stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hanna R. Hall
Aiheesta muualla

Hanna R. Hall Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harjunpään palo 1920

Harjunpään kylää tulipalon jälkeen.
Harjunpään palo oli 18. toukokuuta 1920 tapahtunut tulipalo, joka tuhosi Ulvilassa sijaitsevan 800 asukkaan Harjunpään kylän lähes kokonaan. Tulipalossa tuhoutui yli 100 rakennusta, ja lisäksi se vaati kaksi kuolonuhria.
Harjunpään kylä sijaitsee noin seitsemän kilometriä Ulvilan keskustan pohjoispuolella Paluksen ja Porin Ruosniemen kaupunginosan välisen maantien varrella. Vuonna 1920 sen rakennukset olivat levittäytyneet maantien molemmin puolin noin kilometrin matkalle. Tulipalo syttyi kylän itälaidalla sijainneessa torpassa kolmen jälkeen iltapäivällä, kun erään mäkitupalaisen nelivuotiaan pojan tulitikkuleikit sytyttivät tuleen lautarakenteisessa rehuvajassa olleet heinät. Liekit levisivät nopeasti torpan ulkorakennuksiin ja edelleen tiiviisti rakennetun kylän muihin taloihin. Voimakas kylän suuntaan puhaltanut itätuuli levitti liekkejä talojen kuivia pärekattoja pitkin niin nopeasti, että noin 15 minuuttia myöhemmin jo kymmeniä rakennuksia oli tulessa. Puolen tunnin kuluttua lähes koko kilometrin pituudelle levittäytynyt Harjunpään kylä oli liekeissä.
Tulen leviämistä auttoi, ettei paikalla ollut sammuttajia, koska suurin osa kylän työkykyisistä asukkaista oli peltotöissä. Sammutusvälineitä oli myös vähän ja ne olivat huonossa kunnossa. Vettä olisi ollut saatavissa muutaman sadan metrin päässä virtaavasta Harjunpäänjoesta, mutta astiat olivat jääneet liekkeihin. Sekasortoon joutuneet asukkaat eivät myöskään kyenneet organisoituun sammutustyöhön.
Lähes kaikki kylän 800 asukasta menettivät kotinsa. Palossa tuhoutui kymmenen suurta maalaistaloa sekä kymmeniä torppia, niin että palaneiden rakennusten yhteismäärä oli yli 100. Liekeiltä säästyi viisi maataloa sekä toistakymmentä torppaa. Myös Harjunpään kansakoulu paloi, mutta työväentalo sen sijaan säilyi ehjänä. Tulipalo vaati myös kahden iäkkään naisen hengen. Lisäksi liekkien uhriksi jäi suuri määrä kotieläimiä.
Götz von Berlichingen

Götz von Berlichingenin kohokuva Saksassa.
Gottfried ”Götz” von Berlichingen (n. 1480 – 23. kesäkuuta 1562), joskus nimellä Berlingen, myös tunnettu nimellä Götz Rautakäsi, oli saksalainen valtakunnanritari (Reichsritter) ja palkkasoturi. Hän syntyi noin vuoden 1480 paikkeilla Berlichingenissa  Saksan Württembergissä aristokraattiseen perheeseen. Hän omisti Hornbergin linnan, joka sijaitsee Neckar-joen rannalla nykyisessä Baden-Württembergissä.[lähde? ]
Von Berlichingen menetti aikoinaan taistelussa oikean kätensä. Hän jatkoi kuitenkin uraansa laitattaen rautaisen tekokäden, joka oli ilmeisesti aikalaisekseen suhteellisen kehittynyt. Kirjailija Johann Wolfgang von Goethe kirjoitti myöhemmin näytelmän hänen elämästään.[lähde? ]
Kuuluisa kirurgi, nimikkeellä keisarien ja kuninkaiden henkilääkäri kutsuttu salaneuvos Ferdinand Sauerbruch kertoo muistelmissaan Das wart mein leben (suom. Elämäni kirurgina) saaneensa sotien välisenä aikana tutkia Berlichenin suvun hallussa perintökalleutena ollutta alkuperäistä rautakättä ja kehittäneensä sen pohjalta kuuluisan Sauerbruchin käsivarren amputoiduille potilaille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Götz von Berlichingen Wikimedia Commonsissa
Halifax (West Yorkshire)

