stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Digimortal
Kokoonpano

Burton C. Bell – laulu
Dino Cazares – kitara
Christian Olde Wolbers – basso
Raymond Herrera – rummut
Aiheesta muualla

Digimortal Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Digimortal Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
DRG-järjestelmä

DRG-järjestelmä on sairaanhoidossa käytettävä potilashoidon luokittelujärjestelmä, jossa hoito ja potilastapaukset ryhmitellään diagnoosin ja muiden potilaasta kirjattujen tietojen perusteella lääketieteellisesti ja kustannuksiltaan samankaltaisiin ryhmiin. DRG tulee sanoista diagnosis related group. Ryhmät ovat kansallisesti määriteltyjä ja niitä on esim. Suomessa käytössä olevassa NordDRG-ryhmittelijässä noin 900. Kullakin DRG-ryhmällä on sen tarkoittamaa hoitoa kuvaava koodi ja nimi.
DRG-luokittelujärjestelmää käytetään sairaanhoidon palvelujen tuotteistuksessa, hinnoittelussa ja laskutuksessa sekä sairaaloiden toiminnan ja talouden analysoinnissa ja tuottavuusvertailuissa. DRG-järjestelmän käyttö laskutuksessa tarkoittaa sairaaloiden laskutusta vakuutusyhtiöiltä, valtiolta, maakunnilta tai kunnilta riippuen maan sairaanhoidon järjestelmästä. DRG-ryhmiin perustuvassa laskutuksessa potilaan hoito laskutetaan kiinteällä DRG-ryhmän keskihinnalla, riippumatta hoidon todellisista kustannuksista. Outlier-rajoilla voidaan määritellä erityisen kalliit ja halvat potilastapaukset laskutettavaksi todellisten kustannusten mukaan tai outliereille voidaan määritellä erillismaksuja.
DRG-järjestelmä syntyi alun perin Yhdysvalloissa 1970-luvulla. Nykyisin järjestelmä on käytössä useissa maailman maissa.
DRG-ryhmittelyn tietojärjestelmä

DRG-ryhmittelyn tietojärjestelmä muodostuu DRG-ryhmistä, jotka määritellään kansallisesti tai valtioiden välisenä yhteistyönä asiantuntijaorganisaatioissa. Suomessa käytössä olevan NordDRG-luokittelujärjestelmän ylläpidosta ja kehittämisestä vastaa yhteispohjoismainen Nordic Casemix Centre. Esimerkiksi Yhdysvalloissa DRG-ryhmät määrittää valtion sairausvakuutusta (Medicare) varten liittovaltion virasto: Centers for Medicare & Medicaid Services (CMS). Isossa-Britanniassa määrittelyt tekee National Cacemix Office Britannian julkista terveydenhuoltoa (NHS) varten.
DRG-tietojärjestelmään kuuluu keskeisenä osana DRG-ryhmittelijä, joka on tietokoneohjelma, joka ryhmittelee potilaan saaman hoidon tiettyyn DRG-ryhmään kuuluvaksi potilaasta kirjattujen tietojen perusteella. Pää- ja sivudiagnoosin lisäksi ryhmittelyyn vaikuttavat potilaalle mahdollisesti tehty kirurginen toimenpide sekä potilaan ikä, poistumistapa, hoidon kesto ja mahdolliset komplikaatiot. Tietojärjestelmään sisältyy myös ohjelma, jonka avulla lasketaan potilaan hoidon todelliset kustannukset sairaalan suoritehinnaston perusteella.
DRG-järjestelmän synty ja käyttö eri maissa > DRG-järjestelmän synty Yhdysvalloissa

