stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veduta
1700-luvulla

Kun Grand Tourien matkareitit vakiintuivat, vedutat tutuista näkymistä, kuten Forum Romanumista tai Grand Canalista vetosivat aristokraattisiin englantilaisiin heidän varhaisilla matkoillaan mannermaalle. Venetsiasta tuli tunnettu vedutistien keskus 1700-luvun puolessa välissä. Lajin suurimpiin harjoittajiin kuuluivat Venetsian Canalin ja Guardin perheet. Jotkut heistä menivät työskentelemään taidemaalareina Euroopan suurimmissa pääkaupungeissa, kuten Canaletto Lontoossa tai hänen veljenpoikansa Bernardo Bellotto Dresdenissä ja Varsovassa.
Muissa osissa Italiaa syntyi 1700-luvulla omaperäisiä muunnelmia genrestä. Giovanni Paolo Pannini oli ensimmäinen vedutisti, joka keskittyi maalaamman raunioita. Hollantilainen taidemaalari Gaspar van Wittel joka työskenteli Roomassa, jossa hänet tunnettiin nimellä Vanvitelli, ja muut maalasivat veduta esattoja eli tarkkoja vedutoita, jotka olivat topografisesti tarkkoja kuvauksia kaupunkimaisemista tai monumenteista, ja joissa ihmis- ja eläinhahmoilla oli toissijainen osuus. Hänen yhteistyökumppanineihinsa kuului Hendrik Frans van Lint, josta tuli eräs johtavia vedutamaalareita 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Realistisemmilla vedutoillaan, joita hän teki 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa, flaamilainen taidemaalari Jan Frans van Bloemen ennakoi kehitystä 1700-luvulla, jolloin siirryttiin pois klassisesti suuntautuneista ranskalaisten vedutamaalareiden, kuten  Gaspard Dughetin Rooman maisemista.
Vedutamaalauksen myöhemmässä kehitysvaiheessa Panninin vedutat muuttivat muotoaan näkymiin, joissa oli osittain tai kokonaan kuvitteellisia aineksia, jotka tunnetaan nimillä capricci (kapriisi) ja vedute ideale tai veduta di fantasia. Giovanni Battista Piranesi oli vedute ideale -etsausten suurin mestari. Hänen topografinen sarjansa Vedute di Roma sai useita vedostuspainoksia.
Caspar Van Wittel, Piazza Navona, 1699.
Giovanni Paolo Panini, Arkkitehtoninen Capriccio Forum Romanumista, jossa filosofit ja sotilaat ovat antiikin raunioilla, noin 1745-50.
Canaletto, Thames ja Lontoon City Richmond Housesta käsin, 1747.
Giovanni Battista Piranesi, Savuava tuli, 1761.
Francesco Guardi, Dogen palatsi Venetsiassa, 1700-luvun loppu.
1800-luku

Persoonallisemmat "vaikutelmat" kaupunkimaisemista korvasivat halun topografiseen tarkkuuteen 1800-luvun lopulla, jonka korvasivat maalatut ja myöhemmin valokuvatut panoramat. Venetsiassa oli emigranttitaiteilijoiden lukuisa ja aktiivinen yhteisö, joka koostui taiteilijoista, kuten Antonietta Brandeis, espanjalaiset taidemaalarit Martín Rico y Ortega, Mariano Fortuny ja Rafael Senet, sekä perulainen maalari Federico del Campo. Nämä taiteilijat vastasivat suureen kansainväliseen kysyntään maalauksillaan Venetsian kaupunkimaisemista ja tämän lajin edustajina heistä tuli niin suuria nimiä, että he eivät maalanneert mitään muuta kuin italialaisia näkymiä. Erityisesti Federico del Campon maisemien kysyntä englantilaisten turistien taholta oli niin suuri, että hän maalasi samoja näkymiä useita kertoja.
Martin Rico, Venetsia.
Antonietta Brandeis, Colosseum.
Ippolito Caffi, Paavi Pius IX: n siunaus Quirinalassa yöllä, 1848.
Ippolito Caffi, Vittorio Emanuele Napolissa, 1860.
Federico del Campo, Palazzo Cavalli-Franchetti, 1890.
Oti

| Oti |
| --- | --- |
 Otijoki Pendjarin kansallispuiston alueella kuivana kautena, Benin vasemmalla rannalla, Burkina Faso oikealla.
Laskupaikka:  Volta-järvi
Maat:  Burkina Faso, Togo, Benin, Ghana
Pituus:  520 km
Alkulähteen korkeus:  150 m
Valuma-alue:  72 000 km²

