stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mansur (šeikki)
Elämäkerta

Ušurma syntyi pienessä Aldy-aul-nimisessä kylässä Sunžajoen varrella lähellä nykyistä Groznyitä. Hän sai naqshbandi-suufilaisen koulutuksen Dagestanissa, joka oli tuolloin tärkeä paikallinen islamilaisen koulutuksen keskus. Palattuaan kotiseuduilleen hän alkoi käyttää nimeä Al-Imam al-Mansur al-Mutawakil ‘ala, ja häntä kutsuttiin šeikki- tai imaami Mansuriksi. Naqshbandi-suufilaisuus painottaa niin sanottua puhdasoppista islamia, ja siihen kuuluu usko, että muslimien epäonni johtuu siitä, ettei islamilaista lakia noudateta tarpeeksi tarkasti. Paluu oikeaoppisuuteen ja jihad vääräuskoisia sortajia vastaan palauttaisi puolestaan muslimien hallitsemat alueet entiseen loistoonsa. Mansur kielsikin monia tšetšeenien harjoittamia epäislamilaisina pidettyjä tapoja, ja vaikka näistä ei luovuttukaan helposti, Mansur sai kannattajia Venäjän muodostaman alati suurenevan uhan takia.
Mansurin kannatuksen levitessä venäläiset alkoivat huolestua hänen suosiostaan. Vuonna 1795 venäläiset lähettivät eversti Pierin johtaman sotajoukon Mansurin kotikylään Aldy-auliin. Joidenkin lähteiden mukaan heitä olisi ollut retkellä 5 000. Tšetšeenit hylkäsivät kylän ennen venäläisten tuloa. Saavuttuaan autioon kylään venäläiset ryöstivät ja polttivat sen. Paluumatkalla venäläiset poikkesivat metsän kautta, jossa tšetšeenit väijyttivät heidät. Pieri, lukuisat tämän upseerit ja 300-600 venäläistä sotilasta saivat surmansa, ja lisäksi tšetšeenit ottivat useita satoja sotavankeja. Tämän yhteenoton jälkeen Mansur johti tšetšeenijoukkojaan sissisodassa venäläisten linnoituksia vastaan vältellen kuitenkin suurempia avoimia yhteenottoja venäläisten kanssa. Mansur kuoli vuonna 1794 saavuttamatta lopullista voittoa venäläisistä, mutta tšetšeenien vastarinta jatkui hänen kuolemansa jälkeenkin.
Manturovo

| Manturovo Мантурово |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kostroman alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (2010):  17 816
 – Väestötiheys:  1 114 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 manturovo.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Manturovo (ven. Ма́нтурово) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivujoen Unžan varrella 261 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Manturovon piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Manturovon kautta kulkee Galitšin ja Kotelnitšin välinen rautatie. Asukkaita on 17 800 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Manturovo on saanut alkunsa vuonna 1906 valmistuneen rautatien asemataajamasta. Vuonna 1958 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä puunjalostusteollisuutta.
Aiheesta muualla

Manturovon kaupungin sivusto (venäjäksi)
Kostroman alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Kostroma

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta |  Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
Madeline Manning

Manning vuoden 1968 olympialaisissa
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | 800 metriä |  |
|  Hopeaa | München 1972 | 4×400 metriä |  |
Madeline Manning (myöh. Jackson, Mims, s. 11. helmikuuta 1948) on entinen yhdysvaltalainen 800 metrin juoksija ja olympiavoittaja.
Madeline Manning voitti olympiakultaa 800 metrin juoksussa Méxicon 1968 kisoissa. Neljä vuotta myöhemmin Münchenin 1972 olympiakisoissa hän putosi 800 metrillä välierissä mutta sai hopeaa 4 x 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi toisen osuuden. Hän piti juoksu-urallaan useasti välivuosia mutta oli mukana vielä Montrealin 1976 olympiakisoissa (putosi välierissä) ja valittiin vuonna 1980 Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen, mutta olympiaboikotti esti matkan Moskovan kisoihin. Vuonna 1981 Manning juoksi 800 metrillä ajan 1.58,50, jolla hän oli sen vuoden maailmantilastossa 13:s, edellään vain itäblokin juoksijoita.
Madeline Manning esiintyi gospellaulajana ja toimi saarnaaja Billy Grahamin apulaisena.
Saavutukset

