stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Babitzinit konsertissa

| Babitzinit konsertissa Kirka, Muska, Ykä ja Anna Babitzin |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 2. toukokuuta 1975 Finlandia-talo, Helsinki
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP, MC
 Kesto: 38.36
 Levy-yhtiö: EMI
 Levymerkki: Odeon
Listasijoitukset
 Suomi: Ei listasijoitusta.
Kirkan muut julkaisut
| Tiukka linja 1975 | Babitzinit konsertissa 1975 | Lauantaiyö 1976 |
Muskan muut julkaisut
| Muska 1973 | Babitzinit konsertissa 1975 | Tää se päivä on 1977 |
Ykä Babitzinin muut julkaisut
| Ykä alias George Babitzin 1975 | Babitzinit konsertissa 1975 | Babitzin 1983 |
Anna Babitzinin muut julkaisut
|   | Babitzinit konsertissa 1975 | Babitzin 1983 |
Babitzinit konsertissa on vuonna 1975 ilmestynyt livealbumi, jolla esiintyvät ensimmäistä kertaa yhdessä Babitzinin sisarukset Kirka, Muska, Ykä ja Anna. Albumin julkaisi EMI Odeon-levymerkillään vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumista ei ole otettu uusintapainoksia, eikä sitä ole julkaistu CD-levynä.
Babitzinit konsertissa äänitettiin auto-onnettomuudessa kuolleen Sammy Babitzinin muistokonsertissa 2. toukokuuta 1975 Helsingin Finlandia-talossa, ja levylle valittiin konsertin parhaina pidetyt esitykset. Sisarukset esittävät kappaleista osan yhdessä, osan duettona ja osan soolona. Kaikki kappaleet ovat alkujaan Sammy Babitzinin levytyksiä, poikkeuksena päätösraita ”Viimeinen laulu” (alun perin ”He Ain’t Heavy, He’s My Brother”). Taustayhtyeenä toimii The Islanders avustajanaan trumpetisti Jörgen Petersen. Islanders oli tuohon aikaan funk-vaikutteinen yhtye, mikä kuuluu kappaleiden sovituksissa.
Muistokonsertti järjestettiin kaksi vuotta Sammy Babitzinin kuoleman jälkeen, mikä oli monien mielestä liian myöhään. Konserttia ei myyty loppuun. Albuminkin myyntiluvut jäivät vaatimattomiksi, eikä se noussut listoille.
Kappaleet > A-puoli

Paina puuta – 3.15 ( ”It’s Raining Roses”, säv. Les Reed & Barry Mason, san. Chrisse Johansson, sov. Kalervo Halonen )
Kirka, Muska, Ykä ja Anna
Pikku-Kallen päivän huuli – 2.52 ( ”Chilly-Chilly Boo-Boo”, säv. Friedel Berlipp & Joe Lordup, san. Johansson, sov. Halonen )
Kirka, Muska, Ykä ja Anna
Kukat kauniit aamuin sulle toisin – 3.01 ( ”If I Thought You’d Ever Change Your Mind”, säv. John Cameron, san. Reino Bäckman & Sammy Babitzin, sov. Mircea Stan )
Muska ja Anna
Sinut kun saan – 3.01 ( ”Let’s Dance”, säv. Piet Veerman, san. Johansson, sov. Halonen )
Kirka
Pienen pojan nukkeshow – 4.06 ( ”The Young New Mexican Puppeteer”, säv. Leon Carr, san. Johansson, sov. Stan )
Ykä ja Kirka
Nainen – 2.30 ( säv. & san. Kari Kuuva, sov. Stan )
Ykä
Kappaleet > B-puoli

Riviera – 3.22 ( säv. & san. Kuuva, sov. Pentti Lahti )
Kirka, Muska, Ykä ja Anna
Pois mene rakkaani – 3.19 ( säv. & san. Kuuva, sov. Stan )
Muska
Paloi rinnassani tuli – 2.20 ( säv. & san. Kuuva, sov. Stan )
Anna
Kuin tuhka tuuleen – 2.41 ( ”Don’t Pull Your Love”, säv. Dennis Lambert & Brian Potter, san. Johansson, sov. Halonen )
Kirka
Daa-da daa-da – 2.54 ( säv. & san. Kuuva, sov. Stan )
Kirka, Muska, Ykä ja Anna
Viimeinen laulu – 4.19 ( säv. Bobby Scott, san. Jussi Tuominen, sov. Halonen & Stan )
Kirka, Muska, Ykä ja Anna
Babylonin linnoitus

