stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valco

| Valco Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1976
Lakkautettu:  1980
Toimiala:  kuvaputkien valmistus
Omistaja:  Suomen valtio (60 %) Salora Oy (20 %) Hitachi (20 %)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valco Oy oli vuonna 1976 perustettu Suomen valtion, Salora Oy:n ja japanilaisen Hitachin yhdessä omistama yritys, jossa Suomen valtiolla oli osake-enemmistö. Yhtiön tarkoituksena oli valmistaa väritelevisioiden kuvaputkia Hitachin toimittamaa tekniikkaa käyttäen. Saloralla oli jo 1970-luvun alussa ollut suunnitelmia kuvaputkien valmistamisesta Suomessa, mutta kannattavuuslaskelmat olivat jo silloin osoittaneet, että tehtaasta ei tulisi kannattavaa.
Valcolla oli tuotantolaitokset Imatralla ja Sotkamossa. Näistä Sotkamon tehdas toimitti komponentteja päätehtaan käyttöön. Tehtaiden sijoittamisen sanottiin tapahtuneen aluepoliittisin perustein. Imatran terästehtaalta vähennettiin näihin aikoihin työvoimaa ja entisistä työntekijöistä yritettiin kouluttaa puhdaselektroniikan työntekijöitä.
Tappiollinen Valco siirtyi Valmetin tytäryhtiöksi lokakuussa 1979 ja toimi jonkin aikaa FinnValco-nimellä. Yhtiön toimintaa ei kuitenkaan koskaan saatu kannattavaksi ja lopullisesti tuotanto Imatran kuvaputkitehtaalla päättyi joulukuussa 1980, jolloin yli 500 työntekijää ja toimihenkilöä menetti työpaikkansa.
Perustaminen

Valco oli valtion yritys tukea suomalaista TV-tuotantoa. Salora oli luvannut ostaa tehtaan koko kuvaputkituotannon. Idea Valco-nimisestä yrityksestä syntyi eräällä tunturimajalla Lapissa lähellä Rovaniemeä helmikuussa 1974 pidetyssä tapaamisessa, johon osallistuivat Saloran johto, pääministeri Kalevi Sorsa ja kauppa- ja teollisuusministeriön valtionyhtiöistä vastannut osastopäällikkö Unto Lund. SDP ajoi Valcon perustamista erityisen voimakkaasti, vaikka monet asiantuntijat suhtautuivat hankkeen menestymiseen alusta alkaen varsin pessimistisesti ja kehottivat lopettamaan sen. Myös kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Bror Wahlroos oli asiassa aktiivisesti mukana. Hanke pantiin alulle jo Sorsan ensimmäisen hallituksen toimikaudella, kun Salora teki virallisen yhteistyötarjouksen kauppa- ja teollisuusministeri Jan-Magnus Janssonille elokuussa 1974. Toukokuussa 1975 eduskunta hyväksyi yksimielisesti kymmenen miljoonan markan määrärahan tulevan yhtiön osakkeiden ostamiseen. Hanke kuitenkin keskeytyi Keijo Liinamaan virkamieshallituksen nimitykseen kesällä 1975, koska Liinamaan hallitus ei lämmennyt asialle lainkaan.
Valco-hanke otettiin uudelleen esille Liinamaan hallituksen erottua. Päätöksen Valcon perustamisesta teki tammikuussa 1976 Martti Miettusen hallitus (ns. ”hätätilahallitus”), ja yhtiötä alettiin pystyttää vauhdikkaasti. SDP:n puheenjohtaja Kalevi Sorsa oli jopa uhannut puolueen lähtevän hallituksesta, ellei kuvaputkitehdasta perustettaisi. Kauppa- ja teollisuusministeri Eero Rantala ilmoitti Valco-hankkeeseen epäilevästi suhtautuneille ministeriön virkamiehille asian olevan jo liian pitkällä, jotta sitä voitaisiin enää pysäyttää. SDP näki Valcon vastustuksen yksityisten toimijoiden pyrkimyksenä estää valtion mukaantulo elektroniikkateollisuuteen.
Ulkomaankauppaministeri Sakari T. Lehto, jonka katsottiin edustavan hallituksessa teollista asiantuntemusta, ei ollut yhteensattuman vuoksi mukana istunnossa, jossa päätös Valcon perustamisesta tehtiin. Lehto kirjoitti myöhemmin muistelmissaan huolestuneensa Valco-hankkeesta jo sen alkuvaiheissa havaittuaan, miltä asiaa valtion puolella valmistelleiden henkilöiden osaaminen ja Salora-yhtiön rahankäyttö vaikuttivat. Valcon vähemmistöosakkaaksi tuli japanilainen elektroniikkakonserni Hitachi. Suomen valtio merkitsi Valcon osakekannasta 60 prosenttia, Salora ja Hitachi kumpikin 20 prosenttia. Tuure Junnilan mukaan Valcon perustaminen liittyi kiinteästi pitemmän aikavälin tavoitteeseen saada Suomen koko elektroniikkateollisuus valtion haltuun.
Valcolla oli tuotantolaitokset Imatralla ja Sotkamossa. Näistä Sotkamon tehdas toimitti komponentteja päätehtaan käyttöön. Tehtaiden sijoittamisen sanottiin tapahtuneen nimenomaan aluepoliittisin perustein. Imatran kuvaputkitehdas vihittiin 24. elokuuta 1978, ja sen rakentaminen maksoi 265 miljoonaa markkaa. Valcon toimitusjohtajaksi tuli Outokummun johtaja Lauri Saari. Tehtaan vihki käyttöön eduskunnan puhemies Ahti Pekkala, ja juhlapuheen piti pääministeri Kalevi Sorsa.
Puoluepoliittinen jälkipeli