Olympiakultaa 800 metrillä Méxicossa 1968 (tulos 2.00,9)
Olympiahopeaa 4 x 400 metrillä Münchenissä 1972 (tulos 3.25,2)
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metriä 52,2
800 metriä 1.57,9
1 000 metriä 2.37,3
Tuomo Mannermaa

| Tuomo Mannermaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. syyskuuta 1937 Oulu
Kuollut: 19. tammikuuta 2015 (77 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  ekumeniikka
Tuomo Seppo Mannermaa (29. syyskuuta 1937 Oulu – 19. tammikuuta 2015 Espoo) oli Helsingin yliopiston ekumeniikan professori emeritus ja yksi kansainvälisesti tunnetuimpia Luther-tutkijoita. Hän toimi Helsingin yliopistossa sosiaalietiikan apulaisprofessorina 1972–1974, systemaattisen teologian apulaisprofessorina 1974–1980 ja ekumeniikan professorina vuodesta 1980 eläkkeelle siirtymiseensä asti.
Mannermaan teos Pieni kirja Jumalasta valittiin vuoden 1995 kristilliseksi kirjaksi. Kirja on julkaistu myös kiinaksi. Kööpenhaminan yliopisto antoi hänelle teologian kunniatohtorin arvon vuonna 2000. Hän sai Suomen luterilaisen kirkon Pyhän Henrikin ristin vuonna 2007, kun merkki myönnettiin ensi kertaa.
Teoksia

Lumen fidei et obiectum fidei adventicium: Uskontiedon spontaanisuus ja reseptiivisyys Karl Rahnerin varhaisessa ajattelussa.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 19)  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seura, 1971.
Karl Rahnerin varhainen filosofinen antropologia.  (Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 21)  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seura, 1971.
Kristillisen opin vaiheet: Dogmihistorian peruskurssi.  Helsinki:  Gaudeamus, 1975 (3. painos 1983).  ISBN 951-662-140-6
Preussista Leuenbergiin: Leuenbergin konkordian teologinen metodi.  (Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 29)  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seura, 1978.
In ipsa fide Christus adest: Luterilaisen ja ortodoksisen kristinuskonkäsityksen leikkauspiste.  (Missiologian ja ekumeniikan seuran julkaisuja 30)  Helsinki:  Missiologian ja ekumeniikan seura, 1979.  ISBN 951-95205-5-4
Von Preussen nach Leuenberg: Hintergrund und Entwicklung der theologischen Methode der Leuenberger Konkordie.  (Arbeiten zur Geschichte und Theologie des Luthertums, Neue Folge 1)  Hannover:  Lutherisches Verlagshaus, 1981.  ISBN 3-7859-0480-0  (saksaksi)
Kaksi rakkautta: Johdatus Lutherin uskonmaailmaan.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 194)  Helsinki:  Suomalainen teologisen kirjallisuusseura, 1983 (3. painos 2002).  952-9791-09-7
Der im Glauben gegenwärtige Christus: Rechtfertigung und Vergottung zum ökumenischen Dialog.  (Arbeiten zur Geschichte und Theologie des Luthertums, Neue Folge 8)  Hannover:  Lutherisches Verlagshaus, 1989.  ISBN 3-7859-0579-3  (saksaksi)
Kontrapunkteja: Teologisia tutkimuksia ajankohtaisista teemoista.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 122)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1990.  ISBN 951-9111-32-8
Paralleeleja: Lutherin teologia ja sen soveltaminen.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 182)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1993.  ISBN 951-9111-94-8
Pieni kirja Jumalasta.  Helsinki:  Kirjapaja, 1995 (2. painos 1996).  ISBN 951-625-318-0
Marcellinus (konsuli)