DRG-järjestelmän kehittivät Yhdysvalloissa 1970-luvulla Yalen yliopiston tutkijat Robert B. Fetter ja John D. Thompson. DRG-järjestelmä sai alkunsa, kun heidät kutsuttiin kehittämään paikalliselle yliopistolliselle sairaalalle järjestelmää suoritteiden ja kustannusten mittaamiseksi vastauksena valtion sairausvakuutuksen Medicare-ohjelman rekisteröintivaatimuksiin. Fetterin ja Thompsonin ensimmäisessä DRG-luokittelujärjestelmässä, jonka he kehittivät vuonna 1973, oli 333 DRG-ryhmää. DRG-järjestelmän lopullinen versio sisälsi 470 DRG-ryhmää. Sen kehitystyöstä vastasi Yalen yliopiston terveydenhuoltojärjestelmien johtoryhmä ja kehitystyön rahoituksesta HCFA (Health Care Financing Administration), joka oli CMS:n edeltäjä. Vuonna 1983 DRG-ryhmät otettiin Yhdysvalloissa käyttöön valtion sairausvakuutuksesta sairaaloille suorittamien maksujen perusteena.
DRG-järjestelmä otettiin Yhdysvalloissa käyttöön sairaanhoidon kustannusten kasvun hidastamiseksi. Sairaaloiden saama vakiohinta tietyn DRG-ryhmän potilaan hoidosta kannusti niitä tuottamaan hoidon taloudellisesti ja tehokkaasti verrattuna aikaisemmin käytössä olleeseen kustannusten korvaamiseen perustuvaan järjestelmään. Yhdysvalloissa valtion sairausvakuutuksesta sairaaloille maksamat korvaukset perustuvat edelleen DRG-järjestelmään. Myös tietyt yksityiset sairausvakuutusyhtiöt käyttävät DRG-maksujärjestelmää.
DRG-järjestelmän synty ja käyttö eri maissa > Käyttö eri maissa

DRG-järjestelmän innovaatio levisi Yhdysvalloista hyvin nopeasti muihin maihin. Ensimmäisenä Eurooppaan ja Australiaan. Ranskan terveysministeriön isännöimään DRG-konferenssiin vuonna 1984 osallistui viisi Euroopan maata (Belgia, Ranska, Irlanti, Alankomaat ja Portugali). Vuonna 1987 Lissabonissa pidettyyn konferenssiin osallistui 15 Euroopan maata. Kokouksessa sovittiin perustettavaksi asiantuntijaverkosto (Systems Network) DRG-luokitusten kehittämiseksi Euroopan maille. Samanaikaisesti eurooppalaisen kehityksen kanssa Australiassa pidettiin vuonna 1984 kansallinen DRG-konferenssi.
DRG-järjestelmät otettiin Euroopassa ensimmäisenä käyttöön Portugalissa vuonna 1984, Ranskassa 1991 ja Englannissa vuonna 1992. DRG on nykyisin käytössä useimmissa Euroopan maista. Järjestelmiä käytetään paitsi laskutuksen perusteena myös sairaaloiden resurssien allokointiin ja suunnitteluun sekä tuottavuuden ja tuloksellisuuden mittaukseen (taulukko 1).
Useimmat Euroopan maat käyttävät omia kansallisesti määriteltyjä DRG-ryhmiä. Irlannilla, Portugalilla ja Espanjalla on käytössä joko Yhdysvaltain tai Australian DRG-ryhmät. Pohjoismaat, Viro ja Latvia käyttävät yhteistä NordDRG-luokittelua, mutta kullakin maalla on siitä maakohtaiset erityispiirteet huomioon ottavat DRG-ryhmittelyt.
Australiassa kansallinen AN-DRG-ryhmittely valmistui vuonna 1992 ja vuonna 2005 DRG-järjestelmä otettiin käyttöön julkisten sairaaloiden rahoituksen perusteena.
DRG-järjestelmä on käytössä myös mm. Japanissa, Venäjällä, Thaimaassa ja Kiinassa osittaisena Pekingin alueella.
DRG-järjestelmä Suomessa

