stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salem
Muuta

Salem, Amerikkalainen musiikkiyhtye
Salem, savukemerkki
Salem, kuvitteellinen kaupunki, johon sijoittuu televisiosarja Päivien viemää
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Salem”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dimetoksiamfetamiini

3,4-Dimetoksiamfetamiinin rakenne
Dimetoksiamfetamiini (DMA) on amfetamiineihin kuuluva huumausaine. Amfetamiinit ovat laaja stimulanttien huumeluokka.
Dimetoksiamfetamiini on Suomessa luokiteltu laittomaksi huumeeksi.
Seminaari (yliopisto)

Seminaarilla (lat. seminarium) tarkoitetaan usein yliopiston syventävää kurssia, jolla osallistujat esittelevät kurssia varten valmistamiaan tutkimuksia. Sanan etymologia on lähtöisin latinan sanasta semen, 'siemen'.
Seminaarikurssi

Suomalaisissa yliopistoissa lähes jokaisen aineen aine- tai syventäviin opintoihin sisältyy ainakin yksi seminaari, jonka järjestäjänä toimii yleensä laitoksella erityistä arvonantoa nauttiva professori. Osallistujat valmistavat, yksinään tai parityönä, lyhyehkön tutkielman, joka voi olla kirjallisuusselvitys, pieni empiirinen tutkielma tai matemaattinen tutkimus riippuen aineesta ja seminaarin aiheesta. Aihe voi olla ohjaajan antama tai itse valittu. Tutkielmien valmistuttua ne esitetään muille osallistujille keskustelua varten. Koska keskustelun aikaansaaminen voi olla hankalaa, tätä saatetaan tehostaa antamalla jokaiselle vuorollaan nimenomaiseksi tehtäväksi opponoida tutkimusta eli esittää esiteltävästä työstä rakentavaa kritiikkiä. Menetelmän tarkoituksena on opettaa opiskelijoita omaan ajatteluun, tieteelliseen tutkimukseen ja akateemiseen keskusteluun. Samalla keskustelu muistuttaa väitöstilaisuutta, johon seminaari myös valmentaa.
Yleensä edellä kuvattua menetelmää käytetään aineen pakollisella seminaarikurssilla. Näiden eräänä tarkoituksena on antaa laitoksen henkilökunnalle kuva alan opiskelijoista, jotka ovat saattaneet jäädä aiemmilla kursseilla pelkiksi nimiksi luetteloissa. Näin seminaarit palvelevat merkittävästi laitoksen rekrytointia.
Jatko-opiskelijoille tarjotaan usein tiettyyn aiheeseen liittyviä seminaareja, joilla voidaan esimerkiksi käsitellä oppikirjaa luku kerrallaan. Toisaalta laitos saattaa, mikäli sillä on riittävät yhteiskunnalliset suhteet, järjestää opiskelijoille seminaarin, jonka kaikki esiintyjät ovat vierailevia luennoitsijoita. Näiden eräänä alatyyppinä ovat pro gradu- tai diplomityöseminaarit, joissa valmistuvat opiskelijat esittelevät opinnäytetöitään. Tällaiset vierailevia luennoitsijoita käyttävät seminaarit ovat antaneet nimensä erilaisille jatkokoulutus- ym. seminaareille, joita järjestetään täydennyskoulutuksena eri alojen työntekijöille.
Saint-Guilhem-le-Désert

| Saint-Guilhem-le-Désert |
| --- | --- |
 vaakuna
Valtio:  Ranska
Région:  Languedoc-Roussillon
Väkiluku:  245
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Katunäkymä Saint-Guilhem-le-Désertistä.
Saint-Guilhem-le-Désert on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonissa eteläisessä Ranskassa.
Kylä sijaitsee Gellonejoen kapeassa laaksossa, jossa laakso kohtaa Héraultjoen jyrkän rotkon. Saint-Guilhem-le-Désert on keskiaikainen kylä, joka sijaitsee Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitin varrella.
Saint-Guilhem-le-Désert on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Historia

