stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teletapit
Uudenlainen televisiosarja

Teletapit oli ensimmäinen televisiosarja, joka oli varta vasten tehty aivan pienille lapsille. Sarja esitettiin aluksi vuosina 1997–2005. Tuotetuissa 365 jaksossa juoni on äärimmäisen yksinkertaistettu, ja pääpaino on kuvien ja äänten tarjoamilla virikkeillä.
Suomessa sarjaa esitettiin Yle TV1:ssä lauantaiaamuisin Veturi-ohjelmassa vuosina 1998–2000, Yle TV2:ssa vuonna 2001 ja Lasten aamussa vuosina 2002–2004 (TV1:ssä sarja nähtiin viimeisen kerran Veturissa 30. joulukuuta 2000) ja TV2:ssa ensimmäisen kerran 7. tammikuuta 2001) ja MTV Juniorilla vuosina 2011–2015, ja se oli uudelleen jälkiäänitetty, jonka dubbasi Dubberman. Sarjaa esitettiin ensimmäisen kerran Suomessa YLE TV1:llä Veturi-ohjelmassa 5. syyskuuta 1998. YLE TV2:lla sarja esitettiin viimeisen kerran Lasten aamussa 23. elokuuta 2004 alkuperäisellä Yleisradion jälkiäänityksellä. Ohjelman uusi versio esitettiin Fox-kanavalla vuonna 2017 lauantai- ja sunnuntaiaamuisin, ja samat jaksot esitettiin uusintana, MTV3-kanavalla maanantaisin ja tiistaisin.
Teletappien on tarkoitus opettaa lapsia hauskoilla leikeillä. Teletapeista tuli suuri kaupallinen menestys. Kohderyhmä otti teletapit hyvin vastaan, ja monia vanhempiakin katsojia viehätti teletappien surrealistinen maailma.[lähde? ] Teletapit saivatkin jonkinasteista kulttimainetta monien ihmisryhmien, varsinkin monien nuorten keskuudessa.[lähde? ] Lisäksi suomalainen huumoriryhmä Alivaltiosihteeri teki sekä radioon että televisioon teletapeista mukaelman Keletapit. Radiosketsi on mukana myös kirjassa Se virallinen tarina (1999) ja levyllä Virallinen levy (2003). Televisioversio kuvattiin Yltä ja alta -maataideteoksessa.
Teletapit

Tiivi-Taavi (engl. Tinky-Winky, suomalainen ääni Jarmo Koski), violetti ja matalalla äänellä puhuva, suosikkiesine käsilaukku.
Hipsu (engl. Dipsy, suomalainen ääni Ari-Matti Hedman), vihreä, suosikkiesine hattu.
Laa-Laa (engl. Laa-Laa, suomalainen ääni Karoliina Kudjoi), keltainen, suosikkiesine pallo.
Pai (engl. Po, suomalainen ääni Outi Alanen), punainen ja joukon kiltein ja pienin, suosikkiesine potkulauta.
Teletappien maailma

Teletappien maa koostuu aurinkoisista vihreistä kukkuloista. Kukkuloilla kasvaa kukkia ja loikkii oikeita kaneja. Teletapit asuvat futuristisen näköisessä talossa, jossa heillä on apunaan robottipölynimuri Nuu-Nuu (engl. Noo-Noo), joka saattaa imuroida tavaroita mutta sylkee ne pian ulos. Väriltään sinisellä Nuu-Nuulla on letkumainen suu, jolla se imuroi, kääntyvät silmät ja takana suuri, pinkki valo. Talossa olevat koneet valmistavat teletapeille ruoaksi tappileipää ja tappivanukasta.
Ulkona on korkean tangon päässä suuri potkuri, joka silloin tällöin alkaa pyöriä ja antaa taianomaisen viestin siitä, että jotain on tapahtumassa. Mäkien lomassa on kaiuttimin varustettuja putkia, jotka nousevat ajoittain kertomaan viestejä teletapeille ja jaksojen lopussa käskemään nämä nukkumaan. Teletappien vatsassa on televisioruudut, joista näkyy joskus oikeiden lasten leikkimistä. Kyseinen lapsivideo katsotaan useimmiten kahteen kertaan. Ensimmäisen katsomiskerran jälkeen teletapit vaativat: "Uudestaan!" Muutamassa jaksossa lapsivideo näytettiin vain kerran. Tällöin video oli usein tavallista pidempikestoisempi.
Teletappimaan auringolla on vauvan kasvot. Auringon kasvot tarkkailevat tapahtumia ja nauravat usein iloisesti. Aina jakson alussa vauva-aurinko nousee ja lopussa laskee.
Teletappien maailma > Kulissien takana

