stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Otto Elfving
Elämä

Elfvingin vanhemmat olivat vaunumestari Johan Elfving ja Elisabeth Elfving. Hän kävi kansakoulua, mutta köyhän perheen lapsena joutui siirtymään työelämään jo yhdeksänvuotiaana. Peltisepän ammatin hankittuaan Elfving työskenteli eri puolilla Suomea ja Ruotsia, kunnes asettui Pietarsaareen vuonna 1903. Hän liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1904 ja vaikutti Pietarsaaren suomenkielisessä työväenyhdistyksessä.
Sisällissodan käynnistyessä Elfving nimettiin Työväen pääneuvoston varajäseneksi, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan, vaan pysyi koko sodan ajan Pietarsaaressa. Tammi-helmikuun vaihteessa valkoiset vangitsivat useita suomenkielisen työväenyhdistyksen johtohahmoja, joista kuusi ammuttiin maaliskuun alussa Pietarsaaren teloituksissa. Elfving arveli itse säästyneensä, koska hänen perheessään puhuttiin myös ruotsia. Elfving oli kuitenkin myöhemmin valkoisten vankina.
Sodan jälkeen Elfving oli tammikuussa 1919 uudelleenkäynnistämässä Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimintaa. Hänet valiittin kansanedustajaksi saman vuoden eduskuntavaaleissa. Elfving nousi uudelleen eduskuntaan Pekka Meriläisen kuoltua lokakuussa 1926. Elfving oli myös Pietarsaaren kaupunginvaltuuston jäsen ja sosialidemokraattisen piiritoimikunnan puheenjohtaja. Hän kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen lokakuussa 1944.
Perhe

Elfvingin puoliso oli Strengbergin tupakkatehtaan työnjohtaja Amanda Karolina (Lina) Hiltunen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Myös Lina Elfving toimi aktiivisesti työväenliikkeessä ja kuului Pietarsaaren ruotsinkieliseen työväenyhdistykseen. Heidän tyttärensä oli kirjailija Anna Bondestam. Peltisepänliikkeen myötä vaurastunut perhe asui Skatan työläiskaupunginosassa ja heillä oli myös kesähuvila Östanpåssa.
Muuta

Anna Bondestam sivuaa Elfvingin vaiheita lapsuusvuosiaan ja sisällissodan tapahtumia käsittelevissä kirjoissaan Kuilu (1946) ja Pietarsaaren talvi 1918 (1990). Hän esiintyy myös Kaarlo Haapasen Pietarsaari-trilogian ensimmäisessä osassa Leskien kortteli (1982).
Mandi Hannula

Mandi Hannula
Amanda (Mandi) Hannula (25. maaliskuuta 1880 Huittinen – 9. tammikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja kunnallisneuvos, joka toimi yli 20 vuotta Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana.
Hannulan vanhemmat olivat talollinen Juho Hannula ja Sofia Penttilä. Hän kävi kansanopiston 1899, valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1904 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon 1908. Hannula toimi kansakoulunopettajana Pieksämäellä 1904–1921, uskonnon, piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana Pieksämäen yhteiskoulussa 1912–1916 ja kansakoulunopettajana Helsingissä 1921–1930. Hän oli toimituskunnan jäsen Kotiliesi-lehdessä 1923–1952, Kansakoulun lehden toimittaja 1924–1925, Emännän tietokirjan päätoimittaja 1929–1932 ja Opettajain lehden toimittaja 1934–1937.
Hannula oli kansanedustaja 1919–1930 ja 1936–1945, edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä 1919–1929 ja Uudenmaan läänin vaalipiiriä 1929–1930 sekä 1936–1945. Hänen katsotaan vaikuttaneen huomattavasti naisten virkakelpoisuutta koskevaan lakiin ja uuteen avioliittolakiin. Hän toimi Edistyspuolueen eduskuntaryhmän puheenjohtajana ja 1926 eduskunnan toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1931, 1937, 1940, 1943 ja 1950 presidentinvaaleissa ja kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja -hallitukseen.
Hannula toimi lisäksi Suomen Naisyhdistyksen varapuheenjohtajana ja sihteerinä, Edistyspuolueen puoluetoimikunnan jäsenenä ja rahastonhoitajana, Kalevala Korun hallituksen puheenjohtajana ja Suomen opettajayhdistyksen keskushallituksen varapuheenjohtajana 1928−1937, sihteerinä ja rahastonhoitajana sekä valtion ammattikasvatusneuvoston 1. varapuheenjohtajana.
Hannula sai kunnallisneuvoksen arvon 1938.
Index of Freedom in the World

