stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hätä-Miikka
Vierailevana artistina

| Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| JVG | "Jobeissa" | jvg.fi |  | 2012 |
| Sini Sabotage | "Sun ralli" | 22 m² |  | 2013 |
| Jeijjo & Nupi | "Hävityksen kauhistus" | NeO Olarista | Jodarok | 2014 |
| DJ Ibusal + Lobo | "Khyä!" | Olympos |  | 2015 |
| Tantr Slangrr | "Suvilahti sessio" | Molotonon Cocktail 2 | K.V.N & Eräkoira | 2015 |
| Mahti-Ile | "Kadonneiden perään" | Mahti-Ile EP | Tohtori Käärme | 2015 |
| Tippa-T | "Mitä sä haluut" | White |  | 2015 |
| Villi kortti | "Mitali" | Single | Tommy Lindgren, Särre, Grasias | 2017 |
| Vinttikoira | Sugamama | Reviiri |  | 2018 |
| Nelli Milan | Nuori ja nälkänen | Single |  | 2019 |
Andvaranaut

Andvaranaut (muinaisnorjaksi Andvaranautr, "Andvarin kalleus") on skandinaavisessa mytologiassa taikasormus, jonka avulla kääpiö Andvari keräsi suuren kulta-aarteen. Kun Loki vei sormuksen Andvarilta, kirosi tämä sen, ja sormus tuotti sen jälkeen epäonnea kaikille kantajilleen. Loki ja Odin antoivat sormuksen ja Andvarilta viedyn kullan kääpiöiden kuninkaalle Hreidmarrille maksuksi Hreidmarrin pojan Otrin surmasta. Hreidmarrin poika Fafnir surmaa pian tämän jälkeen isänsä ja ottaa sormuksen itselleen. Myöhemmin Sigurd puolestaan tappaa Fafnirin.
Andvaranautin tuottama epäonni on keskeinen teema Wagnerin Nibelungin sormus -oopperasarjassa.
Andvari

Drävlen riimukiven kuva, jonka uskotaan esittävän Andvaria.
Andvari ("Valpas") on skandinaavisessa mytologiassa kääpiö, joka pystyy muuttumaan haueksi. Kääpiö elää koskessa ja kerää suuren aarteen sormuksensa Andvaranautin avulla. Loki saa Andvarin kiinni meren jumalatar Ránin kutomalla verkolla ja pakottaa kääpiön luovuttamaan kaiken keräämänsä kullan. Andvari yrittää kuitenkin pitää sormuksensa, jotta voisi kerätä rikkaudet uudestaan. Mutta Loki pakottaa hänet luopumaan myös sormuksesta. Silloin kääpiö kiroaa varastetun kullan, ja se tulee tuottamaan onnettomuutta kaikille tuleville omistajilleen. Jumalat maksavat kullalla verirahan Reginin ja Fafnirin isälle Hreidmarrille, sillä Loki on tappanut tämän pojan Otrin. Tämä taru toimii myöhemmin Nibelungein laulun esinäytöksenä.
Amurin seisake

Amurin seisake (lyh. Amu, ratakm 189+887, entiseltä nimeltään Särkänniemi)  on entinen rautatieliikennepaikka Tampereen Särkänniemen kaupunginosassa Särkänniemen huvipuiston eteläpuolella noin kolme kilometriä Tampereen rautatieasemalta länteen. Seisakkeella pysähtyi vielä 1980-luvulla Tampereen ja Vammalan välisiä taajamajunia ja 1990-luvulla sekä sen jälkeen joitakin tilausjunia Särkänniemeen.
Nykyisin seisake sijaitsee osittain Tampereen liikennepaikan sisällä ja sille on pääsy vain suljetun portin kautta.
Vuonna 2022 esitellyissä suunnitelmissa on, että Amurin, Epilän, Messukylän ja Ylöjärven seisakkeet otettaisiin uudestaan käyttöön.
Aiheesta muualla

Kuvia Vaunut.org -sivustolla
Aamulehden artikkeli helmikuulta 1941: Amurin "asemalla" suurempi henkilöliikenne kuin Lielahdessa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Amurin seisake (Q11851258)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieasema
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
sijainti: Särkänniemi
koordinaatit: 61°30′N 23°44′E﻿ / ﻿61.5°N 23.74°E﻿ / 61.5; 23.74
Aldwych-teatteri

