stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fiorello H. La Guardia

| Fiorello H>  La Guardia |
| --- | --- |
 Fiorello La Guardia pitämässä radiopuhetta vuonna 1940.
New Yorkin 99. pormestari
 1. tammikuuta 1934 – 31. joulukuuta 1945  
Edeltäjä:  John P. O'Brien
Seuraaja:  William O'Dwyer
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen New Yorkin 20. vaalipiiristä
 4. maaliskuuta 1923 – 3. maaliskuuta 1933  
Edeltäjä:  Isaac Siegel
Seuraaja:  James J. Lanzetta
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen New Yorkin 14. vaalipiiristä
 4. maaliskuuta 1917 – 31. joulukuuta 1919  
Edeltäjä:  Michael F. Farley
Seuraaja:  Nathan D. Perlman
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1882 New York City, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 20. syyskuuta 1947 (64 vuotta) Washington (DC), Yhdysvallat
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Muut puolueet:  progressiivit
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
 Nimikirjoitus
Fiorello Henry La Guardia (s. Fiorello Enrico La Guardia; 11. joulukuuta 1882 – 20. syyskuuta 1947) oli yksi New Yorkin maineikkaimmista pormestareista. Hän johti kaupunkia kolme kautta vuosina 1934–1945. Suurta kansansuosiota nauttinut La Guardia kannatti republikaanisuudestaan huolimatta New Dealia. La Guardia luotsasi New Yorkin suuren lama-ajan läpi ja kohosi kansalliseksi hahmoksi. Hän toteutti asunto- ja työllisyysohjelmia ja taisteli menestyksellä hallinnon korruptiota vastaan.
Yhdysvaltojen liityttyä toiseen maailmansotaan presidentti Roosevelt nimitti hänet siviilipuolustusviraston johtajaksi. Sodan jälkeen La Guardia toimi YK:n pakolaisapuohjelman johtajana.
La Guardian nimeä New Yorkissa kantaa muun muassa LaGuardian lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fiorello H. La Guardia Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef
Pertti Laanti

Pertti Juhani Laanti (s. 24. huhtikuuta 1939 Turku) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen koripalloilija.
Pertti ”Pepe” Laanti oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa, joka osallistui Tokion 1964 olympialaisiin ja sijoittui Suomessa järjestetyissä EM-kisoissa 1967 kuudenneksi. Kaikkiaan Laanti oli mukana neljissä EM-kisoissa ja voitti kolme PM-kultaa. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Kisa-Tovereitten riveissä 1964 ja 1965. SM-sarjassa hän pelasi 15 kautta, jona aikana kertyi 221 ottelua ja 2819 pistettä keskiarvolla 12,7.
195-senttinen Laanti pelasi yhteensä 132 maaottelua, joissa hän teki 875 pistettä. Helsingin Kisa-Tovereissa hän oli joukkueen kapteeni ja myös johtokunnan jäsen 1964–1972. Lisäksi hän edusti Turun NMKY:tä, Turun Rientoa ja Turun Urheiluliittoa. Hänen lapsistaan Riku Laanti on ollut koripallon maajoukkuepelaaja ja Riikka Laanti Suomen mestari. Myös Laantin tyttärenpoika Tuukka Jaakkola on koripalloilija.
FS La Galissonnière (1872)

| La Galissonnière |
| --- | --- |
 La Galissonnière

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  22. kesäkuuta 1868
Laskettu vesille:  7. toukokuuta 1872
Palveluskäyttöön:  18. heinäkuuta 1874
Poistui palveluskäytöstä:  24. joulukuuta 1894
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 654 t
Pituus:  76,62 m
Leveys:  14,84 m
Syväys:  6,55 m
Koneteho:  2 370 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  352-382
Aseistus
Aseistus:  6 × 240 mm Mle 1870 -tykkiä 4 × 120 mm tykkiä
La Galissonnière oli Ranskan laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu La Galissonnière -luokan panssarikorvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 22. kesäkuuta 1868. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1872 ja se aloitti koeajot 20. huhtikuuta 1874. Alus otettiin palvelukseen vielä samana kesänä 18. heinäkuuta.
Palvelus

