stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krivošeinon piiri

Krivošeinon piiri Tomskin alueen kartalla.
Krivošeinon piiri (ven. Кривоше́инский райо́н, Krivošeinski raion) on kunnallishallintoalue Tomskin alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 4 379 neliökilometriä. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2015).
Piiri sijaitsee Tomskin alueen keskiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Moltšanovon, idässä Asinon, etelässä Tomskin ja Šegarkan sekä lännessä Baktšarin piireihin.
Pinta-alasta 78 % on metsää. Piirin läpi virtaa Objoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora.
Hallinnollinen keskus on Krivošeinon kylä. Piiriin kuuluu seitsemän maalaiskuntaa: Ištan, Krasnyi Jar, Krivošeino, Novokrivošeino, Petrovka, Pudovka ja Volodino. Asutuskeskuksia on yhteensä 22.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja metsäteollisuus. Paikallislehtenä ilmestyy Raionnyje vesti.
Aiheesta muualla

Krivošeinon piirin sivusto (venäjäksi)
Krjutškovo

Кrjutškovo (ven. Крючко́во) on taajama ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 15 kilometriä Lihoslavlista kaakkoon.
Taajaman nimi juontuu ”koukkua, koukkuselkäistä tai kieroa ihmistä” tarkoittavasta venäläisestä henkilönimestä Krjutšok < appelatiivi krjuk. Kunnan läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata. Krjutškovon asemalta on paikallisjunayhteys Tveriin, Bologojeen ja Toržokiin. Asutus on vanhastaan venäläistä.
Aiheesta muualla

Кrjutškovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Krjukovin kanava

Krjukovin kanavaa ja Pyhän Nikolaoksen katedraalin kellotapuli Pietarissa.
Krjukovin kanava (ven. Крю́ков кана́л, Krjukov kanal) on Fontankan ja Moikan yhdistävä kanava Pietarissa Venäjällä. Sen pituus on 1015 metriä.
Kanava alittaa Sadovaja-kadun, Rimski-Korsakovin prospektin ja Dekabristien kadun, ohittaa Gribojedovin kanavan, Moikan ja yhtyy Työn aukiolla Amiraliteetin kanavaan. Nevan ja Moikan välinen osuus kaivettiin vuosina 1719–1720. Kanava sai nimensä sen rakentajan Semjon Krjukovin mukaan. Vuosina 1782–1787 sitä jatkettiin Fontankaan saakka. Vuosina 1801–1807 rakennettiin graniittiset rantakadut. Vuonna 1847 Nevan ja Amiraliteetin kanavan välinen osuus korvattiin putkijohdolla. Kanavan ylittää kuusi siltaa. Sen varrella sijaitsee Pyhän Nikolaoksen merikatedraali, Mariinski-teatteri ja Uuden Hollannin varastoalue. Nykyään kanavan vastarannalle rakennetaan Mariinski-teatterin uutta näyttämöä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krjukovin kanava Wikimedia Commonsissa
Kreikkalainen metriikka

Kreikkalainen metriikka (kreikkalainen runomittaoppi), usein myös prosodia (m.kreik. προσῳδίᾱ, prosōdiā), on oppia antiikin kreikkalaisen runouden runomitoista ja runosäkeiden muodostamisesta runomittojen mukaisesti.
Kreikkalainen kirjallisuus oli alkuvaiheessaan käytännössä kokonaan runomittaista. Varhaisinta runoutta edusti eeppinen runous. Myöhemmin kehittyivät lyyrinen runous ja kuorolyriikka sekä näytelmärunous, jossa kreikkalainen tragedia ja komedia koostuivat runomittaisesta runoudesta muutamia yksittäisiä sanoja lukuun ottamatta. Kreikkalainen metriikka vaikutti myös latinankielisen runouden metrisiin käytäntöihin.
Perusteet

Kreikkalaiset runomitat perustuivat musiikillisille periaatteille ja tavujen lausumisen kestoon siinä, missä useimmat nykyiset runomitat perustuvat sanojen ja tavujen painoihin. Tämän vuoksi kreikkalaisten runomittojen lähtökohtana on lyhyiden ja pitkien tavujen ero. Vaikka kreikan kielessä sanoilla oli myös painot, niillä ei ollut merkitystä sen kannalta, mikä tavu katsottiin lyhyeksi ja mikä pitkäksi.
Tavujen pituudet merkitään vakiintuneen tavan mukaan seuraavasti:
Lyhyt tavu (brevis):
Pitkä tavu (longum):
Anceps eli tavu, joka voi olla sekä lyhyt että pitkä tarpeen mukaan: , joskus myös
Perusteet > Pitkät tavut

