stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vehoniemi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vehoniemi Wikimedia Commonsissa
Pala kauneinta Suomea – Vehoniemi. Pirkanmaan Kuvalehti 1/2012, s. 16–22. Promillion Oy, Kangasala.
Vehoniemenharju Retkipaikka.fi
Vehmaan kirkko

| Vehmaan kirkko |
| --- | --- |
 Vehmaan kirkko pohjoispuolelta.
Sijainti:  Kirkkotie 14, Vehmaa
Koordinaatit:  60.682779°N, 21.665990°E
Seurakunta:  Vehmaan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1425–1440
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vehmaan kirkko (myös Pyhän Margareetan kirkko) on Vehmaalla sijaitseva keskiaikainen kivikirkko, joka on rakennettu vuosina 1425–1440. Se sijaitsee Vehmaan kirkonkylässä noin kahden kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta Vinkkilästä. Kirkon suojeluspyhimys on Pyhä Margareeta, joka esiintyy myös Vehmaan vaakunassa. Museovirasto on luokitellut kirkon ja sen vieressä sijaitsevan Vehmaan vanhan pappilan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia

Vehmaan seurakunta perustettiin ilmeisesti jo 1200-luvun alkupuolella, vaikka se mainitaan ensimmäisen kerran 1331. Seurakunnan ensimmäinen puukirkko sijaitsi todennäköisesti nykyisen kivikirkon paikalla. Se on aikaisemmin ajoitettu vanhimmilta osiltaan 1300-luvun alkuun, mutta Suomen keskiaikaisia kivikirkkoja tutkineen Markus Hiekkasen mukaan Vehmaan kirkko rakennettiin vasta vuosien 1425–1440 välillä. Kirkon länsipäätyyn liittyvä puolitorni on 1400-luvun jälkipuoliskolta ja sen vieressä sijaitseva ruumiskellari 1800-luvun alusta. Kirkon pohjoispuolella sijaitseva kellotapuli on rakennettu 1826.
Kirkko on säilynyt hyvin keskiaikaisessa asussaan. Ruumiskellarin ohella ainoita uudella ajalla tehtyjä lisäyksiä ovat 1700-luvun tukipilarit runkohuoneen ja sakariston kulmissa sekä joidenkin ovi- ja ikkuna-aukkojen muutokset. Vuonna 1905 kirkkoa saneerattiin arkkitehti Georg Wasastjernan suunnitelmien pohjalta ja viimeisin konservointi tehtiin 1994–1996 LPR-arkkitehtien suunnitelmien mukaan. 1990-luvun töiden yhteydessä kirkon sisällä suoritettiin myös arkeologisia kaivauksia. Sakaristosta tuli esiin harvinainen pappisalttarin perustus, joka on peräisin kirkon rakennusvaiheesta. Kuorin lattian alta paljastui suuren hautaholvin jäänteet sekä hautausmaalle johtavan tunnelin alkupää. Lisäksi sakariston ja asehuoneen lattioiden alta löydettiin keskiaikaisia rahoja, joista vanhimmat ovat 1320–1340-luvuilta.
Arkkitehtuuri, sisustus ja koristelut

