stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomen yökkösistä
Hämyköt Erebidae > Siilikkäät Arctiinae

harmokeltasiipi Eilema lurideolum
hukkasiilikäs Diaphora mendica
idänsiilikäs Borearctia menetriesii DD
ilvessiilikäs Spilarctia luteum
isokeltasiipi Lithosia quadra
isosiilikäs Arctia caja
jaakonsiilikäs Tyria jacobaeae (harhailija)
jänösiilikäs Spilosoma urticae NT
kaaripistesiipi Pelosia obtusa (harhailija)
kalvaskeltasiipi Eilema pygmaeolum EN
kalvosiipi Nudaria mundana NT
karhusiilikäs Diacrisia sannio
keltasiilikäs Rhyparia purpurata NT
ketosiilikäs Hyphoraia aulica EN
kiiltosiilikäs Callimorpha dominula NT
koisasiipi Cybosia mesomella
kultakeltasiipi Eilema sororcula
lapinsiilikäs Pararctia lapponica NT
leimusiilikäs Pericallia matronula (harhailija)
lyijykeltasiipi Eilema complanum
nahkakeltasiipi Eilema depressum
nokisiipi Atolmis rubricollis
nummisiilikäs Coscinia cribraria
pikkukeltasiipi Eilema lutarellum
pilkkusiipi Setina irrorella NT
pistesiipi Pelosia muscerda
pohjansiilikäs Acerbia alpina NT
pyörösiipi Thumatha senex
rakkasiilikäs Holoarctia puengeleri
ruostesiipi Phragmatobia fuliginosa
ruususiipi Miltochrista miniata
sysisiipi Phragmatobia luctifera (harhailija)
tiikerisiilikäs Spilosoma lubricipedum
tuhkakeltasiipi Eilema griseolum
tunturisiilikäs Grammia quenseli NT
täpläsiilikäs Parasemia plantaginis
vahakeltasiipi Eilema cereolum VU
vasamasiilikäs Euplagia quadripunctaria (harhailija)
Hämyköt Erebidae > Villakkaat Lymantriinae

hakavillakas Arctornis l-nigrum (harhailija)
havununna Lymantria monacha
kirjotupsukas Orgyia recens
kultaperä Euproctis similis
kuusikarvajalka Calliteara abietis
lehtinunna Lymantria dispar (harhailija)
pikkutupsukas Orgyia antiquoides
rämekarvajalka Gynaephora selenitica VU
tuhkakarvajalka Dicallomera fascelina
täplätupsukas Orgyia antiqua
valkovillakas Leucoma salicis
villakarvajalka Calliteara pudibunda
Hämyköt Erebidae > Virnayökköset Toxocampinae

hakasvirnayökkönen Lygephila pastinum
sinivirnayökkönen Lygephila craccae
sumuvirnayökkönen Lygephila viciae VU
Yökköset Noctuidae > Aurinkoyökköset Metoponinae

aurinkoyökkönen Panemeria tenebrata VU
pilkkayökkönen Tyta luctuosa (harhailija)
Yökköset Noctuidae > Huhtiyökköset Psaphidinae

huhtiyökkönen Brachionycha nubeculosa
orapihlajayökkönen Allophyes oxyacanthae
Yökköset Noctuidae > Iltayökköset Acronictinae

haapayökkönen Acronicta megacephala
harjuyökkönen Moma alpium
jänöyökkönen Acronicta leporina
kangasiltayökkönen Acronicta cinerea
keihoyökkönen Acronicta cuspis
leppäyökkönen Acronicta alni
lounaaniltayökkönen Acronicta euphorbiae
nuoliyökkönen Acronicta psi
pilkkuiltayökkönen Acronicta rumicis
rantaheinäyökkönen Simyra albovenosa
saarniyökkönen Craniophora ligustri
silmäiltayökkönen Acronicta auricoma
suoiltayökkönen Acronicta menyanthidis
tuomiyökkönen Acronicta strigosa
vaahterayökkönen Acronicta aceris
vasamayökkönen Acronicta tridens EN
Yökköset Noctuidae > Jäkäläyökköset Bryophilinae

kalvasjäkäläyökkönen Cryphia domestica (harhailija)
pikkujäkäläyökkönen Cryphia algae (harhailija)
ruskojäkäläyökkönen Cryphia ereptricula (harhailija)
viherjäkäläyökkönen Victrix umovii DD
viirujäkäläyökkönen Cryphia raptricula
Yökköset Noctuidae > Kaapuyökköset Cuculliinae

