stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jo Siffert

| Jo Siffert |
| --- | --- |
 Jo Siffert vuonna 1968
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1936 
Kansalaisuus:   Sveitsi
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1962–1971
Talli(t):  Lotus, Brabham, Rob Walker Racing Team, March, BRM
Kilpailuja:  100 (96 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  2
Palkintosijoja:  6
Paalupaikkoja:  2
Nopeimpia kierroksia:  4
MM-pisteitä:  68
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1962
Ensimmäinen voitto:  Britannian Grand Prix 1968
Viimeinen voitto:  Itävallan Grand Prix 1971
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain Grand Prix 1971
Joseph "Jo" Siffert (7. heinäkuuta 1936 Fribourg, Sveitsi – 24. lokakuuta 1971 Brands Hatch, Iso-Britannia) oli sveitsiläinen kilpa-autoilija. Hän menestyi F1-kuljettajana. Siffert on Clay Regazzonin lisäksi ainoa sveitsiläinen, joka on voittanut F1-kilpailuja.
Jo Siffert osallistui F1-sarjaan vuosina 1962–1971. Hän starttasi kymmenen kauden aikana 96 osakilpailuun ja saavutti kaksi voittoa ja neljä muuta palkintosijaa. Hän ajoi kaksi paalupaikkaa ja neljä kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi yhteensä 68.
F1-uransa ohella Siffert kilpaili urheiluautoluokissa. Hänen Porsche-autokuntansa voitti muun muassa Daytonan 24 tunnin ajon sekä Sebringin 12 tunnin ajon. Hän menehtyi onnettomuudessa, joka sattui perinteisessä Mestareiden kisassa Brands Hatchissa rata-autoilukauden 1971 päätteeksi.
Kaudet, tallit, pisteet, sijoitukset

1962 (Lotus): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
1963 (Lotus): 1 piste, sijoitus 15:s
1964 (Lotus, Brabham): 7 pistettä, sijoitus 10:s
1965 (Brabham): 5 pistettä, sijoitus 11:s
1966 (Brabham, Cooper): 3 pistettä, sijoitus 14:s
1967 (Cooper): 6 pistettä, sijoitus 11:s
1968 (Cooper, Lotus): 12 pistettä, sijoitus 7:s
1969 (Lotus): 15 pistettä, sijoitus 9:s
1970 (March): 0 pistettä, sijoitus -
1971 (BRM): 19 pistettä, sijoitus 4:s
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grandprix.com / Siffert  (englanniksi)
Grand Prix Journal Online / Siffert  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
John Meyers

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
John Meyers (28. kesäkuuta 1880 – helmikuu 1975 Volusia, Florida) oli yhdysvaltalainen vesipalloilija ja uimari. Hän kuului vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa pronssia saaneeseen Missouri Athletic Club -joukkueeseen. Hän osallistui lisäksi mailin vapaauintiin.
Jonatan Unge

| Jonatan Unge |
| --- | --- |
 Unge vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1979 (ikä 45) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  koomikko
Jonatan Anders Unge (s. 4. tammikuuta 1979 Tukholma) on ruotsalainen stand up -koomikko. Hänen vanhempansa ovat toimittajat Cecilia Hagen ja Ingemar Unge.
Unge voitti På spåret -visailuohjelman yhdessä toimittaja Cecilia Düringerin kanssa 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jonatan Unge Wikimedia Commonsissa
John Michaelson

