stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shenandoahin laakso

| Shenandoahin laakso> Shenandoah Valley |
| --- | --- |

Sijainti:  Virginia ja Länsi-Virginia, Yhdysvallat
Laakson ominaisuudet
Pituussuunta:  koillinen-lounas
Väestökeskittymät:  Winchester Harrisonburg Staunton Lexington Martinsburg
Shenandoahin laakso on Virginian länsiosassa ja Länsi-Virginian itäosassa Yhdysvalloissa sijaitseva laakso. Sen rajaavat idässä Blue Ridge Mountains, lännessä Ridge-and-Valley Appalachians, pohjoisessa Potomac-joki ja etelässä James-joki.
Shenandoahin laakson nimi Shenandoah (/ʃɛnənˈdoʊə/) tulee jostakin Amerikan alkuperäiskielestä, mutta sen tarkka alkuperä ja merkitys ei ole tiedossa.
Shenandoahin laaksolla oli merkittävä rooli Yhdysvaltain sisällissodassa. Laaksossa käytiin muun muassa Shenandoahin laakson sotaretki 1862 Konfederaation Stonewall Jacksonin ja useiden Unionin komentajien välillä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Scuderia Toro Rosso STR6

| Scuderia Toro Rosso STR6 |
| --- | --- |
 Jaime Alguersuari Malesian GP:ssä.
Talli:   Toro Rosso
Suunnittelija(t):   Giorgio Ascanelli  Ben Butler  Nicolo Petrucci
Kuljettajat:  18.  Sébastien Buemi 19.  Jaime Alguersuari
Testikuljettajat:   Daniel Ricciardo  Jean-Éric Vergne
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Polttoaine:  Shell
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  Ferrari 056 V8
Voimansiirto:  7-vaihteinen puoliautomaattinen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Australian GP 2011
Kilpailuja:  19
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  41
Scuderia Toro Rosso STR6 on Formula 1 -auto, jota Toro Rosson talli käytti kaudella 2011. Auto oli toinen tallin itse rakentama auto, sillä ennen kautta 2010 autot olivat samoja, kuin Red Bullilla. Autolla kilpailivat sveitsiläinen Sébastien Buemi ja espanjalainen Jaime Alguersuari. Testikuljettajina toimi Daniel Ricciardo ja Jean-Éric Vergne, joista Ricciardo ajoi kahdeksan ja Vergne kolme kertaa perjantain ensimmäisissä harjoituksissa.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Toro Rosso | Ferrari | P |  | AUS | MAL | CHN | TUR | ESP | MON | CAN | EUR | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | SIN | JPN | KOR | IND | ABU | BRA | 41 | 8. |
| 2011 | Toro Rosso | Ferrari | P |  Sébastien Buemi | 8 | 13 | 14 | 9 | 14 | 10 | 10 | 13 | Kesk. | 15 | 8 | Kesk. | 10 | 12 | Kesk. | 9 | Kesk. | Kesk. | 12 | 41 | 8. |
| 2011 | Toro Rosso | Ferrari | P |  Jaime Alguersuari | 11 | 14 | Kesk. | 16 | 16 | Kesk. | 8 | 8 | 10 | 12 | 10 | Kesk. | 7 | 21† | 15 | 7 | 8 | 15 | 11 | 41 | 8. |
| 2011 | Toro Rosso | Ferrari | P |  Daniel Ricciardo | TD | TD | TD | TD | TD | TD | TD | TD |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 41 | 8. |
| 2011 | Toro Rosso | Ferrari | P |  Jean-Éric Vergne |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD |  | TD | TD | 41 | 8. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scuderia Toro Rosso STR6 Wikimedia Commonsissa
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2011
Red Bull RB7
McLaren MP4-26
Ferrari 150° Italia
Mercedes MGP W02
Renault R31
Williams FW33
Force India VJM04
Sauber C30
Scuderia Toro Rosso STR6
Lotus T128
Hispania F111
Virgin MVR-02
Trier

