stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen arkkitehtuuri
Itsenäisyyden ajan arkkitehtuuri > 1920-luvun klassismi

Suomen itsenäistyminen ei saanut aikaan kansallisromantiikkaan rinnastettavaa suuntausta. Ensimmäiset itsenäisyysvuodet olivat niukkuuden aikaa, eikä rakennustoiminta tuottanut juurikaan suuria suunnitelmia. Arkkitehtuurissa pyrittiin kuitenkin useisiin kokeiluihin ja haettiin uusia suuntaviivoja. Monia tyylejä kokeiltiin esimerkiksi puisissa maalaiskirkoissa ja -taloissa sekä mannermaishenkisissä Helsingin liiketaloissa. Kansallisromantiikassa inspiraatiota oli haettu myyttisestä menneisyydestä, mutta 1910-luvulla kiinnostuksen kohteeksi nousi elävä kulttuurimaisema.
1920-luvun pohjoismaista tyyliä on kutsuttu 1920-luvun klassismiksi, joka on kuitenkin harhaanjohtava nimitys: se ei ollut vain 1920-luvun ilmiö, ja siihen kuului tyylipiirteitä klassismin lisäksi myös renessanssista ja barokista. Suomessa oli jo vuonna 1913 noussut eklektisiä virtauksia. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä suhteet muuhun Eurooppaan heikkenivät ja ruotsalaisen arkkitehtuurin merkitys kasvoi. Ensin nousi Vaasa-ajan renessanssi ja suurvalta-ajan barokki ja sitten klassismi. Suomessa elettiin 1910- ja 1920-luvuilla vahvasti eklektistä kautta, sillä arkkitehtuurissa pyrittiin sekoittamaan yhteen eri muotokieliä ja ilmaisutapoja. Itsenäisyyden alkuvuosien suurin rakennustyö oli J. S. Sirénin suunnittelema Eduskuntatalo, joka oli Sirénin ”akateemisen” klassismin pääteos.
Itsenäisyyden ajan arkkitehtuuri > Funktionalismi

Funktionalismi yleistyi Keski-Euroopassa, Pohjoismaissa ja Neuvostoliitossa 1920-luvun lopulta alkaen. Siitä tuli 1930-luvulla myös suomalaisen arkkitehtuurin valtalinja. Funktionalismin syntyyn vaikutti halu irrottautua menneistä tyylisuunnista, ja sille oli ominaista pelkistäminen ja ornamenttien hylkääminen. Uskottiin, että rakennuksissa tuli olla vain niille välttämättömät elementit. Funktionalismi ei tullut Suomeen nopeana muutoksena, vaan se levisi maahan hiljalleen. Tyylisuunnan keskushahmoja olivat Alvar Aalto, Erik Bryggman, Pauli E. Blomstedt ja Hilding Ekelund. Funktionalismin huomattavin edustaja Suomessa oli Alvar Aalto, jota pidetään yleisesti Suomen historian merkittävimpänä arkkitehtina. Hänen 1920-luvun lopulla ja 1930-luvulla suunnittelemansa Turun Sanomien toimitalo, Paimion parantola ja Viipurin kirjasto olivat luomassa pohjaa suomalaisen arkkitehtuurin kansainväliselle läpimurrolle.
Vaikka funktionalismi olikin 1930-luvun keskeisin tyyli, sen rinnalla vaikutti esimerkiksi raskaampi ja monumentaalisempi tyyli, jota käytettiin muun muassa eräissä julkisissa rakennuksissa. Lisäksi Bryggman ja Aalto veivät funktionalismia persoonallisempaan suuntaan, joka ei ollut yhtä puritaaninen kuin perinteinen funktionalismi. Aalto kokeili uusia ideoitaan muun muassa Villa Maireassa ja Sunilan ja Kauttuan tehtaiden asuintaloissa. Bryggmanin Ylösnousemuskappelilla on puolestaan erityisasema Suomen nykyarkkitehtuurissa, sillä vain harva rakennus onnistuu yhtä hartaan tunnelman luomisessa.
Itsenäisyyden ajan arkkitehtuuri > Sotien jälkeinen jälleenrakentaminen

