stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marttaliitto
Marttapiirit

Kun järjestön toiminta ja samalla yhdistysten määrä kasvoi, perustettiin jo vuonna 1907 ensimmäiset haaraosastoliitot eli piiriliitot keskusjärjestön ja yhdistysten välille. Piirit muodostivat yhdistyksiä laajempia alueellisia kokonaisuuksia, jotka toimivat yhdyssiteinä keskusjärjestön ja marttayhdistysten välillä. Järjestön hierarkista mallia on pidetty hyvänä. Koko järjestön historian ajan keskeistä on ollut, että päätöksenteko ja järjestön johtaminen on tehty järjestön keskuksena toimivan Marttaliiton toimesta.
Piiriliittojen lukumäärä on vuosien varrella vaihdellut. Toiminnan alkuvuosina järjestöllä oli kaksi erityisen vahvaa toimialuetta: Lounais-Suomen rannikkoseutu ja Pohjois-Karjala. Itä-Suomen merkitys kasvoi hieman myöhemmin merkittäväksi. 1930-luvulla jäsenmäärä kasvoi merkittävästi myös Hämeessä ja Uudellamaalla. Suurin osa nykyään toiminnassa olevista piireistä on perustettu jo ennen toista maailmansotaa. Piirit ovat välillä myös yhdistyneet toisiinsa. Viimeisimpänä ovat syntyneet Satakunnan ja Varsinais-Suomen Marttojen yhdistymisestä Lounais-Suomen Martat vuonna 2016 ja Etelä- ja Pohjois-Savon Marttojen yhdistymisestä Savon Martat vuonna 2017.
Vuonna 1952 lopetettiin jo vuonna 1910 perustettu Karjalan Marttapiiriliitto, joka oli sodan jälkeen saanut nimekseen Siirtomarttojen Eteläinen Piiriliitto. Helsingin suuret marttayhdistykset ovat aika ajoin ehdottaneet Helsingin oman marttapiirin perustamista.
| Numero | Piiri | Perustamisvuosi | Keskustoimipaikka | Jäsenmäärä | Yhdistyksiä | Toiminnanjohtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Uudenmaan Martat | 1937 | Helsinki | 9 000 | 150 | Pirkko Haikkala |
| 2 | Lounais-Suomen Martat | 2016 | Turku | 7 000 | 180 | Sanna Voutilainen |
| 3 | Etelä-Hämeen Martat | 1952 | Hämeenlinna | 1 200 | 30 | Arja Pehkonen |
| 4 | Itä-Hämeen Martat | 1937 | Lahti | 2 000 | 70 | Tuulikki Uusitalo |
| 5 | Kymenlaakson Martat | 1929 | Kouvola | 3 500 | 100 | Anne Saarikko |
| 6 | Etelä-Karjalan Martat | 1937 | Lappeenranta | 3 500 | 120 | Tuija Valjakka |
| 7 | Pirkanmaan Martat | 1987 | Tampere | 3 000 | 60 | Marja Kuuteri |
| 8 | Keski-Suomen Martat | 1939 | Jyväskylä | 2 000 | 50 | Kati-Erika Timperi |
| 9 | Savon Martat | 2017 | Kuopio | 4 500 | 120 | Avoinna |
| 10 | Pohjois-Karjalan Martat | 1936 | Joensuu | 4 000 | 110 | Heli Hjälm |
| 11 | Keski-ja Etelä-Pohjanmaan Martat | 1930 | Kokkola | 2 000 | 40 | Tuija Biskop |
| 12 | Pohjois-Pohjanmaan Martat | 1937 | Oulu | 2 000 | 50 | Taina Pirkola |
| 13 | Kainuun Martat | 1939 | Kajaani | 700 | 14 | Kaino Kinnunen |
| 14 | Lapin Martat | 1982 | Rovaniemi | 1 700 | 50 | Katja Kunnari |
Järjestön tunnukset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Marttalaulu – Päivä kun paistaa Päivä kun paistaa pirttihin pieneen, työtäni teen, olen onnellinen. Kylvän ja kitken peltoni laitaa, Luojalta kasvua toivoellen. Turmako veisi mun taimeni nuoret, kylmäänkö kukkani kuihtua vois? Taivas kun hiljaa, tuo kasteen viljaa, kuinka ei maaemo lahjojaan sois?  | ” |
