stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Crichton-Vulcan
Muutto Pernoon

Telakka alkoi käydä 1970-luvulle tultaessa vanhanaikaiseksi ja lisäksi sen ympärille kasvanut asutus esti sen laajentamisen. Vuonna 1976 Wärtsilä vihki käyttöön modernin Pernon telakan joka oli rakennettu Pernoon Raision rajalle. Uudelle telakalle rakennettiin mm. suuri kuivatelakka ja suurten lohkojen siirtelyn mahdollistanut Koneen rakentama 600 tonnin nosturi, kun Turun telakalla suurin nosturi oli kapasiteetiltaan 150 tonnia ja laivojen rungot hitsattiin kokoon vanhanaikaisesti slipillä.
Viimeinen Turun telakalla alusta loppuun asti rakennettu laiva oli M/S Rosella joka laskettiin vesille 1979. Jokirannassa varusteltiin vuoteen 1982 laivoja jotka oli laskettu vesille Pernossa. Tämän jälkeen telakkakäyttöön jäi enää joen itärannalla, Korppolaismäen kupeessa ollut kuivatelakka, jota käytettiin laivojen korjaukseen. Wärtsilän Turun telakat siirtyivät 1986 Wärtsilä Meriteollisuus Oy:lle, jonka vuonna 1989 tapahtuneen konkurssin jälkeen korjaustelakan toimintaa jatkoi Turun Korjaustelakka Oy. Korjaustelakan siirryttyä Naantalin Luonnonmaalle kuivatelakka jäi tarpeettomaksi. Maapohjan omistanut Turun kaupunki myi sen 2000-luvun alussa Wärtsilälle. Wärtsilän dieselmoottoritehtaan vuonna 2004 tapahtuneen sulkemisen jälkeen alue palautui Turun kaupungille.
Kirjallisuutta

Veikko Laakso: Turun teollisuus manufaktuureista bioteknologiaan, teoksessa Kupila, Sanna (toim.): Sisua, siloa ja sinappia: merkkituotteita Turusta, s. 21–25.  Turku:  Turun maakuntamuseo, 2004.  ISBN 951-595-090-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Crichton-Vulcan Wikimedia Commonsissa
Hufvudstadsbladet 2.11.1928: Maskin och Bro köper Crichton & Vulcan.
Ylen Elävä arkisto: Dokumentti teräksestä laivaksi Turun Wärtsilän telakalla 1971
Venäjän laivaston höyryfregatti Rurikin vesillelasku lokakuussa 1851. Tässä laivassa oli Cowie&Erikssonin valmistama 300 hevosvoiman höyrykone. Taustalla näkyy Kakolanmäki.
Vetehinen, Vesihiisi ja Iku-Turso rakenteilla rinnakkain Crichton-Vulcanin telakalla.
CV707 eli Vesikko museoituna Suomenlinnassa.
Panssarilaiva Väinämöinen.
Wärtsilän telakan nostokurjet vastapäätä Turun linnaa ovat muodostuneet koko kaupungin symboleiksi.
Häräntatti

| Häräntatti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Boletaceae
Suku::  Loimutatit Suillellus
Laji::  queletii
Kaksiosainen nimi
 Suillellus queletii  (Schulzer) Vizzini, Simonini & Gelardi 
Katso myös
   Häräntatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Häräntatti (Suillellus queletii, syn. Boletus queletii) on punaruskea tai tiilenpunainen tattilaji. Sen jalka on tatiksi harvinaisen sileäpintainen, ylhäältä keltainen ja tyvestä punainen. Pillistö on likaisen okranvärinen ja kosketuksesta sinertyvä. Tatti kelpaa ruokasieneksi. Se on Suomessa hyvin harvinainen ja tunnetaan vain etelärannikolta. Suomessa häräntatti on luokiteltu vuonna 2019 vaarantuneeksi (VU). Sieni on kalkinvaatija, eli se kasvaa ainoastaan kalkkipitoisessa maaperässä. Ensisijaiset kasvuympäristöt ovat metsälaitumet, lehdesniityt ja hakamaat.
Aiheesta muualla

