stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stesikhoros

| Stesikhoros> Στησίχορος |
| --- | --- |
 Stesikhoroksen rintakuva Roomassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 632 eaa. Metauros tai Himera
Kuollut: n. 560–552 eaa. Katane?
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  arkaainen kausi
Tyylilajit:  lyyrinen runous
Kirjallinen suuntaus: kuorolyriikka
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stesikhoros (m.kreik. Στησίχορος, Stēsikhoros, lat. Stesichorus; n. 632–560/552 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Metauroksesta tai Himerasta. Häntä pidettiin yhtenä kuorolyriikan keksijöistä. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Elämä > Perhe ja ura

Stesikhoroksen sanotaan syntyneen 37. olympiadin aikaan eli vuonna 632 eaa. ja toimineen 43. olympiadin aikaan eli vuoden 603 eaa. tienoilla ja sen jälkeen. Lyyrisistä runoilijoista hän oli näin Sapfon ja Alkaioksen aikalainen, Alkmania myöhäisempi ja Simonidesta varhaisempi.
Antiikin lähteet ovat erimielisiä Stesikhoroksen kotipaikasta. Yleensä hänen sanotaan syntyneen Sisilian Himerassa, ja siksi häntä kutsutaan joskus vain ”Himeran runoilijaksi”, mutta joskus hänen kotipaikakseen mainitaan Etelä-Italian Suur-Kreikassa sijainnut Metauros (Matauros), joka oli lokrislainen siirtokunta. On mahdollista, että koska Himera perustettiin vain hieman ennen Stesikhoroksen syntymää, hänen vanhempansa olisivat siirtyneet sinne Metauroksesta. Tämä selittäisi myös erikoisen perinteen, jonka mukaan Stesikhoros olisi ollut Hesiodoksen poika. Ozolian lokrislaisten parissa Oineonissa ja Naupaktoksessa oli nimittäin eeppisten runoilijoiden suku, joka väitti periytyvänsä Hesiodoksesta. Jos Stesikhoroksen vanhemmat olisivat olleet samaa sukua, hänet olisi voitu nähdä Hesiodoksen jälkeläisenä. Toisaalta kyse voi olla vain siitä, että hänet olisi nähty Hesiodoksen ”kirjallisena perillisenä”.
Stesikhoroksen isän nimeksi esitetään antiikin lähteissä Euforbos, Eufemos, Eukleides ja Hyetes. Sudan mukaan hänellä olisi ollut kaksi veljeä, geometrikko nimeltä Mamertinos ja lainsäätäjä nimeltä Halianaks. Stesikhoroksen alkuperäisen nimen kerrotaan olleen Teisias. Nimi vaihdettiin Stesikhorokseksi, mikä selitetään sillä, että hän oli ensimmäinen, joka asetti (στῆσαι, stēsai) kuoron (χορός, khoros) laulamaan kitharan säestyksellä. Näin nimi tarkoittaa ”Kuoronasettajaa”.
Stesikhoroksen elämästä tiedetään antiikin lähteiden perusteella vain joitakin hämäriä yksityiskohtia. Monien muiden merkittävien runoilijoiden tapaan kerrottiin, että hänen syntymäänsä olisi liittynyt ihme: satakieli istuutui vauvan huulille ja lauloi suloisia säveliä. Stesikhoroksen kerrotaan saaneen koulutuksensa Katanessa. Myöhemmin hänen sanotaan toimineen Akragaan tyrannin Falariin hovissa, joskin tämä perustuu erittäin epävarmoihin lähteisiin. Aristoteles taas sanoo hänen yrittäneen estää himeralaisia alistumasta Falariin valtaan. Stesikhoroksen kerrotaan myös matkustelleen Kreikassa, ja tätä tukevat eräät kohdat hänen runoissaan.
Elämä > Kuolema ja jälkimaine

