stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Terminologinen epätäsmällisyys

Terminologinen epätäsmällisyys (engl. terminological inexactitude)  on ilmaus, jota brittiläinen poliitikko Winston Churchill käytti vuonna 1906. Sitä käytetään kiertoilmauksena tai perifraasina, mutta se voidaan ymmärtää myös valheeksi tai tosiasiallisesti epätarkaksi lausunnoksi.
Churchill käytti ilmaisua ensimmäisen kerran vuoden 1906 vaalien jälkeen. Puhuessaan parlamentin alahuoneessa 22. helmikuuta 1906 siirtomaaministeriön alivaltiosihteerinä hänellä oli tilaisuus toistaa se, mitä hän oli sanonut kampanjan aikana. Kun Churchilliltä kysyttiin, hyväksyykö hallitus kiinalaisten työläisten orjuuden Transvaalissa, hän vastasi:
»Transvaal-asetuksen ehtoja – – Hänen Majesteettinsa hallituksen mielestä ei voida luokitella orjuudeksi; ainakaan tätä sanaa sen täydellisessä merkityksessä ei voida soveltaa ilman terminologisen epätäsmällisyyden riskiä.» 
(Winston Churchill)
»The conditions of the Transvaal ordinance ... cannot in the opinion of His Majesty's Government be classified as slavery; at least, that word in its full sense could not be applied without a risk of terminological inexactitude.» 
(Winston Churchill)
Sitä on käytetty kiertoilmauksena valehtelusta alahuoneessa, koska toisen jäsenen syyttämistä valehtelusta pidettäisiin epäparlamentaarisena kielenä. Samanlaisia käytäntöjä sovelletaan esimerkiksi Itävallan kansallisneuvostossa ja Saksan liittopäivillä, missä toisen jäsenen syyttäminen valehtelusta  voi johtaa järjestyshuomautukseen.
Termiä käytti vuonna 2018 konservatiivipuolueen kansanedustaja Jacob Rees-Mogg vastatessaan opposition johtajan Jeremy Corbynin syytökseen siitä, että Rees-Moggin yhtiö olisi siirtänyt hedgerahaston euroalueelle, vaikka hän kannatti brexitiä. Rees-Moggin mukaan Corbynin syytös sisälsi terminologista epätäsmällisyyttä.
Kirjallisuutta

Rees, Nigel (toim.): Sayings of the Century.  London:  Allen & Unwin, 1984.  ISBN 0-04-808048-9  WorldCat-tietokanta. (englanniksi)
Platon: ”Kirja IX”, Lait.  (Sisältyy teokseen "Teokset VI", toinen painos)  Suomentanut Marja Itkonen-Kaila, Holger Thesleff, Tuomas Anhava, A. M. Anttila. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15897-X  Finna:tiekko.318263
The Heart of Everything

| The Heart of Everything Within Temptation |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005–2006
 Julkaistu: 9. maaliskuuta 2007
 Tuottaja(t): Daniel Gibson
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Kesto: 57.06
 Levy-yhtiö: Sony BMG, Roadrunner
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Within Temptationin muut julkaisut
| The Silent Force Tour 2005 | The Heart of Everything 2007 | Black Symphony 2008 |
Singlet albumilta The Heart of Everything
 ”What Have You Done” Julkaistu: 14. helmikuuta 2007  ”The Howling” Julkaistu: 1. toukokuuta 2007  ”Frozen” Julkaistu: 11. kesäkuuta 2007  ”All I Need” Julkaistu: 12. marraskuuta 2007  ”Forgiven” Julkaistu: 12. syyskuuta 2008
The Heart of Everything on hollantilaisen Within Temptation -yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin 12. maaliskuuta 2007. Albumin musiikki on sinfonista metallia sekä balladeja. Albumista on julkaistu useampi eri painos, tavallisen painoksen lisäksi mm. digipak-versio sekä bonus-DVD:n sisältävä erikoispainos. Digipak-painokselta löytyy bonusraitana toinen versio kappaleesta What Have You Done. Muilta erikoispainoksilta löytyy bonusraitoina akustisia versioita eri kappaleista.
Ensimmäinen single albumilta on duetto What Have You Done, jossa on mukana yhdysvaltalaisen Life of Agony -yhtyeen laulaja Keith Caputo. Toinen single on Frozen, jonka tuoton yhtye lahjoittaa hyväntekeväisyyteen lastensuojelutyöhön.  Kappale The Howling esiintyy myös Spellborn-tietokonepelin soundtrackillä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Kappaleet

