stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avro Shackleton

| Avro Shackleton |
| --- | --- |
 RAF:n Avro Shackleton MR.3 vuonna 1955
Tyyppi:  Meripartio- ja tiedustelukone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Avro
Ensilento:  9. maaliskuuta 1949
Esitelty:  Huhtikuu 1951
Poistettu käytöstä:  1990
Pääkäyttäjät:  Royal Air Force South African Air Force
Valmistusmäärä:  185 
Valmistusvuodet:  1951–1958
Kehitetty mallista:  Avro Lincoln
Avro Shackleton on englantilainen meripartiointiin eli merialueiden tiedusteluun ja sukellusveneiden torjuntaan (ASW) tarkoitettu lentokone. Se oli 10-paikkainen. Konetyyppi oli edelleen kehitetty Avro Lancasterista (mm. vastaava runkorakenne ja peräsinten järjestely). Shackletonin toinen edeltäjä on Avro Lincoln.lähde?
Shackletonissa oli kaksoispotkurijärjestelmä. Koneen neljä Rolls-Royce Griffon -moottoria pyöritti kahdella eri kehällä olevia potkureita. Potkurikehät pyörivät eri suuntiin, jotta vääntömomentti kumoutuisi. Sama järjestely toteutettiin esimerkiksi Westland Wyvernissä ja Fairey Gannetissa.lähde?
Koneen puolustusaseistuksena oli 2x 20 mm tykkitornia, joissa oli Hispanon HS.404 konetykit. Tornit sijaitsivat koneen keulassa sekä ylhäällä keskirungossa. Myöhemmin nämä poistettiin. Shackleton kykeni kantamaan 8 165 kg asekuorman, kuten esimerkiksi syvyyspommeja sisäisesti pommikuilussa. Teknisesti katsoen, tämä pommikonetyyppi oli kykeneväinen atomipommin pudottamiseen, mutta sitä ei siihen tarkoitukseen olla milloinkaan käytetty. Matala lakikorkeus oli eräs rajoittava tekijä tässä yhteydessä.
Etelä-Afrikan ilmavoimien (SAAF) Avro Shackleton. Koneen potkurijärjestely näkyy hyvin tässä.
Tekniset tiedot (MR.2)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 10
Pituus: &&&&&&&&&&&&&026.059000026,59 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&036.058000036,58 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0132.&&&&00132 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&025356.&&&&0025 356 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&039010.&&&&0039 010 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Rolls-Royce Griffon 57A -V12-moottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0500.&&&&00500 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0282.&&&&00282 km/h
Siirtolentomatka: &&&&&&&&&&&05440.&&&&005 440 km
Lentoaika: 21 h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06400.&&&&006 400 m
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.avroshackleton.com/
http://www.warbirdsnews.com/warbird-news/uk-shackleton-preservation-trust-restoring-growler-flying-condition.html
Avro Shacketonin kolmitahopiirrokset (3D).
Kivettynyt puu

Kivettynyttä puuta
Kivettynyt puu on kvartsiryhmään kuuluva kivilaji. Kivettynyt puu voi olla jaspista, kalsedonia tai opaalia. Väriltään kivettynyt puu on ruskeata, keltaista, sinistä, punertavaa tai harmaata. Mohsin kovuudeltaan kivettynyt puu on 7–8. Kivettynyt metsä on entinen metsäalue, jonka puut ovat kivettyneet.
Mitä kivettynyt puu on?

Kivettynyt puu ei ole sananmukaisesti puuta, joka olisi kivettynyt. Mikään orgaaninen aine ei voi muuttua kiveksi. Sen sijaan kivettynyt puu on muodostunut siten, että puu peittyy kuoltuaan nopeasti hienorakeisiin sedimentteihin. Hienoisia aineita sisältävä vesi kuljettaa puun orgaanisen aineksen pois, ja puu korvautuu mineraaliaineksella. Tätä ilmiötä kutsutaan puun kvartsiseksi pseudomorfoosiksi. Ainoastaan puun ulkoinen rakenne ja muoto säilyvät. Koska ilmiö on erittäin hidas, puun vuosirenkaat ja joskus jopa madonreiät säilyvät alkuperäisen kaltaisina.
Tunnettuja esiintymiä

