stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suovalkku
Ulkonäkö ja koko

Suovalkun pienestä varsimukulasta ei näytä kasvavan juuria; ainoa aito juuri työntyy yleensä viimevuotisen mukulan sisään, ja sen uskotaan siirtävän symbioottisen juurisienen uuteen mukulaan. Koska kasvi on käytännössä juureton, sen vesitalous hoituu mukulaa ympäröivän sienirihmaston avulla.
Varsimukula itse on vain noin yhden senttimetrin korkuinen. Koska edellisen vuoden kasvu on yleensä kevääseen mennessä täysin sammalen peitossa, kasvaa uusi verso suoraan sen yläpuolelle. Kehittyvän varsimukulan yläosassa on kaksi tai kolme puolipyöreää, paksua lusikkamaista lehteä, joiden laidoissa on nähtävissä heikosti kehittyneitä itusilmuja. Lehtien välistä esiin työntyvä kukintovarsi on 2–15 senttimetriä korkea ja vihreäkukkainen. Yksittäisiä kukkia on 3–20 ja ne ovat halkaisijaltaan vain noin viiden millimetrin levyisiä. Kukkaperä on kiertynyt 360°. Tarkkaan katsomalla löytyy kämmekkäkasveille tyypillinen huuli, joka tällä lajilla osoittaa ylöspäin. Huuli on hieman kovera ja heikosti kelta-vihreäraitainen. Kannusta kukassa ei ole. Suovalkku kukkii heinä-elokuussa.
Suovalkku lisääntyy sekä siemenistä että itusilmuista. Itusilmut muodostavat hyvissä olosuhteissa uusia kasveja emokasvin ympärille, mutta niiden pienestä koosta johtuen ne luultavasti tarvitsevat juurisienen apua lähteäkseen kasvuun.
Suovalkun voi sekoittaa hieman kookkaampaan sääskenvalkkuun, jolla kuitenkin yleensä on vain yksi lehti.
Levinneisyys

Suovalkun päälevinneisyysalue ulottuu Ranskasta ja Britteinsaarilta Keski-Euroopan kautta Länsi-Venäjälle. Pohjoisessa sitä tavataan Fennoskandian pohjoisosia myöten. Satunnaisemmin lajia esiintyy Siperiassa, Pohjois-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Suomessa suovalkkua tavataan harvinaisena lähes koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Vuonna 2019 tehdyssä uhanalaistarkastelussa se luokiteltiin silmälläpidettäväksi. Luokituksen perusteluksi annettiin muun muassa yksilöiden määrän vähentyminen ja elinympäristöjen pieneneminen.
Elinympäristö

Suovalkkuun voi törmätä monenlaisilla, keskiravinteisilla soilla, kuten letoilla, lammenrantanevoilla ja nevarämeillä. Se viihtyy erityisesti rimpien reunoissa ja välikköpinnoilla sekä lampien reunuksissa. Usein sen kukinta-aikaan kasvista on näkyvissä ainoastaan kukkavarsi, sillä rahkasammal on kasvukauden aikana kasvanut pientä kämmekkää nopeammin, peittäen sen lehdet.
Suovalkku on monin paikoin kärsinyt soiden ojituksista ja turvetuotannosta, mutta on Suomessa vielä paikoin melko tavallinen.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Hammarbya paludosa - suovalkku
Kasviatlas 2018: Suovalkun levinneisyys Suomessa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Hammarbya paludosa:  Wikidata: Q161839  Wikispecies: Hammarbya paludosa  BioLib: 42182  BOLD: 292165  CoL: 6LC3Q  EoL: 1113162  EPPO: HMRPA  EUNIS: 189641  GBIF: 2817361  iNaturalist: 366367  IPNI: 638409-1  IRMNG: 11089576  ITIS: 514409  IUCN: 176004  NBN: NBNSYS0000002303  NCBI: 1155243  Observation.org: 2551  Open Tree of Life: 869840  PalDat: Hammarbya_paludosa  Plant List: kew-96077  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:638409-1  Species+: 14799  Tropicos: 23511855  VASCAN: 17642  WFO: wfo-0000979153 
Ophrys paludosa:  Wikidata: Q21977675  CoL: 7NJ2C  GBIF: 2817368  GRIN: 456493  IPNI: 648040-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:648040-1  WFO: wfo-0000258252 
Suovalkun kukinto.
Suuri-Kontu