Oti-joki.
Oti on joki Länsi-Afrikassa. Se saa alkunsa Burkina Fasossa, virtaa Togon ja Beninin sekä Togon ja Ghanan rajoilla ja laskee Volta-järveen Ghanassa.
Vesikuuset

| Vesikuuset |
| --- | --- |
 Lamparevesikuusi eli vesikuusi  (Hippuris vulgaris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Vesikuuset Hippuris  L.
Katso myös
   Vesikuuset Wikispeciesissä   Vesikuuset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesikuuset (Hippuris) on ratamokasvien (Plantaginaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin kaksi lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu useita muitakin lajeja, mutta niistä monien taksonominen status on toistaiseksi epäselvä. Suvun lajeista lamparevesikuusi eli vesikuusi (Hippuris vulgaris) on Suomessa jokseenkin yleinen ja nelilehtivesikuusi (Hippuris tetraphylla) selvästi harvinaisempi ja Suomessa erittäin uhanalaiseksi (EN) luokiteltu laji.
Vesikuuset ovat monivuotisia vesi- tai kosteikkokasveja, joilla on suikertava juurakko. Lehdet ovat varressa kiehkuroina ja kussakin kiehkurassa on neljästä kahteentoista lehteä. Lehdet ovat 1–5 mm leveitä ja korkeintaan 5 cm pitkiä, muodoltaan pitkänsuikeita tai soikeita sekä terävä- tai tylppäkärkisiä. Vedenalaiset lehdet ovat yleensä pidempiä ja leveämpiä. Vesikuusien kukat ovat tavallisesti kaksineuvoisia, mutta joskus yksineuvoisia. Emit ovat yksiluottisia, ja luotit ovat valkoisia sekä karvaisia. Vesikuuset ovat tuulipölytteisiä, ja niiden hedelmä on 2–3 mm pitkä, soikea pähkylä.
Lajeja ja lajiristeymiä

Hippuris tetraphylla – nelilehtivesikuusi
Hippuris vulgaris – lamparevesikuusi eli vesikuusi
Hippuris × lanceolata – rannikkovesikuusi (syn. Hippuris lanceolata)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Vesikuuset (Hippuris)
Othmar Reiser

Othmar Reiser
Othmar Reiser (21. joulukuuta 1861 Wien – 31. maaliskuuta 1936 Pekre, kylä Mariborin liepeillä Sloveniassa) oli itävaltalainen lintutieteilijä.
Reiser kävi koulunsa Wienissä. Armeijapalveluksensa (1882–1883) jälkeen hän meni opiskelemaan metsänhoitajaksi Wienin maatalousakatemiaan. Reiser kuului Wienin lintutieteelliseen seuraan ja toimitti Mitteilungen nimisen julkaisun 1885. Vuonna 1887 hän sai lintutieteilijän assistentin paikan Sarajevon Zemaljski Muzejissa, missä hän työskenteli vuoteen 1926 saakka. Hän teki useita tutkimusretkiä Balkanille ja Keski-Eurooppaan, ja julkaisi kolmiosaisen teoksen Materialien zu einer Ornis Balcanica (1894, 1896 ja 1905).
Reiser keräsi huomattavan, noin 16 000 kappaleen lintu- ja munakokoelman, jotka lahjoitettiin Wienin museolle. Vuonna 1903 hän osallistui Itävallan tiedeakatemian matkalle Brasiliaan, missä hän ensimmäisenä havaitsi luonnossa siniaran (Cyanopsitta spixii). Matkakertomus Mémoires julkaistiin vuosina 1910 ja 1925. Vuonna 1932 Grazin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon.
Reiser nimesi uudet lintulajit punaolkaorneeron (Gyalophylax hellmayri) ja isopystynokan (Megaxenops parnaguae).
Pakul

