stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miguel Antonio Otero

Kuvernööri Miguel Antonio Otero vuonna 1902
Miguel Antonio Otero (17. lokakuuta 1859 St. Louis, Missouri – 7. elokuuta 1944 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen poliitikko.
Miguel Antonio Oteron isä, joka oli samanniminen, oli pankkiiri, liikemies ja lakimies. Hänen äitinsä oli Mary Josephine (o.s. Blackwood) Otero.
Miguel Antonio Otero meni naimisiin joulukuussa 1888 Caroline V. Emmettin kanssa. Perheeseen syntyi kolme lasta, joista yksi kuoli lapsena. Hän meni uudelleen naimisiin lokakuussa 1913. Toisesta avioliitosta hänellä ei ollut lapsia.
Kun Otero oli 2-vuotias, perhe palasi tasankojen poikki kotiseudulle New Mexicoon. Hän opiskeli St. Louisin yliopistossa ja Notre Damen yliopistossa. Hänestä tuli kirjanpitäjä. Vuonna 1880 hän sai työpaikan kassavirkailijana San Miguel National Bankista, jossa hänen isänsä oli toimitusjohtajana. Tässä toimessa hän oli vuoteen 1885 saakka. Hän toimi myös Las Vegasin kaupungin rahatoimiston johtajana sekä testamentin valvojana San Miguelin piirikunnassa. Myöhemmin hänestä tuli tuomiopiirin sihteeri, jossa hän työskenteli vuoteen 1893 saakka.
Presidentti William McKinley nimitti Oteron New Mexicon kuvernööriksi 2. kesäkuuta 1897. Otero oli New Mexicon ainoa latinotaustainen kuvernööri. Taustansa takia hän jätti laajalti huomiotta vanhat poliittiset klikit, kuten ”Santa Fe Ringin”, ja sen sijaan rakensi oman vahvan poliittisen organisaation.
Huolimatta espanjalaisesta taustastaan Otero tuki innostuneesti presidentti McKinleyn pyyntöä saada vapaaehtoisia palvelemaan Espanjan–Yhdysvaltain sodassa. Otero esti menestyksekkäästi padon rakentamisen Teksasin El Pason ja Meksikon Ciudad Juárezin välillä; pato olisi estänyt newmexicolaisia käyttämästä Rio Granden vettä.
Oterosta tuli New Mexicon osavaltion kannattaja. Hän ei kuitenkaan kannattanut Arizonan ja New Mexicon yhdistämistä yhdeksi osavaltioksi. Marraskuussa 1905 presidentti Theodore Roosevelt, joka kannatti Arizonan ja New Mexicon yhdistämistä, nimitti Herbert Hagermanin kuvernööriksi, ja Otero erosi virastaan 22. tammikuuta 1906 palveltuaan pitempään kuin kukaan toinen New Mexicon territorion kuvernööri.
Otero jätti republikaanipuolueen ja liittyi myöhemmin demokraatteihin. New Mexicossa sijaitseva Oteron piirikunta on nimetty hänen mukaansa.
Nuori Miguel Antonio Otero
Miguel Antonio Otero ja hänen veljensä Page vierailivat Billy the Kidin luona Santa Fen vankilassa talvella 1880–1881.
Kirjallinen tuotanto

Otero, Miguel Antonio: My Life on the Frontier, 1864–1882 (New York, 1935).
Otero, Miguel Antonio: My Life on the Frontier, 1882–1897 (Albuquerque, 1939).
Otero, Miguel Antonio: My Nine Years as Governor of New Mexico Territory (Albuquerque, 1940).
Otero, Miguel Antonio: The Real Billy the Kid; With New Light on the Lincoln County War (1936).
Larry Murphy

Larry Murphy (vas.) vuonna 2010
Lawrence Thomas Murphy (s. 8. maaliskuuta 1961) on pelaajauransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Murphy oli puolustaja.
Peliura

