stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pentti Harjumaa
Teoksia

Tämä nimetön kaupunki. Tekijä, Rovaniemi 1971, 2. painos 1972
Kyselen kulkijoilta : proosarunoja. Tekijä, Rovaniemi 1972
Tunturista jonnekin : novelleja. Tekijä, Rovaniemi 1972
Lumesta kirje sinulle : proosarunoja. Tekijä, Rovaniemi 1974
Pilvet palasina tiellä : proosarunoja. P. Harjumaa, Rovaniemi 1976
Unien varassa virralla : proosarunoja. P. Harjumaa, Rovaniemi 1979
Tunturilta tunturille : runoja. P. Harjumaa, Rovaniemi 1981
Uskon kuvia lumessa : mieteluonnoksia. P. Harjumaa, Rovaniemi 1983
Revontulien reunalla : runoja. Pienkustanne, Rovaniemi 1985
Varjopuheita : runoja. Pienkustanne, Rovaniemi 1989
Nyt olen täällä : runoajatuksia. P. Harjumaa, Rovaniemi 1992
Aaveriekkoja : lappilaisia mystisiä tarinoita ja kummituksia ; koonnut Pentti Harjumaa. P. Harjumaa, Rovaniemi 1994, 2. painos 1995, 3. painos Revontulet, Rovaniemi 2005, 4. painos Lapin yliopistokustannus, Rovaniemi 2008
Näkyjen jäljillä : proosarunoelma. P. Harjumaa, Rovaniemi 1996
Maailma minussa : runoajatuksia. P. Harjumaa, Rovaniemi 1999
Unessa valveilla : runoajatuksia. Revontulet, Rovaniemi 2001
Tyhjän päällä : runoajatuksia. Revontulet, Rovaniemi 2002
Näköalapaikka ohikiitävässä hetkessä : runoajatuksia. Revontulet, Rovaniemi 2004
Olemassaolon ihmettelyä mielentuntureilla : kootut runot. Revontulet, Rovaniemi 2005, 2. painos 2006
Kirjeitä tuntemattomalle ystävälle : ajattelun sytykkeitä. Revontulet, Rovaniemi 2007
Pieniä ja suuria tappauksia lapsuudestani : Pentti Harjumaan muisteluksia ja unikuvia elämän alkuvuosilta. Revontulet, Rovaniemi 2008
Sinisen lumen mietteitä : Pentti Harjumaan tuotannon pohjalta muokattu valikoima ajatelmia. Revontulet, Rovaniemi 2009
Pohjoisen ääniä : toisinajattelua : Pentti Harjumaan kolumneja Pohjolan Sanomissa 1980-90 luvuilta. Revontulet, Rovaniemi 2009
Mielen tuulenpesiä : vallasta, uskosta ja rakkaudesta : toteamuksia. Revontulet, Rovaniemi 2010
Miten kuvata sanomatonta rivien välissä : runoajatuksia. Revontulet, Rovaniemi 2012
Uskon salattuja mielikuvia : tarinakokoelma. Revontulet, Rovaniemi 2013
Sanat vailla kotia : mietteitä joka lähtöön. Revontulet, Rovaniemi 2015
Huutavan ääniä : nettijulkaisu. Revontulet, Rovaniemi 2016
Kuplasta kuplaan harharetkiä : harharetkiä, ristiriitaisia mieterunoelmia. 130s. Revontulet, Rovaniemi 2017. ISBN 978-952-68140-2-5
Rivien välissä riittejä : mielleyhtymiä. Revontulet, Rovaniemi 2019. ISBN 978-952-68140-3-2
Sanomatonta maan ja taivaan väliltä : kootut runot ja mietelmät, valikoima 19 kokoelmasta. Väyläkirjat, Rovaniemi 2019. ISBN 978-952-7375-10-5
Toimitustöitä

