stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Selim Palmgrenin sävellyksistä
Sävellykset ja sovitukset uruille

Toukokuun yö, op. 27, nro 4. Pianokappaleen sovitus uruille.
Skuggornas ö, op. 28, nro 2. Pianokappaleen sovitus uruille.
Saga, op. 28, nro 3. Pianokappaleen sovitus uruille.
Mor sjunger, op. 28, nro 4. Pianokappaleen sovitus uruille.
Svanen, op. 28, nro 5. Pianokappaleen sovitus uruille.
Ringdans, op. 28, nro 6. Pianokappaleen sovitus uruille.
Elegie, SP49. Sekakuorolaulun sovitus uruille.
Kaksi pientä alkusoittoa, SP126. Sävelletty 1908.
Marjatan laulu, SP181. Mieskuorolaulun sovitus uruille.
Nuku, nuku nurmen alla, SP201. Mieskuorolaulun sovitus uruille.
Sjöfararen vid milan, SP256. Mieskuorolaulun sovitus uruille.
Säv, säv, susa, SP294. Mieskuorolaulun sovitus uruille.
Muut soitinsävellykset

Vaggvisa, op. 17, nro 9. Pianokappaleen sovitus jousikvartetille.
Svanen, op. 28, nro 5. Pianokappaleen sovitus puhallinyhtyeelle.
Valse mignonne, op. 54, nro 2. Pianokappaleen sovitus pianotriolle 1922.
Helsingfors Oldboys Regementes Honnörsmarsch, SP80. Sävelletty 1919. Pianokappaleen sovitus kahdelle viululle ja pianolle.
Kontrapunkt, SP143. Kolme soitinääntä. Sävelletty 1897, julkaisematon.
Nuku, nuku nurmen alla, SP201. Mieskuorolaulun sovitus harmonille.
Musette, SP308, nro 2. Orkesterisarjan osan sovitus puhallinyhtyeelle.
Tuhkimovalssi, SP308, nro 6. Orkesterisarjan osan sovitus puhallinyhtyeelle.
Valkoinen kaarti, SP324. Pianokappaleen sovitus kahdelle viululle.
Selim Palmgrenin sovitukset muiden säveltäjien teoksista

Henrik Borenius
Nylänningarnes marsch. Teksti Anders Theodor Lindh. Sovitus mieskuorolle. Sovitusaikaa ei tiedetä.
Ole Bull
Sætergjentens søndag Sovitus tenorille ja sanattomalle mieskuorolle Erkki Ainamon suomennokseen Paimentytön sunnuntai. Sovitettu 1947?
Frédéric Chopin
Życzenie, op74, nro 1. Sovitus pianolle nimellä Chant polonais de Fr. Chopin. Sovitettu 1890-luvulla.
Stephen Foster
My old Kentucky home. Sovitus mieskuorolle. Sovitusaikaa ei tiedetä.
Johan Fridolf Hagfors
Modersmålets sång. Sovitus pianolle 1901.
Eduard Hermes
Armaasta erotessa. Sovitus pianolle 1901. Laulun alkuperäinen nimi on selvittämättä.
Armas Järnefelt
Solsken. Sovitus pianolle 1899 tai aikaisemmin.
Titania Sovitus pianolle 1904 tai aikaisemmin.
Robert Kajanus
Sotamarssi. Sovitus pianolle 1901.
Halfdan Kjerulf
Nøkken, op. 1, nro 1. Sovitus pianolle 1901.
Wilhelm Lagercranz
Tonerna. Sovitus pianolle 1899.
Otto Lindblad
Stridsbön. Sovitus pianolle 1901.
Pietro Mascagni
La tua stella. Sovitus pianolle 1899. Sovitus tunnetaan vain välillisesti, se on kadoksissa.
Wolfgang Amadeus Mozart
Cadenz zum d-moll Konzerte von Mozart. Kadenssi pianokonserton KV466, d-molli osaan Allegro. Sävelletty 1897.
Minuetto. Sovitus pianolle divertimenton KV320b=334, D-duuri ensimmäisestä menuetista. Sovitettu ehkä 1904?
Ferdinand Möhring
Schlaf im Ruh. Sovitus pianolle 1901.
Fredrik Pacius
Wiegenlied. Sovitus pianolle 1901.
Jean Sibelius
Flickan kom ifrån sin älsklings möte, op. 37, nro 5. Sovitus pianolle 1905 tai aikaisemmin.
Isänmaalle, JS98A. Sovitus mieskuorolle 1902.
Saarella palaa, op. 18, nro 4. Sovitus pianolle 1901 nimelle Työnsä kumpasellakin.
Svarta rosor, op. 36, nro 1. Sovitus pianolle 1901 tai aikaisemmin.
Säv, säv, susa, op. 36, nro 4. Sovitus pianolle 1902 tai aikaisemmin.
Richard Strauss
Ständchen, op. 17, nro 2. Sovitus pianolle 1900. Sovitus tunnetaan vain välillisesti, se on kadoksissa.
Gunnar Wennerberg
Frihetshymn. Sovitus pianolle 1901.
Muita Selim Palmgreniin liitettyjä sävellyksiä

