stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Po
Sivujoet ja vesistöalue

Pojoella on 141 sivujokea, jotka laskevat pohjoisesta ja lännestä Alpeilta sekä etelästä Apenniinien pohjoispäästä. Pon sivujoet ovat pääjoen tavoin helposti liikennöitäviä ja virtaavat enimmäkseen tasangolla, muodostaen yhtenäisen verkoston. Tämä on mahdollistanut helpon liikkumisen Pohjois-Italiassa, joka onkin aina muodostanut varsin yhtenäisen kulttuurialueen. Antiikin aikana Pojoen laaksoa vastasi Gallia Cisalpina eli Alppien eteläpuolisten kelttien asuinalue, joka myöhemmin yhdistettiin roomalaiseen Italiaan. Keskiajalla Pon ja sen sivujokien tarjoamat kuljetusmahdollisuudet edesauttoivat Pohjois-Italian kehittymistä yhdeksi Euroopan taloudellisista, kulttuurillisista ja teollisista keskuksista, jollainen se edelleen on. Samaten laakso on Italian tärkein maatalousalue.
Roomalaisaikana Pon laakson gallialaiset olivat cispadaanisia (Pon tämä puoli) tai transpadaanisia (Pon toinen puoli) sen mukaan, asuivatko joen etelä- vai pohjoispuolella, eli tällä vai tuolla puolen Italiasta katsottuna. Tasavaltalaisten ranskalaisten vallattua Italian vallankumousaikana nimet otettiin uudelleen käyttöön Cispadaanisen ja Transpadaanisen tasavallan muodossa, joskin nämä yhdistettiin pian Cisalppiseksi tasavallaksi. Antiikin Gallia Cisalpinaa jotakuinkin vastaava käsite Padania nousi 1990-luvulla kuuluisuuteen pohjoisitalialaisen Lega Nord -puolueen vaadittua Pohjois-Italian (Pon laakso ympäristöineen) erottamista muusta Italiasta ja tuonnimisen uuden valtion perustamista. Käytännössä nämä vaatimukset eivät johtaneet mihinkään.
Sveitsin puolella Pon sivujoki on Ticino, joka virtaa Ticinon kantonista. Ticinon kantoni on Pon valuma-alueen ainoa ei-italialainen osa, ja toisaalta Sveitsin ainoa italiankielinen kantoni.
Italian suurimmat, Alppien rinteillä sijaitsevat järvet laskevat Pon pohjoisiin sivujokiin, niistä itäisimpänä suurin eli Gardajärvi. Suurimmat vasemmalta eli Alpeilta tulevat sivujoet ovat Dora Riparia, Dora Baltea, Tanaro, Ticino, Adda, Oglio ja Gardajärven laskujoki Mincio. Oikealta tulevat sivujoet ovat vähäisempiä, niistä suurimmat ovat Tanro, Trebbia, Secchia ja Panaro. Joen varrella sijaitseva Torino ja pohjoinen Milano ovat miljoonakaupunkeina suurimmat Pon alueen keskukset, muita merkittävimpiä kaupunkeja ovat muiden muassa Bologna ja Parma. Alueella on runsaat 16 miljoonaa asukasta, yli neljännes Italian väestöstä.
Mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa Eridanus tai Eridanos on kuvitteellisen suuren joen nimi. Joissakin kreikkalaisissa kirjoituksissa sitä kuvataan pohjoiseurooppalaiseksi joeksi, josta meripihka tulee. Herodotos arveli tämän tarkoittavan Pota, sillä Po sijaitsi erään tärkeän Itämereltä Välimerelle johtavan meripihkareitin päässä. Myyttisen Eridanuksen mukaan on nimetty myös tähdistö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Po Wikimedia Commonsissa
Autorità di bacino del fiume Po
Pohjois-Lapin seutukunta

| Pohjois-Lapin seutukunta |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  16 371 56:nneksi suurin 31.12.2021 
Pohjois-Lapin seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Lapin maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 197.
Kunnat