Stesikhoros kuoli 55. tai 56. olympiadin aikaan eli vuonna 560–552 eaa. Hänen sanotaan kuolleen noin 80-vuotiaana tai Lukianoksen mukaan 85-vuotiaana. Hänen kerrotaan tulleen haudatuksi Kataneen, missä hän oletettavasti myös kuoli. Sudan mukaan hänet haudattiin kaupungin portille, mistä portti tunnettiin Stesikhoroksen porttina, ja haudalle rakennettiin hieno kahdeksankulmainen hautarakennus, jossa oli kahdeksan porrasta ja kahdeksan pylvästä. Tästä sai joidenkin mukaan alkunsa sanonta ”Stesikhoroksen luku” (Στησίχορος ἄριθμος, Stēsikhoros arithmos), jolla viitattiin lukuun kahdeksan erityisesti nopilla pelattaessa.
Nykyaikaan on säilynyt kaksi Stesikhorokselle kirjoitettua epitafia eli hautakirjoitusta, joista toinen on kreikankielinen ja toinen latinankielinen. Himeraa seuranneessa Thermain kaupungissa oli runoilijan pronssipatsas. Tämä tai joku muu patsas oli myöhemmin Zeuksippoksen kylpylässä Konstantinopolissa. Tunnetaan myös Himeran lyömä pronssimitali, jonka toisella puolella on kuvattuna seisova mies, jonka oikeassa kädessä on seppele ja vasemmassa kädessä lyyra, ja jota monet pitävät Stesikhoroksen kunniaksi lyötynä.
Stesikhoroksella oli oletettavasti joku myöhempi runoilijana toiminut sukulainen, jolla oli sama nimi, sillä Paroslaisen kronikan mukaan Stesikhoros olisi tullut Kreikkaan samaan aikaan kun Aiskhylos sai ensimmäisen voittonsa tragediakilpailuissa, toisin sanoen Filokrateen arkonttikaudella 73. olympiadin aikaan eli vuonna 475 eaa. Koska Stesikhoros oli tuolloin kuitenkin jo kuollut, tämän täytyy viitata myöhempään samannimiseen henkilöön. Saman vahvistaa sekin, että Simonides sanoo Stesikhoroksen olleen varhaisempien aikojen runoilija Homeroksen tapaan, kun taas jos hän olisi ollut sama henkilö kuin Paroslaisen kronikan mainitsema, hän olisi ollut Simonideen itsensä aikalainen. Paroslainen kronikka mainitsee myös kolmannen runoilijana toimineen Stesikhoroksen, joka voitti Ateenassa dithyrambikilpailussa 102. olympiadin kolmantena vuonna eli 369 eaa. Näin runoilijan ammatti vaikuttaa kulkeneen suvussa satoja vuosia.
Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Stesikhoroksen yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin.
Kirjallisuutta > Käännöksiä ja tekstilaitoksia

Stesichorus, Ibycus, Simonides: Greek Lyric.  (Volume III: Stesichorus, Ibycus, Simonides, and Others. Edited and translated by David A. Campbell. Loeb Classical Library 476)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1991.
Schade, Gerson A. (toim.): Stesichoros.  (Mnemosyne Supplements, nide 237)  Brill, 2003.  ISBN 9789004128323
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Finglass, P. J. & Kelly, Adrian: Stesichorus in Context.  Cambridge University Press, 2015.  ISBN 9781316381113
Gerber, Douglas E.: A Companion to the Greek Lyric Poets.  (Mnemosyne, Supplements)  Brill, 1997.  ISBN 9789004217614
Hutchinson, G. O.: Greek Lyric Poetry.  (A Commentary on Selected Larger Pieces (Alcman, Stesichorus, Sappho, Alcaeus, Ibycus, Anacreon, Simonides, Bacchylides, Pindar, Sophocles, Euripides). Uusintapainos)  Oxford:  Oxford University Press, 2003.  ISBN 9780199265824
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stesikhoros Wikimedia Commonsissa
Stesikhoros-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Antiikin Kreikan kirjallisuus: Yhdeksän lyyristä runoilijaa
Alkman
Sapfo
Alkaios
Anakreon
Stesikhoros
Ibykos
Simonides
Pindaros
Bakkhylides
Stesikhoroksen rintakuva Cataniassa eli antiikin Katanessa.
Vasemmisto

