stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noman Çelebicihan

| Noman Çelebicihan> Номан Челебиджихан نعمان چلبى جهان |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Çelebiyev / Tšelebijev
Syntynyt: 1885 Taurian kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. helmikuuta 1918 Sevastopol, Tauridan sosialistinen neuvostotasavalta, Krimin niemimaa
Noman İbraim оğlu Çelebicihan (Челебиджиха́н, Tšelebidžihan; 1885 – 23. helmikuuta 1918) oli krimintataarilainen poliitikko, lakimies, mufti, runoilija, kirjailija. Hän oli lyhytikäisen Krimin kansantasavallan presidentti. Krimintataarien kansallislaulu pohjautuu Çelebicihanin runoon Ant etkenmen (”Olen luvannut”).
Bolgaarit

| Bolgaarit> Bolğarlar |
| --- | --- |
 Bolgaarisoturit teurastavat bysanttilaisia, 1613.
Kielet:  bolgaari
Uskonnot:  šamanismi, tengrismi, islam
Bolgaarit (myös bulgaarit, bulgarit, proto-bulgarialaiset) olivat turkkilaisia soturiheimoja, jotka elivät Pontisella arolla ja Volgan alueella 600-luvulla. Heidät tunnettiin Volgan ja Uralin alueella nomadiratsastajina, mutta joidenkin tutkijoiden mukaan heidän etniset juurensa voidaan jäljittää Keski-Aasiaan.
Siirtyessään länteen Euraasian arojen halki bolgaariheimot omaksuivat etnogeneesiprosessin kautta muita heimoryhmiä ja kulttuurivaikutuksia, kuten iranilaisia, suomalaisia ja hunnilaisia. Nykyaikainen geneettinen tutkimus Keski-Aasian turkkilaisista ja bolgaareihin liittyvistä etnisistä ryhmistä viittaa yhteyteen Länsi-Euraasiassa.
Bolgaarit puhuivat turkkilaista bolgaarin kieltä. He säilyttivät Euraasian arojen sotilaalliset arvonimet, organisaation ja tavat sekä pakanallisen šamanismin ja tengrismin. Islamista tuli virallinen valtion uskonto vuonna 922. Eteläslaavilainen kansa bulgarialaiset osittain muodostui slaavilaistuneista bolgaareista. Osa bolgaareista puolestaan säilytti turkkilaisuutensa ja perusti Volgan Bulgarian. Joidenkin teorioiden mukaan nykyiset Volgan tataarit polveutuisivat bolgaareista, jotka selvisivät mongolien hyökkäyksistä.
Rec Room

| Rec Room |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Rec Room Inc.
Julkaisija:  Rec Room Inc.
Jakelija:  Steam, Microsoft Store ja PlayStation Store
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  2016
Lajityyppi:  MMOG
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi 
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 4, PSVR, PlayStation 5, Oculus Quest, iOS, Xbox, Android
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Rec Room on virtuaalitodellisuutta hyödyntävä verkkopeli, jonka on kehittänyt ja julkaissut Rec Room Inc. Peli on saatavilla Microsoft Windowsilla, PlayStation 4:llä, PlayStation 5:llä, Xbox Onella ja Xbox Series S/X:llä, Nintendo Switchillä, sekä useilla VR-laseilla ja mobiililaitteilla. Rec Room julkaistiin Microsoft Windowsille kesäkuussa 2016, PlayStation 4:lle (PSVR-tuella) marraskuussa 2017, iOS:lle marraskuussa 2019, Xboxille joulukuussa 2020 ja Androidille elokuussa 2021.
Rec Room koostuu erillisistä sisäänrakennetuista moninpeleistä, kuten ensimmäisen persoonan räiskintäpeleistä, yhteistoiminnallisista toimintaseikkailupeleistä, kuudesta urheilupelistä ja karting-pelistä. Rec Room tarjoaa myös pelinsisäisiä työkaluja käyttäjien tuottamaa sisältöä varten.
Acinetobacter baumannii

