stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Norjan silloista
B

Bakkastraumenin silta
Beisfjordin silta
Bekkestuan silta
Bergsøysundin silta
Boknasundin silta
Bolsøyn silta
Brattfossin silta
Brattsundin silta
Breisundetin silta
Brekken silta
Brevikin silta
Brønnøysundin silta
Bømlan silta
Børøyn silta
D

Djupfjordin silta
Djupfjordstraumen silta
Drammenin silta
Dromnessundin silta
Dyrøyn silta
E

Efjordin sillat
Eiksundin silta
Elgeseterin silta
Engeløyn sillat
Henningsværin sillat
F

Flisan silta
Foldan silta
Fosselandin silta
Frednesin silta
Fredrikstadin silta
Fredvangin sillat
Fyksesundin silta
G

Geitøysundetin silta
Gimsøystraumenin silta
Gisken silta
Gisundin silta
Gjemnessundin silta
Grenlandin silta
Gutufossin silta
H

Hadselin silta
Hagelsundin silta
Haugesundin silta
Havøysundin silta
Helgelandin silta
Hellandin silta
Henningsværin sillat
Herøyn silta
Hestøyn silta
Hoholmen silta
Hulvågenin sillat
I

Ikjefjordin silta
Indre Sunnan silta
Iso Lauvøysundin silta
J

Julsrudin silta
K

Kallestadsundetin silta
Kalvøyrevetin silta
Kanavan silta
Kanstadstraumenin silta
Karmsundin silta
Kilstraumenin silta
Kjellingstraumenin silta
Kjøllsæterin silta
Knarrlagsundetin silta
Krabbsundetin silta
Krossnessundin silta
Kvalsaukan silta
Klavlsundin silta
Kvaløyn silta
Kyllingin silta
Kåkernin silta
L

Langangenin silta
Langnesin silta
Pieni Lauvøysundin silta
Loftesnesin silta
Lokkarenin silta
Lysefjordin silta
M

Marøysundin silta
Midsundin silta
Minnesundin uusi silta
Minnesundin vanha silta
Mjosundin silta
Mjømnesundin silta
Mjøsan silta
Mjøsundin silta
Mjåsundin silta
Måløyn silta
N

Nappsundin silta
Nerlandsøyn silta
Norddalsfjordin silta
Nordhordlandin silta
Nordsundin silta
Nærøysundin silta
O

Oldersundin silta
Omsundin silta
Osenstraumenin silta
Osstrupenin silta
Osterøyn silta
P

Porsgrunnin silta
Puddefjordin silta
Puttesundin silta
R

Raftsundin silta
Ramsundin silta
Randøyn silta
Reinen sillat
Remøyn silta
Rombakin silta
Rongsundin silta
Rugsundin silta
Runden silta
Røssesundin silta
Rånåsfossin silta
S

Saltstraumenin silta
Saamen silta
Sandhornøyn silta
Sandesundin silta
Sandnessundbrua
Selbjørnin silta
Skarnsundin silta
Skattørsundetin silta
Skjeggestadin silta
Skjomen-silta
Skodje-silta
Sminesin silta
Sneppen-silta
Sommarøyn silta
Sortlandin silta
Sotran silta
Spissøyn silta
Stavangerin kaupungin silta
Stokkøyn silta
Stolman silta
Stord-silta
Storseisundetin silta
Straumsundin silta
Strømmen-silta
Støvsetin silta
Sundklakkstraumenin silta
Sundøyn silta
Svinesundin silta
Svinøyn silta
Sykkylven silta
Sørstraumenin silta
Sørsundin silta
T

Tenojoen silta
Tiendeholmenin silta
Tjeldsundin silta
Tjønnøyn silta
Trengselin silta
Trondheimin kaupungin vanha silta
Tromssan silta
Tromøyn silta
Turøyn silta
U

Ullasundin silta
Uusi Eidsvollin silta
V

Valsøyn silta
Vanha Namsenin silta
Varoddin silta
Vassåsin silta
Vevangstraumenin silta
Vrengenin silta
Å

Åkviksundetin silta
Åselistraumenin silta
Luettelo Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajista

Tämä on luettelo Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajista (engl. Chairman of the Joint Chiefs of Staff) joka on Yhdysvaltain asevoimien pääesikunnan puheenjohtaja.
Richard Thaler

| Richard Thaler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1945 (ikä 79) East Orange, New Jersey
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Sherwin Rosen
Tutkimusalue:  Käyttäytymistaloustiede
Palkinnot:   taloustieteen Nobelin palkinnolla (2017)
Richard H. Thaler (s. 12. syyskuuta 1945 East Orange, New Jersey) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja professori Chicagon yliopiston Booth School of Businessissa. Hän on erikoistunut käyttäytymistaloustieteen ja rahoituksen tutkimukseen. Vuonna 2017 Thaler palkittiin taloustieteen Nobelin palkinnolla käyttäytymistaloustieteen (behavioral economics) tutkimuksestaan.
Thaler toimi American Economic Associationin puheenjohtajana 2015.
Teoksia > Suomeksi

Väärin käyttäytyminen: Käyttäytymistaloustieteen synty. (Alkuteos Misbehaving: The Making of Behavioral Economics, 2015, ISBN 978-0-393-08094-0, suom. Kimmo Pietiläinen) Helsinki: Terra Cognita, 2015.
Teoksia > Englanniksi

Thaler, Richard H. 1992. The Winner's Curse: Paradoxes and Anomalies of Economic Life. Princeton: Princeton University Press. ISBN 0-691-01934-7.
Thaler, Richard H. 1993. Advances in Behavioral Finance. New York: Russell Sage Foundation. ISBN 0-87154-844-5.
Thaler, Richard H. 1994. Quasi-Rational Economics. New York: Russell Sage Foundation. ISBN 0-87154-847-X.
Thaler, Richard H. & Sunstein, C. 2009. Nudge: Improving Decisions About Health, Wealth, and Happiness. New York: Penguin. ISBN 0-14-311526-X.
Aiheesta muualla

Thalerin tutkimukset IDEASissa
Miettinen, Topi: Richard Thaler – käyttätymistaloustieteen uranuurtaja. Kansantaloudellinen aikakauskirja, 2017, 113(4). vsk, s. 542-549.  Artikkelin verkkoversio.
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinnon saajat
| --- | --- |
 1969: Frisch, Tinbergen  1970: Samuelson  1971: Kuznets  1972: Hicks, Arrow  1973: Leontief  1974: Myrdal, Hayek  1975: Kantorovitš, Koopmans  1976: Friedman  1977: Ohlin, Meade  1978: Simon  1979: Schultz, Lewis  1980: Klein  1981: Tobin  1982: Stigler  1983: Debreu  1984: Stone  1985: Modigliani  1986: Buchanan  1987: Solow  1988: Allais  1989: Haavelmo  1990: Markowitz, Miller, Sharpe  1991: Coase  1992: Becker  1993: Fogel, North  1994: Harsanyi, Nash, Selten  1995: Lucas  1996: Mirrlees, Vickrey  1997: Merton, Scholes  1998: Sen  1999: Mundell  2000: Heckman, McFadden  2001: Akerlof, Spence, Stiglitz  2002: Kahneman, Smith  2003: Engle, Granger  2004: Kydland, Prescott  2005: Aumann, Schelling 2006: Phelps 2007: Hurwicz, Maskin, Myerson 2008: Krugman 2009: Ostrom, Williamson 2010: Diamond, Mortensen, Pissarides 2011: Sargent, Sims 2012: Roth, Shapley 2013: Fama, Hansen, Shiller 2014: Tirole 2015: Deaton 2016: Hart, Holmström 2017: Thaler 2018: Nordhaus, Romer 2019: Banerjee, Duflo, Kremer 2020: Milgrom, Wilson 2021: Card, Angrist, Imbens  2022: Bernanke, Diamond, Dybvig  2023: Goldin 2024: Acemoğlu, Johnson, Robinson
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
The Flame in the Flood

