stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarmo Korhonen (poliitikko)
Poliittinen ura > Vaalirahoituskohu

Korhosen puoluesihteerikaudella keskusta keräsi ennätyssuuria vaalibudjetteja. Häntä toisaalta kiiteltiin puolueen talousasioiden hoidosta, mutta toisaalta myös kritisoitiin liiallisesta raha-asioihin keskittymisestä ohjelmatyön kustannuksella.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa keskustan budjetti oli 1,5 miljoonaa euroa (ottamatta huomioon ehdokkaiden henkilökohtaista kampanjarahoitusta). Vaalien jälkeen puhkesi vuosia jatkunut vaalirahoituskohu, jossa keskusta ja sitä lähellä ollut Kehittyvien maakuntien Suomi -yhteisö olivat keskeisessä asemassa.
Lokakuussa 2014 ilmestyi Korhosen teos Väyrysen valtakunta, jossa hän käsittelee muun muassa vaalirahoitusta 1970- ja 1980-luvuilla pitäen sitä 2000-luvun vaalirahoituskohuja merkittävämpänä.
Poliittinen ura > Taistelu Suomenmaa-lehdestä

Kesällä 2010 Korhosta syytettiin keskustassa  Suomenmaan kaappaamisesta, kun hänen katsottiin vaihdattaneen lehteä julkaisevan Joutsen Median hallituksen omaan väkeensä kostoksi lehden päätoimittaja Timo Laaniselle asettumisesta hänen vastaehdokkaakseen puoluesihteerikilvassa. Hallituksen puheenjohtajaksi tuli Korhosen ”oikea käsi”, keskustan hallintopäällikkö Aki Haaro. Keskustan puheenjohtaja, pääministeri Matti Vanhanen erosi hallituksesta protestiksi Korhosen toimille.
Korhonen kiisti ensin vaikuttaneensa muutoksiin Joutsen Median hallituksessa. Paljastui kuitenkin, että Korhonen oli allekirjoittanut Maaseudun säätiön valtakirjoja vastoin säätiön sääntöjä ja että näiden tuella yhtiökokouksessa vaihdettiin yllättäen hallitus toisenlaiseksi kuin osakkeenomistajien kokouksessa oli sovittu.
Yksityiselämä

Korhonen on avoliitossa, josta hänellä on kolme poikaa.
Teokset

Väyrysen valtakunta.  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7745-4
Valtataistelu: Mauno Koivisto murskaa Suomen porvarit.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8390-5
Maan tapa.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8472-8
& Rusi, Alpo: Kremlin jalanjäljet: Suomettuminen ja vuoden 2002 vakoilukohun tausta.  Jyväskylä:  Docendo, 2017.  ISBN 978-952-291-391-3
Vallantavoittelijat.  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9027-9
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1987–1988

Kausi 1987–1988 oli 48. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat. Helsingin NMKY voitti hopeaa ja Torpan Pojat pronssia. Runkosarjan voitti Uudenkaupungin Urheilijat.
Runkosarja > Sarjataulukko

|  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Uudenkaupungin Urheilijat | 18 | 14 | 4 | 1788 | 1666 | 28 |
| KTP | 18 | 13 | 5 | 1654 | 1612 | 26 |
| Helsingin NMKY | 18 | 12 | 6 | 1708 | 1519 | 24 |
| Forssan Koripojat | 18 | 11 | 7 | 1719 | 1649 | 22 |
| Torpan Pojat | 18 | 11 | 7 | 1768 | 1709 | 22 |
| Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat | 18 | 8 | 10 | 1671 | 1690 | 16 |
| Pantterit | 18 | 8 | 10 | 1586 | 1587 | 16 |
| Salon Palloilijat | 18 | 7 | 11 | 1512 | 1667 | 14 |
| Tampereen Pyrintö | 18 | 3 | 15 | 1600 | 1764 | 6 |
| Turun NMKY | 18 | 3 | 15 | 1577 | 1721 | 6 |
Tampereen Pyrintö ja Turun NMKY joutuivat SM-karsintaan, jonka kautta ne säilyttivät sarjapaikkansa.
SM-jatkosarja > Sarjataulukko