Los Angeles Kings varasi Murphyn NHL:ään numerolla 4 vuoden 1980 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan, 1980–81, Murphy teki kaksi liigaennätystä: hän on eniten pisteitä tulokaskaudellaan tehnyt puolustaja (76) ja eniten syöttöpisteitä tulokkaana tehnyt puolustaja (60). Ennätykset ovat edelleen voimassa.
Murphy pelasi 21-vuotisella urallaan (1980–2001) kuudessa seurassa. Kingsin lisäksi hän pelasi Washington Capitalsissa, Minnesota North Starsissa, Pittsburgh Penguinsissa, Toronto Maple Leafsissa ja Detroit Red Wingsissä.
Lopetettuaan uransa Detroitissa kauden 2000–2001 päätyttyä, Murphy oli pelannut NHL-urallaan 1615 runkosarjaottelua, mikä oli puolustajien ennätys. Kaudella 2003–2004 Scott Stevens rikkoi ennätyksen, ja nykyään ennätystä pitää hallussaan Chris Chelios. Murphy ja Stevens olivat seuratovereita Capitalsissa vuosina 1983–1989.
Hän voitti 1990-luvulla neljä Stanley Cupin mestaruutta, ainoana pelaajana tuona vuosikymmenenä. Hän voitti mestaruuden Penguinsissa vuosina 1991 ja 1992 ja Red Wingsissä 1997 ja 1998.
NHL-mestaruuksien lisäksi hän oli vuonna 1979 Peterborough Petesissä voittamassa Memorial Cupia, Kanadan juniorijääkiekkoilun mestaruutta. Peterborough pääsi mestaruusotteluun myös seuraavalla kaudella, mutta hävisi jatkoajalla.
Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 2004. Tehtyään NHL:ssä 1216 runkosarjapistettä, hän on tällä hetkellä viidenneksi eniten pisteitä NHL:ssä tehnyt puolustaja Ray Bourquen, Paul Coffeyn, Al MacInnisin ja Phil Housleyn jälkeen.
Aiheesta muualla

Larry Murphy The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Miguel Cardoso

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: José Miguel Azevedo Cardoso
Syntymäaika: 28. toukokuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Trofa, Portugali
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Valmennusura
 :  FC Porto juniorit
2004–2006:  Belenenses (apuv.)
2006–2007:  SC Braga (apuv.)
2007–2009:  Académica (apuv.)
2009–2011:  SC Braga (apuv.)
2011–2012:  Sporting (apuv.)
2012–2013:  Deportivo La Coruña (apuv.)
2013–2016:  Šah’tar Donetsk U21
2016–2017:  Šah’tar Donetsk (apuv.)
2017–2018:  Rio Ave
2018:  FC Nantes
2019:  AEK Ateena
2021:  Rio Ave

Miguel Cardoso (s. 28. toukokuuta 1972) on portugalilainen jalkapallovalmentaja.
Ura