arokaapuyökkönen Cucullia boryphora (harhailija)
asterikaapuyökkönen Cucullia asteris NT
kellerväkaapuyökkönen Cucullia umbratica
kevätkaapuyökkönen Cucullia chamomillae
kirjokaapuyökkönen Cucullia fraudatrix NT
loistokaapuyökkönen Cucullia argentea VU
malikaapuyökkönen Cucullia absinthii
marunakaapuyökkönen Cucullia artemisiae NT
piiskukaapuyökkönen Cucullia gnaphalii
pujokaapuyökkönen Cucullia praecana (harhailija?)
savukaapuyökkönen Cucullia lactucae
tuhkakaapuyökkönen Cucullia lucifuga
tulikukkakaapuyökkönen Shargacucullia lychnitis (harhailija)
veljeskaapuyökkönen Cucullia fraterna (harhailija)
viirukaapuyökkönen Cucullia tanaceti (harhailija)
Yökköset Noctuidae > Kiiltoyökköset Eustrotiinae

oliivikiiltoyökkönen Deltote bankiana
sarakiiltoyökkönen Deltote uncula
vyökiiltoyökkönen Protodeltote pygarga
Yökköset Noctuidae > Kvartsiyökköset Condicinae

pietaryrttiyökkönen Eucarta virgo
Yökköset Noctuidae > Malvayökköset Acontiinae

kiertoyökkönen Emmelia trabealis (harhailija)
Kiertolaikkuyökkönen Aedia funesta (harhailija)
malvayökkönen Acontia lucida (harhailija)
Yökköset Noctuidae > Metalliyökköset Plusiinae

afrikantupsumetalliyökkönen Chrysodeixis chalcites (harhailija)
gammayökkönen Autographa gamma
harmosuomuyökkönen Abrostola asclepiadis NT
hohtomessinkiyökkönen Diachrysia zosimi (harhailija)
idänpronssiyökkönen Autographa excelsa
isohopeayökkönen Syngrapha diasema NT
isotinayökkönen Plusia festucae
isovaskiyökkönen Autographa macrogamma NT
kaunopatinayökkönen Euchalcia variabilis
keltahopeayökkönen Syngrapha microgamma
kirjosuomuyökkönen Abrostola tripartita
kirjovaskiyökkönen Autographa pulchrina
kultayökkönen Lamprotes c-aureum NT
kupariyökkönen Syngrapha hochenwarthi EN
kysymysmerkkiyökkönen Syngrapha interrogationis
laikkupronssiyökkönen Autographa bractea
lehtikuusihopeayökkönen Syngrapha ain (harhailija)
loimuvaskiyökkönen Autographa buraetica
lyijysuomuyökkönen Abrostola triplasia
pikkutinayökkönen Plusia putnami
pikarimetalliyökkönen Cornutiplusia circumflexa (harhailija)
pisarametalliyökkönen Macdunnoughia confusa
poikkimessinkiyökkönen Diachrysia tutti
rahayökkönen Polychrysia moneta
rusovaskiyökkönen Autographa jota
siperianvaskiyökkönen Autographa mandarina
tupsumetalliyökkönen Trichoplusia ni (harhailija)
valkohopeayökkönen Syngrapha parilis
varjopatinayökkönen Euchalcia modestoides NT
vyömessinkiyökkönen Diachrysia chrysitis
Yökköset Noctuidae > Munkkiyökköset Pantheinae

munkkiyökkönen Panthea coenobita
pihlajayökkönen Trichosea ludifica NT
pähkinäyökkönen Colocasia coryli
Yökköset Noctuidae > Nopsayökköset Oncocnemidinae

jäkälänopsayökkönen Sympistis lapponica VU
kannusruohoyökkönen Calophasia lunula
pörhönopsayökkönen Sympistis zetterstedtii
synkkänopsayökkönen Sympistis funebris
valkonopsayökkönen Sympistis heliophila
Yökköset Noctuidae > Pensasyökköset Amphipyrinae