Toisen maailmansodan jälkeen Suomessa alkoi jälleenrakentamisen kausi. Lähes kymmenesosa koko asuntokannasta oli joko tuhoutunut tai jäänyt luovutetuille alueille. Jälleenrakentamiskausi kesti vuosiin 1956–1958 asti. Rakennustoimintaa rajoittivat kuitenkin niukat voimavarat, ja sodan jälkeen toiminnan pääpainopiste oli teollisuus- ja liikerakennuksissa. Niistä merkittävimpiä olivat muun muassa Aarne Ervin suunnittelemat Oulujoen Pyhäkosken (1949) ja Nuojuan voimalaitokset (1954).
Suomessa ei jälleenrakentamisen aikana tyydytty tekemään vain väliaikaisia hätäasuntoja, vaan ministeriöt ja lukuisat yhteisöt alkoivat kehittää tyyppipiirustuksia, joiden avulla voitaisiin rakentaa nopeasti ja korkeatasoisesti. Tavallinen tyyppitalo oli hirsi- tai lautarakenteinen, kuutiomainen rakennus, jossa oli korkea kivijalka, yksi asuinkerros, korkea vintti ja harjakatto. Maaseutua ja esikaupunkeja hallitsivatkin vielä 1950-luvun lopulle asti puolitoistakerroksiset puiset tyyppiomakotitalot, joiden asuinhuoneet oli sijoitettu keskellä olleen tulisijan ympärille.
Itsenäisyyden ajan arkkitehtuuri > 1900-luvun jälkipuolisko

Suomen arkkitehtuurin ja muotoilun kultakautena on pidetty 1950-lukua, jolloin molemmat nousivat maailmanmaineeseen. Alvar Aalto vakiinnutti tuolloin asemansa Suomen johtavana arkkitehtina. Aalto muokkasi paljon ajankuvaa ja loi useita rakennuksia ja ympäristökokonaisuuksia, joiden suunnittelut hän sai arkkitehtuurikilpailuvoittojensa ansiosta. Aalto pyrki 1950-luvulla uuteen persoonalliseen synteesiin aiemmista töistään. Hänen ensimmäinen Suomessa toteuttama uuden kauden työ oli Säynätsalon kunnantalo, josta tuli heti 1950-luvun alussa kansainvälisestikin tunnettu suomalaisen arkkitehtuurin tunnusrakennus.
Vaikka Aalto olikin Suomen johtava arkkitehti, hänen rinnallaan työskenteli kasvava määrä arkkitehtejä. Oman toimintansa jo 1930-luvulla aloittaneet Aarne Ervi ja Viljo Revell olivat olleet jonkin aikaa Aallon avustajina, ja he olivat uudistushenkisiä ja osallistuivat rakennustekniikan kehittämiseen. Revellin töille oli tunnusomaista rationaalisuus ja reilu muoto. Aulis Blomstedtin arkkitehtuuri puolestaan oli lähellä alkuperäistä funktionalismia. Lisäksi hän kehitti ideoita teolliseen valmistukseen soveltuvien talojen suunnitelmista.
Suomen 1960-lukua leimasi voimakas muuttoliike maaseudulta kaupunkeihin ja pohjoisesta ja idästä etelään. Vielä vuosikymmenen alussa tyypillinen suomalaisperhe asui maaseudulla puisessa omakotitalossa, mutta 1970-luvun lopussa tyyppitalo oli kaupungin kerrostalohuoneisto. Asuntotuotannon leimallinen edustaja 1960-luvulla oli tasakattoinen lamellitalo, jonka ulkoseinät saatettiin valaa paikalla tai koostaa elementeistä.
Arkkitehdeillä ei ollut 1960-luvun asuinkerrostalojen suunnittelussa paljoakaan sanansijaa, sillä tuotannon määrä oli tärkein lähtökohta. Huippuarkkitehtuuria edustivat kuitenkin monet julkiset rakennukset, kuten Reima Pietilän Otaniemen ylioppilaskuntatalo Dipoli, Timo Penttilän Helsingin kaupunginteatteri, Bertel Saarnion ja Juha Leiviskän Kouvolan kaupungintalo sekä Aallon suunnittelemat hallinto- ja kulttuurirakennukset. Kirkkoarkkitehtuurissa alkoi hieman myöhäinen modernistinen läpimurto. Monissa kirkkorakennuksissa kokeiltiin rohkeasti betonin mahdollisuuksia. Sisätilat jätettiin monesti karun ilmeikkäiksi. Mestariteoksiin kuuluu Pietilän katedraalimainen Kalevan kirkko.
Suomen arkkitehtuuri kehittyi 1980-luvun nousukauden aikana ennennäkemättömän monimuotoiseksi. Rakennusten pohjakaavaratkaisuista tuli vapaamuotoisempia, ja usein niissä korostettiin rakennuspaikan yksilöllisyyttä. Suomeen saapunut postmoderni arkkitehtuuri korosti paluuta klassisen arkkitehtuurin tunnuspiirteisiin. Samalla maan arkkitehtuurin painopiste siirtyi pohjoisemmaksi, kun syntyi niin sanottu Oulun koulu, jonka arkkitehdista monet olivat opiskelleet Oulun yliopiston Reima Pietilän professorikaudella. Julkisten rakennusten lisäksi myös asuinrakennuksistakin tuli vapaamuotoisempia, ja kokeilumielen ääriesimerkki on Helsingin Pikku Huopalahden asuinalue.
Itsenäisyyden ajan arkkitehtuuri > 2000-luku