| Trier |
| --- | --- |

 vaakuna
 Trier
 Koordinaatit: 49°45′00″N, 06°38′00″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Rheinland-Pfalz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  117,06 km²
Korkeus:  124 m
Väkiluku (2019):  111 528
 – Väestötiheys:  953 as./km²
 
 www.trier.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elämää Trierin torilla.
Trier (ransk. Tréves, luxemburgiksi Tréier) on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Mosel-joen varrella, lähellä Luxemburgin rajaa, tärkeällä Mosel-Saar-Ruwerin viininviljelyalueella. Vuoden 2019 väestönlaskennassa siellä oli 111 528 asukasta, ja se on pinta-alaltaan 117,06 neliökilometrin suuruinen. Asukastiheys kaupungissa on 953 as/km².
Trier on yksi Saksan vanhimmista kaupungeista, mahdollisesti vanhin. Rooman keisari Augustus perusti kaupungin noin vuonna 15 eaa. Gallia Belgican provinssin keskukseksi. Silloin kaupungin nimi oli Augusta Treverorum, josta on johdettu nykyinen nimi.
Trierissä sijaitsee vuonna 1970 perustettu Trierin yliopisto. Kaupunki tunnetaan myös Karl Marxin syntymäkaupunkina. Trierin roomalaiset muistomerkit (Porta Nigra), tuomiokirkko sekä Liebfrauenkirche ovat UNESCOn maailmanperintöluettelossa.
Trierissä vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23,9 °C, mutta heinäkuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on vajaan asteen verran pakkasen puolella tammi- ja helmikuussa. Sadetta saadaan melko tasaisesti ympäri vuoden 52–77 mm kuukaudessa.
Trierin ympäristössä ajetaan myös joka vuosi Saksan MM-ralli.
Ystävyyskaupungit

Metz, Ranska, 13. lokakuuta 1957 lähtien
Ascoli Piceno, Italia, 31. elokuuta 1958 lähtien
Gloucester, Yhdistynyt kuningaskunta, 29. kesäkuuta 1959 lähtien
's-Hertogenbosch, Alankomaat, 7. kesäkuuta 1968 lähtien
Pula, Kroatia, 8. syyskuuta 1971 lähtien
Fort Worth, Yhdysvallat, 13. heinäkuuta 1987 lähtien
Weimar, Saksa, 19. lokakuuta 1990 lähtien
Nagaoka, Japani, 2. kesäkuuta 2006 lähtien
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trier Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut
Trierin joulumarkkinat video
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Scuderia Toro Rosso STR7

| Scuderia Toro Rosso STR7 |
| --- | --- |
 Daniel Ricciardo Malesian GP:ssä.
Talli:   Toro Rosso
Suunnittelija(t):   Giorgio Ascanelli
Kuljettajat:  16.  Daniel Ricciardo 17.  Jean-Éric Vergne
Testikuljettajat:   Sébastien Buemi
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Polttoaine:  Shell
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  vapaasti hengittävä Ferrari Type 056 2,4 l (90°) V8, KERS
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Australian GP 2012
Kilpailuja:  20
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  26
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Scuderia Toro Rosso STR7 on italialaisen Formula 1 -talli Toro Rosson käyttämä auto kaudella 2012. Auto jukistettiin Jerezissä ensimmäisten talvitestien aattona 6. helmikuuta. Autolla kilpailivat australialainen Daniel Ricciardo ja ranskalainen Jean-Éric Vergne. Auton on suunnitellut Giorgio Ascanelli.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Toro Rosso | Ferrari | P |  | AUS | MAL | CHN | BHR | ESP | MON | CAN | EUR | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | SIN | JPN | KOR | IND | ABU | USA | BRA | 26 | 9. |
| 2012 | Toro Rosso | Ferrari | P |  Daniel Ricciardo | 9 | 12 | 17 | 15 | 13 | Kesk. | 14 | 11 | 13 | 13 | 15 | 9 | 12 | 9 | 10 | 9 | 13 | 10 | 12 | 13 | 26 | 9. |
| 2012 | Toro Rosso | Ferrari | P |  Jean-Éric Vergne | 11 | 8 | 16 | 14 | 12 | 12 | 15 | Kesk. | 14 | 14 | 16 | 8 | Kesk. | Kesk. | 13 | 8 | 15 | 12 | Kesk. | 8 | 26 | 9. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Scuderia Toro Rosso STR7 Wikimedia Commonsissa
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2012
Red Bull RB8
McLaren MP4-27
Ferrari F2012
Mercedes F1 W03
Lotus E20
Force India VJM05
Sauber C31
Scuderia Toro Rosso STR7
Williams FW34
Caterham CT01
HRT F112
Marussia MR01
Thamugadi