|  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin NMKY | 32 | 23 | 9 | 3045 | 2692 | 46 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 32 | 23 | 9 | 3059 | 2888 | 46 |
| Uudenkaupungin Urheilijat | 32 | 20 | 12 | 3088 | 2930 | 40 |
| Torpan Pojat | 32 | 18 | 14 | 3076 | 3048 | 36 |
| Forssan Koripojat | 32 | 17 | 15 | 3080 | 3049 | 34 |
| Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat | 32 | 17 | 15 | 2989 | 2954 | 34 |
| Pantterit | 32 | 14 | 18 | 2762 | 2845 | 28 |
| Salon Palloilijat | 32 | 8 | 24 | 2697 | 3079 | 16 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Semifinaali | Semifinaali |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 

|  |  Helsingin NMKY | 3 |   |  |  |  |
|  |  Torpan Pojat | 2 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |  Helsingin NMKY | 2 |
|  |   |   |   |   |  Kotkan Työväen Palloilijat | 3 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssipeli | Pronssipeli |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  Kotkan Työväen Palloilijat | 3 |   |  |  Torpan Pojat |   192 |
|  |  Uudenkaupungin Urheilijat | 0 |   |  |  Uudenkaupungin Urheilijat |   191 |
Palkitut

| Palkinto | Voittaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pelaaja | Sakari Pehkonen | Helsingin NMKY |
| Vuoden tulokas | Petri Niiranen | Forssan Koripojat |
| Vuoden valmentaja | Kari Liimo | Kotkan Työväen Palloilijat |
| Vuoden erotuomari | Carl Jungebrand | - |
Koripallo kesäolympialaisissa 1992

Koripallo oli vuoden 1992 kesäolympialaisissa ohjelmassa 13. kertaa olympialaisten historiassa. Kisat olivat ensimmäiset, jolloin mukana olivat NBA-pelaajat. Kisat muistetaankin Yhdysvaltojen Dream Team -joukkueesta, joka voitti kaikki pelit ylivoimaisesti.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  YhdysvallatDavid Robinson Patrick Ewing Larry Bird Scottie Pippen Michael Jordan Clyde Drexler Karl Malone John Stockton Chris Mullin Charles Barkley Earvin ”Magic” Johnson jr. Christian LaettnerValmentaja: Chuck Daly |  KroatiaDražen Petrović Velimir Perasović Danko Cvjetičanin Toni Kukoč Vladan Alanović Franjo Arapović Žan Tabak Stojko Vranković Alan Gregov Arijan Komazec Dino Rađa Aramis NaglićValmentaja: Petar Skansi |  LiettuaValdemaras Chomičius Alvydas Pazdrazdis Arūnas Visockas Darius Dimavičius Romanas Brazdauskis Gintaras Krapikas Rimas Kurtinaitis Arvydas Sabonis Artūras Karnišovas Šarūnas Marčiulionis Gintaras Einikis Sergėjus JovaišaValmentaja: Vladas Garastas |
Mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  Yhdistynyt joukkueOlena Žyrko Elena Baranova Irina Tšvaibovitš Elena Tornikidou Elena Chvaibovitch Maryna Tkatšenko Irina Minh Elena Houdatšova Irina Soumnikova Elen Bounatiants Natalia Zassoulskaja Svetlana ZaboluevaValmentaja: Jevgeni Gomelski |  KiinaCong Xuedi He Jun Li Dongmei Li Xin Liu Jun Liu Qing Peng Ping Wang Fang Zhan Shuping Zheng Dongmei Zheng Haixia Zheng XiulinValmentaja: Li Yaguang |  YhdysvallatTeresa Edwards Daedra Charles Clarissa Davis Teresa Weatherspoon Tammy Jackson Vickie Orr Victoria Bullett Carolyn Jones Katrina Felicia McClain Medina Dixon Cynthia Cooper Suzanne McConnell |
Miehet > Alkulohkot > Lohko-A

