stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flusytosiini
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä flusytosiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, oksentelu, ripuli, maksan entsyymiarvojen kohoaminen ja luuydintoksisuudesta aiheutuva valkosolujen liian vähäinen määrä. Flusytosiini voi voimistaa imidatsolisienilääkkeiden haittavaikutuksia.
FN HP-DA

| FN HP-DA |
| --- | --- |

Tyyppi:  Itselataava pistooli
Valmistaja:  FN Herstal
Valmistusmaa:   Belgia
Valmistusvuodet:  1983–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9×19 mm Parabellum
Aseen pituus:  200 mm
Piipun pituus:  118 mm
Paino (tyhjänä):  905 g (nykymalli); 850 g (aiempi malli)
Lipas:  tanko
Kapasiteetti:  14 + 1 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  350 m/s
Tehokas kantama:  50 m
FN HP-DA on belgialaisen Fabrique Nationale de Herstalin valmistama kaksitoiminen itselataava pistooli. FN merkintä tarkoittaa valmistajaa, Fabrique Nationalea, HP mallia High Power ja DA kaksitoimista eli Double Actionia.
FN HP-DA toimii lyhytrekyyliperiaatteella ja sen lukitusmekanismi on tavanomainen Browning-tyyppinen; piippu lukittuu luistiin kahdella hylsynpoistoaukon edessä olevalla lukitusolakkeella. Aseen kaliiperi on 9x19 mm Parabellum/Luger ja sen lipaskapasiteetti on 14 patruunaa.
Suomen puolustusvoimat käyttää asetta palveluspistoolinaan uudempien Glock-pistoolien rinnalla nimikkeillä 9.00 PIST 80 ja 9.00 PIST 80-91.
Kirjallisuutta

Graham Smith (toim.): Sotilaskäsiaseet.  Jyväskylä, Helsinki: Gummerus, 1996.  ISBN 951-20-4750-0
Aiheesta muualla

Modern Firearms: Browning DA / FN HP-DA / BDA9 / BDAO
Suomen puolustusvoimien kalustoesittely: 9.00 PIST 80-91[vanhentunut linkki]
Usman dan Fodio

| Usman dan Fodio |
| --- | --- |
 
Sokoton kalifi
Valtakausi:  1803–1817
Seuraaja:  Muhammadu Bello

Syntynyt:  15. joulukuuta 1754 Maratta
Kuollut:  20. huhtikuuta 1817 (62 vuotta) Sokoto
Puoliso:  Maimuna Aisha  Hawa'u   Hadiza
Lapset:  Malikat Agha  Tuti Agha Aq Sultan Agha Mihr Nigar Agha La'l Takin Agha
Suku:  Sokoto
Isä:  Mallam Muhammadu Fodio
Äiti:  Hauwa bnt Muhammad
Uskonto:  islam
Usman dan Fodio (myös Usuman dan Fodio, arab. Uthman bin Muhammad bin Muhammad bin Salih‎, 15. joulukuuta 1754–1817) oli fulanitaustainen islaminoppinut, joka johti jihadia Pohjois-Nigeriassa ja muilla alueilla luoden Sokoton kalifaatin 1800-luvun alussa.
Fogo

Fogo
| --- | --- |
Sijainti:  Sotavento Kap Verde
Saariryhmä:  Sotaventosaaret
Sijaintipaikka:  Kap Verde 
Vesialue:  Atlantin valtameri 
Korkeimmat kohdat:  Pico de Fogo, 2 829  m 
Pinta-ala:  476 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  55 000
Asutuskeskukset:  São Filipe
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pico de Fogo (2 829 m) on kerrostulivuori ja saaren korkein kohta. Sen edessä näkyy pienempi kraatteri, joka muodostui vuonna 1995 tapahtuneessa purkauksessa.
Fogo on eräs Kap Verden saarista. Se kuuluu saariston eteläisempään Sotaventon saariryhmään ollen yksi saariryhmän neljästä pääsaaresta.
Saaren korkein kohta on tulivuori Pico de Fogon huippu, joka on 2 829 metriä merenpinnan tasoa ylempänä .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fogo Wikimedia Commonsissa
Flawil

| Flawil |
| --- | --- |
 Bahnhofstrasse kulkee kaupungin keskustan poikki rautatieasemalle.
 lippu:  vaakuna

