stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Magic Potion
Aiheesta muualla

Magic Potion discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Maija Koskenniemi

Anna Maria (Maija) Koskenniemi, sukunimi aik. Forsnäs (30. huhtikuuta 1887 Oulu – 11. elokuuta 1972 Loimaa) oli suomalainen rehtori, kirjakauppias ja suomentaja.
Maija Koskenniemen vanhemmat olivat Oulun suomalaisen yksityislyseon lehtori Anders Forsnäs (1833–1888) ja Aina Maria Hällberg (1860–1938). Hänen vanhempi veljensä oli runoilija ja akateemikko Veikko Antero Koskenniemi. Maija Koskenniemi pääsi ylioppilaaksi Oulun jatko-opistosta 1905 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1913 ja filosofian maisteriksi 1914.
Maija Koskenniemi oli vuonna 1909 perustetun Loimaan yhteiskoulun ranskan, saksan ja ruotsin kielen opettajana 1914–1956, hän toimi koulun rehtorina 1951–1953 ja oli viimeksi koulun vararehtorina. Maija Koskenniemi piti myös kirjakauppaa Loimaalla yhdessä sisarensa, opettaja Inga Koskenniemen (s. 1880) kanssa.
Suomennoksia

Gustave Flaubert : Pyhän Julianuksen legenda. WSOY 1911, näköispainos  Kirja kerrallaan, Helsinki 2010 (alkuteos La légende de Saint Julien l'Hospitalier)
Edmond ja Jules de Goncourt : Nuoren tytön tarina. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915 (alkuteos Renée Mauperin)
Henry Bordeaux : Villahame. WSOY 1920, 2. painos 1921 (alkuteos La robe de laine)
Laukolan majurien juttu

Laukolan majurien juttu oli 1920-luvulla Suomen sotaväen päällikkönä toimineen Aarne Sihvon ja tykistössä majureina palvelleiden veljesten Waldemar ja Ilmari Laukolan välillä käyty kunnianloukkausoikeudenkäynti, joka sai myös laajempaa poliittista merkitystä.
Laukolan veljekset Kaino Valdemar Laukola (1890–1968) ja Toivo Ilmari Laukola (s. 1894) palvelivat tykistössä majureina, kun he lähtivät opiskelemaan Italiaan Torinon tykistöakatemiaan. Veljesten anoessa lisäaikaa voidakseen jatkaa opintojaan tykistöakatemiassa anomukseen ei suostuttu, ja vastalauseena he erosivat Suomen armeijan palveluksesta.
Tapaus johti lopulta siihen, että sotaväen päällikkönä toiminut Aarne Sihvo haastoi Laukolan veljekset oikeuteen kunnianloukkauksesta. Oikeusjuttu sai myös laajempaa kantavuutta, kun muun muassa sotaväen päällikkönä aiemmin toiminut kenraali Karl Fredrik Wilkama asettui veljesten puolelle. Presidentti Lauri Kristian Relanderia painostettiin erottamaan Sihvo virastaan, mutta tämä hanke ei kuitenkaan onnistunut.
Laukolan veljekset olivat ehtineet aloittaa lääketieteen opintonsa jo ennen sotilasuraansa, ja he toimivatkin myöhemmin lääkäreinä. Ilmari Laukolasta tuli naistentautien erikoislääkäri ja Valdemar Laukola sai erikoislääkärin oikeudet kirurgisissa taudeissa vuonna 1937.
Urho Kekkonen viittasi Laukolan majurien juttuun vuonna 1928 kirjoittamassaan tunnetussa pakinassa Minä olin diktaattori.
Lajos Tolnai

| Lajos Tolnai> Lajos Hagymássy |
| --- | --- |
 Lajos Tolnai
Henkilötiedot
Syntynyt: 1837
Kuollut: 1902 (64–65 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lajos Tolnai, oikea nimi: Lajos Hagymássy, (1837–1902) oli unkarilainen reformoitu pappi, koulunopettaja ja kirjailija. Hän julkaisi 1865 kokoelman runoja, joista huomiota saivat varsinkin muutamat balladit. Kirjalliseen maineeseen Tolnai kuitenkin nousi novelliensa ja romaaniensa ansiosta realistisena tapainkuvaajana ja satiirikkona. Tolnai kirjoitti myös kriittisiä ja esteettisiä tutkimuksia, muun muassa Mihály Tompan runoudesta (1878).
Teokset (valikoima)