Medicinal Mushrooms: Boletus queletii (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Suillellus queletii:  Wikidata: Q26203737  CoL: 7B4RK  EoL: 46705826  Fungorum: 550748  GBIF: 7888147  iNaturalist: 544542  MycoBank: 550748  NBN: BMSSYS0000051718  NCBI: 2100785  NZOR: 2e8ccb17-ae2e-4584-8459-7ef5cdbbe816  Laji.fi: MX.71677 
Boletus queletii:  Wikidata: Q283116  AusFungi: 60026326  BioLib: 60151  CoL: MCYN  EPPO: BOLTQU  Fungorum: 228200  GBIF: 5954937  iNaturalist: 147333  IRMNG: 10393124  MycoBank: 228200  NBN: NHMSYS0001476045  NCBI: 857008  NZOR: 32c6c947-4d4e-49d4-b5c4-a7b86aa40e0c  Observation.org: 13597  Open Tree of Life: 322942
Dai Nippon Butokukai

Dai Nippon Butokukain päämaja ja -dojo Butokuden, Kiotossa, vuonna 1932
Dai Nippon Butokukai  oli ensimmäinen kansallinen japanilainen budojärjestö. Se perustettiin 1895 Kiotossa tarkoituksena edustaa ja edistää kaikkia japanilaisia klassisia kamppailutaitoja. Dai Nippon Butokukain päämajaksi ja japanilaisten kamppailulajien pääharjoittelupaikaksi perustettiin 1899 Butokudenin harjoitteluhalli. Ensimmäiseksi kendon pääopettajaksi valittiin Hokushin itto-ryū -kenjutsun mestari Naito Takaharu. Judon pääopettajaksi valittiin maineikas judoka Isogai Hajime.
Yhtenäisen miekka-katasarjan luominen

Butokukai keräsi vuonna 1906 teknisen raadin luodakseen Japanin kendolle kansallisen standardi-katasarjan yhtenäistäkseen harjoittelukäytäntöjä koko maassa. Tällöin syntyi kolmen katan sarja: jodan (ten), chudan (chi) ja gedan (jin). Katasarja sai kuitenkin osakseen paljon arvostelua Butokukaissa. Kun kävi ilmeiseksi, että kenjutsu otettaisiin mukaan Japanin kansalliseen liikuntakoulutukseen 1911, sai  muutostarve ilmaa siipiensä alle ja uusi komitea muodostettiin viidestä miekkamestarista (kenjutsu): Negishi Shingoro, Tsuji Shimpei, Naito Takaharu, Monna Tadashi ja Takano Sasaburo. Komitea loi Dai Nippon Teikoku Kendo -katan, joka sai lukuisien eri kehitysversioiden jälkeen lopullisen muotonsa vuonna 1912 sisältäen kaikkiaan 10 tekniikkaa pitkää miekkaa vastaan, 7 pitkälle miekalle otachi ja 3 lyhyelle miekalle kodachi. Pariin otteeseen uudelleen nimettynä ja joidenkin muutoksien jälkeen on tuolloin luotu katasarja pohjana nykyiselle Japanin kendoliiton ZNKR kendō no katalle.
Butokukain johtajat tavoittelivat kendoa ja judoa osaksi japanilaista liikuntakasvatusta heidän uudelleenrakennetussa koulujärjestelmässään ja he muokkasivatkin lajeja aktiivisesti standardisoimalla tekniikoita, kata-sarjoja sekä kilpailu- ja graduointikäytäntöjä tämän tavoitteen saavuttaakseen. Vuonna 1911 syntyi Dai Nippon Butokukai Bujutsu Semmon Gakko eli Suuri japanilainen taistelutaitokoulu. Tällöin Japanin opetusministeriö reagoi yhä kasvaneeseen kendon ja judon liikunnalliseen harrastukseen määräämällä, että jokaisen miespuolisen opiskelijan on harjoiteltava jompaakumpaa lajia liikunnanopetuksessa. Tällöin Japanin viranomaiset virallistivat budoharjoittelun osaksi koululaitoksen opetussuunnitelmaa.
Yhtenäisen miekka-katasarjan luominen > Dai Nippon Butokukai toisen maailmansodan aikana

