stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espanjalainen keittiö
Jälkiruoat

Nykyisin terveellisiä elämäntapoja korostavassa kulttuurissa Espanjan tavallisin jälkiruoka (postre) on hedelmäkori, joka sisältää muun muassa appelsiineja, omenoita, banaaneja, persikoita, päärynöitä ja tummanpunaisia kirsikoita. Ravintoloissa jälkiruokana voi olla kauden hedelmiä eli fruta del tiempo. Hedelmien ohella juusto jälkiruokana on säilyttänyt asemansa.
Katalonian kuuluisin jälkiruoka on Crema Catalana (vanukas), joka sisältää runsaasti sokeria, rasvaa ja kaloreita. Se valmistetaan munasta, kermasta ja sokerista. Toinen tunnettu jälkiruoka on "flan" eli paahtovanukas, jota voidaan maustaa sitruunalla. Flan on melko työläs valmistaa. Se voidaan tarjoilla jäätelön kera. Kolmas omaperäinen espanjalainen jälkiruoka on arroz con leche eli maitoriisi.
Myös jäätelöä (helado) espanjalaiset syövät paljon. Tunnettu jälkiruoan ja drinkin välimuoto on sitruunasorbetti, johon lisätään usein cavaa ja joka tarjoillaan kuohuviinilasista.
Churro on makea munkkitanko, joka kastetaan kuumaan kaakaojuomaan. Sitä saatetaan nauttia myös aamupalaksi kahvin kera.
Kouluruokailu

Espanjassa kouluruokailusta vastaavat kunkin 17 itsehallintoalueen paikallishallinnot. Ne voivat organisoida kouluruokailun parhaaksi katsomallaan tavalla yhteistyössä kuntien, koulujen ja vanhempainyhdistysten kanssa. Kustannuksista vastaavat sekä paikallishallinto että vanhemmat.
Esimerkiksi Madridin alueella kouluruokaa tarjotaan ala-asteella, jos vanhemmat sitä haluavat. Yläasteilla ei ole ruokailua, mutta tavallisesti kouluissa on kahviot, josta voi ostaa pikkupurtavaa. Pienituloiset perheet ja pitkiä koulumatkoja kulkevat saavat suoraa tukea ruokailukuluihin.
Koulujen ruokalistalla on enimmäkseen perinteistä espanjalaista ja paikallista kotiruokaa Välimeren ruokavaliota noudattaen, esimerkiksi linssikeittoa, vihannes- ja kikhernemuhennosta, naudanlihakastiketta ja uunikalaa, jälkiruokana hedelmiä. Koululaisten lempiruokia ovat pastaruoat, ranskanperunat ja paella.lähde?
Alueelliset keittiöt > Andalusialainen keittiö

