stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haysin ohjeisto
Vuoden 1930 Haysin ohjeisto

Vuonna 1930 julkaistu Haysin ohjeisto:
Yleiset periaatteet:
Yhtään sellaista elokuvaa ei tuoteta, joka alentaa katsojansa moraalin tasoa. Siksi katsojan myötätuntoa ei saa koskaan asettaa rikoksen, väärinteon, pahuuden tai synnin puolelle.
Vain kunnollisia elämänihanteita esitetään, draaman ja viihteen vaatimusten rajoissa.
Lakia, luonnon tai ihmisen, ei pilkata, eikä sen rikkomista esitetä myönteisessä valossa.
I. Lain vastaiset rikokset
Näitä ei koskaan tule esittää niin että tarjotaan myötätuntoa lain ja oikeuden vastaisille rikoksille tai houkutellaan jäljittelemään niitä.
II. Seksi
Avioliiton ja kodin pyhyyttä varjellaan. Elokuvissa ei alempitasoisia seksisuhteita tule esittää hyväksyttyinä tai yleisinä.
III. Karkeus
Hyvän maun ja yleisön hienotunteisen huomioon ottamisen tulisi aina määrätä alhaisten, inhottavien, epämiellyttävien, vaikkakaan ei välttämättä pahojen, aiheiden käsittelyä.
IV. Rivous
Rivous on kiellettyä niin sanoissa, eleissä, viittauksissa, lauluissa, vitseissä tai vihjailussa (silloinkin kun vain osa yleisöstä ymmärtää sen).
V. Kiroilu
Kärkevä kiroilu ja mikä tahansa muu karkea tai rienaava ilmaisu, edes yleinen, ovat kiellettyjä. Production Code Administration ei anna hyväksyntää muun muassa seuraavien sanojen ja ilmausten käytölle: [luettelo sopimattomista englanninkielisistä sanoista ja ilmaisuista, ml. etnisesti halventavista nimityksistä].
VI. Pukeutuminen
VII. Tanssit
VIII. Uskonto
IX. Paikat
X. Kansalliset tunteet
XI. Tekstit
Hekumallisia, säädyttömiä tai rivoja välitekstejä ei tule käyttää.
XII. Vastenmieliset aiheet
Seuraavia aiheita tulee käsitellä hyvän maun tarkoissa rajoissa.
Alfred Hitchcockin elokuvan Notorious – kohtalon avain suutelujaksossa näyttelijöiden huulet irtoavat välillä toisistaan ohjeiston sääntöjen kiertämiseksi.
Viljo Heinonen

