stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dion Kassios
Teokset

Dion julkaisi Rooman historiaa käsittelevän teoksen Historiae Romanae, joka käsitti 80 kirjaa. Tämä 22 vuoden tutkimustyön tulos käsitti Rooman historian yli 983 vuoden ajalta aina Aineiaan saapumisesta Italiaan ja Rooman perustamisesta vuoteen 229. Kokonaisina ovat säilyneet vain kirjat 36–54 (vuodet 68 eaa. – 10 eaa.) ja lyhennelminä kirjat 55–60 (9 eaa. – 46 jaa.). Muista kirjoista on jäljellä vain lyhyitä katkelmia. Julius Caesarin aikaan asti Dio antaa tapahtumista vain yhteenvetoja. Tämän jälkeen hän myös kertoo enemmän yksityiskohtia. Dion otti työhönsä mallia Thukydideeltä. Hän kertoo teoksessaan muun muassa Bulla Felixistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dion Kassios Wikimedia Commonsissa
Dion Kassioksen Rooman historia(englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Q. Aiacius Modestus Crescentianus II ja M. Pomponius Maecius Probus | Rooman konsuli Imp. Caesar M. Aurelius Severus Alexander Augustus III:n kanssa vuonna 229 | Seuraaja: L. Virius Agricola ja Sex. Catius Clementinus Priscillianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Krates Thebalainen

Krates Thebalainen. Yksityiskohta Villa Farnesinassa olevasta roomalaisaikaisesta seinämaalauksesta ensimmäiseltä vuosisadalta.
Krates Thebalainen (m.kreik. Κράτης ὁ Θηβαῖος, Kratēs ho Thēbaios, lat. Crates Thebanus; 200-luku eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä

Krateen syntymän tai kuoleman tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä. Kerrotaan, että hän menetti laajan omaisuutensa makedonialaisten hyökkäyksessä. Todennäköisempi tarina puolestaan kertoo, että hän luopui omaisuudestaan periaatteidensa mukaan niin, että hän antoi luottamalleen pankkiirille ohjeen antaa omaisuutensa pojilleen, jos he osoittautuvat typeryksiksi, mutta köyhille, jos hänen poikansa osoittautuvat filosofeiksi.
Krates oli Diogenes Sinopelaisen oppilas, ja Zenon Kitionilaisen opettaja. Hän omisti koko elämänsä hyveen saavuttamiseen askeettisen itsehillinnän julistamiseen. Hänellä oli tapana tulla asuntoihin tätä tarkoitusta varten kutsumatta, ja siksi hän sai lempinimen "Ovien avaaja".
Krates meni naimisiin Hipparkhian kanssa. Hipparkhia oli varakkaan traakialaisen perheen tytär ja Metrokleen sisar. Tämä avioliitto oli ristiriidassa Krateen arkipäiväisen elämäntavan kanssa. Hipparkhias oli viehättynyt Krateen luonteesta eikä pelännyt hänen köyhyyttään eikä rumuuttaan ja vaati päästä tämän vaimoksi uhmatakseen isäänsä.
Filosofia

Krateen merkitys on lähinnä siinä, että hänen filosofiansa muodostaa sillan kyynisyyden ja stoalaisuuden välille, koska stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen oli hänen oppilaansa.
Krates ei kirjoittanut paljoakaan. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti joitakin kirjeitä filosofisista asioista, mutta hänen nimellään kulkevat kirjoitukset ovat väärennettyjä ja myöhempien retorikkojen työtä. Laertios laittoi hänen nimiinsä myös lyhyen runon ja muutaman filosofisen tragedian. Plutarkhoksen teos Krateen elämä on kadonnut.
Niin kutsuttuihin Kyynikkojen kirjeisiin lukeutuu 36 Krateen nimiin laitettua kirjettä, mutta ne ovat epäperäisiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Krateen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Krateen elämäkerta (kreikaksi)
Antiikin filosofia  Kyyninen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:  Antisthenes  Diogenes  Monimos  Onesikritos  Filiskos  Krates  Hipparkhia  Metrokles  Kleomenes  Bion  Menippos  Menedemos  Kerkidas  Teles 
Roomalainen aika:  Demetrios  Oinomaos  Demonaks  Agathobulos  Sekundos  Peregrinos Proteus  Pankrates  Theagenes  Kreskentios  Herakleios  Asklepiades  Salustios
Avioero

