stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Demokritos

| Demokritos> Δημόκριτος |
| --- | --- |
 Charles-Antoine Coypel, Naurava Demokritos, 1746.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 460 eaa. Abdera, Traakia, Kreikka
Kuollut: n. 370 eaa.
Koulutus ja ura
Koulukunta:  esisokraattinen filosofia, abderalainen koulukunta
Vaikutusalueet:  metafysiikka, matematiikka, tähtitiede
Tunnetut työt:  atomioppi, teoria useista maailmankaikkeuksista
Opettaja:  Leukippos
Demokritos (m.kreik. Δημόκριτος, n. 460–370 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi, joka oli kotoisin Abderasta, Traakiasta. Hänet tunnetaan atomiopin kehittäjänä yhdessä Leukippoksen kanssa.
Elämä

Demokritoksesta itsestään tiedetään vain vähän. Hän oli kotoisin Abderasta, mikä oli myös muun muassa Protagoraan kotipaikka, vaikkakin hänet mainitaan myös Miletoksen kansalaisena. Hänen isänsä nimenä mainitaan Hegesistratos, Athenokrites ja Damasippos. Demokritos sanoo itse olleensa vielä nuori silloin, kun Anaksagoras oli jo vanha, toisin sanoen n. 430-luvulla eaa. Hänen on yleensä katsottu eläneen merkittävän vanhaksi, jopa yli satavuotiaaksi.
Diogenes Laertios kertoo Demokritoksen olleen kaldealaisten ja maagien oppilas. Näiltä hän oppi tähtitiedettä ja teologiaa. Hänen kerrotaan käyneen myös Egyptissä ja Persiassa opiskelemassa muun muassa geometriaa. Demokritoksen kerrotaan käyneen Ateenassa, missä hän on ilmeisesti tavannut Sokrateen.
Myöhemmin Demokritoksen kerrotaan olleen Leukippoksen oppilaana. Demokritoksen ja Leukippoksen välisestä suhteesta ei kuitenkaan ole täyttä varmuutta. Antiikin lähteet pitävät Leukipposta atomiopin varsinaisena kehittäjänä, mutta toisaalta opin perusperiaatteet laitetaan usein kummankin nimiin. On mahdollista, että Leukippos ja Demokritos ovat kehittäneet opin yhteistyössä. Joka tapauksessa Demokritos kehitti atomiopista kokonaislaatuisen filosofisen järjestelmän.
Ajattelu

Diogenes Laertioksen mukaan Demokritos kirjoitti lukuisia teoksia monilta eri aloilta. Teosluettelon perusteella hän vaikuttaa käsitelleen paitsi luonnonfilosofiaa myös muun muassa matematiikkaa, tähtitiedettä, tietoteoriaa, etiikkaa ja kirjallisuutta. Yhtäkään Demokritoksen teosta ei ole säilynyt kokonaisena, mutta antiikin aikaisissa muiden kirjailijoiden teoksissa on säilynyt noin 300 katkelmaa hänen kirjoituksistaan. Suuri osa niistä käsittelee etiikkaa. Demokritoksen luonnonfilosofia tunnetaan ennen kaikkea Aristoteleen kuvausten kautta.
Ajattelu > Atomioppi

