stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marisa Mell
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 1960 | Yökerhon uhrit | Das Nachtlokal zum Silbermond | Liliane |
| 1960 | Rakkaus hirsipuussa | Am Galgen hängt die Liebe | Alka |
| 1962 | Das Rätsel der roten Orchidee | Das Rätsel der roten Orchidee | Lilian Ranger |
| 1964 | Casanova 70 | Casanova '70 | Thelma |
| 1964 | Liian monta agenttia | Masquerade | Sophie |
| 1966 | Viimeinen juna helvettiin | Train d'enfer | Frieda |
| 1966 | Väärällä passilla | City of Fear | Ilona |
| 1966 | Objectif: 500 millions | Objectif: 500 millions | Yo |
| 1968 | Mies mustassa Jaguarissa | Diabolik | Eva Kant |
| 1969 | Las Bellas | Las Bellas | Isabelle |
| 1969 | Una sull'altra | Una sull'altra | Susan Dummurrier |
| 1971 | Terrori | Senza via d'uscita | Michèle |
| 1972 | 7 veristä orkideaa – tappajan suudelma | Sette orchidee macchiate di rosso | Anna Sartori |
| 1972 | Hitaat kuolevat nuorena | Amico, stammi lontano almeno un palmo | Sarah |
| 1977 | Casanova – sänkykamarivaras | Casanova & Co. | Herttuatar Francesca |
| 1983 | Corpi nudi | Corpi nudi | Marisa |
Aiheesta muualla

Marisa Mell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marisa Mell Elonetissä.
Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo

| Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Tribuuttialbumin tiedot
 Julkaistu: 29. lokakuuta 2008
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 77.28
 Levy-yhtiö: Elements Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 8.
Melkein vieraissa -sarjan muut julkaisut
| Melkein vieraissa – Tribuutti Leevi and the Leavingsille 2007 | Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo 2008 |   |
Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo on 29. lokakuuta 2008 julkaistu Dingo-tribuuttialbumi. Albumilla tunnettuja Dingon kappaleita esittää joukko suomalaisia artisteja.
Kokoelman ensimmäisenä singlenä julkaistiin Scandinavian Music Groupin versio kappaleesta ”Levoton tuhkimo”. Toinen single on Negativen ”Sinä ja minä”. Molemmat kappaleet ovat kuunneltavissa levy-yhtiö Elements Musicin sivuilla.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8. Levyä on myyty 13 735 kappaletta.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Esittäjä(t) | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Jokainen aamu | Jenni Vartiainen | 3.34 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Sinä ja minä | Negative | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Nahkatakkinen tyttö | Marco Hietala | 3.29 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Nimeni on Dingo | Jonna Kosonen | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Kunnian kentät | Anssi Kela | 5.06 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Autiotalo | Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra | 4.03 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Kirjoitan | Milana Misic | 4.03 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Kulkuri ja kaunotar | Topi Sorsakoski | 4.06 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Rio Ohoi | Pave Maijanen, Dave Lindholm & Twist Twist Erkinharju | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The House | Lordi | 4.18 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Tobacco Road | Poets of the Fall | 4.53 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Lakatut varpaankynnet | Sunrise Avenue | 3.38 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Hämähäkkimies | Remu Aaltonen | 3.03 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Kerjäläisten valtakunta | Jean S. | 4.48 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Levoton Tuhkimo | Scandinavian Music Group | 4.13 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Tell Me Now | Hanna Pakarinen | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Lähetyssaarnaaja | Apulanta | 3.16 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Valkoiset tiikerit | Timo Kotipelto | 4.16 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Juhannustanssit | The Wrecking Queens | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 77.28 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Metropoli.net:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo Discogsissa (englanniksi)
NBA-kausi 1990–1991

NBA-kausi 1990–1991 oli NBA-liigan 45. kausi. Runkosarja käynnistyi 2. marraskuuta 1990 ja päättyi 21. huhtikuuta 1991. Chicago Bulls juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta kaadettuaan 12. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa Los Angeles Lakersin otteluvoitoin 4–1.
Tapahtumia