A báróné ténsasszony, 1882
Az oszlopbáró, 1884
Az uj föispán, 1885
A falu urai, 1885
A mi fajunk, 1891
A grófné ura, 1897
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lajos Tolnai Wikimedia Commonsissa
Magic Pengel: The Quest for Color

| Magic Pengel: The Quest for Color |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Garakuda-Studio
Julkaisija:  Taito AgetecNA
Jakelija:  Agetec
Säveltäjä:  Zuntata
Julkaistu:  JP 20. maaliskuuta 2002NA 24. kesäkuuta 2003
Lajityyppi:  tietokoneroolipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation 2
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Magic Pengel: The Quest for Colour (jap. ラクガキ王国, suom. graffitin kuningaskunta) on Garakuda-Studion kehittämä ja Taiton julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 2002 PlayStation 2:lle. Myös Studio Ghibli osallistui pelin tuotantoon. Pelille julkaistiin vuonna 2004 jatko-osa Graffiti Kingdom.
Pelaaminen

Peli yhdistää kahdenlaista pelimekaniikkaa: hirviöiden kasvatusta ja keräilyä (vrt. Pokémon) sekä piirtopeliä (vrt. Mario Paint). Käyttämällä kohdistimenaan Pengel-nimistä siveltimen näköistä keijuolentoa pelaaja saa piirtää otuksia, joita kutsutaan nimellä Doodle (riipustus). Hirviölle annetaan tietynlaiset ominaisuudet riippuen taikamusteen (Magic Ink) käytetystä määrästä ja ruuminosien erilaisista tyypeistä. Zoen ja Taron avulla pelaaja kouluttaa luomuksiaan ja taistelee muiden kouluttajien Doodleja vastaan tai vaihtaa omiansa muiden luomuksiin. Taistelemalla Doodlet kehittyvät ja vahvistuvat sekä keräävät pisteitä, joilla voidaan ostaa valmishahmoja ja uusia kykjä. Taistelussa Doodlet voivat hyökätä, taikoa, estää hyökkäyksiä ja latautua. Pelissä suurin osa taustataiteesta on tehty 3D-grafiikalla, mutta Doodlet on toteutettu cel-shading-tekniikalla.
Tarina

Tarina saa alkunsa kun päähenkilö (ensimmäisen persoonan näkökulmasta; pelissä viitataan siihen, että pelaaja on nuori poika) herää jonkun pihalla ja näkee Pengel-olennon. Salaperäinen ääni kuuluu ja kertoo, että Pengelillä voi piirtää mitä tahansa, ja siitä muodosta tulee pelaajan matkaseura. Pelaaja käsketään piirtää punainen ympyrä, joka sitten herää henkiin ja tippuu rantakalliosta alas. Ruskeatukkainen tyttö ilmestyy ja saa Doodlen ilmasta kiinni, ja sen jälkeen Doodle pakenee. Nuhdeltua pelaajaa tyttö esittelee itsensä Zoeksi ja samalla esittelee velipuolensa Taron. Zoe vie pelaajan areenalle, jossa turnaus on käynissä, ja hän opettaa taistelemaan. Pelaaja voittaa ja Zoe suuttuu vartijille, jotka keräävät osaa pelaajan voittamaansa Väriä (Color) veron maksuvälineenä.
Pian käy ilmi, että ihmisiä hallitseva Kuningas on korruptoitunut ja yrittää pakottaa "puhdassydämisiä" ihmisiä piirtämään Doodleja, joita tulisi työskentelemään hänelle. Galileo, Kuninkaan parhaita Doodlettajia (Doodler) ja myös Zoen ja Taron isä, katosi aikoja sitten ja Kuningas kostaa ottamalla Zoen ja Taron kotimaan haltuunsa. Zoe ja Taro eivät tiedä mihin heidän isänsä on kadonnut, ja he ovat pitkään etsineet tätä heittämällä pulloviestejä mereen. Pelaajan on osallistuttava turnaukseen keräämään rahaa Zoen ja Taron asuntolainan pois maksamiseen, autettava heitä etsimään isäänsä, ja loppujen lopuksi päihitettävä Doodlejen Kuningas.
Tarina > Hahmot