Cardosolla ei ole pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentamisen FC Porton organisaatiossa juniorivalmentajana työskennellessään liikunnanopettajana. Hän on valmistunut liikunnanopettajaksi vuonna 1995 ja liikuntatieteiden maisteriksi vuonna 1998 Porton yliopistosta. Cardoso työskenteli Porton organisaatiossa yhdeksän vuotta ja valmensi eri ikäluokkien joukkueita.
Aikuisten sarjoihin Cardoso siirtyi valmentamaan vuonna 2004 CF Os Belenensesin apuvalmentajana. Seuraavat vuodet hän toimi apuvalmentajana Belenensesin lisäksi SC Bragassa. Syyskuussa 2007 hänestä tuli Académica de Coimbran apuvalmentaja ja samalla alkoi yhteistyö Domingos Paciêncian kanssa.  Hän työskenteli Paciêncian apuvalmentajana myös Bragassa ja Sportingissa. Bragan he johdattivat Portugalin liigassa toiseksi sekä kaudella 2010/11 Eurooppa-liigan loppuotteluun. Yhteistyö Paciêncian kanssa päättyi helmikuussa 2013, kun portugalilainen sai potkut RC Deportivo de La Coruñasta.
Huhtikuussa 2013 Cardoso siirtyi ukrainalaisen FK Šah’tar Donetskin palvelukseen. Hän toimi seuran junioriakatemian johtajana ja alle 21-vuotiaiden joukkueen valmentajana. Kaudeksi 2016/17 hän siirtyi Paulo Fonsecan apulaisvalmentajaksi edustusjoukkueeseen ja voitti Ukrainan tuplamestaruuden. Kauden jälkeen Cardoso jätti Šah’tarin ja siirtyi Rio Aven päävalmentajaksi. Cardoson johdolla Rio Ave sijoittui Portugalin liigassa viidenneksi, mikä oli seuran paras sijoitus pääsarjatasolla. Menestyksekkään kauden jälkeen Cardoso jätti Rio Aven ja siirtyi Ranskan pääsarjaan FC Nantesin päävalmentajaksi. Nantes'n kausi ei lähtenyt Cardoson johdolla vahvasti liikkeelle. Joukkue erotti Cardoson lokakuun alussa, kun Nantes oli kerännyt vain kuusi pistettä kahdeksasta pelaamastaan ottelusta.
Marraskuun puolivälissä 2018 Cardososta tuli Espanjan pääsarjan Celta Vigon päävalmentaja. Cardoson johdolla Celtan menestys jäi vaisuksi ja joukkue vajosi putoamiskamppailuun voitettuaan vain kaksi kymmenestä liigaottelusta. Heikot tulokset johtivat Cardoson potkuihin maaliskuun alussa 2019.
Toukokuun lopussa 2019 vahvistettiin, että Cardoso toimii kaudella 2019/20 Kreikan Superliigan AEK Ateenan päävalmentajana. Portugalilaisen pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän sai potkut seurasta jo ensimmäisen liigakierroksen jälkeen AEK:n hävittyä Xanthille. AEK oli aiemmin hävinnyt Eurooppa-liigan karsinnoissa Trabzonsporille 3–1.
Tammikuun lopussa 2021 Cardoso palasi Rio Aven päävalmentajaksi. Rio Ave jäi Cardoson johdolla Portugalin liigassa sijalle 16 ja joutui karsimaan sarjapaikastaan. Joukkue hävisi putoamiskarsinnoissa FC Aroucalle yhteismaalein 5–0 ja putosi liigasta. Rio Ave erotti Cardoson kauden jälkeen.
Michelle Larcher de Brito

| Michelle Larcher de Brito |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Portugali
Tennispelaaja
Pituus:  165 cm
Paino:  57 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  helmikuu 2007–
Palkintorahat:  924 144 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  76. (6.7.2009)
Voitot/tappiot:  257–211
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2013)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2009)
Wimbledon:  3. kierros (2013, 2014)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2009, 2013)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  535  (28. helmikuuta 2011)
Voitot/tappiot:  2–8
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Michelle Larcher de Brito (s. 29. tammikuuta 1993 Lissabon) on portugalilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 76 heinäkuussa 2009. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä. Hänet valittiin vuonna 2009 Portugalin vuoden naisurheilijaksi.
Tennisura