Valcon epäonnistuminen puhutti eduskuntaa jo keväällä 1979 hallituksen pyytäessä takauksia Valcon veloille, mutta varsinkin syksyn 1980 aikana, jolloin yhtiön vaikeudet olivat tulleet ylivoimaisiksi. SDP oli ajanut voimakkaimmin Valcon asiaa olettaen hyötyvänsä teollisesta menestyksestä. SDP:n poliitikoista juttuun kytkeytyivät nimenomaan Kalevi Sorsa ja kauppa- ja teollisuusministerinä sekä yhtiön perustamisesta päättäneessä Miettusen hallituksessa että Sorsan toisessa hallituksessa toiminut Eero Rantala. Kumpikin oli ollut Valcon hallintoneuvoston puheenjohtajana, Sorsa alkuvuoteen 1978 saakka ja Rantala siitä eteenpäin.lähde?
Asiasta löi rumpua erityisesti Suomen Maaseudun Puolue, jonka kansanedustaja Urpo Leppänen vaati Sorsan hallituksen ministereitä syytettäväksi valtakunnanoikeudessa. Perusteena oli, että Sorsan ja Rantalan sekä Saloran johdon epäiltiin teettäneen epärealistisen ylioptimistiset kannattavuuslaskelmat kuvaputkitehtaan perustamisen varmistamiseksi ja koko hallituksen harhauttaneen siten eduskuntaa. Kokoomuksen Tuure Junnila rajasi oman muistutuskirjelmänsä koskemaan nimenomaan Kalevi Sorsaa, jonka roolia jupakassa hän piti selvästi suurimpana. Perustuslakivaliokunta vapautti kaikki ministerit vastuusta, vaikka piti Eero Rantalan kaksoisroolia ministerinä ja Valcon hallintoneuvoston puheenjohtajana jossakin määrin arveluttavana. Rantala oli tosin hallituksessa ilmoittautunut esteelliseksi eikä ollut osallistunut Valcoa koskevien päätösten tekoon.
Kokoomus teki jupakan vuoksi Koiviston hallitukselle marraskuun alussa välikysymyksen, ja hallitus sai kuun lopulla luottamuslauseen äänin 118−63. Luottamuslauseäänestystä edelsi eduskunnassa parin päivän ajan vilkas keskustelu, jossa esitettiin useita kiivaitakin puheenvuoroja sekä hallitus- että oppositiopuolueiden taholta. Esimerkiksi SMP:n J. Juhani Kortesalmi sanoi Valcon olleen rakennettu ”rappiolle, riemujuhlille, juopottelulle ja kortinpeluulle”. Pari viikkoa luottamuslauseäänestyksen jälkeen eduskunta hyväksyi 139 miljoonan markan määrärahan Valcon lakkauttamiseen äänin 123–61.
SMP:n entinen puheenjohtaja Veikko Vennamo antoi tapauksen vuoksi Kalevi Sorsalle haukkumanimen ”Valco-Sorsa”, jota hän viljeli ahkerasti, kunnes SMP nousi vuoden 1983 eduskuntavaaleissa saavuttamansa suurvoiton jälkeen Sorsan neljänteen hallitukseen. Sorsan katsottiin saaneen Valco-jupakan vuoksi maineeseensa tahran, joka saattoi vaikuttaa vielä vuonna 1993, kun Martti Ahtisaari voitti Sorsan SDP:n presidenttiehdokkaasta käydyssä esivaalissa. Lähipiirilleen Sorsa kertoi myöhemmin kokeneensa elämänsä suurimman masennuksen juuri Valcon jälkipuinnin yhteydessä. Vuonna 1981 ilmestyneessä Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa Valcoa luonnehdittiin Sorsan teollisuuspoliittiseksi munaukseksi, josta todisteiksi jäivät tyhjät tehdashallit Imatralla ja rikotut kuvaputket Imatran kaatopaikalla.
Kirjallisuutta