Andalusialaiselle keittiölle tyypillistä ovat erityisesti maurien ajalta peräisin olevat arabivaikutteet. Näihin kuuluvat muun muassa runsas riisin ja sitruunan sekä kuminan ja sahramin käyttö. Jälkiruoissa arabialaisvaikutteita edustavat erilaiset mantelikeksit (mantecados).
Tyypillisin andalusialainen tapa valmistaa lihaa on grillata tai hiillostaa se (carne a la brasa). Kala ja äyriäiset taas tavallisesti paistetaan (fritura de pescado), toisinaan runsaassa merisuolassa.
Tavallisimpia vihanneksia ovat tomaatti ja paprika,lähde? ja salaateissa käytetään erityisesti sherryllä maustettua etikkaa.
Oliiviöljyllä on suuri merkitys paitsi Andalusian keittiölle, myös sen taloudelle. Noin kolmasosa Euroopassa käytetystä oliiviöljystä on peräisin Andalusiasta, varsinkin Córdoban ja Jaénin alueelta. Andalusiassa kasvatettavia oliivilajikkeita ovat muun muassa gordal, manzanilla ja aliñada.
Koko Espanjaan sittemmin levinnyt niin sanottu tapas-kulttuuri eli erilaisten pikkunaposteltavien nauttiminen (erityisesti baareissa) on andalusialaista alkuperää.
Andalusiasta peräisin on myös sittemmin koko Espanjan alueelle levinnyt gazpacho eli kylmä, tomaatti- ja valkosipulipohjainen vihanneskeitto, jota nautitaan erityisesti kesän kuumimpina hetkinä. Toinen tyypillinen andalusialaiskeitto on cachorreña, jossa käytetään muun muassa paprikaa, valkosipulia, etikkaa sekä appelsiinia. Appelsiini onkin oliiviöljyn ohella yksi tärkeimpiä Andalusian alueen vientituotteita.
Riisiruoka paellaa luullaan usein Andalusiasta kotoisin olevaksi. Se on joidenkin lähteiden mukaan kuitenkin alun perin peräisin Valenciasta.
Tyypillisimpiä perinteisiä andalusialaisia liharuokia ovat muun muassa häränhäntä (rabo de toro) sekä Córdoban alueelta peräisin oleva ruokalaji, jossa vasikanlihaa tarjoillaan artisokan kanssa viinikastikkeessa.
Leikkeleistä tunnetuimpia ovat Jabugon ja Trevélezin alueen serrano-kinkut sekä tamperelaista mustaamakkaraa muistuttava, valkosipulilla maustettu morcilla.
Koko Espanjan alueella paljon käytettyä chorizo-makkaraa käytetään myös Andalusiassa sekä leikkeleenä että joissakin ruoissa. Chorizo-pohjaisista perinneruoista tunnetuin ja myös koko Espanjan alueelle levinnyt lienee huevos a la flamenca eli kananmunia flamenco-tyylillä.
Jälkiruoista tyypillisimpiä ovat erilaisten keksien lisäksi myös hedelmät, erityisesti sitrushedelmät, (usein granaatti-)omenat, päärynät ja viikunat. Tocino de cielo ('taivaallinen läski') on perinteinen jälkiruokavanukas, joka valmistetaan munankeltuaisesta ja siirapista.
Alueelliset keittiöt > Muut alueelliset keittiöt

Itäespanjalaiseen keittiöön kuuluvat Aragonian, Katalonian, Valencian ja Murcian alueiden keittiöt. Pohjoisespanjalaista keittiötä edustavat Galician, Asturian, Cantabrian, Baskimaan, Navarran ja La Riojan alueiden keittiöt. Keski- ja länsiespanjalaiseen keittiöön lasketaan kuuluvaksi Kastilian ja Leónin, Kastilia- La Manchan sekä Extremaduran keittiöt. Baskimaalla ja Navarran alueella ruokakulttuuriin on saatu vaikutteita Ranskasta. Maan keskiosissa puolestaan tyypillistä liharuoissa ovat karitsan, porsaan ja naudan liha ja yleinen lihan valmistustapa on paahtaminen. Baleaarien keittiöön kuuluu Baleaarien saarten gastronomia. Baleaareihin kuuluvalla Mallorcalla on vanhoja viininviljelytilja. Kanarialaisella keittiöllä tarkoitetaan Kanariansaarten alueen ruokakulttuuria. Kanariansaarilla paljon käytettyjä ruoka-aineita ovat kalat ja muut meren antimet. Yleisiä ruokia ovat ryppyperunat ja vuohenjuustot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espanjalainen keittiö Wikimedia Commonsissa
Espanjalainen ruokakulttuuri (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmakuivattua Iberiankinkkua (jamón ibérico).
Paellaa.
Espanjalaista punaviiniä.
Lautasellinen tapaksia.
Gazpachoa.
Chorizo-makkaraa.
Malmö Redhawks

| Malmö Redhawks |
| --- | --- |

Perustettu:  1972
Entiset nimet:  Malmö IF 1972–2001 MIF Redhawks 2001–2004 Malmö Redhawks 2004–
Kaupunki:   Malmö
Kotiareena:  Malmö Arena
– kapasiteetti:  12 600
Sarjataso:  SHL
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Björn Liljander
Puheenjohtaja:   Patrik Sylvegård
Päävalmentaja:   Tomas Kollar
Kapteeni:   Fredrik Händemark
Mestaruudet:  2 (1992, 1994)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malmö Redhawks on ruotsalainen, Malmöstä kotoisin oleva jääkiekkoseura, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL:ssä. Seura on perustettu vuonna 1972 nimellä Malmö IF.
Malmö Redhawks (silloiselta nimeltään Malmö IF) on pelannut Ruotsin finaalissa vuosina 1992 ja 1994 voittaen mestaruuden molemmilla kerroilla. Tuolloin seurassa pelasivat suomalaiset Raimo Helminen sekä 1994 Mikko Mäkelä. Seuran saavutuksiin kuuluu myös Euroopan Cupin voitto vuodelta 1993 ja pronssi vuodelta 1994. Malmö Redhawks on Elitserienin maratontaulukossa kymmenentenä. Joukkueen kotihallina toimii 12 600 katsojaa vetävä Malmö Arena.
Jäädytetyt numerot