 Flawil
 Koordinaatit: 47°24′30″N, 9°11′30″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Sankt Gallenin kantoni
Hallintoalue (Wahlkreis):  Wilin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,47 km²
Korkeus:  541–814 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  10 523
 – Väestötiheys:  917 as./km²
 
 www.flawil.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Flawil on kaupunki Koillis-Sveitsissä Sankt Gallenin kantonissa. Siellä on vajaat 11 000 asukasta.
Sijainti

Flawil sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa Glattjoen laaksossa, joen länsipuolella, viitisentoista kilometriä Sankt Gallenista länteen ja runsaat kolmekymmentä kilometriä Winterthurista itään. Kaupungin naapurikuntia ovat pohjoisessa Oberuzwil ja Oberbüren, idässä Gossau ja Herisau sekä etelässä Degersheim.
Liikenne

Moottoritie A1 Zürichistä St. Margretheniin kulkee Flawilin pohjoispuolitse.
SBB:n rautatie Winterthurista Rorschachiin kulkee kaupungin kautta.
Tunnettuja flawililäisiä

Belinda Bencic, tennispelaaja
Mathias Seger, jääkiekkoilija
Eduard Steinemann, voimistelija ja olympiavoittaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flawil Wikimedia Commonsissa
Bühler, Beat: Flawil (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  8.12.2005. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Sankt Gallenin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Wahlkreis) ja kunnat (77 kpl, 1.1.2013–)
 Rheintal: Altstätten •  Au • Balgach • Berneck • Diepoldsau • Eichberg • Marbach • Oberriet • Rebstein • Rheineck • Rüthi • St. Margrethen • Widnau
 Rorschach:  Berg • Goldach • Mörschwil •  Rorschach • Rorschacherberg • Steinach • Thal • Tübach • Untereggen
 Sarganserland: Bad Ragaz • Flums •  Mels • Pfäfers • Quarten • Sargans • Vilters-Wangs • Walenstadt
 See-Gaster: Amden • Benken • Eschenbach • Gommiswald • Kaltbrunn •  Rapperswil-Jona • Schänis • Schmerikon • Uznach • Weesen
 St. Gallen: Andwil • Eggersriet • Gaiserwald • Gossau • Häggenschwil • Muolen • St. Gallen • Waldkirch • Wittenbach
 Toggenburg: Bütschwil-Ganterschwil • Ebnat-Kappel • Hemberg • Kirchberg • Lichtensteig • Lütisburg • Mosnang • Neckertal • Nesslau • Oberhelfenschwil • Wattwil • Wildhaus-Alt St. Johann
 Werdenberg:  Buchs • Gams • Grabs • Sennwald • Sevelen • Wartau
 Wil: Degersheim • Flawil • Jonschwil • Niederbüren • Niederhelfenschwil • Oberbüren • Oberuzwil • Uzwil •  Wil • Zuzwil
Floroglusinoli

| Floroglusinoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bentseeni-1,3,5-trioli
CAS-numero:  108-73-6
PubChem CID:  359
SMILES:  C1=C(C=C(C=C1O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6O3
Moolimassa:  126,108 g/mol
Sulamispiste:  218-220 °C
Tiheys:  1,46 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,06 g/l (20 °C)
Floroglusinoli (C6H6O3) eli 1,3,5-trihydroksibentseeni on fenolijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä ja reagenssina analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa floroglusinoli on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti. Floroglusinoli liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja pyridiiniin. Muiden fenolien tavoin yhdiste on heikko happo.
Floroglusinolilla esiintyy keto-enolitautomeriaa. Useimmiten fenolimuoto on vallitseva ja ketonimuotoa esiintyy emäksisissä oloissa. Floroglusinolin reaktiot ovat tyypillisiä fenoleille, erimerkiksi eetterien ja estereiden muodostumiset sekä elektrofiiliset aromaattiset substituutiot. Ketonina yhdiste reagoi esimerkiksi hydroksyyliamiinin ja eräiden muiden amiinien kanssa imiineiksi ja muodostaa additiotuotteen vetysulfiitti-ionien kanssa.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran floroglusinolia valmisti Heinrich Hlasiwetz vuonna 1855 hydrolysoimalla floretiinia. Nykyään yhdistettä valmistetaan erityisesti pelkistämällä trinitrobentseeniä tai 2,4,6-trinitrobentsoehappoa 1,3,5-triaminobentseeniksi. Triaminobentseeni reagoi hydroksidien kanssa muodostaen floroglusinolia. Yhdistettä voidaan valmistaa myös kuumentamalla resorsinolia hydroksidien kanssa tai hapettamalla tri-isopropyylibentseeniä. Jälkimmäinen reaktio on samankaltainen kuin valmistettaessa fenolia kumeenista.
Floroglusinolia käytetään muun muassa atsovärien, lääkeaineiden, kosmetiikan ainesosien, fenolihartsien ja valokopiopaperin valmistamiseen. Yhdistettä käytetään reagenssina analyyttisessä kemiassa esimerkiksi ligniinin ja pelkistävien sokerien läsnäolon osoittamiseen.
Aiheesta muualla

Isvet: Käyttöturvallisuustiedote, Floroglusinoli[vanhentunut linkki]
PubChem: Phloroglucinol (englanniksi)
PubChem: Phloroglucinol dihydrate (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): 1,3,5-Trihydroxybenzene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Phloroglucinol (englanniksi)
DrugBank: Phloroglucinol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phloroglucinol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Phloroglucinol (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - phloroglucinol (englanniksi)
Fluoreeni

| Fluoreeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  9H-fluoreeni
CAS-numero:  86-73-7
PubChem CID:  6853
SMILES:  C1C2=CC=CC=C2C3=CC=CC=C31
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H10
Moolimassa:  166,21 g/mol
Sulamispiste:  116-117 °C
Kiehumispiste:  293-295 °C
Tiheys:  1,203 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Fluoreeni (C13H10) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Fluoreeni on myös PAH-yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa väriaineiden ja lääkkeiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fluoreeni on kiiltäviä valkoisia kiteitä, joilla on heikko violetti fluoresenssi. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee muun muassa kuumaan etanoliin, dietyylieetteriin, etikkahappoon, bentseeniin ja hiilidisulfidiin. Fluoreeni reagoi suhteellisen helposti elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla ja nämä reaktiot tapahtuvat 2-, 4- ja 7-asemiin, joista 2- ja 7-asemat ovat reaktiivisimmat. Fluoreenissa on hyvin reaktiivinen metyleeniryhmä, joka voidaan ilman avulla hapettaa fluorenoniksi. Tämä ryhmä voi myös reagoida aldehydien kanssa aldolireaktioiden tavoin. Fluoreeni toimii ligandina useissa organometalliyhdisteissä.
Valmistus ja käyttö

Fluoreenia esiintyy luonnollisesti kivihiilitervassa noin 2 m-%. Yhdiste voidaan erottaa kivihiilitervasta uuttamalla liuotinnaftalla tai tislaamalla. Lopuksi tuote puhdistetaan kiteyttämällä. Ainetta voidaan valmistaa myös synteettisesti. Synteettisiä valmistusmenetelmiä ovat muun muassa kuumentamalla etyyniä kuumassa putkessa, kuumentamalla difenyylimetaania palladiumkatalyytin läsnä ollessa tai palladiumin katalysoima 2,2′-dibromidifenyylimetaanin ja hydratsiinin välinen reaktio.
Fluoreenia käytetään valmistettaessa muun muassa fluorenonia, fluoreenikarboksyylihappoa, väriaineita, maatalouskemikaaleja ja lääkkeitä. Rikin kanssa aine reagoi muodostaen sähköäjohtavan polymeerin. Ainetta voidaan myös käyttää apuaineena polyesterikuitujen värjäyksessä.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Fluorene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Fluorene (englanniksi)
Armand Hippolyte Louis Fizeau