– Anna Kaitila. 1927
Marttajärjestöllä on sen pitkän historian aikana ollut käytössä useita symboleita. Marttamerkki oli järjestön ensimmäinen yhteinen tunnus, kun se otettiin käyttöön ensimmäisen maailmansodan aikana. Merkki on hopeinen ja halkaisijaltaan 25 mm. Kuviona on M-kirjain kahden runsaudensarven keskellä. Jäsenet voivat ostaa merkin itselleen ja sen käyttö on sallittu vain järjestön jäsenille.  Merkin kiinnitysohjeiden mukaan: ”Jäsenmerkin paikka marttapaidassa on vasemmalla, rintataskun yläpuolella. Marttapukuun se kiinnitetään nappilistan yläpuolelle, jakkuun tai siviilipukuun vasemmalle puolelle rintapieleen. Kansallispuvussa merkin paikka on vasemmalla jakun tai liivin rintapielessä, ei koskaan puserossa.” Lähteiden mukaan jäsenmerkin suunnittelija oli Annie Edelfelt, joka oli taiteilija Albert Edelfeltin sisar.
Marttojen näkyvin ja tunnetuin tunnus on ruudullinen marttakangas, joka näkyy marttojen vaatteissa. Marttakangas ja ensimmäinen martta-asu julkaistiin vuonna 1936. Marttatytöille suunniteltiin oma asu 1950-luvulla. Uudistettu asu julkistettiin vuonna 1960 ja vuonna 1984 asun rinnalle tuli marttapaita, jota voi käyttää myös housujen kanssa. Vuonna 2010 kankaan ruutua muutettiin ja samoin paidan ja mekon mallia. Samassa yhteydessä myös järjestön miesjäsenet saivat oman paitansa. Järjestöasuja saavat käyttää ainoastaan martat, ja käytöstä poistettuja marttakankaisia asuja ei saa antaa kierrätykseen, kuten kirpputoreille. Marttaliitto ja -piirit vastaanottavat vanhoja järjestöasuja ja merkkejä.
Järjestön lipun on suunnitellut Eva von Weissenberg ja se otettiin käyttöön 10. kesäkuuta 1949. Lippu luovutettiin Marttaliitolle marttapiirien lahjana järjestön valtuuskunnan kokouksessa 10. kesäkuuta 1949, kun järjestö vietti 50-vuotisjuhlavuotta. Lipussa on siniselle silkkikankaalle ommeltu hopeanharmaa marttamerkki.
Järjestölle on vuosien aikana kirjoitettu useita lauluja. Ensimmäinen varsinainen marttalaulu valmistui järjestön 10-vuotisjuhlaan vuonna 1909. Laulu oli Irene Mendelinin Karl Collanin Vaasan marssin sävelmään sanoittama Martta-Yhdistyksen laulu. Toukokuussa 1915 Alli Nissinen julkaisi Emäntälehdessä ehdotuksen uudesta laulusta. Se laulettiin Juhana Ennolan tutun Suomen salossa -laulun mukaan. Lopullinen, nykyisin yleisimmin laulettava marttalaulu syntyi kuitenkin vasta huhtikuussa 1927, kun Emäntälehti julkaisi Anna Kaitilan runon Päivä kun paistaa. Samalla kerrottiin, että laulu lauletaan saksalaisen Laulava leivo -nimisen kansanlaulun sävelmällä. Näin nyt kolmevuotias Suomalainen Marttaliitto sai ensimmäisen virallisen laulunsa, jota järjestö käyttää edelleen. Yleensä laulusta lauletaan vain kaksi ensimmäistä säkeistöä.
Marttojen johtajat > Sihteerit, toiminnanjohtajat ja pääsihteerit

