stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sarkofagi
Valmistus ja koristelu

Sarkofagit valmistettiin yleensä graniitista, basaltista, hiekkakivestä tai kalkkikivestä. Ne olivat lähes yksinomaan kuninkaallisten ja heidän perheidensä käytössä. Sarkofagit olivat usein hyvin massiivisia ja niitä saattoi olla jopa useita sisäkkäin.
Alkujaan sarkofagit olivat useimmiten neliskulmaisia tai kartussin muotoon veistettyjä. Ne oli koristeltu erilaisin hautatekstein, joihin kuului Uuden valtakunnan aikana oleellisesti otteita Kuolleiden kirjasta. Usein sarkofagin kylkeen kuvattiin kaksi silmää (Horuksen silmä) sille puolelle, joka osoitti itään päin. Näiden silmien kautta vainajan uskottiin pystyvän tarkkailemaan ulkopuolista maailmaa ja poistumaan arkustaan.
Uuden valtakunnan aikaan sarkofagit muuttuivat kuvaamaan niissä olevaa ihmistä. Tällöinkin sarkofagien pintaan kaiverrettiin erinäisiä uskonnollisia tekstejä. Jumalatar Nut liitettiin usein myös sarkofageihin maalaamalla hänen ruumiinsa sarkofagin kannen sisäpuolelle.
Faarao Merenptahin sarkofagi.
Umanin piiri

| Umanin piiri Уманський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Tšerkasyn alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 48.7501°N, 30.2198°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Tšerkasyn alue
Perustettu:  1923, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Uman (82 154 as., 2021)
Pinta-ala  ():  4 511,6 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  251 408
 
Verkkosivu
Umanin piiri (ukr. Уманський район, Umanskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan keskiosissa Tšerkasyn alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1923. Piiriä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Umanin piiri rajautuu idässä Zvenyhorodkan piiriin. Etelässä naapurina on Kirovohradin alueen Holovanivskin piiri, lännessä Vinnytsjan alue (Haisynin ja Vinnytsjan piirit) sekä pohjoisessa Kiovan alueen Bila Tserkvan piiri. Piirin hallinnollinen keskus on Uman (82 154 as., 2021).
Umanin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Volynian alueen piirien lukumäärän neljään. Aiempaa laajemman Umanin piirin pinta-alaksi tuli 4 511,6 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Umanin piirin väkiluvuksi 251 408 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 52,7 prosenttia piirin asukkaista (132 478 as.), eli piirin neljän kaupungin (Žaškiv, Monastyryštše, Uman, H’rystynivka) sekä viiden kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Umanin piiri oli huomattavasti nykyistä pienialaisempi ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Umanin rautatieasema (1890).
Ortodoksinen kirkko (1812) Umanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Umanin piiri Wikimedia Commonsissa
Umanska raionna deržavna administrantsija (ukrainaksi) (gov.ua)
Sardarapatin taistelu

Sardarapatin taistelu oli Armenian ja Osmanien valtakunnan välillä käyty taistelu 23.−26. toukokuuta 1918. Taistelu päättyi armenialaisten voittoon ja se pysäytti turkkilaisten hyökkäyksen kohti Jerevania, joka oli tuolloin viimeinen vapaa armenialainen suurempi kaupunki. Taistelun jälkeen solmittiin rauhansopimus, joka päätti sodan säilyttäen Armenian itsenäisenä.
Tausta

Armenia oli jäänyt kahden turkkilaisen valtion väliin Turkin–Armenian sodassa. Lännessä Turkki oli vallannut läntisen Armenian Kars mukaan luettuna ja idässä Azerbaidžan havitteli Armenian eteläosia. Armenian johtoon nousi Aram Manukian, joka oli johtanut Vanin taistelua.
Taistelu

