stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ecuadorin jalkapallomaajoukkue
Pelaajat MM-turnauksessa 2014

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maalivahdit: 1 Máximo Banguera  12 Adrián Bone  22 Alexander Domínguez Puolustajat: 2 Jorge Guagua  3 Frickson Erazo  4 Juan Carlos Paredes  10 Walter Ayoví  18 Óscar Bagüí  21 Gabriel Achilier    |   |  Keskikenttäpelaajat: 5 Renato Ibarra  6 Christian Noboa  7 Jefferson Montero  8 Édison Méndez  9 Joao Rojas  16 Luis Antonio Valencia  19 Luis Saritama  20 Fidel Martínez  23 Carlos Gruezo Hyökkääjät: 11 Felipe Caicedo  13 Enner Valencia  17 Jaime Ayoví |
Aiheesta muualla

Ecuadorin jalkapalloliitto
Conmebolin maajoukkueet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Uruguay |  Venezuela |
Edith van Dijk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edith van Dijk |  Edith van Dijk |  Edith van Dijk |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten uinti
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Potsdam 2002 | 10 km |  |
|  Kultaa | Potsdam 2002 | 25 km |  |
|  Hopeaa | Wien 1995 | 25 km |  |
|  Hopeaa | Helsinki 2000 | 25 km |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2003 | 25 km |  |
|  Kultaa | Madrid 2005 | 10 km |  |
|  Kultaa | Madrid 2005 | 25 km |  |
|  Hopeaa | Perth 1998 | 5 km |  |
|  Hopeaa | Fukuoka 2001 | 25 km |  |
|  Pronssia | Perth 1998 | 25 km |  |
|  Pronssia | Fukuoka 2001 | 10 km |  |
|  Pronssia | Barcelona 2003 | 10 km |  |
|  Pronssia | Madrid 2005 | 5 km |  |
| MM-kilpailut (avovesiuinti)  | MM-kilpailut (avovesiuinti)  | MM-kilpailut (avovesiuinti)  |  |
|  Kultaa | Honolulu 2000 | 10 km |  |
|  Kultaa | Honolulu 2000 | 25 km |  |
|  Hopeaa | Dubai 2004 | 25 km |  |
Edith van Dijk (s. 6. huhtikuuta 1973, Haastrecht, Etelä-Hollanti) on entinen alankomaalainen avovesi- ja maratonuimari, joka on voittanut monia maailman- ja Euroopan-mestaruuksia pitkäkestoisella urallaan. Vuonna 2003 van Dijk ui Englannin kanaalin läpi.
Saavutukset

EM-kilpailut, Slapy, Tšekki:
MM-kilpailut, Terracina, Italia
EM-kilpailut, Wien, Itävalta
EM-kilpailut, Sevilla, Espanja
MM-kilpailut, Perth, Australia
EM-kilpailut, Istanbul, Turkki
EM-kilpailut, Helsinki, Suomi
MM-kilpailut, Honolulu, Yhdysvallat
MM-kilpailut, Fukuoka, Japani
EM-kilpailut, Potsdam, Saksa
MM-kilpailut, Sharm el-Sheikh, Egypti
MM-kilpailut, Barcelona, Espanja
MM-kilpailut, Dubai, Arabiemiirikunnat
MM-kilpailut, Montreal, Kanada
Muita saavutuksia

kaksi Alankomaiden mestaruutta 400 metrin vapaauinnissa (lyhyellä radalla 2003, pitkällä 2004)
viisi Alankomaiden mestaruutta 800 metriin vapaauinnissa (lyhyellä radalla 1999, 2002, 2003, pitkällä 2003, 2004)
neljä Alankomaiden mestaruutta 1500 metrin vapaauinnissa (lyhyellä radalla 2003, 2005, pitkällä 2003, 2004)
kaksi Alankomaiden mestaruutta 5 kilometrin uinnissa (1995, 1996)
Etelä-Afrikan puolustusvoimat

