stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vappugospel

| Vappugospel |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kristillinen, musiikkipainotteinen vapputapahtuma
Päivämäärä:  30. huhtikuuta (vappuaatto)
Järjestämistiheys:  Vuosittain
Paikkakunta:  Kouvola
Ensimmäisen kerran:  1985
Järjestäjä:  Paikalliset seurakunnat, Gospel Kouvola ry ja Kouvolan Nuorisopalvelut.
Vappugospel (VG) on vuodesta 1985 lähtien kerran vuodessa järjestettävä kristillinen, musiikkipainotteinen vapputapahtuma Kouvolassa. Vuosina 2016–2020 Vappugospelia ei järjestetty, mutta vuonna 2021 Vappugospelin järjestäminen aloitettiin uudestaan paikallisten seurakuntien ja vuonna 2022 perustetun Gospel Kouvola ry:n toimesta.
Vuonna 2010 Vappugospelia kuvattiin "avoimeksi protestiksi vapun jälkeistä morkkista vastaan". Vuonna 2012 Vappugospel valittiin Suomen parhaaksi kristilliseksi tapahtumaksi. Tapahtuman järjestäminen vaatii noin 100–150 talkoolaisen työpanoksen.
Tapahtumapaikka

Vappugospel on historiansa aikana järjestetty Kouvolan jäähallissa, Mansikka-ahon urheiluhallissa, sekä Kouvola yhteisyseon lukion liikuntahallissa. Tapahtumapaikkana on yleensä ollut Kouvolan jäähalli, jonka yleisökapasiteetti on 6 000 henkilöä. Vappugospelia on vietetty muutamia kertoja myös Mansikka-ahon hallilla, josta mm. Juha Tapio on kertonut pitävänsä jäähallia enemmän. Vappugospel on joskus järjestetty Mansikka-ahon hallissa siksi, että suunnittelutiimi on pitänyt sitä kompaktimpana tilana, jonka lisäksi Mansikka-ahon hallin välittömässä läheisyydessä on runsaasti parkkitilaa jäähalliin verrattuna. Kuitenkin Mansikka-ahon hallin ongelmaksi on joinakin vuosina muodostunut hallin yleisökapasiteetti. Mansikka-ahon halliin saa ottaa sisään 2 310 henkilöä. Toisaalta joinakin vuosina tapahtumaa ei ole voitu järjestää jäähallissa siksi, että mm. Kouvot on varannut jäähallin, ja Kouvolan kaupungin päätöksen mukaan liikuntapaikkojen varaukset menevät ensisijaisesti urheiluseuroille riippumatta varausjärjestyksestä. Vuonna 2004 Vappugospel järjestettiin hajautetusti Mansikka-ahon hallissa sekä Kouvolan Lyseon lukion liikuntahallissa, koska jäähalli oli remontissa, eikä Mansikka-ahon kapasiteetti yksin olisi riittänyt.
Vuonna 2022 uudistettu Vappugospel järjestettiin Kouvolan lyseon liikuntahallissa.
Gospel Sound Kouvola ry

Vappugospelin taustalla oleva Gospel Sound Kouvola ry on voittoa tavoittelematon yleishyödyllinen yhdistys, jonka tarkoitus on kristillisiin arvoihin perustuvan taiteen tunnetuksi tekeminen. Vappugospelin lisäksi yhdistys on järjestänyt matkoja kristillisiin konsertteihin ja muille festareille, sekä rahoittanut tuoreiden bändien levytysprojekteja. Muun muassa vuonna 2005 Gospel Sound Kouvola ry kustansi Daikinin esiintymisen Kouvolan Manskilla. Yhdistys on lukuisina vuosina järjestänyt ja kustantanut Kouvolan seudun kouluille nk. koulukiertueita, joiden esiintyjinä ovat usein toimineet Vappugospelissa kyseisenä vuonna esiintyvät artistit.
Gospel Kouvola ry