| Joukkue | V | H | Korit+ | Korit– | Koriero | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 5 | 0 | 579 | 350 | +229 | 10 |
|  Kroatia | 4 | 1 | 423 | 400 | +23 | 9 |
|  Brasilia | 2 | 3 | 420 | 463 | -43 | 7 |
|  Saksa | 2 | 3 | 369 | 432 | -63 | 7 |
|  Angola | 1 | 4 | 324 | 392 | -68 | 6 |
|  Espanja | 1 | 4 | 398 | 476 | -78 | 6 |
Miehet > Alkulohkot > Lohko-B

| Joukkue | V | H | Korit+ | Korit– | Koriero | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Liettua | 4 | 1 | 481 | 424 | +57 | 9 |
|  Yhdistynyt joukkue | 4 | 1 | 425 | 373 | +52 | 9 |
|  Australia | 3 | 2 | 432 | 396 | +36 | 8 |
|  Puerto Rico | 3 | 2 | 445 | 440 | +5 | 8 |
|  Venezuela | 1 | 4 | 392 | 427 | -35 | 6 |
|  Kiina | 0 | 5 | 381 | 496 | -115 | 5 |
Naiset > Lopputulokset

Yhdistynyt joukkue
Kiina
Yhdysvallat
Kuuba
Espanja
Tšekkoslovakia
Brasilia
Italia
HMS Hawkins (D86)

| HMS Hawkins |
| --- | --- |
 HMS Hawkins

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  3. kesäkuuta 1916
Laskettu vesille:  1. lokakuuta 1917
Palveluskäyttöön:  25. heinäkuuta 1919
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 21. elokuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 750 t (standardi) 12 190 t (kuormattu)
Pituus:  184 m
Leveys:  18 m
Syväys:  6,2 m
Koneteho:  70 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  690 miestä rauhanaikana 800+ sota-aikana
Aseistus
Aseistus:  7 × BL 7,5" Mk VI -tykkiä yksiputkisina CP Mk V -asennuksina 4 × QF 12 naulan 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina HA Mk II -asennuksina 2 × QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina HA Mk I -asennuksina 6 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Hawkins oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu Hawkins-luokan raskas risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 3. kesäkuuta 1916. Alus laskettiin vesille 1. lokakuuta 1917 ja se otettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1918.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kiinan asemalle 5. kevyt risteilijäviirikköön. Alus poistettiin palveluksesta 12. marraskuuta 1928 ja se siirrettiin huollettavaksi Chathamin telakalle. Huollossa aluksen hiilikattilat vaihdettiin öljykattiloihin.
Alus palasi palvelukseen 31. joulukuuta 1929, jolloin se liitettiin Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 1930 ja siirrettiin reserviin.
Alus palasi palvelukseen syyskuussa 1932 ja sijoitettiin Itä-Intian laivastoasemalle 4. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes se huhtikuussa 1935 poistettiin palveluksesta ja palautettiin reserviin.
Lontoon laivastosopimuksen nojalla alus piti poistaa aseistus 1937. Aseistamaton alus sijoitettiin reserviin kadettien koululaivaksi syyskuussa 1938.
Palvelus > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan puhjettua Hawkinsin aseistus palautettiin tammikuussa 1940 ja alus palasi palvelukseen. Alus sijoitettiin kontra-amiraali Henry Harwoodin lippulaivaksi La Plata joen taistelun jälkeen. Alus palveli partiotehtävissä Etelä-Amerikan rannikolla aina Falklandinsaarille saakka. Alus purjehti Montevideosta 5. syyskuuta 1940 Simonstowniin huoltoon, mutta se joutui odottamaan telakalle pääsyä, koska lentotukialus HMS Hermes oli juuri korjattavana. Hawkins ohjattiin seitsemäksi viikoksi Durbaniin suojaamaan saattueita.
Alus palveli helmikuussa 1941 Afrikan itärannikolla ja tuki muun muassa hyökkäystä Italian Somalimaahan. Alus valtasi taisteluiden ohessa useita saksalaisia ja italialaisia kauppa-aluksia (esim. Adria) näiden yrittäessä paeta kukistuvalta alueelta. Ollessaan Mauritiuksen edustalla aluksen oikean puoleinen potkurinakseli murtui. Alus joutui korjattavaksi Shelborneen, jossa se oli 10.–28. lokakuuta ennen kuin purjehti Englantiin 2. marraskuuta Portsmouthin telakalle huollettavaksi.
Hullosta alus palasi palvelukseen toukokuussa 1942 ja aloitti purjehduksen Itäiseen laivastoon. Alus suojasi saattueita Intian valtamerellä ja Afrikan itärannikolla, kunnes palasi Englantiin kesäkuussa 1944.
Alus osallistui operaatio Neptuneen tukemalla maihinnousua Utah rannalle. Alus siirrettiin koululaivaksi elokuussa.
Palvelus > Sodan jälkeen

