stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paksupäät (perhosyläheimo)
Lajit Suomessa

Paksupäitä on Euroopassa yli 40 lajia. Suomessa on tavattu yksitoista lajia, joista heinähiipijä on harvinainen harhailija. Valkotäpläpaksupää on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa.
Mansikkakirjosiipi Pyrgus malvae
Suokirjosiipi Pyrgus centaureae
Tummakirjosiipi Pyrgus alveus
Tunturikirjosiipi Pyrgus andromedae
Heinähiipijä Heteropterus morpheus (harhailija)
Keltatäplähiipijä Carterocephalus palaemon
Mustatäplähiipijä Carterocephalus silvicola
Lauhahiipijä Thymelicus lineola
Etelänhiipijä Thymelicus sylvestris (satunnainen harhailija, ensimmäinen havainto heinäkuussa 2022)
Piippopaksupää Ochlodes sylvanus
Valkotäpläpaksupää Hesperia comma
Aaro Pakaslahti

Aaro Pakaslahti vuonna 1958.
Aaro Antti Pakaslahti (7. kesäkuuta 1903 Oulu – 20. toukokuuta 1969 Madrid, Espanja) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian tohtori. Johannes Pakaslahti on hänen poikansa.
Henkilöhistoria

Aaro Pakaslahti osallistui lukioikäisenä Oulun lyseon suojeluskuntalaisena sisällissodan aikana Oulun taisteluihin helmikuussa 1918 sekä sen jälkeen Heimosodissa Aunuksen retkeen keväällä 1919, jossa hän haavoittui. Vuosina 1926–1927 Pakaslahti toimi Ylioppilaslehden päätoimittajana ja vuosina 1927–1928 Suomalaisuuden Liiton yleissihteerinä. Opiskeluaikoinaan ja työuransa alussa Pakaslahti oli aktiivinen toimija Akateemisessa Karjala-Seurassa, johon hän liittyi jo sen perustamisvaiheessa vuonna 1922. Hän oli AKS:n johtokunnan jäsen vuosina 1922–1924 ja sihteeri vuonna 1924.
Pakaslahti siirtyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1928. Hän oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä 1939–1941 ja kansliapäällikkönä 1941–1943. Sen jälkeen hän oli Suomen lähettiläänä Vichyn Ranskassa 1943–1944.
Jatkosodan päätyttyä ja poliittisen suhdanteen muututtua Pakaslahti joutui ensin disponibiliteettiin ja edelleen pois ulkoministeriön tehtävistä. Vuosina 1949–1956 hän oli teknisen alan järjestöjen asiamiehenä. Presidentti Urho Kekkonen palautti hänet jälleen diplomaatiksi.
Pakaslahti toimi suurlähettiläänä New Delhissä Intiassa vuosina 1956–1959, Bangkokissa Thaimaassa ja samalla Jakartassa Indonesiassa 1958–1959, Ankarassa Turkissa ja samalla Bagdadissa Irakissa, Teheranissa Iranissa sekä Islamabadissa Pakistanissa 1959–1966 ja Madridissa Espanjassa 1966–1969.
Talvisodan alla ja sen aikana Pakaslahti kuului virka-asemansa vuoksi Suomen ulkosuhteita hoitaneeseen ulkoministeriön suppeaan sisärenkaaseen esimiehinään ulkoministerit Eljas Erkko ja Väinö Tanner. Muistelmansa talvisodan ajalta Pakaslahti kirjoitti jo vuosina 1944–1945, mutta viivytti niiden julkaisua, kunnes Erkko ja Tanner olivat kuolleet. Lopullisen aiheen muistelmiensa julkaisemiseen Pakaslahti kertoi saaneensa, kun kokoomuksen ehdokas vuoden 1968 presidentinvaalissa, pankinjohtaja Matti Virkkunen oli eräässä vaalipuheessaan syksyllä 1967 väittänyt Pakaslahden vastustaneen Moskovan rauhansopimuksen hyväksymistä vuonna 1940. Pakaslahti täsmensi sanelleensa eriävän mielipiteensä valtioneuvoston pöytäkirjaan presidentin esittelyssä 12. maaliskuuta 1940, jolloin Moskovassa olleille suomalaisille rauhanneuvottelijoille annettiin valtuudet allekirjoittaa rauhansopimus.
Teokset