Valikoima Nätti-Jussin tarinoita. 1 ; toim. Pentti Harjumaa. P. Harjumaa, Rovaniemi 1974, uudet painokset 1977, 1979, 1981, 1983, 1988, 1992, 2000, 2004, 2006, 2008
Valikoima Nätti-Jussin tarinoita. 2 ; toim. Pentti Harjumaa. P. Harjumaa, Rovaniemi 1976, uudet painokset 1977, 1979, 1981, 1983, 1988, 1992, 2000, 2004, 2006
Valikoima Nätti-Jussin tarinoita. Kokoelmat I ja II ; toimittanut Pentti Harjumaa. Revontulet, Rovaniemi 2008
Nätti-Jussin tarinoita : kokoelmat I, II ja III ; toimittanut Pentti Harjumaa. Lapin yliopistokustannus, Rovaniemi 2013
Palkinnot

Rovaniemen kaupungin kulttuuri-taiteilijapalkinto 1971
Aiheesta muualla

Pentti Harjumaan kotisivut
Euroopan reunalla: Pentti Harjumaa, Lapin Kansa 13.8.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Lestadiolaisesta uskosta ei pääse irti, mutta siitä voi puhua runon kielellä, Omat polut © – etnisten vanhoillislestadiolaisten kertomuksia ja kokemuksia 17.2.2013
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Majakkalaiva Nahkiainen

| Kemi |
| --- | --- |
 Majakkalaiva Nahkiainen Raahessa.
Tyyppi:  Majakkalaiva
Aiemmat nimet:  Mäylä (1884–1888) Plevna (1889–1905)
Omistaja:  Luotsi- ja majakkalaitos / Merenkulkuhallitus
Rakennustelakka:  Skeppsdocka, Helsinki
Tilattu:  1883
Luovutettu:  1884
Status:  Myyty soraproomuksi 1970-luvun lopulla.
Tekniset tiedot
Pituus:  25,8 m
Leveys:  6,5 m
Uppouma:  150 t
Lähteet:  
Majakkalaiva Nahkiainen oli Raahen ulkopuolelle Ulkonahkiaisen matalikolle sijoitettu majakkalaiva.
Alkuperä

Alus rakennettiin vuonna 1884 Helsingissä Hietalahden telakalla. Mitoiltaan se oli 25,8 x 6,4 x 2 metriä ja uppoumaltaan 150 tonnia. Runko oli terästä kuten kaikissa majakkalaivoissa aivan ensimmäistä lukuun ottamatta, joka oli puinen.
Aluksessa ei ollut koneita, vain purjeet. Myöhemmin alukseen asennettiin kuulamoottori, joka käytti paineilmasumusireeniä sekä valonheitintä ruokkivaa generaattoria.
Valonheitin tarvittiin pimeällä tapahtuvaan luotsinantoon. Aluksessa oli koko sen toiminta-ajan öljyllä toimiva loistolyhty.
Kuljetuskoneistoa alukseen ei asennettu missään vaiheessa.
Asemapaikkoja

Alus sai nimen Mäyly ja sijoitettiin aluksi Kemin ulkopuolelle. 1900-luvun taitteessa kansirakenteita paranneltiin ja alukseen rakennettiin keulakoroke.
Vuonna 1906 alus siirrettiin Raahen ulkopuolella olevan Etelänahkiaisen matalikon länsipuolelle, jolloin se sai nimen Nahkiainen, jolla se parhaiten tunnetaan.
Alus hoiti tehtäviään aina syksyyn 1956, jolloin uusi Nahkiaisen pohjamajakka valmistui ja sytytettiin.
Proomuksi

