stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mariaanien taistelu

Mariaanien taistelu (tunnetaan myös nimellä operaatio Forager) oli Yhdysvaltain ja Japanin joukkojen välinen taistelu Mariaanien saarten hallinnasta toisessa maailmansodassa. Taistelun ohessa käytiin myös taistelut Saipanin, Palaun, Guamin, Tinianin, Peleliun ja Angaurin saarista. Japani oli vuonna 1941 miehittänyt saaret heti Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen.
Taistelut alkoivat kesäkuussa 1944 ja päättyivät yhdysvaltalaisten voittoon marraskuussa 1944. Taistelussa menehtyi yli 63 000 japanilaissotilasta. Myöhemmin Yhdysvallat valtasi Filippiinit, Ogasawarasaaret ja Ryūkyūsaaret tammikuuhun 1945 mennessä.
Maihinnousut

Mariaaneja miehitti kesäkuussa noin 32 000 sotilasta Japanin 31. armeijasta.
Yhdysvaltain joukot nousivat 16. kesäkuuta maihin Saipanilla kahden vuorokauden tulivalmistelun jälkeen. Sitkeät taistelut jatkuivat heinäkuun puoliväliin asti. Japanilaiset menettivät taistelussa 23 811 miestä ja 1 780 jäi vangiksi. Amerikkalaisten tappiot olivat 3 426 kaatunutta ja 13 099 haavoittunutta.
24. heinäkuuta amerikkalaiset nousivat maihin Tinianille, joka saatiin vallattua elokuun alkupuolella.
Guamille noustiin maihin 21. heinäkuuta ja taistelut saaren hallinnasta jatkuivat 10. elokuuta asti. Japanilaisten tappiot olivat yli 19 000 kaatunutta ja 1 250 vankia.
Amerikkalaiset menettivät 1 440 kaatuneina ja 5 650 haavoittuneina.
Viimeinen keisarillisen Japanin armeijan sotilas Yokoi Shoichi Japanin 38. jalkaväkirykmentistä antautui vasta tammikuussa 1972. Hänen kiväärinsä oli edelleen toimintakuntoinen aseen puisen tukin lahoamisesta huolimatta.
Marinus I

| Marinus I |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Gallese
Kuollut: 15. toukokuuta 884 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  16. joulukuuta 882
Paavius päättyi:  15. toukokuuta 884
Edeltäjä:  Johannes VIII
Seuraaja:  Pyhä Hadrianus III
Marinus I oli paavina joulukuusta 882 – 15. toukokuuta 884. Ennen paaviksi tuloaan hän oli Caeren piispa, mikä teki valinnasta kiistanalaisen, sillä paavi oli tuohon aikaan ennen kaikkea Rooman piispa, eikä piispan oletettu hylkäävän yhtä hiippakuntaa toisen hyväksi. Ennen kuin hän nousi itse paaviksi, hän oli ollut kolmen eri paavin lähettiläänä Konstantinopolissa, joka kerta keräämässä tietoja Konstantinopolin patriarkka Fotiosta koskevan kiistan ratkaisemiseksi.
Marjavuorenoja

Marjavuorenoja on pienen rannikkovesistön muodostava oja tai joki Vehmaan kunnan ja Uudenkaupungin kaupungin alueella Varsinais-Suomessa.
Marjavuorenoja laskee Saaristomereen Isosalmen Himoistenperän lahteen, johon laskee myös toinen virtavesi, Marjavuorenojan eteläpuolella sijaitseva Katinkarinoja. Länsipuolella on Raumanojan valuma-alue, pohjoispuolella Velluanjoen ja Taipaleenjärven valuma-alueet, itäpuolella Puttaanjoen valuma-alue. Marjavuorenojan valuma-alueella on kuusi järveä: Maarjärvi (46 ha), Vähäjärvi (14 ha), Hietajärvi (11 ha), Hummajärvi (5 ha), Vanhankylänjärvi (3 ha) ja Puumanninlampi (2 ha). Kaikki järvet sijaitsevat Vehmaalla.
Marjavuorenojan valuma-alue on 25,37 km² ja se muodostaa Suomen ympäristöhallinnon vesistöalueluokituksessa Marjavuorenojan vesistöalueen, joka on 3. jakovaiheen vesistöalue ja tunnukseltaan 82.060.
Sari Marjamäki