Seuraavaan listaukseen on koottu teosten nimityksiä, jotka on liitetty Selim Palmgreniin ilman dokumentoitua perustetta. Tarkempia tietoja löytyy teosluettelosta.
Ai, ai, sorja sinisilmä – Caprice, a-molli – Caresse – Cavatina – Danza senza nome – En voi sua unhoittaa – Es war zur goldnen Frühlingszeit – Etude 13.12.1905 – Det gamla slottet – Gavott 1899 – Hanko marssi – Ilmavoimien kunniamarssi – Juhannustulilla – Juhlakantaatti – Karjalan polska – Kaunis toukokuu – Kesän viimeinen ruusu – Kesän viime kukka – Kevätilta – Klarinettikonsertto – Kuihtuu kukka – Kulkurirakkautta – Kun kävelin kesäillalla – Kun minä kotoa – Lapin musiikkia – Lapsuuden ystävälle – Loitsu –Mielikki – Monte Carlo – Myrsky – Mä näen on maailma kaunis – Nu måste jag resa – Nummisuutarit – När jag ser solen – Poika se ajoi – Preludi ja humoreski – Rapsodia – Romans för piano – Rosa lill nu solen far, natten kommer underbar – Ruotsalainen kansanlaulu – Saaristolaispolska – Sadun saari – Sai kevät kaunis – Seitsemän veljestä – Solsken genom tårar mieskuorolle – Sommardröm –  Sotahahmoja – Soutelemme – Sulhasneuvo – Suomen virsi – Svärna i månsken – Talonpojan valssi – Tuhkimo-ooppera
SOKO G-4 Super Galeb

| SOKO G-4 Super Galeb |
| --- | --- |
 Kuvan G-4 Super Galeb-kone vuodelta 1991 esiintyy lukuisan asearsenaalin kera.
Tyyppi:  koulutuslentokone, kevyt rynnäkköhävittäjä ja tukikone
Alkuperämaa:  Jugoslavia
Valmistaja:  SOKO, Mostar, Jugoslavia
Ensilento:  1978
Esitelty:  1983
Tila:  rajoitetusti käytössä
Pääkäyttäjät:  Jugoslavia, Serbia, Myanmar
Valmistusmäärä:  n. 85 arvioitu tieto, vaihtelee hieman lähteen mukaan
Valmistusvuodet:  1983–1992
Kehitetty mallista:  G-2 Galeb
SOKO G-4 Super Galeb (suom. Super-Lokki) on eräs Jugoslaviassa valmistettu, yksimoottorinen suihkukäyttöinen sotilaslentokonetyyppi. Sitä valmisti Soko-tehdas, joka sijaitsee Mostarissa. Tyyppiä pidetään eräänä kaikkein kehittyneimmistä Balkanin alueella suunnitelluista. Koneen ensilento oli 1978 ja se saapui tuotantoon 1983. Konetyyppiä on käytetty harjoitushävittäjänä ja maataistelujen lähitukikoneena sekä kevyenä hävittäjäkoneena. Profiililtaan G-4 Super Galeb muistuttaa huomattavan paljon brittiläistä BAe Hawkia.
Tyyppi G-4 Super Galeb suunniteltiin kehittelytyönä edeltäjästään G-2 Galeb-tyypistä. Tuotanto kattoi kaiken kaikkiaan arviolta hieman alle 90 koneyksilöä, kun valmistus päättyi Jugoslavian hajoamiseen vuonna 1991. Eniten koneita jäi Serbian ilmavoimille. Konetta myytiin yhden lentolaivueen verran, siis 12 kappaletta nykyiseen Myanmariin eli tuolloiseen Burmaan.
Yhdellä lisenssivalmisteisella Rolls-Royce Viper suihkumoottorilla varustettu G-4 Super Galeb on edelleen aktiivikäytössä. Konetyyppiä tehokkaampi ja hieman nopeampi on vähän myöhempänä, vastaaviin käyttötarkoituksiin kehitetty kaksimoottorinen IAR-93 Vultur/Soko J-22 Orao (suom. Kotka).
Konetyypin G-4 Super Galeb 30-juhlavuotiskone, joka on kuvattu vuonna 2008.
Kuvan G-4 Super Galeb-kone taka-alalta kuvattuna, vuonna 2012.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&012.025000012,25 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.08800009,88 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.03000004,30 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&019.050000019,50 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&03172.&&&&003 172 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&06300.&&&&006 300 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Rolls-Royce Viper Mk.632 -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&018.014000018,14 kN
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0910.&&&&00910 km/h @4 000 m
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01900.&&&&001 900 km , koneen sisäinen polttoaine
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&012850.&&&&0012 850 m
Aseistus
23 mm konetykki, tyyppiä GSh-23L (jossa 200 ammusta)
4x siipipylonit ulkopuoliselle aseistukselle, max. 2 053 kg (voi sisältää lisäpolttoainesäiliöt, tai ilmasta-ilmaan sekä ilmasta-maahan ohjuksia, pommeja, napalm-pommeja taikka rakettikasetteja)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aiheesta muualla