| Babylonin linnoitus |
| --- | --- |
 Linnoitukseen kuuluneen tornin rauniot.
Sijainti
 Babylonin linnoitus
Koordinaatit:  30°0′22″N, 31°13′47″E
Valtio:   Egypti
Paikkakunta:  Kairo
Historia
Tyyppi:  linnoitus
Valtakunta:  Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Aiheesta muualla
  Babylonin linnoitus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Babylonin linnoitus on Rooman valtakunnan kaudelta peräisin oleva linnoitus nykyisen Kairon alueella Egyptissä. Sen rauniot ovat säilyneet nykypäiviin saakka ja niillä on tehty myös restaurointitöitä.
Kohde

Babylonin linnoituksen rauniot ovat edelleen jäljellä ja niillä on tehty myös restaurointitöitä. Raunioit sijaitsevat nykyisin Kairon vanhaankaupunkiin kuuluvalla alueella Kairon eteläosassa. Linnoitus on peräisin Rooman valtakunnan kaudelta ja tyyliltään se on aleksandrialainen. Sen arkkitehtuurissa on vaikutteita paitsi tyypillisistä roomalaisista linnoituksista, mutta myös paikallisesta perinteestä. Linnoitus on aikanaan koostunut kahdesta osasta vanhan kanavan suulla. Itäosan hyvin säilyneen portinvartijan talon yläpuolelle on sittemmin rakennettu koptilainen kirkko Al-Mu’allaqa. Lounaismuurilla olleesta kahdesta pyöräestä tornista yksi toimii nykyisin koptilaisena Pyhän Yrjön (Mar Girgis) kirkkona.
Historia

Babylonin linnoituksen nimen alkuperää ei tunneta varmasti. Mahdollisesti paikalla on ollut alun perin persialainen linnoitus ja roomalaiset ovat tästä syystä alkaneet käyttämään siitä Mesopotamiaan viittaavaa nimeä Babylon. Toisen teorian mukaan paikan alkuperäinen egyptinkielinen nimi on ollut Pi-Hapi-n-On ja kreikkalaiset ovat alkaneet käyttämään siitä nimeä Babylon sekoitettuaan sen ääntämykseltään samannimiseen tutumpaan paikkaan. Varhaisin tunnettu maininta paikasta historiallisissa lähteissä on Strabonin teoksesta Geografika. Stabonin mukaan paikka oli ollut aikaisemmin sotilasleiri.
Babylon sijaitsi strategisella paikalla historiallismaantieteellisen Ylä-Egyptin ja Ala-Egyptin rajalla. Niili on linnoituksen toiminta-aikana virrannut nykyisestä uomastaan itään. Keisari Trajanuksen valtakaudella Niilille johtanutta kanavaa siirrettiin siten, että sen suu oli Babylonilla. Babylonilla oli myös suuri kivinen satama. Diocletianuksen kaudella satama linnoitettiin. Amr ibn al-Asin johtamien arabijoukkojen vallatessa Egyptin Babylonista käytiin taisteluita. Babylon oli ensimmäinen paikka, jolla Itäisen autiomaan ylittäneet arabit kohtasivat sitkeämpää vastarintaa. Babylonia piiritettiin useita kuukausia ennen sen antautumista. Joskus antautumispäiväksi annetaan 9. huhtikuuta 641. Antautuminen merkitsi myös käytännössä Egyptin kukistumista. Arabit olivat nyt jakaneet maan kahtia ja Aleksandrian puolustus oli mahdotonta. Bysantin keisari päätyi tekemään Amrin kanssa sopimuksen.
Arabien vallattua Egyptin Babylonin linnoituksen kohdalle perustettiin varuskunta, joka tuli tunnetuksi nimellä al-Fustat. Paikalle alettiin rakentaa Egyptin ensimmäistä moskeijaa ja lopulta sotilasleiristä kasvoi kaupunki. Sen rakennustöissä käytettiin Babylonin linnoituksen raunioita. Koptit puhuivat Babylonista vielä pitkään sen jälkeen, kun ero Fustatin ja Babylonin välillä oli kadonnut arabien keskuudessa. Joskus koptit viittasivat nimellä koko suurempaan useita kaupunkeja käsittäneeseen alueeseen. Fustatissa ja Kairossa. Ilmeisesti tätä kautta esimerkiksi monissa sittemmissä länsimaiden ja Egyptin sopimuksissa puhutaan "Babyloniasta". Nimi esiintyy edelleen sittemmässä kirjallisuudessa. Sitä käytti esimerkiksi Jean de Mandeville ja Giovanni Boccaccio puhuu Saladinista nimellä Soldano di Babilonia.
Raunioita.
Tornin sisäpuolta.
Jaakko II (Englanti)