Sodan aikanakin Dai Nippon Butokukaissa oli miljoonia jäseniä (3 178 000 jäsentä maaliskuussa 1941). Sodan aikana viisi japanilaista ministeriötä (sisä-, opetus- ja sosiaaliministeriö sekä armeija ja laivasto) ohjasi Dai Nippon Butokukain toimintaa).
Yhtenäisen miekka-katasarjan luominen > Butokukai toisen maailmansodan jälkeen

Maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain miehitetyn Japanin valvontaelin SCAP kielsi Dai Nippon Butokukain toiminnan militaristisena. Panna pyörrettiin vasta Korean sodan alettua 1950. Botukuden avattiin uudelleen vuonna 1952
Aiheesta muualla

Dai Nippon Butokukain kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Donn F. Draeger: Modern Bujutsu & Budo, vol. 3.  Weatherhill, 1974.  ISBN 0-8348-0351-8
Bennett Alex: A Brief Synopsis of the History of Modern Kendo. Kendo World, 2004, nro Vol 3. n:o 1., s. sivut 6-15. ISSN 1175-8872
Merkittävät budōjärjestöt
Budolajien suomalaiset kattojärjestöt
Dai Nippon Butokukai
Euroopan kendoliitto EKF
Gaikokujin Nihon Budo Kyokai
Nihon Budō Gakkai
Nihon Budō Kyōgikai
Nihon Kobudo Kyokai
Zaidan Hojin Aikikai
Shōrinji Kempō Renmei (Japanin Shōrinji Kempō-liitto)
Zen Nihon Jūdō Renmei (Japanin judoliitto)
Zen Nihon Kendō Renmei (Japanin kendoliitto)
Zen Nihon Kyūdō Renmei (Japanin kyūdōliitto)
Nippon iaido Kyokai
Nippon Sogo Bujutsu
Zen Nippon Iaidō Renmei (Japanin iaidōliitto))
Zen Nihon Sumō Renmei (Japanin sumōliitto)
Zen Nihon Karatedō Renmei (Japanin karatedō-liitto)
Zen Nihon Naginata Renmei (Japanin naginataliitto)
Zen Nihon Jūkendō Renmei (Japanin jūkendōliitto)
Tommi Häti

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten curling.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten curling.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten curling.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten curling. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kamloops 1998 | curling |  |
|  Pronssia | Glasgow 2000 | curling |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2000 | curling |  |
|  Pronssia | Chamonix 1999 | curling |  |
|  Pronssia | Vierumäki 2001 | curling |  |
Tommi Juhana Häti (s. 11. huhtikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen curling-pelaaja. Hän toimi Markku Uusipaavalniemen kipparoiman joukkueen kakkosheittäjänä yksissätoista arvokisoissa.
Hätin parhaat saavutukset ovat EM-kulta vuodelta 2000, kaksi EM-pronssia (1999 ja 2002), kaksi MM-pronssia (1998 ja 2000) sekä olympialaisten viides tila vuonna 2002. Suomen mestaruuksia hänellä on seitsemän kappaletta vuosilta 1997—2011. Seuratasolla Häti edusti Hyvinkään Curlingia sekä Kulosaari Curling Klubia.
Häti on 187 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kiloa. Hän toimii yksityisyrittäjänä mainosalalla ja asuu Hollolassa.
Aiheesta muualla