Aldwych-teatteri
Aldwych-teatteri on teatteri, joka sijaitsee Aldwychissa Westminsterin kaupunginosassa Lontoon keskustassa. Teatteri luokiteltiin suojelukohteeksi 20. heinäkuuta 1971. Teatterissa on 1 200 istumapaikkaa.
Historia > Alkuperät

Teatteri rakennettiin silloisen (nykyään Novello-teatteriksi kutsutun) Waldorf-teatterin pariksi. Ne molemmat suunnitteli W. G. R. Sprague. Teatterin rahoitti Seymour Hicks, joka sai tukea Charles Frohmanilta, ja sen rakensi Balhamin Walter Wallis. Alkuperäiset koristukset olivat gregoriaanista tyyliä.
Aldwych-teatteri avattiin 23. joulukuuta 1905, ja sen avajaisnäytelmä oli Blue Bell, joka on uusi versio Hicksin pantomiimista Bluebell in Fairyland. Vuonna 1906 teatterissa esitettiin Hicksin The Beauty of Bath ja vuonna 1907 The Gay Gordons.
Helmikuussa 1913 Serge Diaghilev ja Vaslav Nijinsky käyttivät teatteria omiin tarkoituksiinsa, esitykseensä Le Sacre du Printemps ennen kuin sitä alettiin esittää enemmän Pariisissa samana vuonna. Vuonna 1920 Basil Rathbone esitti majuri Whartonia näytelmässä The Unknown. Vuosina 1925–1933 teatterista tuli Ben Traversin farssien koti, ja ne jopa tunnettiin paremmin nimellä The Aldwych Farces ('Aldwychin farssit').
1930-luvun puolivälistä suunnilleen vuoteen 1960 teatterin omisti Abrahamsin perhe.
Historia > 2000-luku

Vuoteen 2000 asti teatteri on isännöinyt monia näytelmiä, komedioita sekä musikaaleja. Andrew Lloyd Webberin musikaalia Whistle Down the Wind esitettiin vuoteen 2001 asti, ja Fame-musikaali sai nauttia pidennetystä esitysajasta vuosina 2002–2006. Syyskuusta 2006 lähtien teatteri on ollut Dirty Dancingin brittimusikaaliversion koti.
Huomionarvoiset tuotannot

John Whiting The Devils (1961)
Harold Pinter The Collection (18. kesäkuuta 1962)
Harold Pinter The Homecoming (3. kesäkuuta 1965)
Harold Pinter Silloin ennen (1. kesäkuuta 1971)
Jean Genet The Balcony (25. marraskuuta 1971
Tom Stoppard Travesties (10. kesäkuuta 1974)
Menneitä ja nykyisiä tuotantoja

An Inspector Calls (25. elokuuta 1993 - 21. tammikuuta 1995)
Indian Ink (27. helmikuuta 1995 - 6. tammikuuta 1996)
The Fields of Ambrosia (31. tammikuuta 1996 - 11. helmikuuta 1996)
Present Laughter (27. helmikuuta 1996 - 20. huhtikuuta 1996)
Tolstoy (30. huhtikuuta 1996 - 18. toukokuuta 1996)
Who's Afraid of Virginia Woolf? (6. marraskuuta 1996 - 22. maaliskuuta 1997)
Tom and Clem (14. huhtikuuta 1997 - 26. heinäkuuta 1997)
Life Support (5. elokuuta 1997 - 18. lokakuuta 1997)
The Boys in the Band (29. lokakuuta 1997 - 20. joulukuuta 1997)
Amy's View (14. tammikuuta 1998 - 18. huhtikuuta 1998)
Whistle Down The Wind (1. heinäkuuta 2008 - 6. tammikuuta 2001)
The Secret Garden (27. helmikuuta 2001 - 2. kesäkuuta 2001)
Mahler's Canversion (2. lokakuuta 2001 - 3. marraskuuta 2001)
Thunderbirds FAB (11. joulukuuta 2001 - 6. tammikuuta 2002)
Top Girls (9. tammikuuta 2002 - 2. helmikuuta 2002)
Mother Clap's Molly House (8. helmikuuta 2002 - 23. maaliskuuta 2002)
Bedroom Farce (8. huhtikuuta 2002 - 29. kesäkuuta 2002)
Fame - The Musical (6. syyskuuta 2002 - 22. huhtikuuta 2006)
Dancing In The Streets (27. huhtikuuta 2006 - 16. heinäkuuta 2006)
Dirty Dancing - The Classic Story on Stage (28. syyskuuta 2006 - )
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aldwych-teatteri Wikimedia Commonsissa
Virallinen internet-sivu
London Theatre Guide
Aldwych-teatteri
Dervénin krateeri

