stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Selim Lemström

Selim Lemström 1890-luvun alussa.
Karl Selim Lemström (17. marraskuuta 1838 Inkoo – 2. lokakuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen geofysiikan tutkija. Hän sai tohtorin arvon 1874. Hän toimi Helsingin yliopiston fysiikan dosenttina 1869–1878, fysiikan professorina vuosina 1878–1904 ja matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina 1893–1904. Hänen merkittävin saavutuksensa oli osallistuminen Ensimmäiseen kansainväliseen Polaarivuoteen. Siihen osallistui kaikkiaan 12 valtiota. Sen yhteydessä Sodankylässä toimi vuosina 1882–1883 magneettis-meteorologinen observatorio, ja lisäksi Ivalon Kultalassa toimi apuasema. Polaarivuoden aikana Sodankylässä tehtiin yli 300 000 havaintoa. Polaarivuoden havainnoilla oli suuri merkitys 1800-luvun tiedeyhteisölle, ja niillä on edelleenkin suuri merkitys. Aineistoa ollaan nyt siirtämässä digitaaliseen muotoon.
Lemströmin oma tieteellinen kiinnostus kohdistui revontuliin ja ilman sähköisiin ominaisuuksiin kuten salamoihin. Hän sai paljon vaikutteita ruotsalaiselta kollegaltaan Erik Edlundilta (1819–1888). Lemström julkaisi vuonna 1886 kirjan L'aurore Boréale teorioistaan ja tutkimuksistaan. Kirja sai tiedemaailmassa hyvän vastaanoton, ja Lemströmiä ja Edlundia pidettiin alansa johtavina teoreetikkoina.
Lemströmin revontuliteoriat jäivät kuitenkin unohduksiin, kun revontuli-ilmiö selitettiin kuuluvaksi Maan ja Auringon väliseen vuorovaikutukseen. Lemströmin teoriat ovat kuitenkin merkittävä osa revontulitutkimuksen pitkää kehityshistoriaa.
Lemström tutki myös sitä voitaisiinko sähkövirran avulla edistää viljelykasvien kehitystä ja suurentaa satoja. Tutkimusretkillään Huippuvuorilla, Pohjois-Norjassa ja Suomen Lapissa hän oli havainnut että kasvillisuus oli paikoitellen erittäin rehevää ja sadot suhteellisen suuria jos ne säästyivät hallalta. Lemström arveli että ilmakehän sähkövirtaukset aikaansaivat tämän koska muuten kasvukausi oli lyhyt ja maaperä karua. Hän teki vuosina 1885–1886 kokeita sekä laboratoriossa että ulkona luonnossa eri viljelyskasveilla ja päätteli että sähkökäsittely lisäisi satoa, lyhentäisi tuleentumisaikaa ja parantaisi jopa sadon laatua.
Lemström myös popularisoi tiedettä. Hänen revontulia käsittelevä teoksensa Om polarljuset eller norrskenet oli aikoinaan hyvin suosittu.
Teoksia

Om polarljuset eller norrskenet, Bonnier, 1886
Exploration internationale des régions polaires 1882–83 et 1883–84 : expedition polaire finlandaise. Tome 1, Météorologie : observations faites aux stations de Sodankylä et de Kultala / par Selim Lemström et Ernest Biese, 1886.
Exploration internationale des régions polaires 1882–83 et 1883–84 : expedition polaire finlandaise. Tome 2, Magnétisme terrestre : observations faites aux stations de Sodankylä et de Kultala / par Selim Lemström et Ernest Biese, 1887
Exploration internationale des régions polaires : expédition polaire finlandaise. Tom. 3, Electricité atmosphérique, Courants telluriques, Courant électrique de l'atmosphère, Phénomènes lumineux de l'aurore boréale, naturels et artificiels / observations faites aux stations de Sodankylä et de Kultala par Selim Lemström et Ernst Biese, 1898
Kirjallisuutta

Seppinen Ilkka: "Selim Lemström. Aleksanterin yliopiston fysiikan professorina 1878–1904 toimineen geofyysikon elämä ja työ", 2006
Aiheesta muualla

Selim Lemström Kansallisbiografiassa (artikkeli on maksullinen)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Lenzin laki