Kylä on säilynyt eristyneisyytensä vuoksi. Vuonna 806 frankkilainen ritari ja munkki Vilhelm Gellonelainen eli Vilhelm Akvitanialainen perusti sille paikalle Gellonen luostarin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu (ranskaksi)
Röllisädekaisla

| Röllisädekaisla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sädekaislat Cyperus
Laji::  eragrostis
Kaksiosainen nimi
 Cyperus eragrostis  Lam. 
Katso myös
   Röllisädekaisla Wikispeciesissä   Röllisädekaisla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Röllisädekaisla (Cyperus eragrostis) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon ja sädekaislojen (Cyperus) sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö

Röllisädekaisla on monivuotinen ja mätästävä ruohovartinen kasvi. Sen varret voivat kasvaa 25–90 senttimetriä korkeiksi, tavallisimmin 40–60 cm korkeiksi. Varret ovat sileitä ja tylpästi kolmisärmäisiä. Lehtilavat ovat tummanvihreitä, 0,4–1 cm leveitä, tasasoukkia, teräväkärkisiä ja hienosahalaitaisia. Lehtituppien väri vaihtelee purppurasta ruskeaan. Röllisädekaislan kukinto koostuu monikukkaisista sykeröistä, joita voi olla yksi tai useampi rypäs varren päässä. Kukkasykeröt ovat väriltään kellanvihreitä ja halkaisijaltaan 1–4 cm, tavallisesti 2 cm. Kussakin kukassa on yksi hede, joka on noin 3,5 mm pitkä, sekä kolmiluottinen emi, jonka vartalo on noin 1,5 mm pitkä. Hedelminä olevat pähkylät ovat 1–1,3 mm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,5–0,8 mm. Pähkylöiden pinta on hienokuvioinen ja pähkylöiden väri vaihtelee kalvaanruskeasta tummanruskeaan.
Levinneisyys

Röllisädekaisla kasvaa luontaisena Etelä-Amerikassa Perussa, Brasiliassa, Surinamessa, Boliviassa, Chilessä, Argentiinassa ja Uruguayssa sekä Pääsiäissaarella ja Juan Fernándezin saarilla. Röllisädekaisla on kuitenkin levinnyt ihmistoiminnan myötä muuallekin maailmaan. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa, Yhdysvalloissa yhdeksässä tai mahdollisesti kymmenessä eri osavaltiossa sekä Meksikossa. Muualla maailmassa röllisädekaislaa on tavattu Tahitilla, Uudessa-Seelannissa, Australian Queenslandissa, Etelä-Afrikassa, Kanariansaarilla, Azoreilla, Madeiralla, läntisellä Kaukasuksella, Turkissa ja eri puolilla Eurooppaa. Euroopassa lajia on tavattu Saksassa, Pohjois-Espanjassa, Länsi-Englannissa, Portugalissa, Alankomaissa, Sveitsissä, Unkarissa, Montenegrossa, Luoteis-Italiassa ja Tšekissä.
Elinympäristö

Röllisädekaisla voi kasvaa erilaisilla kasvupaikoilla. Amazonasin alueella se kasvaa mutaisilla ja häirityillä joenrannoilla. Yleisesti ottaen lajia on havaittu meren ja jokien rannoilla, ojissa, lammissa, teiden ja junaratojen varsilla, mutaisilla heinikkomailla, kosteilla niityillä, kuivuneissa ojissa, kivikoissa sekä muilla vastaavantyyppisillä paikoilla. Euroopassa röllisädekaislaa on tavattu yleensä mereisiltä alueilta Lounais-Euroopasta jokisuiden lähettyviltä, jokivarsilta ja estuaareista korkeimmillaan 550 metriä merenpinnan yläpuolelta. Lisäksi lajia on tavattu Euroopassa toisinaan myös teiden ja ratojen varsilta sekä märiltä niityiltä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Röllisädekaisla (Cyperus eragrostis)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cyperus eragrostis (englanniksi)
JSTOR Global Plants: Cyperus eragrostis (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Cyperus eragrostis (englanniksi)
Flora of China: Cyperus eragrostis (englanniksi)
Dorian Collaku