| The Flame in the Flood |
| --- | --- |
Kehittäjä:  The Molasses Studios
Julkaisija:  Curve Digital
Jakelija:  Steam, GOG.com, Humble Store, Microsoft Store ja PlayStation Store
Säveltäjä:  Chuck Ragan
Pelimoottori:  Unreal Engine 4
Julkaistu:  2016
Lajityyppi:  selviytymispeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 16
Alusta:  Nintendo Switch, macOS, PlayStation 4, Windows, Xbox
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
The Flame in the Flood on The Molasses Floodin kehittämä selviytymispeli, joka julkaistiin vuonna 2016. Peli julkaistiin 17. tammikuuta 2017 PlayStation 4:lle.
Peli sijoittuu Pohjois-Amerikkaan ilmastokatastrofin jälkeiseen aikaan, jolloin yhteiskunta on romahtanut ja pelihahmoa ympäröivä maailma tulvii. Sen päähenkilöinä ovat tyttö nimeltä Scout ja hänen koiransa.
Pelin grafiikat ovat yksinkertaistetut ja piirrostyyliset.
Pelin ääniraidan on tehnyt Chuck Ragan, ja siinä esiintyvät myös Camaraderie ja The Fearless Kin. Taustamusiikki on akustista kitaramusiikkia.
Pelaaminen

Pelin alussa pelaaja lähtee liikkeelle entiseltä kesäleiriltä. Pelihahmo tapaa koiran ja luurangon, jolle kuuluneen repun hän ottaa itselleen. Pelaajan tehtävä on kulkea satunnaisesti generoidun joen vartta. Pelimaailma hyödyntää proseduaalista generointia. Hänen tulee löytää tarvikkeita, koota työkaluja, vältellä villipetoja ja pitää pelihahmo erossa vaaroista. Pelaajan on tärkeää pitää pelihahmo liikkeessä jatkuvasti, sillä pelaajan ei ole mahdollista kerätä suuria määriä resursseja tai rakentaa hahmolle asumusta. Lisäksi pelin ympäristössä on ravintoa saatavilla vain vähän. Pelaaja ei voi palata pelissä taaksepäin. Jos pelihahmo kuolee, pelaaja palaa asetuksista riippuen joko takaisin pelin alkupisteeseen tai sattumanvaraiseen tallennuspisteeseen.
Juoni

Pelaajan on mahdollista saavuttaa lopullinen päämäärä, joka on Kingdomiksi kutsutun alueen löytäminen. Alueella saattaa olla eloonjääneiden ihmisten yhteisö. On kuitenkin epäselvää, ovatko ihmiset yhä elossa. Pelin päättyessä tarinan loppuratkaisu on pelaajalle arvoitus.
Tatarstan

| Tatarstan Республика Татарстан  Татарстан Җөмһүрияте تاتارستان |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Tatarstanin sijainti Venäjän federaation kartalla
 Koordinaatit: 55.7956°N, 49.1109°E (Ufa) 
Valtio:   Venäjä
Tasavalta:  Tatarstan
Perustettu:   1920  (Tatarstanin ASNT)
- Tatarstanin SNT:  1990
- Tatarstanin tasavalta:  1992
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kazan
 – suurin kaupunki:  Kazan (1 143 535 as.)
 – presidentti:  Rustam Minnihanov Röstəm Miñnexanov
 – pääministeri:  Aleksei Pesošin (2017-)
Pinta-ala:  67 836 km²
Väkiluku (2010)  ():  3 786 488
 – väestötiheys:  55,7 as./km²
Kielet:  tataari ja venäjä
Uskonnot:  islam, ortodoksisuus
BKT (2010):  1 004 690,0 milj. RUB (eli 2,69 % koko Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  265 336 RUB,  noin 6 500 EUR (eli 101 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
Symbolit:  
 – lippu:  Tatarstanin lippu
 – vaakuna:  Tatarstanin vaakuna
 – kansallislaulu:  Tatarstanin tasavallan hymni
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  16, 116
 – ISO 3166:  RU-TA
 
