stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M. Roma Volley
Historia

M. Roma Volley perustettiin vuonna 2006. Aiempi roomalainen pääsarjajoukkue Roma Volley oli lopettanut toimintansa vuonna 2002 talousvaikeuksien vuoksi. Heti ensimmäisellä kaudellaan M. Roma Volley pelasi Italian A1-liigassa. Liigaan se sai hakemalla paikan Italian Lentopalloliitolta. Ensimmäisellä kaudellaan A1-liigassa M. Roma Volley sijoittui runkosarjassa toiseksi ja pudotuspeleissä se eteni välieriin joissa se lopulta putosi. Sijoitukseksi jäi jaettu pronssimitali.
Seuraavalla pääsarjakaudellaan M. Roma Volley oli hankkinut serbialaisen huippuhakkurin Ivan Miljkovicin ja joukkue haki menestystä tosissaan. Kauden aikana joukkue kohtasi Euroopan Cupissa suomalaisen Pielaveden Sammon. Rooma oli hätää kärsimässä kotiottelussaan mutta hoiti lopulta voiton kotiin ja jatkoi Euroopan Cupissa. Lopulta joukkue pelasi loistavan Euroopan Cupin ja voitti mestaruuden. Kotimaisessa A1-liigassa joukkue oli jälleen kerran kolmannella sijalla. Kauden jälkeen M. Roma Volley ilmoitti yllättäen Italian lentopalloliitolle että se ei pysty jatkamaan pääsarjassa rahaongelmien takia ja pelasi sen jälkeen kakkostasolla.
Vuonna 2013 joukkue putosi kolmostasolle eli C-sarjaan.
Muuta

M. Roma Volley kävi Suomessa kaudella 2007–2008 pelaamassa CEV-cupia Pielaveden Sampoa vastaan. Ensimmäinen osaottelu joukkueiden välillä pelattiin Kuopiossa, ja se päättyi Rooma Volleyn tiukkaan voittoon lukemin 1–3. Roomassa pelattu toinen osaottelu oli vielä tiukempi. Pielaveden Sammolla oli ratkaisevassa viidennessä erässä ottelupallo, mutta Roma Volley pystyi kääntämään erän edukseen pistein 19–17. Roma Volley jatkoi näin CEV-cupia eteenpäin tiputtamalla Sampon.
Aiheesta muualla

Rooma Volley kotisivut
Videolinkkejä:
Rooma Volley vs. Sisley Volley
Joukkueesta kertova video
Maksim Mihailov

Mihailov
Maksim Mihailovitš Mihailov (ven. Максим Михайлович Михайлов, s. 19. maaliskuuta 1988) on venäläinen lentopalloilija. Hänen seurajoukkueensa on Zenit-Kazan. Venäjän maajoukkueen kanssa hän on voittanut muun muassa olympiakultaa 2012 ja maailmanliigan 2013. Mihailov pelaa hakkurin roolissa.
Manuel de Falla

Manuel de Falla
Manuel de Falla y Matheu (23. marraskuuta 1876 – 14. marraskuuta 1946) oli espanjalainen säveltäjä.
Elämäkerta