Suurin tunnettu kivettyneen metsän alue on Lesboksen kivettynyt metsä, joka sijaitsee Lesboksen saaren länsiosassa Kreikassa. Se on syntynyt tulivuorenpurkauksen seurauksena noin 20 miljoonaa vuotta sitten. Sen pinta-ala on noin 150 neliökilometriä. Alueella on muun muassa korkein pystyssä seisova kivettyneen puun runko-osa, jonka korkeus on 7,2 metriä ja ympärysmitta 8,58 metriä. Alueen luonnonhistoriaa esittelee Lesboksen kivettyneen metsän luonnonhistoriallinen museo.
Kivettynyttä puuta esiintyy myös muun muassa Yhdysvaltain Arizonassa, Holbrookin kivettyneessä metsässä Petrified Forestin kansallispuistossa. Siellä jotkin puut ovat jopa 65 metriä pitkiä ja 3 metrin paksuisia. Holbrookin kivettynyt metsä julistettiin vuonna 1962 kansallispuistoksi. Kivettynyttä puuta esiintyy myös Egyptissä, Namibiassa, Nevadassa ja Argentiinassa. Kivettynyttä puuta käytetään taide-esineisiin, koristeiksi ja koruiksi.
Kuvia

Kiillotettua kivettynyttä puuta.
Kiillotettua kivettynyttä puuta.
Kivettynyttä puuta maastossa.
Kivettynyttä puuta maastossa.
Kivettynyttä puuta maastossa.
Kivettynyttä puuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kivettynyt puu Wikimedia Commonsissa
Permineralized Plants and Petrified Forests (englanniksi)
Geology.com: What is Petrified Wood?   How Does it Form? (englanniksi)
Petrified Forest National Park - Geology (englanniksi)
Badbh

Badbh esiintyy usein korpin tai variksen muodossa
Badbh tai Badb on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa sodan jumalatar. Hänen nimensä merkitsee ”raivo”, ”kiihko” ja ”väkivalta”. Badbh esiintyy Ulsterin syklissä sekä yhtenä hahmona että kolminaisuutena, ja hänet voi samaistaa toisiin samankaltaisiin sodan jumalattariin, kuten Nemhainiin. Morrigánin tavoin Badbh ilmestyy usein korpin tai variksen hahmossa nimeltään Badbh Catha. Galliassa keltit palvoivat korppijumalatar Cathuboduaa, joka lienee ollut sama jumalatar kuin Badbh.
Kaikilla Irlannin kelttiläisillä sodan jumalattarilla oli kyky hämmentää armeijoita. Nämä jumalattaret herättivät sekasortoa sekä ulkomuodollaan että aavemaisella kirkunallaan. Erityistä tuhoa sodan jumalattaret aiheuttivat Connachtin joukkojen keskuudessa. Badbh liittyy läheisesti Ulsterin suurimpaan sankariin Cú Chulainniin, jota Badbh auttaa ja rohkaisee useaan otteeseen. Kolme päivää sen jälkeen, kun Cú Chulainn on saanut kuolettavan iskun, Badbh lentää hänen ylitseen variksen hahmossa merkkinä siitä, että Cú Chulainn on kuollut.
Badbhin näyttäytyminen taistelun ja kuoleman variksen hahmossa viittaa yleensä siihen, että joku saa pian surmansa. Tarussa Tale of Da Derga´s Hostel Badbh esiintyy ruman varismaisen ja mustan noidan muodossa, tuhon airueena. Joskus Badbh esiintyy kolkkona ”kahlaamon pesijättärenä”, pesemässä niiden soturien käsivarsia, jotka tulevat kuolemaan taistelussa.
Babiana

| Babiana |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kurjenmiekkakasvit Iridaceae
Suku::  Babianat Babiana
Laji::  stricta
Kaksiosainen nimi
 Babiana stricta  (Aiton) Ker Gawl. 
Katso myös
   Babiana Wikispeciesissä   Babiana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Babiana (Babiana stricta) on kurjenmiekkakasveihin (heimo Iridaceae) kuuluva laji, jota viljellään huonekasvina. Se on kotoisin Kapmaasta Etelä-Afrikasta.
Tuntomerkit

