stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henkilömatrikkeli

Henkilömatrikkeli on luettelo sellaisten ihmisten henkilötiedoista, joilla on sama ammatti tai koulutus tai samantapaisia saavutuksia esimerkiksi urheilun tai kulttuurin alalla. Suomessa henkilötietolaki sallii  tiettyjen tietojen keräämisen esimerkiksi oppilaitosten rekistereistä tällaista matrikkelia varten ilman asianomaisten suostumusta, ellei asianomainen ole sitä itse nimenomaan kieltänyt.
2000-luvulla ilmestyneitä suomalaisia matrikkeleita

Lääkärimatrikkeli on vuodesta 1952 on ilmestynyt säännöllisesti viiden vuoden välein. Vuonna 2023 ilmestyvä Suomen lääkärit 2022 on jo 23. lääkärimatrikkeli, ja sen julkaisee Suomen Lääkäriliitto.
Vuonna 1974 julkaistiin Suomen teologit ja kirkkomuusikot -matrikkeli, jossa olivat mukana myös kanttorit. Tämän jälkeen ilmestyi noin 10 vuoden välein neljä teologimatrikkelia nimellä Suomen teologit – Finlands teologer vuoteen 2010 asti. Vuonna 2018 Suomen kirkon pappisliitto julkaisi Pappismatrikkelin, jossa on yli 5 000 henkilön tiedot, joista yli 200 on lehtorin oikeudet saaneita ja muut ovat pappeja.
Esimerkkejä muista suomalaisista henkilömatrikkeleista

Aateliskalenteri
agrologimatrikkeli
Ylioppilasmatrikkeli
Kuvataiteilijamatrikkeli
oppilaitosten matrikkelit
professorimatrikkeli (esim. Suomen professorit 1640–2007)
Tekniikan akateemiset ja arkkitehdit, diplomi-insinööri ja arkkitehtimatrikkeli
upseerimatrikkeli Suuresta Pohjan sodasta
Aiheesta muualla

Tietosuojavaltuutettu. (Arkistoitu – Internet Archive)
Sukututkimusseura. (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin ortodoksinen hautausmaa

Hautoja ortodoksisella hautausmaalla.
Pyhän Eliaan kirkko hautausmaalla.
Helsingin ortodoksinen hautausmaa on ortodoksinen hautausmaa Helsingin Lapinlahdessa, luterilaisen Hietaniemen hautausmaan eteläpuolella. Vuonna 1815 perustettuna se oli Helsingin vanhin käytössä ollut hautausmaa, kunnes vuoden 2009 alueliitoksen myötä Östersundomin kappelin hautausmaa tuli myös osaksi Helsinkiälähde?.
Yleistä

Hautausmaan aluetta rajoittaa etelässä Porkkalankatu ja idässä Mechelininkatu. Lännessä se rajoittuu suoraan Suomen kaartin hautausmaahan ja Helsingin islamilaiseen hautausmaahan. Pohjoisessa Lapinlahdentie erottaa sen luterilaisesta Hietaniemen hautausmaasta. Ortodoksisen hautausmaan pääportti on Lapinlahdentien puolella, ja sen osoite on Lapinlahdentie 2.
Hautausmaalla on kaksi kirkkorakennusta, Pyhän Eliaan kappeli vuodelta 1852 ja arkkitehti Ivan Kudrjavzevin suunnittelema Pyhän Eliaan kirkko vuodelta 1958.
Historia

