stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kosmisten säteiden visuaalinen ilmiö
Yleisyys

Ilmiön yleisyys vaikuttaa vaihtelevan yksilöittäin. Kaikki avaruuslentäjät eivät koe ilmiötä. Apollo-avaruusohjelman kuumatkojen aikana avaruuslentäjät raportoivat nähneensä ilmiön keskimäärin kerran joka 2,9. minuutti. Muilla avaruusmatkoilla avaruuslentäjät ovat kertoneet havainneensa ilmiön kerran joka 6,8. minuutti.
Apollo-ohjelman kuulennoilla menomatkoilla Kuuhun avaruuslentäjät havaitsivat ilmiöitä useammin kuin paluumatkalla. Avdeev ym. esittivät vuonna 2002 syyksi herkkyyden vähentymistä.
Kokeet > Alfmed

Apollo 16- ja 17-matkojen aikana vuonna 1972 avaruuslentäjät suorittivat Alfmed-kokeen (engl. Apollo Light Flash Moving Emulsion Detector), jossa heillä oli päässä kypärä, joka oli suunniteltu havaitsemaan kosmisia säteitä. Kypärän mittaustuloksia verrattiin avaruuslentäjien havaintoihin. Tutkimuksen tuloksista tutkijat päättelivät ilmiön johtuvan kosmisista säteistä.
Kokeet > SilEye-Alteino ja Altea-projektit

SilEye-Alteino- ja Altea-projektit (engl. Anomalous Long Term Effects in Astronauts' Central Nervous System) ovat tutkineet valoilmiötä ISS:llä kypärillä, jotka ovat samanlaisia kuin Alfmedissä käytetyt. Tutkimuksessa ilmiön todennäköisimpänä syynä pidettiin kosmisten säteiden aiheuttanutta Tšerenkovin säteilyä.
Kokeet > 1970-luvun kokeet Maapallolla

Ilmiötä on myös tutkittu 1970-luvulla maapallon pinnalla. Kokeissa vapaaehtoisia säteilytettiin neutronisäteilyllä sen jälkeen kun he ensin olivat totutelleet hetken pimeään. Charman ym. (1971) kokeessa havaittiin astronauttien raportoimia valoilmiöitä vastaavia valoja 14 MeV säteilyllä, joka oli liian heikkoa noin 500 MeV vaativan Tšerenkovin säteilyn ilmenemiselle. Siksi tutkijat päättelivät ilmiön johtuvan Tšerenkovin säteilyn sijasta mahdollisesti näköhermojen stimulaatiosta. Koe ei kuitenkaan sulkenut pois Tšerenkovin säteilyn osallisuutta avaruuslentäjien näkemiin valoihin, mutta selvitti vastaavanlaisia valoilmiöitä ilmenevän myös muilla mekanismeilla. Tobiasin ym. (1971) kokeessa käytettiin 20-640 MeV neutronisäteilyä.
Astronautilla on Alfmed-kokeessa päässä kosmisia säteitä havaitseva kypärä.
Pokela

Pokela on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Eero Pokela (s. 1944), suomalainen kirjailija
Eeva-Leena Pokela, nyk. Eeva-Leena Marjatta Pokela, ent. Sariola (s. 1954), suomalainen säveltäjä, laulaja, juontaja ja näyttelijä, Marjatta ja Martti Pokelan tytär
Jarkko Pokela (s. 1984), suomalainen pesäpallon pelinjohtaja
John Nyathi Pokela (1922/3–1985), eteläafrikkalainen poliittinen aktivisti
Maija Pokela (s. 1990), suomalainen kanteleensoittaja ja laulaja
Marjatta Pokela (1925–2002), suomalainen laulaja, sanoittaja ja säveltäjä, Martti Pokelan vaimo
Martti Pokela (1924–2007), suomalainen kanteletaiteilija ja kansanmusiikin esittäjä
Voitto Pokela (1924–2010), australiansuomalainen pappi ja kirjailija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Saksan jalkapalloliitto

| Saksan jalkapalloliitto> Deutscher Fußball-Bund |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Perustettu:  1900
Alueellinen:  Saksa
Presidentti:  Bernd Neuendorf
Johtaja:  Heike Ullrich
Jäsenyydet:   FIFA  UEFA 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saksan jalkapalloliitto (saks. Deutscher Fußball-Bund) perustettiin Leipzigissa 28. tammikuuta 1900. Nykyisin liittoon kuuluu 6,5 miljoonaa rekisteröityä pelaajaa. DFB liittyi FIFAn jäseneksi 1904 sekä UEFAn jäseneksi 1954. DFB valitsee Saksan maajoukkueen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
DFB.com (saksaksi) (englanniksi)
| n k UEFA:n kansalliset jäsenliitot |
| --- | --- |
 Albania  Alankomaat  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Italia  Itävalta  Islanti  Israel  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Sveitsi  Suomi  Tanska  Turkki  Tšekki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Suomen asutuksen yleisluettelo

