stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neron sirkus
Sijainti suhteessa nykyisiin rakennuksiin

Neron sirkuksen sijainti tunnetaan melko tarkasti arkeologisten kaivausten ansiosta. Pitkä itä–länsi-suuntainen areena oli osittain nykyisen Pietarinkirkon ja Pietarinaukion eteläpuoliskojen kohdalla, osittain niiden eteläpuolella. Se jatkui lähes Tiberjoen rannalle saakka. Carceres (hevosvaljakoille avattu portti kilpailun alussa) sijaitsi kohdassa, jossa on Pius XI:n aukio ja josta Via del Sant’Uffizio alkaa. Kehän kaarre sijaitsi noin kymmenen metrin päässä nykyisestä Pietarinkirkon apsiksesta.
Historia

Keisari Caligula aloitti sirkuksen rakennustyöt, jotka keisari Nero saattoi loppuun. Suurena valjakkokilpailujen ystävänä Caligula päätti rakennuttaa uuden kilparadan äitinsä Agrippinan omistamalle huvila-alueelle Vaticanus-kukkulan luo. Sirkus tunnettiin nimillä Circus Gai et Neronis (”Gaiuksen ja Neron sirkus”) ja Circus Vaticanus.
Neron yksityisessä sirkuksessa järjestettiin hevosvaljakko-kilpailuja, jotka olivat hyvin suosittuja Roomassa. Yleensä kilpa-ajoihin osallistuivat ainoastaan keisarin sisäpiiriläiset hovista, mutta joskus Nero salli myös tavallisten kansalaisten saapua katsomoon seuraamaan kilpailuja. Todennäköisesti sirkuksen katsomossa oli istumapaikkoja enintään noin 20 000 katsojalle. Sirkus hylättiin toisen vuosisadan puolivälissä ja alue hyväksyttiin nekropolialueeksi, joka jaettiin osiin ja luovutettiin yksityishenkilöille hautojen rakennuspaikaksi.
Keisari Konstantinus rakennutti paikalle Konstantinuksen basilikana tunnetun suuren kirkon, jonka alttari sijoitettiin apostoli Pietarin oletetun haudan kohdalle. Basilikan eteläsivu tuli entisen sirkuksen rakenteiden päälle, mutta se peitti vain pienen osan areenan alueesta. Näyttää siltä, että vielä vuonna 1450 monia sirkusrakennuksen jäännöksiä oli edelleenkin olemassa. Kuitenkin ne tuhottiin lopullisesti, kun paikalle rakennettiin uusi Pietarinkirkko.
Sirkuksen keskiosaan oli sijoitettu nykyinen Vatikaanin obeliski, jonka keisari Caligula kuljetutti Roomaan Egyptistä. Obeliski pysyi tällä paikalla aina vuoteen 1586, jolloin paavi Sixtus V siirrätti sen nykyiselle paikalleen Pietarinaukion keskelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neron sirkus Wikimedia Commonsissa
Itäinen Pitkäkatu