| Suuri-Kontu Suuri-Valkovitsa Большие Валговицы, Bolšije Valgovitsy |
| --- | --- |
 Valkovitsa lähiseutuineen vuoden 1860 kartalla.
 Suuri-Kontu Suuri-Valkovitsa
 Koordinaatit: 59°38′59″N, 28°31′39″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Kattila
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  29
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suuri-Kontu eli Suuri-Valkovitsa (ven. Больши́е Ва́лговицы, Bolšije Valgovitsy) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven ja Paapinajärven välisen kannaksen länsipuolella 18 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on 29 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Valkovitsa mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen kieleltään itämerensuomalaiset asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kalastusta sekä valmistivat rautaa paikallisesta malmista. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa-Valkovitsassa asui 135 vatjalaista. Ennen 1860-lukua kylän talonpojat olivat Valkovitsan kartanon maaorjia. 1800-luvun alussa rakennetun kartanon omistaja perusti vuonna 1878 Valkovitsan ortodoksisen seurakunnan, jolle rakennettiin arkkitehti Bulanovin suunnittelema kirkko. Sitä ennen asukkaat kuuluivat Soikkolan seuraukuntaan. Kylässä puhuttiin vatjaa vielä vuonna 1892, mutta toisen maailmansodan aikana se oli jo kokonaan venäläistynyt.
Neuvostoaikana Suuri-Valkovitsa kuului ensin Villikaisin ja myöhemmin Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 35 ja vuonna 2007 23 asukasta. Valkovitsan kartanon päärakennus ja kylän kirkko ovat tuhoutuneet. Osa kartanon puistoalueesta on säilynyt ja sen rinteeltä avautuu komea näköala lähistön järville ja Suomenlahdelle.
Valkovitsan rautatieasema sijaitsee melko kaukana kylästä Kattilasta Laukaansuuhun johtavan radan varrella. Asemalla on kahdeksan asukasta.
Suuri-Susmoi

| Suuri-Susmoi Остров Большой Жужмуй, Ostrov Bolšoi Žužmui |
| --- | --- |
 Suuri-Susmoi
 Koordinaatit: 64°40′45″N, 35°33′39″E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Belomorskin piiri
Kunta:  Sosnavitsa
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suuri-Susmoi (ven. Остров Большой Жужмуй, Ostrov Bolšoi Žužmui) on kylä Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsee samannimisellä Vienanmeren saarella, 40 kilometriä Belomorskin kaupungista koilliseen ja 39 kilometriä Solovetskinsaarista etelään.
Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan kylässä oli kaksi asukasta.
Saarella sijaitsee vuonna 1871 rakennettu majakka, aikaisemmin saarella on toiminut myös sääasema. Viereinen Pienen-Susmoin (ven. Малый Жужмуй, Malyi Žužmui) saari on merkittävä lintukohde.
Suuri-Rasi

| Suuri-Rasi Большая Рассия, Bolšaja Rassija |
| --- | --- |
 Rasin kylät lähiseutuinen vuoden 1860 kartalla.
 Suuri-Rasi
 Koordinaatit: 59°40′8″N, 28°43′21″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Kattila
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  18
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suuri-Rasi (ven. Больша́я Ра́ссия, Bolšaja Rassija) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven itäpuolella 13 kilometriä Kattilasta pohjoiseen. Kylässä on 18 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Rasi (Rasja) mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa esiintyvät Suuri- ja Pieni-Rasi sekä autio ”Keski-Rasi” (Rasia Seredneia). Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa eli ”Suomalaisessa” Rasissa (Tšuhonskaja Rassija) asui 75 savakkoa ja 20 vatjalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka Utesenin (ven. Utešenije) kartanon maaorjia. Myöhemmin Rasi (Suuri-Rasi) mainitaan inkerinsuomalaisena kylänä, jonka asukkaat kuuluivat Kattilan luterilaiseen seurakuntaan.
Neuvostoaikana Suuri-Rasi kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 siellä oli 48 ja vuonna 2007 27 asukasta.
Suuri-Rutja

