stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M/S Princesa Marissa

| M/S Princesa Marissa |
| --- | --- |
 M/S Princesa Marissa vuonna 2004.
Tyyppi:  Risteilyalus
Lippuvaltio:  Kypros
Kotipaikka:  Limassol
IMO-numero:  6509371
MMSI-numero:  209441000
Tunnuskirjaimet:  P3HO2
Aiemmat nimet:  1966–1978: Finnhansa 1978–1987: Prinsessan 1987–2008: Princesa Marissa 2008: Prince
Aiemmat omistajat:  1966–1970: Merivienti Oy 1970–1978: Enso-Gutzeit Oy 1978–1987: Birka Line 1987–2008: Inter Orient Navigation Co Ltd. 2008: romuttaja
Rakennustelakka:  Wärtsilä Helsingin Telakka, Suomi
Rakennusnumero:  377
Tilattu:  19. marraskuuta 1963
Vesillelasku:  1. joulukuuta 1964
Luovutettu:  28. maaliskuuta 1966
Status:  romutettu
Tekniset tiedot
Pituus:  134,4 m
Leveys:  20,1 m
Syväys:  5,7 m
Bruttovetoisuus:  9 491 brt
Koneisto:  2 × Wärtsilä-Sulzer 8RD56 diesel
Koneteho:  10 300 kW
Nopeus:  37,04 km/h
Nopeus:  20 kn
Hyttejä:  853
Lähteet:  
M/S Princesa Marissa (IMO 6509371) oli vuonna 1966 rakennettu 134,4-metrinen laiva. Laiva rakennettiin Wärtsilän Helsingin telakalla Suomessa. Kuollutta painoa sillä oli 2 002 tonnia ja jääluokitus oli A1. Alun perin alus oli nimeltään Finnhansa. Alus romutettiin vuonna 2008 Alangissa Intiassa Prince-nimisenä.
Princesa Marissan sisaraluksia ovat M/S Noura I (ent. Finnpartner), M/S Opi (ent. Prins Hamlet) ja M/S Freewinds (ent. Bohème).
Käyttöhistoria

Alus tilattiin 19. marraskuuta 1963. Se laskettiin vesille joulukuun alussa 1964, ja samalla Sylvi Kekkonen kastoi sen Finnhansaksi. 28. Laiva luovutettiin viimein 28. maaliskuuta 1966 Merivienti Oy:n omistukseen. Alun perin luovutuksen olisi pitänyt tapahtua jo edellisen vuoden kesäkuussa, mutta paha tulipalo keskeneräisessä aluksessa telakan varustelulaiturilla myöhästytti luovutuksen. Sisustus tuhoutui 18. maaliskuuta 1965 viimeistelytöiden ollessa meneillään Hietalahden telakalla. Satamahinaaja Turson avulla saatiin keulalevyjä irti, jolloin paloruiskut suunnattiin palopesäkkeisiin.
Merivienti rekisteröi Finnhansan Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. Finnlines aloitti liikennöinnin 31. maaliskuuta linjalla Helsinki–Nynäshamn–Karlskrona–Lyypekki–Slite–Helsinki. Muutaman vuoden kuluttua reitti typistyi: Helsinki–Nynäshamn–Travemünde. Kesällä 1967 alus teki viikonloppumatkoja kahdella linjalla: Helsingin ja Sandhamnin välillä ja Lyypekin ja Rønnen välillä. 20. heinäkuuta 1967 Finnhansa pelasti neljä itä­saksalaista pakolaista eräästä purjeveneestä.
Enso-Gutzeit osti Finnhansan 31. joulukuuta 1970. Ostaja piti aluksen edelleen Suomen lipun alla. 1. maaliskuuta – 27. huhtikuuta 1972 välisen ajan laiva oli Howaldtswerke-Deutsche Werftin telakalla Kielissä Saksassa kunnostettavana. Alukseen rakennettiin tuolloin 288 uutta hyttipaikkaa autokannen alle, tilaan joka oli alun perin rakennettu kontteja varten, mutta oli osoittautunut vielä aikaansa edellä olevaksi. 1970-luvun alussa alus liikennöi talvisin maanan­taista perjan­taihin reitillä Helsinki–Nynäshamn–Travemünde ja kesäisin Helsinki–Slite–Rønne–Travemünde ja takaisin. Vuonna 1973 aluksen ravintolakansi uudistettiin. 5. tammikuuta 1977, laivan ollessa neljän meri­penin­kulman päässä Harmajasta, sen keulaportti vaurioitui. Syy oli kova merenkäynti (tuulennopeus oli 22 m/s). Finnhansa joutui palaamaan Helsinkiin, josta se oli tulossa. Syyskuun alussa, aluksen ollessa Gotlannin edustalla, putosi yksi matkustaja yli laidan ja hukkui.
Käyttöhistoria > Prinsessan