Kreikkalaisessa metriikassa tavu on pitkä seuraavissa tapauksissa:
Siinä on pitkä vokaali.
Vokaalit η ja ω ovat aina pitkiä.
Vokaalit α, ι ja υ voivat olla joko lyhyitä tai pitkiä.
Diftongit αι, αυ, ει, ευ, οι, ου, υι jne. ovat aina pitkiä.
Säkeen viimeinen tavu on aina pitkä, koska sen jälkeen on lyhyt tauko.
Sen vokaalia seuraa kaksi tai useampia konsonantteja.
Sanojen rajoilla ei ole merkitystä pituuden määrittämisessä. Esimerkiksi ensimmäinen tavu ὁ ilmaisussa ὁ πτόλεμος (ho ptolemos) on pitkä, vaikka ο muutoin on lyhyt, koska sitä seuraa kaksi konsonanttia π ja τ. Samoin ensimmäinen tavu τὸν (ton) ilmaisussa τὸν Χρύσην (ton Khrȳsēn) on pitkä, koska ο:ta seuraavat ν ja Χ.
Konsonantit ζ [zd], ξ [ks] ja ψ [ps] ovat kaksoiskonsonantteja, eli niitä edeltävä tavu on aina pitkä.
Aspiroidut konsonantit θ [tʰ], φ [pʰ] ja χ [kʰ] eivät ole kaksoiskonsonantteja.
Mykkä konsonantti eli muta (π β φ, κ γ χ, τ δ θ) ja likvidi konsonantti eli likvida (λ, μ, ν, ρ) eivät yhdessä yleensä tee edellisestä tavusta pitkää, lukuun ottamatta yhdistelmiä βλ, γλ, γν, γμ, δν ja δμ. Esimerkiksi tavu ῥα ilmaisussa γάρ ῥα Κλυταιμνήστρης (gar rha Klytaimnēstrēs) on lyhyt, sillä Κλ on muta + likvida.
Sanan lopussa oleva lyhyeen vokaaliin päättyvä tavu voidaan tarvittaessa mitata pitkäksi, jos seuraava sana alkaa konsonantilla ρ, λ, μ, ν, ς tai digamma.
Perusteet > Lyhyet tavut

Kreikkalaisessa metriikassa tavu on lyhyt seuraavissa tapauksissa:
Sen vokaali on lyhyt
eikä sitä seuraa konsonantti, tai
sitä seuraa yksittäinen konsonantti, tai
sitä seuraa mykkä konsonantti ja likvidi.
Sanan lopussa oleva muutoin pitkäksi luettava tavu voidaan tarvittaessa mitata lyhyeksi, jos seuraava sana alkaa vokaalilla (nk. eeppinen korjaus). Esimerkiksi tavu καὶ (kai) ilmaisussa ἤδε καὶ ἀνδρῶν (ēde kai andrōn) voi olla lyhyt, koska sana ἀνδρῶν (andrōn) alkaa vokaalilla.
Runojalat

Kreikkalaisessa metriikassa ajan perusyksikkö on mora (mon. morai, lat. morae). Lyhyt tavu  on kestoltaan yhden moran ja pitkä tavu  kaksi moraa. Yli kolmen moran pituisista tavuyhdistelmistä voi muodostaa runojalkoja. Kreikkalaisessa metriikassa runojalkoja ei kuitenkaan yleensä käytetä, vaan sen sijaan puhutaan metroneista. Metron vastaa yleensä runojalkaa, mutta muun muassa jambin, trokeen ja anapestin tapauksessa muodostuu kahdesta jalasta.
Runojalat > Metronit

Kreikkalaisen runouden tavallisimmat metronit ovat (nousevassa järjestyksessä runojalkojen pituuksien mukaan):
jambi  (kaksi jambijalkaa)
trokee  (kaksi trokeejalkaa)
tribrakhys
daktyyli
spondee
anapesti  (kaksi anapestijalkaa)
amfibrakhys
bacchaeus
creticus
paion  tai  tai  tai
khoriambi
ionicus a minore
ionicus a maiore
molossus
epitriitti  tai  tai  tai
dokhmius
Runomitat > Puhemitat

