stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dalslanninkoira
Alkuperä

Dalslanninkoira oli kotoisin Dalslandin, Länsi-Götanmaan, Bohuslänin ja Värmlannin maakunnista sekä Norjan puoleisesta Østfoldin läänistä. Alueelta löydetyistä raskaista piikkikaulapannoista päätellen siellä esiintyi kookkaita laumanvartijoita jo ennen 1000-lukua. Se mainittiin ensimmäisen kerran dalslandilaisen kirkkoherra Gunno Brynolphi Blutherusin (1609–1657) Dalia-teoksessa vuodelta 1632, jossa kuvailtiin kuinka erittäin voimakkaita "karjakoiria" käytettiin puolustamaan kotieläimiä, ja kehuttiin niiden kykyä itsenäiseen työskentelyyn karjan vartioinnissa sekä valmiutta tarpeen vaatiessa tappelemaan petoja vastaan. 1700-luvulla siitä jo puhuttiin paljon, mutta sen varsinainen rotunimi mainittiin painetussa muodossa ensi kerran vasta vuonna 1843 Axel Emanuel Holmbergin (1817–1861) kirjassa Bohusläns historia och beskrifvning.
Rotu toimi kookkaana molossityyppisenä laumanvartijana ja karjakoirana, eli käytännössä se suojeli metsissä vapaana laiduntaneita lehmiä, hevosia, lampaita ja vuohia susien, karhujen ja ilvesten hyökkäyksiltä. Koska se oli mastiffityyppinen, se saattoi polveutua viikinkien Brittein saarelta tuomista koirista, jotka sittemmin risteytyivät paikallisten ruotsalaisten koirien kanssa. Maatalouden olosuhteiden muuttuessa ja laidunalueiden siirtyessä metsistä niityille ja muille avoimille alueille tarve dalslanninkoiran kaltaiselle karjakoiralle alkoi vähitellen hiipua, ja tilalle tulivat pienemmät paimentavat koirat. Täten sen käyttötarkoituskin muuttui kotien vahtikoiraksi – usein pihan perällä narussa tai ketjussa pidetyksi, mikä ei tehnyt hyvää sen luonteelle.
Rotu kuoli yleisesti sukupuuttoon jo 1870-luvulla, kun suuret petoeläimet katosivat sen elinalueilta eikä kookkaalle laumanvartijalle, jonka ylläpito kävi kalliiksi, ollut enää käyttöä. Myös vuonna 1854 Kinnekullessa puhjenneen rabieksen ja vuosien 1867–1868 katoaikojen uskotaan vaikuttaneen sen katoamiseen. Lisäksi ampuma-aseiden kehitys salli ihmisten torjua petoja ilman koirien apua.
Viimeisimmät rodunedustajat löytyivät Dalslannista, Bohuslänistä, Taalainmaalta, Värmlannista ja Luoteis-Länsi-Götanmaalta. Viimeiset kuvat dalslanninkoirasta olivat vuosilta 1904 ja 1906 – näistä ensiksi mainittu, Bella-nimisestä nartusta otettu, oli ruotsalaisten kynologien mielestä paras koskaan nähty kuva rodusta. Vuonna 1913 yritettiin saada käyntiin rodun elvytysohjelma, jonka aloitti C.O.G. Wibom. Hän lähetti vetoomuksensa elossa olleiden yksilöiden löytämiseksi kaikkiin Göteborgin, Bohusin ja Älvsborgin alueiden kuntiin sekä niiden pappiloihin ja metsästyslehtiin. Yritykset eivät kuitenkaan tuottaneet tulosta: enää ei kyetty löytämään ainoatakaan yksilöä.
Dalslanninkoira muinaisissa legendoissa

Vanhojen saagojen mukaan viikingeillä olisi ollut kookkaita vartio- ja paimenkoiria, jotka he olivat tuoneet mukanaan kotimaahansa palatessaan Britteinsaarille tehdyiltä retkiltä. Poltetun Njállin saagassa Hlídarendin Gunnar sai lahjaksi suuren irlantilaisen koiran. Olav Tryggvasonin saagassa (Heimskringlassa) on tarina Olavin koirasta, joka saattoi olla paimenkoira.
Aiheesta muualla