Kirkon runkohuone on ulkomitoiltaan 33×15 metriä. Sakaristo sijaitsee sen pohjois- ja asehuone eteläpuolella. Asehuoneeseen liittyy runkohuonetta matalampi puolitorni, joka on mahdollisesti rakennettu jonkin merkittävän suvun hautakappeliksi. Siinä ei alun perin ollut ulko-ovea, vaan käynti oli ainoastaan kirkon sisätiloista. Tornin kylkeen on 1800-luvun alussa muurattu erillinen ruumiskellari. Kirkon ulko-ovet ovat alkuperäisessä asussaan lukuun ottamatta umpeen muurattua papinovea. Kaksi länsiseinän, sekä yksi eteläseinän ikkunoista on säilynyt alkuperäisessä suippokaarimuodossaan, mutta muita on laajennettu vuosina 1778 ja 1905. Kirkon saumapeltikatto on 1870-luvulta.
Kolmilaivainen runkohuone on katettu ristiholvauksella, jollainen on myös sakaristossa ja asehuoneessa. Keskilaiva on huomattavasti sivulaivoja korkeampi puolibasilika. Nykyisen alttarin alla on jäänteitä alkuperäisestä keskiaikaisesta alttarista ja myös sakaristossa on puretun alttarin perustus. Virolaisesta kalkkikivestä veistetty alttarilevy on valmistettu 1400-luvun alkupuolella. Barokkityylinen saarnastuoli on vuodelta 1652 ja lehteri 1687. Muutoin kirkkosalin sisustus on pääosin 1840-luvulta. Penkit ja alttarikaide sekä lehtereitten nykyinen ulkoasu on tehty Turun kaupunginarkkitehdin Pehr Johan Gylichin vuonna 1844 laatimien piirustusten mukaan.
Runkohuoneen päädyt ovat kokonaan harmaakiveä, eikä niissä ole useille keskiaikaisille kirkoille tyypillistä tiilistä päätykolmiota koristeluineen. Vuonna 1905 runkohuoneesta löydettiin keskiaikaisia ornamentteja ja vihkiristejä, jotka peitettiin kalkkirappauksella ja päälle maalattiin alkuperäisten töiden kopioita arkkitehti Carl Frankenhaeuserin valvonnassa. Vuosien 1995–1996 restauroinnin yhteydessä saatiin esiin lisää maalauksia, joita runkohuoneen ohella löytyi asehuoneesta. Ne ovat esillä alkuperäisessä muodossaan, mutta kahden itäisimmän holvijakson keskiaikaiset maalaukset ovat edelleen piilossa. Eteläisessä kuoripilarissa on 1600-luvulla tehtyjä maalauksia. Kuori-ikkunan yläosassa oli 1500-luvun alussa tehty lasimaalaus, joka siirrettiin Kansallismuseoon vuonna 1905. Nykyään ikkunassa on Hilkka Toivolan lasimaalaus vuodelta 1974.
Esineistö > Nykyinen esineistö

Kirkon vanhin esine on 1300-luvun alkupuolen krusifiksi eteläisen oven yläpuolella. Upsalan koulukunnan tyyliä edustavaa veistosta pidetään Taivassalon ja Raision kirkkojen krusifiksien esikuvana. Vehmaalainen kuvanveistäjä Jussi Vikainen korjasi veistoksen vuonna 1939. Muita keskiaikaisia esineitä ovat 1400-luvun alkupuolen kastemalja ja vihkivesiastia, jotka on valmistettu kemiöläisestä kalkkikivestä. Niiden veistäjä on ”Vehmaan mestarina” tunnettu käsityöläinen. Kastemaljan gotlantilaistyylinen jalusta on tehty virolaisesta kalkkikivestä jo 1300-luvun vaihteessa. Kirkossa on myös 1300-luvulla Suomessa tehty suitsutusastia sekä saman vuosisadan alussa valmistettu triumfikrusifiksi, joka on peräisin vanhasta puukirkosta. Sakaristossa on puinen kirjalauta, johon on kaiverrettu vuosiluku 1580 sekä kahden papin nimet. Se on peräisin joko saarnastuolista tai lukupulpetista.
Uudemmasta esineistöstä sakaristossa on Bertel Thorvaldsenin Kristus-patsaan kipsijäljennös, jota pidettiin alttarilla vuoteen 1995 saakka. Nykyään alttarilla on Jussi Vikaisen krusifiksi vuodelta 1972. Seinällä on vapaaherra Bernhard Rehbinderin hautajaisvaakuna vuodelta 1705. Sen vierellä on kuningas Kaarle XI:n Rehbinderille lahjoittama miekka. Lounais-Suomen käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen oppilastöinä suunnitellut kirkkotekstiilit otettiin käyttöön vuonna 1996.
Esineistö > Siirretyt esineet

Keskiaikaisista esineistä Kansallismuseoon on siirretty Brysselissä 1470-luvulla veistetty alttarikaappi, neljä puuveistosta sekä Pyhää Margareetaa esittävä hiekkakiviveistos, joka on tehty Lyypekissä 1430–1440-luvuilla. Se on ainoa Suomen keskiaikaisista kirkoista peräisin oleva kiviveistos. Puuveistosten joukossa on gotlantilaista tyyliä edustava Pyhä Nikolaoksen patsas 1300-luvun alkupuolelta sekä todennäköisesti Pyhää Henrikiä esittävä veistos. Kansalliskirjastossa säilytetään Vehmaan kirkon käytössä ollutta Westhin koodeksia, joka on 1540-luvulta. Vuonna 1554 Mikael Agricola luetteloi kirkon kulta- ja hopeaesineistöä, jotka muutamaa vuotta myöhemmin takavarikoitiin kruunulle uskonpuhdistuksen yhteydessä.
Urut