Index of Freedom in the World (vapausindeksi, Freedom Index, Worldwide Index of Human Freedom) on yhdysvaltalaisen Freedom House -järjestön vuosittain julkaisema kansalaisvapauksien tilaa kuvaava indeksi. Siinä kullekin maalle lasketaan useiden arvioitujen osatekijöiden perusteella indeksiarvo väliltä 0–10 ja arvion perusteella maat määritetään vapaiksi, osittain vapaiksi ja ei-vapaiksi maiksi.
Mittarin osatekijöitä ovat sananvapaus, uskonnonvapaus, taloudellinen valinnanvapaus, yhdistymisvapaus, kokoontumisvapaus, väkivallan ja rikosten määrät, liikkumisen vapaus, homoseksuaalien syrjintä ja naisten oikeudet. Raportin sivulla 58 luetellaan muita henkilökohtaisen vapauden indeksin osatekijöitä kuten tyttöjen ympärileikkaukset, ihmiskauppa, seksuaalinen väkivalta, kidutus, henkirikokset, pahoinpitelyt, uhat ulkomaalaisille, yleinen ja naisten liikkumisenvapaus, homoadoptiot sekä erot homo- ja heterosuostumusikärajoissa.
Osatekijöistä voi laskea erikseen taloudellisen vapauden ja muun henkilökohtaisen vapauden.
Trendit > Maiden prosenttiosuus kussakin luokassa, vuosien 1973–2021 raporteista

| --- | --- |
: 1973–2021    Ei    Osittain     Vapaa    Vaalidemokratiat
Lähde:
| Vuosi  | Ilmainen  | Osittain Ilmainen  | Ei ilmainen  | Vaalivaltiot Demokratiat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | 41 (27%) | 48 (32%) | 63 (41%) | — |
| 1980 | 51 (32%) | 54 (33%) | 56 (35%) | — |
| 1985 | 53 (32%) | 59 (35%) | 55 (33%) | — |
| 1990 | 61 (37%) | 44 (26%) | 62 (37%) | 69 (41%) |
| 1995 | 76 (40%) | 61 (32%) | 54 (28%) | 113 (59%) |
| 2000 | 85 (44%) | 60 (31%) | 47 (25%) | 120 (63%) |
| 2005 | 89 (46%) | 54 (28%) | 49 (26%) | 119 (62%) |
| 2010 | 89 (46%) | 58 (30%) | 47 (24%) | 116 (60%) |
| 2011 | 87 (45%) | 60 (31%) | 47 (24%) | 115 (59%) |
| 2012 | 87 (45%) | 60 (31%) | 48 (25%) | 117 (60%) |
| 2013 | 90 (46%) | 58 (30%) | 47 (24%) | 117 (60%) |
| 2014 | 88 (45%) | 59 (30%) | 48 (25%) | 122 (63%) |
| 2015 | 89 (46%) | 55 (28%) | 51 (26%) | 125 (64%) |
| 2016 | 86 (44%) | 59 (30%) | 50 (26%) | 125 (64%) |
| 2017 | 87 (45%) | 59 (30%) | 49 (25%) | 123 (63%) |
| 2018 | 88 (45%) | 58 (30%) | 49 (25%) | 116 (59%) |
| 2019 | 86 (44%) | 59 (30%) | 50 (26%) | 115 (59%) |
| 2020 | 83 (43%) | 63 (32%) | 49 (25%) | 115 (59%) |
| 2021 | 82 (42%) | 59 (30%) | 54 (28%) | 114 (58%) |
| 2022 | 83 (43%) | 56 (29%) | 56 (29%) | 115 (59%) |
| 2023 | 84 (43%) | 54 (28%) | 57 (29%) | 110 (56%) |
Lähteet::
Annie Furuhjelm

