stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talvisuperin kausi 2024
Joukkueet

| --- | --- |
 Miehet A-Lohko Imatran Pallo-Veikot  Joensuun Maila  Kempeleen Kiri  Kiteen Pallo -90  Pattijoen Urheilijat  Puijon Pesis  Sotkamon Jymy B-Lohko Alajärven Ankkurit  Haminan Palloilijat  Hyvinkään Tahko  Kouvolan Pallonlyöjät  Manse PP  Seinäjoen JymyJussit  Vimpelin Veto :  Naiset A-Lohko Hyvinkään Tahko  Joensuun Maila  Jyväskylän Kirittäret  Lapuan Virkiä  Mailattaret  Seinäjoen Maila-Jussit B-Lohko Fera  Haminan Palloilijat  Manse PP  Pesäkarhut  Pöytyän Urheilijat  Roihuttaret 
Lähteet:
| --- | --- |
 Tytöt A-Lohko Haapajärven Pesä-Kiilat  Joensuun Maila  Mailattaret  Seinäjoen Maila-Jussit B-Lohko Alajärven Ankkurit  Jokilaakson PesäKuula  Kajaanin Pallokerho  Lapuan Virkiä C-Lohko Kempeleen Kiri  Oulun Lippo Juniorit  Pattijoen Urheilijat Juniorit  Viinijärven Urheilijat :  D-Lohko Haminan Palloilijat  Laitilan Jyske  Manse PP  Mynämäen Vesa E-Lohko Fera  Hyvinkään Tahko  Pesäkarhut-Akatemia  Roihu 
Lähteet:
| --- | --- |
Järjestyksessä:  1.
Joukkueita:  20
Runkosarja
Päiväys:  24.2.2024 – 10.3.2024
Voittaja:  A-Lohko: SMJ  B-Lohko: KPK  C-Lohko: Lippo Jun.  D-Lohko: Manse  E-Lohko: Fera
Pudotuspelit
Päiväys:  6.4.2024 – 7.4.2024
Mestari:  Joensuun Maila
Hopeaa:  Seinäjoen Maila-Jussit
Pronssia:  Manse PP
  2025 →
Pudotuspelit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
|   | 0 |  Manse PP |   |   |  |  |  |  |
|   | 2 |  Joensuun Maila |   |   |   |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 0 |  Kempeleen Kiri |   |
|   |   |   |   |   |   | 1 |  Joensuun Maila |   |
|   | 2 |  Kempeleen Kiri |   |   |   |  |  |  |
|   | 0 |  Kouvolan Pallonlyöjät |   |   |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
 
|  |  |  |  |  |  | 1 |  Manse PP |   |
|   |  |  |  |  |  | 0 |  Kouvolan Pallonlyöjät |   |
Lähteet:
Pudotuspelit > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
|   | 2 |  Manse PP |   |   |  |  |  |  |
|   | 1k |  Kirittäret |   |   |   |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 2 |  Lapuan Virkiä |   |
|   |   |   |   |   |   | 1k |  Manse PP |   |
|   | 2 |  Lapuan Virkiä |   |   |   |  |  |  |
|   | 0 |  Porin Pesäkarhut |   |   |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
 
|  |  |  |  |  |  | 2 |  Porin Pesäkarhut |   |
|   |  |  |  |  |  | 0 |  Kirittäret |   |
Lähteet:
Pudotuspelit > Tytöt

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Joensuun Maila
: Seinäjoen Maila-Jussit
: Manse PP
4.: Pesäkarhut-Akatemia
Lähteet:
Liv Inger Somby

Liv Inger Somby (s. 1962 Koutokeino) on norjansaamelainen kirjailija ja toimittaja. Hän opettaa alkuperäiskansojen journalismia Saamelaisessa ammattikorkeakoulussa Koutokeinossa.
Somby johtaa saamelaista lähetyskeskusta NRK Sapmissa.
Kotkan kaupunginteatteri

