stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FCM Travel Solutions

| FCM Travel Solutions |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1982
Toimitusjohtaja:  Graham Turner
Toimiala:  Liikematkatoimisto
Emoyhtiö:  Flight Centre Travel Group (FCTG)
Kotisivu:  https://www.fcmtravel.com/en-fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
FCM Travel Solutions on liikematkatoimisto, joka on toiminut Suomessa vuodesta 2016 lähtien, jolloin australialainen Flight Centre Travel Group osti Travellinkin liikematkatoiminnot.
Flight Centre Travel Group (FCTG) on yksi maailman suurimmista matkatoimistoketjuista, joka toimii yli 95 maassa ympäri maailman. Flight Centre Travel Groupilla on 37 eri kohderyhmille suunnattua brändiä ja FCM Travel Solutions on sen lippulaiva liikematkatoimisto. Vuonna 2019 yhtiön henkilöstömäärä Suomessa oli 9, maailmanlaajuisesti yli 18 500. Globaali liikevaihto on 12,5 miljardia euroa.
Flight Centre Travel Group on listattu Australian pörssissä, jossa se on sadan suurimman pörssiyhtiön joukossa. World Travel Awards on valinnut FCM Travel Solutionsin maailman parhaaksi liikematkatoimistoksi (World’s Leading Travel Management Company) jo kuutena vuonna peräkkäin.
FCM Travel Solutions on rekisteröity Suomessa nimellä on Flight Centre Travel Group (Europe) AB, filial I Finland.
Yrityksen perustaja ja toimitusjohtaja on Graham ”Skroo” Turner ja Pohjoismaiden toiminnoista vastaa Bodil Månsson, FCM Managing Director Nordics.
Historia

Travellink perustettiin vuonna 2000, kun osakkaat SAS, Amadeus ja Tele2 ostivat tuotemerkin Travellink. Vuodesta 2005 lähtien Travellink on ollut osa Opodo-ryhmää. Vuonna 2016 Flight Centre Travel Group osti Travellink Corporaten.
Flight Centre Travel Group

Uuden omistajan, Flight Centre Travel Groupin, perustivat Graham Turner ja Geoff Harris vuonna 1981. Ensimmäinen Flight Centre -matkatoimisto avattiin Sydneyssä 1982, jolloin mukaan liittyi Bill James. Näin sai alkunsa yksi maailman suurimmista matkatoimistoista. Kaverukset toimivat yhä aktiivisesti menestyvässä yhtiössä.
Erik Sandvärn

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. syyskuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Jällivaara, Ruotsi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 181 cm
Seura
Seura: IFK Umeå
Tehtävä: apuvalmentaja
Junioriseurat
: IFK Umeå
0000–1991: IFK Luleå
1992–1994: Umeå FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–2001 | Umeå FC | 145 | (2) |
| 2002 | GIF Sundsvall | 0 | (0) |
| 2002 | Naval | 0 | (0) |
| 2003 | Alta IF | 28 | (1) |
| 2004–2007 | IFK Mariehamn | 81 | (7) |
| 2008–2009 | Umeå FC | 40 | (1) |
| 2010 | IFK Umeå | 15 | (1) |
| 2013 | IFK Umeå | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 310 | (12) |
Maajoukkue
| 2001–2004 | Saame | 2 | (0) |
Valmennusura
2012–: IFK Umeå (apuv.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Erik Sandvärn (s. 4. syyskuuta 1975 Jällivaara, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.
Sandvärn on IFK Umeån ja IFK Luleån kasvatti. Kaudeksi 1992 hän siirtyi Umeå FC:n junioreihin, ja debytoi seuran edustusjoukkueessa kaksi vuotta myöhemmin. Sandvärn nousi hiljalleen avauskokoonpanon pelaajaksi ja toimi myös seuran kapteenina. Umeå FC:n kanssa hän saavutti sarjanousun Allsvenskaniin kaudeksi 1996. Sandvärn pelasi viidessä pääsarjaottelussa, eikä tehnyt maaleja.
Kymmenen Umeå-vuoden jälkeen ilmoitettiin Sandvärnin siirtyvän Allsvenskanissa pelanneen GIF Sundsvallin joukkueeseen. Hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään sarjaottelussa ja siirtyi kesken kauden Portugalin toisella sarjatasolla pelanneen Navalin riveihin, jossa sama kohtalo toistui eikä hän tehnyt sarjadebyyttiään. Kaudeksi 2003 hän siirtyi Norjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Alta IF:ään. Vuonna 2004 Sandvärn liittyi Ykkösessä pelanneen IFK Mariehamniin, jossa ensimmäisellä kaudellaan joukkue saavutti sarjanousun Veikkausliigaan. Sandvärn pelasi neljä kautta maarianhaminalaisjoukkueessa ja sai tililleen 56 liigaottelua, joissa teki viisi maalia.
Hän palasi kaudeksi 2008 Umeå FC:n joukkueeseen. Kahden kolmannella sarjatasolla vietetyn kauden jälkeen Sandvärn palasi kasvattajaseuraansa IFK Umeåån viidennelle sarjaportaalle. Hän lopetti aktiivipeliuransa kauden 2010 jälkeen ja aloitti toimimaan kasvattajaseuransa apuvalmentajana.
Sandvärn on saamelaistaustainen ja hän on edustanut Saamen jalkapallomaajoukkuetta kahdessa ottelussa.
Eryx (albumi)