| Thamugadi |
| --- | --- |
 Trajanuksen kaari ja Thamugadin muita raunioita.
Sijainti
 Thamugadi
Koordinaatit:  35°29′7″N, 6°28′8″E
Valtio:  Algeria
Paikkakunta:  Timgad, Batna
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 100 jaa.–
Huippukausi:  n. 100–430 jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Numidia
Provinssi:  Africa proconsularis
Aiheesta muualla
  Thamugadi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thamugadi (myös Tamugadi, Thumugadi) oli antiikin aikainen kaupunki Numidiassa nykyisen Algerian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä, kaupungista nimensä perinyttä Timgadin kaupunkia.
Thamugadi oli Rooman siirtokunta, jonka perusti keisari Trajanuksen noin vuonna 100. Se oli merkittävä alueellinen keskus, ja sieltä valvottiin erityisesti Aurèsvuorilla asuneita heimoja. Vandaalien vuoden 430 ryöstöretken jälkeen kaupunki ajautui rappiolle, mutta Bysantin aikana vuonna 539 kaupungin ulkopuolelle rakennettiin linnoitus. Thamugadi hylättiin lopullisesti 700-luvulla. Raunioiden viereen perustettiin vuonna 1957 nykyinen Timgadin kaupunki, jonka nimi palautuu antiikin aikaisen kaupungin nimeen. Thamugadin arkeologinen kohde tunnetaan yleensä nykyisen kaupungin mukaan nimellä Timgad.
Thamugadin rauniot ovat loistava esimerkki roomalaisten käyttämästä ruutukaavoituksesta. Kaupunki kasvoi alkuperäisen ruutukaavoituksen yli jo 100-luvun puolivälissä, ja kaupungin ulkopuolella on muun muassa kylpylöitä, bysanttilainen linnoitus ja capitol. Kaupunkia halkoo keskellä aluetta risteävät kaksi pääkatua. T-risteyksen eteläpuolella on forum ja vielä sen eteläpuolella on 3 500 -paikkainen amfiteatteri. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Trajanuksen kaari ja toinen tunnetuista roomalaisaikaisista julkisista kirjastoista.
Historia