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | 1992 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 1994 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 1997 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 1999 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 2000 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 2004 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | 1989 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | 1991 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | 1993 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | 1995 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 1996 | jääkiekko |  |
Sari Marjamäki (o.s. Fisk, s. 17. joulukuuta 1971 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi urallaan 217 maaottelua ja oli mukana voittamassa Suomen naisten ensimmäistä jääkiekon olympiamitalia.
Sari Fisk on yksi neljästä suomalaisnaisesta, jotka olivat mukana jokaisessa kolmesta ensimmäisestä Suomen naisjääkiekkoilijoiden olympiajoukkueesta. Naganon 1998 olympialaisissa Suomi sai pronssia mutta jäi kaksissa seuraavissa kisoissa neljänneksi.
MM-kilpailuissa Fisk on pelannut kahdeksan kertaa ja saavuttanut kuusi MM-pronssia. Sittemmin lakkautettuja EM-kilpailuja järjestettiin viisi kertaa, ja Fisk oli mukana jokaisella kerralla saavuttaen neljä EM-kultaa ja yhden EM-pronssin. Hänen maajoukkueuransa päättyi Torinon 2006 olympialaisiin, joissa hän oli Suomen joukkueen kapteeni.
Kotimaassaan Fisk edusti Porin Ässiä, Tampereen Ilvestä ja Espoo Bluesia. Hän voitti neljä Suomen mestaruutta Bluesin riveissä vuosina 2003, 2004, 2005 ja 2007.
Fiskin puoliso on jääkiekkovalmentaja Lauri Marjamäki.
Juan Ponce de León

Juan Ponce de Léon. Kaiverrus 1600-luvulta.
Juan Ponce de León (noin 1460 Tierra de Campos, León, Espanja – heinäkuu 1521 Kuuba) oli espanjalainen konkistadori ja tutkimusmatkailija. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka saapui nykyisten Yhdysvaltojen alueelle Floridassa 1513.
Elämäkerta

Ponce de León syntyi noin vuonna 1460 Tierra de Camposissa Leónin maakunnassa Espanjassa. Joidenkin lähteiden mukaan hän syntyi Santervas del Campossa Valladolidissa. Hänen perheensä oli aatelisia, ja Ponce de León palveli hovipoikana Aragonian hovissa. Hän ryhtyi sotilasuralle ja osallistui reconquistaan ja Granadan takaisinvalloitukseen vuonna 1490.
Vuonna 1493 Ponce de León purjehti Kristoffer Kolumbuksen toisella tutkimusmatkalla Länsi-Intiaan Amerikkaan. Hän asettui Hispaniolan saarelle ja palveli espanjalaisten siirtomaahallinnossa Nicolás de Ovandon apulaisena. Vuosina 1502–1504 hän osallistui sotaan tainointiaaneja vastaan.
Vuonna 1508 Ponce de León osallistui tutkimusretkelle Puerto Ricoon ja löysi sieltä kultaa, minkä seurauksena saari sai nimensä, ‘rikas satama’. Ponce de León valloitti saaren vuoteen 1509 mennessä, ja kuningas Ferdinand nimitti hänet saaren kuvernööriksi. Ponce de León perusti saarelle Caparran siirtokunnan, josta tuli myöhemmin San Juanin kaupunki.
Ponce de León kartutti Puerto Ricolla asuessaan omaisuuttaan kullalla, orjilla ja maalla. Kuultuaan intiaaneilta kertomuksia rikkaasta saaresta pohjoisessa ja siellä sijaitsevasta nuoruuden lähteestä, hän lähti vuonna 1512 tutkimusretkelle pohjoiseen. Retki oli kuninkaan antama korvaus siitä, että Ponce de León oli menettänyt kuvernöörin asemansa Diego Kolumbukselle.
Ponce de León purjehti maaliskuussa 1513 kolmella laivalla Bahaman kautta Floridan rannikolle, jonne hän rantautui 2. huhtikuuta 1513. Ponce de León piti Floridaa aluksi saarena. Hän julisti maan kuuluvan Espanjalle ja nimesi sen pääsiäisen mukaan Pascua Florida. Retkikunta purjehti Pohjois-Amerikan rannikkoa pohjoiseen ehkä aina Okefenokeen suolle saakka. Hän purjehti myös kohti etelää Santa Cruz -joelle, Cape Canaveralille, Biscayne Baylle ja Florida Keysille. Hän havaitsi myös Golfvirran vaikutuksen laivoihinsa. Floridan eteläkärjestä Ponce de León jatkoi niemimaan länsirannikkoa pitkin pohjoiseen aina Pensacola Baylle saakka. Sieltä hän kääntyi lounaaseen ja päätyi joko Kuuban rannikolle tai Jukatanin niemimaalle. Sieltä hän palasi Floridaan ja tutki Miami Bayta. Hän palasi Puerto Ricoon syyskuussa 1513.
Vuonna 1514 Ponce de León osallistui kapinan tukahduttamiseen Puerto Ricossa. Syyskuussa 1514 hänet nimitettiin Puerto Ricon kenraalikapteeniksi. Hän palasi pian sen jälkeen Espanjaan, missä hän kuvaili kuninkaalle retkeään Floridaan. Kuningas nimitti hänet Floridan kuvernööriksi ja määräsi hänet perustamaan Floridaan siirtokunnan.
Palattuaan Puerto Ricoon Ponce de León teki ensin sotaretket Guadeloupeen ja Trinidadiin. Vuonna 1521 hän lähti kahdella laivalla perustamaan siirtokuntaa Floridan länsirannikolle. Hän rantautui Sanibel Islandille Caloosahatcheejoen suulle, missä retkikunta joutui intiaanien hyökkäyksen kohteeksi. Ponce de León haavoittui nuolesta, ja retkikunta pakeni Kuubaan, missä Ponce de León kuoli vammoihinsa heinäkuussa 1521. Hänet haudattiin myöhemmin San Juaniin Puerto Ricoon. Puerto Ricon toiseksi suurin kaupunki Ponce nimettiin hänen mukaansa.
Kerrotaan, että Ponce de Leónin surmannut nuolimyrkky oli tehty tuonenomenasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Juan Ponce de León (Iberosäätiö, Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Markala

