stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Länsi-Afrikan talousyhteisö

| Länsi-Afrikan talousyhteisö>  Nimi virallisilla kielillä:  Economic Community of West African States   (englanniksi)  Comunidade Económica dos Estados da África Ocidental   (portugaliksi)  Communauté économique des États de l’Afrique de l’Ouest   (ranskaksi)   |
| --- | --- |
 Länsi-Afrikan talousyhteisön lippu.
 Länsi-Afrikan talousyhteisön jäsenvaltiot.
Perustettu:  28. toukokuuta 1975
Päämaja:  Abuja, Nigeria
Viralliset kielet:  englanti, portugali, ranska
Puheenjohtaja:   Bola Tinubu
Pinta-ala:  
– yhteensä:  5 114 162 km²
Väkiluku (2015):  349 154 000
– väestötiheys:  68,3 / km²
Valuutta:   Gambia: dalasi (GMD)  Ghana: cedi (GHS)  Guinea: frangi (GNF)  Kap Verde: escudo (CVE)  Liberia: dollari (LRD)  Nigeria: naira (NGN)  Sierra Leone: leone (SLL)  Benin,  Burkina Faso,  Guinea-Bissau,  Mali,  Niger,  Norsunluurannikko,  Senegal,  Togo: Länsi-Afrikan CFA-frangi (XOF) ({{{valuuttatunnus}}})
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Länsi-Afrikan talousyhteisö (engl. Economic Community of West African States eli ECOWAS, port. Comunidade Económica dos Estados da África Ocidental, ransk. Communauté économique des États de l’Afrique de l’Ouest eli CEDEAO) on vuonna 1975 perustettu kansainvälinen järjestö, jonka tavoitteena on Länsi-Afrikan taloudellinen yhdistäminen. 1990-luvulla se on myös harjoittanut rauhanturvaamista Ecomogin kautta, mikä oli Ecowasin puolisotiaallinen rauhanturvaajaosasto muun muassa Liberiassa ja Sierra Leonessa.
Ecowasin puheenjohtaja valitaan aina vuodeksi kerrallaan. Puheenjohtaja vuonna 2024 on Bola Tinubu.
Sahelin liitto

Sahelin liitto eli AES on Malin, Nigerin ja Burkina Fason välinen valtioliitto. Se perustettiin 6. heinäkuuta 2024. Valtioliiton taustalla on kolmen maan sopima keskinäisen puolustuksen sopimus, joka solmittiin 16. syyskuuta 2023. AES:n näkökulma on Ranskan ja  Ecowasin vastainen.
Sahelin liiton maat ilmoittivat eroavansa Ecowasista 28. tammikuuta 2024. Ecowasin protokollassa määrätään, että eroamisen saattaminen päätökseen kestää enintään vuoden. Ecowasin lausunnossa todettiin tuolloin, että "Burkina Faso, Niger ja Mali ovat edelleenkin tärkeitä yhteisön jäseniä, ja viranomainen on edelleen sitoutunut löytämään neuvotteluratkaisun poliittiseen umpikujaan."
Ecowas vaati liittoa palauttamaan demokraattisen hallinnon maissaan, mutta se kieltäytyi. Kome maata ilmoittivat eroavansa lopullisesti Ecowasista tammikuussa 2025. Eron myötä Ecowas menettää 76 miljoonaa 446 miljoonasta​asukkaasta ​​ja yli puolet kokonaispinta-alastaan.
Ecowasin kehitys

Ecowas aloitti taloudellisena liittoutumana, mutta se on myöhemmin muuttunut poliittisemmaksi. Se on lähettänyt joukkoja puuttumaan sotilaallisesti jäsenmaidensa sisällissotiin ja siirtymäkauden pattitilanteisiin. Se pyrkii perustamaan 1 500–5 000 sotilaan pysyvät alueelliset joukot, joiden kustannukset olisivat raporttien mukaan noin 2,4 miljardia euroa vuodessa.
Rannikon valtatiesuunnitelma