Vuosituhannen vaihteessa arkkitehtuurissa palattiin lähemmäs minimalismia, arkkitehtuuria hallitsivat pulpettikatot, valkoinen väri ja lasijulkisivut. 2020-luvun alussa tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaista arkkitehtuuria kuvasivat luontoarvot, orgaaniset materiaalit, kestävyys, käytännöllisyys ja wau-arkkitehtuurin puute.
Suomen rakennuskanta

Katso myös Kerrostalot Suomessa, Tyyppitalo ja Suomen kirkkoarkkitehtuuri
Suomi on Espanjan jälkeen Euroopan kerrostalovaltaisin maa: noin 43 % Suomen kaikista asunnoista sijaitsee kerrostaloissa. Uudisasunnoista noin 40 % rakennetaan edelleen kerrostaloihin. Viimeisten 50 vuoden ajan useimmat kerrostalot on tehty betonista.
Suomessa on noin puoli miljoonaa kesämökkiä ja joka vuosi rakennetaan noin seitsemän tuhatta uutta vapaa-ajan rakennusta lisää. Vapaa-ajan rakennuksista lähes 99 % on puurakenteisia, monet on tehty hirrestä perinteiseen tapaan.
Monien Suomen merkittävien rakennusten suunnittelusta on järjestetty arkkitehtuurikilpailu. Niitä ovat järjestäneet sekä julkiset että yksityiset rakennuttajat. Myös kaavasuunnittelusta kuten Töölönlahden alueesta, on järjestetty kilpailuja. Kilpailut ovat helpottaneet uusien arkkitehtuurityylien rantautumista Suomeen-
Arkkitehtuurikoulutus

Arkkitehtuuria voi opiskella Suomessa sekä yliopistoissa että ammattikorkeakouluissa. Arkkitehdin yliopistotutkinnon suorittaminen on mahdollista Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa, Tampereen yliopistossa ja Oulun yliopistossa. Opintoihin kuuluu kolme vuotta kestävä Tekniikan kandidaatin tutkinto ja kaksivuotinen arkkitehdin tutkinto. Aalto-yliopistossa voi erikoistua myös maisema-arkkitehtuuriin. Arkkitehtuurin opinnoissa voi erikoistua rakennussuunnitteluun, yhdyskunta- ja kaupunkisuunnitteluun, muotoiluun tai arkkitehtuurin historiaan ja teoriaan. Maisema-arkkitehdin opinnot painottuvat yhdyskuntasuunnitteluun, maiseman suunnitteluun ja rakentamiseen tai maiseman suunnitteluun ja hoitoon.
Rakennusarkkitehdit opiskelevat ammattikorkeakouluissa, ja alaa voi opiskella Tampereen ammattikorkeakoulussa, Savoniassa, Metropoliassa ja Oulun ammattikorkeakoulussa.
Merkittäviä arkkitehtejä