Pengel
Olento, joka kykenee piirtämään Doodleja ja herättämään ne henkiin. Se pystyy luomaan voimakkaampia Doodleja tarinan edetessään ja pelaajan voittaessaan lisää taisteluja. Ihminen saa omistaa Pengelin vain, mikäli hänellä on puhdas sydän. Useimmat ihmiset silti omistavat oman Pengelin, mutta Zoe, joka suuttui kerran Doodleilleen, ei kuitenkaan saa.
Zoe
Zoe on jääräpäinen tyttö, joka vihaa Kuningasta. Denka nimisen pojan mukaan, Zoe on Denkan tyttöystävä, mutta Zoe ei kuitenkaan ole osoittanut sitä millään todeksi. Hänellä oli aikoinaan kyky käyttää Pengeliä, mutta otto-isänsä katoamisen jälkeen hän syytti Doodleja ja vihastui. Zoen Pengel hävisi ja hän tunnustaa olleensa tuntenut siitä lähtien syyllisyyttä. Hän kieltäytyy uskomasta Galileon olevan kuollut vaikka kaikki muut eivät ole samaa mieltä. Pelin lopussa Zoe ja Taro muuttavat pois.
Taro
Zoen vaaleatukkainen ja haalareihin pukeutunut vesipuoli, ja kuuluisan Doodlettajan Galileon poika. Taro on viaton, joskin hieman valittava, nuori poika, joka ihailee Zoeta mutta loukkaantuu siitä, että tämä aina suuttuu hänelle ja kutsuu häntä itkupilliksi. Hän tosiaan itkee paljon, mutta kykenee silti käyttämään Pengeliä ja on aika hieno taisteilija. Harvinaisissa tapauksissa hän taistelee pelaajaa vastaan ranta-areenalla.
Mono
Salaperäinen poika, joka saapuu eräänä päivänä Zoen ja Taron kotiin. Hän kykenee luomaan Värihelmiä (Colour Gem) viemällä todellisten esineiden värejä. Ajan myötä käy ilmi, että Mono on itse asiassa Galileon piirtämä Doodle, ja Galileo opetti hänet puhumaan ja kasvatti hänet. Mono on tullut saareen Zoen ja Taron lähettämiensä pulloviestejen takia kertomaan totuuden Galileosta—hän on todellakin kuollut. Myöhemmin Mono osoittautuu Doodlejen Kuninkaan jälleensyntymäksi ja pelin lopussa pelaajan on voitettava hänet.
Galileo
Maailmankuuluisa Doodlettaja, joka pakeni niin, ettei joutuisi työskentelemään Kuninkaalle, samalla hyläten hänen lapset ja talon. Galileo piirsi Mono nimisen Doodlen, joka tulisi pitämään hänelle seuraa ollessaan poissa, mutta hän kuoli Monon ollessaan vielä nuori. Galileon kuolinsyy ja se, että aikoiko hän oikeastaan tulla koskaan takaisin hakemaan hänen lapsensa ja taistelemaan Kuningasta vastaan, ovat tuntemattomia.
Kuningas
Ihmisten maailman korruptoitunut hallitsija, joka pakottaa taitavia Doodlettajia piirtämään hänelle. Lopulta Kuninkaan käytös suututtaa Doodlejen Kuningasta niin, että tämä ottaa maan kaikki värit pois.
Kiba
Nuori mies, joka oli kerran Galileon läheinen ystävä. Aluksi Zoe ja Taro pitävät hänestä, mutta sitten selviää, että hän onkin kaksoisagentti, joka työskentelee Kuninkaalle.
Aiheesta muualla

Magic Pengel: The Quest for Color MobyGamesissa (englanniksi)
Lapaluoto

Pursimiehenkatu Lapaluodossa.
Lapaluoto on asuinalue Raahessa Lapaluodon niemen tyvessä noin viisi kilometriä keskustasta lounaaseen. Lapaluodon satama sijaitsee kylän eteläpuolella niemen kärjessä.
Alun perin Lapaluoto on ollut tiivis työläisyhteisö, jossa asuivat läheisten Santaholman sahan, Ruukin lautatarhan, sataman ja Raahe Oy:n työntekijät. Kylällä oli aikoinaan kolme sekatavarakauppaa: Raahen Osuuskaupan (ROK:n) liike sekä Arvo Luodon ja Kalle Kuljun kauppaliikkeet.
Alueen pääväylä on Lapaluodon satamaan johtava yhdystie 8102. Lapaluodon satamaan johtava rautatie on linjattu varsinaisen Lapaluodon lähiön länsipuolitse.
Maidstone

