stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timothy Daltonin kolmas James Bond -elokuva
Tuotanto > Dalton luopuu roolistaan ja käsikirjoitus hylätään

Daltonin sopimus päättyi vuonna 1993. Tässä vaiheessa olisi alkuperäisten suunnitelmien mukaan pitänyt jo ilmestyä Daltonin neljäs Bond-elokuva. Vuonna 1994 Dalton ilmoitti luopuvansa roolista. Hän oli lukenut Francen kirjoittaman käsikirjoituksen samanaikaisesti, kun oli ollut mukana Scarlettin kuvauksissa, ja tehnyt silloin päätöksensä luopua Bond-roolista. Daltonin syytä luopua roolista ei tiedetä. Erokirjeessään hän kiitti tuotantoryhmää ja vakuutti olevansa heidän kanssaan hyvissä väleissä, mutta että oli ollut tarpeeksi kauan kiinni Bondin roolissa. Tuotantoyhtiö kiitti Daltonia, joka pysyi tuottajasuku Broccolin perheystävänä. Toisaalta Daltonin erosta saattoi olla hyötyä tuotantoyhtiölle, kun se sai uuden Bond-näyttelijän etsinnän myötä lisäjulkisuutta tulevalle elokuvalle. Tuotantoyhtiön on huhuttu halunneen erottaa Dalton.
Kun Tosi valheita ilmestyi, Bond-elokuva viivästyi entisestään, sillä Francen käsikirjoituksessa oli monia samanlaisia kohtia ja se haluttiin nyt kirjoittaa kokonaan uudestaan. Jotkut aikalaiskriitikot katsoivat Tosi valheita -elokuvan osoittavan, että Bond-elokuvat eivät enää pärjänneet, sillä toisin kuin edelliset Bond-elokuvat, Tosi valheita oli ollut hauska ja älykäs. Toisaalta Tosi valheita todisti, että vakoojaelokuvat saattaisivat menestyä kylmän sodan jälkeisenäkin aikana. Pierce Brosnan kiinnitettiin nyt Bondin rooliin. Seuraavana Bond-elokuvana valmistui 007 ja kultainen silmä. Sen ensi-ilta oli kuusi vuotta myöhemmin kuin milloin 17. Bond-elokuvan oli alun perin suunniteltu ilmestyvän ja sen juoni oli hyvin erilainen.
Juoni

Daltonin kolmannen Bond-elokuvan juoneksi oli suunniteltu, että terroristit hyökkäisivät ydinlaitokseen Skotlannissa ja että Bond lähetettäisiin Kaukoitään tutkimaan liikemies Sir Henry Lee Chingiä. Hongkongissa Bond tapaa eläkkeelle vetäytyvän vakoojan, joutuu tekemisiin Kiinan tiedustelupalvelun kanssa ja liittoutuu jalokivien salakuljettajan kanssa. Bond tavoitteena on saada selville Chingin hämärä menneisyys ja estää maailmanlaajuinen sekasorto, joka voisi aloittaa kolmannen maailmansodan.
Elokuvan nimi

Daltonin kolmannen Bond-elokuvan on usein huhuttu olleen nimeltään The Property of a Lady Ian Flemingin tuon nimisen novellin mukaan. Yhdellekään elokuvan käsikirjoitukselle ei kuitenkaan annettu sellaista nimeä.
Tohtori Getto

Tohtori Getto (oik. Jarkko Porrassalmi, s. 1996)  on Jyväskylästä kotoisin oleva rap-artisti. Hän oli mukana 2010-luvulla toimineessa Korstoraatio-rap-ryhmässä. Korstoraation hajottua vuonna 2017 hän on julkaissut soolosinglejä ja tehnyt yhteistyötä muiden artistien kanssa. Joulukuussa 2020 hän julkaisi yhdessä Lytän kanssa täyspituisen albumin Lyttä & Tohtori Getto!!. Lyttä & Tohtori getto julkaisi,myös vuonna 2024 albumin Kaks nimee. Albumin single kappale Kaks nimee nousi kovaan suosioon
Yksityiselämä

Tohtori Getto on JKL Funk Days -kollektiivista tunnetuksi tulleen hip hop -artisti Krison pikkuveli.
Diskografia > Albumit