| Dervénin krateeri |
| --- | --- |
 Dervénin krateeri.
Nimi:  Dervénin krateeri
Valmistumisvuosi:  n. 330–320 eaa.
Taiteenlaji:  metallityö
Teostyyppi:  krateeri
Materiaali:  pronssi
Korkeus:  91 cm
Sijainti:  Thessalonikin arkeologinen museo, Thessaloniki, Kreikka
Dervénin krateeri on antiikin kreikkalainen pronssinen krateeri, joka on löydetty haudasta Dervénistä Kreikasta. Se on ajoitettu varhaiselle hellenistiselle kaudelle noin vuoteen 330–320 eaa. Nykyisin krateeri on esillä Thessalonikin arkeologisessa museossa.
Krateeri löydettiin Dervénin haudasta numero 2. Sitä oli käytetty hautaan haudatun vainajan tuhkauurnana. Alun perin sitä käytettiin viinin ja veden sekoittamiseen. Krateeri on merkittävin Dervénin haudoista löydetty esine. Astian korkeus on noin 91 senttimetriä. Se on kullan värinen, mutta siinä ei ole kultaa; väri on saatu aikaan pronssin ja tinan sekoituksella. Krateerin uskotaan olevan makedonialaista käsityötä.
Krateeri on rikkaasti koristeltu. Koristelun pääaihe esittää Dionysoksen ja Ariadnen häitä. Hääpari istuu kivellä pantteri vierellään. Heidän ympärillään ovat mainadit, joista osa tanssii ja osa istuu. Koristelussa on myös muun muassa eläimiä ja viiniköynnöksiä.
Krateerin suulla on piirtokirjoitus ΑΣΤΙΟΥΝΕΙΟΣ ΑΝΑΞΑΓΟΡΑΙΟΙ ΕΣ ΛΑΡΙΣΑΣ (Astiūneios Anaksagoraioi es Larisas), joka nimeää omistajaksi Astionin, Anaksagoraan pojan, Larissasta. Ei kuitenkaan tiedetä, oliko kyseessä sama henkilö kuin hautaan haudattu vainaja.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ariadne. | Dionysos. | Tanssivia mainadeja. |
Kirjallisuutta

Barr-Sharrar, Beryl: The Derveni Krater: Masterpiece of Classical Greek Metalwork .  (Ancient Art and Architecture in Context 1)  The American School of Classical Studies at Athens, 2008.  ISBN 978-0-87661-962-9
Γιούρη, Εύγενία (Giouri, Eugenia): Ο κρατήρας τού Δερβενίου.  (Βιβλιοθήκη της εν Αθήναις Αρχαιολογικής Εταιρείας, 89)  Αθήνα:  Βιβλιοθήκη της εν Αθήναις Αρχαιολογικής Εταιρείας, 1978.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dervénin krateeri Wikimedia Commonsissa
Alūksnen ylänkö

Näkymä ylängöllä sijaitsevalta Kornetin mäeltä (Kornetu kalns).
Narvanjoen vesistöalueen kartta, jossa Haanjan ylänkö ja sen eteläosa Alūksnen ylänkö näkyy ruskealla väritettynä alueena Peipsijärven lounaispuolella.
Alūksnen- ja Haanjan ylängöllä on lunta ennen alankojen alueita ja oikealla ylhäällä maiden välisellä rajalla. Kuvan yläreunasta leikkautuu pois osa Otepään ylängöstä.
Alūksnen ylänkö  on osittain Virossa sijaitsevan Haanjan ylängön eteläosa, joka sijaitsee Koillis-Latviassa. Latviassa ylänköalue jatkuu valtioiden rajalta etelään päin ja ylänköalueelta alkava vedenjakaja yltää siellä Väinäjoen jokilaakson pohjoispuolelle saakka. Tätä ylänköaluetta, vaikka se onkin matala, kutsutaan Latviassa Itä-Latvian ylänköalueeksi, ja se seuraa Latvian ja Venäjän välistä raja-aluetta Väinäjoen pohjoispuolelle asti. Toinen tulkinta on liittää keskellä Latvia sijaitseva  Vidzemen ylänkö ja Alūksnen ylänkö toisiinsa ja kutsua Alūksnen ylänköä Itä-Vidzemen ylänköalueeksi.
Maantietoa