Alus liitettiin 16. toukokuuta 1874 Tyynenmeren laivueeseen lippulaivaksi lippu-upseerina kontra-amiraali Perigot. Alus palasi Brestiin 19. maaliskuuta 1877 kierrettyään maapallon Suezin kanavan kautta. Alus sijoitettiin reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen 15. elokuuta 1878 Karibian laivueen lippulaivaksi. Kontra-amiraali Peyron nosti lippunsa alukselle 6. lokakuuta. Alus palasi kaksi vuotta myöhemmin Cherbourgiin, jossa se siirrettiin reserviin 13. toukokuuta 1880.
Aluksesta tehtiin 27. toukokuuta 1881 Lähi-idän laivueeseen kontra-amiraali Alfred Conradin lippulaiva. Heinäkuussa alus tulitti Tunisian Sfaxia Ranskan miehittäessä Tunisian. Alkuvuodesta 1882 alus oli Aleksandriassa hieman ennen kuin Britannian kuninkaallinen laivasto tulitti satamaa Britannian ja Egyptin välisen sodan alkaessa. La Galissonnière viipyi Välimerellä vuoden 1883.
Alus vapautti huhtikuussa 1884 Victorieusen Kauko-Idän laivueen komentajan vara-amiraali Amèdée Courbetin lippulaivan tehtävistä ja siten se osallistui Kiinan Ranskan sotaan 1884-1885. Se osallistui Fuzhoun taistelun loppuun elokuussa yrittäen ohittaa kiinalaisten hallinnoiman rannikkolinnakkeen Fort Kimpain, joka hallitsi Min-joen suuta. Alus ei kyennyt tuhoamaan linnaketta ja se vaurioitui lievästi keulaansa osuneesta ammuksesta, joka surmasi yhden miehistönjäsenen. Alus huolsi lokakuussa Tamsuin taistelussa maihin laskettuja joukkoja, jotka kuitenkin joutuivat vetäytymään menettäen yhdeksän miestä. Aluksen muista tehtävistä sodan aikana ei ole tietoja. Alus määrättiin palaamaan Ranskaan helmikuussa 1886, ja se kiinnittyi viimeisen kerran Cherbourgiin. Se poistettiin alusluettelosta 24. joulukuuta 1894.
L-3 Frunzenets

| L-3 Frunzenets |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Leningrad
Kölinlasku:  6. syyskuuta 1929
Laskettu vesille:  8. heinäkuuta 1931
Palveluskäyttöön:  5. marraskuuta 1933
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  989 t (pinnalla) 1 276 t (sukellus)
Pituus:  78,0 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  2 × 42BM6-dieselmoottoria, 2 200 bhp (pinnalla) 2 × PG-84/50-sähkömoottoria 1 300 hv
Nopeus:  16,5 solmua (pinnalla) 9,0 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  1 000 nm@15,5 solmua (pinnalla) 150 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × torpedoputkea 1 × B-2-tykkiä 1 × 37 mm 11-K -ilmatorjuntatykki
L-3 Frunzenets (ven. Фрунзенец) oli Neuvostoliiton laivaston vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa tilattu Leninets-luokan sukellusvene, jolla tehtiin toisessa maailmansodassa Itämerellä kahdeksan partiomatkaa.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1929 telakkanumerolla 197. Vene laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 5. marraskuuta 1933.
Ilmestyskirjan ratsastajat

Albrecht Dürer, Johanneksen ilmestys: neljä ratsastajaa, 1497–1498.
Ilmestyskirjan ratsastajat (myös apokalyptiset ratsastajat tai neljä ratsumiestä) ovat neljä Johanneksen ilmestyksen kuudennessa luvussa mainittua vertauskuvallista hahmoa. Varsinkin keskiajalla niitä käytettiin  aiheina taiteessa ruton, sodan, nälän ja kuoleman vertauskuvina.
Ratsastajat > Ensimmäinen ratsastaja (Tauti)

»Valkea hevonen; ja sen selässä istuvalla oli jousi, ja hänelle annettiin seppele, ja hän lähti voittajana ja voittamaan.» 
(Ilmestyskirja 6:2)
Ratsastajat > Toinen ratsastaja (Sota)

