stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haukivuori

| Haukivuori> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Mikkeli |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°01′15″N, 027°12′30″E
Lääni:  Itä-Suomen lääni
Maakunta:  Etelä-Savon maakunta
Seutukunta:  Mikkelin seutukunta
Kuntanumero:  085
Hallinnollinen keskus:  Haukivuoren asemanseutu
Perustettu:  1737
– emäpitäjä:  Pieksämäki
Liitetty:  2007
– liitoskunnat:  Mikkeli Haukivuori
– syntynyt kunta:  Mikkeli
Pinta-ala:  504,03 km²   (2006)
– maa:  396,65 km²
– sisävesi:  107,38 km²
Väkiluku:  2 268   (31.12.2006)
– väestötiheys:  5,8 as./km²
Haukivuoren Asemankylää.
Haukivuori on Etelä-Savossa sijainnut entinen Suomen kunta. Kunnassa asui vuonna 2006 noin 2 300 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 505,11 km², josta 108,07 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli noin 5,8 asukasta/km². Haukivuoren kunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin 1. tammikuuta 2007.
Haukivuoren naapurikunnat olivat Kangasniemi, Mikkeli, Pieksämäki ja Virtasalmi. Kunnan halki kulkevat Savon rata ja kantatie 72. Rautatieasema sijaitsee keskustaajamassa eli Asemankylässä. Tiilikirkon on suunnitellut Veikko Larkas 1951.
Kunnan alueella oli osittain Puulan koillispuolella ja siihen Mäntyharjun reittiä Rauhasalmen, Rauhajärven ja Läsäkosken kautta laskeva Kyyvesi, jonka rannalla ovat sekä Haukivuoren kirkko että Asemanseudun taajama hieman sen pohjoispuolella. Saksalanharju on ainakin poikkeuksellisen suuri, paikallisen käsityksen mukaan Euroopan suurin drumliinityyppinen harju eli kivisydäminen harjumainen moreenimuodostuma. Joka tapauksessa se on arvokas maisemakokonaisuus. Kyyveden pohjoispuolella sijaitsevat Nykälänjoen Nykälänkosket, joihin yhdistyy 1800-luvulta peräisin oleva Koskentila, on perho- ja yleensäkin vapaa-ajan kalastuspaikka.
Rajasuolla, ilmeisesti Pieksämäen Virtasalmeen rajoittuvalla turvesuolla, järjestetään kesäisin suolentopallon maailmanmestaruuskisatselvennä.
Haukivuoren nimikkoruokia ovat tappaiskeitto ja puolukkavelli. Kolmanneksi pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla keskikesän helleruoka sevokas, kokkopiimän ja talkkunajauhon sekoitus.
Historia

Haukivuori on ollut asutettuna keskiajan lopulta lähtien. 1570-luvulla kylä oli Suur-Savon vauraimpia, ja siksi Haukivuorta ehdotettiinkin uuden Haukivuori-Pieksämäen seurakunnan pääpaikkakunnaksi ja -kirkonkyläksi. Keskus sijoitettiin kuitenkin nykyiselle Pieksämäelle, sillä Haukivuori oli pitäjään nähden syrjässä.
Vuonna 1873 Haukivuori erotettiin kokonaan itsenäiseksi kunnaksi.
Haukivuoren puukirkko rakennettiin 1790-luvulla, mutta se paloi sähkövian takia vuonna 1949. Uusi Veikko Larkaksen suunnittelema tiilikirkko valmistui vuonna 1951. Uuden kirkon katolla oleva risti hitsattiin kiinni väärinpäin, mutta virhe korjattiin jälkeenpäin.
Haukivuoren kunnan hallinto siirrettiin 1950-luvun alussa kirkolta Asemankylälle. Kunnan väkiluku oli tuolloin suurimmillaan eli noin 5 600 asukasta.
Kyliä