| Etelä-Afrikan puolustusvoimat Suid-Afrikaanse Weermag South African Defence Force |
| --- | --- |
 SADF:in lippu
Toiminnassa:  1957–1994
Valtio:   Etelä-Afrikka
Aselajit:  maavoimat   ilmavoimat   merivoimat   lääkintäjoukot
Rooli:  asevoimat
Koko:  82 400
Sodat ja taistelut:  Rhodesian sisällissota  Etelä-Afrikan rajasota  Angolan sisällissota  Mosambikin sisällissota  Soweton mellakat  Bophuthatswanan vallankaappaus 1994
Etelä-Afrikan puolustusvoimat (afrikaansiksi Suid-Afrikaanse Weermag, engl. South African Defence Force, lyhennys SADF) oli Etelä-Afrikan asevoimat vuosina 1957−1994. Se syntyi maan aikaisemman Union Defence Forcen uudelleennimeämisellä. SADF osallistui Etelä-Afrikan rajasotaan ja Angolan sisällissotaan Jonas Savimbin johtaman UNITA:n puolella. Maan sisällä SADF:ia käytettiin laajasti apartheidin vastaisen toiminnan tukahduttamiseen. SADF:in toimiessa maassa oli maan valkoista väestöä koskenut pakollinen asevelvollisuus.
SADF:illa oli ydinaseita, biologisia sekä kemiallisia aseita. Sen ydinohjelma alkoi 1967. Maa sai kehitettyä kuusi ydinasetta ennen kuin ohjelma keskeytettiin 1989. Etelä-Afrikka on ainoa maa joka on luopunut valmistamistaan ydinaseista vapaaehtoisesti.
Vuonna 1994 SADF korvattiin Etelä-Afrikan kansallisilla puolustusvoimilla (South African National Defence Forcella, lyhennys SANDF).
Kuvat

SADF:in joukkoja
Etelä-Afrikan entinen Dassault Mirage F1
Maavoimien Ratel-90
SAS Emily Hobhouse
Etelä-Afrikan joukkoja Angolassa
SAS Outeniqua
Denel Rooivalk-  taisteluhelikopteri
SADF Namibiassa
Aiheesta muualla

Brig Bill Sass (rtd), Research Associate with the Institute for Defence Policy: An Overview of the Changing South African Defence Force (Published in South African Defence Review Issue No 13, 1993) Institute for Security Studies (ISS). Arkistoitu 16.2.2003. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:SADF
Käännös suomeksi
Eesti Üliõpilaste Selts

Eesti Üliõpilaste Seltsin toimitalo Tõnissoni 1:ssä.