hohtopensasyökkönen Amphipyra pyramidea
hämypensasyökkönen Amphipyra berbera
lattayökkönen Amphipyra tragopoginis
suruyökkönen Amphipyra perflua
sysipensasyökkönen Amphipyra livida (harhailija)
Yökköset Noctuidae > Saniaisyökköset Eriopinae

saniaisyökkönen Callopistria juventina (harhailija)
Yökköset Noctuidae > Sinihuppuiset Dilobinae

sinihuppu Diloba caeruleocephala NT
Yökköset Noctuidae > Tarhayökköset Hadeninae

eteläntarhayökkönen Lacanobia splendens (harhailija)
haaparaitayökkönen Orthosia populeti
hakaolkiyökkönen Mythimna l-album (harhailija)
hakasyökkönen Hadula farnhami RE (harhailija)
hammaskirjoyökkönen Hada plebeja
harmaakirjoyökkönen Lasionhada proxima
harmoneilikkayökkönen Hadena filograna (harhailija)
helmiolkiyökkönen Mythimna albipuncta (harhailija)
herttayökkönen Coranarta cordigera
hernetarhayökkönen Ceramica pisi
homekehnäyökkönen Polia trimaculosa
idänkehnäyökkönen Polia lamuta NT
isoraitayökkönen Orthosia incerta
juomuolkiyökkönen Leucania comma
jättiolkiyökkönen Mythimna turca
kaaliyökkönen Mamestra brassicae
kanervayökkönen Anarta myrtilli
kalvasraitayökkönen Orthosia gracilis
kehnäneilikkayökkönen Hadena caesia (harhailija)
keltaolkiyökkönen Mythimna vitellina (harhailija)
kirjoneilikkayökkönen Hadena confusa
kirjotarhayökkönen Lacanobia contigua
kulkuolkiyökkönen Leucania loreyi (harhailija)
kulmaneilikkayökkönen Sideridis rivularis
kulmaolkiyökkönen Mythimna conigera
luhtaolkiyökkönen Leucania obsoleta
lännensoikioneilikkayökkönen Hadena bicruris
mustaeloyökkönen Tholera cespitis
mänty-yökkönen Panolis flammea
niitty-yökkönen Cerapteryx graminis
oliivineilikkayökkönen Hadena albimacula NT
paljakkakirjoyökkönen Lasionycta staudingeri NT
pensastarhayökkönen Lacanobia thalassina
pikkuraitayökkönen Orthosia cruda
pikkutarhayökkönen Hecatera bicolorata
pilkkatarhayökkönen Hyssia cavernosa (harhailija)
pilkkuraitayökkönen Anorthoa munda VU
pyöröneilikkayökkönen Hadena perplexa NT
punakehnäyökkönen Polia bombycina
rakkayökkönen Hadula melanopa
rantatarhayökkönen Lacanobia oleracea
raunikkiyökkönen Hadena irregularis (harhailija)
ruohotarhayökkönen Lacanobia suasa
ruoko-olkiyökkönen Mythimna straminea
ruokoyökkönen Senta flammea
ruosteolkiyökkönen Mythimna ferrago
ruosteyökkönen Eriopygodes imbecilla
rusoraitayökkönen Orthosia miniosa (harhailija)
ruso-olkiyökkönen Mythimna pudorina VU
saamenkehnäyökkönen Polia conspicua NT
sahayökkönen Pachetra sagittigera (harhailija)
sameaolkiyökkönen Mythimna impura
savikkayökkönen Hadula trifolii
savukirjoyökkönen Lasionycta skraelingia NT
sinerväraitayökkönen Orthosia opima
sirkkuyökkönen Luteohadena luteago
soikioneilikkayökkönen Hadena capsincola
sumukehnäyökkönen Polia nebulosa
suotarhayökkönen Lacanobia w-latinum VU
tammiraitayökkönen Orthosia cerasi
tuhkatarhayökkönen Papestra biren
tummakirjoyökkönen Lasionycta secedens
tunnusraitayökkönen Orthosia gothica
tunturikehnäyökkönen Polia richardsoni NT
tunturikirjoyökkönen Lasionycta dovrensis VU
täplätarhayökkönen Melanchra persicariae
vaaleaolkiyökkönen Mythimna pallens
valkopilkkuyökkönen Sideridis turbida (harhailija)
verkkoeloyökkönen Tholera decimalis
verkkoyökkönen Sideridis reticulata
vyöneilikkayökkönen Hadena compta
Yökköset Noctuidae > Vaellusyökköset Heliothinae

