stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olof Eriksson

| Olof Eriksson |
| --- | --- |
 Olof Eriksson vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1911 Helsinki
Kuollut: 27. toukokuuta 1987 (76 vuotta) Helsinki
Ammatti:  heraldikko
Vanhemmat:  Verner Thomé  
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Suomen vaakuna
Olof Erikssonin itselleen vuonna 1957 suunnittelema vaakuna.
Suomen markan vaakunapuoli.
Torniossa 1971 paljastetun Astemittauksen muistomerkin Erikssonin suunnittelema yläosa symboloi maanmittauksessa käytettyä kolmioverkkoa ja Delta Dragon -tähteä, jota käytettiin leveysasteiden mittauksessa. Muistomerkissä olevan Maupertuis'n kasvokuvan teki ranskalainen kuvanveistäjä Gwen Jégou.
6. divisioonan muistomerkki, Rovaniemi, 1981.
Olof Werner William Eriksson (5. huhtikuuta 1911 Helsinki – 27. toukokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen heraldikko. Hän suunnitteli useita suomalaisia kunnallisvaakunoita ja yhteisöjen tunnuksia sekä piirsi nykyisin käytössä olevan Suomen vaakunan vuodelta 1978, joka perustuu Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä olevaan vaakunaan. Vuodesta 1962 lähtien insinööriliiton sormuksessa on ollut Erikssonin suunnittelema tunnus, suhdeviivaimen poikkileikkaus.  Eriksson suunnitteli myös vuoden 1964 markan kolikon vaakunapuolen. Hänet palkittiin vuonna 1965 Pro Finlandia -mitalilla.
Olof Eriksson on suunnitellut myös useita sukuvaakunoita, exlibriksiä ja liike- ja järjestömerkkejä. Hän piirsi postikortteja Suomen Punaiselle Ristille sekä muille järjestöille. Partiolaisten rantasipi-aiheinen lippu on tehty Erikssonin partiolaisille antaman taulun pohjalta.
Olof Eriksson oli taidemaalari Verner Thomén poika.
Julkaisuja

Olof Erikssonin kirjallisia teoksia:
Graafisen tyylin perusteet.  Helsinki:  Otava, 1974.  ISBN 951-1-00341-0
Heraldica Fennica.  (Suomen heraldisen seuran 20-vuotisjuhlakirja. Toimituskunta: Ahti Hammar, Olof Eriksson ym)  Espoo:  Weilin + Göös, 1978.  ISBN 951-35-1695-4
Käytännön lipputietoutta: Järjestöille, liikelaitoksille sekä yksityisille kansalaisille.  (3. tarkistettu painos)  Helsinki:  Kansallis-osake-pankki, 1982.  ISBN 951-99411-8-5
Heraldiikka ja symbolit: Opas heraldisten tunnusten muotoilun perusteisiin.  Helsinki:  Suomen heraldinen seura, 1982.  ISBN 951-99419-4-0
Numminen, Ahto & Eriksson, Olof: Tekstauskirja.  (7. painos (5. uusittu painos 1980))  Helsingissä:  Otava, 1988 (10. painos 1999).  ISBN 951-1-10218-4
Olof Erikssonin suunnittelemat kunnanvaakunat

