stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muumipappa
Muumipappa Muumilaakson tarinoissa

Animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita Muumipappa on väriltään vaaleanvioletti. Sarjassa hänet nähdään usein kirjoituspöytänsä ääressä kirjoittamassa muun muassa tarinoita, meriseikkailuja ja varsinkin omia muistelmiaan. Muumipappa on silloin tällöin huolissaan vanhenemisestaan ja yrittää jopa nuortua jaksossa Muumipapan toinen nuoruus. Yksi runsaista sarjassa ilmenevistä ristiriidoista on se, että jaksossa Koulu kutsuu paljastetaan Muumipapan käyneen nuoruudessaan koulua, vaikka Tove Janssonin teoksissa hänen kerrotaan viettäneen orpokodissa asumisen jälkeen lapsuus- ja nuoruusvuosiaan seikkailemalla aina siihen asti kun tapasi Muumimamman. Myös jaksossa Joulutarina ilmenee vastaavanlaisia ristiriitaisuuksia, sillä jaksossa mainitaan Muumipapan asumisesta lapsena Jenni-tätinsä luona. Sarjan ensimmäisissä jaksoissa Muumipappa poltti piippua, mutta se jäi pois myöhemmistä jaksoista.
Muumipappa esiintyy lähes kaikissa sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat Keskitalven kokko, Niiskuneiti selvänäkijänä ja Aikakoneella renessanssiin. Jaksoissa Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu sekä Talven vieraita hänet nähdään vain muutaman sekunnin ajan Muumimamman kanssa nukkumassa talviunta ja heistä nähdään vain päät.
Tv-sarjoissa ja elokuvissa Muumipappaa on tulkinnut niin komedianäyttelijä Matti Ruohola kuin vakavampien roolien suorittaja ja laulaja Tapani Perttu.
Muumipapan suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Mumindalen | Tauno Lehtihalmes |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Matti Ruohola, Rabbe Smedlund (nuori Muumipappa) |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Matti Ruohola |
| 1996 | Suuri Muumijuhla | Matti Ruohola |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Petteri Summanen |
| 2000 | Muumit ja Taikatalvi | Petteri Summanen |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Matti Ruohola |
| 2007 | Muumit ja suuri syysjuhla | Sami Siitojoki |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Tapani Perttu |
| 2008 | Muumi ja vaarallinen juhannus | Tapani Perttu |
| 2010 | Muumi ja punainen pyrstötähti | Tapani Perttu |
| 2014 | Muumit Rivieralla | Mats Långbacka |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Juha Varis, Aksu Palmén (nuori Muumipappa) |
| 2017 | Muumien taikatalvi | Oiva Lohtander |
| 2019–2025 | Muumilaakso | Ville Haapasalo |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Carl-Kristian Rundman |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | Miiko Toiviainen (nuori Muumipappa), Markus Bäckman |
| 2022 | Joulu saapuu Muumilaaksoon | Santeri Kinnunen |
Muumipapan ruotsinkieliset ääninäyttelijät

Luettelossa on vain osa.
| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1969 | Muumipeikko | Nils Brandt |
| 1973 | Mumindalen | Arne Högsander (näyttelijä) Jan Erik Lindqvist (ääni) |
| 1992–1994 | Muumilaakson tarinoita | Johan Simberg, Sixten Lundberg (nuori Muumipappa) |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Johan Simberg |
| 1996 | Suuri Muumijuhla | Tom Wentzel |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Johan Simberg |
| 2007 | Muumit ja suuri syysjuhla |  |
| 2014 | Muumit Rivieralla | Mats Långbacka |
| 2017 | Muumien taikatalvi | Stellan Skarsgård |
| 2019–2025 | Muumilaakso | Carl-Kristian Rundman |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Carl-Kristian Rundman |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | Oskar Pöysti (nuori Muumipappa), Anders Slotte |
| 2022 | Joulu saapuu Muumilaaksoon | Joachim Wigelius |
"Muumipapan muistelmat" Muumimaailmassa, Naantalissa.
Gabriel, tule takaisin (elokuva)

