelleen 1933.
Berliinin vuoden 1936 kisojen jälkeen Noroma jätti voimistelun vähemmälle, mutta Helsingin saadessa kesällä 1938 vuoden 1940 kisat hän aloitti harjoittelun uudelleen ja tosissaan. Elokuun 1939 katsastuskilpailut nostivat Noroman olympiavalmennettavien joukkoon.
Talvisodassa Noroma taisteli Kymenlaakson miesten mukana Muolaassa. Joulukuun 20. päivänä Noroman joukkue pääsi monen päivän taistelujen jälkeen lepovuoroon muutaman kilometrin rintaman taakse. Miehet olivat saunassa peseytymässä, kun ilmahyökkäys yllätti ja sauna sai täysosuman. Noroma menetti monen muun tavoin henkensä.
Olympiasaavutuksia

Olympiapronssia Los Angelesissa 1932 (voimistelun joukkuekilpailu)
Olympiapronssia Berliinissä 1936 (voimistelun joukkuekilpailu)
Moniottelun kuudes Amsterdamin olympialaisissa 1928, renkaiden viides, hevosella ja nojapuilla seitsemäs, Los Angelesissa 1932 nojapuiden neljäs
Aiheesta muualla

Leike: Suomen voimistelijat Los Angelesin kisoissa
Jonna Norppa-Rahkola

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. helmikuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Junioriseurat
–1989: FC Kontu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990–1993 | FC Kontu | – | (35) |
| 1994 | Turun Pyrkivä | – | (11) |
| 1995 | FC Kontu | – | (–) |
| 1996 | PuiU | – | (7) |
| 2002 | Atlantis Ladies | – | (–) |
| 2003 | FC Espoo | – | (–) |
Maajoukkue
| 1990–1995 |  Suomi | 17 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jonna Norppa-Rahkola (s. 1. helmikuuta 1975 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija, joka edusti Suomea maajoukkuetasolla molemmissa lajeissa.
Jalkapallo

Norppa-Rahkola aloitti jalkapallon helsinkiläisessä FC Kontussa seitsemänvuotiaana ja pelasi ensimmäiset ottelunsa edustusjoukkueessa vuonna 1990. SM-sarjassa hän edusti myös Turun Pyrkivää, Puistolan Urheilijoita, Atlantista sekä FC Espoota. Suomen mestaruuden Norppa-Rahkola voitti vuonna 1993 ja Suomen Cupin vuosina 1994, 1995 ja 1996.
Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa Norppa-Rahkola esiintyi ensimmäisen kerran heinäkuussa 1991 Kokemäellä Kiinaa vastaan pelatussa ottelussa. Hän pelasi vuosina 1990–1995 yhteensä 17 A-maaottelua ja teki ainoan maalinsa vuonna 1994 Vantaalla EM-karsintaottelussa Tšekkiä vastaan.
Norppa-Rahkola on myöhemmin toiminut muun muassa FC Hongan B-tyttöjen valmentajana.
Jääkiekko

Jääkiekossa Norppa-Rahkola edusti SM-sarjassa Keravan Shakersia 1993–1996 ja Espoon Bluesia 1998–2000. Hän voitti kolme Suomen mestaruutta vuosina 1994–1996 ja pelasi SM-sarjassa yhteensä 138 ottelua tehopistein 75+62=137. Hyökkääjänä pelannut Norppa-Rahkola edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta 26 kertaa vuosina 1995–1999 tehopistein 5+2=7. Hän oli mukana myös vuoden 1996 EM-pronssijoukkueessa.
Norfolkin taistelu

Norfolkin taistelu oli Persianlahden sodan aikana 26.–27. helmikuuta 1991 käyty taistelu länteen kohti Kuwaitia edenneen amerikkalaisen VII armeijakunnan ja nimen Objective Norfolkin saaneen alueen irakilaisten puolustajien välillä. Taistelu päättyi irakilaisten häviöön ja raskaisiin tappioihin.
Tausta

Norfolkin taistelu sai nimensä Objective Norfolkin mukaan, joka viittasi alueeseen, jonka valloituksen oli saanut tehtäväkseen amerikkalaiseen kenraaliluutnantti Frederick M. Franksin johtamaan VII armeijakuntaan kuulunut kenraalimajuri Thomas G. Rhamen komentama 1. jalkaväkidivisioona. Norfolk oli yksi kolmesta VII armeijakunnan Irakin tasavaltalaiskaartin Tawakalna-divisioonaa vastaan käymästä taistelusta. Kaksi muuta olivat 73 Easting ja Objective Dorset. Objective Norfolk kattoi alueen, jolla sijaitsi Irakin armeijan huoltokeskuksia Irakin ja Saudi-Arabian välisen öljyputken (IPSA) varrella kulkevasta tiestä haarautuvien teiden varrella Irakin Kuwaitin vastaisesta rajasta länteen. Alue oli Tawakalna-divisioonan eteläistä puolustuslinjaa ja Irakilla oli alueella myös 18. mekanisoitu prikaati, 37. panssariprikaati ja 12. panssaridivisioona. Puolustavien joukkojen tehtävänä oli pysäyttää kohti itää etenevät koalition joukot ja mahdollistaa näin Kuwaitissa olleiden irakilaisjoukkojen vetäytyminen.
Taistelu