Lenzin laki määrää suljetussa johdinsilmukassa suunnan virralle, jonka magneettivuon muutos silmukassa on epäsuorasti saanut aikaan. Tilanteet a, b, c, d ja e ovat mahdollisia. Tilanne f on mahdoton johtuen energian säilymislaista. Johtimen varauksia (elektroneja) ei aja liikkeelle suoraan magneettivuon muutos, vaan kuvassa näkymätön pyöreä sähkökenttä, joka muodostuu indusoivan ja indusoituneen magneettikentän muodostaman kokonaismagneettikentän ympärille.
Lenzin laki on sähködynamiikan laki, jonka mukaan  indusoituneen sähkövirran suunta on sen aiheuttajaa vastaan. Laki on nimetty virolaisen fyysikon Heinrich Lenzin mukaan.
Lenzin lain mukaan:
heikkenevä ulkoinen magneettikenttä synnyttää sähkökentän, joka synnyttää induktiovirran, joka synnyttää alkuperäisen magneettikentän suuntaisen kentän, ja alkuperäinen kenttä vahvistuu.
vahvistuva magneettikenttä synnyttää muodostamansa sähkökentän välityksellä induktiovirran, jonka magneettikenttä heikentää alkuperäistä kenttää.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etälukio: Lenzin laki (Arkistoitu – Internet Archive)
Opetusvideoita aiheesta Opetus.tv-sivustolla
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Jay Leno

| Jay Leno |
| --- | --- |
 Leno vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1950 (ikä 74)  New Rochelle, New York
Ammatti:  televisiojuontaja, koomikko
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
James Douglas Muir ”Jay” Leno (s. 28. huhtikuuta 1950 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen koomikko ja juontaja. Hänet tunnetaan parhaiten vuosina 1992–2014 isännöimästään The Tonight Show -keskusteluohjelmasta.
Elämä ja ura

Vuonna 1950 syntyneen Lenon isä oli italialaisten maahanmuuttajien poika ja äiti skotlantilainen maahanmuuttaja. Perhe muutti New Rochellesta Andoveriin Massachusettsiin kun Jay oli vielä nuori. Koulussa Leno kärsi lukihäiriöstä. Hän kävi kuitenkin lukion läpi ja luki puheterapian kandidaatin tutkinnon Emerson Collegesta Bostonissa.
Leno esiintyi stand up -koomikkona Bostonissa sekä kirjoitti televisiosarjoja, näytteli elokuvissa ja esiintyi säännöllisesti suosituissa televisiosarjoissa kuten Laverne and Shirley. Lenon suurin elokuvarooli oli toinen pääosa elokuvassa Konnat ketoon (1989).
Leno sai 1980-luvun lopulla paikan The Tonight Show’n juontajan Johnny Carsonin sijaisena. Kun Carson lopetti vuonna 1992, Leno sai hänen paikkansa ohjelman vakituisena juontajana, vaikka moni oli odottanut kokeneemman David Lettermanin saavan paikan. Muiden kanavien kilpailevista ohjelmista huolimatta Leno piti Tonight Show’n katsojaluvut korkeina.
Leno jätti The Tonight Show’n vuonna 2009, ja hänet korvasi Conan O’Brien. Leno itse siirtyi juontamaan uutta The Jay Leno Show -talk show’ta. Kumpikaan ohjelmista ei kuitenkaan menestynyt syksyllä 2009, ja Leno palasi juontamaan Tonight Show’ta maaliskuun 2010 alusta. Hän jätti työn lopullisesti helmikuussa 2014.
Yksityiselämä

Leno avioitui Mavis Nicholsonin kanssa vuonna 1980.
Lenolla on ajoneuvokokoelma, jossa oli vuonna 2021 181 autoa ja 160 moottoripyörää
Kokoelma ulottuu 1900-luvun alun antiikkiautoista (Bugatti, Duesenberg, Packard) 2000-luvun urheiluautoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Jay Leno Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The Tonight Show'n kotisivu (englanniksi)
The Jay Leno Show'n kotisivu (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Johnny Carson | The Tonight Show'n juontaja 1992–2009 | Seuraaja: Conan O'Brien |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Conan O'Brien | The Tonight Show'n juontaja 2010–2014 | Seuraaja: Jimmy Fallon |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Giorgi Leonidze