Eesti Üliõpilaste Selts (EÜS, 'Viron ylioppilaiden seura') on 1870 perustettu virolainen miesopiskelijajärjestö. EÜS toimi aiempina vuosina Tartossa Tarton yliopiston yhteydessä, kunnes 1940 toinen maailmansota esti järjestön toimimisen normaalisti. Neuvosto-Viron aikana EÜS toimi Viron ulkopuolella Ruotsissa, Saksassa, Australiassa, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa sekä Argentiinassa maastapaenneiden jäseniensä ja heidän jälkeläistensä ylläpitämänä. Eesti Üliõpilaste Selts perustettiin 1988 Tartossa uudelleen.
EÜS synnyn taustalla on Jakob Hurt, joka toimi Tartossa kymnaasin opettajana 1868–1872. Hän kutsui virolaisia ylioppilaita kotiinsa lukemaan 1862 ilmestynyttä Kalevipoegia. Näistä illoista Eesti Üliõpilaste Selts syntyi.
EÜS toimii pääosin Tartossa, omassa 1902 valmistuneessa talossaan osoitteessa J. Tõnissoni 1. Tämän lisäksi Viron rajojen sisäpuolella EÜSillä on myös huoneisto Tallinnassa.
EÜS:in tunnusnauhan värit ovat samat kuin Viron lipussa. Eesti Üliõpilaste Seltsin ystävyysjärjestöjä ovat Suomessa Pohjois- ja Etelä-Pohjalainen Osakunta sekä Vasa nation sekä Latviassa Austrums ja Fraternitas Lataviensis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eesti Üliõpilaste Selts Wikimedia Commonsissa
Dominikaaninen tasavalta yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 41. | 4 | 2 | 1 | 7 |
Dominikaaninen tasavalta on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien. Vuosien 1987 ja 1993 kisoista se oli poissa. Maa on saanut MM-kilpailuissa yhteensä seitsemän mitalia. Félix Sánchez voitti 400 metrin aitajuoksussa kultaa vuosina 2001 ja 2003 sekä saavutti hopeaa vuonna 2007. Berliinissä 2009 hän sijoittui kahdeksanneksi, Daegussa 2011 neljänneksi ja Moskovassa 2013 viidenneksi. Luguelín Santos sijoittui 400 metrin juoksussa pronssille Moskovassa 2013 ja sijoittui neljänneksi Pekingissä 2015. Eugenessa 2022 4 × 400 metrin sekaviestijoukkue (Lidio Andrés Feliz, Marileidy Paulino, Alexander Ogando, Fiordaliza Cofil) voitti kultaa ja Marileidy Paulino saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa. Budapestissä 2023 Marileidy Paulino voitti 400 metrin juoksussa kultaa.
Pistesijoille ovat lisäksi yltäneet Juan Núñez, joka sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi Helsingissä 1983, Juana Rosario, joka sijoittui korkeushypyssä kahdeksanneksi Pariisissa 2003, Osakassa 2007 seitsemänneksi sijoittunut miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue, johon Sánchezin lisäksi kuuluivat Yoel Tapia, Carlos Santa ja Arismendy Peguero, Berliinissä 2009 kuudenneksi sijoittunut miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue, johon Sánchezin lisäksi kuuluivat Arismendy Peguero, Yon Soriano ja Yoel Tapia sekä alkuerissä Sorianon tilalla Gustavo Cuesta, sekä Juander Santos, joka sijoittui Lontoossa 2017 kuudenneksi 400 metrin aitajuoksussa. Eugenessa 2022 Alexander Ogando sijoittui 200 metrin juoksussa viidenneksi ja Fiordaliza Cofil 400 metrin juoksussa kuudenneksi. Budapestissä 2023 Alexander Ogando sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi.
Dominikaanisen tasavallan MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1987 Rooma |  |  |  |  |  |  | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut |  |
| 1991 Rooma | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1993 Stuttgart |  |  |  |  |  |  | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut | Ei osallistunut |  |
| 1995–1999 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2001 Edmonton | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 20. |
| 2003 Pariisi | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 14. |
| 2005 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2007 Osaka | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 29. |
| 2009 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2011 Daegu | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2013 Moskova | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 33. |
| 2015 Peking | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2017 Lontoo | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2019 Doha | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2022 Eugene | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 | 13. |
| 2023 Budapest | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 18. |
| Yhteensä | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 0 | 4 | 2 | 1 | 7 | 41. |
Dominikaanisen tasavallan MM-mitalit lajeittain > Miehet

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 400 metrin aitajuoksu | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 400 metrin juoksu | 0 | 0 | 1 | 1 |
Dominikaanisen tasavallan MM-mitalit lajeittain > Naiset

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 400 metrin juoksu | 1 | 1 | 0 | 1 |
Dominikaanisen tasavallan MM-mitalit lajeittain > Sekalajit

