stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Syysmaitiainen

| Syysmaitiainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Suomumaitiaiset Scorzoneroides
Laji::  autumnalis
Kaksiosainen nimi
 Scorzoneroides autumnalis  (L.) Moench 
Synonyymit
 Leontodon autumnalis L. 
Katso myös
   Syysmaitiainen Wikispeciesissä   Syysmaitiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syysmaitiainen (Scorzoneroides autumnalis, syn. Leontodon autumnalis) on hentovartista voikukkaa muistuttava monivuotinen asterikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Syysmaitiaisen kukinto on keltainen, 2–3 cm halkaisijaltaan ja muistuttaa voikukkaa. Syysmaitiainen kukkii heinäkuusta myöhäiseen syksyyn. Illan viilentyessä mykeröt sulkeutuvat. Ne pysyvät kiinni myös pilvisinä päivinä. Kukkavanojen päissä kypsyy pähkylähedelmiä kukinnan jälkeen. Niiden lenninhahtuvat näyttävät pieniltä hennon vaaleanruskeilta haituvapalloilta. Siemenet tempautuvat voimakkaiden syystuulien mukaan ja leviävät tehokkaasti.
Varret ovat ohuet, sitkeät ja haaraiset, ja nousevat 10–40 cm korkeuteen. Kapeat, hammaslaitaiset lehdet ovat ruusukkeena maata vasten.
Suomessa syysmaitiainen on enimmäkseen alkuperäinen, mutta osassa maata muinaistulokas. Sitä esiintyy kolme eri muunnosta, joista Etelä-Suomessa on vallitsevana silosyysmaitiainen (var. autumnalis), Pohjois-Suomessa yleisempi on karvasyysmaitiainen (var. pratensis) ja tunturipaljakalla esiintyy tunturisyysmaitiainen (var. taraxaci).
Elinympäristö

Syysmaitiainen kasvaa kuivilla paikoilla, tienvarsilla ja ruohikoissa. Se viihtyy hyvin myös pihassa ja nurmikoilla.
Levinneisyys

Syysmaitiaista tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Euroopassa ja Aasian länsiosissa. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan.
Nimi

Aiemman tieteellisen nimen Leontodon viittaa leijonan hampaisiin: parijakoisissa lehdissä ne ilmenevät terävinä ja kapeina liuskoina. Autumnalis taas viittaa syksyyn, syysmaitiainen kukkii aina lokakuulle saakka. Alkujaan kasveilla on ollut omia paikallisia nimiä, ja suomalainen nimistö on vakiintunut kasvioissa jo varhain. Kuitenkin vielä Lönnrotin kasviossa vuonna 1860 syysmaitiaisen nimenä oli voikukka, ja kasvien nimet vaihdettiin päittäin vasta myöhemmissä kasvioissa. Tämä selittää sen, miksi syysmaitiaisen tieteellisessä nimessä viitataan leijonan hampaisiin, kun se muissa kielissä yhdistyy nimenomaan voikukan yleisnimiin: ranskaksi voikukka on dent-de-lion, josta taas tulee voikukan englanninkielinen nimi dandelion. Myös italiaksi voikukka on dente di leone.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Syysmaitiainen (Scorzoneroides autumnalis)
Kasviatlas: Syysmaitiaisen (Scorzoneroides autumnalis) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Syysmaitiainen (Scorzoneroides autumnalis)
Pohjolan kasvien pauloissa: Scorzoneroides autumnalis - syysmaitiainen
United States Department of Agriculture (USDA): Leontodon autumnalis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q717067  Wikispecies: Scorzoneroides autumnalis  APDB: 197808  APNI: 243281  BioLib: 41619  Calflora: 10045  CoL: 3T6SN  EoL: 503434  EPPO: LEBAU  EUNIS: 157298  FNA: 250005016  GBIF: 3137459  GRIN: 316721  IPNI: 229246-1  IRMNG: 10204738  ITIS: 37883  NatureServe: 2.143163  NZOR: 768990e1-24c6-4048-8d4d-07a584d63057  Observation.org: 6965  Panartic Flora: 863601  Plant List: gcc-124093  PLANTS: LEAU2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:137362-2  Tropicos: 2700968  VASCAN: 3275  WFO: wfo-0000024940
Biodiversiteetti