Eriksson, Nils: Operaatio Valco-Salora. Tosikertomus elävästä elämästä.  Kustannuspiste, 1979.  ISBN 9519548912
Nevalainen, Pasi: Epäonnistumisen anatomia. Kuvaputkitehdas Valcon nousu ja tuho 1976–1980. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2022. ISBN 978-951-858-567-4
Finnvalco oy:n kuvaputkitehtaan tehdasrakennus Imatralla.
Alfonso I (Portugali)

Afonso I, Compendio de crónicas de reyes käsikirjoitus 1312-1125
Afonso I, tunnettu myös nimellä Afonso Henriques (port. Afonso O Conquistador, Afonso O Fundador); (1109 tai 1111 Guimarães – 6. joulukuuta 1185 Coimbra, Portugalin kuningaskunta) oli Portugalin ensimmäinen kuningas, joka julisti maansa itsenäiseksi Leónin kuningaskunnan vallasta vuonna 1139.
Suku

Afonson vanhemmat, ranskalaissyntyinen Burgundin kreivi Henrik ja Teresa de León, olivat Portugalin kreivipari. Leónin kuningas Alfonso VI oli antanut aviottomalle tyttärelleen Teresalle Portugalin kreivikunnan myötäjäisinä, jonka Afonson isä Henri de Bourgogne sai avioituessaan tämän kanssa. Henrik sai naimakaupan palkkioksi siitä, että oli puolustanut Portucalea menestyksekkäästi muslimeja vastaan ​​vuosina 1095–1112.
Hänellä oli kolme sisarusta, joista hän oli nuorin. Vanhin sisar Urraca Henriques (n. 1095–1173), avioitui Bermudo Pérez de Traban, Trastámaran, Viseun, Seian ja Faro A Coruñan herran kanssa ja Sancha Henriques (n. 1097–1163), avioitui ensin Sancho Nunes de Celanovan kanssa. Tultuaan leskeksi avioitui Fernando Mendes de Bragançan kanssa, heillä ei ollut jälkeläisiä. Afonsolla oli myös kaksi aviotonta sisarpuolta äitinsä suhteesta Trabanin kreivin kanssa.
Isänsä kuoltua Astorgan piirityksessä toukokuussa 1112  Afonso Henriques, sananmukaisesti Afonso Henrikinpoika tuli kreiviksi noin 3-vuotiaana, ja hallitsi muodollisesti äitinsä rinnalla. Hänestä alkanut Burgundin kuningassuku hallitsi Portugalia vuosina 1139–1383.
Portugalin ruhtinas ja kuningas