Vasemmisto on poliittinen suuntaus, jonka on perinteisesti katsottu edustavan laajaa tulojen tasauspolitiikkaa ja yhteiskuntavastuuta, kuten myös jyrkkää sosiaaliliberalismia sekä valtion ja julkishallinnon korostamista.
Käsite syntyi Ranskan suuressa vallankumouksessa 1700-luvun lopulla. Termin sisältö vaihtelee aikakauden, poliittisen tilanteen ja kulttuurin mukaan.
Jaottelu ja teemat

Nykyajan poliittisessa keskustelussa vasemmistoon luetaan usein erityyppinen kommunismi, sosialismi ja sosiaalidemokratia sekä Yhdysvalloissa myös (vapaamielinen, ei-konservatiivinen) liberalismi.
Vasemmisto voidaan jakaa keskusta-vasemmistoon, maltilliseen vasemmistoon sekä laitavasemmistoon, johon kuuluvat radikaali vasemmisto ja äärivasemmisto.
Vasemmistopuolueista on perinteisesti käytetty myös nimityksiä työväenpuolueet tai sosialistiset puolueet. Alun perin vasemmiston tunnusmerkkinä on pidetty sosialismin kannattamista, mutta nykyään tämän on pääasiallisesti läntisissä demokratioissa korvannut sosiaalidemokratia tai punavihreys. Nykyajan vasemmiston tärkeitä teemoja ovat identiteettipolitiikka ja ilmastopolitiikka.lähde tarkemmin?
Vasemmisto Suomessa

Suomessa vasemmistopuolueiksi luetaan eduskuntapuolueista Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Vasemmistoliitto.
Suomen vasemmistopuolueista vanhin on Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP), joka perustettiin nimellä Suomen Työväenpuolue vuonna 1899 ja omaksui nykyisen nimensä vuonna 1903. Sisällissodan jälkeen 1918 Venäjän SFNT:lle paenneet radikaalit sosiaalidemokraatit perustivat siellä Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP). Punakapinallisten johtamana, valtiojärjestyksen kumoamiseen pyrkivänä se oli Suomessa kiellettynä, kuten myös sen peitejärjestöille Suomen Työväenpuolueelle (alkujaan Suomen Sosialistinen Työväenpuolue) ja Työväen ja Pienviljelijäin Puolueelle kävi. Suomelle tappiollisen jatkosodan jälkeen 1944 kommunistien johtaman Neuvostoliiton vaatimuksesta oli SKP laillistettava, kunhan se ensin muutti sääntönsä Suomen lain mukaisiksi. SKP:n johdolla perustettiin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL), jonka kautta kommunistit toimivat kunnanvaltuustoissa ja eduskunnassa.
SKP:n enemmistön ja SKDL:n sekä usein unohdetun lyhytaikaisen Demokraattisen vaihtoehdon (Deva) seuraajaksi perustettiin vuonna 1990 vasemmistoliitto (Vasemmisto). Nykyisin puoluerekisterissä vasemmistoa edustavat SDP, vasemmistoliitto ja uusi SKP. Aikaisemmin puoluerekisteristä löytyi myös Kommunistinen Työväenpuolue, joka kuitenkin poistettiin vuoden 2019 eduskuntavaalien jälkeen.
Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaiseman tutkimuksen mukaan vasemmistolaisuus on yhteydessä alhaisiin tuloihin. Tulonsaajaryhmistä ainoastaan alle 20 000 euroa vuodessa tienaavat sijoittivat itsensä keskimääräistä enemmän vasemmalle. Eniten vasemmistoon asettuvia oli nuorten 18–30-vuotiaiden keskuudessa, 29 prosenttia.
Kirjallisuutta