| Acinetobacter baumannii |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Gammaproteobacteria
Lahko::  Pseudomonadales
Heimo::  Moraxellaceae
Suku::  Acinetobacter
Laji::  baumannii
Kaksiosainen nimi
 Acinetobacter baumannii  Bouvet & Grimont, 1986 
Katso myös
   Acinetobacter baumannii Wikispeciesissä   Acinetobacter baumannii Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Acinetobacter baumannii on gramnegatiivinen aerobinen nonfermentatiivinen sauvabakteeri (kokkobasilli). Kooltaan se on 0,9–1,6 × 1,5–2,5 mikrometriä. Bakteeri on oksidaasinegatiivinen ja katalaasipositiivinen. Akinetobakteereilla ei ole flagelloita, mutta ne kykenevät liikkumaan värähdellen. Akinetobakteerit ovat pseudomonasten tapaan vaatimattomia kasvuolosuhteiden suhteen ja ne pystyvät elämään melko vaihtelevissa lämpötiloissa. Acinetobacter baumannii -bakteerilajin on todettu kasvavan +15–44 celsiusasteen lämpötiloissa, mutta lajin optimikasvulämpötila on +33–35 celsiusastetta. Kasvulämpötilan puolesta se viihtyy hyvin ihmisen iholla ja hengitysteissä. Akinetobakteereja tavataan laajalti ympäristössä, kuten maaperässä, vesistöissä ja jätevedessä.
Akinetobakteerit ovat opportunistisia taudinaiheuttajia. Acinetobacter baumannii -laji aiheuttaa harvoin sairauksia terveillä henkilöillä, mutta se voi aiheuttaa sairaalainfektioita erityisesti vaikeasti sairailla tehohoitopotilailla. Yleisimpiä hoitoon liittyviä infektioita ovat sairaalakeuhkokuume potilailla, joilla on keinoilmatie, sekä iho- ja pehmytkudosinfektiot trauma- ja palovammapotilailla. Bakteeri voi kolonisoida ihon ja limakalvojen lisäksi elimistössä olevia vierasesineitä, kuten keskuslaskimo- ja virtsakatetreja.
Acinetobacter baumannii kuuluu Acinetobacter calcoaceticus–A. baumannii eli ACB-kompleksiin, jonka muodostavat A. baumannii ja Acinetobacter calcoaceticus -lajit sekä Acinetobacter pittii, Acinetobacter nosocomialis ja Acinetobacter seifertii. Kompleksiin kuuluvat bakteerilajit muistuttavat omaisuuksiltaan pitkälti toisiaan ja yhteistä niille on samankaltaiset fenotyyppiset ominaisuudet sekä jonkinlainen taudinaiheuttamiskyky. A. baumannii luetaan myös ESKAPE -bakteerijoukkoon (Enterococcus faecium, Streptococcus aureus, Klebsiella pneumoniae, A. baumannii, Pseudomonas aeruginosa, Enterobacter spp.), jolla viitataan kuuteen, merkittävään sairaalabakteeriin. Yhteistä näille patogeeneille on taudinaiheuttamiskyvyn lisäksi kehittyneet resistenssiominaisuudet.
Antimikrobiresistenssi

Akinetobakteerit ovat luonnostaan resistenttejä useille mikrobilääkkeille. Ne voivat myös kehittää lisää resistenssiä näitä lääkeaineita kohtaan. A. baumannii -bakteerilajin eri kannoilla on todettu useita erilaisia resistenssimekanismeja. Lajilla on todettu resistenssiä mm. karbapeneemi- ja kolistiiniantibiooteille.
Akinetobakteereilla löytyy sekä luontaisia että hankittuja karbapenemaasigeenejä. Acinetobacter baumannii -bakteerilajin karbapeneemiresistenssiä tavataan maailmalla, mutta se ei ole kovin yleistä Suomessa. Bakteerilajin karbapeneemiresistenssi johtuu usein joko plasmidivälitteisistä D-luokan seriini-β-laktamaaseista (OXA-23, OXA-58) tai kromosomaalisen β-laktamaasin OXA-51 lisääntyneestä ilmentymisestä tai ylimääräisestä kromosomaalisesta OXA-40 β-laktamaasista. Plasmidivälitteisten metallo-β-laktamaasien kuten NDM:n on myös todettu aiheuttavan karbapeneemiresistenssiä.
Kolistiiniresistenssiä on tavattu A. baumannii -lajilla lisääntyneesti. Polymyksiineihin kuuluvaa kolistiinia käytetään ihmisillä lähinnä reserviantibioottina mm. vaikeiden, moniresistenttien bakteerien aiheuttamien infektioiden hoidossa. Lipopolysakkaridipuutos A. baumannii -bakteerin soluseinässä voi johtaa polymyksiini- ja kolistiiniresistenssiin. Mutaatio lipopolysakkaridin lipidi-A osan biosynteesireitin geeneissä lpxA, lpxC ja lpxD on todettu johtavan kolistiiniresistenssiin A. baumannii -bakteerissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Acinetobacter baumannii
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Acinetobacter baumannii, taxonomy (englanniksi)
ITIS: Acinetobacter baumannii (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3241189  Wikispecies: Acinetobacter baumannii  BacDive: 8093  CoL: 9B5V  EoL: 972983  EPPO: ACINBA  GBIF: 3223274  IRMNG: 10029500  ITIS: 958767  LPSN: acinetobacter-baumannii  NCBI: 470  NZOR: 18c20869-b6f7-4d24-8865-72167171eae8  Open Tree of Life: 287772
Acanthocereus