hukkavaellusyökkönen Helicoverpa armigera (vaeltaja)
kalvasvaellusyökkönen Heliothis nubigera (vaeltaja)
keltajaloyökkönen Pyrrhia umbra
keltavaellusyökkönen Heliothis peltigera
kirjovaellusyökkönen Protoschinia scutosa
rusojaloyökkönen Pyrrhia exprimens EN
vihervaellusyökkönen Heliothis viriplaca VU (vaeltaja)
viistovaellusyökkönen Heliothis maritima (vaeltaja)
Länsi-Kap

| Länsi-Kap Western Cape Wes-Kaap Ntshona-Koloni |
| --- | --- |

 Länsi-Kap Etelä-Afrikan kartalla
Valtio:  Etelä-Afrikka
Perustettu:  1994
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kapkaupunki
 – Pääministeri:  Helen Zille (DA)
Pinta-ala:  129 462 km²
Väkiluku (2016):  6 279 730
 – väestötiheys:  48,5 as./km²
 
Provinssin internetsivut
Länsi-Kap (engl. Western Cape, afrikaansiksi Wes-Kaap, xhosaksi Ntshona-Koloni) on yksi Etelä-Afrikan provinsseista. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja sen pääkaupunkina toimii Kapkaupunki, joka on myös provinssin suurin kaupunki. Provinssi muodostettiin vuonna 1994 irrottamalla se omaksi provinssikseen suuresta, lakkautetusta Kapmaan provinssista.
Länsi-Kapissa on arviolta 6 279 730 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 129 462 neliökilometriä. Provinssin asukkaista enemmistö, noin 55 prosenttia, puhuu äidinkielenään afrikaansia. Xhosan kieltä puhuu äidinkielenään noin 24 prosenttia ja englantia noin 19 prosenttia. Liki 54 prosenttia asukkaista on värillisiä, 26 prosenttia mustaihoisia ja 19 prosenttia valkoihoisia.
Piirikunnat

Länsi-Kap on jaettu hallinnollisesti kuuteen piirikuntaan, joista yhdellä on metropolikunnan asema. Piirikunnat jakautuvat edelleen yhteensä 24 kuntaan. Piirikunnat ovat:
Cape Winelands
Central Karoo
Eden
Kapkaupunki
Overberg
West Coast
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Kap Wikimedia Commonsissa
Provinssin internetsivut
Etelä-Afrikan provinssit
Itä-Kap
Vapaavaltio
Gauteng
KwaZulu-Natal
Mpumalanga
Limpopo
Pohjois-Kap
Luoteismaakunta
Länsi-Kap
Lääketieteen kaanon

Avicennan Kaanon persiankielisenä alkuperäisversiona.
Lääketieteen kaanon  (arab. القانون في الطب‎ al-Qānūn fī al-Ṭibb) on vuonna 1025 valmistunut, persialaisen Avicennan ensyklopedinen teos lääketieteestä. Teos yhdisti antiikin Kreikan tiedot ja teoriat, Persian ja Intian perinteet, sekä parhaat lääketieteen aikalaiskäsitykset. Teoksessa on opetuksia esimerkiksi Hippokrateelta, Aristoteleeltä ja Galenokselta. Kaanon on pituudeltaan yli miljoona sanaa. Sen osat käsittelevät anatomiaa, fysiologiaa, yleispatologiaa ja yksittäisten tautien ja niiden hoitoon käytettävien lääkkeiden seikkaperäisiä kuvauksia. Teoksen latinankielinen käännös ilmestyi 1100-luvulla. Lääketieteen kaanonista tuli keskiajan käytetyin ja kattavin lääketieteen teos Euroopassa ja arabimaailmassa. Se säilytti asemansa vaikutusvaltaisena oppikirjana aina 1600-luvulle saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lääketieteen kaanon Wikimedia Commonsissa
Kumpukerrospilvi