Annie Furuhjelm

Annie Fredrika Furuhjelm (11. joulukuuta 1859 Novoarhangelsk, Alaska – 17. heinäkuuta 1937 Hyvinkää) oli suomalainen toimittaja, naisasialiikkeen aktivisti ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Alaskassa syntyneen Furuhjelmin vanhemmat olivat silloin Venäjälle kuuluneen Alaskan kuvernööri, amiraali Johan Hampus Furuhjelm ja ruotsalais-skotlantilainen Anna Elisabeth von Schoultz. Annie Furuhjelm muutti Suomeen 1872 ja pääsi Helsingin saksalaisesta tyttökoulusta 1876 sekä valmistui Helsingin ruotsalaisesta jatko-opistosta 1887.
Furuhjelm perusti Honkolan kartanoon kansakoulun ja toimi itse siellä opettajana. Koska Urjalassa oli pula lääkäreistä ja sairaanhoitajista, Annie Furuhjelm kävi Helsingissä sairaanhoitokurssin ja toimi sitten kotiseudullaan sairaanhoitajanakin. Kun Pohjois-Suomea kohtasi 1902–1903 ankara katovuosi Annie Furuhjelmin aloitteesta perustettiin sinne lastenkoteja, koulukeittiöitä, työtupia ja kutomakouluja avustamaan kadosta kärsineitä.
Furuhjelm toimi kirjallisuusarvostelijana, kirjailijana, puhujana ja vuosina 1901–1908 Nutid-lehden päätoimittajana sekä 1919–1927 Astra-lehden toimittajana. Sen jälkeen kun Furuhjelm oli vieraillut kansainvälisen naisten äänioikeusliikkeen kongressissa Berliinissä hän aloitti toimet äänioikeuden saamiseksi Suomen naisille. Hänen kodissaan pidettiin ensimmäinen tätä kysymystä käsittellyt kokous ja hän toimi yhtenä äänioikeustaistelun johtajana.
Furuhjelm oli RKP:n kansanedustaja 1914–1924 ja 1927–1929 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän oli myös presidentin valitsijamies presidentinvaalissa 1925 ja kuului RKP:n keskushallitukseen.
Furujelm oli Naisasialiitto Unionin varapuheenjohtaja 1904–1908 ja puheenjohtaja 1908–1913, Suomen ruotsalaisen naisliiton (Svenska Kvinnoförbundet) puheenjohtaja 1907–1937, Kansainvälisen Naisten äänioikeusliiton (IWSA) johtokunnan toinen varapuheenjohtaja 1909–1920 sekä Naisten äänioikeusliiton Suomen osaston puheenjohtaja.
Annie Furuhjelmin kaksi veljeä, Urjalan Honkolan kartanoa hoitaneet kihlakunnantuomari Elis Campbell Nicolas Furuhjelm ja everstiluutnantti Otto Furuhjelm joutuivat vuoden 1918 sisällissodan aikana punaisten murhaamiksi.
Teoksia

Kvinnorna och lantdagsvalen.  1910
Människor och öden.  Söderström, Helsingfors 1932
Den stigande oron. Schildt, Stockholm 1935
Gryningen : efterlämnade minnen ur kvinnorörelsens historia.  Söderström, Helsingfors 1939
Taavetti Heimonen