Asemankylä, Kantala, Kirkonkylä, Nykälä, Häkkilä, Pitkäaho, Moilala, Pohjalahti, Sarselinkylä, Saksala, Tervalahti, Tuliniemi, Taipale
Palvelut

Asemankylällä on kaikkien kunnan peruspalveluiden (kuten peruskoulu ja terveysasema) ohella muun muassa ruokakauppa, postipiste, apteekki, seurakuntatalo, kone-, urheilu-, koru- ja kelloliike, ravintola, parturi-kampaamoita jne. Hauki-Halli tarjoaa liikuntamahdollisuuksia lentopallosta punttisaliin.
Nykälässä toimi ala-aste kevääseen 2009 asti ja kesäisin kauppa ja kyläbaari. Kyläkauppa ja baaritoiminta loppui vuonna 2006. Kantalassa toimi ala-aste lukuvuoteen 2006-07 asti. Rautatieasema ja kyläkauppa on lakkautettu jo aiemmin. Kirkonkylällä sijaitsee Haukivuoren kirkko, Haukivuoren kotiseutumuseo ja joitakin majoituspalveluja. Pienemmillä kylillä palveluja on hyvin vähän.
Palvelut > Koulut

Haukivuoren pitäjän alueen ainoa peruskoulu on Haukivuoren yhtenäiskoulu. Alakoulu ja yläkoulu sijaitsevat nykyisin samassa remontoidussa koulurakennuksessa. Luokat 1-4 sijaitsevat uudessa siivessä, muut luokat 5-9 opiskelevat vanhan yläaste-lukion remontoiduissa tiloissa. Nykälän koulu lakkautettiin vuonna 2009, Kantalan koulu vuonna 2007 ja Haukivuoren lukio vuonna 2011.
Liikenneyhteydet

Haukivuoren rautatieasemalta oli junayhteydet Kouvolan ja Pieksämäen suuntiin. Pika- ja InterCity-junat pysähtyivät kumpaankin suuntaan noin viisi kertaa vuorokaudessa, mutta junat lopettivat Haukivuorella pysähtymisen 11. elokuuta 2014.
Haukivuorelaiset kampanjoivat useasti ja näkyvästi junaliikenteen säilymisen puolesta, mutta tästä huolimatta junaliikenne Haukivuoren asemalta lopetettiin 11.8.2014.
Haukivuorelta on arkipäivisin muutama säännöllinen vakiolinja-autovuoro Mikkeliin ja Pieksämäelle/Kuopioon. Maanteitse etäisyys Haukivuoren ja Mikkelin keskustojen välillä on noin 41 kilometriä. Ajoaika maanteitse Haukivuorelta Helsinkiin Lahden kautta on noin kolme tuntia olosuhteista riippuen.
Urheiluseuroja

Haukivuoren Kisailijat (HaKi)
Haukivuoren Naisvoimistelijat (HNV)
Haukivuoren Pallo (HaPa)
Haukivuoren Salibandy (HaSaBa)
Haukivuoren Tuisku
Kalvitsan Urheilijat
Kantalan Kisa
Kirjallisuutta

Hirvonen, Helena ym.: Elämää Kyyveden kahta puolen: Haukivuoren historia. Haukivuoren kotiseutuyhdistys, 2012. ISBN 978-952-93-0837-8.
Petri P. Pentikäinen, Saku Niilo-Rämä: Kyyvesi - Järvemme kirja, 2019. ISBN 978-952-5691-48-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haukivuori Wikimedia Commonsissa
Haukivuoren kotisivut
Suolentopallo (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Etelä-Savon maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Enonkoski  Hirvensalmi  Juva  Kangasniemi  Mikkeli  Mäntyharju  Pieksämäki  Puumala  Rantasalmi  Savonlinna  Sulkava 
Entiset kunnat:  Anttola  Haukivuori  Jäppilä  Kerimäki  Mikkelin maalaiskunta  Pertunmaa  Pieksänmaa  Pieksämäen maalaiskunta  Punkaharju  Ristiina  Savonranta  Sääminki  Virtasalmi
Hantavirukset

