stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pokémon Pinball

| Pokémon Pinball |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Jupiter ja HAL Laboratory
Julkaisija:  Nintendo
Pelisarja:  Pokémon Pinball
Julkaistu:  1999
Lajityyppi:  flipperi
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  USK 0 ja USK 0 
Alusta:  Game Boy Color
Jakelumuoto:  Pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Pokémon Pinball on Pokémon-aiheinen flipperipeli. Se ilmestyi vuonna 2000 Game Boy Colorille (myöhemmin myös Advancelle). Pelin ideana on kerätä normaalin flipperin tavoin mahdollisimman paljon pisteitä ampumalla pelikuulaa tiettyihin maaleihin kentällä. Pisteiden lisäksi pelissä pystyy keräämään uusia pokémoneja sekä kehittämään niitä seuraaville kehitysasteille. Pelissä ei siis varsinaista juonta ole vaan tarkoituksena on napata kaikki 151 Pokemonia. Peli tallentuu yksittäisten pelien välissä joten Pokedex on mahdollista täyttää ajan kanssa.
Pelin alussa pelaaja voi valita kahdesta eri kentästä; punaisesta tai sinisestä vaikeustason ja pokémonien tarjonnan mukaan. Peliin on asennettu 90-luvun Pokémon-peleistä (Red/Blue) tutut kaupungit, joissa kouluttaja vierailee pokémoneja pyydystellen. Kaupunkien ideana on, että tiettyjä pokémoneja saattaa pelissä kaapata vain tietyiltä alueilta ja kouluttajan tulee valita siis, missä päin maailmaa liikkuu.
Teeman korostamiseksi pelissä käytettävä kuula on korvattu Poképallolla, jonka saa pisteiden karttuessa kehitettyä Master Balliksi. Myös extra-kenttä-ominaisuus on käytössä. Pelin edetessä pelaajalla on mahdollisuus päästä kartuttamaan pistevarastojaan melko perinteiseen lisäkenttään.
Pelille tehtiin jatko osa Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire  vuonna 2003.
Arvostelu

Peli sai pää-asiassa positiivisia arvosteluja. Peliä kehuttiin muun muassa hyvästä grafiikasta mutta arvosteltiin rahastuksesta.
Ennätykset

Matt O'Rourke (USA) teki Pokémon Pinballissa ennätykset sekä punaisella että sinisellä kentällä 25. kesäkuuta 2005. Ennätys oli punaisella 309 374 900 pistettä ja sinisellä 322 497 700 pistettä.
Pia Kuusiniemi

| Pia Kuusiniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1974 Vantaa
Ammatti:  Maisema-arkkitehti
Pia Kuusiniemi (s. 1974 Vantaa) on suomalainen maisema-arkkitehti, joka on pitkään vaikuttanut maisema-arkkitehtuurin alalla. Hän toimii Suomen maisema-arkkitehtiliiton puheenjohtajana ja on Viherympäristöliiton hallituksen jäsen.
Ura > Opinnot ja työpaikka

Pia Kuusiniemi opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa Otaniemessä maisema-arkkitehtuuria ja valmistui vuonna 2003. Hän perusti LOCI-maisema-arkkitehdit Oy:n vuonna 2008 yhdessä neljän muun maisema-arkkitehdin kanssa. Loci on Suomen suurin maisema-arkkitehtitoimisto, jonka suunnittelukohteita ovat olleet esimerkiksi Puijon Urheilulaakso sekä Vihreistä vihrein -asuinkortteli.
Ura > Resurssiviisaus ja paikan henki suunnittelun lähtökohtina

Pia Kuusiniemi painottaa suunnittelussaan paikan historian ja ominaispiirteiden erityistä tuntemista, jotta jo olemassa olevia elementtejä voidaan hyödyntää suunnittelussa.
Projektit

Kuusiniemi on ollut mukana seuraavissa projekteissa:
Baanan ympäristösuunnitelma, 2012
Palkinnot

Vuoden Kivenpyörittäjä-palkinto 2019, Rudus Oy
Ponte Duca d’Aosta

Ponte Duca d’Aosta
Ponte Duca d’Aosta on Roomassa, Italiassa sijaitseva silta, joka ylittää Tiberjoen yhdistäen Lungotevere Flaminion ja  Piazza Lauro De Bosisin. Silta on omistettu ensimmäisessä maailmansodassa komentajana toimineelle Emanuele Filibertolle. Sillan on suunnitellut arkkitehti Vincenzo Fasolo. Sen rakentaminen alkoi kesäkuussa 1936 ja silta valmistui 1939. Sillalla on pituutta 222,30 metriä ja leveys on noin 30 metriä keskiosassa, josta 21 metriä kuuluu ajoneuvoille, ja molemmin puolin olevat jalkakäytävät ovat molemmat 3,90 metriä leveitä.
Pesäpallon B-sarja 1936