Demokritoksen kerrotaan kehittäneen yhdessä Leukippoksen kanssa ajatuksen, jonka mukaan kaikki aine koostuu katoamattomista, jakamattomista ja ikuisesti muuttumattomista hiukkasista, joita Demokritos kutsui nimellä atomos, "jakamaton". Tästä termistä on kehittynyt myös nykyään käytetty sana atomi. Nämä hiukkaset ovat jatkuvassa liikkeessä. Atomien välillä ja sisällä on tyhjää tilaa ja ne ovat eri muotoisia ja kokoisia. Eri kokoisten ja muotoisten atomien yhdistelmistä syntyy eri aineita. On mahdotonta sanoa, mitkä näistä ajatuksista olivat alun perin Leukippoksen ja mitkä Demokritoksen.
Kyseistä ainetta koskevaa teoriaa kutsutaan atomismiksi. Aristoteles kertoo, että teoria oli vastine Parmenideen opetuksiin, jotka kielsivät liikkeen, muutoksen ja tyhjyyden olemassaolon täysin. Parmenides esitti, että jonkun asian olemassaolo tarkoitti sitä, että se ei ole voinut tulla tyhjästä, sillä "tyhjästä ei tule mitään". Hän väitti edelleen, että liike on mahdotonta, koska silloin liikkeen täytyisi suuntautua tyhjyyteen. Koska hän samaisti tyhjyyden samaksi kuin "ei mikään", sitä ei voinut olla olemassa. Näin siihen ei voitu myöskään siirtyä.
Demokritos esitti, että kaikki oleva on ikuista, mutta kielsi kuitenkin sen että tyhjyys olisi sama kuin "ei mitään". Tämä tekee hänestä ensimmäisen tunnetun ajattelijan, joka esitti täydellisen tyhjyyden olemassaoloa. Ympärillämme tapahtuvat muutokset hän selitti jo mainittuja hiukkasten, atomien, avulla. Ne olivat aina olemassa, mutta kykenivät järjestäytymään eri muotoihin.
Demokritos esitti, että atomeilla oli ainoastaan joitakin ominaisuuksia, näitä olivat koko, muoto ja massa. Kaikki muut ominaisuudet, niin kuin väri ja maku, olivat aineen ominaisuuksia ja saivat alkunsa ruumiimme ja tarkastelemiemme asioiden atomien välisestä monimutkaisesta vuorovaikutuksesta. Hän myös oli sitä mieltä, että atomien todelliset ominaisuudet määrittivät aineen havaitut ominaisuudet — esimerkiksi kirpeältä maistuva koostui pienistä ja terävistä atomeista, kun taas makealta maistuva koostui suurista ja pyöreistä atomeista. Näiden atomien vuorovaikutus kielessä olevien atomien kanssa sai aikaan maun aistimuksen. Jotkut ainekset ovat hyvin kiinteitä, koska niiden atomeissa on ikään kuin koukut, jolla ne tarttuvat toisiinsa, jotkut ainekset taas ovat liukkaita, koska ne koostuvat hyvin hienoista, pienistä atomeista jotka sujahtavat helposti toistensa välistä. Demokritoksen omin sanoin: "Asioiden on sovittu olevan makeita, katkeria, kuumia, kylmiä ja värikkäitä; mutta todellisuudessa ne ovat atomeita ja tyhjyyttä".
Ajattelu > Muut tutkimukset

Demokritos oli myös ensimmäinen filosofi joka ymmärsi, että se minkä havaitsemme Linnunratana, koostuu todellisuudessa kaukaisten tähtien valosta. Muut filosofit, mukaan lukien myöhemmin muun muassa Aristoteles, esittivät väitteitä tätä teoriaa vastaan. Demokritos oli ensimmäisiä joka esitti, että kaikkeus koostuu useista maailmoista, joista jotkut ovat asuttuja:
»Joissakin maailmoissa ei ole Aurinkoa ja Kuuta, joissakin ne ovat suurempia kuin meidän maailmassamme, ja joissakin niitä on useampia. Joissakin on enemmän maailmoja, joissakin vähemmän [...]; joissakin ne nousevat ja joissakin kaatuvat. On olemassa joitakin maailmoja, jotka ovat vailla eläviä olentoja tai kasveja tai kaikkea kosteutta.»
Demokritos oli myös matematiikan ja erityisesti geometrian edelläkävijä. Hän kirjoitti näistä aiheista teokset Numeroista, Geometriasta, Sivuamisista, Kuvauksista ja Irrationaaleista. Nämäkin teokset tunnetaan ainoastaan muissa teoksissa olevien lainausten kautta.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Demokritos: Fragmentteja. (Suomeksi tulkinnut Mika Saranpää.) Niin & näin, 1995, nro 1, s. 72 (takakansi).  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Demokritos – Epikuros: Riippumaton nautinto.  (Suomennos Arto Kivimäki, Tua Korhonen ja Sampo Vesterinen. Selitykset ja jälkisanat Tua Korhonen ja Arto Kivimäki. Olympos-sarja)  Helsinki: Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3575-6
Kirjallisuutta > Tekstifragmenttien laitoksia