1 Peter Lindmark
5 Roger Nordström
18 Patrik Sylvegård
25 Kaj Olsson
66 Mats Lusth
Päävalmentajat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Putte Brännström 1972–1973   Jan Stolpe 1973–1975   Thomas Stafrén 1975–1976   Danny Malone 1976–1977   Jan Stolpe 1977–1978   Tommy Andersson 1978–1981   Tore Paulsryd 1981–1983   Jan Stolpe 1983–1984   Lennart Sundberg 1984–1987   Lennart Källén 1987–1989   Timo Lahtinen 1989–1994  |   Hannu Jortikka 1994–1995   Christer Abrahamsson 1995–1996   Peo Larsson 1996   Barry Smith 1996–1997   Hannu Jortikka 1997–1998   Stephan Lundh 1998–2001   Per Bäckman 2001–2003   Stephan Lundh 2003–2004   Björn Kinding 2004   Dan Hobér 2004–2005   Lars Bergström 2005–2007  |   Dave King 2007   Torgny Bendelin 2007–2008   Bobo Simensen 2008–2009   Göran Karlström 2009–2010   Robert Olsson 2010–2011   Leif Strömberg 2011   Ulf Taavola 2011–2013   Mats Lusth 2013–2015   Björn Hellkvist 2015–2016   Peter Andersson 2016–2020)   Martin Filander (2020)  |   Joakim Fagervall (2020–2022)   Tomas Kollar (2022–)  |
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 72 |  | Daniel Marmenlind | L | 2027 | Uppsala, Ruotsi |  |
| 94 |  | Marek Langhamer | L | 2026 | Moravská Třebová, Tšekki |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 6 |  | Dominik Badinka | R | Laina | Chomutov, Tšekki |  |
| 16 |  | Matias Lassen | L | 2025 | Rødovre, Tanska |  |
| 17 |  | Johan Ivarsson | L | 2027 | Höör, Ruotsi |  |
| 26 |  | Teemu Kivihalme | L | 2025 | Cloquet, Minnesota, Yhdysvallat |  |
| 33 |  | Lassi Thomson | R | 2026 | Tampere, Suomi |  |
| 41 |  | Joseph Berger | L | 2026 | Visby, Ruotsi |  |
| 42 |  | Robin Salo | L | 2026 | Espoo, Suomi |  |
| 58 |  | Hugo Jonasson | L | 2026 | Ljungby, Ruotsi |  |
| 79 |  | Jakub Galvas | L | 2025 | Ostrava, Tšekki |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 8 |  | Johan Olofsson | R | OLH | 2025 | Arvika, Ruotsi |
| 10 |  | William von Barnekow | L | H | 2027 | Malmö, Ruotsi |
| 11 |  | Nikola Pašić | L | OLH | 2026 | Gislaved, Ruotsi |
| 12 |  | Linus Öberg | R | KH / OLH | 2026 | Vänersborg, Ruotsi |
| 13 |  | Petter Vesterheim | L | KH | 2027 | Lørenskog, Norja |
| 15 |  | Freddie Larsson | L | OLH | 2026 | Helsingborg, Ruotsi |
| 20 |  | Thomas Berg-Paulsen | L | KH | 2026 | Stavanger, Norja |
| 23 |  | Christoffer Forsberg (A) | L | KH / VLH | 2025 | Östersund, Ruotsi |
| 27 |  | Henrik Haapala (A) | L | LH | 2025 | Lempäälä, Suomi |
| 32 |  | Joona Ikonen | R | OLH | 2026 | Tampere, Suomi |
| 53 |  | Albert Sjöberg | R | H | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 63 |  | Fredrik Händemark (C) | L | KH | 2029 | Björbo, Ruotsi |
| 78 |  | Robin Hanzl | L | KH | 2026 | Ústí nad Labem, Tšekki, Tšekkoslovakia |
| 91 |  | Axel Sundberg | R | LH | 2027 |  |
| 95 |  | Carl Persson | L | LH | 2027 | Kristianstad, Ruotsi |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Tomas Kollar
Apuvalmentaja: Jens Nielsen
Apuvalmentaja: Bert Robertsson
Maalivahtivalmentaja: Cristopher Nihlstorp
Videovalmentaja: Andreas Hadelöv
Videovalmentaja: Linus Leise
Fysiikkavalmentaja: Stephen Breisner
Fysiikkavalmentaja: Theo Schagerlund
Taitovalmentaja: Love Öhlund
Huoltopäällikkö: Mikael Petersson
Huoltopäällikkö: Jörgen Torstensson
Puheenjohtaja: Patrik Sylvegård
Toimitusjohtaja: Björn Liljander
Kykyjenetsinnänjohtaja: Tommy Enroth
Lähde: EliteProspects
Galleria

