stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä P
P > Matti Einari Pekkala

(28. helmikuuta 1898 Kuopio – 26. huhtikuuta 1986 Thunder Bay, Ontario, Kanada) oli suomalainen jääkärialikersantti. Hänen vanhempansa olivat junailija Abram Pekkala ja Maria Ollanketo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Signe Emerentia Elorannan kanssa. Pekkala kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Kajaanin yhteiskoulua. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 4. marraskuuta 1916, josta hänet lähetettiin 3. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon. Takaisin Suomeen Pekkala palasi marraskuun lopulla vuonna 1918 ja astui 5. tammikuuta 1919 alikersantiksi ylennettynä armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin Suomen valkoisen kaartin 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 4. toukokuuta 1919 ja toimi sen jälkeen 15. toukokuuta - 4. kesäkuuta 1919 välisen ajan Miehikkälän suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmin hän työskenteli Kajaanin puutavara oy:n palveluksessa Lämmittäjänä, kunnes muutti vuonna 1924 siirtolaiseksi Kanadaan. Kanadan kansallisuuden hän sai vuonna 1930. Kanadassa ollessaan hän toimi pääasiassa metsäurakoitsijana ja turkismetsästäjänä Port Arthurissa. Ylennykset: Alikersantti 5. tammikuuta 1919.
P > Väinö Oskari Pekkala ent. Strang

(16. tammikuuta 1887 Vimpeli – 25. elokuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä ja kunnallislautakunnan esimies Antti Oskari Pekkala (ent. Strang) ja Liisa Antintytär. Pekkala opiskeli Helsingissä Ateneumissa piirustusta vuosina 1905 – 1906 ja maalausta vuosina 1907 – 1908 sekä 1909 sekä maalausta ja piirustusta muun muassa Colarossin taidekoulussa Pariisissa. Hän työskenteli vuosina 1910 – 1916 isänsä asioimistossa Vimpelissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 18. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin sairauden takia siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen hän palasi 27. heinäkuuta 1918 sairaan ja kuolikin kohta kotonaan Vimpelissä. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Johan Albin Pekkarinen
P > Jooseppi Pekki

(19. joulukuuta 1897 Valkjärvi – 3. maaliskuuta 1937) oli suomalainen reservin vänrikki ja jääkäri. Pekin vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Pekki ja Helena Vanhanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Rakel Ingeborg Anderssonin kanssa. Pekki kävi kansakoulun ja suoritti viidennen luokan yksityisesti Viipurin reaalikoulussa vuonna 1925 sekä suoritti Turun kunnankirjurikurssin vuonna 1932. Pekki työskenteli maanviljelijänä Valkjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 22. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon. Altonasta hän palasi takaisin komppaniaansa 9. kesäkuuta 1917. Pekki astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi vääpeliksi 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet määrättiin myöhemmin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurin ympäristössä sekä Lavolassa.
Pekki palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana 9. komppaniassa. Hän erosi armeijasta 16. helmikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön. Suojeluskunnissa hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Uudenkirkon Ylämaan suojeluskuntaan, jonka jälkeen hän toimi Perniön suojeluskunnassa 15. maaliskuuta 1924 saakka paikallis- ja aluepäällikkönä. Hän erosi Suojeluskunnista vuonna 1924 ja astui Etsivän keskuspoliisin palvelukseen ja palveli poliisivoimissa Kotkan ja Viipurin alaosastoilla vuoteen 1926 saakka. Pekki astui takaisin armeijan palvelukseen 1. toukokuuta 1926 ja hänet sijoitettiin vääpeliksi Helsingin komennuskomppaniaan, josta hänet määrättiin 28. lokakuuta 1926 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Tampereen rykmentin 7. komppaniaan. Toistamiseen Pekki erosi armeijasta 11. kesäkuuta 1927 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Viipurin pitäjässä ja Valkjärvellä vuoteen 1933 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli työmiehenä Suomenlinnassa vuosina 1933–1934. Loppuelämänsä hän työskenteli Kemi-yhtiön mittaajana Petsamossa.
Pekki kävi Alue- ja paikallispäällikkökurssin vuonna 1922 ja reserviupseerikurssin vuonna 1926 Suojeluskuntain päällystökoulussa. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 27. maaliskuuta 1918, Vääpeli 2. toukokuuta 1918, Reservin vänrikki 12. elokuuta 1926. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Mikko Pekki
Sulo-Weikko Pekkola
Lauri Arvid Pelkonen
P > Aleksanteri Pellinen