1899–1899 Annie Furuhjelm
1899–1904 Fanny Hult
1904–1906 Elin Nylander
1906–1910 Ester Engström
1910–1914 Elli Jansson
1914–1921 Fanny Hult
1921–1924 Elin Malin
1924–1928 Deli Lönnroth
1929–1929 Hanna Karttunen
1930–1933 Maili Laitinen
1933–1944 Elli Saurio
1944–1947 Annikki Salomaa
1947–1957 Sirkka Kouki
1957–1968 Hilkka Halkilahti
1968–1969 Manja Haltia
1970–1982 Annikki Jäntti
1982–2002 Maija Riihijärvi
2002–2006 Pirkko Ruuskanen-Parrukoski
2006–2008 Merja Merasto
2010– Marianne Heikkilä
Marttojen johtajat > Puheenjohtajat

1899–1900 Lucina Hagman
1901–1902 Cely Mechelin
1902–1903 Sofia Streng
1904–1904 Lilly Krogius
1904–1924 Fanny Hult
1924–1926 Alli Nissinen
1926–1933 Helmi Nylander
1933–1935 Helena Brander
1935–1953 Helena Virkki
1953–1969 Vieno Simonen
1969–1975 Saara Mikkola
1975–1979 Salme Holma
1979–1987 Raili Puhakka
1988–1995 Kaija Hasunen
1996–2003 Tytti Isohookana-Asunmaa
2004–2011 Merja Siltanen
2012–2018 Lea Sairanen
2018– Sirpa Pietikäinen
Rahoitus

Vuosina 2017–2022 STEA on tukenut järjestöä yli 5,4 miljoonalla eurolla rahapeli- ja verovaroista.
AIK IF

| AIK IF |
| --- | --- |

Perustettu:  1891
Kaupunki:  Tukholma, Ruotsi
Kotiareena:  Johanneshov Isstadion
Sarjataso:  HockeyAllsvenskan
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Niklas Persson
Puheenjohtaja:   Stefan Gustafsson
Päävalmentaja:   Roger Melin
Kapteeni:   Richard Gynge
Omistaja:  AIK
Mitalit
Kultaa:  7 (1934, 1935, 1938, 1946, 1947, 1982, 1984)
Hopeaa:  5 (1930, 1936, 1949, 1978, 1981)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
AIK IF (Allmänna Idrottsklubben Ishockeyförening, joskus yksinkertaisesti AIK), aikaisemmin AIK Hockey, on ruotsalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Solnan kunnasta Tukholman pohjoispuolelta. AIK perustettiin Tukholmassa vuonna 1891 ja jääkiekkojaosto 1921. Seura siirrettiin Solnaan 1937, mutta jääkiekkojoukkue on aina pelannut kotiottelunsa Tukholmassa, pääasiassa Hovetissa, mutta suosituimmat ottelunsa Globenissa, jonka suurin kapasiteetti on 14 119. AIK IF pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, HockeyAllsvenskanissa.
Historia

AIK on lyhenne sanoista "Allmänna Idrottsklubben", joka suomennettuna tarkoittaa "Yleinen urheiluseura". Nimi valittiin ilmaisemaan sitä, että seura oli auki kaikille ja myös sitä, että yksi seuran päälajeista oli yleisurheilu. Tuota aikaa kutsuttiin ruotsiksi "allmän idrott".
AIK on pelannut 66 kautta korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2013–2014 päätteeksi AIK putosi pääsarjatasolta SHL:stä. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden seitsemästi ja ollut toinen viidesti.
Jäädytetyt numerot