Teletappien kuvauspaikka sijaitsi Englannissa Warwickshiren maaseudulla, Sweet Knowle -maatilan lähistöllä. Teletappeja filmattiin siellä vuosina 1995–2000. Sen kukkulamaastoon sisäkuvauksia varten oli rakennettu Teletappien kotikumpu. Alue oli melko pieni, mutta siitä tehtiin digitaalisesti uskottavan näköinen. Ohikulkijoille kuvauspaikalta ei näkynyt paljoa, sillä Teletappien talo on rakennettu sitä varten kaivettuun monttuun.
Syksyllä 2000 ohjelman kuvaukset päättyivät, ja kaikki lavasteet vietiin pois. Teletappimaasta jäi jäljelle ruohoinen tontti, jossa oli teletappien koti, josta oli tullut hylätty ruohokumpu. Korkean tangon päässä ollut potkuri oli myös jonkin aikaa vielä paikallaan, kyljelleen makaamaan laskettuna. Alue pyrittiin pitämään salassa, mutta monet sarjan fanit tunkeutuivat kuvauspaikalle, häiriten suuresti läheisen maatilan toimintaa. Maatilan omistaja, joka omisti myös Teletappimaan tontin, kyllästyi tähän ja täytti kuopan, jossa talo oli, vedellä. Teletappimaasta ei näin jäänyt mitään jäljelle. Nykyisin paikalla on edelleen lampi, eikä alueella ole minkäänlaista toimintaa. Kuvauspaikka on tullut ihmisten tietoon Google Earth -satelliittikuvien avulla, joista näkyy, että Teletappimaa oli olemassa vuonna 1999 mutta ei enää vuonna 2005. Teletappimaa muutettiin lammeksi tiettävästi vuonna 2002.
Keskustelua

Teletapit sai osakseen voimakasta kritiikkiä. Yhdysvaltalainen pastori Jerry Falwell julisti Tiivi-Taavin olevan ”homoseksuaalinen roolimalli”. Suomessa Sulo Aittoniemi teki vuonna 1998 eduskunnassa kirjallisen kysymyksen Teletapeista, jonka hän pelkäsi aiheuttavan pienille lapsille mielenterveydellisiä ongelmia.
»Miten Hallitus suhtautuu Yleisradion suunnitelmiin hankkia ja valmistaa myös Suomen television lastenohjelmia varten 1–2-vuotiaille katsojille kansainvälisen mallin mukaisesti kauhuskenaarioita aiheuttavia, todellisuuden ulkopuolisia utopistisia kuu-ukkoja, jotka ovat omiaan rikkomaan pienen lapsen yhteyden todellisuuteen ja aiheuttamaan mielenterveydellisiä ongelmia?» 
(Sulo Aittoniemen kirjallisesta kysymyksestä vuodelta 1998)
Vuoden 2007 toukokuussa Tiivi-Taavin seksuaalinen suuntautuminen nousi jälleen esille, kun Puolan konservatiivihallituksen nimittämä lapsiasianvaltuutettu sai tehtäväkseen tutkia, onko Tiivi-Taavin hahmossa kyse homoseksuaalisuutta edistävästä propagandasta. Laa-Laata näytellyt Nikky Smedley kiisti väitteet vuonna 2012: hänen mielestään teletappeja tuskin voi pitää ”seksuaalisina olentoina”.
Äänirooleissa