Tähdistöottelu pelattiin Charlottessa ja idän joukkue voitti sen lukemin 116–114. Philadelphia 76ersin Charles Barkley palkittiin ottelun parhaana pelaajana.
Minnesota Timberwolves pelasi ensimmäisen kautensa Target Centerissä.
30. joulukuuta, vuoden 1990 viimeisessä pelissä Orlando Magicin Scott Skiles teki uuden NBA:n ennätyksen antamalla 30 koriin johtanutta syöttöä.
Utah Jazz pelasi viimeisen kautensa Salt Palacessa.
Liiga otti käyttöön epäurheilijamaisen virheen.
Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1981 Los Angeles Lakers ei ollut runkosarjassa läntisen konferenssin ykkönen. Lakers ylsi silti finaaleihin voittamalla ennakkosuosikki Portland Trail Blazersin konferenssifinaaleissa.
Runkosarja

V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Runkosarja > Pelaajatilastot

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Tilasto |
| --- | --- | --- | --- |
| Pisteitä per ottelu | Michael Jordan | Chicago Bulls | 31.5 |
| Levypalloja per ottelu | David Robinson | San Antonio Spurs | 13.0 |
| Syöttöjä per ottelu | John Stockton | Utah Jazz | 14.2 |
| Riistoja per ottelu | Alvin Robertson | Milwaukee Bucks | 3.0 |
| Torjuntoja per ottelu | Hakeem Olajuwon | Houston Rockets | 3.9 |
| Pelitilanneheittojen tarkkuus | Buck Williams | Portland Trail Blazers | 60.2% |
| Vapaaheittojen tarkkuus | Reggie Miller | Indiana Pacers | 91.8% |
| Kolmen pisteen heittojen tarkkuus | Jim Les | Sacramento Kings | 46.1% |
Palkitut pelaajat

Arvokkain pelaaja (MVP): Michael Jordan, Chicago Bulls
Vuoden tulokas: Derrick Coleman, New Jersey Nets
Vuoden puolustuspelaaja: Dennis Rodman, Detroit Pistons
Paras kuudes pelaaja: Detlef Schrempf, Indiana Pacers
Kehittynein pelaaja: Scott Skiles, Orlando Magic
Vuoden valmentaja: Don Chaney, Houston Rockets
Finaalien MVP: Michael Jordan, Chicago Bulls
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NBA-kausi 1990–1991 Wikimedia Commonsissa
NBA:n kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  | 1946–47 | 1947–48 | 1948–49 | 1949–50 |
| 1950-luku | 1950–51 | 1951–52 | 1952–53 | 1953–54 | 1954–55 | 1955–56 | 1956–57 | 1957–58 | 1958–59 | 1959–60 |
| 1960-luku | 1960–61 | 1961–62 | 1962–63 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2010-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Midland M16