13. syyskuuta 1977 ahvenanmaalainen Birka Line -varustamo osti laivan. Kotisatamaksi tuli näin Maarianhamina. Ostohinta oli noin 50 miljoonaa Ruotsin kruunua. Seuraavan vuoden tammikuussa laiva luovutettiin Birka Linelle. Samalla myös nimi vaihtui: Prinsessan. Myöhemmin tammikuussa laiva aloitti liikennöinnin Maarianhaminan ja Tukholman välillä. 16. joulukuuta 1978 aluksen ollessa matkalla Tukholmasta Maarianhaminaan, katosi alukselta ruotsalainen matkustaja. Vuonna 1980 Prinsessan meni jälleen telakalle Saksaan, jossa siihen rakennetaan uusi kokoushuone sekä lisää hyttipaikkoja. Huhtikuussa 1986 Prinsessan ankkuroitiin Maarianhaminaan ja laitettiin myyntiin.
Käyttöhistoria > Princesa Marissa

24. huhtikuuta 1987 Inter Orient Navigation Co Ltd. osti laivan ja rekisteröi sen Kyproksen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Limassol. Laivan ostohinta oli neljä miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Samana päivänä laiva sai nimen Princesa Marissa. Tämän jälkeen Louis Cruises Lines aloitti välimerenristeilyt uudelleenkastetulla aluksella.
Kesäkuusta syyskuuhun 2005 välisen ajan Princesa Marissa liikennöi linjalla Pireus–Rodos–Limassol. Tämän jälkeen alus ankkuroitiin Limassoliin. Maaliskuussa 2006 siirtyi Drapetsonan satamaan. Jälleen 19. kesäkuuta – 11. syyskuuta 2006 välisen ajan Princesa Marissa liikennöi reitillä Pireus–Rodos–Limassol. Heinäkuussa 2006 alus tosin teki yhden kanadalaisten evakuointimatkan Libanoniin. Syksyllä 2007 alus jäi käyttämättömäksi, ja huhtikuussa 2008 se myytiin romutettavaksi. Toukokuussa alus sai nimen Prince, ja se lähti viimeiselle matkalleen kohti Intian Alangia, jossa alus romutettiin.
Kannet

9. Zenon-kansi – aurinkokansi, kasino
8. Odysseus-kansi – komentosilta, aurinkokansi
7. Praxandros-kansi – baarit, tax free -myymälä, hytit, sviitit
6. Kinyras-kansi – ravintolat, lahjakauppa, tanssibaari
5. Evagoras-kansi – vastaanotto, purserintoimisto, sairaala, hytit
4. Agapenor-kansi – hytit
3. Tefkros-kansi – hytit
2. Onesillos-kansi – hytit
1. Konehuone
Aiheesta muualla

Cruise ship: Princesa Marissa (englanniksi)
Kuvia aluksesta (englanniksi)
Fakta om Fartyg – M/S Finnhansa faktaomfartyg.se. (ruotsiksi) Arkistoitu versio
Knud Vermehren