Kotkan kaupunginteatteri
Kotkan Kaupunginteatteri on Kotkassa toimiva ammattiteatteri. Keskuskadulla sijaitsevassa teatterirakennuksessa on kaksi näyttämöä. Suurella näyttämöllä on 362 paikkaa ja Naapuri-näyttämöllä 160 paikkaa. Teatterin näyttämönä myös toimivassa ravintola Kairossa Satamakadulla on 150 paikkaa.
Historia

Ennen oman ammattiteatterin perustamista Kotkassa oli harrastajateatteritoimintaa ja siellä vieraili kiertäviä teattereita Viipurista ja Helsingistä. Vuonna 1907 Kotkaan valmistui työväentalo (nykyinen Kotkan konserttitalo), jonka rakentamisesta syntyneiden velkojen maksuun tarvittiin rahaa. Työväenyhdistys keräsi sitä muun muassa teatteriesityksillä ja näin 1908 Kotkaan syntyi Kotkan työväenteatteri. Kymmenisen vuotta myöhemmin Kotkaan perustettiin kilpaileva Kotkan Näyttämö (vuodesta 1934 Kymenlaakson Maakuntateatteri), joka oli puolestaan taustaltaan porvarillinen. Teatterit yhdistyivät 1940 ja uuden teatterin nimeksi tuli Kotkan Maakuntateatteri. Kotkan Kaupunginteatteri Oy muodostettiin vuonna 1951, ja sen koko osakekannan omistaa Kotkan kaupunki.
Kotkan Kaupunginteatteri on toiminut nykyisessä osoitteessa Keskuskadulla vuodesta 1948 lähtien arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelemassa alun perin suojeluskuntataloksi vuonna 1927 rakennetussa talossa.  Teatteria laajennettiin vuonna 1961.  Vuosina 2004–2005 tiloihin tehtiin merkittävä laajennus ja peruskorjaus. Varsinaisen teatterirakennuksen lisäksi Kotkan Kaupunginteatteri on esiintynyt ravintola Kairossa vuodesta 1986. Teatterirakennuksen edustalle pystytettiin vuonna 2005 Kotkan veistospromenadiin kuuluva Olavi Mantereen veistos Ovidiuksen tanssi.
Historia > Teatterinjohtajia

Hannes Häyrinen (1951-1955)
Kaarlo Kytö (1955-1959)
Raoul af Hällström (1959-1965)
Väinö Lahti (1965-1970)
Kalervo Nissilä (1970–1973)
Jouko Turkka (1973–1975)
Lauri Väärä (1975–1980)
Markku Savolainen (1980-1996)
Anita Myllymäki (1996-1998)
Reijo Paukku (1998-2000)
Maija-Liisa Marton (2000-2002)
Kari Arffman (2003-2008)
Ilkka Laasonen (2009-2014)
Snoopi Siren (2014-2017)
Miko Jaakkola (2017-2024)
Mikko Korsulainen (2024-)
Historia > Aiempia ohjaajia ja näyttelijöitä