Helsingissä asui ortodokseja 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa, mutta heillä ei ollut omaa hautausmaata. Heidät haudattiin luterilaisten kanssa Kampinmalmin hautausmaahan, joka sijaitsi nykyisen Vanhan kirkkopuiston paikalla. Kun Suomi liitettiin Venäjään, Helsingin edustalla sijainneesta Viaporin linnoituksesta tuli venäläinen varuskunta, jonka sotilaat olivat pääasiassa ortodokseja mutta myös juutalaisia ja islaminuskoisia.
Viaporin komendantti vaati vuonna 1809 Helsingiltä maata uutta ortodoksista hautausmaata varten, koska Viaporissa ei ollut hautausmaaksi kelvollista aluetta.lähde? Aluksi venäläiset sotilaat haudattiin Kamppiin nykyisen Bulevardin varrella olevan korttelin numero 71 alueelle, kunnes vuonna 1815 Helsingin ortodokseille osoitettiin uusi hautausmaa-alue Lapinlahden niemeltä Ruoholahden pohjoisrannalta. Vainajat kuljetettiin hautausmaalle vesiteitse. Rantaviivan siirryttyä laituri on sittemmin purettu, mutta rannasta hautausmaan kappelille johtanut lehmuskäytävä on yhä jäljellä hautausmaan pohjois–etelä-suuntaisena keskikäytävänä. Myöhemmin vakiintui tavaksi, että upseerit haudattiin Lapinlahden hautausmaalle ja venäläisen sotaväen rivisotilaat sekä matruusit Taivallahden rannalle vuonna 1826 perustetulle Taivallahden sotilashautausmaalle. Tämä hautausmaa oli otettu käyttöön Töölön sotasairaalassa kuolleita varten. Se poistui käytöstä vuonna 1918 ja muutettiin puistoalueeksi vuonna 1930.
Helsingin ortodoksinen seurakunnan toiminta käynnistyi Pyhän Kolminaisuuden kirkon valmistuttua 1827. Neljä vuotta myöhemmin kenraalikuvernööri A. A. Zakrewski määräsi Viaporin komentajan luovuttamaan hautausmaan kaupungin kreikkalais-venäläiselle kauppiaskunnalle. Tämän jälkeen Viaporin sotilaat haudattiin keskikäytävän itäpuolelle ja seurakunnan jäsenet länsipuolelle. Ortodoksisen hautausmaan vanhin nykypäiviin säilynyt hautamuistomerkki on lokakuussa 1815 kuolleen Viaporin sotasataman päällikön, kontra-amiraali Nicolai von Bodiscon hauta kirkon lähellä. Alkuperäisen kappelin seuraajaksi rakennettiin Pyhän Eliaan kappeli, joka vihitiin käyttöön profeetta Elian päivänä 20. heinäkuuta 1852. Hautausmaalla niin ikään sijaitseva Pyhän Eliaan kirkko valmistui 28. syyskuuta 1958.
Toisen maailmansodan jälkeen yhä suurempi osa Helsingin ortodoksisen seurakunnan jäsenistä ja siten myös hautausmaalle haudatuista on ollut suomenkielisiä, monet luovutetusta Karjalasta muuttaneita ja heidän jälkeläisiään. Mechelininkadun viereisessä korttelissa 16 on pieni sankarihauta-alue, johon on haudattu 58 talvi- ja jatkosodassa kaatunutta. Alueen vieressä on Nina Sailon suunnittelema sankaripatsas Vapahtaja sotilaiden lohduttajana. Korttelissa 43 on 1968 pystytetty muistokivi sotavankeudessa 1939–1940 kuolleille Suojärven kunnan asukkaille.
Kesällä 2013 hautausmaalla suoritetuissa maatutkatutkimuksissa löydettiin parikymmentä maanalaista katakombia, joista suurin oli noin viisi metriä pitkä. Niistä vanhimpien arveltiin olevan 1800-luvulta. Myöhemmin löydöistä ainakin 12 varmistettiin.
Ortodoksiselle hautausmaalle haudattuja tunnettuja henkilöitä