| Vaakuna | Kunta | Väkiluku (2024) | Maapinta- ala km² | Väestön- tiheys (as> /km²) | Kunnallis- vero (2024) | Suomen- kieliset (2023) | Ruotsin- kieliset (2023) | Saamen- kieliset (2023) | Muun- kieliset (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Inari | 7 121 | 15 058 | 0,5 | 6.4 % | 88 % | 0,4 % | 6,9 % | 5 % |
|  | Sodankylä | 8 152 | 11 693 | 0,7 | 8 % | 96 % | 0,2 % | 1,6 % | 2 % |
|  | Utsjoki | 1 136 | 5 146 | 0,2 | 8.4 % | 54 % | 0,2 % | 41,6 % | 4 % |
|  | yhteensä | 16 409 | 31 897 | 0,5 |  | 89 % | 0,3 % | 6,7 % | 4 % |
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
| Pohjois-Lapin seutukunnan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 18 496 | 18 496 |
| 1985 | 1985 |    | 19 257 | 19 257 |
| 1990 | 1990 |    | 19 649 | 19 649 |
| 1995 | 1995 |    | 20 155 | 20 155 |
| 2000 | 2000 |    | 18 676 | 18 676 |
| 2005 | 2005 |    | 17 622 | 17 622 |
| 2010 | 2010 |    | 16 854 | 16 854 |
| 2015 | 2015 |    | 16 836 | 16 836 |
| 2020 | 2020 |    | 16 347 | 16 347 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Pohjois-Lapin seutukunta ( Arkistoitu – Internet Archive)
Inarin kunnan kotisivut
Sodankylän kunnan kotisivut
Utsjoen kunnan kotisivut
Lapin maakunnan seutukunnat
Itä-Lapin seutukunta
Kemi–Tornion seutukunta
Pohjois-Lapin seutukunta
Rovaniemen seutukunta
Torniolaakson seutukunta
Tunturi-Lapin seutukunta
Ryanodiini

| Ryanodiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(1R,2R,3S,6S,7S,9S,10R,11S,12R,13S,14R)-2,6,9,11,13,14-heksahydroksi-3,7,10-trimetyyli-11-propan-2-yyli-15-oksapentasyklo[7.5.1.01,6.07,13.010,14]pentadekan-12-yyil] 1H-pyrroli-2-karboksylaatti
CAS-numero:  15662-33-6
PubChem CID:  11317883
SMILES:  CC1CCC2(C3(CC4(C5(C(C(C3(C5(C2(C1O)O4)O)O)OC(=O)C6=CC=CN6)(C(C)C)O)C)O)C)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C25H35NO9
Moolimassa:  493,54 g/mol
Sulamispiste:  219-220 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Ryanodiini (C25H35NO9) on terpenoideihin ja alkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hyönteismyrkkynä. Ryanodiinia esiintyy eteläamerikkalaisessa Ryania speciosa-kasvissa.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa ryanodiini on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja useisiin poolisiin orgaanisiin liuottimiin, mutta ei hiilivetyihin. Ryanodiini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky metanoliliuoksessa on +26. Ryanodiini on myrkyllistä eläimille. Aine sitoutuu kalsiumkanaviin kuuluviin ryanodiinireseptoreihin ja sitoutuessaan estää kalsiumionien virtaamista niiden lävitse. Seurauksena on lihasten halvautuminen, oksentelu ja hengityksen vaikeutuminen.
Ryanodiinia sisältävää jauhettua Ryania speciosa-kasvin juurta ja kuorta käytetään erityisesti tuholaisperhosten torjuntaan.
Konversio-optimointi