Suomen asutuksen yleisluettelo (SAY) on sukututkijanakin kunnostautuneen kirjailija Jalmari Finnen (1874–1938) aloitteesta tuotettu historiallinen aineskokoelma, jonka tarkoituksena oli kerätä tiedot koko Suomen maaseudun asutuskehityksestä pitäjä pitäjältä ja talo talolta 1539–1809 kruunun säilyneen tilimateriaalin (maakirjat, kymmenysluettelot, henkikirjat) avulla. Luettelo tuotettiin kirjoittamalla alkuperäislähteistä tietoja puhtaaksi riveittäin ja sarakkeittain, eri lähdesarjojen tiedot eri väreillä useilta vuosilta samalle aukeamalle ja yhdistämällä näin saadut luettelot kylittäin ja pitäjittäin.
SAY on käyttökelpoinen apuväline tutkijalle, mutta se ei korvaa sen pohjana olleista primaarilähteistä suoritettua tutkimustyötä, ja luetteloon sisältyy myös virheitä. Projekti ei koskaan valmistunut, mutta palvelee keskeneräisenäkin historiantutkimuksen eri aloja. Parhaiten valmistui Finnelle erityisen läheinen Häme; itäsuomalaisista pitäjistä ainoastaan Juva ennätti projektiin mukaan.
SAY on ollut käytettävissä alkuperäisenä Kansallisarkistossa Helsingissä, ja se on myös mikrokuvattu ja siten kaukolainattavissa. Suomen sukututkimusseura on julkaissut Internetissä luettelosta oppaan ja Kansallisarkisto painetun oppaan, joka on julkaistu myös internetissä osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa. Myös itse SAY on Arkistolaitoksen digitointiprojektin myötä vähitellen tulossa osaksi Kansallisarkiston digitaaliarkistoa värillisinä kuvatiedostoina, jotka palvelevat tutkijaa mustavalkoisia mikrofilmejä paremmin.
Aiheesta muualla

Suomen asutuksen yleisluettelo SAY Arkistolaitos. Arkistoitu 29.3.2010. Viitattu 16.10.2009.
Venäjän jääpalloliitto

Venäjän jääpalloliitto (ven. Федерация хоккея с мячом России, ФХМР, Federаtsija hokkeja s mjatšom Rossii, FHMR) on jääpallon lajiliitto Venäjällä. Se perustettiin 10. huhtikuuta 1992 koko Venäjän federaation jääpalloliitoksi, kun aiemmin alueen jääpalloilua hallinnoineet Neuvostoliiton ja Itsenäisten valtioiden yhteisön jääpalloliitot oli lakkautettu, ja se liittyi Kansainvälisen jääpalloliiton jäseneksi samana vuonna. Venäjän jääpalloliittoon kuuluu 47 tasavaltojen, aluepiirien ja oblastien jääpalloliittoa. Jääpalloliiton puheenjohtajana toimii Boris Skrynnik. Liiton toimisto sijaitsee Moskovassa.
Aiheesta muualla