Itäinen Pitkäkatu (ruots. Österlånggatan) on Turun katu, joka on pituudeltaan noin kaksi kilometriä. Se on osa Yhdystie 1821:tä ja se kulkee kaupungin ruutukaava-alueen kaakkoislaitamilla ja kuuluu I:een, II:een, III:een ja IV kaupunginosaan. Itäinen Pitkäkatu alkaa Lemminkäisenkadun risteyksestä ja päättyy samansuuntaiseen Mestarinkatuun Mestarinpuiston ja Jarkko Laineen puistikon välissä. Usein virheellisesti luullaan, että Itäinen Pitkäkatu päättyisi Betaniankatuun. Itäisestä Pitkäkadusta käytetään yleisesti lyhyempää nimeä Itäinenkatu, jota on muutamaan kertaan esitetty viralliseksikin nimeksi, mutta esityksiä ei ole hyväksytty.
Itäinen Pitkäkatu on liikenteeltään vilkas läpikulkukatu. Paikallisbusseista katua käyttävät Keskustan ja Majakkarannan väliä vastakkaisiin suuntiin kulkevat linjat 3 ja 30, työmatkalinja 58 sekä palvelulinja P1.
Itäisen Pitkäkadun rakennuskanta on suurimmalta osaltaan asuinkerrostaloja, joiden katutasossa on usein pieniä liikkeitä. Vanhoja puutaloja on purettu kerrostalojen tieltä 1950-luvulta alkaen. Kadun varrella sijaitsevat Turun Tiedepuistoon kuuluva PharmaCity, Sirkkalan koulu ja Samppalinnan koulu sekä viimeksi mainitun yhteydessä oleva Samppalinnan palloiluhalli.
Puistoja Itäisen Pitkäkadun varrella on vain vähän. I kaupunginosassa on Uudenmaankadun itäpuolella yhden korttelin kokoinen Kupittaankenttä, joka littyy osaksi Kupittaanpuistoa. Martissa kadun päätepisteen eteläpuolella on kapea Mestarinpuisto, joka on käytännössä vain korttelin läpi menevä kulkuväylä kävelijöille ja pyöräilijöillle, sekä Jarkko Laineen puistikko (aik. Katrinpuistikko) Stålarminkadun ja Itäisen Pitkäkadun välissä. Lisäksi III kaupunginosassa sijaitseva Urheilupuisto sijaitsee Itäisen Pitkäkadun välittömässä läheisyydessä, koska puiston ja kadun välissä sijaitsee vain muutama kerrostalo.
Poikkikadut

Kadun suorana jatkeena alkupäästä koilliseen päin lähtee Tykistökatu ja loppupäässä suorana jatkeena on lounaassa Mestarinkatu ja käytännössä myös Stålarminkatu länteen päin.
Lemminkäisenkatu
Kaivokatu
Kerttulinkatu
Kellonsoittajankatu
Kupittaankenttä
Uudenmaankatu
Tähtitorninkatu
Vartiovuorenkatu
Kaskenkatu
Vuorikatu (luoteeseen) / Vuorikuja (kaakkoon)
Sepänkatu
Kivenhakkaajankatu (luoteeseen) / Kivenhakkaajanpolku (kaakkoon)
Vuorityömiehenkatu
Yrjönkatu
Betaniankatu
Stålarminkatu (länteen)
Historia

Itäinen Pitkäkatu on osa Carl Ludvig Engelin Turun palon jälkeen vuonna 1827 laatimaa ruutukaavaa, jonka maistraatti hyväksyi jo samana vuonna.  Alkuperäisen kaavan mukaan kadun oli määrä jatkua viivasuorana myös IV ja V kaupunginosien läpi Korppolaismäen reunaan, yhtä pitkälle kuin viereinen, kaavoitetun alueen rajana ollut Kupittaankatu eli silloinen Itäinen Linjakatu (ruots. Östra Linien tai Östra Linjegatan).
Näille kaupunginosille Turun asemakaava-arkkitehti Bertel Jung laati vuonna 1923 vahvistetun, uusiin muuttuneisiin kaupunki­suunnittelu­ihanteisiin pohjautuvan asemakaavan. Lähellä Aurajokea olevien, jo rakennettujen kortteleiden osalta kaava edelleen perustui Engelin ruutukaavaan, mutta kauempana joesta olevan alueen osalta se poikkesi siitä merkittävästi. Niinpä myös Itäinen Pitkäkatu lyhennettiin niin, että nykyisin se päättyy Betaniankadun risteyksen jälkeen saman suuntaiseen Mestarinkatuun Mestarinpuiston ja Jarkko Laineen puistikon välissä. Samalla viereinen Stålarminkatu (aikaisemmalta nimeltään Työläiskatu), joka Engelin kaavan mukaan olisi kulkenut sen kanssa yhdensuuntaisena ja alkanut Urheilupuiston laidalta Martin koulun kohdalla ja ollut niin ikään aivan suora, muutettiin koillispäässään Tiilentekijänkadun risteyksen jälkeen kaareutumaan niin, että se johti Itäisen Pitkäkadun ja Betaniankadun risteykseen ja muodostui käytännössä Itäisen Pitkäkadun jatkeeksi.
Turun vuonna 1972 lakkautettujen raitioteiden linja 3 kulki Itäistä Pitkäkatua pitkin.
Elin Pajunen