| Jaakko II ja VII |
| --- | --- |
 
Englannin ja Skotlannin kuningas
Valtakausi:  6. helmikuuta 1685 – 11. joulukuuta 1688
Kruunajaiset:  23. huhtikuuta 1685
Edeltäjä:  Kaarle II
Seuraaja:  Vilhelm III Oranialainen Maria II 

Syntynyt:  14. lokakuuta 1633 Lontoo, Englanti
Kuollut:  16. syyskuuta 1701 (67 vuotta) Saint-Germain-en-Laye, Ranska
Puoliso:  Anne Hyde Maria Modenalainen (Maria Beatrice d'Este) (1658—1718), naim. 1673
Suku:   Stuart
Isä:  Kaarle I
Äiti:  Henrietta Maria
Uskonto:  anglikaani   roomalaiskatolilainen
Nimikirjoitus:  
Jaakko II (engl. James II, 14. lokakuuta 1633 – 16. syyskuuta 1701) oli Englannin, Irlannin ja Skotlannin (nimellä Jaakko VII) kuningas vuodesta 1685 lähtien. Jaakko II hallitsi veljensä Kaarle II:n jälkeen. Hän oli Englannin viimeinen katolinen hallitsija, ja pyrkimykset levittää katolilaisuutta olivatkin pääsyy hänen nopeaan kukistumiseensa. Englannissa ja Skotlannissa hänen valtakautensa päättyi 1688, Irlannissa 1690.
Kukistettuaan Kaarle II:n kuoltua James Scottin, Monmouthin herttuan kapinayrityksen Jaakko aloitti katolistamistoimet muun muassa nimittämällä katolisia korkeisiin virkoihin protestanttien tilalle ja ajamalla läpi lain, jolla katolisuus tehtiin tasavertaiseksi uskonnoksi anglikaanisuuden rinnalle. Tämä suututti anglikaaneja, ja Lontoon piispan johtama ryhmä päätyi pyytämään Jaakon Maria-tyttären aviomiestä, Alankomaiden Vilhelm Oranialaista turvaamaan Englannin protestanttisuuden.
Vilhelm nousi maihin Englannissa, marssi Lontooseen ja kukisti Jaakon mainiossa vallankumouksessa. Nimitys tulee lähinnä siitä, ettei vallankaappaamiseen tarvittu juurikaan verenvuodatusta, sillä monet Englannin armeijan protestantit eivät halunneet taistella. Jaakko vangittiin, mutta hänen onnistui paeta Ranskaan. Hän kuoli Saint-Germain-en-Layessa vuonna 1701.
Lapsuus ja nuoruus

Jaakko oli Kaarle I:n ja Henrietta Marian kolmas poika. Hän syntyi St. Jamesin palatsissa lokakuussa 1633 ja hänestä tuli Yorkin herttua seuraavana vuonna. Englannin sisällissodan ajan Jaakko vietti Oxfordissa, rojalistien tukialueella. Kun kaupunki antautui vuonna 1646, parlamentti määräsi Yorkin herttuan kotiarestiin St. Jamesin palatsiin. Vuonna 1648 hän pakeni palatsista ja matkusti naamioituneena Haagiin. Kun Kaarle I mestattiin vuonna 1649, monarkistit julistivat Jaakon vanhemman veljen Kaarle II:n kuninkaaksi. Skotlannin ja Irlannin parlamentit tunnustivat Kaarle II:n kuninkaaksi ja hänet kruunattiin Skotlannin kuninkaaksi Sconessa vuonna 1651. Hän ei kuitenkaan pystynyt nousemaan Englannin hallitsijaksi ja joutui lähtemään maanpakoon Ranskaan.
Kuten veljensä, myös Jaakko etsi turvapaikkaa Ranskasta ja palveli Henri Turennen armeijassa. Kun Kaarle liittoutui vuonna 1656 Ranskan vihollisen Espanjan kanssa, Jaakko liittyi Espanjan armeijaan.
Vuonna 1660 Englannin restauraatiossa Kaarle II palasi valtaistuimelle. Vaikka Jaakko oli hänen kruununperijänsä, käytännössä hänen mahdollisuutensa periä kruunu vaikutti heikolta, sillä Kaarle oli vielä nuori mies, jolla oli mahdollisuus hankkia lapsia. Syyskuussa 1660 Jaakko nai Lady Anne Hyden, joka Kaarlen lordikanslerin, Clarendonin jaarli Edward Hyden tytär.
Jaakosta tehtiin kuninkaallisen laivaston ylipäällikkö ja hän johti laivastoa toisessa (1665–1667) ja kolmannessa Englannin–Hollannin sodassa (1672–1674). Englannin kaapattua Uudet-Alankomaat vuonna 1669, se nimettiin Jaakon, Yorkin herttuan, kunniaksi New Yorkiksi. Samoin Jaakon, Albanyn herttuan, mukaan nimettiin Albanyn kaupunki. Jaakko johti myös Stuart-hallitsijasuvun vuonna 1660 perustamaa ja omistamaa Royal African Companya, joka välitti vuoteen 1731 mennessä afrikkalaisia orjia enemmän kuin mikään muu orjakauppaan osallistunut yhtiö.
Uskonto