Venäjän jääpalloliiton internetsivut (venäjäksi)
Costa Toscana

| Costa Toscana |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Pituus:  337 m
Leveys:  42 m
Nopeus:  17 kn
Hyttejä:  2 612
Matkustajia:  6 554
Miehistö:  1 646
Lähteet:  https://www.meyerturku.fi/fi/alukset/costa_toscana.jsp
Costa Toscana on Costa Crocieren omistuksessa oleva risteilyalus. Costa Toscana on Meyer Turku -varustamon rakentama alus, joka aloitti seilaamisen vuonna 2022. Costa Toscana on toistaiseksi maailman yhdeksänneksi suurin risteilyalus. Costa Toscanalla on vuonna 2019 valmistunut sisarlaiva Costa Smeralda.
Costa Toscana on yksi maailman suurimmista risteilyaluksista, ja sen tonnisto on 185 000 GT. Alus on varustettu LNG-polttoaineella toimivilla kaksipolttoainemoottoreilla, mutta se voi myös käyttää dieselöljyä. Aluksessa on neljä päämoottoria, jotka tuottavat yhteensä 61 760 kW tehoa, ja sen huippunopeus on 17 solmua. Se sisältää energiatehokkaita teknologioita, kuten lämpöä talteenottavaa tekniikkaa ja älykästä valaistusta, jotka vähentävät ympäristövaikutuksia. Alukselle on myös asennettu erikoistuneet suolanpoistolaitteet, jotka käsittelevät merivettä aluksen päivittäisten vesitarpeiden täyttämiseksi.
Laivassa on useita ravintoloita, kasino, teatteri ja uima-altaita. Laivan sisätilat ovat saaneet inspiraationsa Italiasta.
Laivan kohokohtia ovat muun muassa avoin parveke yläkannella, jossa on kristallilattia, jonka avulla matkustajat voivat kokea lentämisen jännityksen meren yli. Lisäksi laivassa on upea kävelysilta, jossa voi kävellä meren päällä ja nauttia yli 65 metrin korkeudesta avautuvista näkymistä. Sisäuima-altaassa on suolavettä ja ranta-alue, joka luo meren äärellä uimisen tunnelman.
Costa Toscana tekee seitsemän yön risteilyjä Välimerellä Barcelonasta ja Roomasta käsin, ja vierailee suosituissa Välimeren satamissa, kuten Ibizalla, Marseillessa, Sisiliassa ja Savonassa.
Beniamino Gigli

Beniamino Gigli
Beniamino Gigli [benja'miːno 'dʒiʎʎi] (20. maaliskuuta 1890 – 30. marraskuuta 1957) oli italialainen ooppera- ja konserttilaulaja. Hän oli sukupolvensa kuuluisin tenori ja yksi 1900-luvun kuuluisimpia laulajia. Giglin kykyjä arvostetaan niin, että hän on laulajana yksi hienoimmista tenoreista musiikkiäänityksen historiassa.lähde?
Gigli syntyi Recanatin kaupungissa Marchessa Italian keskiosassa köyhään käsityöläisperheeseen.
Uran alku

Nuori Beniamino lauloi jo 7-vuotiaana San Flavianon katedraalin poikakuorossa. Perhe ei kuitenkaan pitänyt musiikkia turvattuna ammattina  vaikka tukivatkin Beniaminon laulu-uraa. Beniaminon hämmästyttävä ja huomiota herättävä operettidebyytti tapahtui Maceratan Teatro Lauro Rossissa 28. huhtikuuta 1907 Alesandro Billin operetissa La fuga d’Angelica (Angelican pakomatka) nimihenkilönä naisroolissa. Nuori Gigli opiskeli Roomassa ja myöhemmin pääsi jatkamaan Rooman kuuluisassa Santa Ceciliassa vuonna 1911 aluksi kuuluisan baritonin Antonio Cotognin ja sittemmin Enrico Rosatin johdolla.
Gigli valmistui vuonna 1914 Santa Ceciliasta.  Parman kansainvälisessä laulukilpailussa 20.–27. heinäkuuta vuonna 1914 vasta 24-vuotias Beniamino Gigli voitti ensimmäisen palkinnon. Voittoa seurasi oopperadebyytti 15. lokakuuta 1914, jolloin hän esiintyi Rovigon Teatro Socialessa laulamalla Enzon roolin Amilcare Ponchiellin oopperassa La Gioconda menestyksellisesti.
Beniamino Gigli avioitui vuonna 1915 Costanza Cerronin kanssa ja pariskunta sai kaksi lasta, Rinan (1916) ja Enzon (1919).  Vuosina 1915–1919 Gigli esiintyi Italian eri oopperataloissa ja vuonna 1919 ensimmäistä kertaa Buenos Airesin Teatro Colónissa.
Arrigo Boiton Mefistofelen Faust oli Giglin uran nousuvaiheen tärkein rooli. Sitä roolia hän lauloi Teatro Massimossa Palermossa 31. maaliskuuta 1915,  Teatro di San Carlossa Napolissa 26. joulukuuta 1915,  Teatro Costanzi di Romassa 26. joulukuuta 1916, Teatro alla Scalassa Milanossa 19. marraskuuta 1918  ja lopulta Metropolitan-oopperassa  (MET) New Yorkissa 26. marraskuuta 1920.
Metropolitan-ooppera