tatarstan.ru
Tatarstan eli Tatarstanin tasavalta on Venäjän federaatioon kuuluva tasavalta Itä-Euroopassa Volga- ja Kamajokien ympärillä. Sen pää- ja samalla suurin kaupunki on Kazan.
"Tatarstan" tulee sitä asuttavan turkkilaisen kansan nimestä tatar, sekä persialaisesta -stan (ـستان, stân, istân, estân), mikä on yleinen pääte monien valtioiden ja alueiden nimissä (mm. Kazakstan, Uzbekistan, Turkestan).
Tatarstan on yksi Venäjän taloudellisesti kehittyneimmistä alueista. Se on erittäin teollistunut ja sijoittuu neliökilometriä kohden mitattuna toiseksi heti Samaran alueen jälkeen sen teollisuustuotannossa. Tatarstanin talous keskittyy öljyyn, kaasuun ja petrokemiaan, mutta myös tekniikka-, tekstiili-, vaatetus-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuus ovat keskeisessä asemassa. Tatarstanilainen öljy- ja kaasuyhtiö on Tatneft.
Tatarstanin viralliset kielet ovat tataari ja venäjä. Suurimmat uskonnot ovat islam ja ortodoksisuus. Vuonna 2014 Tatarstanissa oli 1,428 rekisteröityä moskeijaa ja 319 kirkkoa. Vuonna 2021 Tatarstanissa oli asukkaita 4 004 809.
Tatarstania edelsi vuonna 1920 perustettu Tataarien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Tuolloin se tunnettiin usein myös nimellä "Tataaria" (Татария, Tatariya). Alueella on sen pitkän ja monivaiheisen historian aikana ollut eri valtakuntia, kuten Kasaarien kaanikunta, Volgan Bulgaria ja Kultainen orda. Etenkin bulgaarien kultuurista löytyy merkittäviä jäänteitä Kazanin Kremlistä.
Tatarstan on perinteisesti eronnut muista Venäjän "etnisistä tasavalloista" sen suhteellisen suuren autonomian vuoksi. "Tatarstan on ainoa, joka [Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen] pystyi saamaan tiettyjä myönnytyksiä Moskovasta ja ylläpitämään yhteistyötä federaation johtajien kanssa". Vuonna 2023 Tatarstanin perustuslakiin tehtiin kuitenkin muutoksia, jonka seurauksesta kyseinen erityisasema paljolti menetettiin. Esimerkiksi aikaisempi Tatarstanin presidentti -nimike muuttui Tatarstanin johtajaksi, ja täten ensimmäinen "johtaja" on Rustam Minnihanov.
Etymologia

Termi "tataari" omaa pitkän ja monimutkaisen historian, mutta tasavallan nimessä se viittaa sitä asuttavaan kansaan, Volgan tataarit.
Pääte "-stan" tulee persian kielestä (ـستان, stân, estân, istân). Sen merkitys suffiksina on "paikka, jossa on runsaasti", tai "paikka, jossa kaikkea on runsaasti". Pääte esiintyy monien alueiden nimissä Länsi-, Keski- ja Etelä-Aasiassa sekä osissa Kaukasiaa ja Venäjää. (Esimerkkinä Turkestan, Baškortostan, Kazakstan, Uzbekistan, Turkmenistan).
Turkkilaisissa lähteissä nimi on muotoon "Tataristan". Joissain tataarinkielisissä puolestaan Tatarıstan (Татарыстан). Neuvostoaikana se tunnettiin lisänimellä "Tataaria" (Татария, Tatariya).
Tatarstanin nimestä on ollut välillä erimielisyyksiä. Pieni vähemmistö tataareista on kokenut olevansa Volgan Bolgarian suoria jälkeläisiä, jonka vuoksi sen pitäisi heidän mielestään näkyä myös tasavallan nimessä. Vuonna 2000 poliitikko Gusman Halilov ehdotti presidentti Vladimir Putinille, että Tatarstanista tulisi Bulgaristan (Bolğarıstan). Tätä ennen samaa oli ajanut Mirhad Vaisov, jonka perustama liike kutsui koolle vuonna 1990 "bolgaarien kansalliskongressin" ja vaati tämän kansallisuuden merkitsemistä passeihin.
Historia > Muinaisaika

Alueen asutus juontaa juurensa Acheulin ajan loppupuolelle. Paleoliittisia monumentteja on löydetty Volgan alueelta. Myös lukuisia pronssikauden monumentteja on löydetty.
Varhaiskeskiajalla Kasaarien kaanikunta muodostui osittain Volga-joen ala- ja keskijuoksusta.
Historia > Keskiaika > Volgan Bulgaria (–1236)

900–1200-luvuilla Keski-Volgan alueella oli Volgan Bulgaria, jonka väestön perustana olivat bulgaarit. He muuttivat alueelle Donin ja Volgan alajuoksuilta. Vuonna 922 Bulgaria kääntyi islamiin. Burtasseista löytyy mainintoja Volgan varrella bulgaarien ja kasaarien maiden välissä.
Ennen 400-lukua unkarilaiset heimot muuttivat vähitellen Volga-joen mutkan lähelle, nykyisen Kazanin alueelle. Myöhemmin he muuttivat Donin ja alemman Dnepr-joen väliselle alueelle, jossa he asuivat lähellä bulgaareja. Yhteisen kiinnostuksen kohteen vuoksi Tatarstanin ja Unkarin tutkijat ovat nykypäivänä tehneet yhteistyötä.
Historia > Keskiaika > Kultainen orda (1240–1438)