| John Michaelson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  John August Michaelson
Syntynyt: 12. elokuuta 1893 Taivalkoski, Suomi
Kuollut: 16. huhtikuuta 1968 (74 vuotta) Woodruff, Wisconsin, Yhdysvallat
Baseballpelaaja
Pelipaikka:  syöttäjä
Pituus:  175 cm
Paino:  74 kg
Lyöntipuoli:  oikea
Heittokäsi:  oikea
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1921:  Chicago White Sox
John August Michaelson, s. Johan Aukusti Mikkola (12. elokuuta 1893 Taivalkoski, Suomi – 16. huhtikuuta 1968 Woodruff, Wisconsin, Yhdysvallat), oli amerikansuomalainen baseballin pelaaja. Hän on ainoa Major League Baseball (MLB) -sarjassa pelannut suomalaissyntyinen pelaaja.
Mikkola syntyi Taivalkoskella Mikko Mikonpoika Mikkolalle ja tämän vaimolle Kaisalle elokuussa 1893. He muuttivat Taivalkoskelta Yhdysvaltoihin Philadelphia-laivalla vuonna 1907 Johanin ollessa 14-vuotias. Perhe asettui Michiganin osavaltion pohjoisosaan Mohawkin pikkukaupunkiin. Nuori Mikkola alkoi Yhdysvalloissa pelata baseballia eri pikkukaupunkien joukkueissa, ja käytti tuolloin sekä Mikkolaa että Michaelsonia sukunimenään otteluissa.
Vuonna 1921 valmentaja Ty Cobb kutsui Mikkolan Detroit Tigersin harjoitusleirille. Tigers lähetti Mikkolan pelaamaan alempaan Central-sarjaan, mutta irtisanoi tämän sopimuksen vielä samana vuonna. Seuraavaksi Mikkolaan otti yhteyttä Chicago White Sox, joka kärsi suuresta syöttäjäpulasta. Mikkolan tuolloiseen kotikaupunkiin Wakefieldiin Mikkolaa katsomaan tullut joukkueen johtoryhmän jäsen vakuuttui Mikkolan pelaamisesta niin paljon, että Mikkola allekirjoitti sopimuksen heti saavuttuaan Chicagoon. Wakefieldissä Mikkolan lähtö oli suuri uutinen, ja lähes koko kaupunki oli hyvästelemässä Mikkolaa tämän lähtiessä.
Mikkola pelasi White Soxin joukkueessa kaksi ottelua syöttäjänä kaudella 1921. Ensimmäisessä ottelussaan Boston Red Soxia vastaan 28. elokuuta 1921 hän tuli syöttäjäksi sisään ajolähtötilanteessa, ja pakotti kaksi lyöjää penkille. Gus Michaelson -nimellä urheilu-uutisissa noteerattu Mikkola aloitti White Soxin kirin, joka toi joukkueen tasoihin. Red Sox voitti ottelun lopulta 6–5 ylimääräisissä vuoropareissa. Toisen ottelunsa Michaelson pelasi St. Louis Brownsia vastaan 31. elokuuta, mutta ottelu ei sujunut yhtä hyvin ja Browns pääsi tekemään kolme juoksua Mikkolan ollessa syöttäjänä.
Pelaajauransa jälkeen Mikkolan tiedetään toimineen kaivosmiehenä sekä myöhemmin maalausurakoitsijana ja taidemaalarina. Hän meni naimisiin vuonna 1930 Buelah Michaelsonin (o.s. Penna, 1910/1911–1998) kanssa. Heillä ei ollut lapsia, mutta Johnilla oli tiettävästi Tampereella asunut veli Jacob sekä kaksi Yhdysvalloissa asunutta siskoa.
Mikkola kuoli sydänkohtaukseen Woodruffin kaupungissa Wisconsinin osavaltiossa hänen toimittaessaan jätteitä kaatopaikalle. Hänet on haudattu Mareniscon kaupungin hautausmaalle Michiganissa.
HMS Blankney

| HMS Blankney |
| --- | --- |
 HMS Blankney

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank, Skotlanti
Kölinlasku:  17. toukokuuta 1940
Laskettu vesille:  19. joulukuuta 1940
Palveluskäyttöön:  11. huhtikuuta 1941
Loppuvaihe:  romutettu 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  25,5 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  164
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 2 × Oerlikon 20 mm 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä 6 × syvyyspomminheitinttä
HMS Blankney (viirinumero L30) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 4. syyskuuta 1939 vuoden 1939 hätäohjelmassa (engl.  1939 War Emergency Programme) työnumerolla J1570 Clydebankistä John Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 19. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 11. huhtikuuta 1941.
Palvelus