Vuonna 1936 Valtakunnansarjan alueiden määrä oli 16. Lahden alue erosi Kymenlaaksosta ja Pohjois-Suomi jakaantui Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin alueiksi. B-sarjan mestariksi leivottiin Loimaan Palloilijat.
Aluemestarit 1936

Uusimaa		KooPee, Kerava
Häme		Tampereen Poliisi-Urheilijat
Satakunta		Porin Pallo-Veikot
Varsinais-Suomi		Loimaan Palloilijat
Etelä-Pohjanmaa		Ylistaron suojeluskunta
Keski-Pohjanmaa		Vetelin Yritys
Pohjois-Pohjanmaa		Oulun Pyrintö
Lappi		Lapin Pojat
Kaakkois-Suomi		Viipurin NMKY
Itä-Karjala		Värtsilän Teräs
Pohjois-Karjala		Pankakosken Tehtaan Urheilijat
Lahti		Lahden Mailaveikot 2
Kymenlaakso		Kouvolan Pallonlyöjät
Pohjois-Savo		Warkauden Urheilijat
Suur-Savo		Jyväskylän Kiri
Kainuu		Kajaanin Pallo-Kerho
Seurojen 2-joukkueet eivät enää saaneet jatkaa loppupeleihin, joten Orimattilan Oka peri LMV:n reservijoukkueen paikan.
Karsintakierros

Värtsilän Teräs - Viipurin NMKY 0-2
Orimattilan Oka - Kouvolan Pallonlyöjät 3-2. KPL teki ottelusta protestin, mutta sillä ei ollut vaikutusta.
Warkauden Urheilijat - Jyväskylän Kiri 4-7
Pankakosken Tehtaan Urheilijat suoraan Itäisen alueen loppusarjaan Kajaanin Pallokerhon vetäydyttyä pois isorokon takia.
Porin Palloveikot - Loimaan Palloilijat 3-2
Loimaan Palloilijat - Porin Palloveikot 6-0 (Loimaa jatkoon 8-3)
Oulun Pyrintö - Lapin Pojat 4-0
Ylistaron suojeluskunta - Vetelin Yritys 9-2
Oulun Pyrintö - Ylistaron suojeluskunta 6-0 (Pyrintö jatkoon)
Keravan KooPee ja Tampereen Poliisi-Urheilijat suoraan Läntisen alueen loppusarjaan.
Loppusarjat > Itä

Itäisen alueen loppusarja 19.-20.9. Jyväskylässä
| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts | PTU | JK | VNM | Oka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pankakoski | 3 | 2 | 0 | 1 | 14-5 | 4 |  |  | 3-5 | 7-0 |
| Jyväskylän Kiri | 3 | 2 | 0 | 1 | 9-6 | 4 | 0-4 |  | 6-1 | 3-1 |
| Viipurin NMKY | 3 | 1 | 0 | 2 | 7-11 | 2 |  |  |  | 1-2 |
| Orimattilan Oka | 3 | 1 | 0 | 2 | 3-11 | 2 |  |  |  |  |
Pankakoski ja Kiri nousivat Suursarjaan 1937.
Loppusarjat > Länsi

Läntisen alueen loppusarja 12.-13.9. Loimaalla
| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts | LP | KP | OP | TPU |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Loimaan Palloilijat | 3 | 3 | 0 | 0 | 12-2 | 6 |  | 2-0 | 6-2 | 4-0 |
| Keravan KooPee | 3 | 1 | 0 | 2 | 8-8 | 2 |  |  | 2-4 | 6-2 |
| Oulun Pyrintö | 3 | 1 | 0 | 2 | 7-10 | 2 |  |  |  | 1-2 |
| Tampereen Poliisi-Urheilijat | 3 | 1 | 0 | 2 | 4-11 | 2 |  |  |  |  |
Loimaa ja Kerava nousivat Suursarjaan 1937.
Loppusarjat > B-sarjan loppuottelu