| Midland M16 |
| --- | --- |

Talli:   Midland
Suunnittelija(t):   John McQuilliam
Kuljettajat:  18.  Tiago Monteiro  19.  Christijan Albers Testikuljettajat   Giorgio Mondini  Markus Winkelhock  Adrian Sutil  Alexandre Prémat  Ernesto Viso
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B Bridgestone
Polttoaine:  Esso
Jarrut:  Brembo
Runko:  Hiilikuitumonokokki
Moottori:  Vapaasti hengittävä Toyota RVX-06 V8
Voimansiirto:  Midland 7-vaihteinen puoliautomaattinen pituussuuntainen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Bahrainin GP 2006
Kilpailuja:  18
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  0
Midland M16 oli britti John McQuilliamin suunnittelema auto, jolla Midland osallistui 18 kilpailuun kaudella 2006. Auton julkistuspäivä oli 3. helmikuuta 2006. Autoa ajoivat kilpailuissa portugalilainen Tiago Monteiro ja alankomaalainen Christijan Albers. Testikuljettajina toimi Giorgio Mondini, Markus Winkelhock, Adrian Sutil, Alexandre Prémat ja Ernesto Viso. Autossa oli Toyotan V8-moottori, Brembon valmistamat jarrut sekä Bridgestonen renkaat.
Auton parhaimmaksi tulokseksi kilpailussa jäi Monteiron ajama yhdeksäs sija Unkarin GP:ssä ja aika-ajoissa Albersin ajama neljästoista sija Yhdysvaltain GP:ssä. Pisteitä autolla ei saavutettu. Keskeytyksiä tallin tilille kertyi 13 ja hylkäyksiä kaksi. Jo ennen kauden loppua Midland siirtyi Spyker Carsin omistukseen.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  | BHR | MAL | AUS | SMR | EUR | ESP | MON | GBR | CAN | USA | FRA | GER | HUN | TUR | ITA | CHN | JPN | BRA | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Tiago Monteiro | 17 | 13 | Kesk. | 16 | 12 | 16 | 15 | 16 | 14 | Kesk. | Kesk. | DSQ | 9 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 16 | 15 | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Christijan Albers | Kesk. | 12 | 11 | Kesk. | 13 | Kesk. | 12 | 15 | Kesk. | Kesk. | 15 | DSQ | 10 | Kesk. | 17 | 15 | Kesk. | 14 | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Giorgio Mondini |  | TD |  | TD |  | TD | TD | TD | TD | TD |  |  |  | TD | TD |  |  |  | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Markus Winkelhock | TD |  | TD |  |  |  |  |  |  |  |  | TD | TD |  |  |  |  |  | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Adrian Sutil |  |  |  |  | TD |  |  |  |  |  | TD |  |  |  |  |  | TD |  | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Alexandre Prémat |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD |  |  | 0 | 10. |
| 2006 | Midland | Toyota V8 | B |  Ernesto Viso |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD | 0 | 10. |
Nippernaati

| Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia |
| --- | --- |
Aihealue:  Viron kirjallisuus
Kustantaja:  Viron instituutti
Julkaisija:  Viron instituutti
ISSN:  ISSN 2343-1105
Perustettu:  2015
Päätoimittaja:  Sanna Immanen, Anniina Ljokkoi
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  noin kerran vuodessa
Kieli:  suomi
Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia on vuodesta 2015 julkaistu Viron kirjallisuutta esittelevä antologiasarja. Sen 1.-3. osan päätoimittajana toimii Sanna Immanen ja 4. Nippernaatin päätoimittaja on Anniina Ljokkoi. Sarjaa julkaisee Viron instituutti, ja sitä on tarkoitus julkaista vuosittain. Antologian julkaisemista tukevat Viron kulttuuriministeriö, Viron kulttuurirahasto ja Viro-instituutin ystävät ry.
Antologiasarja on saanut nimensä August Gailitin veijariromaanin Toomas Nippernaati päähenkilöstä.
Painetun julkaisun lisäksi Nippernaati on saatavilla verkkojulkaisuna (ISSN 2343-2527).
Nippernaati 1 (2015)

Ensimmäisen vuonna 2015 ilmestyneen 166-sivuisen antologian sisältö on seuraava:
katkelmia Meelis Friedenthalin romaanista Mesilased (”Mehiläiset”)
Maarja Kangron ”Atropoksen Opel Meriva”
Urmas Vadin ”Isän kuolema” (Isa surm)
katkelmia Andrei Ivanovin romaanista Kourallinen tomua (Горсть праха)
P. I. Filimonovin ”Mitä yksinkertaisimpia merkkijärjestelmiä” (Kõige lihtsamad märgisüsteemid)
Armin Kõomägin ”Muistikatko” (Mälukas)
Mait Vaikin ”Gruusialainen elokuva” (Gruusia film)
valikoima runoja, tekijöinä Igor Kotjuh, Maarja Pärtna, Carolina Pihelgas ja Aare Pilv.
Ensimmäisen antologian toimitusneuvoston muodostivat Grete Ahtola, Sanna Immanen, Kätlin Kaldmaa, Anniina Ljokkoi, Hannu Oittinen ja Kerti Tergem. Suomentajina ja toimittajina olivat Varja Arola, Tuula Friman, Sanna Immanen, Jenni Kavén, Jukka Mallinen, Katja Meriluoto, Kaisu Lahikainen, Anniina Ljokkoi, Hannu Oittinen, Hanna Pippuri ja Hanna Samola.
Nippernaati 2 (2016)