Halifaxin kaupungintalo.
Halifax on kaupunki West Yorkshiren metropolikreivikunnassa Englannissa. Kaupungissa on vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan noin 82 000 asukasta. Historiallisesti kaupunki on tunnettu erityisesti Englannin villateollisuuden keskuksena.
Nykyään Halifaxissa on suuri muslimiyhteisö, jonka monien jäsenten sukujuuret ovat Pakistanissa, etenkin Kashmirin alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halifax Wikimedia Commonsissa
Havering

| Havering |
| --- | --- |
 Haveringin sijainti Lontoossa.
Kaupunki:  Lontoo
Muodollinen kreivikunta:  Suur-Lontoo
Koordinaatit:  51°33′00″N, 0°13′01″E
Pinta-ala:  112,3497 km2
Väkiluku:  257 810  (2018)
Lähialueet:  Brentwood, Thurrock, Bexley, Barking and Dagenham, Redbridge
 fiHavering 
Havering (London Borough of Havering) on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee kaupunkialueen koillisosassa. Sen pinta-ala on 112 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin 256 000 ihmistä. Havering sai nykyiset rajansa vuonna 1965, kun Romford ja Hornchurch yhdistettiin yhdeksi kaupunkipiiriksi.
Haverin kultakaivosmuseo

| Haverin kultakaivosmuseo |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kaivosmuseo
Sijainti:  Haverintie, Viljakkala
Ylläpitäjä:  Ylöjärven kunta
Kotisivut:  Haverin kultakaivosmuseo
Koordinaatit:  61°42′36″N, 23°14′28″E
 fiHaverin kultakaivosmuseo 
    
Haverin kultakaivosmuseo sijaitsee Viljakkalassa, Ylöjärvellä. Haverin kaivos aloitti toimintansa rautakaivoksena ja ensimmäiset asiakirjamerkinnät kaivoksesta löytyvät vuodelta 1735. Viimeksi kaivostoimintaa Haverissa harjoitti Oy Vuoksenniska Ab vuosina 1935-1960, tällöin päätuotteina oli kulta, hopea ja kupari. Merkittävä osa kaivostoimintaan liittyneistä rakennuksista on säilynyt ja kaivoskylän alkuperäinen muoto on edelleen selkeästi nähtävissä. Maastosta löytyy muun muassa neljä avolouhosta, rautamalmin louhinnan ajalta, joista syvin on 35 metriä ja kullan louhinnan ajasta muistuttaa 85 metriä syvä avolouhos, joka on nykyisin täytetty vedellä. Kaivosmuseossa pääsee tutustumaan kaivoksen toimintaan ja esillä on erittäin monipuolinen kokoelma kivinäytteitä ja kaivoksen toimintaan liittyvää esineistöä. Kaivosmuseon alueella liikutaan turvallisuussyistä ainoastaan oppaan johdolla.
Hamilton Fish

