stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jill
Tunnettuja Jillejä

Jill Abramson (s. 1954), yhdysvaltalainen New York Timesin päätoimittaja
Jill Barklem (1951–2017), englantilainen lastenkirjailija ja lastenkirjojen kuvittaja
Jill Biden (s. 1951), yhdysvaltalainen opettaja, presidentti Joe Bidenin puoliso
Jill Clayburgh (1944–2010), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jill Dando (1961–1999), brittiläinen televisiojuontaja
Jill Casey DeSantis, o.s. Black (s. 1980), yhdysvaltalainen televisiotoimittaja ja -juontaja, Floridan ensimmäinen nainen
Jill Evans (s. 1959), walesilainen poliitikko
Jill Goodacre (s. 1965), yhdysvaltalainen malli
Jill Hammersley (s. 1951), brittiläinen pöytätennispelaaja
Jill Hennessy (s. 1968), kanadalainen näyttelijä
Jill Ireland (1936–1990), irlantilainen näyttelijä ja laulaja
Jill Jackson, Paula Jackson (s. 1942), yhdysvaltalainen poplaulaja, Paul & Paula -duon jäsen
Jill Johnson (s. 1973), ruotsalainen countrylaulaja
Jill Kelly, Adrianne Diane Moore (s. 1971), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Jill Knight (1923–2022), brittiläinen konseratiivipuolueen poliitikko
Jill Roord (s. 1997), alankomaalainen jalkapalloilija
Jill Scott (s. 1972), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, runoilija ja näyttelijä
Jill Scott (s. 1987), englantilainen jalkapalloilija
Jill St. John (s. 1940), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jill Stein (s. 1950), yhdysvaltalainen sisätautilääkäri ja poliitikko
Jill Sterkel (s. 1961), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Jill Tarter (s. 1944), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä
Jill Tokuda (s. 1976), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko
Jill Trenary (s. 1968), yhdysvaltalainen taitoluistelija
Jill Whelan (s. 1966), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuvitteellisia Jillejä

Jill Pölkky (Jill Pole), C. S. Lewisin Narnia-kirjasarjan henkilö
Jill Valentine, Resident Evil -peleissä, -elokuvissa ja -kirjoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jill Wikimedia Commonsissa
Karl-Erik Johansson

Karl-Erik Johansson (10. helmikuuta 1924 Porvoon maalaiskunta – 26. elokuuta 1987) oli suomalainen kilpasoutaja.
Johansson edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 perämiehellisessä nelossa, jossa Suomen joukkue sijoittui viidenneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi vuonna 1954. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa sisähankanelosessa vuonna 1951.
Seuratasolla Johansson edusti Soutuseura AEB:tä ja Hamarin Eloa. Hän voitti seitsemän Suomen-mestaruutta vuosina 1950–1955.
Jan Johansson (uimari)

Jan Johansson (s. 5. syyskuuta 1989 Espoo) on suomalainen uimari. Hän on edustanut Cetus-uintiseuraa.
Johansson edusti Suomea nuorten Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Tampereella vuonna 2006. Hän on edustanut Suomen nuorten maajoukkuetta myös muissa kansainvälisissä kisoissa vuosina 2006–2008. Nuorten SM-kilpailuissa hän on saavuttanut useita kultamitaleja 200–1500 metrin vapaauintimatkoilla. Aikuisten 50 metrin altaan SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa vuonna 2007 ja pronssia 800 metrin vapaauinnissa vuosina 2007–2008.
Johanssonin vuoden 2007 SM-mitaliajat 4.14,98 ja 8.51,99 jäivät hänen 400 ja 800 metrin vapaauinnin ennätyksikseen 50 metrin radalla.
Johannes XIII

| Johannes XIII |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni dei Crescenzi
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 6. syyskuuta 972 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  1. lokakuuta 965
Paavius päättyi:  6. syyskuuta 972
Edeltäjä:  Leo VIII
Seuraaja:  Benedictus VI
Johannes XIII (k. 6. syyskuuta 972) oli paavina 1. lokakuuta 965 – 6. syyskuuta 972. Hän oli syntynyt Roomassa Cresenzin sukuun, ja ennen paaviksi tuloaan teki uran paavin hovissa. Hänet valittiin paaviksi viisi kuukautta Leo VIII:n kuoleman jälkeen Otto I Suuren tuella. Ulkomainen kannatus ja ylimielinen käytös tekivät Johannes XIII:sta epäsuositun Roomassa, ja hän oli jopa vuoden verran virkakiellossa 955–966. Takaisin toimeen päästyään Johannes XIII kehitti etenkin eteläisen Italian arkkipiispakuntia vähentäen näin Bysantin vaikutusta siellä.
Jouluna 967 Johannes kruunasi Otto I:n kaksitoistavuotiaan pojan Otto II:n isänsä kanssahallitsijaksi.
Jodietikkahappo

| Jodietikkahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-jodietikkahappo
CAS-numero:  64-69-7
PubChem CID:  5240
SMILES:  C(C(=O)O)I
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H3IO2
Moolimassa:  185,944 g/mol
Sulamispiste:  83 °C
Kiehumispiste:  208 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Jodietikkahappo eli jodietaanihappo (C2H3IO2) on etikkahapon jodijohdannainen. Yhdistettä käytetään pääasiallisesti biokemiallisissa tutkimuksissa.
Valmistus

Jodietikkahappoa tuotetaan jodaamalla etikkahappoanhydridiä jodilla typpi- tai rikkihapon kanssa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kloori- tai bromietikkahapon asetoniliuoksen reaktio jodidien, esimerkiksi natrium- tai kaliumjodidin kanssa.
Käyttö

Jodietikkahappoa käytetään biokemiassa tutkittaessa proteiinien ja peptidien aminohappokoostumusta. Jodietikkahappo reagoi kysteiiniaminohapon tioliryhmän kanssa SN2-reaktiolla, jolloin muodostuu S-karboksimetyylikysteiinijohdannainen. Tämän tarkoituksena on estää disulfidisiltojen muodostuminen. Jodietikkahapon sijasta tähän tarkoitukseen voidaan käyttää myös jodiasetamidia.. Sitä käytetään myös entsyymien inhibiittorina.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Iodoacetic acid (englanniksi)
Jodietikkahapon ja kysteiiniaminohapon välisen reaktion mekanismi
Johanneksen kirkko (Tartto)

| Johanneksen kirkko Jaani kirik |
| --- | --- |

Koordinaatit:  58°22′58″N, 26°43′13″E
Rakentamisvuosi:  1300-luku
Materiaali:  tiili
Tyylisuunta:  gotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Johanneksen kirkko (vir. Jaani kirik) on luterilainen kirkko Tartossa. Se on yksi neljästä säilyneestä keskiaikaisesta rakennuksesta Tartossa. Huomattava piirre kirkossa ovat sen vanhat terrakottahahmot sisä- ja ulkotiloissa.
Historia

Nykyisen kirkon kohdalla on sijainnut 1100-luvun lopussa tai 1200-luvun alussa pitkä itä-länsisuuntainen puurakennelma, josta länteen sijaitsee hautoja. On mahdollista, että kyseessä oli kirkko, mikä tekisi rakennelmasta vanhimman kirkkorakennuksen Virossa ja sellaisena ainoan ennen 1200-luvun valloituksia. Nykymuotonsa Jaanin kirkko on kuitenkin saanut monessa eri rakennusvaiheessa vasta myöhemmin. Ensimmäinen maininta Tarton seurakunnasta on vuodelta 1323. Jaanin kirkon rakennuttivat Tarton alakaupungin porvarit, jotka halusivat oman kirkkonsa, ja se valmistui 1300-luvulla.
Jaanin kirkko kärsi merkittäviä tuhoja suuren Pohjan sodan aikana, jolloin vuonna 1708 venäläisjoukot hävittivät Tarttoa. Kirkon tornin yläosa kaatui kirkkosalin päälle, minkä lisäksi kirkon keskilaiva ja kuorin holvit hävisivät. Sen sisätiloja uudistettiin arkkitehti G. F. W. Geistin johdolla vastaamaan historiallista kirkkoa vuosien 1820 ja 1830 välillä. Tuolloin tosin hävitettiin suuri osa vielä säilyneistä sisäpatsaista. Nykypäiviin säilyneet rapattiin piiloon. Vuosien 1899 ja 1904 välillä kirkon ulkosivua restauroitiin arkkitehti W. Bockslaffin johdolla, jolloin sen ulkopatsaista poistettiin rappaukset. Tarkoituksena oli restauroida myös kirkon sisätiloja, mutta suunnitelmat tästä tyssäsivät ensimmäiseen maailmansotaan. Kirkko tuhoutui tulipalossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944 ja Neuvosto-Viron aikana suunniteltiin nyt säiden armoille päätyneiden raunioiden hävittämistä, mitä ei kuitenkaan toteutettu. Kirkon korjaukset aloitti puolalainen yritys vuonna 1989 ja korjauksia jatkettiin virolaisvoimin vuoden 1991 jälkeen. Vuonna 1997 perustettiin uudelleen Tarton Johannaksen seurakunta ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin saman vuoden jouluna. Korjaustyöt saatiin päätökseen 2000-luvun lopussa.
Rakennus

Jaanin kirkon ainutlaatuinen piirre muihin Pohjois-Euroopan kirkkoihin verrattuna ovat sen alun perin noin tuhat terrakottahahmoa, jotka koristivat kirkon sisä- ja ulkotiloja. Noin puolet niistä on säilynyt nykypäiviin saakka. Kirkon tornissa sijaitsee yleisölle avoin näköalatasanne. Tornin huipulle johtavat portaat ja sen korkeus on noin 30 metriä.
Terrakottahahmoja kirkon seinällä.
John Lennon panee omiaan

John Lennon panee omiaan (engl. In His Own Write) on The Beatles -yhtyeen jäsen John Lennonin keväällä 1964 julkaistu kirja. Se oli ensimmäinen hänen kahdesta absurdia tekstiä sisältäneestä teoksestaan. Kirjassa on 31 tarinaa, useita lyijykynäpiirustuksia sekä Paul McCartneyn kirjoittama johdanto. Kirja ilmestyi suomeksi ensimmäisen kerran 1964 Anselm Hollon suomentamana.
Lennon promotoi kirjaansa muutamassa haastattelussa sekä BBC:n televisio-ohjelmassa Tonight, jossa hän luki otteita kirjasta. Monet kirjan teksteistä olivat alun perin ilmestyneet kolumneina Mersey Beat -lehdessä Lennonin nimimerkillä Beatcomber.
John Birch Society

| John Birch Society |
| --- | --- |

Perustettu:  9. joulukuuta 1958
Perustaja:  Robert W. Welch Jr.
Tyyppi:  Poliittinen painostusryhmä
Päämaja:   Appleton, Wisconsin
Toiminta-alue:  Yhdysvallat
Johtaja:  Arthur Thompson
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
John Birch Society on yhdysvaltalainen vuonna 1958 perustettu antikommunistinen äärikonservatiivijärjestöselvennä.
Järjestö kannattaa yksilönvapautta, Yhdysvaltojen eroamista YK:sta, rajoitettua hallintoa ja muita perinteisinä pitämiään amerikkalaisia arvoja. Järjestö on paleokonservatiivinen ja siksi vastustaa uuskonservatiivista ulkopolitiikkaa. Sen perusti makeistehtailija Robert W. Welch Jr. eläkkeelle jäätyään. Järjestön nimen lähtökohtana toiminut John Birch oli kiinalaisten kommunistien 1945 tappama Yhdysvaltain maavoimien tiedustelu-upseeri.
Sheila Byrdselvennä piti järjestöä rasistisena, mutta järjestö kiisti tämän.
1960-luvulla John Birch Societyn jäsenmäärä kohosi 70 000:een. Järjestö julkaisee lehteä nimeltä The New American.
JBS tuki Barry Goldwaterin vaalikampanjaa vuoden 1964 presidentinvaaleissa mutta riitaantui Richard Nixonin kanssa.
Avery John

Avery John (s. 18. kesäkuuta 1975 Point Fortin) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut John edusti vuodesta 2004 yhdysvaltalaista New England Revolutionia. Hän on pelannut Irlannissa Shelbournessa, Bohemians FC:ssa ja Longford Townissa.
Johnin ensimmäinen maaottelu oli 28. heinäkuuta 1996 Hondurasia vastaan. Hän oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa, jossa pelasi kahdessa ottelussa; toiseen alkulohko-otteluun hän ei päässyt pelikiellon vuoksi saatuaan ensimmäisessä ottelussa Ruotsia vastaan kaksi varoitusta. Hän on pelannut 59 maaottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Arthur Johnson

Arthur Johnson oli englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka liittyy vahvasti espanjalaisseura Real Madridin varhaishistoriaan.
Johnson oli liikemies, joka päätyi työn perässä Espanjaan. Asuessaan Lontoossa hän oli pelannut jalkapalloa Corinthianissa. Madridissa hän tutustui Julián Palaciosiin, joka toimi Real Madridin puheenjohtajana ennen seuran virallista perustamista vuonna 1902, ja liittyi mukaan seuran toimintaan. Pelaamisen lisäksi Johnson, jolla oli kokemusta tuohon aikaan huomattavasti kehittyneemmästä englantilaisesta jalkapalloilusta, vastasi paljolti myös joukkueen harjoittelusta ja taktiikasta. Myös seuran valkoinen pelipaita oli Johnsonin ehdotus, ja se mukaili juuri Corinthianin vastaavaa.
Johnson oli myös Real Madridin historian ensimmäinen maalintekijä seuran ensimmäisessä virallisessa ottelussa. Tämä tapahtui 13. toukokuuta 1902 Barcelonaa vastaan kuningas Alfonso XIII:n kruunajaisten kunniaksi pelatussa turnauksessa, josta sai alkunsa nykyinen Espanjan cup eli Copa del Rey. Real Madrid hävisi ottelun maalein 1–3. Pelaajana Johnson saavutti cupin voiton neljästi peräkkäin vuosina 1905–1908.
Vuonna 1910 Johnsonista tuli Real Madridin ensimmäinen virallinen valmentaja, ja hänen johdollaan seura voitti cupin vielä kerran vuonna 1917. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1920, jolloin Juan de Cárcer korvasi hänet. Johnson on Real Madridin toiseksi pisimpään palvellut valmentaja Miguel Muñozin jälkeen.
Jan Johnson

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | seiväshyppy |  |
Jan Eric Johnson (s. 11. marraskuuta 1950 Hammond, Indiana, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiamitalisti.
Johnson saavutti seiväshypyssä olympiapronssia Münchenissä 1972 tuloksella 535 cm. Vuonna 1971 hän voitti seiväshypyn Pan-Amerikan kisoissa Calissa tuloksella 533 cm.
Ashleigh Johnson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ashleigh Johnson |  Ashleigh Johnson |  Ashleigh Johnson |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio 2016 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kazan 2015 |  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2019 |  |  |
|  Kultaa | Budapest 2022 |  |  |
|  Kultaa | Doha 2024 |  |  |
Ashleigh Johnson (s. 12. syyskuuta 1994 Miami) on yhdysvaltalainen vesipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2023, kun Yhdysvallat tuli viidenneksi.
Johnsonista tuli vuonna 2016 ensimmäinen olympialaisissa Yhdysvaltain naisten vesipallomaajoukkueessa pelannut afroamerikkalainen.
Joe Hill – kapinallinen

| Joe Hill – kapinallinen> The Ballad of Joe Hill |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bo Widerberg
Käsikirjoittaja:  Bo Widerberg Steve Hopkins Richard Weber
Tuottaja:  Waldemar Bergendahl Bo Widerberg
Säveltäjä:  Stefan Grossman
Kuvaaja:  Jörgen Persson
Leikkaaja:  Bo Widerberg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi Yhdysvallat
Levittäjä:  Europafilm
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti, ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joe Hill – kapinallinen (VHS-julkaisuna Joe Hill – kapinallisesta legendaksi, Joe Hill tai The Ballad of Joe Hill) on  Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalais-yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1971.  Elämäkertaelokuva kertoo Ruotsin Gävlestä Amerikkaan lähteneestä Joel Emanuel Hägglundista, josta tuli Yhdysvalloissa Industrial Workers of the World -ammattijärjestön aktiivi nimeltä Joe Hill. Hän joutui syytetyksi murhasta, puolusti itseään oikeudessa mutta sai teloitustuomion. Elokuva voitti tuomariston palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1971.
Elokuvan tunnuslaulun esittää Joan Baez.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Thommy Berggren  | … |  Joe Hill   |
|  Anja Schmidt  | … |  Lucia   |
|  Kelvin Malave  | … |  Fox   |
|  Evert Anderson  | … |  Blackie   |
|  Cathy Smith  | … |  Cathy   |
|  Hasse Persson  | … |  Paul   |
|  David Moritz  | … |  David   |
|  Richard Weber  | … |  Richard   |
|  Joel Miller  | … |  Ed Rowan   |
|  Franco Molinari  | … |  Tenor   |
|  Robert Faeder  | … |  George   |
|  Wendy Geier  | … |  Elizabeth   |
|  Liska March  | … |  Sister of Mercy   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi piti elokuvaa sympaattisena mutta pinnallisena ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Joe Hill – kapinallinen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Joe Hill (film)
Käännös suomeksi
Japaninsypressi

| Japaninsypressi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Cupressoideae
Suku::  Valesypressit Chamaecyparis
Laji::  obtusa
Kaksiosainen nimi
 Chamaecyparis obtusa  (Siebold & Zucc.) Endl., 1847 
Synonyymit
 Retinispora obtusa Sieb. & Zucc., 1844 
Katso myös
   Japaninsypressi Wikispeciesissä   Japaninsypressi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninsypressi (Chamaecyparis obtusa) eli hinoki tai hinokisypressi on sypressikasvien heimon valesypressien sukuun kuuluva havupuulaji. Se on itäisen Aasian Japanin ja Taiwanin vuoristoissa tavattava suuri ainavihanta puu. Lajin piirteitä ovat riippuvat litteät oksanhaarat, pienet suomumaiset ja tyypillisesti tylppäkärkiset lehdet sekä pienet lähes pallomaiset kävyt. Puun japanilainen kanta ja taiwanilainen kanta luokitellaan lajin kahdeksi eri muunnokseksi.
Japaninsypressi on ollut perinteisesti merkittävä puu japanilaisessa kulttuurissa. Puuta on toisaalta arvostettu kestävänä erityisesti temppeleiden ja pyhäkköjen rakennuspuuna, mutta sitä on myös käytetty tulen tekemiseen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut laajoista metsänhakkuista kärsineen lajin silmälläpidettäväksi. Nykyisin puu tunnetaan yleisenä koristekasvina, josta kasvatetaan lukuisia nimettyjä koristemuotoja, mutta myös huomattavana siitepölyallergian aiheuttajana Japanissa.
Nimet

Japaninsypressin tieteellisen nimen lajimääre obtusa tarkoittaa tylppää viitaten puun tylppäkärkisiin lehtiin.
Puun kotiseudulla siitä voidaan käyttää japaninkielistä nimeä ヒノキ (hinoki, suom. tulipuu) sekä kiinankielisiä nimiä 黃檜 (huang kuai, suom. keltainen sypressi) ja 扁柏 (bian bai).
Kuvaus

Japaninsypressi on suurikokoinen ainavihanta puu. Se voi kasvaa 40–50 metriä korkeaksi ja tulla rungon rinnankorkeusläpimitaltaan noin kaksi metriä paksuksi.
Japaninsypressi eroaa useimmista muista valesypresseistä ulkoisesti tylppäkärkisten lehtiensä tai yli seitsemän ja alle 14 millimetriä pitkien käpyjensä puolesta. Samankaltaisesta formosansypressistä (Chamaecyparis formosensis) japaninsypressi eroaa pyöreämpien suunnilleen yhtä pitkien kuin leveiden käpyjensä ja siementen epäsymmetrisen erikokoisten lenninsiipien puolesta.
Kuvaus > Varsi

Puu on tavallisesti yksirunkoinen ja voi olla vanhemmiten tyvekäs. Rungon kuori hilseilee kapeina liuskoina ja tulee vanhemmilla puilla uurteiseksi. Kuoren väritys vaihtelee punaruskeasta harmaanruskeaan. Puun latvus on aluksi tiheän kartiomainen ja tulee vanhemmiten pyöreämmäksi. Rungosta haarautuvat oksat voivat olla kohenevia, siirottavia tai latvuksen alimmissa osissa alaspäin kaartuvia. Oksien haarat ovat usein nuokkuvia tai riippuvia. Pienemmät oksanhaarat ovat litteän levymäisiä ja epäsäännöllisesti kohti kärkeään kaventuvia. Ne muodostuvat vuorottaisesti tai vain yhdeltä puolelta tasossa haarovista versoista. Uloimmat haarat pysyvät puussa neljästä kuuteen vuotta ennen kuin karisevat. Haararangat ovat limittäisten lehtien peittämiä.
Kuvaus > Lehdet

Lehdet ovat enimmäkseen suomumaisia. Lehtiasento on ristikkäin vastakkainen. Nuorten taimien varhaislehdet voivat olla äimämäisiä tai neulasmaisia, kun taas yleisemmät myöhäislehdet ovat suomumaisia. Suomumaiset lehdet ovat tavallisesti sivuttaisissa versoissa 0,8–3 millimetriä pitkiä ja 0,5–1,5 millimetriä leveitä ja johtoversoissa suurempia, enimmillään noin 10 millimetriä pitkiä. Lehdet ovat limittäisiä, kannaltaan johteisia, kärjestään tylppiä ja laidoiltaan ehyitä. Lehdet ovat litteissä haaroissa kaksimuotoisia; litteän versorangan ylä- ja alapinnan keskilehdet ovat pienempiä kuin rangan laitojen laitalehdet. Rangan myötäisesti kasvavien nystyttömien keskilehtien muoto vaihtelee vinoneliömäisestä pitkänpyöreään. Laitalehdet ovat vastakkaintaittuneita, kärkipuoleltaan siirottavia ja tylpältä kärjeltään taakäänteisiä. Laitalehtien muoto vaihtelee sirppimäisestä suikeaan. Vastakkainen laitalehtipari on tyveltään yhdiskasvuinen. Nahkeat lehdet ovat väritykseltään tumman tai harmahtavan vihreitä. Ilmarakoja on lehtien kaikilla pinnoilla, mutta ilmarakojuovat näkyvät vihertävän valkeina kuvioina ainoastaan litteän verson alapinnan puoleisilla lehtien pinnoilla.
Kuvaus > Kukinnot

Yksikotinen puu tuottaa erillisiä hede- ja emikukintoja. Kukinnot kehittyvät yksittäin lyhyiden haarojen kärkiin. Hedekukinto eli hedekäpy on lähes pallomainen tai luumunmuotoinen ja kahdesta kolmeen millimetriä pitkä. Hedekäpy on väritykseltään aluksi oranssinruskea tai purppurainen ja lopulta tummanruskea. Se koostuu 6–8 parista rangan ympärille ristikkäin vastakkaisesti asettuneita hedelehtiä. Hedelehdet ovat muodoltaan kilpimäisiä ja laidoiltaan pyöristyneitä. Hedelehden rangasta poispäin suuntautuvan pinnan eli alapinnan tyvenpuoleisella laidalla on kolme siitepölyä tuottavaa keltaista tai punertavaa pölylokeroa.
Emikukinto eli käpy on muodoltaan pallomainen tai lähes pallomainen ja kypsänä halkaisijaltaan yleisimmin 8–11 millimetriä leveä. Käpy koostuu 8–10 kilpimäisestä käpysuomusta, jotka ovat asettuneet rankaan ristikkäin vastakkaisiin pareihin. Yksittäinen käpysuomu muodostuu yhdiskasvuisesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Käpysuomut ovat muodoltaan kilpimäisiä ja lavaltaan neli- tai viisikulmaisia. Ne ovat tavallisesti 3–6 millimetriä leveitä. Kävyn ulkopinnan muodostava käpysuomun rangasta poispäin suuntautuva pinta on litistynyt ja kurttupintainen. Käpysuomun ulkopinnan keskellä on yhdiskasvuisen peitinsuomun kärjestä muodostunut kyhmy. Kilpimäisen käpysuomun perä on kartiomainen ja ranganpuoleinen pinta uurteinen. Kävyt ovat kypsinä punaruskeita. Yhden käpysuomun tyvelle kehittyy yleensä kaksi siementä, mutta niitä saattaa olla viisikin. Käpy tuottaa yhteensä yleensä 15–20 siementä. Kävyn kärjimmäinen vastakkainen käpysuomupari on yhdiskasvuinen ja tavallisesti steriili.
Siemenet ovat litistyneen munanmuotoisia ja 2,5–5 millimetriä pitkiä. Kiiltävän punaruskean siemenen pinnalla voi olla pitkittäisiä uurteita ja rakkuloita. Siemenellä on kaksi keskenään erikokoista lenninsiipeä.
Rungon kuori hilseilee kapeina liuskoina.
Litteät oksanhaarat muodostuvat tasossa haarovista versoista.
Hedekävyt ovat väritykseltään ruskehtavia.
Kävyt ovat muodoltaan pallomaisia ja väriltään punaruskeita.
Kasvu ja elinkierto

Japaninsypressi on pitkäikäinen puulaji. Sen tiedetään eläneen ainakin tuhat vuotta vanhaksi sekä Japanissa että Taiwanissa. Vanhin tunnettu kannon vuosilustoista laskettu japaninsypressin ikä on ollut 1 065 vuotta.
Japaninsypressi lisääntyy yleensä suvullisesti siemenistä, toisin kuin lähisukuinen hernesypressi (Chamaecyparis pisifera), joka lisääntyy usein kasvullisesti taivukkaista. Pölytys tapahtuu tavallisimmin huhtikuussa ja siemenet kypsyvät saman vuoden syksyllä lokakuusta marraskuuhun.
Fytokemia

Japaninsypressin puussa ja lehdissä on runsaasti lignaaneihin ja terpeeneihin kuuluvia suojaavia yhdisteitä. Puun lehtien eteerinen öljy koostuu yli neljästäkymmenestä erilaisesta yhdisteestä, joista tärkeimpiä ovat alfaterpinyyliasetaatti, sabineeni, isobornyyliasetaatti ja limoneeni. Japaninsypressin eli hinokin mukaan nimetty yhdiste hinokitioli eristettiin alun perin lajin taiwanilaisesta kannasta.
Luokittelu

Japaninsypressi on sypressikasvien heimon (Cupressaceae) valesypressien sukuun (Chamaecyparis) luokiteltu havupuu. Vuonna 2010 julkaistun geneettisen tutkimuksen mukaan sen lähin sukulaislaji on lawsoninsypressi (Chamaecyparis lawsoniana).
Luokittelu > Muunnokset

Lajiin on luokiteltu kuuluvan kaksi muunnosta.
Luokittelu > Muunnokset > C. obtusa var. obtusa

Chamaecyparis obtusa var. obtusa on lajin japanilainen nimimuunnos. Sen uloimpien oksanhaarojen lehdet ovat 1,5–3 millimetriä pitkiä ja 1–1,5 millimetriä leveitä. Kävyt ovat muodoltaan lähes pallomaisia ja halkaisijaltaan yleensä 9–12 millimetriä. Muunnos on kotoperäinen Japanissa. Sitä esiintyy luonnossa Kyūshūn ja Shikokun saarilla sekä Honshūn saaren eteläosissa. Sitä tavataan noin 80 metrin korkeudelta noin 2 500 metrin korkeuteen. Se kasvaa usein suhteellisen kuivilla paikoilla rinteillä ja harjanteilla. Muunnos on luokiteltu silmälläpidettäväksi.