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 × 400 metrin sekaviesti | 1 | 0 | 0 | 1 |
Dominikaanisen tasavallan MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Félix Sánchez | 2 | 1 | 0 | 3 | 2001–2007 |
| Marileidy Paulino | 2 | 1 | 0 | 3 | 2022–2023 |
| Fiordaliza Cofil * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2022 |
| Lidio Andrés Feliz * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2022 |
| Alexander Ogando * | 1 | 0 | 0 | 1 | 2022 |
| Luguelín Santos | 0 | 0 | 1 | 1 | 2013 |
*) Ei henkilökohtaisia mitaleja
Ferdinand Salokangas

| Ferdinand Salokangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Väinö Teodor Ferdinand Salokangas
Syntynyt: 25. lokakuuta 1903 Hyvinkää
Kuollut: 21. toukokuuta 1981 (77 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Väinö Teodor Ferdinand Salokangas (25. lokakuuta 1903 Hyvinkää – 21. toukokuuta 1981) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli 1950-luvulla useita omintakeisia rakennuksia Rovaniemelle.
Salokangas valmistui arkkitehdiksi 1931 ja työskenteli vuoteen 1934 Teknillisen korkeakoulun assistenttina sekä apulaisena muun muassa Oiva Kallion, Hilding Ekelundin ja Jalmari Peltosen arkkitehtitoimistoissa, kunnes perusti oman toimiston. Salokangas johti jatkosodan aikana vuosina 1942–1943 talvisodassa pommitettujen Sortavalan ja Käkisalmen kaupunkien jälleenrakentamista. Sodan jälkeen hän työskenteli Rovaniemellä Lapin jälleenrakentamisen johtajana 1945–1948 ja sen jälkeen hänellä oli kaupungissa oma toimisto vuosina 1948–1956. Salokangas suunnitteli Rovaniemelle julkisia rakennuksia sekä kerros- ja omakotitaloja. Varsinkin 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa Salokankaan suunnittelemissa taloissa oli omintakeisia koristeaiheita muun muassa portaiden ja parvekkeiden kaiteissa, ikkunaluukuissa ja räystästuissa. Yksi usein esiintynyt koristeaihe oli Salokankaalla metallilevyyn tai puuhun leikattu tähti. Vuodesta 1956 Salokangas oli Helsingin kaupungin apulaisarkkitehtina eläkkeelle jäämiseen asti.
Rakennuksia

Rovaniemen kauppalan toimitalo, Valtakatu 16, Rovaniemi 1949
Rovaniemen paloasema. 1949
Rooseveltin maja. 1950, toteutettiin alle kahdessa viikossa rouva Eleanor Rooseveltin Lapin-vierailua varten
Rantavitikan koulun opettajien asuintalo, 1951
Ferdinand Salokankaan asuin- ja ateljeetalo, Karhunkaatajantie 24, Rovaniemi 1951–1953
Rovaniemen kansakoulu ja opettajien asuintalo. 1952-1954
Rovaniemen ammattikoulu ja ammattikoulun asuntola. suunniteltu 1952, valmistunut 1961
Inapolku 3, asuinkerrostalo. Rovaniemi 1955
Einar Ottelin

Einar Ottelin
Einar Arno Ottelin (2. kesäkuuta 1870 Porvoo – 13. lokakuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka karkotettiin kirjoittelunsa takia ensimmäisen maailmansodan aikana Kazakstaniin Venäjälle.
Ottelinin vanhemmat olivat filosofian maisteri, kollega Konrad Fredrik Ottelin (1834–1881) ja Karolina Wilhelmina Ervast. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1889.
Ottelin oli toimittajana useissa eri sanomalehdissä Porvoossa, Vaasassa, Viipurissa ja Tampereella. Vuonna 1916 venäläiset viranomaiset karkottivat Ottelinin Kazakstaniin ja lakkauttivat pienen Tampereella ilmestyneen ruotsinkielisen Tammerfors Nyheter-lehden, jossa Ottelin oli ollut toimittajana. Ottelin pääsi palaamaan Suomeen Venäjän maaliskuun 1917 vallankumouksen jälkeen, ja hän oli viimeksi vuodesta 1917 alkaen Hufvudstadsbladetin toimittajana.
Teoksia

Några ord om en järnväg Suolahti-Jakobstad. Jakobstad 1903
Trettio år som tidningsman : ett urval uppsatser. Schildt, Helsingfors 1922
Aiheesta muualla