| Hahmot | Alkuperäiskielen ääninäyttelijät (alkuperäinen versio) | Alkuperäiskielen ääninäyttelijät (uudelleenlämmitetty versio) | Yleisradion suomenkieliset dubbaukset | Uptempon suomenkieliset dubbaukset (2011) | BTI:n suomenkieliset dubbaukset (2015) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tiivi-Taavi | Dave Thompson | Jeremiah Krage | Jarmo Koski | Juhani Rajalin | Juhani Rajalin |
| Hipsu | John Simmit | Nick Kellington | Ari-Matti Hedman | Tommi Haapaniemi | Tommi Haapaniemi |
| Laa-Laa | Nikky Smedley | Rebecca Hyland | Karoliina Kudjoi | Katja Aakkula | Katja Aakkula |
| Pai | Pui Fan Lee | Rachelle Beinart | Outi Alanen | Mirjami Heikkinen | Heljä Heikkinen |
| Kertoja |  |  | Ilkka Merivaara Inkeri Kivimäki Hanne Juntunen Ossi Juntunen Susanna Derefalk Pauli Virta | Jarmo Koski | Markus Bäckman |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen Teletapit-kotisivu (englanniksi)
Teletubbies (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Teletapit (vasemmalta oikealle): Hipsu, Laa-Laa, Pai ja Tiivi-Taavi.
Hugo Lilius

| Frans Hugo Lilius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1860 Tyrvää
Kuollut: 29. joulukuuta 1936 (76 vuotta) Helsinki
Ammatti:  lakimies senaattori hovioikeuden presidentti kansanedustaja
Vanhemmat:  Carl Efraim Lilius Mathilda Helena von Knorring.
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Karin Maria Munck af Fulkila Hilma Eva Augusta Björkstén
Lapset:  Rolf Hugo Lilius Olavi Linnus
Frans Hugo Lilius (10. huhtikuuta 1860 Tyrvää – 29. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi senaattorina vuosina 1905–1908 ja Turun hovioikeuden presidenttinä sekä Nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana. Lilius toimi myös eduskunnan oikeusasiamiehenä ja oli säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn puhemies.
Henkilöhistoria

Liliuksen vanhemmat olivat rovasti Karl Efraim Lilius ja tämän toinen vaimo Mathilda Helena von Knorring. Lilius oli kahdesti avioliitossa, ensin Karin Maria Munck af Fulkilan (s. 1863) ja sitten Hilma Eva Augusta Björksténin kanssa. Metsänhoitaja, liikemies Karl Henning Lilius (s. 1887) oli Liliuksen poika ensimmäisestä avioliitosta. Hänen veljellään toimitusjohtaja (IX) Rolf Hugo Liliuksella (s. 1895) oli ensimmäisestä avioliitostaan Edith Susanna Tossavaisen kanssa poika Kaj Rainer Lilius (s. 1933), joka on ollut Teknillisen korkeakoulun materiaalin valmistustekniikan professori. Toisesta avioliitosta syntynyt poika Olavi (1914–2000) otti sukunimen Linnus ja toimi muun muassa kääntäjänä, kirjailijana ja elokuvakäsikirjoittajana.
Ammattiura

Lilius pääsi ylioppilaaksi 1878, suoritti oikeustutkinnon 1882 ja sai varatuomarin arvon 1884. Lilius oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1889–1891, ylimääräisenä viskaalina 1891–1892 ja notaarina 1892–1897. Hän oli Halikon tuomiokunnan tuomarina 1897–1899, Turun hovioikeuden asessorina 1899–1902 sekä Heinolan tuomiokunnan tuomarina 1902-1905. Lilius toimi senaatin lainvalmistelukunnan jäsenenä 1901–1905 sekä senaatin talousosaston jäsenenä ja siviilitoimituskunnan päällikkönä 1905–1908 Mechelinin senaatissa. Vuosina 1908–1917 Lilius toimi asianajajana. Suomen itsenäistyttyä hän oli liikepankin pääjohtajana 1917–1922, eduskunnan oikeusasiamiehenä 1923–1925 sekä 1930–1931 ja Turun hovioikeuden presidenttinä 1925–1930.
Toiminta poliitikkona