Thamugadi sai alkunsa noin vuonna 100, kun keisari Trajanus päätti perusti colonia Marciana Traiana Thamugadin Legio III Augustan sotilaille ja veteraaneille. Kaupunki suunniteltiin alkujaan 15 000 asukkaalle, mutta se kasvoi pian alkuperäisen ruutukaavan yli. Thamugadi laajeni jo 100-luvun puolivälin aikoihin, ja alkuperäisen alueen länsi- ja eteläpuolelle rakennettiin paljon julkisia rakennuksia. Septimius Severuksen hallintokaudella kaupunki kukoisti ja julkisten rakennusten lisäksi kaupunkiin nousi suuria yksityisiä rakennuksia.
Thamugadi oli 100- ja 200-luvuilla merkittävä asemapaikka, jonka avulla roomalaiset pystyivät valvomaan Aurèsvuoria. Thamugadi olikin osoittamassa alueella Rooman valtaa ja edistämässä roomalaisen kulttuurin levittäytymistä. Thamugadista tuli 200-luvun puolivälissä myös merkittävä kristittyjen toiminnan keskus. Kaupungissa pidettiin jopa kirkolliskokous vuonna 397.
Vandaalit tekivät kaupunkiin ryöstöretken vuonna 430, jolloin keskusvalta menetti otteensa kaupungista. Tämän jälkeen Aurèsvuorilta tulleet heimot ryöstelivät kaupungissa useaan otteeseen. Bysantin keisari Justinianus I elvytti Thamugadin 539, kun alkuperäisen kaupungin ulkopuolelle rakennettiin linnoitus, johon käytettiin rakennusmateriaalia roomalaisajan rakennuksista. Arabit hyökkäsivät kaupunkiin 600-luvulla, ja se hylättiin lopullisesti 700-luvulla.
Thamugadin historiallisen kaupungin viereen perustettiin 1957 uusi Timgadin kaupunki, jossa oli vuonna 2008 11 827 asukasta.
Thamugadin rauniot valittiin vuonna 1982 Unescon maailmanperintöluetteloon. Perusteluissa Thamugadin kaupunkiarkkitehtuurin nähtiin heijastavan Rooman valtakunnan tekniikkaa ja perinteitä, joita se käytti asuttaessaan nykyisen Algerian vuoristoalueita. Lisäksi Thamugadissa näkyy edelleen roomalaisten insinöörien kekseliäisyys tyypillisessä roomalaisessa pohjakaavassa ja monipuolinen arkkitehtoninen perintö kolmen vuosisadan roomalaisajalta.
Kaupunki > Kaava

Thamugadi suunniteltiin hyvin tarkkaan, ja sen kaava muistutti roomalaista sotilasleiriä, castraa. Toisin kuin esimerkiksi suunnittelemattomat Rooma ja Pompeji Thamugadin alkuperäinen kaupunki sijoitettiin neliönmuotoiselle alueelle, joka jaettiin neljään osaan kahden pääkadun, cardo maximuksen ja decumanus maximuksen avulla. Katuja reunustivat pylväskäytävät, ja ne kohtasivat alueen keskiosassa. Forum oli myös kaupungin keskellä. Neljä aluetta oli edelleen jaettu kortteleihin; julkiset rakennukset saattoivat käsittää useamman korttelin alueen.
Kaupunki laajeni nopeasti alkuperäisen kaavan ulkopuolelle pohjoiseen, etelään ja länteen suuntaavien teiden varsille. Uudet alueet eivät enää noudattaneet alkuperäisen alueen ruutukaavaa.
Kaupunki > Rakennuksia

Thamugadi rakennettiin kokonaan kivestä, ja rakennuksia korjattiin useaan otteeseen: Trajanuksen kaarta 100-luvun puolivälissä, itäistä porttia vuonna 146 ja läntistä porttia Marcus Aureliuksen aikana. Tiet päällystettiin suorakulmion mallisilla kalkkikivilaatoilla. Monet talot koristeltiin runsailla mosaiikeilla.
Kaupungin pohjoisportin pohjoispuolella on suuri pohjoinen kylpylä. Se oli rakennettu symmetrisesti niin, että kuumat ja lämpimät huoneet olivat keskellä sijainneen kylmän ison altaan (frigidarium) reunoilla. Kylpylän vieressä on ison yksityisen villan jäännökset. Pohjoisportista pääsi kaupungin tärkeimmälle pohjois-etelä-suuntaiselle väylälle, cadrolle, joka oli 5 metriä leveä ja 180 metriä pitkä. Portin sisällä tien vasemmalla puolella oli yksi kaupungin 14 kylpylästä ja sen vieressä kristillinen kappeli. Ennen kaupungin keskuspistettä sijaitsee vielä viiden insulan kompleksi, joka muutettiin 300-luvulla julkiseksi kirjastoksi; toinen tunnettu roomalainen julkinen kirjasto sijaitsee Efesossa.
Cardo päättyy T-risteykseen, josta pääsee itä-länsi-suunnan pääväylälle, decumanukselle. Risteyksen eteläpuolella on 50x43 metrin laajuinen forum, jota reunusti korinttilaiset pylväät, patsaat, temppeli, virastoja ja myöhemmin rakennettu basilika. Forumin eteläpuolella on 160-luvulla rakennettu amfiteatteri, johon mahtui 3 500 ihmistä. Nykyisen rakennuksen kunnostivat ranskalaiset arkeologit, sillä alkuperäisen amfiteatterin rakennusaineita käytettiin bysanttilaisen linnoituksen rakentamiseen.
Kaupungin eteläpuolella on iso bysanttilainen linnoitus, joka rakennettiin pienen suojelupyhimykselle rakennetun pyhäkön tilalle. Linnoituksen sivut ovat 112 ja 67 metriä pitkiä, ja sen kalkkikivimuurit ovat 2,5 metrin paksuiset. Kaupungin länsipuolella puolestaan sijaitsee capitol, joka oli omistettu Juppiterille, Junolle ja Minervalle.
Kaupungin laajennuttua läntisen portin ulkopuolelle länteen johtavalle tielle rakennettiin 200-luvun alussa uusi portti ja vanha portti korvattiin Trajanuksen kaarella. Kolmikaarisen rakennelman keskimmäinen kaari oli varattu sotavaunuille ja reunimmaiset kaaret jalankulkijoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thamugadi Wikimedia Commonsissa
Timgad (Thamugadi). Roman Image Library. Kuvia Thamugadista. (englanniksi)
Thamugadi ja sen muinaisjäännökset.
Thamugadin forumin sisäänkäynti.
Thamugadin amfiteatteri
Silakkalaatikko