Hembygden. Dalslands Fornminnes- och Hembygdsförbund, 1955.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Dalbohund
| n k Ruotsalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  dreeveri  hamiltoninajokoira  jämtlanninpystykorva  länsigöötanmaanpystykorva  pohjanpystykorva  ruotsinlapinkoira  schillerinajokoira  smoolanninajokoira  tanskalais-ruotsalainen pihakoira 
Muut SKL:n (ja SKK:n) hyväksymät:  gotlanninajokoira  hälleforsinkoira  valkoinen ruotsinhirvikoira 
Harvinaiset:  hedenkoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  dalslanninkoira  gråhund  kalixinkoira 
Tyypillinen estrelanvuoristokoiraa muistuttanut dalslanninkoira.
Bella.
Käännös suomeksi
Luettelo Suomen ilmavoimien lento-onnettomuuksista

Luettelo Suomen ilmavoimien lento-onnettomuuksista kattaa vuosina 1918–2013 sodan tai rauhan aikana miehistön kuolemaan johtaneet tai lentokoneen merkittävään vaurioitumiseen tai tuhoutumiseen johtaneet lento-onnettomuudet, mutta ei taistelutoimissa tuhoutuneita koneita.
1910-luku > Sisällissodan aikaiset onnettomuudet

16. huhtikuuta 1918 kello 18.50 tapahtui Suomen Ilmailuvoimien ensimmäinen lento-onnettomuus, kun Ilmailuvoimien ensimmäinen kone, Eric von Rosenin lahjoittama Thulin Typ D, putosi Tampereella Näsijärven jäälle. F1 selvennä kuului tuolloin Lento-osasto 1:een. Onnettomuudessa kuolivat koneen ruotsalainen 19-vuotias ohjaaja Karl Westman ja vaasalainen 20-vuotias mekaanikko Sigurd Nylund. Naistenlahden lentopaikka oli vallattu punaisten lentojoukoilta 10. huhtikuuta 1918 ja F1 lähti sieltä moottorihuollon jälkeiselle koelennolle. Kone ei oiennut liu'usta vaan sen siipien tuenta petti. Lentovarikon killan muistolaatta on pystytetty Ranta-Tampellan alueelle Näsijäven rantaan.
1910-luku > Sisällissodan jälkeen