Suomen politiikkaa maailmansodassa 1–2. WSOY, 1933–1934 (perustuu väitöskirjaan)
Suomen itsenäisyyden tunnustaminen: Asiakirjakokoelma. Toimite. Ulkoministeriö, 1937.
Talvisodan poliittinen näytelmä: UM:n poliittisen osaston päällikön päiviä ja öitä. WSOY, 1970.
Kirjallisuutta

Reimaa, Markku: Kekkosen kuiskaaja: Harmaa eminenssi Aaro Pakaslahti.  Jyväskylä:  Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-588-7
Aiheesta muualla

Pakaslahti, Aaro hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Marjatta Palander

| Marjatta  Palander> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. marraskuuta 1955 (ikä 69) Kuusjärvi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  suomen kielen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto (FK 1979, FL 1983, FT 1987)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Tutkimusalue:  Suomen murteet, sosiolingvistinen ja kansanlingvistinen tutkimus
Palkinnot:  Väitöskirja-palkinto (Kotikielen Seura ja Suomalais-Ugrilainen Seura, 1988), Suomalaisen tiedeakatemian jäsen (2009)
Helli Marjatta Palander (s. 16. marraskuuta 1955 Kuusjärvi) on suomalainen filosofian tohtori ja Itä-Suomen yliopiston suomen kielen professori, joka tunnetaan muun muassa murretutkijana.
Palander tuli ylioppilaaksi Outokummun lukiosta 1975. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1979, lisensiaatiksi 1983, ja tohtoriksi 1987. Lisäksi hän suoritti kouluhallinnon tutkinnon (1980). Palanderin väitöskirja (1987) oli otsikoitu Suomen itämurteiden erikoisgeminaatio.
Työurallaan Palander on toiminut muun muassa Sysmän lukion äidinkielen vanhemman lehtorin viransijaisena (1980–1981), Tampereen yliopiston suomenkielen assistentin viransijaisena (1981–1982), Suomen Akatemian tutkimusassistenttina (1983–1987), Joensuun yliopiston suomen kielen yliassistenttina (1988–1993, 1994–1996), suomen kielen määräaikaisena apulaisprofessorina tai professorina (1993–1999), ja professorina vuodesta 2000 lähtien (nyk. Itä-Suomen yliopisto). Hän oli Suomen Akatemian varttuneen tutkijan rahoituksella (2004–2005).
Kotikielen Seura ja Suomalais-Ugrilainen Seura myönsivät Palanderille väitöskirjapalkinnon  (1988). Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2009. Palanderille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki 2019. Hän on toiminut Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 2004 ja varapuheenjohtajana 2006–2011. Säätiön hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 2012 alkaen, varapuheenjohtaja 2013–2020 ja puheenjohtaja vuodesta 2021 lähtien.
Teoksia