| Elin Pajunen |
| --- | --- |
 Elin Pajunen vuoden 2018 Kalevan kisoissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elin Johanna Pajunen
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1995 (ikä 30) Kruunupyy
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  180 cm
Paino:  63 kg
Laji:  korkeushyppy
Seura:  Vasa Idrottssällskap
Valmentaja:  Richard Östman
Elin Pajunen (s. 1. maaliskuuta 1995 Kruunupyy) on suomalainen  korkeushyppääjä, joka edustaa Vasa Idrottssällskapia. Hänen valmentajansa on Richard Östman.
Pajunen saavutti vuoden 2023 Kalevan kisoissa pronssia korkeushypyssä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 2023 ja 2025 sekä pronssia 2024. Hän on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2016 lähtien, ja sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Pohjoismaisessa hallimaaottelussa 2024.
Pajusen ennätys on ulkoradoilla 185 cm ja sisäradoilla 182 cm.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974 järjestettiin 13. kesäkuuta – 7. heinäkuuta Länsi-Saksassa.
MM-kilpailujen karsintoihin osallistui 97 maata, joista 14 kelpuutettiin itse lopputurnaukseen. Isäntämaa Länsi-Saksa ja hallitseva mestari Brasilia selviytyivät MM-lopputurnaukseen ilman karsintaa. Turnaus pelattiin uudella kilpailuformaatilla. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon, joista kustakin selvisi kaksi parasta toiselle kierrokselle. Toinen kierros pelattiin ensi kertaa lohkomuotoisena. Toisen kierroksen kahdesta lohkosta ensimmäiseksi sijoittuneet selviytyivät loppuotteluun ja kakkoset pronssiotteluun.
Turnauksessa kilpailtiin kokonaan uudesta pokaalista. Edellisten maailmanmestaruuskilpailujen voittaja Brasilia sai kolmannen mestaruuden myötä omakseen siihen asti kiertäneen Jules Rimet -pokaalin. Uusi palkinto oli nimeltään yksinkertaisesti FIFA World Cup -pokaali. Kisojen voittajaksi selviytyi isäntämaa Länsi-Saksa, joka kukisti loppuottelussa siihen asti loistokkainta peliä esittäneen Hollannin. Pronssia sai Puola, joka voitti pronssiottelussa Brasilian.
Suurimpia tähtiä olivat Länsi-Saksan Gerd Müller ja Franz Beckenbauer sekä Alankomaiden Johan Cruijff. Maalikuninkuuden voitti Puolan Grzegorz Lato 7 maalillaan.
Järjestelyt

FIFA myönsi vuoden 1974 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen järjestelyoikeuden Länsi-Saksalle vuonna 1966 Lontoossa pitämässään kokouksessa. Sen ainoana vastaehdokkaana ollut Espanja luopui kilpailusta keskittyäkseen vuoden 1982 MM-turnauksen hakuprosessiin. Turnauksen turvallisuus pyrittiin takaamaan suurin turvatoimin. Syynä oli kaksi vuotta aiemmin kesäolympialaisissa tapahtunut Münchenin verilöyly, jolloin terroristit tappoivat yksitoista urheilijaa. Kaikki ottelut ja joukkueiden majoitustilat olivat korkeasti vartioituja.
Karsinnat

Vuoden 1974 maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin otti osaa 98 maata kuudesta maanosaliitosta, jotka kilpailivat 14 paikasta Saksan turnaukseen. Hallitseva maailmanmestari Brasilia ja isäntämaa Länsi-Saksa selviytyivät MM-lopputurnaukseen ilman karsintaa. Aikakauden merkittävistä jalkapallomaista moni ei selviytynyt karsinnoista MM-lopputurnaukseen. Kisapaikkaa vaille jäivät muun muassa Englanti, Ranska, Espanja, Portugali, Tšekkoslovakia, Neuvostoliitto ja Meksiko. Neuvostoliitto kieltäytyi turnauksen jatkokarsinnassa matkustamasta Chileen, vallankaappauksen vuoksi, ja maa tuomittiin hävinneeksi ottelu.
Joukkueet