Lilius oli valtiopäivillä porvarissäädyssä Helsingin edustaja 1904–1905, jolloin hänet valittiin säädyn puhemieheksi.  Hän oli nuorsuomalaisten kansanedustajana 1910–1911 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Lilius oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1912–1914 ja 1916–1917.
Aiheesta muualla

Kautto, Timo: / Lilius, Hugo (1860–1936). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Pieni tietosanakirja.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Alfred Aleksi Käpy | Turun hovioikeuden presidentti 1925–1930 | Seuraaja: Albert Alexander von Hellens |
Teuvo Metsäpelto

Teuvo Armas Metsäpelto (s. 16. elokuuta 1949 Jaala) on juristi, joka on toiminut Suomen valtion työmarkkinajohtajana.
Metsäpelto syntyi maanviljelijöiden Niilo Metsäpelto ja Vilma o.s. Kuhanen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi 1968 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1970 ja lisensiaatiksi 1988 Helsingin yliopistosta. Metsäpelto toimi Liikevaihtovero-oikeuden sihteerinä 1971–1973, valtiovarainministeriössä julkishenkilöstön oikeusasemakomitean jäsenenä 1973–1977, nuorempana ja vanhempana hallitussihteerinä ja neuvottelevana virkamiehenä 1977–1987, hallitusneuvoksena 1987–1989 sekä vt. apulaisosastopäällikkönä 1989–1994. Osastopäällikkö ja valtion työmarkkinajohtaja hänestä tuli vuonna 1994.  Metsäpelto jäi tehtävästä eläkkeelle kesällä 2013, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Juha Sarkio.
Valtion työmarkkinajohtaja on arvonimi, joka kuuluu Suomen valtion työnantajatoiminnasta vastaavan valtiovarainministeriön henkilöstö- ja hallintopolitiikkaosaston päällikölle.
Tatra K1

| Tatra K1> Perustiedot |
| --- | --- |
Tyyppi:  nivelraitiovaunu
Valmistaja:  ČKD Tatra
Lukumäärä:  2
Valmistusvuodet:  1964-1965
Liikenteessä:  1964-1968
Hylätty:  1968
Istumapaikkoja:  157 (seisomapaikat mukaan lukien)
Tekniset tiedot
Pituus:  20 400 mm
Leveys:  2 500 mm
Korkeus:  3 050 mm
Raideleveys:  1 435 mm
Telit:  3 kpl
Moottori:  4×TE 022
Moottorin teho:  4×40 kW
Vetovoima:  600 V tasavirta
Tatra K1 oli ČKD Tatran vuosina 1964 ja 1965 valmistama kokeellinen nivelraitiovaunu.
Historia

Tatran aiemmissa raitiovaunuissa oli keskitytty yksittäisen vaunun suurimman mahdollisen kuljetuskyvyn saavuttamiseen, ja Tatra pyrki ratkaisemaan ongelman kehittämällä ensimmäisen nivelraitiovaunun, K1:n. Se perustui suurelta osin aiemmin julkaistuun T3:een, mutta joitakin sähkölaitteita muunnettiin K1:tä varten. Lyhyen Prahassa suoritetun koejakson jälkeen kulkuneuvon koekappaleet tulivat liikenteeseen Ostravassa, jossa ne pysyivät ajossa kolme vuotta vuoteen 1968 asti, jolloin ne palautettiin valmistajalle. Koeajoissa paljastui ongelmia K1:n sähkölaitteiden kanssa, ja näiden ongelmien vuoksi koekappaleet olivat tyypin ainoat vaunut, jotka valmistettiin.
Tuotanto

