stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latinalaisen Amerikan tutkimus

Latinalaisen Amerikan tutkimus on monitieteinen Latinalaista Amerikkaa käsittelevä tutkimuskenttä.
Suomessa Latinalaisen Amerikan tutkimusta voi opiskella Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa maailman kulttuurien laitoksella, jossa se on yksi alue- ja kulttuurintutkimuksen oppiaineen opintosuunnista. Aiemmin Latinalaisen Amerikan tutkimus toimi osana entistä Helsingin Yliopiston Renvall-instituuttia.
Aiheesta muualla

Latinalaisen Amerikan tutkimus Helsingin yliopistolla
Maailman kulttuurien laitos
Nivusjärvi

| Nivusjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  62°06′02″N, 22°58′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kuivasjärven valuma-alue (35.56)
Laskujoki:  oja Kuivasjärveen 
Järvinumero:  35.562.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  156,9 m 
Rantaviiva:  4,125 km 
Pinta-ala:  0,67417 km² 
 fiNivusjärvi 
Nivusjärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Nivusjärvi on pienen Nivusjärven valuma-alueen keskusjärvi.
Maantietoa

Järven pituus on 1,6 kilometriä, leveys 750 metriä ja sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Se sijaitsee Kuivasjärven lounaispuolella Nivuksenevan ja Isonevan välissä. Järven pohjoispuolella sijaitsee Nivuksenevan keidassuo, jonka kermit ovat järven rannan suuntaisia. Vain osa ympäristön soista on ojitteuna. Isonevalla on laaja turvetuotantoalue, joka ulottuu 200 metrin päähän järven etelärannasta. Järveen laskee kymmenisen ojaa ja yksi suo-ojista on samalla Hautalammen laskuoja. Hautalammen eteläpuolella sijaitsee toinen turvetuotantoalue. Järven oma laskuoja lähteen järven itärannalta ja kulkee pääosin kaivettuna 3,5 kilometriä pitkänä uomana, joka laskee Kuivasjärveen puoli kilometriä pohjoiseen Karilahdesta. Rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä. Rannat ovat suomaata lukuun ottamatta neljää pientä metsäistä kohtaa. Näinin kohtiin on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet pohjoisesta Pihlajankylältä.
Historiaa

Vuoden 1959 painetussa peruskartassa Nivusjärven ympäröimät suot olivat täysin ojittamattomia. Järven lasku-uoma kulki luontaisena mutkaisena suo-ojana Kuivasjärveen. Lähellä sijaitsevat Hautalampi ja Lehtolampi olivat ojattomia pikkulampia suolla. Nivuksennevan itälaitaa tuli järven pohjoispäähän kävelypolku.
Leinola (Laukaa)

Leinola on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. 
Leinolan kylä sijaitsee Kuusveden ja Ahvenisjärven välissä Kuusaasta Äijälään päin mentäessä.
Historiaa

Leinolan ensimmäinen talo oli 1552 perustettu Leinola, myöhemmin Peltotalo, jonka isäntänä oli vuosina 1552–1579 Jussi Leinonen. Jussi Leinonen oli myös silloisen Laukaan pitäjän nimismies ja häneen juontavat mm. kahden Suomen presidentin, Martti Ahtisaaren ja Urho Kekkosen sukujuuret.lähde tarkemmin?
Aiheesta muualla

Laukaan kartta vuodelta 1750 www.vanhakartta.fi
Sukututkimusjulkaisu Genos (numero puuttuu vielä)
Laukaan Historia I, Nils Berndtson, 1983
Leinon rautatieasema

Leinon rautatieasema (lyh. Lei) oli rautatieliikennepaikka Suomussalmen kunnassa rataosalla Kontiomäki–Taivalkoski. Liikennepaikka sijaitsee Pesiökylän ja Taivalkosken asemien puolivälissä yhdystien 8980 ja Taivalkosken radan risteyskohdan pohjoispuolella, noin seitsemän ja puolen kilometrin päässä Näljängän Leinokylästä koilliseen Pyhäkylän suuntaan.
Liikennepaikka otettiin käyttöön 1. tammikuuta 1959, kun Vääkiön ja Leinon välinen rata avattiin liikenteelle. Henkilöliikenne alkoi marraskuussa 1959, kun rataa jatkettiin Taivalniskaan.  Henkilöliikenne lakkautettiin 23. toukokuuta 1982. Leino säilyi miehitettynä vuoteen 1993 saakka ja tavaraliikenne lakkautettiin 1. helmikuuta 1999. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 9. tammikuuta 2005, mutta käytännössä liikennepaikka on ollut lakkautettuna 4. elokuuta 2004 alkaen, kun Pesiökylän ja Taivalkosken välinen rataosuus suljettiin liikenteeltä liikennöintikelvottomana.
Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi läpiajettava sivuraide sekä kuormausraide ja puutavarankuormauskenttä. Vuonna 1958 valmistunut asemarakennus sijaitsee kallioleikkauksessa ratapihan eteläpäässä.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: kuva Leinon asema-alueesta
Leslie Hammond

| Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Maa:   Intia> .Miesten maahockey |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | joukkuekilpailu |  |
Leslie Charles Hammond (4. maaliskuuta 1905 Madras – 1955 Ballarat) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1928 ja 1932 kuuluen molemmilla kerroilla kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Hän muutti Australiaan, jossa kuolikin.
Lexington

Lexington on usean paikan nimi Yhdysvalloissa:
Lexington, Alabama
Lexington, Etelä-Carolina
Lexington, Georgia
Lexington, Illinois
Lexington, Indiana
Lexington, Kentucky
Lexington, Massachusetts
Lexington, Michigan
Lexington, Minnesota
Lexington, Mississippi
Lexington, Missouri
Lexington, Nebraska
Lexington, New York
Lexington, Ohio
Lexington, Oklahoma
Lexington, Pohjois-Carolina
Lexington, Tennessee
Lexington, Texas
Lexington, Virginia
Lexington Park, Maryland
Lexington-luokka (taisteluristeilijä), taisteluristeilijäluokka
Lexington-luokka (lentotukialus), lentotukialusluokka
USS Lexington (1776) 16-tykkinen prikantiini
USS Lexington (1825) 24-tykkinen sluuppi
USS Lexington (1861) pohjoisvaltioiden tykkivene
USS Lexington (CV-2) Lexington-luokan taisteluristeilijä
USS Lexington (CV-16) Essex-luokan lentotukialus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lexington”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lauttalaituri

Lauttalaituri tai lauttapaikka  on lautan tai lossin kiinnittymispaikka tauon ajaksi tai ajoneuvojen lastauksen tai purkamisen ajaksi. Pienillä lautoilla eli losseilla laituria voidaan kutsua lossilaituriksi. Lautta ja lossi eroavat määritelmänsä mukaan vain ohjausvaijerin osalta: Lossi liikennöi pääasiassa vaijerinsa ohjaamana ja lautta on vapaasti liikkuva ja ohjattava vesialus . Lauttarannassa voi olla useitakin lauttalaitureita. Näin on usein suurien järvien rannoissa ja merenrannikolla. Lauttarantaa käytetään silloin useiden lauttareittien pysähtymispaikkana ja rannassa voi olla lähtöänsä odottamassa samaan aikaan useita lauttoja. Laivalaiturin erottaa lauttalaiturista sen liikennöinti-idea: laivat lastaavat tavaransa nosturien avulla ruumaansa ja lautat lastataan ajamalla kuormat ajoneuvoineen ajoliuskaa pitkin lautan keulasta, perästä tai kyljestä sisälle. Lastaajana käytetään trukkia tai kuorma-ajoneuvoja. Kuljetettavana on useimmin henkilöautoja, kuorma-autoja ja junia. Irtolastin kuljetus ilman ajoneuvoa on harvinaisempaa. Toisinaan laiturin liikenne tarvitsee ohjausta ja palveluita, joiden järjestämiseksi tarvitaan lauttaterminaali. Lauttalaiturille tai -rannalle autoilijoita ohjataan ja siitä varoitetaan etukäteen liikennemerkillä.
Varoitusmerkki: A7 lauttalaituri tai ranta
Opastusmerkki: F40 autolautta
Laituri Ädelsöledenillä Mälarenilla
Saapuminen laituriin Forsandissa Norjassa
Hönön laituri Göteborgin saaristossa
Viking Linen laituri Tukholmassa vuonna 1978
Niilinkrokotiili

| Niilinkrokotiili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Krokotiilit Crocodylidae
Suku::  Aitokrokotiilit Crocodylus
Laji::  niloticus
Kaksiosainen nimi
 Crocodylus niloticus  Laurenti, 1768 
 Niilinkrokotiilin levinneisyys
Katso myös
   Niilinkrokotiili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Niilinkrokotiilin kallo.
Niilinkrokotiili (Crocodylus niloticus) on yksi Afrikassa elävästä kolmesta krokotiilista ja toiseksi suurin krokotiililaji. Suurin on suistokrokotiili (Crocodylus porosus). Koska niilinkrokotiilin tiedetään syöneen myös ihmisiä, on sitä sekä vihattu että kunnioitettu. Muinaisessa Egyptissä krokotiileja muumioitiin ja palvottiin jumalina. Niilinkrokotiilin koko, maine, laaja levinneisyys ja selkkaukset ihmisten kanssa ovat pitäneet sen tunnetuimpana kaikista krokotiileista.
Biologia ja tuntomerkit