Turkkilaiset alkoivat edetä kohti Jerevania 21. toukokuuta 10 000 sotilaan voimin, joiden tukena oli vielä noin 1 000 miehen kurdeista muodostettu nostoväen joukko. Armenialaisia johti Movses Silikian, jolla oli komennossaan 6 000 armenialaista. Itse taistelu käytiin Sardarapatin erämaassa. Armenialaiset jättivät pienen joukon voimistaan turkkilaisten tielle käymään äänekästä harhautustaistelua. Samaan aikaan he lähetivät kaksi joukkuetta tekemään kiertoliikettä turkkilaisten sivustoihin. Taistelu alkoi aamulla 23. toukokuuta ja armenialaisten onnistui yllättää turkkilaiset. Armenialaiset olivat saaneet paikalle omaa tykistöään, jolla ammuttiin puolen tunnin aikana 480 laukausta. Turkkilaisten rivit menivät sekaisin ja heidän etenemisensä pysähtyi. Iltapäivällä käytiin päätaistelu, jossa kuoli 3 500 turkkilaista ja 1 500 armenialaista. Turkkilaiset kääntyivät pakoon ja heitä ajettiin Gjumrin lähistölle saakka, joka oli aiemmin menetetty turkkilaisille. Armenialaisten eteneminen pysähtyi 26. toukokuuta, kun tieto Tiflisissä solmitusta rauhansopimuksesta saavutti heidät.
Lopputulos

Tiflin neuvotteluissa Turkki lupasi armenialaisille 100 kertaa 100 kilometriä suuren alueen. Kun tieto voitosta saapui neuvotteluihin, turkkilaiset olivat valmiita 19 % korotukseen maa-alueeseen. Rauhansopimus solmittiin 4. kesäkuuta 1918. Sopimus velvoitti Armeniaa sallimaan Turkin joukkojen läpikulun ja takasi Armenian alueen muslimeille täydet oikeudet ja vapaudet. Sardarapatin taistelusta tuli armenialaisten keskuudessa myytti.
Armenialaisia johtanut Movses Silikian.
Annamari Sarajas

| Annamari Sarajas |
| --- | --- |
 Annamari Sarajas vuonna 1942.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1923 Nivala
Kuollut: 3. tammikuuta 1985 (61 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori, kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Annamari Sarajas (12. lokakuuta 1923 Nivala – 3. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja kotimaisen kirjallisuuden professori.
Sarajas valmistui ylioppilaaksi Lahden yksityisestä tyttölyseosta 1942. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1948, lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1957 Helsingin yliopistosta. Vuosina 1948–1956 Sarajas työskenteli WSOY:llä kustannusvirkailijana. Hän oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti 1957–1967, kirjallisuudenhistorian henkilökohtainen ylimääräinen professori 1967–1968 ja kotimaisen kirjallisuuden professori 1968–1985. Hän toimi Uusi Suomi -lehden kulttuuritoimittajana 1957–1961 ja kulttuuriosaston päällikkönä 1965–1966. Sarajas sai valtion kirjallisuuspalkinnon 1981 kirjoituskokoelma Orfeus nukkuu (1980).
Annamari Sarajaksen sisar oli taidehistorioitsija Salme Sarajas-Korte ja veli fysiologian professori Samuli Sarajas.
Teoksia

Suomen kansanrunouden tuntemus 1500–1700-lukujen kirjallisuudessa, väitöskirja. WSOY 1956
Elämän meri: Tutkielmia uusromantiikan kirjallisista aatteista. WSOY 1961
Viimeiset romantikot: Kirjallisuuden aatteiden vaihtelua 1880-luvun jälkeen. WSOY 1962
”Pohjoisen Suomen kuvaajia.” Suomen kirjallisuus V. SKS / Otava 1965
Suomalainen proosa Lehtosesta Sillanpäähän. Otava 1966
Tunnuskuvia: Suomen ja Venäjän kirjallisen realismin kosketuskohtia. WSOY 1968
Lumituisku – venäläinen aihelma. Opuscula de poesi Fennica 1. Institutum domesticarum litterarum Universitatis, Helsinki 1970
Orfeus nukkuu: Tutkielmia kirjallisuudesta.  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-09629-6
Suomennoksia