Suomessa DRG-järjestelmän käyttö alkoi 1980-luvun lopulla, kun Yhdysvalloissa käytössä olleen DRG-luokittelun pohjalta kehitettiin suomalainen FinDRG-järjestelmä vuonna 1987. NordDRG-luokitusjärjestelmä tuli käyttöön 1990-luvun puolivälissä. FinDRG:tä ja NordDRG:tä käytettiin alkuvuosina pääasiassa sairaaloiden toiminnan analysointiin ja tuottavuusvertailuihin.
Suomen Kuntaliitto käynnisti vuonna 2005 sairaaloiden tuotteistuksen standardointi-hankkeen (SaTu-hanke) tarkoituksena ottaa DRG-järjestelmä käyttöön sairaanhoitopiirien kunnilta laskuttamien palvelujen tuotteistuksessa ja hinnoittelussa. Hankkeen loppuraportti ja suositukset DRG-pohjaisen laskutuksen toteuttamiseksi valmistuivat vuonna 2007. Tavoitteena oli DRG-ryhmiin perustuvan laskutuksen käyttöönotto sairaaloissa vuoteen 2011 mennessä. Monissa sairaanhoitopiireissä DRG-pohjainen laskutus oli alkanut jo ennen SaTu-hanketta. Vuonna 2005 se oli kymmenellä sairaanhoitopiirillä käytössä.
Kansallisen DRG-keskuksen toiminta käynnistyi vuonna 2005 osana Suomen Kuntaliiton tytäryhtiön Finnish Consulting Group Oy:n toimintaa. Keskuksen tehtävänä on DRG:n käyttöön liittyvä konsultointi, DRG-luokittelun ylläpito ja kehittäminen sekä DRG-painokertoimien tuottaminen.
Vuonna 2019 DRG-järjestelmä oli käytössä kaikissa Suomen 20 sairaanhoitopiirissä (ilman Ahvenanmaata). Toiminnan ja talouden analysoinnissa ja suunnittelussa järjestelmää käyttivät kolmea lukuun ottamatta kaikki sairaanhoitopiirit. Kuntalaskutuksen perusteena DRG-ryhmittelyä käytti 12 sairaanhoitopiiriä.
Taulukossa 2. on esimerkkejä erikoissairaanhoidon DRG-ryhmistä, niiden nimistä, koodeista ja kuntalaskutushinnoista HUS:n vuoden 2020 hinnaston perusteella.
DRG-järjestelmä Suomessa > THL:n sairaaloiden tuottavuuden benchmarking-tutkimus

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL) aikaisemmin Stakes aloitti DRG-ryhmittelyyn perustuvat Suomen sairaaloiden tuottavuuden benchmarking-tutkimukset 2000-luvun alussa. Tutkimukset on siitä lähtien toteutettu vuosittain. Sairaaloiden tuottavuuden vertailututkimuksessa sairaalan tuotos lasketaan painottaen DRG-ryhmien suoritemäärät (hoitojaksot, avohoitokäynnit) DRG-ryhmien kustannuspainoilla. Sairaalan kustannukset perustuvat sairaanhoitopiirien kirjanpidon perusteella ilmoittamiin tietoihin. Tuottavuus lasketaan sairaaloittain vertailukelpoisten DRG-painotettujen suoritteiden (DRG-pisteiden) ja kustannusten suhdelukuna. Tuottavuuden benchmarking-tutkimuksessa ovat mukana kaikki sairaanhoitopiirit.
Edvard Josef Fabritius

Edvard Josef Joachim (Jocki, E. J., E. J. J.) Fabritius (20. maaliskuuta 1879 Helsingin maalaiskunta – 20. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen tilanomistaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Fabritiuksen vanhemmat olivat säveltäjä, tilanomistaja Ernst Fabritius ja Alma Elisabeth Polin ja puoliso vuodesta 1905 vapaaherratar Else Munck, tilanomistaja ja vapaaherra Carl Otto Alexander Munckin tytär ja vapaaherratar Ruth Munckin sisar. Aktivisti Almar Fabritius ja professori Harald Fabritius olivat hänen veljiään. Fabritius tuli ylioppilaaksi vuonna 1897 ja opiskeli Mustialassa, valmistuen sieltä agronomiksi vuonna 1900. Valmistuttuaan hän työskenteli isänsä omistamassa kartanossa ja maanviljelyskoulussa, kunnes siirtyi vuonna 1902 tilanhoitajaksi Erkylän kartanoon.
Fabritiuksesta tuli vaimonsa kanssa Erkylän kartanon omistaja vuonna 1928. Kartanossa harjoitettiin erityisesti karjataloutta, kasvattamalla Ayrshire-nautoja. Fabritius oli jo vuonna 1905 perustamassa Karjantarkkailuyhdistys Unionia ja toimi sitten sen puheenjohtajana 35 vuotta. Hän oli myös Suomen Ayrshire-yhdistyksen hallituksen varajäsen ja oli perustamassa Suomen Agraaritoimistoa, josta kehittyi myöhemmin Maakiinteistöpankki. Hän oli lisäksi Nya Pressen-lehden sivutoiminen maataloustoimittaja ja Hausjärven kunnanvaltuutettu. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Fabritius sai vuonna 1938.
Edvard Jokela