(25. tammikuuta 1896 Kortesjärvi – 24. maaliskuuta 1980 Espoo) oli suomalainen jääkäri. Hän kirjautui Saksan armeijaan 23. joulukuuta 1915. Pellinen osallistui Misse-joen, Riianlahden ja Aa-joen taisteluihin ja palasi Suomeen 25. helmikuuta 1918 varavääpelinä. Hän osallistui Suomen sisällissotaan ja  palveli sen jälkeen 9. Jaäkärirykmentissä, Uudenmaan rykmentissä Ja Karjalan Kaartin rykmentissä. Pellinen osallistui myös talvi- ja jatkosotaan, talvisodassa Karjalan kannaksella ja jatkosodassa Itä-Karjalassa ja Karjalan kannaksella. Kapteeniksi hänet ylennettiin 1940. Sotien jälkeen Pellinen toimi Jääkärirykmentti 9:n huoltopäällikkönä. Puolustusvoimista täysin palvelleena 1946 erottuaan hän toimi kuusitoista vuotta Loviisassa Ab R. Nordström & Co Oy:n palveluksessa.
P > Eljas Nestori Juhonpoika Pellinen

(1. joulukuuta 1893 Kortesjärvi – 28. helmikuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Pellinen ja Hanna Ahola. Pellinen maanviljelijänä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, jossa hän sairastui 27. tammikuuta 1917 umpisuolentulehdukseen ja toimitettiin edelleen Mitaun sotilassairaalaan, missä hän kuoli 28. helmikuuta 1917. Hänet haudattiin Mitaun hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Oskar Vilhelm Peltokangas
P > Edvin Peltola

(4. helmikuuta 1874 Keuruu – 16. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat torppari Fredrik Anselm Peltola ja Hilda Judith Ollila. Peltola työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hän palasi takaisin komppaniaansa 23. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Peltola astui suomen armeija palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä. Takaisin Suomeen hän palasi 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Seinäjoen krenatööripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, jossa kaatui 16. maaliskuuta 1918. Hänet haudattiin Keuruun sankarihautaan. Ylennykset: Jefreitteri 7. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Jääkärimerkki.
Frans Iivari Peltola
Oskari Peltola myöh. Pyhälahti
Aarne Aleksander Peltonen
P > Heikki Peltonen

(28. lokakuuta 1897 Virrat – 20. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat torppari Effendi Peltonen ja Santra Vilhelmina Santerintytär. Peltonen työskenteli työmiehenä Virroilla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin rintamakomennuksen jälkeen 12. elokuuta 1917 alkaen hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hän palasi komppaniaansa 10. lokakuuta 1917. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi Kristiinan krenatööripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Laviassa, jossa hän haavoittui 14. maaliskuuta 1918. Hän oli haavoittumisensa jälkeen hoidettavana eri sairaaloissa ja 22. kesäkuuta 1918 alkaen Takaharjun parantolassa, jossa hän kuoli keuhkotautiin 20. lokakuuta 1918. Hänet haudattiin Savonlinnan hautausmaalle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 1. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
P > Juho Iisakki Peltonen

(6. syyskuuta 1890 Eurajoki – 28. maaliskuuta 1949) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Iisakki Peltonen ja Aleksandra Sundvall. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Alma Elviira Lehtisen kanssa. Peltonen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kalajoella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. lokakuuta 1916, josta hänet siirrettiin 20. toukokuuta 1917 pataljoonan 3. komppaniaan. Peltonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan rehumestariksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Peltonen määrättiin sisällissodan jälkeen Suomen valkoisen kaartin Vaasan pataljoonan rehumestariksi, mistä tehtävästä hän erosi armeijan palveluksesta 16. helmikuuta 1919. Hän astui uudelleen armeija palvelukseen 1. syyskuuta 1921 ja hänet sijoitettiin kuormastovääpeliksi Jääkäritykistörykmenttiin. Hän erosi toistamiseen armeijasta 1. syyskuuta 1922 ja työskenteli sen jälkeen eläinlääkäri Lindgrenin sairastallin tallimestarina Malmilla ja myöhemmin sähköasentajana Enso-Gutzeit oy:n selluloosatehtaassa sekä varasto ja ajomiehenä Valkeakosken talouskaupassa vuoteen 1926 saakka. Tämän jälkeen hän työskenteli ajomiehenä Mercantile oy:n palveluksessa vuoteen 1928 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli Helsingin raitiotie- ja omnibus oy:n palveluksessa vuoteen 1936 saakka. Myöhemmin hän työskenteli Vaatetusvarikolla Hämeenlinnassa aina kuolemaansa saakka. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
P > Nikolai Immanuel Peltonen

(18. tammikuuta 1893 Turku – 12. toukokuuta 1965) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Nikolai Peltonen ja Alexina Rönnberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1935 Anna Katarina Toivosen kanssa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 9. helmikuuta 1916, mutta saksalaiset vastavakoiluviranomaiset pidättivät hänet jo 12. huhtikuuta 1916. Hän oli sen jälkeen tutkintavankilassa ja vankileirillä. Kotimaahan palattuaan hän työskenteli kauppiaana muun muassa Turussa ja Loimaalla.
P > Petter Peltonen