Vehmaan kirkon ensimmäiset urut valmisti uusikaupunkilainen J. A. Zachariassen vuonna 1889 ja nykyiset ovat Kangasalan urkutehtaan 22-äänikertaiset vuodelta 1957. Urkujen julkisivu on edelleen alkuperäinen Zachariassenin valmistama.
Kellotapuli

Kirkkotarhan koilliskulmassa on vuonna 1826 rakennettu myöhäiskustavilainen kellotapuli, jonka on suunnitellut intendentinkonttorin arkkitehti Anton Wilhelm Arppe. Porttirakennuksena toimiva alaosa on harmaakiveä ja yläosa rapattua tiiltä. Tapulin kaksi kelloa ovat 1700-luvulta. Toinen kelloista painaa 1 700 kiloa ja on yksi Suomen suurimmista. Haljennut kello on valettu uudelleen Tukholmassa Meyerin kellovalimossa vuonna 1755. Kello halkesi jälleen vuonna 1913,  jolloin se oli tarkoitus valaa uudelleen Tukholmassa, mutta ensimmäisen maailmansodan vuoksi hanke pantiin jäihin ja kello valettiin lopulta Veljekset Friisin valimossa Kokkolan Ykspihlajassa 1922. Talvipakkasilla soitettaessa kello halkesi jälleen ja korjattiin kolmannen kerran Helsingissä vuonna 1956. Vehmaalla oli vielä 1900-luvun alussa katoliselta ajalta perityvä tapa soitaa aamu- ja iltakelloja myös arkisin Maarian- ja Mikkelinpäivien välillä. Kirkon eteläpuolella on 1500-luvulla rakennetun kellotapulin kivinen pohjakerros, jossa nykyään ovat kirkon lämpökeskus ja WC.
Hautausmaa ja kirkonmäki

Hautausmaa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1659, jolloin se ympäröitiin aidalla. Aluetta on vuosisatojen kuluessa laajennettu useasti. Hautausmaan uusi puoli otettiin käyttöön 1950-luvulla ja viimeisin laajennus uurna-alueineen valmistui 2009. Kirkkomaalle on haudattu muun muassa Samuel Roos, Antti Björkqvist ja Hiski Salomaa. Björkqvistin haudan sijaintia ei tiedetä, mutta vuonna 1934 hänelle pystytettiin Jussi Vikaisen tekemä muistomerkki. Kirkon itäpuolella on Stackelberg- ja Eneskjöld-sukujen hautakappelit. Kirkkomaalla on sijainnut myös Gabriel Andersinpoika Heikkilän itselleen rakennuttama hautakappeli.
Sankarihaudat sijaitsevat kolmessa osassa. Talvisodassa kaatuneet ovat kirkon eteläseinustalla ja jatkosodassa kaatuneet kahdella alueella kirkon länsipuolella. Sankarihautojen muistomerkki Sureva äiti ja lapsi on Jussi Vikaisen teos vuodelta 1951.  Hautausmaan eteläisen portin edustalla on 1996 pystytetty Veteraanikivi. Kirkon seinään on vuonna 1919 kiinnitetty sisällissodassa kaatuneen suojeluskuntalaisen Viljo Lehtomäen muistolaatta. Emil Henrikssonin suunnittelema punaisten muistomerkki on pystytetty 1940–1950-lukujen vaihteessa. Kuoriseinän vierustalla on Vehmaalla syntyneen piispan Bero II Balkin muistomerkki. Vuonna 1935 pystytetyn muistokiven on suunnitellut arkkitehti Fredrik Elenius. Hautausmaalla on myös Jussi Vikaisen Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki (1957). Lehdon sukuhaudalla on kuvanveistäjä Jussi Hietasen enkeliveistos.
Kirkonmäellä sijaitsevat myös kesäkahvilana toimiva pitäjänmakasiini sekä entinen ruumishuone. Viereinen puisto on nimetty piispa Bero Balkin mukaan ja paikalla on myös vuonna 2012 paljastettu muistomerkki. Vielä 1900-luvun alussa kirkonmäellä oli kymmeniä vanhoja kirkkotalleja. Pitäjän epäsosiaalinen aines kokoontui pahoin ränsistyneisiin talleihin harrastaamaan juopottelua, kortinpeluuta ja haureutta, jonka vuoksi ne purettiin kesällä 1920 ja korvattiin kahdella rakennusmestari Frans Rekolan suunnittelemalla modernilla tallirakennuksella. Autokannan kasvaessa ne kävivät kuitenkin pian tarpeettomiksi ja vuonna 1939 osa kirkon itäpuoleisesta tallista purettiin. Vehmaan vanha pappila sijaitsee alkuperäisellä paikallaan noin puolen kilometrin päässä kirkon länsipuolella. Sen päärakennus on 1870-luvulta.
Muuta