David (Taavetti) Heimonen (13. lokakuuta 1870 Karttula – 1. kesäkuuta 1920 Savonlinna) oli suomalainen maatalousneuvoja, torppari, säästöpankin kamreeri ja Kansanpuolueen ja Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustaja.
Heimosen vanhemmat olivat maakauppias Gustaf Heimonen ja Maria Fredrika Tossavainen. Hän kävi kansakoulun ja vuonna 1892 maanviljelyskoulun. Hän oli Mikkelin läänin maanviljelysseuran juurikasviviljelyksen neuvojana 1899–1903, torpparina Säämingissä 1900–1920, Kuopion läänin maanviljelysseuran juurikasviviljelyksen neuvojana 1904 sekä Nurmeksen hätäapurahaston palveluksessa ja lainauslautakunnan jäsenenä 1905–1906. Säämingissä Heimonen toimi maamiesseuran neuvojana 1908–1917, Säämingin Pihlajaniemen osuuskassan kirjanpitäjänä 1910–1917, Säämingin säästöpankin kamreerina 1913–1918 ja Säämingin elintarvelautakunnan rahastonhoitajana.
Heimonen oli kansanedustajana 1917–1920 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Edistyspuolueen Vili Taskinen.
Taavetti Heimonen oli naimisissa vuodesta 1894 Ida Variksen kanssa.
Susanna Haapoja

| Susanna Haapoja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. marraskuuta 1966 Kauhava
Kuollut: 30. toukokuuta 2009 (42 vuotta) Tampere
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Asema:  kansanedustaja, kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Kotipaikka:  Kauhava
Aino Maria Susanna Haapoja (13. marraskuuta 1966 Kauhava – 30. toukokuuta 2009 Tampere) oli suomalainen keskustalainen poliitikko. Haapoja valittiin kansanedustajaksi vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja toiselle kaudelle vuoden 2007 vaaleissa. Hän oli myös vuodesta 2005 Kauhavan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Haapoja oli Keskustanaisten puheenjohtajana 2003–2005. Agrologin tutkinnon suorittanut Haapoja työskenteli ennen valintaansa kansanedustajaksi muun muassa opettajana ja MTK:n järjestöagrologina.
Haapoja sai 29. toukokuuta 2009 aivoverenvuodon ollessaan Kauhavan Lentosotakoulun johtajan vaihdostilaisuudessa. Hänet kuljetettiin Tampereen yliopistolliseen sairaalaan, mutta leikkauksesta huolimatta Haapoja kuoli seuraavana päivänä. Eduskuntaan hänen seuraajakseen nousi Lasse Hautala. Haapojan hautajaiset järjestettiin 12. kesäkuuta 2009.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat: Susanna Haapojan muistokirjoitus
.aspx Susanna Haapoja Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomen Keskustan kansanedustajat
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (55):  Ahonen  Alatalo  Ala-Nissilä (2003–2006)  Anttila  Haapoja  Hautala  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Juhantalo  Jäätteenmäki (2003–2004)  Kaikkonen  Kalli  Karjula  Karpela  Karvonen (2004–2007)  Kerola  Kettunen  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korkeaoja  Markku Koski  Kääriäinen  Lankia  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lindqvist  Lintilä  Lämsä  Manninen  Riikka Moilanen-Savolainen  Neittaanmäki  Nousiainen  Oinonen  Paloniemi  Pekkarinen  Peltokorpi (2004–2007)  Pentti  Ranta-Muotio  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Rundgren  Salo (2006–2007)  Salovaara  Särkiniemi  Takkula (2003–2004)  Tiilikainen  Tölli  Vanhanen  Vihriälä  Vilkuna  Väistö  Ylä-Mononen 
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (51):  Ahonen  Alatalo  Anttila  Autio  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Heikkinen  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Kaikkonen  Kalli  Kalmari  Kaltiokumpu  Karjula  Karpela  Katainen  Kaunisto  Kerola  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korhonen  Korkeaoja  Kääriäinen  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lintilä  Manninen  Mieto  Oinonen  Pakkanen  Paloniemi  Pekkarinen  Pentti  Puumala  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Salovaara  Seurujärvi  Sihto  Särkiniemi (2010–2011)  Tiilikainen  Tölli  Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)  Vanhanen (2007–2010)  Vehkaperä  Vehviläinen  Vilkuna  Väyrynen 
1Susanna Haapoja kuoli 30. toukokuuta 2009, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Hautala. 2Matti Vanhanen luopui kansanedustajuudesta ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi 2010. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Seppo Särkiniemi. 2Markku Uusipaavalniemi erosi keskustan eduskuntaryhmästä 2010 ja liittyi perussuomalaisiin.
Vaasan vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Ahonen  Granvik  Haapoja  Hautala  Kallis  Kiviniemi  Kumpula  Lintilä  Löv  Ranta-Muotio  Risikko  Salo  Urpilainen  Wallin  Wideroos  Vihriälä  Vistbacka 
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Ahonen  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Henriksson  Kallis  Kumpula-Natri  Lintilä  Mieto  Nordman  Nylund  Pihlajaniemi  Puumala  Risikko  Salo  Sihto  Urpilainen  Wideroos  Vistbacka 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Voitto Eloranta