»Niin lähti toinen hevonen, tulipunainen, ja sen selässä istuvalle annettiin valta ottaa pois rauha maasta, että ihmiset surmaisivat toisiaan; ja hänelle annettiin suuri miekka.» 
(Ilmestyskirja 6:4)
Ratsastajat > Kolmas ratsastaja (Nälänhätä)

»Musta hevonen; ja sen selässä istuvalla oli kädessään vaaka.» 
(Ilmestyskirja 6:5)
Ratsastajat > Neljäs ratsastaja (Kuolema)

»Hallava hevonen; ja sen selässä istuvan nimi oli Kuolema, ja Tuonela seurasi hänen mukanaan.» 
(Ilmestyskirja 6:8)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilmestyskirjan ratsastajat Wikimedia Commonsissa
Saara Ilvessalo

| Saara Ilvessalo |
| --- | --- |
 Saara Ilvessalo Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liittokokouksessa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1989 (ikä 35) Turku
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  Kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Varsinais-Suomen vaalipiiri
Kotipaikka:  Turku
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Saara Maria Katariina Ilvessalo (s. 7. elokuuta 1989)  on turkulainen juristi, poliitikko ja kaupunginvaltuutettu. Hän toimii vihreän valtuustoryhmän puheenjohtajana sekä kaupunkiympäristölautakunnan puheenjohtajana ja on aiemmin toiminut mm. neljä vuotta rakennuslautakunnan puheenjohtajana, kaksi vuotta Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajana, kaksi vuotta Turun Vihreiden puheenjohtajana sekä kaksi vuotta vihreiden puoluehallituksen jäsenenä. Koulutukseltaan Ilvessalo on oikeustieteen maisteri.
Ura

Ilvessalo on töissä oikeudellisen Baltic Area Legal Studies -osaamiskeskuksen toiminnanjohtajana ja tutkijana sekä Åbo Akademilla oikeustieteen yliopisto-opettajana. Ilvessalo valmistui ylioppilaaksi Luostarivuoren lukiosta vuonna 2008. Hän aloitti oikeustieteen opinnot Åbo Akademissa, josta valmistui oikeusnotaariksi vuonna 2012, ja siirtyi sen jälkeen suorittamaan maisteriopintoja Turun yliopistossa. Oikeustieteen maisteriksi Ilvessalo valmistui kesällä 2016, minkä jälkeen hän aloitti toiminnanjohtajana oikeudellisessa Baltic Area Legal Studies -osaamiskeskuksessa. Tammikuussa 2020 Ilvessalo aloitti oikeustieteen yliopisto-opettajana Åbo Akademilla.
Ura > Politiikka

Ilvessalo oli ensimmäistä kertaa ehdolla 19-vuotiaana kunnallisvaaleissa 2008, jolloin hänet valittiin Turussa varavaltuutetuksi. Hän oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2011. Kunnallisvaaleissa 2012 Ilvessalo valittiin Turun kaupunginvaltuutetuksi 420 äänellä sekä Turun rakennuslautakunnan puheenjohtajaksi. Vuodesta 2013 Ilvessalo on toiminut myös Varsinais-Suomen liiton maakuntavaltuutettuna ja Euroopan neuvoston kunta- ja aluehallintokongressin jäsenenä.
Ilvessalo oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa ja sai 3 015 ääntä. Marraskuussa 2014 Ilvessalo valittiin Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton yhteispuheenjohtajaksi vuodelle 2015 Ozan Yanarin kanssa. Hän oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, sai 2 138 ääntä eikä tullut valituksi. Marraskuussa 2015 Ilvessalo valittiin jatkokaudelle Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajaksi.
Huhtikuussa 2017 Ilvessalo valittiin jatkokaudelle kaupunginvaltuustoon 863 äänellä, mikä oli vihreiden listan kolmanneksi suurin tulos. Vaalien jälkeen Ilvessalo valittiin Turun kaupunkiympäristölautakunnan puheenjohtajaksi, vihreän maakuntavaltuustoryhmän puheenjohtajaksi sekä Turun vihreän valtuustoryhmän varapuheenjohtajaksi. Keväällä 2019 hän nousi ryhmänsä johtoon.
Julkaisut