Ammattilaiseksi vuonna 2007 siirtynyt Larcher de Brito pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa maaliskuussa 2007 Miami Mastersissa, jossa hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 43 olleen Meghann Shaughnessyn. Turnaukseen villillä kortilla päässyt Larcher de Brito hävisi toisella kierroksella Daniela Hantuchoválle. Syyskuussa hän pääsi välieriin Albuquerquen sekä San Luis Potosín ITF-turnauksissa. Vuonna 2008 hän pääsi toiselle kierrokselle Memphisin WTA-turnauksessa voitettuaan Stéphanie Cohen-Aloron. Toisella kierroksella hän hävisi Caroline Wozniackille. Maaliskuussa Larcher de Brito selviytyi kolmannelle kierrokselle Miami Mastersissa voitettuaan Jekaterina Makarovan ja maailmanlistan sijalla 16 olleen Agnieszka Radwańskan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Shahar Pe'erille. Heinäkuussa hän pääsi Stanfordin WTA-turnauksessa toiselle kierrokselle voitettuaan Gisela Dulkon. Toisella kierroksella hän hävisi maailmanlistan viitoselle, Serena Williamsille luvuin 6–4, 3–6, 2–6. Heinäkuun lopulla pelatussa Canada Mastersissa Larcher de Brito voitti toisella kierroksella Flavia Pennettan, mutta hävisi kolmannella kierroksella Svetlana Kuznetsovalle kolmieräisen ottelun. Taškentin WTA-turnauksessa hän pääsi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen puolivälieriin, jossa hän hävisi Sorana Cîrstealle.
Vuonna 2009 Larcher de Brito pelasi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Ranskan avoimissa. Karsintojen kautta turnaukseen päässyt Larcher de Brito voitti ensimmäisellä kierroksella Melanie Southin ja toisella kierroksella Zheng Jien. Kolmannella kierroksella hän hävisi Aravane Rezaïlle. Wimbledonissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Klára Zakopalován, kunnes hävisi toisella kierroksella Francesca Schiavonelle. Yhdysvaltain avoimissa Larcher de Brito voitti Mathilde Johanssonin, mutta hävisi toisella kierroksella Li Nalle.
Vuonna 2010 Larcher de Brito pääsi kolmannelle kierrokselle Birminghamin WTA-turnauksessa. Wimbledonissa hän hävisi avauskierroksella maailmanlistan ykköselle, Serena Williamsille, ja Yhdysvaltain avointen ensimmäisellä kierroksella Sania Mirzalle. Vuonna 2011 hän saavutti ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Rancho Santa Fessä, jossa hän voitti loppuottelussa Madison Brenglen. Huhtikuussa hän pääsi loppuotteluun Charlottesvillen ITF-turnauksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michelle Larcher de Brito Wikimedia Commonsissa
Michelle Larcher de Brito profiili WTA:n kotisivuilla
Aspartaattiaminotransferaasi

Aspartaattiaminotransferaasi sitoutuneena koentsyymiinsä pyridoksaalifosfaattiin
Aspartaattiaminotransferaasi eli ASAT (EC 2.6.1.1) on hyvin yleinen intrasellulaarinen eli solunsisäinen entsyymi, jota on eniten maksan, sydänlihaksiston ja luurankolihaksiston sytosolissa ja mitokondrioissa. Entsyymin aktiivisuus veriplasmassa kasvaa sydäninfarktin sekä maksatulehduksen yhteydessä. Aspartaattiaminotransferaasi katalysoi reversiibeliä reaktiota, jossa aminoryhmä siirretään aspartaatilta α-ketoglutaraatille ja tuotteena muodostuu oksaloetikkahappoa ja glutamaattia.
Aiheesta muualla

Yhtyneet laboratoriot (Arkistoitu – Internet Archive)
IUBMB Enzyme Nomenclature EC 2.6.1.1: Aspartate transaminase (englanniksi)
Autry Museum of the American West

| Autry Museum of the American West |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo, Native American organization (käännä suomeksi) 
Sijainti:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Perustettu:  1988
Kotisivut:  theautry.org
Koordinaatit:  34.1487°N, 118.2813°W
 fiAutry Museum of the American West 
  
Autry Museum of the American West on Länsi-Yhdysvaltain historiaa esittelevä museo Los Angelesissa, Kaliforniassa. Vuonna 1988 perustettussa museossa järjestetään muun muassa luentoja, filminauhojen esittelemisiä, festivaaleja, perhetapahtumia, musiikkia ja tutkimuksia.
Kuvat

American Progress -taulu kuuluu museon kokoelmiin.
Museon torni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Autry Museum of the American West Wikimedia Commonsissa
Museon viralliset kotisivut
Kyrenialainen laiva

Kyrenialainen laiva
Kyrenialainen laiva on 300 luvulla eaa. Aleksanteri Suuren aikakaudella uponnut kauppalaiva. Laiva löydettiin Kyrenian sataman läheisyydestä ja nostettiin ylös vuosina 1968-1969. Laiva on nykyään nähtävillä haaksirikkomuseossa, joka sijaitsee Kyrenian linnassa. Tutkimusten mukaan laivan on arveltu uponneen vuonna 306 eaa., jota ennen se purjehti noin 80 vuotta palvellen itäisen Välimeren kauppiaita. Laivan reitti kulki todennäköisesti Sámoksen, Kosin ja Rodoksen kautta pitkin Turkin rannikkoa ennen kuin laiva saapui Kyprokselle, missä se tuhoutui myrskyssä. Laiva on vanhin löydetty kauppalaiva maailmassa: se on 2 300 vuotta vanha.
Laiva