Giorgi Leonidzen patsas Tbilisissä.
Giorgi Leonidze (georg. გიორგი ლეონიძე, 27. joulukuuta 1899 – 9. elokuuta 1966) oli georgialainen runoilija, proosakirjailija ja kirjallisuuden tutkija.
Leonidze syntyi Patardzeulin kylässä itägeorgialaisessa Kakhetin provinssissa. Hän valmistui Tbilisin teologisesta seminaarista vuonna 1918 ja jatkoi opintojaan Tbilisin valtionyliopistossa. Hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät Georgian lehdistössä vuonna 1911, minkä jälkeen hän teki lyhyen aikaa yhteistyötä Siniset sarvet -symbolistiryhmän kanssa. Hänen todelliset kykynsä nousivat esiin vuonna 1925 luontoa käsittelevien runojen sarjassa, joka kertoi romanttisesti ja elävästi Leonidzen synnyinalueen Kakhetin maisemista. Koko neuvostokauden ajan hän yritti noudattaa "oikeaa" poliittista linjaa: hänen runoudestaan tuli historiallisempaa ja isänmaallisempaa. Leonidze ammensi Georgian tapahtumarikkaasta historiasta värikkäitä, keskiaikaisia aiheita ja muunsi ne impulsiivisiksi rytmeiksi ja vertauskuviksi. Hänestä tuli nopeasti yksi Georgian suosituimmista runoilijoista, mutta kun monet hänen kirjailijatovereistaan ja hänen oma veljensä, mikrobiologi Leon Leonidze, surmattiin Stalinin suuressa puhdistuksessa 1930-luvulla, hänet pakotettiin käyttämään taitojaan panegyriikkojen kirjoittamiseen Stalinille. Hän laati vuonna 1936 kesken jääneen eepoksen, joka käsitteli Stalinin lapsuutta ja nuoruutta ja jonka huomattava piirre on elämäkerrallisten yksityiskohtien, todellisten tai keksittyjen, täydellinen puuttuminen.
Hän kirjoitti myös huolellisia tutkimuksia varhaisemmista georgialaisista runoilijoista, kuten Besikistä ja Baratašvilistä, ja tuotti elävää, lapsuutensa muistoihin ja kokemuksiin perustuvaa proosaa. Esimerkiksi teoksesta Natvris khe (georg. ნატვრის ხე, "halun puu") Tengiz Abuladze teki kuuluisan elokuvatrilogiansa ensimmäisen osan vuonna 1976. Myöhempinä vuosinaan Leonidze käytti vaurauttaan kotikylänsä auttamiseen ja johti Georgian kirjallisuuden instituuttia Georgian tiedeakatemiassa vuodesta 1958 kuolemaansa saakka vuonna 1966. Hänet on haudattu Mtatsmindan pantheoniin Tbilisissä.
Leija

Leijoja
Leija on ilmaa raskaampi esine, joka pysyy ilmassa kytkettynä narun avulla lähellä maanpintaa. Leijan ilmassa pysymisessä on kyse samoista voimista kuin lentokoneidenkin kohdalla: ilmanvastuksesta ja nostovoimista.  Lentokone liikkuu ilman halki, leija taas saattaa pysyä paikallaan niin että ilma virtaa sen ohi, joten lentokoneen moottorien työntövoimaa vastaa leijassa narun tukivoima.
Tavallisesti leija koostuu kankaasta ja tukirakenteesta.  Tyypillisessä leijassa on kaksi ristikkäistä vartta, joiden päälle on pingotettu nelikulmion muotoon kangas. Englannin kielessä kyseistä muotoakin saatetaan kutsua nimellä 'kite' eli leija. Eri leijatyyppejä on lukuisia ja osassa ei käytetä ollenkaan erillistä tukirakennetta. Leijoja voidaan usein ohjata jolloin puhutaan taitoleijoista. Itä-Aasiassa suosittua ajanvietettä ovat myös leijataistelut, joissa pyritään katkaisemaan vastustajan leijan naru.
Leijaa voi käyttää useiden kilometrien korkeuksissa jos narut ovat riittävän pitkät.
Historia