Palander on kirjoittanut seitsemän teosta ja toimittanut yhdeksän teosta. Hän oli vuoteen 2020 mennessä laatinut noin 135 tieteellistä tai yleistajuista artikkelia, katsausta tai arvostelua, jotka koskivat suomen murteita, kielen alueellisen vaihtelun tutkimista, puhekieltä ja nimistöä. Hänen teoksiaan ovat:
(osa)
Liperin murretta. Helsinki : Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. 1983. ISBN 951-9475-34-6. Julkaistu sarjassa Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja, ISSN 0355-5437; 26.
Suomen itämurteiden erikoisgeminaatio. 1987. Väitöskirja.
Vaihtelu Savonlinnan seudun välimurteissa. Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 1996. ISBN 951-717-925-1. Julkaistu sarjassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 648.
Savonlinnan seudun murrekirja. Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 1999. ISBN 951-746-111-9. Julkaistu sarjassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768.
Lapsuudesta keski-ikään : seuruututkimus itäsavolaisen yksilömurteen kehityksestä. Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 2005. ISBN 951-717-925-1. Julkaistu sarjassa Suomi, ISSN 0355-0257; 191.
Itä- ja eteläsuomalaisten murrekäsitykset. Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 2011. ISBN 978-952-222-262-6. Julkaistu sarjassa Suomi, ISSN 0355-0257; 200.
Aila Mielikäinen & Marjatta Palander: Miten suomalaiset puhuvat murteista? : kansanlingvistinen tutkimus metakielestä. Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 2014. ISBN 978-952-222-565-8 (epub). Julkaistu sarjassa Suomi, ISSN 0355-0257.
Marjatta Palander, Helka Riionheimo & Vesa Koivisto (toim.): On the Border of Language and Dialect. Finnish Literature Society / SKS. 2018. Studia Fennica Linguistica. ISBN 9789518580037, 9789522229168, 9789518580037, 9789518580044, Open Access e-kirja. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku "Marjatta Palander" (englanniksi) (scholar.google.com)
Marjatta Palander SoleCRIS-tutkimustietokannassa (uef.fi)
Marjatta Palander: ”Tippuuko” taso? (Kielikello 1/2006) (kielikello.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Palkollissääntö

Palkollissääntö (ruots. legostadgan) oli Ruotsissa ja Suomessa voimassa ollut säännöstö. Se sääteli niiden ihmisten asemaa, jotka eivät maksaneet veroja. Käytännössä tämä tarkoitti ihmisiä, jotka eivät omistaneet maata. Erityisesti nimitys palkollinen oli käytössä vuoden 1805 palkollissäännössä, jossa sitä käytettiin säännön alaisista maataloustyöntekijöistä.
Ruotsin 1600-luvulla käymien sotien vuoksi Ruotsissa ja Suomessa oli pulaa työvoimasta ja siten palkollisia oli vähän tarjolla. Vuosina 1664 ja 1688 säädetyt palkollissäännöt kielsivät ottamasta palkollisiksi muita kuin isännän kanssa samassa taloudessa asuneita henkilöitä. Myöhemmin merkantilismin aikana palkollissääntö tiukentui. Vuonna 1739 säädetyn säännön mukaan myös talollisen "ylimääräiset" lapset piti siirtää muualle töihin.
Väestö alkoi kasvaa nopeasti 1700-luvun puolivälistä lähtien ja palkollissääntöjä alettiin helpottaa. Palveluspakko poistui Suomessa kuitenkin täysin vasta vuonna 1883. Laki, joka säänteli isäntien ja palkollisten suhteita, kumottiin työsopimuslailla 1922.
Aiheesta muualla

Palkollissääntö 1739 (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Palkollissääntö 1805 (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Pajuvalkomittari

| Pajuvalkomittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Valkomittarit Cabera
Laji::  exanthemata
Kaksiosainen nimi
 Cabera exanthemata  (Scopoli, 1763) 
Katso myös
   Pajuvalkomittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pajuvalkomittari (Cabera exanthemata) on lovimittareihin kuuluva, yleinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Pajuvalkomittari on hieman kellertävän valkoinen, keskikokoinen perhonen. Siivet ovat kauttaaltaan hyvin pienten ruskehtavien pisteiden kirjomat, ja siipien poikki kulkee kolme vaalean kellanruskeaa ja reunoiltaan sameaa poikkiviirua, jotka saattavat varsinkin naarailla erottua vain heikosti. Uloin poikkiviiru kaartuu siiven etuosassa siiven tyveä kohti, ja takasiivessä poikkiviirut muodostavat kaarevan kulman. Etusiiven etureunassa on usein myös vaaleanruskeaa sävyä. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampamaiset. Siipiväli on 26–30 mm.
Pajuvalkomittari muistuttaa ulkonäöltään paljon monia lehtimittarilajeja sekä läheistä sukua olevaa leppävalkomittaria (Cabera pusaria).
Levinneisyys ja lentoaika