| Gabriel, tule takaisin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Valentin Vaala
Perustuu:  Mika Waltarin näytelmään Gabriel, tule takaisin
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:   Eino Heino  Yrjö Aaltonen 
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Lavastaja:  Roy
Pääosat:   Tarmo Manni  Emma Väänänen  Salli Karuna  Ilmi Parkkari 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  26. tammikuuta 1951
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kristiina (Emma Väänänen) ja Gabriel (Tarmo Manni).
Railin rooli oli Ilmi Parkkarin ensimmäinen merkittävä elokuvatyö.
Gabriel, tule takaisin on mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1951. Elokuvan ohjaaja Valentin Vaala teki käsikirjoituksen Mika Waltarin samannimisen näytelmän pohjalta. Gabriel, tule takaisin on ensimmäinen kolmesta Vaalan ohjaamasta Waltari-komediasta, johon kuuluvat muut elokuvat ovat Omena putoaa (1952) ja Huhtikuu tulee (1953). Tarinan taustalla on todellinen henkilö, 1930-luvun naissankari Ruben Oskar Auervaara, joka ottaa vaihdellen erilaisia rooleja ja vie uhriensa rahat.
Juoni

Elokuva alkaa Helsingistä, missä Kristiina Anger (Emma Väänänen) tapaa Stockmannin tavaratalossa Gabriel Vihervuoren (Tarmo Manni). Lyhyessä ajassa Gabriel kietoo Kristiinan pikkusormensa ympärille ja melkein onnistuu taivuttelemaan hänet avioliittoon. Kristiina pitää pikkukaupungissa paperikauppaa isosiskonsa, Ulriika Angerin (Salli Karuna) kanssa. Molemmat ovat naimattomia, ja myös sisarentytär Raili asuu heidän luonaan.
Pian heidän luokseen saapuu myös Gabriel, jonka Kristiina on kutsunut vierailulle. Gabrielin huomio kiinnittyy nyt Ulriikaan, kun hän ymmärtää, että pikkuvarakkaiden sisarusten perintörahat ovat tämän takana. Jäykän muodollinen Ulriika alkaa lämmetä Gabrielin korulauseille, vaikka hän pohjimmiltaan tajuaakin niiden tyhjyyden. Sisarusten välille kehkeytyy huijarimiehestä riita, jonka seurauksena Kristiina on valmis jopa myrkyttämään Ulriikan. Kolmantena naisena Gabriel pyörittää talousvaikeuksissa olevaa muotiliikkeen omistajaa Rosa Pakkalaa (Ansa Ikonen).
Angerien sisarentytär Raili huomaa pian, että Gabriel on huijari. Hän käyttää tietojaan hyväkseen Gabrielia vastaan ja onnistuu huijaamaan rahat itselleen poikaystävänsä Eeron kanssa. Herkkäuskoinen Kristiina uskoo katkeraan loppuun asti Gabrielin vilpittömyyteen, Ulriika sen sijaan vain nauttii suloisesta valheesta. Gabriel lähtee, mutta Kristiina ja Ulriika huokaavat huijauksen paljastuttuakin: ”Gabriel, tule takaisin”.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tarmo Manni  | … |  Gabriel Vihervuori   |
|  Emma Väänänen  | … |  Kristiina Anger   |
|  Salli Karuna  | … |  Ulriika Anger   |
|  Ilmi Parkkari  | … |  Raili   |
|  Ansa Ikonen  | … |  Rosa Pakkala   |
|  Sakari Jurkka  | … |  Eero Veisto   |
|  Sylva Rossi  | … |  Matilda Andersen   |
|  Holger Blommila  | … |  etsivä   |
|  Varma Lahtinen  | … |  NNKY:n portieeri   |
|  Olga Tainio  | … |  Stockmannin kassanhoitaja   |
|  Anton Soini  | … |  postimies   |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  pastori   |
|  Elli Ylimaa  | … |  1. ompeluseuralainen   |
|  Pirkko Raitio  | … |  2. ompeluseuralainen   |
|  Sirkka Sipilä  | … |  myyjätär muotiliikkeessä   |
|  Yrjö Ikonen  | … |  pankinjohtaja Häme   |
|  Kalle Rouni  | … |  johtaja Uusikivi   |
|  Annie Sundman  | … |  nainen rappukäytävässä   |
|  Rafael Pihlaja  | … |  liikemies rappukäytävässä   |
|  Satu Unho  | … |  pankkivirkailija   |
|  Onni Timonen  | … |  poliisi   |
Eroja näytelmän ja elokuvan välillä