Länsi-Afrikan talouden kehittämiseksi Ecowas suunnittelee 1 028 kilometrin pituista valtatietä Norsunluurannikon pääkaupungista Abidjanista Ghanan, Togon ja Beninin kautta Nigerian suurimpaan kaupunkiin Lagosiin. Neli-kuusikaistaisen moottoritien rakentamisen ennustetaan luovan 70 000 työpaikkaa ja valmistuvan vuoteen 2030 mennessä. Sen rakentamisen on suunniteltu alkavaksi vuonna 2026. Rannikkoliikenteen hankke tukee taloudellista kehitystä, mutta sillä halutaan myös osoittaa jäljellä olevien jäsenmaiden yhteistyökykyä ja halua kiihdyttää kaupan kasvua ja houkutella investointeja Länsi-Afrikan rannikkoseuduilla.
Suunnitelmissa on hankkia reitin varrelta riittävän leveä maakaistale, johon myöhemmin rakennetaan myös rautatie.Guineanlahden rannikolla kulkeva tie yhdistäisi useita Länsi-Afrikan suurimpia kaupunkeja, Abidjanin, (8,3 miljoonaa asukasta), Accran (4 miljoonaa), Lomén (2 miljoonaa), Cotonoun (2,6 miljoonaa) ja Lagosin (20 miljoonaa tai enemmän).
Jäsenvaltiot

Benin
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kap Verde
Liberia
Nigeria
Norsunluurannikko
Senegal
Sierra Leone
Togo
Kap Verdeä lukuun ottamatta yllä olevat maat, sekä Mauritania, ovat talousyhteisön perustajajäseniä.
Entiset jäsenvaltiot

Burkina Faso (erosi vuonna 2024)
Mali (erosi vuonna 2024)
Mauritania (erosi järjestöstä vuonna 2000)
Niger (erosi vuonna 2024)
Aiheesta muuall

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Afrikan talousyhteisö Wikimedia Commonsissa
Länsi-Afrikan talousyhteisön virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Länsi-Afrikan talousyhteisön virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Länsi-Afrikan talousyhteisön virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Melly, Paul, Ecowas in crisis: Why West Africa's united front is in tatters, BBC 10.2.2024 ((englanniksi)
Chris Ewokor, Three military-run states leave West African bloc - what will change?, BBC
ElPozo Murcia FS

Palacio de los Deportes
Asociación Deportiva ElPozo Murcia Futbol Sala (eli ElPozo Murcia FS) on espanjalainen vuonna 1989 perustettu futsalseura Murcian kaupungista. Kaudella 2018-19 seura pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera División de Futsalissa. Seura pelaa kotiottelunsa 7 500 paikkaa vievällä Palacio de Deportesilla Murciassa. Seuran valmentajana toimii brasilialainen Duda.
Saavutuksia

Primera División de Futsal: 5 (1993–94, 2005–06, 2006–07, 2008–09, 2009–10)
Copa de España de Futsal: 4 (1995, 2003, 2008, 2010)
Copa del Rey de Futsal: 2 (2016, 2017)
Historiaa

ElPozo Murcia FS perustettiin vuonna 1989 ja se debytoi Espanjan pääsarjassa samana vuonna sijoittuen kaudella 1989-1990 sarjassa neljänneksi. Ensimmäisen mestaruutensa seura saavutti kuudennella pääsarjakaudellaan eli kaudella 1994-1995. Seura on voittanut viisi Espanjan mestaruutta, jotka ovat tulleet kausilla 1994-1995, 2005-2006, 2006-2007, 2008-2009 ja 2009-2010. European Futsal Winners Cupin murcialaisseura voitti kaudella 2003-2004 ja Espanjan futsalcupin vuosina 1995, 2003, 2008 ja 2010. Kaudella 2014-2015 ElPozo Murcia oli sarjan toinen Inter FS:n jälkeen.
Käännös suomeksi
Malmin Ponnistajat

Malmin Ponnistajat on vuonna 1924 perustettu helsinkiläinen urheiluseura Malmin kaupunginosasta. Sen valikoimaan kuului aikoinaan useita lajeja, mutta nykyisin sen päälaji on jalkapallo. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa. Kausilla 2000–2002 se pelasi Kakkosessa. Ponnistajien kakkosjoukkue pelaa Vitosessa, minkä lisäksi seuralla on naisten joukkue.
Seura perustettiin Pukinmäessä nimellä Pukinmäen Ponnistajat, mutta se siirtyi jo vuonna 1928 Malmille ja vaihtoi nimensä. Alkuperäisistä juurista on muistona seuran logossa pukin sarvet.
Historia