| Pankakosken Tehtaan Urheilijat – Loimaan Palloilijat  |
| --- | --- | --- | --- |
| 27. syyskuuta Pankakoski | PTU | LP | 2-9 |
Loimaan Palloilijat voitti B-sarjan mestaruuden
Pjotr Jakubovitš

| Pjotr Jakubovitš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1860
Kuollut: 1911 (50–51 vuotta)
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: L. Mel'šin, Matvej Ramšev ja P. F. Grinevič 
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pjotr Filippovitš Jakubovitš (1860–1911) oli venäläinen kirjailija. Hän istui poliittisista syistä kolme vuotta Pietari-Paavalin linnoituksessa ja oli 1887–1899 pakkotyössä Siperiassa. Hän julkaisi 1895 siperialaisten vankien elämästä huomiota herättäneet ja kiitosta saaneet kertomuksensa Hyljättyjen maailmassa (ei suom.) ja Elämän lapsipuolet (ei suom.). Hän oli myös tunnettu lyyrinen runoilija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pjotr Jakubovitš Wikimedia Commonsissa
Pekka V. Virtanen

Pekka V. Virtanen
Pekka Veikko Virtanen (10. maaliskuuta 1929 Lappeenranta – 15. elokuuta 2020 Espoo) oli suomalainen yhdyskuntasuunnittelun professori. Hän toimi kiinteistöopin ja yhdyskuntasuunnittelun yliopistollisena kouluttajana ja tutkijana ja kirjoitti runsaasti näiden alojen kysymyksistä pyrkien herättämään keskustelua.
Elämä

Pekka Virtasen isä oli toimittaja Viljo Veikko Virtanen, äiti Aino Saaristo, tehtailija August Saariston tytär. Pekka Virtanen aloitti oppikoulun käynnin Viipurin Suomalaisessa Lyseossa, mutta se keskeytyi venäläisten pommitukseen 30.11.1939. Hän tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1947. Virtanen valmistui 1951 diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun maanmittausosastolta. Tekniikan lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1965 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1975. Pekka V. Virtanen oli naimisissa Ulla Savikurjen kanssa vuodesta 1953 tämän kuolemaan 2019 saakka. Avioliitosta on kaksi lasta: Olli (1953) ja Lasse (1960). Sotilasarvoltaan Virtanen oli insinöörikapteeni. Puoluekannaltaan hän oli sitoutumaton.
Virtanen harrasti nuoruudesta saakka ahkerasti valokuvausta ja sai palkintoja koti- ja ulkomaisissa kilpailuissa. Hän toimi Saimaan kameraseuran puheenjohtajana 1958-1959, ja hänen töitään on Suomen valokuvataiteen museon kokoelmissa. Virtasen Lauritsalan-aikana ottamista kuvista 70 on talletettu Lappeenrannan kaupunginmuseon arkistoon ja tarjottu nähtäväksi nettinäyttelynä.
Virtasen kuvataiteeseen ja kirjallisuuteen suuntautunut kiinnostus yhdistyi exlibristaiteen harrastukseksi ja toiminnaksi Suomen exlibrisyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1990–1997.
Ura

Virtanen työskenteli 1953–1955 puolustusvoimien topografikunnassa ja osallistui Lapin kartoitukseen. Tämän jälkeen hän siirtyi Lauritsalan kauppalangeodeetin ja kiinteistöinsinöörin yhdistettyyn virkaan (1955–1965). Tehtävään kuului kiinteistönmuodostus (tonttien erottaminen), maapolitiikan hoito ja osallistuminen kaavoitustehtäviin. Kymenlaakson Seutusuunnitteluyhdistyksen (myöh. Seutukaavaliiton) seutukaavajohtajaksi Virtanen siirtyi 1965 ja jatkoi tässä virassa vuoteen 1976. Tänä aikana hän toimi muun muassa Kymenlaakson kauppakamarin hallituksen ja Seutusuunnittelun keskusliiton hallituksen jäsenenä sekä Teknillisen korkeakoulun erikoisopettajana.
Vuonna 1976 Virtanen nimitettiin Teknillisen korkeakoulun kiinteistöopin professoriksi. Teknillisen korkeakoulun yhdyskuntasuunnittelun täydennyskoulutuslaitoksen (YTK) professorina ja johtajana hän toimi 1990–1996.
Toimiessaan professorina Teknillisessä korkeakoulussa Virtanen pyrki lisäämään kansainvälisten kontaktien määrää. Tähän olivat yhtenä innoittajana hyvät kokemukset kurssilta Salzburg Seminar in American Studies vuodelta 1964. Virtasen aloitteesta Teknillinen korkeakoulu liittyi alusta alkaen vuonna 1988 AESOP:iin (Association of European Schools of Planning). Virtanen osallistui myös monikielisten sanastojen laatimiseen yhdyskuntasuunnittelun ja kiinteistöarvioinnin alalla.
Näkemykset