Aluksen koeajot suoritettiin nopeutettuina, minkä jälkeen se siirrettiin laivastolle hyväksyttäväksi. Alus siirrettiin toukokuussa koulutettavaksi ja varustettavaksi sekä määrättiin läntisen reitin (engl. Western Approaches Command) alaisuuteen Irlanninmerelle sijoitettuihin yksiköihin (engl. Irish Sea Escort Force). Koulutuksen päätyttyä alus aloitti Atlantin saattueiden suojaamisen, kunnes se määrättiin elokuussa suojaamaan Gibraltarille matkaavia saattueita. Alus liittyi 17. syyskuuta joukkojenkuljetussaattueeseen WS11X Kotilaivastosta määrättyjen alusten kanssa (operaatio Halberd). Se erkani 24. syyskuuta saattueesta Force H:n alusten saavuttua, minkä jälkeen alus palasi palveluspaikkaansa.
Alus liittyi 1. lokakuuta Clydessä saattueeseen WS12 HMS Stanleyn kanssa. Se jäi saattueeseen, vaikka muut paikallisosaston alukset erkanivat siitä. Alus erkani 7. lokakuuta saattueesta Stanleyn kanssa palaten Clydeen.
Marraskuussa alus siirrettiin 11. saattajaryhmään, jossa aluksen tehtävä Atlantin saattueiden suojana jatkui. Alus määrättiin kuukauden lopulla siirrettäväksi Välimerelle. Se liittyi joulukuussa Londonderryssä 20. saattajaryhmään, jonka mukana se suojasi saattueen HG76 matkan Gibraltarille. Alukselle oli sijoitettu ilmavoimien kalustoa kuljetettavaksi Gibraltarille, jonne saavuttuaan alus siirrettiin 13. hävittäjälaivueeseen.
Alus suojasi 17. joulukuuta alkumatkalla saattuetta HG76 Gibraltarilta Liverpooliin. Tehtävän aikana alus osallistui Saksan laivaston sukellusvene U-131:n upottamiseen HMS Exmoorin sekä F. J. Walkerin komentaman 36. saattajaryhmän alusten kanssa. Alus upotti 18. joulukuuta törmäämällä sukellusvene U-434:n, jolloin se kärsi merkittäviä vaurioita. Alus siirrettiin 21. joulukuuta Gibraltarilla telakalle korjattavaksi.
Palvelus > 1943

Alus liittyi 6. tammikuuta 1943 Ledburyn kasnsa Neuvostoliitosta palaavaan saattueeseen RA51, josta se erkani 10. tammikuuta. Alus suojasi 17. tammikuuta Ledburyn ja Middletonin kanssa saattuetta JW52, josta alukset erkanivat 21. tammikuuta. Alus liittyi 5. helmikuuta Middletonin kanssa saattueeseen RA52, josta ne erkanivat 8. helmikuuta saavuttuaan Loch Eween. Alus palasi 10. helmikuuta Scapa Flowhun liittyen Kotilaivastoon.
Alus määrättiin Välimerelle, jonne se siirtyi saattueen WS31/KMF17 mukana. Alus erkani 21. kesäkuuta yhdistetystä saattueesta Välimerelle matkaavien alusten (saattue KMF17) mukana ja se liittyi Gibraltarille saavuttuaan Välimeren laivaston 58. hävittäjäviirikköön. Alus tuki kesäkuussa Sisilian maihinnousua itäisessä tukiosastossa, jonka Saattajaryhmä V:hen se oli liitetty Blencathran, HMS Breconin ja Brissendenin kanssa. Alus lähti 7. heinäkuuta Bonesta suojaten saattuetta KMF18, josta se erkani kaksi päivää myöhemmin tankattavaksi. Alus palasi 10. heinäkuuta saattueeseen suojaten sen matkan BARK WEST sillanpääalueelle, jossa se erkani saattueesta aloittaen partioinnin sekä maihinnousun tukemisen. Alus tulitti BARK EAST alueen maakohteita Puckeridgen kanssa.
Alus kolaroi 13. heinäkuuta Brissendenin  kanssa, jolloin se ei kuitenkaan kärsinyt merkittäviä vaurioita. Alus määrättiin syyskuussa Salernon maihinnousuun, jolloin se siirtyi Bizertaan. Alus suojasi 4. syyskuuta saattueen FSS1 Bizertasta sillanpäähän. Se liittyi 9. syyskuuta 21. hävittäjälaivueen kanssa pohjoiseen osastoon tulitukiosastoksi.
Palvelus > 1944