Avioero tarkoittaa avioliiton purkamista tai purkautumista tuomioistuimen päätöksellä. Avioerojen määrä on länsimaissa voimakkaasti lisääntynyt 1900-luvulta alkaen, ja esimerkiksi suomalaisista aviopareista nykyisin eroaa yli puolet. Avioerolla on paljon erilaisia riskitekijöitä ja syitä, joista tärkeimpiä on uskottomuus.
Historia

Avioeroja on otettu ainakin niin kauan kuin kirjoitettua historiaa on. Se saattaa olla yhtä vanha kuin avioliiton käsitekin. Ensimmäinen tunnettu kirjoitettu laki, Ur-Nammun laki, käsittelee muiden asioiden ohella avioeroa .
Avioerojen yleistyminen länsimaissa on sidottu laajempaan kulttuuriseen muutokseen, jota historioitsija Eric Hobsbawm nimittää kulttuurivallankumoukseksi. Perhemalli oli pitkään vastustanut radikaaleja muutoksia, mutta tämä pitkäaikainen rakennelma alkoi radikaalisti muuttua 1900-luvun jälkipuoliskolla. Muutos oli selkeimmin nähtävissä maissa, joissa oli aikaisemmin vallinnut tiukasti rajoittavat moraalikäsitykset, kuten katolisissa maissa. Esimerkiksi Belgiassa, Ranskassa ja Alankomaissa avioerojen määrä kolminkertaistui vuosina 1970–1985. Italiassa avioerosta tuli laillinen vuonna 1970 ja kansanäänestys vahvisti oikeuden avioeroon vuonna 1974. Samanaikaisesti yksin asuvien määrä lisääntyi voimakkaasti länsimaissa, muodollisesti solmittujen avioliittojen määrä väheni ja avioliiton ulkopuolella syntyneiden lasten määrä kasvoi. Perinteinen ydinperhemalli jäi nopeasti vähemmistöksi ja monissa länsimaisissa suurkaupungeissa yksinasuvat muodostivat jo noin puolet kaikista kotitalouksista 1980-luvulle mennessä.
Filippiinit on nykyisin maailman ainoa valtio, jossa laki ei salli avioeroa. Sielläkin laillinen asumusero ja avioliiton mitätöiminen ovat kuitenkin tietyissä olosuhteissa mahdollisia, mutta asumuserossa olevat eivät voi mennä uusiin naimisiin.
Riskitekijöitä ja syitä

Avioeron riskitekijöiksi on tutkimuksissa todettu muun muassa nuorena avioituminen, avoliitto ennen avioitumista, omien vanhempien avioero, lapsipuolten asuminen samassa taloudessa, liberaalit perheasenteet sekä näkemys siitä, että avioero on sinänsä hyväksyttävä asia. Myös aviopuolisoiden huonot kommunikaatiotaidot kasvattavat eroamisen riskiä.
Tärkein avioerojen selittäjä on yhdysvaltalaisen seurantatutkimuksen perusteella uskottomuus. Muita tärkeitä selittäjiä olivat päihteiden käyttö, rahojen typerä tuhlaaminen ja kiusalliset tavat. Eronneet puolisot ovat olleet tavallista enemmän erilaisia monissa avioliittoon liittyvissä näkemyksissään. Kun motiivi jatkaa suhdetta rakentavaa ja ylläpitävää käyttäytymistä on heikentynyt, eroamisen riski kasvaa.
Eron alkusysäyksenä on usein aviovaimon heikentynyt aviollinen tyytyväisyys ensimmäisen lapsen syntymän jälkeen.
Avioeroriskiin vaikuttavista tekijöistä tutkimusten mukaan 30–50 % on periytyviä. Näistä tärkeimpiä persoonallisuuspiirteitä ovat taipumus katsoa maailmaa kielteisenä ja kuulla toisten sanomiset arvosteluna. Myös impulsiivinen käytös, taipumus alkoholismiin ja korkea testosteronitaso ovat riskitekijöitä. Koulutettujen ja hyvätuloisten liitoista erotaan harvemmin.
Eron vaikutus onnellisuuteen