| Hamilton Fish |
| --- | --- |

New Yorkin 16. kuvernööri
 1. tammikuuta 1849 – 31. joulukuuta 1850  
Varakuvernööri:  George W. Patterson
Edeltäjä:  John Young
Seuraaja:  Washington Hunt
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1808 New York, New York 
Kuollut: 7. syyskuuta 1893 (85 vuotta) Garrison, New York
Ammatti:  Asianajaja
Puoliso:  Julia Kean Fish
Tiedot
Puolue:  Whig, Republikaanit
 Nimikirjoitus
Hamilton Fish (3. elokuuta 1808 – 7. syyskuuta 1893) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi New Yorkin kuvernöörinä, senaattorina ja ulkoministerinä.
Fish valittiin Whig-puolueen edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1843 ja hän hävisi uudelleenvalinnan vuonna 1845. Hänet valittiin New Yorkin kuvernööriksi vuonna 1848 ja Yhdysvaltain senaattiin vuonna 1851. Hänen kautensa loppui 1857. Hän liittyi republikaaneihin whig-puolueen hajottua. Hän toimi ulkoministerinä 1869–1877 Ulysses S. Grantin hallituksessa.
Myös Hamilton Fishin poika Hamilton Fish II, pojanpoika Hamilton Fish III ja pojanpojanpoika Hamilton Fish IV toimivat Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseninä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamilton Fish Wikimedia Commonsissa
New Yorkin kuvernöörit
G. Clinton
Jay
G. Clinton
Lewis
Tompkins
Tayler
D. Clinton
Yates
D. Clinton
Pitcher
Van Buren
Throop
Marcy
Seward
Bouck
Wright
Young
Fish
Hunt
Seymour
Clark
King
Morgan
Seymour
Fenton
Hoffman
J. Adams Dix
Tilden
Robinson
Cornell
Cleveland
Hill
Flower
Morton
Black
T. Roosevelt
Odell
Higgins
Hughes
White
J. Alden Dix
Sulzer
Glynn
Whitman
Smith
Miller
Smith
F. Roosevelt
Lehman
Poletti
Dewey
Harriman
Rockefeller
Wilson
Carey
M. Cuomo
Pataki
Spitzer
Paterson
A. Cuomo
Hochul
Götzis

| Götzis |
| --- | --- |

 vaakuna
 Götzis
 Koordinaatit: 47°20′N, 09°38′E 
Valtio:  Itävalta
Osavaltio:  Vorarlberg
Piirikunta:  Feldkirch
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,6 km²
Korkeus:  448 m
Väkiluku (2019):  11 709
 – Väestötiheys:  802,0 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  6991, 6992, 6993 (Itävalta) 87567, 87568, 87569 (Saksa)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Götzis on kunta läntisessä Itävallassa Vorarlbergin osavaltiossa, Feldkirchin piirissä. Kunnan pinta-ala on 14,6 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 11 709.
Götzis on tunnettu vuosittain järjestettävästä yleisurheilun moniotteluiden, miesten kymmenottelun ja naisten seitsenottelun, kilpailutapahtumastaan. Kilpailuun ottavat osaa monet maailman parhaista moniottelijoista ja kilpailujen tulostaso on monesti hyvin korkea. Miesten kymmenottelun maailmanennätys on oteltu Götzisissä kolmesti. Daley Thompson 8622 pistettä vuonna 1980 ja 8704 pistettä vuonna 1982 ja Roman Šebrle 9026 pistettä vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Götzisin kunta
Meeting Götzis
HMS Pathfinder (G10)

| HMS Pathfinder |
| --- | --- |
 HMS Pathfinder

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn
Kölinlasku:  5. maaliskuuta 1940
Laskettu vesille:  10. huhtikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  13. huhtikuuta 1942
Loppuvaihe:  romutettu 1949
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 717 t (standardi) 2 286 t (kuormattu)
Pituus:  105 m (kokonaispituus)
Leveys:  11 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  36,75 solmua
Miehistöä:  176
Aseistus
Aseistus:  5 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina HA Mk III -asennuksina 1 x neliputkinen QF 2 naulan Mk VII 6 x Oerlikon 20 mm yksiputkisina P Mk III -asennuksina 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 2 x kiskoa, joissa yhteensä 70 syvyyspommia
HMS Pathfinder (viirinumero G10) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 2. lokakuuta 1939 nimellä HMS Onslaught toisessa hätälaivueessa (engl. 2nd Emergency Flotilla) Hawthorn Leslie and Companyltä Newcastlesta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1940. Alus nimettiin uudelleen HMS Pathfinderiksi tilattaessa P-luokan aluksia. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1941 ja valmistui 13. huhtikuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustuneet valmistuskustannukset olivat 410 905 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus

Alus joutui 11. helmikuuta 1945 Akayabin eteläpuolella Pakseik Taungaw -joen suulla ilmahyökkäykseen, jossa se sai pahoja vaurioita lähelle osuneista pommeista muun muassa vasen moottori vaurioitui ja runko vaurioitui. Seuraavana päivänä tilapäiskorjausten valmistuttua alus lähti toisen moottorinsa voimin Ramree-saarelle, jossa korjauksia jatkettiin. Alus lähti 25. helmikuuta Colomboon vieraillen 27. helmikuuta Trincomaleessa. Se saapui 1 maaliskuuta Colomboon, jossa se siirrettiin telakalle.
Alus vapautui telakalta 25. maaliskuuta ja valmistautui jatkamaan matkaansa Britteinsaarille. Alus oli telakalla määritelty korjauskelvottomaksi ja oli määrätty reserviin. Alus lähti 13. huhtikuuta Bombayhin, josta se jatkoi 17. huhtikuuta Punaisenmeren ja Suezin kanavan kautta Britteinsaarille. Alus vaurioitui 26. huhtikuuta myrskyssä ylittäessään Punaistamerta ja joutui pysähtymään korjausten tekemiseksi. Alus saapui 11. kesäkuuta Dartmouthiin ja 16. kesäkuuta Plymouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta.
Alus hinattiin heinäkuussa Dartmouthiin, jossa se ankkuroitiin reservialuksena. Alus valittiin marraskuussa 1946 pommitusmaaliksi ja muutettiin tehtävään Portsmouthissa. Alus oli 1947-1948 koeajoissa, joiden päätyttyä se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin BISCOlle ja hinattiin Milford Haveniin, jonne se saapui 17. marraskuuta Howellsille romutettavaksi.
Hamren kirkko

| Hamren kirkko Hamre kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2014.
Sijainti:  Osterøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1622
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hamren kirkko (norj. Hamre kyrkje) on Osterøyn kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1622.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamren kirkko Wikimedia Commonsissa
Hanna Rantala