Jaakko kääntyi katoliseksi noin 1668 tai 1669, mutta asia salattiin jonkin aikaa. Kasvava pelko katolisten vaikutteiden kasvusta hovissa johti siihen, että parlamentti esitteli uuden Test Act -lain vuonna 1673. Tämän lain mukaan kaikkien siviili- ja sotilasviranhaltijoiden piti antaa vala, jolla he muun muassa irtisanoutuivat tietyistä katolisen kirkon tavoista "taikauskoisina ja epäjumalaa palvelevina". Jaakko luopui ylipäällikkyydestään ja näin hänen kääntymisensä katolisuuteen tuli julkiseksi.
Kaarle II oli kääntymistä vastaan ja määräsi Jaakon lapset kasvatettaviksi protestanteiksi. Vuonna 1673 Kaarle kuitenkin salli Jaakon – jonka ensimmäinen vaimo oli kuollut 1671 – naivan katolisen, italialaisen d'Este-suvun prinsessan Maria Modenalaisen. Monet englantilaiset pitivät kuitenkin uutta Yorkin herttuatarta paavin kätyrinä.
Vuonna 1677 Jaakko yritti lepytellä protestantteja sallimalla tyttärensä Marian naivan protestanttisen Oranian prinssin Vilhelm III:n, joka oli myös hänen siskonpoikansa. Myöntymyksestä huolimatta katolisen monarkin pelot vahvistuivat Kaarle II:n vaimon Katariina Braganzalaisen epäonnistuneiden raskauksien myötä. Anglikaaninen kirkonmies Titus Oates levitti vääriä tietoja "paavillisesta salajuonesta", jossa Kaarle murhattaisiin ja Yorkin herttua Jaakko nostettaisiin valtaan. Tekaistu salajuoni nostatti katolisuuden vastaisen hysterian läpi valtakunnan. Kuninkaan käskystä Jaakko jätti Englannin ja lähti Brysseliin. Vuonna 1680 hänestä tuli Skotlannin Lord High Commissioner ja hän siirtyi asumaan Edinburghiin Holyroodin palatsiin.
Englannissa Shaftesburyn jaarli Anthony Ashley Cooper, entinen hallituksen ministeri ja nyt Jaakon ja katolisuuden johtava vastustaja, yritti saada Jaakon poistetuksi perimysjärjestyksestä. Jotkut jopa ehdottivat kruunun siirtämistä Kaarlen aviottomalle pojalle, Monmouthin herttua James Scottille. Tätä tarkoittava Exclusion Bill -lakialoite oli vähällä mennä läpi vuonna 1679 ja Kaarle II hajotti parlamentin. Tämä kriisi johti kaksipuoluejärjestelmän kehittymiseen: whigit kannattivat lakialoitetta ja toryt vastustivat sitä. Kaksi seuraavaa parlamenttia vuosina 1680 ja 1681 hajotettiin samasta syystä.
Rye House -salaliitto vuonna 1683 oli protestanttien juoni sekä Kaarlen että Jaakon surmaamiseksi. Se epäonnistui täysin ja paransi kuninkaan ja Jaakon suosiota. Jaakon asema hallinnossa vahvistui ja Kaarle nimitti hänet takaisin laivaston ylipäälliköksi vuonna 1684.
Valtakausi