"Ottis" 50 vuotias, Iltalehti, 02.06.1920, nro 124, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ehrenfried Walther von Tschirnhaus

| Ehrenfried Walther von Tschirnhaus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1651 Kieslingswalde, Saksin vaaliruhtinaskunta (nykyään Sławnikowice, Puola)
Kuollut: 11. lokakuuta 1708 (57 vuotta) Dresden
Koulutus ja ura
   
 Nimikirjoitus
Ehrenfried Walther von Tschirnhaus (joskus myös Tschirnhausen) (10. huhtikuuta 1651 Kieslingswalde, Saksin vaaliruhtinaskunta – 11. lokakuuta 1708 Dresden) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi.
Elämä ja ura

Aatelistaustainen Tschirnhaus suoritti matemaattisia ja filosofisia opintoja Leidenin yliopistossa, värväytyi vapaaehtoisena Alankomaiden armeijaan ja matkusti sitten useita vuosia Englannissa, Ranskassa ja Italiassa, ja opiskeli Pariisissa Gottfried Wilhelm Leibnizin kanssa. Palattuaan Saksaan hän harjoitti tieteellistä tutkimusta. Matemaatikkona Tschirnhaus tuli tunnetuksi lähinnä käyriä, pinta-alan määrittelyä ja yhtälöoppia ja viidennen asteen yhtälöä käsittelevillä tutkimuksillaan. Filosofisten tutkimustensa tuloksena Tschirnhaus julkaisi teoksen Medicina mentis sive arlis inveniendi praecepta qeneralia (1687; useita painoksia), jossa hän käsitteli logiikkaa metodologian näkökulmasta. Lisäksi hän valmisti peileijä, lasia, hioi lasilinssejä ja valmisti myös posliinia. Hänen ansiokseen on luettava arvokkaita keksintöjä posliinin valmistuksessa, ja häntä on toisinaan kutsuttu eurooppalaisen posliiniteollisuuden perustajaksi Johann Friedrich Böttgerin ohella. Hänet valittiin vuonna 1682 Pariisin Académie des Sciences -akatemian jäseneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ehrenfried Walther von Tschirnhaus Wikimedia Commonsissa
Ferriitti

Austeniitti (γ-rauta; pkk-hila)
Bainiitti
Martensiitti
Sementiitti (rautakarbidi; Fe3C)
α-ferriitti syntyy austeniitista ( tkk-hila)
δ-ferriitti jähmettyy sulasta ( tkk-hila)
Perliitti (eutektikumi α + Fe3C)
Hiiliteräs (max 2,1 % hiiltä)
Ruostumaton teräs (sis. kromia vähintään 10,5 %)
HSLA-teräs (korkea lujuus, niukka seostus)
Työkaluteräkset (suuri lujuus; karkaistuja)
Valurauta (>2,1 % hiiltä)
Kankirauta (alh. hiilipitoisuus)
Rauta-hiili faasipiirros, josta nähdään olosuhteet, joissa ferriitti (α) on stabiilia.
Ferriitti (α-Fe) on raudan ja rautavaltaisten metalliseosten kiderakenne (tilakeskinen kuutio) tai mikrorakenteen faasi. Ferriitillä on suuri magneettinen permeabiliteetti, minkä takia sitä käytetään monissa sähkötekniikan sovelluksissa. Ferromagneettiset teräkset ja valuraudat sisältävät aina jotain ferriitin muotoa.
Ferriitti on puhtaan raudan kiderakenne (lujuus = 280 N/mm2). Ferriittinen kiderakenne voi kuitenkin sisältää hieman hiiltä, 0,03 % 723oC lämmössä ja 0,006 % huoneen lämmössä. Ferriittisen rakenteen lujuus on niin alhainen, että sillä ei juurikaan ole käyttöä rakennemateriaalina. Puhtaasti ferriittisiä rautaseoksia käytetäänkin lähinnä magneettisten ominaisuuksiensa vuoksi. Sähkötekniikassa ferriittisiä rautaseoksia käytetään ohuista levyistä koottuina erilaisten käämien sydäminä esimerkiksi muuntajissa ja sähkömoottoreissa.
Useimmat pehmeät teräkset (maks. 0,2 % hiiltä) muodostuvat pääosin ferriitistä. Mikäli hiilipitoisuus on suurempi, on huoneenlämpöinen rakenne ferriittis-perliittinen ja hiilimäärän edelleen lisääntyessä täysin perliittinen. Mikäli hiilipitoisuus on vielä suurempi, syntyy perliitin raerajoille runsaasti hiiltä sisältävää sementiittiä.
Perliitti on mikrorakenne, jossa esiintyy ohuina lamelleina sekä niukkahiilistä ferriittiä että runsashiilistä raudan ja hiilen muodostamaa karbidia, sementiittiä. Bainiitti ja martensiitti ovat hiiliylikylläisiä ferriitin muotoja, joita syntyy lämpökäsittelemällä sellaisia teräksiä, joiden hiilipitoisuus on niin suuri, etteivät ne normaalisti esiinny huoneenlämmössä puhtaasti ferriittisinä.
Eestinkallio