Silakkalaatikkoa.
Silakkalaatikko on suomalainen perinneruokalaji. Se tehdään viipaloimalla perunaa, laittamalla sitä vuokaan kerroksittain suolasilakan kanssa ja kaatamalla päälle munamaitoa. Ruoka paistetaan uunissa.  Rannikolla on myös versioita, joissa käytetään tuoretta silakkaa. Periaatteessa Janssonin kiusaus on samankaltaista kuin silakkalaatikko, joskin siinä käytetään silakan sijasta kilohailia.
Silakkalaatikko on Uudenmaan maakunnan perinneruoka.
Siikalatvan lukio

Siikalatvan lukion logo
Siikalatvan lukio on Siikalatvalla sijaitseva, vuonna 1965 perustettu lukio. Siikalatvan lukio on sekä yleis- että etälukio. Oppilaista suurin osa tulee Siikalatvan ja Pyhännän kunnista.. Vanha koulurakennus sijaitsee Siikalatvan keskustaajamassa Pulkkilassa, jossa lukio on toiminut vuodesta 1969 saakka. Lukion rehtorina toimii Juha Arbelius ja apulaisrehtorina Lauri Mäkelä.
Syksyllä 2018 lukio siirtyi Koulutuskeskus JEDUn Piippolan toimipisteen tiloihin. Samassa yhteydessä tammikuussa 2018 Siikalatvan kunnanhallitus päätti, että kunta tarjoaa lukion opiskelijoille maksuttomat oppikirjat, koulukuljetuksen, kannettavan tietokoneen sekä ajokortin. Lisäksi opiskelijoille tarjotaan asuntolapaikkoja sekä Koulutuskeskus JEDUn Piippolan toimipisteen opintoja. Maksuttomuutta perusteltiin opiskelijamäärän pienentymisellä, sillä esimerkiksi syksyllä 2017 lukiossa aloitti vain seitsemän opiskelijaa.
Lukion nimi oli vuoteen 2009 saakka Pulkkilan lukio, kunnes se kuntaliitoksen myötä vaihdettiin. Siikalatvan alueella ei ollut muita lukioita. Vuonna 2012 Siikalatvan lukio sijoittui ylioppilaskirjoitusten menestyksellä mitattuna Suomen kymmenen parhaan lukion joukkoon.
Rehtorit

Eero Kangas 1965–1966
Erkki Asikainen 1966–1967
Ossi Arohonka 1967–1992
Kalevi Tikkanen 1992–1993
Eero Nuolioja 1993–2008
Tuomo Suikkanen 2008–2009
Seppo Törmäkangas 2010
Maarit Leskelä 2010–
Juha Arbelius
Aiheesta muualla