| Suuri-Rutja Большое Руддилово, Bolšoje Ruddilovo |
| --- | --- |
 Rutjan kylät lähiseutuineen vuoden 1860 kartalla.
 Suuri-Rutja
 Koordinaatit: 59°34′27″N, 28°47′11″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Kattila
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  22
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suuri-Rutja (ven. Большо́е Рудди́лово, Bolšoje Ruddilovo) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängöllä kolme kilometriä Kattilasta kaakkoon. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuuluneet ”Vanhan” ja ”Uuden” Rutjan kylät (Staraja ja Novaja Rudjela) mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa ne esiintyvät Suurena ja Pienenä-Rutjana. Vatjalaisten asuttamasta Pienestä-Rutjasta poiketen Suuri-Rutja oli 1800-luvulla venäläinen kylä. Sen talonpojat olivat ennen 1860-lukua Pihlaalan lähellä sijainneen Georgijevskajan kartanon maaorjia, jotka kuuluivat Kattilan ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1899 kylässä oli 78 taloutta ja 405 asukasta.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Suuri-Rutja lähikylineen muodosti oman kyläneuvoston. Vuodesta 1954 lähtien se kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 35 ja vuonna 2007 16 asukasta.
Ylä-Njaannamjärvi

| Ylä-Njaannamjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Venäjä, Murmanskin alue
Paikkakunta:  Petsamon piiri
Koordinaatit:  68°49′02″N, 29°25′58″E
Laskujoki:  Njaannamjoki (d) 
Mittaustietoja
 fiYlä-Njaannamjärvi 
Ylä-Njaannamjärvi (ven. Иля-Няаннамъярви) on Tuulomajoen vesistöön kuuluva järvi Petsamon piirin eteläosassa Murmanskin alueella Venäjällä. Ylä-Njaannamjärvi laskee etelään Ala-Njaannamjärveen, joka laskee edelleen Luttojokeen. Ylä-Njaannamjärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan eteläosassa. Järven eteläpuolella sijaitsi kolttien Suonikylä, joka on nykyisin asumaton.
Suuriselkä

| Suuriselkä Больша́я Се́льга, Bolšaja Selga |
| --- | --- |
 Suuriselkä
 Koordinaatit: 61°3′5″N, 33°9′55″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunuksen piiri
Kunta:  Kuittinen
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  45
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suuriselkä (ven. Больша́я Се́льга, Bolšaja Selga, virallisesti Се́льга, Selga) on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Kuittisen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjoen ja Mäkriänjoen välisellä vedenjakajalla viisi kilometriä Kuittisesta pohjoiseen. Kylässä on 45 asukasta (vuonna 2012).
Suuriselkä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1707. Sen kanta-asukkaat ovat aunuksenkarjalaisia. 1900-luvun alussa kylä kuului Riipuskalan volostin Ulvanan kyläkuntaan. 1930-luvulla se toimi Ulvanan kyläneuvoston keskuksena. Vuonna 1933 siellä oli lähes 300 asukasta. Suuriselkä ja sen kaakkoispuolella sijaitseva Pieniselkä (ven. Malaja Selga) yhdistettiin virallisesti vuonna 1957. Niistä jälkimmäinen on nykyään autiona. Lähistöllä on myös toinen autio kylä Hattu (Kamennyi Rutšei).
Tienhaarassa pienen järven lähellä sijaitseva Suuriselkä on poikkeuksellisen hyvin säilynyt kansanomaisen rakennustaiteen kokonaisuus. Sen suojelukohteisiin kuuluu joukko 1800–1900-lukujen vaihteessa pystytettyjä perinteisiä asuintaloja talousrakennuksineen. Aunuksen tien varressa on tsasounan ja hautausmaan jäännökset. Kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkejä on myös Pienessäselässä ja Hatussa.
Karjalaisten lisäksi kylässä asuu nykyään myös tadžikkeja. Sen kautta kulkee Kuittisen ja Yllösen välinen maantie. Palveluihin kuuluu kauppa-auto.
Suomirock