| Eryx Gloria Morti |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : SoundSpiral Studios
 Julkaistu: 12. maaliskuuta 2008
 Tuottaja(t): Juho Räihä & Gloria Morti
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 34.56
 Levy-yhtiö: Stay Heavy
Gloria Mortin muut julkaisut
| Lifestream Corrosion 2004 | Eryx 2008 | Anthems of Annihilation 2010 |
Eryx on suomalaisen metalliyhtyeen Gloria Mortin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Stay Heavy Records.
Kappaleet

Deathstream (Anthologies of Lifestream) – 2.00
Until the Wretched Whimper – 4.08
Phoenix Caged in Flesh – 4.10
Evermorose – 4.35
Prophet of Eosphorus – 4.40
Synthetic Eden – 3.50
The Origins of Sin – 3.55
The Djinnwhisperer – 2.48
Sands of Hinnom – 4.50
Kappaleet > Erikoispainoksen bonuskappaleet

Mesopotamia – 2.33
Dreadful Silence – 3.00
Kokoonpano

Psycho – laulu
Juho Räihä – kitara, tuottaja, äänittäjä, miksaaja, musiikkiohjelmointi
Aki Salonen – basso
Juho Matikainen – basso
Jarmo Juurikka – rummut, musiikkiohjelmointi
Jenni Kemppainen – kosketinsoitin
Kokoonpano > Tuotanto

Eikind – sovittaja, kosketinsoitin
Phlegeton Art Studio – kansitaide & layout
Arvostelut

Imperiumi.net:
Metal.de: 9/10
Aiheesta muualla

Albumi Eryx (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Eryx discogs.com -sivustolla
FV-1

FV-1 on Fuerteventuran saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Puerto del Rosariosta ja päättyy La Olivan kunnassa sijaitsevaan Corralejon satamaan. Pituutta tiellä on noin 28 kilometriä. Vuonna 2019 tielle valmistui moottoritie osuus La Caldereta ja Corralejon välille. Uuden moottoritien rinnakkaistie on vanha valtatie, joka on saanut numeron FV-104.
Reitti

Puerto del Rosario (FV-3)
Puerto Lajas (FV-214)
La Oliva
La Caleta (FV-104)
La Caldereta (FV-102)
Villaverde (FV-101, FV-109)
Geafond
Corralejo (FV-104)
Šarian historia
Pyhän lain asema uskonnoissa

Ajatus Jumalan laista esiintyy vaihtelevalla tavalla eri uskonnoissa. Islam on lakiuskonto, jossa Jumalan antama laki eli šaria on koko islamin ydinasia: ihminen pelastuu lakia noudattamalla. Myös juutalaisuus on lakiuskonto. Siinä  Jumalan laki tunnetaan nimellä halakha. Hindulaisuuteen kuuluu myyttinen kokoelma Manun lait, jotka kertovat  kuinka neljään pääkastiin kuuluvien ihmisten tulee toimia. Brittiläinen siirtomaavalta Intiassa käytti Manun lakeja aluksi siirtomaahallintonsa apuna. Kristinuskossa pelastuminen tapahtuu Jumalan armosta, eikä Jumalan lain seuraamisella ole siihen vaikutusta. Tämän takia myös lainkäyttö  on maallistunut ja saanut rationaalisen luonteen. Tuomas Akvinolainen (1125–1274) korosti moraalin rationaalista puolta, missä tekoja on perusteltava vetoamalla luonnolliseen järkeen, ei Jumalan lakiin.
Esi-islamilainen lainkäyttö