Konversio-optimointi on internetmarkkinoinnin osa-alue, jossa pyritään rakentamaan verkkosivua siten, että se kykenisi saamaan mahdollisimman monet sivun vierailijat toteuttamaan verkkosivun ylläpitäjän sivuilleen asettamia liiketoiminnallisia tavoitteita. Verkkosivujen konversioasteella (CR - Conversion Rate) tarkoitetaan suhdelukua, joka lasketaan vertaamalla toteutuneiden tavoitteiden, esimerkiksi uutiskirjeiden tilausmäärien, määrää verkkosivulla vierailleiden käyttäjien määrään tiettynä ajanjaksona.
Konversioaste ( % ) =  Toteutuneet tavoitteet (kpl) /  Kävijämäärät
Verkkosivujen konversio-optimointi on hakukoneoptimoinnin ja hakusanamainonnan ohella yksi internetmarkkinoinnin keskeisimmistä ja nopeimmin kasvavista osa-alueista.
Internetmarkkinoinnissa konversiolla voidaan tarkoittaa pääsääntöisesti kahta erilaista tapahtumaa. Verkkokaupassa konversioaste mittaa sellaisten ostotapahtumien määriä, jotka johtuvat nimenomaan tietystä kaupallisesta ärsykkeestä, esimerkiksi mainosbannerin klikkaamisesta. Verkkosivuilla konversioaste voi mitata useita erilaisia tapahtumia, esimerkiksi verkkopalveluun rekisteröityneiden käyttäjien määrää, tietokoneohjelman kokeiluversion lataamismääriä tai esimerkiksi uutiskirjeen tilausmääriä. Olennaista konversioasteen mittaamisessa on todentaa, että toteutunut tavoite on johtunut nimenomaan tietystä ärsykkeestä, esimerkiksi verkkosivun ylläpitäjän pyynnöstä.
Verkkosivun konversio-optimointitapoja

Verkkosivun suunnittelu vain yhtä tarkoitusta tai tavoitetta silmällä pitäen
Verkkosivun sisältöelementtien eli tekstin, kuvan ja liikkuvan kuvan hyödyntäminen konversioasteen parantamisessa
Verkkosivun kokonaisvaltaisen käytettävyyden parantaminen esimerkiksi selkeämmällä navigaatiolla, jolla kävijä pyritään ohjaamaan nopeammin haluttuun tavoitteeseen
Käyttökokemuksen kasvattaminen tarjoamalla kävijän kannalta hyödyllistä ja informativista sisältöä vastikkeetta
Kävijän luottamuksen kasvattaminen referenssejä ja tunnettuja kumppaneita esiin tuomalla (social proof).
Sivuston visuaalisen hierarkian kehittäminen, jotta sivusto ohjaisi asiakkaan kohti haluttua toimintaa
A/B testaaminen tehtyjen muutosten tehon validoimiseen
Seleenitetrafluoridi

| Seleenitetrafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13465-66-2
PubChem CID:  123311
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SeF4
Moolimassa:  154,97
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  -9,5 °C
Kiehumispiste:  101,6 °C
Tiheys:  2,75 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Seleenitetrafluoridi (SeF4) on seleenin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa seleenitetrafluoridi on väritöntä nestettä. Yhdisteen rakenne muistuttaa rikkitetrafluoridin rakennetta. Aine hydrolysoituu veden vaikutuksesta, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin. Seleenitetrafluoridi voi reagoida sekä Lewis-happona että -emäksenä ja reagoi hitaasti jopa lasin kanssa. Aine on hapetin.
Seleenitetrafluoridia voidaan valmistaa suoraan seleenistä ja fluorista tai seleenidioksidin ja rikkitetrafluoridin reaktiolla.
Seleenitetrafluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina. Se fluoraa muun muassa alkoholit ja karbonyyliyhdisteistä muodostuu difluoridi. Usein tähän käytetään seleenitetrafluoridin ja pyridiinin kompleksia.
Ruostenaamiopääsky

| Ruostenaamiopääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Alopochelidon
Laji::  fucata
Kaksiosainen nimi
 Alopochelidon fucata  (Temminck, 1822) 
Katso myös
   Ruostenaamiopääsky Wikispeciesissä   Ruostenaamiopääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruostenaamiopääsky (Alopochelidon fucata) on pääskyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Ruostenaamiopääsky kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää ja rinta ovat kellanruskeat. Päälaki ja otsa ovat hieman tummemmat ja punertavammat. Ruostenaamiopääskyn selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Vatsa on valkoinen ja kyljet vaaleanharmaat.
Levinneisyys ja elintavat