Puhemittoja käytetään muun muassa eeppisessä runoudessa, tragedioiden ja komedioiden puheosuuksissa, elegiarunoudessa, didaktisessa runoudessa ja pastoraalirunoudessa. Näitä mittoja luonnehtii pääsääntöisesti se, että jokainen säe (stikhos, lat. versus) on saman mittainen. Poikkeuksen muodostaa ennen kaikkea elegiarunous, jossa toistetaan määrämittaista säeparia, elegista distikonia.
Kreikkalaisen runouden puhemitat koostuvat metroneiden yhdistelmistä, ja siksi niistä käytetään nimitystä kata metron, ”mitan mukaan”. Runomitat saavat yleensä nimensä metroneiden lukumäärästä ja laadusta. Jos säkeen viimeisestä metronista puuttuu viimeinen tavu, kyseinen runomitta on katalektinen. Täydellinen säe on akatalektinen.
Kreikkalaisen runouden yleisimpiä puhemittoja metroneiden lukumäärän mukaan jaoteltuna ovat:
Dimetri – kaksi samanlaista metronia peräkkäin.
anapestinen dimetri  |
paroimiakos (anapestinen katalektinen dimetri)  |
Trimetri – kolme samanlaista metronia peräkkäin.
jambinen trimetri  |  |
kholiambi (Hipponaksin trimetri)  |  |
Tetrametri – neljä samanlaista metronia peräkkäin.
jambinen katalektinen tetrametri  |  |  |
trokeinen katalektinen tetrametri  |  |  |
Pentametri – viisi samanlaista metronia peräkkäin.
daktyylinen pentametri  |  |  ||  |  |  (poikkeus: oikeammin 2 x 2,5 metronia = 5 metronia)
Heksametri – kuusi samanlaista metronia peräkkäin.
daktyylinen katalektinen heksametri  |  |  |  |  |
Runomitat > Lyyriset mitat

Lyyriset mitat ovat saaneet nimensä siitä, että niitä käyttänyt lyyrinen runous laulettiin alun perin lyyran säestyksellä. Osaa lyyrisistä mitoista käytettiin monodisessa runoudessa, esimerkkinä Sapfon ja Alkaioksen runous; osaa puolestaan kuorolyriikassa, kuten tragedioiden kuorojen lauluosuuksissa tai Pindaroksen epinikioneissa.
Lyyriset mitat ovat vähemmän säännönmukaisia kuin puhemitat: kussakin runosäkeessä voi esiintyä useita erilaisia metroneita, ja säkeiden pituus saattaa vaihdella. Siksi niistä käytetään nimitystä ū kata metron, ”ei mitan mukaan”. Sen sijaan lyyriset mitat kuvataan metroneita laajempina yksiköinä, joista käytetään nimitystä kolon. Jokainen kolon voitaisiin pilkkoa metroneihin ja jalkoihin usealla eri tavalla. Eräs monia (mutta ei kaikkia) lyyrisiä koloneita yhdistävä piirre on se, että niiden yhtenä osana voidaan nähdä khoriambi .
Aiolialainen lyriikka
Aiolialaisen lyriikan koloneita eli niin kutsuttuja aiolialaisia säkeitä ovat muun muassa:
adoneus
aristophaneus
asklepiadeus minor
asklepiadeus maior
ferekrateus  tai
glykoneus
hagesichoreus
hemiepes
hendecasyllabus alcaicus
hipponacteus
ithyphallicus
lekythion
sapphicus
telesilleus
Koloneita käyttäviä säkeistöjä ovat muun muassa:
Alkaioksen säkeistö
Sapfon säkeistö
Joonialainen lyriikka
Joonialaisen lyriikan koloneita eli niin kutsuttuja joonialaisia säkeitä ovat muun muassa:
joonialainen dimetri  |
anakreonteus  |  tai  |
Metriikan tutkimus