Näytelmään verrattuna elokuvan juoneen on tehty joitakin muutoksia. Näytelmä tapahtuu yhdessä lavastuksessa, mutta elokuva useissa eri paikoissa, kuten Stockmannin tavaratalossa ja pikkukaupungin kaduilla. Pikkukaupunkikohtaukset kuvattiin Porvoossa ja Loviisassa.
Elokuvaan on lisätty henkilöitä, kuten vaateliikkeen omistaja Rosa Pakkala ja Railin poikaystävä Eero. Gabrielin sukunimi on muutettu Lindströmistä Vihervuoreksi. Elokuvaan on lisätty myös prologi ja epilogi: alussa Gabriel pakenee erään naisystävänsä asunnosta, mutta palaa sinne lopussa tervetulleena takaisin.
Palkinnot

Elokuvan Gabriel, tule takaisin näyttelijöistä saivat Jussi-palkinnon Emma Väänänen naispääosasta ja Salli Karuna naissivuosasta sekä Roy eli Tapio Vilpponen lavastuksesta. Kari Uusitalon mielestä myös Manni olisi ansainnut roolistaan Jussin.
Arvioita

Aikalaisarvioissa elokuvaan suhtauduttiin myönteisesti. Sitä pidettiin lempeämpänä ja ihmisläheisempänä kuin näytelmää, ja varsinkin naiset kuvattiin ymmärtävästi ja myötätuntoisesti. Juha Nevalainen kirjoitti Ilta-Sanomissa: ”Julma tarina, irvokas, rohkea ja pelkistetty ajankuva.”
Hans Kutter kiitti Hufvudstadsbladetissa elokuvan hienostunutta näyttelijäntyötä, keskitettyä toimintaa ja tyylikkäitä kuvallisia ylimenoja. Hän piti sitä jopa ehkä parhaana siihen mennessä tehtynä kotimaisena elokuvana ja vertasi ”viiltävää ja tunteilematonta aiheen käsittelyä” Maupassantiin. Katsojia elokuva sai jonkin verran keskiarvoa paremmin, vaikka yleisönsuosio ei ollutkaan samaa luokkaa kuin arvostelut.
Suomen elokuva-arkiston mukaan Gabriel, tule takaisin ”edustaa suomalaista elokuvakomediaa henkevimmillään, hävyttömimmillään ja purevimmillaan”. Panu Rajalan mukaan naisten roolit ovat ”hienosyisiä ja vaikuttavia”, mutta Tarmo Manni toteuttaa Gabrielin roolin teatterimaisin keinoin ja vie sen uskottavuuden rajoille. Vaikka suoritus on taidokas, se on myös yksinäinen ja poseeraava. Kari Uusitalon mukaan elokuva on lievästi teatraalinen, mutta se on kestänyt aikaa hyvin. Televisioesityksen yhteydessä eräs kriitikko totesi ”sydämettömän komedian” säilyttäneen sysimustan huumorin tehon, ja kuuluvan suomalaisten komedioiden kärkikaartiin.
Jussi-palkintojen jakotilaisuus 1951. Salli Karuna toinen, Tapio Vilpponen viides ja Emma Väänänen kuudes vasemmalta.
Lauri Laitinen (kirkkoherra)
Kirjallisuutta

