stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skýros (kunta)
Kunnan osat

Skýroksen kunta muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Acheroúnes | 65 |  |
| Achílli | 53 |  |
| Aspoús | 107 |  |
| Atsítsa | 13 |  |
| Éxo Podiés (saari) | 0 |  |
| Kalamítsa | 43 |  |
| Kalikrí | 43 |  |
| Kyrá Panagiá | 0 |  |
| Linariá | 116 |  |
| Loutró | 28 |  |
| Melá | 0 |  |
| Mésa Pódia (saari) | 0 |  |
| Mólos | 618 |  |
| Nýfi | 31 |  |
| Péfkos | 24 |  |
| Sarakinó (saari) | 0 |  |
| Skyropoúla (saari) | 0 |  |
| Skýros (Chóra) | 1 657 |  |
| Trachý | 196 |  |
Yhteensä: 2 994
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skýros Wikimedia Commonsissa
Δήμος Σκύρου. Skýroksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Kreikan alue
| --- | --- |
Boiotian alueyksikkö:   Alíartos-Thespiés  Dístomo-Aráchova-Antíkyra  Livadeiá  Orchomenós  Tanágra  Thíva 
Euboian alueyksikkö:   Chalkída  Dírfys-Messapía  Erétria  Istiaía-Aidipsós  Kárystos  Kými-Alivéri  Mantoúdi-Límni-Agía Ánna  Skýros 
Evrytanían alueyksikkö:   Ágrafa  Karpenísi 
Fokiin alueyksikkö:   Delfoí  Dorída 
Fthiotiin alueyksikkö:   Amfíkleia-Eláteia  Domokós  Kaména Voúrla  Lamía  Lokroí  Makrakómi  Stylída
Skotit

Skotit (gaeliksi Albannaich) ovat kansa, joka asuu Skotlannissa Isossa-Britanniassa. Skotit ovat osin kelttiläinen kansa, johon on sekoittunut runsaasti muun muassa germaanisia ja skandinaavisia aineksia. Gaelit, jotka puhuvat gaelin kieltä, on joskus laskettu omaksi ryhmäkseen, mutta nykyisin skoteilla tarkoitetaan kaikkia Skotlannissa asuvia kelttiläisiä kansoja.
Asuinalue ja lukumäärä

Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvassa Skotlannissa on vähän yli 5 miljoonaa asukasta ja heistä 4,5 miljoonaa luki vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan itsensä skoteiksi. Muualla maailmassa skottilaisen taustan omaa noin 10–15 miljoonaa henkilöä, ja suurin osa heistä asuu muissa englantia puhuvissa maissa kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Historia

Historioitsijoiden mukaan Skotlannin synnytti viisi eri kansaa, piktit, Irlannista saapuneet skotit, kelttiläiset britit, skandinaavit sekä anglit. Skotlannin eli Scotian perusti Kenneth MacAlpin vuonna 843 ja kuningaskunta laajeni vuoteen 1034 mennessä suurin piirtein sen nykyisille rajoille. Englantilaisten hyökkäykset 1200-luvulla johtivat itsenäisyyssotiin joita johti ensin William Wallace ja sittemmin Robert Bruce. Itsenäisyyssodat huipentuivat Bannockburnin taisteluun, jossa skotit voittivat englantilaiset ja säilyttivät asemansa itsenäisenä kuningaskuntana.
Maiden tiet lähenivät taas toisiaan kun Skotlannin kuningas Jaakko VI peri Englannin kruunun ja muutti hovinsa Lontooseen. Jaetun kuninkaan johdosta Skotlannin autonomia alkoi murentua pikku hiljaa ja siitä tuli kiinteämpi osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa. 1800-luvulla Skotlanti teollistui voimakkaasti Englannin tapaan ja maan väestö keskittyi Glasgowin lännessä ja Edinburghin idässä käsittävälle vyöhykkeelle. Suuria määriä skotteja muutti paitsi tälle vyöhykkeelle, myös muualle maailmaan ja erityisesti Ison-Britannian siirtomaihin. Muuttoliike siirtomaihin oli erityisen voimakasta gaelia puhuneilta alueilta.
Kulttuuri

Skotin kieli kuuluu germaanisiin kieliin ja sitä puhuu osa skoteista. Se on läheistä sukua englannille, ja se on kehittynyt muinaisenglannista ja muinaisnorjasta. Englannin ja Skotlannin unionien jälkeen kielen asema väheni murteeksi, mutta se elpyi jälleen 1900-luvulla. Gaelia puhuu enää arviolta 2% Skotlannin väestöstä, mutta luku on ollut historiallisesti paljon suurempi. Gaeli on sukua iirille ja sen puhuma-aluetta Pohjois- ja Länsi-Skotlannissa kutsutaan nimellä Gàidhealtachd.
Skottien identiteetti poikkeaa englantilaisista. Skotit pitävät tavallisesti itseään ensisijaisesti skotteina ja vasta toiseksi britteinä, kun taas Englannissa tilanne on usein päinvastoin. Briteiksi itsensä Skotlannissa kokee vain noin yksi 20:tä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skotit Wikimedia Commonsissa
Matti Viikari

Matti Juhani Viikari (22. toukokuuta 1943 Oulu – 10. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja Helsingin yliopiston historian professori. Hän tutki historianfilosofiaa ja historiankirjoituksen historiaa. Hänen postuumisti julkaistu kokoomateoksensa on Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta.
Viikarin vanhemmat olivat kansakouluntarkastaja, kouluneuvos Osmo Viikari ja opettaja Elsa Tiitto. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1962 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1966 ja tohtoriksi 1977. Hän opiskeli ja toimi tutkijana myös ulkomailla muun muassa Bonnissa, Göttingenissä, Mainzissa, Leipzigissa ja Cambridgessa. Hänen puolisonsa oli kirjallisuustieteen professori Auli Viikari.
Viikari oli Alkoholitutkimussäätiön tutkijana 1973–1979, valtion humanistisen toimikunnan tutkijana 1980-1984 sekä Helsingin yliopistossa dosenttina 1978–1984 ja professorina 1984–1994. Viikari oli Suomen Historiallisen Seuran johtokunnan jäsen 1968–1978 ja tutkijajäsen 1978–1994.
Viikari pyrki pohtimaan, minkä vuoksi olemme kiinnostuneet menneisyydestä. Hän ei kuitenkaan itse kehittänyt uusia näkökulmia tai filosofis-teoreettisia rakennelmia. Hän esitteli ja kommentoi kriittisesti tieteen diskursseja, joissa hänet tunnettiin terävänä ja kriittisenä kyseenalaistajana.
Viestipataljoona 2 (jatkosota)

Viestipataljoona 2 eli VP 2 oli jatkosodan aikainen Pohjois-Hämeen Sotilasläänin Jyväskylän Suojeluskuntapiirissä perustettu viestipataljoona. Pataljoona oli suoraan Päämajan alainen ja sen pääasiallinen tehtävä oli puhelinyhteyksien ja -keskusten rakentaminen ja ylläpito Päämajan ja armeijakuntien välillä. Pataljoona oli organisaatioltaan Päämajan B-tyypin mukainen viestipataljoona
Perustaminen

Viestipataljoona 2 perustettiin Jyväskylän Kasvatusopillisen Korkeakoulun alueella 17. kesäkuuta 1941 alkaen Jyväskylän seudun reserviläisistä. Aluetta kutsutaan Seminaarinmäeksi, jolla sijaitsee nykyään Jyväskylän yliopiston tiedemuseon työtilat G-rakennuksessa.   Seminaarinmäki ei ole maanmittauslaitoksen peruskartan virallinen nimi.
Yksiköt ja päälliköt (perustettaessa)

1.K/VP2 (Puhelinkomppania) kapteeni Mauri Nieminen
2.K/VP2 (Puhelinkomppania) kapteeni V Toiviainen
3.K/VP2 (Puhelinkomppania) kapteeni H Savolainen
KeskusJ/VP2 (Keskusjoukkue perustettu 7.12.1942) luutnantti Eero Tammi
Os Korhonen luutnantti Korhonen
Komentaja(t)

majuri Aito Sainio 17.6.1941 - 21.2.1942
majuri K Metsä 21.2.1942 - 4.3.1944
majuri A Salmikari 4.3.1944 -
Keskittäminen

Pataljoona keskitettiin junakuljetuksena 21.kesäkuuta 1941 alkaen Pieksämäen kautta Joensuun Niittylahteen.
Sotatie

Viestipataljoona 2:n tehtävänä oli rakentaa ja ylläpitää Päämajan ja Laatokan Karjalan alueella toimineiden armeijakuntien ja Päämajan ja Karjalan Armeijan välillä olleita puhelinyhteyksiä ja -keskuksia.
Vuosien 1941 - 1944 aikana pataljoona:
rakensi uutta puhelinpylväslinjaa n 1000 km
korjasi vanhaa puhelinpylväslinjaa n 2500 km
veti uutta parikaapelilinjaa n 3000 km
korjasi vanhaa parikaapelilinjaa 9000 km
Tappiot

kaatuneina ja kuolleina vuosien 1941 - 1944 aikana 5 miestä
Lakkauttaminen

Viestipataljoona 2 kotiutettiin ja lakkautettiin  marraskuussa 1944 Jyväskylässä.
Viikinäinen

| Viikinäinen |
| --- | --- |
 Pelle Miljoonantietä Viikinäisten kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  69
Väkiluku:  712 (2013)
Postinumero(t):  28600
Viikinäinen (ruots. Viknäs) on Porin kaupungin 69. kaupunginosa. Se sijaitsee Länsi-Porin alueella, Vähäraumaan kuuluvan teknologiakeskus Pripolin ja Pietniemen välissä, ja alue on kaavoitettu omakotitaloille, rivitaloille ja pienkerrostaloille. Alueesta tuli uusi kaupunginosa vuonna 2001. Viikinäisten alue rajoittuu idässä tekniikkaopiston ja teknologiakeskus Pripolin alueeseen, etelässä Länsiväylään ja Professorintiehen, lännessä Pietniemeen ja pohjoisessa Mäntyluodon tien varrella oleviin peltoihin. Alue on siten pinta-alaltaan sangen laaja.
Viikinäinen on paikallisesti tunnettu erityisesti siellä sijainneesta Pelle Miljoonan suulista. Se oli Professorintien varrella sijainnut kaupungin omistama varasto, johon oli 1970-luvun lopussa maalattu "Pelle Miljoona Oy", minkä perusteella rakennus sai kutsumanimensä. Suuli paloi maan tasalle kesällä 2004, ja sai pian palamisen jälkeen muistomerkin. Poroksi palaneen lautakasan juurelle pystytettiin puinen kyltti, jossa luki yksinkertaisesti "Pelle Miljoona". Suulin vierestä johtanut tie on nykyään nimetty Pelle Miljoonan tieksi.
Skaala-areena

| Skaala-areena |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Kopparintie, 60510 Hyllykallio  Nurmo/Seinäjoki
Koordinaatit:  62.797677°N, 22.888416°E
Avattu:  1981
Remontoitu:  1998, 2004, 2006
Omistaja:  Seinäjoen kaupunki
Hoitaja:  Seinäjoen kaupungin liikuntatoimi
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Kustannukset:  300 000 mk (1998)
Aiemmat nimet:  Hyllykallion pesäpallostadion Värimiehet Areena
Käyttäjät
 Nurmon Jymy 1981– JymyJussit 2013– 
Katsojakapasiteetti
 2 000 
Kentän mitat
 102 x 47 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Skaala-areena.
Skaala-areena (aiemmin Värimiehet Areena, Hyllykallion pesäpallostadion) on Seinäjoen Hyllykalliolla entisen Nurmon kunnan alueella Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva hiekkatekonurmialustainen pesäpallostadion. Stadionilla pelaa kotiottelunsa Suomensarjassa pelaava Nurmon Jymy. Se pelasi aiemmin kentällä Superpesistä, mutta vuonna 2012 Superpesisjoukkue yhdistyi Seinäjoen Maila-Jussien kanssa JymyJusseiksi.
Kenttä avattiin vuonna 1981, jolloin sen lyöntisuunta oli vastakkainen nykyiseen nähden. Stadion nimettiin uudelleen kaudeksi 2008, jolloin Skaala ryhtyi Jymyn pääsponsoriksi. Alun perin kenttä tunnettiin vain Hyllykallion pesäpallostadionina. Kentän katsomokapasiteetti on 2 000, mutta esimerkiksi vuoden 2005 ratkaisuotteluihin sinne tuotiin runsaasti lisäkatsomoita. Tuolloin syntyi myös kentän yleisöennätys, kun Nurmon ja Kiteen välistä loppuottelua seurasi 4 290 katsojaa.
Sijainti ja kulkuyhteydet

Skaala-areena sijaitsee Kauppatiellä Hyllykallion asuinalueella kerrostalolähiön ja Hyllykallion koulun vieressä. Kenttä sijaitsi aiemmin Nurmon kunnassa, mutta vuoden 2009 kuntaliitoksen seurauksena se kuuluu nykyisin Seinäjoen kaupunkiin.Areenalta on matkaa Nurmon keskustaan noin viisi kilometriä ja Seinäjoen keskustaan noin kolme kilometriä. Sinne pääsee paikallisliikenteen linja-autolla sekä Nurmon että Seinäjoen keskustan kautta.
Yleistiedot ja ominaispiirteet

Alkujaan Nurmon kunnan omistaman stadionin omistaa nykyään Seinäjoen kaupunki. Skaala-areenan pelialustana on hiekkatekonurmi. Kentän pinnoitteen omistaa Nurmon Jymyn pesäpallojaosto. Hiekkatekonurmi on nykyään jo varsin kulunut. Kentän pituus on 102 metriä ja leveys 47 metriä. Hiekkatekonurmelle ei saa mennä piikkareilla, joissa on yli kuusi millimetriä pitkät piikit. Kattamaton katsomorakennus valmistui nykyiseen muotoonsa vuonna 2006. Pääkatsomon lisäksi Skaala-areenalla on käytetty vaihtelevasti myös pieniä lisäkatsomoita. Kokonaiskapasiteetti on 2 000. Kentän vieressä on huoltorakennus, jossa sijaitsevat puku- ja pesutilat, varastotilat, kioski, yleisön saniteettitilat ja toimistotiloja. Rakennuksen pinta-ala on 186 neliömetriä. Kentän tulostaulu oli manuaalinen vuoteen 2022 saakka, jolloin se päivitettiin digitaaliseksi. Aiemmin Skaala-areenan huollosta vastasi Nurmon kunnan kenttämestari, ja nykyisin sitä hoitaa Seinäjoen liikuntatoimi.
Kenttä on kakkospuolelta hyvin avara, mutta kolmospuolella vastassa on verkkoaita. Aidan alta menevä pallo voi pyöriä viereisen koulun pihaan. Kentän takana valli voi estää pallon kulun. Superpesiksessä Nurmon kotiyleisö tunnettiin siitä, että se oli yleensä melko hiljainen eikä näin ollen luonut hirveästi tunnelmaa. Yleisöä kuvattiin persoonattomaksi ja koko miesten Superpesiksen hiljaisimmaksi. Ennen seurafuusiota Nurmon Veteraanikööri lauloi perinteisesti Jymyn sarjakauden avausottelussa Maamme-laulun.
Historia > Superpesisajan tapahtumat

Kun Nurmon Jymy nousi Superpesikseen kaudeksi 2004, stadionin kakkos- ja kolmospuolelle rakennettiin uudet katsomot, mutta vanha erillinen pääkatsomo jäi näiden väliin kotipesän taakse. Kaudella 2005 Nurmon Jymy selvisi Superpesiksen loppuotteluihin. Niinpä Skaala-areenalla pelattiinkin 8. syyskuuta 2005 kentän toistaiseksi ainoa SM-loppuottelu. Toiseen loppuotteluun kentälle tuotiin myös runsaasti lisäkatsomoita, joista suurin oli kakkospuolelle tullut 1 500 hengen katsomo. Vuoden 2005 lisäksi Skaala-areenalla on pelattu miesten mitaliotteluja vuosina 2007 ja 2008. Ennen kauden 2006 alkua vanhan pääkatsomon tilalle rakennettiin uusi katsomo, joka yhdisti pari vuotta aiemmin rakennetut katsomonosat, ja näin areenasta tuli yhtenäinen. Katsomon materiaalit hankki Nurmon kunta, ja Nurmon Jymyn talkooväki rakensi katsomon. Samalla vuonna 2006 katsomon keskiosaan tuli uusi kuuluttamo, ja vanha kuuluttamo siirrettiin kentän kolmospuolelle edustustilaksi. Lisäksi Jymyn pesäpallojaosto on rahoittanut kentän sosiaalitiloja.
Stadionin nimi muuttui vuoden 2008 alussa, kun Värimiehet vetäytyi pääsponsorin paikalta keskittääkseen varansa Kertunlaakson asuinaluetta sivuavan ohikulkutien vastustamiseen. Uudeksi pääsponsoriksi ryhtyi Skaala Ikkunat ja Ovet Oy, jonka mukaan pesäpallostadion nimettiin Skaala-areenaksi. Samalla kentälle muodostettiin slogan Skaala-areena – Ikkuna kotiseuraan. Kaudella 2009 eduskunnan puhemies Sauli Niinistö kävi Skaala-areenalla lyömässä ottelun avauslyönnin Nurmon Jymyn ja Sotkamon Jymyn välisessä Superpesisottelussa. Kaudella 2010 myös Jymyn farmiseurana toiminut Ylistaron Kilpa-Veljet pelasi neljä Ykköspesiksen ottelua Skaala-areenalla. Kaudella 2011 Skaala-areenalla tehtiin historiaa, kun Jymyn pelaajista Paavo Pelto hyppäsi laskuvarjolla suoraan otteluun tiettävästi ensimmäisenä avauskokoonpanon pelaajana maailmassa. Superpesistä Nurmon Jymy pelasi Skaala-areenalla viimeistä kertaa vuonna 2012. Seuran edustusjoukkue fuusioitui sen jälkeen Seinäjoen Maila-Jussien kanssa Seinäjoen JymyJusseiksi. JymyJussit pelasi kaudella 2013 Skaala-areenalla Superpesiksen kotiottelut Vimpeliä, Joensuuta ja Kouvolaa vastaan. Lisäksi JymyJussien Ykköspesiksessä pelaava kakkosjoukkue käytti kenttää pääsääntöisenä kotikenttänään ja pelasi siellä sarjaottelunsa kolmea lukuun ottamatta.
Vuodesta 2013 Suomensarjassa pelannut Jymyn edustusjoukkue käyttää Skaala-areenaa edelleen kotikenttänään. Kaudella 2014 JymyJussit pelasi siellä elokuun kotiottelunsa Alajärveä ja Jyväskylää vastaan. Vuonna 2015 ainut Skaala-areenalla pelattu Superpesisottelu oli Nurmon Jymyn 90-vuotisjuhlaottelu, jossa kohtasivat JymyJussit ja Kiteen Pallo.
Suunnitelma kentän tuhoamisesta

Seinäjoen kaupungin liikuntapaikkatyöryhmä esitti marraskuussa vuonna 2013, että kaupungin liikuntatoimi luopuu Skaala-areenasta ja kenttäalue kaavoitetaan suureksi osaksi kerrostalojen rakentamiseen. Tontista saatavilla tuloilla oltaisiin rahoitettu uutta Seinäjoen jalkapallostadionia. Hyllykallion koulun tarpeita varten kentän paikalle olisi jäänyt edelleen pieni osa vanhasta kentästä. Skaala-areenan hiekkatekonurmi oltaisiin suunnitelman mukaan siirretty Nurmon keskustaan koulukeskuksen kentälle. Suunnitelma aiheutti vastusta Nurmon ja Hyllykallion alueilla. Ongelmaksi nostettiin Nurmon Jymyn talkootyöläisten aikanaan tekemän työpanoksen meneminen hukkaan. Ongelmana oli myös, että kentän pinnan omistaa Nurmon Jymy. Lisäksi edelleen usean sadan tuhannen euron arvoisen hiekkatekonurmipinnan epäiltiin kärsivän siirtämisen aikana. Uuden hiekkatekonurmelle tehtävän kentän pohjan tekeminen olisi myös tullut kalliiksi. Lisäksi valtio olisi voinut periä takaisin vuonna 1998 kenttää varten myöntämiään tukia, koska kenttä ei ollut vielä palvellut vaadittua 15 vuotta tarkoituksessa, johon valtion tuet oli myönnetty. Heti liikuntapaikkatyöryhmän esityksen jälkeen epäiltiin, että esitys ei mene läpi Seinäjoen kaupunginhallituksessa ja -valtuustossa. Esitys kaatui.lähde?
Kentän muu käyttö

Skaala-areenan vieressä on tenniskenttiä, jonka alusta uusittiin 2022 keväällä ja talvisin kaksi jääkiekkokaukaloa ja avojää. Itse hiekkatekonurmialue on pääasiassa pesäpallokäytössä, mutta siinä harjoitellaan myös jalkapalloa. Kenttä on toiminut vuosia myös Hyllykallion koulun tärkeänä välitunti- ja ulkoliikuntapaikkana. Koululaiset muun muassa yleisurheilevat ja hiihtävät kentällä. Vielä 1980-luvulla hiekkakentällä oli myös yleisurheilun suorituspaikkoja, esimerkiksi kiekkorinki. Lisäksi kentän vieressä pesäpallokentän rajojen ulkopuolella on ollut vielä 2000-luvullakin joitakin yleisurheilun suorituspaikkoja, kuten sadan metrin mittainen juoksusuora, sekä nykyäänkin käytössä oleva pituushyppypaikka.
Yleisömäärät

| Skaala-areenan korkeimmat yleisömäärät> Pvm | Skaala-areenan korkeimmat yleisömäärät> Ottelu | Skaala-areenan korkeimmat yleisömäärät> Yleisöä |
| --- | --- | --- |
| 8.9.2005 | Nurmo–Kitee | 4 290 |
| 26.7.1987 | Nurmo–Seinäjoki | 3 020 |
| 28.8.2005 | Nurmo–Sotkamo | 2 821 |
| 5.6.1985 | Nurmo–Seinäjoki | 2 700 |
| 31.8.2008 | Nurmo–Sotkamo | 2 537 |

Miesten pääsarjapelejä Hyllykallion pesäpallokentällä pelasivat miehet ensimmäisen kerran vuonna 1985, jolloin katsomoon odotettiin entistä enemmän yleisöä. Tuolloin Jymyn katsojakeskiarvo oli 1 152. Vuonna 1987 kentän katsojakeskiarvo Nurmon Jymyn pääsarjan runkosarjaotteluissa oli 1 562. Tämä on edelleen stadionin katsojakeskiarvoennätys yhdeltä kaudelta. Kauden päättäneissä alemmissa pudotuspeleissä katsojakeskiarvo jäi 610 katsojaan. Kaudella 1987 syntyi myös Hyllykallion kentän pitkäaikainen yleisöennätys, kun Nurmon ja Seinäjoen Maila-Jussien välistä paikallisottelua seurasi 3 020 katsojaa. 1980-luvun lopulla alkaneilla Jymyn alasarjakausilla yleisömäärät jäivät vaatimattomiksi. Pääsarjakauden jälkeen yksittäisessä ottelussa rikottiin 500 katsojan raja vasta vuonna 1996. Ykköspesiskausien pohjanoteerauksena kaudella 1993 Hongikon Nuorisoseuran Urheilijoiden vierailua runkosarjassa oli seuraamassa vain 27 katsojaa.
Nurmo nousi takaisin Superpesikseen kaudeksi 2004, jolloin Värimiehet Areenan runkosarjan katsojakeskiarvo oli 818 ja jatkosarjassa 1 085. Seuraavalla kaudella runkosarjassa kentän yleisökeskiarvo oli runkosarjassa runsas tuhat. Jymyn hyvä menestys kuitenkin toi jatkosarjassa hyviä yleisömääriä. Nurmon Jymyn selviydyttyä finaaliin rikkoutui lopulta myös 1980-luvulla syntynyt kentän yleisöennätys, kun 8. syyskuuta 2005 toista finaaliottelua Nurmon ja Kiteen Pallon välillä oli seuraamassa 4 290 katsojaa.
Kaudella 2006 Värimiehet Areenan katsojakeskiarvo oli runkosarjassa 1 204 ja jatkosarjassa koko Superpesiksen paras eli 1 738. Seuraavalla kaudella Nurmon yleiskeskiarvo oli runkosarjassa joukkueista kolmanneksi heikoin, mutta jatkosarjassa se oli jo 1 715 katsojaa per peli. Pudotuspeleissä Värimiehet Areenan katsojakeskiarvo oli 1 506. Kaudella 2008 Skaala-areenalla kävi runkosarjassa keskimäärin 1 194 katsojaa, mutta jatkosarjassa keskiarvo jäi alle tuhannen. Skaala-areenan runkosarjan katsojakeskiarvo kaudella 2009 oli 1 056 ja kaudella 2010 se oli 1 187. Nämä eivät ole suoraan Jymyn katsojakeskiarvoja, sillä joukkue pelasi kumpanakin vuonna yhden ottelun Seinäjoella. Molemmilla kausilla Nurmon Jymy joutui alempiin pudotuspeleihin, joissa katsojamäärät olivat pienempiä. Kausilla 2011 ja 2012 Skaala-areenan katsojakeskiarvo oli koko miesten Superpesiksen heikoin, ensimmäisen vuonna 867 ja toisena vuonna 912. Kaudella 2013 JymyJussien Skaala-areenalla pelattujen otteluiden katsojakeskiarvo oli Superpesiksessä 1 580 ja Ykköspesiksessä 120 katsojaa.
Skaala-areena televisiossa