Lajia tavataan läntisestä Euroopasta Keski-Aasian poikki Japaniin, ja sen levinneisyys kattaa lisäksi laajan osan Pohjois-Amerikkaa. Suomessa lajin levinneisyys kattaa lähes koko maan ja se on runsaslukuinen. Perhonen lentää kesäkuun alusta heinäkuun lopulle. Paljon vähälukuisempi toinen sukupolvi lentää jopa syyskuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Laji elää erilaisilla pajuja kasvavilla paikoilla, kuten kosteissa metsissä ja metsänlaidoilla, puistoissa, puutarhoissa, soilla sekä pensaikkoisilla niityillä. Perhoset lentävät yöllä ja käyvät juomassa mettä kukista, mutta häirittynä lähtee lentoon päivälläkin. Perhosia voi saada tulemaan sekä valolle että syötille. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka elää pajuilla (Salix), mutta myös metsähaavalla (Populus tremula).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Pajuvalkomittari
Kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q902187  Wikispecies: Cabera exanthemata  BioLib: 52157  BugGuide: 918768  CoL: 5X5JK  EoL: 295826  EUNIS: 308678  Fauna Europaea: 445923  Fauna Europaea (new): c4d26346-351e-40b0-802e-5e65300bb1be  GBIF: 5143675  iNaturalist: 130099  IRMNG: 10630269  ITIS: 941709  LepIndex: 231805  LoB: 5657  MaBENA: CaberExant  NatureServe: 2.865487  NBN: NBNSYS0000006048  NCBI: 934826  Observation.org: 8399  Open Tree of Life: 63666  Laji.fi: MX.61529
Painajaisten parantola

| Painajaisten parantola> The Hostile Hospital.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lemony Snicket   (oik. Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  syyskuu 2001
Sivumäärä:  255
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  269
ISBN:  951-0-29451-9
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Edeltävä:  Kelvoton kylä
Seuraava:  Tihutöiden tivoli
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Painajaisten parantola (The Hostile Hospital) on kahdeksas kirja amerikkalaisen Lemony Snicketin kirjoittamassa kirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja.
Enteilyt

Viimeisessä kuvassa on ennustajan kristallipallo, joka viittaa Tihutöiden tivoliin.
Kreivi Olafin auton takakontissa on Tivoli Tiritombasta tiedottava lehtinen.
Kulttuuri- ja kirjallisuusviittaukset

Heimlich Hospital (suom. Salojen sairaala) on viittaus amerikkalaiseen lääkäri Henry Heimlichiin, joka tunnetaan parhaiten hänen keksimästään Heimlichin manööverista.
Kertoja viittaa yhdessä vaiheessa ystäväänsä herra Siriniin, joka on perhostutkija. "Sirin" oli kuuluisan venäläis-amerikkalaisen kirjailijan ja huomioidun perhostutkija Vladimir Nabokovin aikainen salanimi.
Salojen sairaalan potilaat ovat viittauksia kuuluisaan kirjallisuuteen, hahmoihin ja kirjailijoihin:
Emma Bovary, potilas jolla on ruokamyrkytys, viittaa samannimiseen hahmoon Gustave Flaubertin romaanissa Rouva Bovary
Jonah Mapple, potilas joka kärsii merisairaudesta, on nimetty Father Mapplen, Herman Melvillen Moby Dickissä valaan sisässä saarnaavan miehen mukaan
Clarissa Dalloway on viittaus samannimiseen hahmoon Virginia Woolfin romaanissa Mrs. Dalloway. Ei tiedetä, mistä hän kärsii, mutta hän tuijottaa surullisesti ulos ikkunasta, mikä voi viitata sekä Woolfin kärsimään masennukseen että hänen romaaniinsa Oma huone.
Cynthia Vane, hammassärkyinen potilas, on nimetty Nabokovin The Vane Sisters -novellin hahmon mukaan
Charley Anderson tulee John Dos Passosin U.S.A. trilogysta.
Kaksi potilasta jakaa nimensä oikeiden kirjailijoiden kanssa: Haruki Murakami on japanilainen kirjoittaja ja kääntäjä, ja Mikhail Bulgakov on venäläinen näytelmäkirjailija.
Anagrammit