Alkuillasta 29. kesäkuuta 1918 teki Suomen ilmavoimille tuotava Suomesta kerätyin varoin tilattu NAB typ 12 pakkolaskun Ahvenanmerelle. Lentokone upposi ja sen ruotsalainen miehistö hukkui. Kone ei ollut Ilmailuvoimien rekisterissä, vaan sillä oli ruotsalainen rekisterinumero F10. Sillä oli tehty yksi koelento Ruotsissa ennen siirtolentoa Suomeen. Koneen osia löydettiin myöhemmin Eckerön lähistöltä. Sen ohjaaja oli kapteeni Carl Gustaf Krokstedt, N.A.B.-lentokonetehtaan koelentäjä, jota oli turhaan kutsuttu Suomen ilmavoimien ensimmäiseksi komentajaksi talvella 1918. Matkustajan, vapaaherra Carl Cederströmin, ruumis löydettiin merestä. Hän oli perustanut N.A.B.-tehtaan vuonna 1916 ja oli ensimmäinen ruotsalainen, joka hankki lentolupakirjan. Hänen kouluttajansa oli ollut mm. ensimmäisestä Englannin kanaalin ylilennosta tunnettu Louis Bleriot. Molemmat olivat kokeneita lentäjiä ja onnettomuuden syy on ilmeisesti ollut moottorin sammuminen ja epäonnistunut pakkolasku mereen.
11. elokuuta 1918 Suomen ilmavoimien kone S.58/18. Friedrichshafen FF.33.E syöksyi maahan Turun lähistöllä. Ohjaaja oli saksalainen luutnantti Conrad von Bülow-Bothkamp, joka oli Suomen ilmavoimien komentajan Carl Seberin adjutantti. Matkustajana oli Saksan laivaston luutnantti Blanck. Moottorihäiriön jälkeisessä kaarrossa kone menetti nopeutensa ja syöksyi maahan palaen. Matkustajan on arveltu aikaansaaneen ohjausvirheen.lähde?
30. syyskuuta 1918 klo 17:30 syöksyi Stetinin M-9-lentovene C.75/18 mereen Turun lähistöllä. Matkustaja jääkärivänrikki, tähystäjäoppilas Johan Hyvönen kuoli, mutta ohjaaja vääpeli Asser Järvinen loukkaantui vain lievästi. Ajalleen tyypillisesti Järvisen ensimmäiselle yksinlennolle otettiin matkustaja mukaan. Kone oli kaatunut vaakalennosta syöksyyn, joka viittaa ohjausjärjestelmän vikaan tai rakennevaurioon.
6. kesäkuuta 1919 syöksyi Stetinin M-9 -lentovene C.77/18 mereen Turun edustalla. Ohjaaja V. Malmlund kuoli, mekaanikko V. Juutilainen loukkaantui lievästi. Syynä oli ohjaajan virhe korkeuden arvioinnissa loppuvedossa.
8. elokuuta 1919 Friedrichshafen FF.49.C -vesikone syöksyi maahan Koivistolla. Ohjaaja vänrikki O. Hongell ja kersantti A. Rantasalmi kuolivat. Toinen matkustaja selvisi vähin vammoin. Jyrkkä kaarto sadan metrin korkeudessa pudotti koneen lentonopeuden, jolloin se syöksyi jyrkästi maahan.
1. syyskuuta 1919 syöksyi Georges Levy G.L.40 -lentovene mereen Santahaminan edustalla. Ohjaaja, ranskalainen vääpeli Alexis Argoud, ja matkustajat, vänrikki Eino Teräskallio ja vänrikki Bruno Tötterman, kuolivat. Kone tuhoutui täydellisesti.
1920-luku > 1920

11. maaliskuuta 1920 ohjaaja vänrikki Michelson ja mekaanikko Joutsela kuolivat, kun Albatros C.III nousi pystyyn kesken lentoonlähdön Utissa ja syöksyi maahan. Syyksi todettiin virallisesti sabotaasi.
7. syyskuuta 1920 kaksi Italian Suomelle lahjoittamaa SIAI Savoia S.9 -lentovenettä putosi. Majuri Väinö Werner Mikkolan ohjaama kone löydettiin pudonneena Gliems-jäätiköltä Sveitsistä ja vänrikki Carl-Erik Leijerin kone Zürichinjärvestä. Alppilentäjiksikin kutsuttujen ohjaajien lisäksi kuolivat tähystäjät luutnantti Äly Rae Durchman ja italialainen mekaanikko Carlo Riva. Kummankin koneen potkurit olivat hajonneet virheellisen liimauksen vuoksi ja särkeneet ohjausvaijerit. . Alppilentoturman muistokivi on pystytetty Kouvolan Alakylään majuri Mikkolan kotitalon paikalle.
1920-luku > 1923

18. heinäkuuta 1923 Caudron C.60 tunnuksella 1E24 tuhoutui maahansyöksyssä syöksykierteessä Santahaminassa. Kaksi kuollutta.
19. lokakuuta 1923 suomalaisvalimisteinen vesitaso 4E8 syöksyi mereen Haminan Kuorsalon edustalla epäonnistuneen laskeutumisyrityksen seurauksena. Konetta ohjannut vääpeli John Alfred Orrainen ja tähystäjänä toiminut vänrikki John Österholm saivat surmansa.
1920-luku > 1924