Ilvessalo, Saara & Ringbom, Henrik (toim.): Wrecks as Environmental Risks: Legal Perspectives. Oslo: MarIus, 2019.
Ringbom, Henrik; Bohman, Brita & Ilvessalo, Saara: Combatting Eutrophication in the Baltic Sea: Legal Aspects of Sea-Based Engineering Measures. Leiden: Brill, 2019.
Ilvessalo, Saara & Jaakkola, Henrik (toim.): Kansan valta: Suora demokratia Suomen politiikan pelastuksena.  Helsinki:  Into, 2011.  ISBN 978-952-26-4027-7
Aiheesta muualla

Saara Ilvessalon verkkosivut
| n k Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Antero Eerola (1993)  Vesa Kotilainen (1996–1997)  Anssi Leino (1998)  Azar Saiyar (1999–2000)  Markus Drake (2001–2003)  Mari Puoskari (2004)  Olli-Poika Parviainen (2005)  Tapio Laakso (2006–2007)  Amu Urhonen (2007)  Heikki Korpela (2008)  Laura Nordström (2008)  Erkki Perälä (2009)  Sini Terävä (2009)  Paloma Hannonen (2010–2011)  Heikki Sairanen (2010)  Inka Venetvaara (2011)  Hanna Hakko (2012)  Aleksi Laine (2012)  Maria Ohisalo (2013–2014)  Veli-Matti Partanen (2013)  Aaro Häkkinen (2014)  Saara Ilvessalo (2015–2016)  Ozan Yanar (2015)  Jaakko Mustakallio (2016–2017)  Iiris Suomela (2017–2018)  Sameli Sivonen (2018–2019)  Amanda Pasanen (2019–2020)  Brigita Krasniqi (2020–2021)  Peppi Seppälä (2021–2022)  Jami Haavisto (2022–2023)  Selinä Nera (2023–)  Miro Ilvonen (2024–)
Martti Laakso

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Martti Laakso (1967) |  Martti Laakso (1967) |  Martti Laakso (1967) |  |
Maa:   Suomi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tampere 1965 | 63 kg |  |
|  Pronssia | Mar del Plata 1969 | 62 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Itä-Berliini 1970 | 62 kg |  |
|  Hopeaa | Katowice 1972 | 62 kg |  |
Martti Einari Laakso (s. 19. joulukuuta 1943 Ilmajoki) on suomalainen kilpauransa päättänyt kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka saavutti neljä mitalia kreikkalais-roomalaisen tyylin arvokisoissa 1960- ja 1970-luvuilla. Olympiakisoihin hän osallistui kahdesti sijoittuen parhaimmillaan kuudenneksi. Kotimaassa Laakso edusti Vaasan Voima-Veikkoja ja Ilmajoen Kisailijoita. Martin isoveli Matti Laakso on myös painin arvokisamitalisti. Painiuransa jälkeen Martti työskenteli Koskenkorvan viinatehtaalla kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2005. Martti Laakso asuu vaimonsa Kirsti Laakson kanssa Ilmajoen Koskenkorvalla. Heillä on kaksi lasta: Maarit Laakso (s. 1964) ja Kirsi Pakkala (s. 1968).
Saavutuksia

Olympiakisoissa kuudes sija 1968 (sarja 63 kg) ja seitsemäs sija 1972 (sarja 62 kg).
MM-hopeaa 1965 (sarja 63 kg) ja MM-pronssia 1969 (sarja 62 kg)
EM-hopeaa 1970 ja 1972 (sarja 62 kg)
Suomen mestari 1962, 1965–66, 1968 ja 1971–72
Laakajärvi

| Laakajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kajaani, Sonkajärvi, Sotkamo
Koordinaatit:  63°49′59″N, 27°57′00″E
Järvinumero:  04.644.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  164,4 m 
Rantaviiva:  84,8 km 
Pinta-ala:  34,7 km² 
Keskisyvyys:  7,4 m 
Suurin syvyys:  25 m
 fiLaakajärvi 
Laakajärvi on runsaan 20 kilometrin pituinen, kapeahko ja lähes erämainen järvi Kainuun ja Pohjois-Savon rajalla. Kainuuseen kuuluva osa on Kajaania ja Sotkamoa ja Pohjois-Savoon kuuluva osa Sonkajärveä. Järvi kuuluu Vuoksen vesistön Nilsiän reittiin. Laskujoki lähtee aluksi lounaaseen Sonkajärven suuntaan ja yhtyy parin pienemmän järven (Kiltuanjärvi, Sälevä, Korpinen) jälkeen Nurmijokeen ja sitä kautta Syvärinjärveen ja sittemmin Kallaveteen. Laakajärven pinta-ala on lähes 35 km², ja se on Suomen 105. suurin järvi.
Järven pohjoisosa kuuluu Kajaaniin, itäosa Sotkamoon ja lounaisosa Sonkajärveen.
Laakajärvi on säännöstelty, mutta säännöstelyn rajat ovat vähäiset, korkeus on 163 - 165 metriä merenpinnasta. Laakajärven Kajaanin puoleiset rannat ovat pääosin Metsähallituksen ja kahden suuren yksityisen metsäyhtiön omistuksessa. Juuri Kajaanin puoleisin osa on sangen luonnontilainen, karikkoinen ja täynnänsä pikku saaria. Nämä saaret ovat merkittäviä selkälokin ja kalasääsken pesimäalueita. Alueella on myös virkistyskäyttömerkitystä. Sotkamon puoleisella kaistaleella on pieni Laakajärven kylä. Järven veden laatu on jonkin verran kärsinyt turvetuotannosta.
Laakajärven Kajaanin puoleiseen osaan on kaavoitettu alun perin parisataa kesämökkiä, mutta erityisesti luonnonsuojelujärjestöjen vaatimuksesta mökkipaikkojen määrää on vähennetty. Järjestöjen mukaan nykyisenkin kaavan mökkimäärä tuhoaa linnuston elinmahdollisuuksia järvellä.
Laakajärvi on alle kymmenen kilometrin päässä Talvivaaran kaivospiiristä ja sitä uhkaavat myös kaivoksen päästöt Lumijoen ja Kivijärven kautta.
Ympäristöministeriön mukaan Laakajärvi ja itse asiassa koko Vuoksen vesistö on kokonaisuudessaan rajattu Kainuun maakunnan ulkopuolelle, millä saattaa olla lainkäytöllisiä vaikutuksia.
Aiheesta muualla

Ympäristökeskuksen tilastoja
Paikallisten luonnonsuojelujärjestöjen elävää kuvaa
Ja edellisestä Youtube-linkki ympäristöaktivistien kirkkovenesoudusta vuodelta 2002, jolloin järveä uhkasi lähinnä mökkikaavoitus
Labrorychus clandestinus

| Labrorychus clandestinus> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Loispistiäismäiset Ichneumonoidea
Heimo::  Ahmaspistiäiset Ichneumonidae
Suku::  Labrorychus
Laji::  clandestinus
Kaksiosainen nimi
 Labrorychus clandestinus  Gravenhorst, 1829 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Labrorychus clandestinus on ahmaspistiäisiin kuuluva hyönteinen. Se tiedetään loisivan ainakin kanervamittarilla sekä kääriäisiin kuuluvalla Sparganothis pilleriana -lajilla. Euroopassa sitä on tavattu ainakin Saksassa.
Imidit

Imidin tunnusomainen funktionaalinen ryhmä. R tarkoittaa jotain hiilivetyryhmää.
Imidi on orgaaninen yhdiste, jonka funktionaalinen ryhmä koostuu kahdesta karbonyyliryhmästä, jotka ovat sitoutuneet samaan typpiatomiin. Rakenteellisesti ne ovat lähellä happoanhydridejä, ja monet dikarboksyylihapot, jotka muodostavat rengasrakenteisen anhydridin, muodostavat myös samankaltaisen imidin.
Nimeäminen ja ominaisuudet

Imidin nimi muodostetaan vastaavan karboksyylihapon nimestä korvaamalla -happo-pääte -imidi-päätteellä. Näin esimerkiksi ftaalihapon imidi on ftaali-imidi ja meripihkahapon imidi on meripihkaimidi.
Vesiliuoksissa imidit ovat heikkoja happoja, ja ne kykenevät luovuttamaan typpeen liittyneen vedyn ionina. Ne ovat kuitenkin karboksyylihappoja heikompia. Imideistä voidaan tehdä suoloja käsittelemällä niitä emäksillä.
Valmistus