Islaminusko alkoi kehittyä itsensä myöhemmin arabeiksi määrittäneiden Lähi-idän paimentolaisheimojen keskuudessa. Paimentolaiskulttuurit elivät esivaltiollisessa  järjestelmässä, mistä puuttui ehdoton väkivallan monopoli, jota valtiovalta edustaa. Tässä tilanteessa oli sekä etunsa että haittansa.
Etuihin kuului se, että paimentolaiset onnistuivat liikkuvuutensa avulla välttämään keskusvallan harjoittaman verotuksen ja riiston. Toisin kuin esimodernit ja modernit seuraajansa, varhaiset valtiot olivat ryöstövaltioita, jotka eivät tarjonneet alamaisilleen juuri mitään vastinetta keräämistään veroista. Hallitusvallan välttely oli keskiajan alussa myös helpompaa, koska tehokkaan hallintokoneiston puuttuessa hallitsijan ankarin valta ulottui vain hänen lähiympäristöönsä.
Paimentolaiselämän haitat näkyivät siinä, että väkivallan monopolin puuttuessa jokainen yksilö oli suojaton toisten hyökkäyksiä vastaan. Heimoyhteiskuntien sosiaalinen rakenne ja lainkäyttö kehittyivät ratkaisemaan nimenomaan tätä ongelmaa. Ratkaisun ydin olivat liittosuhteet, jotka rakentuivat laajeneville kehille perheen, suvun, laajennetun suvun, klaanin ja heimon ympärille. Kyse oli periaatteessa verisukulaisuuteen perustuvasta järjestelmästä, mutta todellisuudessa sukulaisuus oli vain retorista ja toimi selityksenä keskinäisen solidaarisuuden kehille. Heimon myyttinen kantaisä saattoi olla myös jokin toteemieläin.
Esi-islamilainen lainkäyttö > Sovittelu

Koska avun antaminen riitatilanteessa on antajalle myös vaarallista, solidaarisuus perustuu heimoyhteiskunnissa tasasuhtaisen vastarinnan (balanced opposition) periaatteelle. Omaa riskiä vähentää se, että apua ollaan velvoitettuja antamaan vain sillä tasolla, johon loukkaus kohdistuu. Jos loukkaus kohdistuu perheeseen, asia koskee perheenjäseniä. Jos se kohdistuu koko sukuun, apua on odotettavissa kaikilta saman suvun jäseniltä ja niin edelleen. Rikkomukseen voidaan vastata kostamalla eli aiheuttamalla toiselle samanlainen vahinko, kuin mikä on itse kärsitty. Toinen mahdollisuus on sovittelu, jossa rikkonut osapuoli hyvittää tekonsa. Prosessissa tarvittiin puolueetonta sovittelijaa (arab. hakam), jonka päätökseen molemmat osapuolet etukäteen sitoutuivat.
Heimoyhteiskunnissa rikostapausten käsittely rajoittui vahingonkorvausten tason määrittämiseen. Suku- tai heimoryhmä oli kokonaisuudessaan vastuussa jäsenensä rikkomuksesta, ja sitä voitiin sovitella verikoston välttämiseksi myös taloudellisilla korvauksilla. Klaanin ulkopuolisiin jäseniin ei klaanin suojelu ulottunut. Nämä heimoyhteiskuntien oikeudenkäytön muodot siirtyivät muokattuina myös islamilaiseen lainkäyttöön.
Esi-islamilainen lainkäyttö > Sunna