Falla syntyi Cádizissa ja opiskeli 1890-luvun lopulta lähtien pianonsoittoa ja säveltämistä Madridissa. Fallan varhaisiin teoksiin kuuluu muun muassa useita zarzueloja. Ensimmäisenä mestariteoksena pidetään oopperaa La vida breve, jonka ensimmäisen version hän sävelsi vuonna 1905.
Vuosina 1907–1914 Falla asui Pariisissa. Pariisin-vuodet olivat merkittäviä Fallan oman sävelkielen kehitykselle, sillä juuri ollessaan poissa Espanjasta ja nähdessään, kuinka ihailtua espanjalainen kulttuuri oli tuon ajan ranskalaisten säveltäjien ja muiden taiteilijoiden keskuudessa, hän oppi antamaan arvoa Espanjan kansanmusiikkiperinteelle ja etsimään siitä innoitusta. Jo Pariisissa Falla alkoi työstää erästä suurimmista mestariteoksistaan, Noches en los jardines de España (Öitä Espanjan puutarhoissa) pianolle ja orkesterille, mutta se valmistui ja kantaesitettiin vasta hänen palattuaan kotimaahansa. Espanjassa hän sävelsi sittemmin muitakin hyvin suosituksi tulleita teoksia, esimerkiksi baletit El amor brujo (Noiduttu rakkaus) ja El sombrero de tres picos (Kolmikolkkahattu), Cuatro piezas españolas (Neljä espanjalaista kappaletta) ja Fantasía bética pianolle sekä eri puolilta Espanjaa peräisin oleviin teemoihin perustuvan laulusarjan Siete canciones populares españolas (Seitsemän espanjalaista kansanlaulua).
Vuodet 1919–1939 Falla asui Granadassa. Espanjan sisällissodan tuoksinassa hän muutti Argentiinaan, jossa asui elämänsä loppuun saakka. Fallan viimeiseksi merkittäväksi teokseksi jäi Concierto para clavecín y cinco instrumentos (Konsertto cembalolle ja viidelle soittimelle) (1923–26). Elämänsä viimeiset parikymmentä vuotta hän työsti mittavaa näyttämökantaattia Atlàntida (Atlantis) katalonialaisen Jacint Verdaguer’n tekstiin, mutta se jäi keskeneräiseksi. Hänen oppilaansa Ernesto Halffter täydensi teoksen myöhemmin Fallan luonnosten pohjalta.
Luettelo Chilen ilmavoimien kalustosta

Tämä on luettelo Chilen ilmavoimien kalustosta vuoden 2019 alussa.
Hävittäjät

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| F-16A/C Fighting Falcon | Monitoimihävittäjä | 35 |  |
| Northrop F-5 | Hävittäjä | 9 |  |
Harjoituskoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Cirrus SR22 | Harjoituskone | 8 |  |
| CASA C-101 | Harjoitushävittäjä | 27 |  |
| Embraer EMB 314 Super Tucano | Harjoituskone | 14 (4 tilauksessa) |  |
| F-16B/D Fighting Falcon | Hävittäjä (2-paikkainen) | 11 |  |
| Northrop F-5F | Harjoitushävittäjä | 2 |  |
| Temco T-35 Buckaroo | Harjoituskone | 31 |  |
Ilmatankkaus- ja erikoiskoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Boeing 707 | AWACS-ilmavalvontakone | 1 |  |
| Boeing KC-135E Stratotanker | Ilmatankkauskone | 3 |  |
| Lockheed Martin KC-130R | Ilmatankkauskone | 3 |  |
Kuljetuskoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Basler BT-67 | Kuljetuskone | (2 tilauksessa) |  |
| CASA C-212 Aviocar | Kuljetuskone | 3 |  |
| Citation CJ1 | Matkustajakone | 4 |  |
| Cessna O-2 Skymaster | Kuljetuskone | 5 |  |
| DHC-6 Twin Otter | Kuljetuskone | 11 |  |
| Embraer KC-390 | Kuljetuskone | (6 tilauksessa) |  |
| Boeing 737 | Matkustajakone | 1 |  |
| Lockheed C-130B/H/R Hercules | Kuljetuskone | 4 |  |
Helikopterit

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Bell 412 | Monitoimihelikopteri | 17 |  |
| Sikorsky S-70i | Monitoimihelikopteri | 6 |  |
| Bell UH-1H Iroquois | Taisteluhelikopteri | 15 |  |
| Bell 206 | Koulutushelikopteri | 4 |  |
Maailman romanikielen päivä

| Maailman romanikielen päivä |
| --- | --- |

Vietetään:  5. marraskuuta
Järjestämistiheys:  vuosittain
Ensimmäisen kerran:  2009
Maailman romanikielen päivää vietetään vuosittain 5. marraskuuta. Sen tarkoituksena on edistää romanien kieltä, kulttuuria ja koulutusta.
Alkuperä