Siikalatvan lukion kotisivut
Saarikenttä

| Saarikenttä |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Patruunantie 15 62800 Vimpeli
Koordinaatit:  63.161074°N, 23.825011°E
Rakennustyöt aloitettu:  1935
Avattu:  1937
Remontoitu:  1945, 1956, 1970, 1983, 1990, 1994, 2008
Omistaja:  Vimpelin kunta
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Kustannukset:  2,8 milj. mk (1990)
Käyttäjät
 Vimpelin Veto 
Katsojakapasiteetti
 2 590 (1 300 katettu) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Saarikenttä on Vimpelin kirkonkylässä Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva pesäpallostadion, joka on Superpesiksessä pelaavan Vimpelin Vedon kotikenttä. Nimensä mukaisesti kenttä sijaitsee Savonjoen ympäröimässä saaressa. Alun perin se koostui useista pienistä saarekkeista, jotka Vimpelin kunta 1920-luvulla luovutti urheilutarkoituksiin. Kentän kunnostus aloitettiin vuonna 1935, ja tuloksena syntyi Saarikenttä. Vimpelin Veto on pelannut kotiottelunsa Saarikentällä sen valmistumisesta lähtien. Nykyinen katsomo rakennettiin 1990, ja kenttä sai hiekkatekonurmen vuonna 1994.
Ominaisuudet

Saarikentän pelialustana on hiekkatekonurmi, kuten muillakin nykyaikaisilla pesäpallokentillä. Katsomossa on tilaa kaiken kaikkiaan 2 590 katsojalle. A- ja B-katsomot on katettu, ja niissä on yhteensä 1 300 paikkaa. Istumaan mahtuu tiiviisti enintään noin 3 300 katsojaa. Katsomon A1- ja B1-osissa on kuppi-istuimet ja A2- ja B2-osissa puupenkit, vaikka katsomon valmistuessa myös niissä oli kuppi-istuimet. Lisäksi Saarikentällä on C- ja D-katsomot, joissa ei ole katosta eikä erillisiä tuoleja. Koko katsomossa on ylimmällä rivillä penkkien takana myös seisomapaikat. Vuoden 2009 pudotuspeleihin tuotiin lisäksi kolmosjatkeelle suojaverkko, jonka taakse laskettiin mahtuvan 700 katsojaa lisää. Vuoden 2010 loppupeleihin tehtiin kakkos- ja kolmospuolelle lisäkatsomot ja kummallekin jatkeelle vielä suojaverkot, joiden takaa peliä voi seurata. Ensimmäisessä loppuottelussa yleisöä oli kuitenkin ahtautunut alle 4000 katsojalle rakennetulle stadionille niin paljon, että toista loppuottelua varten suojaverkot vedettiin kummallekin puolelle takarajalle asti. Kentällä on myös puku- ja kuulutustilat, ja takarajan takana on digitaalinen tulostaulu. Saarikenttä on pesäpalloilijoiden käytössä varhain keväästä myöhään syksyyn. Vuonna 2008 Saarikenttä sai myös 24 valaisinta, jotka palvelevat lähinnä talvikäytössä.
Itä-Länsi Saarikentällä 1990