Antiikin aikaisia metriikkaa koskevia huomioita on säilynyt muun muassa runotekstien skolioissa. Ainoa säilynyt varsinainen metriikkaa käsittelevä teos on Hefaistionin Enkheiridion (”Käsikirja”) 100-luvulta jaa. Se on lyhennelmä hänen laajasta teoksestaan Peri metrōn (”Runomitoista”). Teos on kuitenkin suhteellisen myöhäinen, eikä erityisen hyvä lähde varhaisemman metriikan ymmärtämisen kannalta.
Nykyaikainen metriikantutkimus on kehittynyt 1700-luvulta lähtien. Merkittäviin uraauurtajiin kuului muun muassa Gottfried Hermann, joka tutki ensimmäisenä koko saatavilla olevan kreikkalaisen ja roomalaisen materiaalin metriikan kannalta.
Metriikan tutkimus liittyy läheisesti tekstikritiikkin, koska runomitan avulla voidaan usein päätellä sanojen oikea muoto tai puuttuvat sanat, kun sanat sovitetaan tekstissä käytettyyn runomittaan, sekä stylometriikkaan, jonka avulla voidaan tehdä päätelmiä muun muassa tekstin todellisesta kirjoittajasta.
Kirjallisuutta

Halporn, James W. & Ostwald, Martin & Rosenmeyer, Thomas G.: The meters of Greek and Latin poetry.  Indianapolis, IN:  Bobbs-Merrill, 1963.
Korzeniewski, Dietmar: Griechische Metrik. Die Altertumswissenschaft.  Darmstadt:  Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 1968.
Maas, Paul: Greek metre.  (Translated by Hugh Lloyd-Jones)  Oxford:  Clarendon, 1962.
Raven, D. S.: Greek metre: An introduction.  (Rev. ed)  London:  Faber and Faber, 1968.
Snell, Bruno: Griechische Metrik.  (3d ed)  Göttingen, West Germany:  Vandenhoeck & Ruprecht, 1962.
West, M. L.: Greek metre.  Oxford:  Clarendon, 1982.
West, M. L.: Introduction to Greek metre.  Oxford:  Clarendon, 1987.
Krokotiilisimppu

| Krokotiilisimppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Lättäsimput Platycephalidae
Suku::  Cociella
Laji::  crocodilus
Kaksiosainen nimi
 Cociella crocodilus  (Cuvier, 1829) 
Katso myös
   Krokotiilisimppu Wikispeciesissä   Krokotiilisimppu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Krokotiilisimppu (Cociella crocodilus) on lättäsimppujen (Platycephalidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji.
Krokotiilisimppu on tavallisesti 40 senttimetrin mittainen ja voi maksimissaan kasvaa 50 senttimetrin mittaiseksi.
Leslie William Knappin vuoden 1984 tutkimuksia lähteenään käyttävään FishBasen mukaan krokotiilisimppua tavataan indopasifisella merialueella. Leveyspiirillä se on tämän mukaan levinnyt Itä-Afrikasta Salomonsaarille, ja korkeussuunnassa sen levinneisyys rajoittuisi pohjoisessa Japaniin ja etelässä Australiaan. Knappin vuoden 1996 tutkimukset kuitenkin osoittivat indopasifisen merialueen "krokotiilisimput" olleen Cociella punctata-, Cociella heemstrai- ja Cociella somaliensis-lajien edustajia ja aidon krokotiilisimpun olevan tavattavissa vain Kiinassa, Taiwanissa ja Japanissa. Krokotiilisimppu elää lähellä rannikkoa muta- ja hiekkapohjilla. Krokotiilisimppua esiintyy tavallisesti 100 metrin syvyydessä, mutta kaikkiaan sitä on tavattu 300 metrin syvyydessä asti.
Kristiansund

| Kristiansund |
| --- | --- |
 Kristiansundin keskustaa
 vaakuna
 Kristiansundin sijainti Møren ja Romsdalin läänissä
 Kristiansund
 Koordinaatit: 63°07′09″N, 07°42′45″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Møre ja Romsdal
Perustettu:  1742
Hallinto:  
 – Pormestari:  Kjell Neergaard (Ap, 2015)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  87 km²
 – Maa:  86 km²
Väkiluku (1.1.2023):  24 159
 – Väestötiheys:  757,7 as./km²
 
 www.kristiansund.no 
 Norjan tilastokeskus – Kristiansund 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kristiansund (aikaisemmin Christianssund ja Fosna) on kunta ja kaupunki Länsi-Norjassa Møren ja Romsdalin läänissä. Kaupunki on rakennettu kolmelle saarelle, joiden yhteispinta-ala on 22 km². Vuonna 2008 Kristiansundiin liitettiin Frein kunta, mikä kasvatti pinta-alan 86 neliökilometriin. Nimi on peräisin Tanskan kuningas Kristian VI:lta, joka oli kuninkaana paikkakunnan saadessa kaupunkioikeudet (norj. kjøpstad) vuonna 1742. Sitä ennen paikkakunta tunnettiin nimellä Fosna, jota monet käyttivät aina 1900-luvulle saakka. Vuoden 2023 alussa Kristiansundissa oli 24 159 asukasta.
Historia