Koralliriutat ovat maapallon monimuotoisimpia ekosysteemeitä.
Biodiversiteetti eli biologinen monimuotoisuus (myös elonkirjo, luonnonkirjo tai luonnon monimuotoisuus) tarkoittaa maapallon tai sen jonkin osan elollisen luonnon monimuotoisuutta. Yleinen biodiversiteetin mittari on lajirunsaus eli alueen lajien lukumäärä. Biodiversiteettiin kuuluu myös lajin sisäinen perinnöllinen muuntelu sekä lajien luomien ekosysteemien monimuotoisuus.
Maapallon biodiversiteettiä ei vielä tunneta kovin hyvin. Lajien määräksi on arvioitu 10 miljoonaa, mutta niistä vain 1,9 miljoonaa tunnetaan nimeltä. Tunnetuista lajeistakin noin kaksi kolmasosaa tunnetaan vain yhdeltä alueelta ja moni vain yhdestä yksilöstä, joten niiden lajinsisäistä perinnöllistä monimuotoisuutta ei tunneta juuri lainkaan.
Mittaustapoja > Lajien mukaan

Lajien lukumäärän laskeminen on yleisin tapa vertailla eri alueiden biodiversiteetteja. Vertailussa lajeja painotetaan käytännössä kuitenkin eri tavalla, sillä joidenkin lajien merkitys on suurempi kuin toisten. Lajimäärän käytön tekee vaikeaksi se, että pientenkin alueiden koko eliölajistoa on vaikea selvittää. Siksi jonkin alueen luonnon monimuotoisuutta selvitettäessä keskitytäänkin tiettyihin indikaattorilajeihin tai -eliöryhmiin. Ne ovat lajeja, joiden on todettu heijastavan myös muun alueella elävän lajiston ominaispiirteitä tai siinä tapahtuvia muutoksia.
Biodiversiteettiin liittyy myös se, kuinka paljon kotoperäisiä lajeja alueella on, eli lajeja, joita esiintyy vain siellä. Esimerkiksi Havaijisaarilla on vain tuhat kasvilajia, paljon vähemmän kuin samalla leveysasteella Keski-Amerikassa, mutta lähes kaikki niistä ovat kotoperäisiä.
Lajin sisäinen perinnöllinen muuntelu kuuluu myös biodiversiteettiin.
Mittaustapoja > Diversiteetti-indeksit

Lajiston monimuotoisuuden mittaamiseen on kehitetty lukuisia diversiteetti-indeksejä, joiden laskutapa vaihtelee indeksin tarkan käyttötarkoituksen mukaan. Ne painottavat yleensä lajien lukumäärän lisäksi myös lajien populaatiokoon tasaisuutta: suurin monimuotoisuus saadaan silloin kun lajit ovat yhtä runsaita. Tällaisen indeksin arvioiminen on huomattavasti helpompaa kuin lajien kokonaismäärän laskeminen, koska se voidaan arvioida jo pienestäkin otoksesta.
Mittaustapoja > Sukujen mukaan