| Acanthocereus |
| --- | --- |
 Acanthocereus tetragonus
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Acanthocereus  (A.Berger) Britton & Rose
Katso myös
   Acanthocereus Wikispeciesissä   Acanthocereus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Acanthocereus on kuusilajinen kaktuskasvisuku (heimo Cactaceae), jonka lajit ovat enimmäkseen pensasmaisia ja suikertavia, mutta eräät ovat puumaisia. Varret voivat olla nivelikkäitä ja ovat harjuisia. Kukat ovat suppilomaisia, avautuvat öisin ja ovat väriltään valkoisia.
Levinneisyys

Suvun lajit kasvavat trooppisessa Amerikassa Floridassa, kaikkialla Karibian alueella, Meksikossa ja sieltä etelään Kolumbiaan ulottuvalla alueella.
Tuntomerkit

Kasvit ovat enimmäkseen pensasmaisia, rentovartisia tai kiipeileviä. Varressa on vain 3–5 pitkittäisharjua, jotka ovat pääasiassa ohuita, joskus aaltoilevia. Piikit ovat tukevia.
Kasvit kukkivat yöaikaan. Kukat ovat suppilomaisia, valkoisia, 12–25 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 6–12 cm. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on pian karisevia suomuja. Pohjusmalja on pitkä, jäykkä ja pysty, ja kehälehdet avautuvat levälleen. Hedelmä on pallomainen - soikea - päärynän muotoinen, punainen tai vihreä, piikkinen tai piikitön, avautuva tai avautumaton sekä 4–12 cm pitkä. Siemenet ovat leveän soikeita, kiiltävän mustia, enintään 4,8 mm pitkiä.
Lajit

Luettelon lähde:
Acanthocereus baxaniensis
Acanthocereus colombianus
Acanthocereus horridus
Acanthocereus occidentalis
Acanthocereus subinermis
Acanthocereus tetragonus
Martti Häikiö

| Martti Häikiö |
| --- | --- |
 Martti Häikiö Helsingin kirjamessuilla 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1949 Mikkeli
Kuollut: 7. helmikuuta 2025 (75 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  historia
Martti Johannes Häikiö (1. lokakuuta 1949 Mikkeli – 7. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, dosentti ja historiantutkija. Hän oli koulutukseltaan valtiotieteen tohtori. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 5. joulukuuta 2008.
Elämä