http://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=792
http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ac/row/galeb.htm
http://www.flugzeuginfo.net/acdata_php/acdata_g4sg_en.php
http://www.combataircraft.com/en/Military-Aircraft/Soko/G-4-Super-Galeb/
http://stage.airpower.gv.at/en/aircraft/fighter-planes/soko-g-4-super-galeb/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.airforce-technology.com/projects/soko-g-4-super-galeb-military-trainer-and-ground-attack-aircraft/
http://www.muzejvazduhoplovstva.org.rs/eksponati.php?jez=eng&id=35
http://www.airliners.net/search/photo.search?aircraftsearch=Soko+G-4+Super+Galeb (etupäässä kuvia ja havaintoja koneyksilöistä)
http://www.airwar.ru/enc/attack/g4.html (venäjäksi)
Käännös suomeksi
Grankulla IFK Hockey

| Grankulla IFK Hockey |
| --- | --- |

Perustettu:  1925
Kaupunki:   Kauniainen, Suomi
Kotiareena:  Kauniaisten jäähalli
Sarjataso:  II-divisioona
Värit:           
Puheenjohtaja:  Mika Kortene
Päävalmentaja:  Jimi Santala
Kapteeni:   Mikko Palotie
Yhteistyöseurat:  HIFK, Karhu-Kissat, Helsinki Reds, Sipoon Wolf ja Helsingin Kiekko-Tiikerit
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grankulla IFK Hockey on Kauniaisista kotoisin oleva vuonna 1947 perustettu jääkiekkoseura, jonka edustusmiehistö pelaa Suomen Jääkiekkoliiton Miesten II-divisioonassa. GrIFK:n kilpajuniorijoukkueet pelaavat valtakunnallisessa junioreiden SM- tai Mestis sarjatasoilla. GrIFK on HIFK:n yhteistyöseura, seuroilla on yhteiden pelaajapolku U15-ikäluokasta eteenpäin. Grankulla IFK on pelikaudella 2022–23 Suomen kymmenenneksi suurin jääkiekkoseura 808:llä pelipassilla.
Historia