Reaktio.fi
Danton-luokka

| Danton-luokka |
| --- | --- |
 Kaavio luokan aseistuksesta ja suojasta

Tekniset tiedot
Uppouma:  18 318 t (normaali) 19 753 t (täysin kuormattu)
Pituus:  146,6 m (kokonaispituus) 144,9 m (vesiraja)
Leveys:  25,8 m
Syväys:  9,2 m
Koneteho:  22 500 shp
Nopeus:  19,2 -19,4 solmua
Miehistöä:  valmistuessa 681 (lippulaivana 753) myöhemmin 921-923
Aseistus
Meritorjunta:  4 × Canon de 305 mm Modèle 1906 kaksoistorneissa 12 × Canon de 240 mm Modèle 1902 kaksoistorneissa 16 × 75 mm/65 Schneider Mle 1906 -tykkiä 8 × Canon de 47 mm Modèle 1902 2 × 450 mm torpedoputkea
Daunton-luokka oli Ranskan laivaston kuuden ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistetun taistelulaivan muodostama alusluokka. Aluksista Condorcet oli vuodesta 1931 alkaen Toulonissa majoitusaluksena. Saksalaiset valtasivat sen marraskuussa 1942.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Condorcet | Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire | 23. elokuuta 1907 | 20. elokuuta 1909 | 25. heinäkuuta 1911 | poistettu palveluksesta 1931 majoitusaluksena |
| Danton | Arsenal de Brest | 9. tammikuuta 1906 | 4. heinäkuuta 1909 | 1. kesäkuuta 1911 | uponnut 19. maaliskuuta 1917 |
| Diderot | Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire | 20. lokakuuta 1907 | 19. huhtikuuta 1909 | 1. elokuuta 1911 | romutettu 1937 |
| Mirabeau | Arsenal de Lorient | 4. toukokuuta 1908 | 28. lokakuuta 1909 | 1. elokuuta 1911 | maalilaivaksi 1921-1922 myyty romutettavaksi 1928 |
| Vergniaud | Forges et Chantiers de la Gironde, Bordeaux | heinäkuu 1908 | 12. huhtikuuta 1910 | 22. syyskuuta 1911 | poistettu käytöstä 27. lokakuuta 1921 |
| Voltaire | Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer | 20. heinäkuuta 1907 | 16. tammikuuta 1909 | 1. elokuuta 1911 | myyty romutettavaksi 1939 |
Aiheesta muualla