Kaarle II kuoli sine prole legitima eli ilman laillista perillistä vuonna 1685 kääntyen kuolinvuoteellaan katoliseksi. Jaakko seurasi häntä kuninkaana: Englannissa ja Irlannissa hänen hallitsijanimensä oli Jaakko II, Skotlannissa Jaakko VII. Jaakko kruunattiin Westminster Abbeyssa 23. huhtikuuta 1685. Aluksi avointa oppositiota ei juurikaan esiintynyt. Uusi parlamentti, joka kokoontui toukokuussa 1685 vaikutti suosiolliselta Jaakolle ja myönsi tälle suuren avustuksen.
Jaakko kohtasi kuitenkin Monmouthin kapinan, jota johti Kaarle II:n avioton poika, Monmouthin herttua James Scott. Monmouthin herttua julisti itsensä kuninkaaksi 20. kesäkuuta 1685, mutta hänet lyötiin myöhemmin Sedgemoorin taistelussa. Scott teloitettiin Lontoon Towerissa pian tämän jälkeen. Kuninkaan tuomarit, erityisesti paroni George Jeffreys "hirttävä tuomari" rankaisi kapinallisia julmasti. Tuomari Jeffreysin 'verikäräjät' (engl. Bloody Assizes) herättivät omana aikanaan hyvin vähän vastarintaa  ja ne nähtiin useimpien mielestä oikeana vastauksena aseelliseen kapinaan.
Suojellakseen itsensä enemmiltä kapinoilta, Jaakko pyrki kokoamaan suuren vakinaisen armeijan. Nimittämällä katolisia upseereita useiden rykmenttien johtoon, kuningas joutui erimielisyyksiin parlamentin kanssa. Parlamentin toiminta keskeytettiin marraskuussa 1685 eikä se enää kokoontunut Jaakon lyhyen valtakauden aikana.
Uskonnollinen jännitys kiristyi vuonna 1686: Jaakko salli katolisille kuningaskunnan korkeimmat virat. Jaakko vastaanotti hoviinsa paavillisen nuntiuksen, ensimmäisen paavin edustajan Lontoossa sitten Maria I:n. Jaakon rippi-isä Edward Petre oli erityisesti protestanttien hampaissa ja kun Jaakko määräsi useita anglikaaneja viralta pantaviksi, mukaan lukien Lontoon katolisuuden vastainen piispa Henry Compton, Jaakko menetti suuren osan aiemmasta kannatuksestaan.
Sovittelujulistuksessaan vuonna 1687 (engl. Declaration of Indulgence) Jaakko lakkautti lait, jotka rankaisivat katolisia ja protestanttisia toisinajattelijoita. On epäselvää, julkaisiko Jaakko ilmoituksen saadakseen suosiota toisinajattelijoiden joukossa vai oliko hän todella uskonvapauden periaatteen kannalla. Kuningas provosoi oppositiotaan myös Oxfordin yliopiston takia: Jaakko närkästytti anglikaaneja sallimalla katoliset tärkeisiin virkoihin kahdessa Oxfordin suurimmassa yliopistossa, Christ Churchissa ja University Collegessa.
Myöhemmät vaiheet

Ranskan armeijan tukemana Jaakko nousi maihin Irlannissa maaliskuussa 1689. Toisin kuin Englannin, Irlannin parlamentti julisti, että Jaakko oli yhä kuningas. Jaakon hyväksynnällä parlamentti hyväksyi lain, joka takasi uskonvapauden kaikille Irlannin katolisille ja protestanteille. Vilhelm III löi kuitenkin Jaakon Boynen taistelussa 1. heinäkuuta 1690 ja hän pakeni Ranskaan.
Ranskassa Jaakko asui kuninkaallisessa kartanossa Saint-Germain-en-Layessa. Vuonna 1696 salaliitto yritti murhata Vilhelmin ja palauttaa Jaakon valtaan, mutta juoni epäonnistui. Ludvig XIV tarjosi Jaakolle Puolan kuninkuutta, mutta hän ei ottanut sitä vastaan peläten, että kruunun vastaanottaessaan hän olisi englantilaisten silmissä kelpaamaton Englannin kuninkaaksi. Silloin Ludvig lopetti Jaakon avustamisen. Viimeiset vuotensa Jaakko eli hiljaiseloa. Hän kuoli vuonna 1701 aivoverenvuotoon Saint-Germain-en-Layessa, johon hänet myös haudattiin, tosin osa ruumiista (aivot, sydän, suolet) kuljetettiin muualle.
Perintö