Vehmaan kirkkoon liittyy jo katoliselta ajalta periytyvä kansantarina kolme morsiantaan murhanneesta Pitkä-Pienasta. Tarinan mukaan Pitkä-Piena ei kuoltuaan pysynyt haudassaan, vaan seisoskeli kirkon asehuoneen itäseinässä olevassa miehenmentävässä muurikomerossa. Lopulta kuolleilta morsiamista saatu anteeksianto ja papin manaus sai Pienan palaamaan hautaansa. Suomessa Vehmaan kirkkoon liitetty tarina tunnetaan myös muissa Pohjoismaissa, Baltiassa ja Pohjois-Saksassa.
Kirjallisuutta

Tuominen, Leila K. ; Salonen, Jukka: Muisto elää : Vehmaan rovastikunnan hautausmaiden vanhoja muistomerkkejä.  Kalanti:  tekijä, 2013.  ISBN 978-952-67146-4-6.
Tuominen, Leila K.: Vehmaan kirkko : kirkko ja seurakunta kautta aikojen.  Kalanti:  tekijä, 2016.  ISBN 978-952-67146-5-3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vehmaan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kellotapuli vasemmalla.
Kirkko eteläpuolta ja länsipäätyä.
Kirkkomaan vanhan osan eteläinen portti.
Vanha pitäjänmakasiini kirkonmäellä.
Ulkosuodatin

Ulkosuodatin on akvaarioissa käytettävä suodatintyyppi. Periaatteessa nimityksellä voitaisiin ymmärtää kaikkia suodatintyyppejä jotka sijaitsevat varsinaisen vesialtaan ulkopuolella mutta yleensä ulkosuodattimella tarkoitetaan nimenomaan altaan ulkopuolelle asennettavaa ulkopönttösuodatinta. Joten esimerkiksi valutussuodatinta tai leijuhiekkasuodatinta ei yleensä kutsuta ulkosuodattimeksi vaikkakin usein sijaitsevat altaan ulkopuolella.[lähde? ]
Ulkosuodatin on toimintaperiaatteeltaan melko yksinkertainen, vaikkakin on olemassa myös pitkälle kehitettyjä jaksoittaisella vedenohjausjärjestelmillä ja lämmitysvastuksilla varustettuja versioita. Vesi johdetaan lappoperiaatteella imuputkea pitkin altaan reunan yli letkuja pitkin itse suodattimen alaosaan. Sieltä vesi kulkeutuu suodatusmassojen läpi kohti laitteen kannessa olevaan pumppuun, josta vesi pumpataan letkuja pitkin ja suihkuputkien välityksellä takaisin altaaseen.[lähde? ]
Ulkosuodattimen suodatustoimintaperiaate on laaja-alainen. Yleensä se toimii sekä mekaanisena suodattimena eli sihtinä ja sen lisäksi vaihtelevissa määrin biologisena suodattimena. Suodatusmateriaalivalinnoista riippuen laite voi toimia myös kemiallisena suodattimena. Muita tehtäviä ulkosuodattimella on vesikierron varmistaminen ja lämpökerrostumien tasaaminen altaassa.[lähde? ]
Ulkosuodatin on sisäsuodattimen ohella yleisin akvaarioissa käytetty suodatintyyppi. Miltei kaikki käytössä olevat laitteet ovat teollisesti valmistettuja, koska tyyppi sopii siihen hyvin. Yleisimmät valmistusmaat ovat Saksa ja Italia. Myös Kaukoidässä on laitevalmistusta. Tunnetuimpia tuotemerkkejä Suomessa ovat esimerkiksi Eheim, Fluval, Sacem ja Sera.[lähde? ]
Tulunidit