Eroaminen onnettomasta avioliitosta ja uudelleen avioituminen lisää Yhdysvalloissa tehdyn tutkimuksen mukaan selvästi onnellisuutta. Eronneet ja yksin eläneet ovat raportoineet lisääntyneestä tyytyväisyydestä, vankemmasta itsetunnosta ja paremmasta yleisestä terveydentilasta. Onnettomaan liittoon jääminen liittyy muunlaisiin aviosuhteisiin verrattuna vähempään onnellisuuteen ja tyytyväisyyteen elämää kohtaan, heikompaan itsetuntoon, heikompaan yleiseen terveydentilaan sekä kohonneeseen psyykkiseen hätään. Eroon liittyvien stressitekijöiden johdosta eronneet ovat kuitenkin keskimäärin vähemmän onnellisia kuin naimisissa olevat.
Lapset ja avioero

Lapsen suhtautumiseen vanhempien eroon vaikuttaa muun muassa lapsen ikä, lapsen suhde vanhempiinsa sekä se, millainen tilanne perheessä on ollut ennen eroa. Lapsen selviytymiseen vaikuttaa erityisesti se, millä tavoin ero käytännössä toteutetaan.
Tutkimuksen mukaan eroamisen tavalla on vaikutusta myös siihen, millaiseksi eron jälkeinen vanhemmuus muodostuu. Mitä nopeammin ja yllätyksellisemmin ero tapahtuu, sitä haasteellisemmaksi eron jälkeinen yhteinen vanhemmuus muodostuu. Jos taas vanhemmat onnistuvat suunnittelemaan yhdessä parisuhteen päättymistä, pystyvät he myös paremmin kantamaan vastuuta lapsen selviämisestä ja hyvinvoinnista eron jälkeen  Tutkimus julkaistiin osana lapsiperheiden eroon keskittyvää Lastensuojelun Keskusliiton Neuvo-projektia, jonka tavoitteena on lapsen aseman parantaminen erossa.
Lapsen saaminen toisinaan aiheuttaa stressiä mahdollisessa parisuhteessa, joka voi pahimmillaan johtaa avioeroon.
Maittain > Suomi > Avioeron myöntäminen

Suomessa avioliitto voidaan purkaa tuomioistuimen päätöksellä. Asiaa käsiteltäessä tuomioistuin ei tutki, minkä vuoksi puolisot tai toinen puoliso vaatii avioeroa eikä myöskään puolisoiden välisiä henkilökohtaisia suhteita. Avioeron voi saada puolen vuoden harkinta-ajan jälkeen, tai heti jos puolisot ovat asuneet erillään viimeiset kaksi vuotta. Avioeroa koskeva asia pannaan käräjäoikeudessa vireille kirjallisella hakemuksella, jonka joko molemmat tai toinen puolisoista on tehnyt.
Suomessa avioerohakemus raukeaa, mikäli vuoden pituisen harkinta-ajan kuluessa vaatimusta ei ole uusittu tai toinen puolisoista kuolee ennen kuin mahdollinen avioerotuomio on saanut lainvoiman.
Avioeron yhteydessä voidaan käräjäoikeuden ratkaistavaksi saattaa myös seuraavat asiat:
Elatusapu lapselle tai puolisolle
Lapsen huolto ja tapaamisoikeus
Yhteiselämän lopettaminen ja se, kumpi puolisoista saa toistaiseksi jäädä asumaan perheen kotiin.
Maittain > Suomi > Eroamisen yleisyys