Lajien välinen erilaisuus ja ainutlaatuisuus on myös eräs osoitus monimuotoisuudesta. Esimerkiksi alue, jolla viihtyy yksi leinikkilaji ja yksi sammakkolaji on monimuotoisempi kuin alue, jolla esiintyy vain kaksi leinikkilajia.
Äärimmäisissä elinympäristöissä, kuten Etelämantereen tulivuorten huipuilla, kuumissa lähteissä tai merenpohjan savuttajissa, on vain vähän lajeja, mutta ne ovat hyvin erilaisia kuin lajit missään muualla. Jotkin lajit ovat sukunsa ainoita, mutta toiset kuuluvat sukuun, jossa on satoja lajeja. Sukunsa ainoa laji on biodiversiteetin kannalta sikäli tärkeä, että se on usein ainutlaatuinen. Toisaalta laaja suku voi olla osoitus lajiensa evolutiivisesta elinvoimasta.
Mittaustapoja > Populaatioiden mukaan

Monimuotoisuuden kannalta oleellista ovat lajin yksilöiden muodostamat paikalliset populaatiot. Vaikka laji kokonaisuutena säilyisikin elinvoimaisena, tietyn alueen monimuotoisuus vähenee aina kun lajin paikallinen populaatio katoaa. Lajin muuttuminen uhanalaiseksi tapahtuu siten, että siitä häviää yksi populaatio kerrallaan. Aina kun paikallinen populaatio katoaa, paikallinen ekosysteemi köyhtyy.
Mittaustapoja > Ekologisten yhteisöjen mukaan

Biodiversiteettiä voidaan mitata lisäksi lajien muodostamien ekologisten yhteisöjen määrällä alueen sisällä. Jos esimerkiksi alueella on sekä metsää että preeriaa, se on monimuotoisempi kuin alue, jossa on vain metsää.
Jakautuminen maapallolla

Maalla elää paljon enemmän lajeja kuin merissä, mikä johtuu maalla elävien hyönteislajien valtavasta määrästä. Merissä on toisaalta enemmän eläinten pääjaksoja kuin maalla. Yksikään eläinten pääjakso ei esiinny pelkästään maalla, mutta joitain esiintyy ainoastaan meressä.
Tropiikin lajimäärä on selvästi suurempi kuin muiden alueiden. Lajirikkaimpia trooppisia alueita ovat Etelä-Amerikan pohjoisosat ja Kaakkois-Aasia. Runsaslajisimmilla alueilla on myös korkein primaarinen nettotuotanto, jota mitataan yhteyttävien kasvien vuodessa sitoman hiilen määränä neliömetriä kohden.
Arktisten alueiden lajisto on lämpimiä alueita niukempi. Tämä johtuu etupäässä siitä, että alueet ovat olleet usein jään peitossa, eikä lajiutumista ole päässyt tapahtumaan. Arktiksessa elää runsaat 21 000 tunnettua lajia, jotka ovat sopeutuneet kylmiin ja karuihin olosuhteisiin.
Niin sanotun Rapoportin säännön mukaan lajien levinneisyysalueet ovat keskimäärin sitä suurempia ja lajimäärät samalla pienempiä, mitä kauemmas tropiikista edetään kohti napoja. Tämä johtuu siitä, että viileillä alueilla on paljon niin sanottuja generalisteja, lajeja, jotka joutuvat vuodenaikojen voimakkaan vaihtelun vuoksi hyödyntämään useita lajeja. Tropiikissa sen sijaan on huomattavan paljon spesialistilajeja, kuten hyönteisiä, joiden toukille kelpaa ravinnoksi vain tietty kasvilaji. Erikoistumisen tekee mahdolliseksi tropiikin monimuotoinen ympäristö ja ympäristön vakaus, kuten vuodenaikaisvaihtelun puuttuminen. Tropiikin lajirunsautta selittää myös se, että monet runsaslajiset eliöryhmät ovat alun perin syntyneet siellä ja ehtineet lajiutua kauemman aikaa. Tropiikin lajirikkauden syyt saattavat kuitenkin vaihdella alueesta riippuen.
80 prosenttia maapallon biodiversiteetistä on alkuperäiskansojen alueella, vaikka alkuperäiskansat muodostavat vain alle viisi prosenttia maailman väestöstä ja hallinnoivat neljäsosaa maapallosta. Alkuperäiskansojen kulttuurit ovat useimmiten edelleen vahvasti sidoksissa luonnonvarojen käyttöön, ja niiden harjoittamat perinteiset elinkeinot ovat osoittautuneet usein varsin kestäviksi.
Maalaismaisemassa biodiversiteetti on vähentynyt sellaisilla viljelysalueilla, joilla käytetään salaojitusta tai muita peltopinta-alan tuottavuutta lisääviä menetelmiä. Sen vuoksi esimerkiksi Suomen maaseudun biodiversiteetti on pienempi kuin Baltian tai Venäjän.
Merkitys