| Maa | Kaupunki | Tyyppi | Toimitusvuodet | Määrä | Kalustonumerot |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tšekkoslovakia | Ostrava | K1 | 1965 | 2 | 800, 801 |  |  |
| Kaikki yhteensä: | Kaikki yhteensä: | Kaikki yhteensä: | Kaikki yhteensä: | 2 |  |  |  |
Huomaa: Tässä luettelossa on vaunujen ensimmäiset omistajat. Kalustoa on voitu jälleenmyydä luettelon ulkopuolisiin kaupunkeihin.
Käännös suomeksi
Teuvo Nurmi

Teuvo Nurmi (19. elokuuta 1937 Oulainen – 19. elokuuta 2016 Kuusankoski) oli suomalainen päätoimittaja ja nimimerkkiä Teutori käyttänyt pakinoitsija.
Nurmi aloitti toimittajan uransa Kokkola- ja Kalajokilaakso-lehdissä. Hän oli sitten muun muassa Pohjolan Sanomien aluetoimittajana Kemissä ja Rovaniemellä sekä Etelä-Suomen Sanomien Heinolan aluetoimittajana. Nurmi oli vuodesta 1969 alkaen Kuusankosken Sanomien päätoimittajana 14 vuoden ajan ja sen jälkeen Etelä-Suomen Sanomien Itä-Hämeen aluetoimittajana Hartolassa. Somero-lehden päätoimittajana Nurmi oli vuosina 1983–1999.
Syndicate

| Syndicate |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Bullfrog Productions
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Electronic Arts ja GOG.com
Tuottaja:  Peter Molyneux (Bullfrog) Kevin Buckner (EA)
Suunnittelija:  Sean Cooper
Taiteilija:  Chris Hill Paul McLaughlin
Säveltäjä:  Russell Shaw
Pelisarja:  Syndicate
Julkaistu:  1993
Lajityyppi:  taktinen ammuntapeli, reaaliaikainen strategia
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  
Alusta:  3DO, Atari Jaguar, Acorn Archimedes, Amiga, Amiga CD32, MS-DOS, Mac OS, SNES, Sega Mega Drive
Jakelumuoto:  CD, levyke, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Syndicate on Bullfrog Productionsin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema taktinen ammuntapeli. Peli kehitettiin Peter Molyneux’n johdolla MS-DOS:lle ja Amigalle vuonna 1993, ja kahtena seuraavana vuonna tehtiin pelin menestyksen myötä käännöksiä muille laitteille. Syndicate on samannimisen pelisarjan ensimmäinen peli. Pelille julkaistiin myös American Revolt -lisälevy.
Peli on Wiredin mukaan yksi kymmenestä merkittävimmistä peleistä Amigalla.
Pelaaminen

Pelin ulkoasu on kytköksissä kyberpunk-teemaiseen maailmaan, joka ottaa laajalti vaikutteita Akira- ja Blade Runner -elokuvista. Maailmaa pyörittävät suuret monikansalliset yhtiöt, syndikaatit. Pelaaja asetetaan pienen monikansallisen yhtiön johtajaksi lopullisena tavoitteena maailmanherruus.
Pelimekaniikka muodostuu neljän kyborgiagentin (tai muokkaamattomien ihmisten) muodostaman ryhmän ohjaamisesta, tavoitteena läpäistä pelin sanelemat tehtävät. Yleensä tehtävien teemat pyörivät kilpailevien ryhmittymien toiminnan vahingoittamisen ympärillä.
Pelaaja joutuu myös keräämään varoja rahoittaakseen aseistukseen ja kyborgi-implanttien kehitystyön, pelissä tämä tapahtuu verottamalla hallitsemiaan alueita. Toisin kuin muutamat aikansa pelit, jotka rankaisevat viattomien siviilien vahingoittamisesta tai palkitsevat väkivaltaisista teoista, Syndicate jättää vain moraalisen vastuun pelaajan itsensä harteille.
Kehitys