Olof Eriksson suunnitteli Suomessa yhteensä 80 maalaiskunnan, 16 kaupungin ja 10 kauppalan vaakunat ja oli siten Suomessa eniten kuntien vaakunoita suunnitellut heraldikko. Hän piirsi muun muassaselvennä seuraavien kuntien vaakunat:
Olof Erikssonin suunnittelemat kunnanvaakunat > Käytössä olevat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Alajärven vaakuna   Askolan vaakuna   Dragsfjärdin vaakuna (vuodesta 2009 Kemiönsaaren vaakuna)   Enonkosken vaakuna   Enontekiön vaakuna   Evijärven vaakuna   Forssan vaakuna   Halikon vaakuna (vuodesta 2009 Salon vaakuna)   Hausjärven vaakuna   Humppilan vaakuna (Risto Sulonen ja Olof Eriksson)   Hyvinkään vaakuna   Imatran vaakuna   Joroisten vaakuna   Juupajoen vaakuna   Järvenpään vaakuna   Kajaanin vaakuna   Kangasalan vaakuna   Kangasniemen vaakuna   Kannonkosken vaakuna   Karkkilan vaakuna   Karvian vaakuna   Kemijärven maalaiskunnan vaakuna (vuodesta 1973 Kemijärven vaakuna)   Keuruun vaakuna   Kokkolan vaakuna (Olof Eriksson ja Into I. Suominen)   Kolarin vaakuna  |   Kotkan vaakuna   Kristiinankaupungin vaakuna   Kuhmon vaakuna   Lappeenrannan vaakuna   Laukaan vaakuna   Lieksan vaakuna   Lohjan kunnan vaakuna (vuodesta 1997 Lohjan vaakuna)   Lopen vaakuna   Muhoksen vaakuna   Muonion vaakuna (B. Harald Hellstömin vaakunaehdotuksen mukaan)   Mäntsälän vaakuna   Naantalin vaakuna   Nousiaisten vaakuna   Nurmeksen vaakuna   Nurmijärven vaakuna (B. H. Hellstömin vaakunaehdotusta mukaillen)   Outokummun vaakuna   Padasjoen vaakuna   Pellon vaakuna   Petäjäveden vaakuna   Pihtiputaan vaakuna   Porin vaakuna (alkuperäinen Eric O. W. Ehrström, uudelleen piirtänyt Olof Eriksson)   Pukkilan vaakuna   Pyhäjoen vaakuna   Pöytyän vaakuna   Raahen vaakuna  |   Raision vaakuna   Ranuan vaakuna   Rautavaaran vaakuna   Seinäjoen vaakuna   Siilinjärven vaakuna   Simon vaakuna   Sipoon vaakuna   Suolahden vaakuna (vuodesta 2007 Äänekosken vaakuna)   Taipalsaaren vaakuna   Taivassalon vaakuna   Tampereen vaakuna (vanhan vaakunan pohjalta)   Tornion vaakuna   Tuusulan vaakuna   Tyrnävän vaakuna   Utajärven vaakuna   Vahdon vaakuna (vuodesta 2009 Ruskon vaakuna)   Varkauden vaakuna   Viitasaaren vaakuna   Vilppulan vaakuna (vuodesta 2009 Mänttä-Vilppulan vaakuna)   Vimpelin vaakuna   Virolahden vaakuna   Virtain vaakuna   Värtsilän vaakuna (vuodesta 2005 Tohmajärven vaakuna)  |
Olof Erikssonin suunnittelemat kunnanvaakunat > Käytöstä poistuneet

Lisäksi Olof Eriksson on suunnitellut seuraavat käytöstä poistuneet vaakunat:lähde?
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Alatornion vaakuna   Anjalan vaakuna   Artjärven vaakuna   Hauhon vaakuna   Haukiputaan vaakuna   Haukivuoren vaakuna   Hyvinkään maalaiskunnan vaakuna   Iisalmen maalaiskunnan vaakuna   Jurvan vaakuna   Kalajoen vaakuna (Kalajoen nykyinen vaakuna on entinen Himangan vaakuna)   Kalvolan vaakuna   Kiimingin vaakuna (Olof Eriksson ja Oskari Jauhiainen)   Konginkankaan vaakuna   Kuopion maalaiskunnan vaakuna   Kuoreveden vaakuna   Kuusankosken vaakuna  |   Leivonmäen vaakuna   Merimaskun vaakuna   Muurlan vaakuna   Mynämäen vaakuna (Mynämäen nykyinen vaakuna on entinen Mietoisten vaakuna)   Mäntän vaakuna   Nilsiän vaakuna   Nurmeksen maalaiskunnan vaakuna   Oulujoen vaakuna   Paavolan vaakuna   Pihlajaveden vaakuna   Pohjaslahden vaakuna   Punkaharjun vaakuna   Rantsilan vaakuna   Rengon vaakuna   Ruukin vaakuna   Sahalahden vaakuna   Sammatin vaakuna  |   Savonrannan vaakuna   Siikajoen vaakuna (korvattiin uudella vaakunalla vuonna 2007)   Somerniemen vaakuna   Suodenniemen vaakuna   Säkylän vaakuna (Säkylän nykyinen vaakuna on entinen Köyliön vaakuna)   Särkisalon vaakuna   Teiskon vaakuna   Tohmajärven vaakuna (Tohmajärven nykyinen vaakuna on entinen Värtsilän vaakuna)   Toijalan vaakuna   Valkealan vaakuna   Valtimon vaakuna   Vihannin vaakuna   Ylikiimingin vaakuna (Olof Eriksson ja Oskari Jauhiainen)   Ylämaan vaakuna  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olof Eriksson Wikimedia Commonsissa
Eriksson, Olof hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Espoon Sähkö