Hanna Rantala (s. 1984) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Rantala opiskeli vuosina 2003–2009 Ritva Laamasen johdolla Helsingin konservatoriossa ja suoritti muusikon tutkinnon vuonna 2009. Hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa opettajanaan Monica Groop ja valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2014. Rantala osallistui lisäksi Tom Krausen, Barbara Bonneyn, Edda Moserin ja Jeffrey Goldbergin pitämille mestarikursseille. Rantala sai vuonna 2010 toisen sijan Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa. Hän voitti Eero Rantala -palkinnon vuonna 2008. Vuoden 2015 Sibelius-laulukilpailussa hän pääsi kolmannelle sijalle.
Rantala liittyi Suomen kansallisoopperan solisteihin vuonna 2011. Hän oli ensin harjoittelijana, mutta siirtyi vakituiseksi solistiksi vuonna 2013. Hän siirtyi freelanceriksi vuonna 2015. Rantala on jatkanut vierailujen tekemistä Kansallisoopperassa. Lisäksi hän on säännöllisesti vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla ja esiintynyt Tanskan kuninkaallisessa oopperassa. Vuonna 2018 hän esiintyi Tampereen Oopperan Olli Kortekankaalta tilaaman Veljeni vartija -oopperan naispääosassa. Rantala myös loi Ingelin roolin Jüri Reinveren oopperan Puhdistus kantaesityksessä. Hänen esittämiinsä ohjelmistoon vakiintuneiden oopperoiden päärooleihin ovat kuuluneet Susanna (Mozart: Figaron häät), Gilda (Verdi: Rigoletto) ja Adina (Donizetti: Lemmenjuoma).
Oopperan ulkopuolella Rantala on tulkinnut muun muassa yksinlauluohjelmistoa. Hän on esiintynyt solistina esimerkiksi Georg Friedrich Händelin Messias-oratorion, Johann Sebastian Bachin Johannes-passion, Mozartin Requiemin, Gabriel Faurén Requiemin ja Carl Orffin Carmina Buranan esityksissä.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta: Hanna Rantala
Grand Canyonin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Arizona, Yhdysvallat
Lähin kaupunki:  Fredonia, Arizona ja Grand Canyon, Arizona
Pinta-ala:  4 927 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Grand Canyon National Park 
Tyyppi:  Yhdysvaltain kansallispuisto, kansallispuisto 
Perustettu:  1919
Luokitus:  International Dark Sky Park (d) (2016) 
Kävijämäärä:  4 413 668 (2007)
Hallinto:  National Park Service
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Grand Canyonin kansallispuisto sijaitsee Luoteis-Arizonassa Yhdysvalloissa. Grand Canyon on yksi maailman luonnonihmeistä. Se on yksi vanhimmista Yhdysvaltojen kansallispuistoista. Puisto perustettiin 1893 ja siitä tuli kansallispuisto 26. helmikuuta 1919. Kansallispuiston pinta-ala on 4 927 km². Grand Canyon on yksi UNESCOn maailmanperintöluettelon kohde arvokkaan luonnonperinnön säilymiselle.
Ilmakuva Grand Canyonista.
Grand Canyon on leveä kanjoni, joka on muodostunut Coloradojoen virtauksesta. Grand Canyon on 446 km ja Coloradojoki 2 330 kilometriä pitkä. Joki virtaa Kalliovuorilta Kalifornian lahteen. Kanjonin leveys ja syvyys vaihtelee sijainnin mukaan. Lähellä Grand Canyon kylää kanjonin leveys on 16 km. Leveimmillään kanjoni on 29 km leveä. Jalan tai muulilla matka kanjonin pohjalle ja takaisin kestää kaksi päivää. Vanhimmat kivet ovat 2000 miljoonaa vuotta vanhoja, mutta itse kanjoni on muodostunut 5-6 miljoonaa vuotta sitten. Vanhimmat arkeologiset ihmisasutuksen löydöt Grand Canyonista ovat 12 000 vuotta vanhoja paleo-intialaiselta ajalta. Grand Canyonin historiasta kerrotaan lisää artikkelissa Grand Canyon.
Alueet ja vierailu

Kansallispuiston kohteita ovat South Rim, North Rim, Desert View ja Tuweep. Puistossa käy vuosittain viisi miljoonaa vierailijaa, joista 17 % on ulkomaalaisia. Avioparit ovat tyypillisiä vierailijoita. 30 %:ssa ryhmistä on mukana lapsia. Vierailijoiden keski-ikä on 48 vuotta.
Kanjonin eleläreunalla sijaitseva ”South Rim” on yleisin vierailukohde. Sinne sisäänpääsy on avoinna ympäri vuoden. Kesäkuukausina autojono portille ja rinteen reunan pysäköintipaikoille voi olla pitkä. Pohjoisreuna ”North Rim” suljetaan talvella säästä riippuen lumien saapuessa noin marraskuulta toukokuun puoliväliin. ”Tuweep” sijaitsee koillisrinteillä ja siellä ei ole palveluita. ”Desert View”:n pääsee puiston itäisen sisäänpääsyreitin kautta. Vuonna 2006 sisäänpääsymaksu kansallispuistoon oli 25 USD autolta tai 12 dollaria henkilöltä (jalan, pyörällä tai moottoripyörällä) ja se oikeutti viikon vierailuun alueella. Telttailu on sallittua vain siihen osoitetuilla paikoilla. Sesongin aikana kannattaa varata paikka etukäteen. Alueella voi vierailla esimerkiksi omalla autolla, bussilla, vuokraamalla polkupyörän, osallistumalla organisoidulle retkelle tai vaeltamalla jalan. Vaeltaminen Grand Canyonin rinteillä vaatii hyvää kuntoa. Vaellusreitti kannattaa suunnitella ennakkoon ja varata riittävästi aikaa, juomaa ja ruokaa.
Sää