| Markala |
| --- | --- |
 Markalan pato ja silta.
 Markala
 Koordinaatit: 13°40′26″N, 6°4′30″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Ségoun piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  46 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Markala on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Diamarabougou sijaitsee Nigerjoen rannalla 40 kilometriä Ségousta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 46 000 asukasta (vuonna 2009).
Markalan kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Dougabougoun, koillisessa Sansandingin, kaakossa Togoun, lounaassa Pelenganan ja lännessä Baguindadougoun kuntiin. Kuntaan kuuluu 30 kylää. Asukkaat koostuvat lukuisista eri kansallisuuksista. Yleisin kieli on bambara. Vallitseva uskonto on islam. Kunnassa asuu myös kristittyjä ja perinteisen uskonnon harjoittajia.
Markalassa sijaitsee Nigerjoen keinokastelujärjestelmää hoitavan Office du Nigerin 2 600 metriä pitkä säännöstelypato, joka rakennettiin Ranskan siirtomaa-aikana vuosina 1933–1949. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja lehmänpapu. Myytäväksi kasvatetaan vesimeloneja ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Paikkakunnalla toimii armeijan varikko sekä sokeritehdas. Office du Nigerin ja armeijan toimintojen supistaminen on aiheuttanut laajaa työttömyyttä.
Markalan kautta kulkee Ségoun ja Nionon välinen maantie RN33. Palveluihin kuuluvat koulut, terveysasema ja poliklinikka. Paikkakunnalla on pieni hotelli ja muita matkailupalveluja. Maaliskuussa järjestetään perinteinen naamio- ja nukkefestivaali Fesmamas.
Kari Markkanen

Kari Seppo Juhani Markkanen (s. 8. tammikuuta 1952 Espoo) on suomalainen meloja.
Markkanen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Münchenissä 1972 hän sijoittui kajakkinelosten 1 000 metrillä seitsemänneksi veneellä, jossa meloivat myös Heikki Mäkelä, Ilkka Nummisto ja Jorma Lehtosalo. Montréalissa 1976 hän sijoittui kajakkikaksikoiden 500 metrillä kuudenneksi parinaan Hannu Kojo. MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan viidenneksi kajakkinelosten 10 000 metrillä vuosina 1971 ja 1973 sekä yhdeksänneksi kajakkikaksikoiden 500 metrillä vuonna 1975. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän voitti kaksikkojen 500 metrillä kultaa vuonna 1973.
Seuratasolla 186-senttinen ”Jusa” Markkanen edusti Merimelojia ja Canoaa. Hän voitti yhteensä 25 Suomen-mestaruutta vuosina 1967–1975.
Kilpauransa jälkeen Markkanen on toiminut melontavalmentajana. Hänen sisarensa Liisa Markkanen on myös voittanut melonnassa Suomen-mestaruuksia.
Polynomirengas