(16. tammikuuta 1882 Rautalampi – 27. marraskuuta 1943) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä, Juho Okker ja Hilda Maria Hintikka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1914 Ruusa Maria Vesterlundin kanssa. Peltonen työskenteli työmiehenä Himangalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 26. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. Hän palasi takaisin Suomeen sisällissodan aikana ja asettui kotipaikkakunnalleen Himangalle, missä hän työskenteli työmiehenä aina vuoteen 1924 saakka, jolloin hän matkusti siirtolaiseksi Australiaan. Australiassa hän työskenteli rakennus- ja siltatöissä. Hänet haudattiin Adelaideen, Australiaan.
Siivo Einer Peltonen
P > Jaakko Pelttari

(18. heinäkuuta 1887 Kempele – 15. toukokuuta 1983) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Pelttari ja Liisa Skopa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1909 Anna Sofia Haurun kanssa, joka kuoli vuonna 1915 ja hän avioitui uudelleen vuonna 1920 Maria Sofia Niemelän kanssa, joka kuoli vuonna 1932. Pelttari työskenteli seppänä Kempeleessä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. maaliskuuta 1917, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pelttari astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä. Hän saapui Saksasta takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Hänet määrättiin Vaasasta Karjalan rintamalle, jossa hänet sijoitettiin 2. maaliskuuta 1918 alkaen IV (alkuperäisen) pataljoonan 4. komppaniaan sekä myöhemmin Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoonan 2. komppaniaan, jossa hän toimi joukkueenjohtajana ja osallistui taisteluihin Valkjärvellä ja Raudussa, missä hän haavoittui 27. maaliskuuta 1918. Haavoittumisensa jälkeen hän oli hoidettavana Savonlinnan yleisessä sairaalassa sekä Tilkan ja Rauhan sairaaloissa 18. syyskuuta 1918 saakka. Hän palveli sisällissodan jälkeen nimellisesti Kajaanin sissipataljoonassa ja Pohjanmaan jääkäripataljoonassa. Hänet vapautettiin armeijan palveluksesta 16. tammikuuta 1919. Hän työskenteli myöhemmin maanviljelijänä Kempeleessä. Talvi- ja jatkosodan aikana Pelttari toimi kotiseudullaan vartiointitehtävissä. Sotien jälkeen hän jatkoi maanviljelijänä ja harjoitti siinä ohella sepän ammattia. Pelttari on haudattu Kempeleen kirkon hautausmaalle. Ylennykset: Jefreitteri 7. helmikuuta 1918, Aliupseeri 11. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
P > Matti Pennanen

(2. syyskuuta 1892 Kiuruvesi – 28. toukokuuta 1959) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Kaisa Pennanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Augusta Vilhelmina Kärkkäisen kanssa. Pennanen työskenteli työmiehenä Kiuruvedellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 24. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 30. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen 15. maaliskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 4. syyskuuta 1917. Pennanen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 1. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Kiuruvedellä.
P > Matti Pentti

(4. tammikuuta 1881 Ii – 19. helmikuuta 1932) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat talollinen Erkki Pentti ja Karoliina Katiska. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1914 Emmi Palmgrenin kanssa, joka kuoli vuonna 1927 ja hän avioitui uudelleen vuonna 1930 Elsa Amanda Tervosen kanssa. Pentti työskenteli maanviljelijänä Iissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 4. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 18. joulukuuta 1917 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Pentti palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen l. joulukuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Iissä, kunnes kuoli 19. helmikuuta 1932 sydänhalvaukseen. Hänet on haudattu Iihin, todennäköisesti Kruununsaaren hautausmaalle, mutta hautapaikasta ei ole tietoa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Albert Oskar Penttilä ent. Oskar Wilhelm Lindqvist
Juho Emil Penttinen
Eino Pernu
Vilho Johannes Pernu
Yrjö Pernu
P > Matti Jalmari Perälä

(15. helmikuuta 1898 Kortesjärvi – 24. marraskuuta 1937 Raymond, Washington, Yhdysvallat) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Juho Perälä ja Hedvig Mannisaho. Hän työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 21. joulukuuta 1915. Myöhemmin sodan jälkeen hän työskenteli edelleen merimiehenä.
Matti Nikolai Hermanninpoika Perälä
P > Frans Viktor Pesonen