| --- | --- |
 Maria Aro (1969–1971)  Joel Asikainen (1961–)  Orma Aunio (1963–)  Kaiho Aunesneva (1983–1985)  Matti Brandt (1975–)  Ritva Carpelan-Mäkinen (–1969)  Riitta Elstelä (1963–, –1975)  Eija Grönberg (1969–)  Edvin Haapalainen (1969–1971)  Heli Haapalainen (1991–)  Jaakko Haapanen (1963–)  Seija Haarala (–1961)  Irmeli Heinänen (ohjaaja, 1963–)  Anita Heikkinen (–1969)  Elina Hoffrén (–1961)  Arvo Honkanen (1963–)  Veikko Honkanen (–1975)  Eila Ilenius (1975–1983)  Jouni Jalarvo (1977–)  Jukka Juolahti (1985–)  Tauno Kajander (–1971)  Aarre Karén (1961–)  Eira Karén (1961–)  Saara Kelkka (1983–)  Pekka Ketonen (1983–, 1991–)  Anna-Maija Kokkinen (1977–)  Sirkka Kokkonen (1969–)  Elina Kolehmainen  Markku Kontro (–1977)  Rolf Labbart (1961–)  Väinö Lahti (1963–)  Ami Laiho (1969–)  Harri Leskinen (1991–)  Pasi Luukkonen (1975–)  Pertti Maja (–1969) :  Saara Markkanen (–1985)  Elina Mattila (1991–)  Esko Mattila (–1961)  Seppo Mäki (1961–1963)  Matti Mäntylä (1985–)  Ari Määttänen (–1969)  Olavi Niemi (–1961)  Timo Nissi (1969–)  Heikki Nousiainen (1969–)  Ritva Oksanen (1963–)  Esa Pakarinen Junior (–1975)  Tapio Parkkinen (ohjaaja, 1969–1971)  Aarre Pekkarinen (–1975)  Veijo Peltola (–1969)  Martti Pennanen  Leo Pentti (–1975)  Aliisa Pulkkinen (1981–1985)  Kari Rakkola (1991–)  Liisa Roine (1961–1963)  Jaana Saarinen (1980–)  Vieno Saaristo (–1969)  Mauri Saikkonen (1969–)  Färid Salavat (–1969)  Eeva Salminen (1971–)  Sauli Seppälä (1975–)  Leena Takala (1961–)  Veikko Tiitinen (1971–)  Kielo Tommila (1975–1977, 1985–)  Olli Tuominen (1971–)  Maija-Liisa Turkka (–1975)  Rauha Valkonen (1971–)  Vesa Wallgren (1981–1983)  Lahja Vilén (1961–)  Rauno Virtanen (1991–)
Aiheesta muualla

Kotkan kaupunginteatterin sivusto
Annukka Aikio

Annukka Aikio, tunnettiin myös nimillä Anna Marjatta Aikio ja Anna Marjatta Mikkonen (28. joulukuuta 1935 – 5. syyskuuta 2003) oli suomalainen lastenkirjailija ja suomentaja. Hän on IBBY:n kunnialistalla (1980). Hän julkaisi puolisonsa Samuli Aikion kanssa muun muassa satukirjan Tyttö, joka muuttui kultaiseksi koskeloksi.
Teokset > Lastenkirjat

Lentonoidan poika, satukokoelma
Tyttö joka muuttui kultaiseksi koskeloksi, kuvakirja
Hylkeen ja korpin kakunpaisto
Iso-Jouni ajaa sudella
Iso-Jouni maahisen vävynä
Iso-Jouni sutena
Joulustaalo
Kalastava kolttaeukko ja karhu
Kentänpään eukon hyvät neuvot
Kertomus karhusta ja sen unesta
Kettu Jussa Juholaisen palvelijana
Kettu hoitaa poroja
Kolttavaimo saa karhun kynnet
Kuinka sääski tuli Lappiin
Kun kuuntelee sildiä
Lentonoidan poika
Lohi, pallas, turska ja ahven
Maahisten elo
Maahisten vaihdokas
Merenneito kadottaa pyrstönsä
Merenneito vie nuorukaisen isänsä taloon
Mies, joka soitteli esi-isien noitarumpua
Miten porosta tuli peura
Noita joikaa Heinäsaarta
Poika meni pesemään lapasia meren rantaan
Poika pirun renkinä
Poromies ja viheltävä staalo
Pyöreä Piera ja staalon laukku
Revontulten pilkkaaja
Riima-äijä ja kolme staaloa
Sovan Ante ja maahisen tyttäret
Staalo, Luhtakka ja poika
Tulen satu
Tuli idästä, meni länteen
Vainolaiset kulkemassa
Unkarin kansallispankki

Unkarin kansallispankki Budapestin Vapauden aukiolla
Unkarin kansallispankki (unk. Magyar Nemzeti Bank) on Unkarin keskuspankki. Se pyrkii saavuttamaan hintavakauden ja ylläpitämään sitä käytössään olevilla rahapolitiikan välineillä. Unkarin kansallispankki on Euroopan keskuspankkijärjestelmän jäsenpankki. Se painaa Unkarin forintin.
Unkarin kansallispankki perustettiin vuonna 1924. Se pyrki vakauttamaan Unkarin pengőn arvon, mutta hyperinflaation seurauksena valuutaksi otettiin toisen maailmansodan jälkeen forintti. Unkarin vuoden 2022 parlamenttivaalien jälkeen kansallispankin kuvernööri György Matolcsy ja Viktor Orbán kiistelivät syyllisyydestä Euroopan unionin korkeimpaan inflaatioon. Matolcsy myös kritisoi Orbánin hallintoa kokemastaan pyrkimyksestä kansallispankin itsenäisyyden heikentämiseen.
Anna Haava