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, vapaa järjestelmä |  |
Knud Frederik Rasmus Vermehren (19. joulukuuta 1890 Kööpenhamina – 1. tammikuuta 1985 Gentofte) oli tanskalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa vapaan järjestelmän joukkuekilpailussa.
Lohjan paperitehdas

Lohjan paperitehdas kesällä 2007 Lohjanjärveltä kuvattuna.
Lohjan paperitehdas oli Lohjan Pitkäniemessä vuosina 1906–2015 toiminut paperitehdas, joka valmisti erikoispapereita. Tehtaan viimeinen omistaja oli eteläafrikkalainen Mondi Group vuodesta 2008.
Historia

Vuonna 1906 kamariherra Hjalmar Linder perusti sulfaattiselluloosaa tuottavan tehtaan Lohjan Pitkäniemeen. Yhtiön nimeksi tuli tuolloin Lojo Cellulosafabriks Ab - Lohjan selluloosatehdas. Linder rakennutti tehdasta varten myös Lohjan sähkörautatien.
Vuonna 1929 yhtiö siirtyi Haarlan suvun omistukseen. Tuotanto monipuolistui, kun vuonna 1938 valmistui tehtaan ensimmäinen paperikone. Samana vuonna yhtiön nimeksi tuli Lohja-Kotka Oy. Paperin jalostus tehtaassa alkoi vuonna 1963. Vuonna 1968 yhtiön osakekanta siirtyi Joutseno-Pulpille ja tehtaan nimeksi tuli Joutseno Pulp Lohjan tehtaat.
Sellun valmistus päättyi vuonna 1979 ja vuonna 1980 Joutseno-Pulp yhdistyi Rauma-Repolaan. Vuonna 1983 Lohja-Kotka Oy:n uudeksi nimeksi tuli Lohjan Paperi Oy. 1990-luvulla yhtiö siirtyi emoyhtiönsä mukana ensin vuonna 1990 Repolaan ja vuonna 1995 UPM-Kymmene-konserniin.
Vuonna 2005 UPM-Kymmene Oyj myi tehtaan Loparex Groupin mukana hollantilaiselle pääomasijoittaja ABN Amrolle. Huhtikuussa 2008 Loparex Group ilmoitti myyvänsä Loparex Oy:n ja siihen kuuluvan Lohjan tehtaan eteläafrikkalaiselle Mondi Groupille.
Vuoden 2008 huhtikuussa tehtaalla oli noin 350 työntekijää, ja sen vuosittainen liikevaihto oli noin 100 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2008 Mondi ilmoitti aloittavansa yt-neuvottelut Lohjan paperitehtaalla. Yhtiön aikomuksena oli siirtää tehtaalla toimiva jalostusosasto ulkomaille. Yt-neuvottelut koskivat 200 henkilöä. Tehtaan työntekijämäärä väheni 180 henkilöön. Vuonna 2015 Mondi irtisanoi työntekijät ja lopetti tehtaan kokonaan raskaan tappiollisuuden vuoksi.
Tuotanto

Tehtaassa on kaksi paperikonetta ja kaksi paperin jatkojalostuskonetta. Paperin jalostuskoneet on suljettu vuonna 2008. Tehdas tuottaa tarraetikettien valmistuksessa käytettäviä irrokepapereita ja muita erikoispapereita. Tehdas on erikoistunut korkealaatuisiin päällystettyihin ja PE-päällystettyihin voimapapereihin ja laajaan valikoimaan erikoispapereita vaativiin käyttötarkoituksiin, joita ovat lääkepakkaukset, elintarvikepakkaukset ja hygieniapaperit.
Tuotanto > Tehtaan sellunkuivaus- ja paperikoneet

