stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eljero Elia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Eljero George Rinaldo Elia
Syntymäaika: 13. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Voorburg, Alankomaat
Pelipaikka: vasen laitahyökkääjä
Pituus: 176 cm
Paino: 77 kg
Seura
Seura:  İstanbul Başakşehir FK
Pelinumero: 11
Junioriseurat
:  SV Voorburg
:  Forum Sport
0000–1996:  VSV TONEGIDO Voorburg
1996–2000:  ADO Den Haag
2000–2002:  Ajax Amsterdam
2002–2004:  ADO Den Haag
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2007 |  ADO Den Haag | 59 | (6) |
| 2007–2009 |  FC Twente | 64 | (11) |
| 2009–2011 |  Hamburger SV | 52 | (7) |
| 2011–2012 |  Juventus | 4 | (0) |
| 2012–2015 |  Werder Bremen | 66 | (4) |
| 2015 | →  Southampton (laina) | 16 | (2) |
| 2015–2017 |  Feyenoord | 55 | (17) |
| 2017– |  Başakşehir | 63 | (7) |
| Yhteensä | Yhteensä | 379 | (54) |
Maajoukkue
|  |  Alankomaat U17 | 1 | (0) |
|  |  Alankomaat U20 | 12 | (2) |
| 2006–2008 |  Alankomaat U21 | 10 | (1) |
| 2009 |  Alankomaat B | 3 | (2) |
| 2009–2015 |  Alankomaat | 28 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. Kesäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. huhtikuuta 2018.
Eljero George Rinaldo Elia (s. 13. helmikuuta 1987 Voorburg, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa İstanbul Başakşehiria.
Elia aloitti ammattilaisuransa Alankomaiden pääsarjan Eredivisien ADO Den Haagissa kaudella 2004–2005. Hän pelasi ensimmäisenä kautenaan neljä liigaottelua, mutta kahtena seuraavana kuului jo joukkueen runkopelaajiin pelaten yhteensä 55 liigaottelua. Twente sijoittui sarjassa toiseksi kumpanakin kautena. Heinäkuussa 2007 Elia siirtyi toiseen Eredivisie-seuraan FC Twenteen 200 000 euron siirtosummalla. Hän kuului Twenten vakioavauskokoonpanoon kahden kauden ajan, kunnes siirtyi heinäkuussa 2009 yhdeksällä miljoonalla eurolla Saksan Bundesliigan Hamburger SV:n joukkueeseen. Elia sai runsaasti vastuuta myös HSV:ssä pelaten ensimmäisten kahden kautensa aikana 48 liigaottelua. Hän ehti aloittaa seurassa myös kauden 2011–2012, mutta siirtyi elokuussa 2012 Italian Serie A:n Juventukseen. Eliasta maksettiin jälleen yhdeksän miljoonaa euroa. Kausi päättyi Juventuksen mestaruuteen, mutta Elian sarjaottelut jäivät neljään, ja hän jätti seuran jo ensimmäisen kauden jälkeen. Heinäkuussa 2012 Werder Bremen hankki Elian 5,5 miljoonalla eurolla. Bremenissä hän on päässyt taas pelaamaan säännöllisesti pelaten ensimmäisten kahden kautensa aikana yhteensä 57 liigaottelua.
Alankomaiden maajoukkueessa Elia on pelannut 28 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2009–2012. Hän oli mukana MM-kisoissa 2010, joissa Alankomaat tuli toiseksi.
Saavutukset

Twente:
Eredivisien toinen sija: 2007–2008, 2008–2009
KNVB-cupin toinen sija: 2008–2009
Juventus:
Serie A:n mestaruus: 2011–2012
Italian cupin toinen sija: 2011–2012
Feyenoord
Eredivisien mestaruus: 2016–2017
KNVB-cupin mestaruus: 2015–2016
Alankomaiden maajoukkue:
MM-hopea 2010
Ernest Roume