Alus osallistui 8. maaliskuuta 1944 Saksan laivaston sukellusveneen U-50:n upottamiseen (41°11′N, 12°27′E) Blencathran, Breconin ja Madisonin kanssa. Alus jatkoi partiointi ja sukellusveneidentorjuntatehtävissä, kunnes se määrättiin toukokuussa tukemaan Normandian maihinnousua.
Alus suojasi 3. toukokuuta Yhdysvaltain laivaston alusten kanssa saattuetta GUS38. Se osallistui seuraavana päivänä sukellusvene U-371:n upottamiseen Bougien edustalla (37°09′N, 05°39′E). Tehtävästä vapauduttuaan alus matkasi kotimaahan liittyäkseen Portsmouthissa 1. hävittäjälaivueeseen. Alus määrättiin tukemaan Normandian maihinnousua Force G:n mukana. Alus harjoitteli 18. toukokuuta Brightonin edustalla osastojen J, S ja G kanssa. Alus liittyi kesäkuussa saattajaryhmä 115:een, jonka muodostivat sluupit Lark ja Crane sekä fregatit Chelmer ja Torrington.
Alus saattoi 15. kesäkuuta maihinnousualuksen ja kaksi pelastusalusta käsittäneen saattueen G15 Solentista Gold Beachille. Alus erkani seuraavana päivänä saattueesta liittyen itäiseen laivasto-osastoon kokoontumisjakson ajaksi. Alus palasi 7. kesäkuuta Portsmouthiin suojatakseen saattueita sillanpäähän, kunnes operaatio lakkasi. Tämän jälkeen alus tuki maaoperaatioita mahdollisuuksiensa mukaan. Alus suojasi Kanaalin saattueita sekä valvoi meriliikennettä laivueen mukana, kunnes se määrättiin lokakuussa huoltoon. Alus oli huollettavana Liverpoolissa vuoden lopun.
Palvelus > 1945

Tammikuussa 1945 alus määrättiin Sheernessiin sijoitettuun 21. hävittäjälaivueeseen. Alus lähti 6. tammikuuta laivueeseensa. Se suojasi 15. tammikuuta Pohjanmerellä saattuetta, jota alus puolusti hyökkääviä E-veneitä vastaan. Alus suojasi Pohjanmerellä saattueita, kunnes se määrättiin kesäkuussa Itäiseen laivastoon. Heinäkuussa alus lähti Etelä-Afrikkaan, jossa se siirrettiin Simonstownissa telakalle. Alus palasi palvelukseen Japanin antauduttua, joten se palasi kotimaahan. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa 1946, jolloin se sijoitettiin Devonportin reserviin.
Alus kunnostettiin 1948, minkä jälkeen se sijoitettiin Sheernessin reserviin. Alus siirrettiin 1952 Hartlepooliin. Alus sijoitettiin 22. lokakuuta poistolistalle, josta se siirrettiin edelleen myytäväksi. Alus myytiin seuraavana vuonna BISCOlle, joka allokoi aluksen Hughes Bolkowille Blythiin. Alus hinattiin 9. maaliskuuta romutettavaksi.
Jonatha Brooke

Jonatha Brooke elokuussa 2009.
Jonatha Brooke (s. 23. tammikuuta 1964) on yhdysvaltalainen folk- ja rocklaulaja ja -kitaristi. Uransa Jonatha on aloittanut jo 1980-luvulla, mutta soolouransa vasta vuonna 1994. Hänen musiikkinsa yhdistelee folkin, rockin ja popin elementtejä, ja hänen tyyliinsä kuuluvat myös voimakkaat sanoitukset ja monisyiset melodiat.
Diskografia

Plumb (1995)
10 Cent Wings (1997)
Live (1999)
Steady Pull (2001)
Back in the Circus (2004)
Live In New York (2006)
Careful What You Wish For (2007)
The Works (2008)
My Mother Has 4 Noses (2014)
Midnight. Hallelujah. (2016)
Imposter (EP) (2019)
Joshua Gracin