Pelin kehitys Bullfrogilla alkoi kokeellisena tekoälyn lisäämisenä pelihahmoihin. Myöhemmin strategiapuolta vähennettiin.
Vastaanotto

CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanan 94% arvostelussaan.
Seuraajat

Pelille julkaistiin jatko-osa Syndicate Wars vuonna 1996. Helmikuussa 2012 Syndicatesta julkaistiin uusi versio.
Aiheesta muualla

Syndicate MobyGamesissa (englanniksi)
Syndicate Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Teuvo Mankonen

Teuvo Kalervo Mankonen (1931 – 2. joulukuuta 2017) oli suomalainen nyrkkeilijä ja kunnanvaltuutettu.
Mankonen voitti SM-kultaa 71-kiloisten sarjassa vuonna 1951 ja 75-kiloisissa vuosina 1953, 1961 ja 1962 sekä SM-hopeaa 71-kiloisissa 1951 ja 75-kiloisissa 1954. Maajoukkueessa Mankonen nyrkkeili 1950- ja 1960-luvulla yhteensä 11 kertaa. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi myös nyrkkeilyvalmentajana. Hän valmensi muun muassa Eva Wahlströmiä.
Mankonen toimi Loviisan kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1988 ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 1998–2004. Hän edusti SDP:tä. Vuonna 2012 hän sai Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansiomitalin kultaisin ristein.
The La’s

The La’s oli vuonna 1986 Liverpoolissa perustettu brittiläinen indie pop -yhtye. Sen perustajajäsenet olivat solisti-kitaristi-laulunkirjoittaja Lee Mavers, basisti John Power, kitaristi Paul Hemmings ja rumpali John Timson. The La’sin tunnetuin hitti on ”There She Goes” vuodelta 1991. Yhtyeen ainoa studioalbumi, The La’s, julkaistiin vuonna 1990.
Taantumus (albumi)

| Taantumus Circle |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999–2000
 Julkaistu: toukokuu 2001
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Taidemietaa ja A. Hevipötkö
 Tyylilaji: krautrock, post rock, progressiivinen rock
 Kesto: 61.49
 Levy-yhtiö: Bad Vugum
Muut kannet
   Vuosien 2009 ja 2011 uudelleenjulkaisujen kansi.
Circlen muut julkaisut
| Prospekt 2000 | Taantumus 2001 | Raunio 2002 |
Taantumus on vuonna 2001 ilmestynyt Circlen kahdeksas studioalbumi. Levyllä ovat toista kertaa mukana kosketinsoittaja-laulaja Mika Rättö sekä rumpali Tomi Leppänen, jotka myöhemmin liittyivät yhtyeeseen vakituisiksi jäseniksi. Muina vierailijoina levyllä on muun muassa näyttelijä Markku Peltola. Albumia on pidetty vuotta aikaisemmin ilmestyneen Prospektin ohella Circlen parhaimpiin kuuluvana, kriitikoiden ylistämä levy sai esimerkiksi Soundi-lehden arvostelussa täydet viisi tähteä.
Ektro Records julkaisi albumin uudelleen vuonna 2009 CD-muodossa ja Svart Records puolestaan tuplavinyylinä 2011. Molemmissa on mukana myös bonuskappaleita, joista Poltto on äänitetty livenä Turun Säätämöllä 8. marraskuuta 2001.
Muusikot

Teemu Elo – kitara
Jyrki Laiho – kitara
Jussi Lehtisalo – basso
Janne Peltomäki – rummut
Teemu Niemelä – kosketinsoittimet
Olli Joukio – (14)
Pirkko Kontkanen – viulu (2, 4)
Tomi Leppänen – rummut (13)
Markku Peltola – huuliharppu (9)
Aki Peltonen – kitara (1)
Mika Rintala – efektit (2, 6)
Mika Rättö – kosketinsoittimet, laulu (3, 10, 12, 13, 14)
Tapani Varis – huilu (3)
Heidi Viljanen– laulu (5)
Kappaleet