Yhdessä kirjan kohdassa on luettelo sairaalan potilaista, joiden kaikkien nimet ovat anagrammeja.
Lisa N. Lootnday - Alison Donalty (kirjojen kansien suunnittelija)
Linda Rhaldeen - Daniel Handler
Monty Kensicle - Lemony Snicket
Eriq Bluthetts - Brett Helquist (kirjojen kuvittaja)
Al Brisnow - Lisa Brown (Daniel Handlerin vaimo)
Carrie E. Abelabudite - Beatrice Baudelaire
Laura V. Bleediotie - Violet Baudelaire
Ruch Dercroump - Rupert Murdouch (HarperCollinsin omistaja)
Dr. Flacutono - Count Olaf (esiintyi aiemmin esimies Flacutonona kirjassa Saiturin saha)
Dr. O. Lucafont - Count Olaf (esiintyi aiemmin Dr. Lucafontina kirjassa Käärmekammio)
Dr. Tocuna ja hoitaja Flo - Count Olaf
Kirja eri kielillä

Venäjänkielinen: Кошмарная клиника (Painajaismainen klinikka), Azbuka, 2005, ISBN 5-352-01227-1
Portugalinkielinen: "O Hospital Hostil", Cia. das Letras, 2003, ISBN 85-359-0451-4
Koreankielinen: "죽음의 병원" (Kuoleman sairaala), Munhakdongnae Publishing Co, Ltd., 2009, ISBN 978-89-546-0871-8
Painovoima

Matalalla kiertoradalla Maata kiertävään satelliittiin vaikuttaa alaspäin suuntautuvan painovoiman lisäksi muiden muassa ilmakehän ilmanvastus, joka hidastaa sen nopeutta. Tämän vuoksi satelliitin rataa on korjattava säännöllisin väliajoin, ettei se putoaisi Maata kohti.
Painovoima eli gravitaatio on luonnonilmiö, joka saa kaikki massalliset kappaleet vetämään toisiaan puoleensa. Tämän vuorovaikutuksen suuruus eli voima riippuu kappaleiden massoista ja etäisyydestä. Tämä saa esimerkiksi esineet putoamaan Maata kohti sekä pitää satelliitit ja taivaankappaleet radoillaan, kuten Maan kiertoradallaan Auringon ympäri. Painovoima aiheuttaa myös vuorovesi-ilmiön.
Painovoima on yksi fysiikan neljästä perusvuorovaikutuksesta yhdessä sähkömagneettisen, vahvan ja heikon vuorovaikutuksen kanssa. Painovoima on neljästä perusvuorovaikutuksesta heikoin, vaikka sillä onkin vallitseva vaikutus maailmankaikkeuden suuren mittakaavan rakenteeseen. Tämä johtuu siitä, että vahva ja heikko ydinvoima vaikuttavat vain erittäin pienessä (silmille näkymättömässä) mittakaavassa ja vastaavasti kaikkeuden sähkömagneettiset varaukset kumoavat suurilta osin toisensa.
Fysiikassa painovoimaa voidaan likimääräisesti kuvata Isaac Newtonin painovoimalailla. Vaikka lain tarkkuus on riittävä esimerkiksi avaruusaluksien ratoja laskettaessa, painovoimaa kuvataan parhaiten Albert Einsteinin yleisellä suhteellisuusteorialla, jossa sitä pidetään aika-avaruuden kaareutumisena. Painovoiman ja kvanttimekaniikan yhdistävää teoriaa, kvanttigravitaatiota, ei ole vielä kehitetty, ja aihe on yksi nykyfyysikkojen tärkeistä tutkimuskohteista. Myöskään hypoteettista painovoiman välittäjähiukkasta, gravitonia, ei ole havaittu.
Teorian historiaa > Newtonin painovoimalaki