Jordan, John: The 'Semi-Dreadnoughts' of the Danton Class. Conway's Warship, 2013, XXXV. vsk, s. 46-66.  Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-205-4  (englanniksi)
Danton-luokan taistelulaivat
Ranskan laivaston alusluokat I maailmansodassa
| --- | --- |
Dreadnought-taistelulaivat:  Courbet • Bretagne • NormandieX • LyonX
Predreadnought-taistelulaivat:  BrennusS • Charles MartelS • CarnotS • JauréguiberryS • MassénaS • BouvetS • Charlemagne • Henri IVS • SuffrenS • République • Liberté • Danton
Panssariristeilijät:  Dupuy de LômeS • Amiral Charner • PothuauS • Jeanne d’ArcS • Gueydon • Dupleix • Gloire • Léon Gambetta • Jules MicheletS • Ernest RenanS • Edgar Quinet
Panssarikansiristeilijät:  Amiral CécilleS • Forbin • Troude • Linois • Friant • Descartes • D’Assas • D’EntrecasteauxS • GuichenS • ChâteaurenaultS • D’Estrées • Jurien de la GravièreS
Hävittäjät:  Durandal • Framée • Rochefortais • Arquebuse • Claymore • Branlebas • Spahi • Voltigeur • Chasseur • Bouclier • Bisson • Enseigne Roux • Enseigne GaboldeS • Aventurier • Arabe
Sukellusveneet:  Sirène • Aigrette • Oméga • Émeraude-luokka • Circé • Pluviôse • Brumaire
Vesilentokoneiden emälaivat:  FoudreS
Sami Hyypiä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sami Tuomas Hyypiä
Syntymäaika: 7. lokakuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Porvoo, Suomi
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 195 cm
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
1980–1989: PaPe
1990: Kumu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989 | PaPe | 3 | (0) |
| 1991 | Kumu | 19 | (0) |
| 1992–1995 | MyPa | 96 | (8) |
| 1996–1999 | Willem II | 100 | (3) |
| 1999–2009 | Liverpool | 318 | (22) |
| 2009–2011 | Bayer Leverkusen | 53 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 589 | (36) |
Maajoukkue
| 1991–1992 | Suomi U18 | 13 | (2) |
| 1992–1995 | Suomi U21 | 27 | (8) |
| 1992–2010 | Suomi | 105 | (5) |
Valmennusura
2011–2012: Suomi (apuv.)
2012–2014: Bayer Leverkusen
2014: Brighton & Hove Albion
2015–2016: FC Zürich
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Sami Tuomas Hyypiä (s. 7. lokakuuta 1973 Porvoo) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Keskuspuolustajana pelannut Hyypiä edusti vuodesta 1992 vuoteen 2011 ulottuneella pääsarjaurallaan seurajoukkueita Suomessa, Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa, ja saavutti muun muassa Mestarien liigan voiton englantilaisessa Liverpoolissa vuonna 2005. Hän on Jari Litmasen ohella ainoa suomalainen Mestarien liigan voittanut pelaaja. Hyypiä pelasi myös yli 100 ottelua Suomen maajoukkueessa. Hänet valittiin sekä Palloliiton että Urheilutoimittajain liiton äänestyksessä yhdeksän kertaa Suomen vuoden jalkapalloilijaksi. Hänet nimettiin vuonna 2011 Veikkausliigan legendaksi.
Hänen mukaansa on nimetty myös Sami Hyypiä Akatemia sekä vuonna 2000 avattu Kuusankoskella sijaitseva palloiluhalli Sami Hyypiä areena.
Seurajoukkueura > Uran alku Suomessa

Hyypiä syntyi Porvoossa, mutta vietti lapsuutensa Kuusankosken Voikkaalla (nykyisin Kouvolaa). Jalkapallo oli nuorelle Hyypiälle luonnollinen lajivalinta, sillä sekä hänen isällään Joukolla että äidillään Irmalla oli pelaajataustaa ja isä toimi myös juniorivalmentajana. Nuoruudessaan hän harrasti myös jääkiekkoa ja maastohiihtoa.
Hyypiä on Voikkaan Pallo-Peikkojen kasvatti ja kuului samoihin joukkueisiin ikätoveriensa Toni Huttusen ja Mika Hernesniemen kanssa. PaPen miesten 3. divisioonajoukkueessa kolmikko pelasi ensimmäistä kertaa kaudella 1989. A-juniori-ikäisenä Hyypiä siirtyi Kuusankosken Kumuun, jonka riveissä hän pelasi 1. divisioonassa kaudella 1991. Vuonna 2000 valmistunut Kuusankosken palloiluhalli on nimetty Hyypiän mukaan Sami Hyypiä -areenaksi.
Uransa korkeimmilla sarjatasoilla Hyypiä aloitti kaudella 1992 Myllykosken Pallossa, jonne hänet hankki Kumusta tuttu valmentaja Harri Kampman. Liigadebyyttinsä Hyypiä teki 26. huhtikuuta 1992 Jazzia vastaan. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan kaikki 33 ottelua, mutta toisella kaudellaan hän loukkaantui 11 ottelun jälkeen eikä toivuttuaan enää mahtunut avauskokoonpanoon. Kampmanin kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen Hyypiä aloitti tiiviin omatoimisen harjoittelun, jonka tarkoituksena oli erityisesti voiman ja ketteryyden kehittäminen. Kaudella 1994 Hyypiä otti jälleen paikkansa kokoonpanosta, mutta tällä kertaa keskuspuolustajana aikaisemman liberon sijaan. Hän on sanonut oppineensa paljon maajoukkuepuolustaja Esa Pekoselta ensimmäisten MyPa-vuosiensa aikana. Hyypiä saavutti MyPassa kolme Suomen-mestaruushopeaa ja kaksi Suomen cupin voittoa. Vuoden 1995 cup-loppuottelussa Jazzia vastaan hän teki puskemalla 1–0-maalin, joka jäi ottelun ainoaksi. 28. lokakuuta pelattu ottelu oli myös Hyypiän viimeinen Suomessa.
Seurajoukkueura > Willem II