Malmön pelaajia vaihtoaitiossa
Malmö Arena
Malmö Arena sisältä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seuran kotisivut (ruotsiksi)
| n k SHL |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Frölunda HC  Färjestad BK  HV71  IK Oskarshamn  Leksands IF  Linköping HC  Luleå HF  Malmö Redhawks  Modo Hockey  Rögle BK  Skellefteå AIK  Timrå IK  Växjö Lakers  Örebro HK
Suomen Metsästysmuseo

| Suomen Metsästysmuseo |
| --- | --- |

Osoite:  Tehtaankatu 23 A
Sijainti:  Riihimäki
Rakennustyyppi:  museo
Valmistumisvuosi:  1989
Suunnittelija:  Osmo Lappo
Huoneistoala:  n. 1400 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Metsästysmuseo on Riihimäellä sijaitseva metsästysaiheinen museo. Sen tarkoituksena on kerätä, tallentaa, tutkia ja esitellä suomalaista metsästys- ja eräkulttuuria sekä suomalaisten eränkäyntiä muualla maailmassa.
Museon historia

Suomen Metsästäjäliitto perusti metsästysmuseon jo vuonna 1930. Museorakennusta ei tuolloin kuitenkaan vielä ollut, ja toiminta oli pääasiassa esinekeruuta. Sota katkaisi museotoiminnan, mutta 1960-luvulla professori C. A. Borgström ryhtyi ajamaan hanketta eteenpäin. Tila löytyi, ja Suomen metsästys- ja riistanhoitomuseo avattiin alun perin Porvoossa 1972 Luonnontieteellisen museon yhteyteen.
Jo 1970-luvun aikana Porvoon tilat jouduttiin toteamaan liian ahtaiksi, eikä uutta tilaa onnistuttu löytämään samasta kaupungista. 1980-luvun puolivälissä perustettiin Suomen Metsästysmuseoyhdistys r.y. edistämään museon toimintaa. Riihimäeltä Suomen Lasimuseon vierestä löytyi sopiva tontti, johon Riihimäen kaupunki tarjoutui rakentamaan uuden museorakennuksen ja vastaamaan sen kiinteistökustannuksista. Museo muutti vastavalmistuneisiin tiloihin helmikuussa 1990, ja näyttely avattiin yleisölle 6. kesäkuuta. Kolmenkymmenen vuoden aikana toiminta on kasvanut paljon ja tilat ovat jääneet pieniksi sekä näyttelyiden että varasto- ja toimistotilojen osalta.
Vuoden 2020 alussa Suomen Metsästysmuseo ja Suomen Kalastusmuseoyhdistys käynnistivät maa- ja metsätalousministeriön, opetus- ja kulttuuriministeriön sekä museoviraston tukemana hankkeen valtakunnallisen, luonnon virkistyskäyttömuotoja yhdistävän uuden museon aikaansaamiseksi. Uuden erä- ja luontokulttuurimuseon nimellä kulkevan laitoksen sijaintipaikkakunnaksi on valittu Imatra.
Suomen Metsästysmuseon nykytoiminta