(Aurelius?) Marcellinus (200-luku) oli roomalainen kenraali 200-luvun lopulla. Hän oli yksi keisari Aurelianuksen luotetuimmista miehistä. Hän saattoi olla sama Aurelius Marcellinus, joka toimi duxina (vp dux ducenarius) Veronassa Gallienuksen aikana. Vuonna 272 Aurelianus jätti hänet palmyralaisista saadun voiton jälkeen Palmyraan huolehtimaan paikallisista asioista. Seuraavana vuonna palmyralaiset kuitenkin kapinoivat erään Apsaeuksen johdolla. Tämä pyysi Marcellinusta jättämään Aurelianuksen ja siirtymään palmyralaisten puolelle. Marcellinus kuitenkin viivytteli vastauksessaan, jotta ehtisi varoittamaan Aurelianusta, jonka joukot saapuivat pian ja tukahduttivat kapinan. Aurelianus palkitsi Marcellinuksen tämän uskollisuudesta nimittämällä hänet Mesopotamian prefektiksi ja idän provinssien johtoon (rector Orientis). Marcellinus oli mahdollisesti myös sama mies, joka toimi konsulina vuonna 275 yhdessä Aurelianuksen kanssa.
Gideon Mantell

| Gideon Algernon Mantell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1790 Lewes, Sussex, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 10. marraskuuta 1852 (62 vuotta) Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:   britti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Royal College of Surgeons of England
Tutkimusalue:  geologia, paleontologia, kirurgia
Tunnetut työt:  Iguanodonin kuvaus
Palkinnot:  Wollaston-mitali (1835) Royal Medal (1849)
Gideon Algernon Mantell FRS (3. helmikuuta 1790 – 10. marraskuuta 1852) oli englantilainen gynekologi, geologi ja paleontologi. Mantell oli myös jäsen Fellow of the Royal Society -tiedejärjestössä. Hänen kuuluisimpia saavutuksiaan oli rekonstruoida Iguanodon-hirmuliskon malli fossiilijäännöksistä. Mantell tutki fossiileja vuodesta 1822, jolloin hän sattui löytämään Iguanodon-hirmuliskon fosiloituneita hampaita ja myöhemmin melkein koko luurangon. Myös Mantellin tutkimustyö Etelä-Englannin liitukauden aikaisissa maakerrostumissa oli uraauurtavaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gideon Mantell Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Marcus Claudius Marcellus