Biodiversiteetin säilyminen on tärkeää luonnon toiminnan kannalta. Lajit elävät jatkuvassa vuorovaikutuksessa toistensa kanssa, ja jos jokin laji kuolee, seuraukset voivat olla arvaamattomat. Jos riippuvuuksien verkosto häiriintyy, seurauksena saattaa olla koko ekosysteemin romahtaminen. Monimuotoisessa ekosysteemissä saattaa kuitenkin löytyä tilalle korvaavia lajeja.
Ihminen ei luultavasti ole vielä löytänyt luonnosta kaikkia arvokkaita lääkeaineita tuottavia kasvia ja sieniä. Näiden katoaminen estäisi myös niistä saatavien lääkkeiden löytymisen.
Suuri lajidiversiteetti vakauttaa eliöyhteisöä. Vakaa eliöyhteisö palautuu nopeammin häiriöistä kuten paloista, myrskyistä, ilmastonmuutoksesta tai suurta tuhoa aiheuttavien lajien vierailuista. Suuri diversiteetti lisää eliöyhteisön biomassaa, sillä iso lajijoukko sisältää suuremmalla todennäköisyydellä sekä sellaisia lajeja, joiden tuotanto on hyvin runsasta sekä sellaisia, jotka hyödyntävät käyttämättömiäkin resursseja.
Tärkeässä asemassa tietyn ekosysteemin toiminnassa ovat niin sanotut avainlajit. Niiden häviäminen johtaisi monen muunkin lajin häviämiseen. Jokin avainlajina toimiva kasvi voi esimerkiksi tarjota elinpaikan suurelle määrälle muita lajeja ja muodostaa tärkeän osan monen lajin ravinnosta. Suomen luonnon avainlajeja ovat monet puulajit kuten haapa.
Lajin sisäinen muuntelu on tärkeää esimerkiksi uusien tautien vastustuskyvyn kannalta. Jos lajin monimuotoisuus on vähäistä, laji on herkkä tuhoutumaan.
Uhanalaisuus