18. maaliskuuta 1924 Caudron G.3 syöksyi maahan Santahaminassa koululennolla. Kersantti O. Forsell kuoli onnettomuudessa.
22. kesäkuuta 1924 Hansa syöksyi moottorin kiinnileikkaamisen takia Hietalahden satamaan Helsingissä. Koneessa kyydissä ollut metsänhoitaja Kaila kuoli onnettomuudessa. Kaikkiaan vuonna 1924 tapahtui 54 suurehkoa lentovauriota. Jaakko Hyvönen esitti tutkimuksissaan tämän 22. kesäkuuta 1924 tapahtuneen onnettomuuden syyksi ohjausvirhettä. Kyse oli Ilmavoimien ensimmäisestä tulkinnasta tässä asiassa. Muutamia päiviä onnettomuuden jälkeen Ilmavoimien komentaja pyysi sairaalassa makaavalta ohjaajalta anteeksi onnettomuuden syyn väärää tulkintaa ja asian uutisointia. Koneen ohjaaja lensi moottorivikaisen koneen pois kaupungin yltä, ja muun muassa katkoi Esplanadilta muutaman puun latvan, ennen kuin ohjasi koneen lopulta mereen. Asiasta uutisoitiin muun muassa Helsingin Sanomissa ja Sosialidemokraatissa.
9. huhtikuuta 1924 Hansa syöksyi Sortavalassa jäähän. Kersantti O. Rautiainen, jääkärivääpeli Kaarlo Hämäläinen ja korpraali Y. Seppänen kuolivat onnettomuudessa.
23. toukokuuta 1924 Hansa syöksyi maahan. Vääpeli T. Sipinen (ohjaaja), kersantti A. Ahokas ja lentäjä A. Lönnbeck kuolivat onnettomuudessa.
2. elokuuta 1924 Caudron C.60-koulukone (tunnus 1F34) syöksyi maahan syöksykierteessä Utissa. Lentäjä P. Harvela kuoli onnettomuudessa.
13. syyskuuta 1924 (Koiviston lento-onnettomuus): Ilmavoimien IVL A.22 Hansa -meritoimintakone 4E4 teki ohjausvirheen takia liian jyrkän käännöksen ja syöksyi noin 100 metrin korkeudelta alas.
18. marraskuuta 1924 Caudron C.60 1E20 syöksyi maahan tuntemattomasta syystä Utissa kentän lähellä. Ohjaaja kersantti E. Paronen kuoli.
1920-luku > 1925

28. joulukuuta 1925 Caudron C.60 -harjoitushävittäjä 1F48 tuhoutui laskuharjoituksissa Utissa moottorin pysähtyessä. 40 metrin korkeudessa tehty jyrkkä kaarto takaisin kiitotielle päätyi koneen syöksyyn kenttään. Ohjaaja säilyi hengissä, mutta matkustaja alokas Kivekäs kuoli..
1920-luku > 1926

7. huhtikuuta 1926 Caudron C.60 1F47 tuhoutui Santahaminassa maahan ajossa, ohjaaja luutnantti A. Ikola kuoli
21. heinäkuuta 1926 Caudron C.60 1F37 tuhoutui "muljahtamisesta", ohjaaja vänrikki L. Jussila kuoli.
17. elokuuta 1926 Hansa 4E.16 tuhoutui lennolla Santahaminasta noustuaan. Vänrikki Yrjölä kuoli. Koneen kantava rakenne oli katkennut. Tämä oli kolmas samanlainen onnettomuus.
30. elokuuta 1926 Hansa 4F.35 tuhoutui onnettomuudessa Viipurissa. Ohjaaja kersantti U. Siren ja lennonopettaja luutnantti Kustaa Pukkinen kuolivat. Kansainvälinen lentäjäliitto oli antanut 1926 kansallisille alajärjestöille myönnettäväksi parhaan lentäjän palkinnon tunnustuksen, Harmon-patsaan. 1927 päätettiin tämä antaa K. Pukkiselle kuoleman jälkeiseksi tunnustukseksi. 7. syyskuuta 1927 Pukkiselle paljastettiin veistos hänen haudalleen Helsingin uudella hautausmaalla.
27. marraskuuta 1926 kaksi Hansaa törmäsi ilmassa Sortavalassa. Alikersantit O. Rannanjärvi, H. Kinnunen, J. Mikkilä ja "lent. " P. Nuutinen kuolivat 4F.38- ja 4F.57-koneiden tuhossa.
16. kesäkuuta 1927 IL-40-kone tuhoutui syöksyssä Viipurinlahteen Viipurissa. Turmassa kuolivat kersantti Tapanainen, kersantti Kippo ja lentäjä Teräväinen.
1920-luku > 1927