Vappugospelia alettiin järjestää uudelleen 2021 ja samalla todettiin tarpeelliseksi perustaa uusi järjestö tukemaan gospel-musiikkitapahtumien järjestämistä Kouvolan seudulla. Helmikuussa 2022 Gospel Kouvola ry kirjattiin yhdistysrekisteriin. Yhdistys on voittoa tavoittelematon yleishyödyllinen yhdistys, kuten Vappugospelia aikaisemmin järjestänyt Gospel Kouvola ry. Yhdistyksen tarkoituksena on järjestää yksin ja yhteistyössä seurakuntien ja kristillisten toimijoitten kanssa konsertteja, taidetilaisuuksia, retkiä ja muita tapahtumia, sekä yhdistyksen tarkoitusta tukevaa koulutustoimintaa. Vuonna 2022 Vappugospelin lisäksi yhdistys oli mukana järjestämässä Jaala Gospelia.
Esiintyjät > 2022

Jodahe, Juhani Tikkanen, Henna Nieminen ja Elli Nieminen, Livehill, Kouvolan seurakunnan nuorten bändi, Kouvolan ja Inkeroisten Helluntaiseurakunnan nuorten bändi, Vappu Gospel House Band solisteinaan Miika Johannes ja Emilja Räty, sekä Kouvolan kaupungin nuorisopalveluiden bändit: Late Noir Theater ja Immortal Sorrow
Esiintyjät > 2021

Pekka Laukkarinen trio, Pietari Savolainen & band, Rajaton Armo, Miika Johannes band, Aidotjouset, Elimäen seurakunnan nuorten bändi, Kuusankosken seurakunnan nuorten houseband sekä Kouvolan kaupungin nuorisopalveluiden bändi: Late Noir Theater
Esiintyjät > 2015

Lecrae (USA), Twelve24 (UK), Project86 (USA), Lumina Polaris (Comeback), Pastorit, Mikaveli, Pekka Laukkarinen Union, Anton Laurila. Historian viimeinen Vappugospel, joka järjestetään 23.5 Kouvolan Kirkkopäivien yhteydessä.
Esiintyjät > 2014

Great Wide North, Olli Helenius, Ruudolf, LZ7 (UK), Audile ja Everyday Sunday (USA). Tapahtumassa nähdään myös ensimmäistä kertaa messu, kohua herättäneen Dance+Pray Dancemessun muodossa.
Esiintyjät > 2013

Ainakin LZ7 (UK), Jimmy Needham (USA), kls., Immanuel, Frail, Deuteronomium, Katajainen Kansa, GodFM, Pastorit ja Exit
Esiintyjät > 2012

Demon Hunter (USA), Theocracy (USA), LZ7 (UK), HB, Ruudolf feat. Karri Koira, Idän Ihmeet, Lilly Among Thorns (GER) ja GodFM
Esiintyjät > 2011

Classic Petra (USA, comeback), Terapia (encore), Project 86 (USA), Intohimo (SWE), Jacks of All Trades (comeback), Juha Tapio, Katajainen Kansa, Idän Ihmeet
Esiintyjät > 2010

Donkey Ride, Kaemo, HB & Orchestra Adagio, Dust Eater Dogs (comeback), Ruudolf, No Man's Band, Tera ja Project 86 (USA).
Esiintyjät > 2009

The Rain, Mikko goes to Heaven, Kraka, Lumina Polaris, G-Powered, PunainenLanka, Aarni, Triolit ja Antti Honkkila (puhe)
Esiintyjät > 2008

Tera, VIP, Nina Åström, Sotahuuto, Kaemo, Tommi Kalenius, Think Twice ja Markku "Kure" Tuppurainen (puhe)
Esiintyjät > 2007

Bass'n Helen, Lumina Polaris, Tera, Pekka Laukkarinen Duo, KLS, AOC, Nuance Gate, Chariots ja Jarkko Kokkonen (puhe)
Esiintyjät > 2006