Luria, Salomo: Democritea.  Leningrad:  Soviet Academy of Sciences, 1970.  Demokritokselta säilyneiden tekstikatkelmien kreikankielinen alkuteksti, muista lähteistä peräisin oleva todistusaineisto sekä venäjänkielinen käännös ja kommentaari.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Benakis, Linos G. (toim.): Proceedings of the First International Conference on Democritus.  Xanthi:  International Democritean Federation, 1984.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Berryman, Sylvia: Democritus The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Demokritoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Demokritoksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Democritus The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Mankinen, Mikko: Keskeneräinen luonto – Kuolema ja hulluus Demokritoksen atomismissa. Niin & näin 4/2014.
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:  Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:  Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:  Herakleitos 
Elealaiset:  Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:  Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:  Leukippos  Demokritos 
Sofistit:  Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:  Ferekydes  Diogenes Apollonialainen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Itkevä Herakleitos ja naurava Demokritos. Donato Bramanten fresko vuodelta 1477. Pinacoteca di Brera, Milano.
John Buford

John Buford
John Buford Jr. (4. maaliskuuta 1826 – 16. joulukuuta 1863) oli unionin ratsuväenupseeri, jolla oli merkittävä osuus Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä.
Lapsuus ja nuoruus

Buford syntyi Woodford Countyssa, Kentuckyssä, mutta kasvoi Rock Islandissa Illinoisissa kahdeksanvuotiaasta. Hänen isänsä oli merkittävä demokraattipoliitikko Illinoisissa ja Abraham Lincolnin poliittinen vastustaja. Hänen perheellään oli pitkät sotilasperinteet. John Jr:n isoisä, eversti Abraham Buford (Waxhawin massamurha) ja hänen isosetänsä palvelivat Virginian rykmenteissä Yhdysvaltain itsenäisyyssodassa. Hänen velipuolestaan Napoleon Bonaparte Bufordista tuli kenraalimajuri Unionin armeijaan. Hänen serkustaan Abraham Bufordista tuli ratsuväen prikaatinkenraali konfederaation armeijaan. John Jr. meni Knoxin Collegeen Galesburgiin Illinoisiin vuodeksi. Hän valmistui 1848 luokaltaan Yhdysvaltain sotilasakatemiasta ja meni toisena luutnanttina 1. USA:n rakuunoihin ja siirrettiin seuraavana vuonna 2. rakuunoihin. Hän palveli Texasissa ja lounaisosavaltioissa, taisteli siouxeja vastaan ja osallistui rauhanturvaamistehtäviin verisessä Kansasissa, ja Utahin sodassa 1858. Hänet oli sijoitettu Fort Crittendeniin, Utahiin 1859–1861. Hän opiskeli John Watts de Peysterin töitä, joka oli uuden etenemislinjan kannattaja uudenlaisissa taisteluissa.
Sisällissota

Kun Yhdysvaltain sisällissota puhkesi, Buford palasi itään asemapaikastaan Utahista. Hänet muistettiin miehenä, joka ajoi itsensä koville, ja tämä saattoi vaikuttaa hänen menestykseensä. Hänellä oli sukulaisia, jotka taistelivat etelän puolella, ja saatuaan tarjouksen tehtävistä konfederaation armeijassa hän legendan mukaan rypisti sen ja heitti sen maahan julistaen, että ”eläisi ja kuolisi Unionin lipun alla”. Marraskuussa 1861 hänet nimitettiin avustavaksi tarkastaja-kenraaliksi majurin arvoisena ja heinäkuussa 1862, palveltuaan useita kuukausia Washingtonin puolustuksessa, hän kohosi vapaaehtoisten prikaatinkenraaliksi. Vuonna 1862 hän sai ensimmäisen komennuksensa kenraalimajuri John Popen alaisena, komentajaksi II armeijakunnan ratsuväenprikaatiin unionin Virginian armeijassa, joka taisteli kunniakkaasti toisessa Bull Runissa. Buford henkilökohtaisesti johti hyökkäystä taistelun lopussa, mutta haavoittui nilkkaan osuneesta luodista. Haava oli kipeä, mutta ei vakava, vaikkakin jotkin etelän sanomalehdet ilmoittivat hänen kuolleen. Hän palasi aktiivipalvelukseen ja palveli ratsuväenkomentajana kenraalimajurien George B. McClellanin ja Ambrose Burnsiden alaisina. Komennukseen ei kuulunut muuta kuin esikuntatehtäviä ja hän halusi kenttäkomennukselle. McClellanin Maryland-kampanjassa hän jälleen palveli Potomacin armeijan ratsuväenkomentajana South Mountainin ja Antietamin taisteluissa, korvaten prikaatinkenraali George Stonemanin McClellanin esikunnasta. Kenraalimajuri Joseph Hookerin alaisena kuitenkin Buford sai vakinaisen ratsuväen reserviprikaatin 1. ratsuväendivisioonasta Potomacin armeijasta.
Gettysburgin taistelu