Joshua Gracin esiintymässä vuonna 2006.
Joshua Mario ”Josh” Gracin (s. 18. lokakuuta 1980) on yhdysvaltalainen countrylaulaja, joka sijoittui neljänneksi American Idol -televisio-ohjelman toisella tuotantokaudella. Gracin kasvoi Westlandin kaupungissa, Michiganissa. Hänen 15. kesäkuuta 2004 julkaistu esikoisalbuminsa Josh Gracin myi kultaa. Huhtikuussa 2008 ilmestyi Gracinin toinen albumi, We Weren’t Crazy.
John Morrissey

John Morrissey
John Morrissey (12. helmikuuta 1831 – 1. toukokuuta 1878), tunnettu myös nimellä Old Smoke, oli irlantilaissyntyinen Dead Rabbits -jengiin kuulunut katujengiläinen New Yorkin Manhattanilla.
Morrisseystä tuli lopulta sekä demokraattien kongressiedustaja Yhdysvaltain kongressiin että senaattori New Yorkin osavaltion senaattiin. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä kaksi kautta vuosina 1867–1871 ja osavaltion senaatin jäsenenä vuodesta 1875 kuolemaansa asti.
Jore

Jore (oik. Jorma Sakari Vastelin, 30. elokuuta 1963 – 24. syyskuuta 1993) oli suomalainen punk-laulaja ja lauluntekijä. 1979–1982 toiminut Nolla nolla nolla oli Joren ensimmäinen levyttänyt yhtye. Varsinaisen toimintansa aikana yhtye julkaisi yhden EP-levyn, "Oodeja simasuille", vuonna 1981. 1982 Jore vieraili Laman albumilla ja lauloi oman kappaleensa "Turpa kiinni ja nussi". Nolla nolla nollan hajottua Jore liittyi Musta Paraati -yhtyeeseen. Jore oli mukana yhtyeen ensimmäisellä singlellä ja ensimmäisellä albumilla Peilitalossa vuodelta 1983. Mustasta paraatista erottuaan Jore perusti Silmät-yhtyeen, joka levytti yhden singlen ja yhden kokoelmakappaleen vuonna 1983. Nolla nolla nolla kokoontui yhtä keikkaa varten 1984 ja sai sen jälkeen mahdollisuuden tehdä albumin. Vuoden 1984 lopussa Jore liittyi Kuudes tunti -yhtyeeseen, joka oli jo julkaissut yhden albumin. Jore teki bändin kanssa yhden singlen lähes valmiiksi, mutta se jäi aikoinaan julkaisematta. Kappaleet julkaistiin 2013 Kuudennen tunnin ainoan albumin uudelleenjulkaisulla. Kuudes tunti lopetti toimintansa 1985. Tämän jälkeen Jore äänitti studiossa Dead Society -yhtyeen kanssa, mutta näitä äänityksiä ei ole julkaistu. Jore kuoli 1993 synnynnäisen sydänvian takia Virossa.  Hetki ennen kuolemaansa Jore oli muuttanut Suomesta Viron puolelle kommuuniin Saarenmaalle rakentamaan suunnitelmissaan ollutta äänitysstudiota. Samaisessa Saarenmaa-projektin taiteilijakommuunissa vaikutti aiemmin maolaisena tunnettu Itu-ryhmän guru Matti Puolakka.
Diskografia

Nolla nolla nolla: Oodeja simasuille (EP, 1981)
Propaganda-EP (kokoelma EP, 1981) (Rummut Naton kappaleessa "Ei Sun Tartte Ajatella")
Laman: Lama (LP, 1982) (laulu kappaleessa "Turpa kiinni ja nussi")
Musta Paraati: Romanssi / Kädet (single, 1982)
Musta Paraati: Peilitalossa (LP, 1983)
Silmät: Haudattu / Toinen maailma (single, 1983)
Jeanne d'Arc (kokoelma LP, 1983) (laulu Silmät-yhtyeen kappaleissa "Toinen maailma", "Haudattu" ja "Valot")
Nolla nolla nolla: Nolla nolla nolla (LP, 1984)
Nolla nolla nolla: Tänään täällä, huomenna poissa (kokoelma CD, 1996) (sisältäen koko tuotannon, mukana myös ennenjulkaisemattomia kappaleita)
Kuudes tunti: Kuinka tänään voit? (uudelleenjulkaisu 2LP, 2013) (laulu kappaleissa "Aikuisten katseissa" ja "Pää")
Jordy Clasie