Tehtaalla on kaksi paperikonetta. Paperikone PK1 on konekalanterilla ja kahdella päällystysyksiköllä varustettu rainaosaltaan kaksoisviirakone. Puristinosan jälkeen on kuivatinosana kiillotussylinteri (jenkkisylinteri), päällystysyksikkö (Symsizer), päällystysasema, kalanteri, rullaus ja pituusleikkuri. Paperikone PK2 on konekalanterilla ja yhdellä päällystysyksiköllä varustettu tasoviirakone, jossa puristiosan jälkeen on monisylinterikuivaus ja kiillotussylinteri (jenkkisylinteri). Loppuosaltaan kone ei eroa merkittävästi paperikoneesta 1.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Kuivauskone 1 | Karlstads Mekaniska Werkstad | 1906 – 1970 (uusittu 1909, 1935, 1967) | Tasoviira | n. 2 500 mm | Sijaitsi tehtaan pitkässä matalassa siivessä |  ? m/min | Kuivattu sellu | 12 kuivaussylinteriä (määrää lisättiin vuonna 1909), arkkileikkuri 1967 |
| Kamyr-kone | Kamyr Ab | 1970 – 1979 | Tasoviira | n. 2 500 mm | Sijaitsi tehtaan pitkässä matalassa siivessä |  ? m/min | Kuivattu sellu | Ostettu käytettynä Wifstavarfin sellutehtaalta. Siirretty Joutsenon sellutehtaalle ja purettu myöhemmin. |
| Paperikone PK1 | Füllnerwerk (A.Ahlström Osakeyhtiön Karhulan konepaja uusinut 1980) | 19.10.1938 – suljettu vuonna 2015 (uusittu 1956, 1969, 1974, 1980, 1986, 1999) | Kaksoisviira | 3 200 mm, alkuper. 120" (3 050 mm) |  | 600 m/min (alkuper. 20-200 m/min) | 30 000 t/a, Irroke- ja erikoispaperit (alkuper. 6 000 t/a, MG-paperi, myöh. erikoisvoimapaperit) | Silikonipäällystysasema, jenkkisylinteri d=5,1 m |
| Paperikone PK2 | Wärtsilä | 16.12.1957 – 06/2015 (uusittu 1964, 1966, 1969, 1980, 1996) | Tasoviira | 4 400 mm (alkuper. 4 350 mm) | Venta-Nip (1966) | (alkuper. 50-425 m/min) | 40 000 t/a, Irroke- ja erikoispaperit (alkuper. UG- ja MG-paperit, myöh. MF-paperi) | Sähkökäyttö ja pituusleikkuri vuodelta 1969. Yankee-sylinteri d=5,0 m (J.M. Voith) |
Paperikoneiden yhteinen kapasiteetti on noin 70 000 t/a. Sellutehtaan kapasiteetti oli suurimmillaan noin 45 000 t/a.
Tuotanto > Merkittäviä vuosilukuja

1940-1960-luvuilla tehtaalla oli käytössä bitumointikone, jolla valmistettiin vuorauspaperia.
Extruder-laminaattori (Bone Brothers) oli käytössä vuosina 1964-1975.
Kreppauskone oli käytössä vuosina 1941-1976. Muita poistettuja koneita ovat mm. Cameron-uudelleenrullaja ja Haarlan paperitehtaalta hankittu superkalanteri.
Paperivarastot rakennettiin vuosina 1959 ja 1971 ja
Rullapakkauslinja rakennettiin vuonna 1972.
Vuodesta 1970  vuoteen 1980 saakka tutkittiin kolmannen paperikoneen hankkimista.
Vuonna 1971 otettiin käyttöön sveitisiläisen Polytype Ltd:n valmistama jalostuskone 1.
Vuonna 1976 hankittiin muovipäällystyskone (Jalostuskone 2, Er-We-Pa), joka korvasi extruder-linjan.
Uusi kreppauskone hankittiin USA:sta vuonna 1976
Vuonna 1978 hankittiin Jylhävaara Konepajalta Jalostuskone 3. Koneessa oli muovi- ja erikoispäällystysyksiköt sekä flexopainatusyksikkö.
Vuonna 1980 hankittiin pienrullauskone
2015 PK1 suljetaan pysyvästi
2015 PK2 ja koko tehdas suljetaan
Tuotanto > Tuotanto vuosittain