Marcus Claudius Marcellus
Marcus Claudius Marcellus (n. 268–208 eaa. lähellä Venusiaa) oli roomalainen sotapäällikkö ja Hannibalin tärkeä vastustaja. Marcellus valtasi toisessa puunilaissodassa (218–201 eaa.) Syrakusan. Hän toimi konsulina viidesti. Marcellus muistutti monessa suhteessa Rooman varhaisia sankareita, koska hän oli luonteeltaan hurjapäinen, aggressiivinen ja nautti kaksintaisteluista.
Ensimmäisen konsulikautensa aikana 222 eaa. Marcellus taisteli insubreja vastaan Gallia cisalpinassa ja saavutti spolia opiman kolmatta ja viimeistä kertaa Rooman historiassa. Hän vapautti roomalaisten kanssa liitoutuneen Clastidiumin kylän insubrien piirityksestä ja valtasi myöhemmin Mediolanumin. Clastidiumin taistelussa Marcellus surmasi gallien kuninkaan Britomaruksen saadakseen tämän käyttämän rintahaarniskan itselleen. Vuonna 216 eaa. Rooman hävittyä Cannaessa hän komensi armeijan jäännöksiä Canusiumissa ja pelasti Nolan ja eteläisen Campanian Hannibalilta. Marcellus valittiin konsuliksi Lucius Postumius Albinuksen tilalle, mutta, kun hän otti tehtävänsä vastaan maaliskuun 15. päivänä 215 eaa., valinta julistettiin pätemättömäksi huonojen enteiden perusteella. Seuraavana vuonna Marcellus kuitenkin valittiin uudelleen. Hän oli tuolloin 57-vuotias. Vuosina 214–211 eaa. Marcellus oli konsulina kolmatta kertaa palvellen Sisiliassa. Hän hyökkäsi Leontinoihin ja valtasi Syrakusan kahden vuoden piirityksen jälkeen. Hänen joukkonsa surmasivat tiedemies Arkhimedeen kaupungin valtauksen yhteydessä. Marcellius ryösti kaupungin ja toi sen aarteet Roomaan. Palkinnoksi Syrakusan valtauksesta hänelle suotiin ovatio, jossa juhlan kohde ratsasti hevosella kulkueen kärjessä. Marcellus oli konsulina jälleen 210 eaa. vallaten Salapian Apuliassa, joka oli kapinoinut liittyen Hannibaliin. Vuonna 209 eaa. hän taisteli ratkaisemattomaan päättyneen taistelun Hannibalia vastaan Venusiassa. Hän sai surmansa väijytyksessä viidennellä konsulikaudellaan 208 eaa. ollessaan 220 ratsumiehen kokoisen osaston kanssa tiedustelemassa Hannibalin armeijan asemia leirien välisessä maastossa. Osasto ratsasti ansaan, jonka Hannibal oli asettanut kukkulalle arvellen, että roomalaiset saattaisivat yrittää vallata sen. Marcellus kuoli väijytyksestä seuranneessa kaksintaistelussa.
Marcus Claudius Marcellus (Augustuksen siskonpoika)

Marcus Claudius Marcellus (42 eaa.-23 eaa.) oli Rooman keisari Augustuksen siskon Octavian poika. Marcelluksen isä oli Gaius Claudius Marcellus. Augustus aikoi tehdä Marcelluksesta seuraajansa ja antoi tyttärensä Julian Marcellukselle vaimoksi vuonna 25 eaa. Augustus otti myös hänet mukaan sotaretkelle Hispaniaan samana vuonna. Augustus haki Marcellukselle oikeuden asettua ehdolle konsuliksi kymmenen vuotta ennen lain säätämää ikää. Vuonna 23 eaa. Marcellus oli ediilinä, mutta hän kuoli saman vuoden lopulla. Augustus nimitti Marcelluksen mukaan teatterin ja antoi haudata hänet omaan mausoleumiinsa.
Vasile Marchiș

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 22. helmikuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Bistra, Romania
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: P-Iirot
Pelinumero: 22
Junioriseurat
: Mecanica Sighet
: CIL Sighet
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–1996 | Astral Deta | – | (–) |
| 1996–1999 | Minerul Moldova Nouă | – | (–) |
| 1999 | NoPy | 19 | (0) |
| 2000–2001 | P-Iirot | 39 | (2) |
| 2002 | Jazz | 21 | (1) |
| 2003 | TamU | 12 | (1) |
| 2004 | Jazz | 24 | (0) |
| 2005–2006 | TamU | 35 | (2) |
| 2007 | MyPa | 9 | (1) |
| 2007 | → MP (laina) | 2 | (1) |
| 2008– | P-Iirot | 175 | (34) |
| 2009 | → PoPa (laina) | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 350 | (42) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. elokuuta 2016.
Vasile Marchiș (s. 22. helmikuuta 1972 Bistra, Romania) on romanialainen jalkapalloilija. Marchiș on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Marchiș aloitti jalkapallon pelaamisen vasta 18-vuotiaana harrastettuaan sitä ennen kreikkalais-roomalaista painia. Jalkapallourallaan hän on edustanut Suomessa Nokian Pyryä, Pallo-Iiroja, FC Jazzia, Tampere Unitedia ja MyPaa. MyPa hankki hänet tammikuussa 2007 korvaamaan Queens Park Rangersiin siirtynyttä Sampsa Timoskaa. Marchiș on pelannut Veikkausliigassa 101 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia, joista ensimmäisen 2. kesäkuuta 2002 Jazzin paidassa MyPaa vastaan. Hän on voittanut Unitedissa kerran SM-kultaa ja kahdesti SM-pronssia.  Kaudeksi 2008 Marchiș palasi takaisin Pallo-Iiroihin.
Marchiș on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista adoptiopoika Andrei Ion "Lulu" Marchiș (s. 1986), pelasi samaan aikaan isänsä kanssa Pallo-Iiroissa kaudella 2009. Tytär Jennifer Marchiș pelaa Pallo-Iirojen junioreissa.
Marcus Licinius Crassus Frugi