| Voitto Eloranta |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–31.7.1908, 1.6.1909–31.1.1911  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen läänin eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1876 Janakkala
Kuollut: 9. marraskuuta 1922 (46 vuotta) Neuvosto-Venäjä
Ammatti:  opettaja, lehtimies
Puoliso:  Elvira Willman (1906–1925)
Voitto Viktor Eloranta (synt. Johan Viktor (J. V.) Lindroos, 6. heinäkuuta 1876 Janakkala – 9. marraskuuta 1922 Pietari) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja sanomalehtimies, joka toimi sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1907–1908 ja 1909–1911. Suomen sisällissodan jälkeen hän pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa Eloranta kuului SKP:n oppositioon ja sotkeentui niin sanottuihin Kuusisen klubin murhiin vuonna 1920. Kolme vuotta myöhemmin hänet teloitettiin tapauksen päätekijäksi syytettynä.
Elämä > Toiminta Suomessa

Voitto Eloranta syntyi Janakkalassa räätäli Viktor Lindroosin ja Miina Kustaantyttären perheeseen. Kansakoulun käytyään hän opiskeli Jyväskylän seminaarissa, josta Eloranta valmistui opettajaksi vuonna 1899. Tämän jälkeen hän työskenteli kansakoulunopettajana Hauhon Miehoilan ja kirkonkylän kansakouluissa 1899–1903 sekä Hausjärvellä 1903–1905, kunnes Hauholta kotoisin olleet veljekset Sulo ja Wäinö Wuolijoki houkuttelivat Elorannan mukaan politiikkaan. Vuonna 1906 hänet valittiin Tampereella järjestetyn ensimmäisen yleisen torpparikokouksen keskustoimikuntaan ja myöhemmin samana syksynä Eloranta avioitui työväenliikkeen toiminnassa mukana olleen kirjailija Elvira Willmanin kanssa. Helsinkiin muutettuaan Eloranta työskenteli toimittajana Työmiehessä 1906–1911 ja oli myös sosialidemokraattisen rautatieläisille tarkoitetun Juna-lehden päätoimittaja 1907–1909.
Eduskuntaan Eloranta valittiin Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa vuonna 1907 ja myöhemmin vielä uudelleen kausiksi 1909–1910 ja 1910–1911. Toukokuussa 1910 Eloranta osti puolisonsa kanssa 30 hehtaaria maata Espoon Lintuvaarasta toimittaja A. B. Mäkelältä ja työväenliikkeessä vaikuttaneelta tilanomistaja Kössi Koskiselta. Kansanedustajan toimensa päättymisen jälkeen hän rakensi perheelleen kotitalon sekä huvilan ystävilleen Sulo ja Hella Wuolijoelle. Suontauksen tilan maille rakennetun kotitalon yhteyteen tuli myös kauppapuutarha ja sikala. Eloranta kuitenkin ajautui nopeasti talousvaikeuksiin ja myi tiluksensa jo heinäkuussa 1911 yhtiölle, jonka hän muodosti yhdessä Lauri af Heurlinin ja Väinö Wuolijoen kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin käydyssä pakkohuutokaupassa ne siirtyivät kokonaan Heurlinin omistukseen, kun Eloranta oli ilmeisesti joutunut selvitystilaan.
Suomen sisällissodan aikana hän toimi punakaartin keskisen rintaman esikunnassa. Sodan loppuvaiheessa Elvira Willman pakeni pariskunnan lasten kanssa Pietariin, jonne Eloranta seurasi perhettään myöhemmin syksyllä. Kolmesta lapsesta mukana olivat aluksi vanhin ja nuorin, mutta keskimmäinen tytär jätettiin Suomeen tuttavien hoitoon. Myöhemmin isänsä kuoleman jälkeen kotimaahan palasi myös poika Voitto Ilmari (s. 1907).lähde tarkemmin?
Elämä > Aika Venäjällä