2002: 59 400 t
2003: 54 200 t
2004: 59 500 t
2005: 53 200 t
2006: 49 900 t
2007: 5x xxx t
Tuotanto > Jalostuskoneet

JK2, 1971–2008, Leveys: 2 400 mm
JK3, 1978-2008
Flexo-painokone 1, FK1, 1 600 mm
Flexo-painokone 2, FK2
Tuotenimet

Film Plus
Primeliner
Polyslik
Lopasil
Lopacote
Lopawhite
Lopaflex
Lopakraft
Polykraft
Polywhite
Aiheesta muualla

https://www.porssitieto.fi/poistuneet/lojocellul.shtml
Knud Østergaard

| Knud Østergaard> Tanskan liikenneministeri |
| --- | --- |
 Poul Schlüterin III hallitus 30. lokakuuta 1989 – 18. joulukuuta 1990  
Edeltäjä:  Hans Peter Clausen
Seuraaja:  Kaj Ikast
Tanskan puolustusministeri
 Hilmar Baunsgaardin hallitus 17. maaliskuuta 1971 – 11. lokakuuta 1971  
Edeltäjä:  Erik Ninn-Hansen
Seuraaja:  Kjeld Olesen
Kansankäräjäedustaja
 1981–1990 1964–1973  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1922
Kuollut: 27. marraskuuta 1993 (71 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Konservatiivinen kansanpuolue
Knud Østergaard (21. maaliskuuta 1922 – 27. marraskuuta 1993) oli tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1964–1973 ja 1981–1990 sekä toimi Tanskan puolustusministerinä vuonna 1971 ja liikenneministerinä 1989–1990.
Kuivilla

| Kuivilla> Dry |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Augusten Burroughs
Kieli:  englanti
Julkaistu:  2003
Suomennos
Kuvittaja:  Arto Leivo
Kustantaja:  Sammakko
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuivilla (Dry, 2003) on yhdysvaltalaisen kirjailijan, Augusten Burroughsin, (s. 1965, Pittsburgh) kolmas teos. Kuivilla on järjestyksessä toinen Burroughsilta suomennettu teos. Ensimmäinen suomennos Juoksee saksien kanssa on Burroughsin tunnetuin teos ja tämä on sille itsenäinen jatko-osa. Sekä Kuivilla että Juoksee saksien kanssa ovat Arto Leivon suomentamia.
Juoni

New Yorkiin muuttanut parikymppinen päähenkilö työskentelee menestyvästi mainosalalla ja on alkoholisoitunut. Tilanne kulminoituu päähenkilön työnantajan asettaessa ehdot: irtisanominen tai vieroitushoito. Kuivilla on itseironinen ja mustalla huumorilla kerrottu tarina kuiville pyrkivästä nuoresta miehestä homoseksuaaleille suunnatussa vieroitushoitolassa.
Aiheesta muualla