Antologian syyskuussa 2016 ilmestyneen toisen osan kirjoittajat ja suomentajat (suluissa) ovat:
Omakuva naisen ja hevosen kanssa, Mart Kivastik (Katariina Suurpalo)
Vuokralle annetaan, Ilmar Taska (Annamari Typpö)
Leppäkerttujen vuosi, Mudlum (Varja Arola)
Runoja, Kaur Riismaa (Heidi Iivari)
Runoja, Sveta Grigorjeva (Tuula Irene Friman)
Runoja, Marko Mägi (Hannu Oittinen)
Viattomuus, Kai Aareleid (Hanna Pippuri)
Lyhytproosaa, Jüri Kolk (Anniina Ljokkoi)
Rakkaudesta kirjaan, Jaan Undusk (Kaisu Lahikainen)
Katkelma romaanista Gogolin disko, Paavo Matsin (Sanna Immanen)
Päätoimittaja Sanna Immanen.
Nippernaati 3 (2017)

Antologian vuonna 2017 ilmestyneen kolmannen osan tekstit, kirjoittajat ja suomentajat (suluissa) ovat:
Katkelma romaanista Vee peal, Olavi Ruitlane (Arja Korhonen)
Kolibrin lento / Ripittäytyminen, Piret Jaaks (Annamari Typpö)
Katkelma romaanista ümberlõikaja, Mihkel Mutt (Raija Hämäläinen)
Runoja, Mart Kangur (Heidi Iivari)
Runoja, Veronika Kivisilla (Raija Hämäläinen)
Runoja, Jaan Pehk (Merja Aho)
Runoja, Eda Ahi (Anna Kyrö)
Katkelma romaanista Pildilt kukkujad, Tiina Laanem (Varja Arola)
Katutaiteilijat, Sven Vabar (Anniina Ljokkoi)
Katkelma teoksesta Lindvistika, Valdur Mikita (Hanna Pippuri)
Päätoimittaja: Sanna Immanen. Toimitusneuvosto: Heidi Iivari, Sanna Immanen, Kätlin Kaldmaa, Anniina Ljokkoi, Hannu Oittinen ja Kerti Tergem.
Nippernaati 4 (2019)

Virolaisen kirjallisuuden antologian neljäs numero ilmestyi syksyllä 2019. Tekstit, kirjailijat ja suomentaja (suluissa):
Haapsalulle, Adam Cullen (Merja Aho ja Hannu Oittinen)
Eilinen on historiaa, Elin Toona Gottschalk (Maija Rantanen)
Pornofilmi ja pullo viinaa, Jürgen Rooste (Hannu Oittinen)
Katkelmia siitä mitä on jäänyt mieleen, Aino Pervik (Aaro Kalliokoski, Virpi Kauranen, Tuulikki Palva ja Annika Viirma)
Kahden sävelen välissä, Joonas Sildre (Kaisu Lahikainen)
Serafima ja Bogdan, Vahur Afanasjev (Outi Hytönen)
Elokuut 1993 ja 1922, Eva Koff (Heidi Iivari)
Vabrikukatu kolme, Silvia Urgas (Annamari Typpö)
Kätketty Tartto, Timo Maran (Katja Meriluoto)
Ikonirosvot, Lauri Sommer (Arja Korhonen)
Päätoimittaja Anniina Ljokkoi, projektin johtaja Sanna Immanen (Viro-instituutti).
Aiheesta muualla