Edvard Nikolai (Edv. N.) Jokela (aikaisemmin Astrén) (10. lokakuuta 1889 Ulvila – 8. syyskuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja kansanedustaja.
Jokelan vanhemmat olivat vuokraaja Juho Edvard Astrén ja Josefina Friberg. Käytyään kansakoulun Jokela työskenteli saha- ja rautatierakennustyömiehenä Ulvilassa vuoteen 1914 saakka ja sen jälkeen satamatyömiehenä Helsingissä. Jokela toimi ammattiyhdistysliikkeessä Suomen saha-, kuljetus- ja sekatyöväen liiton matka-asiamiehenä ja 1927–1929 Suomen kuljetustyöläisten liiton puheenjohtajana. Jokela hoiti myös Suomen Ammattijärjestön (SAJ) puheenjohtajuutta joulukuusta 1926 joulukuuhun 1927 kun varsinainen puheenjohtaja Matti Paasivuori oli ministerinä Väinö Tannerin hallituksessa.
Vasemmistososialisti Jokela kuului eduskunnassa 1924–1926 Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmään.
Jokelan Kuljetusliiton puheenjohtajakaudella käyty pitkä ja raskas satamalakko 1928–1929 päättyi keväällä 1929 työantajien antamaan palkankorotuslupaukseen. Lakon aikana Kuljetusliitto oli saanut taloudellista tukea muiden Pohjoismaiden, varsinkin Tanskan, kuljetusliitoilta mikä oli mahdollistanut työtaistelun jatkamisen. Pitkä lakko ja ammattiyhdistysliikkeen sisäiset kiistat kuluttivat tuberkuloosia sairastaneen Jokelan voimia niin että hän kuoli kesken puheenjohtajakautensa syyskuussa 1929.
Emmanuel Otteh

Emmanuel Otteh (1927 – 27. heinäkuuta 2012) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Onitshan arkkihiippakuntaan 30. heinäkuuta 1961 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Covan titulaaripiispaksi 11. kesäkuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis Arinze, jota avustivat Stephen Nweke Ezeanya ja Michael Ugwu Eneja.
8. marraskuuta 1996 Otteh sai nimityksen Issele-Ukun piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 14. marraskuuta 2003.
Det Tapte Liv

| Det Tapte Liv Antestor |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2004
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Børge Finstad, Antestor
 Tyylilaji: dark metal
 Kesto: 18.39
 Levy-yhtiö: Endtime Productions
Antestorin muut julkaisut
| The Defeat of Satan 2003 | Det Tapte Liv 2004 | The Forsaken 2005 |
Det Tapte Liv on norjalaisen black metal -yhtyeen Antestorin EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2004.
Yleiskatsaus

Levy sisältää ylijääneitä kappaleita vuonna 2005 julkaistun The Forsaken -albumin levytyssessioista. Levyllä on kaksi varsinaista kappaletta (Rites of Death ja Med Hevede Sverd) sekä kolme rauhallista piano- ja kosketinsoitininstrumentaalia. Levyn kappalerakenteet ovat progressiivisia ja sisältävät paljon tempovaihteluja. Imperiumi.net-sivuston Pekka Ryhänen antoi levylle 9 pistettä 10:stä ja kuvailee tyyliä "moderniksi, taiteelliseksi ja nopeaksi dark metaliksi".
Det Tapte Livia painettiin ensin 1000 kappaleen erikoispainos mustassa heavy printer -boksissa, jonne myös tulevan albumin digipakversio mahtuisi. Myöhemmin EP:stä julkaistiin varsinainen painos eri ulkoasulla ja Necrolordin (Kristian Wåhlin) kansitaiteen kera.
Ep:n virallisen painoksen kannessa on kuvattu Borgundin sauvakirkko. Ep:n ja The Forsaken -albumin kannet muodostavat yhdessä yhtenevän maiseman.
Yhtyeen kokoonpano EP:llä

Vrede (Ronny Hansen) – laulu
Sygmoon (Morten Sigmund Mageroy) – koskettimet
Vemod (Lars Stokstad) – kitara
Gard (Vegard Undal) – basso
Yhtyeen kokoonpano EP:llä > Muut muusikot

Hellhammer (Jan Axel Blomberg) – sessiorumpali
Kappalelista

"Rites of Death" (3:46)
"Grief" (3:32)
"Last Season" (3:45)
"Med Hevede Sverd" (4:50)
"Det Tapte Liv" (2:46)
Arvostelut