Virtanen julkaisi parikymmentä kirjaa, viitisenkymmentä raporttia ja opetusjulkaisua sekä nelisensataa ammattiasioihin liittyvää aikakauslehtiartikkelia ja sanomalehtikirjoitusta.
Koulutuspolitiikan alueella Virtanen kiinnitti huomiota siihen, että Suomesta puuttui monipuolinen suunnittelijakoulutus (ns. planner-koulutus). Opetuksen kesto on ulkomailla 3–5 vuotta ja antajina koulutusyksikössä liki parikymmentäkin professoria. Suomessa annettu yhdyskuntasuunnittelun opetus on ollut huomattavasti suppeampaa ja kapea-alaisempaa.
Maapolitiikassa Virtanen kritisoi muun muassa ajatusta, että vapaat markkinat hoitaisivat parhaiten maa-alueiden hinnanmuodostuksen ja saatavuuden ja niiden käyttötavan optimaalisen määräytyvyyden. Riittävän tonttitarjonnan takaamiseksi Virtanen suositteli lähinnä kunnan omistaman maan kaavoittamista ja riittävän korkean vuotuisen maanarvoveron kohdistamista yksityisten rakentamattomille tonteille.
Virtanen arvosteli toistuvasti sitä, että kuntien päättäjät antavat rakentaa asuntoalueiden ulkopuolelle automarketteja, jotka kilpailullaan tappavat pienempiä lähimyymälöitä.
Palkinnot ja tunnustukset

Kaavoitusinsinöörien yhdistyksen kunniajäsen 1995
Suomen Kiinteistöarviointiyhdistyksen kunniajäsen 1996
Yhdyskuntasuunnittelun Seuran kunniajäsen 1999
Maanmittaustieteiden seuran kunniajäsen 2003
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki
Kymenlaakson maakuntaliiton myöntämä Kymenlaakso-mitali 1981
Seutusuunnittelun keskusliiton kultainen ansiomerkki 1991
Maanmittausinsinöörien liiton hopeinen plaketti 1994
Suomen Siirtolapuutarhaliiton 1. Siirtolapuutarhapalkinto 2005
Kiitos elämäntyöstä YTK:n pitkän kurssin täyttäessä 50 vuotta 11.10.2018
Julkaisut

Lauritsala (Lauritsalan kauppala 1961, 2. uus. p. 1966)
Seutu- ja valtakunnansuunnittelu (Teknillinen korkeakoulu 1971, uud. painokset 1973, 1974, 1977, 1984)
Edullisuusvyöhykemenetelmä haja-asutusalueiden kaavoituksessa (väitöskirja, Suomen kunnallisliitto 1974)
Kaupunkien maapolitiikka (Kaupunkiliitto 1976)
Asumakylien (fyysinen) suunnittelu (Helsingin teknillinen korkeakoulu 1979, uud. p. 1979, 1987)
Kaupunkimaan arvioinnin perusteet (Otakustantamo 1979, 2. uud. p. 1988)
Rantojen käytön suunnittelu kuntatasolla (Teknillinen korkeakoulu 1981)
Jord- och skogsbrukets markpolitik i de nordiska länderna (Pekka V. Virtanen & Esben Munk Sörensen, Otakustantamo 1984)
Land reforms in Finland (Pekka V. Virtanen & Pekka Halme, Ministry of the Environment 1984)
Maankäyttö Suomessa (Helsingin teknillinen korkeakoulu 1985)
Maapoliittisia kirjoituksia 1962–1984 (Helsingin teknillinen korkeakoulu 1985)
Englantilais–suomalais–ruotsalainen kiinteistöarvioinnin sanasto  (Pekka V. Virtanen & Leila Leskinen, Teknillinen korkeakoulu 1987)
Maapoliittisia kirjoituksia 1962–1989 (Teknillinen korkeakoulu 1989)
Kiinteistöopin perusteet 1 (Otakustantamo 1987, 2. tark.p. 1989)
Kiinteistömarkkinoiden ominaisuuksia ja erityispiirteitä (Teknillinen korkeakoulu 1989)
Kiinteistöarvioinnin perusteet (Otatieto 1990)
Joustavuus yhdyskuntasuunnittelussa (Teknillinen korkeakoulu 1991)
Kiinteistöjen arviointikäsikirja (Pekka V. Virtanen ym., Rakennustieto 1991, 2. tark. p., 1992)
Maankäytön ja kaavoituksen etiikka (Teknillinen korkeakoulu 1993)
Ebenezer Howardin perintö: puutarhakaupungista "urban villageen" (Teknillinen korkeakoulu 1994)
Maankäytön perusteista (Otatieto 1995)
Selittelemättä: maan(käytön)läheisiä taskukokoisia ajatuksia (Omakustanne 1995)
Kaupungin imago: mikä tekee Pariisista Pariisin ja Pisasta Pisan? (Rakennustieto 1999)
Kunnan maapolitiikka (Rakennustieto 2000)
Yhdyskuntasuunnittelun haasteita: mikä meni pieleen, vai menikö mikään? (Rakennustieto 2003)
Yleinen maapolitiikka: minun, sinun ja meidän maa (Teknillinen korkeakoulu 2004)
Aiheesta muualla

