Ukrainan kansantasavalta
Vuoden 1917 vallankumoukset

Venäjän ensimmäisen vallankumouksen jälkeen vuonna 1905 poistettiin ukrainankielistä kirjallisuutta koskeneet julkaisurajoitukset. Venäjän tiedeakatemia tunnusti ukrainan eri kieleksi. Tällöin alkoivat ilmestyä myös ensimmäiset ukrainankieliset sanomalehdet.
Myös uudet poliittiset puolueet näkivät päivänvalon. Kaikki ukrainalaismieliset puolueet olivat vasemmistolaisia ja oikeisto- ja liberaalipuolueet olivat yleisvaltakunnallisia.
Ensimmäinen maailmansota syttyi vuonna 1914. Ukrainalle tämä merkitsi aina vuoteen 1921 kestänyttä lähes yhtäjaksoista sotaa. Saksa ja Itävalta-Unkari pitivät yhtenä tavoitteenaan Ukrainan irrottamista Venäjästä. Tarkoituksena oli luoda Suomesta Georgiaan ulottuva ystävällisten reunavaltioiden ketju. Itävalta-Unkarin ukrainalaiset joukko-osastot ilmoittivat taistelevansa Venäjää vastaan, jotta Ukraina vapautettaisiin.
Venäjän ukrainalaisuutta tukehduttavasta politiikasta johtuen sosiaalidemokraatti Symon Petljura kannatti keskusvaltoja. Hän uskoi niiden lopulta voittavan sodan. Hän halusi välttää tilannetta, missä keskusvallat unohtaisivat Ukrainan asian.
Surkeasti sujunut sota ja talousromahdus aiheuttivat Venäjällä vallankumouksen helmikuussa 1917. Sananvapaudelle ei enää ollut esteitä. Maaliskuussa perustettiin Ukrainan rada eli Ukrainan keskusneuvosto. Yleisilmeeltään se oli vasemmistolainen ja kansallismielinen ja vaati autonomiaa. Radan puhemieheksi valittiin professori Myh’ailo Hruševskyi.
Huhtikuussa 1917 Kiovassa kokoontui Yleisukrainalainen kansalliskongressi, joka nimitti radan Ukrainan korkeimmaksi valtioelimeksi. Myöhemmin saman kuukauden aikana 100 000 mielenosoittajaa vaati Kiovassa Ukrainalle välitöntä autonomiaa, ja jopa Helsingissä ukrainalaiset järjestivät mielenosoituksen.
Radan ote maaseutuun oli heikko, mutta otetta maaseudusta ei saanut Venäjän väliaikainen hallituskaan. Talonpojat ryhtyivät omatoimisesti valtaamaan aatelistolle kuuluneita suurtiloja. Tämä ei vasemmistolaisesti suuntautunutta radaa haitannut, mutta toisaalta rada ei myöskään ilmaissut kannattavansa maareformia. Radan oli tasapainoteltava oman kansansa mielipiteen ja Venäjän väliaikaisen hallituksen välillä.
Toukokuussa 1917 rada lähetti valtuuskuntansa Pietariin neuvottelemaan Ukrainan autonomiasta. Venäjän väliaikainen hallitus ei kuitenkaan myöntynyt yhteenkään ukrainalaisten esittämään näkökantaan. Se itse asiassa kiisti radan olemassaolon oikeutuksen. Se ei myöskään pitänyt itseään oikeutettuna ratkaisemaan autonomiakysymystä, vaan katsoi asian kuuluvan vaalien jälkeen valittavalle hallitukselle.
Asiat etenivät nyt omalla painollaan. Kesäkuussa rada antoi hiukan epämääräisen julistuksen, jonka mukaan ukrainalaiset päättivät nyt itse asioistaan. Tällä tarkoitettiin autonomiaa ja rada otti itselleen lainsäädäntövaltaa. Sen keskuudesta valittiin sihteeristö, joka käytännössä oli hallitus. Sen johtajaksi asetettiin sosiaalidemokraattien Volodymyr Vynnytšenko.
Aleksandr Kerenskin hallitus käynnisti samoihin aikoihin suurhyökkäyksensä Saksan ja Itävalta-Unkarin armeijoita vastaan. Se päättyi lähes täydelliseen tappioon. Venäjä joutui perääntymään ja menetti myös osan Dnepr-joen länsipuolista Ukrainaa. Horjuva Venäjä teki sovinnon ukrainalaisten kanssa ja suostui autonomiaan. Rada piti tätä suurena voittona, joskin ratkaisematta jäi monia kysymyksiä.