FOURGNXTAZSIPPINHENNESYINOPELASTRA MIXTAPE (Korstoraatio, 2013)
Tsekkaa mutsi! (Överdog,  2016) (Korstoraatio)
Lyttä & Tohtori Getto!! (Överdog,  2020)
Kaks nimee (Reijo Oy, 2024)
Diskografia > Singlet

GG Allin / Tohtori Getto (2019)
Koiramies / Joutsenmerkkijäbä (2021)
Päästä kasvaa sarvet (2022)
Mun maineel pt. 2 (2023)
Yo! (Kotibileet) / Tohtorin tarina (2023)
Räkikset (2023)
Halinalle / Paholainen (2023)
Kaks nimee (2023)
Nolla (2024)
Aiheesta muualla

Youtube: TUFF! Haastattelussa Korstoraatio .
Tuomas Aflecht: Suomiräppärit tekivät lähiöbiisin, johon voi samaistua kuka tahansa (sinkkuarvostelu) Rumba.fi.  26.11.2020.
Jussi Ahokas

| Jussi Ahokas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. marraskuuta 1980 Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Kitchener Rangers
Sarja:  -
Tehtävä:  Päävalmentaja
Valmennusura
Vuodet:  2006–
Seurat:  Espoo Blues juniorit Suomi U19 Suomi U20 (apuv.) Suomi U16-U20   KooKoo TPS  Kitchener Rangers
Jussi Ahokas (s. 15. marraskuuta 1980 Oulu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän valmentaa kanadalaisessa juniorisarja OHL:ssä  Kitchener Rangers -joukkuetta.
Pelaajana 189-senttinen ja 84-kiloinen Ahokas oli maalivahti. Hän pelasi junioritasolla Kiekko-Espoossa, HIFK:ssa ja Espoon Palloseurassa. Aikuisten tasolla Ahokas pelasi yhden kauden, kauden 2000–2001, II-divisioonan Lohjan Kisa-Veikoissa. Hän lopetti peliuransa tuohon kauteen.
Valmentajana Ahokkaan ensimmäinen pesti oli Espoo Bluesin B-junioreiden valmennuspesti. Hän toimi seuran B- ja A-junioreiden valmentajana vuodet 2006–2013. Vuosina 2012–2013 Ahokas toimi Suomen alle 19-vuotiaiden päävalmentajana ja vuonna 2013 alle 20-vuotiaiden apuvalmentajana. Hän toimi Suomen alle 18-vuotiaiden valmentajana kultaan päättyneissä vuoden 2016 ikäluokan MM-kilpailuissa. Ahokas ryhtyi tuon ikäluokan valmentajaksi jo vuonna 2013. Hän voitti myös alle 20-vuotiaiden päävalmentajana kultaa vuoden 2019 MM-kisoissa tammikuussa, joiden aikana hänelle syntyi myös poikalapsi.
Vuonna 2019 hän siirtyi jääkiekon SM-liigassa pelaavan KooKoon päävalmentajaksi, toimien samalla ensimmäistä kertaa päävalmentajana ammattilaistasolla. Heti ensimmäisellä kaudellaan 2019–2020 Ahokas siivitti KooKoon historialliseen menestykseen, joukkueen saavuttaessa ensimmäisen pudotuspelipaikkansa SM-liigahistoriassa. Kauden päätteeksi hänet palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla kauden parhaana valmentajana.
Toukokuussa 2021 julkistettiin Ahokkaan 2+1-vuotinen sopimus TPS:n kanssa, mutta hän sai seurasta potkut keväällä 2023.
Ura

Valmentajana
2006–2013 Espoo Bluesin B- ja A-junioreiden päävalmentaja
2013–2015 Suomen U19 ja U17 päävalmentaja
2016 Suomen U18 maajoukkue, päävalmentaja
2017 Suomen U20 maajoukkue, päävalmentaja (Korvasi Jukka Rautakorven)
2018 Suomen U20 maajoukkue, päävalmentaja
2019 Suomen U20 maajoukkue, päävalmentaja
2019–2021 KooKoon päävalmentaja
2021–2023 HC TPS:n päävalmentaja
Saavutukset