Kroatissa vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 2009 romanikielen päivää 4. marraskuuta. Kroatian parlamentti esitti romanikielen päivästä kansainvälistä päivää vuonna 2012. Se vahvistettiin Unescon yleiskokouksessa vuonna 2015.
Manuel Álvarez Bravo

1986
Álvarez Bravon mukaan nimetty valokuvakeskus Oaxaca de Juárezissa.
Manuel Álvarez Bravo (4. helmikuuta 1902 México – 19. lokakuuta 2002 México) oli  meksikolainen valokuvaaja ja 1900-luvun merkittävimpiä nimiä Latinalaisen Amerikan valokuvataiteessa. Hänen kuviensa aiheina olivat työ, kuolemanrituaalit ja muu kansanperinne sekä marginaalissa elävät ihmiset.
Manuel Álvarez Bravo oli valokuvaajana itseoppinut, mutta hänen taidemaalarina toiminut isoisänsä ja opettajana työskennellyt isänsä harrastivat valokuvausta. Isä kuoli pojan ollessa vasta 12-vuotias, ja poika joutui jättämään koulunsa kesken. Hän meni töihin tekstiilitehtaaseen kunnes sai paikan valtiovarainministeriöstä. Iltaisin hän opiskeli ensin kirjanpitoa, mutta vaihtoi sen taidekursseihin. Álvarez Bravo hankki ensimmäisen oman kameransa parinkymmenen vuoden iässä työskennellessään virkamiehenä Oaxacan osavaltiossa. Pian hän voitti paikallisen valokuvakilpailun. Palattuaan synnyinkaupunkiinsa Méxicoon hän tapasi Tina Modottin ja pääsi tämän suhteiden ansiosta pääkaupungin vasemmistolaisiin taiteilijapiireihin. Tuttaviin kuuluivat muiden muassa Edward Weston ja Frida Kahlon Saksasta Meksikoon muuttanut valokuvajaisä Guillermo Kahlo, jotka kannustivat kannusti Álvarez Bravoa eteenpäin alalla.
Álvarez Bravo dokumentoi valokuvaamalla muun muassa Diego Riveran seinämaalauksia ja opetti 1930-luvun lopulla valokuvausta San Carlos -taideakatemiassa.
Vuonna 1984 Álvarez Bravolle myönnettiin elämäntyöstään kansainvälinen Hasselblad-palkinto. Hän kuoli satavuotiaana lokakuussa 2002.
Manuel Álvarez Bravon valokuvia on ollut laajasti esillä Helsingissä 1984 ja 1999 sekä yhteisnäyttelyssä Kuopion VB-valokuvakeskuksessa vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Virallinen Álvarez Bravo -sivusto (englanniksi) (espanjaksi)
Elämäkerta Masters of Photography -sivustolla (englanniksi)
5 minuutin video (Arkistoitu – Internet Archive), Getty Museum (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Manuel Álvarez Bravo
Käännös suomeksi
Maailman rikkain mies

Maailman rikkain mies voi viitata seuraaviin asioihin:
Maailman rikkain mies, Carl Barksin piirtämä Aku Ankka -sarjakuva
Maailman rikkain mies, Aku Ankan parhaat -albumisarjan vuonna 1978 julkaistu osa, sisältää edellä mainitun sarjakuvan
Muita merkityksiä