Hawkins siirrettiin reserviin 1945. Alus siirrettiin maalilaivaksi tammikuussa 1947 ja RAF:n Avro Lincoln pommikoneet käyttivät sitä maalinaan Spitheadin edustalla. Alus myytiin romutettavaksi 21. elokuuta 1947 ja joulukuussa se hinattiin Arnott Youngille Dalmuiriin romutettavaksi.
Everolimuusi

| --- | --- |


Everolimuusi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(1R,9S,12S,15R,16E,18R,19R,21R,23S,24E,26E,28E,30S,32S,35R)-1,18-dihydroksi-12-[(2R)-1-[(1S,3R,4R)-4-(2-hydroksietoksi)-3-metoksisykloheksyyli]propan-2-yyli]-19,30-dimetoksi-15,17,21,23,29,35-heksametyyli-11,36-dioksa-4-atsatrisyklo[30.3.1.04,9]heksatriakonta-16,24,26,28-tetraeeni-2,3,10,14,20-pentoni
Tunnisteet
CAS-numero: 159351-69-6
ATC-koodi: L01EG02
PubChem CID: 6442177
DrugBank: DB01590
Kemialliset tiedot
Kaava: C58H83NO14 
Moolimassa: 958,204
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 75 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 24-35 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Everolimuusi (C53H83NO14) on makrolidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä immunosuppressanttina elinsiirtojen yhteydessä ja syöpälääkkeenä. Everolimuusi kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Everolimuusi sitoutuu nisäkkään rapamysiinin kohdeproteiiniin (mTOR) ja estää sen toiminnan. Tämän seurauksena solujen erilaistumista ja jakaantumista säätelevät fosforylaatioprosessit eivät toimi. Koska T-solut eivät erilaistu, ei elinsiirron jälkeen tapahdu hylkimisreaktiota. Lääkeainetta käytetään muun muassa sydän- ja munuaissiirtojen yhteydessä. Everolimuusi estää syöpäsolujen jakaantumista ja erilaistumista ja sitä käytetään esimerkiksi rinta- ja munuaissyöpien hoidossa. Yhdiste annostellaan tablettina.
Haittavaikutukset

Everolimuusin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, ripuli, ihottuma, suun haavaumat, veren kohonneet rasva- ja sokeriarvot, anemia ja keuhkopöhö.
Haukilahden historia

Haukilahti on Suur-Tapiolan suuralueeseen kuuluva Espoon kaupunginosa, jonka alueella on ollut pysyvää asutusta 1700-luvulta lähtien. Haukilahden asukasluku alkoi kasvaa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, kun alueen maita lohkottiin huvilatonteiksi helsinkiläisille loma-asukkaille. Asukasluvun kasvu voimistui merkittävästi 1930-luvulla kun alueen liikenneyhteydet paranivat Jorvaksentien valmistuessa. Sotien jälkeen alueelle asutettiin myös jonkin verran siirtoväkeä, mutta suurimman väestönkasvun kaupunginosa koki 1950-luvun lopun ja 1970-luvun välisenä aikana, jolloin sinne rakennettiin paljon esikaupunki-alueille tyypillisiä rivi- ja kerrostaloja. Alueen ensimmäinen yleiskaava astui voimaan vuonna 1974.
Haukilahden rakentamisesta 1950-luvulta lähtien vastasivat yksittäiset rakennusyhtiöt ja arkkitehdit toisin kuin monissa muissa Helsingin ympäristön lähiö- ja esikaupunkihankkeissa. Haukilahden rakennuskanta onkin tästä syystä vaihtelevaa.
Alueen ensimmäiset asukkaat