Afganistanilaismies päässään pakol.
Seinälle ripustettu pakol.
Pakul, myös: Pakol, Phakhol tai Khapol (nimi tulee khowarin kielestä), on esimerkiksi Afganistanissa käytetty pyöreä, pehmeä päähine. Sen valmistusmateriaalina käytetään villaa, ja sen värejä ovat monet maanläheiset värit, kuten ruskea, musta, harmaa ja beige. Se on mahdollisesti lähtöisin nykyisen Pohjois-Pakistanin alueelta. Sitä alkoivat suosia 1900-luvun alussa erityisesti Afganistanin koillisosien pataanit suurten turbaanien sijasta, mutta sen käyttö on levinnyt laajalle Pohjois-Afganistanissa, mutta sitä käytetään myös Pakistanissa sekä Uzbekistanissa ja Tadžikistanissa.
Hattu valmistetaan villakankaasta. Kangas ommellaan sylinteriksi, ja sen toiseen päähän ommellaan pyöreä noin halkaisijaltaan noin 30 cm:n mittainen kangas. Sylinteri rullataan niin että se muodostaan reunuksen pyöreän osan alle. Lakki tuli tunnetuksi Venäjän ja Afganistanin välisen sodan aikana, kun afganistanilainen sotasankari Ahmad Shah Massoud näkyi usein televisiossa päässään pakul.
Käännös suomeksi
Onan majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Ålesund Norja
Sijaintipaikka:  Onakalven (d) 
Vesistö:  Norjanmeri 
| --- | --- |
Korkeus:  14,7  m  
Materiaali:  torni: valurauta 
Väri:  Punainen 
Luokitus:  kulttuuriomaisuus 
| --- | --- |
Valmistunut:  1867 
Automatisoitu:  1971 
| --- | --- |
Valon korkeus:  40,0  m 
Valoteho:  79 000 kandela (valkoinen), 295 000 kandela (punainen) 
Valonkanto:  33,0  km 
Valon ominaisuudet:  F W Fl R 30s 
Tutka:  O 
| --- | --- |
ARLHS:  NOR037 
Admiralty:  L0914 
List of Lights:  52048 
MarineTraffic:  1000008605 
NGA:  115-6356 
Norsk fyrliste:  353500 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Onan majakka (norj. Ona fyr) on Ålesundin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1867 ja automatisoitiin sekä jätettiin miehittämättömäksi 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onan majakka Wikimedia Commonsissa
Onanì

| Onanì (Onanìe) |
| --- | --- |
 Sijainti Nuoron maakunnassa
 Onanì
 Koordinaatit: 40.485°0′0″N, 9.442°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Nuoro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  71,97 km²
Korkeus:  482 m
Väkiluku:  391
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  08020
Suuntanumero(t):    0784
Rekisterikilpi:  NU
 
 http://web.tiscali.it/onani 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Onanì (sardiksi Onanìe) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 391 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 71,97 neliökilometriä. Se sijaitsee 482 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onanì Wikimedia Commonsissa
Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
Pakuovelle.com

| PakuOvelle> com Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2004
Kotipaikka:  Helsinki
Omistaja:  Cityvarasto Oyj (100 %)
Kotisivu:  www.pakuovelle.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
PakuOvelle.com on pakettiautoihin keskittynyt autovuokraamo. Noutopisteitä on Espoossa, Helsingissä, Kauniaisissa, Keravalla, Kuopiossa, Raisiossa, Tampereella ja Vantaalla. Toukokuussa 2018 Cityvarasto Oyj ilmoitti hankkineensa 51 prosentin osuuden PakuOvelle.comista ja lokakuussa 2020 Cityvarasto Oyj ilmoitti ostaneensa koko PakuOvelle.comin osakekannan.
Paavo Haapala