Hänen äitinsä, sijaishallitsija kreivitär Teresa de León kieltäytyi luovuttamasta valtaansa täysi-ikäiselle Afonsolle, mutta Afonso Henriques joukkoineen voitti São Mameden taistelun 24. kesäkuuta 1128, ja tätä päivää portugalilaiset pitävät valtionsa perustamispäivänä. Afonso ajoi äitinsä ja tämän rakastajan Traban kreivi Fernando Pérezin sekä näiden yhteiset kaksi lasta maanpakoon. Traban kreivi oli ollut Portugalin todellinen hallitsija vuosina 1121-1128.
Vaikka Afonso oli aluksi vasallina velvollinen alistumaan serkulleen Leónin kuningas Alfonso VII:lle, hän julisti itsensä Portugalin ruhtinaaksi ja vuonna 1139 ensimmäiseksi Portugalin kuninkaaksi, saatuaan voiton Ouriquen taistelussa, joilloin hän pystyi itse määrittelemään velvoitteensa musliminaapureilleen.
Oma julistautuminen ei kuitenkaan riittänyt, vaan tarvittiin naapurimaiden ja ennen kaikkea katolisen kirkon tunnustus Portugalin itsenäisyydelle. Pyhän istuimen edustajien avustuksella Portugali tunnustettiin viimein itsenäiseksi Zamoran kokouksessa 5. lokakuuta 1143, jota ennen hän oli kirjoittanut paavi Innocentius II:lle ja vannonut ajavansa maurit pois Pyreneitten niemimaalta. Hän rakennutti paljon luostareita ja antoi luostarijärjestöille erivapauksia. Hän rakennutti Alcobaçan luostarin, jonne hän kutsui setänsä Bernard de Clairvaux Burgundialaisen sisterssiläis luostarijärjestön.
Afonso jatkoi valloituksia islaminuskoisilta maureilta etelässä ohikulkeneiden, ristiretkelle menevien Temppeliherrain ritarikunnan sotureiden avustuksella ja valloitti Santarémin ja Lissabonin vuonna 1147. Hän laajensi valtakuntansa rajat Tajojoen ulkopuolelle liittämällä alueisiinsa Bejan vuonna 1162 ja Évoran vuonna 1165. Hyökätessään Badajoziin hänet otettiin vangiksi, mutta vapautettiin myöhemmin. Hän nimesi vanhimman elossa olevan poikansa, Sancho I:n perijäkseen. Kuolemaansa mennessä hän oli luonut vakaan ja itsenäisen monarkian.
Hän kuoli poikkeuksellisen iäkkäänä, noin 73-79 -vuotiaana joulukuussa 1185 ja hänet on haudattu Santa Cruzin luostarin kirkkoon Coimbraan.
Avioliitto ja lapset