Nippernaatin verkkojulkaisut
Mistaken

| ”Mistaken” Martin Garrix, Matisse & Sadko ft>  Alex Aris |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 31. maaliskuuta 2019
 Tuottaja(t): Martin Garrix
 Tyylilaji: Dance-pop, electro house
 Kesto: 04.42
 Levy-yhtiö: STMPD RCRDS, Epic Amsterdam, Sony Netherlands
Martin Garrixin muut singlet
| ”No Sleep” 2019 | ”Mistaken” 2019 | ”Summer Days” 2019 |
Matisse & Sadkon muut julkaisut
| ”Don't Tell Me” 2019 | ”Mistaken” 2019 | ”Another Side” 2019 |
Mistaken on alankomaalaisen DJ-tuottaja Martin Garrixin sekä venäläisen DJ-tuottajaduo Matisse & Sadkon kappale, jolla vierailee myös ruotsalaisartisti Alex Aris. Sen julkaisi STMPD RCRDS digitaalisesti ladattavana singlenä 31. maaliskuuta 2019. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin singlen julkaisupäivänä. "Mistaken" ei ole ollut suuri singlelistamenestys julkaisunsa jälkeen, mutta se saavutti kuitenkin suuren suosion striimauspalveluissa, sillä se keräsi Spotifyssa ja YouTubessa yhteensä 1,5 miljoonaa striimiä ensimmäisen neljän vuorokauden aikana.
Mohammed al-Owais

Mohammed al-Owais vuonna 2018.
Mohammed al-Owais (s. 10. lokakuuta 1991) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän on  edustanut kotimaansa pääsarjassa ensin al-Shababia, vuosina 2017–2022 al-Ahlia ja tammikuusta 2022 alkaen al-Hilalia. Vuonna 2022 hän voitti ensi kertaa maansa mestaruuden. Vuonna 2014 hän oli varamaalivahtina voittamassa Saudi-Arabian cupia.
Saudi-Arabian maajoukkueessa al-Owais on pelannut runsaat 40 maaottelua. MM-kilpailuissa 2018 kukin Saudi-Arabian kolmesta maalivahdista pelasi yhden ottelun, ja al-Owais pelasi niistä keskimmäisen, jonka se hävisi Uruguaylle 0–1. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi turnauksen ennakkosuosikeihin kuulunutta Argentiinaa vastaan alkulohko-ottelussa, jonka Saudi-Arabia voitti 2–1.
Ompelijatar (elokuva)

| Ompelijatar |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ville Suhonen
Käsikirjoittaja:  Ville Suhonen
Tuottaja:  Venla Hellstedt Merja Ritola Pertti Veijalainen
Kuvaaja:  Pekka Uotila
Leikkaaja:  Tuuli Kuittinen
Pääosat:  Vera Kiiskinen Pekka Milonoff
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Illume Oy
Ensi-ilta:   2015-06-1111. kesäkuuta 2015 (Suomi)  
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ompelijatar on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut historiallinen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Ville Suhonen. Elokuva perustuu vuonna 1943 maanpetoksesta kuolemaan tuomitun helsinkiläisen ompelijan Martta Koskisen elämään. Elokuva kertoo, miten köyhän, puolikuuron Koskisen elämä johtaa vääjäämättömään lopputulokseen nuoressa itsenäisessä Suomessa.
Ompelijatar sai ensiesityksensä Sodankylän elokuvajuhlilla 11. kesäkuuta 2015. Elokuva palkittiin vuoden 2015 parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnolla sekä Tampereen elokuvajuhlien 2016 kotimaisen kilpailun erikoispalkinnolla.
Juoni