Alijärvi, Pirjo ym. (toim.): Vasemmiston tulevaisuus.  Helsinki:  Into: Työväen Sivistysliitto, 2014.  ISBN 978-952-264-305-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vasemmisto Wikimedia Commonsissa
| n k Poliittinen kirjo |
| --- | --- |
 Äärioikeisto  Laitaoikeisto  Oikeisto  Keskusta-oikeisto  Poliittinen keskusta  Keskusta-vasemmisto  Vasemmisto  Laitavasemmisto  Äärivasemmisto 
Poliittinen sijoittuminen  Radikaali oikeisto  Uusoikeisto  Radikaali keskusta  Kolmas tie  Uusvasemmisto  Radikaali vasemmisto 
Ideologiat  Kansallissosialismi  Fasismi  Nationalismi  Radikalismi  Konservatismi  Kristillisdemokratia  Liberalismi  Sosiaaliliberalismi  Sosiaalidemokratia  Sosialismi  Anarkismi  Syndikalismi  Marxismi  Kommunismi 
Arvot  Libertarismi  Individualismi  Antiautoritarismi  Familismi  Kommunitarismi  Kollektivismi  Valtiojohtoisuus  Autoritarismi  Totalitarismi 
Tyylit  Populismi  Agrarismi  Taantumuksellisuus  Establishment  Korporativismi  Identiteettipolitiikka  Vallankumous 
Mallit  Hevosenkenkäteoria  Vasemmisto–oikeisto-ulottuvuus  Nolanin kartta  Overtonin ikkuna  Triangulaatio
Teit meistä kauniin (elokuva)

| Teit meistä kauniin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tuukka Temonen
Käsikirjoittaja:  Niisku Haapala
Tuottaja:  Tuukka Temonen Olga Temonen
Säveltäjä:  Janne Huttunen Toni Wirtanen
Kuvaaja:  Jan-Niclas Jansson Arttu Peltomaa
Leikkaaja:  Juha Kärkkäinen
Lavastaja:  Einari Saarinen
Pääosat:  Tatu Sinisalo Iiro Panula Teppo Manner Roope Salminen Mimosa Willamo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Optipari
Ensi-ilta:  7. syyskuuta 2016
Kesto:  111 minuuttia (pidempi versio 122 minuuttia)
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teit meistä kauniin on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut Jussi-palkittu draamaelokuva, jonka on ohjannut Tuukka Temonen. Niisku Haapalan käsikirjoittama elokuva kertoo Apulanta-yhtyeen alkuajoista. Elokuvan pääosissa näyttelevät Tatu Sinisalo, Iiro Panula, Teppo Manner, Roope Salminen ja Mimosa Willamo.
Teit meistä kauniin -elokuvan ensi-ilta oli 7. syyskuuta 2016. Elokuva julkaistiin DVD:lle 2. joulukuuta 2016.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tatu Sinisalo  | … |  Toni Wirtanen   |
|  Iiro Panula  | … |  Tuukka Temonen   |
|  Teppo Manner  | … |  Sipe Santapukki   |
|  Roope Salminen  | … |  Antti Lautala   |
|  Mimosa Willamo  | … |  Mandy Gaynor   |
|  Laura Malmivaara  | … |  Mervi Wirtanen   |
|  Olga Temonen  | … |  Sirkka Santapukki   |
|  Lorenz Backman  | … |  Risto Santapukki   |
|  Tommi Taurula  | … |  Matti Temonen   |
|  Lotta Backlund  | … |  Tytti Temonen   |
|  Hanna Vähäpassi  | … |  Elli   |
|  Pyry Nikkilä  | … |  Pete   |
|  Dan Tolppanen  | … |  Rätti   |
|  Harri Moisio  | … |  Teuvo Ruonala   |
|  Inka Kallén  | … |  Marjatta, sijaisopettaja   |
|  Kasmir Saari  | … |  Seppo Santapukki   |
|  Enna Saari  | … |  Reetta Santapukki   |
|  Niko Kivelä  | … |  Jake   |
|  Liisa Hytti  | … |  Ilona   |
|  Jan Nyquist  | … |  pankinjohtaja   |
|  Tuomas Kukkonen  | … |  Sami   |
|  Juha Itkonen  | … |  yliopiston luennoitsija   |
|  Toni Wirtanen  | … |  poliisi   |
|  Petri Kaukanen  | … |  poliisi   |
|  Pete Nieminen  | … |  poliisi   |
|  Juha-Tapio Arola  | … |  Hepe   |
|  Jannika Wirtanen  | … |  toimittaja   |
|  Katja Ståhl  | … |  Jyrkin juontaja   |
|  Joni Sihvonen  | … |  Toni 11v   |
Tuotanto