Turnauksessa pelasi 16 joukkuetta. Euroopasta oli mukana yhdeksän maata, Etelä-Amerikasta neljä, Pohjois-ja Keski-Amerikasta, Afrikasta ja Oseaniasta yksi. Australian osallistumisen myötä Oseanian jalkapalloliitto oli ensimmäistä kertaa mukana turnauksessa. Aasialaisia maita ei selviytynyt turnaukseen. Euroopassa ja Etelä-Amerikassa ei oltu mielissään muiden maanosien saamista uusista kisapaikoista. Turnauksessa esiintyivät ensimmäistä kertaa Itä-Saksa, Australia, Haiti ja Zaire. FIFA:n uusi puheenjohtaja João Havelange oli yksi tulevaisuuden visionääreistä, joka näki MM-turnauksen valtavan taloudellisen potentiaalin. Hänen johdollaan FIFA katsoi että oli tärkeää haalia kannatusta myös kolmansien maanosien maista. Yksikään kisadebytanteista ei voittanut MM-turnauksessa yhtään ottelua. Australia kykeni kuitenkin tasaisiin otteluhin perinteisempien jalkapallomaiden kanssa. Zaire ja Haiti taas olivat maidensa diktaattorien avokätisesti tukemia, ja toimivat näin heidän kansainvälisinä äänitorvinaan.
Alankomaat
Argentiina
Australia
Brasilia
Bulgaria
Chile
Haiti
Italia
Itä-Saksa
Jugoslavia
Länsi-Saksa
Puola
Ruotsi
Skotlanti
Uruguay
Zaire
Stadionit

Turnauksen ottelut pelattiin yhdeksässä eri kaupungissa, yhdeksällä stadionilla. Loppuottelu pelattiin Münchenissä.
| Länsi-Berliini | München | Stuttgart |
| --- | --- | --- |
| Olympiastadion | Olympiastadion | Neckarstadion |
| Kapasiteetti: 86 000 | Kapasiteetti: 77 573 | Kapasiteetti: 72 200 |

Gelsenkirchen:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Parkstadion:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Kapasiteetti: 72 000:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Düsseldorf:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Rheinstadion:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Kapasiteetti: 70 100:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Frankfurt:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Waldstadion:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
Kapasiteetti: 62 200:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
:  München Länsi-Berliini Stuttgart Gelsenkirchen Düsseldorf Frankfurt Hampuri Hannover Dortmund
| Hampuri | Hannover | Dortmund |
| Volksparkstadion | Niedersachsenstadion | Westfalenstadion |
| Kapasiteetti: 61 300 | Kapasiteetti: 60 400 | Kapasiteetti: 53 600 |
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 1