Valmentajana
U18 MM-kilpailut: kultaa 2016
U20 MM-kilpailut: Kultaa 2019
SM-liiga: Kalevi Numminen -palkinto kaudella 2019–2020
EHC:n Globetrotter Coach of the Year palkinto, Euroopan parhaaksi valmentajaksi palkittu kaudella 2019–2020.
Kymenlaakson urheilugaala, vuoden valmentaja 2021
Euroopanmustamänty

| Euroopanmustamänty |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Männyt Pinus
Laji::  nigra
Kaksiosainen nimi
 Pinus nigra  J. F. Arnold 
 Euroopanmustamännyn ja sen alalajien levinneisyysalueita:    P. nigra subsp. salzmannii   P. nigra subsp. laricio   P. nigra subsp. nigra   P. nigra subsp. dalmatica   P. nigra subsp. pallasiana
Katso myös
   Euroopanmustamänty Wikispeciesissä   Euroopanmustamänty Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pinus nigra
Euroopanmustamänty eli mustamänty (Pinus nigra) on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puu. Sitä tavataan koko Manner-Euroopassa Espanjasta Krimille asti ja myös Vähässä-Aasiassa. Sitä on istutettu myös Pohjois-Amerikkaan. Lajista erotetaan tavallisesti kaksi tai kolme alalajia sen kasvualueen eri osien mukaan.
Euroopanmustamänty voi kasvaa yli 40 metriä korkeaksi. Tummanvihreät neulaset kasvavat pareittain ja ovat 10–15 senttimetriä pitkiä. Kävyt ovat ruskeita, symmetrisiä, melkein kolme kertaa niin pitkiä kuin leveitä. Ne kasvavat lyhyen varren päässä kärki alaspäin. Pituudeltaan kävyt ovat 5–8 senttimetriä pitkiä.
Suomessa euroopanmustamäntyjä kasvaa puistopuina maan eteläisimmissä osissa vyöhykkeillä I–II(–III). Turun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa on kaksi paksua yksilöä.
Alalajit

Mustamännyn suomeksi nimettyjä alalajeja ovat:
korsikanmustamänty (P. nigra subsp. laricio)
euroopanmustamänty (P. nigra subsp. nigra)
turkinmustamänty (P. nigra subsp. pallasiana)
pyreneittenmustamänty (P. nigra subsp. salzmannii)
Kjeld Abell

Kjeld Abell (1901 Ribe, Tanska – 1961 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen lavastaja ja kirjailija, koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti.
Hänen ensimmäinen merkittävä teoksensa oli näytelmä Kadonnut sävel (Melodien, den blev vaek, 1935), jossa yhdistyvät näytelmän ja revyyn lajityypit. Näytelmien lisäksi hän kirjoitti kuunnelmia, elokuvakäsikirjoituksia, matkakirjoja ja esseitä.
Abell oli Tanskan akatemian jäsen vuodesta 1960. Abellin mukaan on nimetty Kjeld Abell -palkinto, jonka Tanskan akatemia myöntää joka toinen tai kolmas vuosi Tanskan elokuvan tai teatterin piirissä merkittävästä työstä.lähde?
Suomennetut näytelmät

Kadonnut sävel (Melodien, den blev vaek), suom. Eero Leväluoma, Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (Näytelmämoniste, Sörnäisten kampuskirjasto)
Kuningatar kummittelee (Dronning går igen); suomentanut Anja Samooja, Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (Näytelmämoniste, Sörnäisten kampuskirjasto)
Silkkinen linnoitus (Silkeborg), suom. Vappu Roos, Helsinki: Suomen Näyttämöiden Liitto [i.a.] (Näytelmämoniste, Sörnäisten kampuskirjasto)
Otatammi

| Otatammi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Tammet Quercus
Laji::  palustris
Kaksiosainen nimi
 Quercus palustris  Münchh. 

Katso myös
   Otatammi Wikispeciesissä   Otatammi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Otatammi (Quercus palustris) on pohjoisamerikkalainen kesävihanta tammilaji. Sen tieteellinen nimi palustris tarkoittaa suota. Lajin nimesi Otto von Münchhausen. Otatammea tavataan Itä-Yhdysvalloissa, Connecticutista Kansasiin ja Oklahomaan saakka ulottuvalla alueella. Sitä kasvaa myös Kanadassa Ontarion eteläosissa.
Tuntomerkit