Dorian Collaku (s. 2. kesäkuuta 1977 Tirana, Albania) on albanialainen moukarinheittäjä. Hän on edustanut maataan useissa aikuisten arvokilpailuissa, mutta taival on katkennut aina karsintoihin. Collakulla on myös Suomen kansalaisuus.
Collaku edustaa seuratasolla Espoon Tapioita. Hänellä oli edustusoikeus Kalevan kisoihin ja Suomi–Ruotsi-maaotteluun jo ennen Suomen kansalaisuuden saamistaan. Hän on edustanut myös Kuortaneen Kuntoa. Kalevan kisoissa Collaku on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi Tampereella 2008.
Collaku on asunut useiden vuosien ajan Suomessa ja on naimisissa suomalaisen vaimonsa kanssa. Hän työskentelee ahtaajana Helsingin satamassa.
Ennätykset

kiekko: 42,84 (Alavus 21. heinäkuuta 2004)
moukari: 76,96 (Espoo 22. kesäkuuta 2008)
San José (1698)

| San José |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mapilin telakka, Usúrbil
Kölinlasku:  1697
Laskettu vesille:  1698
Palveluskäyttöön:  1700
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 8. kesäkuuta 1708
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 037-1 051 t (arqueo)
Pituus:  35,97 m (köli)
Leveys:  12,7 m
Syväys:  6,02 m
Miehistöä:  550
Aseistus
Aseistus:  Alempi tykkikansi: 26 × 18 naulan tykkiä Ylempi tykkikansi: 26 × 10 naulan tykkiä Puoli- ja etukansi: 12 × 6 naulan tykkiä
San José oli Espanjan laivaston vuonna 1698 vesille laskettu kaksikantinen 64-tykkinen San José -luokan linjalaiva.
Britannian laivasto upotti aluksen vuonna 1708, jolloin sen lastina oli 200 tonnia kultaa, hopeaa ja smaragdeja. Lasti on säilynyt 600 metrin syvyydessä koskemattomana aina näihin päiviin. Hylkyä pidetään maailman arvokkaimpana hylkynä.
Valmistus

Espanjan kruunu tilasi 23. joulukuuta 1694 aluksen Armada de la Guardia de la Carrera de las Indiasille Mapilin telakalta Usúrbilista, missä köli laskettiin 1697. Francisco Antonio Garroten suunnitteleman lippulaivan valmistusta telakalla valvoi baski Pedro de Aróstegui. Alus laskettiin vesille 1698 ja otettiin palvelukseen 1700.
Palvelus

Alus lähti 1699 Pasajesista San Joaquínin kanssa Cádiziin päällikkönään Antonio Gaztañeta. Helmikuussa 1700 alus oli Cádizissa päällikkönään Diego Asensio de Vicuña. Se oli seuraavanakin vuonna Cádizissa, missä se huollettiin huhtikuussa 1702. Alus osallistui elokuussa 1702 Cádizin puolustukseen Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali George Rodneyn hyökätessä. Alus oli vuodet 1703 ja 1704 Cádizissa.
Maaliskuussa 1705 alus osallistui Gibraltarin saartoon. Se saattoi 10. maaliskuuta 1706 Cádizista San Joaquínin ja kaappari Santa Cruzin kanssa 10 rahtialusta Cartagena de Indiasiin. Saattue saapui 27. huhtikuuta määränpäähänsä. Alus saapui 7. heinäkuuta Limaan ja oli loppuvuoden Cartagena de Indiasissa, mistä se lähti 2. helmikuuta 1708 kohdatakseen Callaosta saapuvan laivaston Portobellossa. Alus saapui 10. helmikuuta laivaston mukana Portobelloon, mistä se kuljetti 22 miljoonaa pesoa Havannaan.
Vuonna 1708 aluksen päällikkönä oli José Fernández de Santillán. Se osallistui 8. kesäkuuta 1708 Wagerin kahakkaan Barún saaren edustalla. Taistelussa HMS Expeditionin kanssa alus räjähti. Uponneessa aluksessa oli 7-11 miljoonan peson edestä kultaa ja hopeaa. Aluksen miehistöstä selvisi ainoastaan 11 aluksella olleista noin 600 miehestä.
Hylky