Paavo Samuli Haapala (19. elokuuta 1906 – 6. marraskuuta 2002) oli suomalainen geologi. Hän sai professorin arvonimen 1960. Hän oli naimisissa vuodesta 1936 lähtien filosofian lisensiaatti ja kasvifysiologian tutkija Eva Barbara Wilhelmina Fabritiuksen (1909—1978) kanssa.
Haapala väitteli tohtoriksi 1962 ja toimi Petsamon Nikkeli Oy:n päägeologina ja kaivoksen johtajana 1937–1944, Cerro de Pasco Corporationin päägeologina Perussa 1946–1953 ja Outokumpu Oy:n päägeologina ja johtokunnan jäsenenä 1954–1973.
Ostrogožskin–Rossošin offensiivi

Ostrogožskin–Rossošin offensiivi oli toisessa maailmansodassa neuvostoliittolaisen Voronežin rintaman suorittama vastahyökkäys itärintamalla Unkarin 2. armeijaa ja osittain Italian 8. armeijaa vastaan. Offensiiviin osallistuivat Neuvostoliiton 6. armeija ja Pavel Rybalkon komentama Neuvostoliiton 3. kaartin panssariarmeija. Offensiivi alkoi 13. tammikuuta ja päättyi kaksi viikkoa myöhemmin 27. tammikuuta 1943 puna-armeijan voittoon.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ostrogozhsk–Rossosh Offensive
Merkinnän syy: Joukkojen kokoonpanot ja taistelukuvaus puuttuvat
Onagawan ydinvoimalaitos

| Onagawan ydinvoimalaitos |
| --- | --- |

Tyyppi:  Ydinvoimala
Teho:  2 174 MW
Omistaja:  Tohoku Electric Power Company
Sijainti:  Onagawa, Ishinomaki, Miyagin prefektuuri, Japani
Koordinaatit:  38°24′04″N, 141°29′59″E
Onagawan ydinvoimalaitos (jap. 女川原子力発電所, Onagawa genshiryoku hatsudensho) on Japanissa Miyagin prefektuurin Ishinomakin kaupungin Onagawassa sijaitseva ydinvoimalaitos.
Reaktorit

Ydinvoimalassa on seuraavat reaktorit:
| Nimi | Reaktorityyppi | Teho | Käyttöönottovuosi | Käytöstäpoistovuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | BWR | 524 MW | 1984 | 2016 |
| 2 | BWR | 825 MW | 1985 | 2018 |
| 3 | BWR | 825 MW | 2002 | Käytössä |
Orangen piirikunta (Vermont)

Orangen piirikunta (engl. Orange County) on Yhdysvaltojen Vermontin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 28 892 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Chelsean kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1781.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orangen piirikunta (Vermont) Wikimedia Commonsissa
Orangeria

Château de Bagatellen orangeria
Orangeria (ransk. orangerie) eli talvipuutarha on suurikokoinen kasvihuone, joka on tarkoitettu lämpimiltä ilmastovyöhykkeiltä tuotujen puiden, kuten esimerkiksi nimensä mukaisten appelsiinipuiden kasvattamiseen.
Näyttäviä ja suurikokoisia orangerioita rakennettiin 1600- ja 1700-luvuilla Euroopan suuriin palatseihin, kuten Versailles’n palatsin puistoon ja Schönbrunnin linnan puutarhaan.
  Suomen tunnetuin talvipuutarha on Helsingin Talvipuutarha, joka on rakennettu 1800-luvun lopulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orangeria Wikimedia Commonsissa
Veleda

| Veleda |
| --- | --- |
 Veleda Laurent Marquesten veistoksessa vuodelta 1877.
Henkilötiedot
Ammatti:  profeetta
Veleda oli brukterien heimoon Germaniassa kuulunut naisprofeetta, joka tunnetaan roomalaisvastaisen batavien kapinan (69–70 jaa.) ajoilta. Historioitsija Tacitus kertoo Veledasta teoksissaan Germania ja Taistelu keisarivallasta. Tacituksen mukaan Veledalla oli huomattava vaikutusvalta etenkin hänen ennustettuaan oikein kapinan saavuttaman alkumenestyksen.
Elämäkerta > Tausta

