Limasienet
Elämänvaiheet > Plasmodio eli limakko

Limasienet ovat saaneet nimensä tsygootista kehittyvän elämänvaiheen mukaan. Merkittävin limasienten ryhmä on plasmodiolimasienet (Myxogastria), jotka elämänkiertonsa näkyvimmässä vaiheessa ryömivät hitaasti ravinnon perässä heleänvärisinä massoina, joita kutsutaan limakoiksi eli plasmodioiksi. Plasmodio koostuu lukuisista tumista, joiden välillä ei kuitenkaan ole soluseiniä. Sitä voidaan siten pitää myös yhtenä jättikokoisena soluna, jonka koko vaihtelee mikroskooppisen pienestä jopa kahteen neliömetriin. Kaikki plasmodion tumat jakaantuvat samanaikaisesti. Väriltään plasmodiot ovat usein kirkkaan keltaisia, ruskeita tai valkoisia. Plasmodio liikkuu tavallisesti noin millimetrin tunnissa, mutta jotkut lajit voivat edetä jopa kaksi senttimetriä minuutissa. Ne käyttävät ravintonaan esimerkiksi bakteereja, sieniä ja hajoavia kasvinjätteitä. Eräiden limasienten on todettu myös syövän muita limasieniä. Limakot voidaan jakaa kokonsa ja rakenteensa puolesta kolmeen ryhmään.
Protoplasmoidi eli alkeislimakko on aina mikroskooppisen pieni ja hidasliikkeinen. Kun alkeislimakko muuttuu itiöpesäkkeeksi, kustakin limakosta syntyy vain yksi pesäke.
Afanoplasmodi eli piilolimakko haarautuu verkkomaisesti kasvualustan rakoihin. Piilolimakon voi havaita paljain silmin, mutta vasta kun se alkaa kerääntyä kasaan itiöpesäkkeiden muodostamista varten.
Faneroplasmodi eli ilmilimakko on näyttävin plasmodityyppi. Se muistuttaa aluksi piilolimakkoa, mutta kasvaessaan muuttuu viuhkamaiseksi ja saavuttaa lopulta yleensä vähintään joidenkin neliösenttimetrien koon.
Plasmodion erikoisuuksiin kuuluu liikuntakyvyn lisäksi kyky haarautua verkostoiksi sekä jakautua erillisiksi limakoiksi, jotka myöhemmin sulautuvat jälleen yhteen. Toisaalta limakosta irronnut osa voi myös jatkaa elämäänsä erillisenä yksilönä. Jos ympäristön olosuhteet muuttuvat sopimattomiksi, limakko voi kovettua limakkopahkaksi eli sklerootioksi, jossa se voi viettää pitkiäkin aikoja odottaen suotuisampia olosuhteita.
Vaikka limakolla ei ole aistinelimiä saati hermostoa ne reagoivat ympäristöönsä ja sen muutoksiin varsin mielenkiintoisilla tavoilla. Laboratoriokasvatuksissa limakot ovat esimerkiksi valikoineet ravintonsa tarpeen mukaan, oppineet välttämään toistuvia epämiellyttäviä kokemuksia, ratkaisseet optimointitehtäviä ja löytäneet tiensä ulos labyrintistä. Laboratoriotutkimuksissa suosittu limasieni on erityisesti Physarum polycephalum.
Ryhmiin Acrasiomycota ja Dictyosteliomycota kuuluvat limakoita muodostavat amebaeliöt muistuttavat varsinaisia limasieniä, mutta ilmeisesti edustavat omia kehityslinjojaan. Acrasiomycota-ryhmä vaikuttaa kuuluvan ameboflagellaatteihin ja Excavata-kuntaan. Dictyosteliomycota-ryhmän on puolestaan epäilty polveutuvan samoista kantamuodoista kuin Protosteliomycetes-limasienet. Kummankin ryhmän edustajat ovat normaalisti yksisoluisia ja amebamaisia eliöitä, mutta suotuisissa oloissa ne lisääntyvät ja muodostavat erillisistä amebamaisista soluista koostuvan valelimakon eli pseudoplasmodion, joka reagoi valon ja lämpötilan muutoksiin ja pystyy vaihtamaan elinpaikkaansa. Ihanteellisissa olosuhteissa se kehittyy hedelmälliseksi ja synnyttää varren, jonka päähän kehittyy muutamia itiöitä sisältäviä palloja. Näistä itiöistä syntyy uusia amebamaisia yksilöitä.