Eloranta kävi Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun, josta valmistuttuaan osallistui Itä-Karjalassa taisteluihin suomalaisia heimosotureita vastaan.
Neuvosto-Venäjällä Elorannat osallistuivat vuonna 1919 perustetun Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaan, mutta pian he joutuivat riitoihin keskuskomitean kanssa. Kiistat johtivat lopulta avoimeen konfliktiin, ja Aku Paasin johtama oppositio murhasi kahdeksan puoluejohdon jäsentä 31. elokuuta 1920 niin sanotuissa Kuusisen klubin murhissa. Vuonna 1922 oikeus totesi Elorannan päätekijäksi, ja hänet teloitettiin Pietarissa marraskuussa 1922. Suomessa Eloranta julistettiin kuolleeksi Helsingin raastuvanoikeuden päätöksellä huhtikuussa 1941, jolloin kuolinpäiväksi määrättiin 1. tammikuuta 1932. Samaan aikaan pidätettiin myös hänen puolisonsa, joka kuitenkin aluksi vapautettiin kaikista syytteistä. Elvira Willman-Eloranta vangittiin uudelleen Moskovassa heinäkuussa 1924 ja ammuttiin Moskovassa seuraavana vuonna, 17. huhtikuuta 1925..lähde tarkemmin?
Elorantojen Suomeen muuttanut poika Voitto I. Eloranta väittää muistelmissaan Poika vallankumouksen jaloissa, että vanhemmat olivat olleet syyttömiä. Silminnäkijöiden mukaan Voitto Eloranta oli kuitenkin ollut yksi pääasiallisia ampujia.
Kirjallisuutta