Alvar Aalto (1898–1976)
Carl Ludvig Engel (1778–1840)
Herman Gesellius (1874–1916)
Theodor Höijer (1843–1910)
Juha Leiviskä (1936–)
Reima Pietilä (1923–1993)
Viljo Revell (1910-1964)
Eliel Saarinen (1873–1950)
Eero Saarinen (1910–1961)
Lars Sonck (1870–1956)
Merkittäviä rakennuksia ja rakennuskokonaisuuksia

Jomalan kirkko
Turun linna
Olavinlinna
Kankaisten kartano
Petäjäveden vanha kirkko
Näkymä Suomenlinnan Susisaaresta
Vanhaa Raumaa
Helsingin yliopiston päärakennus
Verlan ruukkikylä
Hvitträsk
Kallion kirkko
Helsingin Olympiastadionin torni
Paimion parantola
Säynätsalon kunnantalo
Auditorio, Teknillinen korkeakoulu
Temppeliaukion kirkko
Kouvolan Pohjolatalo
Metso, Tampereen kaupungin pääkirjasto
Nykytaiteen museo Kiasma
Kaisa-talo
Anssi Lassila, As Oy Jyväskylän Puukuokka
Helsingin keskustakirjasto Oodi
Löyly
Kirjallisuutta

Connah, Roger: Moderni arkkitehtuuri Suomessa.  Helsinki:  Avain, 2010.  ISBN 952-5524-24-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen rakennustaiteen museo
Suomen arkkitehtiliitto
Rakennusperintö.fi – Aikakaudet (Arkistoitu – Internet Archive)
Rakennusperintö.fi – Kaavoitus ja suojelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Finnish Architecture (englanniksi)
Mikä on arkkitehtuurissa keskeisintä juuri nyt? 2015. Yle
2000-luvun merkittävintä suomalaisarkkitehtuuria maailmalla: Tiedä ainakin nämä 2015. hs.fi
2000-luvun lukaalit (2000-2009)
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Vanha hirsirakennus Seurasaaren ulkomuseossa.
Sisäkuva Turun tuomiokirkosta. Näkymä alttarille päin.
Louhisaaren kartano
Haminan kaava 1720-luvulta.
Helsingin Senaatintori: vasemmalla Helsingin yliopiston päärakennus, keskellä tuomiokirkko ja oikealla valtioneuvoston linna.
Kerimäen kirkko
Hvitträskin sisäpiha
Eduskuntatalon julkisivua.
Olavi Sortta, 1936, Tilkan sairaala.
Ns. rintamamiestaloja Espoossa.
Viljo Revell ja Heikki Castrén: Makkaratalo.
Espoon Suvela.
Kazanin rautatieasema