Esidynastinen Egypti
Egyptin protodynastinen kausi –3150 eaa.
Muinainen Egypti
Varhaisdynastinen kausi 3150–2686 eaa.
Vanha valtakunta 2686–2181 eaa.
Ensimmäinen välikausi 2181–2055 eaa.
Keskivaltakunta 2055–1650 eaa.
Toinen välikausi 1650–1550 eaa.
Uusi valtakunta 1550–1069 eaa.
Kolmas välikausi 664–332 eaa.
Myöhäiskausi 664–332 eaa.
Egyptin historia Persian vallan alla
Kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Ptolemaiosten valtakunta 332–30 eaa.
Aegyptus 30 eaa.–641 jaa.
Sassanidien Egypti 619–629
Egyptin keskiaika
Rashidun-kalifaatti 641–661
Umaijadikalifaatti 661–750
Abbasidikalifaatti 750–935
Tulunidit 868–905
Ikhshididit 935–969
Fatimidit 969–1171
Aijubidit 1171–1250
Mamelukkien sulttaanikunta 1250–1517
Osmanien Egypti
Egyptin eyalet 1517–1867
Ranskan miehitys 1798–1801
Muhammad Alin dynastia 1805–1953
Egyptin kediivikunta 1867–1914
Moderni Egypti
Britannian valta Egyptissä 1882–1922
Egyptin sulttaanikunta 1914–1922
Egyptin kuningaskunta 1922–1953
Egyptin tasavalta 1953–1958
Yhdistynyt arabitasavalta 1958–1961/1971
Egyptin arabitasavalta 1971–
Tulunidit olivat islamilaisen Egyptin ensimmäinen itsenäinen dynastia. Dynastia hallitsi vuosina 868–905.
800-luvulla abbasidien kalifaatti menetti otteensa Egyptistä, kun turkkilaissyntyinen varakuvernööri Ahmad ibn Tulun otti ohjat.  Veroja ei lähetetty Bagdadiin, vaan niillä kehitettiin Egyptin kastelujärjestelmää ja laivastoa ja elvytettiin paikallista taloutta ja kauppaa. Merkittävimpiä arkkitehtuurisia töitä oli Fustatiin rakennettu Ibn Tulunin moskeija, joka jäljitteli Samarran spiraalimaista moskeijaa. Vuonna 878 tulunidit valtasivat myös Syyrian ja Palestiinan. Tunidien pääkaupungiksi rakennettiin Al-Qaṭāʾīʿ, joka sijaitsi lähellä beduiinvalloittajien perustamaa varuskuntakaupunkia al-Fustatia ja fatimidien myöhemmin perustamaa Kairoa.
Vuonna 905 abbasidit valloittivat Egyptin takaisin.
Tulunidiemiirit

Tulunidiemiirejä olivat
Ahmad ibn Tulun (868-884)
Khumarawaih (884-896)
Abu l-Ashir (896)
Harun (896-904)
Shaiban (904-905)
Valtion taloudellinen tutkimuskeskus

| Valtion taloudellinen tutkimuskeskus Statens ekonomiska forskningscentral> VATT |
| --- | --- |

 VATTin toimipiste Helsingissä.
Perustettu:  1990
Tehtävä:  Taloustieteellinen tutkimus
Ministeriö:  Valtiovarainministeriö
Sijainti:  Economicum Arkadiankatu 7 Helsinki
Valtio:  Suomi
Ylijohtaja:  Mikael Collan –2024
Työntekijöitä:  64 (2023)
Vuosibudjetti:  4,4 milj. € (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Valtion taloudellinen tutkimuskeskus (lyhenne VATT, ruots. Statens ekonomiska forskningscentral) on soveltavan taloustieteellisen tutkimuksen asiantuntijayksikkö. VATT tuottaa tieteellistä tutkimusta ja tutkimukseen perustuvaa analyysiä edistääkseen tietoon pohjautuvaa käytännön talouspolitiikkaa, ja keskustelua talouspolitiikan vaihtoehdoista.
VATT perustettiin vuonna 1990 kun valtiovarainministeriön suunnittelusihteeristö ja Taloudellisen suunnittelukeskus yhdistettiin. Vuonna 2016 VATT:n vuosibudjetti oli 5,5 miljoonaa euroa, joista 2/3 tulee valtion budjetista ja 1/3 on kilpailtua tutkimusrahaa. Vuoden 2016 lopussa tutkimuskeskuksessa työskenteli noin 50 henkilöä, joista 40 oli tutkijoita.
Tutkimuskeskus toimii valtiovarainministeriön hallinnonalalla. VATT sijaitsee Helsingin keskustassa Arkadiankadulla Economicum-rakennuksessa. Samassa rakennuksessa toimii myös kolme yliopistollisen taloustieteen laitosta (Helsingin yliopisto, Aalto ja Hanken).
Tutkimus