Varhaisimmat ihmisen jättämät merkit Haukilahdessa ovat pronssikautiset röykkiöhaudat Hauenkalliolla vesitornin lähellä. Haukilahti oli tuolloin vielä kallioinen ja osin soistunut saari. Haukilahden hautaröykkiö on pronssikaudelle tyypillinen hiidenkiuas, jossa polttohaudatun vainajan ympärille on ensin tehty kivikehä ja sen päälle vasta varsinainen hautaröykkiö. Sitä tutkittiin vuonna 1913, ja sieltä löytyi saviastioiden paloja sekä palaneita luita.
Gäddvikin kylä mainitaan ensi kertaa vuoden 1544 maakirjassa, jossa se oli merkitty kuulumaan Espoon keskiaikaiseen nimismiespitäjään, Finnovikeniin. Gäddvikistä itään sijaitsi Björnvikin kylä, ja kylien raja oli myös Porvoon ja Raaseporin läänien raja. Gäddvik puuttuu kirjoista vuodesta 1560 aina vuoteen 1756, jolloin alueelle muutti virolaisia torppareita. Haukilahden alueelle oli merkitty 1774 tehtyyn Gräsan kartanon maita esittävään karttaan kuusi torppaa. 1800-luvulle mennessä torppien määrä oli kasvanut yhdeksään.
Venäjän vallan ja ensimmäisen maailmansodan aika

Varakkaat helsinkiläiset alkoivat 1800-luvun lopulla perustaa Haukilahteen huviloitaan. Gräsagårdin kartanon maista lohkottiin muun muassa Toppelundin huvilapalsta kauppias Mauritz Svenssonille. Vuoteen 1917 mennessä Gräsagårdin kartanosta oli erotettu 28 erillistä palstaa. Vuonna 1924 valmistunut palstajako näkyy edelleen kaupunginosan tonttirakenteessa.
Venäjän keisarikunta päätti rakentaa Helsingin ympärille kantalinnoitetun maalinnoituksen, Krepost Sveaborgin, josta oli tarkoitus tulla osa Suomenlahden rannikoille rakennettua Pietari Suuren merilinnoitusta. Linnoituksen tärkeimpänä tehtävänä oli suojata Pietaria sulkemalla Suomenlahti vahvoilla rannikkolinnoituksilla Porkkala-Tallinna-linjan kohdalta. Merilinnoitusten lisäksi sisämaahan rakennettiin niitä täydentävät maalinnoitukset, joista merkittävimmät sijaitsivat Viipurin, Tallinnan ja Helsingin ympäristöissä. Hajautetun järjestelmän mukaisesti rakennettu linnoitusketju ympäröi kaupunkia jotakuinkin nykyistä Kehä I:tä seuraillen.
Haukilahteen sijoittui maarintaman tukikohta XXXIV (34), jonka linnoitustyöt alkoivat ensimmäisen maailmansodan ollessa jo käynnissä keväällä 1916. Haukilahden ja Westendin raja-alueen korkeimmille kohdille rakennettiin 14 erillistä asemaa, jotka rakentuivat suojahuoneista, A- ja C-tyyppien ampuma- ja tähystyspesäkkeistä sekä näitä yhdistäneistä betonirakenteisista vallihaudoista. Linnoituksen eteläisimpään osaan rakennettiin kallioon räjäytetty ammusluola. Haukilahdesta etelään sijaitsi myös Miessaaren merilinnoitus. Linnoitteita ei koskaan käytetty taisteluissa, ja asemat jäivät osin keskeneräisiksi venäläisten poistuessa Suomesta itsenäistymisen jälkeen 1918.
Haukilahden alueen linnoituksista ovat säilyneet asemat 2–4, 12 ja 13. Parhaiten ovat säilyneet Toppelundinpuistossa ja Westendin pulkkamäen alueilla sijaitsevat linnoitukset 4, 12 ja 13. Näiden linnoitusten alueella on betonivahvisteisia vallihautoja, erityyppisiä ampumapesäkkeitä ja suojahuoneita. Toppelundinpuistossa on lisäksi säilynyt kallioon louhittu ammusluola. Linnoituksen muut Haukilahden alueella sijaitsevat asemat ovat huonommassa kunnossa. Joitakin niistä on täytetty ja käytetty kaatopaikkoina, kuten asema kahden alueella Länsiväylän laidalla. Linnoitusten yhdyshautoja ei ole myöskään vahvistettu betonilla, ja niitä tukeneet hirsirakenteet ovatkin ajan myötä maatuneet ja vallihaudat kuluneet eroosion vaikutuksesta. Asema kahden alueella on säilynyt kallioon kaivettu luola, jonka seinät on pinnoitettu osittain betonilla. Paikalliset käyttivät sitä Helsingin pommitusten aikana 1939–1944 pommisuojana. Helsingin teollisuuspiiri inventoi jäljellä olevat linnoitukset 1938 ajatuksena siirtää tuotantoa niiden suojaan sodan varalta.
Maailmansotien välinen aika

