stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risto Luukkonen
Amatööriura

”Ripa” Luukkonen edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa 51-kiloisten sarjassa. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaiselle Nathan Brooksille tuomariäänin 0–3; Brooks voitti lopulta kultaa. Berliinin EM-kilpailuissa 1955 Luukkonen hävisi 51 kilogramman sarjan ensimmäisessä ottelussaan unkarilaiselle Josef Nagylle tuomariäänin 0–3.
Luukkonen voitti Pohjoismaiden mestaruuden 51-kiloisissa vuonna 1957 ja saavutti PM-pronssia 54-kiloisissa vuonna 1955.
Seuratasolla Luukkonen edusti Helsingin Nyrkkeilijöitä. Hän voitti Suomen mestaruuden 54 kilogramman sarjassa vuosina 1955 ja 1956 sekä 51-kiloisissa vuonna 1957. Hän osallistui 21 maaotteluun ja voitti niissä 14 kertaa.
Ammattilaisura

Luukkonen aloitti ammattilaisuransa lokakuussa 1957 Helsingissä voittamalla viidennen erän teknillisellä tyrmäyksellä belgialaisen Jean Peemansin. Samana vuonna hän voitti vielä kaksi muutakin vastustajaansa. Vuonna 1958 hän voitti kaikki neljä otteluaan. Vuonna 1959 hän kahden voiton jälkeen otteli kesäkuussa ratkaisemattoman espanjalaisen Mimun Ben Alin kanssa. Hän pääsi Helsingissä 4. syyskuuta 1959 ottelemaan espanjalaisen Young Martinin kanssa kärpässarjan Euroopan-mestaruudesta ja voitti tuon 15-eräisen ottelun pisteillä.
Lokakuussa 1959 Luukkonen mursi peukalonsa ja joutui jättämään väliin suunnitellun ottelumatkansa Etelä-Amerikkaan ja Kaukoitään. Helmikuussa 1960 hän keskenkuntoisena kärsi ammattilaisuransa ensimmäisen pistetappion irlantilaiselle John Caldwellille. Tämä ottelu ei kuitenkaan koskenut EM-titteliä, joka pysyi edelleen Luukkosen nimissä. Huhtikuussa häneltä murtui jälleen käden luu ja hän piti yli puolen vuoden ottelutauon. Vuonna 1960 hän voitti yhteensä kolme ottelua saavuttaen muun muassa lokakuussa Caracasissa kuudennen erän teknillisellä tyrmäyksellä voiton venezuelalaisesta Ramon Ariasista ja nousi The Ring -lehden listalla maailmanmestarin kuudenneksi haastajaksi.
Huhtikuussa 1961 Luukkonen hävisi pisteillä ranskalaiselle Jean Guerardille ja 29. kesäkuuta 1961 Algherossa hän menetti EM-tittelinsä italialaiselle Salvatore Burrunille. Loppuvuonna hän vielä voitti yhden ja hävisi yhden ottelun. Vuonna 1962 hän voitti viisi ottelua, joista kaksi tyrmäyksellä, ja otteli Jean Guerardin kanssa ratkaisemattoman. Vuonna 1963 hän voitti kaksi ottelua tyrmäyksellä ja seitsemän ottelua pisteillä ennen kuin pääsi 9. joulukuuta 1963 Helsingissä ottelemaan kääpiösarjan Euroopan-mestaruudesta Mimun Ben Alin kanssa. Luukkonen sai pistevoiton ja nousi toisen kerran urallaan Euroopan-mestariksi.
Maaliskuussa 1964 Luukkonen hävisi skotlantilaiselle Walter McGowanille mutta tämä ottelu ei koskenut EM-titteliä. Helsingissä 22. toukokuuta 1964 hän puolusti menestyksekkäästi titteliään ottamalla 15-eräisessä ottelussa pistevoiton ranskalaisesta Pierre Vetroffista. EM-titteli vietiin häneltä pois hänen kieltäydyttyään ottelemasta Mimun Ben Alia vastaan Barcelonassa. Loppuvuonna 1964 hän voitti vielä kaksi ottelua. Alkuvuonna 1965 hän voitti kaksi ottelua sekä otteli yhden ratkaisemattoman. Uransa kuusi viimeistä ottelua hän hävisi pisteillä. Viimeinen vastustaja oli ruotsalainen Jan Persson 22. huhtikuuta 1966 Tukholmassa.
Ammattilaisurallaan Risto Luukkonen otteli 48 kertaa. Hän voitti 34 ja hävisi 11 ottelua, ja kolme päättyi ratkaisemattomaan.
Aiheesta muualla