Ernest Roume.
Ernest Roume (12. heinäkuuta 1858 Marseille – 16. huhtikuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen hallintovirkailija, joka toimi Ranskan Länsi-Afrikan ja Indokiinan kenraalikuvernöörinä.
Roume syntyi kauppiaan perheeseen. Hän valmistui École polytechniquesta vuonna 1880 ja työskenteli Ranskan korkeimmassa hallinto-oikeudessa ja eri ministeriöissä. Hän osallistui Ranskan ja Britannian neuvotteluihin Nigerin asioista vuosina 1896 ja 1897.
Roume nimitettiin Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernööriksi vuonna 1902. Hän kehitti alueen koulujärjestelmää ja rakennushankkeita sekä hankki lainan rautateitä ja Dakarin satamaa varten. Roume jäi eläkkeelle vuonna 1908, mutta työskenteli jälleen vuosina 1915–1917 Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörinä. Hän toimi sen jälkeen eri yhtiöiden hallintoneuvostoissa ja sai vuonna 1923 nimityksen Ranskan siirtomaa-akatemian jäseneksi.
Elina Moisio

| Elina Moisio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. helmikuuta 1976 (ikä 48)
Poliitikko
Puolue:  Vihreät
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Elina Moisio (s. 20. helmikuuta 1976) on suomalainen poliitikko. Hän työskentelee valtion kestävän kehityksen yhtiö Motiva Oy:n toimitusjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt konsulttitoimisto Milttonin tytäryhtiö Miltton Networksin toimitusjohtajana. Hän on työskennellyt myös Akavassa ilmasto- ja ympäristöpolitiikan asiantuntijana.
Henkilöhistoria

Elina Moision puoliso on Suomen Kuvalehden päätoimittaja Matti Kalliokoski. Parilla on kolme lasta.
Ura poliitikkona ja asiantuntijana

Opiskelijapolitiikassa Moisio toimi Etelä-Pohjalaisen Osakunnan kautta. Hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja 2001 ja Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja 2002. Moisio on valmistunut vuonna 2004 valtiotieteiden maisteriksi, pääaineenaan kansantaloustiede. Suomen Valtiotieteilijöiden Liiton puheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 2006 hänen toimittuaan aiemmin järjestön varapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä.
Moisio toimi vihreiden kaupunginvaltuutettuna Helsingissä kaksi kautta vuosina 2005–2012. Hän on ollut Helsingin kaupunginhallituksen ja Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsen. Valtuustokaudella 2012–2017 hän on toiminut varavaltuutettuna ja kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsenenä. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin jälleen kaupunginvaltuustoon. Vihreissä Moisio on ollut kunnallispolitiikan lisäksi ehdokkaana eurovaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa 2007 muttei ole tullut valituksi. Hän oli puoluevaltuuskunnan jäsen 2005–2007 ja on toiminut lisäksi useissa puolueen työryhmissä.
Moisio aloitti työministeri Tarja Cronbergin erityisavustajana keväällä 2007 ja jatkoi samassa tehtävässä myös Anni Sinnemäen ministerikaudella kesäkuusta 2009 alkaen. Kesäkuussa 2011 Moisio aloitti ympäristöministeri Ville Niinistön erityisavustajana.
Aiemmin hän on työskennellyt työelämään liittyvissä tehtävissä muun muassa tutkijana Työterveyslaitoksella, erikoissuunnittelijana työministeriössä sekä alumnikoordinaattorina ja suunnittelijana Helsingin yliopistossa.
Moisio oli kuuden vuoden ajan Yhteiskunta-alan korkeakoulutettujen puheenjohtaja. Hän on Naisjärjestöjen Keskusliiton, Iloisten veronmaksajien ja Ekosäätiön hallitusten jäsen.  Vuodesta 2015 lähtien Moisio on toiminut Mannerheimin Lastensuojeluliiton liittovaltuustossa. Hän on myös MLL:n Uudenmaan piirin varapuheenjohtaja.
Vuoden 2019 hallitusneuvotteluissa Moisio jättäytyi pois vihreiden hallitusneuvotteluryhmästä häneen kohdistuneiden lobbausepäilyjen vuoksi. Moisio on viestintätoimisto Milttonin osakas ja johtava asiantuntija.
Aiheesta muualla

Elina Moision kotisivut
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Esa Perkiö | Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja 2002 | Seuraaja: Tommi Laitio |
Ernest Ranglin