Laivan pituus oli noin 14 metriä, ja sen purjehdusnopeus oli 4-5 solmua. Laiva on rakennettu alepponmännystä. Laivan kunnostus alkoi vuonna 1970, ja se kesti neljä vuotta.
Lasti

Suurin osa laivan lastista oli yli 400 viiniamforaa, jotka olivat enimmäkseen peräisin Rodokselta. Osa saviruukuista on muodoltaan samanlaisia kuin Sámoksen pohjoisosissa. Lisäksi lastina oli manteleita. Niitä oli astioissa noin 9 000 kappaletta, ja ne olivat hyvin säilyneitä. Lastina oli myös 29 kappaletta kivisiä myllynkiviä, jotka olivat mukana myös painolastina. Myllynkivet oli todennäköisesti valmistettu Kosin saarella olevalla kivilouhoksella.
Muuta

Kyrenialainen laiva on kuvattuna kyproslaisissa 10, 20 ja 50 sentin kolikoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrenialainen laiva Wikimedia Commonsissa
Mika Karttunen

Mika Karttunen on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Mika Karttunen, elokuvantekijä
Mika Karttunen, shakinpelaaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mika Karttunen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mika Kaskimies

Mauri Mika Kullervo Kaskimies, vuoteen 1944 Mikkola (6. toukokuuta 1919 Helsinki – 15. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kauppatieteilijä ja professori.
Kaskimies oli Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen (markkinoinnin) professori 1959–1982 ja vararehtori 1975–1981. Hän tutki kaupan jakelu- ja kannattavuuskysymyksiä. Kaskimiehen väitöskirja vuodelta 1955 on nimeltään Kulutustavaroiden jakeluteiden rakenne erityisesti tarkasteltuna niiden pituuteen vaikuttavien tekijöiden kannalta. Kauppatieteiden tohtori Mika Kaskimies oli Helsingin kauppakorkeakoulun ensimmäinen markkinoinnin professori. Hän oli myös Veronmaksajain keskusliiton puheenjohtaja 1978–1983.
Ekonomi, rehtori, järjestöjohtaja, päätoimittaja ja gemmologian harrastaja Keijo Kaskimies oli Mika Kaskimiehen veli.
Larry Peninsula

| Larry Peninsula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Lauri Niemimaa
Ammatti:  muusikko, musiikintekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti, suomi
Tyylilajit:  country
Soittimet:  kitara, mandoliini, dobro, rummut
Levy-yhtiöt:  Ramasound Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Larry Peninsula, oikealta nimeltään Lauri Niemimaa, on suomalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä.
Peninsula on harrastanut musiikkia lukioikäisestä ja on soittanut eri soittimia eri yhtyeissä. Hän aloitti säveltämisen ja laulamisen vuonna 2008.
”Vagabond”-demolla (2012) Peninsula soitti kaikki instrumentit itse. Peninsula sävelsi ja sanoitti vuonna 2018 ilmestyneen debyyttialbumin Country Music Only kaikki kappaleet. Albumin nimikappale sijoittui Country Music Life -blogin Top New Country Music -listalla ykköseksi ja Saving Country Music Top 25 -listalle Yhdysvalloissa. Albumi sai hyvät arvostelut Saving Country Music -listan ylläpitäjältä Kyle Coroneosilta ja Riffi-lehden Ari Vanha-Majamaalta.
Diskografia > Albumit

Country Music Only (2018)
Diskografia > EP:t

Vagabond (demo-EP, 2012)
Diskografia > Musiikkivideot

”Vagabond” (2012)
”Walk the Talk” (2017)
”Cowboy Heart” (2018)
”Preeriaan” (2019)
”Rockfaces” (2020)
Max Rockatansky

| Max Rockatansky |
| --- | --- |
Luoja(t):  George Miller Byron Kennedy
Elokuvasarja:  Mad Max
Näyttelijä(t):  Mel Gibson Tom Hardy
Max Rockatansky on elokuvatekijöiden Byron Kennedyn ja George Millerin luoma kuvitteellinen toimintasankari Mad Max -elokuvasarjassa. Häntä näyttelee kolmessa ensimmäisessä elokuvassa Mel Gibson sekä neljännessä Tom Hardy. Elokuvien lisäksi hahmo esiintyy myös Mad Max -videopelissä.
Esiintymiset