Otatammi ei ole kovin pitkäikäinen tammeksi, ja sen elinkaari päättyy yleensä jo 90–120-vuotiaana. Sitä kasvaa kosteilla alavilla mailla.lähde? Otatammi kasvaa 25–30 metriä korkeaksi puuksi. Se kukkii keväällä ja terhot valmistuvat seuraavana vuonna. Lehdet ovat tummanvihreät, ja niissä on pari kaarevaa lovea, sekä muutama terävä lovi. Lehtien aaltomuoto on terävää, mutta paikoin loivaakin. Lehdet kasvavat 10–15 senttimetriä pitkiksi. Puun kaarna on harmaata ja melko sileää.
Pohjois-Amerikan intiaanit tekivät otatammen kuoresta suolistovaivoja parantavaa juomaa. Otatammen puuainesta kaupataan punatammen nimellä, mutta se on heikompaa ja oksaisempaa kuin tammi. Bucculatrix domicola -kovakuoriainen elää ainoastaan otatammella.
Suomessa otatammea voi kasvattaa vain Etelä-Suomessa pihapuuna. Se ei kestä Pohjois-Suomen ankaria talvia.
Otatammen lehtiä
Otatammen kaarnaa
Tiedonhankintatutkimus

Tiedonhankintatutkimus (eng. information seeking research) on informaatiotutkimuksen osa-alue, joka omalta osaltaan pyrkii kehittämään informaatiotutkimuksen metodologista ja käsitteellistä perustaa. Tiedonhankintatutkimus tarkastelee yksinkertaisimmillaan ketjua tiedontarve–tiedonhankinta–tiedonkäyttö. Ketjussa tiedontarpeiksi kutsuttavat ilmiöt virittävät tiedonhankinnan prosessin, joka johtaa tiedonkäyttöön. Tiedonhankintatutkimus onkin keskittynyt tarkastelemaan tiedontarpeisiin, tiedonhankintaan ja tiedonkäyttöön liittyviä kysymyksiä.
Tiedonhankintatutkimuksen tavoitteet ja tutkimuskohteet > Osa-alueet

Tiedonhankintatutkimuksen osa-alueet jaotellaan yleensä seuraavanlaisesti :
Tieteelliseen tiedonhankintaan liittyvä tutkimus
Arkielämän (ei-ammatillisen) tiedonhankinnan tutkimus
Ammatillisen tiedon hankinnan tutkimus
Ammatillisen tiedon hankinnan tutkimus on tiedonhankintatutkimuksen tutkituin ja laajin osa-alue. Siinä tiedontarpeita, tiedonhankintaa ja hankitun tiedon käyttöä tarkastellaan työtehtävien suorittamisen tai päätoimisen opiskelun kontekstissa. Tälloin pyritään selvittämään eri työtehtäviin liittyviä tiedontarpeita, tiedonhankinnan tapoja ja kanavia sekä tiedonhankinnan vaikutuksia. 1990-luvulta lähtien voimakkaasti laajentuneessa tehtävälähtöisessä tiedonhankinnan (task-based information seeking) tutkimuksessa kiinnitetään erityistä huomiota työtehtävien luonteeseen.
Arkielämän (ei-ammatillisen) tiedon hankinnantutkimus tarkastelee yksilöiden arkielämän tiedontarpeita ja sitä kuinka ihmiset hakevat ratkaisua työn ulkopuolisiin ongelmiin. Tämän tyyppinen tiedonhankinta voi liittyä muun muassa tavaroiden ja palvelujen hankintaan, sekä vapaa-ajan harrastuksiin. Viime vuosina kiinnostus työn ulkopuolisen tiedonhankinnan tutkimiseen on kasvanut huomattavasti.
Tiedonhankintatutkimuksen tavoitteet ja tutkimuskohteet > Tutkimuskohteet

Tiedonhankintatutkimus on ensisijaisesti kiinnostunut siitä, millä kriteereillä yksilöt tai ryhmät valitsevat ja hyödyntävät erilaisia tiedonlähteitä ja tiedonhankinnan kanavia.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeisimmät tutkimuskohteet:
Erilaisten lähteiden ja kanavien käyttö- ja käyttäjätutkimukset
Tiedonkäytön tutkiminen
Tiedonhankintatutkimuksen tavoitteet ja tutkimuskohteet > Asema suhteessa muihin tieteenaloihin