Harry Martinson: Kulkijan pilvilinnat. WSOY 1949, 5. painos 1976. (Alkuteos Vägen till Klockrike.)
Kirjallisuutta

Laitinen, Kai ym. (toim.): Kirjojen meri: Professori Annamari Sarajaksen juhlakirja 12.10.1983.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1983.  ISBN 951-717-337-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Sarakasvit

| Sarakasvit |
| --- | --- |
 Kultasädekaisla (Cyperus esculentus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae  Juss.
Synonyymit
 Kobresiaceae  Mapaniaceae  Papyraceae  Scirpaceae 
Katso myös
   Sarakasvit Wikispeciesissä   Sarakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarakasvit (Cyperaceae) on Poales-lahkoon kuuluva kasviheimo, johon kuuluu 98 sukua ja 4350 lajia. Heimonimen synonyymejä ovat Kobresiaceae, Mapaniaceae, Papyraceae ja Scirpaceae.
Sarakasvit muistuttavat ulkonäöltään heinäkasveja, mutta heinien varsi on ontto, sarojen varsi on täyteinen. Sarakasvit ovat tuulipölytteisiä, ja niiden kukinto on joko useiden kukkien muodostama tähkä tai useiden tähkien muodostama tähkistö.
Sarakasveja tavataan likimain kaikkialla maailmassa, eniten Aasian ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa. Sarakasveja kasvaa monenlaisissa oloissa, mutta suurin osa niistä viihtyy kosteissa ja niukkaravinteisissa kasvupaikoissa.
Sarakasveihin kuuluu muun muassa monenlaisia kaisloja, kuten järvikaislat (Schoenoplectus), ruskokaislat (Blysmopsis) ja sädekaislat (Cyperus). Heimon runsaslajisin suku on kuitenkin sarat (Carex). Suomessa saroja kasvaa etenkin soilla ja kaisloja vesien äärellä.
Sukuja

Blysmopsis – ruskokaislat
Blysmus – tähkäkaislat
Bolboschoenus – mukulakaislat eli merikaislat
Carex – sarat
Cladium – taarnat
Coleochloa – hiuksiot
Cyperus – sädekaislat
Dulichium – bambukaislat, ainoa laji Dulichium arundinaceum
Eleocharis – pilliluikat eli luikat
Eriophorum – suovillat
Fimbristylis – rassikaislat
Isolepis – harjasluikat
Kobresia – sarakkeet
Kyllinga – keriöt
Rhynchospora – piirtoheinät
Schoenoplectus – putkikaislat eli järvikaislat
Schoenus – ruosteheinät
Scirpoides – pallokaislat
Scirpus – röyhykaislat eli kaislat
Scleria – koviot
Trichophorum – nuppiluikat eli tupasluikat
Uncinia – sarakit
Xyroschoenus – nuokkuruostiot, ainoa laji nuokkuruostio (Xyroschoenus hornei)
Esimerkkejä lajeista

korpikaisla (Scirpus sylvaticus)
kuusamonsarake (Carex simpliciuscula, syn. Kobresia simpliciuscula)
mutaluikka (Eleocharis mamillata)
papyrussädekaisla (Cyperus papyrus)
tupasvilla (Eriophorum vaginatum)
sormisara (Carex digitata)
viiltosara (Carex acuta)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Sarakasvit (Cyperaceae)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sarakasvit
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cyperaceae (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Cyperaceae (englanniksi)
Flora of North America: Cyperaceae (englanniksi)
Flora of China: Cyperaceae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q155843  Wikispecies: Cyperaceae  APNI: 54712  ATRF: Cyperaceae  BOLD: 121156  CoL: 8W5  EoL: 8211  EPPO: 1CYPF  FloraBase: 22752  FNA: 10246  FoAO2: Cyperaceae  FoC: 10246  GBIF: 7708  GRIN: 331  iNaturalist: 47161  IPNI: 30000197-2  IRMNG: 115368  ITIS: 39357  NBN: NBNSYS0000159812  NCBI: 4609  NZOR: 1e343dd8-7b41-464a-b650-a63bdc4834a6  Open Tree of Life: 105574  Paleobiology Database: 53543  Panartic Flora: 33  Plazi: CC7FF97A-1338-5D23-BD00-6C1D78BAAE56  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000197-2  Tropicos: 42000356  VASCAN: 120  VicFlora: 87ec3390-e07c-487d-a7b1-1b20e9fd6c23  Watson & Dallwitz: cyperace  WFO: wfo-7000000170  WoRMS: 382428
Teodora Ungureanu