| --- | --- |
 Standardipainos The Howling – 5.33  What Have You Done – 5.16 (feat. Keith Caputo)  Frozen – 4.28  Our Solemn Hour – 4.17  The Heart of Everything – 5.35  Hand of Sorrow – 5.36  The Cross – 4.52  Final Destination – 4.43  All I Need – 4.51  The Truth Beneath the Rose – 7.03  Forgiven – 4.52 Euroopan iTunes-painos Memories – 3.54 (live)  Angels – 4.04 (live)  Stand My Ground – 4.29 (live) Keltainen ja pinkki erikoispainos What Have You Done – 3.54 (Rock Mix)  What Have You Done – 4.12 (acoustic)  Ice Queen – 4.31 (acoustic)  Stand My Ground – 3.43 (acoustic) :  Bonus-DVD Live in Tokyo Our Solemn Hour  The Howling  Frozen  Stand My Ground  The Cross  The Heart of Everything  Mother Earth  Deceiver of Fools  Ice Queen Musiikkivideot The Howling (The Chronicles of Spellborn -traileri)  What Have You Done (ft. Keith Caputo)  Frozen  The Howling  What Have You Done (ft. Keith Caputo) (toinen versio)
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Dome.fi:
Desibeli.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

The Heart 0f Everything Discogsissa (englanniksi)
Albumi The Heart of Everything Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Within Temptation
| --- | --- |
Studioalbumit::  Enter ·  Mother Earth ·  The Silent Force ·  The Heart of Everything ·  The Unforgiving ·  Hydra ·  Resist  ·  Bleed Out
Livealbumit::  Mother Earth Tour ·  The Silent Force Tour ·  Black Symphony ·  An Acoustic Night at the Theatre
EP:t::  The Dance ·  The Howling
Singlet::  Restless ·  Our Farewell ·  Ice Queen ·  Mother Earth ·  Running Up That Hill ·  Stand My Ground ·  Memories ·  Angels ·  What Have You Done ·  Frozen ·  All I Need ·  Forgiven ·  Utopia ·  Faster  ·  Sinéad ·  Shot in the Dark ·  Paradise (What About Us?) ·  Dangerous ·  Whole World Is Watching ·  And We Run ·  The Reckoning ·  Raise your banner ·  Firelight ·  In vain ·  Entertain You ·  The Purge ·  Shed My Skin ·  Don’t Pray For Me ·  The Fire Within ·  Wireless ·  Bleed Out ·  Ritual
Muut kappaleet::  Enter ·  Never Ending Story ·  Jillian (I'd Give My Heart) ·  Hand of Sorrow ·  Where Is The Edge
Stilicho

Flavius Stilicho (oik.) vaimonsa Serenan ja poikansa Eucheriuksen kanssa. Kopio Monzassa Italiassa olevasta norsunluuveistoksesta noin vuodelta 400.
Flavius Stilicho (k. 22. elokuuta 408 Ravenna) oli roomalainen sotapäällikkö ja valtiomies, joka toimi käytännössä Länsi-Rooman valtakunnan sijaishallitsijana ja armeijan ylipäällikkönä keisari Honoriuksen valtakaudella vuosina 395–408. Stilicho pyrki suojelemaan heikkenevää Länsi-Roomaa sen vihollisilta kuten valtakunnan alueelle tunkeutuneilta barbaarikansoilta, vaikka oli itsekin syntyperältään ”barbaari”. Lopulta hänet syrjäytettiin ja teloitettiin.
Varhainen ura ja perhe