Jaakon nuoremmasta tyttärestä Annasta tuli kuningatar Vilhelm III:n kuoltua vuonna 1702 (Maria II oli kuollut vuonna 1694). Act of Settlement ("sovintolaki") vuonna 1701 määräsi, että jos Bill of Rightsissa määrätty perimyslinja katkeaisi, kruunu menisi saksalaiselle serkulle Hannoverin vaaliruhtinatar Sofialle ja hänen protestanttisille perillisilleen. Näin ollen kun Anna kuoli vuonna 1714 (alle kaksi kuukautta Sofian jälkeen), kruunun peri Sofian poika, Hannoverin vaaliruhtinas ja Annan pikkuserkku Yrjö I.
James Francis Edward Stuart, Jaakko II:n poika toisesta avioliitosta Maria Modenalaisen kanssa (kannattajat kutsuivat häntä Jaakko III:ksi ja Jaakko VIII:ksi, vastustajat "vanhaksi kruununtavoittelijaksi") otti asiakseen jakobitismin, jonka tavoitteena oli palauttaa Stuartit valtaan. Hän johti kapinaa Skotlannissa vuonna 1715 pian Yrjö I:n kruunajaisten jälkeen. Sitä seuranneet kansannousut kukistettiin samalla tavalla ja Charles Edward Stuartin vuoden 1745 kapinan jälkeen ei ole ollut vakavia yrityksiä palauttaa Stuartit valtaan vaikkakin yksilötasolla jakobitismin filosofia on säilynyt.
James Francis Edward kuoli vuonna 1766 ja häntä seurasi hänen vanhin poikansa Charles Edward Stuart, jota kannattajat kutsuivat Kaarle III:ksi ja vastustajat "nuoreksi kruununtavoittelijaksi". Charlesia taasen seurasi hänen veljensä Henry Benedict Stuart ("Henrik IX"), joka oli katolisen kirkon kardinaali. Henry oli Jaakko II:n viimeinen laillinen jälkeläinen. Henryn kuoltua jakobiittien perillisehdokkuus siirtyi Kaarle I:n vanhimmalle jälkeläiselle Sardinian kuninkaalle Kaarle Emmanuel IV:lle. Jakobiittien nykyinen perijä Jaakko II:lle on Baijerin herttua Frans Baijerilainen (Franz Bonaventura Adalbert Maria Herzog von Bayern, s. 1933). Vaikka herttua ei ole esittänyt vaatimuksia kruunuun, jakobiitit kutsuvat häntä nimellä "Francis II".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaakko II (Englanti) Wikimedia Commonsissa
Jaakko II World History Databasessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Jaakko II Find-a-grave -tietokannassa
Jaakko II brittimonarkian virallisilla sivuilla
http://www.jacobite.ca/kings/james2.htm
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kaarle II | Englannin kuningas 1685–1688 | Seuraaja: Maria II ja Vilhelm III |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kaarle II | Skotlannin kuningas 1685–1688 | Seuraaja: Maria II ja Vilhelm II |
Jaakko II:n asu häissä Maria Modenalaisen kanssa vuonna 1673
Jaakko II (1686)
Yorkin herttua James Stuart ja Yorkin herttuatar Anne Hyde tyttäriensä Marian (vas.) ja Annan (oik.) kanssa. Peter Lelyn maalaus 1668-1670. Tytöt lisäsi maalaukseen Benedetto Gennari noin 1680. Taustalla näkyy Windsorin linna.
Maria Modenalainen ja James Francis Edward Stuart, Benedetto Gennari II:n maalaus noin 1690.
Lady Anne Hyde, Yorkin herttuatar (1637-1671), Peter Lelyn maalaus, 1662
Kuningatar Maria Modenalainen (1658–1718) , William Wissigin maalaus, noin 1685
Lady Arabella Churchill, Mary Bealen maalaus, 1660-luku
Lady Catherine Sedley, Godfrey Knellerin maalaus 1684
Dario Badinelli