Voimistelu- ja urheiluseura Ponnistajat perustettiin Pukinmäessä 27. toukokuuta 1924. Perustamispaikkana toimi A. Joutsimäen huvila, samalla suunnalla missä nykyinen Asteritie ulottuu lähelle junarataa. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Yrjö Vehmersalo. Heti perustamisen yhteydessä seuraan liittyi kahdeksantoista henkilöä, ja vuoden loppuun mennessä jäsenistö oli kasvanut 29:ään. Ponnistajien perustaminen oli seurausta vuoden 1924 Pariisin olympialaisten aiheuttamasta urheilukuumeesta nuorison keskuudessa.
Pukinmäen Ponnistajissa harrastettiin kesäisin yleisurheilua, kun hiekkapintaisilla kyläteillä muun muassa juostiin sekä hypättiin pituutta. Talvisin jäsenistö voimisteli Malmin kansakoululla. Kesällä 1925 seura vuokrasi Longinojan markkina-alueen harjoituskentäkseen.
Seura toimi alun perin Pukinmäen ja Malmin rajaseudulla, vaikkakin Ponnistajien johdon ja jäsenistön enemmistö työskenteli Pukinmäen puolella. Vuonna 1928 tuolloin 100-jäseninen seura muutti Malmille, jolloin nimeksi vaihdettiin Malmin Ponnistajat.
Nykyisin Ponnistajien päälajina on jalkapallo, ja seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa. Ponnistajat pelasi Kakkosessa kaudet 2000–2002.
Aiheesta muualla

Seuran sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Seuran twitter
| n k Futsalin Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1997–98: Malmin Ponnistajat  1998–99: FT Kemi-Tornio  1999–00: IFK Willmanstrand  2000–01: FT Kemi-Tornio  2001–02: FT Kemi-Tornio  2002–03: Golden Futsal Team  2003–04: Ilves FS  2004–05: Ilves FS  2005–06: Mad Max  2006–07: Ilves FS  2007–08: Golden Futsal Team  2008–09: Golden Futsal Team  2009–10: Ilves FS  2010–11: Ilves FS  2011–12: Ilves FS  2012–13: Ilves FS  2013–14: Ilves FS  2014–15: Sievi FS  2015–16: Sievi FS  2016–17: Sievi FS  2017–18: Kampuksen Dynamo  2018–19: Kampuksen Dynamo  2019–20: Ei jaettu  2020–21: Kampuksen Dynamo  2021–22: Kampuksen Dynamo  2022–23: Kampuksen Dynamo  2023–24: Akaa Futsal
Skatterevisorenes forening

| Skatterevisorenes forening |
| --- | --- |

Perustettu:  1939
Tyyppi:  ammattiliitto
Päämaja:  Oslo
Toiminta-alue:   Norja
Jäsenet:  n. 500 (2024)
Puheenjohtaja:  Odd Arne Kjellstadli
Kattojärjestö:  Unio
Aiheesta muualla
Sivusto
Skatterevisorenes forening on norjalainen verotarkastajien ammattiliitto. Se kuuluu Unio-keskusjärjestöön. Järjestöllä oli noin 500 jäsentä vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet
James Mangold

| James Mangold |
| --- | --- |
 James Mangold Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1963 (ikä 61) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
James Allen Mangold (s. 16. joulukuuta 1963 New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Mangold syntyi New Yorkissa taiteilijapariskunnalle, Robert Mangoldille ja juutalaistaustaiselle Sylvia Plimack Mangoldille. High schoolin jälkeen hän lähti opiskelemaan elokuva-alaa ja näyttelemistä Kaliforniaan ja päätyi työskentelemään Disneylle, ja toimi animaatioelokuvan Oliver ja kumppanit (1988) käsikirjoittajana. Hän ei kuitenkaan viihtynyt yhtiössä, ja siirtyi opiskelemaan Columbian yliopistoon Miloš Formanin oppilaaksi ja suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon.
Mangoldin esikoisohjaus Heavy (1995) voitti palkinnon Sundancen elokuvajuhlilla. Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa Cop Land (1997), Vuosi nuoruudestani (1999), Walk the Line (2005), Knight & Day (2010), Wolverine (2013), Logan (2017) ja Le Mans 66 – täydellä teholla (2019). Loganista hän oli parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon ehdokkaana. Vuonna 2024 Mangold ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti Bob Dylanista kertovan elokuvan A Complete Unknown, joka sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta. Elokuvien lisäksi hän on ohjannut myös joitakin televisiosarjojen jaksoja.
Filmografia > Elokuvaohjaukset