Ernest Ranglin
Ernest Ranglin (s. 19. kesäkuuta 1932) on jamaikalainen kitaristi. Hän esiintyi muun muassa Millien levytyksellä "My Boy Lollipop", jonka hän myös sovitti.
Ranglin on julkaissut myös soololevytyksiä ja tehnyt yhteistyötä useiden muiden maineikkaiden artistien kanssa.
Espoonkartanonsillat

Espoonkartanonsillat-nimellä kutsutaan joskus kahta peräkkäistä Espoon kartanon aikoinaan rakennuttamaa kiviholvisiltaa yhdystiellä 11310 eli Kuninkaankartanontiellä Espoon Espoonkartanon kaupunginosassa:
Espoon kartanon Qvarnbron silta (Espoon kartanon silta numero I, Qvarnbro) on viimeistään vuonna 1778 valmistunut silta
Espoon kartanon Sågbron silta (Espoon kartanon silta numero II, Sågbro) on vuosien 1778 ja 1816 välillä valmistunut museosilta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Espoonkartanonsillat”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erich Ribbeck

Erich Ribbeck suunnilleen vuonna 1980.
Erich Ribbeck (s. 13. kesäkuuta 1937 Wuppertal, Saksa) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Ribbeckin toistaiseksi viimeiseksi valmennustehtäväksi jäi Saksan maajoukkueen valmentaminen 1998–2000. Pesti päättyi nolosti EM-kisoihin 2000, kun Saksa jäi alkulohkoonsa. Ribbeck sai tästä syystä lempinimen "Sir Erich". Ribbeck on toistaiseksi ainoa lopettanut Saksan maajoukkuevalmentaja joka ei saanut valmentaa Saksan maajoukkuetta koskaan MM-kisoissa ja hän on ainoa joka ei ole saavuttanut arvokisamitalia joko MM- tai EM-turnauksessa.
Ura pelaajana

1949–1954 SSV 1904 Wuppertal
1954–1962 Wuppertal SV
1962–1965 FC Viktoria Köln
Ura valmentajana

1965–1967 Borussia Mönchengladbach (apulaisvalmentaja)
1967–1968 Rot-Weiss Essen
1968–1973 Eintracht Frankfurt
1973–1978 1. FC Kaiserslautern
1978–1984 Saksa (apulaisvalmentaja)
1984–1985 Borussia Dortmund
1985–1988 Bayer 04 Leverkusen
1989–1991 Hampurger SV (urheilujohtaja)
1992–1993 FC Bayern München
1995–1996 Bayer 04 Leverkusen
1998–2000 Saksa
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Saksan Cupin hopeaa 1976
UEFA Cupin voitto: 1988
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Karl-Heinz Feldkamp | Kicker Mann des Jahres 1992 | Seuraaja: Winfried Schäfer |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Freidhelm Konietzka | Borussia Dortmundin päävalmentaja 1984–1985 | Seuraaja: Pál Csernai |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Dettmar Cramer Dragoslav Štepanović | Bayer 04 Leverkusenin päävalmentaja 1985–1988 1995–1996 | Seuraaja: Rinus Michels Peter Hermann |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Søren Lerby | FC Bayern Münchenin päävalmentaja 1992–1993 | Seuraaja: Franz Beckenbauer |
Saksan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Nerz (1923–36) • Herberger (1936–64) • Schön  (1964–78) • Derwall (1978–84) • Beckenbauer (1984–90) 
 Vogts (1990–98)  • Ribbeck (1998–2000) • Völler (2000–04) • Klinsmann (2004–06) 
 Löw (2006–2021) • Flick (2021–2023) • Nagelsmann (2023–)
Saksan joukkue – Maanosaliittojen cup 1999
1 Lehmann |
2 Wörns |
3 Heinrich |
4 Linke |
5 Doğan |
6 Maul |
7 Scholl |
8 Wosz |
9 Marschall |
10 Matthäus |
11 Preetz |
12 Enke |
13 Neuville |
14 Baumann |
15 Ballack |
16 Schneider |
17 Gerber |
18 Ricken |
19 Heldt |
20 Rink |
Valmentaja Ribbeck
Saksan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Kahn |
2 Babbel |
3 Rehmer |
4 Linke |
5 Bode |
6 Nowotny |
7 Scholl |
8 Häßler |
9 Kirsten |
10 Matthäus |
11 Rink |
12 Lehmann |
13 Ballack |
14 Hamann |
15 Wosz |
16 Jeremies |
17 Ziege |
18 Deisler |
19 Jancker |
20 Bierhoff |
21 Ramelow  |
22 Butt  |
Valmentaja Ribbeck
Emumalurit