Jordy Clasie (s. 27. kesäkuuta 1991 Haarlem, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelaa Eredivisien AZ Alkmaarissa ja on pelannut myös Alankomaiden maajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Clasieta on kutsuttu Hollannin Xaviksi ja häntä on verrattu myös Andrea Pirloon.
Ura

Clasie aloitti jalkapalloilun HFC EDO:ssa ennen siirtymistä Feyenoordiin vuonna 2000. Hän debytoi Eredivisiessä 15. elokuuta 2010 Excelsiorin paidassa Rotterdamin derbyssä Feyenoordia vastaan. Clasie palasi seuraavana vuonna Feyenoordiin ja murtautui avauskokoonpanoon. Kausina 2015–2019 hän kuului Englannin Valioliigassa pelaavan Southamptonin miehistöön mutta pelasi lainalla kauden 2017–2018 belgialaisessa Club Bruggessa ja kauden 2018–2019 Feyenoordissa.
Clasie debytoi Alankomaiden maajoukkueessa 7. syyskuuta 2012 Turkkia vastaan. Hän oli lähellä saada paikan vuoden 2012 EM-kilpailuista, mutta putosi viimeisten joukossa. 31. toukokuuta 2014 Louis van Gaal valitsi hänet kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuihin, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle välieräottelussa Argentiinaa vastaan ja pelasi kokonaan voitokkaan pronssiottelun Brasiliaa vastaan. Clasie on pelannut kaikkiaan 17 maaottelua, viimeksi marraskuussa 2016.
Joensuun Pallo

Joensuun Pallo (myös JiiPee) oli vuosina 1981–2001 Joensuussa toiminut jalkapalloseura.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1981 nimellä Rantakylän Peli-Toverit (RPT). Vuosikymmenen jälkipuoliskolla RPT nousi kaupungin ykkösseuraksi, kun Joensuun Karpalo putosi alasarjoihin. Vuonna 1991 seura vaihtoi nimekseen Joensuun Pallo, joka esiintyi sarjoissa nimellä JiiPee. Seura pelasi parhaimmillaan Kakkosessa vuosina 1993–1994 ja 1999–2001. Kauden 2001 jälkeen JiiPee ja Ratanat yhdistyivät nimellä Jippo.
Jordyn Wieber

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jordyn Wieber |  Jordyn Wieber |  Jordyn Wieber |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 2011 | neliottelu |  |
|  Kultaa | Tokio 2011 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tokio 2011 | puomi |  |
Jordyn Marie Wieber (s. 12. heinäkuuta 1995 DeWitt, Michigan) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja maailmanmestari.
Wieber voitti Tokion MM-kilpailuissa 2011 kultaa neliottelussa ja joukkuekilpailussa. Samoissa kilpailussa hän saavutti puomilla pronssimitalin. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai kultaa joukkuekilpailussa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jonkerin kivi

Jonkerin kivi on vanha Stolbovan rauhan 1617 rajakivi, joka sijaitsee Kuhmossa Jonkerinjärven pohjoisrannalla. Vajaat 2,5 metriä korkea kivi oli vielä 1700-luvulla niemen kärkenä, mutta nykyisin se on erillään rannasta. Kivi on saattanut olla rajakivenä jo Täyssinän rauhasta 1596 alkaen, mutta tästä ei ole varmaa tietoa.
Suomen ja Venäjän raja kulki kiven kautta aina vuoteen 1839 saakka, jolloin Jonkerin alue liitettiin Suomeen.
Joensuun Prihat

Joensuun Prihat on entinen joensuulainen naisten lentopallojoukkue, joka pelasi lentopallon SM-liigassa 1990- ja 2000-luvuilla.
Historia