Vuonna 2015 Kolumbian laivasto löysi hylyn Kolumbian Cartagenan kaupungin lähellä sijaitsevan Barún niemimaan edustalta 600 metrin syvyydessä. Tarkkaa sijaintia ei ole julkistettu.
Kolumbia tavoittelee laivan tykkejä, ankkureita ja arvoesineitä siirtääkseen ne museo-tutkimuslaitokseen Cartagenaan. Espanja kuitenkin pitää hylkyä ja sen lastia ominaan, koska San José kuului Espanjalle. Yhdysvaltalaisyhtiö Sea Search Armada väittää löytäneensä hylyn jo vuonna 1981 ja vaatii siksi Kolumbialta puolta aarteen arvosta. Osuuttaan vaativat myös Bolivian alkuperäiskansat, joiden pakkotyöllä aarteet louhittiin Potosín kaivoksista. Maailman kulttuuriperintöä vaaliva Unesco ja suuri osa tiedeyhteisöstä vastustavat hylkyyn kajoamista. Kolumbian presidentti Gustavo Petro pyrkii vauhdittamaan laivan aarteiden nostoa.
Ryhävalas

| Ryhävalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hetulavalaat Mysticeti
Heimo::  Uurteisvalaat Balaenopteridae
Suku::  Ryhävalaat Megaptera
Laji::  novaeangliae
Kaksiosainen nimi
 Megaptera novaeangliae  (Borowski, 1781) 
 Ryhävalaan levinneisyys
Katso myös
   Ryhävalas Wikispeciesissä   Ryhävalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ryhävalas (Megaptera novaeangliae) on uurteisvalaiden heimoon kuuluva, oman sukunsa ainoa laji. Sitä tavataan kaikilla maailman merillä ja ne suosivat matalia rannikkovesiä.
Ryhävalas tunnetaan erityisesti ruumiinkokoonsa nähden pitkistä kylkievistä, merirokoista ja poimuista kuonossa ja vatsassa sekä ennen kaikkea kauniista laulannasta.
Koko ja ulkonäkö

Ryhävalas poikkeaa ulkonäöltään selvästi muista uurteisvalaista. Niiden yläpuoli on musta, sinimusta tai tummanharmaa, alapuolella on myös valkoista, niillä on siipimäiset, varsin liikkuvat, ruumiinkokoon nähden erittäin pitkät kylkievät (kolmasosan ruumiin pituudesta) sekä pyöreämpi ja tuhdimpi ulkomuoto kuin virtaviivaisilla sukulaisillaan. Myös pyrstö on keskiosaa leveämpi ja se on notkea ja voimakas. Selkäevä on vain pieni tynkä. Painoa niille kertyy keskimäärin 25–48 tonnia ja pituus vaihtelee 12–18 metrin välillä. Kuten monilla muillakin valailla, naaras on urosta suurempi.
Ryhävalailla on ihossaan niin kutsuttuja ektoparasiiteja, eli eläimiä, jotka kiinnittyvät ihoon väliaikaisesti (kuten nahkiaiset) tai pysyvästi (merirokot). Vatsapuolella ja kuonossa niillä on myös paljon poimuja. Suuta reunustavissa kyhmyissä on herkkiä tuntokarvoja. Ryhävalaalla on kaksiosainen hengitysaukko.
Levinneisyys

Ryhävalas esiintyy kaikilla maailman valtamerillä. Nykyisin kanta on vahvin Atlantin länsiosissa. Ryhävalas viettää kesät viileämmissä vesissä korkeammilla leveysasteilla ja lisääntyy talvisin trooppisilla ja subtrooppisilla vesillä. Poikkeuksena on kanta Arabianmerellä, joka pysyy trooppisilla vesillä vuoden ympäri. Laji puuttuu Välimeren itäosista.
Ryhävalas ui noin 25 000 kilometriä vuodessa edestakaisin, 5 000 kilometriä keskimäärin lisääntymis- ja ruuanetsintäseutujensa välillä. Reitit ovat säännöllisiä, eivätkä valaat yleensä seikkaile. Aikaisempi ennätys, 6 000 kilometriä, rikkoutui, kun amerikkalaiset valtameritutkijat tekivät DNA-testin valaalle, jonka huomasivat Madagaskarilla. Valas oli lähtenyt Brasiliasta ja oli uinut 10 000 kilometrin matkan, mutta tutkijat eivät vielä tiedä syytä tälle käytökselle.
Pohjois-Atlantin itäosassa valaat vaeltavat kesäisin pitkin Norjan rannikkoa pohjoiseen ja palaavat syksyllä takaisin trooppisille alueille. Ryhävalaita harhautuu joskus myös Itämerelle. Suomen vesillä ryhävalas on tavattu varmuudella kolme kertaa. Vuonna 1978 ”Valpuri”-valas seikkaili Itämerellä yli puoli vuotta, kunnes se kuoli talvella ilmeisesti nälkään. Perämerellä tehtiin ryhävalashavainto kesällä 2006. Tämä ”Veetiksi” kutsuttu nuori yksilö löydettiin lopulta kuolleena Riianlahdelta sen törmättyä alukseen. Toukokuussa 2018 nähtiin ”Lotaksi” nimetty ryhävalas Merenkurkussa ja Rauman edustalla.
Lisääntyminen

