Urkusinfonia
Ranskalainen koulukunta > Widor

Widor kirjoitti kahdeksan numeroitua urkusinfoniaa sekä numeroimattomat urkuteokset Goottilainen sinfonia, Romaaninen sinfonia ja Latinalainen sarja. Järjestysnumeron kasvaessa sinfonia jatkuvasti hakee muotoaan. Laajennetusta Preludi ja Fuuga -muodosta se lähestyy sonaattimuotoista sinfoniaa, laajenee lähes yli-inhimillisiin mittoihin ja saa lopuksi täyttymyksen varsin omaperäisessä Romaanisesa sinfoniassa.
Première symphonie en ut mineur op.13/1
Prélude - Allegretto - Intermezzo - Adagio - Marche pontificale - Méditation - Finale
Deuxième symphonie en ré majeur op.13/2
Preludium circulare - Pastorale - Andante - Salve Regina - Adagio - Finale
Troisième symphonie en mi mineur op.13/3
Prélude - Minuetto - Marcia - Adagio - Final
Quatrième symphonie en fa mineur op.13/4
Toccata - Fugue - Andante cantabile - Scherzo - Adagio - Final
Cinquième symphonie en fa mineur op.42/1
Allegro vivace - Allegro cantabile - Andantino quasi allegretto - Adagio - Toccata
Vaikka Widorin viides urkusinfonia tunnetaankin ennen kaikkea päätösosastaan Toccata, niin se on myös hallittu ja eheä kokonaisuus sekä eniten esitetty Widorin teos. Ensimmäinen osa alkaa Robert Schumannin mieleentuovalla teemalla. Teeman ja kolmen variaation jälkeen seuraa episodi, joka vaikuttaa sivuteemalta, mutta ei enää toistu. Pääteemaa kehitellään paloiteltuna ja varioiden. Kehittely ennakoi sinfonian kolmatta osaa sekä sen päättävää toccataa. Kertaus on lyhyt ja intensiivinen. Toinen osa on kaunis cantilene. Kolmas osa on menuetin ja passacaglian yhdistelmä sisältäen taitoa vaativia pedaalijuoksutuksia. Neljäs osa on hiljainen meditaatio ennen säkenöivää finaalia, joka on maailmankuulu toccata.
Sixième symphonie en sol mineur op.42/2
Allegro - Adagio - Intermezzo - Cantabile - Finale
Kuudes urkusinfonia valmistui Pariisin maailmanäyttelyyn 1878 Cavaillé-Coll-uruille ja on kenties tasapainoisin Widorin urkusinfonioista. Ensimmäinen osa perustuu kahdesta kontrastoivasta teemasta rakennettuun sonaattimuotoon. Kehittelyjaksossa teemoja yhdistellään kontrapunktisesti.
Septième symphonie en la mineur op.42/3
Moderato - Choral - Allegretto - Allegro non troppo - Lento - Finale
Huitième symphonie en si majeur op.42/4
Allegro risoluto - Moderato cantabile - Allegro - Variations - Adagio - Finale
Kahdeksannessa sinfoniassa materiaalia olisi vaikka kahteen sinfoniaan. Allegro risoluto on erittäin hallittu ja sitä on verrattu Bachin suureen Es-duuri Preludiin. Variations puolestaan vetää vertoja Bachin Passacaglialle.  Sitä edeltäneen Prélude-osan Widor myöhemmin poisti.
Symphonie gothique (en ut mineur) op.70
Moderato - Andante sostenuto - Allegro - Moderato_Allegro_Moderato_Andante_Allegro
Goottilainen sinfonia on sävelmaalailu, joka on saanut innoitusta goottilaisista kirkoista.  Kolmannessa ja neljännessä osassa kuunnellaan gregoriaanista Salve Regina-hymniä.
Symphonie romane (en ré majeur) op.73
Moderato - Choral - Cantilène - Final
Romaaninen sinfonia on rohkeasti soinnutettu ja uudemman ajan säveltäjistä Olivier Messiaen on arvostanut sen korkealle. Teos perustuu gregoriaanisen introitushymnin Haec Dies jatkuvaan kehittelyyn.
Suite latine op.86
Preludium - Beatus vir - Lamento - Ave Maris Stella - Adagio - Lauda Sion
Latinalainen sarja on Widorin sinfoniasarjan epilogi.