Vuonna 1995 Hyypiä kävi Newcastle Unitedin testissä, mutta siirtyi lopulta kauden 1995–1996 talvitauolla Alankomaihin tilburgilaisen Willem II:n joukkueeseen, jonne myös MyPa-joukkuetoveri Joonas Kolkka siirtyi samoihin aikoihin. Hyypiä pelasi Willem II:ssa kolme ja puoli kautta hyvällä menestyksellä ja toimi lopulta myös joukkueen kapteenina. Hänen viimeisellä kaudellaan 1998–1999 joukkue sijoittui Eredivisien toiseksi, minkä myötä seura pääsi seuraavalla kaudella ensimmäistä kertaa historiassaan mukaan Mestarien liigaan. Seuran stadionilla Koning Willem II:lla on Hyypiän mukaan nimetty huone.
Seurajoukkueura > Bayer Leverkusen

Kaudeksi 2009–2010 Hyypiä siirtyi Saksan Bundesliigan Bayer Leverkuseniin, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen toukokuussa 2009. Ensiesiintymisensä liigassa hän teki elokuussa kauden avausottelussa Mainz 05:tä vastaan. Kauden päätteeksi hänet valittiin Saksan pelaajayhdistyksen vuoden joukkueeseen. Jälkimmäisellä ja Hyypiän pelaajauran viimeisellä kaudella Leverkusen saavutti Bundesliigan toisen sijan ja paikan Mestarien liigaan. Kahden Leverkusenissa viettämänsä kauden aikana Hyypiä pelasi yhteensä 53 Bundesliigan ottelussa.
Maajoukkueura

Hyypiän ensimmäinen maaottelu oli alle 18-vuotiaiden ottelu Jugoslaviaa vastaan 23. maaliskuuta 1991. Hän pelasi 13 poikien ja 27 nuorten maaottelua. Nousu maajoukkueisiin tapahtui osin sattumalta: aikaisemmin maajoukkuevalmentajilta pimentoon jäänyt Hyypiä kiinnitti Jyrki Heliskosken huomion Kumun edustusjoukkueen harjoitusottelussa Lahdessa, jossa poikamaajoukkue leireili samaan aikaan. Hän liittyi maajoukkueryhmään seuraavana päivänä. Palloliitto valitsi Hyypiän lupaavimmaksi pelaajaksi vuonna 1991 ja nuorten maajoukkueen parhaaksi pelaajaksi vuosina 1994–1995.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Suomen maajoukkueessa Hyypiä pelasi 7. marraskuuta 1992 Tunisiaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa A-maajoukkueessa hän teki 9. lokakuuta 1999 Pohjois-Irlantia vastaan. Hyypiä edusti Suomea viisissä EM-kilpailuiden ja neljissä MM-kilpailuiden karsinnoissa.
Hyypiä ja Hannu Tihinen muodostivat pitkään Suomen vakiotoppariparin. Hän oli Suomen puolustuksen johtohahmo ja MM 2010 -karsinnoista lähtien myös joukkueen kapteenina. Hyypiä pelasi 100. maaottelunsa 12. elokuuta 2009. Hän oli Ari Hjelmin ja Jari Litmasen jälkeen kolmas rajapyykin saavuttanut suomalainen miespelaaja. A-maajoukkueurallaan hän pelasi yhteensä 105 ottelua, joista viimeisen lokakuussa 2010, ja teki viisi maalia.
Valmentajaura