Ryhävalaat ovat kuuluja pitkistä, jopa 8 000 kilometriä käsittävistä ruoka- ja lisääntymisvaelluksistaan. Trooppisilla ja lämpimillä lisääntymisalueilla urokset ottavat toisistaan mittaa monella eri tavalla: laulamalla, uhkailueleillä, pelotteluäänillä, pienimuotoisilla takaa-ajoilla ja jopa läiskimällä evillä ja pyrstöillä toisiaan. Ne saattavat myös jopa puskea ja töniä kuonoillaan ja ponnahtaa ilmaan hypätäkseen sieltä toisen uroksen päälle. Kiihkeän, parikin kuukautta kestävän lisääntymisvaiheen aikana valaat eivät ruokaile. Ne ovatkin tätä ennen varastoineet rasvaa elimistöihinsä, tosin niillä on erittäin paksu ihonalainen rasvakerros jo omasta takaa.
Emo imettää 4–5 metristä poikastaan vähintään puolen vuoden ajan. Naaras saattaa olla yhtä aikaa tiineenä ja nuoren poikasen emo. Ryhävalaat eivät ole yksiavioisia, eli parittelukumppanit vaihtelevat.
Ravinto

Ryhävalaat tekevät pitkiä ruokavaelluksia kylmävetisille alueille etelään. Pintavedestä ne pyytävät pääasiassa krillejä tai kalaparvia mutta myös pieneläinplanktonia. Kuten muutkin uurteisvalaat, ryhävalas ui kita avoinna pieneläinparven läpi, sulkee sitten suunsa ja painaa kielensä vasten kitalakea siivilöiden veden pois pitkien hetuloidensa läpi, seuloen samalla ravinnon talteen. Se laajentaa muidenkin uurteisvalaiden tapaan kitaansa kurkun uurteiden avulla. Ryhävalaat voivat kalastaa myös ilmakuplaverkon avulla saalista; tällöin ne uivat parven alapuolelle ja puhaltavat ilmaa ulos. Tämä hätäännyttää kalat ja näin kuplaverkon keskelle kerääntyy runsaammin ravintoeläimiä, jotka valas sitten pintaan noustessaan hotkaisee suuhunsa.
Kanta

Ihminen on huomattavasti vaikuttanut kaikkien ryhävalaskantojen pienenemiseen. On arvioitu, että valaanpyynti hävitti jopa 90 prosenttia ryhävalaskannasta. Vielä 1800-luvulla maailman merissä eli 100 000 ryhävalasta, mutta pian tämän jälkeen ne pyydystettiin lähes sukupuuttoon. Pelkästään vuosien 1905 ja 1965 välillä tapettiin noin 168 000 ryhävalasta. Jo 1960-luvun alussa kokonaismäärä oli pienentynyt alle 10 000 yksilöön. Laji rauhoitettiin vuonna 1966. Kannat ovat siitä pitäen kasvaneet 4–9 prosentin vuosivauhtia nykyiseen noin 25 000 yksilöön. Ihmisen lisääntynyt toiminta rannikkovesillä sekä monen kilometrin mittaiset kalaverkot aiheuttavat ryhävalaille merkittävää haittaa. Lisäksi merien äänisaasteen lisääntyminen häiritsee valaiden keskinäistä yhteydenpitoa ja suunnistamista, mikä on niille erittäin vakava uhka.
Ääntely