Mielivaltaisen renkaan R yli otetut polynomit, eli polynomit, joiden kertoimet kuuluvat renkaaseen R, muodostavat polynomirenkaan  R[x]. Ne ovat erittäin tärkeitä muun muassa kuntalaajennusten generoimisessa.
Yleistä > Määritelmä

Jos polynomit ajatellaan tuttuun tapaan funktioiksi vaihdannaisessa renkaassa (R,+,·), niillä on tavalliseen tapaan määritellyt kuvaustulo ja yhteenlasku: (fg)(x) = f(x) · g(x) ja (f+g)(x) = f(x) + g(x), jossa + -laskulle merkintöjen yksinkertaistamiseksi on käytetty samaa merkintää sekä funktioiden että alkioiden välillä, vaikka kyseessä tarkkaan ottaen on eri laskutoimitus. Yleensä tästä ei aiheudu sekaannuksia, tarvittaessa niille voidaan käyttää eri merkintöjä. Jos polynomit ajatellaan muodollisina kirjoitelmina, niiden laskutoimitus voidaan määritellä yhtäpitävästi edellisen kanssa:
Määritelmä 1
Kun
 p(x)=a_{0}+a_{1}x+\cdots +a_{n}x^{n} ja  q(x)=b_{0}+b_{1}x+\cdots +b_{m}x^{m}, missä  n\geq m, niin
p(x)+q(x)=(a_{0}+b_{0})+(a_{1}+b_{1})x+\cdots +(a_{n}+b_{n})x^{n}+b_{n+1}x^{n+1}+\cdots +b_{m}x^{m}
p(x)q(x)=a_{0}b_{0}+(a_{0}b_{1}+a_{1}b_{0})x+(a_{0}b_{2}+a_{1}b_{1}+a_{2}b_{0})x^{2}+\cdots +a_{n}b_{m}x^{n+m}.
Polynomit muodostavat kommutatiivisen eli vaihdannaisen renkaan näiden laskutoimitusten suhteen, kun nolla-alkiona on vakiopolynomi 0 ja ykkösalkiona vakiopolynomi 1.
Yleistä > Polynomit funktioina

Renkaan R vaihdannaisuutta tarvittiin polynomien funktiotulkinnassa. Tarkastellaan esimerkkinä ei-vaihdannaista 2×2-reaalimatriisien rengasta  {\mathcal {M}}_{2\times 2}(\mathbb {R} ), laskutoimituksina matriisien yhteen- ja kertolasku. Olkoon  A={\begin{bmatrix}2&0\\0&1\end{bmatrix}} ja  B={\begin{bmatrix}1&0\\0&2\end{bmatrix}}. Tällöin polynomifunktioiden tulo(A + x)(B + x) = AB + Ax + xB + x² on aidosti erisuuri kuin määritemän 1 muodollisen tulon lauseke AB + (A+B)x + x², sillä  kun  x={\begin{bmatrix}1&1\\1&1\end{bmatrix}}, niin  Ax+xB={\begin{bmatrix}2&2\\1&1\end{bmatrix}}+{\begin{bmatrix}1&2\\1&2\end{bmatrix}}={\begin{bmatrix}3&4\\2&3\end{bmatrix}}, mutta  (A+B)x={\begin{bmatrix}3&3\\3&3\end{bmatrix}}. Määritelmän 1 mukaisin laskutoimituksin varustetut polynomit yli ei-vaihdannaisen renkaan R käyttäytyvät siis eri tavoin kuin polynomifunktiot yli R:n. Näin ollen tällaisen polynomirenkaan tutkimisessa ei voida käyttää polynomien funktiotulkintaan pohjaavia menetelmiä. Näiden menetelmien käyttöarvo on niin suuri, että polynomirenkaita käsiteltäessä yleensä oletetaan kerroinrengas vaihdannaiseksi.
Funktiotulkinnan hyödyllisyyden syy on sijoitusperiaate, jonka mukaan jos rengas R on vaihdannainen, jokainen polynomien välinen yhtälö pysyy voimassa, kun x:n paikalle sijoitetaan mikä tahansa renkaan alkio c.
Polynomien jaollisuus