Vuonna 2023 Suomessa solmittiin 20 693 avioliittoa ja eroon päättyi 11 475 avioliittoa, mikä tarkoittaa, että 55 prosenttia avioliitoista päättyy eroon.
Eroavien osuuden ohella avioerojen kokonaismäärä lisääntyy myös. Vuonna 2000 keskimääräinen eroon päättynyt avioliitto kesti 12 vuotta, kun vuonna 2005 se kesti enää 11 vuotta. 1960-luvulla solmituista avioliitoista eroon on päättynyt kolmasosa ja 1970-luvulla solmituista noin 40 prosenttia.
Maittain > Suomi > Suomalaisen avioero ulkomaalaisesta puolisosta

Suomalaisen erotessa ulkomaalaisesta puolisosta tai ulkomailla oltaessa juristit saattavat määrittää, mihin maahan pariskunnalla on vahvin yhteys, ja soveltaa sen maan erolakeja. Siksi ero voi viedä parikin vuotta ja sen ehdot voivat riippua tuomioistuimaasta.
Dosentti Minna Säävälän mukaan suuri kulttuuriero lisää eroriskiä. Usein eroja ei huomaa ennen lasten syntymistä, joten lapsiarjesta ja perinteistä pitäisi keskustella etukäteen eikä olettaa, että ajatellaan asioista samalla tavalla.
Erityisen suuria riskejä suomalaisten liitoissa oli kuitenkin vain miehen ollessa ulkomaalainen, etenkin afrikkalainen tai Lähi-idästä. Myös ulkomaisen miehen työllistymisvaikeudet tai pitkät työpäivät saattoivat vaikuttaa sekä ylipäänsä maahanmuuttoon liittyvä elämän aloittaminen "tyhjästä".
Vuonna 2016 suomalaisten keskinäisistä aviopareista erosi 1,3 %, suomalaisnaisen ja ulkomaisen miehen liitoista 3,7 % ja suomalaismiehen ja ulkomaisen naisen liitoista 2,7 %. Gambialaismiesten kanssa solmituista avioliitoista purettiin 12 %, Ghanan luku oli 9,5 %, Marokon 8,8 %. Ylipäänsä liitot afrikkalaismiesten kanssa purettiin erityisen usein. Kansainväliset huoltoriidatkin ovat lisääntyneet.
Maittain > Yhdysvallat

Yhdysvaltain kansallisen terveystilastokeskuksen mukaan vaimot hakivat avioeroa noin kahdessa kolmasosassa tapauksista vuosina 1975–1988, kun heillä oli lapsia. Tapauksista 71,4 prosenttia oli naisten vireille panemia vuonna 1975, ja 65 prosenttia vuonna 1988. On arvioitu, että yli 95 prosenttia avioeroista Yhdysvalloissa on "riidattomia", koska molemmat osapuolet voivat sopia omaisuudesta, lapsista ja elatusavusta ilman kuulemista (asianajajien / sovittelijoiden / yhteisen neuvonantajan kanssa tai ilman).
Maittain > Yhdistynyt kuningaskunta

Yhdistyneen kuningaskunnan avioeroprosentti on arviolta 42 %, ja vuonna 2019 kirjattiin noin 107 599 avioeroa. Vuonna 2015 korkein avioeroprosentti mitattiin rannikolla, ja Blackpool oli ykkönen. Eniten avioerohakemuksia jätetään tiettävästi päivänä, joka osuu aina uuden vuoden ensimmäiseen maanantaihin.
Maittain > Ruotsi