Metsästysmuseon omistaa yhdistys nimeltä Suomen Metsästysmuseo - Finlands Jaktmuseum ry., jonka ylintä päätäntävaltaa käyttää yhdistyksen kokous. Yhdistyksen hallitus suunnittelee ja kehittää museon toimintaa, ja sen jäseninä tulee olla edustajat seuraavista yhteisöistä: Suomen riistakeskus, Suomen Metsästäjäliitto ry., Metsähallitus, Suomen museoliitto ry. sekä yksi museon kotipaikkakunnan edustaja. Vuonna 2024 Metsästysmuseolla on kymmenen vakituista työntekijää. Museonjohtajana toimii Pekka Allonen.
Metsästysmuseo tallentaa metsästys- ja eräkulttuuriin, riistanhoitoon ja -tutkimukseen, riistaeläimiin, metsästysyhdistyksiin, metsästysaseisiin, aseidenvalmistukseen, metsästysmatkailuun ja erätaiteeseen liittyvää esineistöä. Museolla on oma metsästyskirjasto, joka on tutkijoiden ja muiden aiheesta kiinnostuneiden käytettävissä.
Metsästysmuseolla on oma tutkijoiden käytössä oleva arkisto, joka tallettaa mm. metsästykseen liittyviä yksityisten henkilöiden, metsästäjäjärjestöjen sekä metsästysseurojen arkistoja. Museon kuva-arkisto käsitti vuonna 2019 noin 143 000 valokuvaa, joita käytetään erilaisissa julkaisuissa. Museo tekee tutkimusta omia näyttelyitään ja julkaisujaan varten sekä tarjoaa metsästys- ja asehistorian asiantuntijapalveluita.
Museon näyttelyt

Professori Osmo Lapon suunnittelema rakennus on alun perinkin tarkoitettu museorakennukseksi, ja näyttelytilojen lisäksi siellä sijaitsevat tilat esine- ja valokuvakokoelmille, kirjastolle sekä toimistotiloille. Kaikki näyttelytilat ovat yhdessä kerroksessa maantasalla, ja ne jakautuvat viiteen pysyvien näyttelyiden tilaan sekä vaihtuvien näyttelyiden alueeksi.
Metsästysmuseon uusin perusnäyttelyosio Otso on valmistunut vuonna 2019 ja se esittelee suomalaisen metsästyksen historian kivikaudelta 1800-luvun loppuun. Maan asuttamisen kannaltakin tärkeät saaliseläimet hylje ja metsäpeura saavat keskeisen osan näyttelyssä, kuten myös vanhat metsästysaseet. Jahdin lumo perusnäyttely kertoo metsästyksen historian 1900-luvulla. Keskeinen riistaeläin on hirvi, joka muuttui 1900-luvun aikana lukumäärältään lähes olemattomasta varsin runsaaksi ja taloudellisestikin merkittäväksi riistaeläimeksi. Näyttelyssä myös esitellään maahan istutettuja riistalajeja ja pohditaan koko metsästyksen oikeutusta.
Aseita Suomesta -näyttely esittelee kolmen merkittävän asevalmistajan, Sako Oy:n, Tikkakoski Oy:n ja Valmet Oy:n Tourulan tehtaan (ent. Valtion Kivääritehdas) tuotantoa esineiden ja multimedian avulla. Lisäksi nähtävillä on pienempien asevalmistajien aseita sekä patruunavitriini. Trofeekokoelma Jaakko Ojanperä käsittää yhden metsästäjän trofeita ja muita metsästysmuistoja yli sadasta eläinlajista ja alalajista Afrikasta, Aasiasta, Pohjois-Amerikasta ja Euroopasta. Ojanperän kokoelmaan sisältyy the Big Five eli afrikannorsu, sarvikuono, leijona, leopardi ja kafferipuhveli sekä vieläpä the Big Seven, johon edellisten lisäksi kuuluvat myös krokotiili ja virtahepo. Merilinnustus-näyttely esittelee rannikon vesilinnustuksen kaikessa vaativuudessaan. Linnustajat väijyivät saalistaan luodoille kivistä rakennettujen näkösuojien takana, ja lintuparvia houkuteltiin ampumaetäisyydelle veteen aseteltujen houkutuskuvien eli kaaveiden avulla, joita on nähtävillä eri ajoilta.
Metsästysmuseossa on vuosittain esillä useita vaihtuvia näyttelyitä, joista keskeisessä osassa ovat erilaiset taidenäyttelyt. Vakiintuneiksi vuosittaisiksi näyttelyiksi ovat vakiintuneet Vuoden luontokuvien näyttely, suomenmestaruuskilpailuissa palkitut käsintehdyt puukot sekä museon piha-alueelle rakennettava taidenäyttely. Museon tuottamia näyttelyitä tarjotaan myös lainaksi.
Museon tapahtumat