| Kazanin rautatieasema Kazanin matkustaja-asema Станция Казань-Пассажирская |
| --- | --- |
 Kazanin matkustaja-asemaa
Perustiedot
Sijainti:  55°47′17.4″N, 049°06′00.4″E
Osoite:  Привокзальная пл., Казань, Республика Татарстан (Privokzalnaja pl., Kazan, Respublika Tatarstan) 
Kunta:  Kazan
Valtio:  Venäjä
Etäisyydet:  (Esimerkkejä suorista yhteyksistä, etäisyydet noin:) Moskova (Kazanin asema) 793 km, Tver 967 km, Pietari 1450 km; Nižni Novgorod 504 km, Samara 532 km; Saratov 1 701 km, Volgograd 1130 km, Rostov-na-Donu 1674 km; Krasnodar 1 1801 km, Sotši 2029 km; Astrakan 1594 km; Omsk 1773 km, Barnaul 2609 km; Novosibirsk 2400 km, Krasnojarsk 3162 km, Irkutsk 4250 km, Ulan-Ude 4706 km; Harkova 1727 km (via Moskova), Kiova 2052 km; Simferopol 2410 km; Baku 2458 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  runsaasti
Lähijunat:  kyllä
Vaihtoyhteydet:  Raitiovaunut ja linja-autot aseman edustalta (150 m itään); Metroasemalle Kremljovskaja (pohjoiskoilliseen) on noin kilometrin matka
Pysäköinti:  aseman edustalla (lyhytaikainen pysäköinti)
Asemarakennus
Lipunmyynti:  ma-la 8-19, su 8-18; tauko 13.30-14.30
 Matkustaja-aseman ratapihaa
Kazanin rautatieasema eli Kazanin matkustaja-asema (ven. Станция Казань-Пассажирская,  Stantsija Kazan-Passažirskaja) Venäjän Tatarstanin tasavallan pääkaupungin, miljoonakaupunki Kazanin on päärautatieasema. Asema sijaitsee kaupungin ydinkeskustassa vajaa 300 metriä Volga-joen koillispuolella ja kuuluu Venäjän rautateiden asemaverkostoon. Aivan tämän kaukoliikennettä palvelevan aseman vieressä (200 m luoteeseen) sijaitsee Kazanin lähijunaliikenteen keskus erillisessä asemarakennuksessa.
Kazanin rautatieaseman julkisivu
Sisänäkymä Kazanin rautatieasemalta
Kazanin lähiliikenteen junien asema matkustaja-aseman naapurissa
Huomaa, että myös Moskovassa on Kazanin asema (ven. Казанский вокзал, Kazanski vokzal), joka on yksi Moskovan yhdeksästä päärautatieasemasta. Junat pääkaupungista Kazanin matkustaja-asemalle saapuvat tältä asemalta.
Aiheesta muualla

Kaukojunien aikatauluja Kazanin matkustaja-asemalle (rasp.yandex.ru) (venäjäksi)
Lähijunien aikatauluja Kazanin matkustaja-asemalle (rasp.yandex.ru) (venäjäksi)
Aikatauluhaku Kazanin matkustaja-aseman kaukojunille (englanniksi) (poezda.net)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dnon rautatieasema

| Dnon rautatieasema, Dno-1,   вокзал Дно |
| --- | --- |
 Dnon asema sijaitsee ratapihan keskellä
Perustiedot
Sijainti:  57°49′25.4″N, 029°57′41″E
Osoite:  ул. Невская, 4, Дно (Ulitša Nevskaja 4, Dno) 
Kunta:  Dno
Valtio:  Venäjä
Etäisyydet:  (etäisyydet noin) Pohjoiseen Pietari 245 km, Murmansk 1665 km; etelään/lounaaseen: Novosokolniki 176 km, Nevel-2 220 km,  Vitsebsk (Vitebsk) 323 km km, Vilna 740 km, Kaliningrad 1082 km, Orša 407 km, Minsk 619 km,  Brest 964 km, Varsova 1185 km; Odessa 1520 km,  Smolensk 464 km; itään: Bologoje 257 km, Moskova 588 km, länteen: Pihkova 99 km,
Avattu:  1897 
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Lokakuun rautatiet/ Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  (pääteasemia:) Adler (Sotši), Baranavitšy, Bender, Berliini,  Brest, Chișinău, Dnepropetrovsk, Gomel, Harkova, H’erson, Hmelnytskyi,  Hrodna, Kaliningrad, Kiova, Kryvyi Rih, Lviv, Luhansk, Mahiljou, Mariupol, Moskova, Murmansk, Odessa, Orša, Pietari, Polatsk, Poltava, Praha, Sebež, Sologorsk, Tšernivtsi, Varna, Varsova, Velikije Luki, Vilna, Vitsebsk (Vitebsk)
Tavaraliikenne:  runsasta
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
 Yönäkymä Dnon asemalle
Dnon rautatieasema eli Dno-1 (ven. вокзал Дно, Дно-1) on Dnon kaupungissa Venäjän Pihkovan alueella sijaitseva rautatieasema.  Asema on Venäjän rautateiden tärkeä risteysasema ja sijaitsee Moskovasta Bologojen kautta länteen Pihkovaan ja edelleen esimerkiksi Riikaan johtavan rautatien varrella. Myös Pietarista etelään Valko-Venäjälle ja Ukrainaan vievä suorin ratayhteys kulkee Dnon kautta. Aseman kautta liikennöi päivittäin kymmeniä junavuoroja eri puolille Venäjää, Valko-Venäjää, Ukrainaa, Baltiaa ja Keski-Eurooppaa.  Lisäksi ajetaan paikallis-/lähijunaliikennettä.
Rautatieasema valmistui 1897 ja sijaitsee maantieteellisesti Dnon kaupungin ydinkeskustassa.  Venäjän rautateiden aluejaossa asema kuuluu läntiseen Lokakuun rautateiden toimialueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dnon rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Venäjän rautateiden matkustajaliikenteen sivut, sis. aikatauluhaku (venäjäksi) (rzd.ru)
Расписание поездов по станции Дно. Отправление. - Dnon aseman kaukojunien aikatauluja (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Расписание поездов по станции Дно. Отправление. - Dnon aseman lähijunien aikatauluja (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Asemakaavio Dno-Pietari linjalle (venäjäksi) (voczal.ru)
Aikatauluhaku Dnon asemalle (kaukojunat) (englanniksi) (poezda.net)
Dnon aseman aikatauluja (venäjäksi) (rzdmsk.ru)
Pihkovan alueen rautatiehallinnon tarinaa asemasta (venäjäksi) (pskovrail.narod.ru)
Lokakuun rautateiden rataverkon jpg-kartta väliasemineen (venäjäksi)
Rautatiekarttaa Moskovan länteen parovoz.com. Arkistoitu 4.12.2012. Viitattu 15.9.2011. (englanniksi), (venäjäksi) (parovoz.com)
Fingersoft