| Anna Haava |
| --- | --- |
 Anna Haava
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anna Rosalie Haava, oik. Haavakivi
Syntynyt: 15. lokakuuta (J: 3. lokakuuta) 1864 Kodavere, Liivinmaa
Kuollut: 13. maaliskuuta 1957 (92 vuotta) Tartto, Viro
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Esikoisteos:  Luuletused
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anna Rosalie Haava, oik. Haavakivi, (15. lokakuuta (J: 3. lokakuuta) 1864 Kodavere, Liivinmaa – 13. maaliskuuta 1957 Tartto, Viro) oli virolainen runoilija.
Haavakivi kävi koulua Tartossa, jossa hän myös valmistui opettajaksi. Hän oli vuoden ajan diakonissana Pietarissa ja asui sitten kotiseudullaan ja Tartossa. Hän toimi kääntäjänä ja Postimees-lehden kirjallisuusavustajana. Hän oli  vuodesta 1954 Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansankirjailija.
Haavakiven kolme ensimmäistä runokokoelmaa ilmestyivät nimellä Luuletused ('Lauluja', 1888, 1890 ja 1897), kokoelma myöhempiä runoja nimellä Lained (1906), jossa on lisäksi valikoima parhaita nuoruudenrunoja. Runojen ohella hän julkaisi kokoelman tunnelmakuvauksia Ristlaened (1910 Ristiaallokko) sekä kokoelman muiden ajatuksia Peotäis tõtt (1900, 'Kourallinen totuutta'). Hänen maineensa perustuu lähinnä nuoruustuotantoon, jossa hän kuvaa nuoren ihmisen tuntoja. Toisin kuin Lydia Koidulan, Haavan tuotanto ei painotu isänmaallisuuteen eikä toimintaa kuvaaviin runoihin, joita pidetäänkin enimmäkseen epäonnistuneina. Parhaiten hän onnistuu leikillisissä idyllisissä kansanelämänkuvauksissa. Hänen nuoruudentuotantonsa perusteella Aino Kallas luonnehtii vuonna 1901 häntä sanoin: "sisäänpäin kääntynyt, hiljaisen mietiskelevä, naisellinen" ja Suomeen verratessaan: "Meillä Suomessa – – ei ole yhtään Anna Haavan veroista naislyyrikkoa". Runoja on myös sävelletty.
Teokset

Anna Haava. Luuletused I, 1888 runokokoelma
Luuletused II, 1890 runokokoelma
Luuletused III, 1897 runokokoelma
Peotäis tõtt, 1900 mietekokoelma
Lained, 1906 runokokoelma
Ristlained, 1910 runokokoelma
Väikesed pildid Eestist, 1911 proosateos
Põhjamaa lapsed, 1913 runokokoelma
Meie päevist, 1920 runokokoelma
Anna Haava luuletuskogu, (runokokoelma seitsemän edellisen runokokoelman pohjalta) 1924
Siiski on elu ilus, 1930 runokokoelma
Laulan oma eesti laulu, 1935 runokokoelma
Luuletused (lisäksi Järelpõiming), 1954 valikoima
Nõmmelill, 1964 valikoima
Väike luuleraamat, 1968
Laulan oma eesti laulu, 1996, toim. Silvia Nagelmaa sivut 371–379, Aktsente Anna Haava luulest) valikoima
Mälestusi Laanekivi Manni lapsepõlvest (postuumisti), 2006
Luule, 2009 kootut runot
Teokset > Suomennetut runot