Suomen Metsästysmuseon ja samalla koko Riihimäen suosituin talvitapahtuma on helmikuussa järjestettävä talviretkeilytapahtuma Talvikki, joka järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2007.  Museo järjestää keväisin Pönttöpäivän, jossa nikkaroidaan linnulle pesäpönttöjä ja levitetään lintutietoutta. Keväälle osuu myös Teroituspäivä, jolloin museoon voi tuoda puukkoja, kirveitä ja muita teräesineitä teroitettavaksi. Lokakuun 11. päivä on museon vuosipäivä, Oravan päivä, jolloin järjestetään lapsille tarkoitettua ohjelmaa. Metsästysmuseo järjestää yhteistyössä Suomen Lasimuseon kanssa yhteisen Joulutori-tapahtuman.
Aiheesta muualla

Museon kotisivut
Peltonen, Jukka: Suomen Metsästysmuseo - ajatus, synty ja toiminta Käpälämäki 3/2000. Suomen Metsästysmuseo.
Suomen Metsästysmuseon toimintakertomus 2019[vanhentunut linkki]. Suomen Metsästysmuseo.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Suomen Metsästysmuseo (Q1678320)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo, erikoismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Riihimäki
katuosoite: Tehtaankatu 23 A, 11910 Riihimäki
koordinaatit: 60°43′52″N 24°44′13″E﻿ / ﻿60.7311°N 24.7369°E﻿ / 60.7311; 24.7369

Osa Jahdin lumo -perusnäyttelyosiosta Suomen Metsästysmuseossa syksyllä 2020.
Täytetty karhu ja vanhoja aseita Metsästysmuseon Otso-perusnäyttelyssä.
Merilinnustus-näyttely syksyllä 2020.
Brandon DiCamillo

| Brandon Ralph DiCamillo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1976 (ikä 48) West Chester, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Muut tiedot
Lempinimet:  DiCo
Brandon Ralph DiCamillo (s. 15. marraskuuta 1976 West Chester, Pennsylvania, Yhdysvallat) on CKY-yhtyeen perustajajäsen ja esiintynyt elokuvissa Jackass ja Viva La Bam. DiCamillo on tunnettu ”freestyle” rapistaan, (esimerkiksi ”Chinese Freestyle” CKY2:sta)lähde?. Hän näytteli Falconea ja useita muita hahmoja elokuvassa Haggard: The Movie, jonka hän on myös käsikirjoittanut. Hänen lempinimiään ovat Dico, Deek, D-cup ja Bran. DiCamillo on kehittänyt ”Ostoskärry”-stuntit Jackassissa ja CKY elokuvissa.lähde?
Aiheesta muualla

http://www.tv.com/brandon-dicamillo/person/100495/summary.html (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Jackass |
| --- | --- |
 Johnny Knoxville  Bam Margera  Chris Pontius  Dave England  Steve-O  Ryan Dunn  Brandon DiCamillo  Ehren McGhehey  Preston Lacy  Jason "Wee-Man" Acuña 
Elokuvat:  Jackass: The Movie  Jackass: Number Two  Jackass 2.5  Jackass 3D  Jackass 3.5  Jackass esittää: Paha pappa  Jackass Forever 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
Juhana I (Ranska)