Virattomaksi jäänyt Nahkiainen luovutettiin nyt majakkavarusteistaan ja mastoistaan riisuttuna 3. merenmittausretkikunnan varastoproomuksi. Tätä tehtävää se hoiti kymmenen vuotta, ja kun retkikunta sai uuden tukialuksen jossa oli riittävästi varastotilaa, proomu luovutettiin Merenkulkuhallituksen tekniselle toimistolle varastoproomuksi.
1970-luvulla aluksen sisärakenteiden kunto oli niin huono, että ne piti purkaa ja aluksesta tuli soraproomu. Muutaman vuoden sellaisena palveltuaan runko romutettiin Haminassa.
Harakkakäki

| Harakkakäki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Käkilinnut Cuculiformes
Heimo::  Käet Cuculidae
Suku::  Töyhtökäet Clamator
Laji::  glandarius
Kaksiosainen nimi
 Clamator glandarius  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Harakkakäki Wikispeciesissä   Harakkakäki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harakkakäki (Clamator glandarius) on pitkäpyrstöinen käkilintu. Lajin nimesi Carl von Linné 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 37–40 cm, siipien kärkiväli 58–61 cm ja paino 130–200 g. Koiras on hieman naarasta suurempi. Harakkaa muistuttava, hiukan käkeä isompi lintu, jonka selkäpuoli ja pyrstö ovat tumman harmaanruskeat, alapuoli valkoinen, rinnasta kermanvärinen, siipien yläpinta mustan ja valkoisen kirjavat sekä pää ja töyhtö kyyhkynharmaat. Pyrstö on hyvin pitkä ja siivet lennossa leveät, joten se antaa suuremman vaikutelman kuin onkaan. Nokka on tumma, voimakas ja kärjestään alaspäin taipunut. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu muistuttaa vanhaa, mutta sen töyhtö on musta ja vaatimattomamman kokoinen, siiven yläpinnan täplät kellahtavia ja käsisulissa on ruskeat kärkitäplät.
Soidinääni on voimakas, karhea "kittera-kittera, wiiou-wiiou, wou-wou-wah". Varoitusääni on varismainen rääkynä.
Esiintyminen

Harakkakäki pesii Välimeren maissa, etenkin Iberian niemimaalla ja Turkissa, paikoin Lähi-idässä, sekä eteläisessä Afrikassa. Muuttolintu, jonka pohjoiset populaatiot talvehtivat Afrikan pohjoisosissa ja Saharan eteläpuolella, ja eteläiset keskisessä Afrikassa. Euroopan populaatio on kooltaan 120 000–150 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Suomessa laji on tavattu kahdesti, ensiksi nuori lintu lokakuussa 1946 Kokkolassa. Toinen havainto tehtiin 14. elokuuta 2007 lintujen syysmuuton tarkkailijoiden nähdessä Hangon lintuasemalla 1kv (1kv = samana vuonna munasta kuoriutuneen) nuoren harakkakäen.
Elinympäristö

Pesimäaikana monenlaiset metsät, pensaikot ja puutarhat.
Lisääntyminen

Harakkakäki on pesäloinen, joka munii pääasiassa varislintujen pesiin. Afrikassa se munii usein myös kottaraisten pesiin. Harakka on pääisäntälaji Etelä-Euroopassa. Naaras munii isäntälajin pesään yhden munan, mutta ei poista yhtään munaa, kuten käki tekee. Se kuitenkin usein nokkimalla rikkoo yhden tai useamman isäntälajin munan. Se valitsee tarkkaan sellaisen pesän, jossa muninta on vielä kesken tai haudonta on juuri alkanut. Harakkakäen munan haudonta-aika on lyhyempi, 12–15 päivää, kuin isäntälajin, joten poikanen kuoriutuu usein ennen isäntälajin poikasia. Käenpoikanen kasvaa nopeasti ja voimakkaalla kerjäämisellä se saa emot ruokkimaan itseään. Se myös estää muita poikasia saamasta ruokaa makaamalla niiden päällä ja nokkimalla niiden päätä. Isäntälajin kaikki poikaset kuolevat lähes varmasti, jos ne syntyvät 3–4 päivää myöhemmin kuin käenpoikanen. Varisten tapauksessa poikaset voivat kuitenkin hyötyä harakkakäen poikasen läsnäolosta, koska se erittää kloaakistaan pahanhajuisia aineita, jotka karkottavat pesärosvoja kuten kissoja ja genetteja. Joskus samaan pesään munitaan 2 harakkakäen munaa. Nuorempi poikasista selviytyy siinä tapauksessa, että se on munittu enintään 5 päivää myöhemmin kuin ensimmäinen käen muna. Poikanen lähtee pesästä oksille kiipeilemään runsaan 2 viikon ikäisenä. Lentokykyinen se on noin 23 päivää vanhana.
Naaras voi munia jopa 24 munaa lisääntymiskauden aikana, tavallisimmin noin 18.
Ravinto