Marcus Licinius Crassus Frugi oli roomalainen poliitikko. Hän oli vuoden 27 jaa. konsuli, Tiberiuksen ollessa keisarina. Hänestä tuli keisari Claudiuksen ystävä ja Claudius myönsi hänelle triumfin tunnukset ja pappisviralla. Claudius antoi kuitenkin jostain syystä teloittaa hänet ja hänen vanhimman poikansa.
Hänellä oli neljä poikaa
Marcus Licinius Crassus Frugi, vuoden 64 konsuli.
Gnaeus Pompeius Magnus, meni naimisiin Claudia Antonian kanssa vuonna 43.
Marcus Licinius Crassus Scribonianus
Lucius Calpurnius Piso Frugi Licinianus, Galba adoptoi hänet vuonna 69.
Mannich-reaktio

Mannich-reaktio
Mannich-reaktio on formaldehydin, karbonyyliyhdisteen, kuten aldehydin tai ketonin ja ammoniakin tai amiinin välinen reaktio. Tuotteena muodostuu β-aminokarbonyyliyhdiste, jota usein nimitetään Mannichin emäkseksi. Mannich-reaktio on tärkeä monien lääkeaineiden ja luonnonaineiden synteesimenetelmä erityisesti biosynteesiä matkivissa niin kutsutuissa biomimeettisissä synteeseissä. Reaktio on nimetty saksalaisen kemistin Carl Mannichin mukaan.
Mekanismi

Mannich-reaktio voi olla joko happo- tai emäskatalysoitu. Happokatalysoidun Mannich-reaktion ensimmäisessä vaiheessa ammoniakki tai primäärinen tai sekundäärinen amiini reagoi formaldehydin kanssa muodostaen iminiumionin, joka on elektrofiilinen. Tämä iminiumsuola on kuitenkin suhteellisen stabiili ja erityisesti jodidina niitä on saatavissa kaupallisesti Eschenmoserin suolan nimellä.
Mannich-reaktion toisessa vaiheessa tämä iminiumioni reagoi hapon katalysoimana aldehydistä tai ketonista muodostuneen enolin kanssa alkylaatioreaktiolla.
Emäskatalysoidussa Mannich-reaktiossa muodostuu ensin aminoalkoholi, joka reagoi nukleofiilisella substituutiolla aldehydin tai ketonin kanssa.
Lähtöaineet ja selektiivisyys

Mannich-reaktiossa amiinina käytetään tyypillisesti sekundääristä amiinia, koska primäärisillä amiineilla tapahtuu helposti dialkylaatiota ja ammoniakilla trialkylaatiolla. Aldehydien tai ketonien tilalla Mannich-reaktiossa voidaan käyttää silyylienolieettereitä. Mannich-reaktiosta voidaan saada regio- tai enantioselektiivinen. Enantioselektiivisyys voidaan saavuttaa käyttämällä kiraalisia apuaineita, kuten proliinia, proliinijohdannaisia tai proliinin analogeja, kiraalisia amiineja tai kiraalisia fosfiini-imiinejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mannich-reaktio Wikimedia Commonsissa
Mare Moscoviense