Vuonna 1947 jääkiekkoa pelattiin Kauniaisten Oravien nimellä piirisarjaa ulkokentällä. Jo aikaisessa vaiheessa Oravat sulautuivat mukaan Kauniaisten lippulaivaan IFK:hon.
Saharan tekojää oli vahva panostus Kauniaisten kaupungilta pelaamisolosuhteiden parantamiseen. Jääkiekkoliiton nimettyä sarjat divisiooniksi 70-luvulla, on edustusjoukkue pelannut enimmäkseen II-divisioonassa. Jäähalliaikaan päästiin siirtymään 1986 ja silloin luotiin myös GrIFK:n nykyisen toiminnan perusta. Jäähallibuumin siivittämänä kaudella 1990–91 nähtiin joukkue myös I-divisioonassa.
Tunnettuja pelaajia > Kasvatit ammattilaissarjoissa

| --- | --- |
 Toni Alasaarela  Toni Dahlman  Tom Grönblom  Niklas Hagman  Niilo Harju  Oliver Holttinen  Niko Hovinen  Olli Iisakka  Kalle Kossila  Kaapo Kähkönen  Jani Lajunen :  Alex Levänen  Sebastian Moberg  Antton Mönkäre  Daniel Mäkiaho  Daniel Salonen  Kasper Soini  Toni Söderholm  Emma Terho  Veeti Vainio  Joona Voutilainen
Tunnettuja pelaajia > GrIFK Hall of Fame > GrIFK:ssa NHL-varaushetkellä pelanneet

Jukka Suomalainen
Tunnettuja pelaajia > GrIFK Hall of Fame > A-maajoukkuekapteenit

Toni Söderholm
Emma Terho (os. Laaksonen)
Niklas Hagman
Tunnettuja pelaajia > GrIFK Hall of Fame > Maailmanmestarit

Jani Lajunen
Niko Hovinen
Riku Koivunen (huoltaja)
Yhteensä 800 NHL-ottelua pelannut Niklas Hagman aloitti jääkiekon pelaamisen GrIFK:ssa.
Solnetšnogorsk

| Solnetšnogorsk (Солнечного́рск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Solnetšnogorsk
 Koordinaatit: 56.184°N, 36.995°E 
Valtio:  Venäjä
Hallintoalue:  Moskovan alue
Piiri:  Solnetšnogorskin piiri
Väkiluku (2010)  ():  52 944
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  141500-141508, 141525, 141530, 141550, 141590
Suuntanumero(t):  +7 4962
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Solnetšnogorsk (ven. Солнечного́рск) on kaupunki ja Solnetšnogorskin piirin keskus Moskovan alueella, Moskovan luoteispuolella Venäjällä. Kaupungissa on rautatieasema (Podsolnetšnaja).  Vuonna 2010 Solnetšnogorskin kaupungissa asui 52 944 (kaupunkikunnassa 58 409 as.) ja koko piirissä 128 580 henkeä.
Kaupungin keskustaa.
Rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solnetšnogorsk Wikimedia Commonsissa
Kaupunkiin keskittynyt sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Vladimir Solouhin

Vladimir Aleksejevitš Solouhin (ven. Влади́мир Алексе́евич Солоу́хин, 14. kesäkuuta 1924 Alepinon kylä – 4. huhtikuuta 1997 Moskova) oli venäläinen sekä neuvostoliittolainen runoilija ja kirjailija. Solouhin vaikutti Vladimirin alueella, joka sijaitsee keskisellä Venäjällä Vladimirin läänissä. Hänen teoksiaan suomennettiin.
Vladimir Solouhin varttui maanviljelijäperheen poikana, ja hän innostui runoudesta jo varhain. Solouhin kävi aluksi teknillisen koulun, mutta esitti itse oman elämänsä taitekohtana olleen moskovalaiseen Gorkin kirjallisuusinstituuttiin pääsyn vuonna 1946, jolloin hän oli 22 vuoden ikäinen. Myöhemmin Solouhin alkoi kirjoittaa novelleja sekä proosatekstejä, sekä tiettävästi yhden romaaniteoksen nimeltä Leskenlehti (Mat-matšeha).
Suomennoksia

Hunajaa leivälle (Mjod na hlebe) – kertomuksia, novellikokoelma. Kustannusliike Raduga, Moskova, 1986 (suom. Marja-Leena Jaakkola), painettu Neuvostoliitossa. ISBN 951-615-542-1
Kolmas metsästys (Tretja ohota) – monipuolinen sienestyksestä kertova kirja, sisältäen runoja ja anekdootteja. SN-kirjat, 1989, (suom. Kari Klemelä).
Sointula