Ruotsissa avioeroprosessi alkaa avioliiton purkamista koskevan hakemuksen jättämisellä käräjäoikeuteen. Molemmat osapuolet voivat jättää hakemuksen yhdessä, jos puolisot sopivat asiasta, tai jompikumpi osapuoli voi jättää hakemuksen yksin, mutta hänen ei tarvitse suostua avioeroon. Puolisot, jotka suostuvat avioeroon ja joilla ei ole alle 16-vuotiaita lapsia, saavat avioeropäätöksen muutaman viikon kuluessa. Jos heillä on alle 16-vuotiaita lapsia (mukaan lukien lapsipuolet), osapuolten on odotettava 6 kuukautta, ennen kuin jompikumpi tai molemmat osapuolet voivat pyytää avioeron täytäntöönpanoa, jotta he voivat virallisesti erota avioliitosta. Jos osapuolet ovat asuneet erillään vähintään kaksi vuotta ennen avioliiton purkamista koskevan hakemuksen jättämistä, käräjäoikeus voi antaa suoran avioeromääräyksen.
Kirjallisuutta

Ayalon, Ofra & Flasher, Adina: Ketjureaktio. Lapset ja avioero. Tampere: Vastapaino 1997. ISBN 951-768-014-7
Koskela, Riikka: Ero lapsiperheessä - miten tukea lasta ja vanhempia? Lastensuojelun Keskusliitto / Neuvo-projekti, Helsinki 2008
Kääriäinen, Aino: Ero haastaa vanhemmuuden, Lastensuojelun Keskusliitto / Neuvo-projekti, Helsinki 2008.
Niemi, Kati: Rakkauden (r)evoluutio - Parempi parisuhde vai erinomainen ero? Art House, 2019. ISBN 978-951-884-712-3
Vanhemman opas. Tietoa ja tukea lapsiperheiden eroon. Lastensuojelun Keskusliitto / Neuvo-projekti, Ylöjärvi 2009 (2. Painos)
"Rakkautta, rikkautta ja ristiriitoja Suomalaisten solmimat kaksikulttuuriset avioliitot[vanhentunut linkki] (pdf), Perhebarometri 2012, Väestöliitto. Tiivistelmä[vanhentunut linkki]
Joulupukki

Joulupukki vierailee kodissa Huopalahdessa 1940-luvulla.
Joulupukki (nimi voidaan kirjoittaa pienellä tai isolla alkukirjaimella) on myyttinen hyvä ja kiltti mieshahmo, joka tuo jouluna lahjoja. Sanalla viitataan myös hahmoa toimenaan esittäviin henkilöihin.
Joulupukki eri kulttuureissa > Suomi