Viljo Heinonen (28. lokakuuta 1911 Turku – 25. elokuuta 1984 Hattula) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut "Pietro" Heinonen edusti urallaan Turun Palloseuraa 1931–1932, Turun Urheiluliittoa 1933–1937 ja Valkeakosken Hakaa 1938–1945. Hänen paras saavutuksensa oli SM-pronssi kaudella 1931. Kaikkiaan Heinonen pelasi viiden kauden aikana 43 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia.  Maajoukkueessa Heinonen pelasi vuosina 1940–1946 yhteensä kolme maaottelua.
Turussa syntynyt Heinonen tuli ylioppilaaksi vuonna 1933 Turun suomalaisesta lyseosta. Valkeakoskelle ja Yhtyneiden Paperitehtaiden palvelukseen hän muutti 1938. Aluksi hän työskenteli Tervasaaren laboratoriossa, mutta siirtyi vuonna 1940 vastaperustetun Valke Oy:n luujauhotehtaan esimieheksi. Oltuaan Valken liimatehtaan osastonhoitajana vuoteen 1958 Heinonen siirtyi Valken osto-osastolle, jossa työskenteli ostajana vuoteen 1976, jolloin hän siirtyi eläkkeelle ja muutti myöhemmin perheineen Hattulan Sattulaan.
Hakan pelaajavalmentaja Voitto Vuokko sai vuonna 1937 Yhtyneiden silloiselta konttoripäälliköltä Juuso Waldenilta tehtäväksi hankkia vahvistukseksi pari hyvää pelaajaa ja lopputulos oli, että Vuokon pelaajakaverit Turusta Viljo Wuorisalo ja Viljo Heinonen tulivat vuoden 1938 alusta Valkeakoskelle ja Hakaan. Aktiiviuransa päätettyään Heinonen toimi Hakan edustusjoukkueen huoltajana ja pallojaoston sihteerinä yhteen menoon 12 vuotta. Hän oli myös Yhtyneiden urheilulautakunnan pitkäaikainen jäsen. Heinonen kuului SPL:n Tampereen piirin piirihallitukseen. Ansioistaan urheilumiehenä hän sai ottaa vastaan monia tunnustuksia. Yksi oli niistä Hakan ansiomerkki. Heinonen kirjoitti pakinoita ja otteluselostuksia urheilun saralla sekä omalla nimellään että nimimerkeillä "Pietro" ja "pH" niin Valkeakosken Sanomiin kuin Helsingin Sanomiin. Kotipelien jälkeen hän saneli iltaisin puhelimessa jutut Helsingin Sanomiin 1960-luvulla. Talvi- ja jatkosodassa Heinonen palveli alikersanttina ja ylennettiin myöhemmin 1960-luvulla reservin kersantiksi. Heinonen on haudattu Hattulan uuden kirkon hautausmaalle.
Kirsi Koskela

Kirsi Koskela (s. 2. syyskuuta 1962) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän edusti muun muassa Puotinkylän Valttia ja Helsingin Jalkapalloklubia, jossa hän voitti sekä Suomen mestaruuden että Suomen cupin kausilla 1991 ja 1992. Koskela pelasi vuosina 1978–1983 maajoukkueessa 21 ottelua. Hänet valittiin vuoden naisjalkapalloilijaksi vuonna 1979.
Pelaajauran jälkeen Koskela on toiminut muun muassa liigatasolla Malmin Palloseuran päävalmentajana ja maalivahtivalmentajana.
Raino Koskenkorva

Raino Armas Koskenkorva (6. joulukuuta 1926 Kotka – 24. joulukuuta 2013) oli suomalainen maantiepyöräilijä.
Karhulan Katajaisia edustanut Koskenkorva kilpaili miesten maantieajossa Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän sijoittui 42:nneksi selviydyttyään ainoana suomalaisena maaliin. Joukkuekilpailussa Suomi jäi tuloksetta.
Heinähiippo

| Heinähiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Mycenaceae
Suku::  Hiipot Mycena
Laji::  olivaceomarginata
Kaksiosainen nimi
 Mycena olivaceomarginata  (Massee) Massee 
Katso myös
   Heinähiippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinähiippo (Mycena olivaceomarginata) on kupera tai kellomainen oliivinruskea hiippolaji. Sienen jalka on lakin värinen ja latvasta vaaleampi. Sienen heltat ovat vaaleat. Sienen malto on valkoista tai rusehtavaa ja hyvin ohutta. Sienen maku on mieto. Se kasvaa lyhyessä ruohossa Suomessa harvinaisena.
Heinäjärvi (Kiestinki)