Espoon Sähkö oli Espoon kaupungin omistama energiayhtiö, jonka kaupunki myi useassa eri vaiheessa.
Myynti

Ensimmäisessä vaiheessa yhtiön pääosakkuus, 60 prosenttia äänivallasta myytiin E.ON-yhtiölle, ja viimein vähemmistöosakkuus vuonna 2006 lähes pakkotilanteessa Fortumille.
Espoo myi viimeisen kolmanneksen omistamastaan sähköyhtiöstä Fortumille tammikuussa 2006. Fortum maksoi 68 euroa per osake. Myyntivarat sijoitettiin rahastoon vuonna 2006. Tuotto-odotus oli 5–6 % eli noin 20 miljoonaa euroa vuodessa. Espoon Sähkön myyntiä arvosteltiin ankarasti.
Salkunhoito

Myyntivarat sijoitettiin rahastoon vuonna 2006. Tuotto-odotus oli 5–6 % eli noin 20 miljoonaa euroa vuodessa. Kaupunginjohtaja Marketta Kokkonen arvioi kaupan jälkeen 365 miljoonan euron rahaston kasvavan 560–610 miljoonaan euroon vuoteen 2015 mennessä. Espoo kilpailutti salkunhoidon 44 omaisuudenhoitoyhtiön kesken. Kolme salkkua annettiin suomalaiselle yhtiölle ja kolme ulkomaiselle yhtiölle, jokaiselle 60 miljoonaa. Kukin salkunhoitaja sai 0,5 % pääoman arvosta eli vajaa kaksi miljoonaa euroa. Vuonna 2007 paras tuotto tuli kaupungin itse sijoittamista varoista ja vain kolme salkunhoitajaa pääsi plussan puolelle.
Myynnistä saatujen varojen sijoitustuotto on laskenut miinusmerkkiseksi. Marketta Kokkonen lausui Espoon Sähkön myynnistä lokakuussa 2006: ”365 miljoonan euron on säilyttävä myös jälkipolville. Siksi olemme valinneet maailman parhaat salkunhoitajat.” Espoon Sähkön myyntisalkku tuotti vuonna 2007 0,13 %. 1.1.2008.–30.6.2008 Espoon Sähkön myyntisalkku tuotti tappiota viisi prosenttia.
Espoossa salkunhoitajia valvoo kaupungin kehitysjohtaja. Hän ei kuitenkaan ota kokonaisvastuuta koko rahasumman riskistä ja hajautuksesta. Kokonaisvastuuta ei toimittaja Marko Junkkarin mukaan näytä ottavan Espoossa kukaan. Salkunhoitajasta aiheutuva riskiä on vähennetty palkkaamalla kuusi salkunhoitajaa. Heille allokaatio on sovittu. Esimerkiksi eläkeyhtiöiden käyttämän koko rahamassan allokaatiopäätökset (jako omaisuusluokkiin) jätetään kuitenkin Espoossa tekemättä.
Vuonna 2021 rahaston arvo oli reilut 722 miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Erävuori, Jukka: Energiavirtoja. Espoon Sähkö Oy 75 vuotta. Espoo 1992. ISBN 9789529040933
Fortum Espoo Oyj Pörssitiedon netissä
Espoon Perinneseuran nettisivut
Enontekiö