Syö enimmäkseen karvaisia kovakuoriaisten toukkia, joista se ensin poistaa pääosan karvoista. Syö myös muita isompia hyönteisiä ja myös pieniä liskoja.
Clamator glandarius + Corvus cornix
Majakkalaiva Taipaleenluoto

| Taipaleenluoto |
| --- | --- |
 Majakkalaiva Taipaleenluoto.
Tyyppi:  Majakkalaiva
Omistaja:  Luotsi- ja majakkalaitos / Merenkulkuhallitus
Rakennustelakka:  Wm. Chrichton & Co, Turku
Tilattu:  1877
Luovutettu:  1877
Status:  sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Tekniset tiedot
Pituus:  25,6 m
Leveys:  6,5 m
Syväys:  2,1 m
Uppouma:  200 t
Lähteet:  
Majakkalaiva Taipaleenluoto oli ainoa  Laatokalla ollut suomalainen majakkalaiva.
Alkuperä

Laatokan liikenteen alkaessa 1800-luvun jälkipuoliskolla kasvaa, sai silloinen Tullihallitus vuonna 1860 tehtäväkseen senaatilta tutkia majakkalaivan sijoittamista ohjaamaan järven länsiosien satamakaupunkien ja Pietarin välistä liikennettä.
Aluksi haluttiin selvitä mahdollisimman halvalla ja esitettiin että laiva rakennettaisiin puusta Oulussa ja majakkalaitteeksi kelpaisivat juuri puretusta Pellingin majakasta poistetut.lähde?
Luotsilaitoksen päällikkö amiraali Boris Nordman vaati, että alus rakennettaisiin teräksestä telakalla eteläisessä Suomessa ja siihen hankittaisiin kunnolliset ranskalaiset valolaitteet. Amiraalin vaikutusvalta tepsi ja näin tehtiinkin.lähde?
Rakentaminen

Taipaleenluoto rakennettiin Turussa W:m Crichton & Co:n telakalla vuonna 1877. Mitoiltaan se oli vakiintunutselvennä eli 26,6 x 6,5 x 2,1 metriä. Uppoama oli 200 tonnia. Alus oli teräsrunkoinen. Miehitystä oli seitsemän henkeä.
Aluksessa oli höyrykattila sumusireeniä, ankkuripeliä ja lämmitystä varten, muuten se oli purjelaiva. Takilointi vastasi lähinnä joolia. Valolaite oli loppuun asti öljytoiminen. Se oli aivan uutta tyyppiä: järjestelmä käsitti kolme ankkurilyhdyn kaltaista öljyvaloa, jotka kiinnitettiin mastoa ympäröivään renkaaseen. Tätä kokonaisuutta voitiin entisen häkkimallin tavoin nostaa ja laskea pitkin mastoa ja huoltaa kannen alla. Valmistaja oli pariisilainen yhtiö Sautter et cie, joka oli vanha hovihankkijaselvennä. Lyhtymallista tuli hallitseva ja sen syrjäytti vasta myöhemmin tullut asetyleenivalo. Sähkövilkku kerkisi olla vain yhdessä aluksessa ja siitäkin se poistettiin kohtalaisen pian.lähde?
Majakkalaivana