Chancellorsvillen taistelun jälkeen kenraalimajuri Alfred Pleasonton sai ratsuväenarmeijakunnan komennon, vaikkakin Hooker myöhemmin myönsi että Buford olisi ollut parempi valinta. Gettysburgin kampanjassa Buford, joka oli ylennetty 1. divisioonan komentajaksi, on saanut mainetta siitä että valitisti Gettysburgin taistelukentäksi. Bufordin divisioona oli ensimmäinen, joka saapui Gettysburgiin, ja se piti onnistuneesti loitolla kenraalimajuri Henry Hethin konfederaation divisioonan. Tämä pysäytystoimi antoi kenraalimajuri John F. Reynoldsin I armeijakunnan pitää korkeat mäet kaupungin länsipuolella helpotukseksi Bufordin divisioonalle. Bufordin toiminta antoi unioille tilaisuuden voittaa etelävaltiolaiset Gettysburgin länsipuolen kukkuloilla, mikä sai Robert E. Leen armeijan kiistämättömään altavastaajan asemaan. Jälkeenpäin Pleasonton lähetti Bufordin sotilaan Emmitsburgiin Marylandiin varustautumaan uudestaan, järjestymään uudestaan, mikä oli huono päätös, sillä unionin vasen sivusta jäi suojattomaksi. Bufordin joukot eivät enää olleet mukana Gettysburgin taisteluissa, missä hän oli toiminut voiton avaimina.
Viimeiset vaiheet

Buford jahtasi etelävaltiolaisia Warrentoniin Virginiaan, ja joutui sen jälkeen moniin taisteluihin Keski-Virginiassa, ja teki tärkeän palveluksen turvaamalla kenraalimajuri George Meaden lokakuun Bristoen kampanjan.
Bufordiin iski kuitenkin keuhkokuume ja hän kuoli kenraalimajuri George Stonemanin kotona Washingtonissa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi kuolinvuoteellaan tehokkaasta toiminnastaan Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä. Hänet on haudattu West Pointin hautausmaahan. Fort Bufordin linnoitus nimettiin myöhemmin hänen mukaansa.
Vuoden 1993 elokuvassa Gettysburg Bufordia esitti Sam Elliott.
Käännös suomeksi
Dominikus Böhm

Dominikus Böhm
Dominikus Böhm (23. lokakuuta 1880 Jettingen – 6. elokuuta 1955 Köln) oli saksalainen arkkitehti, jota pidetään yhtenä Saksan 1900-luvun merkittävimmistä kirkkoarkkitehdeista. Böhm uudisti kirkkojen arkkitehtuuria abstrakteilla, tilan tuntua ja materiaalin aineettomuutta korostavilla suunnitelmillaan. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Frielingsdorfin kirkko (1927), St. Josefin kirkko (1931) sekä Kölnissä sijaitsevat St. Engelbertin kirkko (1932) ja St. Maria Königin kirkko.
Böhmin varhaiset työt muistuttivat historiallisia tyylisuuntia, mutta 1920-luvulta lähtien hänen suunnitelmiinsa ilmaantui aluksi ekspressionistisia vaikutteita ja sittemmin abstraktia gotiikkaa. Böhm halusi tuoda seurakunnan lähemmäs alttaria, ja käytti sen vuoksi joissakin suunnitelmissaan soikeaa pohjakaavaa. Vuodesta 1928 eteenpäin hänen rakennuksensa muuttuivat modernistisemmiksi. Natsien noustua valtaan Böhmistä tuli epäsuosittu.
Pritzker-palkittu arkkitehti Gottfried Böhm oli Dominikus Böhmin poika. Toisen maailmansodan jälkeen Dominikus ja Gottfried Böhm entisöivät yhdessä useita sota-aikana vaurioituneita kirkkoja.
King Crimson