Lappeenranta.fi:Virtasen valokuvien verkkonäyttely
Pekka V. Virtasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Pjotr Jelfimov

Pjotr Jelfimov
Pjotr Jelfimov (valkoven. Пётр Ялфімаў, Pjotr Jalfimau, ven. Пётр Елфимов, Pjotr Jelfimov, s. 15. helmikuuta 1980 Mahiljou, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen laulaja, joka edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2009 kappaleella Eyes That Never Lie, mutta ei edennyt semifinaalista finaaliin.  Hän voitti Valko-Venäjällä käydyn euroviisukarsinnan 19. tammikuuta 2009 11 475 äänellään.
Aiheesta muualla

Pjotr Jelfimovin kotisivut (englanniksi, venäjäksi)
Pitkälahti

| Pitkälahti |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kuopio
Suuralue:  Petosen puistokaupunki
Kaupunginosa nro:  35
Väkiluku:  602 (2 015)
Pitkälahden saha ja Pitkälahden pohjukkaa Kuopion Pitkälahden kaupunginosassa.
Pitkälahden ABC-liikenneasema, S-market ja Prisma rauta. Pitkälahden ABC sijaitsee valtatien 5 läheisyydessä.
Pitkälahti on kaupunginosa Kuopion kaupungissa, noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Se kuuluu Petosen suuralueeseen. Vuonna 2015 kaupunginosaan kirjattiin 602 asukasta. Valtatie 5 ja sen länsipuolella kulkeva Savon rata jakavat kaupunginosaa läntiseen ja itäiseen osaan. Kaupunginosaan ulottuu etelästä Kallaveteen kapealla salmella liittyvän Koiraveden Pitkälahti, jonka perukalla seisoo aiempi saha valtatielle näkyvine savupiippuineen. Lännessä kaupunginosan rajana on Matkus (järvi) ja pohjoisessa suurimmalta osaltaan Karttulantie. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Neulalampi (kaupunginosa 31), idässä Litmanen (32), etelässä Hiltulanlahti (36) ja lännessä Kiviharju (38).
Kauppapaikoista merkittävin on ABC-liikennemyymälä, siihen liittyvä S-Market ja Prisma rauta -sisustus- ja rakentamistavaratalo.
Pitkälahdessa toimii myös esimerkiksi liha- ja kalajalostusyritys Lihaniekka.
Pitkälahden saha