Hannu Waarala: Tanssii gorillan kanssa[vanhentunut linkki]
Knudsen

Knudsen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Børre Knudsen (1937–2014), norjalainen piispa ja virsirunoilija
Christian Holtermann Knudsen (1845–1929), norjalainen sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen pioneeri
Erik Knudsen (s. 1988), kanadalainen näyttelijä
Erik Knudsen (1922–2007), tanskalainen runoilija
Grete Knudsen (1940–2023), norjalainen poliitikko ja ministeri
Gunnar Knudsen (1848–1928), norjalainen laivanvarustaja ja poliitikko, Norjan pääministeri 1908–1910 ja 1913–1920
Hans R. Knudsen (1903–1962), tanskalainen poliitikko ja ministeri
Harry Knudsen (1919–1998), tanskalainen soutaja
Jakob Knudsen (1858–1917), tanskalainen pappi ja kirjailija
Jens Martin Knudsen (s. 1967), färsaarelainen jalkapallomaalivahti
Jens Risgaard Knudsen (1925–1997), tanskalainen poliitikko ja ministeri
Jon Knudsen (s. 1974), norjalainen jalkapallomaalivahti
Jonas Knudsen (s. 1992), tanskalainen jalkapalloilija
Kai Birger Knudsen (1903–1977), norjalainen poliitikko ja ministeri
Knud Knudsen (1812–1895), norjalainen kielentutkija, kirjanorjan kehittäjä
Knut Knudsen (s. 1950), norjalainen pyöräilijä ja olympiavoittaja
Konrad Knudsen (1890–1959), norjalainen taidemaalari, toimittaja ja kansanedustaja
Lars Knudsen (s. 1962), tanskalainen matemaatikko ja kryptologian tutkija
Mariann Knudsen (s. 1984), tanskalainen jalkapalloilija
Martin Knudsen (1871–1949), tanskalainen fyysikko
Monica Knudsen (s. 1975), norjalainen jalkapalloilija, valmentaja ja olympiavoittaja
Sidse Babett Knudsen (s. 1968), tanskalainen näyttelijä
Siv Knudsen, suomalainen lumilautailija
Tiril Liverud Knudsen (s. 1998), norjalainen maastohiihtäjä.
Konstantin Feoktistov

| Konstantin Petrovitš Feoktistov |
| --- | --- |
 Konstantin Feoktistov vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1926  Voronež, Neuvostoliitto
Kuollut: 21. marraskuuta 2009 (83 vuotta)  Moskova, Venäjä
Ammatti:  insinööri, professori
Ura
Aika avaruudessa:  24 tuntia 17 minuuttia
Valittu avaruuslentäjäksi:  1964
Lennot

 :  Voshod 1
 
Konstantin Feoktistov neljän kopeekan neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuodelta 1964.
Konstantin Petrovitš Feoktistov (ven. Константин Петрович Феоктистов; 7. helmikuuta 1926 Voronež, Neuvostoliitto – 21. marraskuuta 2009 Moskova) oli venäläinen avaruusalan insinööri ja entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Elämäkerta

Feoktistov taisteli toisessa maailmansodassa puna-armeijassa Saksan joukkoja vastaan. Hänen jäätyään vangiksi saksalaiset yrittivät teloittaa hänet muiden neuvostoliittolaisten sotavankiensa joukossa, mutta hän sai vain naarmun kaulaansa ja nousi joukkohaudasta.
Feoktistov valmistui insinööriksi Bauman-instituutista ja väitteli fysiikasta tohtoriksi. Hän liittyi Mihail Tihonravovin suunnittelutoimistoon. Vuonna 1955 hän oli yksi niistä insinööreistä, jotka Sergei Koroljovin johtamina suunnittelivat Sputnikin, Vostokin, Voshodin ja Sojuz-avaruusaluksen. Hän tutki 1960-luvun alussa ionipropulsiolla lentävää miehitettyä Mars-alusta.
Vuonna 1964 Feoktistov valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi Voshod 1 -avaruusaluksella kerran, mutta lääketieteellisistä syistä häntä ei valittu muille avaruuslennoille. Hän vietti 12. lokakuuta 1964 laukaistulla Voshod 1 -lennolla 24 tuntia 17 minuuttia avaruudessa. Voshod 1 -lento oli ensimmäinen kerta, jolloin kosmonautit lähtivät avaruuslennolle ilman painepukua, sillä alukseen ei mahtunut kolmea henkilöä painepuvun kanssa. Painepuvun puuttuminen lisäsi riskiä, mutta riski ei koskaan realisoitunut.
Feoktistov jatkoi insinöörinä ja nousi Saljut- ja Mir-avaruusasemat suunnitelleen toimiston johtajaksi. Vuodesta 1990 alkaen hän toimi Moskovan teknillisen yliopiston professorina. Vuonna 2003 hän toimi Baikonurin avaruuskeskuksen lennonjohdon varajohtajana.
Feoktistov on ainoa neuvostoliittolainen kosmonautti, joka ei ollut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen avaruuslennostaan. Hän oli maailman ensimmäinen ei-sotilas eli siviilihenkilö avaruudessa. Eräs Kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri on nimetty hänen mukaansa (Feoktistov-kraatteri Kuun kartalla).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstantin Feoktistov Wikimedia Commonsissa
Spacefacts.de: Konstantin Feoktistov (englanniksi)
Astronautix.com: Konstantin Feoktistov (englanniksi)
The Voice of Russia: Konstantin Feoktistov[vanhentunut linkki] (englanniksi)
http://www.astronaut.ru/as_rusia/energia/text/feoktistov.htm (venäjäksi)
Marabout