| Enontekiö Eanodat Enontekis |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Hetta on Enontekiön keskus
Sijainti:  68°23′05″N, 023°38′20″E
Maakunta:  Lapin maakunta
Seutukunta:  Tunturi-Lapin seutukunta
Kuntanumero:  047
Hallinnollinen keskus:  Hetta
Perustettu:  1877
Kokonaispinta-ala:  8 391,31 km² kolmanneksi suurin 2022 
– maa:  7 953,44 km²
– sisävesi:  437,87 km²
Väkiluku:  1 764 267:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  0,22 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  12,5 %
– 15–64-v.:  58,3 %
– yli 64-v.:  29,2 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  85,6 %
– ruotsinkielisiä:  0,8 %
– saamenkielisiä:  10,3 %
– muut:  3,3 %
Kunnallisvero:  8,6 % 195:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  14,7 % (2021)
Kunnanjohtaja:  Marko Halla
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • YLEÄ1   • Kesk.   • Kok.   • JSYL2   • Vihr.   • KD   • PS 1 Yhteislista Enontekiöläisten ääni 2 Johtti Sápmelaccat rs:n yhteislista:   5 3 3 2 2 1 1
www.enontekio.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enontekiö (pohjoissaameksi Eanodat, ruots. Enontekis) on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnassa. Kunnassa asuu 1 764 ihmistä ja sen pinta-ala on 8 391,31 km2, josta 437,87 km2 on vesistöjä. Enontekiön väestötiheys on vain 0,22 asukasta/km2, ja se on Suomen toiseksi harvimpaan asuttu kunta Savukosken jälkeen.
Enontekiön naapurikunnat ovat Inari, Kittilä ja Muonio. Lisäksi kunta rajoittuu etelässä Ruotsiin ja pohjoisessa Norjaan.
Enontekiön kirkonkylä ja suurin taajama on nimeltään Hetta (pohjoissaameksi Heahttá), ja siellä on noin 800 asukasta. Muita väestökeskittymiä ovat muun muassa Kaaresuvanto (Gárasavvon, Gáresavvon) ja Kilpisjärvi (Gilbbesjávri).
Jokainen Suomen yli tuhatmetrinen huippu ja 60 prosenttia Suomen tuntureista sijaitsee Enontekiöllä. Kilpisjärvellä sijaitsee retkeilykeskus ja muita retkeilypalveluita. Yhteispohjoismainen kalottireitti kulkee Enontekiön kunnan alueiden läpi. Kolmen valtakunnan rajapyykki sijaitsee kymmenen kilometrin päässä Kilpisjärven kylästä Norjan, Suomen ja Ruotsin rajojen kohtaamispisteessä. Suomen korkein paikka Haltilla sijaitsee 50 kilometrin vaellusreitin päässä Kilpisjärveltä. Haltin vieressä on korkein Suomen puolella kokonaan olevista tuntureista, Ridnitšohkka. Halti sijaitsee osaksi Norjan puolella. Enontekiön nimi juontuu paikasta, jossa eno eli joki saa alkunsa. Ounasjoki saa alkunsa Ounasjärvestä, jonka rannalla sijaitsee Enontekiön kirkonkylä Hetta. Kunnanjohtajana toimii Marko Halla.
Nimen alkuperä

Pohjoissaamenkielinen nimi Eanodat /ˈe̯anotah(t)/ muodostuu sanan eatnu /ˈea̯tnuː/ ’(suuri) joki, virta, eno’ genetiivimuodosta eano ja johdinaineksesta ‑dat. Samuli Aikion mukaan nimi kääntyisi suoraan suomeksi muotoon ”Enonne” (vrt. selänne, syvänne), mutta suomenkieliset ovat luultavasti mieluummin halunneet käyttää selittävää yhdyssanaa Enontekiö ’seutu, jolla virtoja tekeytyy, eli enojen alkulähteitten seutu’. Edellä annetut ääntämisohjeet noudattavat pohjoissaamen tavallisinta oppikirjanormia, Koutokeinon murretta. Enontekiöllä nimen ääntämykseen on vanhastaan kuulunut diftongin sijasta pitkä vokaali, eli nimen alkuosa ääntyy suunnilleen [ˈeːno‑].
Suomenkielinen nimi Enontekiö taivutetaan sijaintia osoitettaessa ulkopaikallissijoissa: Enontekiöllä – Enontekiöltä – Enontekiölle.
Historia > Esihistoria