Alūksnen ylängön pinta-ala on arviolta puolet koko Haanjan ylängöstä. Siitä jää Viron puolelle 816 neliökilometriä, Latvian puolelle 887 neliökilometriä  ja Venäjän puolelle korkeintaan 500 neliökilometriä. Alūksnen ylänkö jatkuu Viron rajalta kohti etelää, mutta se toimii samalla vedenjakajana itään ja länteen päin. Itäpuolella sijaitsee Velikajan alanko ja Velikajan jokilaakso, jonka vedet virtaavat Peipsijärveen ja sieltä Suomenlahteen. Länsipuolella sijaitsee Tālavan alanko, jonka vedet laskevat Koivajoen tai Salatsin kautta Riianlahteen. Vizmenen ylänkö jää Alūksnen ylängön lounaispuolelle ja Itä-Latvian alanko sijaitsee Alūksnen ylängön eteläpuolella, josta vedet päätyvät Väinäjokeen.
Ylänkö on muodostunut samalla tavalla kuin Haanjan ylänkö Viron puolella. Se on korkeaksi jääneen kallionperän päälle kerrostunutta viime jääkauden aikaista moreenia, hiekkaa ja savea. Kallioperän ylle jääneet sedimenttikerrokset ovat parhaimmillaan 90–100 metriä paksut, mutta ylängön reuna-alueilla voin 30–40 metriä. Mäkimaaston korkeudet vaihtelevat keskimäärin noin 120–270 metriä mpy. Kukkulat kohoavat lähiympäristöstään 10–35 metriä ylemmäksi. Monet kukkulat ovat lakiosaltaan tasaisia. Näiden moreenitasanteiden päällimmäinen maakerros on kivetöntä savea, jota on osattu viljellä toista tuhatta vuotta . Tällaisia kukkuloita on laskettu olevan 24 kahdessa ryppäässä (yhteensä 85 neliökilometriä ). Alueen sadanta on vuoden aikana noin 650 millimetriä vuodessa, joka on 50–100 millimetriä enemmän kuin Latviassa keskimäärin. Lämpötilat ylängöllä ovat 0,5 astetta alempia kuin muualla.
Alueen vesistöt

Ylänköalueen epätasaisuudet luovat otolliset olosuhteet järvien ja lampien muodostumiselle. Suurin järvi on Alūksne, jonka pinta-ala on 15,9 neliökilometriä. Erityisen järvialueen muodostavat Kornetin järvet, jotka kuuluvat Kornetin suojelualueeseen. Alūksnen pohjois- ja eteläpuolelta löytyy runsaasti järviä, joiden laskuojat muodostavat lähteen monelle ojalle tai joelle. Koivajoen sivujoen Mustjõen omat sivujoet Vaidava ja Melnupe saavat täällä alkuunsa, ja ne laskevat länteen päin Riianlahteen. Pededze, joka puolestaan alkaa ylängön itäpuolella ja laskee etelään päin, yhtyy Aivieksteen, joka on Väinäjoen sivujoki. Pededze alkaa jo Viron puolelta eli Haanjan ylängöllä, mutta virtaa Alūksnen ylängön läpi. Myös Väinäjoki laskee Riianlahteen. Itään päin laskevat joet päätyvät Velikajaan. Tällaisia Velikajan sivujokia ovat esimerkiksi Kudebin omat sivujoet ja muutama Vjadan sivujoki.
Alueen väestö

Koska ylänkö on pieni, mahtuu se kokonaan Alūksnen kuntaan. Kunnassa asuu yli 14 000 asukasta ja alue on haja-asutusaluetta.
Huomautuksia

1 2 3 4  Tiedot on poimittu latviankielisestä wikipedia-artikkelista lv:Alūksnes augstiene. Osa tiedoista on lähteistetty, mutta osa ei ole. Kaikkia tietoja ei ole tarkistettu.
1 2  Taajamat, joet ja järvet on poimittu Internetin karttapalveluista.
Käännös suomeksi
AMX-30

AMX 30.
AMX-30 on ranskalainen taistelupanssarivaunu joka oli Ranskan armeijan käytössä 1966–2011. Vaunua rakennettiin yli 3500 kappaletta ja arviolta puolet tuotetuista panssarivaunuista oli vientiin tarkoitettuja.
Tekniset tiedot