| Fingersoft Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  2012
Toimitusjohtaja:  Teemu Närhi
Kotipaikka:  Oulu, Suomi
Toimiala:  videopeliteollisuus
Liikevaihto:  22,6 milj. euroa (2020)
Henkilöstö:  69 (2020)
Emoyhtiö:  Finger Group
Omistaja:  Toni Fingerroos ja yhtiön henkilöstö
Kotisivu:  fingersoft.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fingersoft on suomalainen videopelejä kehittävä yritys, joka tunnetaan Hill Climb Racing -peleistä.
Organisaatio

Fingersoftin emoyhtiö on Finger Group. Fingersoftin toiminta on jaettu niin, että Fingersoft Oy vastaa operatiivisesta pelikehityksestä ja Hill Climb Racing Oy omistaa hittipelin brändin. Vuonna 2020 Fingersoftissa työskenteli 69 henkilöä.
Fingersoft toimii Oulun keskustassa kampuksella, jonne se on kerännyt myös muita paikallisia pelistudioita. Toni Fingerroos vaikuttaa yhtiön hallituksessa.
Tuotteet

Yhtiö on kehittänyt Hill Climb Racing ja Hill Climb Racing 2 -pelit ja julkaissut muun muassa pelit Benji Bananas, Fail Hard ja Make More.
Hill Climb Racing oli 2010-luvun 7. ladatuin mobiilipeli globaalisti. Vuonna 2016 julkaistua Hill Climb Racing 2 -peliä ladattiin yli 40 miljoonaa kertaa ensimmäisten kahden kuukauden aikana. Miljardin pelaajan rajapyykki Hill Climb Racing -peleissä ylitettiin huhtikuussa 2018. Luvussa oli huomioitu alkuperäinen peli, sen jatko-osa sekä Kiinaan tehty erikoisversio. Kiinan markkinoilla Fingersoft toimii yhteistyössä MyGamez-yrityksen kanssa, jonka kehitykseen se on sijoittanut.
Tunnustuksia

Huhtikuussa 2014 Oulun kaupunki antoi Vuoden start up -yrittäjäpalkinnon Fingersoftille.
Vuonna 2014 Hill Climb Racing valittiin Aalto-yliopiston AppCampus App Awards -gaalassa Suomen parhaaksi sovellukseksi. Suurimpien lataus- ja äänestysmääriensä ansiosta se voitti myös Yleisön Suosikkisovellus 2014 -palkinnon.
Vuonna 2014 Fingersoft pääsi 20 muun suomalaisen kasvuyrityksen kanssa ehdolle mediayhtiö Red Herringin Euroopan lupaavimpien startupien listalle. Red Herring on tunnistanut ensimmäisten joukossa esimerkiksi Googlen, Skypen ja Facebookin mahdollisuudet.
Tammikuussa 2016 Fingersoftin Hill Climb Racing -pelin kiinalainen versio voitti Paras innovaatio -kategorian kilpailussa, jonka nimi oli "China Mobile's Outstanding Games of the Year 2015 Awards".
Irkutskin rautatieasema