1  Leif Holmqvist
5  Bert-Ola Nordlander
11  Peter Gradin
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Victor Brattström | L | 2026 | Göteborg, Ruotsi |  |
| 35 |  | Jonathan Stålberg | L | 2025 |  |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Filip Windlert (C) | L | 2025 | Bålsta, Ruotsi |  |
| 8 |  | Tom Hedberg | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 47 |  | Eric Norin | R | 2025 | Täby, Ruotsi |  |
| 55 |  | Viggo Gustafsson | L | Laina | Väckelsång, Ruotsi |  |
| 57 |  | Alfred Barklund (A) | L | 2025 |  |  |
| 59 |  | Macoy Erkamps | R | 2025+1 | Delta, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |  |
| 62 |  | Simon Åkerström | L | 2025 | Boden, Ruotsi |  |
| 63 |  | Albin Sundin | R | Laina | Kungsbacka, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 12 |  | Scott Pooley | R | OLH | 2026 | Granger, Indiana, Yhdysvallat |
| 14 |  | Jesper Emanuelsson | L | LH | 2025 |  |
| 15 |  | Jordy Bellerive | L | KH | 2026 | North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 19 |  | Daniel Muzito-Bagenda (A) | L | KH / VLH | 2026 | Uumaja, Ruotsi |
| 20 |  | Rasmus Rudslätt | R | OLH | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 23 |  | Oliver Tärnström | L | KH | 2026 | Tukholma, Ruotsi |
| 25 |  | Theo Hårdstam | L | OLH | 2025 |  |
| 26 |  | Oscar Nord | L | KH / OLH | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 27 |  | Christoffer Björk | L | KH | 2025 | Uumaja, Ruotsi |
| 29 |  | Daniel Ljungman | L | KH / OLH | 2026 | Uppsala, Ruotsi |
| 53 |  | Albert Sjöberg | R | H | Laina | Tukholma, Ruotsi |
| 58 |  | Oskar Magnusson | L | KH / OLH | 2025 | Trelleborg, Ruotsi |
| 67 |  | Elliot Sigrell | R | H | Juniori | Ingarö, Ruotsi |
| 71 |  | Lukas Zetterberg | R | OLH | 2026 | Västerås, Ruotsi |
| 91 |  | Gerry Fitzgerald (A) | R | KH | 2025 | Port Alberni, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Roger Melin
Apu- & Fysiikkavalmentaja: Niklas Andersson
Apuvalmentaja: Fredrik Hallberg
Maalivahtivalmentaja: Alexander Hamberg
Huoltopäällikkö: Thomas Kratz
Puheenjohtaja: Stefan Gustafsson
Toimitusjohtaja: Niklas Persson
Pelaajakehitysjohtaja: Róbert Döme
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AIK IF Wikimedia Commonsissa
HockeyAllsvenskan
AIK IF
Almtuna IS
BIK Karlskoga
Djurgårdens IF Hockey
IK Oskarshamn
IF Björklöven
Kalmar HC
Mora IK
Nybro Vikings IF
Södertälje SK
Tingsryds AIF
Vimmerby HC
Västerås IK
Östersunds IK
AIK:n jäädytetyt numerot
AIK:n pelaajia alkulämmittelyssä
Gisela (Itävalta)

Gisela Louise Marie
Gisela Louise Marie (12. kesäkuuta 1856 – 27. heinäkuuta 1932) oli Itävallan arkkiherttuatar ja Itävalta-Unkarin keisarin Frans Joosefin tytär.
Gisela oli Frans Joosefin ja Baijerin herttuatar Elisabetin toinen yhteinen lapsi. Kuten hänen vanhemmat sisaruksensa, Giselan kasvatti hänen isoäitinsä, Itävallan arkkiherttuatar ja Baijerin prinsessa Sophie. Gisela meni vain 15-vuotiaana naimisiin Baijerin prinssi Leopoldin kanssa. Giselasta tuli ensimmäistä kertaa isoäiti vain 36-vuotiaana, paljon ennen kuin hän oli suunnitellut.
Gisela kuoli Baijerin pääkaupungissa Münchenissä 27. heinäkuuta 1932 ja hänet on haudattu Müncheniin Mikaelin kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gisela (Itävalta) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 2  DDB
Per-Erik Lönnfors