Kultaa – 4.27
Kekkone – 5.31
Valtaisa hahmo – 4.44
Traktors – 7.47
Suopea – 4.33
Rautasilta – 6.42
Lyhytaallosta – 4.28
Ranta – 0.35
Morn – 5.32
Siivet – 3.34
Taantumus – 6.14
Pelqton – 7.37
Veitsi – 9.24 (vuoden 2009 uudelleenjulkaisulla ja 2011 vinyyliversiolla)
Poltto – 12.28 (vuoden 2011 vinyyliversiolla)
Suitset

Nivelsuitset englantilaisella turpahihnalla
Kankisuitset
Eurooppalaistyyppinen hackamore, joka on yksi kuolaimettomista suitsityypeistä
Kuolaimettomat suitset
Suitsilla tarkoitetaan hevosen ohjaamiseen käytettävää varustetta, jotka kiinnitetään hevosen pään ympärille. Suitset koostuvat eri nahkahihnojen muodostamista päitsistä, päitsiin kiinnitettävästä kuolaimesta sekä kuolaimeen kiinnitettävistä ohjista. Suitsien tarkoitus on pitkälti pitää paikallaan varsinainen ohjausväline eli hevosen suuhun asetettava kuolain, johon ratsastaja on yhteydessä ohjien välityksellä. Lähinnä ohjien pituuden perusteella suitset voidaan jakaa karkeasti ajo- ja ratsastussuitsiin. Tämän lisäksi esimerkiksi hevosnäyttelyitä varten on omia erityissuitsia. Parhaat suitset valmistetaan pehmeästä nahasta, mutta myös synteettisistä materiaaleista tehtyjä suitsia on.
Eurooppalaistyyppiset suitset jaetaan kuolaimen perustyypin mukaan lähinnä nivel- ja kankisuitsiin. Lännenratsastuksessa käytetään yleisesti lännensuitsia, joissa hihnoja voi olla huomattavasti vähemmän. Lisäksi on erityyppisiä kuolaimettomia suitsia, joiden vaikutus perustuu hevosen kuonoon tai niskaan ohjien avulla kohdistettavaan paineeseen. Tietty kovitettuun kuonohihnaan ja vipuvarsiin perustuva kuolaimeton suitsityyppi tunnetaan nimellä hackamore. Hackamore tarkoittaa kuitenkin eurooppalaistyyppisessä ratsastuksessa, raviurheilussa ja lännenratsastuksessa hyvin erityyppisiä suitsia.
Hevosen taluttamiseen voidaan suitsien sijasta käyttää myös tallipäitsiä eli riimua, joka muistuttaa suitsien päitsiosaa. Riimun hihnat ovat kuitenkin löyhemmät ja yleensä leveämmät sekä kiinnittyvät toisiinsa eri tavoin kuin suitsien hihnat. Hevosta ei pää- ja suuvammojen vaaran vuoksi koskaan sidota kiinni suitsista, eikä niitä myöskään jätetä esimerkiksi laitumelle päästettävän hevosen päähän, vaan näihin tarkoituksiin käytetään riimua.
Suitsien osia
Niskahihnaan kiinnitetty otsahihna ja poskihihnat. Niskahihna jakautuu otsahihnan alapuolella poskihihnaksi (vasemmalla) ja leukahihnaksi (oikealla), joiden välissä näkyy niskahihnan alla kulkeva turpahihnan niskalenkki.
Turpahihna