Knut Aas, liikkuvan poliisin päällikkö
Pekka Akimov, säveltäjä
Kirill Babitzin eli Kirka, laulaja
Sammy Babitzin, pop-laulaja
Nicolai von Bodisco, amiraali, Viaporin sotasataman päällikkö
Arvid Broms, taidemaalari
Boris Björkelund, luutnantti ja toimitusjohtaja
Reino Castrén, liikennesuunnittelija
Achilles Christides, tupakkatehdas Fennian perustaja
Ina Colliander, kuvataiteilija
Tito Colliander, kirjailija, Ina Collianderin puoliso
Tamara Dernjatin, laulaja, Metro-tyttöjen jäsen
Eugenio Giraldoni, italialainen baritoni
Albert Goldbeck-Löwe, Helsingin saksalaisyhteisön johtomies
Leo Golowin, näyttelijä, teatterinjohtaja
Aleksei Hozjainov, prokuraattori
Helvi Hämäläinen, kirjailija
Jaakko Kaurinkoski, diplomaatti
Aleksanteri Karpin, piispa
Feodor Kiseleff, kauppaneuvos
Nikolai Kiseleff, kauppaneuvos
Kalevi Kotkas, yleisurheilija
Ivan Kudrjavzev, arkkitehti
Kalle Könkkölä, kansanedustaja, vammaisjärjestövaikuttaja
Maija Könkkölä, arkkitehti ja vammaisjärjestövaikuttaja
Tapio Lipponen, Yleisradion viihdepäällikkö, muusikko
Kauko Maijala, vuorineuvos, Perusyhtymän pääjohtaja
Adrian Nepenin, Venäjän Itämeren laivaston komentaja
Sergei Nikolajeff, liikemies
Daniel Nyblin, valokuvaaja
Hagar Olsson, kirjailija
Paul Paavela, ministeri, Rautatiehallituksen pääjohtaja
Juri Repin, taidemaalari Ilja Repinin poika
Michael Schilkin, muotoilija
Nikolai Sinebrychoff, Sinebrychoff-panimon perustaja
Aleksander Strandman, senaattori
Ensio Suominen, lavastaja
Cyril Szalkiewicz, pianotaiteilija
Pekka Tiilikainen, radioselostaja
Ivan Timiriasev, kenraalikuvernöörien adjutantti, valokuvaaja
Jakov Tschernischeff, liikemies, Helsingin rikkaimpia asukkaita 1800-luvulla
Jegor Uschakoff, liikemies
Valentin Vaala, elokuvaohjaaja
Anna Vyrubova, Venäjän keisarinna Aleksandra Fjodorovnan hovineiti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hautausmaa Helsingin ortodoksisen seurakunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ortodoksisuutta eilen ja tänään, Helsingin Ortodoksinen seurakunta 1827–2002, toim. Petri Piiroinen ym. (ISBN 951-95511-6-6)
Juhani Seppovaara: Elävä hiljaisuus Hietaniemen hautausmailla, Otava 2002 (ISBN 951-1-18024-X)
Matkalla jonnekin: https://hapinmatkat.blogspot.fi/2017/10/152-keisarillista-hovia-ja-muita.html
Saara Räntilä, 2017, Lapinlahden ortodoksinen hautausmaa : Hautakirjanpito- ja kartoitusprojekti
Nikolai Sinebrychoffin hauta.
Amiraali Nicolai von Bodiscon hauta on hautausmaan vanhin.
Anna Vyrubovan hauta.
Fabergén sukuhauta.
Adrian Nepeninin hauta.
Viljam Heloterä

Viljam August Helander
Viljam August Helander myöh. Heloterä (31. joulukuuta 1890 Orivesi – 25. elokuuta 1959) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat sahanasettaja August Helander ja Gustava Lindgren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Iida Sofia Henrikssonin kanssa.
Opinnot

Helander kävi kansakoulun ja suoritti yksityisoppilaana viidennen luokan kurssin Kuopion lyseossa vuonna 1929. Hän suoritti täydennyskurssit Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1924 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1926 sekä komppanianpäällikkökurssin vuonna 1931 ja luutnanttikurssin vuonna 1937.
Jääkärikausi

Tämä oriveteläinen sahanasettaja-harjoittelija liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti Lockstedtissa myös lääkintäkurssin.
Suomen sisällissota

Helander saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, joka siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 alkaen 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vesilahdella, Säiniössä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Lempäälässä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Helander sijoitettiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä vääpeliksi Suomen valkoisen kaartin 10. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1919 Miinanetsintälaivueeseen, missä hän toimi jalkaväen koulutusaliupseerina ja myöhemmin nuorempana upseerina sekä lyhyitä viransijaisuuksia Miinanetsintälaivueen koulutuskomppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1922 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin 15. lokakuuta 1922 alkaen Kuopion maalaiskunnan suojeluskunnan paikallispäälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1925 Kuopion suojeluskuntapiirin 2. alueen ja 1. helmikuuta 1933 alkaen 9. alueen päälliköksi. Helander toimi myös useilla suojeluskuntain leiripäivillä opetustehtävissä.
Talvi- ja jatkosota