Forbes julkaisee vuosittain luettelon maailman rikkaimmista henkilöistä. Vuoden 2017 listan mukaan maailman rikkain henkilö oli Bill Gates.
M/S Sinu-I-Wasa Tolu

| M/S Sinu-I-Wasa Tolu |
| --- | --- |
Kotipaikka:  Suva, Fidži
IMO-numero:  5423661
Tunnuskirjaimet:  3DVA
Rakennustelakka:  Öresundsvarvet Landskrona, Ruotsi
Kölinlasku:  1964
Tekniset tiedot
Pituus:  65,30 m
Leveys:  16,44 m
Syväys:  3,21 m
Bruttovetoisuus:  1 721 brt
Nettovetoisuus:  757 nrt
Koneisto:  2 × Klöckner-Humboldt-Deutz RBV8M545
Koneteho:  1 942 kW
Nopeus:  14,5 kn
Matkustajia:  700
Autokapasiteetti:  65
Sisaralukset:  M/S Princess I (ex. M/S Carola)
M/S Sinu-I-Wasa Tolu (IMO 5423661) on vuonna 1964 Ruotsissa nimellä Dana Scarlett valmistunut autolautta. Se rakennettiin Ab Öresundsvarvetin telakalla Landskronassa. Alus aloitti liikennöinnin Skandinavisk Linjetrafikin omistuksessa helmikuussa 1964 Ruotsin Landskronan ja Tanskan Kööpenhaminan välillä. Alus liikennöi ajoittain myös välillä Helsingborg – Helsingør. Alus on ollut myös Ruotsin merivoimien käytössä reservialuksena miinanlaskijana nimellä Marö-83. Vuosien 1975–1984 välillä alus liikennöi säännöllisesti Helsingborgin ja Helsingørin välillä. Siirryttyään L-T linjenin omistukseen se siirtyi takaisin Landskronan reitille ja edelleen Scarlett Linen omistukseen. Scarlett Line -varustamon mentyä 1993 konkurssiin, alus myytiin Argentiinaan 1994. Vuonna 1996 alus ostettiin Fidži-saarille. Vuonna 2007 se alkoi palaa Levukan satamassa. Sen jälkeen se on muutettu rahtia kuljettavaksi ro-ro -alukseksi.
Käyttöhistoria

Linjebuss International, Landskrona, Ruotsi (1964–1981)
Scandinavia Ferry Lines AB, Helsingborg, Ruotsi (1981–1984)
L-T linjen, Landskrona (1984–1985)
Scarlett Line, Landskrona (1985–1993)
Ro-Ro Shipping Ltd, Fidži (1996)
Venu Shipping, Fidži (1996–)
Nimihistoria

Dana Scarlett (1964–1994)
Dana Star (1994–1996)
Adi Savusavu (1996–2006)
Sinu-I-Wasa Tolu (2006–)
Aiheesta muualla

Fakta om fartyg – M/S Dana Scarlett (ruotsiksi)
Maksim Nedasekau

| Mitalit> Maa:  Valko-Venäjä.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Valko-Venäjä.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Valko-Venäjä.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:  Valko-Venäjä> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 2020 | korkeushyppy |  |
| EM-kisat  | EM-kisat  | EM-kisat  |  |
|  Hopeaa | Berliini 2018 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kisat  | Sisäratojen EM-kisat  | Sisäratojen EM-kisat  |  |
|  Kultaa | Toruń 2021 | korkeushyppy |  |
| Alle 23-vuotiaiden EM-kisat  | Alle 23-vuotiaiden EM-kisat  | Alle 23-vuotiaiden EM-kisat  |  |
|  Kultaa | Gävle 2019 | korkeushyppy |  |
| Alle 20-vuotiaiden EM-kisat  | Alle 20-vuotiaiden EM-kisat  | Alle 20-vuotiaiden EM-kisat  |  |
|  Kultaa | Grosseto 2017 | korkeushyppy |  |
Maksim Nedasekau, 2019
Maksim Jurjevitš Nedasekau (valkoven. Максім Юр’евіч Недасекаў, ven. Максим Юрьевич Недосеков, Maksim Jurjevitš Nedosekov; s. 21. tammikuuta 1998) on valkovenäläinen korkeushyppääjä. Hän voitti Tokion kesäolympialaisissa vuonna 2021 pronssia miesten korkeushypyssä  ennätystään ja Valko-Venäjän ennätystä sivunneella tuloksella 237. Hän oli hypännyt saman tuloksen Székesfehérvárissa heinäkuussa 2021. Hän saavutti hopeaa Berliinin EM-kilpailuissa 2018 tuloksella 233.
Nedasekau on aiemmin voittanut kultaa korkeushypyssä sisäratojen EM-kisoissa 2021 Toruńissa Valko-Venäjän sisärataennätystuloksella 237, alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2019 Gävlessä tuloksella 229 sekä alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2017 Grossetossa tuloksella 233. Hän sijoittui neljänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja kuudenneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018.
M/S Skiftet