Ruostenaamiopääskyn levinneisyysalue on kaksiosainen. Sitä tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa sekä Boliviasta Argentiinaan ja Uruguayihin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat. Ruostenaamiopääsky liikuu pareittain tai muutaman kymmenen linnun parvina. Pesimäajan ulkopuolella parvissa saattaa olla satakin lintua. Lajin ravintoa ovat lentävät hyönteiset. Ruostenaamiopääskyn pesimäkausi on levinneisyysalueen pohjoisosassa touko-kesäkuussa ja eteläosassa syys-marraskuussa. Pesän ruostenaamiopääsky rakentaa joentörmään.
Rusko-ohjassieppo

| Rusko-ohjassieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Nauhasiepot Anthipes
Laji::  solitaris
Kaksiosainen nimi
 Anthipes solitaris  (S. Muller, 1836) 
Alalajit
 A. s. malavana  A. s. solitaris  A. s. submoniliger 
Katso myös
   Rusko-ohjassieppo Wikispeciesissä   Rusko-ohjassieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rusko-ohjassieppo (Anthipes solitaris) on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Rusko-ohjassieppo on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Rusko-ohjassiepon päälaki ja selkä ovat väriltään oliivinruskeat. Otsa ja silmäkulmajuova ovat punaruskeat. Lajin kurkku on valkoinen ja sitä reunustaa katkonainen musta juova. Linnun rinta on ruskea ja vatsa vaalea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Rusko-ohjassieppoa tavataan Thaimaasta, Vietnamista, Malesiasta ja Sumatran saarelta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannant vuoristojen bambumetsät. Se rakentaa pesänsä maahan tai törmään ja munii kahdesta kolmeen munaa. Pesimäkausi kestää helmikuulta heinäkuulle.
Pjelaxin tuulivoimapuisto

| Pjelaxin tuulivoimapuisto Pjelax vindkraftspark |
| --- | --- |
 Pjelaxin tuulivoimapuisto Tiukasta nähtynä.
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kristiinankaupunki, Närpiö
Koordinaatit:  62°22′55″N, 21°28′55″E
Rakentaminen alkoi:  2022 
Sähköverkkoon:  kesä 2023 
Valmistunut:  2024 
Kustannus:  360 miljoonaa €
Perustaja:  VindIn Ab Oy,  Triventus Wind Power Ab 
Rakennuttaja:  Fortum, Helen
Omistaja:  Fortum, Helen 
Operaattori:  Fortum, Helen
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  40–80 m 
Pinta-ala:  34 km² 
Tuulivoimalat:  56 × Nordex N163 (6,8 MW) 
Kapasiteetti:  380 MW  
Vuosituotanto:  1100 GWh
 fiPjelaxin tuulivoimapuisto 
Pjelaxin tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Kristiinankaupungin ja Närpiön alueilla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 56 tuulivoimalaitosta. Tuulivoimaloista 19 sijaitsee Kristiinankaupungin ja 37 Närpiön puolella . Niiden kokonaiskapasiteetti on 380 megawattia ja vuosituotanto on noin 1 100 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston ovat rakentaneet, sen omistavat ja sitä operoivat Fortum ja Helen yhdessä. Fortumin omistusosuus on 60 % ja Helinin 40 % puiston arvosta.
Tuulivoimapuisto on muodostettu yhdistämällä kaksi vierekkäistä tuulivoimahanketta, Pjelax-Bölen (suom. Piolahti-Böle) ja Kristiinankaupungin Pohjoisen (ruots. Kristinestad Norr) hankkeet. Se oli toukokuussa 2024 käynnistyessään Suomen kolmanneksi suurin tuulivoimapuisto, joka tuotti silloin viisi prosenttia Suomen tuulivoimasta.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee Närpiön merenrannikon lähettyvillä valtatien 8 ja kantatien 67  itäpuolella. Lähimmät tuulivoimalaitokset ovat kolmen kilometrin ja kaukaisimmat kahdeksan päässä rannasta. Tuulivoimapuisto sijaitsee Kristiinankaupungin Tiukan ja Myrkyn ja Närpiön Pjelaxin, Bölen ja Viitin välisellä metsäalueella. Voimala-alue on asumatonta metsätalousmaata, jonka sisällä on muutama luonnonsuojelualue. Tuulipuiston pituus on 8,5 kilometriä, leveys 5,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 34 neliökilometriä. Voimalat sijaitsevat alueella, jonka paikannimiä ovat Finnåsen, Gröbbmossen, Härtåsen, Tornberget, Kätsträsket, Bredmossen, Rotmossen, Rotmossen, Brändåsen ja Långmarken. Sinne tulee huoltotiet lännestä valta- ja kantatieltä sekä idäsä yhdystieltä 6650.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa Delta4000-perheen N163-mallia, jonka napakorkeus on noin 160 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 163 metriä, ja jonka kapasiteetti on noin 6,8 megawattia (siis ei 5,5 MW ). Siivet ovat 80 metriä pitkät ja ne painavat 27 tonnia. Tornit muodostuvat viidestä osasta, joiden pituus vaihtelee 12–30 metriä. Voimalat sijaitsevat 40–80 metrin korkeudella mpy.
Sähkönsiirrosta ei tässä ole lähteiden puuttuessa esittää mitään varmaa tietoa. Pjelaxin hankkeen YVA-selostuksen tiivistelmässä esitettiin suunnitelma pystyttää alueelle maakaapelit kokoava sähköasema, jossa sähkön jännite nostettaisiin 110 kilovolttiin. Samaa suunniteltiin Kristiinankaupungin puolella Pohjoisen sähköasemalle. Lisäksi esitettiin, että sähkö siirrettäisiin ilma- tai maalinjaa myöten Kristiinankaupungin pohjoispuolella sijaitsevalle sähköasemalle, josta sähkö jaettaisiin kantaverkossa. Suunnitelmien toteutumista ei ole pystytty vahvistamaan edes kartoista.
Historiaa > Suunnittelu