Heloterä osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten aikana linnoitustöiden johtajana Sakkolassa ja toimi Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin esikunnassa toimisto 2. päällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi ensin Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin 3. alueen päällikkönä ja myöhemmin pataljoonan komentajana Jalkaväenkoulutuskeskus 6:ssa, mistä hänet siirrettiin komento-  ja järjestelytoimiston päälliköksi ja aluepäälliköksi Pohjois-Savon suojeluskuntapiiriin. Vielä ennen jatkosodan syttymistä hänet kerittiin siirtää aluepäälliköksi Iisalmen suojeluskuntapiiriin. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Iisalmen suojeluskuntapiirin komento- ja järjestelytoimiston päälliköksi, missä tehtävässä hän oli aina sodan loppuun saakka, hoitaen myös viransijaisena suojeluskuntapiirin komentajan tehtäviä. Heloterä erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944.
Luottamustoimet

Heloterä toimi Iisalmen suojeluskuntapiirin kenttäoikeuden upseerijäsenenä vuosina 1941–1944 ja hoiti sotien jälkeen eri luottamustehtäviä Lapinlahden kunnassa muun muassa Vapaan huollon keskuksen sihteerin tehtäviä vuodesta 1946 alkaen sekä väestönsuojelulautakunnan sihteerin tehtäviä vuosina 1947–1957 sekä huoneenvuokralautakunnan puheenjohtajana vuosina 1947–1957. Hän oli myös Sotainvalidien Veljesliiton ja Kansallisseuran jäsenenä sekä Suomi–Neuvostoliitto-Seuran jäsenenä ja puheenjohtajana Lapinlahden alaosastossa sekä Lapinlahden Veto ry:n jäsenenä ja puheenjohtajana. Hänet haudattiin Kuopioon.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Gustaf Helsingius

Gustaf Fredrik Helsingius (26. marraskuuta 1884 Seinäjoki – 23. tammikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat vaivaishoidon tarkastaja, hovineuvos Gustaf Adolf Helsingius ja Anna Roos. Kirjailija Torsten Helsingius oli hänen veljensä.lähde? Helsingius vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Margit Stockmannin kanssa.
Opinnot

Helsingius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1905 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1906–1907 ja suoritti useita opintomatkoja ulkomaille opiskellen muun muassa arkkitehtuuria ja taideteollisuutta.
Jääkärikausi

Helsingius työskenteli 1912–1914 Antwerpenissä Venäjän konsulaatissa suomalaisena sihteerinä, kunnes liittyi ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jonka päämääränä oli Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella sotilaskoulutusta antanut Pfadfinder-kurssi. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, missä joukossa otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Helsingius oli kesällä vuonna 1916 komennettuna noin seitsemän viikon ajaksi Suomen toimiston palvelukseen Berliiniin. Lisäksi hän oli komennettuna 4. toukokuuta 1917 alkaen Saksan laivastoon ja hänet määrättiin Libaun rannikkokipinälennätinaseman palvelukseen. Takaisin pataljoonan yhteyteen hän palasi komennukseltaan 6. helmikuuta 1918.
Suomen sisällissota

Helsingius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan adjutantiksi Kenttälennätinpataljoonaan, josta hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1918 jääkäriprikaatin yhdysupseeriksi Wilkmanin ryhmän esikuntaan. Wilkmanin ryhmässä hän toimi samalla  eversti Wilkmanin adjutanttina. Helsingius otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Helsingius määrättiin 31. toukokuuta 1918 päämajaan ylipäällikön adjutantiksi, josta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1918 alkaen Sotaväen esikunnan henkilötoimiston päälliköksi. Armeijasta hän erosi 26. toukokuuta 1920 ja siirtyi Oy Stockmannin palvelukseen henkilöstöpäälliköksi, josta hänet ylennettiin myöhemmin mainospäälliköksi ja Stockmannin mainososaston johtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Luottamustoimet

Helsingius toimi Lippumalliehdotuksia laatineen komitean jäsenenä vuonna 1919 ja upseerien ylentämistä koskevia asioita käsitelleen komitean jäsenenä vuonna 1919 sekä uutta virkaikäluetteloa laatineen komitean jäsenenä vuonna 1919. Jääkäriliiton johtokunnan varajäsenenä hän toimi vuosina 1932–1934. Helsingius kuului Mainosmieskerhon perustajiin ja oli kerhossa myös toimihenkilönä.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Harry Henriksson