| Maidstone Maidstone |
| --- | --- |
 High Street.
 Maidstonen sijainti Kentissä.
 fiMaidstone 
 51°16′19″N, 0°31′44″E 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Alue:  Kaakkois-Englanti
Kreivikunta:  Kent
Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  25 km²
Metropolialue:  393 km²
Väestö
Väkiluku (2021):  109 000
Väestötiheys:  4 463 as./km²
Metropolialue:  176 000
Metropolialueen väestötiheys:  447 as./km²
 www.maidstone.gov.uk 
Maidstone on noin 109 000 asukkaan kaupunki ja 176 000 asukkaan kaupunkipiiri (borough) Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa, 60 kilometriä Lontoosta kaakkoon. Kaupunkipiiriin kuuluu Maidstonen kaupungin lisäksi yhteensä 41 kuntaa (civil parish) ja laajalti maaseutua Kentin sisäosissa. Maidstonen kaupunki on suoraan kaupunkipiirin alaisuudessa eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa (unparished area).
Maidstonen nimi tulee saksinkielisestä sanasta Maeidesstana, joka tarkoitti ilmeisesti ’neitsyiden kiveä’. Kaupunki sijaitsee Medwayn jokivarressa, ja sen perinteiset teollisuusalat ovat liittyneet jokeen joko vedenlähteenä tai kuljetusväylänä: siellä on ollut useita panimoita ja paperitehtaita. Alkuperäistä englanninlakritsia valmistaneet Bassetin tehtaat olivat Maidstonen keskustassa vuoteen 1998 asti.
Urheiluseuroja

Maidstone Rugby Football Club on perustettu 1880 ja kuuluu siten maailman vanhimpiin rugbyseuroihin. Maidstone United on perustettu 1897, ja se on pelannut jalkapalloa Englannin liigassa 1989–1992, mutta muulloin vain amatööritasolla. Kaupungissa on myös merkittävät kriketti- ja maahockeyjoukkueet. Palloilulajien lisäksi kaupungissa harrastetaan perinteisesti purjehdusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maidstone Wikimedia Commonsissa
Mangrovehaukka

| mangrovehaukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Buteoninae
Suku::  Luhtahaukat Buteogallus
Laji::  subtilis
Kaksiosainen nimi
 Buteogallus subtilis  (Thayer & Bangs, 1905) 
Synonyymit
 Buteogallus anthracinus subtilis 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mangrovehaukka (Buteogallus subtilis) on luhtahaukkojen sukuun kuuluvaksi toisinaan katsottu lintu. Sitä pidetään nykyisin kuitenkin mustahaukan (Buteogallus anthracinus) alalajina.
Lachalade

| Lachalade |
| --- | --- |
 Luostarikirkko
 vaakuna
 Lachalade
 Koordinaatit: 49°10′03″N, 4°57′36″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Meuse
Arrondissementti:  Verdun
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,45 km²
Väkiluku (2017):  54
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  55120
Suuntanumero(t):  55266
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lachalade on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 54 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 19,45 neliökilometriä.
Lachaladen väkiluku on pienentynyt kahdella asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 56 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 71, eli siellä asui 17 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Kuvia

Luostarikirkon pihaa
Génien rotkoa
Hautausmaata
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lachalade Wikimedia Commonsissa
Mailis Vaaja