Suomirock on yleisnimitys suomalaiselle rockmusiikille. Suppeammassa merkityksessä se tarkoittaa suomenkielistä rockmusiikkia.
Suomirock-käsitteen alkuperä

Suomalaiset ovat esittäneet rockia 1950-luvulta alkaen, mutta tunnetuimmat alan edustajat aloittivat vasta 1970- ja 1980-luvuilla. Aluksi suomalaisten artistien kappaleet olivat usein käännöskappaleita suurimmista ulkomaisista hiteistä, mutta rockmusiikin tultua tutummaksi alettiin kappaleita tehdä myös suomalaisten omin voimin. Monet suomirockin suurimmista uranuurtajista, kuten esimerkiksi Juice Leskinen, Eppu Normaali, Leevi and the Leavings ja Dingo, ovat säveltäneet ja sanoittaneet lähes kaikki laulunsa itse. Sen sijaan esimerkiksi Popeda ja Yö ovat käyttäneet varsin paljon myös muita suomalaisia säveltäjiä ja sanoittajia.
1970-luvulla ja 1980-luvun alussa oli käytössä ”junttihenkinen” termi härmärock. Se tuli 1970-luvun lopulla Yleisradion rinnakkaisohjelmassa maanantai-iltapäivisin kuullusta samannimisestä radio-ohjelmasta, jossa soitettiin myös uusia suomalaisia rocksinglejä. Ohjelmassa soitettiin tosin myös muilla kielillä esitettyä musiikkia, lähinnä englanniksi.
1980-luvun alussa Ylen Ocsid-ohjelman Suomirock-sarja käsitteli lähinnä suomenkielistä vuoden 1977 jälkeistä uutta aaltoa ja punkmusiikkia hardcore-genreen asti. Sarjassa olivat mukana Pelle Miljoonan ja Eppu Normaalin aikalaiskommentit kuin myös silloinen hardcore-musiikki levyineen ja live-esiintymisineen. Ylen Härmärock-ohjelma ei niinkään laajalti soittanut tämän aikakauden uusia yrittäjiä. Sarjaa toimitti Heikki Vilenius. Myöhemmin suomirock-sana on tullut laajasti käyttöön härmärock-sanan sijaan.
Suomenkielinen hardcore punk

Suomenkielinen hardcore punk menestyi genressään laajasti ulkomailla vuoden 1982 jälkeen. Jopa hardcoresta kehittyneissä metallimusiikin thrash metal- ja speed metal -suuntauksissa useammat yhtyeet ovat todenneet suomalaisen Terveet Kädet -yhtyeen esikuvakseen 1980-luvulta pitkälti 2000-luvulle asti. Sepulturan lajikumppaneita voimallisemmin tyylilaji on näkynyt omassa punk-suuntauksessaan monissa maissa. Muun muassa brasilialaiset ja saksalaiset yhtyeet ovat levyttäneet suomenkielisiä kappaleita. Suomenkielisiä yhtyeen nimiä on jopa laajemminkin. Suomalaisista yhtyeistä muunkin tyylilajin edustajia on esiintynyt ulkomailla suomen kielellä.
Englanninkielinen suomalainen rock ulkomailla