(23. joulukuuta 1894 Lapinlahti –) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Lauri Pesonen ja Johanna Väätäinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Aino Siposen kanssa. Pesonen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. lokakuuta 1915 josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 13. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänelle myönnettiin työloma, joka kesti kesäkuusta lokakuulle vuonna 1917.
Pesonen palasi takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 S/S Arcturuksella. Suomessa hänet määrättiin Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui sen mukana Tampereen valtaukseen. Hänet siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä Jääkäritykistöprikaatin 3. patteriston 6. patteriin ja osallistui sen riveissä Viipurin valloitukseen.
Pesonen palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 15. heinäkuuta 1918 alkaen Vuoristotykistöön ja myöhemmin Kenttätykistörykmentti 2:n I patteriston 2. patteriin. Armeijasta Pesonen erosi 2. tammikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Hän toimi vapaussodassa joukkueenjohtajana suomalaisen Pohjan Poikain ratsuosastossa. Hän osallistui Virossa taisteluihin Valkissa ja Marienburgissa. Virosta palattuaan Pesonen hakeutui seuraavaksi Aunuksen vapaaehtoiseen retkikuntaan, jossa hän palveli retkikunnan tykistössä ja tiedonanto-osastossa 20. heinäkuuta 1919 - 15. maaliskuuta 1920 välisenä aikana ja osallistui taisteluihin Kavannossa ja Rajakonnussa.
Sotaretkiltä palattuaan Pesonen astui armeijan palvelukseen 31. lokakuuta 1920 ja hänet sijoitettiin Käkisalmen läänin rykmentin 7. komppaniaan, josta hän siirtyi 20. huhtikuuta 1921 alkaen Polkupyöräpataljoona 2:een. Kauan eivät Pesosta rauhan ajan tehtävät armeijassa kiinnostaneet, vaan hän pestautui 23. joulukuuta 1921 Metsäsissirykmenttiin, jossa hänet sijoitettiin komppanianpäälliköksi II pataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui edellä mainitun komppanian päällikkönä Vienan Karjalan sodassa taisteluihin muun muassa Rukajärvellä ja Kellovaaralla. Tältä sotaretkeltä Pesonen palasi 22. maaliskuuta 1922 ja astui sen jälkeen Joensuun rajavartioston palvelukseen, missä hän palveli lyhyen ajan. Myöhemmin hän työskenteli pohjolan tukkityömailla työmiehenä ja apulaistyönjohtajana sekä 1926 alkaen työnjohtajana Veitsiluoto oy:n palveluksessa Rovaniemellä aina vuoteen 1960 saakka. Pesonen osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä 17. Tienrakennuskomppaniassa Sallan alueella. Jatkosotaan hän osallistui vääpelinä 815. Ilmasuojelukomppaniassa Rovaniemellä.
Ylennykset: Kersantti 24. maaliskuuta 1918, Vääpeli 1. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk.,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
P > Väinö Ilmari Pesonen

(28. heinäkuuta 1891 Vaasa – 14. syyskuuta 1932) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat pannuseppä Aapo Pesonen ja Maria Katarina Helakoski. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 tarjoilija Alma Erika Kokkolan kanssa. Pesonen kävi kansakoulun ja työskenteli kirjaltajana Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 4. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Schmardenissa. Hänet siirrettiin 18. elokuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet komennettiin värväys- ja etappitehtäviin Suomeen.
Suomessa Pesonen hoiti Lehmikummun etappiasemaa Tervolassa. Tervolasta hänet siirrettiin joulukuussa vuonna 1916 Ruotsiin, josta hänet komennettiin edelleen erikoistehtäviin Norjaan, jossa hänet pidätettiin ja tuomittiin 2 vuodeksi pakkotyöhön. Rangaistuksen kärsittyään Pesonen palasi takaisin Suomeen 19. huhtikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen kirjaltajana Ilkan kirjapainossa Vaasassa. Hän kuoli keuhkotautiin Vaasassa, jonne hänet myös haudattiin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Preussin 2. lk. Rautaristi.
P > Yrjö Edvard Pesonen

(12. tammikuuta 1899 Kirvu – 16. helmikuuta 1930) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat ratavartija Vilho Lauri Pesonen ja Hilma Masalin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Ksenia Signe Turusen kanssa. Pesonen kävi kansakoulun ja työskenteli liikeapulaisena Kirvussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 24. marraskuuta 1917 sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hän palasi takaisin komppaniaansa 16. tammikuuta 1918. Pesonen astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin vääpeliksi Suomen valkoiseen armeijan 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Sisällissodan jälkeen Pesonen palveli komppanianvääpelinä Jääkärirykmentti 3:ssa, josta muodostettiin myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän oli myös lyhyehkön ajan komennettuna Viipurin upseerikokelaskursseille, jossa hän toimi komppanianvääpelinä. Pesonen erosi palveluksesta sairauden vuoksi 16. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen Osuustukkukaupan palveluksessa myyjänä, varastonhoitajana ja kauppamatkustajana. Hän kuoli aivokuumeeseen 16. helmikuuta 1930. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917, Vääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk. ,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.