| Hantavirukset |
| --- | --- |
 Elektronimikroskooppikuva Sin Nombre-viruksesta.
Virusten luokittelu
Ryhmä::  (-)ssRNA-virukset
Kunta::  Virukset
Heimo::  Bunyaviridae
Suku::  Hantavirus
Lajit
 Andes-virus (ANDV)  Bayou-virus (BAYV)  Black Creek Canal-virus (BCCV)  Cano Delgadito-virus (CADV)  Choclo-virus (CHOV)  Dobrava-Belgrade-virus (DOBV)  Hantaan-virus (HTNV)  Isla Vista-virus (ISLAV)  Khabarovsk-virus (KHAV)  Laguna Negra-virus (LANV)  Muleshoe-virus (MULV)  New York-virus (NYV)  Prospect Hill-virus (PHV)  Puumala-virus (PUUV)  Rio Mamore-virus (RIOMV)  Rio Segundo-virus (RIOSV)  Seoul-virus (SEOV)  Sin Nombre-virus (SNV)  Thailand-virus (THAIV)  Thottapalayam-virus (TPMV)  Topografov-virus (TOPV)  Tula-virus (TULV) 
Katso myös
   Hantavirukset Wikispeciesissä   Hantavirukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hantavirukset ovat bunyavirusten heimoon kuuluvia viruksia, jotka aiheuttavat niin sanottuja viruszoonooseja eli selkärankaisista eläimistä ihmiseen ja päinvastoin tarttuvia virustauteja.
Ensimmäisen kerran hantavirus tunnistettiin vuonna 1950 Korean sodassa. Sen aiheuttamaa sairautta oli havaittu korealaisissa maanviljelijöissä jo aiemmin. Viruksen eristi tohtori  Lee Ho-Wang vuonna 1976, ja se nimettiin korealaisen Hantan-joen mukaan.
Kuinka vakavan taudin virus uhrissaan aiheuttaa, riippuu paljolti virustyypistä. Virus saattaa myös käyttäytyä eri isännissä eri tavoin. Joissakin tapauksissa tartunta ei aiheuta sairastuneessa henkilössä juurikaan oireita, kun taas toisessa henkilössä taudinkuva saattaa muuttua vakavaksikin, vaikka sairastunut olisi nuori ja muutoin terve.
Tarttuminen

Tauti tarttuu infektoituneen eläimen (jyrsijän) eritteistä, esimerkiksi ulosteista.  Infektoitunut eläin ei oireile eikä kärsi taudista, joskaan se ei myöskään tule koskaan paranemaan infektiosta, vaan tulee levittämään sitä lopun elämää.  Tautia levittävien eläimien määrä on suoraan yhteydessä näiden elinoloihin kuten saatavilla olevaan ravintoon ja sääoloihin.  Näille eläimille suotuisina vuosina niiden populaatio kasvaa, ja samalla lisääntyy sellaisten ulosteiden määrä, joista ihminen saattaa saada tartunnan. Ainoa Suomessa esiintyvä hantavirus on Puumala-virus, joka aiheuttaa myyräkuumeen. Hantaviruksista Andes tarttuu suoraan ihmisestä toiseen.
Tautityypit

Hantavirukset aiheuttavat kahdenlaista tautia:  munuaisoireista verenvuotokuumetta HFRS:ää (Hemorrhagic Fever with Renal Syndrome)  ja keuhko-oireista infektiota HPS:ää (Hantavirus Pulmonary Syndrome). Kumpaakin esiintyy eri puolilla maailmaa. Hantaviruksia on tähän mennessä löydetty toistakymmentä.
Oireet: HPS