Teodora Ungureanu
Teodora Ungureanu (s. 13. marraskuuta 1960 Reşiţa) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Ungureanu saavutti 15-vuotiaana Montréalin 1976 olympialaisten telinevoimisteluissa kolme mitalia. Joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa kuten myös nojapuilla, jossa hänen pisteensä olivat 19,800 ja hänen edelleen sijoittui vain maannainen Nadia Comăneci. Puomilla Ungureanu kokosi 19,700 pistettä ja sai pronssia Comănecin ja neuvostoliittolaisen Nelli Kimin takana. Moniottelussa Ungureanu sijoittui neljänneksi 78,375 pisteellä; Comănecin ja Kimin lisäksi hänen edelleen sijoittui Neuvostoliiton Ljudmila Turištševa.
MM- ja EM-kilpailuissa Ungureanu ei yltänyt mitaleille  henkilökohtaisissa lajeissa.
Ume (1944)

| Ume / 梅 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fujinagata
Kölinlasku:  1. joulukuuta 1943
Laskettu vesille:  24. huhtikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  28. kesäkuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  10. maaliskuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 31. tammikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 260 t (normaali) 1 530 t (kuormattu)
Pituus:  92,5 m (vesiraja) 100,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,35 m
Syväys:  3,30 m
Koneteho:  19 000 shp
Nopeus:  27,8 solmua
Miehistöä:  211
Aseistus
Aseistus:  3 × 127 mm/40 type 89 24 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 610 mm torpedoputkea 36 × type 2 syvyyspommia
Ume (jap. 梅) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Matsu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 24. huhtikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 28. kesäkuuta.
Palvelus

Alus upposi 31. tammikuuta 1945 ilmahyökkäyksessä Taiwanin eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. maaliskuuta 1945.
Sarte

| Sarte> Σάρτη.Sijainti |
| --- | --- |
 Sarte
Koordinaatit:  40°5′15″N, 23°58′43″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Sárti, Sithonía, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sithonia, Khalkidike, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarte (m.kreik. Σάρτη, Sartē, lat. Sarta) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Khalkidikessa Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sithonían kunnan alueella lähellä nykyistä Sártin kylää.
Maantiede

Sarten kaupunki sijaitsi Sithonian niemen itärannikolla Singoksenlahden (nyk. Singitikóslahti tai Pyhänvuorenlahti) rannalla. Niemi on keskimmäinen nykyisen Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä, ja kuului antiikin aikana Khalkidiken alueeseen, joka ei käsittänyt koko nykyistä, antiikin aikaisesta alueesta nimensä saanutta niemimaata, mutta käsitti ainakin Sithonian niemen. Kaupunki sijoitetaan noin 1,5 kilometriä etelään nykyisestä Sártista. Pohjoisempana samalla rannikolla sijaitsi Singoksen kaupunki. Sisämaassa Sartesta luoteeseen sijaitsi Parthenopolis ja niemenkärjen lähellä Sartesta etelään Torone. Sarten kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia

Sarten historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Herodotoksen mukaan Sarte oli yksi seudun kaupungeista, joka antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Sarte kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosien 434/433 ja 429/428 eaa. välillä. 300-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla Sarte oli mukana Olynthoksen johtamassa Khalkidiken liitossa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Sartaios (Σαρταῖος).
Nykyinen myöhemmin syntynyt Sártin kylä on ottanut nimensä antiikin ajan kaupungista. Kylän aiempi nimi oli Néa Afisiá.
Sarjakuvaromaani