Kuten kaikilla muillakin krokotiileilla, niilinkrokotiililla on neljä jalkaa ja uimisessa erinomainen voimakas häntä. Sen iho on suomukas, ja selässä sekä hännässä on erityinen luutunut kilpi. Niilinkrokotiilin silmässä on vilkkuluomi, jonka tarkoitus on suojata silmää. Sanonta krokotiilin kyyneleistä ei ole kokonaan mielikuvituksen tuotetta, sillä niilinkrokotiililla on kyynelkanava, ja matelija voi puhdistaa silmänsä kyynelillä.
Sieraimet, korvat sekä silmät sijaitsevat pään yläosassa, jotta muu ruumis voi pysytellä piilossa pinnan alla niilinkrokotiilin väijyessä saalista. Krokotiilin paksu iho on päältä oliivinvihreä ja vatsapuolelta keltainen, mikä auttaa myös piiloutumisessa. Maalla niilinkrokotiilit pääasiallisesti ryömivät, mutta voivat kulkea jaloillaan; pienet yksilöt kykenevät peräti ravaamaan. Sydämessä on neljä kammiota, kuten linnuilla, mikä on erityisen hyödyllistä, kun krokotiili hapettaa verensä. Yleensä niilinkrokotiilit sukeltavat vain muutaman minuutin ajan, mutta uhattuina ne voivat olla pinnan alla 30 minuutista peräti 2 tuntiin, jos ne pysyvät passiivisina.
Leuat ovat erittäin voimakkaat. Niissä on 64 tai 68 kartionmuotoista hammasta. Suun molemmilla puolilla yläleuan etuosassa on 5 hammasta ja taempana 14 tai 15. Alaleuassa on molemmilla puolilla 14 tai 15 hammasta.
Niilinkrokotiilit pystyvät tuottamaan runsaasti erilaisia ääniä, ja niillä on hyvä kuulo. Lisäksi niiden iholla on tuntoelimiä, jotka voivat reagoida vedenpaineen muutoksiin.
Koko

Niilinkrokotiili on suurin Afrikan krokotiileista. Se voi kasvaa peräti viisi metriä pitkäksi, joskus harvoin kuusimetriseksi. Normaalisti naaras painaa 450 kilogrammaa, mutta erittäin harvoin se voi saavuttaa 900 kilogramman painon. Uros voi olla korkeintaan 30 prosenttia suurempi kuin naaras.
On väitetty löydetyn seitsemän metriä tai vielä pidempiäkin yksilöitä, mutta väitteille ei ole luotettavia todisteita. Usein pituusarviot ovatkin selkeästi liioiteltuja. Ei tiedetä, miksi jotkin krokotiilit kasvavat isommiksi kuin toiset. Todennäköisesti kasvuun vaikuttaa ympäristö: suosiollisessa ympäristössä isoksi kasvaminen on mahdollista. Täten nykyisin ei nähtäne niilinkrokotiilien pituusennätyksiä, koska suurien metsästysten jälkeen ei ole suuria populaatioita ja laajoja kosteikkoja, joiden molempien ansiosta suureksi kasvaminen on ollut mahdollista.
Kylmemmässä ilmastossa, kuten Afrikan pohjoisosassa, kasvavien niilinkrokotiilien on havaittu olevan pienempiä, vain noin neljä metriä pitkiä. Malissa ja Saharan autiomaassa on myös kääpiönkokoisia niilinkrokotiileja, jotka saavuttavat "vain" kahden tai kolmen metrin pituuden. Näin pieniin mittoihin todennäköisin syy ovat epäihanteelliset ympäristöolosuhteet.
Lisääntyminen