Mailis Vaaja (myös Mailis Marne, oik. Mailis Laaksonen, 8. huhtikuuta 1917 Turku – 8. lokakuuta 1995 Oslo, Norja) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Vaaja teki elokuvanäyttelijänä lyhyen mutta ansiokkaan uran, johon kuului sivuosien lisäksi myös pari näkyvämpää roolia muun muassa Valentin Vaalan ja Ilmari Unhon elokuvissa. Uransa tappiollisesta alusta huolimatta Vaaja jatkoi elokuvatyön parissa vuosina 1943–1950, jolloin hänet nähtiin kaikkiaan seitsemässä elokuvassa.
Ennen elokuvauraansa Vaaja työskenteli paikannäyttäjänä turkulaisessa elokuvateatterissa sekä esiintyi Turun Ruotsalaisessa Teatterissa.
Mailis Vaaja, joka vielä uransa alussa käytti nimeä Mailis Marne, voitti Suomi-Filmin Uutisaitan järjestämän Filmikasvot-kilpailun vuonna 1942. Hän sai pääosan turkulaisen Valo-Filmi-yhtiön pioneerielokuvasta Miehen vankina. Elokuvan tekijöinä toimivat yhtiön perustajat Eino ja Aarne Kivimäki, jotka tekivät pari lyhytelokuvaa ennen ensimmäistä pitkää näytelmäelokuvaansa. Miehen vankina -elokuvan ohjasi Aarne Kivimäki taiteilijanimellä Olavi Kallas. Elokuvaa pidettiin täydellisenä epäonnistumisena. Se sai tyrmäävät arviot, eikä siitä tullut varsinaista ensi-iltaelokuvaa. Kantaesitys pidettiin Viipurissa. Tappiollisen teoksen jälkeen Valo-filmi teki kuitenkin vielä myöhemmin pari pitkää elokuvaa.
Vaajan seuraava elokuva oli Valentin Vaalan ohjaama draamaelokuva Miehen kunnia vuonna 1943, jossa hänellä on pieni sivurooli. Ensimmäisen merkittävän roolinsa hän teki Vaalan kauhuromanttisessa klassikkoelokuvassa Linnaisten vihreä kamari, jossa hänellä oli sivuosa sveitsiläisenä kotiopettajattarena. Kriitikko piti Vaajan suoritusta eräänlaisena voittona. Arvosteluissa pantiin ensimmäisen kerran merkille hänen kauneutensa ja huomattavat näyttelijänkykynsä.
Jännityselokuvassa Kolmastoista koputus (1945) Vaajalla oli uransa ehkä merkittävin osa Bella-nimisenä tanssijattarena. Eräs arvostelija nosti esiin Vaajan näyttelijäntyön: ”Mailis Vaaja osoittautui tässä ensimmäisessä suuremmassa osassaan tehtävänsä tajuavaksi tyttölapseksi, jossa on sekä pehmeyttä että hiven kiintoisaa julkeuttakin.”
Jatkosodan aikana Vaaja kuului Suomi-Filmin Satakielet-viihdytyskiertueeseen. Vuonna 1947 hän työskenteli Suomen Kansallisoopperassa ja sai seuraavana vuonna stipendin Pariisiin opiskellakseen balettia. Siellä hän tapasi toisen aviomiehensä Ebbe Moen, joka esiintyi Suomessa elokuvissa Hallin Janne (1950) ja Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952).
Vaajan elokuvaura päättyi 1950-luvun vaihteessa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Oslossa Norjan Kansallisoopperan kuorossa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1980. Hän kuoli 78-vuotiaana Oslossa lokakuussa 1995.
Filmografia

Miehen vankina (1943)
Miehen kunnia (1943)
Herra ja ylhäisyys (1944)
Linnaisten vihreä kamari (1945)
Kolmastoista koputus (1945)
Sinut minä tahdon (1949)
Amor hoi! (1950)
Laukonkulma

| Laukonkulma |
| --- | --- |
 Laukonkulman torijulkisivu.
Osoite:  Laukontori 10
Sijainti:  Nalkala, Tampere
Koordinaatit:  61°29′42″N, 23°45′34″E
Rakennustyyppi:  asuin- ja liikerakennus 
Valmistumisvuosi:  1901
Suunnittelija:  Arthur af Hällström
Tyylisuunta:  uusrenessanssi, jugend
Kerrosluku:  4
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laukonkulma on Arthur af Hällströmin suunnittelema, vuonna 1901 valmistunut nelikerroksinen talo Tampereen Laukontorin länsireunalla (Laukontori 10). Se on torin nykyisistä rakennuksista vanhin. Kyseessä on arkkitehtuurin ja kaupunkikuvan kannalta merkittävä kohde, joka on suojeltu asemakaavalla.
Talon julkisivu on muurattu punatiilestä, mikä erottaa sen Laukontorin muista asuinrakennuksista. Tyyli on pääasiassa uusrenessanssia, mutta esimerkiksi rakennuksen kulmatornissa näkyy jo jugendin vaikutus. Af Hällströmin alkuperäisessä suunnitelmassa Laukonkulman rakennus levittäytyi myös Satamakadun varrelle, missä sijaitsi sen pisin julkisivu. Tällainen suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut, vaan Satamakadun puolelle rakennettiin vain lyhyt päätyosa.
Vuonna 1901 af Hällström piirsi samantyylisen talon myös Laukonkulman naapuritontille (Laukontori 8), mutta tätä rakennusta ei koskaan tehty. Sen sijaan paikalle nousi Vihtori Heikkilän suunnittelema Laukonhelmi eli Nykäsen talo vuonna 1904.
Kromosomi 2