Tuulivoimapuisto muodostuu kahdesta erillisestä hankkeesta, joiden alueet sijaitsivat maastossa vierekkäin. Niin kutsuttu Pjelax-Bölen hankealue sijaitsi Närpiön puolella kuntarajaa ja Kristinestad Norrin hankealue Kristiinankaupungin puolella. Myös Pjelaxin ja Bölen hankealueet olivat aluksi erilliset, mutta ne on sulautettu yhdeksi hankkeeksi.
Historiaa > Suunnittelu > Närpiön Pjelax-Bölen hanke

Ruotsalaisen VindIn Ab:n suomalainen tytäryhtiö VindIn Ab Oy toimitti marraskuussa 2013 Pohjanmaan ELY-keskukselle arviointiohjelmansa hankkeelle rakentaa tuulivoimapuisto Närpiön kunnan Pjelaxin ja Myrkyn kylien väliselle metsätalousalueelle, joka jäisi valtatien 8 itäpuolelle. Riippuen toteutustavasta yhtiö arveli voivansa rakentaa alueelle 32–35 tuulivoimalaa, joiden kapasiteetti olisi voimalavalinnasta riippuen 110–125 megawattia. Hankealueen koko oli 18 neliökilometriä ja se rajautui Kristiinankaupungin rajaan. Arviointiohjelmasta annettiin kuulutus ja yhteysviranomainen antoi siitä lausunnon maaliskuussa 2014.
Yhtiö toimitti ELY-keskukselle YVA-menettelystä kirjoitetun arviointiselostuksen kesäkuussa 2014. Hankealueen koko oli enää 16 neliökilometriä ja siihen suunniteltiin nyt 23–30 tuulivoimalaa, joiden voimaloiden kapasiteetti olisi 3,5 megawattia. Tuulipuistolle rakennettaisiin oma sähköasema, jossa jännite nostettaisiin 110 kilovoltin jännitteeseen. Pohjois-Svallkullan viisi tuulivoimalaa olisivat levittäneet melua asutusalueelle asti, joten ne oli poistettu suunnitelmasta. YVA-selostuksesta annettiin lausunto tammikuussa 2015.
Historiaa > Suunnittelu > Kristinestad Norrin hanke