Babianan lehdet ovat yksisirkkaisille kasveille ominaisesti silposuonisia. Kasvilla on mukulamainen maavarsi. Korkeutta babiana kasvaa 12–15 cm ilman kukintovanaa.
Viljelyssä on monenlaisia lajikkeita, joiden kukat vaihtelevat väriltään. Tavallisesti ne ovat sinisiä tai vaaleanpunaisia valkoisin kirjavoinnein. Keväisin kukin kukintovana tuotta kuusi tai useampia miellyttävästi sitruunalta tuoksuvia kukkia käsittävän kukinnon. Hedelmä on pyöreä kota. Siemenet ovat mustia ja kovakuorisia.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Babiana (Babiana stricta)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Babiana stricta:  Wikidata: Q4352484  Wikispecies: Babiana stricta  APNI: 103078  BOLD: 426449  CoL: 5VYPD  eFloraSA: Babiana_stricta  EPPO: BBAST  FNA: 242412275  FoAO2: Babiana stricta  GBIF: 2746297  GRIN: 401568  iNaturalist: 399854  IPNI: 436149-1  NCBI: 58942  NZOR: 84dd50e3-9e7e-43ab-b1cb-ad92bceee45a  Open Tree of Life: 740504  Plant List: kew-326788  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:436149-1  RHS: 68713  SANBI: 1534-126  Tropicos: 50225962  VicFlora: 0da8784f-46dc-4a59-8f4d-7a86933d9f51  WFO: wfo-0000788180 
Gladiolus strictus:  Wikidata: Q39058576  APNI: 203129  GRIN: 446893  IPNI: 437890-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:437890-1  Tropicos: 50224050
Avro Anson

Avro 652a Anson T.21 lentoonlähdössä
Avro Anson (lempinimi: Faithful Annie)  oli englantilainen kaksimoottorinen kuljetuslentokone, jonka ensilento lennettiin maaliskuussa 1935. Konetyypin ensimmäinen sarjakone valmistui joulukuussa samana vuonna, ja tyyppi otettiin Britannian kuninkaallisten ilmavoimien (RAF) palveluskäyttöön maaliskuussa 1936. Anson oli alun perin meritiedustelukone, jota käytettiin kuitenkin paljon yhteys- ja harjoituspommikoneena. Ansoneita rakennettiin Isossa-Britanniassa 8 138 kappaletta ja Kanadassa 2 882 kappaletta. Konetyypin tuotanto päättyi vuonna 1952. RAF poisti tyypin käytöstä vuonna 1968.
Avro 652a Anson T.21
Konetta käyttivät Australia, Kanada, Egypti, Suomi (3 kpl), Englanti, Grönlanti, Irlanti, Uusi-Seelanti, Etelä-Afrikka, Turkki ja Yhdysvallat.lähde?
Suomen ilmavoimat

Suomen ilmavoimat käytti Ansoneita koulukoneina. Kolme konetta hankittiin 1937 samaan aikaan Blenheim-pommittajien kanssa, ja niiden tarkoituksena oli helpottaa ajanmukaiseen lentokalustoon siirtymistä. Koneilla koulutettiin ohjaajia, tähystäjiä ja radiosähköttäjiä. Tyyppi oli Ilmavoimien ensimmäinen sisäänvedettävällä laskutelineellä varustettu. Viimeinen kolmesta ilmavoimien Ansonista lensi viimeisen lentonsa vuonna 1947, ja se poistettiin kirjanpidosta vuonna 1952.
Tekniset tiedot

Valmistaja: Avro
Voimalaite: Kaksi 350 hv Amstrong Siddeley Cheetah IX -tähtimoottori
Kärkiväli: 17,22 m
Pituus: 12,88 m
Siipipinta-ala: 38 m²
Lentopaino:  4 286 kg
Huippunopeus: 303 km/h
Lakikorkeus: 5 800 m
Lentomatka: 1 250 km
Pommeja 224 kg
Aseistus 4 × 7,69 mm konekivääriä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avro Anson Wikimedia Commonsissa
Suomen ilmavoimien Anson Tikkakoskella maaliskuussa 1940.
Bacillus cereus