Häikiö oli Uuden Suomen ja Kanava-lehden toimittaja ja vuodesta 1978 Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti. Hän kirjoitti useita yrityshistoriikkeja, muun muassa Alkon ja Nokian historiikit sekä Tampereen teknillisen yliopiston historiateoksen ja olo Suomen kansallisbiografian tasavallan ajan päätoimittaja. Tammikuussa 2010 julkaistiin hänen kirjoittamansa kaksiosaisen V. A. Koskenniemen elämäkerta. Häikiön vuonna 2017 julkaisema P. E. Svinhufvud -elämäkerta Suomen leijona sai kriitikko Veli-Pekka Leppäseltä kovaa kritiikkiä: Häikiö lupasi ”välttää arvoarvostelmia ja kuvata tapahtumia sellaisina kuin ne olivat”, mihin Leppänen huomauttaa: ”Historiankirjoitus koostuu arvovalinnoista ja tulkinnoista – eikä tämäkään teos ole poikkeus” ja osoittaa useita kohtia, joissa tämä hänen mukaansa ilmenee.
Häikiö toimi vuosina 1986–1988 Suomalaisuuden Liiton, vuosina 2004–2009 Helsingin Kokoomuksen ja vuosina 2011–2013 Paasikivi-seuran puheenjohtajana. Hän sai Suomalaisuuden Liiton kunniajäsenyyden vuonna 1996.
Martti Häikiön isä oli kokoomuksen kansanedustaja Juuso Häikiö ja sisar dramaturgi Kristiina Lyytinen. Häikiön puoliso oli filosofian lisensiaatti Tytti Varmavuo-Häikiö (2000–). Edellisestä avioliitosta (1969–2000) valtiotieteen maisteri Kristiina Häikiö, o.s. Erholan kanssa hänellä oli kolme poikaa.
Häikiö kirjoitti lääkeyhtiö Orionin 90-vuotishistoriikin. Se kuitenkin hyllytettiin ja sitä luvattiin käyttää tulevan satavuotishistoriikin yhteydessä. Orionin silloinen pääjohtaja Jukka Viinanen kiisti, että syynä olisi ollut teoksen mahdollisesti kiusallinen sisältö mutta totesi että voi olla "viisasta, että otetaan pientä aikaperspektiiviä erilaisiin tapahtumiin". Juha Seppälä toi kuitenkin esille seikkoja, jotka saattoivat vaikuttaa käsikirjoituksen hyllyttämiseen, esimerkiksi yhtiön jakautumisen lääkeyhtiöksi ja tukkuyhtiöksi tai osakesarjojen yhdistämispyrkimykset. Satavuotishistoriikin Hyvinvointia rakentamassa – Orionin vuosisata (2017) lähteissä Häikiön teosta ei kuitenkaan mainita.
Palkinnot ja tunnustukset

Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto, 2008
Jenny ja Antti Wihurin rahaston 30 000 euron kunniapalkinto, 2011
Teokset

Maaliskuusta maaliskuuhun: Suomi Englannin politiikassa 1939–40.  (Väitöskirja)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1976.
& Hänninen-Salmelin, Eva: Tiedepolitiikka tienhaarassa. Kokemuksia valtion tiedepoliittisten ohjelmien laadinnasta ja toteuttamisesta 1970-luvulla.  (Korkeakoulu- ja tiedepoliittisen tutkimussäätiön julkaisusarja)  Libri-tilaus, 1979.  ISBN 978-951-9-25220-9
& Keränen, Seppo: Kun sota syttyi 30.11.1939.  Kirjayhtymä, 1980.  ISBN 978-951-2-61716-6
Puolueeton Suomi puolueellisessa maailmassa: Suomen turvallisuuspolitiikan haasteita avaruusaseiden aikakaudella.  Kirjayhtymä, 1985.  ISBN 978-951-2-62790-5
Amerikan ihmeitä.  Kuopio:  Kustanuskiila, 1987.  ISBN 978-951-6-57212-6
& Jörn Donner: Suomi-kuva vuonna nolla.  WSOY, 1990.  ISBN 978-951-0-16556-0
& Pertti Pesonen: Presidentti Koivisto Suomen politiikassa.  Helsingissä:  Otava, 1992.  ISBN 978-951-1-12326-2
Presidentin valinta: Miten valtionpäämiehet on Suomessa valittu, millaisiin poikkeusmenetelmiin valinnoissa on turvauduttu ja miksi presidentin toimikautta jatkettiin kokonaan ilman vaalia vuonna 1973.  WSOY, 1993.  ISBN 978-951-0-19058-6
Reikäkorttimodeemista tiedon valtatielle: Suomen datasiirron historia.  Datatie, 1995.  ISBN 952-90-6217-6
Satoa ja katoa Hankkijan saralla: Hankkijan ja Noveran historia 1955–1992.  Kirjayhtymä, 1997.  ISBN 951-26-4282-4
Vahva virta vapaa: Savon voiman haasteet maakunnan sähköistämisestä avoimille markkinoille 1947–1997.  Kuopio:  Savon voima, 1997.  ISBN 952-90-8338-6
Alkuräjähdys: Radiolinja ja Suomen GSM-matkapuhelintoiminta 1988–1998.  Edita, 1998.  ISBN 951-37-2614-2
Nokia oyj:n historia. Fuusio: Yhdistymisten kautta suomalaiseksi monialayritykseksi 1865–1982.  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3327-0
Nokia oyj:n historia. Sturm und Drang: Suurkaupoilla eurooppalaiseksi elektroniikkayritykseksi 1983–1991.  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3328-9
Nokia oyj:n historia. Globalisaatio: Telekommunikaation maailmanvalloitus 1992–2000.  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3329-7
Historia ja väärät profeetat: Kirjoituksia Suomen historian kipupisteistä.  (Kleio-sarja)  Edita, 2003.  ISBN 978-951-37-5436-5
Alkon historia: Valtion alkoholiliike kieltolain kumoamisesta Euroopan unionin kilpailupolitiikkaan 1932–2006.  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21310-9
Nokia: Matka maailman huipulle.  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5492-1
V. A. Koskenniemi – suomalainen klassikko: Lehtimies, runoilija, professori 1885–1938.  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36458-1
V. A. Koskenniemi – suomalainen klassikko: Taisteleva kirjallinen patriarkka 1939–1962.  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36459-8
& Ylitalo, Essi: Bit bang: Yrjö Neuvo ja digitaalinen kumous.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013.  ISBN 978-952-222-443-9
Hyöty ja tiede: Tampereen teknillisen yliopiston historia 1965–2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2015 ISBN 978-952-222-631-0
Suomen leijona: Svinhufvud itsenäisyysmiehenä, Docendo, 2017 ISBN 978-952-291-339-5
Juuso Häikiön kolme elämää: pioneeriupseerina talvi- ja jatkosodassa, hovioikeustuomarina ja kuntapoliitikkona Kuopiossa, valtiopäivämiehenä eduskunnassa. UA-Kustannus, Helsinki 2024. ISBN 978-952-94-8937-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martti Häikiö Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Ritva 2  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Hypertrofinen järvi