Tiedonhankintaa tarkastellaan myös muilla tieteenaloilla kuin informaatiotutkimuksen piirissä. Ainakin seuraavilla tieteenaloilla harjoitetaan myös informaatiotutkimuksen kannalta kiinnostavaa tiedonhankintatutkimusta:
tiedotusoppi (käyttötarkoitustutkimukset)
sosiologia
kognitiivinen psykologia
kognitiotiede
sosiaalipsykologia
tieteentutkimus (tieteellisen kommunikaation tutkimus)
tietojenkäsittelyoppi (tekoälytutkimus)
filosofia (tietoteoria, tieto-oppi)
Tiedonhankintatutkimuksen tavoitteet ja tutkimuskohteet > Tiedonhankintatutkimus suhteessa muihin informaatiotutkimuksen osa-alueisiin

Tiedonhankintatutkimus muistuttaa kysymyksen asetteluiltaan ja sisällöltään tiedonhaun tutkimusta. Kumpikin tutkimusalue on kiinnostunut esimerkiksi tiedon relevanssin arvioimisesta. Arkikielessä tiedonhaku ja -hankinta sekoitetaankin usein keskenään.
Gary Marchionini on korostanut kuitenkin kahden osa-alueen välisiä eroavaisuuksia. Hänen mukaansa tiedonhaun tutkimus tulisi ymmärtää ennen kaikkea osaksi tiedonhankinnan tutkimusta. Tiedonhankinnan tutkimus keskittyy makrotason ilmiöihin, kun taas tiedonhaun tutkimusta voidaan pitää mikrotason tutkimuksena. Tiedonhaku on Marchioninin mukaan etupäässä tietokoneen avulla toteutettava tiedonhankinnan osa-alue.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet

Tiedonhankintatutkimuksessa on havaittavissa tutkijakohtaisia eroja terminologian käytössä. Taustalla on ilmausten ”informaatio” ja ”tieto” väljä, joskus jopa synonyymi käyttö. Viime vuosina tiedonhankintatutkimuksessa yhdyssanat tiedontarve, tiedonhankinta ja tiedonkäyttö ovat yleistyneet.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet > Tiedontarve

Tiedontarve (information need) on käsitteellisesti hankalasti määriteltävissä, eikä sen luonteesta ole tieteen piirissä päästy yksimielisyyteen. Tiedontarpeita samoin kuin tiedonhankintaa voidaan tyypitellä kiinnittämällä huomiota sen kohdentuneisuuteen. Ongelmalähtöinen tai praktinen tiedontarve ja -hankinta keskittyy yksittäisen tehtävän suorittamiseen tai tietyn ongelman ratkaisemiseen. Orientoiva tiedontarve ja -hankinta on taas sellaista toimintaa, jossa tietoa hankitaan yleisen mielenkiinnon vuoksi muun muassa seurattaessa uutisia televisiosta tai luettaessa työhön liittyviä julkaisuja ammattitaidon ylläpitämiseksi.  Tiedontarpeisiin liittyy, samoin kuin tiedonhankintaan ja tiedonkäyttöön, myös kognitiivisia, affektiivisia ja tilannesidonnaisia tekijöitä.
Haasion ja Savolaisen mukaa tiedontarpeista on järkevää puhua vain ongelmien ja niiden ratkaisemisen tai toiminnan merkityksellistämisen yhteydessä, ei abstraktissa mielessä.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet > Tiedonhankinta

Yleisesti ottaen tiedonhankinnalla (information seeking) voidaan ymmärtää tiedontarpeesta nousevaa toimintaa, jonka tarkoituksena on tunnistaa relevantteja tiedonlähteitä, hakeutua näille lähteille ja valita niistä tietyt tiedontarpeiden tyydyttämiseksi. Tiedonhankinta ei ole itseisarvoinen prosessi, vaan se saa merkityksensä palvellessaan jotakin päämäärätoimintaa, esimerkiksi opiskelua tai ongelmien ratkaisua.
Käsite ”tiedonhankinta” voidaan tulkita joko laajasti tai suppean instrumentaalisesti. Suppeassa merkityksessä tiedonhankinnalla viitataan eri lähteille ja kanaville hakeutumiseen ja dokumenttien hankkimiseen lähempää tutustumista varten. Laajemman tulkinnan mukaan tiedonhankinta kattaa myös käsiin saatujen tiedonlähteiden relevanssin arvioinnin.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet > Tiedonkäyttö