Harry Mikael Bertil Henriksson  (26. kesäkuuta 1907 Turku – 29. marraskuuta 1981) oli suomalainen taidemaalari. 
Henriksson opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–27 ja Tukholman Kungl. Akademien för de Fria Konsternassa 1933–35.  Henriksson toimi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana 1933–1964 ja rehtorina 1964–1969.
Henriksson debytoi Turussa 1926. Hän oli mukana perustamassa Turun Graafillisen Taiteen Yhdistystä 17. maaliskuuta 1933.
Henrikssonille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1965 ja Kuvataiteen valtionpalkinto 1980.
Kuvia töistä

Turun tori, 1931[vanhentunut linkki]
Linblomin kivitalo, 1956 (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Harry Henriksson taiteilijamatrikkelissa
Harry Henriksson Kirjav@ - Valtion taidemuseon kirjaston kokoelmatietokannassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Henkilöpalvonta (sosiologia)

Diskurssianalyysi · Positivismi
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria
Rakenteellinen funktionalismi
Sosiaalinen konstruktionismi
Émile Durkheim
Karl Marx · Max Weber
Julkinen sosiologia

Laki · Kasvatus
Poikkeavuus · Rikollisuus
Sosiaalinen verkosto
Stratifikaatio · Talous · Tiede
Tieto · Uskonto
Väestö · Yhteiskuntaluokka
Ympäristö · Armeija
Kaupunki
Habitus · Identiteetti · Normi
Jälkimoderni · Myöhäismoderni
Notkea moderni
Sosiaalinen pääoma · Valta
Henkilöpalvonta, myös henkilönpalvonta, henkilökultti, tarkoittaa henkilön nostamista erityisasemaan muita ylemmäksi. Henkilöpalvontaa esiintyy muun muassa popkulttuurissa, uskonnollisissa yhteisöissä, ja erityisen paljon sitä on käytetty poliittisena käsitteenä.
Esimerkkejä henkilöpalvonnan kohteista > Kansallissankarit

Jeanne d'Arc
Eva Perón
Esimerkkejä henkilöpalvonnan kohteista > Uskonnolliset johtajat

Äiti Amma
L. Ron Hubbard
Esimerkkejä henkilöpalvonnan kohteista > Filmitähdet

Tom Cruise
Rudolf Hemnell

Rudolf Väinö Hemnell (19. heinäkuuta 1889 Espoo – 1. helmikuuta 1964) oli suomalainen jääkärieläinlääkintäeverstiluutnantti.
Nuoruus

Hemnellin vanhemmat olivat tilanomistaja Reinhold Hemnell ja Ida Josefina Fredriksson. Hemnell kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1910 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi opiskelemalla eläinlääketiedettä Kööpenhaminassa vuosina 1910–1914 ja suoritti eläinlääkäritutkinnon Dresdenissä vuonna 1918. Hän teki opintomatkan Saksaan syksyllä vuonna 1918 ja avioitui samana vuonna Rosa Elisabeth Rietzschin kanssa.
Jääkärikausi

Hemnell liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 16. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1917 ja hän sai anotuksi itselleen opintolomaa.
Suomen sisällissota ja sodan jälkeinen aika

Hemnell saapui Suomeen 1. maaliskuuta 1918 ja astui yliluutnanttina Suomen armeijan palvelukseen 15. maaliskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin sisällissotaa käyviin joukkoihin eläinlääkäriksi Jääkäritykistön 3. patteriin, missä joukossa hän osallistui taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Hemnell palveli sisällissodan jälkeen eläinlääkärinä Suomen tykistökoulussa, josta hänet määrättiin 8. elokuuta 1918 etappihevossairaalan johtajaksi Viipuriin ja 26. lokakuuta 1918 alkaen armeijan hevossairaalan johtajaksi Tampereelle ja 1. huhtikuuta 1919 alkaen Raskaan tykistörykmentin eläinlääkäriksi. Armeijasta hän erosi 1. kesäkuuta 1921 ja siirtyi Pietarsaaren kaupungin eläinlääkäriksi 15. toukokuuta 1921 alkaen.
Talvi- ja jatkosota