VATT:lla on vahva osaaminen mikrotaloustieteellisessä tutkimuksessa, jossa ennakoidaan tai arvioidaan tieteellisin menetelmin ja tyypillisesti laajoja rekisteriaineistoja käyttäen, minkälaisia vaikutuksia erilaisilla politiikkamuutoksilla on esimerkiksi yksilöiden, kotitalouksien tai yritysten käyttäytymiseen. VATT:n tutkijoiden tutkimustuloksia julkaistaan säännöllisesti kansainvälisissä tiedejulkaisuissa. VATT:ssa valmistuu vertaisarvioitujen artikkeleiden lisäksi kansainvälisiä ja kotimaisia työpapereita, keskustelupapereita, raportteja ja selvityksiä. Tutkimustyön ohella VATT toimii asiantuntijana päätöksenteon valmistelussa ja talouspolitiikan arvioinnissa. VATT:n tutkijat toimivat eduskunnan valiokuntien käyttäminä asiantuntijoina ja pitävät vuositasolla noin 500 erilaista esitystä, luentoa ja puheenvuoroa asiantuntijakuulemisissa. Tutkijat toimivat erikoisalansa asiantuntijoina myös mediassa.
VATT julkaisee neljää tutkimussarjaa. Lisäksi VATT:n 3-4 kertaa vuodessa julkaistavat, suomenkieliset Policy Brief -artikkelit esittelevät taloustieteellisiä näkökulmia ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin kysymyksiin.
Tutkimustoiminta koostuu viidestä pääteemasta:
Julkiset palvelut ja paikallinen julkistalous
Sosiaaliturva, verotus ja tulonjako
Työmarkkinat ja koulutus
Ympäristö, energia ja ilmastopolitiikka
Yritystoiminnan sääntely ja kansainvälinen talous
Ylijohtajat

VATT:n ylijohtajan virkakausi on viisivuotinen.
Reino Hjerppe 1990–2006
Seija Ilmakunnas 2006–2011
Aki Kangasharju 2011–2012
Juhana Vartiainen 2012–2015
Anni Huhtala 2015–2020
Mikael Collan 2021–2024
VATT:n neuvottelukunta 2016-2018

Neuvottelukunta toimii ylijohtajan tukena ja haastajana VATT:n strategisessa kehittämisessä.
professori Otto Toivanen, Aalto-yliopisto ja KU Leuven
pääjohtaja Marjo Bruun, Tilastokeskus
finanssineuvos Tuulia Hakola-Uusitalo, valtiovarainministeriö
puheenjohtaja Laura Hartman, Tillitsdelegationen
toimitusjohtaja Risto Murto, Varma
professori Panu Poutvaara, Münchenin yliopisto
Johtokunnan puheenjohtajat

Eino Keinänen 1991–1993
Sixten Korkman 1993–1995
Johnny Åkerholm 1995–2002, viimeinen puheenjohtaja, sillä valtio lopetti useimmat johtokunnat vuonna 2002.
Kirjallisuutta

Ilmakunnas, S.; Heikkilä, T.; Honkatukia, J.; Kangasharju, A. (toim.): Silta suunnittelusta tutkimukseen. VATT 20 vuotta.  Helsinki:  Valtion taloudellinen tutkimuskeskus VATT, 2010.  ISBN 978-951-561-933-4.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen verkkosivut
Urmas Arumäe

Urmas Arumäe (s. 1. tammikuuta 1957, Tootsi, Viro) on virolainen asianajaja ja Viron entinen oikeusministeri. Arumäe valmistui vuonna 1988 Tarton yliopiston oikeustieteen tiedekunnasta. Hänestä tuli 2. kesäkuuta 1994 Mart Laarin hallituksen oikeusministeri, ja hän oli virassa saman vuoden 8. marraskuuta asti[lähde? ]. Hän kuului konservatiiviseen Isänmaaliittoon vuosina 1998–2010 ja Viron keskustapuolueeseen vuosina 2009–2011.
The Walking Dead (videopeli)