Kumpukerrospilvi, stratocumulus
Sylinterimäisiä kumpukerrospilviä
Kumpukerrospilviä eli "yöpilviä" illalla.
Satelliittikuva kumpukerrospilvien järjestäytymisestä Tyynenmeren yllä
Kumpukerrospilvi (Stratocumulus, Sc) on joka puolella maailmaa hyvin yleinen pilvityyppi. Kumpukerrospilvi koostuu hattaroista ja rakenteeltaan se on usein kerrosmainen.
Kumpukerrospilviä on yleensä alle 2,4 kilometrin korkeudessa, tavanomaisesti niitä esiintyy 500-2000 metrin korkeudessa.
Vaikka kumpukerrospilvi on joskus tumma ja uhkaavan näköinen, se sataa harvoin ja silloinkin vain jonkin verran vettä tai lunta. Kumpukerrospilvi voi myös paksuuntua sumupilveksi.
Stratocumuluspilvien rakenne

Stratocumuluspilvi on pehmeistä pilvilaikuista tai litteistä hattaramaisista jonoista, "rullista" tai "makkaroista" koostuva matto. Tavallisemmin pilvi on laikkuina tai "aaltoina", joiden keskiosat ovat harmaita, reunat vaaleampia. Merien yllä joukko stratocumuluksia järjestyy toisinaan satelliittikuvista selvästi havaittaviin suuriin muotoihin. Pilvien alaosa voi olla tasainen, mutta yläosa on tavanomaisesti epätasainen. Stratocumulus muistuttaa toisinaan litteää, vieri vieressä harmaana pilvikerroksena olevia kumpupilviä.
Kumpukerrospilven väri voi olla valkoisen ja tummanharmaan väliltä. Tummat osat ovat mosaiikkimaisia tai kumpuilevia.
Kumpukerrospilvi muistuttaa hahtuvapilveä (altocumulus), mutta kumpukerrospilven hattarat ovat kookkaampia. Joskus kumpukerrospilvi muistuttaa paksua kumpupilveä, mutta on reunoiltaan epäterävä.
Stratocumuluspilvien syntyminen

Joskus kumpukerrospilvi syntyy kumpupilvien  latistuessa kerrosmaiseksi matoksi inversiokerrosta vasten. Monet tummat "yöpilvet" ovat päiväisten kumpupilvien jäänteitä, "raatocumuluksia". Kumpukerrospilvi syntyy siis usein levinneistä kumpupilven keski- tai yläosista. Kumpukerrospilvi voi syntyä myös ylhäällä olevan sumupilven noustessa tai tullessa epävakaaksi nousevissa, laskevissa ja aaltoilevissa ilmavirtauksissa.
Kumpupilven muuttuminen stratocumulukseksi

Kumpupilviä muuttuu päivällä ja illalla kumpukerrospilveksi. Illalla kumpupilvistä syntyy "yöpilviä", Stratocumulus vesperalis, joka kuuluu ylempään luokkaan Statocumulus cumuliformis.
Stratocumulus-pilvien jako

Lajit:
Stratocumulus stratiformis, kerrosmainen
Stratocumulus castellanus, vallinharjamainen
Stratocumulus lenticularis, mantelipilvi
Muunnokset:
Stratocumulus duplicatus, kaksinkertainen, monia pilvikerroksia
Stratocumulus translucidus, läpikuultava, aurinko tai kuu kuultaa pilven läpi
Stratocumulus perlucidus pilvien väliin jää aukkoja
Stratocumulus opacus, läpinäkymätön, saattaa paksuna muistuttaa kumpupilveä tai yhtenäistä matalien kumpupilvien muodostamaa mattoa.
Stratocumulus cumulogenitus kumpupilveä muistuttava, tai sitä synnyttävä
Stratocumulus radidatus, säteittäinen, pilvet monina nauhamaisina jonoina, jotka yhtyvät horisontissa
Stratocumulus undulatus, aaltomainen
Stratocumulus lacunosus, kennomainen, pilvikerroksissa suuria verkkomaisia aukkoja ja pilvien reunat risaisia
Stratocumulus praecipitatio, satava
Lisäpiirteitä:
Stratocumulus mamma, utaremainen
Stratocumulus virga, sadejuovainen
Stratocumulus volutus,  rullamainen, pitä kielekemäinen
Esimerkiksi statocumulus statisformis opacus cumulogenitys on mattomainen kumpupilvimäisten kumpukerrospilvien muodostama harmaa pilvikerros.
Toinen stratocumulus-pilvien jako

