stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauliina Laitinen
Ura

Laitinen väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kulttuurihistorian laitokselta vuonna 2001 aiheesta Kotimaiset taidemarkkinat 1980- ja 90-luvulla. Hän on myös kirjoittanut useita alaan liittyviä teoksia. Vuodesta 1999 alkaen Laitinen on toiminut kolumnistina ja bloggaajana Taloustaito-lehdelle sekä pitänyt luentoja taidesijoittamisesta, taiteen keräilystä, taiteen hinnasta ja taiderikollisuudesta. Hän toimii myös taidekonsulttina.
Ura > Filmografia

| Vuosi | Ohjelma | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2001–2003 | Nimetön | oma itsensä |
| 2011 | Taiteilijaelämää Salmelassa | oma itsensä: käsikirjoittaja, taideasiantuntija |
| 2014 | Rojua, rojua | oma itsensä: taideasiantuntija |
| 2018 | Huutokaupan metsästäjät Suomi | oma itsensä: taideasiantuntija |
| 2022 | Farmi Suomi | oma itsensä: kilpailija |
Politiikka

Laitinen valittiin vuonna 2009 Kokoomuksen Naisten Liiton varapuheenjohtajaksi. Hän oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2011 Satakunnan vaalipiirissä keräten yhteensä 1 051 ääntä.
Yksityiselämä

Laitinen oli vuosina 1994–2002 naimisissa toimitusjohtaja Mika Laihon kanssa, ja 2014–2019 ruotsalaisen liikemiehen Sverker Littorinin kanssa. Laitisella on kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan.
Teoksia

Kotimaiset taidemarkkinat 1980- ja 1990-luvulla.  (Väitöskirja)  Turku:  Turun yliopisto, 2001.  ISBN 978-951-2-91989-5
Taide sijoituskohteena.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 978-951-0-27894-9
Taideväärennökset.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-29369-0
Röyhkeästi ryöstettyä taidetta.  Jyväskylä:  Atena, 2007.  ISBN 978-951-796-476-0
Miten sijoitan taiteeseen. Mistä taideteoksen hinta muodostuu.  Helsinki:  Minerva, 2011.  ISBN 978-952-4-92476-4
Kolme punaista rubiinia. Antti Marttisen kanssa, Helsinki: Aula kustannus, 2019. ISBN 9789527269824
Korkojen kera. Marja-Leena Haapasen ja Jaana Villasen kanssa, Helsinki: Basam Books, 2020. ISBN 9789527337516
Kevät ilman kosketusta. Useita kirjoittajia, Helsinki: Aula & Co, 2021. ISBN 9789523641167
Aiheesta muualla

Pauliina Laitisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Olli

Olli tarkoittaa seuraavia:
Olli, miehen etunimi
Olli, rautatieliikennepaikka Porvoon ja Sköldvikin ratojen erkanemiskohdassa
Olli, kylä Lappajärvellä
Väinö Nuorteva (1889–1967), esiintyi nimimerkillä Olli, suomalainen toimittaja ja pakinoitsija
S/S Olli, vuonna 1920 rakennettu höyrylaiva, alkujaan hinaaja
Olli-palkinto, Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton myöntämä palkinto merkittävästä journalistisesta työstä.
Sukunimenä:
Egil Olli (s. 1949), norjansaamelainen poliitikko
Harri Olli (s. 1985), suomalainen mäkihyppääjä
Jari Olli (s. 1977), suomalainen kymmenottelija
John B. Olli (1894–1984), amerikansuomalainen kielitieteilijä
Kalevi Olli (s. 1951), suomalainen oopperalaulaja, säveltäjä ja kapellimestari
Perttu Olli (s. 2002), suomalainen pesäpalloilija
Petra Olli (s. 1994), suomalainen painija
Simo-Pekka Olli (s. 1985), suomalainen lentopalloilija
Vera Olli (1889–1971), suomalainen kirjailija
Ville-Veikko Olli (s. 1996), suomalainen pesäpalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Olli”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Asunta

Asunta viittaa seuraaviin:
Asunta, liikennepaikka Haapamäki–Jyväskylä-rataosuudella
Sukunimi