Per-Erik Lönnfors (s. 6. elokuuta 1935 Helsinki) on suomenruotsalainen päätoimittaja ja yritysjohtaja, joka toimi johtotehtävissä Hufvudstadsbladetissa 1973–1984 ja Suomen Tietotoimistossa 1984–1995.
Helsingin ruotsinkielisestä työväenluokasta noussut Lönnfors kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1954 Svenska lyceumista ja suoritti ekonomin tutkinnon 1958 Ruotsalaisessa kauppakorkeakoulussa. Hän sai ASLA-Fulbright-stipendin Yhdysvaltoihin ja suoritti Master of Arts -tutkinnon Syracusen yliopistossa 1962 pääaineenaan joukkoviestintä. Kauppatieteiden maisterin tutkinnon hän teki Hankenilla Suomessa 1969.
Lönnfors työskenteli Hufvudstadsbladetin toimittajana 1958–1960, sitten Suomen pääkonsulivirastossa New Yorkissa 1961–1962, ruotsinkielisen Mercator-talouslehden päätoimittajana 1963–1965 ja Suomen Teollisuusliiton tiedotuspäällikkönä 1965–1967. Hän toimi Suomen Tukholman-suurlähetystön lehdistöavustajana 1969–1970 ja samassa tehtävässä Washingtonissa 1970–1973.
Lönnfors nimitettiin Hufvudstadsbladet Ab:n toimitusjohtajaksi 1973 ja varapäätoimittajaksi 1982. Hän tuli tunnetuksi saneeraajana muun muassa lopettamalla Nya Pressen -iltapäivälehden ja myymällä Tilgmannin painotalon. Vuonna 1984 Lönnfors siirtyi Suomen Tietotoimiston toimitusjohtajaksi ja päätoimittajaksi. Hän jäi eläkkeelle 1995.
Lönnfors on tullut tunnetuksi kärkevistä kommenteistaan etenkin Helsingin suomenruotsalaisten piirien ihmisistä ja asioista. Vuosistaan Hufvudstadsbladetissa ja Konstsamfundetin palveluksessa Lönnfors kertoo satiirisen ilkeästi teoksessaan Mannerheimintie 18 (1986). Häneltä on suomennettu myös pamfletti Pelastakaa maailma: polttakaa taloustieteen oppikirjat (1999). Lönnfors toimi vuosina 2003–2007 Hufvudstadsbladetin kolumnistina nimimerkillä Peik. Vuonna 2007 tuli Svenska Teaternissa ensi-iltaan Sven Sidin ideoima ja ohjaama sekä Lönnforsin ja Johan Storgårdin kirjoittama näytelmä Mannerheim – mannen och myten. Kirjassa Svenska talande sämre folk (2005) Lönnfors muistelee köyhää lapsuuttaan ja kirjassa Öppna lådor (2022) elämäänsä yhdysvaltalaisen Pearl-vaimonsa kanssa.
Teoksia

Människan i samhällsekonomin, S & Co., 1967.
Mannerheimintie 18: tragikoominen farssi seitsemänätoista kuvaelmana. Kirjayhtymä 1986, suom. Ritva Lassila. ISBN 951-26-3033-8
Pelastakaa maailma: polttakaa taloustieteen oppikirjat. Suom. Heikki Eskelinen, WSOY, 1999. ISBN 951-0-23639-X
Mitt livs reportage: minnen från åren 1958–1973. Söderström, 2007. ISBN 978-951-52-2480-4
Svenska talande sämre folk: ett porträtt av en familj. Söderström, 2005. ISBN 951-52-2299-0
Mannerheim: mannen och myten, yhdessä Johan Storgårdin kanssa, Labbet, 2010.
Skatten i Maroni. En liten bok om lycka. Yhdessä vaimonsa Pearl Lönnforsin kanssa, 2008. ISBN 9789515226266
Vändpunkter: mitt liv som drama. Söderström, 2010. ISBN 978-951-52-2670-9
Svart på vitt. Vit satir om ett svart scenario. Näytelmä, 2010.
Vi skall ha Jekaterinburg: en självbiografisk berättelse. Söderström, 2011. ISBN 978-951-52-2843-7
Öppna lådor. Minnen från ett äktenskap. E-kirja, Förlaget M, 2022. ISBN 978-952-333-447-2
LSA