Miehistö
Neljä
Aseistus
105 mm psv-kanuuna
20 mm automaattikanuuna
7,62 mm ilmatorjuntakonekivääri
kaksi kappaletta kahden savunheittimen patteria
Mitat
Pituus ilman putkea: 6,59 m
Leveys: 3,1 m
Korkeus: 2,29 m
Maavara: 0,44 m
Taistelumassa
36 000 kg
Nopeus
65 km/h
Toimintamatka
500 km
Panssarointi
Parhaimmillaan 80 mm
Voimanlähde
Hispano-Suiza 12-sylinterinen dieselmoottori, jonka teho 720 hv (537kW)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AMX 30 Wikimedia Commonsissa
Eua (kaupunki)

| Eua> Εὔα.Sijainti |
| --- | --- |
 Eua
Koordinaatit:  37°22′39″N, 22°40′57″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ellinikó(?), Vóreia Kynouría, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kynuria / Lakonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eua (m.kreik. Εὔα, lat. Eva) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kynuriassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Vóreia Kynourían kunnan alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta varmuudella.
Eua sijaitsi Thyreatiissa eli Thyrean poliksen alueella Kynuriassa, joka oli välillä Argolista ja välillä Lakoniaa. Kaupunki on ollut olemassa klassiselta roomalaiselle kaudelle. Se sijoitetaan usein nykyiseen Ástroksen Ellinikóon. Sieltä on tehty löytöjä geometriselta roomalaiselle kaudelle, joskin kaupunki vaikuttaa taantuneen myöhäisklassisen ja hellenistisen kauden ajaksi. Ellinikóssa oli linnoitusmuurit. Läheltä Anemómyloksesta on löydetty kulttipaikka, mahdollisesti Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, joka ajoittuu klassiselta roomalaiselle kaudelle. Toiseksi Euan paikaksi on ehdotettu Loukoún luostarin lähistöä, josta on löydetty Herodes Atticuksen huvila, mutta kyseisen paikan löydöt ovat roomalaiselta kaudelta, eikä se vaikuta olleen varsinainen asutuskeskus.
Euan varsinaisesta historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki luetaan nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Sijaintinsa perusteella se on ollut Spartan vallassa eli osa Lakoniaa 500–300-luvuilla eaa. Myöhemmin Eua kuului Akhaian liittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Euaos (Εὔαος), Euitēs (Εὐίτης), Euatēs (Εὐάτης) ja Euaeus (Εὐαεύς).
Alwari Tuohitorvi

| Alwari Tuohitorvi> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1968–1980
Tyylilaji:  progressiivinen rock rock and roll glam rock
Kotipaikka:  Ähtäri, Tampere
Laulukieli:  suomi
Entiset jäsenet:  Mika Sundqvist, laulu, basso (1972–1979)  Jukka Rautiainen, kitara, laulu (1968–1980)  Seppo Alajoki, kitara, laulu (1972–1979)  Seppo Tammilehto, rummut, laulu (1968–1972, 1975–1979)  Raimo Pikanen, rummut (1972–1975)  Hannu Latva-Hakuni, urut (1968–1972)  Olli Kivistö, basso (1968–1972)  Rauli Koivisto, laulu (1972) 
Levy-yhtiö:  EMI
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alwari Tuohitorvi oli suomalainen alun perin progressiivista rockia, myöhemmin glamrockia ja poppia soittanut yhtye. Yhtye toimi vuosina 1968–1980 (nimellä Alwari T 1976–1979). Yhtye perustettiin Ähtärissä, mutta se toimi myöhemmin Tampereella.
Alwari Tuohitorvi