Anssi Asunta (s. 1938), taiteilija, lehtori ja kuvittaja
Elina Asunta (1913–2011), kuvataiteilija
Heikki Asunta (1904–1959), kirjailija ja taiteilija
Markus Asunta (s. 1980), suomalainen pappi, laulaja, lauluntekijä ja muusikko
Martti Asunta (s. 1955), metsänhoitaja, yrittäjä, pankin- ja yritysjohtaja, metsäneuvos
Mikko Asunta (1911–2005), poliitikko ja kansanedustaja (Kokoomus)
Mikko Asunta (1909–1992), kuvataiteilija
Samppa P. Asunta (s. 1936), kirkkoherra, suomentaja ja sanoittaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Asunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lamminahon talo

Lamminahon päärakennus pihalta päin
Lamminahon talo on Oulujokivarren vanhaa rakennuskantaa edustava museokohde entisen Niskakosken törmällä Vaalassa, joen pohjoisrannalla. Se on poikkeuksellisen hyvin säilynyt esimerkki Oulujokivarren vanhasta talonpoikaiskulttuurista ja rakennusperinteestä. Nykyisin Lamminaho on Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa ja toimii kesäisin Vaalan kunnan ylläpitämänä museona sekä monenlaisten tapahtumien ja työnäytösten paikkana. Tilan pihapiiri lähipeltoineen on suojeltu rakennussuojelulain perusteella.
Historiaa

Lamminaho on 1750-luvulla perustettu uudistila. Se sai nimensä yhdeksän kilometriä pitkään Niskakoskeen kuuluneen Oterman putouksen alapuolisesta Lamminlammesta. Tila tunnettiin ensin nimellä Lamminparras, ja myöhemmin nimi vakiintui muotoon Lamminaho.
Lamminahon tila on ehyt historiallinen kokonaisuus, jossa pihapiirin rakennuksia ympäröi hoidettu perinnemaisema. Tilan vanhimmat aitat ovat peräisin 1700-luvulta. Päärakennus on rakennettu 1800-luvun alkupuolella alun perin savupirtiksi. Myös rakennuksissa oleva esineistö on alkuperäistä, talon tarpeisiin tehtyä tai hankittua sekä maatilan töissä ja arjen askareissa käytettyä. Esineistö kuuluu Suomen kansallismuseon kokoelmiin.
Talon tunnetuimpia asukkaita olivat Juho Lamminaho (s. 1796) sekä hänen poikansa Tuomas (s. 1838) ja Juho Juhonpoika Lamminaho (s. 1827), jotka olivat kaikki valan tehneitä laskumiehiä. Talossa majailleet ulkomaiset urheilukalastajat eli Oulujoen lohilordit tekivät osaltaan sitä ja Niskakoskea tunnetuksi lohen pyyntipaikkana 1800-luvun loppupuolella.
Lamminaho oli yhtenä jakamattomana tilana saman suvun hallussa lähes kaksisataa vuotta. Vuonna 1992 se lahjoitettiin testamentilla ja lahjakirjalla irtaimistoineen Museovirastolle, joka toteutti kohteessa laajan korjaushankkeen. Vuonna 2014 tila siirtyi Museovirastolta Senaatti-kiinteistöjen haltuun, ja peruskorjatut rakennukset lähialueineen luovutettiin Vaalan kunnan käyttöön tilan kulttuurihistorialliseen luonteeseen sopiviin tarkoituksiin.
Pihapiiri ja rakennukset

Talon pihapiirissä olivat 1900-luvun alussa seuraavat rakennukset:
päärakennus
luhti
viinankeittohuone eli viinakööki, myöhemmin karjakeittiö ja sauna
navetta ja talli -rakennus
törmäaitta
kivinen talouskellari
kolmikerroksinen vilja-aitta
naisten aitta
miesten aitta
piikojen aitta
vanha talli.
Kunnostetussa Lamminahon talossa on myös traktorikoppi eli taloon jo varhain hankitun rautapyöräisen traktorin talli, sysikoppi ja talon lähellä tervahauta sekä latoja. Sen sijaan savusaunasta on jäljellä vain kivijalkakivet osoittamassa saunan paikkaa. Paja siirrettiin Ouluun Turkansaareen mutta palautettiin samoille nurkkakivilleen, kun Lamminahon talo avattiin museokohteena yleisölle. Tiiviiseen nelikulmaiseksi rakennettuun pihapiirin johtaa kuja-aitaus, ja yhä käytössä olevat pellot on ympäröity riukuaidalla.
Lamminaho sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Vaalasta länteen, lähellä Nuojuan vesivoimalaitosta. Sinne on opasteet sekä Oulujoen pohjoispuolelta valtatie 22:lta että Kestilän suunnasta seututie 879:ltä.
Kuvia Lamminahon pihapiiristä