Stratocumulus undulatus-pilvet ovat litteitä kumpukerrospilviä. Statocumulus cumuliformis-pilviin liittyy pystysuoria, kumpupilvimäisiä osia.
Stratocumulus undulatus
Stratocumulus opacus
Stratocumulus perlucidus
Stratocumulus translucidus
Stratocumulus lenticularis
Stratocumulus cumuliformis
Stratocumulus castellanus
Stratocumulus mammatus
Stratocumulus vesperalis
Stratocumulus diurnalis
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kumpukerrospilvi Stratocumulus Ilmatieteen laitos, Pilvikuvasto
Muriel Martin Online - Stratocumulus Cloud (Arkistoitu – Internet Archive)
WW2010 University of Illinois - Stratocumulus Clouds
BBC Weather Centre - Types of Cloud - Stratocumulus and Altocumulus
Kuningas Salomonin kaivokset (vuoden 1985 elokuva)

| Kuningas Salomonin kaivokset> King Solomon's Mines |
| --- | --- |

Ohjaaja:  J. Lee Thompson
Käsikirjoittaja:   H. Rider Haggard  Gene Quintano 
Tuottaja:   Yoram Globus  Menahem Golan  Rony Yacov 
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Alex Phillips Jr. (käännä suomeksi)
Leikkaaja:  John Shirley
Tuotantosuunnittelija:  Luciano Spadoni
Pääosat:   Richard Chamberlain  Sharon Stone  John Rhys-Davies  Herbert Lom 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1985
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Seuraaja:  Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuningas Salomonin kaivokset (King Solomon's Mines) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut seikkailukomedia. Elokuvan ohjasi J. Lee Thompson, ja pääosissa ovat Richard Chamberlain ja Sharon Stone. Elokuva perustuu H. Rider Haggardin romaaniin Kuningas Salomon kaivokset vuodelta 1885, mutta on komediallinen ja Indiana Jones -elokuvia parodisoiva versio siitä.lähde?
Elokuvalle kuvattiin samalla jatko-osaksi Allan Quatermain ja kadonnut kultainen kaupunki, joka sai ensi-iltansa 1987.
Tiivistelmä

Elokuva kertoo Jesse Hustonista, joka palkkaa seikkailunhimoisen Allan Quatermainin auttamaan hänen isänsä etsinnöissä, joka kidnapattiin. Jessen isä on kuuluisa arkeologi, joka on kiinnostunut Kuningas Salomonin kaivoksen legendasta, johon ei kovinkaan moni usko. Kaksikko saa tietää, että kidnappauksen takana on Dogati ja saksalainen eversti Bockner miehineen. Tästä alkaa heidän seikkailunsa, josta ei puutu vauhtia ja vaaratilanteita.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Chamberlain  | … |  Allan Quatermain   |
|  Sharon Stone  | … |  Jesse Huston   |
|  John Rhys-Davies  | … |  Dogati   |
|  Herbert Lom  | … |  Bockner   |
|  Ken Gampu  | … |  Umbopo   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen kutsui elokuvaa ”hirveähköksi” köyhän miehen Indiana Jonesiksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, lähinnä Sharon Stonen ansiosta.
Aiheesta muualla

Kuningas Salomonin kaivokset Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lääkkeen antotapa

Valmisteen antotapa viittaa siihen, millä tavalla lääkevalmiste saadaan ihmisen elimistöön.
Mahdollisia tapoja ovat muun muassa seuraavat:
bukkaalinen (posken limakalvoille)
ihonsisäinen (injektio ihokudokseen)
implantaatti (esim. ihonalainen kapseli)
inhalationaalinen (hengitettävä)
intramuskulaarinen (injektio lihakseen)
Intraperitoneaalinen (injektio vatsaonteloon)
intratekaalinen (selkäytimeen injektoitava)
insuflaatio (lääkkeenpuhallus, sisään puhaltaminen)
intravaginaalinen (emättimen kautta)
intravenoosinen (injektio tai infuusio laskimoon)
nasaalinen (nenän kautta)
okulaarinen (silmän kautta)
oraalinen (suun kautta)
rektaalinen (peräaukon kautta)
sublinguaalinen (kielen alle asetettava, esim. nitrotabletit)
subkutaaninen (injektio ihon alle)
sydämensisäinen (injektio sydämeen)
topikaalinen (pinnallisesti)
transdermaalinen (ihon kautta)
transmukosaalinen (limakalvon kautta)
Aiheesta muualla