Hypertrofinen järvi on limnologiassa hyvin runsasravinteinen eli ylirehevä järvi. Vedessä olevat ravinteet kykenevät kasvattamaan järven perustuotannon jopa eutrofisen järven perustuotantoakin suuremmaksi. Järvi voi päätyä hypertrofiseksi, jos se sijaitsee eutrofisessa ympäristössä ja siihen lasketaan vieläkin lisää ravinteita. Tällaisia ravinnelähteitä voisivat olla puhdistamattomat jätevedet tai runsas ja pitkäaikainen hajakuormitus. Tällöin veden ekosysteemi alkaa käyttämään ulkopuolelta tulevien ravinteiden lisäksi omia ravinteita, jotka liukenevat järven veteen sen omasta pohjasta käsin. Hypertrofinen järvi uhkaa pilantua täysin, ellei sen kuormitukseen pystytä vaikuttamaan riittävän ajoissa.
Esiintyminen

Hypertrofinen järvi voi syntyä eutrofiseen ympäristöön, kun siihen kulkeutuu lisää ravinteita enemmän, kuin siitä poistuu. Suomessa, missä enemmistö järvistä ovat oligotrofisia, hypertrofia syntyy ihmisten saastuttamisen seuratuksina. Suomessakin on eutrofisia ympäristöjä erityisesti Lounais-Suomen savikoilla. Siellä järvi voi muuttua hypertrofiseksi esimerkiksi maanviljelyn hajakuormituksen seurauksena. Myös pistekuormittajat, jollaisia olivat aiemmin jätevesien laskupaikat tai likaisten jokien suistot, voivat pilata järven toiminnallaan. Hypertrofia on yleisempää Euroopassa ja Aasiassa, missä on lämpimämpää ja enemmän ravinteita tarjolla.
Esimerkiksi Espoon Matalajärvi on viime aikoina ollut hypertrofian takia kunnostettavana. Köyliönjärvi on kuuluisa järvi, joka on ollut hypertrofinen satoja vuosia. Muita vastavasti rehevöityneitä järviä ovat Mannerjärvi, Iidesjärvi, Littoistenjärvi ja Illoistenjärvi.
Kemialliset piirteet > Fosforitalous