Näkymä pihapiiriin
Viinakööki-saunarakennus
Navetta-tallirakennus
Vanha talli jokitörmällä
Pihapiiri ylävirtaan päin
Piha-aitan esineistöä
Pihapiiri alavirtaan päin
Rautapyöräinen Fordson
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lamminahon talo Wikimedia Commonsissa
Sihvo, Pirkko 2006. Lamminaho. Elämää Oulujoen Niskakoskella, (2. painos). Julkaisija: Museovirasto. 112 s. ISBN 951-616-155-3
| n k Perustiedot Wikidatassa: Lamminahon talo (Q11874537)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: päärakennus, museotila, ulkomuseo, maatila
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Vaala
koordinaatit: 64°35′11″N 26°44′18″E﻿ / ﻿64.586391°N 26.738253°E﻿ / 64.586391; 26.738253
Aapeli Saarisalo

| Aapeli Saarisalo> Aapeli Österman |
| --- | --- |
 Pastori Aapeli Saarisalo.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Akseli Aapeli Saarisalo (vuoteen 1906 Österman)
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1896 Rymättylä
Kuollut: 11. kesäkuuta 1986 (89 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  arkeologi, kristillinen kirjailija, filosofian kunniatohtori ja teologian tohtori
Vanhemmat:  Kalle Österman ja Aleksandra Österman o.s. Lindberg
Puoliso:  I Anna Maria Frang II Riitta Pätiälä  (Riitta Pätiälä-Saarisalo)
Lapset:  Sakari Kinneret, Sauramo (Saura)
Uskonnollinen kanta:  kristinusko
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi, englanti, saksa
Aiheet:  Raamatun tietosanakirjat, Raamatun käännökset, Raamatun henkilöt, Pyhä maa ja sen historia, arkeologia, kristilliset vaikuttajat Suomessa
Esikoisteos:  Galilean rauniomailta, Mooses lääkärinä
Pääteokset:  Raamatun sanakirja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Akseli Aapeli Saarisalo (vuoteen 1906 Österman; 22. kesäkuuta 1896 Rymättylä – 11. kesäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen arkeologi, kristillinen kirjailija, filosofian kunniatohtori 1964 ja teologian tohtori. Hän oli Helsingin yliopiston itämaisen kirjallisuuden professori vuosina 1935–1963. Saarisalo teki tutkimusmatkoja Palestiinaan, Israeliin, Egyptiin ja Mesopotamiaan. Hän oli myös Vartija-lehden päätoimittaja 1933–1941 ja Vapaan Evankeliumisäätiön hallituksessa ja kunniapuheenjohtajana.
Saarisaloa arvostetaan konservatiivisena teologina erityisesti herätysliikkeiden ja maallikoiden keskuudessa.
Sukutaustaa

Saarisalon serkkuja olivat kouluneuvos Toivo Lehtovaara ja Suomen ensimmäinen psykologian professori Arvo Lehtovaara. Hän oli äitinsä puolelta Haartmanien sukua, johon kuuluivat esimerkiksi Carl Daniel von Haartman ja Johan Haartman, joka tunnetaan Suomen lääketieteen isänä sekä Hedvig von Haartman, joka toi Pelastusarmeijan Suomeen.
Lapsuus ja nuoruus