Alus hinattiin asemapaikalleen Taipaleenluodon länsipuolelle keväällä 1878. Laatokan liikenne oli vilkasta, ja Sortanlahteen oli perustettu valtion satama. Kannaksen tavaraliikenne Pietariin ja eteenpäin kulki tätä kautta.
Proomu- ja tukkilauttaliikenne pysyi 1920-luvun ajan elinvoimaisena, mutta sodan lähestyessä liikenne hiipui. Metsäpirtin kunnan Saarosten rajakylässä oli loppuun asti saatavana valtion luotsi ja majakkalaiva asetettiin asemapaikalleen joka kevät. Useimmiten se talvehti Sortanlahden valtionsatamassa ja telakoitiin Koirinojan kylässä olevalla vetotelakalla.lähde?
Majakkalaiva oli kaikki sotavuodet telakoituna. Talvisodan alkaessa se jätettiin telakalleen talvehtimiskuntoon riisuttuna. Kaikki irti lähtevä varustus evakuoitiin sotatoimien päättyessä.
Kesällä 1941 alus löydettiin koskemattomana. Suomalaisetkaan eivät tehneet alukselle - pientä ylläpitokorjailua lukuun ottamatta - mitään, koska sitä ei katsottu  aiheelliseksi asettaa paikalleen. Suunnitelmissa oli, että alus mahdollisesti siirrettäisiin jossain vaiheessa merelle, mutta hanke raukesi. Ainoa mahdollisuus olisi ollut siirtää alus rautateitse Lahdenpohjan satamasta Haminaan, mutta rautateiden kuljetuspaineet olivat liian kovat.lähde?
Vuonna 1944 suomalaisten vetäytyessä pysyvästi alueelta, laiva jätettiin talvehtimiskunnossa Neuvostoliitolle. Sen nimi löytyy SOTEVAn asiakirjoista, eli alus katsottiin osaksi sotakorvaussuorituksia.lähde?
Aluksen myöhemmästä kohtalosta ei ole mitään tietoa. Laatokalta se katosi pysyvästi.lähde?
Malaspinan jäätikkö

Malaspinan jäätikkö Alaskassa on monesta jäävirrasta jäänsä saava piedmont-jäätikkö.
Malaspinan jäätikkö on Alaskassa sijaitseva vuorilta valunut vuorenedustajäätikkö. Se on tarkemmin neljän laaksojäätikön yhdistelmä. Jään virtauskuvio näkyy erittäin selvästi joissain ilmakuvissa ja satelliittikuvissa. Jää nousee silti painanteesta ylös, koska siihen virtaava uusi jää pursottaa sitä ylös.
Aiheesta muualla

USGS: Malaspina Glacier
Leiri (Lappeenranta)

| Leiri |
| --- | --- |
Kaupunki:  Lappeenranta
Suuralue:  Keskusta
Kaupunginosa nro:  5
Väkiluku:  2 213 (31.12.2013)
Postinumero(t):  53600, 53900
Leiri on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustassa ydinkeskustan ja Lappeenrannan lentoaseman välisellä alueella osittain Saimaan rannalla. Leiri on Lappeenrannan viides kaupunginosa ja saanut nimensä siellä järjestetyistä sotaväen leireistä. Siellä sijaitsevat muun muassa Rakuunamäen kasarmialue, Fazerin (aiemmin Chymoksen) makeistehdas ja Prisma-hypermarket. Leirin tilastoalueella oli 2 213 asukasta vuonna 2013.
Historiaa > Sotaväen leirit