Heimoyhteiskuntien sovittelijoiden ratkaisuista tuli ennakkotapauksia, joista hahmottui sunna (arab. سنة ’tapa’‎). Tästä käsitteestä tuli islamilaisen lainsäädännön peruskivi.   Perinnäistapaan ja esi-isien perinteeseen vetoaminen teki paimentolaiskulttuurista konservatiivisen. Toisaalta konservatiivinen jäykkyys on järkevää niukoissa oloissa, missä  liikkumavara on vähäinen ja kokeilujen teko voisi johtaa katastrofiin.
Ei tiedetä varmasti, milloin Muhammedin sunna muuttui islamilaisen lain lähteeksi. Profeetan sunna mainitaan sellaisena Jumalan sanan ohella ensimmäisen kerran Medinan pyhäkön piirtokirjoituksessa vuodelta 752 heti abbasidien valtaannousun jälkeen:
Jumalan palvelija, uskovien komentaja, on määrännyt pelkäämään Jumalaa ja tottelemaan häntä, mikä on sitä, että toimii Jumalan kirjoitusten (kitab) ja profeetan sunnan mukaisesti.
Vielä tuolloin sunna saattoi  viitata Moosekseen, joka oli Koraanissa useimmin mainittu profeetta. Joseph Schacht on arvellut, että vasta  al-Shafi'in toimesta 800-luvulla sunna alettiin yhdistää Muhammedin elämäntapaan.
Kehitys umaijadien aikana (661–750)

Tiedot profeetta Muhammedista (570–632) ja rašidun-kalifaatista (632–661) ovat islamin perimätietoa, joka kuitenkin perustuu vain tarinoille. Persian romahduksen ja Bysantin vetäytymisen jälkeen Lähi-idän ensimmäinen historiallisesti varmasti tunnettu arabihallitsija oli Muawija I. Hänen perustamansa dynastian katsotaan jatkuneen seuraavat sata vuotta. Valtavat Lähi-idän alueet olivat tällöin siirtyneet paimentolaispohjaisten arabiheimojen hallintaan. Muawijan hallinto kohosi näiden heimojen yläpuolelle. Vaikka Muawija oli kukistanut avoimet kapinat, hänen tehokkain hallintovaltansa rajoittui pääkaupunki Damaskoksen lähiympäristöön. Lähteet eivät tässä vaiheessa tunne islamia. Arabit kutsuivat itseään ismaeliitoiksi, ja Muawijan lyömissä kolikoissa aiheena oli (Volker Poppin teorian mukaan) Johannes Kastaja. Uskottiin, että hänet oli haudattu Damaskokseen, ja Muawija mahdollisesti esiintyi haudan suojelijana. Kalifi Abd al-Malikin (680–705) aikana Jerusalemista tuli kalifin edustaman "muhammadismin" kulttikeskus. Arabistit ovat eri mieltä siitä, mitä "muhammadilla" tuolloin tarkoitettiin.  Jerusalemiin rakennettiin Kalliomoskeija, joka muistutti enemmän zarathustralaista tulitemppeliä (Chahar Taq) kuin moskeijaa. Kristittyihin kohdistuneet vainot alkoivat lisääntyä, mikä todisti arabiuskonnon identiteetin kiteytymistä.
Kehitys umaijadien aikana (661–750) > Uskonnolliset tuomarit (qādī)