Biodiversiteettikatoa syntyy, kun lajit taantuvat eli niiden kannat pienenevät, vaikka ne olisivatkin yhä elinvoimaisia. Nykyisin lajeja myös häviää paljon nopeammin kuin koskaan ennen historiassa. Lajien häviäminen on 1 000–1 000 000 kertaa lajiutumista yleisempää.
Maapallon biodiversiteetti on YK:n toukokuussa 2019 julkaiseman raportin mukaan nopeasti vähenemässä ihmisen toiminnan seurauksena. Suurimpia luonnon tuhoutumisen ja monimuotoisuuden katoamisen syitä ovat ruoantuotanto maalla ja merellä, metsätalous, teiden ja muiden väylien rakentaminen sekä kaupungistuminen. Metsiä, soita ja muita luonnonympäristöjä muutetaan pelloiksi, patoaltaiksi ja kaupungeiksi. Tehomaataloudessa hyönteisiä hävitetään hyönteismyrkyillä sekä tuhotaan niiden asuinympäristönään käyttämää kasvillisuutta.
Suot ovat Euroopan luontotyypeistä  kaikkein uhanalaisin ja yksi eniten heikentyneistä elinympäristöistä Suomessa.
Ilmaston lämpeneminen pahentaa monimuotoisuuden tuhoutumista. Lämpenemisen vaikutus biodiversiteettiin on kahtalainen. Yhtäältä sen seurauksena tropiikin lajit voivat levitä kauemmas päiväntasaajalta, mikä lisää monimuotoisuutta maailmanlaajuisesti. Suomessa esimerkiksi jalopuulajit voivat levitä pohjoisemmaksi. Toisaalta monen eliölajin on vaikea siirtyä uusille alueille, osittain koska ihmisen toiminnan vuoksi niiden elinalueet ovat pirstoutuneet. Jos lajin elinolosuhteet muuttuvat epäsuotuisiksi, eikä se pysty siirtymään minnekään, se voi kadota.
YK:n raportin mukaan jopa miljoona lajia on vaarassa kuolla sukupuuttoon seuraavien vuosikymmenten aikana, ellei luonnon pelastamiseksi ryhdytä toimenpiteisiin. Lajien väheneminen vaarantaa ihmisen ruoantuotannon, kasvien pölytyksen, puhtaan veden ja vakaan ilmaston. Tutkijat pyrkivät nostamaan luonnon tuhoutumisen julkisuuteen samalla tavalla kuin ilmastonmuutos on noussut poliittiseen keskusteluun. Heidän tavoitteenaan on vaikuttaa ympäristöministerien lisäksi myös ihmisiin, jotka ovat vastuussa maataloudesta, liikenteestä ja energiasta.
Suojelu

Biodiversiteetti on nykyään keskeinen ekologisen tutkimuksen ja luonnonsuojelun kohde. Luonnon monimuotoisuutta suojellaan parhaiten kokonaisvaltaisesti suuria elinympäristöjä kuten vanhoja metsiä suojelemalla.
Suojelu > Yhdistyneet kansakunnat

Rio de Janeirossa solmittiin vuonna 1992 YK:n biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus.
Vuosi 2010 oli Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälinen biodiversiteetin vuosi. Sen aikana pyrittiin lisäämään tietoisuutta biodiversiteetin tärkeydestä ja vahvistamaan luonnonsuojelua.
Suojelu > Euroopan unioni > Ennen vuotta 2020

Euroopan komissio antoi vuonna 2011 tiedonannon, jossa sitoudutaan pysäyttämään Euroopan unionin alueen luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen vuoteen 2020 mennessä. Vuonna 2015 komissio totesi, että EU:n biodiversiteettistrategian tavoitteita ei ollut saavutettu eikä luonnon monimuotoisuuden katoa saatu pysäytettyä.
Suojelu > Euroopan unioni > EU:n biodiversiteettistrategia vuoteen 2030

Euroopan kommissio julkaisi EU:n biodiversiteettistrategian 20.5.2020. Strategian päämäärä on luonnon monimuotoisuuden heikkenemisen pysäyttäminen vuoteen 2030 mennessä. Strategia on osa Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa (engl. European Green Deal).
Strategialla pyritään muun muassa:
perustamaan suojelualueita, jotka kattavat vähintään 30% EU:n maa- ja merialueesta, laajentamalla nykyisten Natura 2000 -alueiden kattavuutta
ennallistamaan rappeutuneet ekosysteemit kaikkialla EU:ssa vuoteen 2030 mennessä erityisten sitoumusten ja toimien avulla, myös vähentämällä torjunta-aineiden käyttöä ja riskejä 50% vuoteen 2030 mennessä ja istuttamalla EU:n alueelle 3 miljardia puuta
osoittamaan vuosittain 20 mrd. € rahoitusta biodiversiteetin suojeluun ja edistämiseen sekä EU:n varoista että kansallisen ja yksityisen rahoituksen kautta
luomaan kunnianhimoinen maailmanlaajuinen biodiversiteettikehys
Suojelu > Euroopan unioni > EU:n biodiversiteettistrategia vuoteen 2030 > Luonnon ennallistamista koskeva laki