| M/S Skiftet |
| --- | --- |
 Skiftet matkalla Korppooseen
Tyyppi:  Matkustaja-autolautta
Lippuvaltio:   Ahvenanmaa
Kotipaikka:  Maarianhamina
IMO-numero:  8412807
Tunnuskirjaimet:  OIRS
Omistaja:  Ahvenanmaan maakunta (Ålandstrafiken)
Rakennustelakka:  Oy Valmet Laivateollisuus Ab, Turku
Rakennusnumero:  360
Luovutettu:  1985
Tekniset tiedot
Pituus:  48,52 m
Leveys:  10,72 m
Syväys:  3,90 m
Bruttovetoisuus (GT):  961
Koneisto:  2x Wärtsilä Vasa 12V22B -dieselmoottoria
Koneteho:  1606 kW
Jääluokitus:  1A
Nopeus:  14,0 kn
Matkustajia:  250
Autokapasiteetti:  alun perin 36 henkilöautoa, 4 rekkaa, vuoden 2018 uudelleenluokituksen jälkeen 20 henkilöautoa tai 4 rekkaa
Sisaralukset:  M/S Gudingen
Lähteet:  http://www.faktaomfartyg.se/skiftet_1985.htm
M/S Skiftet Ålandstrafikenin operoima vuonna 1985 valmistunut saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan ja Turun saaristossa. Alus kulkee nykyisin kesällä Långnäsistä Kökariin (2 t 40 min), ja talvella se jatkaa Korppoon Galtbyhyn asti (5 t 10 min). Aluksessa on matkustajille varattu kahvila, jossa WiFi-yhteys.
Rakentaminen ja käyttöhistoria

Alus tilattiin Oy Valmet Laivateollisuus Ab:lta Turusta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 360 ja se luovutettiin 1985 Suomen merenkulkulaitokselle.
Alus siirrettiin Ahvenanmaan maakuntahallinnolle, ja se aloitti liikennöinnin Hummelvikistä Torsholmaan. Vuonna 1990 alus siirrettiin reitille Galtby-Kökar-Kyrkogårdsö-Husö-Sottunga-Överö-Långnäs.
Aiheesta muualla

Skiftet Matkustajalaivat.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Skiftet Ålandstrafikenin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ålandstrafiken
| --- | --- |
Nykyiset alukset:  Viggen • Alfågeln • Doppingen • Spoven • Frida II • Knipan • Grisslan • Ejdern • Gudingen • Skiftet • Skarven
Öljyntorjunta-alus:  Svärtan
Entisiä aluksia:  Kumlinge • Lotta II • Vårdö
Satamat::  Hummelvik • Enklinge • Kumlinge • Lappo • Torsholma • Asterholma • Åva • Jurmo • Vuosnainen • Långnäs • Bergö • Överö • Sottunga • Snäckö • Husö • Kyrkogårdsö • Kökar • Galtby • Svinö • Degerby
M/S Skåne