Mare Moscoviense
Mare Moscoviense eli Moskovanmeri on yksi Kuun kääntöpuolen harvoista meristä. Se on aivan keskellä Kuun Maahan näkymätöntä puolta. Kuun kääntöpuolesta ei Maassa ole nähtävissä paljoakaan, joten Moskovanmeri ei näin ollen näy Maahan.
Mare Moscoviense löydettiin Neuvostoliiton Luna 3 -luotaimen tekemällä ensimmäisellä lennolla Kuun ympäri. Neuvostoliittolaiset nimesivät löydetyn meren alkuun Mare Moscovraeksi, mutta nimi muutettiin myöhemmin muotoon Moscoviense. Meren saama nimi ei täyttänyt IAU:n nimeämistavan mukaisia ohjeita, joiden mukaan Kuun meret olisi nimettävä mielentilojen mukaan. IAU kuitenkin hyväksyi lopulta nimen päättämällä, että Moskova on mielentila.
Lia Manoliu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lia Manoliu Tokion olympialaisissa vuonna 1964. |  Lia Manoliu Tokion olympialaisissa vuonna 1964. |  Lia Manoliu Tokion olympialaisissa vuonna 1964. |  |
Maa:   Romania
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 | Kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | Kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | Kiekonheitto |  |
Lia Manoliu (25. huhtikuuta 1932 Chișinău – 9. tammikuuta 1998 Bukarest) oli romanialainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Lia Manoliu oli ensimmäinen yleisurheilija, joka kilpaili kuusissa olympiakisoissa. Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 hän sai kiekonheitossa pronssimitalin. Méxicossa 1968 hän heitti ensimmäisellä heitollaan tuloksen 58,28. Hänen muut heittonsa jäivät vesisateessa yli 12 metriä lyhyemmiksi, mutta avausheitto riitti kultamitaliin. Vuonna 1971 hän ylitti ensimmäisen kerran 60 metrin rajan. Münchenissä 1972 hän osallistui kuudensiin olympialaisiinsa ja sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 58,50. EM-kisoissa hän karsiutui kolmasti loppukilpailusta ja sijoittui parhaimmillaan neljänneksi.
Vuonna 1974 Manoliu sai Unescon Fair Play -palkinnon ja Kansainväliseltä olympiakomitealta Olympic Order -kunnianosoituksen. Hän toimi Romanian olympiakomitean puheenjohtajana vuodesta 1990 kuolemaansa saakka.
Saavutukset

Olympiakultaa Méxicossa 1968
Olympiapronssia Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964
Olympiakisoissa kuudes Helsingissä 1952
Olympiakisoissa yhdeksäs Melbournessa 1956 ja Münchenissä 1972
EM-kisoissa neljäs Ateenassa 1969
EM-kisoissa seitsemäs Bernissä 1954
Henkilökohtaiset ennätykset

Kiekonheitto 62,06 (1972)
Podokarpukset

| Podokarpukset |
| --- | --- |
 Afrikanpodokarpus (Podocarpus latifolius)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Ylälahko::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales Mäntymäiset
Heimo::  Podokarpuskasvit Podocarpaceae
Suku::  Podokarpukset Podocarpus  L’Hér. ex Pers., 1807
Synonyymit
 Margbensonia A.V. Bobrov & Melikyan, 1998 
Katso myös
   Podokarpukset Wikispeciesissä   Podokarpukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Podokarpukset (Podocarpus) eli podokarpit on podokarpuskasvien heimoon (Podocarpaceae) kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu noin sata lajia, ja se on siten mäntyjen (Pinus) jälkeen havupuiden suvuista toiseksi suurin. Podokarpukset ovat ainavihantia puita tai pensaita. Niitä esiintyy luonnonvaraisena eteläisellä pallonpuoliskolla suuressa osassa Etelä-Amerikkaa ja Aasiaa, osissa Afrikkaa ja Australiaa, useilla Tyynenmeren saarilla sekä pohjoisen pallonpuoliskon puolella Etelä-Amerikan pohjoisosissa, Väli-Amerikassa ja itäisessä Aasiassa.
Nimet