Voitto I. Eloranta: Poika vallankumouksen jaloissa.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-11473-5-8
Sosialidemokraattien kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (80):  Aalle-Teljo  Aalto  E. Aromaa  V. Aromaa  Eloranta  Eronen  Heikkilä  Heimonen  Helle  Hoikka  Hokkanen  Huotari  Huttunen  Häkkinen  A. P. Hämäläinen  K. Hämäläinen  Häyrynen  Höijer  Ingman  Jalava  Johansson  Järvinen  Kalliokorpi  Kanervo  Kannisto  Kirves  Komu  Koponen  Koskinen  Laakso  Lahtinen  O. F. Laine  W. Laine  Lehtinen  Leivo  Lindroos   Mantere  Martikainen  Merinen  Mäkelin  Mäkelä  Mänty  Mömmö  Naaralainen  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Paaso  Partanen  Paunu  E. Perttilä  V. Perttilä  Pohjaväre  Pärssinen  F. Rantanen  S. Rantanen  Raunio  Rissanen  Salminen  Salo  Sillanpää  Sirén  Sirola  Sivenius  A. Suomalainen  J. Suomalainen  Suosaari  Tainio  Tanner  Tikkanen  Tokoi  Turkia  Upari  af Ursin  Valavaara  Valjakka  Valpas  Viitanen  S. Wuolijoki  W. Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (84):  Aakula (1909–1910)  Aalle-Teljo  Airola  Annala  Aro  Aromaa  Aronen  Boman  E. Eloranta  V. Eloranta  Eronen  Etelämäki  Gylling  Helle  Herrala  Hoikka  Hokkanen  A. Huotari  An. Huotari  Huttunen  K. Hämäläinen  M. Hämäläinen  Häyrynen  Hörhammer  Jalava  A. Jokinen  V. Jokinen  Järvinen  Kaipio  Kanervo  Kannisto  Kellosalmi  Kiiskinen  Kirjarinta  Kirves  Komu  Koponen  Koskinen  Kotonen  Kronqvist  Kuusinen  Lautasalo  Lehtinen  Lehtonen  Leivo  Lonkainen  Lumio  Lundström  Lylykorpi   Mäkelin  Mäki  Mömmö  Mäkelin (1909)  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Partanen  Pipatti  Pohjola  Pärssinen  Rantanen  Raunio  Saaristo  Sainio  Salin  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sirola  Suosaari  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turunen  Typpö  Törmä  Vainio  Valavaara  Valjakka  Valpas  S. Wuolijoki  W. Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (86):  Aakula  Aalle-Teljo  Airola  Annala  Aro  Aromaa  Aronen  Boman  E. Eloranta  V. Eloranta  Eronen  Etelämäki  Halonen  Heikkilä  Helle  Herrala  Hoikka  Huttunen  K. Hämäläinen  M. Hämäläinen  Häyrynen  Hörhammer  A. Jokinen  V. Jokinen  Järvinen  Kanervo  Kannisto  Kautto  Kellosalmi  Kiiskinen  Kirves  Kivikoski  Komu  Kopila  Koponen  Koskinen  Kotonen  Kronqvist  Kurkinen  Kääriäinen  Laine  Lautasalo  Lehtonen  Lonkainen  Lumio  Lundström  Manner  Miettinen  Murros  Mäkelin  Mäkelä  Mäki  Mänty  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Perttilä  Pohjola  Pärssinen  F. Rantanen  S. Rantanen  Saari  Saarikivi  E. Saarinen  K. Saarinen  Sainio  Salmi  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sivenius  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turunen  Typpö  Törmä  Vainio  Valavaara  Valjakka  Valpas  Virkki  S. Wuolijoki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta
John Hedberg

Johan (John) Fredrik Hedberg (1. huhtikuuta 1840 Paimio – 12. huhtikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja metsänhoitaja joka toimi RKP:n kansanedustajana 1900-luvun alussa.
Hedbergin vanhemmat olivat kirkkoherra Fredrik Gabriel Hedberg ja Maria Johanna Sofia Eklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 ja valmistui metsänhoitajaksi 1859. Hedberg oli metsänhoitajana Tuusulassa 1864–1879 ja sahanhoitajana 1875–1880. Hän toimi Kellokosken polttimo Oy:n johtajana ja Marieforsin tilanhoitajana Tuusulassa 1878–1891 ja oli samaan aikaan myös Tuusulan säästöpankin sihteerinä ja taloudenhoitajana sekä vuosina 1889–1891 Enson puuhiomon johtajana.
Hedberg siirtyi sitten lehtialalle ja julkaisi Trävarutidning i Finland nimistä lehteä vuosina 1891–1893. Hän oli sitten Åbo Tidningin toimitussihteerinä ja Åbo Underrättelser -lehden toimittajana vuosina 1893–1906 sekä Västra Finlandin päätoimittajana 1902–1905. Viimeksi Hedberg oli Åbo Underrättelser -lehden Helsingin kirjeenvaihtajana 1907–1916 ja toimittajana Nya Pressen ja Helsingfors Dagbladet -lehdissä.
Hedberg oli RKP:n kansanedustajana 1908–1910 ja 1911–1917 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli jo aiemmin ollut mukana valtiopäivillä talonpoikaissäädyssä Piikkiön tuomiokunnan edustajana 1888.
John Hedberg oli naimisissa Linda Albertina Dahlin kanssa vuosina 1868–1875 ja vuodesta 1879 Gustava Eufrosyne Karolina Tennbergin (os. Dehm) kanssa.