| Heinäjärvi Сеннозеро, Sennozero |
| --- | --- |
 Heinäjärvi
 Koordinaatit: 66°8′45″N, 31°41′29″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Kiestinki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heinäjärvi (ven. Сеннозеро, Sennozero) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi samannimisen järven rannalla 30 kilometriä Kiestingistä linnuntietä pohjoiseen.
Heinäjärven kylä asutettiin Kiestingistä käsin 1700-luvun puolivälissä. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se muodosti lähikylineen Kiestingin volostiin kuuluneen Heinäjärven kyläkunnan. Heinäjärven lisäksi kyläkuntaan kuuluivat Ahvenlahden (ven. Okuneva Guba), Jelettijärven, Kuukasjärven (Kukas), Pohjois-Suurijärven (Severnoje Bolšoje Ozero), Šaapkajärven (Šapkozero) ja Särkiniemen (Sjarginijemi, Tikšezero) kylät sekä Kyyrölän, Lamakkavaaran (Lomanka-Varaka), Leipäniemen (Hlebnavolok), Moššolan ja Priitšan (Prittšaostrov) uudiskylät. Vuonna 1905 niissä oli lähes 1 300 asukasta. Heinäjärven kylässä oli 31 taloa ja 212 asukasta.
Neuvostoaikana Heinäjärvi kuului ensin Kiestingin piirin Jelettijärven kyläneuvostoon. Myöhemmin siitä muodostettiin oma kyläneuvostonsa, johon kuuluivat myös Leipäniemi, Priitša eli Suurisaari ja Šaapkajärvi sekä Heinäjärveen luettu Aikasniemi. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 377 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Heinäjärvellä asukkaita oli 187. Vuoden 1960 asutusluettelossa Heinäjärveä ei enää mainita.
Hectorock I

| Hectorock I Hector |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1973-helmikuu 1974
 Studio : Finnlevy studiot 1 ja 2
 Julkaistu: maaliskuu 1974   (1975 2. LP-painos)   (1977 3. LP-painos)   (1977 2. C-kasettipainos)   (1983 4. LP-painos)   (1985 5. LP-painos)   (1989 CD)   (2001 remasteroitu CD)
 Formaatti: LP-levy (TOP LP-524)   C-kasetti (PSO-TC 3002 /   TOP-TC 3002)   CD-levy (BCD-8 / 8573-84970-2)
 Tuottaja(t): Hector   Matti Bergström   Pirjo Bergström
 Tyylilaji: suomirock, folk rock, psykedeelinen rock
 Kesto: 37.34
 Levy-yhtiö: PSO-tuotanto   Fazer Finnlevy (1989)   Warner Music Finland (2001)
 Levymerkki: Top Voice  PSO (C-kasetti 1974)   Fazer Finnlevy (1989)   Warner Music Finland (2001)
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (13 viikkoa, maaliskuu 1974)
Hectorin muut julkaisut
| Herra Mirandos 1973 | Hectorock I 1974 | Liisa pien 1975 |
Singlet albumilta Hectorock I
 ”Ake, Make, Pera ja mä / Perjantai on mielessäin” Julkaistu: helmikuu 1974  ”Takataan Roos / Laura (sua kauheesti kaipaan)” Julkaistu: kesäkuu 1974  ”Lapsuuden loppu / Jatkuvuus” Julkaistu: marraskuu 1974
Hectorock I on Hectorin soolouran kolmas studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1974. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat "Ake, Make, Pera ja mä", "Sarjakuva-rock", "Jäävalssi" ja "Takataan Roos".
Albumi kohosi maaliskuussa 1974 Suomen listaykköseksi ja pysyi listaykkösenä peräti 13 viikon ajan. Levy pysyi Suomen levylistoilla yhteensä 45 viikon eli lähes vuoden ajan. Albumi myi kultaa jo heti ilmestymisvuonnaan ja seuraavana vuonna platinaa. Levyä on myyty yhteensä 87 100 kappaletta ja on täten Hectorin myydyin levy.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut/suomentanut Hector sekä sovittaneet Matti Bergström ja Pirjo Bergström, ellei toisin mainita..
Kappaleet > A-puoli (Hecto-)

Cocktail-sukupolven Satyricon – 3.05
Jatkuvuus – 3.45
Sudenkorento – 3.43 (alkup. Life On Mars (en), säv. David Bowie)
Imet piipustasi taivaat – 3.11
Elämä filtterin läpi – 3.30
Jäävalssi – 2.49
Kappaleet > B-puoli (-Rock)