Historian 56. miesten Itä–Länsi-ottelu pelattiin Vimpelissä 22. heinäkuuta 1990, ja sitä ennen Saarikentällä tehtiin suuria uudistustöitä. Katsomo rakennettiin tuolloin nykyiseen muotoonsa, ja 1 300 istumapaikkaa katettiin. Kattamattomaan osaan tuli istumapaikat 1 290 hengelle, joten paikkojen kokonaismäärä kasvoi 2 590 paikkaan. Samalla kenttää kunnostettiin muutenkin. Kunnostuksen hinta oli 2,8 miljoonaa markkaa, ja talkootyötunteja kertyi tuhansia. Vimpelin Vedon osuus remontista oli 600 000 markkaa, työvoimapiiriltä saatiin 500 000 markkaa ja Vimpelin kunta maksoi 900 000 markkaa. Loput 700 000 markkaa piti saada erilaisista keräyksistä, mutta ne epäonnistuivat ja Vedon maksuosuus kasvoi 300 000 markalla. Myös Eduskunnassa keskusteltiin Vedon tukemisesta 200 000 markalla.
Eniten pelaajia Itä–Länteen sai Sotkamon Jymy, jolla oli mukana kaikkiaan kuusi edustajaa. Ottelun tuomaroi Juha Haikola. Ottelu oli kotijoukkueen juhlaa, sillä Länsi pystyi kääntämään Idän 0–4 johdon voitokseen 8–5 ja sai näin ensimmäisen voittonsa seitsemään vuoteen. Ratkaisujuoksun löi Kari Myllyniemi, joka valittiin lopulta myös ottelun parhaaksi pelaajaksi. Itä-Länsi-ottelua oli seuraamassa kaikkiaan 5 572 katsojaa, mikä on Saarikentän yleisöennätys.
Kentän erityispiirteet > Tunnelma

Vimpeliläistä pesäpalloyleisöä on pidetty jopa fanaattisena ja parhaanalähde tarkemmin? koko maassa. Yleisö tunnetaan äänekkyydestään. Vedolla on yleisön kannustuksen ansiosta huomattava kotikenttäetu: esimerkiksi vierasjoukkueen lyöntivuoron aikana metelillä vaikeutetaan vastustajan peliä. Katsomo on lähellä kenttää, joten katsojat saavat elävän yhteyden pelaajiin ja tuomareihin ja tuntevat voivansa vaikuttaa enemmän peliin. Kentän äänekkäin katsomonosa on kakkospuolella.. Kentän tunnelma kiehtoo myös pelaajia, mistä on Vedolle etua pelaajasopimuksista neuvoteltaessa. Saarikenttää pidetään yhtenä Suomen kauneimmista pesäpallostadioneista.
Kentän erityispiirteet > Vesistö

Lähellä virtaava joki on yksi Saarikentän erityispiirteitä. Kenttä on kuuluisa siitä, että läpilyönnit menevät usein nykyisinkin veteen ja pelaajat syöksyvät sinne pallon perässä. Yleensä jokeen mennyt lyönti tuottaa varmasti vähintään yhden juoksun. Tavallisesti tilanteet ovat hyvää viihdettä, mutta joskus niissä on sattunut loukkaantumisiakin. Tärkeä osa kentän historiaa on vielä nykyäänkin käytetty pitkävartinen pallohaavi, jolla pallon voi yrittää siepata. Haaviin on joskus tarttunut pallon sijasta puolikiloinen hauki. Varsinkin keväisin voi jokisuulta löytyä kymmenittäin jokeen pudonneita palloja, mutta keskikesällä vesi virtaa hitaammin ja pallot ehditään napata vedestä haaveilla ja kahlaamalla.
Kentän erityispiirteet > Tulvat

Ensimmäisinä vuosikymmeninä Saarikenttä kärsi vesistön läheisyydestä, sillä vesi tulvi kentälle joka kevät. Ongelma pyrittiin ratkaisemaan vuonna 1956, jolloin Urheilukenttien Rakentajat Oy nosti kentän pintaa kaikkiaan 60 senttimetriä. Korjauksen kustansi pääosin Vimpelin kunta, mutta osin se maksettiin veikkausvoittoavustuksella. Samalla kentän käyttömahdollisuuksia laajennettiin lisäämällä sinne juoksurata ja muut yleisurheilun suorituspaikat. Kentän nostaminenkaan ei pelastanut sitä kokonaan tulvilta. 1970-luvun alussa jouduttiinkin miettimään uusia keinoja kentän suojaamiseksi ja Saarikentän ympärille rakennettiin lähes metrin korkuiset penkereet. Samalla saarelle vievä silta sekä katsomo- ja pukutilat uusittiin. Kuitenkin veden tulvimista kentälle joudutaan edelleen joskus torjumaan esimerkiksi purkamalla jääpatoja kaivinkoneilla.