Haukilahden kehitys pysyi pitkään muuta Espoota hitaampana, sillä sinne ei ollut nopeita maaliikenneyhteyksiä Helsingistä tai muualta Espoosta. Rakentaminen alkoi lisääntyä vasta 1920-luvulla, kun Svenska Småbruk och Egna Hem -yhdistys alkoi myydä 3–6 hehtaarin huvilapalstoja kymmenen vuoden maksuajalla. Useat varakkaat helsinkiläisperheet hankkivat lomanviettopaikan Haukilahden alueelta, jossa toimi vielä tuolloin saha, jolla oli rannalla oma puutavaran lastaussatama. Kulku Haukilahteen tapahtui vielä 1930-luvulla laivalla, mutta tilanne muuttui, kun valtio päätti 1932 rakentaa Jorvaksentien (nykyinen Länsiväylä) torjuakseen työttömyyttä Helsingin länsipuoleisilla alueilla. Uusi tie lyhensi matka-aikaa Helsinkiin merkittävästi ja johti alueen palstoittamisen kiihtymiseen.
Maa-alaltaan suuren Toppelundin palstan omisti 1930-luvulla Valdemar Bonsdorff. Hän rakennutti alueelle kasvihuoneet, joiden jäänteet ovat edelleen nähtävissä. Palsta vaihtoi omistajaa 1939, kun sen osti Wärtsilän silloinen pääjohtaja Wilhelm Wahlforss. Toppelund toimi Wahlforssin perheen kesäpaikkana.
Toinen maailmansota