Afonson puoliso oli Savoijin kreivitär Matilda (n. 1125 – 1157/1158), joka oli Savoijin ja Mauriennen kreivi Amadeus III:n ja ranskalaisen Albonin kreivitär Mafaldan vanhin tytär.
Afonsolle ja Matildalle syntyi seitsemän lasta, joista neljä eli aikuisiksi:
Henrik (1147–1155), kuoli 8-vuotiaana
Urraca (1148–1211), avioitui Leónin kuningas Ferdinand II:n kanssa, heidän poikansa oli kuningas Alfonso IX. Avioliitto mitätöitiin vuonna 1171 tai 1172 ja Urraca palasi Portugaliin, jossa vetäytyi Zamoraan.
Teresa (1151–1218), avioitui ensin Flanderin kreivi Filip I:n ja hänen jälkeensä Burgundin herttua Odo III:n kanssa
Mafalda (1153 – vuoden 1162 jälkeen), kuoli noin 10-vuotiaana
Sancho I (1154–1211), Portugalin kuningas isänsä jälkeen
João (1156–1164), kuoli 8-vuotiaana
Sancha (1157 – 1166 tai 1167), kuoli alle 10-vuotiaana
Lisäksi Afonsolla oli neljä aviotonta lasta suhteista ennen ja jälkeen avioliiton.
Ennen avioliittoaan Mafaldan kanssa kuningas Afonso sai ensimmäisen poikansa Chamoa Gómezin, kreivi Gómez Núñezin ja Elvira Pérezin tyttären, Fernando ja Bermudo Pérez de Traban sisaren kanssa.
Afonso (1140–1207), hän oli sama henkilö kuin Fernando Afonso, joka oli kuninkaan alferes-mor ja myöhemmin Johanniittojen suurmestari. Hänen läsnäolostaan ​​hovissa on maininta ensimmäisen kerran vuonna 1159. Vuonna 1169 hän menestyi alferes-morina velipuolensa Pedro Pais da Maian, hänen äitinsä ja Paio Soares da Maian laillisen pojan.
Elvira Gálterin kanssa saadut avioliiton ulkopuoliset jälkeläiset olivat:
Urraca Afonso. Vuonna 1185 hänen isänsä antoi hänelle Avôn kunnan Oliveira do Hospitalissa, ja määräsi, että tämän villan saivat periä vain ne lapset, jotka hänellä oli miehensä Pedro Afonso de Ribadouron (tunnetaan myös nimellä Pedro Afonso Viegas), Egas Monizin pojanpojan kanssa, mikä saattoi tarkoitttaa ilmoittaa toista aikaisempaa tai myöhempää avioliittoa. Vuonna 1187 hän vaihtoi veljensä kuningas Sanchon kanssa tämän villan Aveiroon. Hän kuoli vuoden 1216 jälkeen, jolloin hän teki lahjoituksen Taroucan luostarille.
Teresa Afonso. Joissakin sukuluetteloissa hän esiintyy Elvira Gálterin tyttärenä ja toisissa Chamoa Gómezin tyttärenä. Hänen ensimmäinen avioliittonsa oli Sancho Nunes de Barbosan kanssa, jonka kanssa hänellä oli tytär Urraca Sanches, joka meni naimisiin Gonçalo Mendes de Sousan, "Sousãon" tunnetun Mendo Gonçalves de Sousan isän. Hänen toinen aviomiehensä oli Fernando Martins Bravo, Bragançan ja Chavesin herra, heillä ei ollut jälkeläisiä.
Kuningas Afonsolla oli myös avioton lapsi nimeltä tuntemattoman naisen kanssa:
Pedro Afonso (k. 1183 jälkeen), Aregan ja Pedrógãon herra, Abrantesin pormestari vuonna 1179, kuningas Afonso I:n alferes vuosina 1181-1183 ja Avizin ritarikunnan mestari.
Afonso Henriques I:n hauta Santa Cruzin luostarin kirkossa Coimbrassa
Persoonallisuusenneagrammi

Persoonallisuusenneagrammi (usein vain enneagrammi) on yhdeksänkohtainen persoonallisuustyyppien luokittelu, jonka pohjana  käytetään G. I. Gurdjieffin opetuksessaan esiintuomaa enneagrammisymbolia. Teoria on luotu tukemaan itsetutkistelua, helpottamaan yksilöiden välistä ymmärrystä sekä kommunikaatiota ja ennen kaikkea lisäämään suvaitsevaisuutta.
Suomessa on toiminut vuodesta 1995 yksi maailman suurimmista enneagrammiyhdistyksistä, joka on IEA:n (International Enneagram Association) sisaryhdistys.
Enneagrammia on toistaiseksi tutkittu tieteellisesti vähän. Enneagrammi ei kuitenkaan ole tiedepiireille täysin vieras. Siitä kirjoittaa mm. neuropsykiatri Daniel J. Siegel kirjassaan The Mindful Therapist.
Päätyyppi