Sointulan sijainti Brittiläisen Kolumbian kartalla.
Sointula on suomalaisten siirtolaisten 1900-luvun alussa Kanadaan perustama yhteisö Malcolmin saarella Brittiläisessä Kolumbiassa. Saari sijaitsee Tyynenmeren rannikolla Vancouverinsaaren ja mantereen välisessä salmessa, noin 300 kilometrin päässä Vancouverin kaupungista. Sointula on tunnettu pitkistä osuustoiminnan ja yhteisöllisyyden perinteistään. Saarella on 576 asukasta (2011). Pääelinkeino on kalastus. Sointulassa on museo sekä provinssin vanhin osuuskauppa, joka perustettiin vuonna 1909.
Kirjallisuutta

Kalevi Kalemaa: Matti Kurikka – legenda jo eläessään. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1978. ISBN 951-0-08476-X.
Aiheesta muualla

Kalevan kansan luvattu saari Malkosaari. Ylen elävä arkisto
Sointulan utopiayhteisön naisia ja lapsia (ja kaksi miestä) yhteiskuvassa 1904.
Sointulan kommuuni vuonna 1904.
Taavi Soininvaara

Taavi Soininvaara esittelemässä teoksiaan Saksassa elokuussa 2008.
Taavi Reko Kristian Soininvaara (s. 11. heinäkuuta 1966 Imatra) on suomalainen kirjailija ja kolumnisti.
Elämä ja ura

Soininvaara asui lapsuutensa Imatralla lukuun ottamatta Yhdysvalloissa viettämäänsä vaihto-oppilasvuotta. Hänen äitinsä työskenteli opettajana ja isä pankinjohtajana. Perheeseen kuului myös isosisko. Soininvaara valmistui ylioppilaaksi Imatrankosken lukiosta 1986 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1991. Hän suoritti jatko-opintoja Helsingin yliopistossa 1991–1995. Soininvaara työskenteli valmistumisensa jälkeen juristina rahoituslaitoksissa sekä teollisuuden johtotehtävissä.
Soininvaaran esikoisteos Ebola-Helsinki ilmestyi vuonna 2000. Soininvaara jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 2001. Kolmannesta romaanistaan Koston komissio Soininvaara sai Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon keväällä 2003.
Soininvaaran teosten aiheena ovat muun muassa kansainvälisen politiikan, rikollisuuden, teknologian ja talouden ajankohtaiset kysymykset. Ratamo-sarjan päähenkilö on suojelupoliisin osastopäällikkö Arto Ratamo. Soininvaara on kirjoittanut myös neliosaisen kirjasarjan, jonka päähenkilö on suomalainen YK:n työntekijä Leo Kara.
Lähes kaikki Soininvaaran teokset on käännetty saksaksi. Moskito TV on tuottanut Soininvaaran kirjoihin perustuvan televisiosarjan Ratamo, joka on esitetty muun muassa C-More ja MTV-kanavilla vuosina 2018–2020. Soininvaara on kirjoittanut myös maailmanpolitiikkaa ja kansainvälistä rikollisuutta käsitteleviä kolumneja useille suomalaisille sanoma- ja aikakauslehdille, kuten Prima, Kauppalehti Optio, HS.fi, Tekniikan Maailma ja Apu.lähde?
Soininvaara on poliitikko ja kirjailija Osmo Soininvaaran serkku.
Teokset

Arto Ratamo -sarja
Ebola-Helsinki.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1789-8
Inferno.fi.  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2150-X
Koston komissio.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2499-1
Ikuisesti paha.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2777-X
Vihan enkeli.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3092-4
Pimeyden ydin.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3387-7
Marsalkan miekka.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3711-2
Jumalten sota.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3864-6
Toinen peto.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-28382-9
Teräsarkku.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-27646-3
Haukka ja kyyhky.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-29224-1
Venäläinen vieras.  Helsinki:  Otava, 2016. ISBN 978-951-1-30722-8
Neljäs valtakunta.  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-13-0979-6
Darwinin seitti.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31044-0
Tuhon messias.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-36847-2
Tsaarin ruoska.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-36726-0
Sokea oraakkeli.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-35069-9
Susisoturi.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-35070-5
Kuudes marttyyri.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-44762-7
Mies Keriotista.  Helsinki:  Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-44763-4
Leo Kara -sarja
Kriittinen tiheys.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-5019-8
Pakonopeus.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24577-3
Punainen jättiläinen.  Helsinki:  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-25421-8
Valkoinen kääpiö.  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-26322-7
Novellikokoelmat
Rikollisen kaunis.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4289-6
Teokset > Antologiat