Martta Koskinen pidätetään punakaartin naiskomppanian jäsenenä vuonna 1918 ja tuomitaan vankileirille. Siitä lähtien hän on merkitty, ”yhteiskunnalle vaaralliseksi” luokiteltu. Koskinen toimii 1920-luvulla aktiivisesti helsinkiläisissä vasemmistolaisissa nuorisoseuroissa, vetää kirjallisuustoimikuntaa ja kirjoittaa järjestölehtiin.
Valtiollisella poliisilla on kaikki oikeudet puuttua radikaaliin toimintaan. Se tarkkailee ja raportoi tuhansien ihmisten elämää. 1930-luvun alussa kommunistien toiminta kielletään lailla, ja vainoharhan tunne yhteiskunnassa lisääntyy.
Martta Koskinen ei tee itsestään numeroa, mutta hänet ilmiannetaan silti moneen kertaan. Hän tutustuu vankilassa Hertta Kuusiseen, pääsee sitä kautta sivistyneistön piireihin ja työskentelee ahkerasti ompelijattarena muun muassa kirjailija Hella Wuolijoelle. Hän auttaa aina kykyjensä mukaan nuorempiaan ja jatkosodan aikana sodasta kieltäytyneitä tinkien omasta vaatimattomasta elintasostaan.
Koskinen ryhtyy viestinviejäksi maanalaiselle vastarintaliikkeelle, jonka toiminta on kuitenkin lähes olematonta. Hän piilottelee kommunistien johtohenkilöä ja Hertta Kuusisen sulhasta Yrjö Leinoa. Jäätyään kiinni hän kieltäytyy paljastamasta mitään. Martta Koskista pidetään maanpetturina, vakoilijana ja vihollisen kätyrinä. Joillekin hän on kuitenkin mielipidevanki, toisinajattelija ja pasifisti.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vera Kiiskinen  | … |  Martta Koskinen (ääni)   |
|  Pekka Milonoff  | … |  Kertoja (ääni)   |
|  Laura Birn  | … |  Hertta Kuusinen (ääni)   |
|  Elena Leeve  | … |  Mirjam Koskinen (ääni)   |
|  Vilma Melasniemi  | … |  Elvi Sinervo (ääni)   |
|  Taisto Oksanen  | … |  Valpon etsivä (ääni)   |
|  Antti Seppänen  | … |  Valpon etsivä (ääni)   |
|  Antti Virmavirta  | … |  Valpon etsivä (ääni)   |
|  Merja Ritola  | … |  Elma Wahlsten (ääni)   |
|  Seppo Louhi  | … |  Emil Soinala (ääni)   |
|  Nicholas Wancke  | … |  Hj. A. Paunu (ääni)   |
|  Mila Nirhamo  | … |  ”Martta”   |
Vastaanotto

Dokumenttielokuva sai ensi-illan jälkeen myönteisen vastaanoton. Nyt-liitteen arvion mukaan ”Ompelijatar on dokumentti, joka hengittää kuin isomman luokan fiktio”. Helsingin uutisten arviossa elokuvaa kuvaillaan esseistiseksi, ”muistojen maailmasta nousevaksi” kokonaisuudeksi. Aamulehden arvio puolestaan ylistää sen tunteisiin vetoavaa elokuvallisuutta. [lähde? ]
Elokuvan ajankuva sai kriitikoilta erityistä kiitosta. Velipekka Makkosen mukaan elokuva onnistuu punomaan Martta Koskisen henkilökuvan ja kokonaisen aikakauden historiikin toisiinsa huomattavalla taidolla. Episodi-lehden arvion mukaan ”historiallinen dokumentti ei voisi olla tätä tarkempi ja kiehtovampi”.
Useat arviot mainitsivat lisäksi erikseen Ville Suhosen ohjaustyön. Esimerkiksi Kansan Uutisten Pentti Stranius uskoo Suhosen olevan elokuvan myötä ”ilman muuta nousemassa [suomalaisen dokumenttielokuvan] kovimpaan kärkeen”. Straniuksen mukaan ”Suhonen limittää erilaista materiaalia niin hienosti, että jälkikäteen ei muista, mitkä jaksot on dramatisoitu ja missä kohdin hän käyttää esimerkiksi aikakaudelta säilynyttä dokumenttielokuvaa”.
Palkinnot