Yhdysvalloissa vuonna 1993 tunnistetun Sin Nombre -HPS-viruksen (esp. sin nombre = ei nimeä) oireet ovat samanlaiset kuin flunssassa: kuume, yskä, nuha, yleinen väsymys ja lihassäryt. Lisäksi kuitenkin keuhkot alkavat täyttyä verellä, jolloin uhri tukehtuu, eli tauti on luonteeltaan tappava.  Sin Nombre on tällä hetkellä hantaviruksista vaarallisin.
Oireet: HFRS

HFRS:ää aiheuttavista viruksista vaarallisinta muotoa, ent. Korean verenvuotokuumetta aiheuttaa Hantaan, jota tavataan varsinkin Pohjois-Aasiassa. 
Munuaisoireisen verenvuotokuumeen  itämisaika on 2–4 viikkoa. Sen jälkeen alkavat tyypilliset verenvuotokuumeen oireet kuten korkea kuume, vatsa-, selkä- ja munuaisoireet, maksatulehdukset sekä verenvuodot.
Hanta Suomessa

Ainoa Suomessa esiintyvä hantavirus on HFRS-myyräkuumetta aiheuttava Puumala-virus.  Nimi juontaa juurensa Puumalan kuntaan missä virustutkijat Markus Brummer-Korvenkontio ja Antti Vaheri eristivät viruksen metsämyyrän keuhkoista ja antoivat sille nimen löytöpaikan mukaan. He ovat kehittäneet myös menetelmän (serologinen toteamismenetelmä, serologia=seerumioppi), jolla viruksen kehittämä sairaus voidaan varmistaa.
Suomi on Euroopan kärjessä hantavirusinfektioiden määrässä. Vuonna 2016 löydettiin 1663 tartuntaa.
2–4 viikon kuluttua tartunnasta alkavat oireet, jotka ovat heijastumia munuaisten vajaatoiminnasta: kuume, päänsärky ja pahoinvointi sekä vatsa- ja selkäkivut. Vähän myöhemmin alkaa ilmetä suoranaista munuaisten vajaatoimintaa kuten virtsamuutoksia (muun muassa virtsan vähenemistä). Munuaiset muuttuvat kosketusaroiksi. Näkö- ja tajunnanhäiriöitä saattaa ilmetä osalla sairastuneista. Joskus potilas joutuu turvautumaan dialyysihoitoon.
Verenvuoto ei kuitenkaan ole myyräkuumeessa kovin yleistä vaan pikemminkin harvinaista, vaikka tauti onkin HFRS-tyyppiä.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Hiirien ja rottien levittämät > Hantaan

Kantaja: peltohiiri. Esiintyminen: Kaukoitä (Korea, Kiina).  Tyyppi: HFRS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Hiirien ja rottien levittämät > Dobrava

Kantaja: metsä- ja peltohiiri. Esiintyminen: Balkan, Viro ja Venäjä. Tyyppi: HFRS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Hiirien ja rottien levittämät > Seoul

Kantaja: rotat, hiiret. Esiintyminen: Aasia.  Tyyppi: HFRS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Myyrien levittämät > Puumala

Kantaja: metsämyyrä (Suomessa punaruskea metsämyyrä). Esiintyminen: Eurooppa. Aiheuttaa myyräkuumetta. Tyyppi: HFRS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Myyrien levittämät > Topografov

Kantaja: sopulit. Esiintyminen: Siperia.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Myyrien levittämät > Prospect Hill

Kantaja: niittymyyrä. Esiintyminen: Yhdysvallat. Ei aiheuta tautia ihmisessä.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Myyrien levittämät > Tula

Kantaja: kenttämyyrä. Esiintyminen: Keski-Eurooppa. Ei aiheuta tautia ihmisessä.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Uuden maailman myyrien levittämät > Sin Nombre (Muerto Canyon ("Kuolemankanjoni") -virus)

Kantaja: peurahiiri. Esiintyminen: Pohjois-Amerikka. Tyyppi: HPS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Uuden maailman myyrien levittämät > New York