Eestinkallio on Etelä-Espoossa sijaitsevan Nöykkiön kaupunginosan pohjoisosassa sijaitseva osa-alue, joka rajautuu Eestinlaakson, Eestinmalmin ja Pisan asuinalueisiin. Eestinkallio on 39 hehtaarin suuruinen kallioinen viheralue, jolla sijaitsee muun muassa valaistu urheilukenttä. Alueen eteläosassa sijaitsee Eestinkallion koulu. Eestinkalliota ympäröivät pääosin pientaloalueet.  Eestinkallio on kaavoitettu asumis- ja virkistyskäyttöön.
Eestinkallion maastoa luonnehtii tuoreiden ja kuivahkojen kangasmetsien ja kallioalueiden vuorottelu. Eestinkalliolla on hyvin tyypillisiä jääkauden merkkejä kuten silokalliota. Lisäksi alueella on Litorinameren aikainen muinaisranta. Alueen kalliot ja kalliometsät ovat metsälain mukaisia arvokkaita luontotyyppikohteita, karukkokankaita puuntuotannollisesti vähätuottoisempia kallioita. Eestinkallion laella on geologista arvoa. Kohteet ovat paikallisesti arvokkaita. Virkistysarvoiltaan Eestinkallio on merkittävä. Se toimii ns. lähiluontona ympäröivien asuinalueiden asukkaille. 
400 metrin säteellä Eestinkallion virkistysalueesta asuu 3 800 ihmistä. Ympäröivillä asuinalueilla asuu paljon lapsiperheitä. Aivan Eestinkallion välittömässä läheisyydessä on koulu, neljä päiväkotia, perhepäivähoitajien lapsiryhmiä, Espoonlahden seurakunnan Mäntykappeli, neuvola, hammashoitola ja terveysasema.
Jätevedenpuhdistamo

Eestinkallio oli esillä yhtenä mahdollisena sijaintipaikkana Espoon uudelle jätevedenpuhdistamolle. Jätevesien käsittelyn kehittämishankkeen lähtökohtana on ollut nykyisen Suomenojan puhdistamon tehostaminen ja laajentaminen tai kokonaan uuden puhdistamon rakentaminen.  Espoon kaupunginvaltuusto päätti 12.10.2009, että Suomenojan korvaava puhdistamo sijoitetaan Blominmäkeen Kehä III:n varrelle.
Eestin runotar