Enontekiön joki- ja järvirannoilta on löydetty kivikautisia esineitä ja asuinpaikkoja. Enontekiö oli vanhastaan lapinrajan takaista saamelaisten maata. Enontekiö kuului hallinnollisesti Tornion lappiin.
Historia > Asutuksen syntyminen

Enontekiöltä mainitaan 1500-luvulta lähtien kolme saamelaisten talvikylää: Rounala, Peltojärvi ja Suonttavaara. Kylien nautinta-alueet käsittivät Käsivarren alueet. Vallitseva elinkeino oli Enontekiön saamelaisilla 1600-luvulle saakka pyyntitalous. 1600-luvun kuluessa siirryttiin poropaimentalouteen, mistä tuli Enontekiön vaatimattoman vaurauden perusta.
Suomalaista uudisasutusta syntyi Enontekiöllä 1600-luvun puolivälissä Tullinkisuvannossa. Samoihin aikoihin asutettiin Palojärvi, Kaaresuvanto ja Vuontisjärvi. Hetan asutuksen perusti Matarengistä tullut Heikki Hetta 1690-luvulla. 1600-luvun lopussa Lapissa alettiin pitämään markkinoita. Yksi tärkeimmistä paikoista oli Lätäsenon suulla sijaitseva Markkinan kylä. Markkinaan perustettiin kirkko vuonna 1610, uudestaan 1661 ja Enontekiön kappeli osana Jukkasjärven kirkkopitäjää perustettiin 1673.
Suomalaisasutus lisääntyi erityisesti 1700-luvun lopulla, mutta asutus pysyi harvana. Porojen määrä kasvoi 1700-luvulla huomattavasti. 1700-luvun loppupuolella poronhoito oli pisimmällä Rounalassa. Kylä jaettiin Ruotsin puoleisiin Lainiovuoman ja Rommavuoman kyliin. Suonttavaara ja Peltovuoma suomalaistuivat 1700-luvun lopulla. Vanhasta paimentolaisuudesta luovuttiin 1800-luvun loppukymmenillä, mutta poronhoito säilyi Enontekiön pääelinkeinona.
Historia > Itsenäinen seurakunta

Enontekiöstä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1747. Sen raja Norjaa vastaan määrättiin Strömstadin rajasopimuksessa vuonna 1752. Haminan rauhan jälkeen Enontekiön kirkkopitäjä muodostettiin Muonion kappeliksi 1812. Vuonna 1852 kirkko ja pappila määrättiin siirrettäväksi Hetan kylään. Hetan kirkko rakennettiin vuonna 1864 mutta saksalaiset polttivat kirkon marraskuussa 1944.
Historia > 1900-luku

1900-luvulla enontekiöläiset pyrkivät harjoittamaan maanviljelyä ja karjanhoitoa, mutta luonto oli tähän liian karu. Toisen maailmansodan jälkeen Enontekiöllä on panostettu matkailuun. Kilpisjärven retkeilymaja liittyi Lapin matkailuun jo 1930-luvulla. Enontekiöllä käytiin sodan viimeiset taistelut vuoden 1945 alussa. Saksaa vastaan käyty sota tuhosi Enontekiön rakennuskannan lähes kokonaan.
Maantiede > Sijainti

Enontekiö sijaitsee Lapin maakunnassa Suomen luoteisnurkassa, Ruotsin ja Norjan rajojen väliin jäävällä kapealla kaistaleella, jota nimitetään Käsivarreksi. Enontekiön pinta-ala on 8 391,31 km2, ja pinta-alaltaan se on Inarin ja Sodankylän jälkeen Suomen kolmanneksi suurin kunta. Kunnan väestötiheys, vain 0,22 asukasta/km2, on Suomen toiseksi matalin Savukosken jälkeen. Enontekiön naapurikuntia ovat Inari idässä, Kittilä kaakossa ja Muonio etelässä, Ruotsin puolella lännessä puolestaan Kiiruna, ja pohjoisessa Norjan rajan takana Omasvuono, Kaivuono, Raisi ja Koutokeino. Enontekiöllä on rajaa Ruotsin ja Norjan kanssa yhteensä yli 450 kilometriä. Ruotsin puolella rajan muodostavat Muonionjoki sekä sen sivujoki Könkämäeno.
Maantiede > Kylät