Imperiumi: 9/10
Aiheesta muualla

EP:n arvostelu Imperiumi.Netin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
EP The Whipping Post -sivulla (englanniksi)
EP Guitar6-sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
EP Music Vault -sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
EP No Life Til Metal -sivulla (englanniksi)
Det Tapte Liv Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Det Tapte Liv Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Borgundin sauvakirkko on kuvattu ep:n kannessa.
Dreadnought (sarjakuvahahmo)

| Dreadnought |
| --- | --- |
 Dreadnought, Hydran voimakas robotti
Luoja(t):  Jim Steranko
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Strange Tales #154 (1967)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Dreadnought
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Hydra, Maggia
Voimat:  Valtavat fyysiset voimat, kyky ampua tulta, teräviä piikkejä, sähköä, radioaktiivista säteilyä tai jäätävää ilmaa
Dreadnought on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä robotti. Hahmon loi Jim Steranko. Dreadnoughtin ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Strange Tales -lehden numerossa 154 (1967). Dreadnoughtin palveluksia ovat yleisesti käyttäneet Marvel-universumin suuret rikollisjärjestöt, kuten Hydra ja Maggia.
Dreadnoughtin ensiesiintyminen tapahtui Suomessa Hämähäkkimies-lehden numerossa 9 (1994).
Historia

Dreadnought on Hydran luoma robotti, jota järjestö on käyttänyt useissa eri iskuissaan ympäri maailmaa. Ensimmäisen kerran Dreadnought osallistui taisteluun Hydran iskiessä YPKVV:n Helialusta vastaan. Samalla Hydra yritti surmata YPKVV:n johtajan Nick Furyn tässä kuitenkaan onnistumatta. Myöhemmin Hydra myi Dreadnoughtin piirustukset rikollisryhmä Maggialle, joka rakensi robotista uuden version ja iski sen avulla Lontoossa.
Myöhemmin Dreadnought on toiminut Uusien Suostuttelijoiden kanssa Hämähäkkimiestä ja Veriruusua vastaan. Veriruusu kuitenkin sai robotit kääntymään toisiaan vastaan. Dreadnoughtin tämän hetkisestä olinpaikasta ei ole täyttä varmuutta.
Voimat ja varusteet

Dreadnought on valmistettu titaanin ja teräksen sekoituksesta. Sen muoto muistuttaa suuresti humanoidia ja robotti kykenee operoimaan täydellisen ihmismäisestä. Robotti saa käyttövoimansa kannettavasta fuusiogeneraattorista ja tuottamansa voiman avulla Dreadnought omaa valtavat fyysiset voimat. Dreadnought nostaa maksimissaan noin 10 tonnia tai lyömään nyrkkinsä läpi kuuden tuuman terässeinästä. Robotin reaktiokyky on noin kaksi kertaa tavallista ihmistä suurempi ja se kykenee liikuttamaan käsiään noin 50 kertaa ihmistä nopeammin. Dreadnought on ohjelmoit taistelemaan lähikontaktissa nyrkkeilijän tavoin. Dreadnoughtin juoksunopeus on noin 56 km/h.
Dreadnoughtilla on lukuisia sisäänrakennettuja aseita. Robotin kädet sisältävät putket, jotka syöksevät hydratsiinin ja nestemäisen hapen seosta sytytettynä palamaan. Tulisuihkun keskilämpötila on noin 3300 °C (riittävästi sulattamaan rautaa) ja sen kantama on noin kuusi metriä. Kummassakin kädessä on tarpeeksi nestettä pitämään yllä tulisuihkua 3,2 minuutin ajaksi. Rystyset ovat päällystetty piikeillä, jotka voidaan ampua vastustajaa kohden kuin .30 kaliiperin kiväärinluodit. Jokainen kahdeksasta piikistä voidaan ampua yksitellen ja niiden kantama on 365 meträ.
Dreadnoughtin korvissa sijaitsevat moduulit kykenevät generoimaan voimakkaan sähkölatauksen (arviolta 100 000 volttia, tarpeeksi tappamaan ihminen välittömästi) jonka Dreadnought voi kanavoida kattamaan koko ruumiinsa. Dreadnoughtin päähän silmien taakse on asennettu gammasäteitä ampuvat projektorit, joiden avulla robotti kykenee säteilemään pistemäistä gammasäteilyä.  Dreadnoughtin suu on kytketty sen sisällä sijaitsevaan säiliöön, joka sisältää jäätävää freonikaasua (-75 °C). Kaasua Dreadnought kykenee kanavoimaan vastustajansa päälle suunsa kautta (maksimietäisyys 30 metriä). Robotilla on riittävästi kaasua 15 sekunnin yhtäjaksoiseen puhallukseen.
Kantamansa fuusiogeneraattorin voimalla Dreadnought kykenee toimimaan tehokkaasti 4,5 tuntia ennen kuin sen metalliseos väsyy ja hienoelektroniikka kokee vakavia häiriöitä.
Aiheesta muualla