Lappeenrannan linnoituksesta lounaaseen sijaitsevalla Leirin alueella oli sotilastoimintaa jo vuodesta 1788 alkaen Suomen sotaan asti, jolloin läheisen Tyysterniemen ja nykyisen makeistehtaan välisellä Saimaan rantakaistaleella toimi Venäjän Saimaan laivasto. Sisämaassa alueen tasaisen maaston katsottiin soveltuvan erityisen hyvin sotaväen majoitus- ja harjoitusalueeksi. Venäläisten leiritoiminta alueella alkoi jo ennen vuotta 1812 keisari Aleksanteri I:n kaudella (1801–1825). Suuren esikaupungin (nykyiset Keskus ja Kylpylä) länsipuolella ja Nikolain etulinnakkeen eteläpuolella sijainnutta kenttää nimitettiin Joutsenkentäksi. Kenttää laajennettiin ensimmäisen kerran vuonna 1821. Alueen merkitys kuitenkin väheni Hämeenlinnan rautatien valmistuttua vuonna 1862 ja leirien siirryttyä Parolaan.
Vuonna 1880 Lappeenrannan valtuusto tarjosi leirialuetta Suomen suuriruhtinaskunnan armeijalle, joka oli luotu vuoden 1878 asevelvollisuuslain myötä. Tuon ajan asevelvollisuusarmeijoilla oli tapana järjestää suuria yhteistoimintaharjoituksia, leirikokouksia, joiden esikuvana pidetään vuonna 1857 perustettua Châlonsin leiriä lähellä Châlons-en-Champagnea Ranskassa. Sotaväen saamista Lappeenrantaan pidettiin edullisena kaupungin kehitykselle. Sotaväkeä alueelle houkuttelivat maaston lisäksi parantuneet liikenneolosuhteet sekä Saimaa, läheisen linnoituksen vallitukset ja alueen metsät, jotka mahdollistivat monipuoliset harjoitukset. Leiri rakennelmineen päätettiinkin perustaa vuonna 1883. Pääosin kaupungin omistamista Mustolan ja Ihalaisten tiloista koostunut alue vuokrattiin valtiolle 50 vuodeksi. Lappeenrantaan päätettiin sijoittaa myös Viipurin tarkk’ampujapataljoonan alainen Lappeenrannan reservikomppania vuonna 1882. Sen alue sijaitsi Leiristä noin kilometrin länteen nykyisessä Kuusimäen kaupunginosassa.
Ensimmäinen leirikokous Lappeenrannassa järjestettiin vuonna 1885, ja siihen osallistuivat tarkk’ampujapataljoonat ympäri Suomen, yhteensä noin 4 500 miestä. Lappeenranta sai samana vuonna myös rautatien, kun Simola–Lappeenranta-rata ja Lappeenrannan rautatieasema valmistuivat leirialueen itäpuolelle. Ensimmäistä leiriä ja rautatien aukeamista korosti keisari Aleksanteri III:n ja puolisonsa Maria Fjodorovnan vierailu. Leirejä järjestettiin myös vuosina 1888, 1891, jolloin keisaripari vieraili leirillä toistamiseen, 1894, 1896 ja 1899. Leirit, rautatie ja keisariparin vierailut piristivät kaupungin elämää huomattavasti sekä sosiaalisesti että taloudellisesti. Venäläiset joukot palasivat alueelle vuonna 1893 Parolan käytyä ahtaaksi ja käyttivät sitä ensimmäiseen maailmansotaan asti.
Lappeenrannan leirikenttä oli useamman virstan pituinen ja kokonaispinta-alaltaan 905 tynnyrinalaa, ja se ulottui myös nykyisten Lentokentän ja Kesämäen kaupunginosien puolelle. Lentokentän koillisnurkka onkin nimeltään Leirikenttä. Venäläisten majoitusrakennukset sijoittuivat juuri tälle alueelle, jossa nykyisin toimii Maasotakoulu. Suomalaisten rakennukset sijaitsivat siitä kaakkoon kentän toisella puolella.
Historiaa > Leirikirkko