Suomirockin menestystä ulkomailla on saatu odottaa pitkään. 1970-luvulla Wigwam ja Hurriganes yrittivät läpimurtoa Englannissa, mutta suurta menestystä ei tullut, joskin ensin mainittu sai kiitosta kriitikoilta ja jälkimmäisen kultakauden albumit myivät kohtalaisen hyvin Ruotsissa. Hanoi Rocksilta jäi 1980-luvulla lopullinen läpimurto ulkomailla tekemättä, mutta sitä on pidetty pitkään kansainvälisesti arvostetuimpana suomalaisena yhtyeenä. Hanoi Rocksille annetaan  populaarimusiikin historiassa paikka 1980-luvun glam rock -aallon inspiroijana. Vuosikymmenen loppupuolella myös Smack saavutti jonkin verran kulttimainetta etenkin Yhdysvaltain länsirannikon muusikkopiireissä. Havana Black oli ensimmäinen suomalainen yhtye, joka sijoittui Billboardin radiosoittolistalle Yhdysvalloissa. 1990-luvulla eri tyylilajeja yhdistelevä Waltari ja klassista heviä edustava Stratovarius menestyivät hyvin Euroopan maissa. 2000-luvulla muun muassa HIM, The Rasmus ja Nightwish ovat saaneet ulkomailla menestystä mittakaavassa, joka on suomalaisille rockyhtyeille ennennäkemätöntä. HIM myi Yhdysvalloissakin yhdellä levyistään kultalevyä oikeuttavan määrän, ja Rasmus on noussut Euroopassa useassa maassa listaykköseksi menestyneimmällä levyllään.
Tunnettuja suomalaisia rockyhtyeitä ja -sooloartisteja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  22-Pistepirkko  51koodia  Absoluuttinen Nollapiste  Agents  Aknestik  Amorphis  Apulanta  Blues Section  Broadcast  Children of Bodom  CMX  Diablo  Dingo  Don Huonot  Egotrippi  Ensiferum  Eppu Normaali  Finntroll  Freud Marx Engels & Jung  Haloo Helsinki!  Hanoi Rocks  Happoradio  Hassisen kone  |  Havana Black  Hector  HIM  Hurriganes  Hybrid Children  Indica  Ismo Alanko  J. Karjalainen  Jonna Tervomaa  Juice Leskinen  Juliet Jonesin sydän  Kalevala  Kari Peitsamo  Karkkiautomaatti  Kauko Röyhkä  Kelpo Pojat  Kingston Wall  Klamydia  Kolmas nainen  Korpiklaani  Kotiteollisuus  Lauri Tähkä & Elonkerjuu  Leevi and the Leavings  Lordi  |  Lovex  Maija Vilkkumaa  Miljoonasade  Mokoma  Negative  Neljä Ruusua  Nightwish  Peer Günt  Pelle Miljoona  PMMP  Popeda  Poets of the Fall  Rauli Badding Somerjoki  Rock’n’Roll Band  Sentenced  Sielun veljet  Sir Elwoodin hiljaiset värit  Sleepy Sleepers  Smack  Sonata Arctica  Stam1na  |  Stone  Stratovarius  Sunrise Avenue  Tabula Rasa  Tasavallan Presidentti  Tavaramarkkinat  Tehosekoitin  Teräsbetoni  The 69 Eyes  The Rasmus  Tiktak  Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus  Tuomari Nurmio  Turmion Kätilöt  Uniklubi  Viikate  Waltari  Wigwam  Wintersun  YUP  Yö  Zen Café  Zero Nine  |
Kirjallisuutta

Aho, Arja & Taskinen, Anne: Rockin korkeat korot. Suomalaisen naisrockin historia!.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28404-1
Alanko, Tero & Silas, Petri (haastattelut): Neljäs sukupolvi. Suomalainen rock nyt.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2006.  ISBN 951-0-31764-0
Bruun, Seppo ym.: Jee jee jee. Suomalaisen rockin historia.  (Perustuu Radiomafian sarjaan)  Helsinki:  WSOY, 1998 (5. painos 2002).  ISBN 951-0-22503-7
Forss, Timo & Kiiskinen, Satu (toim.): Alumiinikuu. Suomalaista rocklyriikkaa.  (Valokuvat: Ari Karttunen)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1999.  ISBN 951-26-4399-5
Hämäläinen, Tuukka: Kirosäkeet. 20 uuden suomirockin sanoittajaa.  Hamina:  Idiootti, 2011.  ISBN 978-952-5860-05-4
Kopomaa, Timo: Suomirockin evoluutio.  Jyväskylä:  Kampus Kustannus, 2014.  ISBN 978-951-9113-95-1
Saastamoinen, Mika (haastattelut): Parasta lapsille. Suomipunk 1977–1984.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Aiheesta muualla