Italialaisen tenorin Enrico Caruson kuoleman jälkeen (1921) Gigli nousi maailmanlaajuiseen kuuluisuuteen ja METn lyyristen italialaisten oopperaroolien laulajaksi. Media kutsui häntä ”Kakkos-Carusoksi” mutta Gigli vastasi mieluummin olevansa ”Ykkös-Gigli”. Tosiasiassa Carusoa ja Gigliä on vaikea verrata toisiinsa, sillä Caruson ääni oli laajempi, tummempi ja sankarillisempi kuin Giglin hunajainen, lyyrinen ääni. MET:in aikana Gigli lauloi Metropolitan-oopperassa 510 oopperaesityksessä ja 28 eri roolissa kiertueet ja konsertit mukaan laskien.
Giglin ura MET:issä päättyi vuonna 1932.  Viimeiseksi rooliksi jäi Mantovan Herttua Giuseppe Verdiin oopperassa Rigoletto. Metropolitan-oopperan pääjohtaja Giulio Gatti-Casazza antoi lehdistölle lausunnon, jonka mukaan Beniamino Gigli ei suostunut muiden laulajien tavoin palkanalennukseen. Gigli oli tehnyt vastaehdotuksen, jonka mukaan hän olisi laulanut 5 – 6:ssa METn oopperaesityksissä ilmaiseksi. Niistä saatu tuotto olisi ollut Metropolitan-oopperalle suurempi kuin Giglille ehdotettu 10 %:n palkanalennus. Arvellaan Giulio Gatti-Casazzan halunneen Metropolitan-oopperalle halvemman ykköstenorin, koska kaikkien laulajien ei tarvinnut suostua palkanalennukseen, mm. Lily Pons ja Rosa Ponselle saivat seuraavaksi kaudeksi palkankorotuksen. Beniamino Gigli palasi vielä vuonna 1939 MET:iin laulamaan viisi esitystä ja Giglin jäähyväisrooli Metropolitan-oopperassa oli myös Mantovan Herttua Giuseppe Verdin oopperassa Rigoletto 8. helmikuuta 1939.
Vuodet 1932–1944

Gigli palasi Italiaan ja muutti asumaan Roomaan. Hän lauloi Italiassa, Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Oopperatalojen lisäksi hän alkoi laulaa myös ulkoilma-areenoilla. Italia oli jo Benito Mussolinin johtama fasistinen valtio ja Italian poliittiset ja kulttuurisuhteet kehittyivät voimakkaasti Saksaan päin. Oopperataloissa laulamisen lisäksi Giglin laulutaiteen ympärille kuvattiin vuosina 1935–1945 yhteensä 14 elokuvaa, joista viisi Saksassa.
Vuonna 1935 Gigli tutustui 18-vuotiaaseen laulajaopiskelijaan Lucia Vigaraniin. Tästä alkoi avioliiton ulkopuolinen suhde, joka jatkui 22 vuotta ja päättyi Giglin kuolemaan.  Avoliitossa syntyi kolme lasta Giovanni Vigarani (1940), Gloria Vigarani (1941) ja Maria Pia Vigarani (1944) .
Vuodet 1944–1957

Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Gigli oli esiintymiskiellossa 9 kuukautta. Liittoutuneet tutkivat Giglin yhteydet natsi- ja fasistihallintoihin. Gigli painatti  puolustuskirjasen La verita sul mio ”Caso”, jonka painos oli 50 000 kappaletta. Liittoutuneet kumosivat esiintymiskiellon helmikuussa 1945  ja Gigli pystyi jatkamaan laulajanuraansa.
Loppuvuosinaan Gigli konsertoi enemmän kuin esiintyi oopperanäyttämöllä. Hän lauloi noin 400 oopperasitystä ja noin 500 konserttia. Uusina vierailukohteina oli Egypti vuonna 1950 ja Etelä-Afrikka vuonna 1951.
Uransa loppupuolella Beniamino Gigli lauloi Pajatson ja Cavalleria rusticanan pääroolit Canio/Turiddu samana iltana. Tämä tenorille harvinainen tapa kesti Bilbaosta vuonna 1946 vuoteen 1954 Messinaan. Gigli lauloi tätä kaksoispääroolia 40 kertaa. Giglin jäähyväisoopperaesitys oli  Messinassa 22. elokuuta 1954 ja roolina oli Canio/Turiddu.
Tämän jälkeen oli vuorossa maailmanlaajuinen jäähyväiskonserttikiertue. Julkisuudessa Gigli nähtiin viimeisen kerran 22. syyskuuta 1957 Teatro Gentile da Fabrianossa kun hänelle juhlallisesti luovutettiin Premio Fabriano.
Gigli kuoli Roomassa 30. marraskuuta 1957 diabeteksen, sydäntulehduksen ja aasialaisen influenssan seurauksena.
Ääni ja tekniikka