Stilicho syntyi noin vuonna 365. Hän oli Rooman kansalainen, mutta syntyperältään puoliksi barbaari, sillä hänen isänsä oli Rooman armeijassa ratsuväen upseerina palvellut vandaali ja äiti roomalainen. Stilicho oli vuonna 383 tai 387 mukana Rooman diplomaattisessa lähetystössä, joka neuvotteli Persian kuninkaan Šapur III:n kanssa Armenian jakamisesta. Noin vuonna 385 Stilicho nimitettiin keisarin palatsia turvaavien joukkojen komentajaksi (comes domesticorum). Hän ajautui vuonna 389 erimielisyyksiin Flavius Rufinuksen kanssa eräiden Rooman alueelle tulleiden barbaarijoukkojen kohtelusta. Sotapäällikönuransa alkuvaiheessa Stilicho saavutti voittoja gooteista, bastarneista ja vuonna 395 frankeista sekä osallistui sisällissotaan vallantavoittelija Eugeniusta vastaan.
Keisari Theodosius I arvosti Stilichoa ja nimitti tämän vuosien 393 ja 394 aikoihin Italiaan sijoitetun jalkaväen ja ratsuväen yhteiseksi komentajaksi. Stilicho oli tämän jälkeen käytännössä armeijan ylipäällikkö aina kuolemaansa asti. Theodosius myös järjesti Stilichon avioliiton vanhemman veljensä Honoriuksen tyttären Serenan kanssa. Serena oli myös Theodosiuksen adoptiotytär. Stilicholle ja Serenalle syntyi yksi poika, Eucherius, ja kaksi tytärtä, Maria ja Thermantia.
Honoriuksen holhoojaksi

Theodosiuksen kuoltua vuonna 395 Rooman valtakunta jaettiin hänen kahden alaikäisen poikansa kesken, jolloin Honoriuksesta tuli Länsi-Rooman ja Arcadiuksesta Itä-Rooman keisari. Länsi-Rooman silloisen pääkaupungin Mediolanumin piispa Ambrosius väitti Theodosiuksen hautajaispuheessa, että keisari oli kuolinvuoteellaan määrännyt Stilichon kummankin poikansa holhoojaksi ja siten hoitamaan koko valtakunnan asioista. Theodosius valitsi Stilichon, koska tämä oli kyvykäs mutta ei barbaarisyntyperänsä vuoksi voisi itse tavoitella valtaistuinta. Stilichosta tuli kuitenkin vain Honoriuksen holhooja, kun taas Itä-Roomassa vastaavan aseman sai hänen vanha kilpailijansa Rufinus. Stilicho käytännössä teki kuolemaansa saakka kaikki tärkeät päätökset kyvyttömän Honoriuksen puolesta. Honoriuksen ja Stilichon perheiden välille luotiin tiivis liitto avioliittojen avulla: Stilichon alaikäinen tytär Maria naitettiin vuonna 398 Honoriukselle, omalle serkulleen. Stilichon poika Eucherius puolestaan kihlattiin Honoriuksen sisarpuolen Galla Placidian kanssa. Marian kuoltua myös toinen tytär Thermantia naitettiin Honoriukselle vuonna 408.
Sodat valtakunnan etäisissä osissa

Theodosiuksen kuollessa pääosa Rooman armeijasta oli Eugeniusta vastaan käydyn sodan jäljiltä valtakunnan länsiosassa ja päätyi siten valtakunnan jakautuessa Stilichon komentoon. Stilicho halusi palauttaa Länsi-Roomalle kiistanalaisen Illyrian alueen, joka oli jäänyt Itä-Roomalle. Hän alkoi siksi välittömästi juonitella Itä-Roomaa vastaan syventäen samalla valtakunnan jakoa. Hän kieltäytyi palauttamasta sotajoukkoja Itä-Roomaan, joka jäi tällöin alttiiksi goottien hyökkäyksille. Kun Alarikin johtamat visigootit aloittivat vuonna 395 hävitysretken Traakiassa ja Macedoniassa, Stilicho lähti kukistamaan gootteja taka-ajatuksenaan Illyrian pysyvä valtaaminen. Arcadius kuitenkin määräsi Rufinuksen neuvosta Stilichon perääntymään ja lähettämään osan joukoistaan Konstantinopoliin. Stilicho noudatti määräystä, mahdollisesti siksi, että hänellä oli vaikeuksia hallita äskettäisen sisällissodan vastakkaisista osapuolista koottuja joukkojaan, ja palasi Italiaan. Hän lähetti osan legioonista Konstantinopoliin Gainas-nimisen goottisyntyisen komentajan johdolla. Gainaksen joukot murhasivat joulukuussa 395 Rufinuksen, mahdollisesti Stilichon käskystä.
Alarik jatkoi vuonna 397 ryöstöretkeään eteläiseen Kreikkaan, jolloin Reinillä joukkoja tarkastamassa ollut Stilicho saapui meritse pysäyttämään gootteja. Alarik onnistui kuitenkin perääntymään pohjoiseen, jolloin Rufinuksen aseman Itä-Roomassa perinyt eunukki Eutropius solmi liiton Alarikin kanssa ja julisti Stilichon valtakunnan viholliseksi. Stilicho joutui jälleen keskeyttämään sotaretkensä, kun samana vuonna Pohjois-Afrikan käskynhaltija Gildo kapinoi Honoriusta vastaan, julistautui Arcadiuksen kannattajaksi ja keskeytti viljantoimitukset Italiaan. Stilicho järjesti Roomaan tilapäisesti viljaa Galliasta ja Hispaniasta, ja kukisti vuonna 398 Gildon lähettämällä tämän veljen Mascezelin komentaman armeijan Afrikkaan. Mascezel kuoli pian tämän jälkeen, ja Stilichon epäiltiin murhauttaneen hänet mahdollisena kilpailijana. Juonitteluillaan Stilicho sai aikaiseksi myös Eutropiuksen karkotuksen Itä-Rooman hovista vuonna 399.
Vuosien 396–398 aikoihin Stilicho lähetti joukkoja Britanniaan karkottamaan sinne hyökänneitä barbaareja. Hän onnistui rauhoittamaan Britannian joksikin aikaa vuonna 399. Stilicho nimitettiin vuonna 400 konsuliksi, missä virassa hän palveli kaikkiaan neljästi. Vuonna 401 hän taisteli omia maanmiehiään vandaaleja vastaan Raetiassa.
Sodat gootteja vastaan Italiassa