Aapelin isä oli räätäli Kalle Österman Rymättylästä, Varsinais-Suomen saaristosta. Aapeli Österman syntyi kaksosena vuonna 1896. Toinen kaksosista kuoli jo syntyessään ja Aapelikin oli hyvin heikko ja sairaalloinen. Kun hän oli puolitoistavuotias, hänen äitinsä Aleksandra o.s. Lindberg kuoli 1898 Aini-siskon synnytykseen. Ennestään Aapelilla oli kaksi vanhempaa sisarta, Martta ja Rauha. Isä Kalle Akseli Österman, Saarisalo vuodesta 1906, (1864–1932) avioitui uudestaan, ja perheeseen syntyi vielä kuusi lasta: Katri, Raakeli, Martti, Esteri, Ruutti, Sylvi ja Toini. Kaikkiaan eloonjääneitä lapsia oli yksitoista. Aapeli joutui fyysisen heikkoutensa ja muun muassa keuhko- ja riisitautinsa takia viettämään varhaislapsuutensa sisätiloissa. Jo pienestä pitäen hän oli kuitenkin hyvin lukuhaluinen. Ensimmäisinä Aapelin lukemina kirjoina olivat kuvaraamattu ja Schellerin Tunnetko Pyhää maata. Niitä lukiessaan Aapeli alkoi kaivata seuduille, joista kirjat kertoivat. Aapelin ainoa harrastus olikin lukeminen, kun ulos ei päässyt. Kun hänet yhdeksänvuotiaana päästettiin kansakouluun, oli hän lukenut Uuden testamentin läpi kolme kertaa ja sen jälkeen koko Raamatun viidesti.lähde? Kun Aapelia ei kotona voitu ajatella ruumiillisen työn tekijäksi, päästettiin hänet vuonna 1907 oppikouluun Turun Suomalainen Klassilliseen Lyseoon. Vuonna 1915 hän valmistui ylioppilaaksi.
Opiskeluvuodet

Vuosina 1915–1918 Saarisalo opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa ja suoritti silloisen teologisen ero- eli virkatutkinnon, joka oikeutti pappisvihkimykseen 1918. Sen ohessa Saarisalo suoritti myös filosofian kandidaatin tutkintoa vastaavan teologis-filosofisen tutkinnon, joka oikeutti jatkamaan kohti korkeampia opinahjoja teologisessa tiedekunnassa.
Valmistuessaan yliopistosta Saarisalo oli vielä liian nuori pappisvihkimykseen, joten hänen oli anottava senaatilta lupa. Hän sai luvan, jonka allekirjoittaja senaatin puolesta oli E. N. Setälä. Toinen senaatin luvalla Suomessa pappisvihkimyksen saanut on Aleksi Lehtonen. Pappisvihkimyksen jälkeen arkkipiispa määräsi Saarisalon Tyrvään ylimääräiseksi papiksi ja kohta Hämeenkyröön. Koska Saarisalo ei ollut vielä suorittanut asepalvelusta, hän joutui kutsuntoihin, mutta häntä ei kelpuutettu armeijaan keuhkotautinsa takia. Tämän tiedon saatuaan Saarisalo halusi matkustaa Jerusalemiin. Hän sai arkkipiispa Johanssonin avustuksella Turun tuomiokapitulin papiston matkastipendin 2000 markkaa.
Monien vaikeuksien jälkeen Saarisalo saapui Englantiin keväällä 1919, josta hänen oli määrä jatkaa Gibraltarin kautta Palestiinaan, mutta suunnitelmat muuttuivat ja loppujen lopuksi aika Englannissa venyi puoleksitoista vuodeksi. Hän opiskeli Liverpoolissa arkeologiaa ja oli Lontoossa Skandinavian Merimieskirkon pappina puoli vuotta. Lontoossa ei ollut tuolloin vielä Suomen suurlähetystöä, oli vain konsulaatti, joten merimiespappina Saarisalo tapasi Lontoon kautta palaavia ennen sotia työhön lähteneitä ja uusia lähetyskentille matkaavia sekä monia muitakin Suomen merimieslähetysseuran asemalla käyneitä henkilöitä. Englannissa ollessaan Saarisalo suoritti myös Lontoon Livingstone Collegen vuoden pituisen lääkärikurssin, joka oli tarkoitettu trooppisiin maihin matkustaville lähetystyöntekijöille. Noin kaksi viikkoa kestäneen laivamatkan jälkeen elokuun lopussa 1920 Saarisalo saapui Palestiinaan, missä hän tunsi vähitellen tervehtyvänsä. Suomeen hän palasi vuoden 1920 lopulla.
Elämänvaiheita