Leijoja on käytetty Kiinassa ainakin 500-luvulta alkaen. Jotkut tutkijat ovat tulkinneet vielä vanhempien indonesialaisten maalausten kuvat leijoiksi, ja päätelleet ensimmäisten leijojen iäksi 3000–4000 vuotta. Aasiassa oli käytettävissä jo varhain bambua, silkkiä ja paperia, jotka sopivat leijojen raaka-aineiksi. Leijoissa oli usein erilaisia mytologisia aiheita ja hahmoja. Jossain leijoissa oli jousia ja pillejä, jotta niistä tuli lennätettässä ääntä.
Kiinasta leija levisi muualle Aasiaan sekä Tyynenmeren alueelle. Lehdistä tehdyt malesialaiset ja indonesialaiset leijat tosin saattavat olla niin vanhoja, että leija on keskitty siellä itsenäisesti. Koko Aasiassa tunnettu leijatyyppi oli taisteluleija, jotka ovat timantinmuotoisia ja tehty paperista. Niillä ei ole lentoa hidastavaa häntää, ja perustaistelussa leijalla pyritään leikkaamaan vastustajan lentoreitti.
Euroopassa leija kehittyi paljon myöhemmin kuin Aasiassa. Ensimmäiset varmat todisteet leijoista on 1600-luvulta peräisin olevista piirroksista. Vielä 1700-luvulla Euroopassa ei tunnettu kaarevia leijoja tai sellaisia leijoja, joilla on häntä. Leijoja alettiin kuitenkin käyttämään toisaalta vapaa-aikana, mutta toisaalta myös tieteellisten kokeiden tekemiseen. Ensimmäiset lämpötilahavainnot ylempää ilmakehästä tehtiin vuonna 1759 leijojen avulla, kun skotlantilainen Alexander Wilson käytti usempaa leijaa, kun hän mittasi lämpötilan eri korkeuksista. Benjamin Franklin pyrki puolestaan 1760-luvulla kuuluisalla kokeellaan  osoittamaan ukkosen sähköisen luonteen leijan avulla. Toisen maailmansodan jälkeen sääpallot korvasivat leijat.
Leijojen luokittelu > Käyttötarkoitus

Leijat voidaan luokitella kahteen luokkaan käyttötarkoituksen mukaan:
Taitoleijat ovat rakenteeltaan teholeijoja kevyempiä ja ne on suunniteltu taitotemppujen tekemiseen tai leijataisteluihin.
Teholeijat eli vetoleijat ovat vahvarakenteisia leijoja, joissa tärkeintä on leijan suuri nostovoima ja ohjausnaruihin kohdistuva voima.  Teholeijoja käytetään esim. monissa urheilulajeissa, kuten esimerkiksi leijalautailussa.
Leijojen luokittelu > Ohjausnarujen lukumäärä

Leijat voidaan myös luokitella ohjausnarujen lukumäärän perusteella:
Yksinaruiset leijat
Kaksinaruiset leijat
Nelinaruiset leijat
Kirjallisuutta

Moulton, Ron & Lloyd, Pat: Leijat: Leijan rakentajan ja lennättäjän käsikirja.  (Kites: A practical handbook, 2004)  Helsinki:  Art House, 2010.  ISBN 978-951-884-410-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leijaseura (Arkistoitu – Internet Archive)
SPLL:n Kite-jaos (leijalautailu, -hiihto, -surffaus,...) (Arkistoitu – Internet Archive)
LeCerfVolant.info (fr)
Kaksinaruisia taitoleijoja
Leijalautailija
Leijahiihtoa
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1982

Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1982 pelattiin Argentiinassa 1.–15. lokakuuta 1982. Mitaliottelut pelattiin Buenos Airesissa. Maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto, jolle mestaruus oli kuudes.
Mitaliottelut

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. lokakuuta | Neuvostoliitto  | 3–0 |  Argentiina | 15–7 | 15–10 | 15–9 | – | – |
| 14. lokakuuta | Brasilia  | 3–0 |  Japani | 15–7 | 20–18 | 15–11 | – | – |
| Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. lokakuuta | Argentiina  | 3–0 |  Japani | 16–14 | 16–14 | 15–11 | – | – |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. lokakuuta | Neuvostoliitto  | 3–0 |  Brasilia | 15–3 | 15–4 | 15–5 | – | – |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Neuvostoliitto
2.:  Brasilia
3.:  Argentiina
4.:  Japani
5.:  Bulgaria
6.:  Puola
7.:  Kiina
8.:  Etelä-Korea
9.:  Tšekkoslovakia
10.:  Kuuba
11.:  Kanada
12.:  Itä-Saksa
13.:  Yhdysvallat
14.:  Italia
15.:  Romania
16.:  Ranska
17.:  Suomi
18.:  Meksiko
19.:  Venezuela
20.:  Irak
21.:  Tunisia
22.:  Australia
23.:  Chile
24.:  Libya
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
: Vladimir Dorohov
: Sergei Gribov
: Viljar Loor
: Valeri Losev
: Oleg Moliboga
: Juri Pantšenko
: Aleksandr Savin
: Pāvels Seļivanovs
: Vladimir Škuritškin
: Oleg Smugilev
: Aleksandr Sorokolet
: Vjatšeslav Zaitsev
Valmentaja: Vjatšeslav Platonov
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1986

Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1986 pelattiin Ranskassa 24. syyskuuta – 5. lokakuuta 1986. Mitaliottelut pelattiin Pariisissa. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat, jolle mestaruus oli ensimmäinen.
Mitaliottelut

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. lokakuuta | Neuvostoliitto  | 3–0 |  Bulgaria | 15–8 | 15–2 | 15–13 | – | – |
| 27. lokakuuta | Yhdysvallat  | 3–0 |  Brasilia | 15–5 | 15–9 | 15–3 | – | – |
| Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28. lokakuuta | Bulgaria  | 3–0 |  Brasilia | 16–14 | 15–5 | 15–8 | – | – |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28. lokakuuta | Yhdysvallat  | 3–1 |  Neuvostoliitto | 12–15 | 15–11 | 15–8 | 15–12 | – |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Yhdysvallat
2.:  Neuvostoliitto
3.:  Bulgaria
4.:  Brasilia
5.:  Kuuba
6.:  Ranska
7.:  Argentiina
8.:  Tšekkoslovakia
9.:  Puola
10.:  Japani
11.:  Italia
12.:  Kiina
13.:  Kreikka
14.:  Egypti
15.:  Taiwan
16.:  Venezuela
Yhdysvaltain kultamitalijoukkue

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
: Steve Timmons
: Karch Kiraly
: Pat Powers
: Craig Buck
: Dusty Dvorak
: Bob Ctvrtlik
: Steve Salmons
: Jeff Wells
: Dave Saunders
: Eric Sato
: John Root
: Scott Fortune
: Jeff Stork
: Doug Partie
: Troy Tanner
: Mark Miller
Valmentaja: Marvin Dunphy
Leontion (filosofi)

Leontion (m.kreik. Λεόντιον) (n. 300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut naispuolinen filosofi. Hän oli Epikuroksen oppilaita ja Metrodoros Lampsakoslaisen elämänkumppani. Hänet mainitaan tunnetuimpana Ateenan Epikuroksen koulun naisfilosofeista.
Leontionista tiedetään vain vähän. Hänen kirjoituksensa ovat hävinneet. Leontionin sanottiin olleen hetaira, mutta kyse voi olla epikurolaisia vastaan suunnatusta panettelusta. Toisaalta hetairat nauttivat vapauksista, jotka olivat kiellettyjä muilta tuon ajan kreikkalaisilta naisilta ajan miesvaltaisessa yhteiskunnassa. Epikuroksen koulu oli poikkeuksellinen siinä, että se hyväksyi oppilaikseen naisia ja jopa orjia (vaikkakin jo sata vuotta aiemmin Platonin Akatemiasta tunnetaan kaksi naisoppilasta, Lastheneia Mantineialainen sekä Aksiothea Fleiuslainen). Epikuroksen kouluun kuuluneista naisista tunnetaan Leontionin ohella Themista Lampsakoslainen.
Diogenes Laertios vaikuttaa säilyttäneen katkelman kirjeestä, jonka Epikuros ilmeisesti kirjoitti Leontionille. Siinä opettaja ylistää oppilastaan tämän hyvistä argumenteista tiettyjä filosofisia näkemyksiä (joita ei kuitenkaan mainita) vastaan. Pliniuksen mukaan Aristeides Thebalainen maalasi Leontionista maalauksen nimeltä Leontion ajattelemassa Epikurosta.
Cicero kertoo Leontionin julkaisseen argumentteja tunnettua peripateetikkofilosofia ja Aristoteleen koulun silloista johtajaa Theofrastosta (371–287 eaa.) vastaan hyvällä Attikan murteella. Myös Plinius vanhempi (noin 79–23 eaa.) ihmetteli ja paheksui sitä, kuinka nainen voi kirjoittaa Theofrastosta vastaan.
Giovanni Boccaccio pohdiskeli 1300-luvulla, oliko Leontion filosofiaa vahvempi vai filosofia Leontionia heikompi, koska Leontion kykeni ”vetämään filosofian alas omalle tasolleen”.
Marko Lepaus