Prologi (Löysät ajat) – 0.55 (sov. Hector)
Takataan Roos – 1.55 (alkup. Yakety Yak (en), säv. Jerry Leiber ja Mike Stoller)
Ake, Make, Pera ja mä – 3.10
Laura (sua kauheesti kaipaan) – 3.09 (säv. alkup. Tell Laura I Love Her (en), säv. Jeff Barry ja Ben Raleigh, ork. sov. Matti ja Pirjo Bergström, kuorosov. Sakari Lehtinen ja Hector)
1962 / Oodi "varjoille" – 2.00 (instrumentaali)
Sarjakuva Rock – 3.02
Perjantai on mielessäin – 2.40 (alkup. Friday On My Mind (en), säv. George Young ja Harry Vanda, ork. sov. Matti ja Pirjo Bergström, kuorosov. Sakari Lehtinen ja Hector)
Kokoonpano

Hector - laulu, taustalaulu ja akustinen- ja soolokitara (11)
Matti Bergström - (sähkö)basso, sello, jokunen huilu ja taustalaulu (8)
Pirjo Bergström - piano, sähköpiano, urut, klavinetti (9), taustalaulu (10, 13) ja klavikordicembalo (2)
Antero Jakoila - sähkö- ja akustinen kitara
Nappi Ikonen - rummut ja percussion/lyömäsoittimet
Kokoonpano > Muut muusikot

Juhani Aaltonen - sopraanosaksofoni (2)
Keijo Aulanne - viulu (2)
Esko Haapaniemi - sello (2)
Erkki Inkinen - viulu (2)
Cay Karlsson - taustalaulu (10, 13)
Paroni Paakkunainen - alttosaksofoni (8)
Pirkko Saukkonen - viulu (2)
Nono Söderberg - sähkökitara (9)
Tauno Tiikkainen - viulu (2)
Matti Tuhkanen - sello (2)
Teppo Tuominen - sello (2)
Kokoonpano > Tuotanto

Jukka Teittinen - äänitys ja mixaus (Finnlevy studiot 1 ja 2, joulukuu 1973-helmikuu 1974)
Timo Mäkelä - kannen suunnittelu, kuvat ja layout
Hector - kannen suunnittelu ja tuottaja
Matti Bergström - tuottaja
Pirjo Bergström - tuottaja
Mika Jussila - vuoden 2001 CD-painoksen 24-bittinen digitaalinen remasterointi (Finnvox)
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Hector
| --- | --- |
Studioalbumit:   Nostalgia  Herra Mirandos  Hectorock I  Liisa pien  Hotelli Hannikainen  H.E.C.  Kadonneet lapset  Ruusuportti  Linnut, linnut  Eurooppa  Hyvää yötä Bambi  Hectorock II  Nuku idiootti  Varjot ja lakanat  Yhtenä iltana  Ensilumi tulee kuudelta  Salaisuuksien talo  Kultaiset lehdet  Hidas  Helismaan pikajuna  Ei selityksiä  Hauras 
DVD:t:   Mestarit Stadionilla  Hector 60v-Juhlatupla
Korvahylkeet

| Korvahylkeet |
| --- | --- |
 Kalifornianmerileijona (Zalophus californianus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Korvahylkeet Otariidae  Gray, 1825
Suvut ja lajit
 Katso teksti 
Katso myös
   Korvahylkeet Wikispeciesissä   Korvahylkeet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Afrikanmerikarhu (Arctocephalus pusillus)
Stellerinmerileijona (Eumetopias jubatus)
Korvahylkeet eli haaremihylkeet (Otariidae) on petoeläimiin kuuluva nisäkäsheimo. Siihen kuuluvat merileijonat ja merikarhut, joita on yhteensä noin 15 lajia. Korvahylkeet ovat eväjalkaisia merinisäkkäitä, mutta eivät ole sopeutuneet vesielämään yhtä hyvin kuin varsinaiset hylkeet (Phocidae).
Korvahylkeet eroavat varsinaisista hylkeistä siinä, että ne käyttävät uidessaan ennen kaikkea rintaeviään. Takajalat ovat säilyneet rakenteeltaan melko käyttökelpoisina maalla liikkumiseen. Korvahylkeillä on pienet mutta kuitenkin ulospäin näkyvät korvat, toisin kuin varsinaisilla hylkeillä. Korvahylkeet ovat sekä rakenteeltaan että käyttäytymiseltään muita hylkeitä yhtenäisempi ryhmä. Kaikkien korvahylkeiden urokset ovat naaraita huomattavasti kookkaampia, mikä liittyy urosten moniavioisuuteen. Suurimmat korvahylkeet, stellerinmerileijonat, voivat painaa jopa yli 1 000 kiloa ja saavuttaa 3,5 metrin pituuden.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”haaremihylkeet”. Suomen kielen lautakunta piti ehdotusta huonosti perusteltuna.
Luokittelu