Isaac Newton esitti painovoiman perus­lain vuonna 1687 julkaisemassaan teoksessa Philosophiae Naturalis Principia Mathematica (usein lyhyesti Principia). Sen mukaan maailmankaikkeuden jokainen massallinen hiukkanen aiheuttaa toiseen massalliseen hiukkaseen voiman, joka on suoraan verrannollinen niiden massojen tuloon ja kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden neliöön. Tämä voima voidaan esittää yhtälöllä
missä  m_{1} ja  m_{2} ovat hiukkasten massat,  r niiden välinen etäisyys ja  G yleinen gravitaatiovakio, jonka suuruus on
Tässä muodossa laki pätee, jos kappaleiden välinen etäisyys on niiden läpimittaan verrattuna niin suuri, että kappaleita voidaan pitää pistemäisinä. Ellei näin ole, voidaan kappaleet ajatella jaettavaksi pieniin osiin, jolloin kummankin kappaleen jokainen osa vaikuttaa toisen kappaleen jokaiseen osaan tämän lain mukaisesti. Tämän vuoksi kappaleiden välinen painovoima on yleensä tarkasti laskettavissa vain integraalilaskennan avulla. Jos kappaleet ovat pallosymmetrisiä, niiden välinen painovoima on yhtä suuri kuin jos kummankin massa olisi kokonaan keskittynyt kappaleen keskipisteeseen.
Gravitaatiovakion määrittämistä hankaloittaa se, että kappaleet, jotka aiheuttavat merkittävää painovoimaa, ovat tavallisesti planeetan kokoisia ja niiden massat eivät ole tarkasti tiedossa. Lordi Henry Cavendish onnistui ensimmäisenä mittaamaan tämän vakion arvon erittäin herkän, kiertoheilurin avulla kalibroidun, kiertovaa'an avulla.
Teorian historiaa > Ekvivalenssiperiaate

Yllä oleva Newtonin lain kaava yhdessä mekaniikan peruskaavan
 F=ma kanssa todistaa helposti, että kappaleen liike painovoimakentässä ei riipu kappaleen massasta. Tämän ns. ekvivalenssiperiaatteen formuloi ja todisti ensimmäisenä Galileo Galilei. Se sopii loogisesti yhteen yleisen suhteellisuusteorian kanssa — tai itse asiassa jokaisen ”geometrisluonteisen” painovoimateorian, kuten myös suomalaisen Gunnar Nordströmin teorian kanssa.
Myöhemmin unkarilainen Loránd Eötvös ja amerikkalainen Robert H. Dicke todistivat ekvivalenssiperiaatteen paikkansapitävyyttä erittäin suurella tarkkuudella.
Teorian historiaa > Yleinen suhteellisuusteoria

Albert Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria selittää painovoiman aika-avaruuden kaareutumisella massiivisten kappaleiden lähellä. Painovoima selitetään näin näennäisvoimaksi. Kentän potentiaalia kuvaa teorian mukaan aika-avaruuden metrinen tensori (kun sähkömagnetismilla on vektoripotentiaali). Einsteinin teoriassa metrisen tensorin toisten paikkaderivaattojen yhdistelmä, ns. Riccin kaarevuustensori, on yksinkertaisessa yhteydessä aineen energia-impulssitensorin kanssa.
Tätä ennen oli pitkään fysiikan suuria mysteerejä, miksi massan hitaus on yhteydessä painovoimaan vieläpä aivan suorassa suhteessa.
Yleisen suhteellisuusteorian pohjalta painovoima ei ole kappaleiden välillä, vaan energia vuorovaikuttaa avaruusajan kanssa. Vuorovaikutuksen tuloksena avaruuden tilallinen muoto muuttuu ja kappaleet seuraavat sen muodon mukaisia vapaan putoamisen ratoja. Painovoimaa ei ole pystytty selittämään kvanteilla eikä se kuulu hiukkasfysiikan standardimalliin. Kvanttimekaanisen vuorovaikutuksen välittäjähiukkaselle on varattu nimi gravitoni, niin sanottu tensorihiukkanen. Gravitoneja ei toistaiseksi ole havaittu.
Painovoima taivaankappaleen pinnalla