Polynomirenkaassa on muiden renkaiden tapaan jaollisuussuhteita alkioiden välillä. Erityisen tärkeässä osassa - erityisesti kuntalaajennusten kannalta - ovat mahdollisimman hieno- ja karkeajakoiset polynomit: toisaalta jaottomat  polynomit ja toisaalta sellaiset polynomit, jotka hajoavat kokonaan lineaaristen eli 1. astetta olevien polynomien tuloksi.
Eri polynomirenkaiden jaollisuusluonteissa on tiettyjä yhteisiä piirteitä, mutta ensisijaisesti polynomirenkaan R[x] luonteen määrittää rengas R. Näin siksi, että R[x] sisältää vakiopolynomien (eli astetta 0 olevien polynomien) muodossa R:n kanssa isomorfisen alirenkaan. Erityisesti R[x] on jaollisuutta ajatellen vähintään yhtä epäsäännöllinen kuin R. Jos esimerkiksi R ei ole yksikäsitteisen tekijöihinjaon alue, ei R[x] voi myöskään olla sellainen, löytyyhän vastoin todistava esimerkki mainitun isomorfismin perusteella jo vakiopolynomien joukosta.
Koska kunnat ovat jaollisuuden suhteen säännöllisimpiä renkaita (kaikki nollasta poikkeavat alkiot ovat jaollisia toisillaan), polynomirenkaat yli kuntien ovat jaollisuuden suhteen säännöllisimpiä renkaita. Niiden jaollisuusominaisuudet ovat pääosin samanlaiset kuin reaalikertoimisten polynomifunktioiden, siis erikoistapauksen  \mathbb {R} [x].
Polynomien jaollisuus > Polynomien jakoyhtälö

Polynomien jaollisuuden tutkiminen perustuu polynomien jakoyhtälöön, jonka esikuvana on kokonaislukujen jakoyhtälö. Mikäli polynomin b(x) korkeimman asteen termin kerroin on renkaan R yksikkö, polynomi a(x) voidaan jakaa b(x):llä siten, että jakojäännöspolynomin aste on b(x):n astetta alhaisempi, toisin sanoen on olemassa polynomit q(x) ja r(x), jotka toteuttavat seuraavat kaksi ehtoa:
a(x) = q(x)b(x) + r(x)
deg r(x) < deg b(x)
Olkoon nyt c renkaan R alkio. Valitsemalla jakoyhtälössä b(x) = x - c saadaan yhtälö a(x) = q(x)(x - c) + r, missä r = r(x) on vakio, sillä sen aste on < 1. Jos nyt R on vaihdannainen, voidaan hyödyntää sijoitusperiaatetta asettamalla muodollisen muuttujan x paikalle alkio c, jolloin saadaan edeltävää yhtälöä oikealta vasemmalle lukien r + q(x)(c - c) = a(c), eli r = a(c). Siis kaikilla mainitun tyyppisillä a(x) ja c on olemassa jokin R[x]:n alkio q(x), jolle a(x) = q(x)(x - c) + a(c). Tätä tulosta kutsutaan jäännöslauseeksi. Jäännöslauseen ylivoimaisesti tärkein seuraus on, että mikäli R:n alkio c on polynomifunktion f(x) nollakohta, niin lineaarinen polynomi (x - c) jakaa f(x):n.
Jos rengas R on jopa kokonaisalue, on jäännöslause voimassa, sillä kokonaisalueet ovat aina vaihdannaisia. Se myös yleistyy siten, että mikäli R:n alkiot c1, c2, ... , ck ovat polynomin f(x) erisuuria nollakohtia, niin tulo (x - c1)(x - c2)···(x - ck) jakaa f(x):n. Tämä nähdään seuraavasti induktiolla k:n suhteen:
Kun k = 1, väite on jäännöslause.
Tehdään induktio-oletus, jonka mukaan väite on voimassa kaikille s -1  nollakohdan joukoille.
Olkoon c1, c2, ... , ck k f(x):n k erisuurta nollakohtaa. Induktio-oletuksen mukaan f(x) = (x - c2)···(x - ck)g(x) jollain g(x) ∈ R[x], joten sijoittamalla x = c1 saadaan 0 = (c1 - c2)···(c1 - ck)g(c1). Koska R[x]:ssä ei kokonaisalueena ole nollanjakajia, täytyy olla g(c1) = 0, josta puolestaan seuraa jäännöslauseen mukaan, että x - c1 jakaa g(x):n. Näin ollen f(x) = (x - c2)(x - c2)···(x - ck)g(x), mikä osoittaa väitteen pitävän paikkansa myös k:n erisuuren nollakohdan joukoille.
Tällä tuloksella on se merkittävä seuraus, että polynomilla (≠ 0) kokonaisalueen yli voi olla korkeintaan oman asteensa verran nollakohtia. Kääntäen on voimassa, että polynomilla yli renkaan, joka ei ole kokonaisalue voi olla tätä enemmän nollakohtia.
Markkinaistaminen