Isäntämaa Länsi-Saksan kanssa samassa lohkossa pelasivat Chile, Australia ja Itä-Saksa. Se, että Itä-Saksa ja Länsi-Saksa arvottiin samaan alkulohkoon, tarkoitti sitä että turnauksessa ei voitu välttyä siltä että joukkueiden välistä koitosta tuli leimaamaan kylmän sodan aikainen maailmanpolitiikka. Samassa lohkossa pelasi lisäksi Chile, jossa Augusto Pinochetin sotilasjuntta oli kaapannut vallan vallan vasemmistolaiselta presidentiltä Salvador Allendeltä. Kaksi viikkoa kaappauksen jälkeen Chilen oli ollut määrä kohdata Neuvostoliitto turnauksen jatkokarsinnassa, mutta Neuvostoliiton joukkue kieltäytyi matkustamasta Chileen.
Turnauksen avausottelussa Länsi-Saksa kohtasi Chilen. Länsi-Saksa voitti ottelun Paul Breitnerin kaukolaukausmaalilla reilun vartin pelin jälkeen. Maalin jälkeen ottelu sujui suhteellisen tapahtumaköyhänä. Isäntämaan suhteellisen vaisut otteet avausottelussa aiheuttivat kotikatsomossa huolta turnauksen jatkosta. Seuraavassa ottelussa Länsi-Saksa voitti Australian maalein 3-0, mutta australialaisia ei muutenkaan pidetty saksalaisyleisön silmissä kummoisena vastustajana. Itä-Saksa onnistui avausottelussaan kukistamaan Australian maalein 2-0. Seuraavana Itä-Saksaa vastaan asettui Chile. Ottelun poliittisesta taustasta huolimatta ottelutapahtuma sujui rauhallisesti katsomossa olleista mielenosoittajista huolimatta. Itse ottelu päättyi 1-1 tasatulokseen.
Lohkon viimeisellä kierroksella kohtasivat Itä-Saksa ja Länsi-Saksa. Länsi oli ottelussa ehdoton suosikki ja se oli jo varmistanut jatkopaikkansa turnauksessa, mutta idässä jalkapalloilu oli nostanut merkittävästi tasoaan. Ottelussa oli alusta lähtien nähtävissä, että Länsi-Saksa ei tule helppoa voittoa saamaan. Lännen peli ei kulkenut ja lopulta runsaat kymmenen minuuttia ennen ottelun päätöstä Jürgen Sparwasser vei Itä-Saksan 1-0 johtoon. Itä-Saksan länteen lähettämä tarkkaan valikoitu tuhatpäinen kannattajajoukko juhli. Maali jäi ottelun ainoaksi kotiyleisön tyrmistykseksi. Itä-Saksan ja Länsi-Saksan kohtaaminen vuoden 1974 MM-turnauksessa jäi ainoaksi maiden välillä. On ollut vuosikausien väittelyn aihe, hävisikö Länsi-Saksa ottelun tahallaan, jotta se välttyisi kohtaamasta Hollannin joukkuetta jo jatkolohkovaiheessa.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 2

Turnauksen 2 lohkon muodostivat Jugoslavia, Skotlanti, Brasilia ja Zaire. Zaire oli ensimmäinen Saharan eteläpuolisen Afrikan maa, joka selviytyi MM-lopputurnaukseen. Jugoslavialaisen Blagoje Vidinićin valmentamalta Zairelta ei kisoissa odotettu paljoa. Se hävisi ensimmäisen ottelunsa Skotlannille vielä siedettävin lukemin 2-0, mutta seuraavassa ottelussa Jugoslavia voitti sen maalein 9-0. Viimeiseen otteluun Zaire paransi otteitaan, häviten Brasilialle vain 3-0. Brasilialle kyseinen voitto oli juuri tarpeeksi, jotta se selviytyi jatkoon, sillä kaikki muut lohkon ottelut päättyivät tasatulokseen. Sekä Jugoslaviaa, että Skotlantia vastaan Brasilia oli pelannut 0-0 tasapelin. Jugoslavia ja Skotlannin välinen ottelu päättyi 1-1 tasatulokseen. Brasilialle maalinteko turnauksessa oli ollut tehotonta, eikä viimeinenkään ottelu Zairea vastaan ollut lupauksia herättävä. Brasilialla oli edellisten kisojen finaalijoukkueesta mukana enää Rivelino, Jairzinho ja Piazza. Jugoslavian murskavoitto Zairesta takasi sille lohkovoiton. Brasilialle riitti jatkoon pääsyyn suurempi voitto Zairesta, kuin mihin Skotlanti oli yltänyt.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 3