Kantaja: valkojalkahiiri. Esiintyminen: Yhdysvallat. Tyyppi: HPS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Uuden maailman myyrien levittämät > Bayou

Kantaja: riisirotta. Esiintyminen: Amerikka. Tyyppi: HPS.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Uuden maailman myyrien levittämät > Andes

Kantaja: pitkähäntähiiri. Esiintyminen: Argentiina. Tyyppi: HPS. Tarttuu myös suoraan ihmisestä toiseen.
Hantavirukset jaoteltuina kantavan eläimen mukaan > Hyönteissyöjien levittämät > Thottapalayam

Kantaja: päästäiset. Esiintyminen: Intia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Hantavirus
UniProt: Taxonomy - Orthohantavirus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q29001073  Wikispecies: Orthohantavirus  CoL: 63H7B  EoL: 46698631  GBIF: 10216207  IRMNG: 11907392  NCBI: 1980442 
Sin Nombrea levittävä peurahiiri.
Nukutepipi

Nukutepipi
Nasan kuva Nukutepipistä
| --- | --- |
Sijainti:  20°42′S, 143°03′W, Hao Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu, Gloucesterin herttuan saaret
Pinta-ala:  0,6 km²  maa, laguuni1,3
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Nukutepipi on saari Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Tuamotulla ja tarkemmin Îles du Duc de Gloucesterin saariryhmässä. Nukutepipi on Îles de Duc de Gloucesteriin kuuluvista saarista kaakkoisin ja pienin. Se sijaitsee Hereheretuen saarelta yli kaksisataa kilometriä ja Anuanurungan saarelta 22 kilometriä kaakkoon. Eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1767. Atollin pinta-ala on 5,6 neliökilometriä, josta matala laguuni peittää 2,2 neliökilometriä.
Atollilla on pieni lentokenttä, joka otettiin käyttöön 1982.
Professoriliitto

Professoriliitto – Professorsförbundet ry on vuonna 1969 perustettu Akavan jäsenjärjestö. Liitossa on noin 2 700 jäsentä (2024). Se toimii professorien työmarkkinajärjestönä ja ammatillisena yhdyssiteenä. Liitto korostaa tieteellisen tutkimustyön ja siihen perustuvan ylimmän opetuksen merkitystä. Liittoon voi liittyä jäseneksi yliopiston professori tai häneen verrattavassa asemassa oleva tutkija tai opettaja.
Historiaa

Professoriliitto perustettiin 11. lokakuuta 1969 nimellä Korkeakoulujen Professoriliitto. Perustamiskokoukessa oli 15 professoria kahdeksasta yliopistosta ja korkeakoulusta. Syksyllä 1970 perustettiin paikallisosastot Helsinkiin, Turkuun, Tampereelle, Jyväskylään ja Ouluun. Liitto liittyi Akavaan vuonna 1974. Sen toimisto sijaitsi aluksi Helsingin Munkkiniemessä ja vuodesta 1976 Pasilan Akavatalossa.
Puheenjohtajat

Ernst Palmén (1969–1970)
Leo Heikurainen (1971–1972)
Raimo Lehti (1973–1978)
Keijo Kajantie (1979–1980)
Martti Tienari (1981–1982)
Antti Niemi (1983–1984)
Yrjö Vasari (1985–1988 )
Mikko Viitasalo (1989–1992)
Aatos Lahtinen (1993–1994)
Jussi T. Lappalainen (1995–1998)
Juhani Keinonen (1999–2002)
Tapani Pakkanen (2003–2006)
Risto Laitinen (2007–2010)
Maarit Valo (2011–2014)
Kaarle Hämeri (2015–2017)
Jouni Kivistö-Rahnasto (2018–2021)
Jukka Heikkilä (2021–2024)
Teija Laitinen (2025–)
Lähde
Vuoden Professorit