Heavy (1995)
Cop Land (1997)
Vuosi nuoruudestani (1999)
Kate & Leopold (2001)
Identity (2003)
Walk the Line (2005)
Klo 15:10 lähtö Yumaan (2007)
Knight & Day (2010)
Wolverine (2013)
Logan (2017)
Le Mans 66 – täydellä teholla (2019)
Indiana Jones and the Dial of Destiny (2023)
A Complete Unknown (2024)
Aiheesta muualla

James Mangold Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Stop Making Sense

| Stop Making Sense |
| --- | --- |
 Elokuvan julisteessa laulusolisti David Byrnen vähä vähältä suuremmaksi paisuva esiintymispuku.
Ohjaaja:  Jonathan Demme
Käsikirjoittaja:  Jonathan Demme, Talking Heads
Tuottaja:  Gary Goetzman Gary Kurfirst
Säveltäjä:  Tina Weymouth David Byrne Chris Frantz Talking Heads Jerry Harrison
Kuvaaja:  Jordan Cronenweth
Pääosat:  David Byrne, Talking Heads
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Talking Heads Films, Arnold Stiefel Company, Palm Pictures
Levittäjä:  Cinecom Netflix
Ensi-ilta:  1984, Suomessa 1984
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stop Making Sense on Jonathan Demmen ohjaama pitkä elokuva vuodelta 1984. Se on taltiointi Talking Heads -yhtyeen kolmesta peräkkäisestä konsertista Hollywoodin Pantages-teatterissa Los Angelesissa joulukuulta 1983, jolloin yhtye oli albuminsa Speaking in Tongues promootiokiertueella.
Elokuva on ensimmäinen, jonka ääni on tallennettu täysin digitaalisesti. Elokuvan 1,2 miljoonan Yhdysvaltain dollarin budjetista vastasi yhtye itse.
Vastaanotto

Muun muassa elokuvakriitikko Leonard Maltin pitää  Stop Making Senseä kaikkien aikojen parhaimpiin kuuluvana rockelokuvana. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Suomalaisessa Video-oppaassa vuodelta 1994 se saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Suomessa Stop Making Sense sai teatteriensi-iltansa vasta kolme vuotta valmistumisensa jälkeen heinäkuussa 1987 Helsingin Uuden ylioppilastalon Bio Illusionissa. Se julkaistiin seuraavana vuonna VHS-videona ja vuonna 1990 se esitettiin televisiossa Yle TV1 -kanavalla. Helmikuussa 2020 Yle Teema esitti sen osana lauantain 8.2. Jonathan Demme -teemailtaa.
Soundtrack-albumi

Elokuvan musiikki julkaistiin samannimisenä albumina, joka pysyi 200 myydyimmän joukossa Billboard-lehden albumilistalla yli kaksi vuotta. Albumin pieni erikoispainos sisälsi LP-levyn lisäksi neliväripainetun kuvakirjan, mutta samaa kuvamateriaalia oli melko runsaasti myös tavallisen LP-painoksen kansissa.
Käännös suomeksi
Koraali