| Armand Hippolyte Louis Fizeau |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1819 Ranska
Kuollut: 18. marraskuuta 1896 Venteuil
Koulutus ja ura
Instituutti:  Ranskan tiedeakatemia
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Dopplerin ilmiö
Armand Hippolyte Louis Fizeau (23. marraskuuta 1819 – 18. marraskuuta 1896) oli ranskalainen fyysikko. Hän tutki monia fysiikan ilmiöitä ja teki useita kokeellisia mittauksia, joista merkittävimmät koskivat valonnopeuden määrittämistä ja tähtien suhteellisia nopeuksia. Fizeaun merkitys fysiikan tutkimukselle perustuikin suurelta osin hänen kehittämiinsä uusiin mittausjärjestelmiin.
Elämä

Fizeau syntyi varakkaaseen perheeseen esikoisena. Hänen isänsä oli patologi, jonka jalanjäljissä Fizeau aloitti lääketieteen opinnot, jotka hän joutui kuitenkin keskeyttämään terveydellisen tilanteensa takia. Tämän jälkeen hän aloitti uransa fysiikan parissa. Myöhemmin Fizeau meni naimisiin kuuluisan botanistin Adrien de Jussieun tyttären kanssa. Avioliitto jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä vaimo kuoli synnytettyään kaksi tytärtä ja pojan. Tämän seurauksena Fizeau muutti viettämään eläkepäiviään kotiinsa Jouarren lähelle, jossa hän kuoli leukasyöpään 76-vuotiaana 18.11. 1896.
Ura > Uran alkuvaiheet

Uransa alussa Fizeau tutki optiikkaa College de Francessa Henri Victor Regnaultin kanssa ja hänen työnsä keskittyi valokuvausmenetelmien kehittämiseen. Fizeaun ensimmäisiä tieteellisiä tavoitteita olikin yritys parannella Louis Daguerren kehittämää ensimmäistä heliografia ja tehdä siitä tutkimuksen apuväline. Hän osoitti, että peilin pinnan hapettuminen voitiin estää päällystämällä peili ohuella kultakerroksella, minkä ansiosta tumman ja kirkkaan kontrastia voitiin huomattavasti parantaa.
Ura > Valon ja mustan kappaleen spektrien tutkiminen

College de Francessa olonsa jälkeen Fizeau työskenteli Pariisin observatoriossa astronomi François Aragon oppipoikana. Arago huomasi Fizeaun lahjakkuuden ja kannusti tätä jatkamaan uraansa fysiikan parissa. Aragon ansiosta Fizeaun fysiikan saavutukset tulivat tieteellisen akatemian tietoon ja myöhemmin Fizeausta tulikin tieteellisen akatemian jäsen. Uransa alussa Fizeau työskenteli usein yhteistyössä myös Leon Foucaultin kanssa, joka oli myös aloittanut opinnot lääketieteen parissa. Yhdessä he kehittivät valokuvausmenetelmiä ja vuonna 1845 kuvasivat ensimmäisten joukossa auringon pintaa. Yhdessä Foucaultin kanssa Fizeau tutki valon käyttäytymistä ja mustan kappaleen säteilyä. Käyttäen erittäin tarkkoja lämpömittareita Fizeau ja Foucault demonstroivat kuinka lämpösäteily tuotti vastaavia interferenssimaksimeja ja minimejä kuin näkyvä valo. Näkyvällä valolla minimit ja maksimit näkyvät tummina ja vaaleina alueina kun taas infrapunasäteilyn aiheuttamat interferenssikuviot ilmenevät lämpötilaeroina.
Ura > Valonnopeuden mittaaminen