The Rain, Rod of Moses Reunion, Frail, Think Twice, Kraka, Vellu Suoperä, Daikini, Narnia (SWE) ja Kari "KK" Korhonen (puhe)
Esiintyjät > 2005

Pekka Simojoki, HB, Jukka Leppilampi & Maria Ylipää, Oratorio, Pekka Laukkarinen, Bass'n Helen, Klinik ja Jage
Esiintyjät > 2004

The Rain, Terapia, Think Twice, Juha Tapio Band, Pekka Laukkarinen Band, Vellu Suoperä Band, Praise Factory, Ti Bag sekä Flame
Esiintyjät > 2003

Narnia, Juha Tapio Band, The Rain, Limit X, Egoeimi, Praise Factory, Petri Kosonen Band
Esiintyjät > 2002

The Rain, Terapia, Bass'n Helen, Sabio, Trabant, Rapid Deployment, Static Keith
Esiintyjät > 2001

B.I.G., Terapia, Jacks of All Trades, Jukka Leppilampi, Juha Tapio Band, Jumpin' China, Maanalainen armeija sekä dj Cata
Esiintyjät > 2000

Jacks of All Trades, Rod of Moses, The Rain, Just a Test ja dj Ricky
Esiintyjät > 1999

Syvä Sininen, Soul Connection, Think Twice, Dust Eater Dogs ja Pro Fide
Esiintyjät > 1998

Ultra Beat (SWE), Terapia, Bass'n Helen, Hakke & heinämiehet, Levy & grammari sekä Riku Rinne (puhuja)
Esiintyjät > 1997

The Rain, Exit
Esiintyjät > 1996

Hakke & Heinämiehet, Ogo Chime, Robi and Friends, Bass'n Helen ja Terapia
Esiintyjät > 1995

Jakaranda, Nina Åström, Dawn, Zunktronic, Terapia ja Pro Fide
Esiintyjät > 1994

The Road, Bass'n Helen, Arto Härkönen, Ogo Chime, Pekka Simojoki ja Terapia
Esiintyjät > 1993

Ella Lahtinen, Chariots, Jouko Kantola Band sekä DayBreak
Esiintyjät > 1992

Pro Fide, Jedutun, Footprints, Covenant Players, Exit
Esiintyjät > 1991

Kajo, Psalm 102, Jukka Leppilampi, Gospelkuoro Joy
Esiintyjät > 1990

10 vaille kahden sade, Manse Youth Choir, Exit ja C.C. de Plicque
Esiintyjät > 1989

Heureka ja The Road
Esiintyjät > 1988

Heureka, Aija Roivas, Q.Stone ja Blues Friends
Esiintyjät > 1987

Gospel Power, The Dogrose ja Damaris Joy
Esiintyjät > 1986

Gospel Power, Jukka Leppilampi, Outi Terho, Boanerges ja Pekka Suoniemi
Esiintyjät > 1985

The Road
Knoppitietoa

The Rain ry:n perustamiskokous on pidetty vuoden 2003 vappuna Vappugospelin back stagella.
Terapian kitaristi Antti Honkkila on murtanut jalkapöytänsä hyppäämällä Vappugospelin rumpulavalta keikan aikana.
Aiheesta muualla

Tapahtuman virallinen sivusto
Tapahtuman virallinen sivusto 2022 alkaen
Tapahtuman YouTube-kanava
The Synarchy of Molten Bones