Jouni Kauhanen : Kemijärven punainen kirkkoherra : Lauri Johannes Laitisen (Lanjalan) elämä 1882-1955. Atrain & Nord, Kemi 2022 ISBN 978-952-315-659-3
Aiheesta muualla

Nokian Hautausmaa Historia: Lauri Lanjala (Youtube-video)
Lamaštu

Lamaštu tai Lamashtu, sumeriksi Dimme, on Mesopotamian mytologiassa kauhistuttavin naispuolisista demoneista, taivaan jumala Anun (An) tytär. Lamaštu tappoi lapsia, joi ihmisten verta ja söi heidän lihaansa. Lamaštulla oli seitsemän nimeä, ja manauksissa häntä kutsuttiin seitsemäksi noidaksi. Lamaštu piinasi ihmisiä monin tavoin, häiritsi unta ja sai aikaan painajaisia, tuhosi kasvit, pilasi joet ja purot, kahlitsi miehet, aiheutti keskenmenoja ja toi taudit.
Lamaštu kuvattiin usein amuleteissa leijonan- tai linnunpäisenä naishahmona. Hänellä on kummassakin kädessään kaksipäinen käärme, ja hän imetti toisella rinnallaan koiraa, toisella sikaa. Juutalaisessa mytologiassa vastaavanlainen hahmo on Lilith.
Lammassammal

| Lammassammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Brachytheciaceae
Suku::  Lammassammalet Pseudoscleropodium
Laji::  purum
Kaksiosainen nimi
 Pseudoscleropodium purum  (Hedw.) Fleisch. ex Broth. 
Katso myös
   Lammassammal Wikispeciesissä   Lammassammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lammassammal (Pseudoscleropodium purum) on lehtisammallaji suikerosammalten heimossa (Brachytheciaceae). Sen levinneisyysaluetta ovat lauhkeat alueet sekä pohjoisella että eteläisellä pallonpuoliskolla. Pohjoismaissa lajia esiintyy hemiboreaalisella vyöhykkeellä.
Lammassammal kasvaa alustanmyötäisesti tai vähän kohenevasti. Versot ovat vaaleanvihreitä ja haarovat usein säännöllisesti sulkamaisesti tylppäpäisiksi haaroiksi. Lehdet kasvavat limittäin ja ovat soikeat, kuperat, ehytlaitaiset ja tylppäkärkiset. Itiöpesäkkeitä syntyy harvoin, itiöt ovat pieniä.
Lakeus

Näkymä Limingan lakeudelta.
Eteläpohjalaista lakeusmaisemaa Ilmajoen Alajoella.
Lakeus tarkoittaa lakeaa luonnonpaikkaa, esimerkiksi peltoaukeaa tai tasankoa. Suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön määrittelemänä maantieteellisenä terminä sillä tarkoitetaan aluetta, jossa korkeuserot ovat yli viisi, mutta alle kymmenen metriä. Alue, jossa korkeuserot ovat alle viisi metriä,  on tasanko, ja alue, jossa ne ovat 10–50 metriä, on mäkimaa. Sanaa lakeus voidaan käyttää myös meren- tai järvenselästä.
Suomessa suurimmat lakeudet ovat Pohjanmaalla, ja usein lakeudella tarkoitetaankin nimenomaan Pohjanmaan tasaisia peltomaisemia. Laajoja lakeuksia Suomessa on myös Satakunnassa, koillisessa Varsinais-Suomessa ja Lounais-Hämeessä, missä ne ulottuvat Porista Forssan seudulle saakka. Pienempiä lakeuksia on myös esimerkiksi Itä-Uudellamaalla ja Kymenlaaksossa.
Kirjailijoista Pohjanmaan lakeusmaisemaa ja sen ihmisiä on kuvannut teoksissaan runsaasti Antti Tuuri. Maalaustaiteessa lakeuksien kuvaajana on tullut tunnetuksi erityisesti liminkalainen taidemaalari Vilho Lampi, valokuvataiteen saralla lakeuden kulttuurimaiseman kuvaamista on pyrkinyt edistämään Lakeuden luontovalokuvaajat ry. Lakeusmaiseman kuvaaminen on keskeisessä osassa myös Paavo Rintalan vuonna 1959 ilmestyneessä Vilho Lammen elämästä kertovassa romaanissa Jumala on kauneus.
Aiheesta muualla