Hallinnon ohuuden takia kattavaa julkista hallintoa ei ollut. Kalifi nimitti edustajikseen kuvernöörejä, jotka käyttivät alueellaan rajoittamatonta valtaa. He siirsivät tuomiovaltaansa tuomareille (qādī), jotka asutuskeskuksissa perivät traditionaalisten sovittelijoiden tehtävät. Qadit nojasivat oikeudenkäytössä uskonnon vahvistamaan perinteeseen, jota täydensivät vaikutteet roomalaisesta laista, itäisten kirkkojen kanonisesta laista, Talmudista ja rabbiinisesta laista sekä sassanidien laista, jotka kaikki olivat saaneet malleja roomalaisilta. Nämä vaikutteet qadien toiminnassa alkoivat näkyä 700-luvulla šarialain kehityksenä.  Heimojen parissa toimivat sovittelijat (hakam) jatkoivat toimintaansa alueilla, minne kuvernöörin valta ei yltänyt.
Šarian säädöksistä ja lakiperiaatteista monet tulevat roomalaisesta lainsäädännöstä. Oppineiden yksimielisyyden periaatteelle esikuvan oli ilmeisesti antanut roomalaisen lain käsite opinio prudentium. Šariaan sisältyvä tekojen jaottelu viiteen luokkaan (arab. al-ahkām al-khamsa) on peräisin antiikin stoalaisesta filosofiasta. Vaaditun ja kielletyn teon lisäksi stoalaisilla oli eettisesti neutraali luokka, jota kutsuttiin yhdentekeviksi teoiksi (adiafora). Se jaettiin vielä kolmeen osaan: asioihin, joita tuli suosia, koska ne auttoivat elämään luonnon mukaan, asiat, joita tuli välttää, koska ne vaikeuttivat luonnonmukaista elämää sekä todella yhdentekevät asiat. Šarian periaate siitä, että "lapsi kuuluu aviovuoteeseen" tulee roomalaisilta. Idän kristillisten kirkkojen kanonisesta laista on määräys, että aviorikos on esteenä avioliitolle; säädös on jäänyt osaksi šiialaisuutta. Juutalaisesta lainsäädännöstä šaria sai analogiaperiaatteen (qiyās) ja sassanideilta myöhemmin hylätyn ajatuksen kalifin uskonnollisesta asemasta. Jotkut šarialait ovat peräisin paimentolaisperinteistä. Tällä tavoin islamiin siirtyi esimerkiksi määräys, että voitetun vihollisen naiset voitiin ottaa jalkavaimoiksi olivatpa he olleet naimisissa tai eivät.
Uskonnolliset qadi-tuomioistuimet olivat vain muslimeille. Kalifaatin väestön suurin osa oli kuitenkin vielä pitkään juutalaisia, kristittyjä ja zarathustralaisia. He säilyttivät omat oikeuslaitoksensa. Tuomareiden päätökset perustuivat aluksi tapaan ja terveeseen harkintaan (ra'y), mutta tämä perinne ei jatkunut šarian myöhemmissä vaiheissa. Koska tuomarin ratkaisut perusteltiin uskonnon avulla, tuomarien ammattikunta täyttyi henkilöistä, jotka olivat erikoistuneet uskonnollisiin asioihin. Tämän seurauksena myös laki alkoi kehittyä uskonnollisten ihanteiden varassa.
Kehitys umaijadien aikana (661–750) > Varhaiset lakikoulukunnat

700-luvun alkupuoliskolla uskonnollisten tuomareiden toiminta alkoi johtaa varhaisten lakikoulukuntien syntyyn. Niiden keskuspaikkoja olivat Irakissa Basra ja Kufa ja Hijazissa Medina ja Mekka. Tärkeimmät niistä olivat Kufa ja Medina, ja kaiken kaikkiaan Irakia voi pitää šarian kehityksen tärkeimpänä keskuksena. Vaikutteet siirtyivät Irakista Hijaziin, joka lain kehityksessä laahasi jäljessä. Varhaiset koulukunnat nojautuivat ratkaisuissaan "elävään traditioon", jossa yhtäältä nojauduttiin sunnaan eli vallitsevaan tapaan ja toisaalta oppineitten yksimielisyyteen (ijma'). Jälkimmäinen tarkoitti oppineiden alueellista yksimielisyyttä ja oli eri asia kuin koko muslimimaailman yksimielisyys.
Ajatus elävästä traditiosta loi tarpeen perustella sitä projisioimalla tradition alku johonkin menneisyydessä eläneeseen suurmieheen. Kufalaisille tällainen hahmo oli Ibrahim al-Nakha'i. Varmempaa tietoa on vasta toisesta tuomarista, Hammad ibn Abi Sulaymanista (k. 738). Oppineiden tapa oli myös siirtää kunnia heidän omille opettajilleen. Niinpä Medinassa kulttiaseman sai "seitsemän medinalaista", joista ketään ei kuitenkaan voi pitää autenttisena lakilähteenä. Ennen pitkää lakikoulujen tavaksi tuli johtaa opetukset johonkin profeetta Muhammedin seuralaisista. Mekkalaisille se oli Ibn Abbas, medinalaisille kalifi Umar.
Irakilaiset lainoppineet alkoivat 700-luvulla katsoa, että elävään traditioon sisältävä lainkäyttö perimmältään pohjautui Profeetan sunnaan. Vielä tässä vaiheessa ei  ollut tarjolla Muhammediin liittyvää hadith -kirjallisuutta, joka olisi kertonut Muhammedin sanoista ja teoista. On myös jäänyt epäselväksi mitä profeetalla aluksi tarkoitettiin. Irakilainen lähtökohta profeettaan palautuvasta elävästä traditiosta alettiin Syyriassa perimätiedon vähitellen karttuessa tulkita suullisten tarinoiden ketjuksi. Se kulki Muhammedista oikeaan johdettujen kalifien kautta oman ajan uskonoppineisiin. Medinan koulukunnalle tämä ajatustapa oli aluksi vieras.
Kehitys umaijadien aikana (661–750) > Traditionistit (Muhammed)