Vuosina 1222–1236 mongolijoukot hyökkäsivät Volgan Bulgariaan, mikä päättyi valtion tappioon ja alueen liittämiseen Kultaiseen ordaan vuonna 1243 . Ensimmäinen ordan pääkaupunki (1200-luvulla), poliittinen, kauppa- ja käsityökeskus oli Bolgarin kaupunki. Modernin Tatarstanin alue oli osa ordaa bugarian valtiona (Bolğar ulus). 1400-luvun puoliväliin mennessä Kultaisen ordan heikkenemisen seurauksena Ulu-Muhammed (Oluğ Möxəmmət) valloitti sen.
Historia > Keskiaika > Kazanin kaanikunta (1438–1552)

Kazanin kaanikunnan perusti Ulu-Muhammed, joka kuului yhteen "tšingidien haarasta". Hänen isänsä joutui pakenemaan ordasta sisällisriitojen vuoksi. Muhammad valloitti vuoteen 1445 mennessä Kazanin ja sen ympäristön, joka kuului yhdelle Kultaisen ordan pienistä vasalleista. 1400–1500 -lukujen taitteessa Kazanin kaanikunta taisteli Venäjän kanssa vallasta alueella, mikä päättyi kaanikunnan siirtymiseen Moskovan alaiseksi.
Kazanin valloituksen jälkeen (1552) ja Pietari Suuren alueelliseen valtiouudistukseen saakka (1708) olemassa oli "Kazanin ujesti". Se liitettiin lopulta Kazanin kuvernementtiin. (1708–1917).
Historia > Neuvostoaika > Sisällissota (1918–1920)

Volgan alueen kansojen kongressissa (Milli Majlis) päätettiin 20. marraskuuta 1917 Kazanin ja Ufan kuvernementtien ja osittain viereisten maakuntien alueelle julistaa Idel-Uralin tasavalta. Vaikka tämä valtiokokonaisuus käytännössä luotiin 1. maaliskuuta 1918, suunniteltu muodollinen julistus ei toteutunut bolshevikkineuvostojen ja puna-armeijan vallankumouksellisen päämajan vastustuksen vuoksi. Elokuussa 1918 valkoinen armeija valtasi Kazanin, ja syyskuussa 1918 sen miehittivät punaiset.
Historia > Neuvostoaika > Tataarien ASNT

22. maaliskuuta vuonna 1920 Venäjän SFNT:n kansankomissaarien neuvoston puhemies V.I. Lenin sai Kremliin vieraakseen tataarilaisia poliitikkoja, kuten S. G. Said-Galijev. Aiheena oli tataarilaisen tasavallan perustaminen. Tataarien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta perustettiin saman vuoden toukokuussa.
30. elokuuta 1990 – 7. helmikuuta 1992 Tatarstan oli sosialistinen neuvostotasavalta (SNT) ja 7. helmikuuta 1992 alkaen Tatarstanin tasavalta.
Historia > Tatarstanin tasavalta (1992–nykypäivä)