Mad Max (1979)
Mad Max 2 – asfalttisoturi (1981)
Mad Max – ukkosmyrsky (1985)
Mad Max: Fury Road (2015)
Mikronesia olympialaisissa

Mikronesia osallistui kesäolympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 2000 ja on siitä lähtien osallistunut kesäkisoihin 5-6 urheilijan joukkueilla. Maa ei ole voittanut mitaleita. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi vuosina 2000-2012 joka kerta painonnostaja Manuel Minginfel. Talvikisoihin Mikronesia ei ole osallistunut.
Max Reinhardt

Max Reinhardt vuonna 1911. (Kuva Nicola Perscheid.)
Max Reinhardt (vuoteen 1904 Goldmann; 9. syyskuuta 1873 Baden, Itävalta-Unkari – 31. lokakuuta 1943 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalais-saksalainen ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän aloitti uransa näyttelijänä ja toimi 1894–1904 Berliinin Deutsches Theaterissa näyttelijänä ja sitten johtajana kahteen otteeseen 1905–1920 ja 1924–1933. Hän yhdisti teatteriin vuonna 1906 Kammerspiele-näyttämön. Hän ohjasi Berliinissä Komödieteaterissa ja Berliner Theaterissa 1920-luvulla ja vuodesta 1920 hän ohjasi Salzburgin juhlanäytäntöjä sekä toimi vuodesta 1924 Wienissä Theater in der Josefstadtin johtajana.
Reinhardt muutti 1933 Yhdysvaltoihin ja johti siellä Hollywoodissa vaimonsa Helene Thimigin kanssa teatterikoulua.
Reinhardtia pidetään aidon atmosfäärin ja visuaalisesti tehokkaiden näyttämötunnelmien mestarina. Hänen ohjaustyölleen olivat ominaisia monumentaaliset lavasteet ja suuret joukkokohtaukset.
Tunnettuja Reinhardtin ohjauksia olivat William Shakespearen Kesäyön unelma, josta hän ohjasi myös elokuvan, ja Venetsian kauppias sekä Sofokleen Kuningas Oidipus ja Jacques Offenbachin säveltämä operetti Orfeus Manalassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Max Reinhardt IMDb:ssä
Max Ryynänen

Max Ryynänen (s. 1972) on suomalainen tutkija, galleristi ja kirjailija. Ryynänen on Aalto-yliopiston visuaalisen kulttuurin teorian vanhempi yliopistolehtori (virassa 2006-) ja hän toimi saman alan VT professorina 2009–2010 (professuuri lakkautettiin sittemmin). Ryynänen on Helsingin yliopiston dosentti, oppialanaan estetiikka. Helsingin yliopiston lisäksi Ryynänen opiskeli Uppsalan yliopistossa, Pisan yliopistossa ja Templen yliopistossa.
2015–2018 Ryynänen oli Aalto-yliopiston Visual Culture and Contemporary Art maisteriohjelman (ViCCA) johtaja. Ryynänen on toiminut myös mm. Suomen Estetiikan Seuran puheenjohtajana (2015–2018) sekä Kansainvälisen Estetiikan Seuran hallituksessa (2014–2018). Hän on Popular Inquiry: The Journal of the Aesthetics of Kitsch, Camp and Mass Culture - lehden päätoimittaja yhdessä Jozef Kovalcikin kanssa, ja The Journal of Somaestheticsin päätoimittaja Richard Shustermanin ja Falk Heinrichin kanssa.
Ryynänen on ollut kahden eri helsinkiläisen vaihtoehtogallerian (ROR galleria, Kallio Kunsthalle) perustajajäsen. Hän on Savukeidas-kustantamon esseisti. Tutkijana ja taidekirjoittajana Ryynäsen keskeisiin aiheisiin ovat kuuluneet mm. kaupunki- ja arkkitehtuuritutkimus, nykytaide, kitsch, terrorismi, elokuva ja urheilu. Taidekriitikkona Ryynänen on avustanut mm. Flash Art Internationalia, Art Pulsea ja Kunstkritikkia. (Ks. aiempi viite ViCCA:n sivuilla.)
Keskeisiä julkaisuja