| Eestin runotar Virolaisen lyriikan antologia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Elsa Haavio, toimittaja
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1940
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  235 sivua
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Eestin runotar: virolaisen lyriikan antologia on vuonna 1940 ilmestynyt virolaisen runouden antologia. Sen on toimittanut Elsa Haavio ja kustantanut WSOY. Teoksen alussa on Haavion johdanto "Viron uudenaikainen lyriikka".
| --- | --- |
 Runoilijat Valmar Adams  Artur Adson  August Alle  Betti Alver  Johannes Barbarus (=Johannes Vares)  Ernst Enno  Anna Haava  Jaan Kärner  Lydia Koidula  Juhan Liiv  V. Ridala (=Villem Grünthal)  Johannes Semper  Gustav Suits  Juhan Sütiste  Heiti Talvik  Marie Under :  Suomentajat Saima Harmaja  Yrjö Jylhä  Aino Kallas  Matti Kuusi  Otto Manninen  P. Mustapää  Aale Tynni  Elina Vaara  Lauri Viljanen
Aiheesta muualla

Eestin runotar (Arkistoitu – Internet Archive) Sisällysluettelo aakkosittain. Runotietokanta. Lahden kaupunginkirjasto 28.1.2022
Eestin runotar Sisällysluettelo sisällysjärjestyksessä. Finna.fi.
Eino Sirén

Kaarlo Pitsinki (vas.) ja Eino Sirén istuttamassa puita Vantaan Koivukylään vuonna 1970.
Eino Armas Sirén (25. joulukuuta 1909 Helsinki – 4. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja osastopäällikkö, joka toimi sosialidemokraattien kansanedustajana 1960-luvulla.
Sirénin vanhemmat olivat kirvesmies Arndt Sirén ja Sandra Laaksonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 sekä sai varatuomarin arvon 1945. Sirén ehti olla myös puusepän opissa kahden vuoden ajan. Hän toimi Helsingin maalaiskunnan taksoitussihteerinä 1942–1945, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton työehtoasiain hoitajana 1945–1952 ja viimeksi OTK:n lakiasiainosaston päällikkönä 1953–1973. Sirén sai kunnallisneuvoksen arvon 1963.
Sirén oli kansanedustajana 1962–1970 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana ja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen puheenjohtajana sekä Vantaan kauppalanvaltuuston puheenjohtajana. Sirén  kuului sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikuntaan ja hänellä oli myös lukuisia muita luottamustoimia.
Eino Sinkko

Eino Sinkko (30. tammikuuta 1924 Lemi – 8. maaliskuuta 2012 Lappeenranta) oli suomalainen kuljetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.
Sinkon vanhemmat olivat maanviljelijä Gabriel Sinkko ja emäntä Alina Muukka ja puoliso vuodesta 1948 ompelija Jenny Ahonen. Sinkko osallistui vapaaehtoisena jatkosotaan ja toimi sen jälkeen autonkuljettajana. Oman kuorma-autoliikenteen harjoittamisen hän aloitti vuonna 1949, keskittyen ensin maansiirtoajoihin ja laajentaen toimintaa sitten myös öljyn, kemikaalien ja betonin kuljetukseen. Kuljetusliike E. Sinkko kasvoi myös yli kymmenen muun yrityksen ostamisella. Ulkomaankuljetukset yritys aloitti vuonna 1978 tytäryhtiö Trans-Kareliassa. Vuonna 1984 Sinkko luopui yrityksen toimitusjohtajan tehtävästä, jota jatkoi hänen poikansa, ja siirtyi yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi. Liikenneneuvoksen arvonimen Sinkko sai vuonna 1996.
Ecuadorin maakunnat

Ecuadorin maakunnat (esp. provincias) ovat maan ylimmän tason aluehallintoyksiköitä. Ne jaetaan edelleen kantoneihin (esp. cantones) ja nämä puolestaan piirikuntiin (esp. parroquias). Piirikunnat luokitellaan kaupunkikuntiin ja maalaiskuntiin ja niitä on kaikkiaan tuhat.
Jokaista maakuntaa johtaa prefekti, joka valitaan suoralla kansanvaalilla.
Maakuntajako
Maakunnat voidaan jakaa neljään alueeseen: 11 niistä sijaitsee ylänköalueella, kuusi rannikolla, kuusi Amazonin sademetsäalueella ja yhden muodostavat Galapagosin saaret.