Hollanti, Bulgaria, Ruotsi ja Uruguay muodostivat turnauksen kolmannen lohkon. Joukkueista Hollanti tiedettiin kovaksi, se oli noussut nopeasti suureksi jalkapallomaaksi viimeisen kymmenen vuoden aikana, vaikkakin sen selviytyminen turnaukseen oli pienestä kiinni. Ratkaisevassa karsintaottelussa Belgialta hylättiin paitsiona yksi maali, joidenkin mielestä väärin perustein, mutta 0-0 tasatulos riitti Hollannille MM-kisapaikkaan.
Avausottelussaan Hollanti kohtasi Uruguayn. Hollanti voitti ottelun kahdella Johnny Repin viimeistelemällä maalilla 2-0. Hollanti tuhlasi ottelussa runsaasti maalipaikkoja ja olisi saattanut voittaa ottelun enemmänkin, mutta joukkueen otteista paistoi toisinaan ylimielisyys, mihin MM-turnauksessa ei ole varaa. Joukkueen tähtipelaajista Piet Keizer ja Johan Cruyff eivät juuri tulleet keskenään toimeen, eikä Cruyff juurikaan halunnut syötellä Keizerille. Valmentaja Rinus Michels marssitti kuitenkin molemmat pelaajat kentälle seuraavassa ottelussa Ruotsia vastaan. Ruotsi pelasi omassa avausottelussaan tasatuloksen Bulgarian kanssa, ja samaan tulokseen Ruotsi venyi myös Hollantia vastaan. Viimeisen kierroksen ottelussa Bulgarian ja Hollannin välillä Hollannin Johan Neeskens teki ensimmäisellä puoliajalla kaksi maalia rangaistuspotkusta, ja toisella puoliajalla Hollanti teki vielä kaksi maalia lisää. Lopputulos oli 4-1 Hollannin hyväksi, mikä takasi sille lohkovoiton. Toisena maana lohkosta selviytyi jatkoon Ruotsi, joka voitti viimeisen kierroksen ratkaisevassa ottelussa Uruguayn maalein 3-0.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 4

Turnauksen C-lohkossa pelasivat Puola, Argentiina, Italia ja Haiti. Italia oli avausottelussaan Haitia vastaan ehdoton ennakkosuosikki. Avausmaalia odoteltiin kuitenkin ottelun toiselle puoliajalle, jolloin Haitin Emmanuel Sanon iski ottelun ensimmäisen maalin Italian maalivahti Dino Zoffin taakse. Maalin jälkeen Italia heräsi, ja Gianni Rivera tasoitti ottelun, ja myöhemmin Romeo Benetti ja Pietro Anastasi lisäsivät Italian johdoksi 3-1, mikä jäi myös lopputulokseksi. Italia voitti ottelun, mutta sen peliesitys ei juuri vakuuttanut. Ottelun jälkeen Haitin Ernst Jean-Joseph jäi kiinni dopingtestissä, kun hän oli tietämättään ottanut vääriä astmalääkkeitä. Haitin viranomaiset hakivat hänet joukkueen leiristä ja lennättivät kotiin. Haitin joukkue oli epätietoinen Jean-Josephin kohtalosta, mutta muutamaa päivää myöhemmin tämä soitti Haitin joukkueen hotellille ja ilmoitti olevansa elossa.
Lohkon toisessa avausottelussa kohtasivat Puola ja Argentiina. Puola oli edellisen olympiaturnauksen mestari ja joukkue oli yksi turnauksen suosikeista. Ensimmäisessä ottelussa esiin nousi Grzegorz Lato, joka jo ensimmäisen kymmenminuuttisen aikana iski maalin ja syötti toisen. Toisen puoliajan aikana Lato osui vielä kertaalleen. Lopputulos oli 3-2 Puolan hyväksi.
Toisen kierroksen otteluissa Puola voitti Haitin vaikeuksitta 7-0. Toisessa ottelussa Italia kohtasi Argentiinan. Ottelu päättyi 1-1 tasatulokseen, mikä tarkoitti että Italian jatkoon pääsy vaatisi viimeisellä kierroksella voiton kovassa vireessä olevasta Puolan joukkueesta, sillä oli oletettavissa että Argentiina tulee kukistamaan Haitin. Stuttgartissa pelattua Puolan ja Italian välistä ottelua hallitsi Puola. Avausjakson lopulla Andrzej Scarmach vei Puolan johtoon ja vielä ennen taukoa Kazimierz Deyna lisäsi Puolan johtoa. Fabio Capellon kavennus toi Italian vielä maalin päähän ottelun lopussa, mutta Puolan johto piti ja 2-1 voitolla se varmisti itselleen lohkovoiton. Lohkon kakkoseksi selviytyi Argentiina, joka viimeisellä kierroksella voitti Haitin 4-1.
Ottelut > Jatkolohkot > Lohko A