Tukolori-heimoon kuuluva marabout eli pyhä mies. Akvarelli 1853
Marabout (arab. مُرابِط‎, murābiṭ) eli "sidottu" tai "kiinnitetty" tai "Jumalaan kiinnitetty mies" on afrikkalaisessa islamissa pyhä mies tai pyhimys. Hänen asuinpaikkansa oli ribāṭ eli linnoitettu luostari, jolla oli sekä uskonnollinen että sotilaallinen tehtävä.
Maraboutit olivat kunnioitettuja pyhiä miehiä, itsensä nimittäneitä saarnaajia, suufiryhmien johtajia, Koraanin opettajia tai vaeltavia askeetteja. Maraboutien voima perustui siihen, että heillä oli baraka eli yliluonnollinen voima, joka teki heistä pyhimyksiä. He olivat myös profeetta Muhammedin jälkeläisiä eli šarifeja.
Maraboutin hauta (siyyid) Tunisiassa
Kun islam levisi Länsi-Afrikassa 1100-luvulla, sen levittäjistä käytettiin sanaa al-murābiṭūn (almoravidit) ja hengellisistä johtajista sanaa murābiṭ. 1300-luvulla sana alkoi Marokossa tarkoittaa suufiveljeskunnan johtajaa. Algeriassa sana liitettiin pyhimyshautaan, jollaisista tuli pyhiinvaelluskohteita.
Marokossa 1400-luvulla marinidien aikaa seurasi kaksisataa vuotta kestänyt hajaannus, jonka aikana paikalliset pyhät miehet ja suufiveljeskuntien johtajat, maraboutit, saivat valtaa maaseudulla ja levittivät teokraattista anarkiaa ja lahkolaista uskonkiihkoa.  Heidän poliittiset luomuksensa olivat pieniä, aggressiivisia ja utopistisia kommuuneja.
Baraka

Maraboutien voima perustui barakaan, joka tarkoittaa siunausta jumalallisen suosion mielessä. Siunaukseen kuului myös aineellinen vauraus, fyysinen hyvinvointi, onni, runsaus ja maagiset voimat. Pyhyys ilmeni maan päällä siten erityisenä voimana ja kykynä. Sitä oli ihmisissä vaihtelevassa määrin mutta maraboutilla erityisen runsaasti. Henkilö oli marabout joko ihmetekojensa perusteella tai siksi, että hän oli Muhammedin jälkeläinen (šarif), tai molemmista syistä.
Maraboutit ja hallitsijat