Musiikkikriitikko Walter Baldasso kuvaa Giglin ääntä ja tekniikkaa: “rekistereiden homogeenisuus, kristallinkirkas, ihana timbro, mutta samalla myös täyteläinen raikas ja kiihkeä. Varma äänen tuottaminen, täydellinen tekniikka, suloinen mezza-voce, poikkeuksellinen musikaalisuus, sametinpehmeä laulurikas fraseeraus ja erehtymätön intonaatio.”
Giglin Chiaroscurosta (äänen väristä) kertoo amerikkalainen musiikkiasiantuntija Stefan Zucker: “Gigli käytti äänenvärin sävyjä ja dynamiikkaa enemmän kuin kukaan 1900-luvun laulaja. Giglillä oli useita sointialueita ja kaksi perusdynamiikkatasoa, voimakas ja pehmeä. Hänen taiteensa perustui chiaroscuron (äänen valon ja varjon) käyttöön.”
Giglin ääniala oli alussa lyyrinen tenori ja myöhemmin sen katsotaan muuttuneen lyyris- dramaattiseksi.  Giglin ääni kulkee kaikissa rekistereissä leveänä ja tasaisena ja hänellä oli korvia hivelevät pianissimot mutta ääni pysyi kaikesta huolimatta hyvin kantavana. Gigli pystyi tavaramerkillään hunajaisella mezza-vocella tulkitsemaan ihmisten syvimmät tunteet, sitä auttoi täydellinen hengitystekniikka ja erittäin voimakkaasti kehittyneet äänihuulet. Teatro di San Carlossa 8.1.1952 taltioidusta CD:llä ”Mamma, quel vino è generoso” aarian jälkeen kuuluu ihailijan huuto: Gigli sei Dio!
Giglin musiikillinen perintö

Gigli antoi aikanaan enemmän hyväntekeväisyyskonsertteja ja hän keräsi enemmän rahaa kuin kukaan aiemmin. Konsertteja arvellaan olevan noin 1000. Gigli lahjoitti mm. rippi-isälleen Padre Piolle suuria summia. Gigli lauloi myös paljon hengellistä musiikkia ja Lorenzo Perosin hengelliset suurteokset olivat hänelle läheisiä.
Konserttien jälkeen Giglillä oli tapana laulaa useita, jopa kymmeniä ylimääräisiä numeroita. Joskus hän myös siirtyi konserttisalista laulamaan yleisölleen piazzalle. Gigli tunnettiin sopimuksiaan kunnioittavana laulajana ja konserttien peruuttaminen sairaustapauksien takia oli äärimmäisen harvinaista.
Beniamino Gigli Suomessa

Beniamino Gigli saapui Suomeen 27. lokakuuta 1954 Turkuun s/s Borella. Suomen kaksi konserttia pidettiin Helsingissä Töölön Kisahallissa  28. lokakuuta ja 31. lokakuuta, konsertit olivat loppuunmyytyjä ja niissä Giglin pianistina Enrico Sivieri. 
Suomen Beniamino Gigli -seura paljasti Beniamino Giglin Suomen vierailun muistolaatan Töölön Kisahallin Suomen Kansallisoopperan puoleiseen päätyyn 26. helmikuuta 1990.
Giglin Helsingin ohjelmisto