| King Crimson |
| --- | --- |
 King Crimson Japanissa, 2. Joulukuuta 2018.
Tiedot
Toiminnassa:  1969–1974, 1981–1984, 1994–2009, 2013–2021
Tyylilaji:  progressiivinen rock kokeellinen rock fuusiojazz progressiivinen metalli uusi aalto (1980-luku) vapaa improvisaatio
Kotipaikka:   Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Robert Fripp, kitara, mellotron (1969–)  Mel Collins, saksofoni, huilu (1970–72, 2013–)  Tony Levin, basso, Chapman Stick (1981–1999, 2003–)  Pat Mastelotto, rummut (1994–)  Gavin Harrison, rummut (2007–)  Jakko Jakszyk, kitara, laulu, huilu (2013–)  Bill Rieflin, rummut, kosketinsoittimet, taustalaulu (2013–) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
King Crimson oli Lontoosta lähtöisin oleva brittiläinen yhtye, joka on progressiivisen rockin ensimmäisiä ja tärkeimpiä edustajia. Sen perustivat kitaristi Robert Fripp ja rumpali Michael Giles vuonna 1968. Yhtyeen kokoonpano on vaihdellut useita kertoja sen perustamisen jälkeen. Viimeisen kiertueensa yhtye teki vuonna 2021.
King Crimson teki läpimurtonsa vuonna 1969 julkaistulla esikoislevyllä In the Court of the Crimson King, jota toisinaan luonnehditaan ensimmäiseksi progelevyksi, vaikka esimerkiksi The Beatlesin musiikki sisälsi paljon musiikillisia kokeiluja jo aikaisemminkin. Levyn kuuluisimpiin kappaleisiin kuuluu "21st Century Schizoid Man", josta moni yhtye on tehnyt coverversion.  Albumin kappaleista myös "Epitaph" on saanut samanlaisen aseman muiden esiintyjien ohjelmistoissa.
Yhtyeen ainoa pysyvä jäsen perustamisesta lähtien on ollut Robert Fripp, vaikka hän ei luonnehdikaan itseään yhtyeen varsinaiseksi johtajaksi. Frippin tulkinnan mukaan King Crimson on ”tapa tehdä asioita”.
Historia > Alkuajat

Robert Fripp ja Michael Giles alkoivat miettiä King Crimsonin perustamista marraskuussa 1968 vähän ennen lyhytaikaisen ja huonosti menestyneen Giles, Giles and Fripp -yhtyeen hajoamista. Ensimmäisenä jäsenenä uuteen yhtyeeseen liittyi laulaja-kitaristi Greg Lake, jonka tehtäviksi vakiintuivat laulu ja basson soitto. Pian kokoonpanoon liittyivät laulujen sanoittaja Peter Sinfield ja Ian McDonald (kosketinsoittimet, mellotron, puhaltimet). Sinfield vastasi myös esiintymisten valaisutehtävistä, jotka olivat aikaansa nähden varsin tavoitteellisia.
King Crimson piti ensimmäiset harjoituksensa tammikuussa 1969. Yhtyeen ensimmäinen albumi muotoutui julkaisukuntoon myöhemmin samana vuonna. Vaikka yhtyettä pidetään Robert Frippin luotsaamana on Ian McDonaldin panos ensimmäisellä levyllä sangen merkittävä. Hän on säveltänyt levyn nimikappaleen ja hänen soittamansa koskettimet sekä puhaltimet ovat levyllä hyvin hallitsevia. Aluksi King Crimson kiersi esiintymässä ympäri Isoa-Britanniaa, ja myöhemmin kiertue eteni Yhdysvaltoihin. Yhtye esiintyi samoilla esiintymislavoilla useiden sen ajan suosittujen muusikoiden ja yhtyeiden kanssa, joita olivat muun muassa Iron Butterfly, Janis Joplin, The Rolling Stones ja Fleetwood Mac. Yhtyeen sisäiset ongelmat johtivat kuitenkin siihen, että joulukuussa 1969 Ian McDonald ja Michael Giles jättivät yhtyeen jatkaakseen soolourilla. Vuonna 1976 McDonald oli perustamassa suosittua AOR-yhtyettä Foreigneria.
Historia > 1980-luku