| Emumalurit |
| --- | --- |
 Pikkuemumaluri (Stipiturus ruficeps)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Malurit Maluridae
Suku::  Emumalurit  Stipiturus  Lesson, 1831
Katso myös
   Emumalurit Wikispeciesissä   Emumalurit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Emumalurit (Stipiturus) on malurien heimoon kuuluva australialainen varpuslintusuku, johon BirdLifen mukaan kuuluu kolme lajia:
Isoemumaluri (Stipiturus malachurus)
Pikkuemumaluri (Stipiturus ruficeps)
Tummaemumaluri (Stipiturus mallee)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Stipiturus (englanniksi)
Euphyllophyta

| Euphyllophyta |
| --- | --- |
 Poikkileikkaus mäntylajin (Pinus sp.) rungosta, jossa näkyy johtosolukkoa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Alakaari::  Euphyllophyta  Kenrick & Crane, 1997
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nimityksellä Euphyllophyta ("eufyllofyytit") tarkoitetaan kasvitieteessä putkilokasveja, joiden lehdet ovat niin sanottuja megafyllejä ("isoja lehtiä"). Nimestään huolimatta megafyllit voivat olla minkä kokoisia tahansa; niitä määrittävä ominaisuus onkin erilaistunut kuljetussolukko, joka ilmenee lehtisuonina. Varren kuljetussolukkolieriöstä erkanee johtojänteitä lehteen, ja ne jättävät siihen yhden tai useampia aukkoja.
Edellä olevan määritelmän mukaisesti Euphyllophyta-ryhmään kuuluvat saniaiset (ja kortteet) ja siemenkasvit. Putkilokasveista liekokasvit sukulaisineen jäävät ryhmän ulkopuolelle, sillä niiden mikrofyllit ("pienet lehdet") ovat rakenteeltaan yksinkertaisempia, niissä on vain yksi suoni, eikä varren kuljetussolukkolieriöön muodostu aukkoa.
Kasvien sukulaisuutta koskevissa tutkimuksissa on todettu, että Euphyllophyta-ryhmä muodostaa aidon monofyleettisen kehityslinjan eli kladin, ja siksi nimeä Euphyllophyta voi käyttää fylogeneettisissä luokituksissa.
Emulsio

