Hondurasin historia
Espanjalaisvalta > Siirtomaa-aika

Espanjalaisasutus levisi Hondurasissa 1540-luvulla, kun espanjalaisten keskinäiset kiistat loppuivat ja Hondurasiin nimettiin ensimmäinen piispa. Honduras vaurastui ja sen merkitys Keski-Amerikassa kasvoi, minkä ansiosta Graciasiin perustettiin 1544 hallintokeskus eli audiencia. Honduras ei kuitenkaan pystynyt kilpailemaan poliittisesti suurempien keskusten kanssa. Graciasin audiencia siirrettiin 1549 Guatemalan Antiguaan, ja Hondurasista tuli Guatemalan maakunta.
Kaivosteollisuus oli Hondurasin pääelinkeino, minkä lisäksi harjoitettiin jonkin verran karjankasvatusta. Samaan aikaan espanjalaiset levittivät omaa kulttuuriaan ja pakottivat kaikkia käyttämään espanjaa. Uudet tavat alkoivat sekoittua perinteisiin tapoihin. Kaivosteollisuus alkoi rapistua 1560-luvulla ja Hondurasin taloudellinen merkitys väheni nopeasti. Talous elpyi välillä, kun sisämaasta löytyi uusia hopeaesiintymiä 1569, ja löytö johti myös Tegucigalpan perustamiseen. Hopeatuotanto oli huipussaan 1584, mutta sen jälkeen talous taantui jälleen. Uusia kaivauksia vaikeuttivat usein kuitenkin raha- ja työvoimapula, vaikea maasto, malmisuonten pienuus ja byrokraattiset ongelmat. Hondurasista oli tullut 1600-luvulle tultaessa köyhä, takapajuinen ja huonosti hoidettu alue.
Ongelmia Hondurasissa aiheuttivat myös englantilaiset merirosvot, jotka alkoivat 1500-luvun lopulla hyökkäillä maan rannikkoseudulle. Hondurasin merkittävimpiin kuulunut satamakaupunki Trujillo tuhoutui hyökkäyksessä 1643 ja oli sen jälkeen hylättynä lähes vuosisadan ajan. Englantilaiset uhkasivat lisäksi espanjalaisten herruutta perustamalla siirtokuntia rannikkoseudulle ja Islas de la Bahía -saaristoon. He saivat apua intiaanien ja afrikkalaisten jälkeläisiltä, zamboilta ja miskitoilta. Samaan aikaan Hondurasin hallitseminen oli vaikeutunut, sillä hyvien satamien puutteen takia alue oli eristyksissä. Lisäksi vain Comayaguassa ja Tegucigalpassa asui yli 100 espanjalaista uudisasukasta. Espanjalaiset yrittivät siirtää intiaaneja työvoimaksi Tegucigalpaan, mutta laittomat muutot ja korruptio heikensivät kaivosteollisuuden tuottoa.
Espanjan kruunu siirtyi 1700 Habsburgeilta Bourboneille, joiden tavoitteena oli lisätä Amerikan siirtokuntiensa tuottoa. Bourbonit pyrkivät vähentämään korruptiota ja edistämään kehitystä myös Hondurasissa. Espanja pyrki myös saamaan uudestaan hallintaansa Karibian rannikon. Omoaan, lähelle Guatemalan rajaa perustettiin merkittävä linnoitus vuonna 1752 ja Trujillo vallattiin takaisin 1780. Trujillosta tuli englantilaisia vastaan suunnattujen retkikuntien keskuspaikka. Espanjalaiset saivatkin 1780-luvun aikana haltuunsa Islas de la Bahían ja valtaosan rannikosta. Lontoon sopimuksessa 1786 englantilaiset tunnustivat Karibianmeren rannikon kuuluvan espanjalaisille.
Kun espanjalaisten ja englantilaisten erimielisyydet oli sovittu, Hondurasissakin alkoi vaikuttaa paikallinen poliittinen voima, kreolit, joiksi kutsuttiin espanjalaisille vanhemmille siirtokunnissa syntyneitä lapsia. He halusivat vapauttaa kaupan ja lopettaa Espanjan monopoliaseman ja valta-aseman kirkollisissa, oikeudellisissa ja poliittisissa asioissa. Napoleon I asetti 1808 Espanjan johtoon Bonaparten, mikä aiheutti kansannousuja sekä Espanjassa että Latinalaisessa Amerikassa. Samaan aikaan Hondurasissa Comayaguan ja Tegucigalpan väliset ristiriidat syvenivät, eikä uusi espanjalainen hallinto saanut 1810-luvulla niitä rauhoittumaan. Tilanne oli jo ajautunut konfliktin partaalle, kun Keski-Amerikan maat julistautuivat itsenäisiksi 15. syyskuuta 1821.