Putoamiskiihtyvyys ilmoittaa massiivista keskuskappaletta kohden putoavan kappaleen kiihtyvyyden. Puhutaan ”painovoiman kiihtyvyydestä g”. Eri taivaankappaleille on erilaisia g:n arvoja, koska kappaleiden massat ja säteet poikkeavat suuresti toisistaan.
Putoamiskiihtyvyys pallomaisen pyörimättömän taivaankappaleen, esimerkiksi planeetan, pinnalla on
G = gravitaatiovakio
m = kappaleen, esimerkiksi Maan, massa
r = kappaleen säde
Tätä sanotaan myös taivaankappaleen pintagravitaatioksi. Maa vetää meitä puoleensa voimalla, jonka aiheuttama kiihtyvyys tavallisessa päivittäisessä ympäristössämme (lähellä maan pintaa) on noin g = 9,81 m/s². Laskelmissa käytetään usein ns. normaaliputoamiskiihtyvyyttä gn = 9,80665 m/s², joka vastaa suunnilleen keskimääräistä putoamiskiihtyvyyttä 45. leveysasteella.. Tämän standardiarvon käytöstä sovittiin vuonna 1901.
Painovoimaan jossain paikassa vaikuttavat Maan muodon ja tiheyden epäsäännölliset vaihtelut, Maan litistyneisyys ja Maan pyöriminen. Päiväntasaajalla g on 9,7804 m/s² ja navoilla 9,8322 m/s².
Ihminen kestää tyypillisesti ilman erikoisvarusteita 5 g:n voimia, mutta jo 2–3 g:tä tuntuu hyvin epämukavalta. 10 g:tä kestää lentäjä G-puvussa, 100 g:tä tappaa lähes varmasti.
Kuun pinnalla vallitsee painovoima, joka on noin kuudesosa Maan vastaavasta. Painovoimasta aiheutuva putoamiskiihtyvyys on Kuun pinnalla 1,622 m/s2 (eli 0,165 g)
Marsin pinnalla putoamiskiihtyvyys on 3,74 m/s2 (eli 0,381 g)
Jupiterin pinnalla putoamiskiihtyvyys on 25,90 m/s2 (eli 2,641 g)
Auringon pinnalla putoamiskiihtyvyys on 274,4 m/s2 (eli 28,0 g)
Tähtien pinnalla vallitsee valtavia painovoimia, joita on mitattu spektroskoopilla spektriviivojen levenemisestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Painovoima Wikimedia Commonsissa
Fysikaaliset perusvuorovaikutukset
Painovoima
Sähkömagneettinen vuorovaikutus
Vahva vuorovaikutus
Heikko vuorovaikutus
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef 
Newtonin mukaan hiukkasten toisiinsa aiheuttama vetovoima on suoraan verrannollinen niiden massojen tulolle ja kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden neliöön.
Galilein vapaasti putoavia kappaleita koskeva ajatuskoe. Oletetaan että on olemassa kaksi kappaletta (a) ja (b), joista (b) on raskaampi kuin (a). Oletetaan myös että raskaampi kappale putoaa nopeammin. Kun kevyempi kappale laitetaan raskaamman kappaleen alle, se hidastaa raskaamman kappaleen putoamista (c). Toisaalta, jos kappaleet liimataan yhteen, tuloksena saadaan kappale (c), joka on raskaampi kuin (a) tai (b) yksinään, ja jonka siis putoaa nopeammin kuin yksittäiset kappaleet. On päädytty ristiriitaan (reductio ad absurdum), mistä voidaan päätellä, että oletus että kappaleen putoamisnopeus riippuu sen massasta, on virheellinen.