Järven perustuotanto alkaa nousta hypertrofiseen tilaan, kun vedessä olevan fosforipitoisuus ylittää 100 μg/l (mikrogrammaa litrassa vettä). Erityisesti päällysvedessä kasviplanktonin fotosynteesi tarvitsee fosforia noin seitsemäsosan tarvitsemansa typen määrästä, joten fosforin vähyys ei ole esteenä ravinteiden hyödyntämisessä ja lisääntymisessä kuten se tavallisesti on. Yhteyttäminen saattaa kiihtyä auringonvalossa niin paljon, että veteen kertyy liuennutta happea enemmän kuin siihen voi kylläisenä liueta. Hapen ylikylläisyys on eräs merkki kiihtyneestä perustuotannosta.
Eliöiden kuollessa niihin varastoitunut fosfori vapautuu päällysveteen ja osallistuu ravinteiden kierrätyksessä jo siellä. Osa ravinteista vajoaa kuitenkin järven pohjalle. Siellä hajottajabakteerit ja pohjahyönteiset käyttävät sen siellä ravintonaan. Muu osa fosforista tarttuu vedessä olevaan rautaan ja sedimentoituu järven pohjalle. Ylirehevässä järvessä kasvis- ja eliöjätteestä koostuva aines muodostaa sedimenttiä, jota kertyy normaalia huomattavasti enemmän. Ylirehevöitynyt järvi saattaa sedimentaatiosta johtuen mataloitua sadoissa vuosissa toistakymmentä metriä. Näin on tapahtunut esimerkiksi Köyliönjärvelle. Toinen erityispiirre on hajoamisesta johtuva happikato. Kun happipitoisuus laskee alle 0,5 mg/l, alkaa fosfori irrota raudan sidoksista ja fosfori liukeneen sedimentistä takaisin veteen (sisäinen kuormitus). Näin syntyy järveen uutta fosforia, joka alkaa heti osallistua eliöiden ravinneketjuun. Tästä seuraa fosforipitoisuuden äkillinen kasvaminen ja perustuotannon lisääntyminen (resantti eutrofoituminen). Kaikki se liukoinen fosfori, joka poistuu sedimentistä, osallistuu viimeistään seuraavassa täyskierrossa koko vesimassan perustuotantoon.
Kemialliset piirteet > Typpitalous

Järven rehevyyttä arviotaessa määritetään myös veden kokonaistypen pitoisuudet. Typpeä liukenee veteen epäorganisina ja organisina yhdisteinä. Tärkeimmät epäorganiset typen yhdisteet ovat nitraatit (NO3), nitriitit (NO2) ja ammoniumit (NH4). Kasveista ja kuolleista eläimistä irtoaa organisia typen yhdisteitä, joiden kirjo ja lukumäärä on suuri.
Dystrofisissa järvissä on korkeat humuspitoisuudet, joista syntyy samalla suuret typpipitoisuudet. Kirkkaiden vesien pitoisuudet ovat yleensä 200–500 μg/l, dystrofisissa järvissä ne ovat 400–800 μg/l tai huomattavasti enemmän, ja runsasravinteisilla eutrofisilla järvillä ne kohoavat arvoihin 2000–5000 μg/l. Kun pitoisuudet kasvavat näitäkin arvoja korkeammiksi, puhutaan hypertrofisesta järven ravinnetilanteesta.
Kemialliset piirteet > Happamuustaso

Veden normaali happamuudentaso on pH 7 eli neutraali. Vedessä tätä alemmat arvot ilmaisevat happamuutta ja ylemmät emäksisyyttä. Suomessa järvien happamuudentaso on lievästi happaman puolella ja saattaa ilmankehän laskeutumien tuoman lisäkuormityksen vuoksi happamoitua lisää. Suomessa savikoiden ja viljelysmaiden äärellä järvien pH voi nousta yli 7. Näin käy erityisesti kesäisin, kun sadevalumien tuomat ravinteet käynnistävät levien perustuotannon. Levät käyttävät yhteyttäessään hyväkseen veden hiilidioksidin ja vetykarbonaatin, jotka ovat vesiliuoksissa happamia. Tällöin veden pH-arvot kohoavat emäksisyyden puolelle. Erittäin rehevöityneellä järvellä päällysveden pH onkin korkea. Hypertrofisten järvien pH on kesäkaudella 8–10, vaikka ne olisivat talvella lähellä neutraalia. Järven veden alkaliteetti on runsaiden ravinteiden takia hyvä tai tyydyttävä (yli 0,1 mmol litrassa vettä).
Kemialliset piirteet > Happitalous