Lähde:
kokoelmassa: Kansanvalistusseuran kalenteri , Kansanvalistusseura 1890. S. 171, 181.
Hätääntynyt ihminen: I–III, suom. Kaarle Krohn
Sinä olet veitikka!, suom. Kaarle Krohn
Neula, suom. Matti Helenius-Seppälä, teoksessa: Kansanvalistusseuran kalenteri, Kansanvalistusseura 1896. S. 185.
teoksessa: Kansan kalenteri, Raittiuden ystävät 1908. S. 173–190.
Koi kultaa, suom. Helenius-Seppälä
Uinu, suom. Matti Helenius-Seppälä
kokoelmissa: Eino Leino, Runot IV: 1908–1915 , Otava 1968. S. 516–518 ja Maailman kannel , Otava 1913 (2. p.). S. 130–133.
Kun oisin kuollut
Kunne kuljen
Kyllä tuikkivat tähdet,
Älä sa kysy!, joka myös teoksessa: Lausuntaohjelmistoa, (1929) WSOY 1929. S. 217–218
kokoelmassa: Eestin runotar: virolaisen lyriikan antologia , (toim. Elsa Haavio) WSOY 1940. S. 67–70
Kyll' oli nuoruus ihanaa, suom. Yrjö Jylhä
Me olimme niinkuin lapset, suom. Yrjö Jylhä
Mun kuollut ylkäni ukselle lyö, suom. P. Mustapää
Sydämeni uskoo, suom. Yrjö Jylhä
Valvoja 12/1901, suom. Aino Kallas. S. 726–730
Sellainen se on!
Voi teitä, päiväkullat!
Nyt
Sua odotan
Kaikkein kaunein laulu
Ah, kunne kulkea!
Oli ihana, iloinen kukkakuu!
Riemulaulu
Lennä, leppätiira!
Uupunut
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Haava Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Atonaalisuus

Atonaalisuus on termi musiikille, joka eroaa tonaalisten rakenteiden muodostamasta järjestelmästä, kuten duuri- ja molli-sävellajeista, jotka olivat tyypillisiä eurooppalaiselle taidemusiikille 1700- ja 1900-lukujen välillä. Tavallisesti atonaalisuus viittaa vuoden 1900 jälkeisiin sävellyksiin, joissa teoksen rakennetta ei ole järjestetty ensisijaisesti käyttäen tonaalisten keskusten muodostamaa hierarkiaa. Tonaaliset keskukset korvasivat asteittain modaalisen järjestyksen alkaen 1500-luvulta ja kulminoituivat duuri-molli -sävellajeihin 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa.
Kaikkein tunnetuin atonaalisesti säveltävä ryhmä on Toinen Wienin koulukunta, jonka muodostivat Arnold Schönberg, Alban Berg ja Anton Webern. Myös muut tunnetut säveltäjät, kuten Josef Matthias Hauer, Béla Bartók, Edgar Varese, Aaron Copland, George Antheil, ovat kirjoittaneet atonaaliseksi kutsuttua musiikkia, ja monet perinteiset säveltäjät "flirttailivat atonalisuuden kanssa", kuten Leonard Bernstein asian ilmaisi.
Termiin liittyvä ristiriita