On The Philosophy of Central European Art: The History of an Institution and its Global Competitors. Lanham: Lexington Books (Rowman & Littlefield), 2020.
Art, Excess, and Education: Historical and Discursive Contexts. Toim. yhdessä Kevin Tavinin ja Mira Kallio-Tavinin kanssa. New York: Palgrave, 2019.
“From Haunted Ruin to the Most Touristified of All Cities.” Teoksessa Jeanette Bicknell, Jennifer Judkins & Carolyn Korsmeyer (toim. ), Philosophical Perspectives on Ruins, Monuments and Memorials, s. 157-165. London: Routledge, 2019.
Learning from Decay: Aesthetics of Architectural Disintegration. Kirj. Zoltan Somhegyin kanssa. Frankfurt am Main: Peter Lang, 2018.
"The Art Scenes." Contemporary Aesthetics, Vol 16, 2018.
Elokuva - rakastettuni! Turku: Savukeidas, 2014.
Roskamaali - jääkiekon estetiikkaa ja kulttuurifilosofiaa. Turku: Savukeidas, 2014.
Aesthetics of Popular Culture. Toim. yhdessä Jozef Kovalcikin kanssa. Bratislava: Slovart, 2014.
Umberto Eco: James Joyce, Teräsmies ja vesinokkaeläin. Toim. yhdessä Tarja Knuuttilan kanssa. Helsinki: Yliopistopaino, 2005.
Aspeland

Smålandin seudut viikinkiajalla. Punaiset ja mustat pisteet tarkoittavat maakunnassa sijaitsevia riimukiviä. Punaisten pisteiden riimukivet sisältävät kirjoituksia kaukomatkoilta.
Aspeland oli yksi keskiaikaisista ”pienistä maista” (ruots. små landen), jotka vähitellen muodostivat Smålandin maakunnan.
Suuri osa nykyisestä Hultsfredin kunnasta sijaitsee alueella, joka muodosti Aspelandin. Keskustaajama Hultsfred kuului kuitenkin Sevedeen.
Käännös suomeksi
Mikromortti

Mikromortti (engl. micromort) on äkkikuoleman riskiä kuvaava mittayksikkö. Yksi mikromortti on yhden suhde miljoonaan eli 0,0001 prosenttia. Jos jokin toiminta aiheuttaa kuoleman esimerkiksi todennäköisyydellä yksi miljoonasta, sen riski on yksi mikromortti.
Mikromortin käsitteen kehitti vuonna 1968 yhdysvaltalaisen Stanfordin yliopiston professori Ronald Howard.
Mikromorttia käytetään helpottamaan kuolemaan johtavien toimien vertaamista toisiinsa. Esimerkiksi keskimääräisen suomalaisen päivittäinen kuolemanriski on 34 mikromorttia. Yhdellä mikromortilla kuolemanriski kasvaa esimerkiksi 400 kilometrin autoajelulla, 32 kilometrin pyöräilyllä, yhdellä ekstaasihuumeen käyttökerralla, tai korkeiden tikkaiden käyttämisellä kotia remontoitaessa. Laskuvarjohyppy aiheuttaa 10 mikromortin riskin, nukutus samoin 10 mikromortin riskin, kalliokiipeilykerta noin 3 mikromortin riskin ja sukelluskerta 8 mikromortin riskin. Himalajalla yli kahdeksan kilometrin korkeudelle ulottuva kiipeilyretki on noin 12 000 mikromortin, BASE-hyppy kalliolta 430 mikromortin, sydänleikkaus 16 000 mikromortin, maratonin juokseminen seitsemän mikromortin ja sadan grillipihvin syöminen runsaan yhden mikromortin riski.
Kirjallisuutta

Jussi Melkas: "Mikromortti – kuoleman arpa"; Tieto&trendit 1/2012, Tilastokeskus