Emulsiokuva
Emulsio on kahden luonnostaan toisiinsa sekoittumattoman nesteen, kuten veden ja ruokaöljyn, seos. Emulsio on yksi kolloidiseostyypeistä. Nesteet eivät muodosta homogeenista seosta vaan emulsio saadaan aikaan sekoittamalla aineet keskenään. Esimerkiksi maito ja majoneesi ovat emulsioita. Nesteistä toinen on jatkuva faasi (ulkofaasi, kantava faasi) joka muodostaa ikään kuin "liuottimen", ja toinen dispergoitunut faasi (sisäfaasi, kannettu faasi), joka on sekoittunut jatkuvan faasin sisään mikropisaroiksi. Mitä pienempiä mikropisarat ovat, sitä stabiilimpi eli vakaampi emulsio on.
Emulsiossa useimmiten on toisena faasina polaarinen neste (vesi, alkoholi tai vastaava), ja toisena faasina pooliton (triglyseridi, hiilivety). Tällöin puhutaan ulko- ja sisäfaasin suhteen joko "O/W" tai "W/O" -emulsioista (oil in water tai water in oil, missä O on pooliton ja W on polaarinen neste). Esimerkki O/W-emulsiosta on maito (vesi on ulkofaasina ja maitorasva sisäfaasina), ja vastaavasti voi on W/O -emulsio; siinä on tapahtunut faasi-inversio, eli ulko- ja sisäfaasi ovat vaihtaneet paikkaansa: voissa maitorasva on ulkofaasi ja vesi sisäfaasi.
Emulgaattori on emulsion muodostumista edistävä aine. Tunnettu emulgaattori on munankeltuainen, jota käytetään majoneesien ja salaatinkastikkeiden valmistuksessa. Emulgaattorissa useimmiten toinen pää on pooliton ja toinen polaarinen. Keltuaisen sisältämissä fosfolipidimolekyyleissä on sekä veteen suuntautuva pää että öljyyn suuntautuva pää, mikä edistää vesi-öljyemulsion syntymistä. Emulgaattori asettuu sisäfaasipisaroiden pinnalle muodostaen misellejä, jotka ovat suhteellisen stabiileja.
Ihmisen elimistössä olevia emulgaattoreita ovat muun muassa sapen mukana ohutsuoleen erittyvät sappisuolat, jotka emulgoivat rasvoja. Tällöin haiman erittämä vesiliukoinen lipaasi pääsee pilkkomaan rasvoja ilman, että sen täytyisi poistua vesifaasista.
Emulsio sirottaa valoa Tyndallin ilmiön mukaisesti. Emulsion perusväri on valkoinen; mitä suurempi polaarisen aineen konsentraatio on, sitä sinisempää emulsio on; mitä suurempi poolittoman aineen konsentraatio on, sitä oranssimpaa emulsio on. Tästä syystä esimerkiksi rasvaton maito on sinertävää, kun taas kerma on kellertävää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emulsio Wikimedia Commonsissa
Esteri Häikiö

Ester Emilia (Esteri) Häikiö (17. heinäkuuta 1900 Vihanti – 4. huhtikuuta 1974 Muhos) oli suomalainen SKDL:ää edustanut poliitikko. Häikiö toimi kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä vuosina 1951–1954. Hän vaikutti myös Muhoksen kunnallispolitiikassa.
Häikiö työskenteli karjakkona ja sahatyöläisenä, kunnes hän vuonna 1921 meni naimisiin ja ryhtyi pientilan emännäksi.
Häikiöllä oli luottamustehtäviä muun muassa Suomen naisten demokraattisessa liitossa, Pienviljelijäin liitossa ja Oulun osuuskaupassa.
Euroopan tietosuojaneuvosto

| Euroopan tietosuojaneuvosto > EDPD |
| --- | --- |
Perustettu:  2018
Tyyppi:  Euroopan unionin oikeushenkilö
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Bryssel, Belgia
Johtaja:  Anu Talus
Työntekijöitä:  21
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan tietosuojaneuvosto (EDPD) on Euroopan unionin oikeushenkilö, jonka tehtävä on antaa ohjeita ja suosituksia tietosuojasääntöjen soveltamisesta EU:ssa.
Etnografinen museo (Tukholma)

Museorakennus
Etnografinen museo (ruots. Etnografiska museet) on Tukholman Gärdetin kaupunginosassa toimiva museo. Se on yksi Ruotsin valtion neljästä maailmankulttuurien museosta. Etnografinen museo esittelee maailman eri kansojen historiallisia esineitä. Se oli pitkään osa Ruotsin luonnonhistoriallista museota. Museoon on ilmainen sisäänpääsy.
Puisen museorakennuksen suunnittelivat kilpailun pohjalta arkkitehdit Jan Gezelius ja Gunnar Mattsson, ja se rakennettiin 1977–1978. Rakennus voitti myöhemmin Kasper Salin -arkkitehtuuripalkinnon. Museo avattiin 1980.
Museon pihalla seisoo Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa asuvien haisla-intiaanien veistämä yhdeksän metriä korkea G’psgolox-toteemipaalu. Paikalla oli alun perin vuonna 1872 veistetty toteemipaalu, joka oli tuotu Ruotsiin 1920-luvulla, mutta se palautettiin vuonna 2006 haisla-kansan pyynnöstä Kanadaan. Tilalle pystytettiin haislojen lahjoittama kopio toteemipaalusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etnografinen museo (Tukholma) Wikimedia Commonsissa
Museon kotisivu (ruotsiksi)
Esko Hukkasen filmografia