Sää vaihtelee merkittävästi puiston eri kohteissa samanaikaisesti. Joen rannassa lämpötila voi olla yli 15 °C korkeampi kuin kanjonin reunalla. Kesällä korkeimmat keskilämpötilat kanjonin pohjoisrinteillä ovat 28 °C, etelärinteillä 24 °C ja kanjonin pohjalla 40 °C. Vastaavat alimmat keskilämpötilat kesällä ovat 10 °C, 7 °C ja 25 °C. Heinä-elokuussa ja syyskuun alussa ukkoskuurot ovat mahdollisia. Talvella lumikuurot ovat mahdollisia. North Rim suljetaan lumen saapuessa noin marraskuussa. Etenkin nuoret miehet saattavat yliarvioida kuntonsa näissä vaativissa olosuhteissa.
Vaeltaminen

Kesällä vaeltamista ei suositella klo 10–14 välisenä aikana kuumuuden vuoksi. Rinteen ylösnousu kestää yleensä kaksi kertaa niin kauan kuin laskeutuminen. Retkeen suositellaan kaksi päivää. Kesäkuukausina suositellaan kantamaan ja juomaan 4 litraa vettä päivässä. Vesi täytyy kantaa itse mukana, sillä rinteiltä löytyvät muutamat vesipisteet saattavat rikkoutua. Vastaavasti ruokaa on varattava riittävästi.
»Leave it as it is. The ages have been at work on it and man can only mar it.» 
(Theodore Roosevelt)
Kuvia

North Rim.
South Rim.
Coloradojoki Desert Viewistä nähtynä.
Grand Canyonin kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grand Canyonin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Grand Canyonin kansallispuisto
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
Unescon maailmanperintökohteet Yhdysvalloissa
Cahokia
Carlsbad Caverns
Chacon kanjoni
Everglades
Grand Canyon
Great Smoky Mountains
Hawaii Volcanoes
Independence Hall
Kluane / Wrangell-St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek (Kanadan kanssa)
La Fortaleza ja San Juan National Historic Site
Mammoth Cave
Mesa Verde
Monticello ja Virginian yliopisto
Olympic
Papahānaumokuākea
Pueblo de Taos
Redwood
Vapaudenpatsas
Waterton Glacier (Kanadan kanssa)
Yellowstone
Yosemite
Grand Canyonin lento-onnettomuus

Toisen koneen onnettomuuspaikka
Grand Canyonin lento-onnettomuus tapahtui lauantaina 30. kesäkuuta 1956 Grand Canyonilla, kun United Airlinesin lento UA718 törmäsi Trans World Airlinesin lentoon 2. Molemmat koneet putosivat kanjoniin. Onnettomuudessa sai surmansa yhteensä 128 henkilöä.
Koneet > UA 718

Kone oli Douglas DC-7 ja rekisteriltään N6324C. Kone oli tehnyt ensilentonsa vuonna 1955.
Koneet > UA 718 > Miehistö

Kapteeni Robert Shirley, 48-vuotias, jolla oli 16 492 lentotuntia
Perämies Robert Harms, 36-vuotias, jolla oli 230 lentotuntia
Lentomekaanikko Girardo Fiore, 39-vuotias
Koneet > TW 2

Kone oli Lockheed Super Constellation, rekisteriltään N6902C. Kone oli tehnyt ensilentonsa vuonna 1952.
Koneet > TW 2 > Miehistö

Kapteeni Jack S. Gandy, 39-vuotias, jolla oli 14 922 lentotuntia
Perämies James Ritner, 31-vuotias, jolla oli 6 976 lentotuntia
Lentomekaanikko Forrest Breyfogle, 37-vuotias
Lento