Johann Sebastian Bachin koraalialkusoitto Wie schön leuchtet der Morgenstern BWV 739.
Koraali on luterilaisessa kirkossa koko seurakunnan laulama virsisävelmä. Koraalit ovat yleensä yksinkertaisia ja helposti laulettavia sävelmiä. Koraaleihin liittyvien virsien tekstit ovat usein loppusoinnullisia ja useita säkeistöjä käsittäviä runoja, jotka lauletaan samalla melodialla. Koraali ei kuitenkaan ole ainoa virsisävelmän muoto.
Koraali on vokaalinen ja sidottu tekstiin. Siten se eroaa esimerkiksi tanssimusiikista.  Koraalilla on voimakas lineaarinen piirre. Koraalissa kaikki pohjautuu yhteen äänilinjaan, ja se on helppo laulaa myös ilman soitinsäestystä. Se on lauluettua Jumalan sanaa ja rukousta, tarkoitettu ensisijaisesti jumalanpalveluskäyttöön. Se on sävyltään objektiivinen, riippumaton tunnetilojen vaihelusta.
Koraali kehittyi 1500-luvulla uskonpuhdistuksen myötä, kun seurakunta alkoi yhtyä jumalanpalveluksissa lauluihin, virsiin. Martti Luther on säveltänyt joitain koraalimelodioita (muun muassa virren Jumala ompi linnamme). Tunnetuimpia koraaleja ovat Philipp Nicolain säveltämät koraalit "Wie schön leuchtet der Morgenstern", joka  Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi "On kirkas aamutähti nyt" numerolla 43 ja "Wachet auf, ruft uns die Stimme" ,”Herätkää”! niin huuto kaikaa" numerolla 163. Koraalia "Wachtet auf" on usein nimitetty "koraalien kuninkaaksi" ja "Wie schön" -koraalia koraalien kuningattareksi. Kummallakin sävelmällä lauletaan useita eri virsiteksejä.
Koraalit olivat alun perin yksiäänisiä, mutta monet säveltäjät ovat tehneet niistä moniäänisiä sovituksia. Johann Sebastian Bach teki neliääniselle kuorolle useita koraalisovituksia, joita hän käytti kantaattien ja passioiden osina. Koraalimelodioita on käytetty myös koraalialkusoitoissa, yleensä uruille sävelletyissä instrumentaalikappaleissa, joita esitettiin johdantona ennen varsinaisen koraalin laulamista. Koraalialkusoitto sisältää sitä seuraavan koraalin melodian.lähde?
Fumio Kishida

| Fumio Kishida> 岸田 文雄 |
| --- | --- |
 Fumio Kishida vuonna 2021.
 Japanin pääministeri
 4. lokakuuta 2021 – 1. lokakuuta 2024  
Monarkki:  Naruhito
Varapääministeri:  Shun’ichi Suzuki
Edeltäjä:  Yoshihide Suga
Seuraaja:  Shigeru Ishiba
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1957 (ikä 67) Shibuya, Tokio, Japani
Kansalaisuus:  japanilainen
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:  Yuko Kishida
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  Japanin liberaalidemokraattinen puolue
Tutkinnot:  Wasedan yliopisto
Uskonto:  šintolaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
kishida.gr.jp
Fumio Kishida (jap. 岸田 文雄, Kishida Fumio, s. 29. heinäkuuta 1957 Shibuya, Tokio, Japani) on japanilainen poliitikko. Hän oli Japanin pääministeri 4. lokakuuta 2021 alkaen aina eroonsa 1. lokakuuta 2024 saakka. Hän oli Japanin sadas pääministeri. Kishida kuuluu Japanin liberaalidemokraattiseen puolueeseen.
Tausta ja yksityiselämä

Myös Kishidan muu perhe on ollut mukana politiikassa; sekä hänen isänsä että isoisänsä ovat olleet edustajina maan alahuoneessa.
Kishida on opiskellut lakia Wasedan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1982.
Vuonna 1988 Kishida meni naimisiin Yuko Kishidan kanssa. Kishidan appi oli vaikutusvaltainen Hiroshiman kiinteistömaailmassa, ja pariskunnan avioliitto oli pitkälti järjestetty. Kishidan pariskunnalla on kolme poikaa.
Kishida on Demon Slayer -mangan harrastaja. Hän lupasi myös tukea mangan ja animen tuotantoa Japanissa pääministeriksi noustuaan.
Poliittinen ura

Kishida valittiin parlamentin alahuoneen edustajaksi ensimmäisen kerran vuonna 1996. Hän on alusta asti edustanut Hiroshiman kaupungin 1. vaalipiiriä.
Kishida toimi 2012–2017 Japanin ulkoministerinä ja on toisen maailmansodan jälkeisen Japanin pisimpään virassa toiminut ulkoministeri.
Kun Yoshihide Suga ilmoitti luopuvansa pääministerin tehtävästä, Kishidaa pidettiin varteenotettavana ehdokkaana, jolla olisi realistiset mahdollisuudet tulla valituksi. Kishida voitti puolueensa puheenjohtajavaalit ja aloitti pääministerinä 4. lokakuuta 2021.
Joulukuussa 2023 Kishidan liberaalidemokraattista puoluetta koetteli korruptioskandaali, jossa useita sen jäseniä syytettiin varankeräyksistä, joiden tuotot jäivät puolueen virallisten asiakirjojen ulkopuolelle. Skandaali, sekä nousevat elinkustannukset ja muut huolet maan taloudesta söivät puolueen kannatusta. Elokuussa 2024 Kishida ilmoitti, että hän ei hae jatkokautta puolueen johdossa. Hänen seuraajakseen puolueen puheenjohtajaksi, ja sitä kautta pääministeriksi, valittiin Shigeru Ishiba, joka astui virkaan 1. lokakuuta 2024.
Poliittinen ura > Salamurhayritys