Lakeuden kulttuuripolku (Arkistoitu – Internet Archive)
Benjam Pöntinen. Lakia : Partridge plain. 1991. (kuvateos)
Lakitekniikka

Lakitekniikka tarkoittaa menetelmiä ja menettelytapoja, joiden avulla lain sisältö ja perustelut saadaan lakiehdotuksen muotoon. Laajasti ymmärrettynä lakitekniikkaan sisältyy myös lainvalmistelussa käytettävä suunnittelu. Koska lainsäädäntö on tärkeä yhteiskunnan ohjailukeino, edellytetään sen valmistelijoilta laajempaa ymmärrystä kuin pelkkään lain tekniseen toteuttamiseen tarvitaan. Lainvalmistelussa pitää tutkia olemassa oleva lainsäädäntö kotimaassa ja ulkomailla, asettaa tavoitteet ja tutkia käytettävissä olevat toteuttamiskeinot sekä arvioida uuden lain vaikutukset ja siitä koituvat kulut. Suppeassa merkityksessä lakitekniikka tarkoittaa vain säädösten laadinnassa käytettyä tekniikkaa, "pykälänikkarointia".
Lakeja laadittaessa pitää ottaa huomioon myös maata velvoittavat valtiosopimukset ja Euroopan unionin säädökset. Pitää tietää myös esimerkiksi se, ettei asetuksella saa muuttaa lakia. Sekin tulee ottaa huomioon, että lakia kumottaessa kumoutuvat myös lain nojalla annetut asetukset ilman, että siitä erikseen säädetään. Lait kirjoitetaan tiettyä vakiorakennetta noudattaen. Lailla on asiaan kuuluva nimike, lain alussa sitä kuvaava johtolause, yksi tai useampi lainkohta sekä voimaantulosäännös. Lakitekniikassa on tärkeää myös huolellisuus ja tarkkuus. Toisiin säädöksiin viitattaessa niistä käytetään virallista nimeä ja on viitattava juuri tarkoitettuun lainkohtaan.
Kirjallisuutta

Matti Niemivuo: Lain kirjain. Lakitekniikka ja lakikieli, Edita 2008, ISBN 978-951-37-5183-8
Aatu Laitinen