Haukilahden Pitkänkallionmäelle sijoitettiin talvisodassa Helsingin ilmatorjunnan 51. Valonheitinpatterin seitsemäs jaos, jonka tehtävänä oli valaista Helsinkiin pimeän turvin pyrkiviä pommikoneita. Jaoksen varustukseen kuului Strömbergin valmistama hakuvalonheitin ja Goerz-kuulosuunnin. Jaos aloitti toimintansa 13. lokakuuta 1939, kun se oli vastaanottanut kalustonsa. Jaoksen asuintiloiksi pakko-otettiin Pitkänkallionmäen lähiympäristössä sijainnut johtaja Baderin talo; lisäksi johtaja Salo luovutti huvilansa vapaaehtoisesti samaan tarkoitukseen.
Valonheitinjaoksen vahvuus kasvoi yli 30 mieheen, kun se sai 15. lokakuuta täydennysjoukkoja. Miehistö sai loka-marraskuun aikana kaluston huoltokoulutusta ja suoritti valaisuharjoituksia. Valonheittimelle järjestettiin runsaasti viihdytystilaisuuksia ennen sodan syttymistä 30. marraskuuta 1939. Läntinen jaos, johon Haukilahden valonheitinpatteri kuului, ei joutunut koko talvisodan aikana pommitusten kohteeksi. Viholliskoneet sen sijaan pudottivat lentolehtisiä läheisen hiekkakuopan alueelle sodan alkupäivinä. Talvisodan ennätyspakkaset koettelivat myös Pitkänkallionmäen patteria, kun esimerkiksi 18. tammikuuta 1940 lämpötila laski −39 asteeseen mäellä. Valonheitinpatteri ei päässyt kertaakaan suorittamaan varsinaista tehtäväänsä eli viholliskoneiden valaisua, sillä viholliskoneet suorittivat vain kaksi yöpommitusta Helsinkiin talvisodan aikana. Jaoksen lottakanttiini lopetettiin Moskovan rauhan solmimisen jälkeen maaliskuun lopulla ja sen miehistö kotiutettiin 5. huhtikuuta.
Haukilahden valonheitinpatteri palasi toimintaan 12. heinäkuuta 1941 yleisen liikekannallepanon jälkeen. Asemat kunnostettiin, niistä vedettiin puhelinyhteys Helsingin paikallistorjuntakeskukseen ja lottakanttiini jatkoi jälleen toimintaansa. Miehistö majoittui jatkosodan ajan talvisodan tapaan lähellä sijainneisiin huviloihin. Vihollisen pommituslennot rajoittuivat alkuun häirintäpommituksiin. Vuoden 1942 tammi-maaliskuun pommitukset tuhosivat Helsinkiä, ja niiden jälkeen ilmapuolustus päätti siirtyä tehokkaaksi osoittautuneeseen sulkuammuntataktiikkaan. Torjunta tehostui entisestään keväällä 1943, kun Helsinkiin saatiin ilmatorjuntatutkia ja uusia IT-tykkejä. Pitkänkallionmäen patteri osallistui myös Kalle Nurmen komennossa Helsingin suurpommitusten torjuntaan. Haukilahden patterista vastasivat naislotat heinäkuun 1944 lopusta aina 15. lokakuuta 1944 saakka, jolloin patteri lopetti lopullisesti toimintansa.
Sotien jälkeiset vuodet

Omakotitalojen rakentaminen lisääntyi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen, kun evakkoja alettiin asuttaa muualle Suomeen. Haukilahdesta lohkottiin tontteja muun muassa nykyisen Salakkatien alueelta, jonne asutettiin rintamamiehiä. Haukilahdessa on säilynyt jonkin verran ennen vuotta 1950 rakennettuja rakennuksia, jotka ovat lähinnä omakotitaloja. Esimerkkeinä näistä ovat kivinen kaksikerroksinen omakotitalo Haukilahdenkadun varressa ja Telamäentien alueella sijaitsevat omakotitalot. Wilhelm Wahlforssin sotaa ennen hankkiman Toppelundin palstan uuden 560 neliön päärakennuksen valmistumista juhlittiin 1951. Toppelundin palsta oli Wahlforssien omistuksessa liki 30 vuotta, kunnes ensin palstan pohjoisosa myytiin Keskus-Sato Oy:lle ennen W. Wahlforssin kuolemaa vuonna 1969. Wahlforssin perikunta päätti myydä palstan eteläosan kymmenen vuotta myöhemmin Espoon kaupungille. Toppelundin 560-neliöinen päärakennus oli luokiteltu 2009 yhdeksi kaupunginosan kulttuurihistoriallisesti arvokkaimmaksi rakennuskohteeksi, ja se oli suojeltu kokonaisuudessaan.
Haukilahden rakennuskanta kasvoi selvästi 1950-luvulle tultaessa alueen parantuneiden liikenneyhteyksien ansiosta. Vuoden 1957 peruskartassa on nähtävissä Haukilahden pohjoisosaan syntyneet uudet pientaloalueet. Kaupunginosan tiestö oli vielä melko alkeellista, eteläosan rakentaminen hyvin vähäistä ja maankäyttö yleisesti ottaen suhteellisen tehotonta. Kerros- tai rivitaloja ei ollut vielä rakennettu. Haukilahden rantojen asutus oli pääasiassa huvilamuotoista ja kausiluontoista. Uudenmaan lääninhallitus määräsi 4. toukokuuta 1950 Haukilahteen rakennuskiellon kaavan laatimista varten. Kiellon aikana tehtiin jonkin verran rakentamista poikkeusluvilla.