Sarjakuvaromaaneja hyllyssä.
Sarjakuvaromaani on sarjakuvateos, joka rinnastetaan romaaneihin pituutensa ja taiteellisesti kunnianhimoisen juonensa takia. Tyypillisesti sarjakuvaromaani on aikuisille suunnattu, pitkä ja monitahoinen, visuaalinen ja tarinallinen kirjallinen teos, joka on julkaistu kirjan muodossa.
Historia

Sarjakuvaromaanin pioneereina on pidetty muun muassa Rodolphe Töpfferin  teosta Monsieur Jabot (1832) ja Gustave Dorén Pyhän Venäjän historiaa (1854). Termin sarjakuvaromaani (engl. graphic novel) keksi yhdysvaltalainen sarjakuvakriitikko ja lehtikustantaja Richard Kyle vuonna 1964.
Yhdysvaltalaiset underground-sarjakuvan tekijät uudistivat sarjakuvaa 1960-luvun lopulla tuomalla tarinoihin introspektiivisia ja aikuisille suunnattuja teemoja. He myös osoittivat, että sarjakuvan ei menestyäkseen tarvitse olla sarjamuotoinen ja säännöllisesti ilmestyvä. Kun underground-sarjakuva hiipui, sarjakuvaromaani otti sen paikan ja alkoi hyödyntää sen teemoja. Varhaisia sarjakuvaromaanin kehittäjiä 1970-luvulla olivat esimerkiksi Justin Green, Jaxon, Will Eisner ja Art Spiegelman. Eisner käytti uuden tyylilajin nimitystä teoksensa Contract with God – A Graphic Novel (1978) yhteydessä.
Sarjakuvaromaaneista alettiin puhua laajemmin vuodesta 1986 alkaen, kun Art Spiegelmanin Maus (1986), Frank Millerin Yön ritarin paluu (1986) ja Dave Gibbonsin Watchmen (suom. Vartijat, 1987) saavuttivat kaupallista menestystä. Nämä laajat ja aiheiltaan vakavat sarjakuvat nähtiin kirjallisesti hyväksyttävämpinä kuin perinteiset, lähinnä lapsille ja nuorille suunnatut sarjakuvat, ja niitä alettiin myydä erikoiskauppojen sijaan kirjakaupoissa kirjojen rinnalla. Niitä myös palkittiin, ja esimerkiksi Mausille myönnettiin vuonna 1992 Pulitzerin erikoispalkinto. Sarjakuvaromaaneista alettiin lisäksi julkaista vakavia kirjallisia analyysejä ja järjestää yliopistokursseja. Niistä tehdään nykyisin palkittuja elokuvasovituksia, ja menestyselokuvista julkaistaan sarjakuvaromaanisovituksia.
Piirteitä

Muodoltaan sarjakuvaromaani pyrkii usein rikkomaan perinteisen sarjakuvan käytäntöjä, kuten riveittäin aseteltua ruudukkorakennetta. Toisaalta jotkut taiteilijat palaavat tietoisesti sellaisiin sarjakuvan käytäntöihin, jotka sarjakuvissa on jo hylätty. Moni piirtäjä pyrkii myös antamaan teokselleen persoonallisen ilmeen. Sarjakuvaromaaneissa tavataan myös kerronnallisia kokeiluja, ja tarinan kertoja on perinteiseen sarjakuvaan verrattuna usein paljon näkyvämmässä osassa niin sanallisesti kuin kuvallisestikin.
Sarjakuvaromaanien sisältö on suunnattu aikuisille, eli se on vakavaa ja lapsille liian hienostunutta, mutta ei kuitenkaan yleensä pornografista tai väkivaltaista. Sarjakuvaromaanit ovat usein realistisempia kuin tavalliset sarjakuvat. Moni sarjakuvaromaani ei kuitenkaan ole fiktiivinen teos, vaan osittain tai kokonaan elämäkerrallinen tai omaelämäkerrallinen, historiallinen, reportaasi tai dokumentti.
Sarjakuvaromaanit julkaistaan yleensä kirjan muodossa kooltaan, kanneltaan, paperiltaan ja sivumäärältään. Sarjakuvaromaaneista ei yleensä tehdä sarjoja, kuten perinteisistä sarjakuvista.
Kirjallisuutta