Urospuoliset krokotiilit tulevat sukukypsiksi noin 3 metrin pituisina ja naaraat 2–2,5 metrin pituisina. Normaaliolosuhteissa molemmat sukupuolet ovat sukukypsiä noin 10-vuotiaana.
Kiimassa urokset viettelevät naaraita mylvimällä, läiskimällä kuonoaan veteen, purskauttelemalla vettä nenästään ja päästelemällä paljon muita ääniä. Naaraat suosivat suurimpia uroksia. Kun naaras on valinnut uroksen, pari livertelee keskenään ja hankaa leukojensa alaosia toisiinsa. Naaraat munivat noin 2 kuukautta parittelun jälkeen.
Pesintä on marras- tai joulukuussa, jolloin pohjoisessa Afrikassa on kuiva kausi ja eteläisessä sateinen. Niilinkrokotiili suosii pesäpaikkanaan hiekkaisia rantoja ja ojanvarsia. Kun sopiva pesäpaikka on löytynyt, naaras kaivaa korkeintaan 0,5 metrin syvyisen kuopan muutaman metrin päähän joenpenkereestä ja munii pesään 25–80 munaa. Munien määrä vaihtelee eri populaatioissa, mutta keskimäärin munia on 50. Useat naaraat voivat pesiä lähekkäin.
Kun naaras on muninut, se peittää munat hiekalla ja vahtii niitä koko 3 kuukautta vievän haudontavaiheen ajan. Usein tuleva isäkin pysyttelee lähistöllä, ja yhdessä pariskunta hyökkää aggressiivisesti kaikkien tunkeilijoiden kimppuun.  Naaras jättää munat vain, jos sen tarvitsee viilentää ruumiinsa käymällä pikaisesti vedessä tai varjopaikassa. Vaikka niilinkrokotiilivanhemmat vahtivat hyvin muniaan, niitä varastavat tilaisuuden tullen ihmiset, varaanit ja jotkin muut eläimet.
Ennen kuin niilinkrokotiilinpoikaset kuoriutuvat, ne alkavat äännellä kimeästi. Tämän kuullessaan emo kaivaa pesän auki. Sekä emo että isä voivat kerätä munia suuhunsa, rikkoa kuoren pyörittämällä munaa kielen ja ylemmän kitalaen välissä ja sitten päästää jälkikasvun vapaaksi. Kun poikaset ovat kuoriutuneet, emo saattaa johdattaa ne veteen, tai jopa kantaa suussaan.
Poikasten sukupuoli määräytyy haudontavaiheen puolenvälin lämpötilan mukaan, ei siis geenien. Jos pesän sisällä on alle 31,7 °C tai yli 34,5 °C, jälkikasvu tulee olemaan naaraspuolinen. Urospuolinen jälkikasvu voi tulla vain, jos lämpötila on 31,7 ja 34,5 celsiusasteen välillä.
Vastasyntyneet poikaset ovat noin 30 cm pitkiä, ja ne kasvavat joka vuosi saman määrän. Emo suojelee poikasiaan korkeintaan kahden ensimmäisen vuoden ajan, ja jos samalla alueella on useampia pesiä, emot voivat muodostaa "lastentarhan". Äidit voivat suojella poikasiaan nappaamalla ne suuhunsa. Kun kaksi vuotta on kulunut, poikaset ovat noin 1,2 metriä pitkiä, ja ne lähtevät luonnollisesti pesäalueelta. Ne joutuvat välttelemään vanhempia ja isompia krokotiileja.
Krokotiilien pitkäikäisyydestä ei olla hyvin varmoja, mutta isommat lajit (niilinkrokotiili mukaan lukien) elävät pidempään, keskimääräisesti peräti 70–100 vuotta.
Levinneisyys

Niilinkrokotiilia tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sekä Madagaskarin saarella.
Historiallisina aikoina laji on hävinnyt Komoreilta ja Välimeren lähiympäristöstä, jossa sitä tavattiin Algeriassa, Niilinjoen suistossa sekä nykyisten Israelin ja Jordanian alueilta.
Läntisessä ja keskisessä Afrikassa elävät, aikaisemmin niilinkrokotiileiksi tulkitut krokotiilit on 2000-luvulla erotettu omaksi lajikseen Crocodylus suchus.
Ravinto ja sen hankinta