Yksi aaltoteorian tärkeimmistä tuloksista oli se, että valonnopeus on pienempi tiheässä kuin harvassa aineessa. Tätä ei oltu kuitenkaan pystytty kokeellisesti todentamaan. Arago oli kehittänyt sähkönnopeuden mittaamiseen sopivan laitteiston, jota Fizeau ja Foucault parantelivat ja kehittivät sen pohjalta laitteiston valonnopeuden mittaamiseen (Fizeau-Foucault koe). Tämän jälkeen heidän yhteistyönsä kuitenkin päättyi henkilökohtaisista syistä. Vuonna 1850 molemmat tutkijat lähettivät tiedeakatemiaan artikkelin koskien valonnopeutta eri väliaineissa. Fizeau oli suorittanut kokeen yhteistyössä Louis Breguetin kanssa. Molemmat kokeet tuottivat saman lopputuloksen,jonka mukaan valo tosiaan kulki nopeammin ilmassa kuin vedessä.
Fizeaulle ei riittänyt suhteellisten valonnopeuksien mittaaminen, vaan hän halusi selvittää valonnopeuden vedessä ja ilmassa erikseen. Vuonna 1849 hän kehitti nerokkaan laitteiston, jonka avulla hän voisi suorittaa mittaukset. Laitteisto koostui valonlähteestä, isosta hammastetusta pyörivästä renkaasta, peilistä ja detektorista. Rengas pyöri nopeasti akselinsa ympäri ja valonsäde kulki valonlähteestä hampaanraon kautta peiliin, josta se heijastui takaisin. Kun rengas pyöri riittävän nopeasti, niin osa valosta jäi renkaan hampaiden taakse, jolloin detektori ei voinut havaita sitä. Kun renkaan nopeutta edelleen lisättiin, niin valo ilmaantui ja katosi vuorotellen. Valon kulkuun kuluva aika voitiin helposti mitata kun tiedettiin tarkka matka ja renkaan kulman muutos. Fizeau sai valonnopeudelle ilmassa arvon 315 000 kilometriä sekunnissa. Arvo ei ollut yhtä tarkka kuin astronomisilla laskuilla saadut tulokset, mutta kokeen käytännöllisyyden vuoksi mittausmenetelmä julkistettiin ja myöhemmin se antoi osviittaa tarkemmille valonnopeuden mittauksille. Pienillä muutoksilla koejärjestelyssä Fizeau yritti mitata myös sähkönnopeutta insinööri Pierre-Emille Gounellen kanssa, mutta kehnoin tuloksin.
Vuonna 1851 Fizeau mittasi valon suhteellisen nopeuden vedessä. Hänen koejärjestelynsä perustui siihen, että valo tuotti interferenssikuvioita kuljettuaan kahden rinnakkaisen putken läpi, joissa fluidi liikkui vastakkaisiin suuntiin. Jopa pieni muutos eri putkissa kulkevien valonsäteiden nopeuksissa aiheuttaisi ison muutoksen interferenssikuvioissa. Fizeau toteutti kokeen käyttäen sekä ilmaa että vettä väliaineena. Kun väliaineena oli vettä, niin valonnopeus oli pienempi valon kulkiessa vastavirtaan kuin myötävirtaan. Tulos tuki Augustin Jean Fresnelin teoriaa, jonka mukaan väliaine kuljetti eetteriä. Myöhemmin Albert Einstein hyödynsi Fizeaun tuloksia kehittäessään erityistä suhteellisuusteoriaansa. Vuonna 1886 Albert Abraham Michelson ja Edward Morley toistivat kokeen (Michelsonin-Morleyn koe) parannellulla laitteistolla ja päätyivät samaan lopputulokseen.
Ura > Tähden säteilyspektri ja tähtien suhteelliset nopeudet

Tietämättä Christian Dopplerin vuonna 1842 julkaisemasta punasiirtymää käsittelevästä teoksesta, Fizeau julkaisi selityksen tähden säteilyspektrin aallonpituuksien siirtymälle vuonna 1848 ja osoitti miten sen avulla voidaan mitata tähtien suhteellisia nopeuksia. Fizeau osoitti, että liikkuvan valonlähteen säteilyn taajuuden muutos on analoginen äänen taajuuden muutoksen kanssa. Tästä tuli tärkeä havainnointikeino universumin koon ja rakenteen selvittämisessä.
Saavutukset

Dopplerin ilmiön lisäksi Fizeau ei kehittänyt uusia teorioita, eikä hän julkaissut mitään erityisen merkittävää. Fizeaun suurimmat saavutukset olivatkin hänen pitkälle kehittelemänsä uudet koejärjestelmät. Fizeaun maine ei missään vaiheessa yltänyt hänen saavutuksiensa tasolle, suurelta osin sen takia, että hän jätti koemenetelmänsä seuraajiensa paranneltaviksi ja edelleen kehiteltäviksi. Vuonna 1856 Ranskan instituutin viisi perustaja-akatemiaa palkitsivat Fizeaun keisarin laatimalla erikoispalkinnolla ja hän pääsi tieteellisen akatemian fysiikan osaston jäseneksi vuonna 1860, jossa hän toimi osastonsa varapresidenttinä vuonna 1877 ja presidenttinä vuonna 1878. Tämän lisäksi Royal Society antoi hänelle Rumford-mitalin vuonna 1866 ja vieraskielisen jäsenen tittelin vuonna 1875.
Heikki Flöjt

Heikki Juhani Flöjt (30. marraskuuta 1943 Kajaani – 30. syyskuuta 2000 Alastaro) oli suomalainen ampumahiihtäjä.
Flöjt saavutti viestihopeaa ampumahiihdon MM-kilpailuissa 1974. Vuoden 1967 MM-kilpailuissa hän sijoittui 20 kilometrillä kymmenenneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän sijoittui viestissä viidenneksi. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1968 ja 1973 sekä Kainuun Ärjyn joukkueessa viestin Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1972 ja 1975.
Heikki Flöjt edusti kotimaassa Kainuun Ärjyä, Kajaanin Suunnistajia, Kainuun Hiihtoseuraa ja Kuhmon Peuroja. Hän menehtyi pyöräsuunnistuksen SM-kilpailuissa 2000. Hänen pikkuveljensä Henrik Flöjt oli ampumahiihdon maailmanmestari ja olympiamitalisti ja vaimo Aila Flöjt hiihtosuunnistuksen viestin maailmanmestari.
Saavutuksia > Olympialaiset

Viides viestissä Grenoblessa 1968
Saavutuksia > Maailmanmestaruuskilpailut

Hopeaa viestissä 1974
Kymmenes 20 kilometrillä 1967
Saavutuksia > Suomen mestaruuskilpailut

Kultaa 20 kilometrillä 1967, 1968 ja 1973
Kultaa viestissä 1968, 1972 ja 1975
Fluoreskeiini

| Fluoreskeiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  2321-07-5
PubChem CID:  16850
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H12O5
Moolimassa:  332,296 g/mol
Sulamispiste:  314–316 °C
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Fluoreskeiini (C20H12O5) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään fluoresoivana merkkiaineena useissa analyyttisen kemian ja lääketieteen tutkimuksissa sekä muiden väriaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fluoreskeiini on väriltään punaista tai oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee emäksisiin liuoksiin suolana. Fluoreskeiini liukenee etanoliin ja etikkahappoon, mutta ei poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Fluoreskeiinin liuokset fluoresoivat vihreinä. Voimakkainta fluoresenssi on UV-valossa. Fluoreskeiini reagoi halogeenien kanssa muodostaen muita väriaineita.
Valmistus ja käyttö

Fluoreskeiiniä valmisti ensimmäisen kerran Adolf von Baeyer kuumentamalla ftaalianhydridiä resorsinolin kanssa vuonna 1871. Sitä valmistetaan edelleen samalla menetelmällä.
Fluoreskeiiniä käytetään indikaattorina useissa analyyttisen kemian tutkimuksissa. Sitä voidaan lisätä natriumsuolana lämmitysvesiputkiin, ja sen lisääminen helpottaa vuotokohtien löytämistä. Lääketieteessä fluoreskeiiniliuosta käytetään tutkittaessa sarveiskalvoa ja sen vaurioita sekä laskimoon ruiskutettuna silmän verenkiertoa. Fluoreskeiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.. Fluoreskeiinistä valmistetaan kloorattuja, bromattuja tai jodattuja johdannaisia, joita käytetään myös fluoresoivina väriaineina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fluoreskeiini Wikimedia Commonsissa
Fluoreskeiiniliuosta
Fluoreskeiiniliuosta UV-valossa
Kauko Fomin