Kromosomi 2 on yksi ihmisen 23:sta kromosomiparista. Se on ihmisen toiseksi suurin kromosomi. 2. Kromosomissa on 1 300–1 400 eri geeniä ja noin 243 miljoonaa emäsparia. 2. kromosomi sisältää noin kahdeksan prosenttia ihmisen DNA:sta. 2. Kromosomissa tapahtuvien muutosten on havaittu johtavan erilaisiin syöpiin.
Ihmisen kromosomi 2 pari. Yksi on äidiltä, toinen isältä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venema, Dennis: Denisovans, Humans and the Chromosome 2 Fusion BioLogos.  6.9.2012. Viitattu 13.8.2018.
Mangostani

| Mangostani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Klusiakasvit Clusiaceae
Suku::  Mangostanit Garcinia
Laji::  mangostana
Kaksiosainen nimi
 Garcinia mangostana  L. 
Katso myös
   Mangostani Wikispeciesissä   Mangostani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mangostanipuu.
Mangostanin hedelmiä. Lohkaistussa hedelmässä näkyy syötävä valkea siemenvaippa.
Mangostani eli punamangostani (Garcinia mangostana) on Kaakkois-Aasiassa kasvava ainavihanta puu, jonka hedelmä on syötäväksi kelpaava.
Mangostanipuu kasvaa 6–25 metriä korkeaksi. Sen kaarna on tummanruskea, lähes musta, ja hilseilee tihkuen kellertävää maitiaisnestettä. Nahkeat, soikeat tummanvihreät lehdet kasvavat vuoroittain. Niistä tulee 10 cm pitkiä. Uudet lehdet ovat punertavia. Mehevät kukat ovat noin 5 cm leveitä ja oranssinsävyisiä.
Mangostanin hedelmien säilyvyys on huono. Ostettaessa hedelmän kuoren tulee tuntua puristettaessa hieman pehmeältä.
Tuoreen hedelmän punaruskeasta kuoresta irtoaa viininpunaista väriä, joka ei irtoa vaatteista. Syötävän osan muodostavat hedelmän sisältä löytyvät mehukkaat valkoiset siemenvaipat, joiden maku muistuttaa hieman persikkaa happamanmakealla vivahteella. Suurimpien lohkojen sisällä on suurehko siemen.
Aiheesta muualla

Flora of China: Garcinia mangostana (englanniksi)
Maija Kolsi-Mäkelä

Aira Mailis (Maija) Salama Kolsi-Mäkelä, o.s. Kolsi (4. kesäkuuta 1911 Lahti – 16. joulukuuta 1982 Lahti) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja taiteellinen johtaja Helmi Vuorelman perustamassa taidekutomossa.
Henkilöhistoria

Maija Kolsi-Mäkelän vanhemmat olivat rakennusmestari Oiva Toivo Kolsi ja Ellen Salama Simolin ja puoliso vuodesta 1937 isännöitsijä Janne Mäkelä. Kolsi-Mäkelä tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui Taideteollisen oppilaitoksen tekstiilitaiteen osastolta 1935. Hän toimi Helmi Vuorelma Oy:n taiteellisena johtajana yli neljäkymmentä vuotta, 1935–1976. Omia näyttelyitä hänellä oli Suomessa 1940-, 1950- ja  1960-luvuilla. Hänen muistonäyttelynsä pidettiin Lahdessa 1984.
Julkaisuja