Turpahihna (myös kuonohihna, epämuodollisemmin turparemmi) kulkee hevosen kuonon (turvan) ympäri tarkoituksenaan pitää hevosen suu kiinni, jolloin sen on vaikeampi vältellä kuolaimen oikeaa vaikutusta suussaan. Turpahihna ei kuitenkaan täysin estä hevosta aukaisemasta suutaan. Turpahihnoja on useita eri tyyppejä, jotka sovitetaan hevoselle hiukan eri tavoin ja soveltuvat eri tarkoituksiin. Turpahihna kiinnittyy yleensä erilliseen kapeaan hevosen niskan ympäri kulkevaan hihnaan, joka yhdistyy suitsien muihin osiin kulkemalla niskahihnan tavoin otsahihnan molemmissa päissä olevien lenkkien läpi. Turpahihna onkin yleensä helppo irrottaa suitsista, ja sen voi tarvittaessa vaihtaa toisentyyppiseen tai jättää kokonaan pois, jos hyvin koulutettu hevonen ei esimerkiksi maastolenkillä sitä tarvitse. Lännenratsastuksessa kuolaimellisia nivel- tai kankisuitsia käytettäessä turpahihnaa ei usein käytetä lainkaan.
Leukahihna

Hevosen leukaperien alta kulkevan leukahihnan tarkoitus on pitää suitset paikoillaan, jotta ne eivät pääse luistamaan hevosen korvien yli. Leukahihnan säätäminen sopivan pituiseksi on erityisen tärkeää, koska liian kireä leukahihna saattaa vaikeuttaa hevosen hengitystä. Oikein sovitettuna hihna onkin varsin löysä, eli sen ja leukaperien väliin mahtuu helposti nyrkki. Leukahihnan alkuperäinen tarkoitus on ollut estää suitsia liikkumasta hevosen korvan yli, mutta sen estäminen ei periaatteessa ole mahdollista, mikäli leukahihna pidetään tarpeeksi löysällä hevosen hengitystä ajatellen.
Otsahihna

Otsahihna kulkee nimensä mukaisesti hevosen otsan yli. Sen tarkoitus on estää suitsia valumasta hevosen niskaan. Varsinkin kilpailuissa käytetään usein koristeellista otsahihnaa, jota saatetaan kutsua otsapannaksi. Hyönteiskaudella otsahihnaan saatetaan kiinnittää pitkähapsuinen kärpässuoja pitämään hyönteiset poissa hevosen silmistä.
Niskahihna ja poskihihnat

Hevosen korvien takaa kulkeva niskahihna pitää suitset koossa ja jatkuu suoraan poskihihnoina, joihin kuolaimet kiinnitetään. Myös edellä mainittu leukahihna on niskahihnan suora jatke. Poskihihnojen pituudella säädetään kuolaimen hevosen suuhun kohdistamaan painetta. Liian löysät poskihihnat eivät pidä kuolainta kunnolla paikoillaan ja huonontavat merkittävästi hevosen ohjattavuutta, kun taas liian kireät poskihihnat hankaavat hevosen suupielet rikki.
Kuolain

Kuolain on hevosen suuhun asetettava ohjauslaite, joka kiinnitetään suitsien poskihihnoihin. Kuolaimet valmistetaan yleensä ruostumattomasta teräksestä, mutta muovilla ja nahalla päällystettyjä (tai kokonaan muovista valmistettuja, joskus myös esimerkiksi omenanmakuisiksi maustettuja) kuolaimia on myös käytössä. Yleisin kuolaintyyppi on nivelkuolain. Kuolaimen vaikutus on sitä voimakkaampi, mitä ohuempi kuolain on. Kouluratsastuksessa käytetään usein kankisuitsitusta, jossa yhdistyvät ohut nivelkuolain eli bridongi sekä vipuvarrellinen kankikuolain ketjuineen. Tällaisessa kankisuitsituksessa käytetään kaksia ohjia. Lännenratsastuksessa käytettävät kankikuolaimet poikkeavat englantilaisista kangista, eikä niiden kanssa käytetä nivelkuolainta. Varsoja ja oreja varten on myös kehitetty omia kuolaimia. Oikeanlainen kuolain on ensiarvoisen tärkeä, sillä väärin valittu kuolain saattaa tehdä hevosen ohjaamisen jopa mahdottomaksi.