Tämä on Esko Hukkasen filmografia.
Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1970 | Herra hylje | mies |
| 1975 | Simpauttaja | Kuuno Taivainen |
| 1976 | Manillaköysi | vääpeli |
| 1977 | Aika hyvä ihmiseksi | ulos­otto­mies |
| 1977 | Minna | valtuus­mies Miettinen |
| 1980 | Lompakko | konduktööri |
| 1984 | Raw War |  |
| 1984 | Kun Hunttalan Matti Suomen osti | kylän­mies |
| 1985 | Sininen imettäjä | Paavo |
| 1985 | Painija | painija |
| 1986 | Ursula | hoito­laitoksen lääkäri |
| 1986 | Lumikuningatar | narri |
| 1987 | Siriuksen vieraat | Aatos Kärmes­hauta |
| 1988 | Anna-Liisa | Anna-Liisan isä |
| 1988 | Ihmiselon ihanuus ja kurjuus | hautajais­vieras |
| 1989 | Perintö | Eelis |
| 1990 | Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari | satama­vahti |
| 1992 | Pilkkuja ja pikkuhousuja | Romponen |
| 1993 | Isoäiti helvetistä | Carpelan |
| 1993 | Romanovin kivet | Jukka "Jussi" Hilli |
| 1994 | Kaikki pelissä | rauta­tie­työ­mies Hallikainen |
| 1995 | Kivenpyörittäjän kylä | Ierikka |
| 1995 | Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma | kukon omistava maalais­mies |
| 1995 | Pekko ja massahurmaaja | kunnan­lääkäri Kaarlo Marttinen |
| 1996 | Pekko ja muukalainen | kunnan­lääkäri Kaarlo Marttinen |
| 1997 | Pekko ja unissakävelijä | kunnan­lääkäri Kaarlo Marttinen |
| 2000 | Kekkosen kaveri | Ossi Väisänen |
| 2002 | Aleksis Kiven elämä | J. L. Runeberg |
| 2003 | Tuulikaappimaa | silmä­puoli saamelainen |
Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1967 | Lapsuuteni |  |
| 1977 | Joulukalenteri | Fransu-laukku |
| 1983 | Velipuolikuu | useita |
| 1986 | Auf Achse |  |
| 1986 | Lyhyitä erikoisia | Vilho Hunter |
| 1988 | Annan ja Vasilin rakkaus | ajo­mies |
| 1990 | Kellarikaarti |  |
| 1992–1993 | Pari sanaa lemmestä | Aaro |
| 1993 | Hobitit | Tom Bombadil |
| 1993–1995 | Metsolat | Veikko Tuutti |
| 1994 | Pudonneita | vahti­mestari |
| 1995, 1996 | Akkaa päälle | auto­lähetti / opettaja |
| 1995 | Hynttyyt yhteen | Oskari Tahvanainen |
| 1996 | Elämän suola | Armas Kunkainen |
| 1996 | Herkku & Partanen | Tauno |
| 1998 | Tuliportaat | Tenho Holopainen |
| 1998–1999 | Team Ahma | sotilas­mestari Jaakko Ahma |
| 2001 | Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna | Topias Romppainen |
| 2006–2010 | Lehmän vuosi | Kullervo Väkeväinen |
Aiheesta muualla

Esko Hukkanen Elonetissä.
Esko Hukkanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eläinten vallankumous

| Eläinten vallankumous> Animal Farm |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  George Orwell
Kieli:  englanti
Genre:  satiiri
Kustantaja:  Secker and Warburg (Lontoo)
Julkaistu:  1945
Suomennos
Suomentaja:  Panu Pekkanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1969
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  126
ISBN:  951-0-00184-8 (3. painos 1972)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Eläinten vallankumous (engl. Animal Farm) on vuonna 1945 ilmestynyt George Orwellin romaani, joka kuvaa satiirisesti Venäjän vallankumouksen perintöä eläinsadun muodossa. Se on Orwellin tunnetuimpia teoksia romaanin Vuonna 1984 ja muistelmateoksen Katalonia, Katalonia ohella.
Juoni