Veleda kuului brukterien heimoon ja hänet tunnetaan naisprofeettana vuonna 69 jälkeen ajanlaskun alun alkaneen batavien kapinan kautta. Nimi Veleda saattaa olla kelttiläinen ja johdettu näkijätärtä tarkoittavasta sanasta Veleta. Toinen mahdollisuus on, että nimi on johdettu länsigermaanisesta sanasta waldon, joka viittaa vaikutusvaltaan. Nimi on ehkä ollut oikeastaan titteli, jolla on viitattu hänen yhteiskunnalliseen asemaansa ja rooliinsa. Veledasta ja batavien kapinasta kirjoittanut Tacitus tulkitsi mahdollisesti virheellisesti sen olevan henkilönnimi. Brukterien heimonnimi on germaaninen ja he asuttivat alueita Reinin itäpuolella roomalaisten Germaniana käsittämällä alueella. Alueella on kuitenkin ollut voimakkaita kelttiläisiä vaikutteita.
Elämäkerta > Batavien kapina

Roomalainen historioitsija Tacitus mainitsee Veledan teoksissaan Germania ja Taistelu keisarivallasta. Veledan sanotaan ennustaneen batavien saavuttavan menestystä vuonna 69 alkaneessa kapinassaan. Varmaa ei ole, oliko kyseessä pelkkä ennustus, vai mahdollisesti yritys kiihottaa bataveja alkamaan kapinaansa. Bataveja johtanut Julius Civilis valtasi ennustuksen mukaisesti onnistuen roomalaisten tukikohdan Xantenissa. Civilis lähetti tukikohdan roomalaisen komentajan Munius Lupercuksen orjaksi Veledalle, joskin hänet surmattiin tuntemattomasta syystä matkalla. Taistelussa keisarivallasta Tacitus selittää samassa yhteydessä Veledan olevan naimaton ja että hänellä on huomattava vaikutusvalta brukterien heimon keskuudessa. Hän mainitsee germaanien yhdistävän naiset myös yleisemmin näkyihin ja jopa jumalallisiin piirteisiin. Samalla Tacitus kertoo Veledan vaikutusvallan olleen juuri tuolloin suurimmillaan hänen toteutuneen ennustuksensa takia. Teoksessaan Germania Tacitus mainitsee, että Veleda ei ollut ainut germaanien näkijätär ja mainitsee aikaisemmin vaikuttaneen Aurinian.
Myöhemmin Veleda mainitaan rauhanneuvottelujen välittäjänä tuolloin roomalaisen Kölnin (Colonia Claudia Ara Agrippinensium) asukkaiden ja tenkterien germaaniheimon välillä. Veledan mainitaan tässä yhteydessä asuvan ”korkeassa tornissa” ja että neuvottelijat eivät saaneet nähdä häntä henkilökohtaisesti. Sen sijaan yksi hänen sukulaisistaan toimitti hänen viestinsä neuvottelijoille. Tämän selitettiin kasvattavan kokemusta Veledan arvovallasta.
Elämäkerta > Myöhemmät vaiheet

Roomalaiset kukistivat lopulta batavien kapinan vuonna 70. Vuonna 77 Veleda päätyi joko roomalaisten vangiksi, tai hän oli saanut heiltä turvapaikan. Sittemmin hänen mainitaan toimineen neuvotteluissa roomalaisten ja vihamielisten heimojen välillä. Varmaa ei ole, mitä neuvotteluja on tarkoitettu. Vuonna 83 tai 84 roomalaiset pakottivat kuitenkin brukterit ottamaan uuden roomalaismyönteisen kuninkaan.
Ardeasta läheltä Roomaa tunnetaan kreikkalainen epigrammi, jossa pilkataan Veledan kykyjä ennustajana. Tämän on joskus katsottu viittaavan Veledaa joskus pidetyn vankina Ardeassa.
Veledan patsas Jardin du Luxembourgin puistossa Ranskan Pariisissa.
Veleda Charles Voillemotin maalauksessa vuoden 1869 paikkeilta.
Vihannespunkki