1. jalkaväkidivisioona eteni kohti puolustavia irakilaisia illalla 26. helmikuuta. Amerikkalaisten etenemistä edelsi AH-64 Apache -taisteluhelikoptereilla tehdyt hyökkäykset, jotka estivät puolustajia vastaamasta tehokkaasti amerikkalaisten etenemiseen. Kello 22.30 eversti Lon E. Maggartin johtama 1. prikaati hyökkäsi Irakin 18. mekanisoidun prikaatin asemia vastaan. Yötä valaisivat palavat irakilaiset ajoneuvot, joiden loimussa irakilaisten onnistui havaita jam tuhota kaksi amerikkalaisten M3 Bradley -tiedusteluvaunua. Tiedustelijat vedettiin takaisin ja niiden tilalle lähetettiin panssarivaunut.
Samaan aikaan eversti David Weismanin johtama 3. prikaati kohtasi T-55-vaunuilla varustetun irakilaisen panssaripataljoonan. Monet irakilaiset vaunumiehistöt olivat poistuneet vaunuistaan lähimaastoon ilmaiskujen takia, jotka olivat tuhonneet monet irakilaisten ajoneuvot. Tajuttuaan amerikkalaisten saapuneen alueelle monet yrittivät silti tulittaa hyökkääjiä. Amerikkalaisista puolustusasemat näyttivät tyystin tuhotuilta, mutta niiden joukossa oli muutamia vielä ehjiä irakilaisia ajoneuvoja. Amerikkalaiset M1 Abrams -panssarivaunut ajoivat puolustusasemien läpi ja niitä seurasivat Bradley-vaunut. Palavat irakilaisvaunut valaisivat jälleen amerikkalaiset ja muutamat puolustajat alkoivat tulittaa vaunuja eri suunnilta. Yksi Bradley otti osuman ja kolme amerikkalaista haavoittui. Bradleyt ottivat osumia myös irakilaisten panssarintorjuntaohjuksista.
Etujoukkojen perässä saapuva amerikkalainen panssarikomppania havaitsi tulituksen ja ne tuhosivat kolme T-55-vaunua. Amerikkalaisten lämpökameroissa heidän omien joukkojensa Bradley-vaunut muistuttivat erehdyttävästi vihollisen T-55-vaunuja ja uupuneet ja nuoret panssarivaunumiehistöt avasivat tulen omiaan vastaan. Ennen tilanteen selvenemistä amerikkalaiset olivat kerenneet tuhota viisi omaa panssarivaunuaan ja neljä Bradley-vaunua. Kuusi amerikkalaissotilasta oli kaatunut ja 30 haavoittunut.
Kello 00.30 Objective Norfolkin läpi kulki yhdeksän amerikkalaista pataljoonaa ja nyt amerikkalaiset havaitsivat irakilaiset lämpökameroillaan tulematta itse havaituiksi. Puolustajat tuhottiin ilman, että näillä oli mahdollisuutta vastata tuleen. 1. jalkaväkidivisioonan sektorin pohjoisosassa kohdattiin irakilaisten T-55 ja T-72-panssarivaunuja. Amerikkalaiset vetäytyivät ensimmäisten laukaustenvaihtojen jälkeen ja jatkoivat hyökkäystään kello 06.15 tuhoten irakilaisten bunkkereja, panssariajoneuvoja ja tykistöä.
Seuraukset

Objective Norfolk oli vallattu aamuun 27. helmikuuta mennessä. Irakilaiset olivat menettäneet arviolta 5 000 sotilasta kaatuneina ja kahden prikaatin panssarikalusto oli tuhoutunut. Amerikkalaiset menettivät 6 miestä kaatuneina ja alle 70 haavoittuneina. Taistelun jälkeen 1. jalkaväkidivisioonan oli mahdollista edetä edelleen kohti Kuwaitin pohjoisosia.
Objective Norfolkissa palavia irakilaisia panssarivaunuja.
Hylätty irakilainen T-72 26. helmikuuta.
Notitia dignitatum

| Notitia dignitatum |
| --- | --- |
 Sivu teoksen käsikirjoituksesta vuodelta 1436.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  latina
Genre:  virkamiesluettelo
Julkaistu:  400-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Notitia dignitatum (lat. Notitia dignitatum et administrationum omnium tam civilium quam militarium in partibus Orientis et Occidentis) on roomalainen 400-luvun alussa laadittu teos, jossa kerrotaan Rooman valtakunnan hallinnollisesta organisaatiosta ja luetellaan kaikki Länsi- ja Itä-Rooman virkamiehet, näiden asema, tehtävä ja toiminta-alueiden raja. Teoksesta on säilynyt useita 1400- ja 1500-luvulla tehtyjä käsikirjoituskopioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Notitia dignitatum Wikimedia Commonsissa