Enontekiön keskus on kunnan eteläosassa sijaitseva Hetta, jossa asukkaita on 800. Kunnassa ei ole Enontekiö-nimistä paikkaa, mutta Hettaa kutsutaan usein myös kunnan nimellä. Muita tärkeitä kyliä ovat Suomen, Ruotsin ja Norjan rajapisteen lähellä sijaitseva Kilpisjärvi sekä Kaaresuvanto ja Palojoensuu, jotka sijaitsevat Muonionjoen varrella Ruotsin rajan tuntumassa. Suurin osa kylistä sijaitsee kunnan eteläosassa tai jokivarressa Ruotsin rajalla. Monissa tapauksissa jokivarren kylää vastapäätä joen toisella puolella on myös kylä, joka kuuluu Ruotsiin, mutta on usein samanniminen (esimerkiksi Kaaresuvanto, jonka nimi on Ruotsin puolella Karesuando). Sen sijaan joenvarsista syrjään jäävät Käsivarren alueet ovat täysin asumattomia.
Enontekiöön kuuluvat seuraavat kylät (pohjoissaamenkieliset nimet suluissa):
Hetta (Heahttá)
Jatuni (Jáhton)
Kaaresuvanto (Gárasavvon)
Kelottijärvi (Gelotjávri)
Ketomella
Kilpisjärvi (Gilbbesjávri)
Kultima (Gulddán)
Kuttanen (Guhttás)
Leppäjärvi (Leaibejávri)
Luspa (Luspi)
Markkina (Boaresmárkan)
Maunu (Mávdna)
Muotkajärvi (Muotkejávri)
Näkkälä (Neahčil)
Nartteli (Snárttal)
Nunnanen (Njunnás)
Palojärvi (Bálojávri)
Palojoensuu (Bálojotnjálbmi)
Peltovuoma (Bealdovuopmi)
Raittijärvi (Ávžžašjávri)
Ropinsalmi (Roabičoalbmi)
Sonkamuotka (Soŋgemuotke)
Vähäniva
Vuontisjärvi (Vuottesjávri)
Maantiede > Maasto

Enontekiön pohjoisosa on ainoa Skandien vuoristoon kuuluva paikka Suomessa. Tämän sekä pohjoisen sijaintinsa takia Enontekiö poikkeaa niin maantieteellisesti kuin maisemallisestikin merkittävästi muusta Suomesta. Suomen korkein tunturi, 1 324 metriä korkea Halti, sekä Suomen 21 muuta yli tuhatmetristä tunturia sijaitsevat Enontekiöllä. Haltin ohella tunnetuin ja maisemallisesti silmiinpistävin tunturi on 1 029 metriä korkea Saana, jonka juuressa sijaitsee Kilpisjärven kylä. Kunnan eteläosa on vähemmän vuoristoista, mutta sielläkin kohoaa joitakin yksittäisiä tuntureita keskellä muuten alavaa maastoa.
Hieman yli 5 % Enontekiön pinta-alasta koostuu vesistöistä. Useiden suurten jokien lähteet ovat Enontekiöllä: esimerkiksi Muonionjoki, Ounasjoki, Ivalojoki ja Tenojoen yksi alkuhaara alkavat kunnan alueelta. Tästä Enontekiö on saanut myös nimensä: eno on vanha suomalainen jokea tarkoittava sana, ja tekiö on juonnettu tehdä-verbistä. Enontekiön 825 järveä ovat suhteellisen pieniä. Suurimpia järviä ovat Pöyrisjärvi, Kilpisjärvi ja Ounasjärvi. Niiden ohella Ketojärvi ja Pasmajärvi ovat yli viiden neliökilometrin laajuisia. Ruotsin rajalla sijaitsevan Kelottijärven itäosa kuuluu Enontekiöön.
Maantiede > Kasvisto ja eläimistö