| The Synarchy of Molten Bones Deathspell Omega |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. marraskuuta 2016
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 29.12
 Levy-yhtiö: Norma Evangelium Diaboli
Deathspell Omegan muut julkaisut
| Drought (EP) 2012 | The Synarchy of Molten Bones 2016 | Furnaces of Palingenesia 2019 |
The Synarchy of Molten Bones on ranskalaisen black metal -yhtye Deathspell Omegan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 8. marraskuuta 2016 levymerkillä Norma Evangelium Diaboli.
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Kaaoszinen Juri Hiltunen antoi albumille arvosanan 8–/10, ja sanoi muodottoman kauhun ja epäpyhyyden sekoituksen olevan synkassa ja albumin olevan varsin laadukas, vaikka pitikin sitä lievänä tason notkahduksena. Metal Injectionin Greg Kennelty piti albumia hurjana ja ennenkuulemattomana, eikä uskonut rumpalin olevan ihminen ensinkään. Exclaimin Adam Nizan sanoi yhtyeen osoittavan albumilla ettei se ole ruosteessa, sekä piti sitä melkein tarpeeksi täyteläisenä lyhyenä kokopitkänä albumina.
Kappaleet

The Synarchy of Molten Bones – 6.58
Famished for Breath – 6.10
Onward Where Most with Ravin I May Meet – 10.12
Internecine Iatrogenesis – 5.52
Kokoonpano

Mikko Aspa – laulu
Hasjarl – kitara
Khaos – basso
Arvostelut

Exclaim!: 9/10
Kaaoszine: 8–/10
Metal Injection: positiivinen
Aiheesta muualla

The Synarchy of Molten Bones Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Synarchy of Molten Bones Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deathspell Omega |
| --- | --- |
 Mikko Aspa  Hasjarl  Khaos 
Studioalbumit:  Infernal Battles  Inquisitors of Satan  Si Monumentum Requires, Circumspice  Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum  Paracletus  The Synarchy of Molten Bones  Furnaces of Palingenesia  The Long Defeat 
EP:t:  Kénôse  Veritas Diaboli Manet in Aeternum: Chaining the Katechon  Mass Grace Aesthetics  Diabolus Absconditus  Drought 
Kokoelmat:  Manifestations 2000–2001  Manifestations 2002 
Split-julkaisut:  Sob A Lua Do Bode / Demoniac Vengeance / Moonblood  Clandestine Blaze / Deathspell Omega  Mütiilation / Deathspell Omega  From the Entrails to the Dirt (Part III) / Malicious Secrets  Crushing the Holy Trinity (Part I: Father) / Stabat Mater  Veritas Diaboli Manet in Aeternum 
Demot:  Disciples of the Ultimate Void
Drought

| Drought Deathspell Omega |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 22. kesäkuuta 2012
 Formaatti: 12” vinyyli, CD
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 21.00
 Levy-yhtiö: Normal Evangelium Diaboli
Deathspell Omegan muut julkaisut
| Diabolus Absconditus (EP) 2011 | Drought 2012 | The Synarchy of Molten Bones 2016 |
Drought on ranskalaisen black metal -yhtye Deathspell Omegan EP-levy, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2012 levymerkillä Norma Evangelium Diaboli.
Kappaleet

Salowe Vision – 3.45 (instrumentaali)
Fiery Serpents – 4.15
Scorpions & Drought – 3.10
Sand – 1.40
Abrasive Swirling Murk – 3.50
The Crackled Book of Life – 4.20 (instrumentaali)
Kokoonpano

Mikko Aspa – laulu
Hasjarl – kitara
Khaos – basso
Arvostelut

Angry Metal Guy:
Imperiumi.net:
Pitchfork Media: 6.7/10
Aiheesta muualla

Albumi Drought Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Discogs
| n k Deathspell Omega |
| --- | --- |
 Mikko Aspa  Hasjarl  Khaos 
Studioalbumit:  Infernal Battles  Inquisitors of Satan  Si Monumentum Requires, Circumspice  Fas – Ite, Maledicti, in Ignem Aeternum  Paracletus  The Synarchy of Molten Bones  Furnaces of Palingenesia  The Long Defeat 
EP:t:  Kénôse  Veritas Diaboli Manet in Aeternum: Chaining the Katechon  Mass Grace Aesthetics  Diabolus Absconditus  Drought 
Kokoelmat:  Manifestations 2000–2001  Manifestations 2002 
Split-julkaisut:  Sob A Lua Do Bode / Demoniac Vengeance / Moonblood  Clandestine Blaze / Deathspell Omega  Mütiilation / Deathspell Omega  From the Entrails to the Dirt (Part III) / Malicious Secrets  Crushing the Holy Trinity (Part I: Father) / Stabat Mater  Veritas Diaboli Manet in Aeternum 
Demot:  Disciples of the Ultimate Void
Ville Hänninen (lavastaja)