YLE Elävä arkisto: Risto Luukkosen EM-voitto 1959
Olli-Pekka Lyytikäinen

| Olli-Pekka Lyytikäinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1957 (ikä 66–67) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Muut tiedot
Hallitusjäsenyydet:   A-lehtien hallituksen puheenjohtaja ja  HJK:n hallituksen puheenjohtaja
Siviilisääty:  Naimisissa
Lapset:  3
Olli-Pekka Lyytikäinen (s. 1957 Helsinki) on A-lehtien hallituksen puheenjohtaja ja Helsingin Jalkapalloklubin puheenjohtaja.
Lyytikäisen isovanhemmat, Aune ja Yrjö Lyytikäinen perustivat Kustannusosakeyhtiö Apulehden, joka nykyisin toimii nimellä A-lehdet. HJK:n hallituksessa hän on toiminut vuodesta 1978. HJK Oy:n puheenjohtajana Lyytikäinen on toiminut vuodesta 2001 lähtien.
Lyytikäisen isä, Olli Lyytikäinen, toimi vuoteen 1978 saakka HJK:n puheenjohtajana. Lyytikäisen poika, Joonas Lyytikäinen on HJK:n hallituksen jäsen.
Ari Lyytikkä

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 31. toukokuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Lahti, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1974–1980: Reipas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1987 | Reipas | 113 | (7) |
Maajoukkue
| 1980 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 1981 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 1983 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 1983 | Suomi | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ari Lyytikkä (s. 31. toukokuuta 1963 Lahti) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Lyytikkä edusti koko uransa ajan 1980–1987 Lahden Reipasta. Lyytikkä pelasi mestaruussarjassa kahden kauden aikana 21 ottelua. Lisäksi hän pelasi 1. divisioonassa 97 ottelua, joissa teki yhdeksän maalia. Lyytikkä edusti myös Suomen maajoukkuetta neljässä maaottelussa vuonna 1983.
Lys (1785)

| Lys |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Toulon
Kölinlasku:  syyskuu 1784
Laskettu vesille:  7. lokakuuta 1785
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1787
Poistui palveluskäytöstä:  poltettu 1793
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 966 t
Pituus:  55,87 m
Leveys:  14,90 m
Syväys:  7,26 m
Koneteho:  täystakiloitu
Miehistöä:  3 upseeria ja 690 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  yhteensä 74 tykkiä: 28 x 36 naulan SML tykkiä 30 x 18 naulan tykkiä 16 x 8 naulan tykkiä 4 x 36 naulan karronadia
Lys oli Ranskan laivaston Téméraire-luokan 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Vaisseau No. 2  tilattiin 1784 Toulonin telakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1784. Alus laskettiin vesille 7. lokakuuta 1785 ja  nimettiin 27. tammikuuta 1786 Commerce de Marseilleksi ja edelleen 17. heinäkuuta Lysiksi. Alus valmistui syyskuussa 1787.
Palvelus

Alus nimettiin 6. lokakuuta 1792 uudelleen Tricoloreksi. Alus luovutettiin elokuussa 1793 brittiläis-espanjalaiselle Toulonin vallanneelle laivasto-osastolle. Maihinnousseiden joukkojen evakuoituessa  alus sytytettiin palamaan 18. joulukuuta. Ranskalaiset nostivat hylyn ja romuttivat sen 1807.
Pella

| Pella> Πέλλα |
| --- | --- |
 Pellan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Pella
Koordinaatit:  40°45′15″N, 22°31′06″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Pélla, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 500–90 eaa.
Huippukausi:  n. 200-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Makedonian valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Bottiaia, Makedonia
Aiheesta muualla
  Pella Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pella (door.kreik. Πέλλα, joon.kreik. Πέλλη, Pellē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Bottiaiassa Makedoniassa nykyisen Kreikan alueella. Se oli Makedonian valtakunnan pääkaupunki noin vuosina 400–167 eaa. Pellan arkeologinen alue sijaitsee Péllan kunnassa nykyisen, kaupungista nimensä ottaneen Péllan kaupungin laidalla.
Pella oli Filippos II:n pääkaupunki, ja Aleksanteri Suuri syntyi siellä. Politiikan ja taiteen suhteen kaupungin kulta-aikaa oli Antigonos Gonataksen hallituskausi (274–239 eaa.). Antiikin Pellan löytöjä esittelee Péllan arkeologinen museo.
Maantiede