Enontekiön kasvillisuus on pohjoisen sijainnin takia hyvin niukkaa. Kuusen kasvualueen pohjoisraja kulkee suurin piirtein Enontekiön etelärajalla, ja männynkin kasvualue ulottuu vain noin 20 kilometriä Hetasta pohjoiseen. Tätä pohjoisempana ainoita puulajeja ovat tunturikoivu, metsähaapa ja pajut. Koivujen muodostama puuraja kulkee 600 metrissä. Enontekiö on yksi harvoista alueista maailmassa, jossa lehtipuu muodostaa puurajan. Suurimman osan Enontekiöstä muodostavat karut, puuttomat alueet ja etenkin jokivarsia reunustavat suot. Vain 19 % kunnan alueesta on metsää. Enontekiön eliöstö poikkeaa sen verran muusta Suomesta, että kasvi- ja eläinmaantieteessä Enontekiö muodostaa oman alueensa, Enontekiön Lapin. Enontekiön suurtuntureilla Kilpisjärven alueella kasvaa peräti 40 putkilokasvilajia, joita ei tavata missään muualla Suomessa. Kunnan kokonaispinta-alasta 70 % kuuluu erinäisiin suojelualueisiin: siihen kuuluu osia Pallas-Yllästunturin kansallispuistosta sekä Käsivarren, Puljun, Pöyrisjärven ja Tarvantovaaran erämaa-alueet sekä Lätäsenön–Hietajärven soidensuojelualue.
Karun ilmastonsa vuoksi Enontekiöllä eläviä eläinlajeja on varsin vähän. Sieltä tavataan kuitenkin joitakin arktisten alueiden eläinlajeja, jotka eivät viihdy etelämpänä, esimerkiksi tunturisopuli, naali, tunturipöllö, keräkurmitsa, kiiruna ja sepelrastas. Näiden lisäksi eläimistöön kuuluu lukuisia piennisäkkäitä ja lintulajeja sekä luonnollisesti myös puoliksi kesytetty poro.
Maantiede > Ilmasto

Enontekiön ilmastoon vaikuttavia tekijöitä ovat pohjoinen sijainti lähellä Jäämerta ja muuta Suomea suurempi korkeus merenpinnan tasoon verrattuna. Golfvirran tasoittavan vaikutuksen johdosta talvet Kilpisjärvellä eivät ole aivan yhtä kylmiä kuin enemmän mannerilmastoa muistuttavassa Keski-Lapissa, mutta vastaavasti kesät ovat lyhyempiä ja viileämpiä. Kuitenkin mantereisella Enontekiön Palojärvellä on Suomen kylmimmät talvilämpötilat, kylmimmän kuun, eli tammikuun keskilämpötila on siellä −15,3 °C kun se Kilpisjärvellä on −13,6 °C.
Enontekiöllä on keskimäärin Suomen alhaisimmat lämpötilat. Kilpisjärvellä vuoden keskilämpötila on −1,9 °C, ja Palojärvellä −2,6 °C kun se esimerkiksi Helsingissä on noin +6 °C. Näissä äärimmäisissä ilmasto-olosuhteissa kasvukausi kestää vain hieman yli sata päivää, ja talvi on varsin pitkä, vajaat 200 päivää. Vuotuinen sadanta on 459 millimetriä. Talvella voi sataa runsain määrin lunta: suurin Suomessa koskaan mitattu lumensyvyys on 19. huhtikuuta 1997 Kilpisjärvellä mitattu 190 senttimetriä. Pysyvä lumipeite sataa yleensä lokakuussa ja sulaa vasta toukokuun lopun tienoilla. Suojaisiin paikkoihin saattaa jäädä lunta pitkäksikin aikaan, ja siksi Kilpisjärvellä on perinteisesti järjestetty juhannusöisin hiihtokisa.
Enontekiön kunnan alue sijaitsee noin 200–300 kilometriä napapiiristä pohjoiseen. Tästä syystä vuodenaikojen välillä on erittäin suuri ero auringonvalon määrässä. Kilpisjärvellä paistaa keskiyön aurinko toukokuun 22. päivästä 22. päivään heinäkuuta, ja vastaavasti kaamos alkaa 25. marraskuuta ja päättyy 17. tammikuuta. Enontekiöllä näkyy enemmän revontulia kuin missään muualla Suomessa: Kilpisjärven seudulla niitä voi seurata pimeänä vuodenaikana kirkkaalla säällä keskimäärin kolmena yönä neljästä.
Nähtävyyksiä

