Hjalmar Siilasvuo
Talvisota, Suomussalmen ja Kuhmon taistelut

Talvisodan syttyessä hyökkäyksen odotettiin tulevan Etelä-Suomessa. Hyökkäys kuitenkin jakaantui pitkin rajaa, ja Oulua kohti suunnattu Neuvostoliiton 163. divisioona valtasi pian Suomussalmen. Oululaisista ja muista pohjoispohjalaisista koottu 9. divisioona jaettiin Oulussa kahteen osaan ja Siilasvuon johtama prikaati Siilasvuo lähetettiin lyömään vihollinen takaisin. Tilanne vaikutti kovastikin epätasaiselta, mutta Siilasvuon joukot olivat tuhonneet tai ajaneet pakosalle 163. divisioonan joukot joulukuun loppuun mennessä ennen kuin suomalaisten 9. divisioona oli edes ehtinyt täydentyä.
Puna-armeija lähetti 163. divisioonan tueksi pitkin Raatteen tietä pääosan, kaksi rykmenttiä Neuvostoliiton 44. divisioonasta, perinteikkäältä nimeltään "Sininen divisioona". Suomalaisten 11. joulukuuta 1939 alkanut vastahyökkäys Suomussalmen kirkonkylälle katkaisi rykmenttien etenemisen Raatteen tien kylän itäpuolella, Kuomasjoella, ja esti näin avun tulon. Samalla se katkaisi 163. divisioonan lyhimmän perääntymistien. Kun taistelu kirkonkylän seudusta oli päättynyt 163. divisioonan vetäytymiseen pitkin Kiantajärven jäätä Juntusrantaan, Siilasvuon joukot keskitettiin Raatteen tielle. 44. divisioonan yhteydet itään katkaistiin, ja kovassa pakkasessa 4.–7. tammikuuta 1940 käydyssä Raatteen tien taistelussa ukrainalaisdivisioonan Raatteessa olleet joukot tuhottiin.
Suomussalmen taistelut antoivat toivoa ja uskoa, ettei Suomen kohtaloa ole vielä ollenkaan ratkaistu. Lisäksi sotasaaliiksi jäi suuri määrä kipeästi kaivattuja aseita, tarvikkeita ja varusteita. Samoin paikalle tullut ulkomaisista kirjeenvaihtajista koostunut reportterijoukko teki tapahtuneesta myytin, niin sanotun Raatteen tien ihmeen ja Siilasvuosta Suomussalmen sankarin. Ei liene syytä väheksyä Siilasvuon esikunnan merkitystä, jossa oli yksi Suomen menestyneimmistä upseereista nimittäin kapteeni Alpo Marttinen ja joka sittemmin sai evestin kannuksensa Tiehaaran taistelussa juhannuksen aikoihin kesällä 1944. Tällöin hän oli Suomen nuorin eversti. Marttinen kunnostautui myös Yhdysvaltain sotavoimissa sekä saavutti sielläkin everstin arvon ja toimi suomalaisten upseerien "nokkamiehenä".
Heti talvisodan alkaessa oli Kuhmoon hyökännyt Neuvostoliiton 54. divisioona, joka oli koottu paljolti vienankarjalaisista. Sen tavoitteena oli ensin Kuhmo, sitten Sotkamo ja edelleen Kajaani ja Oulu, joka oli myös Suomussalmelle hyökänneiden divisioonien tavoitteena. Divisioonan hyökkäys pysäytettiin Kuhmon kirkonkylän eteläpuolelle, Jyrkänkoskelle. Suomussalmen taistelujen ratkettua Siilasvuo sai seuraavaksi tehtäväkseen lyödä myös tämän divisioonan. Siilasvuon 9. divisioona saikin saarrettua vihollisen, ja paloiteltua sen joukot useaan mottiin. 54. divisioonalla oli kuitenkin ollut aikaa ja kykyä kaivautua maahan, ja se puolustautui hyvin sitkeästi, eikä kaikkia motteja kyetty laukaisemaan. Puna-armeija yritti myös päästä saarretun divisioonan avuksi. Helmikuussa Dolinin hiihtoprikaati pyrki apuun metsien kautta, mutta metsiin se myös tuhottiin. Neuvostoliitosta tulevan tien suunnasta apuun pyrkivät vahvat joukot, muun muassa 44. divisioonan kolmas rykmentti. Täällä puna-armeija pystyi myös käyttämään ylivoimaista tykistöään, jonka merkitys jäi muuten Kainuun talvisodassa suhteellisen vähäiseksi. Suomalaiset torjuivat nämä hyökkäykset Löytövaarassa ja Kilpelänkankaalla, jossa tykistötulen jäljet näkyvät maastossa vielä vuonna 2006. Taistelut Kuhmossa jatkuivat Moskovan rauhaan saakka, joskin Siilasvuon mukaan taistelu olisi ratkaistu voitoksi, jos rauhaa olisi viivytetty parilla päivällä.
Hjalmar Siilasvuo kirjoitti talvisodan tapahtumista kaksi teosta, Suomussalmen taistelut ja Kuhmo talvisodassa, jotka ilmestyivät Otavan kustantamina vuoden 1940 aikana. Varsinkin edellisestä tuli suurmenestys; sitä myytiin kaikkiaan liki 34 000 kappaletta. Siilasvuo sai Päämajasta luvan kirjojen kirjoittamiseen, vaikka marsalkka Gustaf Mannerheim ei tiettävästi pitänyt ajatuksesta. Kirja-arviossaan professori V. A. Koskenniemi luonnehti Siilasvuon lyhyttä ja toteavaa kirjoitustyyliä "monumentaaliseksi". Suomussalmen taistelut -kirjan haamukirjoittajaksi epäiltiin aikanaan eversti Alpo Marttista, minkä Marttinen itse kuitenkin kiisti.