Saarisalo ja Anna Maria Frang vihittiin avioliittoon 23. maaliskuuta 1921 Tampereen tuomiokirkossa. Kihloihin he olivat menneet kirjeitse, kun Saarisalo oli ollut vielä Pyhän maan matkallaan. Anna Maria oli Jyväskylän seminaarista valmistunut kansakoulunopettaja. Häiden jälkeen hän jatkoi työtään Ikaalisissa. Saarisaloa pidättivät tehtävät Helsingissä. Hän valmisteli Suomen Merimieslähetysseuran johtajan Toivo Waltarin kanssa merimiesaseman perustamista Australiaan, jonne hänen oli tarkoitus lähteä vaimonsa kanssa. Yllättäen Waltari valitsi työhön toisen henkilön. Niin Saarisalo jäi Suomeen ja toimi vuodet 1921–1924 Vähänkyrön seurakunnassa Pohjanmaalla.
Vuonna 1920 Saarisalot matkustivat ensimmäisen kerran Pyhään maahan. Ennen toista matkaansa heidät ”erotettiin lähetystyöhön” Suomen Lähetysseuran vuosijuhlilla Helsingissä vuonna 1924.
Poikavauva Sakari Kinneret syntyi 20. lokakuuta 1925. Toinen nimi Kinneret tuli siitä, että poika syntyi Kinneretin järven tuntumassa. Olosuhteet olivat vaikeat ja lapsi sairasteli. Tällöin perhe palasi Suomeen Helsinkiin. Saarisalo toimi Suomen Lähetysseuran matkapuhujana samalla yrittäen valmistella väitöskirjaansa, jonka takia hän matkusti joksikin aikaa Saksaan Leipzigiin talvella ja oli Lähetysseuran edustajana keväällä 1927 Varsovassa. Väitöskirja valmistui 7. toukokuuta 1927 ja tyttö, Sauramo eli Saura syntyi samana päivänä. Saarisalo väitteli teologian tohtoriksi.
Saarisalo oli vahvasti mukana silloisen Etelä-Espoon Yhteiskoulun (nykyinen Haukilahden koulu ja lukio) perustamisessa 1950-luvun alussa. Hän myi omistamansa Haukilahdessa sijainneen huvilan Espoon kaupungille suomenkielisen koulun perustamista varten. Saarisaloa Egyptissä esittävä maalaus on edelleen Haukilahden lukion historian luokan takaseinällä.
Anna Maria kuoli vuonna 1957 ns. aasialaiseen influenssaan ja hänet haudattiin Sauramon, 21-vuotiaana kuolleen tyttären viereen. Saarisalo jäi leskeksi. Vuonna 1966 hän meni naimisiin Riitta Pätiälän kanssa (Riitta Pätiälä-Saarisalo). Riitta oli perinyt Bergvikin kartanon, joka sijaitsee nykyisen Salon alueella Hirsijärven rannalla. Siellä alettiin pitää erilaisia Raamattukursseja sekä Israel- ym. tapahtumia.
Kirjallinen tuotanto

Saarisalo kirjoitti useita yleistajuisia teoksia Raamatun henkilöistä, Pyhästä maasta ja sen historiasta sekä kristillisistä vaikuttajista Suomessa. Suomenkieliset teokset ovat kansantajuisia ja useista niistä on otettu monia painoksia. Saarisalon ensimmäisiä kirjoja oli vuonna 1928 julkaistu lyhyt tutkielma Mooses lääkärinä. Vuonna 1928 Saarisalo kokosi teoksen Messiaskuningas.
Saarisalo toimitti ja kirjoitti monia Raamatun tietosanakirjoja, joista ensimmäinen oli Raamatun Tietokirjan I osa (1931). Saarisalon tunnetuimpia teoksia on Raamatun sanakirja (1. p. 1936), joka on koko Raamatun sanaston aakkosellinen selitysteos. Suomessa siitä on otettu seitsemän painosta ja julkaistu 2000-luvulla digitaalinen painos sekä CD. Teos julkaistiin myös ruotsin- ja norjankielisenä. Saarisalo oli myös toimittamassa 1970-luvun alussa ilmestynyttä kolmiosaista Isoa Raamatun tietosanakirjaa.
Saarisalo käänsi Uuden testamentin, Psalmit (Salmit) ja Jobin kirjan suomeksi pyrkien mielestään mahdollisimman suureen sanatarkkuuteen.  Nämä kirjat kustansi Vapaa Evankeliumisäätiö. Pyhän maan muinaisuus -teoksen Saarisalo kirjoitti professori Arthur Hjeltin pyynnöstä kurssikirjaksi teologian opiskelijoille, kun aine kuului vielä pappien koulutukseen.
Saarisalo on kirjoittanut seuraavien henkilöiden elämäkerrat: Aurora Karamzin, Pietari Kurvinen, Lars Levi Laestadius, Martti Rautanen, Paavo Ruotsalainen, Aku Räty sekä ruotsalainen Carl Olof Rosenius.
Romaaneja Saarisalo on kirjoittanut kolme. Astarten uhri (1929) kertoo Kanaanin kulteista, nimenomaan hedelmällisyyden jumalatar Astarten siveettömistä kulteista. Yövartija (1964) on kertomus varhaisista siionisteista. Kirjassa on taustavoimanaan Pyhän maan romantiikka. Kolmas romaani: "Koska tulee aamu?" kertoi myös juutalaisista siionisteista.
Matkat 1920–1950-luvulla Lähi-itään