Niko Peltonen: Suomirockin kolmannen sukupolven tarina, osat 1 ja 2. Rumba.fi 14.1.2015–8.2.2015.
Rockin suuntauksia
Aikuisrock
Bluesrock
Brittipop
Country rock
Elektroninen rock
Folkrock
Funkrock
Garage rock
Glam rock
Goottirock
Grunge
Hard rock
Instrumentaalirock
J-rock
Katurock
Klassinen rock
Kristillinen rock
Metallimusiikki
Poprock
Post-rock
Progressiivinen rock
Psychobilly
Psykedeelinen rock
Punk
Rap rock
Rock and roll
Rockabilly
Sinfoninen rock
Soft rock
Southern rock
Space rock
Stadionrock
Suomirock
Taiderock
Vaihtoehtorock
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Suuret setelit (kappale)

| ”Suuret setelit” Four Cats |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Nyt limbo soi”
 Äänitetty : 1963
 Julkaistu: 1963
 Formaatti: 7" single
 Levy-yhtiö: Scandia
Suuret setelit on alkujaan suomalaisen Four Cats -yhtyeen esittämä kappale ja suomenkielinen versio Hoyt Axtonin kirjoittamasta ja The Kingston Trion levyttämästä kappaleesta ”Greenback Dollar”. Saukin sanoittama ja Jaakko Salon sovittama kappale levytettiin vuonna 1963. Se nousi listalle saman vuoden kesäkuussa ja oli korkeimmillaan sijalla kuusi.
Four Catsin lisäksi kappaleen ovat suomeksi levyttäneet muun muassa Tapani Kansa ja Popeda. Vuonna 2007 rap-artisti Cheek teki kappaleesta oman rap-version nimeltä ”Tuhlaajapoika”.
Popedan versio

| ”Suuret setelit” Popeda |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Lauri Lutavuori”
 Julkaistu: 7. helmikuuta 1979
 Formaatti: 7" single
 Kesto: 02.26
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Popedan muut singlet
| ”Erkki ja Leena” 1978 | ”Suuret setelit” 1979 | ”Huummetta” 1979 |
”Suuret setelit” oli Popeda-yhtyeen kolmas ja siihen asti menestynein single. Singlen tuotti Eppu Normaalin Pantse Syrjä ja se ilmestyi helmikuussa 1979.
Popedan oli tarkoitus tehdä kappaleesta ”jyräversio”. Yhtye ei kuitenkaan ollut tyytyväinen lopputulokseen. Esimerkiksi laulaja Pate Mustajärven mielestä kappale ei svengannut ollenkaan.
»Raakanauhan versio oli hyvä. Sitten kun ensimmäinen versio miksauksen jälkeen tuli, niin kaikki oli yhtä mieltä siitä, ettei tää nyt ole sellainen kuin piti. Siitä piti tulla jyräversio, mutta se jyrä vaan katosi jonnekin miksauksen aikana.» 
(Kai Holm, rumpali)
”Suuret setelit” oli Popedan siihen asti suurin hitti. Se soi radiossa, hätyytteli listasijoja ja toi yhtyeelle lisää keikkoja. Single saavutti listasijan 21.
Hurma-lehden Teppo Nättilä kehui kappaletta energisesti soitetuksi ja hyvin lauletuksi. Salon Seudun Sanomien singlearvostelussa Risto Nieminen kuvasi Popedaa eräänlaiseksi älykkääksi versioksi Sleepy Sleepersistä. Niemisen mukaan Popedalla on omaakin sanottavaa, mutta valitettavasti ei aina taitoja sen esiintyuomiseen. ”Suuria seteleitä” hän kuitenkin kuvasi Popedaksi parhaimmillaan ja esitystä ryhdiksi, rehdiksi ja reippaaksi. Sen sijaan Soundi-lehden kriitikko sanoi, että hänelle on kärsimystä kuunnella yhtyeen levyjä useammin kuin kahdesti.
Singlen B-puolella julkaistiin kappale ”Lauri Lutavuori”, joka kertoo nuoruudesta, ikurilaisuudesta ja sen ihmisistä. Pate Mustajärven mielestä tämä kappale onnistui, toisin kuin itse A-puoli ”Suuret setelit”.
Ylä-Njolgamjärvi

| Ylä-Njolgamjärvi Верхнее Нёлгомозеро, Verhneje Njolgomozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Paikkakunta:  Petrovski
Koordinaatit:  62°11′06″N, 33°24′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Järveen tulevat joet:  Vohta
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135 m
Pituus:  2,9 km
Leveys:  1,6 km
Rantaviiva:  9,3 km
Pinta-ala:  2,7 km²
Tilavuus:  0,006 km³
Keskisyvyys:  2,2 m
Suurin syvyys:  2,7 m
Valuma-alue:  84,2 km²
 fiYlä-Njolgamjärvi 
Ylä-Njolgamjärvi (ven. Верхнее Нёлгомозеро, Verhneje Njolgomozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 84,2 neliökilometriä, keskisyvyys 2,2 metriä ja suurin syvyys 2,7 metriä.
Ylä-Njolgamjärveen virtaa Vohtajoki ja kaksi puroa. Se on kapeikon kautta yhteydessä Njolgamjärveen.
Suuri yhtenäisepookki