Huhtikuussa 2023 Kishida joutui salamurhayrityksen kohteeksi, kun häntä kohti heitettiin putkipommi. Kishida oli kampanjoimassa Wakayaman prefektuurissa. Vaikka salamurha epäonnistui, se palautti japanilaisten mieleen vuonna 2022 tapahtuneen Shinzō Aben murhan. Tapauksen johdosta pidätettiin 24-vuotias Ryūji Kimura, joka oli aikaisemmin yrittänyt haastaa oikeusteitse Japanin parlamenttivaaleissa sovellettavat vähimmäisikä- ja panttimaksuvaatimukset.
Poliittinen ura > Poliittisia näkemyksiä

Kishida, jonka perhe on kotoisin Hiroshimasta, vastustaa jyrkästi ydinaseita. Vuonna 2016 hän järjesti Yhdysvaltain silloiselle presidentille Barack Obamalle virallisen vierailun Hiroshimaan. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun istuva Yhdysvaltain presidentti vierailee kaupungissa. Kishida ilmaisi huolensa ydinaseista Venäjän hyökättyä Ukrainaan.
Monien puoluetovereidensa tavoin Kishida on äärikansallismielisen Nippon Kaigi -järjestön jäsen.
Kunnianosoitukset

Isabella Katolilaisen ritarikunnan suurristi (Espanja, 2017)
Orania-Nassaun ritarikunnan suurristi (Alankomaat, 2014)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fumio Kishida Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Japani  Korea 
Tieteilijät:  CiNii
Schmid

Schmid on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Akira Schmid (s. 2000), sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti
Alexander Schmid (s. 1994), saksalainen alppihiihtäjä ja maailmanmestari
Anton Schmid (1900–1942), itävaltalainen Saksan Wehrmachtin upseeri
Carlo Schmid (1896–1979), länsisaksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, lakimies ja kirjailija
Christoph Schmid (s. 1982), sveitsiläinen pistooliampuja
Christoph von Schmid (1768–1854), saksalainen nuortenkirjailija
Clemens Schmid (s. 1990), itävaltalainen moottoriurheilija
Constantin Schmid (s. 1999), saksalainen mäkihyppääjä
Daniel Schmid (1941–2006), sveitsiläinen ooppera- ja elokuvaohjaaja
Ferdinand von Schmid (1823–1888), saksalainen kirjailija
Edy Schmid (1911–2000), sveitsiläinen käsipalloilija sekä olympiamitalisti
Harald Schmid (s. 1957), länsisaksalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti
Heidi Schmid (s. 1938), saksalainen miekkailija ja olympiavoittaja
Jan Schmid (s. 1983), norjalainen yhdistetyn hiihtäjä
Julian Schmid (s. 1999), saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti
Kurt Schmid (1932–2000), sveitsiläinen kilpasoutaja
Mauro Schmid (s. 1999), sveitsiläinen maantie- ja ratapyöräilijä
Michael Schmid (s. 1984), sveitsiläinen freestylehiihtäjä ja olympiavoittaja
Philipp Schmid (s. 1986), saksalainen alppihiihtäjä
Romano Schmid (s. 2000), itävaltalainen jalkapalloilija
Rudolf Schmid (1914–2012), saksalainen roomalaiskatolinen piispa
Rudolf Schmid (1951–2014), itävaltalainen ohjaskelkkailija ja olympiamitalisti
Samuel Schmid (s. 1947), Sveitsin ent. liittopresidentti
Tommy Schmid (s. 1988), sveitsiläis-norjalainen yhdistetyn hiihtäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.