| Bacillus cereus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Pääjakso::  Firmicutes
Luokka::  Basillit Bacilli
Lahko::  Bacillales
Heimo::  Bacillaceae
Suku::  Bacillus
Laji::  cereus
Kaksiosainen nimi
 Bacillus cereus  Frankland & Frankland 1887 
Katso myös
   Bacillus cereus Wikispeciesissä   Bacillus cereus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bacillus cereus on grampositiivinen bakteeri. Se on betahemolyyttinen sauvamainen bakteeri, joka saattaa aiheuttaa ruokamyrkytyksiä. Vaarattomia B. cereus -kantoja voidaan kuitenkin hyödyntää esimerkiksi probiootteina.
Bacillus cereus -bakteerit muodostavat itiöitä, ja ne ovat yleisiä maaperän, vesistöjen, kasvien, ilman ja pölyn mikrobeja. Bakteeri on yleinen ihmisen ja eläinten suolistossa. Pieniä bakteeripitoisuuksia tavataan elintarvikkeissa, kuten viljassa, riisissä, lihassa, kasviksissa ja maidossa. B. cereus kykenee kasvamaan sekä hapellisessa että hapettomassa ympäristössä. Itiöt kestävät korkeita lämpötiloja, kuivuutta ja ravinnon puutetta. Elintarvikkeisiin joutuneet itiöt kestävät kuumennuksen ja pystyvät lisääntymään ruoassa jäähtymisen aikana.
Bacillus cereuksen muodostamia pesäkkeitä veriagarilla
B. cereus tunnistettiin ruokamyrkytysten aiheuttajaksi vuonna 1955. Bakteeri aiheuttaa kahdentyyppisiä ruokamyrkytyksiä, oksentelua aiheuttavaa ja ripulia aiheuttavaa muotoa. Yleensä molemmissa muodoissa oireet loppuvat vuorokauden kuluttua niiden alkamisesta, harvoissa tapauksissa ne jatkuvat pitempään. Oksenteluna ilmenevä ruokamyrkytys aiheutuu kereulidista, joka on kuumennusta kestävä bakteeritoksiini. Tämä toksiini tunnetaan myös kosteusvaurioiden yhteydestä. Ripulia aiheuttaa taas enterotoksiineina tunnetut proteiinimyrkyt, joita tunnetaan B. cereuksella kolme kappaletta.
Bacillus cereus on eräs tärkeimmistä vakavia silmätulehduksia aiheuttavista bakteereista ja se aiheuttaa yleisesti myös haavainfektioita. Bacillus cereus tuottaa tehokasta beetalaktamaasia ja on sen vuoksi vastustuskykyinen kaikille penisilliineille ja kefalosporiineille. Useimmat Bacillus cereus -kannat ovat herkkiä muun muassa kloramfenikolille, aminoglykosideille, erytromysiinille, klindamysiinille ja tetrasykliinille. Imipeneemi ja vankomysiini ovat myös tehokkaita.
Joidenkin tuotantoeläinten, kuten kanojen ja sikojen rehussa käytetään vaarattomia B. cereus -kantoja (probiootit). Probiootin teho perustuu siihen, että B. cereus kilpailee suolistossa muiden mikrobien, kuten salmonellan ja kampylobakteerien kanssa. Tällä tavoin B. cereus voi vähentää näiden mikrobien määrää, mikä parantaa eläinten kasvua ja niistä saatavien elintarvikkeiden turvallisuutta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Bacillus cereus
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Bacillus cereus
Bacillus cereus – Ruokavirasto
Bacillus cereus ruokamyrkytysten aiheuttajana. Kansanterveys-lehti 3/2008. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
Inspectorsec: Bakteerit[vanhentunut linkki]
Anja S. Tiilikainen, Martti Vaara, Antti Vaheri (toim.): Lääketieteellinen mikrobiologia, 8. uudistettu painos 1997, Kustannus Oy Duodecim, ISBN 951-656-007-5
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131307  Wikispecies: Bacillus cereus  BacDive: 624  CoL: K8PJ  EoL: 975678  EPPO: BACICE  GBIF: 5428132  IRMNG: 10034225  ITIS: 959821  LPSN: bacillus-cereus  NCBI: 1396  NZOR: 4b5b50f7-b7e9-44c2-8441-99008d828af2  Open Tree of Life: 5284557
Martti Kitunen

Martti Kitunen (mainitaan myös nimellä Mårten Henrikinpoika) (14. marraskuuta 1747 Virrat – 7. lokakuuta 1833 Virrat) oli suomalainen metsästäjä ja karhunkaataja.
Henkilöhistoria