Ville (Wilhelm) Hänninen (9. helmikuuta 1894 Virtasalmi – 24. helmikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja taidemaalari.
Ville Hänninen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1913–1916 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917 ja 1921–1922. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1926, 1941 ja 1942.
Hänninen toimi lavastajana viipurilaisissa teattereissa vuodesta 1923 lähtien. Vuonna 1941 hän meni Suomi-Filmi Oy:n palvelukseen lavastajaksi. Hänninen toimi vuosina 1942–1956 lavastajana yhteensä 22 pitkässä näytelmäelokuvassa ja lisäksi lavastajan apulaisena neljässä elokuvassa. Hännisen lavastustöitä olivat muun muassa elokuvat Varaventtiili (1942), Yli rajan (1942), Loviisa - Niskavuoren nuori emäntä (1946), Maaret - tunturien tyttö (1947), Pimeänpirtin hävitys (1947), Ihmiset suviyössä (1948) ja Härmästä poikia kymmenen (1950). Viimeksi hän oli lavastajana elokuvassa Muuan sulhasmies (1956).
Teoksia

Aihe Tallinnasta : vesivärityö. 1932
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Ville Hänninen
Kuvataiteilijamatrikkeli : Ville Hänninen
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Pacific Northwest

Pacific Northwestin asukkaita sienimetsällä.
Pacific Northwest (myös Cascadia, ransk. Nord-Ouest Pacifique) on Tyynen valtameren rannikolla Yhdysvalloissa ja Kanadassa sijaitseva maantieteellinen alue, johon yleensä luetaan kuuluvaksi Oregonin, Washingtonin, Idahon ja Montanan osavaltiot sekä Brittiläinen Kolumbia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pacific Northwest Wikimedia Commonsissa
Ulan Bator

| Ulaanbaatar (Улаанбаатар) Ulan Bator |
| --- | --- |

 vaakuna
 Ulaanbaatar
 Koordinaatit: 47°55′N, 106°55′E 
Valtio:  Mongolia
per. nimellä Urga:  1639
nykyinen sijainti:  1778
nykyinen nimi:  1924
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 704,4 km²
Korkeus:  1 350 m
Väkiluku (2013)  ():  1 345 086
 – Väestötiheys:  285,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8
 
 www.ulaanbaatar.mn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ulan Bator tai Ulaanbaatar (mong. Улаанбаатар, ᠤᠯᠠᠭᠠᠨ ᠪᠠᠭᠠᠲᠤᠷ, punainen sankari) on Mongolian tasavallan pääkaupunki. Se sijaitsee ylänköalueella keskellä Mongoliaa. Kaupungissa oli vuonna 2013 arviolta 1 345 086 asukasta.
Ulan Bator on maailman kylmin pääkaupunki.
Maantiede ja ilmasto

Ulan Bator sijaitsee Tuul-joen varrella tuulisella ylänköalueella 1 350 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupungin rakenne on erikoinen; kaupungissa on paljon neuvostoaikaista rakennuskantaa, mutta toisaalta uudemmat rakennukset ovat tyypiltään länsimaisia. Lisäksi esikaupunkialueilla on perinteistä jurtta-asustusta. Kaupungin keskusaukio on nimeltään Sühbataar, jolla sijaitsevat Mongolian tärkeimmät rakennukset, kuten Mongolian parlamenttitalo ja Mongolian ooppera. Aukion keskellä on Damdiny Sühbaatarin patsas.
Jurtat sijaitsevat kaupungin laidoilla slummien kaltaisilla alueilla, ilman juoksevaa vettä, viemäriä, tai jätehuoltoa. Kaupungin kasvaessa ne kasvavat nopeasti. Monet kaupunkiin muuttavat paimentolaiset aloittavat kotoutumisensa näiden alueiden jurtissa.
Maantiede ja ilmasto > Ilmasto ja ilmanlaatu