Kun Itä-Rooma veti tukensa pois Alarikilta, tämä tunkeutui vuonna 401 Italiaan – mukanaan ilmeisesti koko kansansa – ja piiritti muun muassa pääkaupunkia Mediolanumia. Stilicho toi apujoukkoja Reiniltä ja Britanniasta ja aloitti sodan visigootteja vastaan. Hän saavutti osittaisen voiton 6. huhtikuuta 402 käydyssä Pollentian taistelussa, jossa hän onnistui tiettävästi valtaamaan visigoottien sotaleirin, vapauttamaan näiden ottamat vangit ja palauttamaan pääosan näiden keräämästä sotasaaliista. Alarik onnistui kuitenkin pakenemaan ja jatkoi sotaretkeään, kunnes hänet saatiin neuvotteluilla perääntymään Italiasta. Alarik hyökkäsi uudelleen seuraavana vuonna, jolloin Stilicho löi hänet Veronan taistelussa. Tälläkin kertaa Alarik päästettiin perääntymään. Goottien muodostaman uhan vuoksi Honorius siirsi pääkaupungin Mediolanumista helpommin puolustettavaan Ravennaan.
Vuonna 404 tai 405 Stilicho solmi liiton Alarikin kanssa ja Alarikille annettiin Länsi-Roomassa magister militumin eli korkean sotilaskomentajan arvo. Stilicho lienee aikonut vallata Illyricumin yhteistyössä Alarikin kanssa. Vuonna 405 Italiaan hyökkäsi toinen goottipäällikkö Radagaisus, joka alkoi piirittää Florentian kaupunkia. Stilicho vapautti kaupungin piirityksestä ja pakotti gootit perääntymään Fiesoleen, jossa heidät saarrettiin ja lopulta tuhottiin. Vangiksi jäänyt Radagaisus teloitettiin elokuussa 406. Tämän voiton kunniaksi Roomaan pystettiin triumfikaari. Vuodenvaihteessa 406–407 Reinin yli työntyi valtava aalto germaaniheimoja kuten vandaaleja ja alemanneja, joita edes Stilicho ei kyennyt pysäyttämään. Suuri osa Galliaa ja Hispaniaa joutui näiden haltuun.
Vuonna 407 Stilicho määräsi sulkemaan Italian satamat Itä-Roomasta tulevilta aluksilta ja valmistautui purjehtimaan Adrianmeren yli liittyäkseen Alarikiin, joka odotteli häntä yhä Epeiroksessa. Suunniteltu yhteisoperaatio ei toteutunut, sillä Stilicho sai väärän tiedon Alarikin kuolemasta ja lisäksi samoihin aikoihin vallantavoittelija Konstantinus III julistautui keisariksi Britanniassa ja alkoi laajentaa valtaansa Galliaan. Turhautunut Alarik alkoi marssia uudelleen kohti Italiaa ja vaati 4 000 naulaa kultaa korvaukseksi hukkaamastaan ajasta ja vaivasta. Stilicho suostutteli Rooman senaattia maksamaan valtavan summan, vaikka ajatus herätti vastarintaa.
Epäsuosio, kukistuminen ja kuolema