Tuukka Temonen soitti bassoa Apulanta-yhtyeessä vuoteen 2005 asti, jolloin hän erosi yhtyeestä ajauduttuaan taiteellisiin erimielisyyksiin laulaja-kitaristi Toni Wirtasen kanssa. Erottuaan yhtyeestä Temonen jätti musiikin ja siirtyi kokonaan elokuva- ja tv-alalle. (Jo Apulanta-aikoinaan hän oli ohjannut yhtyeelle musiikkivideoita.) Ajatus Apulanta-yhtyettä käsittelevästä elokuvasta syntyi, kun toimittaja Ari Väntänen koosti yhtyeen historiasta kirjaa, Apulanta – Kaikki yhdestä pahasta (2014), ja yhtyeen historiaa haastattelussa muistellessaan Temonen alkoi jäsennellä tarinaa elokuvamuotoon. Hän päätti keskittyä yhtyeen alkuaikoihin, joiden aikana yhtye ei vielä noudatellut tyypillisiä rock-kliseitä ja jotka olivat edelleen kaikille paitsi "tosifaneille" tuntemattomia.
Elokuvan näyttelijöiden etsinnässä hyödynnettiin Googlen kuvahakua: ”Jos pitää etsiä Toni Wirtasen näköistä näyttelijää, niin ei sitä voi tehdä muuten kuin Googlen kuvahaulla. ... Sitten vain toivottiin, että kaveri osaa myös näytellä”, perusteli ohjaaja Tuukka Temonen.
Elokuvalla oli tuotantonsa aikana rahoitusvaikeuksia ja Temonen perheineen joutui rahoittamaan sen itse. Temosen omistaman yrityksen varallisuus sijoitettiin kokonaan elokuvaan ja loppuosa kustannettiin lainarahalla. Panttina lainoille olivat muun muassa osa Temosen kodista Iitissä, Temosen äidin asunto ja Temosen omistaman yrityksen kiinteistö. Elokuva sai Elokuvasäätiön tukea, mutta Temosen mukaan 15 000 euron kehittämistuki saatiin vasta kun kuvausaikataulut, paikat ja näyttelijävalinnat oli jo tehty. Lopulta vuoden 2016 alussa elokuvalle myönnettiin 300 000 euroa Elokuvasäätiön tukea, joka Temosen mukaan poisti hänen henkilökohtaisen taloudellisen riskinsä. ”Mä sanoin säätiölle ja tv-kanaville, että teen elokuvan teistä riippumatta. Ja sitten kun se on valmis ja se on hyvä ja ihmiset tykkää siitä, teitä harmittaa, että ette lähteneet mukaan”, Temonen kertoi Soundin haastattelussa.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Episodi Niko Ikonen: 
Ilta-Sanomat Tarmo Poussu: 
Savon Sanomat Millamari Uotila: 
Helsingin Sanomat Mervi Vuorela: 
Film-o-holic.com Sampo Bergman: 
Aamulehti Kari Salminen:
Aiheesta muualla