| Vihannespunkki |
| --- | --- |
 Vihannespunkkeja paprikalla
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Alaluokka::  Punkit Acari
Lahko::  Actinedida
Heimo::  Tetranychidae
Suku::  Tetranychus
Laji::  urticae
Kaksiosainen nimi
 Tetranychus urticae  C. L. Koch, 1836 
Katso myös
   Vihannespunkki Wikispeciesissä   Vihannespunkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihannespunkki (Tetranychus urticae) on punkkien lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Epävirallinen nimi kehrääjäpunkki juontuu punkin kehräämästä seitistä, josta ne on helppo tunnistaa. Kotipuutarhassa ne ovat yleisiä tuholaisia.
Ulkonäkö ja koko

Vihannespunkkien väri on vaalea tai vaaleanvihreä, pään lähellä niillä on kaksi silmiä muistuttavaa pistettä. Talvehtineet vihannespunkit ovat oranssinsävyisiä. Vartalon muoto on soikea. Kooltaan ne ovat alle 0,5 mm:n pituisia, koiraat ovat pienempiä kuin naaraat. Naaraan selässä on 12 jäykkää karvaa.
Vihannespunkkien torjunta

Jos kasvin lehdet muuttuvat likaisen keltaisiksi ja alkavat vähitellen putoilla, syynä voivat olla vihannespunkit. Vihannespunkkien ehkäisemiseksi kannattaa kasveja tutkia muutaman päivän välein suurennuslasilla. Yleensä nämä erittäin pienet hämähäkkieläimet viihtyvät lehtien alapinnoilla. Niiden aiheuttamat vauriot ilmenevät pieninä, vaaleina pisteinä lehdissä. Näistä pisteistä vihannespunkit ovat alhaalta päin imeneet kasvin nesteitä. Munat ovat pyöreitä, ulosteet kuin pieniä pisteitä. Myös tyhjiä kuoriutumisnahkoja tai ohuita kehruuseittejä voi löytyä. Jos punkkeja on paljon ja ne ovat ehtineet kutoa seittiä, niistä voi olla hyvin vaikeaa päästä kokonaan eroon.
Vihannespunkit viihtyvät kuivassa ja lämpimässä kuten muutkin hämähäkkieläimet, joten helpoin torjuntakeino on nostaa ilmankosteutta. Vihannespunkkeja ei pitäisi ilmestyä, jos ilman suhteellinen ilmankosteus on yli 50 %. Varsinkin lehtien alapintojen sumuttaminen säännöllisesti vedellä on kannattavaa. Lämpötilan pitäminen matalana myös huonontaa lisääntymismahdollisuuksia. Vihannespunkit pysyvät hengissä myös viileämmässä ja aloittavat rajun lisääntymisen heti lämpötilan noustua. Vihannespunkkien valloittama kasvi tulisikin poistaa heti muiden joukosta ettei tartunta leviä. Kasvin voi tämän jälkeen käsitellä torjunta-aineella, sumuttaa kunnolla ja pitää muutaman päivän ajan karanteenissa. Usein jopa pelkkä sumutus ja ilmankosteuden nosto voivat riittää.
Vihannespunkin luonnollinen saalistaja on petopunkkeihin kuuluva ansaripetopunkki (Phytoseiulus persimilis), jota käytetään biologisessa torjunnassa. Muita käytettyjä torjuntaeliöitä ovat kalifornianpetopunkki (Amblyseius californicus), punkkisääski eli petosääski (Feltiella acarisuga), jauhiaislude (Macrolophus caliginosus), punkkipirkko (Stethorus punctillum), ripsiäispetopunkki (Amblyseius cucumeris) ja ruskopetopunkki (Amblyseius degenerans).
Aiheesta muualla