| M/S Skåne |
| --- | --- |
 M/S Skåne
Tyyppi:  matkustajarahtilaiva
Lippuvaltio:  Ruotsi
Kotipaikka:  Trelleborg
IMO-numero:  9133915
MMSI-numero:  265463000
Tunnuskirjaimet:  SIEB
Aiemmat nimet:  1998– Skåne
Omistaja:  Stena Line
Aiemmat omistajat:  1998–1999: SweFerry Ab 1999– Stena Line Ab
Rakennustelakka:  Astilleros Españoles, Puerto Real, Espanja
Rakennusnumero:  77
Vesillelasku:  9. elokuuta 1997
Luovutettu:  22. kesäkuuta 1998
Tekniset tiedot
Pituus:  199 m
Leveys:  29,6 m
Syväys:  6,5 m
Bruttovetoisuus (GT):  42 705
Koneisto:  4 × MAN-B&W 48/60L8 diesel
Koneteho:  9 000 kW
Nopeus:  38,89 km/h
Nopeus:  21 kn
Hyttejä:  600
Lastikapasiteetti:  3 295 m
Lähteet:  
M/S Skåne (IMO 9133915) on ruotsalainen ropax-rahtilaiva, joka liikennöi Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Rostockin välillä. Laivan omistaa ja sillä liikennöi ruotsalainen Stena Line. M/S Skåne kuljettaa 600 matkustajaa, joita varten on 600 hyttipaikkaa. Päivävuoron matka-aika on kuusi tuntia ja yövuoron 7 tuntia 30 minuuttia. Laiva ajaa reittinsä kaksi tai kolme kertaa päivässä. Autokansille, joiden pituus on 3 295 kaistametriä, mahtuu 500 henkilöautoa. Rautatievaunuja mahtuu 55 kappaletta raiteille, joiden pituus on 1 110 metriä. Alus on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Trelleborg.
Käyttöhistoria

9. elokuuta 1997 alus laskettiin vesille ja 28. maaliskuuta 1998 se kastettiin. Toukokuussa Skåne teki koematkan, jolloin ilmeni  aluksen pääkoneissa vikaa ja alus joutui palaamaan takaisin telakalle.
22. kesäkuuta alus luovutettiin SweFerry Ab:n omistukseen. Elokuun alussa Scandlines aloitti liikennöinnin Skånella, reitillä Trelleborg–Rostock. 16. marraskuuta 1999 ruotsalainen Stena Line osti aluksen. 24.– 26. heinäkuuta 2006 välisen ajan alus liikennöi Trelleborgin ja Mukranin välillä.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Skåne (ruotsiksi)
Maan läheisyyden varoitusjärjestelmä

Maan läheisyyden varoitusjärjestelmä (GPWS) on yksi lentokoneen TAWS-järjestelmään kuuluva varoitusjärjestelmä. Sen tarkoitus on varoittaa pilotteja, jos heidän koneensa on välittömässä vaarassa osua maahan tai muihin objekteihin. Nykyään käytössä oleva EGPWS on kehittyneempi versio GPWS:stä. Merkkiäänen tunnistaa yleensä sanoista Terrain (Maa) ja Pull Up (Nosta ylös). Boeingin lentokoneissa hälytykseen kuuluu myös 4 kertaa soiva, 2 soinnun joukoissa soiva piip-ääni.
Maija Isosaari