Persoonallisuusenneagrammi jakaa ihmiset yhdeksään päätyyliin käyttäytymisen perusteella. Persoonallisuusenneagrammiteorian mukaan jokainen on oppinut jo lapsuudessaan selviytymisstrategian, jonka avulla on saanut turvallisuutta ja onnistumisen kokemuksia. Tätä lapsuudessa omaksuttua selviytymisstrategiaa ihmiset soveltavat myöhemmin elämässä eri tilanteissa. Nämä strategiat voidaan jakaa yhdeksään persoonallisuusenneagrammin mukaisesti. Jokaiseen strategiaan liittyy myös heikkouksia ja strategioiden alaryhmiä, jotka syventävät tietoa eri tyyleistä. Oman tyyppinsä voi selvittää internetissä lukuisien testien avulla tai aiheeseen perehtymällä. Ihmisen on usein melko helppo valita tyylinsä myös intuitiivisesti.
Päätyypit ovat yksinään raakileita, karkeita malleja, jotka antavat pohjan tulkinnalle. Tyyli on selvitettävä, jotta analyysia voidaan mielekkäästi jatkaa. Päätyyli ei siis anna vielä täysvaltaista kuvaa koko persoonasta, mutta luo tulkinnalle toimivan pohjan. Päätyypin rinnalla henkilön käytökseen vaikuttavat myös siivet eli rinnakkaistyypit sekä kasvusuunnat, jotka määräytyvät päätyypin mukaan.
Kyseinen persoonallisuusteoria ei ota kantaa siihen, ovatko tyypit osin synnynnäisiä vai lapsuudessa opittuja. Myöskään tieteellisessä yhteisössä asiasta ei ole yksimielisyyttä. Mikäli selviytysmisstrategiat oletettaisiin täysin opituiksi, niiden tietoinen tai epätietoinen vaihtaminen kasvun aikana, voisi olla teoriassa mahdollista.
Tyylit

Persoonallisuusenneagrammityyleistä tai -tyypeistä käytetään hieman eriäviä nimityksiä. Seuraavassa Suomen Enneagrammiyhdistyksen luokittelu  sekä kaikkien tyylien keskeisimpiä piirteitä.
Tyylit > Perfektionisti

Ykköset ovat realisteja, tunnollisia ja periaatteellisia. He ponnistelevat elääkseen korkeiden ihanteiden mukaan. Ykkösiä motivoi tarve elää oikealla tavalla ja kehittää samalla itseään ja ympäröivää maailmaa. He arvioivat, mikä eri tilanteissa on oikein ja mikä väärin. Heidän huomionsa suuntautuu oikein tekemiseen ja parannettaviin asioihin.
Ominaisuuksia: Ykköset ovat parhaimmillaan eettisiä, luotettavia, tuotteliaita, parhaaseen pyrkiviä, vastuullisia, täsmällisiä, viisaita, idealisteja, reiluja, rehellisiä, järjestelmällisiä, töihin keskittyviä, korkeita standardeja ja itsekuria noudattavia. Pahimmillaan taas tuomitsevia, joustamattomia, ehdottomia, pakkomielteisiä, kriittisiä itseään ja toisia kohtaan, piikikkäitä, ylivakavia, kontrolloivia, ylihuolestuneita, mustasukkaisia sekä vihaisia moralisteja.
Tyylit > Auttaja

Kakkoset eli auttajat ovat lämpimiä, välittäviä, toisia tukevia ja herkkiä aistimaan toisten ihmisten tarpeet. Kakkosia motivoi tarve olla rakastettuja ja arvostettuja ja he haluavat ilmaista positiiviset tunteensa muita kohtaan ja saada toisilta tunnustusta. Heidän huomionsa kiinnittyy siihen, mitä muut tarvitsevat. Auttajalle auttaminen on tärkeämpää kuin autettavalle.
Ominaisuuksia: Kakkoset ovat parhaimmillaan rakastavia, huoltapitäviä, palvelevia, uhrautuvia, sopeutuvia, ymmärtäviä, anteliaita, innostuneita, rohkaisevia, tunnustusta antavia, kuuntelevia, toisiin ihmisiin keskittyviä, herkkiä ihmisten tunteille. Kakkoset ovat pahimmillaan marttyyrinomaisia, epäsuoria, manipuloivia, omistushaluisia, mustasukkaisia, syyllistäviä, hysteerisiä, ylisovittelevia, ylihuolehtivia, ylivilkkaita, mielisteleviä, tarvitsevia, mutta haluttomia ottamaan vastaan
Tyylit > Suorittaja