MarvelDirectory-sivuston osuus Dreadnoughtista (englanniksi)
Uudet Suostuttelijat käymässä Hämähäkkimiehen kimppuun (vasemmalta oikealle Superadaptoidi, Lohikäärmemies, Haihtuja ja Dreadnought).
EKA Nuffield

EKA Nuffield on brittiläiseen Nuffield-traktoriin perustuva kauhakuormain, jota rakennettiin aikoinaan Suomessa.
Kesko Oy:n maansiirto-osasto tarjosi konetta lähinnä sorakuopille. Kuormaaja on sijoitettu traktorin takapäähän ja traktorin menosuunta on muutettu taaksepäin kääntämällä tasauspyörästö toisinpäin. Myös takasilta ja ohjauslaitteet oli käännetty. Ensimmäiset olivat hytittömiä, sitten tulivat saranoidut käännettävät lasikuitukopit ja viimeiset Ekat olivat jo peltihyttisiä. Koneen perusalustana käytettiin joko Nuffield DM4-, 460- tai 10/60-mallia. Ensimmäiset olivat vuosimallia 1963 ja viimeiset 1970-luvun taitteesta. Vakiovarusteisiin on lisätty ohjaustehostin, vastapaino ja hydraulipumppu sekä säiliö keulassa. Ekoja valmistettiin noin 200 kappaletta Eero Kiisken konepajalla Heinlahdessa, Pyhtäällä. Useita kymmeniä niistä on säilynyt. Traktori maksoi uutena vuonna 1963 noin 18 000 markkaa riippuen varustelusta, kun taas perus-Nuffield maksoi 8 000–9 000 markkaa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla

Tietoa EKA Nuffieldista Nuhvi.netissä
Drogheda

| Drogheda Droichead Átha |
| --- | --- |

 Drogheda
 Koordinaatit: 53°43′N, 6°21′W 
Valtio:  Irlanti
Provinssi:  Leinster
Kreivikunta:  Louthin kreivikunta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
Väkiluku (2011):  30 393
 
 www.drogheda.ie 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Drogheda (iiriksi Droichead Átha) on Irlannin itärannikolla oleva pieni teollisuuskaupunki. Se sijaitsee 50 kilometriä Dublinista pohjoiseen. Kaupunki sijaitsee Boynejoen varrella.
Historia

Droghedan lähistöllä on ollut asutusta jo 3200 eaa. Kaupunki on ollut merkittävä keskus keskiajalla, jolloin se oli vankkojen muurien ympäröimä. Nykyään alkuperäisistä kymmenestä portista on vielä jäljellä 1200-luvulla rakennettu portti, St. Laurence Gate. Vuonna 1690 kaupungin lähistöllä käytiin Boynen taistelu. Korkealla kaupungin yläpuolella sijaitsevassa vuonna 1808 rakennetussa Millmountin Martello-tornissa on nykyään kaupungin sotaisasta historiasta kertova museo. Torni vaurioitui pahoin Irlannin sisällissodassa vuonna 1922, mutta se on sittemmin kunnostettu.
Urheilu

Kaupungin jalkapallojoukkue on Drogheda United FC.
Tunnettuja asukkaita

Pierce Brosnan, näyttelijä
Mairead McGuinness, poliitikko, Euroopan parlamentin varapuhemies
Colin O’Donoghue, näyttelijä
EISC