Vuonna 2020 kommissio teki myös esityksen luonnon ennallistamista koskevasta laista osana Euroopan biodiversiteettistrategiaa. Neuvosto pääsi yhteisymmärrykseen (yleisnäkemys) kesäkuussa 2023 ja Euroopan parlamentti puolestaan saavutti yhteisymmärryksen marraskuussa 2023 intensiivisten kolmikantaneuvottelujen jälkeen. Tammikuussa 2024 lakia ei kuitenkaan ollut vielä virallisesti hyväksytty parlamentin ja neuvoston osalta.
Asetus tähtää luontokadon pysäyttämiseen ja on ensimmäinen laki, joka keskittyy erityisesti luonnon elpymiseen EU:n jäsenmaissa. Laki tarkoittaisi, että ainakin 20 prosenttia EU:n maa- ja merialueista ennallistetaan vuoteen 2030 mennessä. Lisäksi tarkoituksena on vuoteen 2050 mennessä suojella kaikki sellaiset "ekosysteemit, jotka ovat ennallistamisen tarpeessa".
Suojelu > Suomi

Suomen perustuslain mukaan vastuu luonnosta ja sen monimuotoisuudesta, ympäristöstä ja kulttuuriperinnöstä kuuluu Suomessa kaikille.
Suojelu > Suomi > Suomen luonnon monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön toimintaohjelma 2013–2020

Aiemman vuoteen 2022 voimassa olleen monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön päätavoitteena oli pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen Suomessa vuoteen 2020 mennessä. Sen tarkoituksena oli tuoda luonnon monimuotoisuuden taloudelliset ja kulttuuriset arvot luonnonvarojen käyttöä koskevaan päätöksentekoon.
Strategian toteutumista arvioivan tutkimusryhmän päätelmä oli seuraava: "Tutkijaryhmä arvioi, että biodiversiteetin valtavirtaistaminen on edennyt hyvin eri hallinnonaloilla ja että yksityinen ja kolmas sektori voisivat toimia toimintapolitiikan tukena. Vaikka tiedolliset ja rakenteelliset puitteet monimuotoisuuden turvaamiseksi on muodostettu, toteutetut toimenpiteet eivät ole olleet riittävän tehokkaita luonnon köyhtymisen pysäyttämiseksi."
Suojelu > Suomi > Kansallinen luonnon monimuotoisuus­strategia vuoteen 2035

Tammikuussa 2024  uusi kansallinen luonnon monimuotoisuusstrategia sekä siihen liittyvä toimintaohjelmaa vuoteen 2035 oli valmisteilla. Strategian tavoite tulee olemaan luontokadon pysäyttäminen ja luonnon monimuotoisuuden kehityksen kääntäminen elpymisuralle.
Suojelu > Suomi > Kansallinen luonnon monimuotoisuus­strategia vuoteen 2035 > Luontoraati

Ympäristöministeriö kutsui keväällä 2022 5000 satunnaisvalinnalla valittua suomalaista koolle kansalaisten Luontoraatiin. Luontoraadin tarkoituksena oli välittää kansalaisten näkemyksiä kansallisen luonnon monimuotoisuusstrategian ja toimintaohjelman valmisteluun.
Kirjallisuutta