Gravett, Paul: Sarjakuvaromaani: ja kuinka se voi muuttaa elämäsi.  ((Graphic novels: Stories to change your life, 2005.) Suomentanut Lotta Sonninen)  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21851-7
Sarkaslammen kalliomaalaus

| Sarkaslammen kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Sarkaslammen kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°35′40.0516″N, 27°55′42.1717″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Juva
Merkitys:  61° 35' 40,0516" Lon (ETRS89/WGS84): 27° 55' 42,1717"
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sarkaslammen kalliomaalaus sijaitsee Sarkaslammen rannalla Juvalla Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen löysi Vuokko Ikonen vuonna 1996 ja se ajoitetaan väljästi kivikauteen.
Kallio ja sen sijainti

Kahden vesistön, Luonterin ja Puuterselän, väliin jäävä Uimasalo on nykyäänkin erämaata. Kalliomaalaus sijaitsee Uimasalon luonnonsuojelualueen keskellä Sarkaslammen kaakkoisosassa noin 400−500 metriä eteläkaakkoon Sarkasvuoren kalliomaalauksesta. Molemmat maalaukset ovat saman lammen rannalla. Kallio on jyrkkäseinäinen ja kuviot sijaitsevat noin 4,5 metrin korkeudella maasta. Maalaamisen aikaan lampi oli yhteydessä Saimaaseen, koska vedenpinta oli silloin ylempänä.
Juva-Hirvensalo- maantieltä on viitoitettu maalaukselle 1,6 kilometriä pitkä polku, joka alkaa Ristilammelta. Polku on vaikeakulkuinen maaston korkeuserojen takia ja siitä pääsee myös Sarkaslammen maalaukselle, vaikka sitä reittiä ei ole viitoitettu.
Maalaus

Maalaus käsittää kaksi havaittua punavärikohdetta. Toinen on 30 senttimetriä pitkä venekuvio, jonka pohja on 5 senttimetriä paksu ja muodoltaan kaareva. Miehistön viivat ovat 2 senttimetriä leveät ja niitä on veneessä kuusi. Venekuvion yläpuolella, noin 45 senttimetrin etäisyydellä, on halkaisijaltaan 5 senttimetrinen punaväriläiskä, jota ei ole tunnistettu. Vaikutelmaksi jää, että muitakin kuvioita on kuvakenässä ollut, mutta ne ovat huuhtoutuneet pois tai suttaantuneet.
Aiheesta muualla

Muinaistaideyhdistys: Sarkaslampi (Arkistoitu – Internet Archive)
Undervattensbåten N:r 2 -luokka

| Undervattensbåten N:r 2 -luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  138 t
Pituus:  26,8 m
Leveys:  3,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  1-akselinen 1 x 6-sylinterinen Atlas U-11 -dieselmoottori 225 hv 1 x sähkömoottori
Nopeus:  8,8 solmua (pinnalla) 6,6 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  10
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 45,7 cm M/04 torpedoputki
Undervattensbåten N:r 2 -luokka oli Ruotsin merivoimien kolmen vuonna 1909 valmistuneen sukellusveneen muodostama alusluokka.
Alukset

Alukset olivat Carl Richsonin suunnittelmia ja niiden hankinnasta oli äänestetty saman aikaisesti kuin HMS Hvalenista.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Undervattensbåten N:r 2 | Motala |  | 25. helmikuuta 1909 | 16. lokakuuta 1909 | poistettu alusluettelosta 6. kesäkuuta 1929 |
| HMS Undervattensbåten N:r 3 | Motala |  | 14. huhtikuuta 1909 | joulukuu 1909 | poistettu alusluettelosta 21. marraskuuta 1930 |
| HMS Undervattensbåten N:r 4 | Motala |  | 16. lokakuuta 1909 | 31. lokakuuta 1910 | poistettu alusluettelosta 6. kesäkuuta 1929 |
Hugo Richard Sandberg