Poikaset syövät hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia. Pian niiden ruokalistalle kuuluu sammakoita, matelijoita ja lintuja. Kuitenkin jopa 70 prosenttia aikuisista niilinkrokotiileista syö kaloja, vaikkakin suurimmat yksilöt voivat saalistaa minkä tahansa joen rannalle vettä juomaan tulleen selkärankaisen, lukuun ottamatta aikuisia elefantteja ja virtahepoja. Näitä eläimiä vastaan niilinkrokotiilit eivät pärjää. Kuitenkaan niilinkrokotiilien vaarallisuutta ei voi vähätellä, sillä edes leijona ei ole turvassa niiltä. Tunnetusti krokotiilit syövät seeproja, nuoria sarvikuonoja, puhveleita, antilooppeja, kirahveja, isoja kissoja ja toisia krokotiilejakin. On myös dokumentoitu niilinkrokotiili saalistamassa sarvikuonoa.
Aikuiset niilinkrokotiilit käyttävät ruumistaan ja häntäänsä siirtääkseen kalajoukkioita kohti rantapengerta ja sitten kerätäkseen kaloja suuhun nopeilla sivuttaisilla päänheilautuksilla. Ne voivat myös toimia yhteistyössä muodostamalla puoliympyrän muotoisen "muurin" joen poikki, jolloin vaeltavat kalat jäävät ansaan. Hallitsevin krokotiili syö ensin.
Niilinkrokotiilien kyky väijyä lähes kokonaan pinnan alla yhdistettynä lyhyiden etäisyyksien nopeaan kulkemiseen tekee niistä tehokkaita isojen saaliiden saalistajia. Ne nappaavat suurenkin saaliin vahvojen leukojensa väliin, vetävät pinnan alle ja hukuttavat sen. Ne voivat myös syödä haaskoja, vaikka välttävätkin mädäntynyttä lihaa.
Koska krokotiilien hampaat ovat tylsät, ne eivät voi jauhaa saalistaan. Siksi ne repivät sen kappaleiksi vedessä heiluttamalla ruumistaan rajusti ja sen jälkeen nielevät kappaleet. Toisaalta ne voivat piilottaa saaliin kiven tai puunrungon alle mätänemään, jolloin se on helpompi paloitella myöhemmin.
Niilinkrokotiilin purentavoima on noin 350 kg/cm², mikä tekee siitä maailman voimakkaimman purijan.
Suojelu

Niilinkrokotiilia pidettiin muinaisessa Egyptissä pyhänä eläimenä. Sittemmin sitä on vihattu ihmissyönnin vuoksi ja himottu arvokkaan nahan saamiseksi. Uhkaavan sukupuuton vuoksi lajia ei saa luvallisesti metsästää monessakaan maassa, mutta ihmisen ekspansion myötä krokotiilin elintila supistuu.
Nimitykset eri kielissä

Eri kielissä niilinkrokotiililla on eri nimiä.
Arabiassa timsaħ
Hausassa kada
Kongossa ngandu
Ndebelessä ngwenya
Nubian murteessa Olom
Šonassa garwe
Swahilissa mamba tai ngwena
Tieteellinen nimi Crocodylus niloticus on peräisin kreikan kielestä. Crocodylus-alkuosan taustalla on kreikan sanat kroko, joka tarkoittaa pientä kiveä, ja deilos, joka tarkoittaa matoa tai miestä. Jälkiosa niloticus voidaan taas kääntää kirjaimellisesti "Niilinjoelta".
Luokittelu

Krokotiilit ovat arkosaureja; aikaiset muodot erkanivat muista matelijoista noin 230 miljoonaa vuotta sitten, triaskauden aikana. Krokotiilien lähimpiä sukulaisia ovat linnut, jotka ovat krokotiilien lisäksi ainoa elossa selvinnyt arkosaurien suku. Krokotiilien ruumiin muoto on muuttunut vain hyvin vähän dinosaurusten ajalta.
Niilinkrokotiilien eri populaatioiden välillä on merkittäviä eroja. Virallisia alalajeja ei ole, vaikkakin seitsemää on ehdotettu.
Niilinkrokotiilit viihteessä

Niilinkrokotiili on tihkunut ihmisten tietoisuuteen, ja siksi se on usein nähtävissä kauhutarinoissa ja elokuvissa. Esimerkiksi elokuvassa Crocodile (2000) on 9-metrinen, 100 vuotta vanha niilinkrokotiili, jota kutsutaan nimellä Flat Dog. Se syö teini-ikäisiä ihmisiä.
Niilinkrokotiili sivusta katsottuna.
Niilinkrokotiilin munia
Nuori niilinkrokotiili
Täytettyjä krokotiileja Kaunasin luonnontieteellisessä museossa, humoristisessä asennossa.
Leirsund

| Leirsund |
| --- | --- |
 Leirsundin asema Hovedbanenin varrella.
 Leirsund
 Koordinaatit: 59°59′59″N, 11°05′14″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Akershus
Kunta:  Lillestrøm
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,8 km²
Väkiluku (2023):  1 465
 – Väestötiheys:  1 831,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leirsund on taajama Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 1 465 vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leirsund Wikimedia Commonsissa
Leirintäalue