Pellan kaupunki sijaitsi Bottiaian maakunnassa Makedoniassa. Kaupunki oli rakennettu matalille kukkuloille, jotka sijaitsivat eräänlaisen laguunin rannalla, sekä kukkuloiden viereiselle tasangolle. Laguuni oli antiikin aikaan purjehduskelpoinen Lydias-jokea (nyk. Loudías) pitkin, ja yhteydessä Aigeianmereen kuuluneeseen Thermainlahteen. Etäisyys merelle oli 120 stadioninmittaa eli noin 21 kilometriä. Pellan ympärillä oli viljavaa tasankoa, ja meriyhteys oli hyödyllinen kaupan kannalta. Kaupunki oli myös tärkeän itä-länsisuuntaisen reitin, myöhemmän Via Egnatian, varrella. Soinen ympäristö toimi kaupungin suojana. Suot tunnettiin antiikin aikana nimellä Borboros (Βόρβορος).
Nykyisin Pellan alue on edelleen soista mutta pääosin kuivattua tasankoa. Kaupungin paikka sijaitsee nykyisin noin 23 kilometriä sisämaassa alueen kuivattamisen sekä Loudías-, Aliákmonas- ja Axiós-jokien virtauksen aikaansaaman liettymisen ja rannikon siirtymisen seurauksena.
Pellan kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Pellaia (Πελλαία). Sen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Alueen itäpuolella oli Ikhnain poliksen alue, kaakkoispuolella Allanten poliksen alue ja länsi- ja luoteispuolella Kyrrhoksen poliksen alue. Pellasta pohjoiseen sijaitsi Tyrissa. Pellaian alueelta tunnetaan ainakin viisi pienempää asutusta, joiden sijaintipaikat ovat nykyiset Ágios Nikólaos, Agrosykéa, Archontikó, Damianó ja Leptokaryá. Kaupungilla oli myös kaksi esikaupunkia, toinen sen länsi- ja toinen luoteispuolella.
Historia > Esihistoriasta klassiselle kaudelle

Pellan seutu on ollut ollut asuttu esihistoriallisella ajalla, ja alueelta on tehty joitakin pronssikautisia löytöjä. Antiikin aikaisen kaupungin alkuperäinen nimi oli Stefanos Byzantionlaisen mukaan Bunomos (Βουνόμος, Būnomos/Bounomos) tai Bunomeia (Βουνόμεια, Būnomeia/Bounomeia). Sen alkuperäisiä asukkaita olivat paionialaiset. Arkaaiselta kaudelta lähtien Pellaan tuli joonialaista kreikkalaista väestöä.
Arkaaisen ja klassisen kauden Pella luetaan polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon. Varhaisin maininta kaupungista on Herodotokselta liittyen persialaissotiin. Hän kutsuu sitä pikkukaupungiksi. Sotien aikaan Pellan alue oli bottiaialaisten hallussa, ja kuningas Amyntas joutui evakuoimaan kaupungin. Thukydides mainitsee kaupungin kahdesti. 380-luvulla eaa. kaupunki kuului lyhyen aikaa Khalkidiken liittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pellaios (Πελλαῖος), harvemmin Pellēnaios (Πελληναῖος) ja Pellēnos (Πελληνός).
Pellasta tuli Makedonian valtakunnan pääkaupunki Amyntas III:n (hallitsi 393–369 eaa.) aikana. Usein kuitenkin sanotaan jo kuningas Arkhelaoksen perustaneen kaupungin uudelleen Makedonian pääkaupungiksi noin vuonna 400 eaa. Pella korvasi vanhan pääkaupungin Aigain. Hovin siirryttyä kaupunkiin sinne alkoi siirtyä myös paljon muuta makedonialaista väestöä, mikä muutti paljon kaupungin luonnetta.
300-luvun eaa. kuluessa kaupunki kasvoi huomattavasti, ja Ksenofon sanoo sen olleen Makedonian suurin kaupunki. Pella oli myös Filippos II:n pääkaupunki, ja hänen poikansa Aleksanteri Suuri syntyi siellä. Demosthenes vähätteli Filippoksen ajan kaupunkia pieneksi ja merkityksettömäksi, mutta tämä oli ilmeisesti lähinnä retoriikkaa.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Aleksanterin ja diadokkien ajalta sekä hellenistiseltä kaudelta Pellasta on säilynyt suhteellisen vähän tietoa. Antipatros hallitsi kaupungista käsin, mutta Kassandros suosi enemmän perustamiaan Thessalonikea ja Kassandreiaa. Politiikan ja taiteen suhteen Pellan kulta-aikaa oli Antigonos Gonataksen hallituskausi (274–239 eaa.), ja kaupunki kukoisti edelleen Perseuksen ajalle (179–168 eaa.) saakka. Tuolloin kaupunki ei ollut ainoastaan hallinnollinen vaan myös merkittävä kaupallinen keskus.
Pella antautui Aemilius Pauluksen johtamille roomalaisille joukoille Pydnan taistelun jälkeen vuonna 168 eaa. Liviuksen kuvaus kaupungista tämän jälkeiseltä ajalta on säilynyt. Seuranneella roomalaisella kaudella, erityisesti roomalaisen Macedonian provinssin perustamisen vuonna 148 eaa. jälkeen, Pella menetti asemansa Thessalonikelle ja taantui. Kaupunki tuhoutui maanjäristyksestä noin 90 eaa. Uusi Pella, joka oli roomalainen colonia eli sotilassiirtokunta, perustettiin vuonna 30 eaa. lännemmäksi nykyisen Néa Péllan kylän paikalle. Sen läpi kulki merkittävä Via Egnatia -tie. Pellan nimissä lyötiin rahaa Hadrianuksen ajalta Philippus Arabsin ajalle. Pella vaikuttaa olleen olemassa vielä 500-luvulla jaa., sillä Hierokles mainitsee sen.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Nykyinen Péllan kaupunki (myös Paliá Pélla, ”Vanha Pélla”) on kehittynyt paikalle myöhemmin. Se tunnettiin osmanivallan aikana nimellä Ágioi Apóstoloi, ja se otti antiikin aikaisen kaupungin nimen vuonna 1926.
1700- ja 1800-luvulla kaupungista oli nähtävissä joitakin jäännöksiä, ja seudulla käyneet matkailijat ja antiikintutkijat yhdistivät ne antiikin ajan Pellan kaupunkiin. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1912 sen jälkeen, kun kreikkalainen Makedonia oli liitetty Kreikkaan. Laajemmat arkeologiset tutkimukset alkoivat kenttätutkimuksina vuonna 1954, ja tämän jälkeen suoritettiin kaivaukset vuosina 1957–1964 ja edelleen vuodesta 1970 eteenpäin. Paikka varmistui lopullisesti antiikin Pellan paikaksi, kun kaivauksissa vuonna 1957 löytyi kaupungin nimen sisältäviä piirtokirjoituksia.
Rakennukset ja löydökset

Pellan kaupungin pinta-ala oli noin neljä neliökilometriä. Se oli ympäröity kaupunginmuurilla, joka ajoitetaan 300-luvun eaa. alkuun ja jonka pituudeksi on arvioitu lähes viisi kilometriä. Se oli tehty savitiilestä kiviperustalle.
Kaupungissa oli kuninkaallinen palatsi, julkisia ja uskonnollisia rakennuksia sekä lukuisia makedonialaisten virkamiesten peristyylipihoilla varustettuja ja mosaiikkilattioin koristettuja yksityistaloja. Pellan jäänteet ovat pääosin peräisin hellenistiseltä kaudelta. Klassisen kauden kaupungista on kaivettu vain hautausmaita ja vähäisiä rakennusjäänteitä. Arkeologinen alue jakautuu kahteen osaan. Pääalue eli alakaupungin alue sijaitsee nykyisen Péllan kaupungin lounaispuolella. Sen halkaisi aiemmin Édessasta ja Giannitsásta Thessalonikiin kulkeva itä-länsisuuntainen tie. Nykyisin tie tekee mutkan arkeologisen alueen eteläpuolelta. Toinen arkeologinen alue, joka käsittää niin sanotun Länsikukkulan alueen, sijaitsee hieman pohjoisempana. Péllan arkeologinen museo sijaitsee sen lähellä.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis eli yläkaupunki

Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli kahdella matalalla kukkulalla, joista toinen kukkula on sama, jolle nykyinen Péllan kaupunki on rakennettu, ja toinen eli niin sanottu Länsikukkula sijaitsee sen länsipuolella. Joskus nimellä akropolis viitataan vain Länsikukkulaan, joka käsitti noin kuuden hehtaarin kokoisen alueen. Kukkulalla sijaitsivat Makedonian kuninkaiden palatsi sekä Athene Alkidemokselle omistettu temppeli, joka on kaupungin ainoa historiallisissa lähteissä mainittu temppeli. Akropoliin rakennukset edustivat doorilaista ja joonialaista tyyliä. Kukkulan alueisiin viitataan tutkimuksessa nimillä Lohko (Section) II ja III.
Palatsi koostui kolmesta itä-länsisuunnassa vierekkäin rakennetusta kokonaisuudesta, joissa jokaisessa oli puolestaan pohjoisosa ja suuren peristyylipihan ympärille muodostunut eteläosa. Keskisen ja itäisen kokonaisuuden eteläsivulla eli kaupungin puoleisessa julkisivussa oli 153 metriä pitkä ja 15 metriä syvä pylväshalli. Palatsin muurien oletetaan yhdistyneen akropoliin muureihin ja niiden puolestaan kaupunginmuureihin.
Rakennukset ja löydökset > Alakaupunki