Vuoden kylmimpänä aikana, joulukuusta helmikuuhun, on vuorokauden keskimääräinen alin lämpötila alle -20 C. Lämpimintä on kesä- ja heinäkuussa, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli +20 astetta. Ylimmillään kesän helteet ylittävät +30 C ja talven pakkaset -40 astetta.
Maantiede ja ilmasto > Ilman saastuminen

Ulan Bator kärsii ilman saastumisesta. Hiilen ja puun polttaminen lämmöntuotantoon ja ruoanlaittoon, markkinatalouden kasvu ja talvien kylmyys ovat aiheuttaneet pienhiukkasten määrän kasvun 13-kertaiseksi Maailman terveysjärjestön maksimisuositukseen nähden. Ilmansaasteiden aiheuttama savusumu estää ajoittain lentokoneiden laskeutumisen kaupungin lentokentälle. Vuonna 2016 Ulan Bator ohitti Delhin ja Pekingin maailman saastuneimpana pääkaupunkina. Lasten keuhkosairaudet ovat yleisiä.
Historia

Kaupunki perustettiin nimellä Urga buddhalaisen luostarin paikalle (mong. Даа хүрээ, Daa hüree) 400 kilometrin päähän nykyisestä Ulan Batorista Arkhangain provinssiin vuonna 1649. Kaupunkia siirrettiin useisiin paikkoihin ennen nykyistä sijaintia, joka valittiin 1700-luvun lopulla. Kaupungista kehittyi 1800-luvun puoliväliin tultaessa kukoistava kauppapaikka Kiinan ja Venäjän välisen teereitin varrella. Mongolia julistautui itsenäiseksi Qing-dynastian romahdettua vuonna 1911 ja Ulan Batorista tuli uuden Mongolian kansantasavallan pääkaupunki vuonna 1924.
Neuvostoliiton hajotessa 1990 Ulan Batorissa asui 27% maan väestöstä. Nykyisin osuus lähestyy puolikasta maan noin kolmen miljoonan väkiluvusta.
Historia > Ulan Batorin nimet

Ulan Batorilla on ollut useita nimiä historiansa aikana. Vuosina 1639–1706 se tunnettiin nimellä Örgöö (mong. Өргөө ’palatsijurtta’) ja 1706–1911 nimellä Hüree (mongoliksi Хүрээ, ’leiri’) ja myöhemmin Ih Huree (mong. Их Хүрээ, ’suuri leiri’).
Mongolian itsenäistymisen yhteydessä nimi vaihdettiin vastaamaan kaupungin asemaa: Vuonna 1911 siitä tuli Niislel Hüree (mong. Нийслэл Хүрээ ’pääkaupunki’).
Kun Niislel Hüreestä tuli Mongolian kansantasavallan pääkaupunki vuonna 1924, se nimettiin Ulan Batoriksi (’punainen sankari’) Mongolian kansallissankarin DSühbaatarin kunniaksi. Sühbaatar vapautti maansa Venäjältä vetäytyneiden valkoisten Roman von Ungern-Sternbergin johtamien joukkojen miehitykseltä ja samalla pitkäaikaisesta kiinalaisvallasta. Hän kutsui Mongoliaan Neuvostoliiton puna-armeijan, joka suojasi Mongoliaa Japanin hyökkäyksiltä. Sühbaatarin patsas sijaitsee Ulan Batorin keskusaukiolla.
Talous

Ulan Bator on Mongolian teollisuuskeskus. Siellä tuotetaan sementtiä, rautaa, tiiliä, jalkineita ja vaatteita sekä elintarvikkeita.
Palvelut > Liikenne