Nykyiset korvahylkeet luokitellaan seitsemään eri sukuun. Suvut on perinteisesti jaettu kahteen alaheimoon, merikarhut eli turkishylkeet (Arctocephalinae)  ja merileijonat (Otariinae). Merikarhuihin luettiin kaksi sukua, Arctocephalus ja  Callorhinus, merileijoniin loput viisi. Tärkein ryhmiä erottava piirre on merikarhuille tyypillinen tiivis pohjaturkki. Merikarhut ei kuitenkaan ole fylogeneettisesti yhtenäinen ryhmä, ja alaheimojaosta on siksi luovuttu.
Luokittelu > Suvut ja lajit

Arctocephalus
Kergueleninmerikarhu (Arctocephalus gazella)
Afrikanmerikarhu (Arctocephalus pusillus )
Australianmerikarhu (Arctocephalus pusillus doriferus)
Guadalupenmerikarhu (Arctocephalus townsendi)
Juanfernandesinmerikarhu (Arctocephalus philippii)
Galapagosinmerikarhu (Arctocephalus galapagoensis)
Eteläamerikanmerikarhu (Arctocephalus australis)
Amsterdaminsaarenmerikarhu (Arctocephalus tropicalis)
Uudenseelanninmerikarhu eli forsterinmerikarhu (Arctocephalus forsteri)
Callorhinus
Pohjanmerikarhu (Callorhinus ursinus)
Eumetopias
Stellerinmerileijona (Eumetopias jubatus)
Neophoca
Australianmerileijona eli tasmanianmerileijona (Neophoca cinerea)
Otaria
Patagonianmerileijona (Otaria flavescens)
Phocarctos
Uudenseelanninmerileijona (Phocarctos hookeri)
Zalophus
Kalifornianmerileijona (Zalophus californianus)
Galapagosinmerileijona (Zalophus wollebaeki)
Japaninmerileijona (Zalophus japonicus) †
Kosketus (musiikki)

Kosketus on erityisesti kosketinsoittimiin liitetty musiikkitermi. Se kuvaa muusikon sormillaan kokemaa tapaa, olla kosketinsoitinten koskettimet saavat äänen syntymään niihin liittyvien mekanismien välityksellä. Kosketuksella on suuri merkitys musiikin soinnin esiintuomisessa. Siitä riippuu eräissä soittimissa, kuten pianossa, jopa instrumentin soinnin väri ja se vaikuttaa merkittävästi musiikin dynamiikkaan ja artikulaatioon. Erilaisissa kosketinsoittimissa on useimmiten erilainen kosketus.
Kosketuskaksoistähti

Kosketuskaksoistähden kaavio
Kosketuskaksoistähti eli kontaktikaksoistähti on kaksoistähti, jonka toisiaan kiertävät tähdet ovat niin lähekkäin, että niiden pinnat koskettavat toisiaan. Astronomi Zdeněk Kopalin mukaan sitä, että molemmat tähdet täyttävät Rochen pinnan tai jopa ylittävät sen. Tunnetuin kontaktikaksoistähti on W Ursae Majoris, joka on myös spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja. Kosketuskaksoistähdessä tähtien kaasukehät yhdistyvät toisiinsa.
Esa Heiskanen