Kitusen isä oli talollinen Heikki Kitumantila ja äiti Maria Erkintytär. Hän syntyi ja eli silloisen Ruoveden (myöh. Virtain) Uurasen kylässä, Vehmaan- ja Kitusjärvien välisellä kannaksella olevassa erämaatalossa.  Kitusen puoliso vuodesta 1768 oli Margareta Antintytär Braski (k. 1828).
Karhujen kaataminen

Kitusesta tuli kuuluisa metsästäjä ja karhunampuja, joka tunnettiin myös nimellä Karhu-Martti. Topeliuksen Maamme-kirjassa kerrotaan: "Kitusen tilalla Virroilla Pohjanmaan rajalla oli eräällä talonpojalla kuusi poikaa. Viisi oli rotevaa ja voimakasta, jonka vuoksi he kävivät isän kanssa työssä, mutta vanhin, jonka nimi oli Martti, oli lapsena pieni ja heikko. Hän sai olla omissa oloissaan, kulkea pyssy olalla metsässä ja ampua metsoja, teeriä ja pyitä, joita toiset mielellään söivät."
Kitusen sanotaan saaneen ensimmäisen metsästysaseensa jo 12-vuotiaana. Ensimmäisen karhunsa hän ampui 16-vuotiaana ja viimeisen 74-vuotiaana Laukaassa. Yhteensä hän ampui lähteestä riippuen 192–198 (joidenkin lähteiden mukaan 108) täysikokoista karhua; poikasten lukumäärästä ei ole tietoja.  Kitunen haavoittui kolmesti karhujahdissa. Hänelle myönnettiin metsästysansioista Suomen Talousseuran hopeamitali vuonna 1800. Kitusen uhrikuusi, lähes 300-vuotias 2-haarainen kuusi, jolle hänen oli tapana uhrata kaatamiensa karhujen veri, kaadettiin keväällä 2001 juhlavin menoin.
Kitusen karhupyssy on nykyään Riihimäellä Suomen Metsästysmuseon kokoelmissa. Aseen vaihtoi ensin itselleen Kitusen talon huutokaupan aikaan 1894 Virtain lääkäri August Elmgren. Kitusen amuletti, karhun hammas, on hänen perintöään vaalivan Korhosen sukuseuran hallussa. Kitunen, joka oli myös tunnettu aseseppä, oli ilmeisesti itse valmistanut aseensa vuodelta 1762 peräisin olleen piilukkomusketin osista. Ase on lyhyt sileäpiippuinen tussari, kaliiperiltaan 20 milliä, koivupuinen tukki on kotitekoinen. Kitusen ensimmäinen ase lienee ollut kyläsepän tekemä piilukkokivääri.
Martti Kitusen muisto

Kitusesta ei ole valokuvia, sillä valokuvaus yleistyi vasta myöhemmin. Hänestä ei myöskään tunneta maalattua muotokuvaa. Perimätiedon mukaan hän oli hoikka ja lyhytkasvuinen ja kaikin puolin "mukava mies".
Hänestä ilmestyi ensimmäisenä suomalaisena metsästäjänä elämäkertakirjoitus "Björnjägaren Martti Kitunen" vuonna 1834 Helsingfors Morgonblad -lehdessä, ja se ilmestyi myös suomeksi Oulun Viikkosanomissa 1836 ja Suometar-lehdessä 1862, mutta varsinaisesti vasta Topeliuksen kuvaus Maamme-kirjassa vuonna 1875 teki hänestä kuuluisan.
Kitusen jälkeläiset ja Virtain Kotalan kyläläiset tekivät aloitteen muistomerkistä, jonka Yrjö Korhonen suunnitteli vuonna 1936. Myös vuosittaiset Virtain Karhunpeijais-kotiseutujuhlat muistuttavat paikkakunnan tunnetusta miehestä. Kitusen muistomerkki on nykyään Kotalatalon vieressä.
Virtain kaupungin vaakunassa on kuvattuna Kitusen karhukeihäänkärjet.
Kirjallisuutta

Korhos-Heikki, Martti Kitunen: muistelmia Suomen kuuluisimmasta karhunampujasta ja kuvauksia hänen seikkailuistaan. 1935
Rissanen, V. 1988. Kitusen kintereillä: Tarina karhunkaatajasta. Porvoo, Werner Söderström Osakeyhtiö. 155 s. ISBN 951-0-15170-X
Aiheesta muualla