| LSA |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (8β)-9,10-didehydro-6-metyyli-ergoliini-8-karboksiamidi
CAS-numero:  478-94-4
PubChem CID:  442072
SMILES:  O=C(N)[C@@H]3/C=C2/c4cc cc1c4c(cn1)C[C@H]2N(C3)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C26H17N3O
Moolimassa:  267,326 g/mol
Sulamispiste:  80 °C (353 K)
LSA (myös D-lysergihapon amidi, D-lysergamidi, ergiini tai LA-111) on ergoliinipohjainen alkaloidi, jota esiintyy esimerkiksi päivänsinen (Ipomoea tricolor), ruusunorsukierron (Argyreia nervosa)  ja atsteekkilumokierron (Turbina corymbosa) siemenissä. LSA on Periglandula ipomoeae -lajin biosyntetisoimien ergoliinialkaloidien kuten lysergihapon hydroksietyyliamidin hajoamistuote.
Vaikutukset

LSA:n annospotenssi on kymmenesosan lysergihapon dietyyli-amidin (LSD) voimakkuudesta, eli tyypillinen annos on 1–2 mg suun kautta. LSA alkaa vaikuttaa nauttimisesta noin 1–2 tunnin kuluessa ja saavuttaa huippunsa noin 4–5 tunnin tienoilla. Kokemuksiin saattaa liittyä mietoja tai vahvoja visuaalisia harhoja sekä auraalisia eroavaisuuksia. LSA:ta nauttinut saattaa kokea myös vahvoja emotionaalisia tiloja, jotka voivat henkilöstä riippuen vaikuttaa psyykeen myös negatiivisesti. LSA:n emotionaaliset vaikutukset voivat olla lähes samanlaiset kuin pienen ekstaasiannoksen.lähde?
Farmakodynamiikka

LSA:lla on reseptoriaffiniteetti seuraavia serotoniinireseptoreita kohtaan komputationaalisen mallinnuksen perusteella: 5HT1A (pKi=7.49), 5HT1B (pKi=7.45), 5HT1D (pKi=7.98), 5HT1E (pKi=6.47), 5HT2A (pKi=6.24), 5HT2C (pKi=6.07), 5HT3A (pKi=6.89), 5HT5A (pKi=6.87), 5HT6 (pKi=7.11), 5HT7 (pKi=7.45). LSA:n reseptoriaffiniteetti eri dopamiinireseptoreita kohtaan on seuraava komputationaalisen mallinnuksen perusteella: D1 (pKi=5.56), D2 (pKi=7.38), D3 (pKi=6.63), D4 (pKi=6.16), D5 (Ki=5.95).
Lainsäädäntö

LSA:ta sisältävät siemenet ovat laillisia, paitsi ruusunorsukierron siemenet, jotka ovat lääkeainelistalla. Toisin sanoen Ipomoea tricolor ei ole huumausainelistalla toistaiseksi.
Aiheesta muualla

Erowid-portaali (englanniksi)
isomerdesign.com (englanniksi)
LSD:n synteesi LSA:sta (englanniksi)
Tryptamiinit
5-MeO-DIPT
5-MeO-DMT
5-MeO-MIPT
AET
AMT
bufoteniini
DET
DMT
DPT
ibogaiini
johimbiini
LSD
melatoniini
psilosiini
psilosybiini
ritsatriptaani
serotoniini
sumatriptaani
tryptamiini
tryptofaani
Ergiiniä sisältäviä ruusunorsukierron (Argyreia nervosa) siemeniä.
Marvel Studios
Avainhenkilöt