Markkinaistamisella tarkoitetaan laajasti sellaisen verorahoitteisen palvelujen järjestämistavan muuttamista, jossa hierarkiasta siirrytään markkinasuuntautuneiden toimintatapojen soveltamiseen.
Markkina (Enontekiö)

Markkina brittiläisen Letitia Byrnen kuparipiirroksessa vuodelta 1819. Mäellä on kirkko ja kellotapuli. Pappila vasemmalla. Niiden välissä on käräjätupa sekä kyläläisten ja Tornion kauppiaiden markkinatuvat ja kala-aitat.
Markkina (pohjoissaameksi Boaresmárkan) on kylä Lapin Enontekiöllä. Se sijaitsee Eurooppatie E8:n varressa Muonionjoen ja pienen Kuonnajärven rajaamalla kannaksella, Lätäsenon ja Könkämäenon risteyksessä. Markkina on ollut menneinä vuosisatoina nimensä mukaisesti tärkeä kauppapaikka. Sen merkittävyyttä vähensi Haminan rauha, joka jakoi alueen Muonionjokea pitkin Ruotsin ja Venäjän kesken vuonna 1809. Suomen puolelle jäänyt kirkko purettiin vuonna 1826.
Markkinan kirkonpaikka kuuluu Museoviraston vuonna 2009 inventoimiin Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin harvaan asutun pohjoisen Länsi-Lapin kirkollisena ja hallinnollisena keskuspaikkana 1600-luvulta 1820-luvulle. Se sijaitsee moreenikummun laella. Sieltä on tehty esihistorialliselta ajalta peräisin olevia esinelöytöjä. Toisessa maailmansodassa mäki oli suomalaisten uloin vartioasema ja tähystyspaikka, mistä muistuttavat kirkkotarhan sodanaikaiset kaivannot. Vastapuolella oli saksalaisten Järämä.
Maria de Molina (1868)

| Maria de Molina |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Laskettu vesille:  1868
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 677 t
Pituus:  62,02 m
Leveys:  10,97 m
Syväys:  5,15 m
Koneteho:  435 nhp
Nopeus:  7 solmua
Aseistus
Aseistus:  10 x RML 6,4" Palliser -tykkiä 4 x pienempää tykkiä
Maria de Molina oli Espanjan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen potkurikorvetti.
Valmistus

Alus laskettiin vesille 1868.
Palvelus

Aluksen kohtalo ei ole tiedossa.
Pohjois-Ossetia-Alania

| Pohjois-Ossetia-Alania Цӕгат Ирыстоны Аланийы Республикӕ1 Республика Северная Осетия-Алания2 |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Pohjois-Ossetia-Alanian sijainti Venäjän federaatiossa
 Koordinaatit: 43.030°N, 44.675°E 
Valtio:   Venäjä
Federaatiopiiri:  Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri
Perustettu:  7. heinäkuuta 1924
ASNT:  5. joulukuuta 1936
Tasavalta:  20. kesäkuuta 1990
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Vladikavkaz (311 693 as.)
 – suurin kaupunki:  Vladikavkaz
 – presidentti:  Taimuraz Mamsurov
 – pääministeri:  Sergei Takojev
Pinta-ala:  7 987 km²
Väkiluku (2010)  ():  712 980
 – väestötiheys:  89 as./km²
Kielet:  osseetti ja venäjä
BKT (2010):  74 844,8 milj. RUB (eli 0,20 % koko Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  104 975 RUB,  noin 2 572 EUR eli 40 % Venäjän keskiarvotasosta
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Symbolit:  
 – lippu:  Pohjois-Ossetia-Alanian lippu
 – vaakuna:  Pohjois-Ossetia-Alanian vaakuna
 – kansallislaulu:  Pohjois-Ossetia-Alanian kansallislaulu
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  15
 – ISO 3166:  RU-SE
 
rso-a.ru  (venäjäksi)
 1osseetinkielinen nimi 2venäjänkielinen nimi 
Pohjois-Ossetia-Alania (oss. Цӕгат Ирыстоны Аланийы Республикӕ, Căgat Irystony Alanijy Respublikă, ven. Респу́блика Се́верная Осе́тия-Ала́ния, Respublika Severnaja Osetija-Alanija) on Venäjän federaatioon kuuluva tasavalta Pohjois-Kaukasiassa, Venäjän eteläisessä liittopiirissä. Alue käsittää Ossetian pohjoisen osan.
Historia