I matka 1920
II matka 1924–1926
III matka 1928
IV matka 1930–1932
V matka 1944
VI matka 1948–1949
VII matka 1953
VIII matka 1960–1961
Myöhempiä matkoja oli lukematon määrä vuodesta 1962 eteenpäin
Terveellisten elintapojen ja luonnonravinnon puolestapuhujana

Saarisalo oppi rakastamaan raikasta ulkoilmaa. Lähi-idässä hän nukkui usein ulkona. Kotimaassa hän piti huolen siitä, että huoneita aina tuuletettiin ja hänen yliopiston ystävänsä muistavat, että automatkalla piti jopa 20 asteen pakkasillakin pitää auton ikkuna auki. Saarisalon mukaan Lähi-idän paimentolaisilla, beduiineilla ei ole koskaan syöpää, koska he oleskelevat niin paljon ulkoilmassa. Syöpä johtuu solujen aineenvaihdunnan puutteista ja solut tarvitsevat happea.
Liikunta ja voimistelu oli Saarisalon arvostamia asioita. Matkoillaan Lähi-idässä hän kulki valtavia matkoja jalkaisin. Voimistelussa hän muun muassa suosi avojaloin kävelemistä verenkierron lisäämiseksi niissä. Hartiaseisonnalla oli hänen mukaansa monia etuja, sillä se lisää verenkiertoa.
Saarisalo oli myös luonnon- ja raakaravinnon ystävä. Hän oppi käyttämään erilaisia luonnosta saatavia kasveja ravintonaan. Israelissa hän söi ulkoa kedolta löytämiään yrttejä. Mm. sipuli oli Aapelin mielestä erittäin tärkeä ja terveellinen ravinnossa.
Teoksia > Yleistajuiset ja tieteelliset tietoteokset