Leirintäalueelle opastava liikennemerkki
Leirintäalue on tilapäiseen majoitukseen tarkoitettu alue. Esimerkiksi kierto- ja omatoimilomilla matkustavat henkilöt voivat majoittua leirintäalueelle matkailuautoon, asuntovaunuun, telttaan tai voivat usein vuokrata myös mökin.
Leirintäalueiden palvelut mahdollistavat pitkään asumisen. Muun muassa pyykkitupa, sauna, keittiörakennus, televisio- ja oleskelutila, leikkihuone ja -kenttä, elintarvikekauppa, nuotiopaikka ja uimaranta kuuluvat monen leirintäalueen peruspalveluihin. Joillakin leirintäalueilla järjestetään myös erilaisia oheispalveluja ja aktiviteetteja, joista esimerkkeinä vaellus ja kanootin vuokraus. Leirintämatkailusesonki Suomessa keskittyy juhannuksen ja elokuun välille.
Leirintäalueet luokitellaan Suomessa 5-portaisen järjestelmän mukaan 1–5 tähdellä. Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1996. Leirintäalueiden luokitus on Suomessa vapaaehtoista. Suurin osa suomalaisista luokitelluista leirintäalueista on saanut kolme tähteä, viiden tähden tason ovat saavuttaneet toistaiseksi vain Kuopion Rauhalahti, Manamansalon leirintäalue Vaalassa, Poroholman lomakeskus Raumalla ja Santalahti Kotkassa. Suomessa on tällä hetkellämilloin? noin 330 yleistä leirintäaluetta, joissa on tilaa 125 000 ihmiselle.
Leirintäalue Pohjois-Espanjassa heinäkuussa 1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leirintäalue Wikimedia Commonsissa
Camping in Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
Landau in der Pfalz

| Landau in der Pfalz |
| --- | --- |
 vaakuna
 Landau in der Pfalz
 Koordinaatit: 49°12′N, 8°7′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Rheinland-Pfalz
Piirikunta:  piiritön kaupunki
Hallinto:  
 – Pormestari:  Christof Wolff (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  82,94 km²
Korkeus:  142 m m
Väkiluku:  43 048 (31,12,2006)
 – Väestötiheys:  519 as./km²
 
 www.landau.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Landau in der Pfalz on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki (saks. kreisfreie Stadt), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista. Se toimii kuitenkin Südliche Weinstraßen piirikunnan hallintokaupunkina. Vuoden 2006 lopussa kaupungin asukasluku oli 43 048. Sen pinta-ala on 82,94 neliökilometriä ja asukastiheys 519 as./km².
Landau koostuu kahdeksasta kaupunginosasta (saks. Ortsteile), Arzheimista, Dammheimista, Godramsteinista, Mörlheimista, Mörzheimista, Nußdorfista, Queichheimista ja Wollmesheimista. Queichheim ja Mörlheim liitettiin kaupunkiin vuonna 1937, muut osat vuoden 1972 hallintouudistuksen yhteydessä.
Historia

Landaun perusti Leiningenin kreivi Emich IV. Kreivi rakennutti alueelle linnoituksen linnansa Landeckin turvaksi. Vuonna 1274 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kuningas Rudolf I Habsburgilainen myönsi sille kaupunginoikeudet. Kaupungista tuli vapaa valtakunnankaupunki (saks. Freie Reichsstadt) vuonna 1291. Speyerin piispa otti kuitenkin kaupungin valtaansa vuonna 1324. Kaupunki sai takaisin vanhat oikeutensa vasta vuonna 1511 keisari Maximilian I:n avulla.
Vuodesta 1680 vuoteen 1815 Landauta miehitti Ranska. Kaupunki oli kuulunut vuodesta 1521 vuonna 1679 lakkautettuun Dekapolikseen, kymmenen vapaan elsassilaisen kaupungin muodostamaan liittoon. Kaupungin ympärille rakennettiin Ludvig XIV:n sotilasarkkitehdin Vaubanin suunnittelema linnoitus vuosina 1688–1699. Vuonna 1816 Landausta tuli osa Baijeria.
Aiheesta muualla

Landau in der Pfalzin kaupungin viralliset Internet-sivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marktplatz Landaussa