Hanski, Ilkka: Viestejä saarilta. Miksi luonnon monimuotoisuus hupenee?  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-026-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetusvideoita biodiversiteetistä (Opetus.tv)
Faith, Daniel P.: Biodiversity The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Iiris Lappalainen. Suomen luonnon monimuotoisuus. Syke 1998.
Luonnonvarakeskus (Luke): Suomen metsät 2012 -raportti (Arkistoitu – Internet Archive)
Ymparisto.fi: Luonnon monimuotoisuus
Biologia
| --- | --- |
Osa-alueita:   Aerobiologia  Anatomia  Astrobiologia  Biokemia  Ekologia  Eliömaantiede  Eläintiede  Etologia  Evoluutiobiologia  Fysiologia  Genomiikka  Hydrobiologia  Iktyologia  Kasvipatologia  Kasvitiede  Kehitysbiologia  Kudosoppi  Meribiologia  Mikrobiologia  Molekyylibiologia  Muoto-oppi  Neurotiede  Paleontologia  Parasitologia  Perinnöllisyystiede  Sienitiede  Solubiologia  Systematiikka  Taksonomia  Toksikologia 
Käsitteitä:   abioottinen  aineenvaihdunta  biodiversiteetti  biomi  biotooppi  biosfääri  DNA  ekologinen lokero  ekosysteemi  eliöyhteisö  evoluutio  kelpoisuus  lisääntyminen  luonnonvalinta  populaatio  ravinto  sukkessio  uhanalaisuusluokitus  yhteyttäminen  pääjakso  kaari 
Aiheeseen liittyvää:  biologian filosofia
Tropiikissa lajimäärät ovat maailman suurimmat. Kuvassa kokoelma 15 neliökilometrin laajuisen panamalaisen Barro Coloradon saaren metsästä saatuja hedelmiä.
Aktiiviomistajat

| Aktiiviomistajat |
| --- | --- |
Toiminta-alue:  pääasiassa Pohjois-Pohjanmaa
Jäsenmäärä:  10–20
Aiheesta muualla
verkkosivut
Aktiiviomistajat on suomalaisista yrittäjistä koostuva löyhä sijoittajaryhmä, jonka jäsenet ovat järjestelleet 2000-luvulla useita yhtiöitä Helsingin pörssiin niin kutsutuilla käänteisillä listautumisilla. Käänteisissä listautumisissa ongelmiin ajautunut pörssiyhtiö toteuttaa järjestelyn, jossa käytännössä toinen yhtiö ostaa ongelmayhtiön pörssipaikan itselleen.
Aktiiviomistajissa on 10–20 jäsentä, joista julkisuudessa ryhmän jäseninä ovat esiintyneet ainakin Markku Kankaala, Martti Haapala, Aarne Simula ja Samuli Koskela. Pääosa ryhmän jäsenistä on pohjoispohjalaisia yrittäjiä.
Yritysjärjestelyjä, joissa Aktiiviomistajat ovat olleet mukana

Ruukki Group: tuotiin pörssiin A Companyn paikalle 2000-luvun alussa
Enersense: tuotiin pörssiin Empowerin paikalle
Nyab: tuotiin pörssiin Privanetin paikalle
Wetteri: autokauppa, joka tuotiin pörssiin Sopranon paikalle
Summa Defence: puolustusteollisuusyritys, jolle Aktiiviomistajat on kertonut suunnittelevansa pörssilistaamista
Sunborn Holding: laivahotelliyhtiö, jota ollaan tuomassa pörssiin Rush Factoryn paikalle
Aiheesta muualla

Verkkosivut Aktiiviomistajat
Luettelo Tikkurila-festivaalin esiintyjistä

Tämä on luettelo Tikkurila-festivaalin esiintyjistä vuosittain. Lopussa on taulukko useimmin esiintyneistä artisteista.
2014

Ensimmäisenä vuonna tapahtumassa oli 45 esiintyjää.
Perjantai 1. elokuuta
Anna Abreu
Gracias & The Globe
Herra Ylppö & Ihmiset
Irina
Jaakko & Jay
Juha Tapio
Jukka Poika
Kaija Koo
Michael Monroe
Pariisin Kevät
Ratface
Ruger Hauer
Ruudolf & Karri Koira
Scandinavian Music Group
Solonen & Kosola
Teflon Brothers
The Hollow
Uniklubi
Lauantai 2. elokuuta
Anssi Kela
Apulanta
Black Lizard
Death Hawks
Gasellit
Happoradio
Jonna Tervomaa
Klamydia
Kolmas Nainen
Modernistit
Notkea Rotta Allstars vs. SMC Lähiörotat
Pertti Kurikan Nimipäivät
Raappana
Reckless Love
Roope Salminen & Koirat
Räjäyttäjät
Samuli Edelmann
Sini Sabotage
Stig & Kullankaivajat
Stockers!
Äpärät
Sunnuntai 3. elokuuta
Paula Koivuniemi
Robin
TCT
Tehosekoittimen Otto
Vantaan viihdeorkesteri
2015