Elokuvan virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Teit meistä kauniin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Apulanta |
| --- | --- |
 Toni Wirtanen  Simo ”Sipe” Santapukki  Ville Mäkinen   Antti Lautala  Mandy Gaynor  Tuukka Temonen  Sami Lehtinen 
Albumit:  Attack of the A.L. People  Ehjä  Kolme  Aivan kuin kaikki muutkin  Plastik  Heinola 10  Hiekka  Kiila  Eikä vielä ole edes ilta  Kuutio (kuinka aurinko voitettiin)  Kaikki kolmesta pahasta  Kunnes siitä tuli totta  Sielun kaltainen tuote 
EP:t:  Mikä ihmeen Apulanta?  T.S. ♥ A.L.  Tuttu TV:stä  Hajonnut EP  Pudota  Armo EP  Kesä-EP 
Kokoelmat:  Singlet 1993–1997  Syitä ja seurauksia – 30 parasta  Singlet 2004–2009 
Kirjat:  Apulanta: Maalin alta  Apulanta: Kaikki yhdestä pahasta 
Elokuvat:  Teit meistä kauniin 
Muuta:  Apulannan diskografia 
| n k Tuukka Temonen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Teit meistä kauniin (2016)  Valmentaja (2018)  Aika jonka sain (2020)  Pohjolan satoa (2022) 
TV-sarjat (ohjaus):  The McCoys Show (2003)  Arman reilaa (2004)  T.I.L.A. Extra (2004)  Diili (2005)  Diili+ Johtoryhmä (2005)  Get Up, Stand Up! (2005)  Loman tarpeessa (2005)  Fabio & Fabrizio (2006)  Sota & rauha (2006)  Joulu Halosenniemessä (2007)  Muutosta ilmassa (2007)  Näin se tehtiin (2008-2009)  Afganistan (2011)  Heroes of the Baltic Sea (2016) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Apulanta: Mustin hevonen (1999)  Making of Pahat pojat (2003)  Stand up - Ryhmä Komedia Dynamo: Ensimmäinen painos (2006)  Plan Suomi 10 vuotta (2007)  Ja ihmisillä hyvä tahto (2008)  Presidentintekijät (2014) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Apulanta: Anna mulle piiskaa (1996)  Apulanta: Mitä vaan (1997)  Apulanta: Käännä se pois (1999)  Tohtori Halla ja mustempi hevonen (1999)  Apulanta: Ei yhtään todistajaa (2000)  Apulanta: Reunallat (2000)  Children Of Bodom: Every Time I Die (2000)  The 69 Eyes: Brandon Lee (2000)  Amorphis: Alone (2001)  Bitch Alert: Monday (2001)  Flegmaatikot: Hallitse & hajoita (2001)  Jonna Tervomaa: Kupla (2001)  Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Nyt on mies  (2001)  Tuula: Find A Way (2001)  Charon: Little Angel (2002)  Maj Karman Kauniit Kuvat: Rocktähti (2002)  Mannhai: Spiritraiser (2002)  Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Lumessakahlaajat (2002)  Bitch Alert: Loveson (2003)  Fintelligens: Kaikki peliin (2003)  Happoradio: Pois Kalliosta (2003)  I'dees: Brave And Optimistic Girl (2003)  Lost Soul Division: Castaway (2004)  Ismo Alanko Säätiö: Paskiainen (2006)  Diandra: Pidä huolta (2015)
Toni Nieminen
Valmentajana

Nieminen on toiminut vuonna 2004–2005 Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn junioriryhmän valmentajana..
Nieminen aloitti vuoden 2018 keväällä mäkihyppääjä Julia Kykkäsen henkilökohtaisena valmentajana.
Nieminen perusti yhdessä Kalle Palanderin kanssa elokuussa 2017 henkisen valmentautumisen konsultaatiota antavan yrityksen nimeltään Herkät herrasmiehet.
Yksityiselämä