Barbaarisyntyperänsä vuoksi Stilichoon kohdistui paljon ennakkoluuloja. Hän yritti lisätä suosiotaan roomalaisen yläluokan keskuudessa muun muassa jarruttamalla kristinuskon nimissä Rooman perinteiseen uskontoon kohdistettuja puhdistustoimia, kuten määräämällä Victorian alttarin palautettavaksi senaatin istuntosaliin, sekä keventämällä yläluokkaan kohdistunutta verotusta ja sotaväenottoja. Kun nämä toimet eivät lisänneet hänen suosiotaan, hän muutti linjaansa uskonnollisissa kysymyksissä ehdottamalla vuonna 407 lakia, jonka nojalla kaikki pakanalliset alttarit tuhottaisiin ja pakanoiden omaisuus takavarikoitaisiin. Stilichon perheen tiedetään olleen kristitty.
Lopulta joukko barbaarivastaisia senaattoreita muodosti Stilichoa vastaan suunnatun salaliiton, jota johti korkea keisarillinen virkamies Olympius. Kun Arcadius kuoli toukokuussa 408, Stilicho ja Honorius valmistautuivat lähtemään Konstantinopoliin vaikuttaakseen Itä-Rooman uuden keisarin valintaan. Salaliittolaiset alkoivat levittää huhua, jonka mukaan Stilicho juonitteli salaa Alarikin kanssa Honoriuksen selän takana ja aikoi asettaa oman poikansa Eucheriuksen Itä-Rooman keisariksi. Ticinumissa olleet sotilaat yllytettiin nousemaan 13. elokuuta 408 alkaneeseen kapinaan ja joukkosurmaamaan Stilicholle uskolliset upseerit. Stilichon hunneista rekrytoima henkivartiokaarti surmattiin yllätysiskulla yöllä. Stilicho pakeni uskollisten sotilaidensa kanssa Ravennaan, mutta Honorius määräsi hänet vangittavaksi. Stilicho pidätettiin eräästä kirkosta, josta hän oli turhaan etsinyt turvaa, ja hetkeä myöhemmin saapui keisarillinen käskykirje, jonka mukaan hänet tuomittiin kuolemaan rikoksista valtiota vastaan. Stilicho teloitettiin mestaamalla miekalla 22. elokuuta. Historioitsija Zosimoksen mukaan väkijoukko oli valmis vapauttamaan Stilichon viime hetkellä, mutta hän itse pyysi näitä luopumaan yrityksestä.
Stilichon teloitusta seurasi Rooman armeijassa etninen puhdistus, jonka yhteydessä tuhansia armeijaan värvättyjä gootteja ja muita barbaareja tai heidän perheenjäseniään surmattiin. Puhdistukselta pelastuneet, joita väitetään olleen 30 000, pakenivat Alarikin joukkoihin. Stilichon poika Eucherius teloitettiin pian isänsä jälkeen, ja seuraavana vuonna Honorius teloitutti myös Stilichon vaimon Serenan. Stilichon kuollessa Alarikin senaatilta vaatimaa summaa ei ollut vielä maksettu, ja seuraavana talvena Alarik alkoi piirittää Roomaa saadakseen haluamansa. Alarik onnistui lopulta ryöstämään Rooman vuonna 410.
Maine