Enemmistön laintulkintaa vastaan alkoi muodostua myös oppositioliikkeitä. Kufassa ne vetosivat vielä vanhempaan muinaiseen auktoriteettiin, joka oli Ali. Tämä liike ei saanut kovin paljon kannatusta eikä sillä ollut tekemistä myöhemmin syntyneen shiialaisuuden kanssa.  Šarian kehityksen tärkeimmäksi tapahtumaksi 700-luvulla kohosi traditionistien (ahl al-hadith) eli perimätietoon luottavien oppineiden muodostama oppositio. Heidän tärkein vaatimuksensa oli, että lain tuli perustua 'traditioon' (hadith), mikä tarkoitti profeetta Muhammediin pohjautuvaa lakiperustaa. Lisäksi ei riittänyt, että traditionistit olisivat palauttaneet lakimääräyksensä johonkin profeetan kumppaneista. Lausumaan tuli myös liittää todistajaketju (isnad) todisteeksi sen luotettavuudesta. Joseph Schacht ei ole pitänyt näin koottua tietovarantoa autenttisena. Hän katsoi, että perimätiedossa päästiin tällä tavoin korkeintaan 700-luvun alkuun, mutta ei pidemmälle. Muhammedin taas katsottiin kuolleen vuonna 632.
Traditionistien esiintyminen ei rajoittunut Medinaan, vaan heitä oli kaikissa suurissa islamin keskuksissa. He vastustivat itsenäistä järkeilyä, josta oli tullut 'elävän tradition' vakiintunut menetelmä. Traditionistien tavoitteena oli alistaa lainkäyttö uskonnollisille  periaatteille, jotka ilmenivät profeetan traditiossa. Voisi luulla, että uskonoppineet olisivat nopeasti hyväksyneet ajatuksen lakinormien johtamisesta profeetta Muhammediin, mutta näin ei ollut. Ajatus kohtasi voimakasta vastarintaa  700-luvulla. Vasta Muhammedin arvovallan vähittäinen kasvu johti siihen, että traditionisteja oli enää mahdoton vastustaa. Vastarinnan keinoiksi jäivät enää tulkitsemisen tavat sekä kilpailevien hadithien esittäminen. Varhaiset lakikoulut tyypillisesti hyväksyivät tradition ainoastaan silloin, kun se vastasi niiden omaa elävää traditiota.
Varhainen juridinen päättely

Yksilöllinen järjenkäyttö (ra'y) sai muodokseen analogian (qiyas), kun pyrittiin yhdenmukaisuuteen päätöksenteossa. Järjenkäyttöön yleensä viitattiin käsitteellä ijtihad. Analoginen päättely levisi käyttöön irakilaisilta koulukunnilta. Kun varkaudesta seuraavalle rangaistukselle eli käden katkaisemiselle hanafit olivat asettaneet alarajaksi kymmenen dirhamia, karkean analogian nojalla sama summa asetettiin alarajaksi häälahjalle (mahr), joka antoi aviomiehelle täyden oikeuden vaimonsa kehoon. Malikiitit seurasivat tätä samaa irakilaisilta saatua analogiapäättelyä.
Juridiset periaatteet ilmaistiin usein riimeinä tai sananlaskuina ennen kuin lakiperiaatteet oli systemaattisesti saatu kirjalliseen muotoon. Islamilaisen lain kirjallinen vaihe alkoi vuoden 767 tienoilla. Tällöin myös oli ilmestynyt ensimmäinen Muhammedin elämäkerta, jonka oli tehnyt Ibn Ishaq. Muutoksen taustalla oli paperinvalmistuksen oppiminen kiinalaisilta 750-luvulla. Uusi materiaali teki kirjat aikaisempaa halvemmiksi.  Sen jälkeen lakiajattelu kehittyi nopeasti, kun taas prosessin alkuvaiheessa oli lähinnä sovellettu karkeaa analogiapäättelyä.
Varhainen juridinen päättely > Imaami Malik