Alwari Tuohitorven ensimmäisessä vuonna 1968 perustetussa kokoonpanossa soittivat Jukka "Junne" Rautiainen (kitara ja laulu), Hannu Latva-Hakuni (urut), Olli Kivistö (basso) ja Seppo Tammilehto (rummut) sekä puolisen vuotta ennen 1972 tapahtunutta hajoamista laulanut Rale Koivisto. Alkujaan yhtye perustettiin nimellä Alwari Tuohitorven Lannanlevittäjät. Yhtyeen sanoitukset olivat suomenkielisiä. Alwari Tuohitorvi soitti Jukka Kuoppamäen taustaorkesterina ennen oman uran luomista.
Yhtye hajosi syksyllä 1972, kun kolme neljästä jäsenestä,  Latva-Hakuni, Kivistö ja Tammilehto, lähtivät suorittamaan asevelvollisuuttaan. Muita hiukan vanhempi Rautiainen oli suorittanut sen jo aiemmin ja Koivisto oli juuri vuotta aiemmin palannut armeijasta. 
Vain pari viikkoa ennen hajoamistaan yhtye esiintyi vielä Hyvinkään Kauppaoppilaitoksen kiltakunnan tutustumiskonventissa ja sai mahtavat suosionosoitukset.
Latva-Hakuni, Kivistö ja Tammilehto perustivat asevelvollisuutensa suoritettuaan uuden Matthews-kokoonpanon.
Toinen tuleminen ja muutos Alwari T:ksi

Toisen Tuohitorven kokoonpano oli Jukka Rautiainen (kitara, laulu), Mika Sundqvist (laulu, basso), Seppo "Kala" Alajoki (kitara, laulu) ja  Rape Pikanen (rummut). Alajoki tuli alkuperäisestä Matthewsista. Hänestä tuli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä yhtyeen jäsenten kirjoittaessa sanoitukset. Muusikot tunsivat kuitenkin toisensa jo entuudestaan sekä yhteisistä kokoonpanoista että Tampereen Musiikin kautta, josta oli muodostunut muusikoiden kohtaamispaikka sen ollessa keskeinen laitteiden osto-, vuokraus- ja huoltopaikka.
Syksyllä 1972 kootulla uudella kokoonpanolla yhtye sai hittejä, kuten "Kromikaunotar" (1973), "Rokataan vaan" (1974), "Älä iske Tuijaa" (1975) ja "Jytämimmi" (1975).
1976 Seppo Tammilehto palasi Pikasen tilalle. Suosionsa huipulla Alwari Tuohitorvi oli Suomen toiseksi suosituin rockyhtye Hurriganesin jälkeen. Kieli vaihtui englantiin vuonna 1976 ja nimi lyheni muotoon Alwari T. Vuonna 1979 vaihdettiin vielä takaisin suomeen samalla, kun sopimuksen edellyttämä albumi "Paimenpojan tanssiinkutsu" tehtiin.
Punk ja uusi aalto veivät yhtyeen nuorisovaltaisen yleisön samalla, kun maan taloudellinen tilanne heikkeni. Mika Sundqvist kuvasi vaikutusta "lihakirveeksi niskaan". Esiintymisiin saatettiin myydä alle kymmenen lippua.
Yhtye päätti soittaa sovitut keikat ja sopimus vaati vielä yhtä albumia. Syyskuussa 1979 yhtye hajosi tehtyään viimeisen keikan 22. päivä Punkalaitumelle.
Jälkeenpäin yhtyeen jäsenet ovat pohtineet vaihtoa englannin kieleen joka jakoi mielipiteitä yhtyeen sisällä samalla kun levy-yhtiö kannatti sitä tuoden esiin mahdollisuuden markkinoinnista Eurooppaan.
Alwari T:n jälkeen Tammilehto ja Sundqvist perustivat Nonstop-yhtyeen, ja MSL-studion perustanut Sundqvist teki hitiksi muodostuneen laulunsa "Moottoripyörä on moottoripyörä". Rautiainen yritti vielä runsaan vuoden ajan "hilipatijatsi"-kokoonpanolla Raimo Rantanen (harmonikka), Raimo Liukko (viulu) ja Timo Lehtonen (kontrabasso).lähde? Vuonna 1980 uusi Alwari Tuohitorvi julkaisi albumin Kunnon meininkiä ja osallistui Syksyn sävel -kilpailuun lehmien sielunelämästä kertovalla kappaleella ”Ruoho on vihreämpää aidan takana”. Se sijoittui 12 laulun kilpailussa kymmenenneksi. Seppo Alajoki on soittanut useissa kiertuekokoonpanoissa, Topi Sorsakosken Kulkukoirat-yhtyeessä sekä studiomuusikkona. Rumpali Seppo Tammilehto on luonut 90-luvulta lähtien menestyksekkään soolouran laulajana ja lauluntekijänä.
Myöhempi kokoonpano