| Aatu Laitinen |
| --- | --- |
 Aatu Laitinen 1910-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1853 Suonenjoki
Kuollut: 31. joulukuuta 1923 (70 vuotta) Rovaniemi
Ammatti:  pappi, kirkkoherra, lestadiolaissaarnaaja, kirjailija
Vanhemmat:  Aatami Laitinen ja Maria Halonen
Puoliso:  Alma Maria Relander
Lapset:  Mm. Bruno Ilmari, Jenny Maria, Veikko Ilmari, Toivo Hannes Kristian, Veli Eliel (Eeli)
Kirjailija
Aikakausi:  1881–1918
Aiheet:  saarnat, kirjeet, muistelut
Esikoisteos:  Kannel : virvotusta Herraa rakastaville. (1881)
Muuta tietoa
 Rovasti 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Adam ”Aatu” Laitinen (13. syyskuuta 1853 Suonenjoki – 31. joulukuuta 1923 Rovaniemi) oli lestadiolaisen liikkeen saarnaaja, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi ja virsirunoilija. Laitinen syntyi herännäiskotiin, ja lestadiolainen hänestä tuli vuonna 1881. Laitinen vihittiin papiksi Kuopiossa vuonna 1877. Hän toimi ylimääräisenä pappina Kiihtelysvaarassa 1877–1879. Enossa hän toimi kappalaisena 1879–1881, Enontekiöllä 1881–1897 ja Rovaniemellä 1897–1911. Rovaniemen kirkkoherra hänestä tuli vuonna 1911, ja hän toimi virassa, kunnes kuoli vuonna 1923.
Laitinen toimitti Kristillistä Kuukausilehteä vuosina 1883–1887. Hän puolusti vahvasti naisten saarnausoikeutta seurakunnassa. Kuukausilehteen vuonna 1884 kirjoittamassaan artikkelissa Laitinen esitti, että Raamattu (so. Paavali) kielsi naisen saarnaamisoikeuden vain omaan aviomieheensä nähden.
Aatu Laitinen sanoitti myös virsiä. Hänen virsiään ovat muun muassa ”Sä taivaan matkamies”, ”Pois heitä pelko sydämen” ja ”Jo veri vuotaa kallehin”. Siionin laulut -kirjassa on kaksi hänen kirjoittamaansa laulua: laulu 7 ”Lapset pienet, laulakaa" ja 54 ”Kun kutsumuskellomme kerran vain soi”. Norjan kirkon virsikirjassa vuodelta 2013 on yksi hänen virtensä: virsi 405 (norjaksi ”Stig opp, nu ånd, til himmelen”, kveeniksi ”Siis nouse henkeni taivhaaseen”). Hän sai rovastin arvonimen 1916.
Hajaannusten jälkeen Laitinen loittoni vanhoillislestadiolaisuudesta, etenkin vuoden 1911 sovintokokouksen jälkeen. Etäännyttyään vanhoillisuudesta hän läheni uuttaheräystä. Suhdetta esikoislestadiolaisuuteen rasitti liikkeen johtavan saarnaajan Joonas Purnun kielteinen suhde kirkon papistoon. Myös Laitista kohtaan hän tunsi epäluottamusta.
Perhe

Laitinen oli naimisissa kirkkoherran tyttären Alma Maria Relanderin (1858 Kiihtelysvaara – 1939 Rovaniemi) kanssa. Heillä oli 11 lasta. Näistä Veli Eliel (Eeli) Laitinen toimi myös Rovaniemen kirkkoherrana, ja hänet on kuvattu Rovaniemen kirkon vuonna 1951 paljastetussa alttaritaulussa ”Elämän lähde”. Onni Laitinen oli lääkäri, joka tunnetaan vuonna 1918 tehdyn Petsamon retken toisena johtajana. Kolmas Laitisen pojista oli filosofian tohtori ja Sortavalan opettajaseminaarin lehtori Aatu Armas Attila Laitinen.
Julkaisuja

Kannel : virvotusta Herraa rakastaville. 1. Tekijä, 1881.
Pieni rukouskirja. Barck, 1883.
Saarna taivaanvaltakunnan avaimista. Barck, 1884.
Saarna uudestisyntymisestä. Barck, 1884.
Valituita kristittyin kirjeitä. 1 osa. Kokoili Aatu Laitinen. Barck, 1884.
Valituita kristittyin kirjeitä. 2 osa. Kokoili Aatu Laitinen. Barck, 1886.
Ahtisaarnoja. Tekijä, 1888.
Ewankeliumisaarnoja : kolmen wuosikerran tekstien lyhyt selitys. Tekijä, 1891.
Laulu-kokoelma Jumalan lasten virvoitukseksi matkalla isänmaalle. Esipuheella varustanut Aatu Laitinen. Barck, 1891.
Kaksi saarnaa : ensimäisenä ja toisena joulupäivänä 1893. Oulun kirjapaino-osakeyhtiö, 1894.
Hartauskirja : rukouksia ja 112 valittua virttä vanhasta virsikirjasta : esipuheella. Kokoajana Aatu Laitinen. Oulun kirjapaino-osakeyhtiö, 1895.
Neljä saarnaa : pitkänäperjantaina, 1:nä ja 2:na pääsiäispäivänä ja marianpäivänä. Oulun kirjapaino-osakeyhtiö, 1895.
Lasten rukouskirja. Oulun kirjapaino-osakeyhtiö, 1895.
Ilmestyskirjan tarkoituksesta. Grönroos, 1897.
Siionin kansan matka-laulut elämän tiellä. 1. osa. Kokoili Leonard Typpö ; esipuheella varustanut Aatu Laitinen. W. Toivonen, 1902.
Muistosanoja Lapin kristillisyydestä. Alex. Hellman, 1918.
Muistoja Lapin kristillisyydestä. Uusi painos. Laestadiolaisten lähetysyhdistysten keskusliitto, 1966.
Laktaamit