Yksinkertaistettuna tiedonkäytöstä (information use) puhutaan silloin, kun yksilö hyödyntää saamaansa informaatiota tiettyä ennalta määriteltyä päämäärää ja tarkoitusta varten. Kognitiivisen lähestymistavan mukaan tiedonkäyttö voidaan jäsentää yksilön kognitiivisten rakenteiden (käsitysten, mentaalisten mallien jne.) muutosprosessina. Tiedonhankkijan käsitykset saattavat tarkentua ja muuttua vastaanotetun informaation seurauksena. Kognitiivisten tekijöiden lisäksi myös affektiivisilla ja kontekstisidonnaisilla tekijöillä on vaikutusta tiedonkäyttöön. Affektiiviset tekijät saattavat näkyä muun muassa siinä, miten hyväksyvästi tai epäilevästi informaatiosisältöihin suhtaudutaan. Tilannesidonnaiset tekijät taas näkyvät muun muassa siinä, kuinka syvällisesti tiedonkäytössä ehditään paneutua eri lähteiden yksityiskohtiin.
Tiedonkäytön empiirinen tutkiminen ja tarkempi käsitteen määrittely on osoittautunut kuitenkin hankalaksi. Ongelmia on aiheuttanut ainakin se, että informaatiotutkimuksen piirissä tiedonkäyttöä käsitteenä on sovellettu hyvin vaihdellen ja poikkeavasti. Jarkko Kari on pyrkinyt rakentamaan aikaisempiin teoreettisiin viitekehyksiin pohjaten kokonaisvaltaista synteesiä tiedonkäytöstä. Hän luokittelee neljä tiedonkäytön ”arkkityyppiä”: informaation käsittely, informaation soveltaminen, tietämyksen käsittely ja tietämyksen soveltaminen. Nämä neljä ”arkkityyppiä” ovat riippuvaisia toisistaan ja vuorovaikutuksessa keskenään.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet > Tiedonlähde

Tiedonlähteellä (information source) viitataan yksilön tietyssä tilanteessa tarvitseman informaation kantajaan. Tiedonlähde voi viitata dokumenttiin johon informaatiosisältö on tallennettuna tai tiedonlähteenä toimivaan henkilöön (lääkäri, ystävä).
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet > Tiedonhankintakanava

Tiedonhankintakanava (information seeking channel) on organisoitu käytäntö tai mekanismi, jonka avulla tai kautta on mahdollista päästä tiedonlähteille, esimerkiksi kirjasto tai internet.
Tiedonhankintatutkimuksen keskeiset käsitteet > Tiedonvälittäjä

Tiedonvälittäjät (intermediaries) ovat henkilöitä, jotka osaavat ohjata tiedontarvitsijan oikean tiedonlähteen äärelle. Useimmiten tiedonlähteet toimivat jonkin institutionaalisen kanavan palveluksessa (kirjasto, tietopalvelukeskus). Kirjastonhoitaja ja informaatikko ovat hyviä esimerkkejä tällaisista tiedonvälittäjistä.
Tiedonhankintatutkimuksen historiaa

Varsinaisen tiedonhankintatutkimuksen katsotaan syntyneen 1950-luvulla, jolloin kiinnostuttiin erityisesti tiedonkäytöstä eri tieteen aloilla. Tuolloin alkoi myös tieteenalan metodinen kehittely, jossa keskityttiin lähinnä kysely- ja haastattelututkimuksen soveltamiseen tiedonhankintatutkimuksessa.
1960-lukua voidaan pitää tiedonhankintatutkimuksen laajentumisen kautena. Tuolloin heräsi tarve hyödyntää tiedonhankintatutkimuksen tuloksia tietojärjestelmien suunnittelussa ja kehittämisessä. 1960-luvulla esiteltiin myös tiedonhankintatutkimuksen ensimmäiset tiedonhankintakäyttäytymistä kuvaavat mallit, joista keskeisimpinä William Paisleyn systeemimalli ja Thomas J. Allenin tiedonhankintamalli.
Tiedonhankintatutkimuksen katsotaan eriytyneen ja vakiintuneen omaksi tutkimusalakseen 1960–1970-luvuilla. Keskeisimpiä tutkimusaiheita 1970-luvulla olivat kansalaisten tiedonhankintaa koskevien kysymysten tutkiminen, sekä ammatillisen tiedon hankinnasta virinneet kysymykset.
Vuonna 1986 tiedonhankintatutkimuksen kentällä tapahtui merkittävä käänne Dervinin ja Nilanin esittämän järjestelmäkeskeisen paradigman kritiikin pohjalta. Heidän esittämän käyttäjäkeskeisen paradigman mukaisesti laadulliset tutkimusmenetelmät yleistyivät ja kirjastokeskeisen paradigman kritiikki voimistui. 1990-luvulla tiedonhankintamallien kehittämiseen ja tiedonkäytön problematiikkaan kiinnitettiin yhä enemmän huomiota. Tietoverkkojen räjähdysmäisen kasvun myötä yhteistyö tiedonhauntutkimuksen kanssa voimistui ja internetiin kiinnitettiin enemmän huomiota.
Tiedonhankintatutkimuksen kaksi paradigmaa > Järjestelmäkeskeinen paradigma