European Interparliamentary Space Conference (EISC) on vuonna 1999 perustettu Euroopan eduskuntien yhteistyöelin avaruustoiminnan edistämiseksi.
Sen pysyvät jäsenet vuonna 2010 ovat
Belgia
Tšekki
Ranska
Saksa
Italia
Puola
Romania
Espanja
Englanti
Venäjä on ulkojäsen.
EISC järjestää vuosittain konferenssin, järjestäjät ovat olleet
1999 Ranska
2000 Italia
2001 Belgia
2002 Englanti
2003 Saksa
2004 Espanja
2005 Ranska
2006 Belgia
2007 Italia
10. EISC - Tšekki, Praha, 13.-14.10.2008
11. EISC - Englanti, Lontoo, 26.-27.10.2009
12. EICS - Romania, Bukarest, 17.5.2010
Konferensseihin osallistuvat myös Euroopan komissio, Euroopan avaruusjärjestö ja kansalliset avaruusjärjestöt.
Aiheesta muualla

Belgian parlamentin avaruusryhmä (Arkistoitu – Internet Archive)
EISC:n pysyvä sivusto
El Meghaïerin maakunta

| El Meghaïerin maakunta |
| --- | --- |

 Maakunnan sijainti Algerian kartalla.
Valtio:  Algeria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  El Meghaïer
Pinta-ala:  8 835 km²
Väkiluku (2008):  162 300
El Meghaïerin maakunta (myös El Megaier, El M’Ghair; arab. ولاية المغير‎, Wilāya al-Maġayr) eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharan pohjoisosassa. Sen keskus on El Meghaïerin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 8 835 neliökilometriä. Asukkaita oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 162 300.
El Meghaïerin maakunta rajoittuu pohjoisessa Biskran, idässä El Ouedin, etelässä Touggourtin ja Ouarglan sekä lännessä Ouled Djellalin maakuntiin. Se sijaitsee Oued Righin keidasalueella. Vuotuinen sademäärä on hyvin vähäinen.
El Ouedista erotettu maakunta sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kaksi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kahdeksan kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Djamaâ ja El Meghaïer.
El Meghaïerin kautta kulkee etelään johtava maantie RN3. Maakunnassa harjoitetaan osin keinokasteltua maanviljelyä, joka tuottaa viljaa, vihanneksia ja varsinkin taateleita. Chott Melrhirin suolajärvellä tuotetaan suolaa.
Eeva Niinivaara

Eeva Niinivaara, o. s. Pedriks (20. joulukuuta 1901 Siimust, Viro – 29. lokakuuta 2000 Helsinki) oli virolaissyntyinen Helsingin yliopiston viron kielen ja kirjallisuuden lehtori.
Eeva Niinivaaran vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Eduard Pedriks (1873–1951) ja Anna Päll (1869–1945).
Niinivaara kävi Tartossa tyttökoulun, opiskeli sitten Tarton yliopistossa taidehistoriaa, viron kieltä ja filosofiaa, ja toimi vuodesta 1928 Võrun seminaarissa viron ja suomen kielen opettajana. Vuonna 1930 hän meni naimisiin suomalaisen kielentutkijan Martti Niinivaaran (1905–1935) kanssa ja muutti asumaan Helsinkiin.
Suomessa Niinivaara opiskeli ensin kansakoulunopettajaksi ja vuonna 1947 hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Niinivaara toimi Helsingin yliopiston viron kielen lehtorina 1945–1971 ja hän opetti viron kieltä myös Jyväskylän kesäyliopistossa ja Kalliolan vapaaopistossa.
Niinivaara julkaisi viron- ja suomenkielisten runojen kokoelman nimeltä Unarsõnad, kirjoitti esseitä sekä muistelmateoksen Yhä paistaa sama aurinko.
Teoksia

Eesti lugemik: näytteitä kirjallisuudesta; tekijät Leeni Vesterinen, Helmer Winter; avustajina Eeva Niinivaara ja Henno Jänes. 2. uusittu painos Otava 1960
Unarsõnad. Helsingin yliopisto, Helsinki 1979
Kasvumaa: Eeva Niinivaaran kirjoituksia vuosilta 1923-1981; toim. Henni Ilomäki ym. Castrenianumin toimitteita 23. Helsingin yliopisto, Helsinki 1981
Yhä paistaa sama aurinko: elämää nuoruuteni Eestissä ja Suomessa; toim. Hannu-Pekka Lappalainen. Otava 1988
Aiheesta muualla

Kalle Kurg. Vihmavari (Sateenvarjo. Runo on omistettu Eeva Niinivaaralle, 1982.) Runokokoelma Pimeduse värvid 1960-1990 (Pimeyden värit 1960-1990), kustantamo Virgela, Tallinna 1999, s. 106.
Eeva Niinivaaran elämäkerta Kansallisbiografiassa (maksullinen)