Helmi- ja nukkamattoja, 1952
Uusia ryijyjä, 1955
Täkänä: suomalainen taidetekstiili, 1956
Uusia ryijyjä 2, 1960
Ryijyjä ja täkänöitä, 1967
Nykyraanuja: 22 raanua, 1968
Raanukuvasto: 16 raanua, Maija Kolsi-Mäkelä, Maija-Liisa Forss-Heinonen
Täkänäkuvasto: täkänöitä, 1969, Maija Kolsi-Mäkelä ym.
Puoliryijyjä, 1976, Maija Kolsi-Mäkelä, Maija-Liisa Forss-Heinonen, Kirsti Rantanen, Marja Manninen
Mangosuthu Buthelezi

| Mangosuthu Buthelezi |
| --- | --- |
 Mangosuthu Buthelezi vuonna 1983.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1928 Mahlabathini, Natal
Kuollut: 9. syyskuuta 2023 (95 vuotta) Ulundi, KwaZulu-Natal
Kansalaisuus:  Etelä-Afrikka
Poliitikko
Puolue:  Inkatha-vapauspuolue
Mangosuthu "Gatsha" Buthelezi (27. elokuuta 1928 – 9. syyskuuta 2023) oli eteläafrikkalainen poliitikko ja zulu-johtaja. Buthelezi toimi 44 vuotta vuonna 1975 perustamansa Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajana vuoteen 2019.
Buthelezi nousi merkittävän Buthelezi-klaanin päälliköksi vuonna 1953 ja vuonna 1976 hänet nimitettiin KwaZulun bantustanin johtajaksi. 1970-luvulla vaikuttaneen musta tietoisuus -liikkeen piirissä hänet tuomittiin laajasti yhteistoiminnasta apartheid-hallinnon kanssa erityisesti Buthelezin voimakkaiden kommunisminvastaisten näkemysten vuoksi. Buthelezi kuitenkin määrätietoisesti esti Etelä-Afrikan hallituksen pyrkimykset julistaa KwaZulu itsenäiseksi valtioksi, ennen kuin Nelson Mandela vapautettaisiin vankilasta. Vuonna 1975 Buthelezi perusti Inkatha-vapauspuolueen aluksi ANC:n tuella. Hän kuitenkin riitautui ANC:n kanssa 1980-luvulla, ja aparhteid-kauden loppupuolella Inkathasta tuli merkittävä ANC:n tukijoita kohtaan toteutetun poliittisen terrorin väline ja sen on todistettu saaneen rahallista tukea Etelä-Afrikan hallitukselta.
Buthelezi kieltäytyi aluksi osallistumasta Etelä-Afrikan ensimmäisiin vapaisiin valleihin huhtikuussa 1994, mutta päätyi kuitenkin viime hetkellä osallistumisen kannalle häiriten vaalien järjestämistä. Hänen Inkatha-puolueensa nousi vaaleissa KwaZulu-Natalin 
suurimmaksi puolueeksi.
Buthelezi valittiin 1994 Mandelan hallituksen sisäministeriksi. Hän toimi muutamia kertoja myös maan viransijaisena presidenttinä, kun sekä Mandela että varapresidentti Thabo Mbeki olivat estyneitä. Buthelezi määräsi syyskuussa 1998 toimiessaan viransijaisena intervention Lesothoon.
Buthelezi jatkoi sisämininisterinä Mbekin vuonna 1999 muodostetussa hallituksessa. Hän ajautui kuitenkin Mbekin kanssa riitoihin kauden lopussa uusien maahantulomääräysten takia, eikä Buthelezi saanut enää vuonna 2004 paikkaa Mbekin uudessa hallituksessa. Hän jatkoi kuitenkin parlamentissa aina kuolemaansa 2023 asti.
Buthelezi luopui Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajuudesta elokuussa 2019, jolloin uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Velenkosini Hlabisa.
Aiheesta muualla

A biography of Buthelezi
News item that discusses Buthelezi's firing as Minister of Home Affairs
Chief Mangosuthu Gatsha Buthelezi (Arkistoitu – Internet Archive)
Genealogy of Buthelezi Tribe
LISA Pathfinder

LISA Pathfinder on ESAn ja NASAn yhteisen LISA-missioselvennä, joka toteutuu mahdollisesti 2020-luvulla, teknologian testilento. ESAn ja NASAn yhdessä toteuttama LISA Pathfinder laukaistaneen vuonna 2014.