Toni Nieminen oli naimisissa kirjailija Veera Niemisen kanssa vuosina 2003–2013. Avioliitosta Veera Niemisen kanssa Toni Niemisellä on kaksi lasta. Toukokuussa 2014 Nieminen kihlautui urheilija Johanna Rantosen kanssa, mutta kihlaus purkautui saman vuoden lokakuussa. Syyskuussa 2015 Nieminen meni naimisiin Heidi Laitilan kanssa. Aviopari oli mukana vuoden 2016 alkupuolella lähetetyssä Yleisradion televisio-ohjelmassa Elämä pelissä. He saivat poikavauvan marraskuussa 2017 ja tyttären heinäkuussa 2019. Heidillä on myös kaksi tytärtä aiemmasta suhteestaan. Vaimo Heidi jätti 22. helmikuuta 2019 avierohakemuksen Oulun käräjäoikeuteen, mutta peruutti sen 7. maaliskuuta 2019. Myös Toni Nieminen jätti avioerohakemuksen Oulun käräjäoikeuteen 5. helmikuuta 2020. Nieminen asui avoliitossa seitsemän lapsen äidin Anskun kanssa 2019–2020 vuodenvaihteesta toukokuuhun 2020, jolloin hekin erosivat. Nieminen tapasi vuoden 2020 kesällä veroasiantuntijana ja ryhmäliikuntaohjaajana työskentelevän Janet-nimisen naisen ja he kihlautuivat elokuussa 2021.
Nieminen muutti vuoden 2017 tammikuussa Ouluun. Maaliskuussa 2017 Nieminen aloitti työt KJ Rekryn aluejohtajana. Lisäksi Nieminen ryhtyi toukokuussa 2017 kauppaamaan pesuaineita oman yrityksensä kautta. Elokuussa 2017 Nieminen aloitti kokin opinnot Oulun seudun ammattiopistossa.
Niemisestä tehtiin Lahden kesäteatteri Laukesiin yhteistyössä Lahden kaupunginteatterin kanssa musikaali, joka sai ensi-iltansa syksyllä 2017.
Aiheesta muualla

Toni Nieminen Vermon raviradan sivustolla
Lindfors, Jukka: Tonimania Yle Elävä arkisto. 14.2.2007 (päivitetty 5.12.2013).
Lindfors, Jukka: Tonin tuplakulta Albertvillessä Yle Elävä arkisto. 18.12.2009 (päivitetty 22.11.2011).
Mäkihypyn suurmäen olympiavoittajat
| n k Suomen vuoden urheilija |
| --- | --- |
Valitut:  1947: Mikko Hietanen, Lassi Parkkinen  1948: Heikki Hasu  1949: Viljo Heino  1950: Heikki Hasu  1951: Veikko Karvonen  1952: Veikko Hakulinen  1953: Veikko Hakulinen  1954: Veikko Hakulinen  1955: Voitto Hellsten  1956: Antti Hyvärinen  1957: Olavi Vuorisalo  1958: Vilho Ylönen  1959: Juhani Järvinen  1960: Veikko Hakulinen  1961: Kalevi Huuskonen  1962: Pentti Nikula  1963: Pentti Eskola  1964: Eero Mäntyranta  1965: Jouko Launonen  1966: Eero Mäntyranta  1967: Eero Tapio  1968: Kaarlo Kangasniemi  1969: Kaarlo Kangasniemi  1970: Kalevi Oikarainen  1971: Juha Väätäinen  1972: Lasse Virén  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Heikki Ikola  1976: Lasse Virén  1977: Pertti Ukkola  1978: Helena Takalo  1979: Pertti Karppinen  1980: Pertti Karppinen  1981: Heikki Ikola  1982: Keke Rosberg  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Matti Nykänen  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Matti Nykänen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Kimmo Kinnunen  1992: Toni Nieminen  1993: Juha Kankkunen  1994: Jani Sievinen  1995: Jari Litmanen  1996: Heli Rantanen  1997: Mika Myllylä  1998: Mika Häkkinen  1999: Mika Myllylä  2000: Arsi Harju  2001: Sami Hyypiä  2002: Samppa Lajunen  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Marko Yli-Hannuksela  2005: Janne Ahonen  2006: Jukka Keskisalo  2007: Tero Pitkämäki  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen  2010: Minna Kauppi  2011: Kaisa Mäkäräinen  2012: Tuuli Petäjä-Sirén  2013: Tero Pitkämäki  2014: Iivo Niskanen, Sami Jauhojärvi  2015: Tero Pitkämäki  2016: Leo-Pekka Tähti  2017: Iivo Niskanen  2018: Iivo Niskanen  2019: Teemu Pukki  2020: Lukas Hradecký  2021: Matti Mattsson  2022: Iivo Niskanen  2023: Lauri Markkanen  2024: Aleksander Barkov
Sibyllan oraakkelit