PBase: Vihannespunkki (kuva), Jarmo Holopainen
Biotus: Vihannespunkki
biologinen torjunta osana resistenssin hallintaa leikkoruusulla Kauppapuutarhaliitto: Marika Linnamäki, Agropolis Oy, 25.08.2005, Jokioinen[vanhentunut linkki] (ppt)
Kasper: Vihannespunkki (Tetranychus urticae)
Hyönteismaailma.fi - Vihannespunkki ja mansikkapunkki (Arkistoitu – Internet Archive) Oy Transmeri Ab
Viherpiha: Vihannespunkki - tuntomerkit ja torjuntamenetelmät
UniProt, Taxonomy: Tetranychus urticae (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Tetranychus urticae (two-spotted spider mite) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Tetranychus urticae, the Two-spotted spider mite (englanniksi)
Valérie Létourneau

| Valérie Létourneau> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1983 (ikä 41) Montreal, Quebec
Kansalaisuus:   Kanada
Vapaaottelija
Lempinimi:  Trouble
Aktiivisena:  2007–
Pituus:  170 cm
Paino:  57 kg
Painoluokka:  kärpässarja (2014–) korsisarja (2015) kääpiösarja (2007–2012, 2014)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  potkunyrkkeily, nyrkkeily, brasilialainen jujutsu
Seura:  American Top Team (2013–) Tristar Gym (2005–2012)
Tilastot
Ottelut:  17
Voitot:  10
– tyrmäyksellä:  4
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  5
Tappiot:  7
– tyrmäyksellä:  2
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  4
Valérie Létourneau (s. 29. huhtikuuta 1983 Montreal, Quebec) on kanadalainen vapaaottelija, joka on otellut Bellatorissa vuodesta 2017 lähtien. Hän on otellut urallaan kerran UFC:n korsisarjan mestaruudesta ja kerran Bellatorin kärpässarjan mestaruudesta, mutta hävisi molemmilla kerroilla mestaruuden.
Vapaaottelu

Létourneau aloitti kamppailulajien harrastamisen potkunyrkkeilyllä 15-vuotiaana, jonka jälkeen hän siirtyi harjoittelemaan vapaaottelua 2005 TriStar salille. Létourneau otteli ensimmäiset viisi vuotta Kanadassa eri organisaatioissa. Hänen ensimmäinen ottelu oli Tannaya Hantelmania vastaan 31. maaliskuuta 2007, jonka Létourneau voitti teknisellä tyrmäyksellä toisen erän lopussa. Hän otteli vielä kaksi ottelua samana vuonna ja sai vastaansa ensin kesäkuussa Sarah Kaufmanin ja joulukuussa Alexis Davisin. Molemmat ottelijat olivat tulevia mestareita urallaan ja Létourneau kärsi molemmille tappion. Kaufmanille hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä toisen erän alussa ja Davisille hajaäänin. Otteluiden jälkeen Létourneau kärsi loukkaantumisista, kuten murtuneesta kädestä, aivotärähdyksestä ja kävi kahdesti olkapääleikkauksessa. Loukkaantumisten jälkeen hän palasi takaisin ottelemaan helmikuussa 2009 Kate Royta vastaan, jonka Létourneau voitti käsilukolla ensimmäisessä erässä. 2011 hän jatkoi voittoputkeaan kohdattuaan ensin huhtikuussa entisen olympiatason painonnostajan Julie Malenfantin, jonka Létourneau voitti teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. Syyskuussa hän kohtasi puolestaan Tannaya Hantelmanin toisen kerran urallaan. Létourneau voitti jälleen kaksikon välisen toisen kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. 2012 Létourneau kohtasi Cláudia Gadelha, joka oli voittamaton tilastolla 7–0. Létourneau hävisi kamppailun hajaäänin (27-30, 28-29, 29-28).
Létourneau muutti 2013 Yhdysvaltoihin Floridaan harjoittelemaan vapaaottelua American Top Teamiin. Ensimmäinen ottelu Yhdysvalloissa päättyi nopeasti, kun hän voitti toukokuussa 2014 AFC-organisaation ottelussa Jordan Moore teknisellä tyrmäyksellä 34 sekunnissa.