Ruotsalaisen Triventus Wind Power Ab:n tytäryhtiö Triventus Consulting sekä suomalainen Sito Oy toimittivat YVA-menettelyn arviointiohjelman ELY-keskukselle toukokuussa 2013. Siinä yhtiö suunnitteli rakentavansa 30–35 tuulivoimalaitosta, joiden kapasiteetti olisi ollut 3,0–4,5 megawattia. Hankealue sijaitsi Tiukan ja Myrkyn kylien välisellä metsäalueella valtatien 8 itäpuolella aivan Närpiön vastaisella rajalla. Hankealueen pinta-ala oli noin 30 neliökilometriä. Yhteysviranomaisen lausunto annettiin lokakuussa 2013, ja siinä kiinnitettiin huomiota esimerkiksi luontorajoituksiin.
Arviointiohjelman selostus saapui ELY-keskukselle kesäkuussa 2015. Selostuksessa voimalaluku oli pienentynyt 19–32 tuulivoimalaan ja voimaloiden kapasiteetti oli kohonnut 5 megawattiin. Hankealueen pinta-ala oli enää 27 neliökilometriä. Arviointiselostus annettiin julki heinäkuussa 2015 ja yhteysviranomainen antoi siitä lausunnon lokakuussa 2015. Sitä annettaessa oli maakuntavaihekaava alueen osalta hyväksytty ja siinä oli hankealueella kaksi merkintää. Se oli sekä tuulivoima- että ulkoilualuetta. Selostuksesta annettiin eri sidosryhmiltä useita huomautuksia luontoarvoihin ja meluarviointiin liittyen. Yhteysviranomainen kiinnitti huomiota välkearvoihin, jossa yli kahdeksan tunnin aikaraja ylittyi usealla asunnolla. Lisäksi voimala-alue sisältyi FINIBA-alueeseen, joka oli tärkeä pohjantikalle ja kuukkelille. Yhteysviranomainen totesi, että selostuksessa oli selvitty ja esitetty tärkeimmät tuulivoimapuiston rakentamiseen liittyvät asiat. Hän toivoi kuitenkin, että sitä täydennettäisiin maiseman, linnuston ja varjostuksen osalta ja että sidosryhmien toivomukset huomioitaisiin.
Historiaa > Rahoitus

Joulukuussa 2021 uutisoitiin , että Fortum ja Uniper solmivat yhteistyösopimuksen uusiutuvan energian tuotannon laajentamiseksi Pohjoismaihin. Samaan aikaan ilmoittivat Fortum ja Helen, että ne aikovat yhdessä rakentaa Närpiön Pjelax-Bölen ja Kristiinankaupungin Pohjoisen tuulivoimahankkeet yhdessä. Ne muodostaisivat yhden taloudellisen kokonaisuuden, josta Fortum omistaisi 60 % ja Helen 40 %. Helen ostaisi sen tuottamasta sähköstä puolet omaan käyttöönsä ja loput myytäisiin vapailla markkinoilla. Helenin ostama sähkö olisi sopimushetkellä neljännes Helsingin kaupungin tarvitsemasta sähköenergiasta.
Historiaa > Rakentaminen