1980-luvulle saakka lähes kaikki informaatiotutkimuksessa tehty tutkimus oli systeemi- tai järjestelmäorientoitunutta. Metodologiset valinnat järjestelmäkeskeisessä paradigmassa ovat keskittyneet positivistisen tieteenfilosofian ihanteen mukaisesti kvantitatiivisiin survey-menetelmiin.
Järjestelmäkeskeisen tiedonhankintatutkimuksen keskeisiä kysymyksiä ovat:
Eri informaatiojärjestelmien ja aineistojen käyttö
Informaatiojärjestelmän käytön esteet
Tyytyväisyys informaatiojärjestelmään
Selittävinä tekijöinä järjestelmäkeskeisessä paradigmassa on käytetty tyypillisesti mm. seuraavia tekijöitä:
Demografiset tekijät
Muut yhteisölliset tekijät
Elämäntapa
Tiedonhankintatutkimuksen kaksi paradigmaa > Käyttäjäkeskeinen paradigma

Vuonna 1986 Brenda Dervin ja Michael Nivan esittivät kritiikkiä järjestelmäkeskeistä paradigmaa kohtaan. Heidän mukaan tiedonhankintatutkimuksen perinteinen lähestymistapa perustuu liiaksi kirjasto- ja tietopalvelujärjestelmien intresseihin. Vaihtoehdoksi järjestelmäkeskeiselle paradigmalle he kehittivät niin kutsutun käyttäjäkeskeisen paradigman. Sen metodologisia lähtökohtia voidaan luonnehtia seuraavilla käsitteillä:
Subjektiivisesti tulkittu informaatio
Konstruktiiviset, aktiiviset käyttäjät
Tilannekohtaisuus
Kokonaisvaltaisuus
Sisäinen käsitys informaatiosta
Systemaattinen yksilöllisyys
Laadullinen tutkimus
Käyttäjäkeskeinen paradigma on saanut myös osakseen kritiikkiä. Paradigman heikkoudeksi voidaan laskea liiallinen yksilökeskeisyys ja yhteiskunnallisten reunaehtojen unohtaminen. Reijo Savolaisen ja Ari Haasion mukaan tiedonhankintatutkimuksen kehittämiselle olisi eduksi, jos näitä kahta paradigmaa ei asetettaisi jyrkästi vastakkain, vaan koetettaisiin yhdistää niiden parhaita puolia.
Tiedonhankintatutkimus Suomessa

Suomessa tiedonhankintatutkimusta on harjoitettu pääosin Tampereen yliopistossa, mutta myös jonkin verran Åbo Akademissa ja Oulun yliopistossa. Tampereen yliopistossa tiedonhankintatutkimusta on harjoitettu 1990-luvulta lähtien. Vuodesta 2009 Tampereen yliopistossa tiedonhankintatutkimusta on harjoitettu informaatio ja mediakäytäntöjen tutkimiseen keskittyvän tutkimusryhmä RIMEn (Research Group on Information and Media Practices) piirissä.
Alan merkittävimpänä suomalaisena tutkijana voidaan pitää professori Reijo Savolaista Tampereen yliopistosta. Muita tunnettuja alan tutkijoita ovat mm. Sami Serola ja Jarkko Kari.
Aiheesta muualla

RIME (Research Group on Information and Media Practices)
Internetix - Tiedonhankintatutkimus (Arkistoitu – Internet Archive)