Hugo Capet
Robert II Hurskas
Lapset:
Robert II Hurskas
Henrik I
Robert I
Lapset:
Henrik I
Filip I
Hugo Magnus
Lapset:
Filip I
Ludvig VI
Lapset:
Ludvig VI Paksu
Ludvig VII
Robert I
Lapset:
Ludvig VII Nuori
Marie
Alix de France
Marguerite de France
Adèle
Filip II
Agnes de France
Lapset:
Filip II Augustus
Ludvig VIII
Lapset:
Ludvig VIII Leijona
Ludvig IX Pyhä
Robert I
Alphonse
Pyhä Ranskan Isabel
Anjoun ja Sisilian Kaarle I
Lapset:
Ludvig IX Pyhä
Filip III Rohkea
Robert
Ranskan Agnes
Lapset:
Filip III Rohkea
Filip IV Kaunis
Kaarle
Louis
Margareeta Ranskalainen
Lapset:
Filip IV Kaunis
Ludvig X Itsepäinen
Filip V Pitkä
Isabella de France
Kaarle IV Kaunis
Lapset:
Ludvig X Itsepäinen
Johanna II
Juhana I Postuumi
Lapset:
Juhana I Postuumi
Filip Pitkä V
Kaarle IV Kaunis
Juhana I:n hauta Saint-Denisin basilikassa
Jean I:n hautajaiskulkue
Juhana I Postuumi (ransk. Jean Ier le Posthume); (15. marraskuuta 1316 – 19. / 20. marraskuuta 1316) oli Ranskan ja Navarran kuningas elämänsä ainoat viisi päivää.
Jean I Posthume, hautamonumentti Saint-Denisin basilikassa
Suku

Hänen vanhempansa olivat kuningas Ludvig X Itsepäinen ja kuningatar Clémence d'Anjou (Klementia Unkarilainen). Hän kuului Kapeting-dynastiaan, mutta äitinsä isoäidin, Napolin kuningatar Marian kautta hän polveutui myös Unkarin Árpád-dynastiasta (jonka mieslinja oli Unkarissa sammunut 1301). Hänen isänsä oli kuollut jo viisi kuukautta ennen pojan syntymää ja maassa hallitsi sijaishallitus.
Jean eli vain viisi päivää ja monet uskoivat, että hänen setänsä Filip V aiheutti kuoleman päästäkseen itse valtaistuimelle. Lapsikuningas haudattiin Saint-Denisin basilikaan.
Perintö

Lapsikuninkaan kuoltua levisi huhuja, joiden mukaan Filip V olisi siepannut lapsen ja vaihtanut tämän tilalle kuolleen vauvan, mutta mitään ei voitu todistaa. 1350-luvulla Provenceen ilmestyi mies, joka väitti olevansa kuningas Juhana I. Hänet teljettiin nopeasti vankilaan, jossa hän kuoli.
Toisten huhujen mukaan lapsikuninkaan suojelemiseksi, kun hänet piti viedä esiteltäväksi hoviin, hänen tilalleen vaihdettiin imettäjän samanikäinen poika, joka sitten surmattiinkin. Todellinen Juhana olisi kasvanut turvassa imettäjän perheessä, mistä sitten imettäjän lapsen isä, kauppias Guccio Sienasta olisi hakenut lapsen Italiaan kasvatettavakseen. Tämä lapsi, Giannino Baglioni, eli Sienassa kangaskauppiaana, mutta sai lopulta kuulla syntyperästään (tarinan mukaan erään asianosaisen tunnustettua asian ripissään) ja lähti 1357 Unkariin, missä hallitsi Clémence d'Anjoun veljenpoika, kuningas Ludvig I. Tämä tunnusti kirjallisesti tukevansa Baglionin vaatimusta Ranskan kruunuun, mutta ei muuten ryhtynyt edistämään asiaa. Giannino Baglioni karkotettiin Ranskasta, Avignonissa paavi Innocentius VI ei suostunut ottamaan häntä vastaan, ja lopulta hänet vangittiin ja vietiin Napoliin. Ranskan kuningaskin piti häntä niin vaarallisena, että tarjosi leskeksi jääneelle Napolin kuningatar Johannalle Ranskan prinssiä puolisoksi, jos tämä luovuttaisi Baglionin Ranskaan. Baglioni kuitenkin kuoli vankilassa Napolissa vuonna 1363, ja hänen sukunsa mieslinja Sienassa sammui 1520. Tarinan mukaan hänen jälkeläisillään oli olkapäässään ristinmuotoinen syntymämerkki, jota pidettiin Árpád-suvun perintönä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhana I (Ranska) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ludvig X Itsepäinen | Ranskan kuningas 1316 | Seuraaja: Filip V Pitkä |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef