stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rose Kennedy
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
National Historical site, Rose's home in Brookline.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Kempeleen kirjasto

| Kempeleen kirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Kauppakeskus Zeppelin (pääkirjasto) Kempeleen koulukeskus (sivukirjasto Tietotori) Linnakangastalo (Linnakankaan kirjasto)
Perustettu:  1860
Lainauksia vuodessa:  327 309 kpl (2021)
Kotisivut
Kempeleen kirjasto on Kempeleessä sijaitseva kirjasto, joka kuuluu Oulun ympäristökuntien muodostamaan OUTI-kirjastot-kirjastojärjestelmään. Pääkirjasto sijaitsee Kauppakeskus Zeppelinin tiloissa. Pääkirjaston lisäksi Kempeleessä sijaitsee kaksi omatoimikirjastoa: toinen kunnan koulukeskuksen tiloissa ja toinen Linnakankaalla Linnakangastalossa. Vuonna 2021 Kempeleen kirjaston kokoelmissa oli lainattavia niteitä kaiken kaikkiaan 93 771 kappaletta.
Pääkirjasto

Pääkirjaston tiloista löytyvät lasten, nuorten ja aikuisten osasto, lehtisali, musiikkiosasto ja kotiseutukokoelma. Pääkirjastosta löytyy myös aineiston etsimiseen ja Internetiin käytettävät tietokoneet sekä lainaus- ja palautusautomaatit. Kirjastossa järjestetään myös taidenäyttelyitä ja satutuokioita lapsille.
Omatoimikirjastot

Kunnan koulukeskuksen tiloissa toimiva kirjasto Tietotori toimii omatoimikirjaston lisäksi koulukeskuksen oppilaille niin sanottuna koulukirjastona, jossa oppilaille opetetaan tiedonhankintaa sekä kirjastossa asioimista. Sivukirjaston yhteydessä toimii myös Tietotorin lasten- ja nuortentalo, jossa järjestetään ohjattua vapaa-ajan toimintaa lapsille ja nuorille.
Toinen omatoimikirjasto Linnakankaan kirjasto sijaitsee Linnankangastalon tiloissa. Kirjasto toimii omatoimikirjaston lisäksi Linnakankaan koulun oppilaiden koulukirjastona.
Historiaa

Ajatus kirjaston perustamisesta Kempeleeseen alkoi jo vuonna 1857, kun Ollilan pirtissä käytiin keskustelua tilallisten lukuharrastuksen edistämisestä. Vuonna 1860 tehtiin päätös kirjaston perustamisesta, ja näin ensimmäinen kirjasto avattiin vanhasta asiakirjalähteestä riippuen joko Ollilan pirtissä  tai kappelissa. Kirjaston perustivat talolliset M. Junttila, Samuli Ollila, V. Ohukainen ja pastori Hannu Krank. Vuonna 1875 kirjastokokouksessa suoritetussa inventaariossa todettiin kirjakokoelman sisältävän 150 nidosta. Samana vuonna järjestetyn laulajaistilaisuuden tuoton myötä kirjaston valikoimaan saatiin 20 uutta kirjaa. Aluksi yksityiskirjastona toiminut kokoelma siirtyi kunnan haltuun vuonna 1880, jolloin valittiin erityinen kirjastonhoitaja, talollinen Aabraham Ollila. Vuonna 1882 kirjoja oli noin 200 kappaletta. Vakinaisen paikan kirjasto sai tuolloin Junttilan talosta. Myöhemmin kirjasto toimi muun muassa vuonna 1937 valmistuneessa ensimmäisessä kunnantalossa, ja vuodesta 1962 lähtien Kempeleen silloisen terveystalon yhteydessä..
Vuonna 1976 kirjasto sai ensimmäiset omat tilansa koulukeskuksen tiloihin. Vuonna 1981 avattiin sivukirjasto Honkasen monitoimitaloon. Honkasen sivukirjasto lakkautettiin vuonna 1996 kauppakeskus Zeppelinin läheisyyden takia.
Väestönkasvun myötä kirjastotilat alkoivat käydä ahtaaksi. 1990-luvun alussa kunnalla oli suunnitelmissa rakentaa kauppakeskus Zeppelinin eteläpuolelle Kempeletalo-palvelukeskus, jossa olisi uudet kirjastotilat sekä lisäksi uima- ja jäähalli. Suunnitelmat muuttuivat rahoitusongelmien vuoksi, ja kiinteistö joutui Arsenalin haltuun. Kauppakeskus Zeppelinin liike-elämän hiipuessa kolmanteen kerrokseen jäi noin 1 000 neliömetriä tyhjiä toimistotiloja, jolloin kunta alkoi selvittämään pääkirjaston siirtämistä sinne. Lukuisten kokouksien jälkeen lautakunta esitti tilojen vuokraamista, joka Arsenalilta ja kunnanvaltuustossa hyväksyttiin liki yksimielisesti. Pääkirjasto sai entisiin tiloihin nähden kaksi kertaa isommat tilat. Myöhemmin kunta osti kirjastotiloihin oikeuttavat osakkeet. Koulukeskuksessa oleva kirjasto muutettiin sivukirjastoksi, ja sai uudeksi nimekseen Tietotori.
Kempeleen pääkirjaston tilat sijaitsevat Kauppakeskus Zeppelinin 3. kerroksessa. Kuvassa kauppakeskuksen pohjoispääty, jonka kolmannen kerroksen ikkunoiden yläpuolella näkyy logoteksti Kirjasto.
Linnankankaan omatoimikirjasto sijaitsee Linnankangastalossa.
Kenttävartio

Kenttävartio on tukikohta, josta käsin pyritään valvomaan sotatilanteessa hiljaisempia, yleensä erämaan rintamasuuntia varsinkin partioinnin avulla. Suomessa nimitystä on käytetty jo 1700-luvulla, tuolloin tarkoittamassa tievartiota, pientä tukikohtaa, etuvartiota. Itsenäisyyden alkuvuosina kenttävartio tarkoitti rajavartioasemaa.
Kenttävartion varustuksia jatkosodan Rukajärvellä.
Jatkosodassa Suomen ja Neuvostoliiton välisestä rintamalinjasta oli pitkä osuus ainoastaan kenttävartioiden valvonnassa. Vartiot joutuivat usein vihollisen hyökkäyksen kohteiksi, mutta niistä käsin tehtiin myös vastahyökkäyksiä.
Suomalaisia kenttävartioita oli runsaasti esimerkiksi 14. divisioonan 200 kilometriä pitkällä puolustuslohkolla. Rukajärven lohkoa varmisti 45-50 kenttävartiota. Suomalaista kenttävartiota vastasi neuvostoliittolainen korpitukikohta.
Suomalaiset kenttävartiot toimivat usein myös lähtöpisteinä kaukopartioretkille, jotka suuntautuivat vihollisen alueelle. Kenttävartion miehistö opasti partion tukikohtaa suojaavien miinakenttien läpi ja otti palaavan partion vastaan.
 Kaukopartion miehet tai vähintään reput voitiin kuljettaa kenttävartioon hevos- tai autokyydillä.
Kenttävartiopuolustusjärjestelmä

Kenttävartioihin perustuva puolustus käsittää seuraavia osia:
varsinaiset kenttävartiot: miehitykseltään ja varustukseltaan usean tunnin puolustukseen kykeneviä ympärivarustettuja tukikohtia, miesvahvuus 20-50 miestä, tyypillisesti kiväärijoukkue, jota tuki konekivääriryhmä eli yksi konekivääri
aliupseerivartiot: yhden ryhmän miehittämiä, aliupseerin johtamia, muuten vaikeasti valvottaviin paikkoihin sijoittuvia kenttävartiojärjestelmän pienempiä osia
etuvartiokomppanian komentopaikka: komppanian miehittämä tukikohta muutaman kilometrin päässä kenttävartioiden takana, jolla on käytössään mm. vastaiskuihin tarvittavat vahvennukset, kuten reservijoukkue, sekä huoltoelimet.
Jatkosodan kenttävartion etumaastossa saattoi olla ei-kenenkään-maata joitakin kilometrejä, reunamilla jopa yli 20 kilometriä.
Kerimäen vaakuna

Kerimäen vaakuna (1951-2012)
Kerimäen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Kerimäen sijainnista ja sen kuuluisasta puukirkosta. Vaakunan kello viittaa pitäjässä sijaitsevaan ”kristikunnan suurimpaan puukirkkoon”. Aaltokoro ja verkko puolestaan symboloivat pitäjän sijaintia Puruveden järven rannalla.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 17. huhtikuuta 1951. Vaakunan selitys on ”aaltokorokatkoisen kilven mustassa yläkentässä kultainen kirkonkello, kultaisessa alakentässä musta, reunoihin ulottuva verkko”.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Kerimäki ja Punkaharju liittyivät Savonlinnan kaupunkiin.
Kerjäläisveljestö

Kerjäläisveljestö on kristillinen munkkikunta, jonka jäsenet elävät tarkoituksellisesti köyhyydessä.
Ensimmäiset kerjäläisveljestöt perustettiin keskiajan Ranskassa 1200-luvun alussa. Vanhin niistä on dominikaaniveljestö, jonka perusti Dominicus Guzmánilainen vuonna 1215 Toulousessa. Dominikaaneihin kuuluvien pappien tarkoituksena oli vakuuttaa kirkon rikkautta arvostelevat harhaoppiset elämällä yhtä askeettisesti kuin nämä, mutta opettamalla kuin katolinen kirkko. Dominikaanit luopuivat omaisuudestaan ja elivät ihmisten antamien almujen varassa. Veljestö pyrki antamaan jäsenilleen hyvän koulutuksen, ja siitä tulikin pian Euroopan oppinein yhteisö. Toinen merkittävä kerjäläisveljestö oli fransiskaanit, jotka eivät omistaneet mitään vaan elivät ruokapalkalla tekemästään työstä tai ihmisten antamista lahjoista. Dominikaanien ja fransiskaanien jälkeen syntyneitä merkittäviä kerjäläisveljestöjä ovat augustinolaiset ja karmeliitat.
Kerjäläisveljestöt toivottivat luostarielämään tervetulleiksi myös köyhät, joiden oli aikaisemmin ollut vaikea päästä luostareihin. Kerjäläisveljien saarnat olivat kansanomaisia ja mieleenpainuvia, ja maallikot saivat niistä usein uskonnollisia tarpeitaan tyydyttäviä vastauksia.
Paavi antoi kerjäläisveljestöille etuoikeuden saarnata kaikkialla ja antaa synninpäästön. Tämä suututti kuitenkin papiston, joka pelkäsi menettävänsä etuoikeutensa ja tulonsa, ja seurasi vuosisatoja kestänyt kiista.
Keijo Kepsu

| Keijo Pellervo Kepsu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1946 Valkeala
Kuollut: 30. lokakuuta 2017 (70 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Komentajuudet:  Ilmavoimien Viestikoulun komentaja 1986–1988,   Viestikoelaitoksen johtaja 1988–1998
Sotilasarvo:  eversti
Keijo Pellervo Kepsu (10. marraskuuta 1946 Valkeala – 30. lokakuuta 2017) oli suomalainen upseeri ja eversti. Kepsu suoritti Kadettikoulun valmistuen vuonna 1970 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1979.lähde?
Ura

Kepsu palveli Suomen puolustusvoimissa muun muassa vuosina 1970–1977 Ilmavoimien Viestikoulussa koulutusupseerina (nykytermi opetusupseeri), Ilmavoimien Esikunnassa ja Ilmavoimien Viestikoulun johtajana vuosina 1986–1988. Tässä roolissa hän toimi samalla silloisen Luonetjärven varuskunnan päällikkönä (evl).lähde?
Hänen seuraava palveluspaikkansa oli Viestikoelaitos, jonka pitkäaikaisimpana johtajana hän toimi 1988–1998.lähde?
Hänet on ylennetty majurin arvoon itsenäisyyspäivänä 1982 ja everstiksi 1994. Kepsu on sotilassukua.lähde?
Luettelo pikkuplaneetoista: 55001–56000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
55001:stä ja päättyen 56000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 56001–57000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
56001:stä ja päättyen 57000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kemi (Viena)

| Kemi Кемь, Kem |
| --- | --- |
 Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorskin valokuva Kemistä vuodelta 1916.
 vaakuna
 Karjalan tasavalta Venäjällä, alla kaupungin sijainti tasavallassa.
 Kemi
 Koordinaatit: 64°57′N, 34°36′E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kemin piiri
Kaupungiksi:  1785
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 980,98 km²
Väkiluku (2011):  14 500
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  18661x
Suuntanumero(t):  +7 81458
 
 Kaupungin kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kemin kunta Kemin piirin kartalla.
Kemi eli Vienan Kemi (ven. Кемь, Kem) on kaupunki, kaupunkikunta ja Kemin piirin hallinnollinen keskus Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmereen laskevan Kemijoen suussa 434 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Kaupungissa on 13 800 ja kunnassa 14 500 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja ilmasto

Kemin kunnan pinta-ala on 1 980,98 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Kemin piirin Vääränkosken, pohjoisessa Kuuseman ja idässä Papinsaaren maalaiskuntiin sekä etelässä Belomorskin piirin Sosnavitsan maalaiskuntaan. Pinta-alasta suurin osa on metsää.
Seutu kuuluu Vienanmeren alankoon. Suurin joki on Kemijoki, joka on liikennöintikelpoinen Kemin kaupunkiin asti. Kemijoella on Putkinskojen ja Usmanalankosken patoaltaat. Sen sivujokia ovat Pueta ja Levis. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi, amfiboliitti ja turve.
Kemissä vallitsee meri-ilmasto. Talvi on pitkä ja leuto, kesä lyhyt ja viileä. Sää on usein epävakaa, pilvinen ja sateinen. Helmikuun keskilämpötila on –10,8 °C ja heinäkuun +13,8 °C. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 410,3 millimetriä.
Asutus

Kaupungin lisäksi kuntaan kuuluvat Vuotsaskosken (ven. Votšaž) sekä Kemin ja Uhtuan välisellä maantiellä sijaitsevat 6. ja 14. kilometrin asutuksetselvennä, joista jälkimmäinen tunnetaan myös nimellä Sokol. Vuotsaskosken lähistöllä ja Uhtuan tien varrella on kymmenen huvila- ja puutarhapalsta-aluetta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 84 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 3 % valkovenäläisiä, 3 % karjalaisia ja 2 % ukrainalaisia.
Historia

Kemin kauppias- ja käsityöläisasutus mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Se kuului Novgorodin posadnikan leskelle Marfa Boretskajalle, joka vuonna 1450 lahjoitti alueen Solovetskin luostarille. 1500-luvun puolivälistä lähtien Kemi oli Kuolan kihlakuntaan kuulunut luostarin esikaupunki. Vuonna 1571 sinne rakennettiin puinen linnoitus, joka 1500–1600-lukujen vaihteessa joutui puolalaisten ja ruotsalaisten hyökkäysten kohteeksi. Tsaari Aleksei Mihailovitš määräsi vuonna 1657 Solovetskin luostarin rakentamaan uuden puisen linnoituksen, joka seuraavana vuonna torjui ruotsalaisten yrityksen tunkeutua Vienanmeren rannikolle. Suuressa Pohjan sodassa Kemin linnoituksella oli tärkeä strateginen merkitys.
1700-luvun loppupuolelta lähtien Kemi oli huomattava laivanrakennuksen, merenkulun ja kalastuksen keskus. Vuodesta 1764 lähtien se kuului Arkangelin, vuodesta 1784 Aunuksen ja vuodesta 1799 jälleen Arkangelin lääniin. Vuonna 1785 Kemistä tuli kihlakuntakaupunki. 1800–1900-lukujen vaihteessa seudulla alettiin harjoittaa puunhankintaa ja -uittoa. Vuonna 1888 perustettiin Papinsaaressa sijaitseva Kemin saha. Vienan Kemin kihlakunta kuului Vienan Karjalaan.
Liikenne, talous ja palvelut

Kaupungin kautta kulkee Muurmannin rata, josta haarautuu sivurata Kemin satamaan. Kemin asema on rautatiepiirin keskus. Lännessä kaupungin ohittaa Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie, jonka kautta kulkee maantie Uhtualle ja Suomen rajalle Lonkkaan. Kemistä on linja-autoyhteydet Papinsaareen, Kostamukseen, Louhen ja Tšuupan kautta Kantalahteen sekä Belomorskin, Segežan ja Karhumäen kautta Petroskoihin. Myös kaupungin sisällä on linja-autoliikennettä. Uhtuan maantien varrella sijaitsee lentokenttä.
Tärkeimmät teollisuudenalat ovat puunjalostus (Kemin saha ja puunjalostustehdas), sähköntuotanto (Kemijoen vesivoimalaitokset) sekä rakennusteollisuus. Kaupungissa toimii myös öljyvarasto, leipätehdas sekä kalanviljelylaitos ja -jalostamo.
Kemissä on neljä keskikoulua ja iltakoulu, musiikki- ja urheilukoulut sekä lasten ja nuorten harrastuskeskus. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluu palvelukeskus sekä piiri- ja rautatiesairaalat. Kulttuurilaitoksia ovat viisi kerhotaloa, kaksi kirjastoa ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Sovetskoje Belomorje. Toimivan Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraalin lisäksi kaupungissa on miesluostari ja evankelinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu

Kemillä on historiallisen kaupungin status. Sen alueella on useita muinaisia ja keskiaikaisia asuinpaikkoja. Keskustassa on säilynyt 1800–1900-lukujen vaihteen puisia asuintaloja. Rakennusmuistomerkkejä ovat 1700-luvun alussa rakennettu puinen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali, 1600-luvulta peräisin oleva Pyhän kolminaisuuden tsasouna, Marian ilmestyksen kirkko (1882–1904) sekä 1700-luvulla pystytetty kihlakunnankassa, joka on kaupungin vanhin tiilirakennus. Historiallisia kohteita ovat Kemin linnoituksen sijaintipaikka Kemijoen saarella sekä Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan liittyvät hauta- ja muistopaikat. Proletarski-prospektilla on vuonna 1961 pystytetty komsomoljohtaja Viktor Mininin patsas.
Kaupungissa toimii 90-paikkainen Kuzova-hotelli ja eräitä muita majoituspalveluja. Matkailu suuntautuu lähinnä Solovetskin luostariin sekä kaupungin edustalla sijaitsevalle Kuzovasaarten luonnonsuojelualueelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kemin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Kemin piirin sivusto (venäjäksi)
| n k Kemin piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kuusema  Papinsaari  Vienan Kemi  Vääräkoski 
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Itä-Karjalan entiset kunnat ja kaupungit
Kendallin järjestyskorrelaatiokerroin

Kendallin järjestyskorrelaatiokerroin, eli Kendallin tau on ei-parametrinen tilastollinen tunnusluku kahden järjestysasteikollisen suureen välisen korrelaation mittaamiseen. Testin kehitti Maurice Kendall, vuonna 1938.
Määritelmä

Olkoon  (x_{1},y_{1}),(x_{2},y_{2}),\dots ,(x_{n},y_{n}) havaintoja muuttujien  X ja  Y
yhteisjakaumasta. Parit  (x_{i},y_{i}) ja  (x_{j},y_{j}) ovat samansuuntaisia, mikäli  x_{i}>x_{j} ja  y_{i}>y_{j}, tai  x_{i}<x_{j} ja  y_{i}<y_{j}. Muuten parit ovat vastakkaissuuntaisia. Määritelmän mukaan mikäli  x_{i}=x_{j} tai  y_{i}=y_{j} parit eivät ole vastakkais- eivätkä samansuuntaisia.
Kendallin tau-järjestyskorrelaatiokerroin on
missä
Näin ollen taun kertoimen arvo on välillä  -1\leq \tau \leq 1.
Merkitsevyyden testaaminen

Kendallin järjestyskorrelaatiokerrointa voidaan käyttää testisuureena testaamaan hypoteesia kahden muuttujan välisestä riippuvuudesta. Testi ei vaadi oletuksien muuttujien  X tai  Y jakaumista tai näiden yhteisjakaumasta.
Nollahypoteesin ollessa voimassa (muuttujien  X ja  Y ollessa riippumattomia) korrelaatiokertoimen  \tau  otosjakauman odotusarvo on nolla. Tarkkaa jakaumaa ei voida ilmaista yleisesti tunnettujen jakaumien avulla, mutta se on laskettavissa otoskokojen ollessa pieniä. Suurille otoskoille voidaan käyttää approksimaatiota normaalijakaumasta keskiarvolla nolla ja varianssilla
Tasatulokset

Tilanteessa, jossa muuttujien järjestysluvuissa esiintyy tasatuloksia eli sidoksia voidaan tunnusluvusta käyttää versioita, joissa tasatulokset on otettu huomioon.
Aiheesta muualla

Yhteiskuntatieteellinen tietoarkisto, menetelmäopetuksen tietovaranto
Erkki Kerttula

Suomalaismiekkailijoita kesä­olympialaisissa 1952: Rolf Wiik, Kauko Jalkanen ja Erkki Kerttula.
Erkki Johannes Kerttula (5. marraskuuta 1909 Oulu – 4. marraskuuta 1989 Oulu) oli suomalainen miekkailija.
Kerttula edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Lontoossa 1948 hän osallistui florettimiekkailun joukkuekilpailuun, säilämiekkailun henkilökohtaiseen kilpailuun ja kalpamiekkailussa sekä henkilökohtaiseen kilpailuun että joukkuekilpailuun. Helsingissä 1952 hän miekkaili ainoastaan  kalvalla ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Hänen lisäkseen on henkilökohtaisessa olympiakilpailussa kymmenen parhaan joukkoon sijoittunut suomalaismiekkailijoista vain Rolf Wiik (Melbournessa 1956). Maailmanmestaruuskilpailuihin Kerttula osallistui vuosina 1951, 1953, 1954 ja 1955. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti kalvalla vuonna 1949.
Kotimaassa Kerttula edusti Miekka-Miehiä, jonka perustajajäsen hän oli. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen mestaruuden floretilla yhdeksän kertaa, kalvalla neljä kertaa ja säilällä kerran. Hän oli Suomen Miekkailuliiton ensimmäinen suurmestari.
Lempinimellä "Pomo" tunnettu Kerttula toimi Suomen Miekkailuliiton sihteeri-toiminnanjohtajana vuosina 1953–1963 ja puheenjohtajana 1967–1975. Miekka-Miesten puheenjohtaja hän oli yli neljännesvuosisadan ajan.
Kertšin niemimaa

Kertšin niemimaa (tummempi) Krimin niemimaan itäosassa. Äärimmäisenä oikealla oleva vaaleansininen alue on Kertšin kaupunki.
Kertšin niemimaa (ukr. Керченський півострів, Kertšenski pivostriv, ven. Керченский полуостров, Kertšenski poluostrov, krimintat. Keriç yarımadası) on Krimin niemimaan itäisin osa. Niemimaan itäpuolelle jää kapea Kertšinsalmi. Etelästä niemimaata rajaa Mustameri, ja pohjoisesta Asovanmeri. Niemimaan pinta-ala on 3 000 neliökilometriä, eikä siellä ole jokia. Niemimaan tyveltä luoteeseen työntyy 110 km pitkä Arabatinkynnäs, joka erottaa Asovanmeren soisesta Sivašmerestä.
Antiikin kreikkalaisen kaupungin Panticapaeumin jäänteitä Kertšin niemimaalla.
Kertšin niemimaa ja sitä vastassa Tamanin niemimaa Asovanmeren eteläreunalla
Kertšin niemimaan kärjessä sijaitsee sen tärkein keskus Kertšin kaupunki, jonka kreikkalaiset perustivat 700-luvulla eaa. Rannikolla on raunioita muinaisesta Bosforin kuningaskunnasta.
Kertšin niemimaa on pääosin aromaata. Sopivan maa-aineksen puute on vähentänyt aron maatalouskäyttöä. Niemimaalla on rikas Kertšin rautamalmiesiintymä kaivoksineen. Alueen pohjoisosassa esiintyy muun muassa kalsiittia ja hiekkakiveä sekä suolajärviä, joiden suolaa kerätään. Seudulla on useita mutatulivuoria. Nämä ovat yhdessä mineraalilähteiden ohella edistäneet seudun kylpyläturismia.
Venäjä avasi miehittämäänsä Krimiin johtavan 19 kilometriä pitkän Kertšinsalmen sillan vuonna 2018. Huokoisen ja liikkuvan savimaan päälle rakennettu silta johtaa Kertšin niemimaalta Venäjän Krasnodarin aluepiiriin.
Keryks

Keryks (m.kreik. Κῆρυξ, Kēryks, ”airut”; lat. Ceryx) oli kreikkalaisessa mytologiassa joko Eumolpoksen tai Aglauroksen ja Hermeen, jumalten sanansaattajan, poika. Häntä pidetään yhtenä Eleusiin ensimmäisistä Demeterin pappeista, joka oli vihkiytynyt Eleusiin mysteereiden saloihin.
Keryksistä tuli kantaisä keryksien pappissuvulle, jonka joukosta valittiin kulttimenoihin henkilö hierokeryksin, uhriairuen, ja dadukhoksen, soihdunkantajan, tehtäviin.
Kerrolan seisake

Kerrolan seisake (lyh. Krr) oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Raisioon vuonna 1928. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1982.
Joseph P. Kennedy

| Joseph P>  Kennedy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1888 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 18. marraskuuta 1969 (81 vuotta) Hyannis Port, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  liikemies, diplomaatti
Vanhemmat:  P. J. Kennedy Mary Augusta Kennedy
Puoliso:  Rose Fitzgerald (vih. 1914)
Lapset:  Joseph Jr. John Rosemary Kathleen Eunice Patricia Robert Jean Edward
Muut tiedot
Koulutus: Harvard (BA)
 Nimikirjoitus
Joseph Patrick ”Joe” Kennedy, Sr. (6. syyskuuta 1888 – 18. marraskuuta 1969) oli bostonilainen liikemies, poliitikko ja diplomaatti, joka tunnetaan myös niin kutsutun Kennedyn poliittisen klaanin perustajana ja presidentti John F. Kennedyn isänä.