The Boundary between Issachar and Naphtali (1927)
Galilean rauniomailta (1927)
Messiaskuningas, Evankeliumien Jeesus juutalaisen kirjallisuuden valossa (1928, 2006, ISBN 952555614X)
Messiaskuningas nettikirjana
Mooses lääkärinä (1928)
The Targum to the Book of Ruth. Studia Orientalia I. (1928)
Paratiisin maan kaivauksia (1931)
Songs of the Druzes (1932)
A Waqf-Document from Sinai. Studia Orientalia V. (1933)
Asuttu puolikuu (1934)
New Kirkuk Documents (1934)
Raamatun sanakirja (1936, 1952, 1965 uud. laitos: ISBN 951-600-498-9), (2005, ISBN 952-5367-39-8)
Pyhän maan muinaisuus (1938)
Puolikuun mailta (1947)
Zehn Altorientalische Rollsiegel in Helsinki (1947)
Vapahtajan kotijärveltä (1953)
The Turkish Waqf (1954)
Pyhä maa Raamatun muinaistutkimuksen valossa (1955)
Suuri parantaja (1956)
Hyvä opettaja (1957)
Syntisten vapahtaja (1959)
Neljä evankelistaa (1961)
Paavali, suuri vaeltaja (1962)
Jerusalem, jos unhotan sinut … (1963)
Sites and Roads in Asher and Western Judah (1964)
A Byzantine Church at Kafr Kama: Saarisalo, Palva Heikki (1964)
Pietari, suuri kalastaja (1967, ISBN 951-0-03105-4)
Neljä evankeliota, uusi suomennos selityksin (1968)
Uusi testamentti, uusi suomennos selityksin (1969, ISBN 951-9130-01-2)
Apostolien tekoja ja kirjeitä, uusi suomennos selityksin (1969)
Salmit (Psalmit) ja Jobin kirja, uusi suomennos selityksin (1971)
Erämaan vaeltaja – Paavo Ruotsalainen (1969, ISBN 951-0-03094-5)
Laestadius – Pohjolan pasuuna (1970, ISBN 951-0-03101-1)
Pyhä maa Raamatun muinaistutkimuksen valossa , 2. uud. ja lyh. p.(1970, ISBN 951-0-03106-2)
Etelänristin mies – Martti Rautanen (1971, ISBN 951-0-03097-X)
Aurora Karamzin ja hänen aikansa (1972, ISBN 951-0-00585-1)
Rosenius – evankelisen uskon mies (1973, ISBN 951-0-05853-X)
Aku Räty – körttisaarnaaja. Saarisalo, Talasniemi Erkki (1975 ISBN 951-0-06912-4)
Rymättylän räätälin poika, elämäkertateos (1975, ISBN 951-0-07293-1)
Elämäni mosaiikkia: Rymättylän räätälin poika kotona ja kaukana (1977, ISBN 951-0-07983-9)
Pietari Kurvinen, kaukokatseinen karjalainen (1978, ISBN 951-0-08795-5)
Muuttuva Pyhä Maa 1980, ISBN 951-0-10036-6
Sydämeni asioita 1982, ISBN 951-9203-35-4
Ihmisen Poika 1986, ISBN 951-0-13444-9
Teoksia > Romaanit

Astarten uhri, romaani (1929), käännetty ruotsiksi ja norjaksi
Yövartija, romaani varhaisista siionisteista (1964)
Koska tulee aamu? Romaani varhaisista sionisteista (1983, ISBN 951-9203-59-1)
Suomentanut fiktiivisen teoksen W. F. Crozier: Pontius Pilatuksen kirjeet (1938, 2000, ISBN 951-796-210-X)
Teoksia > Toimittanut

Raamatun maat (1959)
Teoksia > Toimittanut yhdessä muiden kanssa

Raamatun Tietokirja I (1931) (Arthur Hjelt)
Raamatun historia (1939)
Raamatun historia (1946)
Raamatun maailma (1964)
Iso Raamatun Tietosanakirja I–III (1972–75). ISBN 951-605-278-9
Muuttuvat ajat: Turun klassisesta lyseosta (1979). ISBN 951-0-09349-1
Aiheesta muualla

Aapeli Saarisalon syntymästä sata vuotta. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aapeli Saarisalon tuotanto harvinaisuuksineen. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aapeli Saarisalo: Messiaskuningas. Verkkokirja.
Saarisalo, Aapeli hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Aapeli Saarisalon lehtiartikkeleita:
Uudistuvasta Palestiinasta I, Aamulehti, 09.12.1924, nro 285, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uudistuvasta Palestiinasta II, Aamulehti, 13.12.1924, nro 289, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saarisalo, Aapeli: Arkeologinen tutkimus Palestiinassa. Suomen Kuvalehti 26.7.1930, nro 30, s. 14. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
1000 vuotta kuin yksi päivä, Suomen Kuvalehti, 01.12.1934, nro 49, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uudenvuodenjuhlan jumalia kaivamassa, Suomen Kuvalehti, 05.01.1935, nro 1, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuolleesta eläväksi, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1935, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Qatar Eurovision laulukilpailussa

| Qatar |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  [[{{ESC|QGBTC]]
Esiintymiset
Ensiesiintyminen:  Tarkoitus oli osallistua vuoden 2009 kilpailuun, mutta vetäytyi.
Tarkoitus oli osallistua euroviisuihin vuonna 2009, mutta vetäytyi ja ei osallistunut kilpailuun. 
Qatar ei ole kertaakaan osallistunut Euroviisuihin, mutta on pyrkinyt mukaan vuonna 2009. Muut arabimaat kuitenkin paheksuivat Qataria, koska maa oli aikeissa osallistua samaan kilpailuun Israelin kanssa. Qatar vetäytyi ja perui osallistumisensa viisuihin.