Kemi-yhtiön metsäpäällikkö Hugo Richard Sandberg (n. 1900)
Hugo Richard Sandberg eli ”Samperi” (4. kesäkuuta 1849 Lappi Tl – 2. lokakuuta 1930 Tammisaari) oli kauppaneuvos (1912) ja Kemi-yhtiön pitkäaikainen (1893–1914) metsäpäällikkö, josta käytettiin lempinimeä ”Lapin leivän isä”. Nimitys viittaa hänen merkitykseensä työllistäjänä, ”leivän” eli toimeentulon takaajana. Samaa nimitystä on käytetty myös hänen johtamastaan yhtiöstä.
Nuoruusvuodet ja tulo metsäpäälliköksi

Sandbergin vanhemmat olivat rovasti Henrik Sandberg ja Helena Sofia Willberg ja puolisot vuodesta 1877 Elisabet Lindborg (k. 1913) ja vuodesta 1926 Elin Matilda Lindborg. Sandberg valmistui ylioppilaaksi Vasa gymnasiumista 1871 ja metsänhoitajaksi Evon metsäkoulusta 1876. Hän toimi aluemetsänhoitajana Lapissa ensin vuodesta 1880 Kemijärvellä ja sitten vuodesta 1884 Ylitorniolla. Vuonna 1893 Sandberg valittiin vastaperustetun Kemi-yhtiön metsäpäälliköksi. Hänen asemapaikkanaan oli ensin Kemijärvi, mutta hän muutti jo parin vuoden kuluttua Rovaniemelle, jossa asettui norjalaisen puutavaramiehen Terje Olsenin rakennuttamaan Konttisen kartanoon.
Valtiopäivämies

Sandberg oli Tornion tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1900.  Hän pyrki erityisesti ajamaan rautatien rakentamista Rovaniemelle, mikä toteutui vuonna 1909. Rovaniemellä Sandberg oli perustamassa yhteiskoulua 1906, tuki paikallista urheiluseuraa Jyryä, oli hankkimassa sähkövalaistusta sekä kannatti Rovaniemen kauppalaksi muuttamista 1912.
”Iso-Samperi” ja työläiset

Metsäpäällikkönä Sandberg pyrki kitkemään savotoilta juopottelua, kortinpeluuta, tappeluita ja muuta epäjärjestystä. Hän ei kuitenkaan ollut kiinnostunut metsätyömiesten työolojen, terveydenhuollon ja majoituksen parantamisesta ja suhtautui negatiivisesti heidän ammatilliseen järjestäytymiseensä ja työväenliikkeeseen yleensä. Talvella 1906 Kemi-yhtiön työmailla Sodankylässä ja Sallassa alkaneen Pohjolan tukkityöläisten lakon yhtiö mursi rikkurien ja työsulun avulla. Lakkoliikehdintä jatkui kuitenkin vuoteen 1909 saakka.
Nuortin konesavotta

Sandbergin uran kohokohdaksi muodostui hänen aloitteestaan 1913 käynnistynyt Nuortin konesavotta. Saadakseen vedenjakajan takana olevan Nuortitunturin alueelta leimatut puut Kemijoen vesistöön Sandberg tilasi Yhdysvalloista kaksi telaketjuilla kulkevaa höyryveturia eli lombardia, jotka vetivät tukit reellä ennalta valmisteltuja tieuria pitkin Kemijoelle.  Konesavotta osoittautui kuitenkin kustannuksiltaan kalliiksi, ja veturien varaosien puute saattoi usein pysäyttää kuljetukset. Metsähallituksen leimaamista 350 000 rungosta saatiin Kemijoen rantaan vajaa puolet, ja Karihaaran sahalla Nuortin puu oli viidenneksen kalliimpi runkoa kohti kuin Kemi-yhtiön muualta hankkima puu. Sandberg joutui siirtymään eläkkeelle metsäpäällikön virasta vuonna 1914, mutta jäi kuitenkin asumaan Rovaniemelle vuoteen 1924 saakka.