| Maija Isosaari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1920 Lapua
Kuollut: 30. maaliskuuta 2005 (84 vuotta) Ylihärmä
Arvonimi: kauppaneuvos (1977)
Muut tiedot
Tunnustukset:  kauppaneuvos, SLR RI
Yritys:  Maaseudun Kone
Asema:  toimitusjohtaja (1964-1973)
Hallitusjäsenyydet:  Maaseudun Kone (vpj 1950-1964, pj 1964-1973; päätoimisesti 1973-1979), Junkkari Oy (pj 1975-1985)
Maija Isosaari, eli Maria Raakel Isosaari (o.s. Kuivila, 25. heinäkuuta 1920 Lapua – 30. maaliskuuta 2005 Ylihärmä) oli suomalainen Maaseudun Kone Oy:n toinen perustaja, pitkäaikainen johtaja ja kauppaneuvos. Ylihärmäläisen Maaseudun Kone -perheyhtymän nykyinen nimi on MSK Group.
Kuivilan koulutustaustana oli kansakoulu. Hän meni vuonna 1948 naimisiin aloittelevan maatalouskonevalmistajan Ville (Vilho) Isosaaren kanssa. Tämä osti loppuvuodesta 1949 seudulla lopettaneen  osuusmeijerin tilat. Yhdessä he perustivat 1950 Maaseudun Kone -osakeyhtiön. Yrityksen tuotevalikoima kasvoi vähitellen ja laadukkaista tuotteistaan tunnettu yritys palkkasi lisää väkeä töihin. Yrityksen toimitusjohtajana toimi alkuvuosina Ville Isosaari, ja miehensä yllättävän kuoleman jälkeen Maija Isosaari (1964–1973). Sen jälkeenkin Maija Isosaari jatkoi Maaseudun koneen tai perheyhtiön toimintoja jaettaessa muodostetun Junkkarin hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1985 asti.
Maija Isosaaren jälkeläiset ovat jatkaneet Maaseudun Kone -konsernin tehtävissä ja omistajina. Vuonna 1985 Maija Isosaari siirtyi eläkkeelle, ja konsernin osakekanta jaettiin kolmelle lapselle. Sittemmin vastuu perheyrityksessä on siirtynyt jo seuraavalle sukupolvelle.
Kauppaneuvoksen arvon Maija Isosaari sai 21. heinäkuuta 1977. Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarin arvo hänelle myönnettiin 1986.
Teollisuusneuvos Jaakko Isosaari (1950–2015) oli Maija ja Ville Isosaaren poika.
Aiheesta muualla

Isompiin saappaisiin omilla ehdoilla (11.11.2003) (talouselama.fi)
Maastoajoneuvo

Mercedes-Benz Unimog Marokossa.
Maastoajoneuvo on maastossa ja teiden ulkopuolella liikkumiseen tarkoitettu ajoneuvo. Maastoajoneuvoja ovat muun muassa maastoauto, maastokuorma-auto, traktori ja moottorikelkka. Suomen ajoneuvolain mukaan maastoajoneuvo on henkilöiden tai tavaran kuljetukseen taikka muita ajoneuvoja vetämään valmistettu jäällä, lumessa tai vajottavassa maastossa taikka maahan tukeutuen kulkemaan valmistettu moottorikäyttöinen ajoneuvo.
Majakkalaiva Snipan

Majakkalaiva Snipan kuvattuna merellä ilmeisesti vuonna 1893. Kuva: Luotsi- ja majakkalaitoksen arkisto, Kansallisarkiston Digitaaliarkisto
Majakkalaiva Snipan oli Merenkurkussa sijaitsevan Snipanin matalikon länsipuolelle sijoitettu majakkalaiva.
Alkuperä