| Kausi | TV-aika |  |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 10 min 40 s |  |
| 2007 | 12 t 00 min 50 s |  |
| 2008 | 3 t 00 min 38 s* |  |
| 2009 | 2 t 23 min 16 s |  |
| 2010 | 4 t 31 min 07 s |  |
* ei sisällä Urheilukanavan uusintoja
Jymyn noustua pääsarjaan kaudeksi 2004 on Skaala-areenalta lähetetty televisiossa säännöllisesti Jymyn kotiotteluita. Kaudella 2005 Värimiehet Areenalta lähetettiin suorana YLE24:llä Nurmon ja Kiteen välinen toinen loppuottelu. Seuraavana vuonna Värimiehet Areena sai näkyvyyttä televisiossa 10 minuuttia ja 40 sekuntia, mutta kaudella 2007 aika oli reilut 12 tuntia. Ero johtuu pääosin siitä, että vuonna 2007 runkosarjan televisio-otteluita alettiin esittää Finnair Stadiumin sijaan seurojen kotikentiltä. Tuolla kaudella Urheilukanava esittikin suorana Jymyn ja Vimpelin Vedon välisen runkosarjan ottelun sekä Nurmon ja Hyvinkään välisen viidennen välieräottelun. Kaudella 2008 Urheilukanava esitti suorana Skaala-areenalta Jymyn ja Seinäjoen Maila-Jussien välisen ottelun. Vuonna 2009 Kentältä televisioitiin ottelu Nurmo–Sotkamo. Kaudella 2010 Skaala-areena sai televisioaikaa noin neljä ja puoli tuntia, ja sieltä lähetettiin Nurmon Jymyn ja Jyväskylän Kirin välinen runkosarjan ottelu Nelonen Sport Pro -kanavalla. Vuonna 2011 kentältä ei televisioituja otteluita lähetetty, mutta kauden 2012 heinäkuussa pelattu Jymyn ja Joensuun Mailan välinen ottelu esitettiin suorana Nelonen Prolla. Ottelulähetysten lisäksi Hyllykallion pesäpallostadion on ollut televisiossa esillä muiden muassa Urheiluruudussa ja muissa urheiluaiheisissa ohjelmissa. Esimerkiksi vuonna 2008 Elixirin ohjelmasarjassa vierailtiin Skaala-areenalla. Kentältä on kuvattu 2000-luvun alussa myös Värimiesten vielä vuonna 2013 televisiossa uusintana pyörinyt mainos. Lisäksi Skaala-areenalta on lähetetty joitakin otteluita myös internetissä.
Kolmospuolen aidan alta mennyt pallo tietää lähes varmaa kunnaria.
Areenan logo ennen nimenvaihdosta.
Superpesiksen Etelä-Pohjanmaan paikallispelit keräsivät yleensä paljon yleisöä.
Vihreä S

| Vihreä S |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Natrium-4-[[4-(dimetyyliamino)fenyyli]-(4-dimetyyliatsaniumylideenisykloheksa-2,5-dien-1-ylideeni)metyyli]-3-hydroksinaftaleeni-2,7-disulfonaatti
CAS-numero:  3087-16-9
PubChem CID:  91525
SMILES:  CN(C)C1=CC=C(C=C1)C(=C2C=CC(=[N+](C)C)C=C2)C3=C4C=CC(=CC4=CC(=C3O)S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C27H25S2N2O7Na
Moolimassa:  576,62 g/mol
Liukoisuus veteen:  492,554 g/l (28 °C)
Vihreä S (C27H25S2N2O7Na) on triaryylimetaanijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden värjäämiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa vihreä S on vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liuos on väriltään sinertävän vihreä.
Vihreä S:n valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa N,N-dimetyylianiliini ja p-dimetyyliaminobentsaldehydi kondensoituvat. Tämä kondensaatiotuote reagoi R-hapon kanssa. Reaktiossa muodostuu leukomuoto, joka hapetetaan Vihreä S:ksi.
Vihreä S:ää käytetään elintarvikevärinä esimerkiksi juomissa, makeisissa ja jälkiruuissa. Yhdisteen E-koodi on E142. Yhdistettä voidaan käyttää myös väriaineena tutkittaessa silmiä.