Hyypiä ilmoitti toukokuussa 2011 päättävänsä pelaajauransa kauden jälkeen. Hän liittyi välittömästi Suomen maajoukkueen valmennusryhmään päävalmentaja Mixu Paatelaisen alaisuuteen, ja kesällä 2012 hän aloitti myös Bayer Leverkusenin apulaisvalmentajana.
Huhtikuun alussa 2012 Hyypiästä tuli Bayer 04 Leverkusenin päävalmentaja. Hän ja Sascha Lewandowski korvasivat yhdessä potkut saaneen Robin Duttin.  Kaksikon johdolla Leverkusen sijoittui Bundesliigassa viidenneksi ja varmisti paikkansa Eurooppa-liigaan kaudelle 2012–13. Kauden jälkeen seurajohto jatkoi kaksikon sopimusta kolmella vuodella. Toukokuussa Suomen päävalmentaja Mixu Paatelainen vahvisti Hyypiän jäävän sivuun maajoukkuevalmentajan tehtävistä. Hyypiä luotsasi Leverkusenin kaudella 2012–13 Bundesliigassa kolmanneksi. Eroa toiseksi sijoittuneeseen Borussia Dortmundiin jäi vain yksi piste. Kaudella 2013–14 Leverkusen pelasi hyvän syyskauden ja hävisi 15 ensimmäisestä ottelustaan vain kaksi. Mestarien liigassa Hyypiä johdatti Leverkusenin lohkokakkosena pudotuspeleihin, joissa se hävisi Paris Saint-Germainille yhteismaalein 6-1. Ongelmat alkoivat kasaantua vuodenvaihteessa myös Bundesliigassa. Leverkusen voitti joulukuun lopun jälkeen pelaamistaan 12 ottelusta vain yhden ja lopulta seurajohto erotti Hyypiän huhtikuun alussa 2014, kun Leverkusen oli hävinnyt sarjan häntäpään HSV:lle. Leverkusen putosi tappion myötä liigan viidenneksi.
Kesäkuussa 2014 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaava Brighton palkkasi Hyypiän päävalmentajakseen. Syyskauden lopussa joukkue oli sarjassa kolmanneksi viimeisenä, vain kolme ottelua voittaneena. 22. joulukuuta Hyypiä jätti eroanomuksen managerin tehtävästä, jonka Brightonin seurajohto hyväksyi.
Elokuussa 2015 Hyypiästä tuli Sveitsin superliigan FC Zürichin päävalmentaja. Hyypiän johdolla seuran peliesitykset olivat heikohkoja ja joukkue juuttui liigan putoamistaisteluun. Helmikuussa 2016 Hyypiä onnistui nostamaan Zürichin pois putoamisviivan alapuolelta. Kevään aikana joukkue kuitenkin ajautui jälleen tappiokierteeseen ja toukokuussa 2016, kolme kierrosta ennen liigan loppua Hyypiä sai potkut tehtävästään. Hyypiän kohtaloksi koitui lopulta 0-4 murskatappio FC Luganolle, joka pudotti Zürichin sarjajumboksi. Syyskuussa 2020 Hyypiä liittyi Veikkausliigassa pelaavan FC Hakan valmennusryhmään.
Hyväntekeväisyys

Hyypiä perusti lokakuussa 2010 SH4 Tukirengas -yhdistyksen, jonka tarkoituksena on auttaa nuoria suomalaisia urheilijoita urallaan ja harjoittelussa. Yhdistys jakaa apurahoja, ja sen toiminta perustuu tukijäsenverkostoon. Kerätäkseen varoja yhdistykselle Hyypiä osallistui elokuussa 2011 Helsinki City Marathoniin, joka oli hänen elämänsä ensimmäinen maraton. Hänen aikansa oli 3.56.04.
Yksityiselämä