Konsertti I   torstaina lokakuun 28. päivänä 1954   klo 20
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Donizetti | Lemmenjuoma | Una furtima lagrima |
| II | Mozart |  | La Violetta |
|  |  | Don Juan (nyk. Don Giovanni) | Dalla sua pace |
| III | Brahms |  | Wiegenlied |
|  | Schubert |  | Mille Cherubino in coro |
| IV | Halevy | Juutalaisnainen | Rachèle quand du Seigneur |
| V | Giordano | Fedora | Amor ti vieta |
| VI | Weckerlin |  | Bergère légère |
|  | Curci |  | Notte a Venezia |
|  | Curran |  | Life |
| VII | Cecconi |  | Tre parole |
|  | Gibilaro |  | Carrettleri |
|  | Di Veroli |  | Che sso’ turnato a fà |
| VIII | Puccini | Tosca | E lucevan le stelle |
Konsertti II   sunnuntaina lokakuun 31. päivänä 1954   klo 20
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Meyerbeer | Afrikatar | O, paradiso |
| II | Donaudy |  | Vaghissima sembianza |
|  |  |  | Quando il tuo diavol nascque |
| III | Grieg |  | Un reve |
|  | Rahmaninov |  | In the silence of the night |
| IV | Bizet | Carmen | Il fior che avevi a me |
| V | Pietri |  | Io conosco un giardino (Maristella) |
| VI | Cittadini |  | Ninna Nanna |
|  | Recli |  | Bella Bellina |
|  | Mascagni |  | Stornelli marini |
| VII | Buzzi Peccia |  | Povero Pulcinella |
|  | Di Veroli |  | Ritorna amore |
|  | De Curtis |  | Senza niscluno |
| VIII | Leoncavallo | Pajazzo | Vesti la giubba |
Suomen Beniamino Gigli -seura

Suomen Beniamino Gigli -seura perustettiin vuonna 1985 tarkoituksenaan tehdä tunnetuksi Beniamino Giglin elämäntyötä, klassista ja erityisesti oopperamusiikkia, harrastaa kulttuurivaihtoa Suomen ja Italian välillä järjestämällä suomalaisille laulajille mahdollisuuksia laulaa Recanatissa sekä vastaavasti italialaisille laulajille tilaisuuksia laulaa Suomessa Beniamino Gigli -muistokonserteissa. 
Suomen Beniamino Gigli -seuran hallitus myöntää Beniamino Giglin hyväksi tehdystä työstä ansioituneille henkilöille Beniamino Gigli -palkinnon.
Kunniamerkit

| Nauha | Kunniamerkki | Myönnetty |
| --- | --- | --- |
|  | Italian kruunuritarikunta ritarimerkki | 11.06.1922 |
|  | New Yorkin poliisilaitoksen kunniapoliisipäällikkö | 25.10.1922 |
|  | Italian kruunuritarikunta Grande Ufficiale | 14.8.1925 |
|  | Isabella Katolilaisen ritarikunta komentajamerkki | 20.3.1928 |
|  | Pyhän Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunta komentajamerkki | 20.6.1930 |
|  | Kunnialegioona | 7.7.1931 |
|  | Italian tasavallan ansioritarikunta 2 lk komentajamerkki| | 30.12.1952 |
|  | Suomen Valkoisen Ruusun 1 lk ritarimerkki | 28.10.1954 |
|  | Bundesverdienstkreuz Großes Verdienstkreuz/komentajamerkki | 15.11.1957 |
Giglille omistettuja kohteita maailmalla

58 katua tai piazzaa
24 rakennusta, oppilaitosta, teatteria, siltaa
22 muistolaattaa
14 patsasta, pystiä, taulua
14 museota tai kokoelmaa
19 laulukilpailua, yhdistystä tai tapahtumaa
Levytyksiä > Giglin studioäänityksiä

Pajatso, muut laulajat Iva Pacetti, Mario Basiola, Leone Paci, kapellimestari Franco Ghione - EMI 1934
La bohème, muut laulajat Licia Albanese, Afro Poli, Tatiana Menotti, Duilio Baronti, kapellimestari Umberto Berrettoni - EMI 1938
Tosca, muut laulajat Maria Caniglia, Armando Borgioli, kapellimestari Oliviero De Fabritiis - EMI 1938
Madama Butterfly, muut laulajat Toti Dal Monte, Mario Basiola, Vittoria Palombini, kapellimestari Oliviero De Fabritiis - EMI 1939
Cavalleria rusticana, muut laulajat Lina Bruna Rasa, Gino Bechi, kapellimestari Pietro Mascagni - EMI 1940
Andrea Chénier, muut laulajat Maria Caniglia, Gino Bechi, kapellimestari Oliviero De Fabritiis - EMI 1941
Naamiohuvit, muut laulajat Maria Caniglia, Gino Bechi, Fedora Barbieri, kapellimestari Tullio Serafin - EMI 1943
Aida, muut laulajat Maria Caniglia, Ebe Stignani, Gino Bechi, Tancredi Pasero, kapellimestari Tullio Serafin - EMI 1946
Carmen (italiaksi), muut laulajat Ebe Stignani, Gino Bechi, Rina Gigli, kapellimestari Vincenzo Bellezza – Urania URN 22103
Levytyksiä > Giglin live-äänityksiä