Kolmoset ovat energisiä, optimistisia, itsevarmoja ja määrätietoisia. Kolmosia motivoi tarve olla tuottavia, saavuttaa menestystä ja välttää epäonnistumisia. Heidän huomionsa suuntautuu asioiden tekemiseen ja menestymiseen. Heille on tärkeää oma rooli ja se, miltä asiat näyttävät.
Ominaisuuksia: Kolmoset ovat parhaimmillaan optimistisia, itsevarmoja, ahkeria, tehokkaita, tavoitteellisia, määrätietoisia, päteviä, itseään kannustavia, aktiivisia, dynaamisia, energisiä, käytännöllisiä, toisia motivoivia ja innostavia, pidettyjä organisoijia. Sekä pahimmillaan petollisia, narsistisia, teennäisiä, turhamaisia, itsekeskeisiä, pinnallisia, kärsimättömiä, kostonhaluisia, ylettömän kilpailuhenkisiä, yliaktiivisia, laskelmoivia, politikoivia, väriään vaihtavia, työnarkomaaneja
Tyylit > Romantikko

Neloset ovat herkkätunteisia, lämpimiä ja havainnoivia. Nelosia motivoi tarve ilmaista tunteitaan ja tulla ymmärretyksi, etsiä elämän tarkoitusta ja välttää tavanomaisuutta. Heidän huomionsa suuntautuu siihen, mitä puuttuu ja mikä on ainutlaatuista. He kuvittelevat jääneensä muiden hylkäämiksi ja haluavat erottua yksilöinä. Nelonen on yksi yleisimmistä hahmoista lastenkirjallisuudessa. Yleensä sillä on prinsessan tai naispäähenkilön rooli . Miesnelosista käytetään nimitystä melankolikko. Molempiin sukupuoliin pätevät kuitenkin samat ominaisuudet.
Ominaisuuksia: Neloset ovat parhaimmillaan aitoja, lämpimiä, myötätuntoisia, kannustavia, puheliaita, voimakkaasti tuntevia, itseään tutkistelevia, yksilöllisiä, luovia, intuitiivisia, hienostuneita, kauneudentajuisia, tyylikkäitä, voimaperäisiä ilmaisijoita. Neloset ovat pahimmillaan masentuvia, tunteiltaan ailahtelevia, syyllisyyttä kantavia, liioittelevia, moralistisia, vetäytyviä, etäisiä, itsepäisiä, oikukkaita, itsekeskeisiä, valittavia, omistushaluisia, kontrolloivia sekä toisiin takertuvia.
Tyylit > Tarkkailija

Viitosilla on tiedon tarve, he ovat sisäänpäinkääntyneitä, uteliaita, analyyttisiä ja sisäistä näkemystä omaavia. Viitosia motivoi tarve tietää ja ymmärtää kaikki, olla itseriittoisia ja välttyä näyttämästä naurettavalta. Heidän huomionsa kiinnittyy tosiasioihin, yksityisyyteen ja autonomiaan. He välttelevät tyhjyyttä ja ovat tarkkoja reviiristään.
Ominaisuuksia: Viitoset ovat parhaimmillaan analyyttisiä, loogisia, synteesintekijöitä, viisaita, tietäviä, oivaltavia, keskittyneitä, pitkäjännitteisiä, selkeitä, objektiivisia, ymmärtäviä, tarkkanäköisiä, uteliaita, tunteellisia, rauhallisia, ystävällisiä. Pahimmillaan vitoset taas ovat eristäytyviä, älyllisesti ylimielisiä, yksin työskenteleviä, kärkeviä, itsepäisiä, etäisiä, sulkeutuneita, kylmiä, kriittisiä, sitoutumista vältteleviä, epävarmoja, tunteitaan pelkääviä, negatiivisia, kitsaita.
Tyylit > Kyselijä