Medinassa vaikuttanut Malik ibn Anas (711–795) oli malikiittisen šariakoulukunnan kantaisä. Hänen nimissään oleva hadith-kokoelma on "Muwatta" eli "kuljettu polku". Oletetun ikänsä nojalla se on kaikista islamilaisista hadith-kokoelmista varhaisin. Joseph Schachtin mukaan Muwatta ei ole suoraan Malikin tekemä, vaan se on koottu hänen oppilaittensa tekemistä muistiinpanoista. Sen voi katsoa edustavan Medinassa 700-luvun jälkipuoliskolla vallinneita šarialain käytäntöjä.  Schacht pitää Malikin lakiajattelua vähemmän edistyneenä kuin hänen irakilaisten aikalaistensa Kufassa, jotka seurasivat Hanifan opetuksia. Malik nojautui vielä ”elävään traditioon” eli uskonoppineiden yksimielisyyteen. Tämän hän yhdisti uskonoppineiden omaan itsenäiseen järkeilyyn. Nämä olivat medinalaisen koulukunnan tunnuspiirteitä.
Varhainen juridinen päättely > Irakilaiset imaamit

Kufalainen qadi Ibn Abi Layla edusti käytännöllistä terveen järjen käyttöä lakiasioissa yhdistettynä jäykkään formalismiin. Bagdadiin siirtynyt Abu Hanifa (699–767) edisti islamilaisen lain teoreettista systematisointia saaden aikaan huomattavaa kehitystä teknisessä lakiajattelussa. Abu Hanifa muun muassa täsmensi analogisen päättelyn (qiyas) ehtoja. Hänen mukaansa sai nimen hanafi-koulukunta. Muita merkittäviä irakilaisia oppineita olivat Abu Yusuf ja Shaybani.
Varhainen juridinen päättely > Muhammad al-Shafi‘i

Medinasta Kairoon siirtynyt Muhammad al-Shafi‘i  (767–820) oli imaami, jonka vaikutus islamin kehitykseen oli monumentaalinen laintulkinnan (fiqh) alueella. Hänen vaikutuksestaan traditionismista tuli šarian vallitseva oppi. Näkemys, että juuri Muhammedin sunna on lain perusta on klassisen islamin perusasioita, mutta sen muotoili  vasta imaami Shafi'i. Sitä ennen lakiperusteena toimi "elävä traditio", joka ilmensi oppineiden yksimielistä käsitystä. Shafi'i hyväksyi vain ankaran täsmällisen tavan käyttää analogiaa ja systemaattista päättelyä. Mikään ei saanut ohittaa profeetan traditiota. Šarian teoria koki siten suuren muutoksen tuloksena loogisempi ja muodollisesti yhtenäisempi kokonaisuus. Samalla siitä seurasi huomattava joustamattomuus.
Shafi'i ei varhaisten koulukuntien tapaan luottanut siihen, että Muhammedin kumppanit olisivat tunteneet profeetan ajatukset siinä määrin, että heitä voisi käyttää šarian auktoriteetteina. Edes Koraanin sanat  eivät menneet profeetan tradition edelle. Koraania oli tulkittava traditiosta käsin eikä päinvastoin. Myös oppineitten yksimielisyys muuttui Shafi'ille tarpeettomaksi. Hänelle yksimielisyys oli sama kuin profeetan traditio sellaisena kuin se 800-luvulla ymmärrettiin. Shafi'in linjanveto  oli Schachtin mukaan säälimätön innovaatio, jonka tuloksena kuitenkin oli kehittynyt ja johdonmukainen lakijärjestelmä.
Myöhemmät lakikoulukunnat (800–865)

Abbasidikalifaatissa varhaiset lakikoulukunnat (madhhab) alkoivat muuntautua klassisiksi koulukunniksi. Kufassa olivat vallalla Abu Hanifan seuraajat, joista kehittyi hanafi-koulukunta. Medinassa ja Egyptissä olivat al-Malikin seuraajat, joista kehittyi maliki-koulukunta. Basran ja Mekan oppineet liittyivät näihin kouluihin. Tämä yksittäisen mestareiden ympärille rakentuva koulukunnan muodostus ulottui noin vuoteen 865.