Vitamiini
Lyhyt historia

Useat vitamiinit löydettiin siten, että ensin niiden ehdotettiin olevan olemassa. Sitten kukin eristettiin jostakin luonnontuotteesta, niiden rakenteet selvitettiin ja lopuksi kukin vitamiini syntetisoitiin. Poikkeuksena on nikotiinihappo (B3), jonka rakenne ja synteesi selvitettiin kauan ennen kuin sen tiedettiin olevan vitamiini.
Alla olevan taulukon "ehdotettiin olevan olemassa" -kohta merkitsee ajankohtaa, jolloin vitamiinin ehdotettiin olevan olemassa nimenomaan vitamiinina tai jonain muuna ravinteena. Eri ruokien on silti huomattu parantavan tiettyjä vitamiinien puutostiloja jo usein ennen näitä ajankohtia. Tällaisten ruokien ei kuitenkaan ennen taulukon ajankohtia tunnistettu olevan nykykäsityksen mukaisia ravinteita. Esimerkiksi James Lind osoitti jo 1747 kokeellisesti sitruunoiden parantavan C-vitamiinipuutteen aiheuttaman keripukin. Hän ei kuitenkaan ymmärtänyt sitruunoiden sisältävän jotakin ravinnetta tai ravinteita, vaan selitti keripukin ja sitruunoiden välistä yhteyttä toisella tapaa. Taulukossa on vuosilukujen lisäksi kunkin löydön tehneen tutkijan tai tutkijoiden nimet. Joissain kohdissa on myös mainittu vitamiinitoimintoinen aine, joka on esimerkiksi eristetty.
| Vitamiini | Ehdotettiin olevan olemassa | Eristettiin luonnosta | Empiirinen tai kemiallinen kaava selvitettiin | Rakennekaava selvitettiin | Syntetisoitiin |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | 1881, Nicolai Lunin; viimeistään 1911, Wilhelm Stepp | 1937 Harry N. Holmes ja  Ruth Corbet |  | 1931, Paul Karrer et al., retinoidien ja karotenoidien perusrakenne | 1946, David Adriaan van Dorp ja Jozef Ferdinand Arens, mm. retinoiinihappo |
| B1 (tiamiini) | 1897, Christiaan Eijkman; viimeistään 1901, Gerrit Grijns | 1926, Barend Jansen ja Willem Donath |  | 1936, Robert Runnels Williams ja J. K. Cline | 1936, Robert Runnels Williams ja J. K. Cline |
| B2 (riboflaviini) | 1932, Paul György | 1933, Paul György et al. |  | 1933, Paul György et al. | 1933, Paul György et al. |
| B3 (niasiini) | 1925, Joseph Goldberger ja W. F. Tanner | 1937, Conrad Arnold Elvehjem et al., nikotiiniamidi | 1867, Carl Huber, nikotiinihappo | 1870, Carl Huber, nikotiinihappo | 1867, Carl Huber, nikotiinihappo |
| B5 (pantoteenihappo) | 1930, L. C. Norris ja A. T. Ringrose | 1933, Roger J. Williams et al. |  | 1940, Roger J. Williams ja Randolph T. Major | 1940, Roger J. Williams ja Randolph T. Major |
| B6 | 1934, Paul György | 1938, Samuel Lepkovsky |  | 1939, Leslie Julius Harris ja Karl Folkers, pyridoksiini | 1939, Leslie Julius Harris ja Karl Folkers, pyridoksiini |
| B7 (biotiini) | 1927, Margaret Averil Boas  | 1936, Fritz Kögl ja Benno Tönnis | 1941, Vincent du Vigneaud et al. | 1942, Vincent du Vigneaud et al. | 1943, Karl Folkers et al. |
| B9 (foolihappo) | 1931, Lucy Wills | 1941, Herschel K. Mitchell et al. |  | 1945, Robert Angier et al. | 1945, Robert Angier et al. |
| B12 | 1926, George Minot ja William Murphy | 1948, Karl Folkers et al. | 1956, Dorothy Hodgkin et al., syanokobalamiini | 1956, Dorothy Hodgkin et al., syanokobalamiini | 1973, Robert Burns Woodward et al., syanokobalamiini |
| C (askorbiinihappo) | 1907, Axel Holst ja Theodor Frølich | 1928, Albert Szent-Györgyi | 1928, Albert Szent-Györgyi | 1933, Walter Haworth | 1933, Walter Haworth |
| D | 1919, Edward Mellanby | 1930, Frederick A. Askew et al., D2 |  | 1931, Frederick A. Askew et al., D2; 1932, Adolf Windaus et al., D3 | 1936, Adolf Windaus et al., D3 |
| E | 1922, Herbert McLean Evans ja Katharine Scott Bishop | 1936, Herbert McLean Evans et al., α-tokoferoli | 1936, Herbert McLean Evans et al., α-tokoferoli | 1938, Erhard Fernholz, α-tokoferoli | 1938, Paul Karrer et al., α-tokoferoli |
| K | 1929, Henrik Dam | 1939, Edward Doisy et al., fyllokinoni ja jokin menakinoni |  | 1939, Edward Doisy et al., fyllokinoni; 1940, Edward Doisy et al., menakinoni-6 | 1939, Edward Doisy et al., fyllokinoni; 1940, Edward Doisy et al., menakinoni-6 |