Monet Stilichoa koskevat tiedot perustuvat vuonna 404 kuolleen hovirunoilija Claudianuksen hänestä sepittämiin ylistysrunoihin. Runoteoksessaan De bello Gothico (”Goottisodasta”) Claudianus luonnehtii Stilichossa yhdistyneen kolmen Hannibalia vastaan taistelleen kuuluisan roomalaisen sotapäällikön saavutukset: Stilicho käytti viivyttelytaktiikkaa kuin Fabius Maximus, löi vihollisen taistelukentällä kuin Marcus Claudius Marcellus ja karkotti vihollisen valtakunnan alueelta kuin Scipio Africanus. Stilichon teloituksen jälkeen hänen maineensa tahrattiin ja hänet julistettiin keisarillisella julistuksella ”julkiseksi rosvoksi”, joka oli toiminut barbaarien hyväksi Roomaa vastaan. Monet aikalaishistorioitsijat kirjoittivat hänestä ja hänen syntyperästään hyvin kielteiseen ja halventavaan sävyyn. Kristityt kirjoittajat väittivät Stilichon suunnitelleen kristittyjen vainoa ja pakanuuden palauttamista, ei-kristityt puolestaan syyttivät häntä perinteisten uskontojen vainosta.
The Ghan

Ensimmäinen The Ghan saapuneena Darwiniin.
The Ghan on australialainen matkustajajunavuoro, joka liikennöi Adelaidesta Alice Springsin kautta Darwiniin. Juna liikennöi 2 979 kilometrin mittaisella reitillä kahdesti viikossa. Matkan kesto pääteasemien välillä on 49–54 tuntia, sisältäen neljän tunnin pysäykset Adelaidessa ja Katherinessa.
Nykyisen junavuoron nimi on lyhennetty muoto junavuoron aiemmasta lempinimestä, The Afghan Expressistä. Lempinimi viittasi afgaanien ohjastamiin kamelikaravaaneihin, jotka liikkuivat samalla reitillä ennen rautatien valmistumista.
Historia

Ensimmäinen juna liikennöi Commonwealth Railwaysin omistamalla Port Augustan ja Alice Springsin välisellä rataosalla 6. elokuuta 1929. Tuolloin käytössä olleen rautatien raideleveys oli 1 280 millimetriä.
Vasta vuonna 1980 valmistui uusi Tarcoolan ja Alice Springsin välinen standardiraideleveyksinen rataosuus. Tämä raideleveydeltään 1 435 millimetrin rataosuus yhdisti Alice Springsin Trans-Australian Railway -ratalinjaan, ja samalla myös henkilöliikenne siirtyi käyttämään uutta rataa.
Alice Springsin ja Darwinin välisen rataosuuden rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 2001, ja ensimmäinen matkustajajuna saapui Darwiniin 4. helmikuuta 2004.
Liikennöinti

The Ghan liikennöi reitillään kahdesti viikossa. Aiemmin Alice Springsin ja Darwinin välisellä osuudella liikennöitiin yksi vuoro viikossa sesonkiaikojen ulkopuolella. Junaa liikennöi Secro Group -konserniin kuuluva Great Southern Railway -yhtiö.
Onnettomuudet

12. joulukuuta 2006 The Ghan törmäsi tasoristeyksessä ajoneuvoyhdistelmään, jolloin seitsemän junan yhdestätoista vaunusta suistui kiskoilta. Onnettomuus tapahtui 35 kilometriä etelään Adelaidesta. Yksi junan matkustajista loukkaantui vakavasti ja vietiin sairaalaan kriittisessä tilassa. Ajoneuvoyhdistelmän kuljettaja pidätettiin.
6. kesäkuuta 2007 The Ghan törmäsi ajoneuvoyhdistelmään tasoristeyksessä. Onnettomuuspaikka sijaitsi 50 kilometriä pohjoiseen Adelaidesta. Turmassa loukkaantui kolme matkustajaa, ajoneuvoyhdistelmän kuljettaja jäi puristuksiin ajoneuvonsa hyttiin.
Aiheesta muualla

The Ghan (Arkistoitu – Internet Archive)
History of the line (Arkistoitu – Internet Archive)
History of the Adelaide-Darwin Railway (Arkistoitu – Internet Archive)
The Ghan ephemera
The Invisible Man (elokuva)

| The Invisible Man |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Leigh Whannell
Käsikirjoittaja:  Leigh Whannell
Perustuu:  H. G. Wellsin romaaniin Näkymätön mies
Tuottaja:   Jason Blum  Kylie du Fresne 
Säveltäjä:  Benjamin Wallfisch
Kuvaaja:  Stefan Duscio
Pääosat:   Elisabeth Moss  Oliver Jackson-Cohen  Storm Reid  Aldis Hodge  Harriet Dyer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:    Australia   Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   Blumhouse Productions  Goalpost Pictures  Nervous Tick 
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   2020-2-2828. helmikuuta 2020 (Yhdysvallat)  
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  7 000 000 $
Tuotto:  122 914 050 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Invisible Man on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut tieteiskauhuelokuva, joka perustuu H. G. Wellsin romaaniin Näkymätön mies. Elokuvan ohjaajana ja käsikirjoittajana toimi Saw-elokuvista, Dead Silencesta ja Riivattu-elokuvista tunnettu Leigh Whannell.
Elokuvan traileri julkaistiin 7. marraskuuta 2019.
Juoni tiivistettynä