Aida (kohtauksia), muut laulajat Gina Cigna, Ebe Stignani, Ettore Nava, Tancredi Pasero, kapellimestari Victor De Sabata - Berliini 1937 ,  GOP/Eklipse
Aida (tiivistelmä italiaksi ja saksaksi), muut laulajat Maria Nemeth, Rosette Anday, Alexander Sved, kapellimestari Karl Alwin – Wien 1937,  GOP
Rigoletto, muut laulajat Carlo Tagliabue, Lina Pagliughi, Corrado Zambelli, kapellimestari Vittorio Gui – Lontoo 1938, MDP/Ember
Aida, muut laulajat Maria Caniglia, Ebe Stignani, Armando Borgioli, Corrado Zambelli, kapellimestari Thomas Beecham - Lontoo 1939 ed. Eklipse/Arkadia
Aida (kohtauksia), muut laulajat Zinka Milanov, Bruna Castagna, Carlo Tagliabue, kapellimestari Ettore Panizza – Metropolitan-ooppera 1939,  EJS/Lyric Distribution
La traviata, muut laulajat Maria Caniglia, Mario Basiola, kapellimestari Vittorio Gui - Lontoo 1939,  EJS/Eklipse/Arkadia
Requiem (Verdi), muut laulajat Maria Caniglia, Ebe Stignani, Ezio Pinza, kapellimestari Tullio Serafin – Roma Teatro Reale EMI 1939
Requiem (Verdi) (kohtauksia), muut laulajat Maria Caniglia, Ebe Stignani, Tancredi Pasero, kapellimestari Victor de Sabata – Kuoro ja orkesteri RAI  (12.12.1940) Enterprise RY 77 1940
Requiem (Verdi) (kohtauksia),  muut laulajat Maria Caniglia, Ebe Stignani, Tancredi Pasero, kapellimestari Victor de Sabata –  Basilica di Santa Maria degli Angeli (14.12.1940)  Rooma - ARKADIA CDMP 446
Adriana Lecouvreur (kohtauksia), muut laulajat Maria Caniglia, Fedora Barbieri, kapellimestari Ettore Panizza - Buenos Aires 1948,  Charles Handelman
Trubaduuri (kohtauksia), muut laulajat Maria Caniglia, Carlos Guichandut, Fedora Barbieri, kapellimestari Oliviero De Fabritiis - Buenos Aires 1948, E.J. Smith EJS 325 (äänite 1965)
Manon Lescaut (kohtauksia), muut laulajat Adriana Guerrini, Mario Borriello, Mario Zorgniotti,  Renato Pasquali, kapellimestari Alfredo Simonetto Milano 1950. Melodram MEL 15005
Giudizio Universale (Lorenzo Perosi), muut laulajat Gianna Pederzini, Marcella Pobbe, Giannella Borrelli, Walter Blazer, Ennio Engst, kapellimestari Lorenzo Perosi – Rooma  1950,  Frequenz 1989.
Kohtalon voima, muut laulajat Elisabetta Barbato, Enzo Mascherini, Giulio Neri, kapellimestari Antonino Votto - Rio de Janeiro 1951,  HRE/SRO
Manon Lescaut (kohtauksia), muut laulajat Elisabetta Barbato, Silvio Vieira, kapellimestari Antonino Votto – Rio de Janeiro 1951,  UORC/MDP
L'amico Fritz, muut laulajat Rina Gigli Afro Poli, Miriam Pirazzini, kapellimestari Gianandrea Gavazzeni – Teatro San Carlo Napoli 1951 ARPCD 0019
Cavalleria rusticana ja Pajatso, muut laulajat Adelina Cambi, Piero Guelfi, Irene Acampora, Amalia Pini,  Pina Malagrini,  Giuseppe Gentile,  Piero de Palma, Saturno Meletti, kapellimestari Franco Patanè - Teatro San Carlo Napoli 1952 EKR 007
Lemmenjuoma muut laulajat Rina Gigli, Italo Tajo, Giuseppe Taddei, kapellimestari Gianandrea Gavazzeni - Napoli 1953,  Bongiovanni/Eklipse