Karun järven happipitoisuus säilyy pintavedessä ja pohjan lähellä samansuuruisena keväällä, kesällä ja syksyllä. Talvella, kun jääpeite katkaisee happitäydennyksen, saattaa veden happipitoisuus laskea järven pohjan lähellä enemmän kuin pinnan tuntumassa. Kun vedessä on enemmän ravinteita ja järven perustuotanto kiihtyy, syntyy järven pohjalle sedimenttiä. Sedimentin käynnistämät hajoamisprosessit kuluttavat pohjan lähellä happea. Jos järvessä on lämpötilakerrostumisesta johtuva harppauskerros, jakaa se vesimassan alusveteen ja päällysveteen. Nämä kerrokset eivät sekoitu helposti keskenään, jolloin alusvedessä alkaa happipitoisuus laskemaan. Mitä enemmän vedessä on ravinteita ja mitä enemmän pohjaan vajoaa kuollutta elomassaa, sitä nopeammin kuluttavat hajoamisprosessit alusveden happitoisuuden alhaiseksi. Erittäin rehevissä ja hypertofisissa järvissä talvi- ja kesäkaudet ovat riittävän pitkiä aiheuttamaan alusveteen hapettomuuden. Silloin hapettomuus alkaa pian tai heti harppauskerroksen alapuolelta. Pohjan lähellä ei voi silloin elää happea kuluttavia eliöitä ja sedimenteissä käynnistyy sisäinen kuormitus, joka osaltaan lisää järven rehevyyttä. Lopulta ravinteiden sisäisen kuormituksen kierre pilaa järven lopullisesti.
Kuten edellä todettiin, päällysvedessä kasviplanktonin perustuotanto kiihtyy auringon valossa runsaiden ravinnevarantojen turvin niin voimakkaaksi, että yhteyttämisessä syntyvä happi lisää ennestään hapekasta tilannetta pahemmaksi. Samalla tavoin, kuin hapenpuute rasittaa happea käyttäviä eliöitä, rasittaa liikahappi ylikylläisessä tilanteessa samoja eliöitä. Esimerkiksi kalojen kidukset kärsivät liiasta hapesta ja jo viisi prosenttiyksikköä liikaa happea vaurioittaa niiden kiduksia.
Kemialliset piirteet > Klorofylli-a

Tutkimuksien klorofylli-a arvot mittaavat lehtivihreällisten planktonlevien runsautta vedessä. Saatu mittaustulos on verrannollinen levän määrään järvessä ja samalla järven rehevyystasoon. Yleensä levää on niin vähän vedessä, että niiden pitoisuudet klorofylli-a:na mitattuna on 0–10 mg/l. Kun järvet rehevöityvät, nousevat arvot yli 10 mg/l ja alle 50 mg/l luetaan vielä eutrofisen järven pitoisuudeksi. Raja-arvon 50 mg/l ylittävät arvot luetaan hypertrofisiksi pitoisuuksiksi . Carlssonin luokityksessa klorofylli-a on hypertrofisessa järvessä yli 56 mg/l ja jopa enemmän kuin 155 mg/l .
Tuotannolliset piirteet

Hypertrofisen järven perustuotanto käy ylikierroksilla. Ylirehevässä tilanteessa tietyt kasviplanktonin lajit alkavat lisääntyä vähäravineiseen tilaan tottuneiden lajien kustannuksella. Nämä niin sanotut eutrofiset lajit ovat lajistossa enemmistönä ja sama pätee planktonyksilöiden lukumäärissä. Erityisesti syanobakteerit eli sinilevät alkavat dominoida yksilömäärissä. Kiihtynyt planktontuotanto lisää levien määrää 30 kilogramman hehtaarilta tai kohoaa sitäkin arvoa korkeammalle. Kasviplanktonin määriä voidaan mitata myös niiden sisältämän klorofylli-a:n määristä, joiden pitoisuus ylittää ylirehevissä tapauksissa raja-arvon 40μg/l . Eläinplankton muodostuu niistä mikroskooppisista eläimistä, jotka syövät pääasiassa kasviplanktonia. Myös niissä alkavat eutrofiset lajit dominoida sekä lajillisesti että yksilömäärissä.
Kirjallisuutta

Haapanen A., Mikkola P., Tenovuo R.: Luonto ja luonnonsuojelu. Otava. 1977, s. 351. ISBN 951-1-04400-1.