Esa Heiskanen (23. toukokuuta 1953 – 22. tammikuuta 2019) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Heiskanen edusti pääosan urastaan Kuopion Palloseuraa. Hän pelasi KuPS:ssa 1971–1983 lukuun ottamatta kautta 1977, jonka hän vietti Oulun Palloseurassa, ja kautta 1981, jolloin hän oli 2. divisioonan Joutsenon Kullervossa. Hän voitti Kuopiossa kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1974 ja 1976. Kaikkiaan Heiskanen pelasi 12 kauden aikana 205 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 54 maalia.
Maajoukkueessa Heiskanen pelasi vuonna 1976 kahdeksan maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Esa Heiskasen veli Aki Heiskanen on myös maajoukkuetason jalkapalloilija.
Kortisoli

| --- | --- |


Kortisoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(11β)-​11,17,21-trihydroksipregn-4-eeni-3,20-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 50-23-7
ATC-koodi: H02AB09
PubChem CID: 5754
DrugBank: DB00741
Kemialliset tiedot
Kaava: C21H30O5 
Moolimassa: 362,465
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 1,5–2 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen (tabletit), intravenoosinen, topikaalinen
Kortisoli eli hydrokortisoni on lisämunuaisen kuorikerroksen hormoni eli kortikosteroidi.
Sekä liian pienet että liian suuret kortisolimäärät aiheuttavat häiriöitä keskushermoston toiminnassa. Rasittuneisuus eli stressi lisää kortisolin tuotantoa, mistä syystä sitä kutsutaan stressihormoniksi.
Lääkkeellisesti kortisolia voidaan käyttää suonensisäisesti, suun kautta tai voiteena, esimerkiksi kyypakkauksessa ja tulehtuneelle ihoalueelle tarkoitetussa voiteessa.
Vaikutus

Kortisolia kutsutaan toisinaan stressihormoniksi, koska henkinen ja ruumiillinen rasitus nostavat kortisolin tuotantoa.
Kortisolin vaikutukset ovat glukokortikoidivaikutuksia. Kortisoli esimerkiksi lisää glukoneogeneesiin tarvittavien maksaentsyymien määrää, jolloin glukoosin pitoisuus veressä kasvaa. Kortisoli voi aktivoida myös mineralokortikoidien reseptoreja, mutta mineralokortikoidien kohdesoluissa nefronissa on 11β-hydroksisteroididehydrogenaasi-entsyymiä (11βHSD I ja 11βHSD II), joka muuttaa kortisolin kortisoniksi. Kortisonilla ei mineralokortikoidivaikutusta ole, joten kortisoli ei pääse vaikuttamaan mineralokortikoidin tavoin.
Sekä liian pienet että liian suuret kortikoidimäärät aiheuttavat häiriöitä keskushermoston toiminnassa. Addisonin tautia sairastavat potilaat ovat usein apaattisia, masentuneita ja ärtyisiä, joskus psykoottisiakin. Suuret glukokortikoidiannokset aiheuttavat mielihyvää, unettomuutta, levottomuutta ja psykooseja. Suuret määrät kortisolia tuhoavat aivojen hermosolujen välisiä yhteyksiä.
Plasmassa suurin osa kortisolista kulkee sitoutuneena maksan tuottamiin proteiineihin: noin 90 % transkortiiniin ja 7 % albumiiniin. Tyypillinen kortisolipitoisuus ihmisen plasmassa kello 8 aamulla on 15 mikrogrammaa/desilitra.
Lääkkeenä

Lääkkeellisesti kortisolia voidaan käyttää suonensisäisesti, suun kautta tai voiteena. Sen käyttötarkoitus on tulehduksen lievittäminen, minkä vuoksi sitä on esimerkiksi kyypakkauksessa ja tulehtuneelle ihoalueelle tarkoitetussa voiteessa.
Kortisolin lääkekäytön aiheuttamat vieroitusoireet

Pitkäaikainen glukokortikoidihoito on keskeytettävä aina asteittain, esimerkiksi vähentämällä annosta 1/4:lla viikossa, kunnes saavutetaan niin sanottu korvaushoitotaso. Glukokortikoidihoidon yhtäkkinen keskeyttäminen, saattaa johtaa rasitustilanteissa lisämunuaiskuoren vajaatoimintatilaan eli ”steroid withdrawal” -oireyhtymään. Tällöin voi ilmetä muun muassa ruoansulatuskanavan yleisoireita (ruokahaluttomuutta, pahoinvointia, oksentelua), väsymystä, laihtumista, mielialan laskua, päänsärkyä, kuumetta sekä nivel- ja lihassärkyjä. Pitkäaikaista systeemistä steroidihoitoa saavalla potilaalla tulisi aina olla hätätilanteiden varalta mukanaan kortti, josta käytetty hoito ilmenee. Tähän voi hyvin käyttää SOS-passia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveysportti, metatesaurus: Kortisoli
Human Metabolome Database: Cortisol (englanniksi)
Lipid Maps: Cortisol (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
KEGG: Cortisol (englanniksi)
ChemBlink: Hydrocortisone (englanniksi)
Jukka Koskilahti

Jukka Markus Koskilahti (s. 23. toukokuuta 1954 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1973–1984 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Lisäksi hän pelasi kolme kautta Ruotsissa.
Kotimaansa pääsarjatasolla Koskilahti edusti Turun Palloseuraa vuosina 1973–1979 ja 1982–1984. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 264 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 74 + 53 = 127 ja jäähymääränsä 106 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 41 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 10 + 8 = 18 ja jäähyminuutteja 36. Hän voitti TPS:n joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1976 ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia. Ruotsissa Koskilahti edusti HV71:tä kaudella 1979–1980 sekä MoDo:a kausilla 1980–1982.
Koskilahti pelasi Suomen maajoukkueessa 29 maaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja sai kaksi syöttöpistettä. Hän edusti Suomea kerran olympialaisissa ja kerran MM-kilpailuissa. Lake Placidin olympialaisiin 1980 Koskilahti valittiin korvaamaan loukkaantunut Erkki Laine.
Heikki Koskimies

Heikki Tapani Koskimies (17. maaliskuuta 1944 Tampere – 12. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1963–1966 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Koskimies edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Tapparaa vuosina 1963–1965 ja Helsingfors IFK:ta kaudella 1965–1966. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 30 ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen ja kymmenen jäähyminuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuonna 1964.
Heinoon rautatieasema

Heinoon rautatieasema (lyh. Hno) on rautatieliikennepaikka Sastamalan kaupungin, entisen Karkun kunnan alueella, Heinoon kylässä.
Heinoon alkuperäinen asema valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikoihin vuonna 1895. Alkuperäinen ratalinja kaarsi maantien suuntaisesti Karkun kirkolta Heinoon asemalle, leikkasi viistosti nykyisen ratalinjan ja kääntyi tämän jälkeen jyrkästi kohti etelää. Vuonna 1965 valmistuneen rataoikaisun seurauksena Heinoon asema jäi parisataa metriä sivuun uudesta ratalinjasta, jolla avattiin samanniminen seisake. Asemarakennus on edelleen olemassa kunnostettuna ja sen eteen on rakennettu pieni pätkä rataa. Heinoosta Vammalaan päin oli radalla vielä Mäenkylän seisake. Heinoon seisake lakkautettiin vuonna 1983 ja koko liikennepaikka vuotta myöhemmin.
Nykyinen, toukokuussa 1999 avattu Heinoon liikennepaikka sijaitsee entisestä noin kilometrin verran Porin suuntaan, ja sitä käytetään lähinnä junakohtauksiin.