Ompelijatar sai vuoden 2015 parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon. Elokuva oli lisäksi ehdolla parhaan käsikirjoituksen (Ville Suhonen), parhaan leikkauksen (Tuuli Kuittinen) ja parhaan äänisuunnittelun (Pietari Koskinen) sarjoissa.
Tampereen elokuvajuhlilla 2016 elokuva sai kotimaisen kilpailun erikoispalkinnon.
Ville Suhonen palkittiin elokuvasta myös Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla 2016.
Aiheesta muualla

Film-o-Holic: Ville Suhonen & Pentti Forsman ja Ompelijatar (9.10.2015)
Kansan uutiset: Viimeinen kuolemaan tuomittu nainen Suomessa (13.6.2015)
Länsi-Suomi: Mustavalkoisen historiakuvan vastustaja (13.6.2015)
Voima: Paluu vastakkainasettelujen aikaan (8.10.2015) (Arkistoitu – Internet Archive)
Mohammed bin Zayed Al Nahyan

| Mohammed bin Zayed Al Nahyan |
| --- | --- |
 Mohammed bin Zayed Al Nahyan marraskuussa 2021.
Yhdistyneiden arabiemiraattien presidentti
 13.5.2022 alkaen  
Pääministeri:  Muhammad ibn Rašid Al Maktum
Varapresidentti:  Muhammad ibn Rašid Al Maktum
Edeltäjä:  Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1961 (ikä 63) Al Ain, Sopimusvaltiot
Arvonimi: šeikki
Mohammed bin Zayed Al Nahyan  (arab. محمد بن زايد آل نهيان‎, Muḥammad ibn Zāyid ’Āl Nahyān; s. 11. maaliskuuta 1961) on Arabiemiraattien presidentti. Hän astui valtaan toukokuussa 2022. Hänen edeltäjänsä oli hänen velipuolensa Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan.
Edellinen presidentti Khalifa sai aivohalvauksen vuonna 2014, ja Mohammed oli käytännössä maan hallitsija jo siitä lähtien, ja teki kaikki merkittävimmät ulkopoliittiset päätökset. Khalifa kuoli 13. toukokuuta 2022, ja Mohammed valittiin silloin myös virallisesti presidentiksi.
Michele Beretta

Michele Beretta International GT Open -sarjassa vuonna 2021.
Michele Beretta (s. 22. lokakuuta 1994 Milano) on italialainen moottoriurheilija.
Ura

Beretta aloitti uransa Karting-sarjoista. Vuodet 2012-2013 Beretta kilpaili Formula Abarth -sarjassa sijoittuen viimeisellä kaudellaan sarjan toiseksi. Vuonna 2014 Beretta siirtyi Euroopan Formula 3 -sarjaan saavuttamatta yhtään pistettä. Vuonna 2015 Beretta jatkoi Euroopan F3 -sarjassa saavuttaen neljä pistettä. Hän kilpaili samana vuonna myös GP3-sarjassa ajaen kuusi kilpailua Trident -tallissa saavuttamatta pisteitä.
Vuonna 2016 Beretta siirtyi GT-autoihin ja on ajanut muun muassa ADAC GT Masters, British GT Championship ja GT World Challenge Europe -sarjoissa. Vuonna 2017 Beretta ajoi Italian GT Championship -sarjassa ja voitti GT3 Pro -luokan mestaruuden. Samaisena vuonna hän ajoi myös Lamborghini Super Trofeo North America -sarjaa, josta hän saavutti neljä palkintosijaa ja oli sarjapisteissä kolmas. Vuonna 2020 Beretta ajoi European Le Mans Series -sarjassa voittaen autokuntansa GTE-luokan mestaruuden. Vuonna 2021 Beretta ajoi muun muassa WeatherTech SportsCar Championship ja International GT Open -sarjoissa. Hän voitti GT Open -sarjan mestaruuden.
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Trident | ESPFEA   | ESPSPR   | AUTFEA   | AUTSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA 18 | RUSSPR 13 | BHRFEA 20 | BHRSPR 15 | ABUFEA 20 | ABUSPR 18 | 0 | 27. |