Lääkemuodot ja antotavat, lääkkeiden käyttökuntoon saattaminen (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin yliopisto.
Lämmön mekaaninen ekvivalentti

Lämmön mekaaninen ekvivalentti eli lämmön mekaaninen vastine on lähinnä tieteen­historiallinen käsite, jolla tarkoitetaan sitä vakinaista määrää mekaanista energiaa tai työtä, joka vastaa tietyn suuruista lämpömäärää. Lämmön mekaanisella ekvivalentilla ja sen mittaamisella oli keskeinen osuus, kun 1800-luvulla muotoiltiin yleinen energian säilymislaki, lämpö tunnistettiin yhdeksi energian muodoksi ja termodynamiikka kehittyi tärkeäksi fysiikan haaraksi.
Historia > Prioriteettikysymys

Mayer sai tiedon Joulen tutkimuksista vuonna 1848, ja hän kirjoitti Ranskan tiedeakatemialle kirjeen, jossa hän väitti keksineensä saman asian aikaisemmin. Hänen kirjeensä julkaistiin Comptes Rendus -sarjassa, ja Joule vastasi siihen nopeasti. Koska Thomson oli Joulen läheinen tuttava, hänetkin vedettiin mukaan kiistaan. Thomsonin tukemana Joule myönsi, että Mayer oli esittänyt mekaanisen ekvivalentin idean aikaisemmin, mutta he yhdessä väittivät myös, että juuri Joule oli vahvistanut sen kokeellisesti. Thomsonin kollegat, ystävät ja sukulaiset kuten William John Macquorn Rankine, James Thomson, James Clerk Maxwell ja Peter Guthrie Tait asettuivat niin ikään kiistassa Joulen puolelle.
Vuonna 1862 kuitenkin John Tyndall, joka oli ottanut asiakseen tieteen kansantajuistamisen ja kävi monia julkisia väittelyjä Thomsonin ja hänen piirinsä kanssa, piti Royal Institutionissa esitelmän nimeltä voimasta (engl. On Force). Siinä hän sanoi, että ansio niin lämmön mekaanisen ekvivalentin ideasta kuin sen mittaamisestakin kuului von Mayerille. Thomson ja Tait närkästyivät, ja asiasta alettiin kiistellä Philosophical Magazinessa sekä kansanomaisemmassa Good Words -lehdessä myös vähemmän soveliaaseen sävyyn. Vähätelläkseen von Mayerin ansioita Tait jopa väitti, että lain olikin keksinyt Ludwig A. Colding.
Artikkelissaan Heat: A Mode of Motion vuodelta 1863, joka julkaistiin Henry Enfield Roscoen artikkelin Thermodynamics yhteydessä Edinburgh Review -lehdessä tammikuussa 1864, Tyndall mainitsi jälleen Mayerin lämmön mekaanisen ekvivalentin keksijänä. Samoihin aikoihin Joulen maine oli kuitenkin jo vahvistunut, kun taas von Mayer oli joutunut lähes unohduksiin. Vasta elämänsä lopulla von Mayerin tieteelliset ansiot tunnustettiin yleisemmin; niiden perusteella hän sai Saksassa jopa aatelisarvon, ja Lontoon Royal Society myönsi hänelle Copley-mitalin.
Siitä, kenelle kunnia lämmön mekaanisen ekvivalentin ja energian säilymislain keksimisestä kuuluu, on myöhemminkin käyty kiivasta  kiistaa. Aikoinaan esimerkiksi Eugen Dühring syytti Helmholtzia Mayerin ajatusten varastamisesta ja plagioinnista ja piti Mayeria suorastaan "marttyyrinä".  Dühringiä vastaan on kuitenkin huomautettu, että Helmholtz oli päätynyt samoihin tuloksiin itsenäisesti ja sitä paitsi kehittänyt teoriaa pidemmälle ja muotoillut sen selvemmin, minkä lisäksi Helmholtz itse oli myöntänyt Mayerin päätyneen samansuuntaisiin ajatuksiin jo ennen häntä.  Toisaalta Thomas Kuhn on nimennyt peräti 12 tutkijaa, jotka 1830- ja 1840-luvuilla toisistaan riippumatta esittivät muodossa tai toisessa sen fysikaalisen peruslain, joka nykyisin tunnetaan energian säilymislakina.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mechanical equivalent of heat