Dario Badinelli (10. elokuuta 1960 Ghedi) on entinen italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Badinelli sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1982 kolmiloikan loppukilpailussa yhdeksänneksi tuloksella 16,05 m. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 16,63 m.
Badinelli on voittanut miesten kolmiloikan Italian mestaruuden kymmenen kertaa eli useammin kuin kukaan muu. Hän saavutti mestaruudet peräkkäisinä vuosina 1983–1992.
HMS Bacchante (F69)

| HMS Bacchante |
| --- | --- |
 HMS Bacchante kesäkuussa 1973

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  27. lokakuuta 1966
Laskettu vesille:  29. helmikuuta 1968
Palveluskäyttöön:  17. elokakuuta 1969
Poistui palveluskäytöstä:  Uudelle-Seelannille 1982
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 300 t (kuormattu)
Pituus:  113,4 m
Leveys:  13,1 m
Syväys:  5,5 m
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  223
Aseistus
Aseistus:  2 × 4,5"/L45 Mk.6 -tykki kaksiputkisena asennuksena 1 x neliohjuksinen Sea Cat -ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta 1 x Limbo Mk10 -sukellusveneentorjuntaheitin 1 x Westland Wasp -helikopteri
HMS Bacchante (viirinumero F69) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 1966. Alus laskettiin vesille 29. helmikuuta 1968 ja valmistui 17. lokakuuta 1969.
Palvelus

Alus myytiin 1982 Uudelle-Seelannille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä HMNZS Wellington.
Agathon Meurman

| Agathon Meurman |
| --- | --- |
 Agathon Meurmanin maaliskuussa 1865.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1826 Kangasala
Kuollut: 17. tammikuuta 1909 (82 vuotta) Helsinki
Ammatti:  poliitikko, tietosanakirjailija
Muut tiedot
Lempinimet:  Kangasalan karhu
Agathon Meurman, ”Kangasalan Karhu”, (9. lokakuuta 1826 Kangasala – 17. tammikuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen kunnallisneuvos, poliitikko, suomalaisuusmies, sanomalehti- ja tietokirjailija ja aikansa huomattavimpia yhteiskunnallisia vaikuttajia. Hän on myös suomalaisen tietosanakirjan isä.
Elämä

Agathon Meurman syntyi Meurmanien säätyläissukuun. Hänen isänsä, Ruotsin armeijasta eronnut tykistökapteeni Karl Otto Meurman, omisti Liuksialan kartanon Kangasalla. Äiti Amalia Loviisa Arwidsson oli kuuluisan kirjallisuusmiehen Adolf Ivar Arwidssonin sisar. Koulunsa Meurman kävi pääsääntöisesti Pietarissa, mutta valmistui ylioppilaaksi 1844 professori Aminoffin koulusta. Ylioppilastutkinnon jälkeinen koulutus jäi kuitenkin häneltä kesken, sillä hän keskeytti opintonsa niin Helsingin yliopistossa kuin Mustialan maanviljelyskoulussakin. Muistona koulunkäynnistä Meurmanilla oli talonpoikaiseen rahvaaseen verrattuna erinomainen laaja ja hyvä kielitaito.
Meurmanin suurin elämäntyö, jonka ympärille hänen kaikki muu kirjallinen ja yhteiskunnallinen toimintansa nivoutuu, oli Liuksialan kartanon saattaminen toimivaksi suurtilaksi. Talon isännyyttä hän alkoi hoitaa isänsä kuoltua vuonna 1845. Hänen aikanaan Liuksialasta tulikin hyvin hoidettu maatila, jossa noudatettiin säästäväisyyttä ja kehiteltiin uusia maatalouden tuotantomenetelmiä.
Agathon Meurmanin puoliso oli Aline Fredrique o.s. Tallqvist (24. marraskuuta 1835 Hamina – 17. helmikuuta 1899 Helsinki). Alinen vanhemmat olivat Kangasalan rovasti Henrik Tallqvist ja tämän puoliso Antoinette Sofia Gustava (o.s. Stjernvall). Kanslianeuvos Werner Elias Liuksiala oli Agathon Meurmanin ja Aline Tallqvistin poika. Agathon Meurmanin tytär Minna avioitui urkujenrakentaja Bror Axel Thulén kanssa. Agathon Meurmanin lastenlapsia olivat asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman, kasvinjalostuksen professori Olavi Meurman, Helsingin kaupunginjohtaja, poliitikko ja yliopistomies Antti Tulenheimo, urkujenrakentaja Martti Tulenheimo ja ylimetsänhoitaja Aarno Liuksiala.