Ulan Batoria palvelee Chinggis Khaanin kansainvälinen lentoasema ja rautatie yhdistää sen Kiinaan ja Siperian rataan. Rautatieasema otettiin käyttöön vuonna 1949. Muihin Mongolian kaupunkeihin johtavat tiet ovat suurimmaksi osaksi päällystämättömiä.
Kaupungissa on laaja bussiverkosto – suuri osa busseista on neuvostovalmisteisia, mutta viime aikoina Japani ja Etelä-Korea ovat myyneet kaupunkiin myös uusia busseja. Laillisen bussiverkoston rinnalla kilpailee pikkubusseja. Viime vuosina kaupunki on antanut yhä enemmän virallisia liikennelupia, mutta suurin osa kaupungin autoilijoista tarjoaa myös satunnaisia kyytejä.lähde?
Palvelut > Koulutus

Ulan Batorissa on yhdeksän valtion yliopistoa, muun muassa Mongolian kansallinen yliopisto, Mongolian tekninen yliopisto, Lääketieteellinen yliopisto, Pedagoginen yliopisto ja Taide- ja kulttuuriyliopisto. Lisäksi kaupungissa on kahdeksan yksityistä yliopistoa. Kaupungin historiallisessa kirjastossa on runsaasti vanhoja mongolialaisia, kiinalaisia ja tiibetiläisiä käsikirjoituksia.
Nähtävyydet

Ulan Batorin nähtävyyksiä ovat
Luonnontieteellinen museo
Gandantegchenlin-luostari
Bogd Khanin talvipalatsi
Sühbataar-aukio
Zaizan-monumentti
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Teatteri | Draama-teatteri | Kansallinen taidegalleria |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Ulaanbaatar Wikivoyagessa (englanniksi)
The capital city, Ulaanbaatar Discover Mongolia. Viitattu 11.5.2020. (englanniksi)
Ulaanbaatar, Mongolia Nasa – Earth Observatory.  23.7.2009. Viitattu 11.5.2020. (englanniksi)
Kwong, Emily: Mongolia's Capital Banned Coal To Fix Its Pollution Problem. Will It Work? NPR.  30.7.2019. Viitattu 11.5.2020. (englanniksi)
Mongolian provinssit
Provinssit: Arhangai | Bajan-Ölgii | Bajanhongor | Bulgan | Darhan-Uul | Dornod | Dornogovi | Dundgovi | Govi-Altai | Govisümber | Hentii | Hovd | Hövsgöl | Ömnögovi | Orhon | Övörhangai | Selenge | Sühbaatar | Töv | Uvs | Zavhan
Kunta: Ulan Bator
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  NARA  IdRef 
Satelliittikuva Ulan Batorista. Kaupunki sijaitsee Tuul-joen varrella vuorien keskellä.
Ulan Batorin rautatieasema.
Videonäkymiä Ulan Batorista.
Al-Holin pakolaisleiri

| al-Holin pakolaisleiri |
| --- | --- |
 Al-Holin pakolaisleiri vuonna 2019.
 al-Holin pakolaisleiri
 Koordinaatit: 36°22′31.8″N, 41°08′54.6″E 
Valtio:    Syyria
Itsehallintoalue:  Rojava
Väkiluku (2022):  noin 55 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Al-Holin pakolaisleiri on Syyrian koillisosassa Rojavan itsehallintoalueella al-Holin kaupungin alueella sijaitseva pakolaisleiri. Leiriä hallinnoivat kurdien ja arabien SDF-joukot sekä kurdipoliisi.
Kesäkuussa 2022 leirillä eli noin 55 000 ihmistä. Heistä suurin osa on irakilaisia ja syyrialaisia naisia ja lapsia. Leiri perustettiin jo vuonna 1991, mutta suurin osa nykyisistä asukkaista siirrettiin sinne, kun Isis-jihadistijärjestö kukistettiin maaliskuussa 2019. Ulkomaalaisten asukkaiden joukossa on paljon Isis-jihadistien perheenjäseniä, ja leirillä on paljon muitakin Isisin kannattajia. Suomen kansalaisia leirillä on noin 30, joista osa on etnisiä suomalaisia, osa ulkomaalaistaustaisia. Jotkin maat ovat hakeneet leiriltä omia kansalaisiaan takaisin kotimaahansa, myös Suomi.
Historia