Jo YVA-menettelyn aikana molempien voimala-alueiden kehitysyhtiöt olivat solmineet maankäyttösopimuksen yhteensä noin 400 maanomistajan kanssa. Kun osayleiskaavat tulivat hyväksytyksi, myytiin hankkeet Fortumille ja Helenille. Nämä alkoivat rakentaa tuulivoimapuistoa samanaikaisesti molemmille voimala-alueille tammikuusta 2022 alkaen. Tuulivoimapuiston mittavista infra- ja maarakennustöistä vastasivat Suvic Oy sekä närpiöläinen Simons Infra Oy.
Nordex ilmoitti tammikuussa 2022, että heiltä on tilattu loppuvuoden 2021 aikana 56 tuulivoimalaitosta yhteensä 380 megawatin verran tähän tuulivoimapuistoon. Asennettavat voimalat kerrottiin olevan Delta4000-perheen N163/6.8-tyyppin tuulivoimalaitosta. Nordex kokoaisi ja asentaisi voimalaitokset sekä käynnistäisi voimaloiden sähköntuotannon keväästä 2023 alkaen. Samalla sovittiin voimaloiden pitkäaikaisesta huoltosopimuksesta.
Ensimmäiset tuulivoimaloiden osat saapuivat Kaskisten satamaan tammikuussa 2023, jonne osat aluksi varastoitiin. Nämä tuulivoimalat olivat ensimmäiset, mitä Kaskisten satamaan on koskaan tuotu. Ensimmäisten tuulivoimaloiden esiasennus alkoi maaliskuussa ja tornien pystytys huhtikuussa, mutta osien tuonti satamaan jatkui koko kevään ja kesän ajan. Yhteen laivaan mahtui kahdeksan siipeä tai 35 tornin lohkoa. Yhteen tuulivoimalaitokseen käytettiin viisi tornin lohkoa, yksi konehuone ja kolme siipeä, joten osien tuomiseen tarvittiin kolmekymmentä laivaa.
Tornien pystytyksessä käytettävä nosturi saapui voimala-alueelle huhtikuussa 2023. Satamasta osat kuljetettiin voimala-alueelle 728 erikoiskuljetuksella, eli 13 kuljetusta jokaista tuulivoimalaa kohti. Matkaa satamasta voimala-alueelle oli 15 kilometriä. Tuulivoimaloiden asennustyöt kestivät seitsemän kuukautta, maaliskuun alusta lokakuun alkuun. Viimeisiä tuulivoimaloita pystytettiin vielä alkusyksylläkin, kun ensimmäisten voimaloiden sähköntuotantokykyä testattiin uutisten mukaan jo kesäkuussa  ja sähköä tuotettiin lehdistötiedotteen mukaan säännöllisemmin lokakuusta 2023 alkaen. Tuulivoimapuisto vihittiin käyttöön toukokuussa 2024. Se tuotti aluksi noin viisi prosenttia Suomen tuulivoimasta.
Talliumfluoridi

| Talliumfluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  15192-26-4
PubChem CID:  62675 ja 6432718
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TlF
Moolimassa:  223,38
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  327 °C
Kiehumispiste:  655 °C
Tiheys:  8,23 g/cm3
Liukoisuus veteen:  786 g/l (15 °C)
Talliumfluoridi (TlF) on tallium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä fluoraavana reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa talliumfluoridi on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on huoneenlämpötilassa ortorombinen ja rakenne muistuttaa vääristynyttä natriumkloridin rakennetta. Kuumennettaessa yhdistettä yli 82 °C:n lämpötilaan sen rakenne muuttuu tetragonaaliseksi. Talliumfluoridi liukenee erittäin hyvin veteen ja liuos on heikosti emäksinen. Aine liukenee hieman myös etanoliin.
Talliumfluoridia muodostuu talliumin ja fluorin reaktiossa. Useimmiten sitä valmistetaan neutraloimalla talliumkarbonaattia vetyfluoridilla.
Talliumfluoridia käytetään fluorattujen estereiden valmistuksessa.
Sulfiinihapot

Sulfiinihappojen yleinen rakenne
Sulfiinihapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on RS=O(OH), missä R on orgaaninen ryhmä.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa molekyylimassaltaan alhaiset sulfiinihapot ovat nesteitä ja raskaammat kiinteitä. Aromaattiset ryhmän yhdisteet ovat kiinteitä. Sulfiinihapot ovat usein reaktiivisia ja reagoivat kuumennettaessa sulfonihapoiksi ja tiosulfonaateiksi. Sulfiinihapot ovat keskivahvoja happoja. Yhdisteet voidaan pelkistää tioleiksi ja hapettaa sulfonihapoiksi. Sulfiinihapot ovat elektrofiilisiä ja voivat reagoida aromaattisten yhdisteiden kanssa elektrofiilisellä aromaattisella substituutiolla muodostaen sulfoneita tai sulfoksideja. Yhdisteille ovat tyypillisiä myös radikaalireaktiot.
Sulfiinihappojen valmistukseen on useita menetelmiä. Käytettyjä ovat muun muassa tiolien hapettaminen peroksideilla, sulfonyylikloridien pelkistäminen sinkillä, aromaattisten sulfonien ja alkoksidien reaktio sekä Grignard-reagenssien ja rikkidioksidin reaktio.