Hyypiä oli naimisissa entisen jalkapalloilijan ja nykyisen kouluratsastajan Susanna Hyypiän (o.s. Rissanen) kanssa, mutta marraskuussa 2021 he ilmoittivat hakeneensa avioeroa. He tapasivat vuonna 2002 ja menivät naimisiin vuonna 2007 ensimmäisen poikansa ristiäisten yhteydessä. Heillä on kaksi poikaa. Pariskunta sai lopullisen avioeron elokuussa 2022. Hyypiä oli vuosina 2021–2023 suhteessa kilpa-ajaja Emma Kimiläisen kanssa. Lokakuussa 2023 pari ilmoitti palanneen yhteen  ja erosivat uudelleen keväällä 2024.
Saavutuksia ja palkintoja

MyPa
Suomen-mestaruushopea: 1993, 1994, 1995
Suomen cup: 1992, 1995
Liverpool
FA Cup: 2001, 2006
Englannin liigacup: 2001, 2003
FA Community Shield: 2001, 2006
Mestarien liiga: 2005
UEFA Cup: 2001
UEFA Super Cup: 2001, 2005
Henkilökohtaiset
Suomen vuoden urheilija: 2001
Suomen vuoden valmentaja: 2012
Suomen vuoden jalkapalloilija:
Urheilutoimittajien äänestys: 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2009, 2010
Palloliiton äänestys: 1999, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010
UEFAn vuoden joukkue: 2001
Goal.com: 2000-luvun keskuspuolustaja
Goal.com: valinta 2000-luvun tähdistöjoukkueeseen
Valioliigan kuukauden pelaaja: syyskuu 1999
Bundesliigan kauden 2009–2010 tähtikentässä
Kirjallisuutta

Hakala, Olli: Sami Hyypiä – Voikkaalta Valioliigaan.  Tammi, 2002.  ISBN 9789513123789
Oh Sami Sami.  (Liverpool FC:n virallisen lehden LFC Weeklyn 84-sivuinen erikoisnumero)  Sport Media, 2009.
Cum On Feel the Noize

| ”Cum On Feel the Noize” Slade |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”I’m Mee, I’m Now an’ That’s Orl”
 Julkaistu: 23. helmikuuta 1973
 Formaatti: 7"
 Tekijä(t): Noddy Holder, Jim Lea
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Tyylilaji: glam rock, hard rock
 Kesto: 04.24
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Listasijoitukset
  Iso-Britannia – 1.    Yhdysvallat – 98.
Sladen muut singlet
| ”Gudbuy T’Jane” 1972 | ”Cum On Feel the Noize” 1973 | ”Skweeze Me, Pleeze Me” 1973 |
”Cum On Feel the Noize” on Noddy Holderin ja Jim Lean kirjoittama musiikkikappale, jonka julkaisi ensimmäisenä brittiläinen Slade-yhtye vuonna 1973. Se nousi Britannian listaykköseksi heti ensimmäisellä listaviikollaan ja pysyi kärjessä neljä viikkoa. Kappale on samalla yhtyeen tunnetuimpia.
Vuonna 1983 yhdysvaltalainen Quiet Riot -yhtye teki kappaleesta menestyksekkään heavy metal-/glam metal -version, joka ylsi Yhdysvaltain Billboard-listan sijalle 5.
Työstö

Sladen laulaja-kitaristi Noddy Holder oli sanoittanut kappaleen erään aiemman kiertueen aikana. Siihen inspiroi konserttipaikkojen rajusti meluava yleisö. Aluksi kappaleen nimi oli ”Come On Hear the Noize”, mutta nimi vaihdettiin, sillä Holder pystyi tuntemaan yleisön tömistyksen paukkeena rinnassaan.
Kappaleen aloittava ”Baby, baby, baby!” -huuto oli alun perin vain yhtyeen avuksi tehty opastus, eikä sen ollut tarkoitus tulla lopulliselle äänitteelle. Tuottaja Chas Chandler kuitenkin halusi sen mukaan, sillä hänen tuotantoideologianaan oli saada laulu levyjen kohokohdaksi, jonka ympärille kappaleet sitten rakennettiin.