Pitkälähdessa sijaitsee myös vanha saha, joka oli toiminnassa 1911–1971. Sahan perusti liikemies Heikki Peura. Alueella oli 50-luvulla paljon asutusta. Myös Pitkälahden koulu (nykyään alakoulu ja neuvola) on perustettu 1933 sahan työntekijöiden lapsien vuoksi.
Pitkälahteen oli sijoittunut hieman alle 200 työpaikkaa (1.1.2008).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pitkälahti Wikimedia Commonsissa
Pitkälahti. Asumista uuden työpaikka-alueen tuntumassa (Arkistoitu – Internet Archive) (kuopionkaupunginosat.fi)
Kuopion kaupunginosat ja asuinalueet
| --- | --- |
Kaupunginosat (numerojärjestyksessä):  001 Väinölänniemi · 002 Vahtivuori · 003 Maljalahti · 004 Multimäki · 005 Kuopionlahti · 006 Hatsala · 007 Niirala · 008 Haapaniemi · 009 Itkonniemi · 010 Männistö · 011 Linnanpelto · 012 Puijonlaakso · 013 Savilahti · 014 Peipposenrinne · 015 Särkiniemi · 016 Kettulanlahti · 017 Rahusenkangas · 018 Rönö · 019 Rypysuo · 020 Päiväranta · 021 Julkula · 022 Sorsasalo · 023 Kelloniemi · 024 Levänen · 025 Jynkkä · 026 Neulamäki · 027 Puijo · 028 Niuva · 029 Neulaniemi · 030 Kolmisoppi · 031 Neulalampi · 032 Litmanen · 033 Lehtoniemi · 034 Pirtti · 035 Pitkälahti · 036 Hiltulanlahti · 037 Rautaniemi · 038 Kiviharju · 039 Vanuvuori · 040 Melalahti · 041 Kurkimäki · 042 Vehmersalmi · 043 Karttula · 050 Nilsiä · 051 Tahko · 060 Maaninka · 061 Keskisaari · 070 Juankoski · 071 Säyneinen
Asuinalueita:  Inkilänmäki · Kettulanlahti · Petonen · Saarijärvi · Saaristokaupunki
Pineeni

| Pineeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Pineeni
CAS-numero:  (1R)-α-pineeni 7785-26-4 (1S)-α-pineeni 2437-95-8 (+-)-α-pineeni 19902-08-0 (1R)-β-pineeni 18172-67-3 (1S)-β-pineeni 23089-32-9 (+-)-β-pineeni 7785-70-8    (1R)-α-pineeni 7785-26-4 (1S)-α-pineeni 2437-95-8 (+-)-α-pineeni 19902-08-0 (1R)-β-pineeni 18172-67-3 (1S)-β-pineeni 23089-32-9 (+-)-β-pineeni
PubChem CID:  82227
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H16
Moolimassa:  136,288 g/mol
Sulamispiste:  –62 – –55 °C (211,15–218,15 K)
Kiehumispiste:  155–156 °C (428,15–429,15 K)
Tiheys:  0,86 g/cm3 (α-pineeni, 15 °C)
Liukoisuus veteen:  0,00219 g/l (25 °C)
Pineeni (C10H16) on bisyklinen terpeeni, joka on tärpätin pääkomponentti. Pineenistä on kaksi rakenneisomeeriä, jotka ovat α-pineeni ja β-pineeni. Aineiden systemaattiset nimet ovat (1S,5S)-2,6,6-trimetyylibisyklo-(3,1,1)hept-2-eeni ja (1S,5S)-2,6,6-dimetyyli-2-metyleeni-(3,1,1)-heptaani. Pineeniä tavataan erityisesti mäntyjen pihkassa, mutta ne ovat tärkeitä komponentteja myös muissa kasveissa. Tärpätin pääkomponentti on alfa-pineeni. Lisäksi hyönteiset käyttävät pineenin kumpaakin muotoa hajuilla viestintään.[lähde? ]
Isomeerit

α- ja β-pineenillä on kaksi optista isomeriä, joista +-muoto kiertää valon värähtelysuuntaa myötäpäivään ja −-muoto vastapäivään.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Viivakaava: 
Pallotikkumalli: 
| Nimi | (+)-α-pineeni | (−)-α-pineeni | (+)-β-pineeni | (−)-β-pineeni |
Biosynteesi

Kumpaakin pineenin muotoa tuotetaan geranyylipyrofosfaatista. Välituotteena syntyy linalolin pyrofosfaattia, syklisaation viimeisessä vaiheessa poistuu protoni.
Käyttö

Pineenin selektiivinen hapettamisreaktio tiettyjen katalyyttien läsnä ollessa on tärkeä reaktio valmistettaessa lääketeollisuuden tuotteita sekä hajusteita. Yksi yleisimmin pineeniä hapettamalla valmistettava kemikaali on verbenoni.
Hapettaminen voidaan suorittaa yksinkertaisesti ilmassa, mutta verbenonin synteettinen valmistus edellyttää lyijy(IV)asetaatin käyttöä, mikä aiheuttaa ongelmia, koska kuten yleensäkin lyijyn yhdisteet myös lyijy(IV)asetaatti on myrkyllinen.
Pineenin vaikutukset ihmiseen ja ympäristöön