Vasemmalta oikealle: β-laktaami, γ-laktaami ja δ-laktaami
Laktaami on orgaanisessa kemiassa syklinen (rengasrakenteinen) amidi. Laktaamin nimen edessä oleva kreikkalainen kirjain ilmaisee renkaan koon: β-laktaami (4-jäseninen), γ-laktaami (5-jäseninen), δ-laktaami (6-jäseninen rengas).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
IUPAC Gold Book: Lactams (englanniksi)
Laitoskirjasto

Laitoskirjastot ovat yksi erikoiskirjastotoiminnan muoto. Laitoskirjastot tarjoavat yleisen kirjaston palveluja normaalista kirjastoympäristöstä poikkeavissa olosuhteissa. Esimerkkejä tästä ovat sairaala- ja vankilakirjastot sekä palvelutalojen kirjastot. Usein puhutaan myös hakeutuvasta kirjastotoiminnasta (sisältäen myös kotipalvelu- ja kirjastoautotoiminnan).
Suomen laitoskirjastojen historiaa

Suomen laitoskirjastotoiminnalle tärkeä paikka on ollut Suomen Punaisen Ristin vuonna 1932 Helsinkiin perustama sairaala (nyk. Töölön sairaala). Sairaalan ylihoitaja Berrit Kihlman valmisteli kirjaston lainaustoimintaa jo ennen sairaalan toiminnan käynnistymistä, ja oli näin ollen yksi suomalaisen laitoskirjastotoiminnan pioneereista.
Myös Else Branders (1901-1997), joka toimi vapaaehtoisena Töölön sairaalassa (ent. Punaisen ristin sairaala) vuodesta 1937 aina 1970-luvun lopulle saakka, oli vaikuttava henkilö laitoskirjastojen kehittymisessä. Branders oli koulutukseltaan sairaanhoitaja, mutta omistautui vahvasti sairaalaan kirjastotoiminnan kehittämiselle. Hän korosti kirjastotyön parantavaa vaikutusta unohtamatta kansankasvatuksellista näkökulmaa. Laajan kirjallisen tuntemuksen ja kielitaitonsa avulla hän suositteli potilaille luettavaa. Branders toimi myös kansainvälisessä The International  Guild of Hospital Librarians -järjestössä. 
Sota-aikana kaupunginkirjastojen virkailijat ja sairaanhoitajat järjestivät sairaaloissa kirjastotoimintaa vapaaehtoistyönä. Sotasairaaloiden kirjastoista huolehtivat usein sotilaskotisisaret. Vuonna 1945 Vaasassa ja Helsingissä alkoi säännöllinen sairaalakirjastotoiminta.
Laitoskirjasto-nimitys otettiin käyttöön vasta 1960-luvulla. Sairaalakirjasto-käsitteellä tarkoitetaan aiemmin vastaavalla tavalla järjestettyä kirjastotoimintaa.
Vuoden 1961 kirjastolain nojalla laitoskirjastot alkoivat saada valtionapurahaa, joka kattoi 90 prosenttia niiden menoista. Terminä laitoskirjasto esiintyi lakitekstissä vasta kirjastoasetuksessa (30.3.1962/268).
Laitoskirjastot muualla