Joulupukin suomenkielinen nimitys juontaa ilmeisesti vanhan suomalaisen perinteen nuuttipukkiin ja kekripukkiin. Nuuttipukit, jotka usein olivat pukin taljaan pukeutuneita nuoria, kiertelivät nuutinpäivän (13. tammikuuta, vuoteen 1708 asti 7. tammikuuta) aikaan taloissa kerjäämässä joulun tähderuokia ja -juomia.
Vanhassa pakanallisessa Suomessa nuuttipukki ja kekripukki olivat ihmisiä, jotka pukeutuivat hedelmällisyysriitin hahmoksi, pukiksi eli urospuoliseksi vuoheksi. Pukiksi pukeutunut laittoi pukin sarvet päähänsä muuttuakseen šamanistisen perinteen mukaan pukin kaltaiseksi. Asuun kuuluivat myös tuohinaamari ja nurin päin käännetty turkki. Pukki vaelteli talosta taloon juoden tarjottuja alkoholijuomia. Hän saattoi pelotella lapsia ja olla humalassa. Joskus pukki myös jakoi lahjoja kilteille ja vitsoja tuhmille lapsille.
Markus Rautio eli Markus-setä kertoi Lastentunti-radio-ohjelmassa Yleisradiossa 1927, että Joulupukki asuu Korvatunturilla Suomen Lapissa.
Suomalainen Joulupukki on hyvin vanha, iältään jopa satoja vuosia, ja saattaa käyttää puista kävelykeppiä. Joulupukin puoliso on Joulumuori.
Joulupukin lähtö Korvatunturilta lahjojen jakoon tapahtuu jouluaaton aattona 23. joulukuuta. Hän käyttää kulkuvälineenään porovaljakon vetämää rekeä, jonka edessä on ensimmäisenä Petteri Punakuono. Suomalainen joulupukki kulkee reellä maan pintaa pitkin toisin kuin amerikkalainen, jonka porot lentävät ilmassa. Suomessa joulupukki ei tule sisään savupiipusta, vaan ovesta. Suomalainen Pukki tulee taloon jouluaattoiltana ja juttelee asukkaiden kanssa. Joulupukki kysyy yleensä tullessaan ”Onkos täällä kilttejä lapsia?”.
Kielitieteilijä Osmo Ikola kirjoitti vuonna 1984 julkaisemassaan artikkelissa Kanava-lehdessä, että Markus Rautio ei vuonna 1927 keksinyt Korvatunturia Joulupukin asuinpaikaksi omasta päästään, vaan vahvisti vanhan uskomuksen. Ikola muisteli kuulleensa tarinoita Korvatunturista Joulupukin kotipaikkana jo lapsuudessaan 1920-luvun alussa, ja hänen mukaansa uskomus tunnettiin ainakin Satakunnassa, Hämeessä, Viipurin seudulla ja Tornionjokilaaksossa. Rautio itse ei lainkaan maininnut muistelmissaan Korvatunturi-episodia. Zachris Topeliuksen vuonna 1867 kirjoittamassa sadussa Peikkojen joulu Joulupukki asui ”kaukana pohjoisessa”, tarkemmin määrittelemättömässä paikassa, ja Anni Swanin tarinoiden mukaan hän majaili ”Jouluvuoressa, synkän korven syvyydessä”.
Joulupukki eri kulttuureissa > Alankomaat: Sinterklaas

Nimi Sinterklaas on hollantilainen mukaelma Pyhän Nikolauksen (Sint Nikolaas) nimestä. Hollantilaiset merimiehet toivat alkujaan mukanaan tiedon Pyhän Nikolauksen jaloista teoista. Kun sitten 1400-luvulla Alankomaista tuli Espanjaan kuuluva alue, Nikolaus alkoi purjehtia sieltä käsin alusmaittensa alamaisia tervehtimään. Myöhemmin hänen nimensä muuntui muotoon Sinterklaas.
Piispanasuinen Sinterklaas purjehtii Espanjasta höyrylaivalla Alankomaihin marraskuun puolivälissä, eri vuosina eri kaupunkiin, jossa hänet otetaan juhlallisesti vastaan. Marraskuun lopulla ja joulukuun alussa Sinterklaas ja hänen apulaisensa Zwarte Piet kiertävät Hollantia, kuten Suomessa tontut, seuraamassa lasten käytöstä.
Sinterklaasin mukana kulkevaa Zwarte Pietiä, 'Mustaa Pekkaa' esittää valkoinen henkilö, joka on maskeerattu mustaksi afrikkalaiseksi ihomaalin ja peruukin avulla. Nykyisin ystävällisenä kuvattu Zwarte Piet jakaa Sinterklaasin kanssa lahjoja lapsille Hollannissa. Kun hänen säkkinsä on tyhjä, taustatarinan vanhimmassa versiossa Zwarte Piet täyttää säkkinsä tuhmilla lapsilla ja vie sen mukanaan takaisin Espanjaan. Zwarte Pietin hahmon uskotaan olevan hollantilaisen Jan Schenkmanin vuonna 1850 keksimä.
Hollannissa lahjat jaetaan illalla 5. joulukuuta, Pyhän Nikolauksen muistopäivän aattona. Jouluaatto on tavallinen työpäivä ja joulupäivä kirkollinen juhlapäivä.
Joulupukki eri kulttuureissa > Yhdysvallat: Santa Claus