Hemnell osallistui talvisotaan 8. Divisioonan eläinlääkärinä ja jatkosotaan Kokkolan suojeluskuntapiirin eläinlääkärinä, mitä tointa hän hoiti koko sodan ajan. Lisäksi hän hoiti vuodesta 1943 alkaen oman toimensa ohella myös Kokkolan piirin eläinlääkärin tointa. Sotien jälkeen hän toimi edelleen Kokkolan piirin piirieläinlääkärinä aina vuoteen 1956 saakka ja sen jälkeen yksityiseläinlääkärinä Kokkolassa. Hänet haudattiin Espooseen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. marraskuu 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 13. maaliskuuta 1918  Eläinlääkintäkapteeni 5. toukokuuta 1918  Eläinlääkintämajuri 4. kesäkuuta 1921  Eläinlääkintäeverstiluutnantti 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Leijonan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Hermoromahdus

Hermoromahdus on äkillinen uupumisreaktio, psyykkinen lamaantuminen. Sen oireita ovat voimattomuus, masentuneisuus, rauhattomuus ja tuskaisuus.
Hermoromahdus voi liittyä muihin psyykkisiin sairauksiin kuten masennukseen ja ahdistuneisuushäiriöihin. Hermoromahdus voi olla myös elämäntilanteen ja jatkuvan stressin ja unettomuuden aiheuttama. Hermoromahdus ei ole sama asia kuin paniikkihäiriö, vaikka hermoromahduksen yhteyteen saattaa liittyä paniikkihäiriö. Taustalla voi piillä erinäisiä elimellisiä syitä – myös aivo-orgaanisia, sekä mahdollisesti lääkeaineista tai päihteistä johtuvia syitä.
Henschel Hs 129

| Henschel Hs 129 |
| --- | --- |

Tyyppi:  rynnäkkökone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Henschel
Ensilento:  1939
Esitelty:  1941
Henschel Hs 129 oli saksalainen Henschelin valmistama maataistelu- ja rynnäkkökone.  Sitä käyttivät Saksan Luftwaffen lisäksi Unkarin ja Romanian ilmavoimat.
Vuonna 1937 Saksan ilmailuministeriö (RLM) tilasi kaksimoottorisen rynnäkkökoneen, jolla olisi hyvä suoja miehistölle, polttoainesäiliöille ja moottoreille sekä aseistuksena vähintään kaksi 20 mm tykkiä.  Suunnitteluun osallistuivat Henschel, Focke-Wulf, Gotha ja Hamburger Flugzeugbau, mutta vain Henschelin ja Focke-Wulfin (Focke-Wulf Fw 189C:llä) ehdotukset tulivat ilmailuministeriön hyväksymiksi. Henschelin koneessa oli aseistuksena kaksi 20 mm MG FF -konetykkiä ja kaksi 7,92 mm MG 17 -konekivääriä, ohjaamo 75 mm paksua lasia sekä vahvasti panssaroitu nokka, jotka suojasivat lentäjää.  Prototyypin moottorit olivat Argus As 410 -tyyppiä, mutta nämä eivät olleet riittävän tehokkaita (465 hevosvoimaa eli 347 kW) ja siksi ne vaihdettiin voimakkaampiin Gnome-Rhône 14M moottoreihin.  Nämäkään eivät olleet riittävän tehokkaita, mutta ne otettiin käyttöön, jotta saataisiin lisää koneita itärintamalle. Neuvostoliiton suuret panssarijokot pystyivät aiheuttamaan saksalaisille ongelmia, ja siksi koneesta tehtiin versio, Hs 129B-2, joka varustettiin 30 mm tai 37 mm tykillä, myöhemmin 75 mm tykillä, jotka pystyivät tuhoamaan vihollispanssarivaunuja.  865 konetta (luku ei sisällä prototyyppejä) rakennettiin.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&09.07500009,75 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.020000014,20 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.02500003,25 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&029.&&&&0029,0 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&03810.&&&&003 810 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&05110.&&&&005 110 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Gnome-Rhône 14M -14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&&0522.&&&&00522 kW (&&&&&&&&&&&&0700.&&&&00700 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0407.&&&&00407 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&&0560.&&&&00560 km maksimikuormalla
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&09000.&&&&009 000 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&0486.&&&&00486 m/min
Aseistus
2 × 7,92 mm MG 17 -konekivääriä
2 × 20 mm MG 151/20 -konekivääriä
2 × 50 kg pommia siipien alla
4 × 50 kg sirpalepommia rungon alla -tai-
1 × ulkoisesti asennettu 30 mm MK 101 -konetykki (myöhemmissä malleissa myös MK 103- tai BK 37-konetykki)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henschel Hs 129 Wikimedia Commonsissa