Hengitettynä pineenihuurut aiheuttavat hengitysvaikeuksia ja sekavuutta. Silmille ja iholle joutuessaan kemikaali saa aikaan punoitusta ja kirvelyä. Pineenin nieleminen aiheuttaa pahoinvointia. Pineenin palaessa syntyy hiilimonoksidia ja muita myrkyllisiä kaasuja. Pineeni on myrkyllistä vesieliöille. Pineenitärpätin raja-arvo ilmassa on 25 ppm. Kaatuessaan maahan aine imeytyy hyvin nopeasti ja vedessä pineeniä sisältävä tärpätti sitoutuu orgaaniseen ainekseen ja sedimenttiin.
Pineenin biosynteesi geranyylipyrofosfaatista
Verbenonia valmistetaan pineenistä hapettamalla
Ponte San Pietro

| Ponte San Pietro |
| --- | --- |
 Näkymä keskustan läpi virtaavalta Brembojoelta.
 Ponte San Pietro
 Koordinaatit: 45°42′N, 9°35′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Bergamo
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Kunnanjohtaja:  Giuliana Reduzzi
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,59 km²
Korkeus:  203–287 m
Väkiluku (31.12.2015):  11 478
 – Väestötiheys:  2 501 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  24036
Suuntanumero(t):  035
 
 http://www.comune.pontesanpietro.bg.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ponte San Pietro on runsaan 11 000 asukkaan kaupunki Bergamon maakunnassa Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee 40 kilometriä Milanosta koilliseen ja kahdeksan kilometriä Bergamosta länteen Brembojoen varrella.
Pyhän Pietarin ja Paavalin kirkon fasadi.
Pilpalan koulu

| Pilpalan koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Hunsalantie 3, Pilpala, Loppi
Tyyppi:  alakoulu
Lakkautettu:  mahdollisesti 2023
Rehtori:  Susanna Eljaala-Ojala
Luokat:  2–6
Oppilaita:  11
Pilpalan koulu on peruskoulu Lopella. Peruskoulussa opetetaan yhtätoista 2–6-luokkalaista yhdysluokissa 2–3 ja 4–6. Koulun aluerehtori on Susanna Eljaala-Ojala.
Lopen sivistyslautakunta on aloittanut valmistelun Pilpalan koulun lakkauttamiseksi. Valmistelun aikana päätetään, jatketaanko opetusta, vai lakkautetaanko koulu vuoden 2023 elokuussa. Kunnanvaltuusto tekee koulun lakkauttamisesta lopullisen päätöksen.
Pistinmuurahaiset

| Pistinmuurahaiset |
| --- | --- |
 Siloviholaisen (Myrmica rubra) työläisiä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Muurahaiset Formicidae
Alaheimo::  Pistinmuurahaiset Myrmicinae  Lepeletier, 1835
Tribukset
 Attini  Crematogastrini  Myrmicini  Pogonomyrmecini  Solenopsidini  Stenammini 
Katso myös
   Pistinmuurahaiset Wikispeciesissä   Pistinmuurahaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pistinmuurahaiset (Myrmicinae) on muurahaisten (Formicidae) alaheimo.
Ainakin Etelä-Suomessa yleinen pistinmuurhaislaji on siloviholainen (Myrmica rubra), jota kansanomaisesti kutsutaan ”kusiaiseksi” – kuten paikoin kutsutaan myös kekomuurahaisia. Laji on aggressiivinen ja pistää kivuliaasti myrkkypistimellään. Siloviholainen puolustaa hanakasti pesäänsä häiriöiltä.
Suomessa esiintyviä lajeja
Tribus Myrmicini: Ryppyviholainen, Myrmica ruginodis
Tribus Crematogastrini: Norkomuurahainen, Formicoxenus nitidulus
Tribus Tetramoriini: Nummimuurahainen, Tetramorium caespitum
Tribus Solenopsidini: Faaraomuurahainen, Monomorium pharaonis
Pistinmuurahaisten tribukset

Viime vuosina pistinmuurahaisten alaheimo on muuttunut paljon, elossa olevia tribuksia on jäljellä kuusi, joissa on 142 sukua ja 6632 lajia. Fossiileihin perustuvia sukupuuttoon kuolleita tribuksia on 36, joissa lajeja 167.
Attini
Crematogastrini
Myrmicini
Pogonomyrmecini
Solenopsidini
Stenammini