Enontekiön kirkko
Enontekiön kotiseutumuseo
Haltitunturi
Jyppyrän näköalapaikka Hetassa
Järämän linnoitusalue
Käsivarren erämaa-alue ja Mallan luonnonpuisto sekä niiden läpi kulkeva Kalottireitti
Muotkatakka, Suomen maanteiden korkein kohta
Pallas-Yllästunturin kansallispuisto
Pitsusköngäs, 17 metriä korkea vesiputous
Saana-tunturi
Stuorrahanoaivi, Unescon maailmanperintökohteen, Struven ketjun, yksi kuudesta kohteesta Suomessa.
Liikenne

Enontekiön läpi kulkee merkittävästi matkailijoita Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan. Tärkeimmät liikenneväylät ovat valtatie 21 ja kantatie 93. Rovaniemeltä Enontekiölle on säännöllinen linja-autoyhteys, jota liikennöi J. M. Eskelisen Lapin Linjat Oy. Yhtiö liikennöi lisäksi Enontekiön läpi Norjan Tromssaan. Enontekiöllä sijaitsee myös Enontekiön lentoasema.
Hallinto

Enontekiön kunnanvaltuustossa on 17 jäsentä. Kaudella 2021–2025 Yhteislista Enontekiöläisten äänellä (YLEÄ) on viisi valtuutettua, keskustalla ja kokoomuksella kolme valtuutettua, Johtti Sápmelaccat rs:n yhteislistalla (JSYL) ja vihreillä kaksi valtuutettua sekä kristillisdemokraateilla ja perussuomalaisilla yksi valtuutettu. Valtuuston puheenjohtajana toimii Jarmo Näkkäläjärvi (YLEÄ). Kunnanhallituksessa on seitsemän jäsentä, ja sen puheenjohtajana toimii Leena Palojärvi (YLEÄ).
Enontekiön kunnanjohtaja on Marko Halla, joka valittiin tehtävään toukokuussa 2024. Hänen edeltäjänsä oli kesäkuussa 2023 virkaan valittu Petri Härkönen, joka irtisanoutui tehtävästään helmikuussa 2024. Härkösen edeltäjä oli kesäkuussa 2022 tehtävään valittu Samuli Mikkola, joka irtisanoutui maaliskuussa 2023. Vuosina 2016–2022 kunnanjohtajana toimi Jari Rantapelkonen.
Väestö

Enontekiöllä asui vuoden 2022 lopussa 1 811 henkilöä. Heistä puhui äidinkielenään suomea 1 554 henkeä, saamea 182 ja ruotsia 15 henkeä. Muita kieliä puhui 60 henkilöä.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Enontekiön väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 2 285 | 2 285 |
| 1980 | 1980 |    | 2 286 | 2 286 |
| 1985 | 1985 |    | 2 419 | 2 419 |
| 1990 | 1990 |    | 2 472 | 2 472 |
| 1995 | 1995 |    | 2 413 | 2 413 |
| 2000 | 2000 |    | 2 145 | 2 145 |
| 2005 | 2005 |    | 2 000 | 2 000 |
| 2010 | 2010 |    | 1 876 | 1 876 |
| 2013 | 2013 |    | 1 891 | 1 891 |
| 2015 | 2015 |    | 1 861 | 1 861 |
| 2020 | 2020 |    | 1 808 | 1 808 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2022 lopussa Enontekiöllä oli 1 811 asukasta, joista 490 asui taajamassa, 1 259 haja-asutusalueilla ja 62:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Enontekiön taajama-aste on 28,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Enontekiön kirkonkylä (Hetta).