Marko Lepaus (s. 24. lokakuuta 1959 Tampere) toimi jääkiekon SM-liigassa päätuomarina kausina 1990–2002. Hän tuomitsi liigassa 480 ottelua ja sai liigakauden parhaalle erotuomarille annettavan Unto Wiitala -palkinnon kaudella 1999–2000. Hän oli tuomarina Lillehammerin olympialaisissa 1994 sekä vuosien 1995, 1996 ja 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Ennen tuomariuraansa hän pelasi jääkiekkoa II-divisioonassa.
Lepaus on työskennellyt pankinjohtajana. Hänen pojistaan Teemu on pelannut jääkiekkoa SM-liigassa ja Toni Mestiksessä.
Leo X

| Leo X |
| --- | --- |
 Rafaelin muotokuva Leo X:stä (noin 1518–1520).
Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni di Lorenzo de’ Medici
Syntynyt: 11. joulukuuta 1475 Firenze, Firenzen tasavalta
Kuollut: 1. joulukuuta 1521 (45 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  11. maaliskuuta 1513
Paavius päättyi:  1. joulukuuta 1521
Edeltäjä:  Julius II
Seuraaja:  Hadrianus VI
 Nimikirjoitus
Leo X:n vaakuna.
Leo X:n patsas Santa Marian kirkossa Roomassa.
Paavi Leo X (oikealta nimeltään Giovanni di Lorenzo de’ Medici; (11. joulukuuta 1475 Firenze – 1. joulukuuta 1521 Rooma), oli paavina 11. maaliskuuta 1513 – 1. joulukuuta 1521. Leo X oli todellinen renessanssiruhtinas, nautinnonhaluinen ja laajasti sivistynyt.lähde? Hän yritti turhaan vastustaa Ranskan vaikutusvaltaa Italiassa.
Leo X muistetaan paavina, jonka aikana alkoi reformaatio eli uskonpuhdistus, jota hän ei onnistunut tukahduttamaan. Hänen väitetään käyttäneen Kirkkovaltion varoja kolmen paavinkauden edestä. Päästäkseen eroon tuhlailevan hovinsa aiheuttamista veloista hän suosi aneiden myyntiä ja aloitti niiden järjestelmällisen myynnin kaikissa yhteiskuntaluokissa. Aneiden myynti oli keskeinen seikka Martti Lutherin paavia vastaan esittämässä kritiikissä, mikä johti luterilaisen uskonpuhdistuksen syntyyn. Lutherin julkaistua 95 teesiään Leo X lähetti Lutherille bullan Exsurge Domine (1520).
Kardinaali Alfonso Petrucci ja firenzeläinen lääkäri Giovanni Battista da Vercelli yrittivät vuonna 1517 surmata Leo X:n, mutta tämä pääsi salajuonesta selville. Salaliittolaisille kostettiin julmasti.
Martti Jaakkola

Martti Einari Jaakkola (28. syyskuuta 1886 Längelmäki - 18. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli asianajaja, joka teki pitkän uran myös Korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Jaakkolan vanhemmat olivat Mouhijärven kirkkoherra Mathias Viktorinus Jaakkola ja Sofia  Josefina Naakka. Oikeustutkinnon 1910 suoritettuaan Jaakkola toimi auskultanttina Turun hovioikeudessa ja hoiti tuomarin tehtäviä muuallakin, mutta perusti samalla 1915 Toivo Piintilän kanssa asianajotoimiston Turkuun. Hän työskenteli tuomarina esimerkiksi maanjako-oikeuksien puheenjohtajana, koskien muun muassa torppareita koskeneita maanjakokysymyksiä. Jaakkola nimitettiin hovioikeuden aktuaariksi ja notaariksi 1918, mutta hän erosi tehtävästään jo tammikuussa 1920 keskittyäkseen asianajotoimintaan. Vuonna 1919 perustetun Asianajajaliiton toiminnassa hän oli mukana alusta asti, toimien sen hallituksessa lähes 20 vuoden ajan. Turun asianajajayhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1923-1937 ja Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1929-1937.
Korkeimman oikeuden apujäseneksi Jaakkola kutsuttiin vuosiksi 1926-1927, mutta 1938 hänestä tuli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos aina 28. syyskuuta 1956 eli 70-vuotispäiväänsä asti. Eläkkeellä hän ehti olla vain neljä vuotta. Jaakkola toimi myös tilintarkastussäännöstökomitean jäsenenä. Presidentin valitsijamiehenä hän oli neljästi 1931-1943. Jaakkolalle myönnettiin Suomen Leijonan suurristi 1955.
Jaakkolan ensimmäinen puoliso vuodesta 1933 oli  Helvi Maria Jaatinen (k. 1935) ja toinen vuodesta 1939 Hilkka Annikki Sippola.