Bagge, Tapani (toim.): ”Ensimmäinen rikos”, Murhan sävel. 19 kertomusta rikoksesta ja musiikista.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3543-8
Kultainen peura, 15 rikoskirjailijan yhteistyössä tekemä Suomen dekkariseuran 25-vuotisjuhlajulkaisu, 2004.
Novelli Nuoret ja urheat, Verkon silmässä antologia (toim. Johanna Sinisalo), Tammi 2005.
Novelli Vapauttava tuomio, Naisen rikos – intohimosta rikokseen antologia (toim. Tero Liukkonen) Gummerus 2006.
Rikosnovelli Rikollisen kaunis, saksankielinen antologia Morden im Norden, 2003. Krüger Verlag.
Rikosnovelli Vanakkam in Hamm, saksankielinen antologia Mords.Metropole.Ruhr, 2010. Grafit Verlag.
Aiheesta muualla

Sanojen aika -haastattelu Kirjasampo.fi:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Juha Tanskanen

Juha Tanskanen (s. 3. marraskuuta 1965) on Sotkamon Jymyn entinen pelinjohtaja ja nykyinen SuperJymy Oy:n hallituksen puheenjohtaja. Hän omistaa kajaanilaisen mainostoimisto Pohjolan Mylly Oy:n.
Saavutukset > Pelinjohtajana

4 SM-kultaa: 1992, 1993, 1995, 1997
1 SM-pronssi: 1994
Miesten Superpesiksen vuoden pelinjohtaja (4): 1992, 1993, 1995, 1997
PP-2000

| PP-2000 |
| --- | --- |

Tyyppi:  massasulkuinen, sarjatulta ampuva konepistooli
Valmistaja:  KBP
Valmistusmaa:   Venäjä
Valmistusvuodet:  n. 2006–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9×19 mm Luger/Parabellum
Lipas:  vaihtolipas
Kapasiteetti:  20–44 (9 mm) patruunaa
PP-2000 (ven. ПП-2000) on KBP:n kehittämä konepistooli. Se esiteltiin julkisesti ensimmäisen kerran Interpolytech-2004 näyttelyssä Moskovassa.
Yleiskatsaus

PP-2000 on 1,5 kilogrammaa painava massasulkuinen konepistooli. Se on suunniteltu lähitaisteluun, eritoten mellakkapoliisien ja erikoisjoukkojen käytettäväksi.
Vuonna 2008 Venäjän poliisi otti käyttöönsä PP-2000 konepistoolin Vitjaz-SN -konepistoolin ohella.
Ominaisuudet

PP-2000 on pesitetty 9×19 mm Parabellum -patruunalle. Se on suunniteltu käyttämään venäläisvalmisteisia suuremmalla latauksella varustettuja luotiliivin läpäiseviä 7N21 ja 7N31 9×19mm -patruunoita. Tämä antaa aseelle samantapaiset läpäisyominaisuudet, jotka ovat verrattavissa belgialaiseen P90-konepistooliin ja saksalaiseen H&K MP7 -konepistooliin.
Yksi ainutlaatuinen ominaisuus aseessa on sen mahdollisuus säilyttää 44:n patruunan lipasta aseen peräosassa, jolloin lipas toimii samalla tukkina. Aseessa on kuitenkin myös mahdollisuus käyttää taivuteltavaa tukkia.
Käyttäjät

Venäjä
Galleria

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| PP-2000 varustettuna Zenit-4TK lasertähtäimellä ja lampulla. |  |   |
Aiheesta muualla

Official website (Arkistoitu – Internet Archive)
M.R. Popenker. Modern Firearms – PP-2000
Modern Firearms – 7N31 Ammunition
Sommitelma (shakki)

Sommitelma on shakissa uhrauksella yleensä alkava, eri nappuloilla tehty useamman peräkkäisen siirron sarja, joka johtaa edullisempaan asemaan. Sommitelmaan voi kuulua erilaisia taktisia kuvioita kuten paljastuksia, haarukoita ja kiinnityksiä.
Sommitelman tavoitteena voi olla asemallisen tai laadullisen edun saavuttaminen. Pelaaja voi myös pyrkiä tappioasemassa pattiin sommittelemalla. Esimerkkinä kuvan tilanne.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Evans - Reshevsky, USA 1963.
Musta pelasi 1...Dxg3?, johon valkea vastasi 2. Dg8+!. Peli jatkui 2...Kxg8 3. Txg7+ ja valkea jatkaa shakkailua seitsemänneltä riviltä. Jos musta syö tornin, valkea on patissa ja peli päättyy tasan.
Sōmen

Sōmen-nuudeleita
Sōmen (jap. 素麺) on japanilainen hyvin ohut vehnäjauhoista tai vehnä- ja riisijauhojen sekoituksesta valmistettu nuudeli. Sōmen on japanilaisista nuudelityypeistä varhaisin: se tuotiin maahan Nara-kaudella. Ero sōmenin ja paksumpien vehnänuudeleiden hiyamugin ja udonin välillä on niiden pituus.
Sōmenit tarjoillaan yleensä kylminä joko kevyesti maustetun dippikastikkeen tai tsuyun kanssa. Tsuyu on yleensä katsuobushiin pohjautuva kastike, jota voidaan maustaa vihersipulilla, inkiväärillä tai myogalla. Kesällä jäällä jäähdytetyn sōmenin syöminen on yleinen tapa pysyä viileänä.
Kuumassa keitossa tarjoiltua sōmenia kutsutaan yleensä "nyumeniksi", ja se syödään talvella, kuten soba ja udon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sōmen Wikimedia Commonsissa
Maailman rauhanneuvosto

| Maailman rauhanneuvosto> World Peace Council |
| --- | --- |


Perustettu:  1948
Kotipaikka:  Ateena, Kreikka
Päämaja:  10,Othonos St. 10557 Ateena
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Jäsenet:  96
Puheenjohtaja:  Pallab Sengupta
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maailman Rauhanneuvosto (engl. World Peace Council, WPC) on väitteensä mukaan anti-imperialistinen ja sitoutumaton kansainvälinen liike. WPC oli Neuvostoliiton tiedustelupalvelujen ohjailema järjestö. WPC:n vuonna 1989 julkaiseman tiedon mukaan 90 prosenttia sen rahoituksesta tuli Neuvostoliitolta Maailman rauhanneuvosto on keskeinen kansainvälisen kommunismin apujärjestö.
Suomen rauhanpuolustajat pitää yhteyttä  Maailman rauhanneuvostoon.
Toiminta

Maailman Rauhanneuvosto toimi Neuvostoliiton politiikan jatkeena. Rauhanneuvosto toimi Stalinin aikan länsivaltojen politiikkaa, kuten Marshall-apua, puolustusliittojen perustamista ja ylipäätään läntisen Euroopan integraatiosuunnitelmia vastaan. Erityisen kiihkeästi Rauhanneuvosto hyökkäsi Eurooppa-armeijan perustamissuunnitelmia sekä Saksan liittotasavallan sotilaallisen roolin kehittämisajatuksia vastaan. Neuvostoliiton pyrkimyksenä oli vaikuttaa mielipiteisiin WPC:n kautta.
WPC oli mukana monissa protesteissa ja mielenosoituksissa 1980-luvun lopulle asti.
1970-luvulla WPC oli erityisen aktiivinen Yhdysvaltojen Euroopassa sijaitseviin sotilastukikohtiin liittyvissä asioissa. Se toteutti suuria kampanjoita, joilla se vastusti Yhdysvaltojen operaatioita, etenkin Vietnamin sotaa. Toisaalta Neuvostoliiton rahoittama ja kommunistien hallitsema WSG ei tuominnut Neuvostoliiton samanaikaisia operaatioita Unkarissa (1956), Afganistanissa (1979–1989) ja muualla.lähde?
Historia

Maailman Rauhanneuvoston taustalla oli vuonna 1948 Wrocławissa pidetty Maailman älymystön rauhankongressi (engl. World Congress of Intellectuals for Peace). Vähitellen siitä kehkeytyi ensimmäinen Maailmanrauhan kongressi Pariisiin huhtikuussa 1949. Kaikki eivät saaneet kuuitenkaan viisumia Ranskaan ja Prahassa pidetty kokouksen osa perusti Rauhanpartisaanien Maailmankomitean, joka sai marraskuussa 1950 nimen Maailman Rauhanneuvosto.