Hollannin edetessä turnauksessa jatkolohkoon vakuuttavin ottein, houkutti maajoukkueen menestys kymmeniä tuhansia hollantilaisia kannattajia Länsi-Saksaan. Jatkolohkon avausottelu Argentiinaa vastaan pelattiin Gelsenkirchenissä. Hollannin Johan Cruyff aloitti ottelussa maalinteon kymmenen minuutin kohdalla ja Ruud Krol lisäsi 25. minuutilla Hollannin johtoa. Argentiina ei missään kohtaan ottelua kyennyt vastaamaan hollantilaisten vauhtiin. Toisella puoliajalla Johnny Rep iski kolmannen maalin Cruyffin keskityksestä, ja vielä ennen ottelun loppua Cruyff viimeisteli kaukolaukauksella loppulukemiksi 4-0. Viimeistään vaivaton voitto Argentiinasta teki Hollannista turnauksen suurimman mestarisuosikin.
Hollannin toisessa ottelussa Itä-Saksaa vastaan, Itä-Saksan valmentaja Georg Buschner myönsi, että tarkoitus oli pitää lopputulos mahdollisimman pienenä. Itäsaksalaiset keskittyivät ottelussa puolustamiseen, eikä heillä juuri ollut kykyä hollantilaisten haastamiseen. Hollanti voitti ottelun maalein 2-0, mikä tarkoitti että viimeisellä kierroksella joukkueelle riittäisi tasapeli Brasiliaa vastaan. Brasilia ei ollut turnauksessa juuri vakuuttanut, vaikka se ei alkulohkossa ollut päästänyt maaliakaan. Brasilia kukisti Itä-Saksan jatkolohkon ensimmäisessä ottelussa maalein 1-0. Ottelun ratkaisu oli Itä-Saksan kannalta nolo, sillä vapaapotkutilanteessa Jairzinho sukelsi sivuun Itä-Saksan muurista, ja syntyneestä aukosta Rivelino laukoi ottelun ainoaksi jääneen maalin. Länsimainen lehdistö otti tilanteesta kaiken irti, ja itäsaksalaisia huomautettiin virheellisestä muurin rakentamisesta. Argentiinaa vastaan pelatussa ottelussa Brasilia paransi viimein otteitaan. Rivelino vei Brasilian 1-0 johtoon, mutta pian tämän jälkeen Brindisi toi vapaapotkumaalilla Argentiinan tasoihin. Jairzinho vei toisen puoliajan jälkeen puskumaalillaan Brasilian jälleen johtoon. Enempää ottelussa ei maaleja nähty, vaikka paikkoja oli puolin ja toisin. 2-1 voitollaan Brasilia varmisti paikkansa neljän parhaan joukossa, mutta finaaliin päästäkseen sen oli voitettava Hollanti.
Dortmundissa pelattu Hollannin ja Brasilian välinen jatkolohkon päätösottelu oli käytännössä välieräottelu, jossa voittaja etenisi loppuotteluun. Hollannille riittäisi myös tasatulos. Ottelusta tuli hyvin kovaotteinen, ja saksalainen erotuomari Kurt Tschenscher joutui mitä vaikeimman tehtävän eteen. Avausjaksolla Brasilia osoitti kykenevänsä haastamaan hollantilaiset, ja avausmaalia saatiin odotella toiselle jaksolle asti. Ottelun 50. minuutilla Neeskens vei Cruyffin syötöstä Hollannin johtoon, minkä jälkeen ottelun rytmi muuttui. Brasilian oli panostettava hyökkäyspeliin, mutta vastahyökkäyksestä Cruyff vei Hollannin 2-0 johtoon, mikä varmisti Hollannin finaalipaikan. Enempää maaleja ottelussa ei nähty, mutta brasilialaisten turhautuminen johti uusiin väkivaltaisuuksiin, joiden huippuna Luis Pereiran potku hollantilaispelaajan jalkoihin, mistä erotuomari Tschenscer ajoi Pereiran ulos.
Ottelut > Pronssiottelu

Pronssiottelu Puolan ja Brasilian välillä pelattiin Münchenissä. Puolalaisilla ei juuri ollut enää voimia jäljellä raskaan turnauksen lopussa, mutta pronssimitaliin riitti yksi maali. Grzegorz Lato sai puolessa kentässä harhasyötön ja juoksi maalintekoon. Osuma oli Laton seitsemäs MM-turnauksessa, mikä takasi hänelle turnauksen maalikuninkuuden.