Elokuvan päähenkilö Cecilia "Cee" Kass huumaa väkivaltaisen miehensä, Adrian Griffinin ja pakenee heidän yhteisestä kodistaan. Cecilia saa kyydin siskoltaan ja pääsee asumaan ystävänsä ja poliisin, Jamesin ja tämän teini-ikäisen tytön Sydneyn luokse. Cecilia ei uskalla lähteä ulos pitkään aikaan, kunnes hän saa tietää, että Adrian on kuollut oman kätensä kautta. Cecialia saa miehensä viiden miljoonan dollarin perinnön sillä ehdolla, ettei hän syyllisty rikokseen.
Vähitellen Cecialia alkaa epäillä, ettei Adrian olekaan kuollut. Hänen uudessa kodissaan kummittelee, mutta kukaan ei tietenkään usko häntä. Cecilia on varma, että Adrian on lavastanut kuolemansa ja tehnyt itsestään näkymättömän, koska hän oli eläessään optiikan uranuurtaja. Näkymätön Adrian tekeekin Cecilian elämästä yhtä kärsimystä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elisabeth Moss  | … |  Cecilia Kass   |
|  Oliver Jackson-Cohen  | … |  Adrian Griffin / näkymätön mies   |
|  Storm Reid  | … |  Sydney (Jamesin tytär)   |
|  Aldis Hodge  | … |  James   |
|  Harriet Dyer  | … |  Emily, Cecilian sisko  |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Pertti Avola: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl:
Aiheesta muualla

The Invisible Man Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Juha Rehula

| Juha Rehula |
| --- | --- |
 Rehula Suomi-areena-tapahtumassa heinäkuussa 2009.
Suomen perhe- ja peruspalveluministeri
 Sipilän hallitus  29.5.2015–10.7.2017  
Edeltäjä:  Susanna Huovinen
Seuraaja:  Annika Saarikko
Suomen sosiaali- ja terveysministeri
 Vanhasen II hallitus 24.5.2010–22.6.2010 Kiviniemen hallitus 22.6.2010–22.6.2011  
Edeltäjä:  Liisa Hyssälä
Seuraaja:  Paula Risikko
Kansanedustaja
 19.11.1996–16.4.2019  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1963 (ikä 61) Hollola
Puoliso:  Johanna Marika Rehula (1994–)
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  sosionomi (1990)
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Suomi
Sotilasarvo:  kapteeni
Juha Tapani Rehula (s. 3. kesäkuuta 1963 Hollola) on suomalainen poliitikko, joka toimi keskustan kansanedustajana vuosina 1996–2019, Sipilän hallituksen perhe- ja peruspalveluministerinä vuosina 2015–2017 sekä Vanhasen II hallituksen ja Kiviniemen hallituksen sosiaali- ja terveysministerinä vuosina 2010–2011.
Ura

Rehula valmistui ylioppilasmerkonomiksi Lahden kauppaoppilaitoksesta vuonna 1986 ja sosionomiksi Tampereen yliopistosta vuonna 1990.
Ennen eduskuntauraa hän työskenteli Valkealan vs. kunnankamreerina (1990–1991), omalla toiminimellään (1992–1994), Pukkilan vs. kunnansihteerinä (1995–1996) ja Padasjoen hallintojohtajana (1996–1999).
Helmikuussa 2020 Rehula valittiin Pukkilan vs. kunnanjohtajaksi. Lokakuussa 2021 hän ilmoitti eroavansa virastaan. Helmikuussa 2024 Rehula valittiin Padasjoen kunnanjohtajan virkaan. Ennen vakinaiseen virkaan valitsemista hän hoiti kunnanjohtajan tehtävää määräaikaisena elokuusta 2023 alkaen.