Kuutoset ovat vastuuntuntoisia, luotettavia ja lojaaleja perhettä, ystäviä, ryhmiä ja periaatteitaan kohtaan. Heidän persoonansa vaihtelevat laajasti varautuneesta ja pelokkaasta suorasukaiseen ja vahvasti omaa kantaansa puolustaviin. Kuutosia motivoi turvallisuuden tarve. He luotaavat kätkettyjä tarkoituksia ja heidän huomionsa suuntautuu ympäristön uhkiin ja epävarmuuksiin. He ovat lojaaleja tiimissä.
Ominaisuuksia: Kuutoset ovat parhaimmillaan uskollisia, luotettavia, määrätietoisia, vastuullisia, käytännöllisiä, nokkelia, tasapainottavia, miellyttäviä, huolehtivia, lämpimiä, myötätuntoisia, auttavaisia, hyviä kyseenalaistajia. Kuutoset ovat pahimmillaan ylivalppaita, kontrolloivia, pahinta pelkääviä, toisten motiiveja epäileviä, sääntöjen seuraajia, arvaamattomia, tuomitsevia, vainoharhaisia, puolustautuvia, jäykkiä, lannistuvia, äreitä
Tyylit > Seikkailija

Seitsikot ovat energisiä, eloisia ja optimistisia. He haluavat olla myötävaikuttamassa maailmaan. Seitsikoita motivoi tarve olla iloisia ja suunnitella nautittavia harrastuksia, myötävaikuttaa maailmaan ja välttää kärsimystä ja kipua. Heidän huomionsa suuntautuu kiehtoviin mahdollisuuksiin ja optimistiseen tulevaisuuteen. He etsivät aina vaihtoehtoja. Seikkailijat esiintyvät saduissa ja tarinoissa yleisimmin miespäähenkilöiden roolissa .
Ominaisuuksia: Seitsikot ovat parhaimmillaan iloisia, hauskoja, spontaaneja, mielikuvituksellisia, luovia, tuotteliaita, energisiä, älykkäitä, innostuneita, nopeita, eloisia, luottavaisia, ystävällisiä, anteliaita, viehättäviä, uteliaita. Seitsikot ovat pahimmillaan narsistisia, itsekeskeisiä, pinnallisia, impulsiivisia, keskittymättömiä, epärealisteja, kapinallisia, kurittomia, epäluotettavia, omistushaluisia, maanisia, itsetuhoisia.
Tyylit > Itsevarma

Kahdeksikot ovat suoria, itseensä luottavia, itsevarmoja ja suojelevia johtajia. Kahdeksikkoja motivoi tarve olla itsevarmoja ja vahvoja ja vältää tuntemasta itseään heikoiksi ja riippuvaisiksi. Heidän huomionsa kiinnittyy vaikutusvoimaan ja kontrolliin. Heille on tärkeää oikeudenmukaisuus. Kahdeksikkojen rooli liittyy kirjallisuudessa johtajiin, armeijaan ja virkavaltaan, mutta saa myös suojelevia, äidillisiä piirteitä.
Ominaisuuksia: Kahdeksikot ovat parhaimmillaan suoria, arvovaltaisia, voimakastahtoisia, vaikutusvoimaisia, lojaaleja, energisiä, asiakeskeisiä, maanläheisiä, itsenäisiä, itseensä luottavia, pelottomia, suojelevia sekä suurisydämisiä, oikeudenmukaisia, reiluja. Kahdeksikot ovat pahimmillaan kontrolloivia, dominoivia, kapinallisia, tunteettomia, ylihallitsevia, itsekeskeisiä, röyhkeitä, sanelevia, ei toisia kuuntelevia, epäileviä, omistushaluisia, aggressiivisia, kostonhaluisia.