Alkuvuodesta 1981 Fripp ja Bruford alkoivat harkita uutta yhtyettä, jonka nimi tulisi olemaan Discipline. Kaksikko etsi jonkin aikaa tuloksetta basistia, kunnes paikalle saapui Tony Levin, joka oli tunnettu sessiomuusikko ja tehnyt yhteistyötä muun muassa John Lennonin, Yoko Onon ja Peter Gabrielin kanssa. Levin oli itse asiassa yksi Frippin alkuperäisistä basistiehdokkaista, mutta Fripp ei tiennyt Levinin olevan tuolloin käytettävissä.
Samoihin aikoihin Fripp otti yhteyttä kitaristi Adrian Belew'hun, joka oli tuolloin kiertueella Talking Heads -yhtyeen kanssa. Aiemmin Belew oli soittanut muun muassa Frank Zappan ja David Bowien yhtyeissä. Fripp ei ollut aiemmin soittanut toisen kitaristin kanssa samassa yhtyeessä, joten päätös etsiä toista kitaristia kokoonpanoa varten antoi viitteitä siitä, että Fripp pyrki luomaan uudelle yhtyeelle soundin, joka olisi täysin erilainen kuin King Crimsonissa oli aiemmin totuttu. Belew oli tästä hyvin imarreltu, ja hän päätti liittyä uuteen yhtyeeseen heti Talking Headsin kiertueen päätyttyä.
Kokoonpanon harjoitusten ja alustavien äänitysten aikoihin vuonna 1981 Frippistä alkoi kuitenkin tuntua siltä, että yhtye oli itse asiassa King Crimson, vaikka hän oli alun perin päättänyt kutsua yhtyettä nimellä Discipline. Yhtyeen muut jäsenet olivat samaa mieltä kuin Fripp, ja niin King Crimson oli syntynyt uudelleen. Kokoonpano julkaisi kolme albumia: Discipline, Beat ja Three of a Perfect Pair. Belew vastasi lauluosuuksista ja pääosin myös sanoituksista. Näin ollen Adrian Belew oli ensimmäinen King Crimsonin laulaja, joka ulkopuolisen sanoittajan sijasta teki sanoitukset itse.
Sen hetkisen King Crimsonin musiikki muistutti niin sanottua musiikin uutta aaltoa. Tämä lienee seurausta Belew'n työskentelystä Talking Headsissä. Kyseistä yhtyettä luonnehditaan usein tämän musiikillisen suuntauksen alullepanijaksi. Frippin aikeena oli luoda soundi, jota voisi luonnehtia rock-gamelaniksi. Erityispiirteenä olisi kahden kitaran välinen polyrytminen vuoropuhelu sekä hienovarainen polyrytmiikka muutenkin.
Three of a Perfect Pair -levyn jälkeen King Crimson hajosi jälleen useiksi vuosiksi. Tuolloin Fripp vietti paljon aikaa lakituvassa kiistellen levy-yhtiönsä kanssa muun muassa oman tuotantonsa tekijänoikeuksista. Oikeuskiistojen seurauksena Fripp lopulta perusti oman levy-yhtiön, Discipline Global Mobilen, jonka kautta King Crimsonin tulevat levyt julkaistiin. Lisäksi yhtiö on julkaissut monien muiden artistien tuotantoa. King Crimsonin pitkän hiljaiselon aikana Fripp myös keskittyi kitaransoiton opetukseen ja toimi muissa erilaisissa musiikillisissa sivuprojekteissa.
Kokoonpano > Viimeinen kokoonpano 2013-2021

Robert Fripp – soolokitara, toisinaan mellotroni tai piano (1968–)
Mel Collins – saksofoni, huilu (1970–72, 2013–)
Tony Levin – basso, Chapman Stick, taustalaulu (1981–1999, 2003–)
Pat Mastelotto – rummut, lyömäsoittimet (1994–)
Gavin Harrison – rummut (2007–)
Jakko Jakszyk – kitara, laulu, huilu (2013–)
Kokoonpano > Aiempia jäseniä