Liitto julkistaa vuosittain Vuoden Professorin. Valinnalla Professoriliitto pyrkii tuomaan esille tieteen, tutkimuksen ja ylimmän opetuksen tärkeyttä yhteiskunnassa. Vuoden Professorin julkistamisella halutaan tuode esille, että professorit ovat yliopistojen ja muidenkin tutkimusorganisaatioiden kouluttautunein ammattikunta. He toimivat tieteen ja tutkimuksen johtotehtävissä ja osaamisensa ja vastuunsa johdosta ovat yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa keskeisessä asemassa. Valinta on tehty vuodesta 1984 lähtien:
Kirsti Lagerspetz 1984
Yrjö Pessi 1985
Ossi Lindqvist 1986
Olli Lehto 1987
Eino Jutikkala 1988
Kari Kivirikko 1989
Olli Lounasmaa 1990
Simo Parpola 1991
Lea Pulkkinen 1992
Arto Salomaa 1993
Antti Eskola 1994
Carl G. Gahmberg 1995
Erkki Salmenhaara 1996
Markus Pessa 1997
Fred Karlsson 1998
Amos Pasternack 1999
Liisa Uusitalo 2000
Rauno Alatalo 2001
Simo Knuuttila 2002
Risto M. Nieminen 2003
Irma Thesleff 2004
Niklas Bruun 2005
Erik T. Tawaststjerna 2006
Kaisa Häkkinen 2007
Liisa Keltikangas-Järvinen 2008
Howard T. Jacobs 2009
Riitta Keiski 2011
Markku Kulmala 2012
Eva-Mari Aro 2013
Pertti Alasuutari 2014
Maria Lähteenmäki 2015
Eeva Anttila 2016
Erik Bonsdorff 2017
Karl-Erik Michelsen 2018
Helmi Järviluoma-Mäkelä 2019
Anssi Paasi 2020
Juhani Knuuti 2021
Jari Stenvall 2022
Aki Mikkola 2023
Ursula Schwab 2024
Heidi Kuusniemi 2025
Aiheesta muualla

Professoriliiton verkkosivut
Eskola, Seikko: Professorit Suomen historiassa ja yhteiskunnassa (Professorerna i Finlands historia i det finländska sammhället) (PDF) Professoriliitto.
| n k Akava |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Agronomiliitto  Akavan Erityisalat  Akavan sairaanhoitajat ja Taja  Akavan Yleinen Ryhmä AYR  AKI-liitot  Ammattiliitto Ava  Diakoniatyöntekijöiden liitto DTL  DIFF – Ingenjörerna i Finland  Esimiehet ja Asiantuntijat YTY  Insinööriliitto  Kasvatuksen ja nuorisotyön asiantuntijat KNT  KTK Tekniikan Asiantuntijat  Kuntoutusalan Asiantuntijat  Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu  Myynnin ja markkinoinnin ammattilaiset MMA  Opetusalan Ammattijärjestö OAJ  Professoriliitto  Päällystöliitto  Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia  Suomen Arkkitehtiliitto SAFA  Suomen Ekonomit  Suomen Eläinlääkäriliitto  Suomen Farmasialiitto  Suomen Hammaslääkäriliitto  Suomen Lakimiesliitto  Suomen Lääkäriliitto  Suomen Poliisijärjestöjen Liitto  Suomen Psykologiliitto  Suomen Puheterapeuttiliitto  Suomen Terveydenhoitajaliitto  Suomen Työterveyshoitajaliitto  Tekniikan akateemiset TEK  Tieteentekijöiden liitto  Tradenomiliitto TRAL  Upseeriliitto  Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut 
Akavatalo Pasilassa
Marrakech

| Marrakech (Marrākiš, Murrākuš) مراكش |
| --- | --- |
 Kutubijan moskeija
 Marrakech
 Koordinaatit: 31°38′07″N, 08°00′01″W 
Valtio:   Marokko
Hallintoalue:  Marrakesh-Safi
Prefektuuri:  Marrakesh
Perustettu:  1062
Hallinto:  
 – Pormestari:  Fatima Zahra Mansouri
Korkeus:  466 m
Väkiluku (2014):  928 850
 – Metropolialue:  1 063 415
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Marrakech tai Marrakeš (vanh.) (arab. مراكش‎, Murrākuš) on miljoonakaupunki Marrakesh-Safin alueella Marokossa, Atlasvuorten juurella. Vuonna 2014 kaupungin metropolialueen asukasluku oli 1 063 415.
Näkymä Marrakechiin
Kaupungin perusti eteläisessä Marokossa syntynyt berberiheimojen liitto almoravidit valtaan noustessaan vuonna 1062. 1000–1200-luvuilla se toimi pääkaupunkina.
Marrakech koostuu vanhasta kaupungista (medina) ja uudesta kaupungista. Vanha kaupunki valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1985, ja siellä sijaitsee Kutubijan moskeija. Vanhaa kaupunkia ympäröi 12 kilometriä pitkä muuri. Marrakechissa sijaitsee myös vilkas basaarialue Djemaa el-Fna. Muita kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa Bahia-palatsi, jo rauniotunut El Badi -palatsi, Musée de Marrakech, Musée Yves Saint-Laurent ja sen vieressä oleva Majorelle -puisto, johon hänen tuhkansa on ripoteltu, sekä Saadi-haudat.
Marrakechissa vallitsee aroilmasto. Lämpimintä on heinäkuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 20 °C:n ja 38 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 5 °C:n ja 17 °C:n välillä. Vuosittainen sadanta on noin 120 millimetriä.
Menaran kansainvälinen lentoasema on kuuden kilometrin päässä Marrakechin keskustasta lounaaseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marrakech Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto – Marrakechin markkinoilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki 
Muut:  NARA  IdRef
Agadir

| Agadir |
| --- | --- |

 Agadir
 Koordinaatit: 30°25′N, 9°36′W 
Valtio:  Marokko
Hallintoalue:  Souss-Massa
Prefektuuri:  Agadir Ida-Outanane
Väkiluku (2013)  (arvio):  516 000
 – Metropolialue:  605 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Agadir (arab. أكادير‎, ’Akādīr tai أݣادير, ’Agādīr, tašelhitiksi ⴰⴳⴰⴷⵉⵔ) on kaupunki Souss-Massan hallintoalueella lounaisessa Marokossa. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla. Vuonna 2013 kaupungissa arvioitiin olevan asukkaita 516 000 ja urbaanialueella 605 000.
Maantiede

Agadir sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla Marokon lounaisosassa noin 10 kilometriä Sousin laaksosta pohjoiseen lähellä Atlasvuoria. Kaupunki on rakentunut rannikolla sijaitsevan lahden pohjoisrannalle noin 240–270 metriä korkean kukkulan juurelle.
Historia