Joulupukin englanninkielisistä nimistä tunnetuin on Santa Claus eli lyhyemmin Santa. Alun perin joulupukkiperinne kulkeutui 1600-luvulla Yhdysvaltoihin Alankomaista muuttaneiden siirtolaisten mukana Amsterdamista silloiseen New Amsterdamiin (nykyisin New York).
Vuonna 1804 Yhdysvalloissa New Yorkin historiallinen seura otti Nikolaoksen suojeluspyhimyksekseen, ja vuonna 1809 historiallinen seura vietti ensimmäisen kerran Pyhän Nikolauksen päivää. Puupiirroksessa piispan seurana on pieni hahmo, Sancte Claus. Vuonna 1821 kirjanpainaja William Gilley julkaisi Sancte Clausista kertovan Children’s Friend -kirjan, jossa tämä jouluaattoyönä tuo lahjoja kilteille lapsille. Gilleyn ystävä Clement Clarke Moore kirjoitti vuonna 1823 runon pulskasta, piippua polttelevasta Santa Clausista. Kuvittaja Thomas Nast piirsi mustavalkoisen piirroksen lahjasäkkiä kantavasta Santa Clausista Harper’s Weeklyyn. Runoilija George Webster keksi nimetä pohjoisnavan Santa Clausin asuinpaikaksi vuonna 1869. Thomas Nast piirsi samana vuonna ensimmäisen punapukuisen Santan. Seuraavana vuonna 1870 Yhdysvalloissa ja Kanadassa Santa Claus -hahmosta tuli suosittu hahmo tavaratalojen joulukampanjoissa. Vuonna 1931 Haddon Sundblom keksi piirtää Coca-Cola-pukin ja Santa Claus -hahmo levisi mainosten avulla koko maailmaan.
Washington Irving kirjoitti aikanaan suosittuja mielikuvituksellisia ja jännittäviä kertomuksia. Hän loi joulupukille aiempaa kiltimmän ja muhkeamman olemuksen.
Anglosaksisten maiden Pukki huutaa tullessaan: ”Ho! Ho! Ho!” ja Yhdysvalloissa Pukki jakaa jouluaattona lahjat lentävien porojen vetämällä reellä ja kulkee sisään taloihin savupiipun kautta. Lahjat löydetään takan yläpuolella riippuvista sukista (tai isommat lahjat olohuoneen lattialta) joulupäivän aamuna.
Joulupukki eri kulttuureissa > Saksa: Weihnachtsmann

Protestanttisessa Saksa Joulupukkia kutsuttiin kahdella nimellä: Weihnachtsmann (”Joulumies”) tai pelkkä Nikolaus. Vuonna 1847 Moritz von Schwind piirtää Weihnachtsmannin, Nikolaoksen saksalaisen muunnelman. Katolisessa Etelä-Saksassa Pukki taas oli nimeltään Nikolaus. Joulukuun kuudentena hän kulki punaisessa nutussa säkki selässä kertomassa joulusta. Mukanaan hänellä saattoi olla mies, Knechtruprecht (Pukin apulainen). He eivät tuoneet tuolloin lahjoja, vaan ne antoi jouluaattona tai -päivänä Christkind (”Jeesus-lapsi”), joka jätti paketit talon ulkopuolelle.
Joulupukki eri kulttuureissa > Englanti: Father Christmas