Termin atonaalisuus käyttö on ollut ristiriitainen. Schönberg, jonka musiikkia yleensä käytetään termin määritykseen, vastusti sitä kiivaasti, koska hänen mukaansa "atonaalinen" tarkoitti "ilman säveltä". Joillekin termiin liittyy yhä kielteisiä sivumerkityksiä.
Atonaalisuus kehittyi tietynlaisen epämääräisyyden ympäröimänä, kun sitä käytettiin kuvaamaan laajalti erilaisia sävellyksellisiä lähestymistapoja, jotka erosivat perinteisitä soinnuista ja sointukuluista. Epäselvyyttä on yritetty hälventää käyttämällä atonaalisuuden sijasta termejä kuten "pantonaalisuus", "nontonaalisuus", "vapaatonaalisuus" ja "ilman tonaalista keskusta", mutta nämä eivät ole levinneet laajalle.
Säveltäjä Anton von Webern, musikologi Robet Fink ja muut ovat ilmaisseet, että kaikki musiikki havaitaan tonaaliseen keskukseen perustavana. Jotkut, kuten Schönberg artikkelissaan dodekafonisesta säveltämisestä, ovat väittäneet, että tonaalisen keskuksen välttäminen tuottaa hienostuneempaa musiikkia, jonka arvostaminen vaatii kuulijalta enemmän.lähde? Vaikutusvaltainen kriitikko Theodor Adorno väitti kuitenkin, että jos vain osaa säveltää, pystyy ilmaisemaan mitä tahansa tragediasta hyväntuulisuuteen myös atonaalisesti.
Jotkut ovat todenneet, että atonaalinen musiikki ei pysty ilmaisemaan laajoja inhimillisiä tunteita sopivalla tavalla. Amiri Barakaa voidaan kääntää sadoille kielille, mutta Beethovenin sinfoniaa ei voida "kääntää" atonaaliseksi vastineekseen. Musiikin kieli ei ole yhtä itsevaltainen kuin normaalien kielten. Atonaalisuuden on jopa sanottu olevan "käsittämätöntä" tai ettei se ole musiikkia lainkaan.
Historiallisesti tarkasteltuna kummankaan ääripään ennustukset eivät ole toteutuneet. Atonaalisuus ei ole korvannut tonaalisuutta, eikä se ole kadonnut.
Atonaalisen musiikin säveltäminen

Atonaalisen sävellystyön aloittaminen saattaa vaikuttaa monimutkaiselta johtuen termin epämääräisyydestä ja yleispätevyydestä. George Perle (1962) kertoo, että "dodekafonian estänyt vapaa atonaalisuus estää määritelmänsä mukaisesti mahdollisuuden sisäisesti yhtenäiseen, yleisesti käyttökelpoiseen sävellykselliseen menetelmään". Kuitenkin hän tarjoaa esimerkin, tavan säveltää atonaalisia teoksia, dodekafonista menetelmää edeltäneen Anton Webernin sävellyksen, joka ankarasti välttää kaiken tonalisuuteenkin viittaavan, jotta voidaan valita sävelkorkeuksia, jotka eivät edes vihjaa tonaalisuudesta. Tällä tavalla Charles Seeger selitti epäsointuisen kontrapunktin, joka on tapa säveltää atonaalisia kontrapunkteja.
Tämän lisäksi hän on samaa mieltä Osterin ja Katzin kanssa siinä, että "yksittäisten sointujen aiheiden kehittämisen käsitteen hylkääminen on radikaali kehitysaskel, joka tekee turhaksi yrittää järjestelmällisesti muodostaa sointujen rakenteita ja kulkua atonaalisessa musiikissa perinteisen harmonisen teorian keinoin". Atonaaliset sävellystekniikat ja tulokset "eivät ole karsittavissa joukoksi perusoletuksia, joiden ehdoilla sävellykset, joille on kollektiivisesti annettu ilmaus atonaalinen musiikki, eivät ole kutsuttavissa sävellysjärjestelmäksi".
Perle myös huomauttaa, että rakenteellinen koherenssi saavutetaan useimmin tekemällä operaatioita intervallisille soluille. Solu "voi toimia eräänlaisena mikrokosmisena joukkona määrättyä intervallista sisältöä, joka on esitettävissä joko sointuna, melodisena kuviona tai näiden yhdistelmänä. Sen osat voivat olla kiinteät suhteessa järjestykseen, jolloin sille voidaan tehdä, kuten kahdentoista nuotin tekniikassa, määrättyjä muunnoksia... Yksittäiset sävelet voivat toimia ratkaisevina elementteinä, jotka estävät perussolun päällekkäiset ilmaukset tai kahden tai useamman perussolun yhteenliittymän."
Kirjallisuutta