Imidejä voidaan valmistaa amiinin ja happoanhydridin välisellä reaktiolla. Reaktio on additioreaktio, jota seuraa välittömästi eliminaatioreaktio. Imidin muodostuminen tapahtuu amidivälivaiheen kautta. Imidejä voidaan valmistaa myös amideista asylaatiolla, mutta tämä vaatii usein hyvin voimakkaasti asyloivien reagenssien käyttöä ja emäksisiä olosuhteita.
Sovelluksia

Monet polymeerit sisältävät imidiyksiköitä, ja tällaisia polymeerejä kutsutaan polyimideiksi. Näitä polymeerejä voidaan valmistaa kondensoimalla tai additioreaktiolla. Polyimideille on tyypillistä hyvä korkeidenkin lämpötilojen kestävyys. Niitä käytetään muun muassa filmeissä, kaapeleiden päällystämiseen ja komposiittien matriisina. Yksi tunnettu polyimidi on kaptoni.
Monia imidien johdannaisia käytetään myös sieni- ja rikkaruohomyrkkyinä. Käytetyimmät ja tunnetuimmat ovat ftaali-imidin johdannaiset kaptaani ja folpetti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
IUPAC GoldBook: Imides (englanniksi)
Imidejä. Kuvassa oikealta vasemmalle biokemiallisissa tutkimuksissa reagenssina käytettävä N-etyylimaleimidi, orgaanisissa synteeseissä laajasti käytetty ftaali-imidi, rikkaruohomyrkkynä käytettävä kaptaani, lääkkeenä käytettävä talidomidi ja kaptonin rakenneyksikkö
Anne Lackman

| Anne Lackman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. syyskuuta 1969 (ikä 55) Lieksa
Kansalaisuus:  suomalainen
Uran tiedot
Laji:  selkäuinti
Anne Susanna Lackman (myöh. Korkalainen, s. 13. syyskuuta 1969 Lieksa) on suomalainen uimari. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1992 ja voitti Suomen-mestaruuksia 1990-luvun alussa. Hän edusti seuratasolla Lieksan Uimareita.
Lackman kilpaili olympialaisissa Barcelonassa 1992. Hän karsiutui alkuerissä 100 metrin selkäuinnissa Suomen-ennätyksellä 1.06,48 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Lackman voitti Suomen-mestaruuden 50 metrin altaassa 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1990 sekä 25 metrin altaassa 50 metrin selkäuinnissa vuosina 1990–1992 ja 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1991.
Laduškin

Laduškinin vaakuna.
Laduškin (ven. Ладу́шкин, vuoteen 1946 saakka Ludwigsort) on kaupunki Kaliningradin alueen Bagrationovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Itämereen kuuluvan Veikselinhaffin rantaa 28 kilometriä Kaliningradista lounaaseen. Kaupungin kautta kulkee Kaliningradin ja Mamonovon välinen rautatie (Laduškinin asema) sekä A194-valtatie. Asukkaita on 3 800 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on perustettu vuonna 1314. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin. Nykyisen nimensä se on saanut lähiseudulla kaatuneesta Neuvostoliiton sankarista I. M. Laduškinista.
Kauko Laasonen

Kauko Laasonen (s. 8. tammikuuta 1951 Kesälahti) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1976. Hän saavutti MM-kilpailuissa henkilökohtaisen pronssimitalin vuonna 1975 sekä kaksi joukkuemitalia. EM-kilpailuissa hän voitti joukkuekilpailun kultaa vuonna 1976. Hän edusti aktiiviurallaan Porin Jousiampujia ja voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuonna 1978 sekä henkilökohtaisen hallimestaruuden vuonna 1976. Kauko Laasosen veli Kyösti Laasonen on Suomen kaikkien aikojen menestyneimpiä jousiampujia.
Koulutukseltaan "Kake" Laasonen on koneteknikko.
Saavutuksia