Englannissa Joulupukista käytetään nimitystä Father Christmas (”Isä Joulu”). Hänen uskotaan jättävän joulukuun 25. päivänä pikkulahjat joulusukkiin ja isommat kuusen alle. Joulusukat ripustetaan yleensä jouluaattoiltana takan reunukselle. Ainakin ennen muinoin lapset asettivat takan reunukselle joulupiiraan ja isä lasillisen sherryä. Näin pukki saattoi rentoutua hetkisen ennen kuin lähti taas kiipeämään ylös ja ulos savupiipusta jatkaakseen matkaansa ilmojen halki poroineen.
Joulupukki eri kulttuureissa > Itävalta: Nikolaus

Itävallassa joulupukkina toimii piispa Nikolaus ja hänen kanssaan kulkee Mustan Pekan serkku, Krampus-niminen musta paholainen. Krampuksella on mukanaan tyhjä hiilisäkki. He kulkevat 6. joulukuuta yhdessä talosta taloon kyselemässä, ovatko lapset olleet kilttejä. Joka on, sille Pyhä Nikolaus antaa lahjan (hedelmiä tai makeisia), joka taas ei, se tuodaan ovelle Krampuksen nuhdeltavaksi. Jos on ollut todella tuhma, Krampus saattaa sulkea hiilisäkkiinsä hetkeksi. Syntinsä voi kuitenkin sovittaa täyttämällä Pyhän Nikolauksen pyynnön laulamisesta. Ihmiset antavat Krampukselle usein hehkuviiniä. Ikkunalaudalle jätetyistä tyhjistä sukista ja kengistä löytyy aamulla pieniä lahjoja ja makeisia.
Itävallassa on myös Saksasta tullut Christkindl-perinne. Jouluaattona (24. joulukuuta) ”Jeesus-lapsi” tuo lisää lahjoja taloon. Kukaan ei oikeastaan tiedä, miltä Christkindl näyttää.
Joulupukki eri kulttuureissa > Ranska: Père Noël

Ranskalaiset lapset saavat lahjansa joulupäivän aamuna. Père Noël (”Isä Joulu”) on laskeutunut taloon yöllä savupiipun kautta ja jättänyt lahjat lasten kenkiin.
1900-luvun alussa Ranskassa oli useita lapsille lahjoja jakavia hahmoja: täti Arie, ukko Chalende, Barbassionne tai Olentzaro. Kaikki asuivat eri maakunnissa.
Nykyään kuitenkin ainoa lahjojen tuoja on Saint Nicolas, joka asuu taivaassa ja laskeutuu sieltä joulupäivänä. Tunnettu ranskalainen joululaulu alkaakin jotensakin näin: ”Jouluisä pikkuinen, milloin laskeudut taivaasta tuhansien lelujesi kanssa, älä unohda minun pientä joulukenkääni.”
Joulupukki eri kulttuureissa > Ruotsi: Jultomten

Ruotsissa on lähellä Moran kaupunkia kylä nimeltä Gesunda, jonka nimikkovuoren juurella on Tonttumaa, jossa Joulupukkia vastaava, yli 400 vuotta vanha Tomten (”Tonttu”), Jultomten (”Joulutonttu”), asuu ja työskentelee.
Suomenruotsissa joulupukki on nimeltään Julgubben (”Joulu-ukko”).
Joulupukki eri kulttuureissa > Norja: Julenissen

Oslon lähellä Oslovuonon rannalla on Drøbak-niminen pikkukaupunki, missä Norjan joulupukki eli Julenissen asuu tonttujensa kanssa.
Koska Julenissenin koti sijaitsee etelässä, ei hänellä ole poroja vaan vuonohevosia. Niiden nimet ovat Joulutähti ja Jouluilo. Pitkillä matkoilla hän lainaa tonttuserkkujensa poroja. Nissen esi-isät olivat noin puolen metrin korkuisia; he ratsastivat vuonoponeilla ja porsailla. Nykyinen Nisse-tonttu on isokokoinen mies, jolla on punaiset posket, iso pyöreä vatsa ja lempeät silmät.lähde? Julenissen ei yleensä vieraile fyysisesti taloissa, vaan lahjat löytyvät kuusen alta jouluaattona.