Alakaupunki sijaitsi akropoliiden eteläpuolella. Sen alueisiin viitataan tutkimuksessa nimillä Lohko (Section) I sekä IV–VI. Alakaupunki oli rakennettu Hippodamoksen nimiin laitetun, 300-luvun eaa. lopulle ajoitetun ruutuasemakaavan mukaisesti. Asemakaavassa oli kaksi pohjois-eteläsuuntaista pääkatua ja yksi itä-länsisuuntainen pääkatu. Ruudukon keskellä oli agora eli kauppa- ja kokoontumispaikka, jonka koko oli kymmenen ruutuasemakaavan korttelia eli noin 200 × 182 metriä. Se oli reunustettu stoilla eli pylväshalleilla. Pohjoissivun stoassa oli oletettavasti politarkkien istuin ja luoteissivulla kaupunginarkisto.
Asemakaavan korttelit koostuivat hellenistiselle kaudelle tyypillisistä peristyylipihoilla varustetuista rakennuksista, joista ainakin osa on ollut kaksikerroksisia. Pylväiköt edustivat doorilaista tai joonialaista tyyliä. Alimpien kerrosten lattiat oli koristeltu monivärisin, luonnonkivistä tehdyin mosaiikein, jotka esittivät geometrisia aiheita tai sisälsivät kuvitusta, kuten kasvi- tai eläinaiheita, mytologisia aiheita tai metsästyskohtauksia. Talojen seinät oli koristeltu seinämaalauksin, joista on myös säilynyt jäänteitä.
Talot on ajoitettu 300-luvun eaa. lopulta 200-luvun eaa. alkupuolelle. Tunnetuimpiin taloihin viitataan nimillä Dionysoksen talo, Helenan ryöstön talo, Leijonanmetsästyksen talo, Poseidonin talo ja Amatsonomakhian talo niiden lattiamosaiikkien aiheiden mukaisesti. Osa talojen pylväiköistä on kunnostettu, kun taas pääosa mosaiikeista on siirretty museoon. Korttelien välissä kulki noin yhdeksän metriä leveät kadut, joiden yhteydessä oli myös vesiputket ja viemärit.
Athenen temppelin lisäksi kaupungista on löydetty Afrodite-Kybelelle (Jumalten äidille) omistettu pyhäkkö, joka sijaitsi asuinkorttelissa agoran pohjoispuolella. Se oli rakennettu alun perin 300-luvulla eaa. Se koostui ulkoilmapyhäköstä, johon kuului Jumalten äidin temppeli sekä työpaja- ja säilytystiloja ja pitosali. Muita pyhäköitä ovat Thesmoforeion eli Demeter Thesmoforokselle omistettu pyhäkkö, joka sijaitsi kaupungin koillislaidalla, sekä parantajajumala Darrhonille omistettu pyhäkkö, johon kuului temppeli ja lähdekaivorakennus.
Kaupungin muihin rakennuslöytöihin lukeutuu muun muassa suurikokoinen tholos eli pyöreä rakennus, joka on tulkittu Herakleelle omistetuksi herooniksi ja buleuterioniksi. Plutarkhoksen mukaan kaupungissa oli teatteri.
Kaupungin hautausmaat sijaitsivat muurien ulkopuolella. Klassisen kauden hautausmaa sijaitsi kuitenkin lähellä myöhempää agoraa. Niin kutsuttuja makedonialaistyyppisiä hautoja, joissa oli tumuluksen peittämä holvattu hautakammio, rakennettiin 300-luvun eaa. lopulta lähtien.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Pellasta tehdyt esinelöydöt ovat Péllan kylässä arkeologisen alueen lähellä toimivassa Péllan arkeologisessa museossa. Hienoimpiin löytöihin lukeutuvat lukuisat lattiamosaiikit, joista tunnetuimpiin kuuluvat esittävät kohtausta, jossa Krateros pelastaa Aleksanteri Suuren tämän ollessa metsästämässä leijonaa; peuranmetsästystä, varustettuna kirjoituksella ”Gnosis teki sen”; sekä Dionysosta, joka ratsastaa alastomana pantterilla. Museossa on myös paljon muun muassa alueelta löydettyjä veistoksia, hautakiviä, keramiikkaa ja rahoja. Eräs erikoinen löytö on eräästä haudasta löydetty niin kutsuttu Pellan kiroustaulu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pella Wikimedia Commonsissa
Pellan agoraa.
Via Egnatiaa Pellassa.
Pellassa Filippos II:n aikana (n. 359–336 eaa.) tai postuumisti lyöty kultainen puolistateeri.
Aleksanteri Suuri ja Krateros surmaavat leijonan. Mosaiikki Pellasta, 300-luvun loppu eaa. Péllan arkeologinen museo.
Kaavakuva Pellan arkeologisesta alueesta.
Dionysoksen talon rauniot.
Peuranmetsästystä esittävä mosaiikki Pellasta, esittää mahdollisesti Aleksanteri Suurta ja Hefaistionia. Péllan arkeologinen museo.
Pellan kiroustaulu, 300-luku eaa. Péllan arkeologinen museo.
Antero Lähde

Antero Jouko Lähde (s. 13. helmikuuta 1964 Kauvatsa) on suomalainen ampumahiihtäjä.
Lähde sijoittui Calgaryn 1988 olympialaisissa 10 kilometrillä 42:nneksi ja viestissä 12:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui Oslossa 1986 10 kilometrillä 32:nneksi ja viestissä neljänneksi, Lake Placidissa 1987 20 kilometrillä 39:nneksi ja viestissä viidenneksi, vuoden 1990 MM-kilpailuissa 20 kilometrillä 20:nneksi, 10 kilometrillä 23:nneksi ja viestissä kuudenneksi sekä Lahdessa 1991 20 kilometrillä 15:nneksi, 10 kilometrillä 35:nneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Antero Lähde edusti seuratasolla Punkalaitumen Kuntoa. Hän voitti Suomen mestaruuden 20 kilometrillä vuonna 1990. Hänen vaimonsa Sari Lähde (o.s. Kokko) on myös ampumahiihdon Suomen mestari ja MM-kisaedustaja.
Frans Wilhelm Lüchow

Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Frans Fredrik Wilhelm Lüchow (myös Lüchou, 27. toukokuuta 1837 Kristiinankaupunki – 6. tammikuuta 1884 Oulu) oli suomalainen arkkitehti. Lüchow valmistui arkkitehdiksi Tukholman taideakatemiasta vuonna 1856. Vuosina 1858–1863 hän toimi Turun lääninarkkitehdin G. T. Chiewitzin apulaisena, kunnes nimitettiin vt. lääninarkkitehdiksi Chiewitzin kuoltua. Vuonna 1870 Lüchow siirtyi Turusta Yleisten rakennusten ylihallitukseen ns. kolmanneksi arkkitehdiksi, mutta sai nimityksen Oulun lääninarkkitehdiksi jo samana vuonna. Lüchow kuoli Oulussa loppiaisena 1884 ja hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Lüchoun töitä

Entinen apteekki, Brandensteininkatu 9, Loviisa (1860–63)
Tuomiokirkkokatu 2, Turku (G. T. Chiewitzin kanssa) (1861)
Tuomiokirkkokatu 4, Turku (G. T. Chiewitzin kanssa) (1861)
Reuterin talo, Turku (G. T. Chiewitzin kanssa) (1861)
Tyrnävän kirkko (1873)
Tornion raatihuone (1875)
Kemin tullikamari ja tullinhoitajien asunnot (ns. Kemin tullin "valkoiset huvilat") (1876) – toinen huviloista siirrettiin Kemin Meripuiston museoalueelle ja toinen purettiin 1960-luvun lopulla.
Kalajoen kirkko 1879 (kirkko tuhoutui tulipalossa 1930, mutta rakennettiin uudelleen seuraavana vuonna)
Haapajärven kirkon muutostyöt (1880)
Muonion kirkon torni (1880)
Tuomiokapituli, Rantakatu 1, Oulu (1883)
Suomussalmen vanhan kirkon (kirkko tuhoutui talvisodassa) muutos- ja korjaustyöt (1883)
Lisäksi Ouluun Lüchow suunnitteli lukuisia puisia asuinrakennuksia, jotka kaikki – Tuomiokapitulin rakennusta lukuun ottamatta – on purettu tai ovat muuten tuhoutuneet.
Kuvia rakennuksista

Tyrnävän kirkko, 1873.
Tornion raatihuone, 1874.
Kalajoen kirkko, 1879.
Tuomiokapitulin puuosa, 1883, Oulu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frans Wilhelm Lüchow Wikimedia Commonsissa
Jari Lähde

Jari Juhani Lähde (s. 9. helmikuuta 1963 Nokia) on suomalainen kilpapyöräilijä, joka edusti Suomea maantiepyöräilyn arvokilpailuissa 1980-luvulla.
Lähde sijoittui vuoden 1988 olympialaisissa Etelä-Korean Soulissa 196,8 kilometrin maantiepyöräilyssä 37:nneksi. Hän hävisi voittajalle 34 sekuntia ja pronssimitalistille kymmenen sekuntia. Maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa hän sijoittui kymmenenneksi vuonna 1987 ja 23:nneksi vuonna 1986.
Seuratasolla Lähde edusti Tampereen Yritystä ja Turun Urheiluliittoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden maantieajossa vuonna 1988, tempoajossa vuonna 1989 ja useita mestaruuksia joukkuekilpailuissa niin maantiellä kuin radallakin.
Elias Lähdesmäki

Elias Iisakki Lähdesmäki (s. 9. huhtikuuta 1950) on suomalainen entinen diplomaatti.
Ilmajoen yhteiskoulusta vuonna 1970 ylioppilaaksi päässyt Lähdesmäki opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa ja toimi sitten Suomen ulkoasiainhallinnossa, muun muassa lähetystöneuvoksena Berliinissä 1990-luvun alkupuolella.
Lähdesmäki, peitenimeltään ”Belikov”, on yksi Mitrohinin listalla luetelluista 43 suomalaisesta KGB-kontaktista vuosilta 1972–1984.
Lyijykloridi

| Lyijykloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7758-95-4
PubChem CID:  24459 ja 166945
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PbCl2
Moolimassa:  278,11
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  501 °C
Kiehumispiste:  950 °C
Tiheys:  5,85 g/cm3
Liukoisuus veteen:  9,9 g/l (20 °C) 33,4 g/l (100 °C)
Lyijykloridi eli lyijydikloridi (PbCl2) on lyijy- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja lasinvalmistuksessa. Luonnossa lyijykloridia esiintyy kotunniittimineraalissa.