Beach, David (toim.) 1983: Schenkerian Analysis and Post-Tonal Music: Aspects of Schenkerian Theory. New Haven: Yale University Press.
Katz, Adele T. 1972: Challenge to Musical Traditions: A New Concept of Tonality. [1942.] New York: Da Capo Press.
Oster, Ernst 1960: "Re: A New Concept of Tonality (?)". Journal of Music Theory 4, s. 96.
Perle, George 1962: Serial Composition and Atonality: An Introduction to the Music of Schoenberg, Berg, and Webern. Los Angeles: University of California Press.
Schuijer, Michiel: Analyzing Atonal Music: Pitch-Class Set Theory and Its Contexts.  Woodbridge:  University of Rochester Press, 2008.  ISBN 978-1-58046-270-9
Nicko McBrain

| Nicko McBrain |
| --- | --- |
 Nicko McBrain Iron Maidenin konsertissa Somewhere Back In Time-kiertueella vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1952 (ikä 72)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1977-2024
Tyylilajit:  heavy metal,hard rock,rock,progressiivinen rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Pat Travers, Iron Maiden, McBrain Damage
Aiheesta muualla
www.ironmaiden.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Henry "Nicko" McBrain (s. 5. kesäkuuta 1952) on brittiläinen heavy metal -muusikko. Vuonna 1983 hän korvasi Clive Burrin Iron Maidenin rumpalina. Sitä ennen Nicko McBrain oli soittanut heavy metal -yhtyeessä nimeltä Trust. Hän käyttää British Drum Companyn rumpuja sekä Paisten symbaaleja.
Ura ja elämäkerta

Lempinimensä "Nicko" hän on saanut lapsuutensa leikkikalulta, Nicholas-nallekarhulta. Hän sai ensimmäisen rumpusettinsä vanhemmiltaan joululahjaksi 11-vuotiaana vuonna 1963. Aluksi McBrain hakkasi vain rumpusetin mukana tulleilla kapuloilla aggressiivisesti erilaisia komppeja, mutta hänen isänsä opetti nuoren Nickon soittamaan vispilöillä, koska hänen mukaansa oli parempi soittaa monipuolisesti rumpuja eri tyyleillä.
McBrain kierteli 1960- ja 1970-luvun aikana eri yhtyeissä ja liittyi vähäksi aikaa muun muassa Family-yhtyeen kahden ex-jäsenen laulaja Roger Chapman ja kitaristi Charlie Whitney Streetwalkers -yhtyeeseen, kunnes se hajosi. McBrain sai jo noina vuosina mainetta aggressiivisista ja kekseliäistä rumpukompeistaan.
McBrainia pyydettiin Iron Maideniin vuonna 1983. Aiemmin rumpalina toiminut Clive Burr kärsi muun muassa alkoholiongelmista ja yhtye halusi korvaajan. Yhtyeen seuraava albumi Piece of Mind julkaistiin samana vuonna.
McBrain oli myös ennen liittymistään Iron Maideniin esiintynyt piruna Maidenin lavashowssa joka oli osa The Number of the Beast -albumin kiertuetta. Nicko McBrain esiintyi myös Maidenin Flight of the Icarus -videossa huppuun piiloutuneena miehenä.
Nicko McBrain julkaisee konserttipäiväkirjaa Iron Maidenin kotisivuilla sekä "kulissien takana" -videoita. Nicko McBrain ei ollut säveltänyt yhtään Maidenin kappaletta ennen vuonna 2003 julkaistua Dance of Death -albumia, jolle hän sävelsi Adrian Smithin ja Bruce Dickinsonin kanssa kappaleen "New Frontier".
McBrain tunnetaan innokkaana golfin harrastajana. Hän on ollut toukokuusta 1989 asti naimisissa Rebecca McBrainin kanssa, ja parilla on pojat Nicolas ja Justin.
Diskografia > Iron Maiden

Piece of Mind (1983)
Powerslave (1984)
Live After Death (1985)
Somewhere in Time (1986)
Seventh Son of a Seventh Son (1988)
No Prayer for the Dying (1990)
Fear of the Dark (1992)
A Real Live One (1993)
A Real Dead One (1993)
Live at Donington (1993)
The X Factor (1995)
Virtual XI (1998)
Brave New World (2000)
Rock in Rio (2002)
Dance of Death (2003)
A Matter of Life and Death (2006)
The Final Frontier (2010)
The Book Of Souls (2015)
Senjutsu (2021)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicko McBrain Wikimedia Commonsissa
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana