stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulla Tapaninen
Elämä ja ura

Suomussalmella ja Kuhmossa nuoruuttaan viettänyt Ulla Tapaninen jätti lukion kesken ja meni töihin myymäläautoon. Hän pääsi harjoittelijaksi ja sitten kolmeksi vuodeksi vakinaiseksi näyttelijäksi Kajaanin kaupunginteatteriin 1970-luvun lopulla. Hän ei olisi halunnut lähteä Kainuusta, mutta työtovereiden yllyttämänä hän haki Teatterikorkeakouluun, jonne pääsi ja josta valmistui 1982. Opiskeluvuosina Tapaninen näytteli muun muassa Puckin roolia Suomen Kansallisteatterin Kesäyön unelmassa 1980. Hänen myöhemmistä teatteritöistään tunnetaan erityisesti Ryhmäteatterin monologinäytelmien sarja Lava-ammuntaa, joka alkoi 1995 ja sai viidennen osansa vuonna 2017. Hän on myös kirjoittanut monologit yhdessä Raila Leppäkosken kanssa. Vantaan Tikkurilan Silkkisalissa Tapaninen on esittänyt näitä monologeja nimellä Hämmennystä. Vuonna 2013 Tapaninen oli mukana Helsingin Kaupunginteatterissa vanhenevien naisten bridge-joukkueesta kertovassa komediassa Vielä ehtii.
Elokuvissa Ulla Tapaninen on nähty muun muassa Pakastaja-Elvin roolissa kolmessa Risto Räppääjä -elokuvassa. Ääninäyttelijänä hän on antanut äänensä muun muassa Muumimammalle ja Pienen merenneidon (1989) Ursulalle.
Tapaninen on tullut tunnetuksi myös musiikin saralla, sekä kajaanilaisen H-Bandin laulusolistina että teatterikorkeakoululaisten yhtyeprojektista, Kake Singersistä. Hän on esiintynyt 2010-luvulla laulusolistina kokoonpanossa Ulla Tapaninen & Nasevat Kurtut. Häntä säestävässä naiskvintetissä soittaa muun muassa harmonikkataiteilija Merja Ikkelä. Keväällä 2011 Tapaninen osallistui Yle TV1:n Maestro – tikusta asiaa -sarjaan, jossa julkisuuden henkilöt opettelivat johtamaan orkesteria.
Tapaninen vietti 30-vuotistaiteilijajuhlaansa vuonna 2005. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Vuonna 2024 Tapaniselle myönnettiin Jenny ja Antti Wihurin rahastosta 30 000 euron arvoinen elämäntyöpalkinto.
Tapaninen on vapaaehtoisesti lapseton.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1973 | Kettuvaari |  |
| 1979 | Ihmemies | laivan kokki |
| 1980 | Täältä tullaan, elämä! | nainen kadulla |
| 1980 | Milka | Ojasen naisystävä |
| 1981 | Kauhea murhamies Lalli |  |
| 1981 | Läpimurto | Priskilla, näyttelijäoppilas |
| 1982 | Ramses ja unet | Hatsepsutin ääni |
| 1983 | Yön sankari |  |
| 1984 | Pallo hallussa (UIT:n revyyn tv-taltiointi, ei televisiosarja) | monia rooleja |
| 1984 | Uuno Turhapuro armeijan leivissä | parturi-kampaaja |
| 1985 | Tähti sumusta |  |
| 1985 | Yespoks! (UIT:n revyyn tv-taltiointi, ei televisiosarja) | monia rooleja |
| 1986 | Mikko iz Tampere prosit soveta | Pamela |
| 1989 | Tanssit lähestyvät, Riku | Elssa-täti |
| 1989 | Raatimies Silvesterin sairaus | Silvesterin tytär |
| 1989 | Anni tahtoo äidin | parturi 2 |
| 1990 | Kiljusen herrasväen uudet seikkailut | sosiaalivirkailija |
| 1991 | Kadunlakaisijat | toimittaja |
| 1991 | Keskiyön aurinko | moottoripyöräjengiläinen |
| 1992 | Näyttelijä Sundin tapaus | Anneli Sund |
| 1993 | The Last Border – viimeisellä rajalla | huora |
| 1993 | Muistoja Caprilta |  |
| 1993 | Frank Viides |  |
| 1996 | Tie naisen sydämeen | Hotelli Casinon ravintolan tarjoilija |
| 1996 | Huomenta Ilona, hyvästi |  |
| 1996 | Kansalainen Kent | siivooja |
| 1999 | Pitkä kuuma kesä | Lajusen äiti |
| 1999 | Pikkusisar | Sylvi, sairaanhoitajalotta |
| 2000 | Sotamies Jokisen vihkiloma | parturin rouva |
| 2008 | Risto Räppääjä | Pakastaja-Elvi |
| 2010 | Risto Räppääjä ja polkupyörävaras | Pakastaja-Elvi |
| 2010 | Prinsessa | Iso-Iita |
| 2010 | Napapiirin sankarit | Räihäsen äiti |
| 2012 | Risto Räppääjä ja viileä Venla | Pakastaja-Elvi |
| 2017 | Yösyöttö | Ulla |
| 2018 | Varasto 2 | Kirsti |
| 2022 | Metsurin tarina | Irmeli |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Tv-sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1982 | Tatsia! Tatsia! |  |
| 1982 | Linnani on kotini |  |
| 1982 | Teatterituokio | Sirpa |
| 1984 | Yökyö-peli | useita rooleja |
| 1983 | Ulosmittaajat |  |
| 1983 | Naimisissa, naimisista, naimisiin |  |
| 1987 | Fakta homma | toimittaja |
| 1989 | Kielipeli |  |
| 1990 | Valehtelu virkistää |  |
| 1991 | Nyhjää tyhjästä |  |
| 1992 | Luonnonmukainen rakastaja | Lea Käkelä |
| 1993 | Pimennys | ohjaaja |
| 1993 | Hynttyyt yhteen | Terttu |
| 1994 | Napaseutu |  |
| 1995 | Takaisin kotiin | Ritva Pärssinen |
| 1996–1997 | Ammuntaa – Ulla Tapaninen | monia rooleja |
| 1998 | Konstan koukkuja |  |
| 1998 | Ihmeidentekijät | Aina Kananen |
| 1998 | Putkinotko | Maunon Pertta |
| 1999 | Trasselirakastaja | Viivi |
| 2001 | Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna | Kukka-Maaria Barre |
| 2002 | Sänky | Sanni |
| 2010 | Tonttu Toljanteri | Konnamuori |
| 2011 | Maestro – tikusta asiaa | Oma itsensä |
| 2014 | Putous | Elastisen äiti (3. Jaksossa) |
| 2019 | Maanantai | Marjatta |
| 2020 | Onnela | pappi |
| 2022 | Kämppikset | Marjo |
Cayennepippuri

Cayenne-tyyppisiä chilejä
Cayennepippuri (Suomessa käytetään myös väärää kirjoitusasua cheyennepippuri) on Capsicum annuum -sukuisen paprikakasvilajikkeen hedelmä. Lajike on lähtöisin Väli-Amerikasta ja Etelä-Amerikan pohjoisosasta. Suomessa tällä nimellä myytävä mauste voi nykyään sisältää lähes mitä tahansa punaista chiliä eikä pelkistä cayenne-lajikkeen hedelmistä tehtyä jauhetta. Sen sisältämä kapsaisiini aiheuttaa polttavan tunteen suussa, mutta sillä on terveellisenä pidettyjä ominaisuuksia.
Käsinpoimitut hedelmät joko kuivataan ja jauhetaan tai murskataan ja leivotaan "kakuiksi", jotka jauhetaan.
Cayenne on muunnos tupi-intiaanien chilikasvista käyttämästä nimityksestä kuyinha. Ranskan Guayanan pääkaupungin Cayennen ja läheisen Cayenne-joen nimet ovat samaa alkuperää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cayennepippuri Wikimedia Commonsissa
Heikosti positiivinen

| Heikosti positiivinen |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anna-Leena Härkönen
Kieli:  suomi
Genre:  muistelmat
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  232
ISBN:  951-1-17150-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Heikosti positiivinen (2001) on Anna-Leena Härkösen viides romaani ja ensimmäinen  omaelämäkerrallinen teos. Teoksessaan hän käsittelee todella henkilökohtaisesti äitiyttä ja äidiksi tulemisen haasteita. Kirjassaan Härkönen puhuu omista ongelmistaan sekä sellaisesta raskaudesta ja äitiydestä, jonka olemassaoloa ei muuten uskalleta tai haluta myöntää.
Henkilöhahmot > Päähenkilö

Kirjan päähenkilö on kirjailija itse, Anna-Leena Härkönen. Hän luo itsestään hyvin koreilemattoman kuvan: hän huutaa, nauraa, itkee ja kiroilee. Härkönen ei tyydy olemaan tyypillinen nainen eikä etenkään perinteinen odottava äiti. Kirjan alussa Härkönen ei halua kuullakaan lasten hankkimisesta. Pian hän kuitenkin kääntää kelkkansa ja alkaa haluta lasta, ehkä palavammin kuin olisi uskonutkaan. Härkönen tuntuu kehittyvän kirjan edetessä ja onkin niin sanotusti täyteläinen henkilöhahmo. Tämä saattaa johtua siitä, että aluksi reippaan ja iloisen oloinen Härkönen muuttuu kirjan edetessä surullisemmaksi ja masentuneemmaksi, ja näin lukija pääsee lähemmäs päähenkilöä. Tämä lähentyminen tapahtuu osittain, koska Härkönen osaa hyvin kuvata omaa sisäistä elämäänsä..
Henkilöhahmot > Sivuhenkilöt

Heikosti positiivinen sisältää monia mielenkiintoisia sivuhenkilöhahmoja. Tärkeimmäksi näistä nousee Härkösen silloinen aviomies Olli Turunen, joka on luonnollisesti tiukasti mukana tarinan edetessä. Yhdessä Anna-Leenan kanssa he käyvät läpi niin ilon kuin surunkin tunteet. Kirjan edetessä Ollin rooli muuttuu. Hän joutuu hoitamaan asioita yksin, kun päähenkilön mietteet alkavat synkistyä ja synnytyksen jälkeinen masennus puhkeaa. Olli hoitaa kaiken – vauvan, kodin ja parisuhteen.
Muita merkittäviä sivuhenkilöitä Heikosti positiivisessa ovat Härkösen ystävät, mm. Mallu, Päivi ja pikkusisko Killi, jotka pitävät hänet elämän syrjässä kiinni hädänkin hetkellä. He kaikki ovat omalla tavallaan räiskyviä ja värikkäitä persoonia – aivan kuten Härkönenkin.
Lisäksi tärkeän roolin kirjassa saa Härkösen omahoitaja, joka aiheuttaa hermojen kiristystä niin Härkösessä itsessään kuin lukijassakin. Tiina on selkeäsanainen ja joskus turhan ankarakin sairaanhoitaja, jonka takia Härkönen itkee ja tuskastelee kerran jos toisenkin.
Kirjan juoni

Heikosti positiivinen alkaa Härkösen ideasta kirjoittaa lapsettomuudesta. Hän aloittaa uuden työn, jonka seurauksena alkaakin yllättäen haluta lasta. Onnistunut raskaus antaa odottaa itseään, sillä ennen esikoisensa syntymää Anna-Leena Härkönen joutuu käymään läpi keskenmenoja ja turhia toiveita. Samaan aikaan hän kirjoittaa lapsettomuudesta ja sen vaikutuksesta parisuhteeseen.
Sitten alkaa onnistunut raskaus. Anna-Leena ja Olli ovat luonnollisesti iloisia, mutta eivät voi aavistaa, mitä on tulossa. Ensin paineita aiheuttaa epäily lapsen kehitysvammaisuudesta ja myöhemmin Härkösen sairaus, joka vaikuttaa myös raskauteen.
Kun kaikista näistä ongelmista on selvitty ja lapsi syntyy, alkaa päähenkilön tuskainen taival äitiyden onnessa. Hän sairastuu synnytysmasennukseen eikä uskalla edes hoitaa omaa lastaan. Hän pelkää satuttavansa vauvaa ja turvautuu psykiatrin apuun taistelussaan onnellisen äitiyden puolesta.
Hiljalleen elämä muuttuu valoisammaksi, ja Anna-Leena alkaa luottaa itseensä niin naisena kuin äitinäkin. Huonot kokemukset epäonnistuneesta lastenhoidosta vaihtuvat onnistumisen elämyksiin, ja Härkönen saa elämänsä ja huumorintajunsa takaisin. Vihdoinkin Härkönen uskaltaa jatkaa aloittamaansa kirjaa, joka sittemmin tehdään elokuvaksi Onnen varjot.
Kerronta > Kertoja

Heikosti positiivisen kerronnassa näkyy selkeästi, omaelämäkerrallisuudelle tyypillisellä tavalla, kirjoittajan läsnäolo, ja hänen omat kokemuksensa – niitä kaunistelematta. Mielenkiintoisen asetelman kerronnan tarkasteluun luovat kirjoittajan monet roolit teoksessa: hän on samalla kertaa romaanin päähenkilö, kertoja ja sivuhenkilöiden kuvaaja. Minäkertojana Härkönen onnistuu kertomaan tarinaansa monipuolisesti ja esimerkiksi muiden henkilöiden reaktioita selittäen, säilyttäen kuitenkin oman näkökulmansa. Näin ollen kaikki tapahtumat ja henkilöt ”suodattuvat” Härkösen oman perspektiivin läpi. Päähenkilön näkökulmat ovat kuitenkin subjektiivisia, juuri sen vuoksi, että kyseessä ovat hänen omat, todelliset kokemuksensa, joista hän myös kirjailijan roolissa kertoo.
Kerronta > Kerronnan rakenne

Pääpaino romaanin kerronnan rakenteessa on suorassa, kuvailevassa kerronnassa. Dialogi päähenkilön ja muiden henkilöiden välillä on melko vähäistä, mutta tärkeimmät, hauskimmat ja merkittävimmät keskustelut Härkönen on kuitenkin kirjoittanut dialogin ja vapaan epäsuoran kerronnan muotoon. Välillä Härkönen käy myös keskustelua itsensä kanssa. Nämä lyhyet puoliääneen puhutut jaksot päästävät lukijan paremmin ja yhä syvemmälle hänen ajatuksiinsa ja tunteisiinsa.
Metatekstisyys

Anna-Leena Härkösen teos on osittain myös metateksti, koska joissakin kohdissa romaani kertoo hänen työstään kirjoittamisen parissa. Heikosti positiivisen alussa Härkönen aloittaa uuden käsikirjoituksen, Juhannuslapsen, jota hän työstää romaanin edetessä. Kirjan muun sisällön lisäksi Heikosti positiivinen on myös kuvausta luomisen tuskasta ja kirjoittamisen vaikeudesta. Tämä metatekstisyys tuo kerrontaan vaihtelevuutta, joka katkaisee välillä reippaastikin etenevän päätarinan kulun.
Heikosti positiivinen suhteessa Härkösen muihin teoksiin

Heikosti positiivinen on Härkösen muidenkin teosten tavoin uskalias kirja. Monissa kirjoissaan Härkönen kirjoittaa aiheista, jotka ovat kipeitä tai jollain tapaa kiellettyjä joko hänelle itselleen tai koko yhteiskunnalle. Puheeksi nostetaan tabuja, joista monet muut eivät uskalla tai halua kirjoittaa. Myöskään omaelämäkerrallisuutensa puolesta Heikosti positiivinen ei ole Härkösen ainoa teos. Loppuunkäsitelty on niin ikään teos Anna-Leena Härkösen omasta elämästä. Hän ei siis pelkää kertoa muille oman elämänsä kipupisteistä.
Kirjan vastaanotto

Heikosti positiivinen on saanut palautetta molemmista ääripäistä. Joillekin kirjan suorasanainen ja ronski ote ovat liikaa. Se avaa puhuttavaksi liian arkoja aiheita, eikä joidenkin mielestä sovi esimerkiksi esikoistaan odottaville. Toisten mielestä teos taas on kiinnostava ja vapauttava. Se uskaltaa tarttua monille arkaan aiheeseen ja on samalla kertaa sekä hauska että vakava. Rohkea teos saa kiitosta myös esitellessään tarpeellisia elämästä selviytymisen konsteja – mustaa huumoria ja ironiaa.
Palácio da Alvorada

| Palácio da Alvorada |
| --- | --- |

Osoite:  Via Palácio Presidencial - Brasília, DF, 70150-000, Brazil
Sijainti:  Brasílian kansallisessa pääkaupungissa Paranoájärven sijaitsevalla niemimaalla
Koordinaatit:  15°47′34.0″S, 47°49′19.8″W
Rakennustyyppi:  virka-asunto
Valmistumisvuosi:  1958
Suunnittelija:  Oscar Niemeyer
Tyylisuunta:  modernistiseen tyyli
Julkisivumateriaali:  marmori, lasi
Huoneistoala:  noin 7000 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palácio da Alvorada (portugalin ääntäminen: [paˈlasju da awvoˈɾadɐ]) on Brasilian presidentin virka-asunto Brasílian. Rakennus on listattu kansallisen historiallisen perinnön kohteeksi, ja se on ollut  vuodesta 1987 Unescon maailmanperintölluettelossa Brasílian ainutlaatuisen kaupunkisuunnittelun ja arkkitehtuurin vuoksi. Kaupunkisuunnittelun on tehnyt Lucio Costa yhdessä Niemeyerin kanssa.
Palácio da Alvorada sijaitsee Brasílian kansallisessa pääkaupungissa Paranoájärven reunalla sijaitsevalla niemimaalla. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Oscar Niemeyer, ja se rakennettiin vuosina 1957–1958 modernistiseen tyyliin. Se on ollut jokaisen Brasilian presidentin virka-asunto Juscelino Kubitschekista lähtien. Rakennuksessa suunnittelussa näkyy Le Corbusierin vaikutus Niemeyerin suunnittelutyöhön: betoninen pilari-laatta-järjestelmä, nauhaikkunat, tasakatto ja vapaa julkisivu eli ulkoseinät jotka eivät ole kantavia rakenteita, vaan ne ovat ikään kun ripustettu betonirunkoon. Rakennuksen symmetriset marmoripilarit heijastuvat ikkunalaseista ja altaista joissa on vettä. Pilareista on tullut Brasílian kaupungin symboli, joka toistuu kaupungin lipussa ja vaakunassa.
Palácio da Alvoradan pinta-ala on noin 7000 m² ja siinä on kolme kerrosta, joista yksi on maan alla. Rakennuksessa tehtiin vuosina 2004–2006 suuri peruskorjaus.
Palácio da Alvoradan edessä vesialtaan keskellä on Alfredo Ceschiattin veistos As Iaras.
Palácio da Alvoradan julkisivua.
Palácio da Alvoradan juhlasali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palácio da Alvorada Wikimedia Commonsissa
Oscar Niemeyer, Palácio da Alvorada, 1958 Divisare. Viitattu 13.3.2021. (englanniksi)
1895

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Vuosi 1895 oli normaalivuosi, joka alkoi tiistaista.
Tapahtumia

24. tammikuuta – Uusiseelantilaisesta Alexander von Tunzelmannista tuli mahdollisesti ensimmäinen henkilö, joka astui Etelämantereen maaperälle.
14. helmikuuta – Oscar Wilden viimeinen näytelmä The Importance of Being Earnest (suom. mm. Tärkeintä on olla Uno ja Sulhaseni Ernest) sai ensi iltansa St. Jamesin teatterissa, Lontoossa.
19. maaliskuuta – Maailman ensimmäinen elokuva Workers Leaving the Lumière Factory sai ensi-iltansa.
30. maaliskuuta – Rudolf Diesel patentoi dieselmoottorin.
17. huhtikuuta – Shimonosekin rauhansopimus päätti Kiinan–Japanin sodan.
24. toukokuuta – Lyhytaikainen Formosan tasavalta perustettiin Taiwanin saarelle.
25. toukokuuta – Oscar Wilde tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankeuteen "sodomiasta ja törkeästä siveettömyydestä". Wilde suoritti tuomionsa Readingin vankilassa.
22. lokakuuta – Gare Montparnassessa Pariisissa pikajuna ajoi päätepuskimen läpi ja putosi alapuolella olleelle kadulle.
23. lokakuuta – Japani otti Taiwanin valtaansa, Formosan tasavalta lakkautettiin.
8. marraskuuta – Wilhelm Röntgen löysi röntgensäteilyn.
27. marraskuuta – Alfred Nobel allekirjoitti testamenttinsa ruotsalais-norjalaisella klubilla Pariisissa. Nobel testamenttasi kuolinpesänsä omaisuuden Nobelin palkinnon perustamista varten.
Tuntematon päivämäärä

Italia hyökkäsi Etiopiaan.
Helium löydettiin.
Maanjäristys vaurioitti pahasti Ljubljanaa.
Alfred Dreyfus tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Golfin U.S. Open pelattiin ensimmäisen kerran. Voittaja oli 21-vuotias englantilainen Horace Rawlins.
Lokakuussa intialaiskirjailija Rudyard Kipling julkaisi tarinan Mowgli lähtee viidakosta (Mowgli Leaves the Jungle Forever) The Cosmopolitan -lehdessä.
Konstantin Tsiolkovski esitti teorian avaruushissistä.
Grace Chisholm Young saavutti ensimmäisenä naisena tohtorinarvon saksalaisesta yliopistosta.
Tampereen ja Porin välinen rautatie avattiin liikenteelle.
Syntyneitä > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – J. Edgar Hoover, yhdysvaltalainen FBI:n johtaja (k. 1972)
7. tammikuuta – Väinö Auer, suomalainen maantieteilijä ja geologi (k. 1981)
9. tammikuuta – Greta Johansson, ruotsalainen uimahyppääjä ja uimari (k. 1978)
14. tammikuuta – Matti Laurila, suomalainen jääkärieversti ja rykmentinkomentaja (k. 1983)
15. tammikuuta – A. I. Virtanen, vuoden 1945 Nobelin kemianpalkinnon saanut suomalainen kemisti (k. 1973)
19. tammikuuta – Erik Boheman, ruotsalainen poliitikko ja diplomaatti (k. 1979)
20. tammikuuta – Kolbjørn Buøen, norjalainen näyttelijä (k. 1975)
28. tammikuuta – Pjotr Pšennikov, neuvostoliittolainen kenraaliluutnantti (k. 1941)
2. helmikuuta – Hans Beimler, saksalainen kommunistipoliitikko (k. 1936)
2. helmikuuta – Osku Velho, suomalainen runoilija, kääntäjä ja jääkärivärväri (k. 1917)
6. helmikuuta – Babe Ruth, yhdysvaltalainen baseballpelaaja (k. 1948)
6. helmikuuta – Elvi Valtakoski, suomalainen näyttelijä (k. 1989)
7. helmikuuta – Anita Stewart, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1961)
14. helmikuuta – Wilhelm Burgdorf, saksalainen jalkaväenkenraali ja Hitlerin pääadjutantti (k. 1945)
16. helmikuuta – Ragnar Ekberg, suomalainen toimitusjohtaja ja suurlahjoittaja (k. 1957)
19. helmikuuta – Lennart Vaikonpää, suomalainen kauppias, harrastajanäyttelijä ja -ohjaaja (k. 1944)
21. helmikuuta – Henrik Dam, vuoden 1943 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut tanskalainen biokemisti ja fysiologi, K-vitamiinin löytäjä (k. 1976)
28. helmikuuta – Marcel Pagnol, ranskalainen kirjailija (k. 1974)
2. maaliskuuta – Tage Aurell, ruotsalainen kirjailija ja toimittaja (k. 1976)
3. maaliskuuta – Ragnar Frisch, vuoden 1969 Nobelin taloustieteen palkinnon saanut norjalainen ekonomisti (k. 1973)
9. maaliskuuta – Albert Göring, saksalainen liikemies, aristokraatti ja vainottujen auttaja (k. 1966)
13. maaliskuuta – Dora Gordine, virolais-brittiläinen kuvanveistäjä (k. 1991)
13. maaliskuuta – Viggo Starcke, tanskalainen lääkäri ja poliitikko (k. 1974)
21. maaliskuuta – Carl Wargh (vanhempi), suomalainen taidemaalari (k. 1937)
29. maaliskuuta – Woldemar Lojander, suomalainen lääkäri ja hygienian professori (k. 1963)
29. maaliskuuta – K. A. Tapola, suomalainen Mannerheim-ristin ritari (k. 1971)
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

3. huhtikuuta – Mario Castelnuovo-Tedesco, italialainen säveltäjä (k. 1968)
9. huhtikuuta – Kaarlo Brusin, suomalainen pääkonsuli (k. 1971)
15. huhtikuuta – Georg Pimenoff, suomalainen kielenkääntäjä (k. 1955)
20. huhtikuuta – Henry de Montherlant, ranskalainen kirjailija (k. 1972)
29. huhtikuuta – Ronald Fangen, norjalainen kirjailija ja toimittaja (k. 1946)
30. huhtikuuta – Beatrice Farve, yhdysvaltalainen maailman pitkäikäisimpiin kuulunut henkilö (k. 2009)
1. toukokuuta – Nikolai Ježov, Neuvostoliiton salaisen poliisin, NKVD:n johtaja 1936–1938 (k. 1940)
9. toukokuuta – Richard Barthelmess, yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja (k. 1963)
11. toukokuuta – Jiddu Krishnamurti, intialainen filosofi ja elämäntaidon opettaja (k. 1986)
12. toukokuuta – William Giauque, vuoden 1949 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen kemisti (k. 1982)
17. toukokuuta – Mary Josephine Ray, kanadalais-yhdysvaltalainen maailman pitkäikäisimpiin kuulunut henkilö (k. 2010)
29. toukokuuta – Heikki Aho, suomalainen valokuvaaja ja elokuvaaja (k. 1961)
1. kesäkuuta – Eljas Erkko, suomalainen lakimies, poliitikko ja lehtimies (k. 1965)
1. kesäkuuta   – Kerttu Rytkönen, suomalainen arkkitehti (k. 1991)
9. kesäkuuta – Kurt Zeitzler, saksalainen kenraalieversti (k. 1963)
10. kesäkuuta – Hattie McDaniel, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1952)
10. kesäkuuta   – Immanuel Velikovsky, venäläis-yhdysvaltalainen psykiatri ja pseudotieteellisiä teorioita esittänyt muinaistutkija (k. 1979)
11. kesäkuuta – Nikolai Bulganin, neuvostoliittolainen poliitikko (k. 1975)
14. kesäkuuta – Kauko Karvonen, suomalainen urheiluvaikuttaja (k. 1948)
18. kesäkuuta – Manuela Fernández-Fojaco, espanjalainen maailman pitkäikäisimpiin kuulunut henkilö (k. 2009)
19. kesäkuuta – Alonzo Sundman, suomalainen jääkärikenraali (k. 1960)
20. kesäkuuta – Onni Saastamoinen, suomalainen toimitusjohtaja (k. 1966)
24. kesäkuuta – Jack Dempsey, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä (k. 1983)
Syntyneitä > Heinäkuu–syyskuu

7. heinäkuuta – Sophie Mannerheim, Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin tytär (k. 1963)
8. heinäkuuta – Igor Tamm, vuoden 1958 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut venäläinen fyysikko (k. 1971)
10. heinäkuuta – Carl Orff, saksalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi (k. 1982)
12. heinäkuuta – Buckminster Fuller, yhdysvaltalainen arkkitehti, muotoilija, keksijä ja kirjailija (k. 1983)
15. heinäkuuta – Hans-Georg von Friedeburg, saksalainen amiraali (k. 1945)
22. heinäkuuta – Pavel Suhoi, neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija (k. 1975)
24. heinäkuuta – Robert Graves, brittiläinen runoilija ja kirjailija (k. 1985)
24. heinäkuuta – Sophie Mannerheim, Suomen marsalkka Mannerheimin nuorempi tytär (k. 1963)
4. elokuuta – Line Marsa, ranskalainen laulaja (k. 1945)
6. elokuuta – Ernesto Lecuona, kuubalainen säveltäjä (k. 1963)
7. elokuuta – Toivo Hokkanen, suomalainen taidemaalari (k. 1918)
7. elokuuta   – Georg Lucander, suomalainen eversti ja tykistörykmentin komentaja (k. 1966)
10. elokuuta – Mihail Zoštšenko, venäläinen kirjailija (k. 1958)
14. elokuuta – Nikolai Grigorjev, venäläinen shakinpelaaja ja loppupelitehtävien laatija (k. 1938)
16. elokuuta – Liane Haid, itävaltalainen näyttelijä (k. 2000)
21. elokuuta – Aleksandr Orlov, neuvostoliittolainen NKVD:n agentti ja vakooja (k. 1973)
1. syyskuuta – Aino Malkamäki, suomalainen kansanedustaja ja ministeri (k. 1961)
4. syyskuuta – Kaarlo Valli, suomalainen kirjailija (k. 1936)
13. syyskuuta – Olav Jensen, norjalais-suomalainen teollisuusjohtaja ja vuorineuvos (k. 1966)
14. syyskuuta – Christian Christiansen, tanskalainen poliitikko (k. 1963)
17. syyskuuta – Ulla Mannonen, suomalainen kansanperinteen kerääjä, toimittaja ja pakinoitsija (k. 1958)
18. syyskuuta – Tomoji Tanabe, maailman vanhin elossa ollut mies (k. 2009)
21. syyskuuta – Juan de la Cierva, espanjalainen lentokneinsinööri ja lentäjä (k. 1936)
23. syyskuuta – Lauri Parikka, suomalainen kuvataiteilija (k. 1965)
24. syyskuuta – André Frédéric Cournand, vuoden 1956 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ranskalais-yhdysvaltalainen biologi ja fysiologi (k. 1988)
25. syyskuuta – Sigurd Lybeck, norjalainen kirjailija (k. 1975)