Molemmat lennot olivat lähteneet Los Angelesin kansainväliseltä lentoasemalta. UA 718 lähti klo 9:04 ja oli matkalla Chicagoon, ja TW 2 lähti klo 9:01 ja oli matkalla Kansasiin.
TW 2:lle oli annettu lupa nousta 5 700 metriin. Miehistö pyysi lupaa nousta 6 300 metriin, mutta lupa evättiin liikenteen takia. Kone sai kuitenkin luvan nousta pilvien takia ylemmäs. Lento UA 718 lensi suuntaan 046 ja TW 2 suuntaan 059, joten koneilla oli risteävät lentoreitit.
Kello 10.32 koneet lensivät kanjonin yllä, kun törmäys tapahtui. Lennon UA 718 vasen siipi osui TW 2:n perään katkaisten tämän matkustamon pääoven kohdalta, jolloin molemmat koneet menettivät hallinnan. TW 2 kallistui alaspäin ja syöksyi kanjoniin UA 718:n vasen siipi oli surrimmalta osin irronnut, joten kone menetti hallinnan ja törmäsi vuorenrinteeseen.
Onnettomuuden syy

Koneet eivät nähneet toisiaan, eikä vielä tiedetä, miksi. Asiasta on esitetty eri väitteitä.
HMS Jackal (F22)

| HMS Jackal |
| --- | --- |
 HMS Jackal

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  24. syyskuuta 1937
Laskettu vesille:  25. lokakuuta 1938
Palveluskäyttöön:  13. huhtikuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 12. toukokuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 690 t (standardi) 2 330 t (max)
Pituus:  108,6 m
Leveys:  10,8 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  183
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4,7" Mk XII kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan Mk VIII neliputkisena Mk VII -asennuksena 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä 2 × kaksipiippuista .303" Lewis-pikakivääriä 10 × 21" (533 mm) PR Mk II -torpedoputkea 30 × syvyyspommia
HMS Jackal (viirinumerot F22 ja 1940 alkaen G22) oli Britannian kuninkaallisen laivaston J-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 25. maaliskuuta 1937 vuoden 1936 laivasto-ohjelmassa John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1937. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1938 ja valmistui 31. maaliskuuta 1939.
Palvelus

Miehistön koulutuksen päätyttyä alus liittyi 14. huhtikuuta Kotilaivaston 4. hävittäjälaivueeseen, jossa se oli lukuun ottamatta huoltoja ja korjauksia. Alus siirrettiin 31. elokuuta laivueen mukana sodanajan sijoituspaikkaansa Humberiin, missä se oli syyskuussa J-luokan aluksista muodostetussa 7. hävittäjälaivueessa. Alus suojasi 6. syyskuuta Pohjanmerellä HMS Januksen ja HMS Junon kanssa SS Bataviaa, joka kuljetti Berliinin suurlähetystön henkilöstöä, Massin majakkalaivalta Tonguen majakkalaivalle. Laivue siirtyi lokakuussa Plymouthiin ja edelleen Rosythiin suojaamaan 2. risteilijäviirikköä.
Alus vaurioitui 14. lokakuuta kolaroidessaan Kirkwallissa Januksen kanssa, minkä seurauksena se matkasi Scapa Flowhun korjattavaksi sekä huoltoon. Seuraavana päivänä aloitettiin korjaukset telakalla, mistä se palasi palvelukseen 24. lokakuuta suojaamaan Pohjanmeren saattueita. Alus oli huollettavana 8. marraskuuta alkaen Amos & Smithin telakalla Grimsbyssä, mistä se palasi palvelukseen 21. marraskuuta.
Vuoden 1940 alun alus suojasi saattueita, kunnes se kolaroi 28. helmikuuta Pohjanmerellä ruotsalaisen rahtialuksen SS Storforsin kanssa. Rahtialus upposi ja Jackal vaurioitui pahooin. Janus saattoi vaurioituneen aluksen Tyneen. Alus siirrettiin seuraavana päivänä Blyth Dry Dockin telakalle korjattavaksi, mistä se palasi 18. huhtikuuta palvelukseen.