Greg Lake – laulu (1968–1970), basso (1968–1969)
Peter Giles – basso (1970)
Gordon Haskell – basso, laulu (1970)
Boz Burrell – basso, laulu (1971–1972)
John Wetton – basso, laulu (1972–1974)
Adrian Belew – kitara, laulu (1981–2009)
Trey Gunn – Warr-kitara, Chapman stick (1994–2003)
Michael Giles – lyömäsoittimet (1968–1970)
Andy McCulloch – lyömäsoittimet (1970)
Ian Wallace – lyömäsoittimet (1971–1972)
Jamie Muir – lyömäsoittimet (1972–1973)
Bill Bruford – lyömäsoittimet (1972–1997)
Bill Rieflin – rummut, kosketinsoittimet, taustalaulu (2013–2020)
Peter Sinfield – sanoitukset, valaistus (1968–1971)
Richard Palmer-James – sanoitukset (1972–1974)
Ian McDonald – puupuhaltimet, mellotroni, koskettimet, taustalaulu (1968–1969, lisämuusikkona 1974)
David Cross – viulu, alttoviulu, huilu, mellotroni, kosketinsoittimet (1972–1974)
Kokoonpano > Vierailu- ja lisämuusikot

Keith Tippett – piano (1970–1971)
Mark Charig – kornetti (1970–1971, 1974)
Robin Miller – oboe (1970–1971, 1974)
Nick Evans – pasuuna (1970)
Jon Anderson – laulu (1970)
Paulina Lucas – laulu (1971)
Diskografia > Albumit

In the Court of the Crimson King (1969)
In the Wake of Poseidon (1970)
Lizard (1970)
Islands (1971)
Larks’ Tongues in Aspic (1973)
Starless and Bible Black (1974)
Red (1974)
Discipline (1981)
Beat (1982)
Three of a Perfect Pair (1984)
THRAK (1995)
The ConstruKction of Light (2000)
The Power to Believe (2003)
Diskografia > Livealbumit

Keräilijöille tarkoitetun King Crimson Collectors’ Club -sarjan julkaisuja ei ole lueteltu. Vuosiluku viittaa nauhoitushetkeen.
Cirkus: The Young Persons’ Guide to King Crimson Live ('69–'98)
2-CD
Epitaph ('69)
kaksi 2-CD-levyä
Ladies of the Road ('71–'72)
Earthbound (2/71–3/72)
The Great Deceiver ('73–'74)
4-CD
USA (6/74)
The Night Watch (23.11.74)
2-CD
Absent Lovers: Live in Montreal (11.7.84)
2-CD
B’Boom: Live in Argentina ('94)
2-CD
THRaKaTTaK ('95)
Vrooom Vrooom (30.6.95–4.8.96)
The ProjeKcts ('97–'99)
4-CD: joka CD:llä eri "projeKct" eli osa King Crimsonista. Kaikilla mukana Robert Fripp ja Trey Gunn.
The Deception of the Thrush: A Beginners' Guide to ProjeKcts ('99)
otoksia The ProjeKcts -box-setiltä
Heavy ConstruKction (5–7/'00)
3-CD
EleKtrik: Live in Japan (16.4.03)
The Power To Believe Tour Box ('03)
Live at the Orpheum (9–10/'14)
Live in Toronto (20.11.15)
2-CD
Radical Action to Unseat the Hold of Monkey Mind (9–12/'15)
3-CD
Live in Chicago (28.6.2017)
2-CD
Live in Vienna (1.12.2016)
3-CD
Meltdown: Live in Mexico City (14.–19.7.17; 6–7/'18)
3-CD
Diskografia > EP:t ja singlet

Cat Food/Groon (1970)
Atlantic Sampler (1973)
The Night Watch/The Great Deceiver (1974)
Epitaph/21st Century Schizoid Man (1976)
Matte Kudasai (1981)
Elephant Talk (1981)
Thela Hun Ginjeet (1981)
Heartbeat (1982)
Three of a Perfect Pair/Man With an Open Heart (1984)
Sleepless (1984)
VROOOM
Dinosaur (1995)
People (1995)
Sex Sleep Eat Drink Dream (1995)
Happy with What You Have to Be Happy With (2002)