Romaanissa juopon maanviljelijän maatilalla asuvat eläimet tekevät vallankumouksen vanhan karjun ohjeiden mukaan. Vallankumousta johtaneet siat alkavat hallita tilaa ”animalismiksi” kutsumansa aatteen pohjalta. Vallankumouksen johtohahmot, karjut Napoleon ja Lumipallo, joutuvat riitoihin, ja Napoleonin voitettua valtataistelun Lumipallo karkotetaan tilalta. Sikojen vallan alla eläinten olot kovenevat, ja siat varaavat itselleen yhä lisää etuoikeuksia, kunnes animalismin alkuperäisistä ihanteista on jäljellä enää fraasi: ”Kaikki eläimet ovat tasa-arvoisia, mutta toiset eläimet ovat tasa-arvoisempia kuin toiset”. Napoleon järjestää lavastettuja oikeudenkäyntejä ja teloituttaa eläimiä toisten pelottelemiseksi, myöntää itselleen suurellisia arvonimiä ja kumoaa animalismin periaatteet yksi kerrallaan. Lopulta siat alkavat kävellä kahdella jalalla ruoskat kädessä, ja muita eläimiä kohdellaan jokseenkin samoin kuin ihmisten valtakaudella. Romaanin viimeisessä kohtauksessa toiset eläimet katselevat, kuinka siat kohottavat maljoja ihmisten kanssa, eivätkä ne enää erota sikoja ihmisistä.
Historia

Kirjaa innoittivat Orwellin huomiot Espanjan sisällissodan tasavaltalaisten riidoista. Toisen maailmansodan aikana 1944 Orwellilla oli vaikeuksia saada ilmeisen neuvostovastaista kirjaa kustannetuksi. Sitä ei pidetty sopivana poliittiseen tilanteeseen, ja se tulkittiin trotskilaiseksi. Kolmas kustantaja hylkäsi teoksen Britannian tiedotusministeriön neuvosta; teos olisi voinut vahingoittaa maan suhteita Neuvostoliittoon.
Suomessa kirja ilmestyi vasta vuonna 1969. Itä-Euroopassa teos vapautettiin Unkarissa 1989 ja Neuvostoliitossa glasnostin myötä.
Eläinten vallankumouksesta on tehty kaksi elokuvasovitusta, vuonna 1954 valmistunut piirroselokuva Eläinten kapina, joka oli Britannian ensimmäinen pitkä animaatioelokuva, sekä vuonna 1999 tietokonetehosteiden avulla tehty live-action-elokuva Eläinten kapina. Molemmissa elokuvasovituksissa on kirjasta poikkeava loppu. Lisäksi ensimmäisessä elokuvassa vanhaa tsaarinvaltaa ja uskontoa arvostelevia piirteitä on häivytetty.
Brittiläinen rockyhtye Pink Floyd julkaisi vuonna 1977 Orwellin kirjan innoittaman teema-albumin Animals, joka arvostelee kapitalistista kilpailuyhteiskuntaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Immonen, Petri: Eräät eläimet ovat tasa-arvoisempia kuin toiset. Helsingin Sanomat 21.7.2011. (maksullinen)
McMillan, Eric: A political fairy tale. (englanniksi)
Elli Pihlaja

Elli Pihlaja 1920- tai -30-luvulla.
Elli Esteri Pihlaja (o.s. Paavola, myöh. Engström, 19. helmikuuta 1906 Töysä – 10. helmikuuta 1985) oli suomalainen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano. Pihlaja opiskeli laulua kotimaassa sekä Berliinissä Loeschin ja Lohmannin oppilaana. Lisäksi hän opiskeli näyttämöohjausta Wienissä Wittin johdolla.
Pihlaja aloitti työuransa Ylioppilasteatterissa 1931 ja jatkoi sieltä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin vuosiksi 1934–1936. Ensikonserttinsa hän piti 1934 ja oli kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan 1936–1956. Pihlaja esiintyi myös Operettiteatterissa ja oli Ruotsissa Riksteaternin kiertueella 1948 ja 1950. Lisäksi hän esiintyi ja toimi ohjaajana Neuvostoliitossa sekä teki pari pientä elokuvaroolia 1940-luvulla. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1953.
Filmografia

Miehen kunnia (1943)
Kuollut mies vihastuu (1944)
Aiheesta muualla

Elli Pihlajan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)