Marokossa kysymys pyhyyden kahdesta lähteestä politisoitui alaviittidynastian noustua valtaan 1600-luvulla. Hallitsijat korostivat profeetallisen syntyperän etuasemaa barakan lähteenä ihmeperustaiseen verrattuna ja näin heidän omaa asemaansa šarifeina ja siten marabouteina.
Jo Marokon ensimmäinen varsinainen kuningas, Idris II, oli julistanut olevansa šarif, mutta hänen valtansa rajoittui vain Fesin lähiympäristöön. Idrisien genealoginen vaatimus barakasta jäi nopeasti visionäärisen maraboutismin varjoon. Sen jälkeen almoravidien ja almohadien nousu dynastioiksi merkitsi persoonallisen karisman voittoa hallitsemisperusteena.
1100-luvulta lähtien erityisesti Marokosta kehittyi suufilaisuuden keskus, minne 1400-luvulta lähtien alkoi syntyi suufilaisia veljeskuntia.
Pyhimyshaudat

Sanalla siyyid  tarkoitetaan sekä kuollutta pyhimystä että hänen hautaansa, josta saattoi tulla kulttikeskus ja pyhiinvaelluksen kohde. Siyyid-kompleksiin kuuluivat lisäksi pyhimyksen isälinjaa kulkevat jälkeläiset sekä kultti, jonka avulla pyhimyksen baraka tuli sen harjoittajien ulottuville heidän hyödykseen. Hauta on tyypillisesti matala, valkoinen, usein kupolilla varustettu kivirakennus puun alla, kukkulalla tai avoimessa maastossa sijaitsevana bunkkerina. Esimerkiksi Marokossa niitä on tuhansittain pitkin maata. Lähi-idän salafistiset muslimit ovat pitäneet suufilaista pyhimyskulttia islamin vastaisena, ja tämä on johtanut tilaisuuden tullen muistomerkkien ja moskeijoiden tuhoamiseen.
Mace Windu

| Mace Windu |
| --- | --- |
Luoja(t):  George Lucas
Näyttelijä(t):  Näyttelijä: Samuel L. Jackson Ääninäyttelijät: Samuel L. Jackson (The Clone Wars -elokuva) Terrence C. Carson (Clone Wars ja The Clone Wars -televisiosarja)
Ensi- esiintyminen:  Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka (1999)
Henkilötiedot
Ammatti:  Jedien korkeimman neuvoston mestari
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Haruun Kal
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mace Windu on fiktiivinen hahmo George Lucasin luoma hahmo Tähtien sota -elokuvissa, joissa hahmoa esitti Samuel L. Jackson. Windu oli Galaktisen tasavallan hallinnon aikana jedien korkeimman neuvoston mestari eli suurmestari Yodan ohella toinen jediritarikunnan vaikutusvaltaisimmista jäsenistä. Hän kantoi harvinaista violettiteräistä valosapelia ja oli jedien vanhojen perinteiden vannoutunut kannattaja, suhtautuen epäilevästi Anakin Skywalkerin kouluttamiseen jediksi.
Esiintymiset > Kaanon > Jatko-osatrilogia

Elokuvassa Star Wars: The Rise of Skywalker Windun ääni puhuu muiden menneisyyden jedien ohella ja lainaa näiden ohella voimaansa Reylle taistelussa Palpatinea vastaan, sanoen ”Tunne Voiman virtaavan lävitsesi”.
Esiintymiset > Kaanon > The Clone Wars

Animaatioelokuvassa Star Wars: The Clone Wars ja sitä seuranneessa televisiosarjassa Windu toimii yhtenä jedikenraaleista Tasavallan armeijassa ja hänen uskonsa jediritarikunnan opetuksiin joutuu jatkuvasti koetukselle.
Esiintymiset > Legends > Sarjakuvat

Dark Horse Comicsin sarjakuvatarinan ”Malastaren lähettiläät” mukaan jedeillä oli tapana vaihtaa joskus valosapeleita keskenään, selityksenä sille miksi Windulla oli oheismateriaalissa siniteräinen valosapeli ennen Kloonien hyökkäyksen tapahtumia.