Ruotsissa ja Englannissa sairaalakirjasto käsitetään laajemmin yleisten kirjastopalvelujen tarjoajana, jonka toiminnasta vain osa on palvelua potilaille. Ruotsiksi käsitteellä "sjukhusbibliotek" viitataan edelleen sekä sairaaloissa että muissa hoitolaitoksissa sijaitseviin kirjastoihin.
Kotipalvelu- ja laitoskirjastotyöryhmä

Ko-La eli kotipalvelu- ja laitoskirjastotyöryhmä on Suomen kirjastoseuran alainen työryhmä, jonka tehtävänä on edistää kirjastopalvelujen tasavertaista saatavuutta. Työryhmä yhdistää hakeutuvissa kirjastopalveluissa työskenteleviä ammattilaisia ja järjestää koulutuspäiviä. Työryhmän nimessä onkin nähtävissä nykyään yleinen suuntaus, jossa laitoskirjastotoiminta niputetaan kirjastojen kotipalvelutyön kanssa yhteen.
Carl Wilhelm Carlberg

Gunnebon linna.
Carl Wilhelm Carlberg (1746 – 14. huhtikuuta 1814) oli ruotsalainen arkkitehti ja linnoitusupseeri, ensin Tukholman sittemmin Göteborgin kaupunginarkkitehti. Hänen isänsä oli arkkitehti Bengt Wilhelm Carlberg. Carl Wilhelm Carlbergin piirtämiä ovat muun muassa Göteborgin tuomiokirkko, Gunnebon linna, Chalmersin talo, Örgryten vanhan kirkon eteläinen laajennus ja alttarirakennelma sekä yksityistaloja Södra Hamngatanilla.
Hänen suunnittelemansa on myös Pieni Mariankirkko.
Vuonna  1775 Carlbergista tuli Göteborgin kaupunginarkkitehdin viran ensimmäinen haltija. Hän oli sitä ennen hoitanut yhdistettyä kaupunginarkkitehdin ja kaupungininsinöörin virkaa. Maistraatti määräsi hänen vuosipalkakseen 125 riikintaalaria sekä 25 riikintaalaria kirjuriapulaiselle. Hänen setänsä Johan Eberhard Carlberg oli vuodesta 1717 Göteborgin ensimmäinen kaupungininsinööri, mutta kymmenen vuoden kuluttua hän siirtyi Tukholmaan ja toimi siellä kaupunginarkkitehtina lähes 50 vuotta.
Lahti L-39

| Lahti L-39 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Panssarintorjuntakivääri
Valmistaja:  Valtion Kivääritehdas
Valmistusmaa:  Suomi
Valmistusvuodet:  1940-1945
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  20 mm x 138 mm Solothurn
Aseen pituus:  244 cm
Piipun pituus:  120 cm
Paino (tyhjänä):  49,5 kg
Lipas:  tanko
Kapasiteetti:  10 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  800 m/s
Tehokas kantama:  400 m
Teoreettinen kantama:  6,5 km
Tulinopeus (laukausta/min):  kertalaukaus, noin 15 ls/min
Lahti L-39 on Aimo Lahden vuonna 1939 kehittämä panssarintorjuntakivääri. L-39 on itselataava, ja siinä on kymmenen patruunan lipas. Suuren kaliiperin takia aseessa on huomattavan kova rekyyli, ja sekä sen paino että koko tekevät siitä vaikeasti kuljetettavan. Näistä syistä aseen kutsumanimeksi tuli ”Norsupyssy”. Kun panssarivaunujen panssarit kehittyivät paksummiksi, panssarintorjuntakivääreillä ei ollut enää käyttöä niille tarkoitetussa tehtävässä, vaan asetta käytettiin pitkän kantaman tarkka-ammuntaan, panssarivaunujen häirintään sekä muunneltuna ilmatorjuntaan.