Olympialaiset
1976 Montreal henkilökohtainen kilpailu 20:s
Maailmanmestaruuskilpailut
1973 joukkuekilpailu pronssia
1975 henkilökohtainen kilpailu pronssia, joukkuekilpailu pronssia
Euroopanmestaruuskilpailut
1976 joukkuekilpailu kultaa
1978 joukkuekilpailu hopeaa
1982 joukkuekilpailu pronssia
Pohjoismaiden mestaruuskilpailut
1974 henkilökohtainen kilpailu hopeaa, joukkuekilpailu hopeaa
1976 joukkuekilpailu hopeaa
1978 henkilökohtainen kilpailu hopeaa, joukkuekilpailu kultaa
Immaen taistelu

Immaen taistelu käytiin roomalaisten ja palmyralaisten joukkojen välillä kesällä 272 Immaessa, lähellä Antiokiaa muinaisessa Syyriassa nykyisen Turkin alueella. Roomalaisten joukkojen komentaja oli keisari Aurelianus ja palmyralaisia johtivat kuningatar Zenobia ja hänen kenraalinsa Zabdas. Taistelussa roomalaisten kevyt ratsuväki kukisti palmyralaisen raskaan ratsuväen.
Taistelu osoitti Aurelianuksen taitavuuden ja kokemuksen taktikoijana ja ratsuväenkomentajana.
Taustaa

Rooman keisari Aurelianus oli keväällä 272 lähtenyt Byzantionista Vähään-Aasiaan suuren sotajoukon kanssa, tavoitteenaan valloittaa takaisin palmyralaisten hallitsemat Vähän-Aasian, Syyrian ja Egyptin provinssit. Vähän-Aasian valloitus sujui helposti, ja monet kaupungit avasivat ovensa roomalaisille. Kesällä Aurelianus saapui lähelle Antiokiaa, joka oli myös yksi sotaretken päätavoitteista.
Ennen taistelua

Zenobia ja hänen kenraalinsa Zabdas päättivät luopua Vähästä-Aasiasta ja kohdata roomalaisten armeija Antiokiasta pohjoiseen olevan järven länsipuolen tasangolla, joka sopi erityisen hyvin palmyralaiselle raskaalle katafraktiratsuväelle (cataphractarii tai clibinarii).
Kun Aurelianus sai tietää palmyralaisten ryhmittäneen armeijansa Antiokian ja hänen joukkojensa väliin, Aurelianus päätti olla tekemättä suoraa hyökkäystä vihollisen asemiin. Sen sijaan hän päätti koukata palmyralaisten sivustaan ja hyökätä idästä päin. Roomalaiset voisivat tällöin yllättää vihollisen, joka odotti Aurelianuksen hyökkäävän luoteesta. Lisäksi roomalaiset katkaisisivat vihollisen perääntymisreitin itään, ja mahdollisesti myös etelään, jos he pääsisivät Antiokiaan asti. Itäinen reitti oli myös paljon vaikeakulkuisempaa palmyralaiselle ratsuväelle.
Zabdas sai kuitenkin pian tietää roomalaisten liikkeistä. Hän tajusi, että hänen täytyi katkaista roomalaisten tie järven itäpuolella olevalla tasangolla, ennen kuin roomalaiset pääsisivät etelämpänä oleville vuorille, missä maasto oli paljon epäedullisempaa palmyralaiselle ratsuväelle. Zabdas lähetti suuren osan ratsuväestään tukkimaan tien etelään.
Taistelu

Kun Aurelianus huomasi, että palmyralainen ratsuväki oli ehtinyt roomalaisten edelle, hän päätti ettei käyttäisi jalkaväkeään vihollista vastaan. Sen sijaan hän otti kevyesti aseistetun ratsuväkensä ja komensi nämä rynnäköimään kohti vihollista, mutta kääntymään sitten takaisin teeskennellen pakoa. Tämä onnistui, ja palmyralaisten ratsuväki lähti ajamaan roomalaisia takaa. Takaa-ajo jatkoi useita kilometrejä, kunnes palmyralaiset alkoivat väsymään kovassa helteessä ja haarniskoidensa painon alla. Roomalaiset kääntyivät tällöin takaisin ja hyökkäsivät vihollisen ratsuväen kimppuun. Taistelusta tuli lopulta verilöyly, ja palmyralaiset kärsivät suuria tappioita. Jotkut tallautuivat omien tai vihollisten hevosten alle, ja vain muutamat pääsivät pakoon Antiokiaan.