Studion johtajat:
Kevin Feige, puheenjohtaja
Louis D’Esposito, toinen puheenjohtaja
Seuraaviin henkilöihin viitataan ”Marvel Studiosin parlamentin” jäseninä:
Trinh Tran, yksi tuotannon ja kehityksen johtohenkilöistä
Nate Moore, tuotannon ja kehityksen varajohtaja
Jonathan Schwartz, tuotannon ja kehityksen varajohtaja
Brad Winderbaum, suoratoiston, television ja animaation johtaja (entinen tuotannon ja kehityksen varajohtaja)
Stephen Broussard, yksi tuotannon ja kehityksen johtohenkilöistä
Eric Hausermann Carroll, yksi tuotannon ja kehityksen johtohenkilöistä
Entiset avainhekilöt:
Victoria Alonso, entinen fyysisen tuotannon, jälkituotannon, erikoisefektien ja animoinnin johtaja (entinen tuotantojohtaja)
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (englanniksi)
Marvel Studios Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Marvel Studios
Käännös suomeksi
Keloidi

Keloideja ruoskitun orjan selässä. "[T]he subject's rare Keloid Cyst skin condition [caused] excessive growth of scar tissue.""—Kathleen Collins
Keloidi on arpi, joka on kasvanut ympäristöönsä nähden suhteettomasti. Taipumus keloideihin on perinnöllistä, ja sitä ilmenee noin 5 %:lla valkoihoisista ja 15 %:lla tummaihoisista. "Arpikasvugeenejä" tunnetaan nykyään kuusi . Keloidi voi syntyä minkälaiseen arpeen tahansa, mutta tyyppipaikkoja ovat korvalehdet (korvalehden iholävistykset), pää ja ylävartalo.  Lävistyksistä voi tulla keloidi, mutta se ei ole iso.
Keloidia ei pidä sekoittaa hypertrofiseen arpeen, joka on tavallisesti pienempi ja joka pienenee entisestään ajan kuluessa
Oireet

Muutaman viikon kuluttua arven syntymisestä arpea alkaa kihelmöidä tai kutista ja se alkaa hiljalleen kasvaa. Kasvu jatkuu keloidissa jopa vuosia. Kasvain on usein muhkurainen. Keloidi on myös arka.
Hoito ja ehkäisy

Ongelmallisia keloidit ovat erityisesti kosmeettisista syistä. Jos keloidi poistetaan leikkaamalla, saattaa leikkausarpeen kasvaa uusi, mahdollisesti entistä suurempi keloidi. Tästä syystä keloideja hoidetaan muun muassa laserilla ja nestetyppikylmähoidolla (kryohoito).  Muita hoitokeinoja ovat mm kortisoni-injektiot arpeen, voimakkaat kortisonivoiteet, laser ja röntgensäteet. Laajoissa ylävartalon arvissa käytetään myös painehoitoa joko raskailla silikonilevyillä tai painesiteillä. Erikoislääkäreillä on käytössään joukko muitakin hoitokeinoja, mutta tiedot hoitojen tuloksellisuudesta perustuvat yksittäisiin tapauksiin tai pieniin aineistoihin. Harvoin keloidi häviää kokonaan millään mainituista hoidoista tai niiden yhdistelmistä.
Koska taipumus keloideihin on perinnöllinen, niiden syntyä ei voi kokonaan ehkäistä. Jos taipumus niihin on leikkaushetkellä tiedossa, varhainen hoito edellisessä kappaleessa mainituilla keinoilla voi estää arpien kasvamisen lähes kokonaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Keloid and hypertrophic scar Berman B, Amini S, Viera MH; date May 14, 2010; viitattu 8.7.2010
Hypertrofinen arpi ja keloidi Lääketieteellinen aikakauskirja Duodecim, 1995
Aminohapot