Toisena vuonna tapahtumassa oli 22 esiintyjää.
Perjantai 24. heinäkuuta
Arttu Wiskari
Disco Ensemble
Eppu Normaali
Jukka Poika & Sound Explosion Band
Lauri Tähkä
Maija Vilkkumaa
Miljoonasade
Olavi Uusivirta
Paula Koivuniemi
Lauantai 25. heinäkuuta
Antti Tuisku
Apulanta
Elonkerjuu
Haloo Helsinki!
Ile Kallio Big Rock Band
Janna
Nopsajalka
Pertti Kurikan Nimipäivät
Sanni
Sleepy Sleepers
Stig
Von Hertzen Brothers
Yö
2016

Kolmantena vuonna esiintyjiä oli 16.
Perjantai 22. heinäkuuta
Antti Tuisku
Atomirotta
CMX
Elastinen
Ellinoora
JVG
Michael Monroe
Sanni
Lauantai 23. heinäkuuta
Anna Abreu
Apulanta
Chisu
J. Karjalainen
Jari Sillanpää
Kasmir
Popeda
Yö
2017

Neljäntenä vuonna esiintyjiä oli 16.
Perjantai 21. heinäkuuta
Ellinoora
Haloo Helsinki!
Jukka Poika
Kaija Koo
Mikael Gabriel
Profeetat
Sanni
Teflon Brothers
Lauantai 22. heinäkuuta
Antti Tuisku
Apulanta
Happoradio
Irina
JVG
Pete Parkkonen
Roope Salminen & Koirat
Vesala
2018

Viidentenä vuonna esiintyjiä oli 16.
Perjantai 20. heinäkuuta
Cheek
Evelina
JVG
Kaija Koo
Lauri Tähkä
Mira Luoti
Pariisin Kevät
Roope Salminen & Koirat
Lauantai 21. heinäkuuta
Apulanta
Elastinen
Jenni Vartiainen
Juha Tapio
Nelli Matula
Olavi Uusivirta
Sanni
Teflon Brothers
2019

Kuudentena vuonna esiintyjiä oli 24.
Torstai 11. heinäkuuta
Antti Ketonen
Bomfunk MC’s
Eppu Normaali
Kaija Koo
Lauri Tähkä
Sanni
Olavi Uusivirta
Perjantai 12. heinäkuuta
Ellinoora
JVG
Neljä Ruusua
Pikku G
Popeda
Pyhimys
Reino Nordin
Vesta
Lauantai 13. heinäkuuta
Anssi Kela
Apulanta
Elastinen
Evelina
Gasellit
Happoradio
Juha Tapio
Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani
Ville Valo & Agents
2020

Vuoden 2020 tapahtuma peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Esiintyjiä julkistettiin 22.
Suunnitellut esiintyjät
Torstai 9. heinäkuuta
Erin
Jukka Poika & Band
Kaija Koo
Lauri Tähkä
Popeda
Teflon Brothers
Tehosekoitin
Perjantai 10. heinäkuuta
Anna Puu
Atomirotta
Chisu
Elastinen
Ellinoora
Gasellit
Ida Paul & Kalle Lindroth
J. Karjalainen
Lauantai 11. heinäkuuta
Apulanta
Jannika B
JVG
Maustetytöt
Olavi Uusivirta
Sanni
Vesala