Pohjois-Ossetian asukkaiden esi-isät olivat alaaneja, indoeurooppalaista kieltä puhuvia sotaisia paimentolaisia, jotka asettuivat Kaukasiaan 600-luvulla. 800-luvulle mennessä bysanttilaiset lähetyssaarnaajat olivat käännyttäneet alaanien kuningaskunnan kristinuskoon. Länsi-Alaniaan perustettiin arkkihiippakunta Konstantinopolin patriarkan alaisuuteen. Alania vaurastui silkkitien kaupan ansiosta.
Keskiajalla maan jäi useaan otteeseen valloittajien alaisuuteen. Sen valloittivat mongolit ja tataarit 1200-luvulla. Väki tunnettiin nyt osseetteina. Islaminusko tuli alueelle 1600-luvulla. Krimin kaanikunnan ja osmanien hyökkäykset ajoivat osseetit liittoon Venäjän keisarikunnan kanssa 1700-luvulla. Pohjois-Ossetia oli ensimmäinen Venäjän valtaan joutunut alue Kaukasiassa, vuodesta 1774, ja pääkaupunki Vladikavkaz oli ensimmäinen Venäjän tukikohta alueella. Vuoteen 1806 mennessä koko Ossetia siirtyi Venäjän alaisuuteen.
Alue kehittyi nopeasti. Gruusian sotilastie Tbilisin ja Vladikavkazin välille valmistui 1799. 1800-luvulla rakennettiin rautatie Vladikavkazista Rostoviin. Ensimmäiset osseetinkieliset kirjat painettiin jo 1700-luvun lopulla.
Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Pohjois-Ossetiasta tuli osa Venäjän federaatioon kuulunutta lyhytaikaista autonomista Vuoristolaisneuvostotasavaltaa (Го́рская АССР), joka perustettiin 20. tammikuuta 1921. Tämä autonominen tasavalta jaettiin 7. heinäkuuta 1924 Kabardi-Balkariaan, Karatšai-Tšerkessiaan, Tšetšeenien, Inguušien ja Pohjois-Ossetian autonomisiin alueisiin. Autonomisesta alueesta tuli joulukuussa 1936 Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan kuuluva Pohjois-Ossetian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta.
Saksalaiset joukot pääsivät toisen maailmansodan aikana myös Pohjois-Ossetiaan. Vladikavkazia kuitenkaan ei pystytty valtaamaan marraskuussa 1942.
Pohjois-Ossetiasta tuli ensimmäinen Venäjän SFNT:n osa, joka julistautui suvereeniksi (20. kesäkuuta 1990). Se on kuitenkin edelleen osa Venäjän federaatiota. Osa osseeteista asui Etelä-Ossetiassa, joka kuului Gruusian sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Gruusian itsenäistyttyä vuonna 1991 nimellä Georgia se lakkautti Etelä-Ossetian autonomisen aseman, ja runsaasti osseetteja pakeni rajan yli Pohjois-Ossetiaan. Sadantuhannen osseettipakolaisen virta aiheutti ongelmia etenkin Vladikavkazin esikaupunkipiirin (Prigorodnyi) inguušiväestölle sytyttäen etnisen konfliktin.
Karkottaessaan inguušit Keski-Aasiaan Stalin oli liittänyt vuonna 1944 osan Prigorodnyista Pohjois-Ossetiaan. Vaikka väki sai myöhemmin palata kotiinsa, alue jäi edelleen kuulumaan Pohjois-Ossetiaan. Etelä-Ossetian pakolaisvirran aiheuttaman konfliktin aikana monet inguušit pakenivat Ingušiaan, eikä riitaa tasavaltojen välillä ole vieläkään sovittu. Pohjois-Ossetia on saanut myös osansa Pohjois-Kaukasian kriiseistä, joista verisin tapahtuma oli syyskuun 2004 alussa Beslanin koulukaappaus, jossa sai surmansa 335 siviiliä, monet heistä lapsia.