Nykyisen Agadirin historiasta ennen 1500-lukua ei juuri tiedetä. Paikka saattaa olla roomalaisissa lähteissä mainittu Portus Risadir. On myös mahdollista, että paikalla sijaitsi aikanaan agadir eli berberien eräänlainen linnoitettu varasto. Varmasti tätä ei kuitenkaan tiedetä. Leo Africanus mainitsee seudulla sijaineen paikkakunnan  nimeltä Gartguessem alueella eläneen berberiheimon mukaan. Varsinaisen kaupungin perustivat kuitenkin portugalilaiset. João Lopes de Sequeira rakennutti paikalle puisen linnoituksen vuoden 1505 jälkipuoliskolla. Paikkaa kutsuttiin virallisesti nimellä Santa Cruz del Cabo de Aguar. Linnoituksen tehtävänä oli suojella aluetta espanjaalisten hyökkäyksiltä Kanariansaarilta. Espanjalaiset tavoittelivat nykyisen Marokon etelärannikon hallintaa portugalilaisten tapaan. Linnoitus myytiin Portugalin kuninkaalle 25. tammikuuta 1513.
Portugalilaiset ajautuivat pian yhteenottoihin Susin (Sous) alueen berberiheimojen kanssa. Portugalin vastaiseen liikkeen aloittivat jazuliyya-veljeskunnan jäsenet, jotka valitsivat Susin kuninkaaksi al-Ka'im bi-Amr Allahin vuonna 1510. Susin berberit alkoivat saartaa Santa Cruzin portugalilaisia taloudellsiesti. Vuoden 1540 syyskuussa al-Kaïmmin poika Muhammad al-Shaykh valtasi kukkulan linnoituksen vieressä ja toi sinne tykistöä. 16. helmikuuta 1541 alkoi linnoituksen varsinainen  piiritys. Yksi piiritetyistä portugalilaisista kirjoitti piirtystä yksityiskohtaisesti kuvailevan teoksen Chronique de Santa Cruz. Santa Cruzin kuvernööri Guttere de Monroy antautui joukkoineen 12. maaliskuuta.
Portugalilaisten antauduttua paikka autioitui. Vuosina 1557–1574 hallinnut Abd Allah al-Ghalib bi'llah rakennutti lopulta omalla valtakaudellaan uuden linnoituksen Agadirin kukkulalle suojellakseen rannikon ankkuripaikkaa kristittyjen laivastoilta. Ankkuripaikalle saapui sittemmin useita eurooppalaisia kauppiaita. Eurooppalaisiin kauppalaivoihin lastattiin Agadirissa etenkin sokeria, kunnes sen merkitys väheni Mogadorin perustamisen myötä vuonna 1773. Agadir nousi kansainvälisiin uutisiin vuonna 1911 niin sanotun Agadirin kriisin yhteydessä. Saksalainen tykkivene SMS Panther ankkuroitui Agadirin edustalle tukemaan Saksan vaatimuksia Marokossa. Ranskalaisen kenraali Charles Émile Moinierin joukot olivat vain hieman aikaisemmin miehittäneet Fezin kaupungin. Ranska ja Saksa olivat ajautua sotaan keskenään, mutta ne pääsivät lopulta ratkaisuun, jossa Marokosta tehtiin Ranskan protektoraatti.
Agadir alkoi kasvaa Ranskan valtakaudella. Sen satama rakennettiin vuonna 1914 ja samalla alkoi myös Susin sisämaan mineraalivarojen ja rannikon kalavarantojen hyödyntäminen. Vuonna 1960 kaupunki kärsi merkittäviä tuhoja maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa hyökyaallossa. Surmansa sai noin 12 000 henkilöä. Onnettomuuden jälkeen Agadirille rakennettiin uusi kaupunginkeskusta vanhasta keskuksesta etelään.
Talous ja liikenne

Agadir on oman alueensa hallinnollinen keskus. Tärkeitä talouden osa-alueita ovat sitä ympäröivän alueen maatalous ja kaivostoiminta, sekä kalastus merialueella. Sousin laaksossa kasvatetaan viljaa, sitrushedelmiä ja oliiveja, sekä paimennetaan vuohia, lampaita ja karjaa. Matkailu on myös alueen tärkeä elinkeino.
Kaupungin vieressä sijaitsee kansainvälinen lentoasema ja kaupungista kulkee maantie Safin ja Marrakechin kaupunkeihin.
Väestö

Agadirin varsinaisen kaupunkialueen asukasluku oli YK:n tilasto-osaston arvion mukaan vuonna 2013 516 000 ja suuremman rakennetun alueen 605 000. Vuonna 1952 kaupungin asukasluku oli 30 111.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agadir Wikimedia Commonsissa
Näkymä Agadirin kukkulaa kohti.
Valokuva vuodelta 1905.
Kaupungin kalasatama.