Neuvostoliiton romahtamisen seurauksena Tatarstanin tasavallan korkein neuvosto hyväksyi 26. joulukuuta 1991 julistuksen Tatarstanin tasavallan liittymisestä Itsenäisten valtioiden yhteisöön. Mintimer Šaimijev oltiin valittu presidentiksi 12. kesäkuuta.
Tatarstanissa pidettiin 21. maaliskuuta 1992 kansanäänestys Tatarstanin tasavallan itsenäisyydestä. Kysymykseen: "Oletko samaa mieltä siitä, että Tatarstanin tasavalta on suvereeni valtio, kansainvälisen oikeuden subjekti, joka rakentaa suhteitaan Venäjän federaatioon ja muihin tasavaltoihin ja valtioihin tasa-arvoisten sopimusten pohjalta?" Yli puolet äänestykseen osallistuneista tasavallan kansalaisista äänesti puolesta. Kuitenkin ennen tätä Venäjän SFNT:n perustuslakituomioistuimen 30. elokuuta 1990 annetussa Tatarstanin SNT:n valtion suvereniteettia koskevassa julistuksessa määrättiin joukko säännöksiä, jotka rajoittavat sen toimintaa.
31. maaliskuuta 1992 Tatarstan kieltäytyi allekirjoittamasta liittovaltiosopimusta. Huhtikuussa 1992 Venäjän federaation ja Tatarstanin viranomaisten välillä käytiin ensimmäiset neuvottelut Tatarstanin tasavallan liittymisestä liittovaltiosopimukseen. Tämän seurauksena vuonna 1994 tehtiin sopimus "Venäjän federaation ja Tatarstanin tasavallan hallintoelinten välisen toimivallan rajaamisesta ja keskinäisestä toimivallan siirtämisestä".
30. marraskuuta 1992 otettiin käyttöön Tatarstanin tasavallan uusi perustuslaki, joka julisti sen itsenäiseksi valtioksi.
Venäjän perustuslain kansanäänestyksessä 12. joulukuuta 1993 Tatarstanissa äänestäneistä 74,84 % äänesti Venäjän federaation perustuslain hyväksymisen puolesta. Laissa Tatarstan määritellään Venäjän federaation subjektiksi. Tatarstanin viranomaiset olivat kehottaneet väestöä boikotoimaan kansanäänestystä, ja äänestysprosentti oli siten vain noin 15 %.
15. helmikuuta 1994 presidentti Boris Jeltsin ja Venäjän federaation hallituksen puheenjohtaja V. Tšernomyrdin sekä Tatarstanin tasavallan presidentti Mintimer Šaimijev ja Venäjän pääministeri M. Sabirov allekirjoittivat sopimuksen "Venäjän federaation valtion viranomaisten ja Tatarstanin tasavallan valtion viranomaisten välisen toimivallan rajaamisesta ja keskinäisestä toimivallan siirtämisestä". Sopimuksen tekemistä edelsi pitkä neuvotteluprosessi, joka alkoi jo vuonna 1991 .Sopimuksessa Tatarstan julistettiin Venäjän kanssa yhdistyneeksi valtioksi. Sopimuksen mukaan Tatarstanin tasavalta sai oikeuden omaan perustuslakiinsa ja lainsäädäntöönsä, oikeuden perustaa ja kantaa tasavallan veroja, ottaa käyttöön tasavallan kansalaisuus, luoda ja ylläpitää suhteita Venäjän federaation ja ulkomaiden muodostaviin yksiköihin, perustaa kansallispankki, ja harjoittaa itsenäisesti ulkomaista taloudellista toimintaa.
Maantiede

Tatarstan rajoittuu pohjoisessa Kirovin alueeseen ja Udmurtiaan, idässä Baškortostaniin, etelässä Orenburgin, Samaran ja Uljanovskin alueisiin sekä lännessä Tšuvassiaan ja Mari Eliin. Tatarstanilla on vahvat kulttuuriset, kielelliset ja etniset siteet Baškortostaniin.
Tatarstanin pituus idästä länteen on noin 460 km ja leveys etelästä pohjoiseen 290 km. Tatarstanin pinta-ala vastaa viidesosaa Suomesta. Pinta-alasta 90 prosenttia on alavaa jokien halkomaa tasankoa. Itäosassa on loivia metsäisiä kohoumia. Korkein kohta (343 m) sijaitsee maan länsiosassa. Ilmasto on mantereinen. Keskilämpötila tammikuussa vaihtelee −13,0 °C ja −14,8 °C ja heinäkuussa +18,6 °C ja +19,6 °C välillä. Vuotuinen sademäärä on 350–430 mm.
Suurimmat joet ovat Volga (josta 177 km on Tatarstanin alueella) ja siihen laskevat Kama, Kazanka, Mesha, Zay, Shesma ja Svijaga. Volgan ja sen sivujoki Kaman liittymä sijaitsee nykyään Euroopan suurimman tekojärven Kuibyševin tekojärven pohjoispään alla. Kamajoella sijaitseva Nižnekamskin tekojärvi kuuluu myös Volgan vesistön suuriin tekojärviin.
Luonnonsuojelualuista merkittävimpiä ovat Volga-Kaman luonnonpuisto (biosfäärialue) ja Ala-Kaman kansallispuisto.
Talous > Kaivannaiset ja teollisuus