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Ryhävalaista vain urokset laulavat ja nekin vain lisääntymisaikaan. Tällöin yhtämittaista laulantaa saattaa kestää jopa vuorokauden ajan, mutta yleensä yksittäinen laulu kestää 5–40 minuuttia. Aikoinaan merenkävijät luulivat tätä merenneidon tai aaveen lauluksi.
Laulut koostuvat sävelkorkeudeltaan vaihtelevista ulinoista, viserryksistä, murahduksista ja voihkaisuista. Koska laulut ovat monimutkaisia, niiden arvellaan vahvasti sisältävän runsaasti muutakin informaatiota kuin vain lisääntymiseen liittyviä viestejä. On jopa esitetty, että niissä olisi mukana aikaisempien sukupolvien historiaa, jota siirretään nuorille yksilöille.
Toisaalta sekä urokset, naaraat että poikaset ääntelevät esimerkiksi varoitustarkoituksessa, ilmaistakseen läsnäolonsa toisille valaille ja kutsuakseen toisiaan koolle.
Ryhävalaiden laulua on äänitetty runsaasti CD-äänilevyille ja Norjassa laulantaa esitetään jopa radioasemilla.
Ryhävalas fiktiossa

Elokuva Star Trek IV: kotiinpaluu rakentuu pitkälti ryhävalaiden ympärille; valaslaji on hävinnyt ja sitä etsimään tulee voimakas ja vihamielinen muukalaislaji.
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Ryhävalaiden pyynti alkaa uudelleen
Uuden Suomen uutinen ryhävalaiden parittelusta ja videolinkki (BBC)
Ryhävalaan koko ihmiseen verrattuna.
Ryhävalas näyttää hyppytaitojaan.
San José (1783)

| San José |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Laskettu vesille:  1783
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 14. helmikuuta 1797
Loppuvaihe:  romutettu 1849
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 456 t
Pituus:  59,21 m (tykkikansi) 47,83 m (köli)
Leveys:  16,54 m
Syväys:  7,4 m
Miehistöä:  839
Aseistus
Aseistus:  114 tykkiä
San José oli Espanjan laivaston vuonna 1783 vesille laskettu Purísima Concepción -luokan kolmikantinen 114-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Francisco Gautierin suunnittelema alus tilattiin Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista ja laskettiin vesille vuonna 1783.
Palvelus

Britannian kuninkaallinen laivaston HMS Captain valtasi 14. helmikuuta 1797 aluksen Cabo de São  Vicenten taistelussa. Alus saapui 5. lokakuuta Plymouthiin, missä se liitettiin 4. joulukuuta kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS San Josef. Alus oli varusteltavana Plymouthissa kesäkuusta 1799 tammikuuhun 1801.
Palvelus > HMS San Josef

Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1800 Kanaalin laivastoon päällikkönään Thomas Masterman Hardy. Aluksen päällikkönä oli helmikuusta 1801 alkaen George Eyre ja seuraavan vuoden helmikuusta James Carpenter, kunnes se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1802.
Alus palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1803 vara-amiraali Sir Charles Cottonin lippulaivana päällikkönään Peter Spicer ja kesäkuusta alkaen James Rodd. Aluksen tehtävänä oli osallistua Brestin saartoon. Tammikuusta 1804 alkaen aluksen päällikkönä oli John Dodd ja syyskuusta Tristram Ricketts. Alus oli huhtikuusta elokuuhun 1805 huollettavana Plymouthissa.
Toukokuussa 1806 aluksen päällikkyyden vastaanotti Robert Neve ja tammikuussa 1807 John Cann, kunnes se poistettiin palveluksesta kesäkuussa. Alus siirrettiin modernisoitavaksi ja varusteltavaksi Plymouthiin, mistä se palasi kesäkuussa 1809.
Alus palasi palvelukseen toukokuussa 1809 päällikkönään Richard Dunn. Se osallistui Walcheren purjehdukseen 1809. Neve palasi aluksen päälliköksi toukokuussa 1810 ja vei aluksensa Välimerelle. Helmikuussa 1811 aluksen päällikkyyden vastaanotti Abel Ferris ja toukokuussa John Bowker ja heinäkuussa George McKinley, joka vei aluksen takaisin Britteinsaarille. Maaliskuusta 1812 alkaen aluksen päällikkönä oli Robert Jackson, kun se oli Kanaalin laivaston komentajan amiraali Lordi Keithin lippulaivana helmikuusta huhtikuuhun. Tammikuussa 1813 päällikkönä oli Henry Bouchier, kun alus oli kontra-amiraali Edward Footen lippulaivana huhtikuuhun. Aluksen päällikkönä oli huhtikuusta 1813 alkaen William Stewart, kun se oli kontra-amiraali Sir Richard Kingin lippulaivana Välimeren laivastossa.
Alus osallistui taisteluun Ranskan laivastoa vastaan Toulonin edustalla 5. marraskuuta 1813, jolloin miehistöstä haavoittui kaksi. Alus palasi heinäkuussa 1814 Britteinsaarille, missä päällikkyyden vastaanotti Edward Barnard. Jeffrey Raigerfield vastaanotti huhtikuussa 1815 aluksen päällikkyyden ja alus siirrettiin reserviin heinäkuussa Plymouthissa.
Alus varustettiin huhtikuusta elokuuhun meripalvelukseen Plymouthissa, mutta se pysyi satamassa. Alus varustettiin reserviin maaliskuusta elokuuhun 1822 ja edelleen se varustettiin lippulaivaksi joulukuusta 1831 tammikuuhun 1832. Alus varustettiin Plymouthiin sijoitetusta reservistä vastanneen komentajan alukseksi elokuusta 1836 – helmikuuhun 1837.
Alus palautettiin tammikuussa 1837 palvelukseen Plymouthin tykistökoululaivana. Alus poistettiin lopullisesti palveluksesta vuonna 1846 ja se myytiin romutettavaksi Plymouthissa toukokuussa 1849.
David Martino