Korven kontioiden kauhu, Hakkapeliitta, 17.10.1933, nro 42, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Martti Kitunen uhrasi kaatamiensa karhujen veren kaksihaaraiselle kuuselle. 300-vuotias puu kaadettiin vuonna 2001.
Karhunkaataja Martti Kitusen muistomerkki Virtain Kotalassa
Klaus Backberg

Klaus Alva Backberg (14. lokakuuta 1933 Helsinki – 30. marraskuuta 2015) oli suomalainen kuvataiteilija ja Lapin erakko.
Klaus Backbergin vanhemmat olivat insinööri Boris Backberg (1895–1970) ja balettien pukusuunnittelija Regina Backberg o.s. Piirainen (1898–1979). Jatkosodan aikana Klaus ja hänen veljensä Erno olivat sotalapsina Ruotsissa. Klaus Backberg pääsi ylioppilaaksi 1952 Helsingin lyseosta ja suoritti arkkitehtuuri- ja maalaustaideopintoja Teknillisessä korkeakoulussa. Maalaustaiteessa hänen pääopettajanaan oli professori Sven Grönvall ja hänen taiteilijaystäväpiirinsä kuului muun muassa Jaakko Sievänen. Backberg teki lisäksi opintomatkoja Länsi-Euroopan maiden taidekeskuksiin. Hän osallistui vuonna 1963 Oulun torinrannan suunnittelukilpailuun.
Backberg piti 14 omaa näyttelyä Helsingissä Bulevardin Taidesalongissa vuosina 1979–2008. Hän osallistui pohjoismaiseen 3-vuotis-akvarellinäyttelyyn vuonna 2001. Backbergin teoksia on muun muassa Amos Andersonin, Helsingin kaupungin ja Aineen taidemuseon kokoelmissa.
Backberg asui pitkiä aikoja erakkona Kultakurun kämpässä Korsatunturin lähellä Enontekiön ja Inarin kuntien rajalla. Hän liikkui Lapissa jo 1950-luvulla ja vakinaisemmin hän vietti aikaansa siellä 1970-luvulta lähtien. Backberg asui Kultakurun kämpällä vielä kesällä 2015. Viimeiset 10 vuotta hän oli viettänyt keskitalvet Helsingissä.
Kirjallisuutta

Milla Peltonen : Erakot: omintakeisten suomalaisten elämäntarinoita.  Into, Helsinki 2020 ISBN 9789523512726
Kivikaktukset

| Kivikaktukset |
| --- | --- |
 Ariocarpus fissuratus
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Kivikaktukset Ariocarpus  Scheidw.
Katso myös
   Kivikaktukset Wikispeciesissä   Kivikaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kivikaktukset (Ariocarpus) on kaktuskasveihin (Cactaceae) kuuluva suku, jossa on kuusi lajia. Ne ovat viljelyssä suosituimpien kaktusten joukossa, vaikka ovatkin hyvin hidaskasvuisia. Kaikkia lajeja on kerätty luonnosta runsaasti ja laittomasti, ja joitakin lajeja tunnetaan vain yhdeltä tai muutamalta harvalta kasvupaikalta. Lajit sisältävät huomattavia määriä limaa, ja Amerikan alkuperäisasukkaat käyttävät limaa liimana korjatessaan rikkoutuneita ruukkuja.
Levinneisyys

Kasvit ovat peräisin Pohjois-Meksikosta ja Länsi-Teksasista. Eniten niitä tapaa Chihuahuan aavikolla.
Tuntomerkit

Kivikaktukset kasvavat yksittäin tai mättäinä. Kooltaan ne ovat pieniä geofyyttejä (so. selviävät epäsuotuisan ajan yli maansisäisissä osissaan olevilla silmuilla). Pääjuuri on kookas, mehevä ja siinä on paljon limaputkia. Varsi koostuu kyhmyistä, jotka joillakin lajeilla ovat varsin lehtimäisiä. Varsi on harjuton ja piikitön. Areolit eli kääpiöversot ovat varren kyhmyjen yläpinnoilla villamaisia karvoja täynnä olevina uurteina tai puuttuvat. Piikkejä on yleensä vain taimivaiheen kasveissa.
Kukat sijaitsevat kasvin kärjessä nuorten kyhmyjen villaisissa tyvissä. Ne ovat avoinna päivisin, suppilomaisia ja väriltään vaihtelevia: valkoisia, keltaisia tai purppuraisia. Kukkaperät ovat suomuttomat. Hedelmä on nuijamainen tai lähes pallomainen, aluksi mehevä, kypsyttyään kuiva, avautumaton, piikitön ja suomuton. Siemenet ovat mustia, päärynän muotoisia ja kyhmyisiä.
Lajit