Sibylla. Domenichino, n. 1616-1617.
Sibyllan oraakkelit (joskus Pseudo-Sibyllan oraakkelit) on kokoelma kreikkalaisella heksametrillä kirjoitettuja oraakkelinlausumia, jotka on laitettu sibyllojen, jumalallisen hurmoksen vallassa toimineiden naispuolisten ennustajien, nimiin. Kirjoitukset ovat arvokas lähde antiikin mytologiaan ja ensimmäisten vuosisatojen hellenistiseen juutalaiseen, varhaiskristilliseen ja gnostilaiseen ajatteluun.
Sibyllan oraakkeleita on säilynyt kaksitoista kirjaa. Ne ovat kokoelma erilaisia lausumia, jotka on koottu erilaisissa olosuhteissa. Joiltakin osilta tekstejä on toimitettu ja kirjoitettu uudelleen, kun tekstit ovat tulleet laajempien piirien käyttöön. Juutalaistaustaiset osat ovat peräisin 160-luvun eaa. ja 100-luvun jaa. väliseltä ajalta. Myöhäisimmät kristilliset lisäykset puolestaan ovat peräisin 200-luvulta.
Sibyllan oraakkeleita ei tule sekoittaa Rooman historiaan liittyviin Sibyllan kirjoihin, jotka ovat kadonneet.
Johdanto

Sibyllan oraakkelit, sellaisina kuin ne nykyään tunnetaan, on sekava joukko erilaisia kirjoituksia. Kirjoja on ollut alun perin 14, ja nykyään niistä tunnetaan 12 (kirjat IX ja X puuttuvat). Kirjoilla on lukuisia eri kirjoittajia, ne on kirjoitettu eri aikoina, ja niiden uskonnollinen tausta on erilainen. Kirjojen nykyinen järjestys, joka on peräisin tuntemattomalta toimittajalta 500-luvulta, ei määritä kirjoittajia, kirjoitusajankohtia eikä kyseessä olleita uskontoja. Monissa tapauksissa yhteen on koottu toisiinsa liittymättömiä katkelmia, ja samat katkelmat toistuvat useissa kohdissa.
Koska kirjoitukset olivat anonyymejä, ne olivat alttiita myöhemmille hellenististen juutalaisten ja varhaiskristittyjen omien tarkoitusperiensä mukaan tekemille muokkauksille ja laajennoksille. Oraakkelinlausumien kehittäminen oli varhaiskristityille niin yleistä, että Kelsos käytti kristityistä nimitystä Σιβυλλισται (sibyllistai, ”sibyllanlevittäjät”, ”sibylloihin uskojat”). Kristittyjen toimittajien ja kopioijien ansiosta kirjat ovat myös säilyneet nykypäiviin.