Vuonna 1901 rakennettiin Lappeenrannassa kesäleirejään pitäneelle suomenmaalaiselle tarkka-ampujaprikaatille pieni puukirkko leirikentän ja Lappeenrannan kasarmialueen väliin. Vuonna 1903 Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov, käytyään tarkastusmatkalla Lappeenrannassa, määräsi rakennettavaksi Venäjän keisarikunnan arvolle sopivan uuden, isomman kirkon. Entinen leirikirkko purettiin ja uuden kirkon rakennustyöt alkoivat toukokuussa 1903. Leirikirkko vihittiin käyttöön 17. kesäkuuta 1904. Kirkon suunnitteli sotilasinsinööri M. Redjko ja sen kullatut sipulikupolit lahjoitti lappeenrantalainen kauppias Ivan Wolkoff. Kirkko oli Venäjän valtakunnan ja armeijan suojeluspyhimyksen Pyhän Nikolaoksen nimikkokirkko ja kirkkosalissa oli tilaa noin 400 henkilölle. Kirkko toimi venäläisen sotaväen leirikirkkona kesäleirien aikoina.
Suomen itsenäistyttyä kirkko jäi pois käytöstä ja siirtyi valtiolle. Osa kirkon ikoneista siirrettiin Linnoituksen alueella sijainneeseen ortodoksiseen kirkkoon. Kirkko rappeutui ja joutui venäläisen vallan symbolina ilkivallan kohteeksi. Kirkon purkamisesta alettiin keskustella kesällä 1919 ja se myytiin lopulta huutokaupalla purettavaksi heinäkuussa 1921. Huutokaupassa korkeimman tarjouksen teki kenkätehtailija Pekka Kinnunen.
Historiaa > Rakuunamäki

Kaupunginosaan kuuluu sen pohjoisosassa sijaitseva Rakuunamäen kasarmialue, jonka rakentaminen alkoi vuonna 1889, kun Lappeenrantaan perustettiin ratsuväen joukko-osasto Suomen rakuunarykmentti. Tältä ajalta ovat peräisin muun muassa Sebastian Gripenbergin ja Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelemat kolmikerroksiset punatiiliset kasarmit, upseerikerho (1890),  komentajan talo, upseerien ja aliupseerien asuinrakennukset, ruokala (myöhemmin sotilaskoti), päävartio, kanslia ja Sairaalanmäen sotilassairaala. Suomen rakuunarykmentti lakkautettiin jo vuonna 1901 ensimmäisen sortokauden venäläistämispyrkimyksien vuoksi ja aluetta käytti sittemmin vuoteen 1914 asti 55. suomenmaalainen rakuunarykmentti, joka nimestään huolimatta oli venäläinen. Venäläiskaudella alueella tehtiin lisärakentamista, muun muassa kaksi kaksikerroksista kasarmia ja uusi ruokala. Oman kokonaisuutensa alueella muodostavat erilaiset huolto-, varasto- ja tallirakennukset, joita on rakennettu eri aikoina.
Suomen itsenäistymisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana alueella toimineita joukko-osastoja olivat Tykistökoulu (1918–1919), jonka kouluttamista joukoista perustettuja tykistön joukko-osastoja oli Lappeenrannassa vuoteen 1922 asti, sekä Uudenmaan rakuunarykmentistä ja Hämeen ratsurykmentistä muodostettu Ratsuväkiprikaati (1920–1944). Sotavuosina 1939–1945 siellä majoittui ja perustettiin lukuisia joukkoja. Sotien jälkeen Rakuunamäellä toimivat Karjalan tykistörykmentti (1944–1980) ja URR, myöhemmältä nimeltään Uudenmaan rakuunapataljoona (1944–1989). Rakuunat jalkautettiin lopullisesti 1. maaliskuuta 1947 komentajansa, eversti Adolf Ehrnroothin komennolla ”Valmiiksi – ratsailta”, mihin päättyi Suomen ratsuväen historia.
Lappeenrannan varuskunnan ja nykyisen joukko-osaston Maasotakoulun toimintoja, muun muassa esikunta, on edelleen Rakuunamäellä, mutta 2000-luvulla monet rakennuksista on muutettu asuin- ja toimistotiloiksi ja alueelle on tullut myös uudisrakennuksia. Alue sai ensimmäisen osayleiskaavan vuonna 1998. Osayleiskaavassa ja sitä täsmentävässä asemakaavassa vanhat rakennukset on merkitty sr-1- ja sr-2-suojelumerkinnöin. Sotilastoimintoja on siirtynyt naapurikaupunginosa Lentokentän Leirikentälle, jota alettiin rakentaa nykymuotoonsa 1930-luvulla Ragnar Ypyän ja sittemmin Osmo Lapon suunnitelmin. Siellä vuonna 1945 aloitti toimintansa Jalkaväen aliupseerikoulu, josta useiden nimen- ja organisaatiomuutosten myötä tuli Maasotakoulu vuonna 2001.
Alue