Alfa-aminohapon yleinen rakenne. Hiileen on kiinnittynyt karboksyyliryhmä (COOH), aminoryhmä (NH2), vety (H) ja jokin kolmas ryhmä (R).
Aminohapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on sekä amino- (-NH2) että karboksyyliryhmä (-COOH) liittyneenä samaan molekyyliin. Aminoryhmä on emäksinen ja karboksyyliryhmä hapan. Aminohapot polymeroituvat polypeptideiksi. Polypeptidiketjun pituuden ylittäessä 50 sitä aletaan yleensä kutsua proteiiniksi. Ihmiselle välttämättömiä aminohappoja on 20, joista 11 elimistö osaa itse valmistaa. Loput yhdeksän välttämätöntä aminohappoa on saatava ravinnosta. Soluissa aminohapot valmistetaan entsyymien ohjaamana.
Kemiallisia ominaisuuksia

Aminohapot esiintyvät tavallisimmin fysiologisessa pH:ssa (pH 7,4) kahtaisioneina, jolloin karboksyyliryhmä on negatiivisesti varautunut ja aminoryhmä on positiivisesti varautunut. Jos aminohapon aminoryhmä on sitonut saman aminohapon karboksyyliryhmän luovuttaman vetyatomin, tapahtumaa kutsutaan sisäiseksi suolanmuodostukseksi. Näin muodostunut COO−-ryhmä voi sitten toimia emäksenä ja NH3+-ryhmä happona. Koska aminohappo on sekä happo että emäs, sitä sanotaan amfolyyttiseksi yhdisteeksi.
Aminohapot voivat polymeroitua, jolloin ne muodostavat peptidejä. Tällöin aminohapot liittyvät toisiinsa peptidisidoksin kondensaatioreaktiossa. Kaikki proteiinit ovat muodostuneet useista kymmenistä, jopa sadoista tai tuhansista polymeroituneista aminohapoista (polypeptidi). Proteiinien rakenneosina esiintyy yleisesti 20 erilaista alfa-aminohappoa – kaikkia lajeja ei kuitenkaan ole mukana jokaisessa proteiinissa, ja joissain tapauksissa peptidiketjussa oleva aminohappo voi muuntua vielä näistä 20 poikkeavaksi. Proteiinien aminohapot ovat optisesti aktiivisia ja kaikki L-isomeerejä, lukuun ottamatta yksinkertaisinta aminohappoa eli glysiiniä, jonka alfa-hiiliatomiin on amino- ja karboksyyliryhmän lisäksi liittynyt kaksi vetyatomia.
Aminohapot pysyvät koossa yli 100 °C:ssa proteiinien hajottua. Ensimmäisenä hajoavat kysteiini 175–178 °C:ssa ja glutamiini 185–186 °C:ssa, ja aminohapot alkavat kiehua vasta yli 200 °C:ssa.
Kemiallisia ominaisuuksia > Aminohappojen ryhmittely

Aminohappojen tärkein biokemiallinen ominaisuus on niiden hydrofobisuus tai hydrofiilisyys ja happamuus tai emäksisyys. Kaikki happamat ja emäksiset aminohapot ovat hydrofiilisiä. Nämä ominaisuudet ovat tärkeitä muun muassa proteiinien alfa-kierteissä ja proteiinien laskostumisessa. Aineenvaihdunnassa on merkittävää myös se, mitä erityisryhmiä tai atomeja aminohappo sisältää.
| Erityisryhmä/Ominaisuus | Emäs | Hydrofobinen | Varaukseton hydrofiilinen | Happo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Typpipitoinen1 | histidiini, arginiini, lysiini | tryptofaani | asparagiini, glutamiini | − |
| Rikkipitoinen | − | metioniini | kysteiini, homokysteiini | − |
| Kaksoishappo2 | − | − | − | asparagiinihappo, glutamiinihappo |
| Aromaattinen | histidiini | fenyylialaniini, tryptofaani, tyrosiini |  | − |
| Alkoholi | − | − | seriini, treoniini | − |
| Ei erityisryhmiä | − | glysiini, leusiini3, isoleusiini3, valiini3, alaniini, proliini4 | − | − |
1 Alfa-aminoryhmän lisäksi 2 Kaksi karboksyyliryhmää 3 sisältää metyyliryhmän 4 Proliinin aminoryhmä on osa viisirengasta ja sekundäärinen