Joensuun Prihat perustettiin 8. huhtikuuta vuonna 1960. Seuran nimi juontaa juurensa Karjalaan. Siellä Priha oli vahva, komea ja ihannoitu nuorukainen. Tällaisena Prihojen perustajat halusivat uuden seuran myös nähtävän.
Alussa Prihoilla oli sekä mies- että naisjoukkueet. Tyttöjen ja poikien junioritoiminta aloitettiin 1974. Vuonna 1989 Joensuun Prihat päätti erään aikakauden historiassaan ja erikoistui ainoastaan nais- ja tyttölentopalloiluun, pohjoiskarjalaisen mieslentopalloilun jäädessä muille seuroille.
Prihat nousi naisten lentopalloilun mestaruussarjaan kaudelle 1994–95 ja pelasi itsensä heti upeasti hopealle. Seuraavalla kaudella saaliiksi tuli pronssia. Näiden ennätyksellisten vuosien jälkeen Prihat ei yltänyt aivan Suomen terävimpään kärkeen vaan sijoitukset olivat 5–5–9.
Kaudella 2001–2002 Prihat pelasi itsensä hopealle. Lisäksi kaudella saavutettiin Suomen Cupin voitto. Kauden 2007–2008 päätteeksi Prihat putosi 1-sarjaan.
Maaliskuussa 2012 Joensuun Prihojen toiminta päätettiin lopettaa seuran velkaantumisen vuoksi.
Johannes Stark

| Johannes Stark |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1874 Schickenhof, Saksan keisarikunta
Kuollut: 21. kesäkuuta 1957 (83 vuotta) Traunstein, Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Münchenin yliopisto (Tohtori, 1897)
Väitöstyön ohjaaja:  Eugen von Lommel
Instituutti:  Göttingenin yliopisto Hannoverin yliopisto RWTH Aachen Greifswaldin yliopisto Würzburgin yliopisto
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  Starkin ilmiö
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1919)
Johannes Stark (15. huhtikuuta 1874 Schickenhof, Baijeri – 21. kesäkuuta 1957) oli merkittävä 1900-luvun fyysikko, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon.
Elämäkerta

Stark aloitti opintonsa Bayreuthin kymnaasissa ja jatkoi Regensburgissa. Yliopisto-opinnot alkoivat Münchenin yliopistossa, jossa hän opiskeli fysiikkaa, matematiikkaa, kemiaa ja kristallografiaa. Hänen virka-aikansa alkoi 1894. Hän valmistui tohtoriksi 1897.
Stark työskenteli lukuisissa viroissa Fysiikan instituutissa vuoteen 1900 saakka, jolloin hän aloitti palkattomana luennoitsijana Göttingenin yliopistossa. Hän työskenteli ja tutki lukuisissa yliopistoissa, kuten Greifswaldin yliopistossa. Hän sai vuonna 1919 Nobelin palkinnon "Doppler-ilmiön löydöstä ohenneessa kaasussa virtaavista positiivisista ioneista ja spektriviivojen jakamisesta sähkökentässä". Näistä jälkimmäinen tunnetaan Starkin ilmiönä. Hän jäi eläkkeelle 1939.
Stark julkaisi yli 300 esitelmää käsitellen lähinnä sähköä ja siihen liittyviä aiheita.
Aiheesta muualla

Biografia Nobel-säätiön sivuilla (englanniksi)
Joanna Macy

| Joanna Rogers Macy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1929
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Puoliso:  Francis Underhill Macy
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Coming Back to Life: Practices to Reconnect Our Lives, Our World (1998)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Joanna Rogers Macy on yhdysvaltalainen ympäristöaktivisti, tutkija ja kirjailija, jonka tuotanto käsittelee buddhalaisuutta, systeemiteoriaa ja syväekologiaa. Hänen pääteoksensa on Coming Back to Life: Practices to Reconnect Our Lives, Our World, joka käsittelee psykologisia toimintamalleja ympäristökriisien käsittelyssä.
Macy on väitellyt uskontotieteen alalta Syracusen yliopistosta.