Suvun nimi on johdettu kreikan kielen jalkaa ja hedelmää tarkoittavista sanoista. Nimi viittaa suvulle ominaiseen käpyyn, jossa mehevä pohjus on kiinni siemenen tyvessä vain kärjestään.
Kuvaus

Podokarpukset ovat puuvartisia kasveja. Ne ovat usein puumaisia, mutta jotkin lajit voivat olla pensaita. Suurimmat puut saavuttavat noin 40 metrin korkeuden. Primääriset eli suoraan rungosta haarautuvat oksat kasvavat sivusuuntaisesti ja muodostavat lähes säteittäisiä valekiehkuroita. Rungon kuori voi hilseillä suomumaisina levyinä tai pitkittäisinä säikeisinä liuskoina. Pihkatiehyitä on yleensä lehdissä, mutta ei puuaineksessa.
Suvun kasvit ovat ainavihantia ja niiden lehdet ovat monivuotisia. Lehtiasento voi olla kierteinen tai lähes vastakkainen. Litteät lehdet ovat muodoltaan tavallisesti tasasoukan suikeita tai tasasoukan soikeita. Ne ovat ruodittomia tai lyhytruotisia ja pinnaltaan nahkeita. Niissä on näkyvä keskisuoni. Ilmarakoja on lähinnä lehden alapinnalla, jolle ne muodostavat kaksi ilmarakojuovaa, mutta niitä voi olla jonkin verran myös yläpinnalla. Toisin kuin monilla muilla heimon suvuilla, podokarpuksilla ei ole muodoltaan eroavia varhais- ja myöhäislehtiä. Nuorten kasvien varhaislehdet ovat kuitenkin usein muita lehtiä suurempia.
Podokarpukset ovat useimmiten kaksikotisia, mikä tarkoittaa hede- ja emikukintojen kasvavan eri kasviyksilöissä, mutta ne voivat olla myös yksikotisia. Kukinnot kehittyvät hankasilmuista ja voivat kasvaa yksittäin tai ryppäissä. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat yleensä pitkiä ja norkkomaisia. Ne voivat olla perättömiä tai lyhytperäisiä. Hedekukinto muodostuu useista ohuen rangan ympärille kierteisesti asettuneista hedelehdistä, joissa on kussakin kaksi siitepölyä tuottavaa pölylokeroa.
Emikukinnot eli kävyt kasvavat yleensä yksittäin. Ne ovat perällisiä ja koostuvat 2–5 kiinnikasvaneesta suomusta, joista vain yksi tai joskus kaksi kärjenpuoleisinta ovat hedelmällisiä. Steriilit tyvenpuoleiset suomut turpoavat ja kasvavat kokonaan yhteen kävyn kypsyessä. Niistä muodostuu paksu, mehevä pohjus, joka on usein kirkkaanvärinen. Kävyssä on useimmiten vain yksi siemen, mutta niitä voi olla kaksikin. Siemen on kiinnittynyt mehevään pohjukseen vain tyvestään. Siementä ympäröi sitä kannattavasta käpysuomusta kehittynyt vaippa, josta käytetään nimitystä epimatium. Se on yleensä vihreä, mutta joillakin lajeilla punertava tai sinertävä. Mehevät, värikkäät kävyt houkuttavat lintuja, jotka levittävät siemeniä.
Japaninpodokarpuksen (P. macrophyllus) runko.
Afrikanpodokarpuksen lehtiä.
Japaninpodokarpuksen hedekukintoja.
Maorinpodokarpuksen (P. totara) mehevä käpy.