Paikalta on löydetty asutuksen jälkiä, jotka on ajoitettu vuoteen 6000 eaa. Ennen kaupunkioikeuksien saantia 1742 paikkakunta oli Trondheimin ja Bergenin alainen kauppapaikka ja luotsiasema (norj. ladested) 1600-luvulla. Kapakalan tuotanto ja vienti olivat tuolloin pääelinkeinoina. Tutkimusmatkailun ja vientituotanon ansiosta kaupungista kasvoi merenkulkupaikka, jolla oli oma laivasto.
Saksalaiset lentokoneet tuhosivat kaupungin 1940, minkä jälkeen kaupunki sai modernimman ja värikkäämmän yleisilmeen jälleenrakennuksen yhteydessä. Vuonna 1964 Gripin kunta ja Nordlandetin saari liittyivät kuntaan. Frein kunta liittyy Kristiansundiin 2008.
Elinkeinoelämä ja kulttuuri

Kalastus ja kalatuotteiden jalostus ovat perinteisesti olleet pääelinkeinoja. Valtaosa Norjan troolareista on rakennettu Kristiansundissa. Kaupunki on myös logistiikan ja kalastuslaivaston huollon keskus. Pohjanmeren öljykenttien huoltotoiminta on tärkeä elinkeino, joten Statoil, Shell ja Norsk Hydro pitävät toimipisteitään kaupungissa.
Kristiansundin suomalainen ystävyyskaupunki on Kokkola.
Liikenneyhteydet

Kristiansundin lentoasema kaksi kilometriä kaupungin keskustasta on tärkeä solmukohta öljyteollisuudelle. Kaupungista on myös nopea laivayhteys Trondheimiin. Eurooppatie E-39 yhdistää kaupungin Moldeen etelässä ja Trondheimiin idässä. Eräs maailman vanhimmista yhtäjaksoisesti toimineista julkisista liikenneyhtiöistä, Sundbåtan, on kuljettanut ihmisiä salmen yli Kristiansundiin vuodesta 1876.
Norjan lentoasemilla paikkakunnan nimi kirjoitetaan usein muotoon Kristiansund N erotukseksi Kristiansandin kaupungista (jonka perään puolestaan usein liitetään S-kirjain).
Tunnettuja henkilöitä

Wilhelm Frimann Koren Christie (1778–1849), Eidsvollin kansalliskokousedustaja
Alv Jakob Fostervoll (1932–2015), poliitikko
Kaare Fostervoll (1891–1981), poliitikko
Ole Gunnar Solskjær (s. 1973), jalkapalloilija ja valmentaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kristiansund Wikimedia Commonsissa
Møren ja Romsdalin läänin kunnat
Aukra
Aure
Averøy
Fjord
Giske
Gjemnes
Hareid
Herøy
Hustadvika
Kristiansund
Molde
Rauma
Sande
Smøla
Stranda
Sula
Sunndal
Surnadal
Sykkylven
Tingvoll
Ulstein
Vanylven
Vestnes
Volda
Ørsta
Ålesund
Norjan läänit | Norja
Matkustajavene Kirkelandetin laiturilla, mistä näkymä Kristiansundin keskustaan
Luhtakuoriaismaiset

| Luhtakuoriaismaiset |
| --- | --- |
 Hiirokuoriainen (Dascillus cervinus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Luhtakuoriaismaiset Dascilloidea  Guérin-Méneville, 1843
Heimot
 Luhtakuoriaiset Dascillidae  Rhipiceridae 
Katso myös
   Luhtakuoriaismaiset Wikispeciesissä   Luhtakuoriaismaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luhtakuoriaismaiset (Dascilloidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Yläheimolle tyypillisiä piirteitä ovat tappimaiset etulonkat sekä vahvasti liuskaiset nilkkajaokkeet.
Yläheimoon kuuluu Euroopan alueella vain yksi heimo, Dascillidae eli luhtakuoriaiset, jonka ainoa Pohjois-Euroopassa tavattava laji on hiirokuoriainen (Dascillus cervinus). Kyseinen laji on Suomen eteläosissa yleinen ja sitä tavataan erityisesti kosteahkoilla niityillä, missä laji tavallisesti istuu kukissa. Hiirokuoriaisen toukka elää maan sisässä, missä se syö kasvien juuria.
Heimoja