Luettelon lähde:
Ariocarpus agavoides
Ariocarpus bravoanus
Ariocarpus fissuratus
Ariocarpus kotschoubeyanus
Ariocarpus retusus
Ariocarpus scaphirostris
Aiheesta muualla

http://www.living-rocks.com/
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131642  Wikispecies: Ariocarpus  BioLib: 98101  CoL: 62CFQ  EoL: 72011  EPPO: 1AWCG  FNA: 102586  FoC: 102586  GBIF: 3084096  GRIN: 961  iNaturalist: 156203  IPNI: 30015371-2  IRMNG: 1062298  ITIS: 19875  NCBI: 130093  Open Tree of Life: 220915  PLANTS: ARIOC  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30015371-2  Tropicos: 40019393  WFO: wfo-4000003041
Kiviharmosammal

| Kiviharmosammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Ylälahko::  Bryanae
Lahko::  Harmosammalet Hedwigiales
Heimo::  Harmosammalet Hedwigiaceae
Suku::  Harmosammalet Hedwigia
Laji::  ciliata
Kaksiosainen nimi
 Hedwigia ciliata  (Hedw.) P.Beauv. 
Katso myös
   Kiviharmosammal Wikispeciesissä   Kiviharmosammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiviharmosammal eli harmosammal (Hedwigia ciliata, (Hedw.) Ehrh. ex P. Beauv.) on harmosammalten (Hedwigia) sukuun kuuluva lehtisammallaji.
Ulkonäkö

Kiviharmosammal on tavallisesti harmaanvihreä ja pystykasvuinen ja sen versot ovat yhdestä kymmeneen senttimetriä korkeita. Sen lehdet ovat tyvestä leveät ja päättyvät karvakärkeen. Niissä ei ole keskisuonta. Se on yksikotinen ja tekee melko usein itiöpesäkkeitä.
Levinneisyys

Kiviharmosammal on levinneisyydeltään kosmopoliitti. Se on Suomessa yleinen ja elinvoimainen sammal koko maassa, tavattu kaikista eliömaakunnista.
Elinympäristö

Kiviharmosammal kasvaa silikaattikallioiden ja kivien valoisilla pinnoilla.
Aiheesta muualla

Pinkka: Harmosammal (Hedwigia ciliata) Kuvia[vanhentunut linkki]
ITIS: Hedwigia ciliata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Hedwigia ciliata (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Hedwigia ciliata:  Wikidata: Q681156  Wikispecies: Hedwigia ciliata  AoFP: 4567  BioLib: 91222  CoL: 3JZKB  EoL: 923496  EUNIS: 197822  FloraBase: 32391  FNA: 200001684  GBIF: 5282914  iNaturalist: 163550  IRMNG: 10347108  ITIS: 16521  NatureServe: 2.125636  NBN: NBNSYS0000022273  NCBI: 52988  NZOR: a72e6163-9cf2-486e-865c-e5d90ad5bb1b  Open Tree of Life: 981718  Plant List: tro-35148420  PLANTS: HECI5  Tropicos: 35148420  WFO: wfo-0001174527  Laji.fi: MX.43645 
Anictangium ciliatum:  Wikidata: Q38333114  GBIF: 7959595  iNaturalist: 399563  ITIS: 1134952  NZOR: e7826b2b-8188-47c4-86f3-8f07546e9835  Tropicos: 35186382  WFO: wfo-0001197051
Fredrik Backman

Fredrik Backman 2017 Göteborgin kirjamessuilla.
Fredrik Backman (s. 2. kesäkuuta 1981) on ruotsalainen kirjailija. Hänen tuotantoaan leimaa huumori.
Romaanien Mies, joka rakasti järjestystä ja  Britt-Marie kävi täällä pohjalta on tehty samannimiset elokuvat, Mies, joka rakasti järjestystä ja Britt-Marie kävi täällä.