Suuri yhtenäisepookki (engl. Grand unification epoch) kosmologiassa spekulatiivinen alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jota kuvaa mahdollisesti suuri yhtenäisteoria. Se seuraa heti Planckin epookin jälkeen ja kestää aikavälin 10-43-10-35 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Jos epookin aikaisen suuren yhtenäisenergian  \Lambda _{GUT} arvioidaan olleen luokkaa 1015 GeV olisi vastaava lämpötila suurempi kuin 1027 K.
Epookin nimi tulee siitä, että sen aikana kolmen perusvuorovaikutuksen neljästä arvellaan olleen yhdentyneenä yhdeksi sähköydinvoimaksi.
 
Yhdentyneet vuorovaikutukset olivat sähkömagnetismi, heikko vuorovaikutus, ja vahva vuorovaikutus. Gravitaatio erkaantui näistä Planckin epookin lopussa. Suuren yhtenäisepookin aikana fysikaaliset ominaisuudet kuten massa ja varaus olivat merkityksettömiä.
Suuri yhtenäisepookin päättyessä noin 10-35 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen tapahtui monta merkittävää asiaa. Vahva vuorovaikutus erkani muista vuorovaikutuksista. Tässä vaiheessa saattoi tapahtua myös baryonigeneesi, joka mahdollisti baryonisen aineen ylimäärän suhteessa antiaineeseen. Lopuksi tapahtui jonkinlainen faasimuutos, josta seurasi seuraava inflatorinen epookki.
Aiheesta muualla

Jonathan Allday: Quarks, Leptons and the Big Bang.  Institute of Physics Publishing, 2001.  ISBN 978-0-7503-0806-9
Alkuräjähdyksen aikajana
Alkuräjähdys | Planckin epookki | Suuri yhtenäisepookki | Sähköheikkoepookki (Inflatorinen epookki | Uudelleenlämpeneminen | Baryonigeneesi) | Kvarkkiepookki | Hadroniepookki | Leptoniepookki
Fotoniepookki (Alkuräjähdyksen ydinsynteesi | Aineen valtakausi | Rekombinaatio) | Pimeä kausi | Reionisaatio
Ylä-Normandia

| Ylä-Normandia |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Arrondissementejä:  15
Kantoneita:  6
Kuntia:  1 434
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Rouen
 – puheenjohtaja:  Nicolas Mayer-Rossignol
Pinta-ala:  12 317 km²
Väkiluku (1999):  1 780 192
 – väestötiheys:  145 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  FR-Q
 – NUTS:  FR2
Ylä-Normandia (ransk. Haute-Normandie) oli yksi Ranskan 26 hallinnollisesta alueesta. Se muodostettiin vuonna 1956, kun Normandia jaettiin Ylä-Normandiaan ja Ala-Normandiaan. Alue koostuu Euren ja Seine-Maritimen departementeista ja sen pääkaupunki on Rouen. Ylä- ja Ala-Normandia yhdistyivät  1. tammikuuta 2016 yhdeksi alueeksi nimeltä Normandia.
Suslikki

| Suslikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Alaheimo::  Xerinae
Tribus::  Marmotini
Suku::  Siiselit Spermophilus
Laji::  suslicus
Kaksiosainen nimi
 Spermophilus suslicus  (Güldenstaedt, 1770) 
Katso myös
   Suslikki Wikispeciesissä   Suslikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Suslikki eli idänsiiseli (Spermophilus suslicus) on oravien heimoon kuuluva jyrsijälaji, joka elää Keski- ja Itä-Euroopan aroalueilla.