Kaupunginosaa rajaavat Taipalsaarentie, Kutojankatu, Liisankatu ja Mannerheiminkatu pohjoisessa, Taipalsaarentie ja vanha Simola–Lappeenranta-rata idässä, Simolantie ja Opintie etelässä ja Lavolankatu, Lappeenrannan lentoasema ja Saimaa lännessä. Leirin naapurikaupunginosia ovat Pallo–Tyysterniemi, Keskus, Tykki–Kiviharju, Kesämäki, Lentokenttä ja Kuusimäki.
Kaupunginosa on pohjois-eteläsuuntainen, leveimmillään noin kilometrin levyinen ja pisimmillään noin kahden kilometrin pituinen. Se jakautuu kolmeen erityyppiseen alueeseen: pohjoisosan kasarmialueeseen, keskiosan pien- ja kerrostaloalueeseen ja eteläosan liike- ja teollisuusalueeseen.
Julkiset palvelut

Leirin palveluita ovat muun muassa kaupungin päiväkoti ja Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin Arjen tukikeskus Arttu ja Lasten ja nuorten talo. Leikkikenttiä on Kaarnapuistossa ja Rakuunamäellä.
Perusopetuksessa Leiri kuuluu Kesämäen palvelualueeseen. Alakoululaiset (luokat 1–6) käyvät Rakuunamäen kaakkoispuolella olevaa Lönnrotin koulua tai Kesämäen koulua naapurikaupunginosa Kesämäessä ja yläkoululaiset (luokat 7–9) Kesämäenrinteen koulua Kesämäessä. Leirissä toimii myös Lyseon lukio, toinen Lappeenrannan lukioista, sekä rytmimusiikin, sirkustaiteen ja teatteritaiteen perusopetusta antava Taidekoulu Estradi. Lönnrotin koulu on rakennettu kansakouluksi vuonna 1888 ja Lyseo reaali- ja porvarikouluksi vuonna 1897.
Kaupunginosan liikuntapaikkoja ovat pesäpallostadion Vanha kenttä, joka talvisin toimii luistelualueena, ja Ratsumestarin nurmi- ja hiekkakentät. Pesä Ysit pelaa Vanhalla kentällä naisten Superpesistä. Kaupunginosan tuntumasta Lavolankadun toiselta puolelta lähtee Lappeenrannan lentoasemaa kiertävä vajaan kahdeksan kilometrin pituinen valaistu kuntopolku, jossa talvella on hiihtolatu.
Korkkitehtaanrannassa on uimaranta, jonka julkinen ylläpito on kuitenkin lopetettu, pienvenesatama ja matonpesupaikka.
Kaupalliset palvelut

Leirissä sijaitsee Etelä-Karjalan Osuuskaupan Prisma-hypermarket, joka avattiin alun perin vuonna 1998. Vuoden 2007 laajennuksen valmistumisen jälkeen se oli 14 700 neliömetrin myyntipinta-alallaan ja lähes 80 000 tuotteellaan Suomen suurin Prisma.
Ensimmäinen päivittäistavarakaupan suuryksikkö Leirissä oli Sunin Tapuli-tavaratalo, joka valmistui vuonna 1972. Tavarataloa laajennettiin vuosina 1989 ja 1998. Vuonna 1999 Tapuli myytiin Wihurille, joka muutti sen Euromarketiksi vuonna 2005. Vuodesta 2010 alkaen tiloissa ovat toimineet Lidl ja Rajamarket. Leirin suuriin kaupallisiin toimijoihin kuuluvat myös Jysk ja Delta Auto.
Kesko ja SRV aloittivat vuonna 2011 yhteistyön rakentaakseen Leirin eteläosan teollisuusalueelle 35 000 neliömetrin kauppakeskuksen, mutta hanke ei ole edennyt.