| Irkutskin rautatieasema Станция Иркутск-Пассажирский |
| --- | --- |
 Irkutskin rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  52°16′58.8″N, 104°15′35.2″E
Osoite:  Tšelnokova ulitsa 1, Irkutsk
Kunta:  Irkutsk, Irkutskin alue
Valtio:  Venäjä
Avattu:  1899
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Itä-Siperian rautatiet, Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  runsaasti, esimerkkejä: Alder (Sotši), Anapa, Brest, Habarovsk-1, Jekaterinburg, Kirov, Krasnojarsk, Moskova (Jaroslavlin asema)), Kemerovo, Nižni Novgorod, Novosibirsk, Omsk, Peking, Perm-2, Tjumen, Tšeljabinsk,  Tšita-2, Ulan-Ude, Ulaanbaatr, Ussurijsk, Vladimir, Vladivostok
Lähijunat:  kyllä
Asemarakennus
Lipunmyynti:  ma-su 8:00–19:30

Irkutskin rautatieasema (ven. Станция Ирку́тск-Пассажи́рский,  Stantsija Irkutsk-Passažirski) Venäjän Irkutskin alueen keskuksen Irkutskin matkustajaliikenteen päärautatieasema. Asema kuuluu Venäjän rautateiden Siperian radan keskeisimpiin rautatieasemiin.
Siperian radan osuus Krasnojarskista Irkutskiin valmistui elokuussa 1898. Irkutskissa on nykyisin useita rautatieasemia.
Irkutskin sijainti Venäjällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Irkutskin rautatieasema kartalla (venäjäksi) (yandex.ru)
Aikatauluhaku Irkutskin rautatieaseman kaukojunille (englanniksi) (poezda.net)
Venäjän rautateiden Itä-Siperian rautatien (Vostotšno-Sibirskaja) kartta (Irkutskin lähistö) (venäjäksi) (rzd.ru)
Venäjän rautateiden alueellinen tytäryhtiö Vostotšno-Sibirskaja Železnaja Doroga (VSŽD) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (vszd.rzd.ru)
Tuija Siltamäki

| Tuija Siltamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1992 (ikä 32) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Muut tiedot
Koulutus: Yhteiskuntatieteiden maisteri, Tampereen yliopisto
Tuija Siltamäki (ent. Peltola, s. 15. huhtikuuta 1992) on suomalainen freelancertoimittaja. Hän on toiminut Ylioppilaslehden päätoimittajana vuosina 2020–2022. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa, Yleisradiossa ja Aamulehdessä.
Ura ja koulutus

Siltamäki on opiskellut journalismia Lahden kansanopistossa. Hän aloitti kirjoittamaan kolumneja Aamulehdelle vuonna 2016. Siltamäki valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 2020. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan Aviisi-lehden päätoimittajana vuosina 2017–2019. Vuonna 2020 hänet valittiin Ylioppilaslehden päätoimittajaksi. Hän on työskennellyt esimerkiksi Helsingin Sanomille, Yleisradiolle, Aamulehdelle ja Imagelle.
Teokset

Hanska, Jari, Koskinen, Minea, Mäenmaa, Emilia  & Siltamäki, Tuija: Saamattomat : millainen Suomi meille jää?  Kustannusosakeyhtiö Teos, 2020.  ISBN 9789523630444
Ihan hyvä: Pärjäilyä suoritusyhteiskunnassa.  WSOY, 2023.  ISBN 9789510494387
Lehtola, Jyrki  & Siltamäki, Tuija: Sinä riität.  Siltala, 2023.  ISBN 9789523881914
Lehtola, Jyrki  & Siltamäki, Tuija: Kosketus.  Siltala, 2024.  ISBN 9789523883154