Merenkurkun ruotsinkielisen nimen mukaan sinne sijoitetulle ensimmäiselle majakkalaivalle annettiin nimi Quarken; alus oli puurunkoinen ja rakennettu Turussa vuonna 1868. Se oli kuunaritakilainen purjelaiva ja lamppuina oli kaksi kahdeksanlyhtyistä öljyvaloa; valot oli sijoitettu lasi-ikkunaisiin häkkeihin ja ripustettu kardaanisesti, jotta ne pysyivät pystyssä aluksen kallistellessakin;lyhtyhäkki oli koottu kuparilevyistä ja sitä voitiin taljojen avulla laskea pitkin mastoa; näin lyhdyt voitiin puhdistaa ja täyttää kannen alla suojassa säältä. Polttoaineena oli vanha ja kylmänä vuodenaikana kelvoton naurisöljy, koska tehokkaampaa petrolia pelättiin sen tulenarkuuden vuoksi.
Luotsitirehtööri Justus Eriksson jopa sanoi petrolista:
»Moinen herkästi räjähtävä paholaisen keksintö syövyttää lyhdyt ja heijastimet pilalle ja lopulta polttaa kaiken ympärillään!»
-Asiahan oli aivan päinvastoin, ja lopulta Erikssoninkin oli käännettävä kantaansa. Mutta vielä useiden vuosien ajan joutuivat majakkamiehet niin maalla kuin merelläkin kamppailemaan liian herkästi jäätyvän naurisöljyn kanssa.
Valolaitteet oli valmistanut Venäjän luotsilaitosten vanha hovihankkija, pariisilainen Sautter et cie.
Aluksessa oli sumumerkinantolaitteena voimakasääninen laivakello sekä erityisiä vaaratilanteita varten  merkinantokanuuna. Tämä alus oli ainoa suomalainen majakkalaiva, jossa käytettiin tätä lyhtymallia, seuraaviin tuli jo uudenmalliset kolmilyhtyiset.
Tämä suomalaisten majakkalaivojen esikoinen osoittautui kuitenkin toivottomaksi käyttää varhain tulevien ja joskus ankarienkin jääolojen vuoksi, ja pitkän odotuksen jälkeen sitä korvaamaan saatiin uusi teräsrunkoinen alus: se valmistui Helsingissä Hietalahden telakalla vuonna 1885 yhtaikaa kuin majakkalaiva Helsingkallan.
Uudet alukset vastasivat mitoiltaan ja ominaisuuksiltaan täydellisesti toisiaan: 25,8 x 6,5 x 2 metriä. 
Koneistoa ei ollut vaan purjeet. Valolaite oli muista poiketen yksinäinen kiinteää punaista valoa näyttävä öljylamppu, joka nostettiin keulamaston huippuun.
Asemapaikalla

Uusi teräsrunkoinen alus vapautti vanhan puurunkoisen Quarken-majakkalaivan kevyempiin tehtäviin; siitä tuli joidenkin vuosien ajaksi Rauman majakkalaiva nimellä Relandersgrund - kunnes sen tuli aika lähteä purettavaksi uuden teräsrunkoisen aluksen tieltä.
Uuteen Quarkeniin   vaihdettiin 1920-luvulla uusi tukevampi keulamasto, jonka huippuun asennetulle lavalle tuli uusi asetyleenivalo; valotunnukseksi tuli nyt kolme valkoista väläystä joka 13,5:s sekunti.
Alusta alettiin vuosisadan alussa kutsua nimellä  Snipan ja jonkin aikaa sen kylkiin oli maalattu erikoinen nimi: QUARKEN (SNIPAN) .
1920-luvun lopussa aluksen nimeksi tuli pysyvästi Snipan. Alus sai yhtaikaa sisarlaivansa Helsingkallanin kanssa potkurin ja 60 hevosvoiman Bolinder-kuulamoottorin.  Samalla asennettiin myös uusi paineilmasumusireeni entisen käsikampikäyttöisen tilalle.
Sireenin ja valonheitintä ruokkivan generaattorin voimanlähteeksi asennettiin pienempi petrolikäyttöinen apukone.
Tuhoutuminen

Majakkalaiva selvisi Merenkurkun vaihtelevista oloista ja sotavuosistakin pienin kolhuin, mutta joulukuussa 1944 aluksen ollessa matkalla Vaasaan telakoitavaksi puhkesikin yllättäen voimakas lumimyrsky: alus eksyi suunnastaan ja ajoi matalikolle. Miehistö pelastui veneillä, mutta myrskyn laannuttua todettiin aluksen hakkautuneen romuksi, joka oli uponnut.
Aluksen jäännökset ovat suhteellisen matalassa vedessä jäiden lähes täysin hajalle ruhjomina. Majakkamasto asetyleenilyhtyineen ja ihmeen kautta vedeltä säästynyt generaattori moottoreineen, ankkurit ja jotain pienempää onnistuttiin pelastamaan, mutta mm. pääkone menetettiin.
Paikan peri sisarlaiva Varamajakka I.