Al-Holin leiri perustettiin ensimmäisen kerran Persianlahden sodan seurauksena vuonna 1991. Tuolloin irakilaisia pakeni rajan yli Syyriaan, ja YK:n pakolaisjärjestö majoitti 15 000 ihmistä telttoihin al-Holin leirille. Kymmenkunta vuotta myöhemmin Irakissa käytiin toinen sota, ja leirille vaelsi jälleen pakolaisia. Vuonna 2010 YK sulki leirin kokonaan. Muutaman vuoden kuluttua se avattiin uudelleen.
Vuodesta 2016 alkaen leirillä asui noin 10 000 irakilaista ja syyrialaista pakolaista, jotka olivat paenneet Isis-jihadistijärjestöä.
Vuoden 2019 maaliskuussa kurdien ja arabien SDF-joukot Yhdysvaltain, Britannian ja Ranskan tuella kukistivat Isisin viimeisen linnakkeen Baghuzissa. SDF passitti vihollisen miehet vankiloihin, ja naiset ja lapset lähetettiin al-Holin kaltaisille leireille. Baghuzin taistelun jälkeen al-Holin leirille tuotiin 64 000 naista ja lasta, joista suurimmalla osalla oli yhteyksiä Isisiin. Jotkut naiset olivat todellisuudessa Isisin taistelijoita. Heinäkuussa 2019 al-Holin leiriläisistä noin 20 000 oli kiihkeitä Isisin kannattajia.
Alkuvuodesta 2019 leirille tuotuihin kuului noin 12 000 "ulkomaalaista" – 3 000 naista ja 9 000 lasta, joita varten perustettiin muusta leiristä erotettu osa, annex.
Al-Hol on suurin niistä leireistä, joihin Isisin taistelijoiden perheenjäseniä on asutettu. Kesällä 2019 al-Holin leirille oli koottu yli 70 000 ihmistä. Muita leirejä ovat Ain Issa ja al-Roj. Al-Roj on Syyrian koilliskulmassa Turkin ja Irakin rajojen tuntumassa sijaitseva parin tuhannen asukkaan telttaleiri, jonne on siirretty vähemmän radikaaleina pidettyjä naisia lapsineen.
Turkin hyökättyä Pohjois-Syyriaan lokakuussa 2019 SDF siirsi miehiään al-Holin leiriltä rintamalle ja avustusjärjestöt kuten Lääkärit ilman rajoja vetivät väkeään pois turvallisuussyistä. Joulukuun 2019 lopussa Kansainvälinen Punainen Risti oli ainoa al-Holissa toimiva avustusjärjestö.
Vuoden 2019 alussa al-Holissa eli noin 10 000 ihmistä, mutta määrä nousi yli 73 000 ihmiseen toukokuuhun 2019 mennessä. Kesäkuussa 2019 asukkaita oli 70 097. Joulukuun 2019 alussa leirillä eli noin 71 600 ihmistä. Tammikuussa 2020 asukkaita oli noin 68 000. Kesäkuussa 2020 Al-Holissa eli 65 406 ihmistä. Tammikuussa 2021 asukkaita oli 62 000. Kesäkuussa 2022 asukkaita oli 55 000. Joulukuussa 2023 leirillä oli yli 46 000 ihmistä. Maaliskuussa 2024 asukkaita oli 43 000. Joulukuussa 2024 asukkaita oli OHCHR:n mukaan 46 000.