| David Martino> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  David Martino
Syntynyt: 27. elokuuta 1975 (ikä 49)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat  Italia
Koripalloilija
Pelipaikka:  Takamies
Pituus:  185 cm
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
:   Rollins College
Seurajoukkueet
1998–1999    2002–2003:   Pyrbasket  Saint-Quentin Basket-Ball  Almere Pioneera  Miroradici VI  Ascom Patti
David Martino (s. 27. elokuuta 1975) on yhdysvaltalais-italialainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Martino pelasi ammattilaisurallaan Suomessa, Ranskassa, Alankomaissa ja Italiassa. Suomessa Martino edusti Pyrbasketia kaudella 1998–1999 tehden 13,2 pistettä ja ottaen 2,2 levypalloa ottelua kohden.
Daniele Pecci

Daniele Pecci
Daniele Pecci (s. 23. toukokuuta 1970 Rooma, Italia) on italialainen näyttelijä. Pecci on työskennellyt teatterinäyttelijänä vuodesta 1990 lähtien, minkä lisäksi tehnyt myös muutamia ohjaustöitä. Hän nousi suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 2004 Pietro Pironin roolista Rai Uno -televisiokanavan sarjassa Orgoglio (suom. Kunnian hinta).
Aiheesta muualla

Daniele Pecci Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Seututie 573

Seututie 573 alkaa valtatieltä 9 Outokummusta Pohjois-Karjalasta ja suuntaa Kaaville Pohjois-Savoon. Maakuntien rajalle saakka tie kulkee Kaavintienä. Kaavin kunnan puolella tie jatkuu Outokummuntienä Luikonlahteen saakka. Luikonlahden ja Kaavin välinen tie on nimetty Luikonlahdentieksi. Kaavin Kirkonkylän pääraitin kohdalla tie on Kaavintie. Ennen päätepistettään tie kulkee lyhyen matkaa Kellolahdentienä. Seututie 573 päättyy Kuopiontien risteykseen. Outokummun pohjoispuolella tie risteää Vuonoksen radan vartioimattomassa tasoristeyksessä.
Tieyhteydet

Outokummun keskustan itäpuolella seututie 573 risteää seututien 504 (Outokumpu-Koli-tie) kanssa. Seututie 504 yhdistää valtatiet 9 ja 6.
Kaavin Maarianvaarasta lähtee seututie 502 Polvijärvelle.
Kaavin Luikonlahdesta lähtee yhdystie 5720 Tuusniemelle valtatielle 9 sekä seututie 506 Juukaan valtatielle 6.
Seututie 566 lähtee Kaavin kirkonkylältä valtatielle 9 Kuopion suuntaan. Seututie 569 suuntaa Kaavilta pohjoiseen kohti Kuopion kaupunkiin kuuluvia Juankoskea ja Nilsiää.