Tatarstanin alueella on suuria öljy- ja maakaasuesiintymiä, joten Tatarstanin talouselämä keskittyy öljyn ja maakaasun tuotantoon ja jalostukseen sekä petrokemian tuotteisiin. Kansallinen, Älmätissä kotipaikkaansa pitävä öljy-yhtiö Tatneft oli vuonna 2011 neljän prosentin tuotanto-osuudellaan Venäjän kuudenneksi suurin öljyntuottaja; yritys on listattu sekä Moskovan (MICEX-RTS) että Lontoon pörssissä (LSE). Myös muilla Venäjän petrokemian alan yhtöillä on toimintaa tasavallassa. Lisäksi tasavallassa on koneenrakennus-, ase-, tekstiili ja elintarviketeollisuutta sekä sähkövoiman tuotantoa. Bruttokansantuotteesta yli puolet tulee teollisuudesta.
Tatarstanin tärkeimmät vientituotteet ovat raakaöljy ja aseet.
Presidentti Mintimer Šaimijevin mukaan Venäjä "toipui ja kehittyi" sotien jälkeen juurikin Tatarstanin öljyntuotannon ansiosta.
Marraskuussa 2023 raportoitiin Tatarstanin olevan Moskovan jälkeen Venäjän alueista suurin "voittoa tavoittelemattoman sektorin kehittäjä".
Talous > Maatalous

Maatalouden merkittävimmät viljelykasvit ovat ruis, kaura, vehnä, pellava ja hamppu. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja turkistarhausta. Maan pinta-alasta oli 1930-luvulla peltoa 59 prosenttia.
Väestö

Vuonna 2021 Tatarstanissa oli 4 004 809 asukasta.
Väestö > Etninen jakauma

Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit (53,2 prosenttia), venäläiset (39,7 prosenttia) ja tšuvassit (3,1 prosenttia). Lisäksi Tatarstanissa asuu udmurteja (0,6 prosenttia), mordvalaisia (0,5 prosenttia), mareja (0,5 prosenttia), ukrainalaisia (0,5 prosenttia) ja baškiireja (0,4 prosenttia). Marit asuvat pääasiassa maan pohjoisosissa. Tataarit ovat vuoden 2010 väestölaskennan mukaisella 3,87 prosentin osuudellaan Venäjän toiseksi suurin etninen ryhmä (iso)venäläisten (80,9 prosenttia) jälkeen. Venäjällä asui 2010 kaikkiaan 5 310 649 tataaria. Venäjän tataareista 37,9 prosenttia (2 012 571 henkeä) asui Tatarstanissa.
Väestö > Suurimmat kaupungit

Kaupunkilaisiksi katsottiin vuoden 2010 väestönlaskennassa 75,4 prosenttia Tatarstanin väestöstä. Suurimmat, yli 30 000 asukkaan kaupungit olivat: pääkaupunki Kazan (1 143 535 as.), Naberežnyje Tšelny (513 193), Nižnekamsk (234 044), Älmät (146 393), Zelenodolsk (97 674), Bugulma (89 204 as.), Jelabuga (70 728 as.), Leninogorsk (64 127 as.), Tšistopol (60 755 as.), Zainsk (41 803 as.), Aznakajevo (34 853 as.) ja Nurlat (32 601 as.).
Väestö > Uskonto

Uskonnoltaan tataarit ja baškiirit ovat pääasiassa muslimeja, venäläiset, tšuvassit ja suomalais-ugrilaiset kansat puolestaan ovat pääasiassa ortodoksikristittyjä. Myös pieni osa tataareista on ortodokseja: heidän esi-isänsä kääntyivät kristityiksi 1500- ja 1700-luvuilla uskonvainojen aikana.
Vuonna 2012 julkaistun, Venäjän uskontoja laajasti kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Tatarstanin väestöstä oli:
53,8 % islaminuskoisia (pääsääntöisesti hanafi-sunnalaisia),
30,5 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
5,7 % ateisteja tai uskonnottomia,
2 % muut kristityt,
< 1 % muut ortodoksit,
< 1 % muinaisuskojen harjoittajia,
< 1 % hengellisiä, mutta ei uskovaisia
< 1 % jotain muuta
Tataareja oli 1800-1900 -lukujen taitteessa merkittävässä roolissa islamilaisen uudistusliikkeen jadidismin leviämisessä.