Luhtakuoriaiset Dascillidae
Rhipiceridae
Aiheesta muualla

ITIS: Dascilloidea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q924095  Wikispecies: Dascilloidea  AFD: Dascilloidea  BugGuide: 40611  CoL: 52H  EoL: 7453  Fauna Europaea: 11141  Fauna Europaea (new): 130b28b8-81f0-4f82-b167-a2cf943a52c7  GBIF: 1580  iNaturalist: 128709  ITIS: 113918  NBN: NHMSYS0001717829  NCBI: 107943  Paleobiology Database: 69295
Luettelo Ursan julkaisemista tietokirjoista

Tähtitieteellinen yhdistys Ursa on julkaissut kirjoja vuodesta 1926 lähtien. Alun perin kirjojen kustantaja oli WSOY. 1970-luvun puolivälistä lähtien kirjojen julkaisutoiminta laajeni suuresti. Nykyisin Ursa on Suomen suurin tähtitieteellisten kirjojen kustantaja.
Tähdet

Ursa alkoi julkaista vuodesta 1977 lähtien Tähdet-vuosikirjaa. Sen perustaja ja ensimmäinen toimittaja oli Seppo Linnaluoto. Tähdet-vuosikirjassa kerrotaan kyseisen vuoden tähtitaivaasta.
Tähdet: Ursan vuosikirja.  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1977–.  ISSN 0355-9459
Maailmankaikkeus

Vuodesta 2000 Ursa alkoi julkaista Maailmankaikkeus-vuosikirjaa. Sen tekijä on Heikki Oja ja toiseksi tekijäksi tuli myöhemmin Asko Palviainen.
Maailmankaikkeus: Tähtitieteen vuosikirja.  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2000–.  ISSN 1456-8381
Kristuksen kirkko (fettingiläiset)

Kristuksen kirkko (fettingiläiset) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvista yhteisöistä. Se on eronnut Kristuksen kirkko (temppelin paikka) -yhteisöstä eli hedrickiläisistä vuonna 1929. Kirkon perustaja Otto Fetting oli Kristuksen kirkko (temppelin paikka) -kirkon apostoli, joka väitti saaneensa vuodesta 1927 alkaen ilmestyksiä Johannes Kastajalta. Koska Johannes Kastaja esiintyi ilmoituksia antaessaan Vanhan testamentin profeetta Elian voimassa ja hengessä, kutsutaan näitä ilmoituksia yleensä Elian ilmoituksiksi. Ensimmäisen kerran Johannes Kastaja ilmestyi Fettingin kertomuksen mukaan 4. helmikuuta 1927.
Liikkeen opit

Otto Fettingin profeetallista asemaa lukuun ottamatta Kristuksen kirkko (fettingiläiset) eivät juurikaan eroa opillisesti Kristuksen kirkko (temppelin paikka) -kirkosta. Se tunnustaa Raamatun ja Mormonin kirjan pyhiksi kirjoituksiksi, sen sijaan Oppi ja liitot sekä Kallisarvoinen helmi hylätään. He hylkäävät myös Smithin innoitetun raamatunkäännöksen ja hyväksyvät vain Kuningas Jaakon käännöksen. Se torjuu kirkon presidentin viran, sen mukaan kaikki kaksitoista apostolia ovat samanveroisia ja he johtavat kirkkoa kollegiaalisesti. Kirkko torjuu moniavioisuuden ja sijaistoimitukset kuolleiden puolesta, samoin kuin ihmisen edistymisen jumalaksi. Liike odottaa, että viimeisinä aikoina temppelin paikalle pystytetään Herran temppeli.
Liikkeen opin mukaan Joseph Smith oli Jumalan profeetta, mutta hän lankesi pois Jumalasta ja alkoi opettaa vääriä oppeja. Tällainen väärä oppi oli esimerkiksi moniavioisuus.
Otto Fetting rukoilee temppelin maanmurtotilaisuudessa 6. huhtikuuta 1929.
Kirkon päämaja Independencessä.
Luhdanjoen valuma-alue

Luhdanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.85) on Kanta-Hämeessä Hollolassa, Janakkalassa, Hausjärvellä ja Hämeenlinnassa sijaitseva Mommilanjärveen laskevan joen ja samalla Vanajan reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Sen pinta-ala on 84,09 neliökilometriä ja alueen järvisyys on 0,9 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Mommilanjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Puujoen alueelle (35.82).
Luhdanjoen valuma-alue kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajan reitin valuma-alueen (35.8) kolmannen jakovaiheen viides osa-alue, joka valuma-alueen pienuuden vuoksi ei enää jaeta osa-alueisiin. Siihen kuuluu 8 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on yli hehtaarin.
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.
Alueen kuvaus > Joen pääuoma

Luhdanjoki laskee Mommilanjärveen Hausjärven Hietoisessa. Perinkäänjärveen laskee pohjoisesta Kanalansillanoja ja jonka nimi on juuri ennen järveenlaskua Häntästenoja. Myös tätä ojaa voi pitää valuma-alueen pääuomana, joka jatkuu Perinkäänjärvestä alaspäin Arrankorpeen asti Lapinojan nimellä. Joen alajuoksua kutsutaan Luhdanjoeksi.
Kanalansillanoja alkaa metsäisiltä soilta Kanalan ja Kataloisten kylien takana. Ojan kulku peltoaukeiden halki tapahtuu syviä ja suoraksi peruttuja johto-ojia myöten. Ojan nimi vaihtuu juuri pelloilla, jossa sitä kutsutaan Häntästenojaksi. Järvisuo on hyvin kosteaa ja sinne on voitu kaivaa ojaa vain rajoitetusti. Paikalla lienee ainemmin ollut Perinkäistenjärveäkin suurempi vesistö . Perinkäistenjärvestä joki alkaa virtaamalla luoteeseen. Laaselassa Lapinjoki tekee puolen kierroksen mutkan ja alkaa virrata sitten kaakkoon päin. Laaselan mutkassa joesta tulee Hämeenlinnan ja Janakkalan rajajoki Arrankorvelle asti.
Alueen kuvaus > Valuma-alue

Yläjuoksun merkittävin sivuhaara on Savioja, joka yhtyy Lapinjokeen Arrankorven laajan peltoaukean luoteispäähän. Se saa alkunsa Perinkäistenjärven itäpuolelta, jossa sijaitsevat peräkkäin Mustakatos ja Palojärvi. Ojitetulla Mustijärvensuolla olevat Taka-Mustijärvi ja Etu-Mustijärvi laskevat Palojärveen. Niiden eteläpuolella sijaitseva Savilammi laskee Savilammensuon kuivatusvesien mukana myös Palojärveen. Mustakatoksen kaakkoipuolella sijaitseva Kuiva Valkjärvi laskee Ajoksensuon kuivatusojien mukana Saviojan keskijuoksulle.
Luhdanjokeen vasemmalta yhtyy Harasjärven laskuoja. Asukkaat ovat muokanneet laskuojaa ja sen varrella on paljon tekolampia.
Koivukehän kylän länsipuolella sijaitsee pieni Valkjärvi, jolla ei ole merkitty karttaan laskuojaa. Eteläpuolella sijaitseva Ristisuo ja Suontausta ovat tiheästi ojitettua suomaata. Niiden laskuoja yhtyy Luhdanjokeen Hietoisessa lähellä joensuuta.
Aiheesta muualla

JärviWiki: Luhdanjoen valuma-alue (35.85), viitattu 14.8.2017
(35.8)
Kromihydroksidi

| Kromihydroksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1308-14-1
PubChem CID:  14787
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cr(OH)3
Moolimassa:  103,024
Ulkomuoto:  Vihreä hyytelömäinen aine
Tiheys:  3,11 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kromihydroksidi (Cr(OH)3) on kromi- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Eräissä lähteissä kromihydroksidia pidetään kromi(III)oksidin hydratoituneena eli vesipitoisena oksidina.