| The Walking Dead |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Telltale Games
Julkaisija:  Telltale Games
Jakelija:  Epic Games Store, Steam, Google Play, App Store, Microsoft Store, GOG.com, PlayStation Store ja Nintendo eShop
Ohjaaja:  Sean Vanaman Jake Rodkin Sean Ainsworth
Suunnittelija:  Sean Ainsworth Mark Darin Jake Rodkin Sean Vanaman
Käsikirjoittaja:  Sean Vanaman
Säveltäjä:  Jared Emerson-Johnson
Pelisarja:  The Walking Dead
Pelimoottori:  Telltale Tool
Julkaistu:  24. huhtikuuta 2012Episodi 1 24. huhtikuuta 2012 (PC) EU 25. huhtikuuta 2012 (PS3) Episodi 2 29. kesäkuuta 2012 (PC) EU 6. heinäkuuta 2012 (PS3) Episodi 3 28. elokuuta 2012 (PS3) 29. elokuuta 2012 (PC & X360) Episodi 4 9. lokakuuta 2012 (PS3) 10. lokakuuta 2012 (PC & X360) Episodi 5 20. marraskuuta 2012 (PS3) 21. marraskuuta 2012 (PC & X360) 400 Days -lisäepisodi 3. heinäkuuta 2013 (PC) 4. heinäkuuta 2013 (X360) 5. heinäkuuta 2013 (PS3)  
Lajityyppi:  graafinen seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 18
Alusta:  Xbox 360, PlayStation Vita, PlayStation 3, Microsoft Windows, Xbox One, PlayStation 4, PlayStation Portable, IOS, macOS, Android ja iPadOS
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu, digitaalinen lataus ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
The Walking Dead (myös nimellä: The Walking Dead: The Game) on Telltale Gamesin kehittämä graafinen seikkailupeli, joka perustuu Robert Kirkmanin The Walking Dead -sarjakuvaan. Peliä julkaistiin jaksoittain iOS:lle, Mac OS X:lle, Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Peli koostuu viidestä osasta, joista ensimmäinen julkaistiin huhtikuussa ja viimeinen marraskuussa 2012. Peli sai myös lisäsisältöä, ladattavan lisäosan 400 Days.
Pelille ilmoitettiin kesäkuussa 2012 jatko-osa, The Walking Dead: Season Two, joka julkaistiin joulukuussa 2013. Helmikuussa 2016 alkoi The Walking Dead: Michonne, kolmen episodin pituinen sarja joka keskittyy Michonnen seikkailuihin. Pelin ilmoitettiin saavan kolmannen kauden vuoden 2014 Comic-Conissa, joka alkoi The Walking Dead: A New Frontier (aiemmin myös nimellä The Walking Dead: Season Three) alkoi 20. joulukuuta 2016.
Pelin neljäs ja viimeinen kausi (The Walking Dead: Season Four, tai The Walking Dead: Final Season) alkoi 14. elokuuta 2018.
Pelaaminen

The Walking Dead on kolmannesta persoonasta kuvattu graafinen seikkailupeli, jossa tehdään erilaisia toimintoja kohteita klikkaamalla. Pelaaja voi tutkia hahmoja ja esineitä, ja olla niiden kanssa vuorovaikutuksessa. Ongelmien ratkonnassa ja tehtävien suorittamisessa pelaajan pitää käyttää hyväkseen hallussaan olevia esineitä ja ympäristöä, mutta erilaisten toimintojen suorittamiseen on usein rajallinen määrä aikaa. Joissakin toimintakohtauksissa käytetään quick time eventejä, jolloin pelaajan pitää painaa tai painella ruudulla esitettyjä painikkeita mahdollisimman nopeasti. Peli sisältää myös roolipelielementtejä, kuten moraaliset päätökset, joilla on seurauksia pelihahmon suhteille muihin pelin hahmoihin.
Tarina

Mystisen epidemian alkaessa ja muuttaessa ihmisiä ihmislihaa himoitseviksi kulkijoiksi, eloonjääneet yrittävät selviytyä keskenään eri konfliktien sattuessa. Juoni seuraa yliopiston historianprofessoria Lee Everettiä, joka vangitaan senaattorin taposta. Matkalla vankilaan tämä pääsee vapaaksi ja kerää ympärilleen selviytyjiä, yrittäen eritoten suojella nuorta tyttöä Clementinea samalla edeten osavaltiosta toiseen.
Tarina > Juoni

Juoni saattaa vaihdella pelaajan tekemien päätösten mukaan.