Kauko Mikael Fomin (15. marraskuuta 1947 Kemiö – 10. heinäkuuta 2013 Salo) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1966–1972.
Fomin edusti SM-sarjassa Turun Tovereita, Turun Palloseuraa ja ainoalla täydellä kaudellaan 1970–1971 Kiekko-67:ää, jonka paidassa hän teki kuusi maalia, antoi kuusi maalisyöttöä ja sai 14 jäähyminuuttia.
Fomin harrasti kalastusta, elokuvissa käyntiä, jalka- ja lentopalloa. Hän oli ammatiltaan asentaja.
Foinikialainen kertomus

| Foinikialainen kertomus> Φοινικικά.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Lollianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  romaani
Julkaistu:  100-luku jaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Foinikialainen kertomus (m.kreik. Φοινικικά, Foinikika, lat. Phoenicica) oli Lollianoksen kirjoittama antiikin kreikkalainen romaani. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia.
Lollianoksen teos koostui vähintään kolmesta kirjasta. Sen ainoat kaksi säilynyttä pidempää katkelmallista osaa ovat peräisin 100- ja 200-luvuilta peräisin olevista papyruksista. Nämä katkelmat, joihin viitataan nimillä A ja B, ovat peräisin kahdesta vastakkaisen sivun muodostamasta parista. Katkelma A sisältää teoksen ensimmäisen kirjan lopun, katkelma B jonkun tuntemattoman kirjan lopun ja seuraavan kirjan alun.
Säilyneessä osassa kaksi henkilöä, nainen nimeltä Persis ja hänen rakastajansa (joka on mahdollisesti myöhemmin esiintyvä teoksen päähenkilö Androtimos) ovat mahdollisesti Adoniksen kunniaksi järjestetyissä juhlissa. He lähtevät juhlista ja kokevat ensimmäisen seksuaalisen kokemuksensa yhdessä. Tämän jälkeen Persis tarjoaa miehelle tuntemattomaksi jäävästä syystä jalokiviä. Myöhemmin Androtimos saa todistaa erän pojan murhaa ja siihen liittyviä orgiastisia menoja. Tapahtumien todellinen luonne jää tässäkin epäselväksi. Tapausta on arveltu joko rituaalimurhaksi tai teoksessa myöhemmin paljastettavaksi hämäykseksi; poika taas on saattanut olla Androtimoksen pojaksi pukeutunut rakastajatar.
Kirjallisuutta

Lollianus: A Phoenician Story. Teoksessa Reardon, B. P. (toim.): Collected Ancient Greek Novels, s. 939–943.  (Second Edition (First Edition 1989))  Berkeley:  University of California Press, 2008.  ISBN 9780520256552
Lollianos: Phoinikika. Teoksessa Stephens, Susan A. & Winkler, John J.: Ancient Greek Novels: The Fragments: Introduction, Text, Translation, and Commentary, s. 314–357.  (Princeton Legacy Library)  Princeton University Press, 2014.  ISBN 1400863384
Antiikin kreikkalaiset romaanit
| --- | --- |
Varsinaiset säilyneet romaanit:  Dafnis ja Khloe · Efesoslainen kertomus · Etiopialainen kertomus · Kallirhoe · Leukippe ja Kleitofon
Muuta proosafiktiota:  Aleksanteri-romaani · Apollonios Tyroslainen · Babylonialainen kertomus · Foinikialainen kertomus · Herpyllis · Iolaos · Kalligone · Khione · Metiokhos ja Parthenope · Miletoslainen kertomus · Ninos ja Semiramis · Sesonkhosis · Thulen takaiset ihmeet · Tinufis · Tosi tarina
La finta semplice

La finta semplice (suom. Valetyhmyri), KV 51 / KV 46a, on Wolfgang Amadeus Mozartin kaksitoistavuotiaana säveltämä kolminäytöksinen opera buffa. Sitä on esitetty Suomessa nimellä Ovela tyttö. Oopperan libreton sovitti Marco Coltellini pohjaten varhaisempaan librettoon, jonka Carlo Goldoni oli tehnyt Salvatore Perillon dramma giocosoa varten.