Yhtye on esiintynyt 2000-luvulla satunnaisesti. Kokoonpanoon ovat kuuluneet Seppo Tammilehto, Mika Sundqvist, Jukka Rautiainen ja Seppo Alajoki. Vuonna 2011 yhtye esiintyi Joensuun Ilovaarirockissa esittäen 1970-luvun alun suosikkikappaleita
Mika Sundqvist kuoli elokuussa 2021.
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Alwari Tuohitorvi (1974,  EMI)  Asia on ananas (1975,  EMI)  Alwari T: Light Me (1976,  EMI)  Alwari T: Silver Ball (1978,  EMI)  Paimenpojan tanssiinkutsu (1979,  EMI)  Kunnon meininkiä (1980,  M&T Production) Livealbumit Alwari Tuohitorvi (2000,  Poptori)  Pop-Liisa 11: Alwari Tuohitorvi (2017) Kokoelmat Pop'n Roll at the 70's (1998,  EMI)  Rokkitorvesta tuohiviisuihin – 36 valittua laulua (2007,  EMI)  Rokataan vaan – EMI vuodet 1974–1979 (2012,  EMI) :  Singlet "En koskaan rauhaa saa" / "Kyyneleet" (1969,  omakustanne) (Studio Lindell, julkaisijana uskonnollinen Touch -merkki)  "Sinun laulusi" / "Harjun talo" (1972,  Love Records)  "Rokkibändi" / "Kromikaunotar" (1973,  Love Records)  "Älä iske Tuijaa" / "Susanne" (1975,  EMI)  "Jytämimmi" / "Yllätys" (1975,  EMI)  "In to the Country" / "Lazy Lady" (1976,  EMI)  "King of Gamblers" / "Pay Me Down" (1976,  EMI)  "Casanova" / "Spitfire" (1977,  EMI)  "Paimenpojan tanssiinkutsu" / "Herpi ynnä hyeenat" (1979,  EMI) Suomen ensimmäinen kaupallinen video: Kunnon meininkiä Pispalan Pulterissa (Color-video, 1980)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Alwari Tuohitorvi
Ylen Elävä arkisto: Alwari Tuohitorvi: Kromikaunotar ja Rokkibändi -kappaleet (live 1974)
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Lars Andersson

| Lars Andersson |
| --- | --- |
 Lars Andersson 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1954 (ikä 70–71) Karlskoga, Ruotsi)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Brandlyra
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lars Andersson (s. 1954 Karlskoga, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja toimittaja. Hän on koulutukseltaan lääketieteen kandidaatti.
Anderssonin esikoisteos Brandlyra (1974) sai ilmestyessään runsaasti huomiota. Se on lajityypiltään psykologinen trilleri. Muistuttaessaan Aksel Sandemosen tuotantoa se sai osakseen epäilyksiä plagioinnista, mutta myöhemmin on ilmennyt, että vaikutteet ovat näennäistä syvällisempiä. Lumen valo (Snöljus 1979) kertoo ihmisen valmiudesta luonnontieteellisiin keksintöihin mutta niiden hallintakyky voi puuttua.
Suomennettu teos

Lumen valo (Snöljus, 1979); suom. Eila Kivikk'aho, Tammi 1983 ISBN 951-30-5091-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lars Andersson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Anglit

Anglien, saksien ja juuttien asuinalueet Englannissa vuonna 600.
Anglit (saksaksi: Angeln, muinaisenglanniksi: Englas, latinaksi: yks. Anglus, mon. Anglii) olivat germaanikansa, joka asui alun perin Angelnissa, nykyisessä Schleswig-Holsteinissa. Sieltä he muuttivat 200-luvulla Pohjois-Ranskaan ja 300-luvulla Englantiin. Roomalaisten vetäydyttyä Britanniasta anglit valloittivat saaren itäosat 400-luvulla. Eteläistä ja itäistä Britanniaa ryhdyttiin heidän mukaansa kutsumaan Englalandiksi eli Englanniksi, joka merkitsee  ”Anglien maata”.
Anglit mainitaan ensimmäisen kerran Tacituksen teoksessa Germania, jossa hän kertoo anglien palvoneen Nerthus-jumalatarta. Beda Venerabilis mainitsee heidät teoksessaan Historia Ecclesiastica Gentis Anglorum, jonka mukaan anglit asuivat alun perin Angelnissa ja siirtyivät sieltä Englantiin.
Britanniassa anglit muodostivat Northumbrian, Itä-Anglian ja Mercian kuningaskunnat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anglit Wikimedia Commonsissa