28. heinäkuuta 1927 Caudron C.60 -koneen CA-36-moottori sammui laskun jälkeen, moottori heitettiin uudestaan käyntiin, mutta toinen lentoon lähtevä Caudron CA-32 ajoi sen päälle. Takaohjaamossa ollut oppilas alikersantti Nysten kuoli..
1920-luku > 1928

19. helmikuuta 1928 G-L-kone tuhoutui onnettomuudessa Utissa. Luutnantti N. Ekqvist kuoli.
21. toukokuuta 1928 kuolivat vänrikki Ahlman ja lentosotamies Sannaksenaho Viipurissa kun heidän Hansa-Brandenburg-koneensa IL-91 putosi kaupungin kadulle. Onnettomuudessa kuoli myös kaksi maassa ollutta siviilihenkilöä.
1. elokuuta 1928 Hansa IL-67 tuhoutui Kalvolassa. Onnettomuudessa kuolivat Sannholm ja Koivumäki.
7. joulukuuta 1928 upposi Hansa IL-112 epäonnistuneessa laskussa mereen Kirkkonummen rannikolla. Onnettomuudessa kuolivat vääpeli E. Snellman ja alikersantti M. Männikkö.
1920-luku > 1929

4. kesäkuuta 1929 Hansa IL-46 törmäsi maahan epäonnistuneessa lentoonlähdössä. Vääpeli K. Ruusuvuori kuoli.
23. heinäkuuta 1929 Hansa IL-93 törmäsi rantaveteen. Ohjaaja kersantti P. Alestalo kuoli, mekaanikko U. Heinonen loukkaantui vakavasti. Kyseessä oli ohjaajan tyttöystävän kodin päällä tehty koukkaus.
25. lokakuuta 1929 CA-64 tuhoutui syöksykierteen aiheuttamassa maahansyöksyssä Utissa. Ohjaaja kuoli.
1940-luku > Talvisodan aikana tapahtuneet onnettomuudet

18. tammikuuta 1940 Blenheim BL-127 katosi Pohjanmerellä siirtolennolla Englannista Suomeen. Ohjaaja lentomestari R. Gottschalk ja sähköttäjä kersantti P. Kallakari kuolivat onnettomuudessa.
Utin lentokalustosta ei menetetty yhtään konetta kuolemaan johtaneessa lento-onnettomuudessa talvisodan aikana.. Tarkempia tietoja mahdollisista onnettomuuksista ei ole.
8. helmikuuta 1940 Ruotsin Västeråsista Uttiin siirtolennolla ollut Fiat G.50 -hävittäjä FA-7 katosi Itämerellä. Konetta lensi unkarilainen vapaaehtoinen Wilhelm Bekassy. Koneen katoamisesta oli erilaisia spekulaatioita.
11. maaliskuuta 1940 Fiat G.50 FA-22 kääntyi pakkolaskussa nurin suksien osuessa lumenalaiseen tukkitien rakenteeseen. Italialainen vapaaehtoislentäjä Diego Manzocchi tukehtui lumeen.
1940-luku > Lento-onnettomuudet 13.3.1940–21.6.1941

20. maaliskuuta 1940 MS-320 syöksyi jäälle Säkylässä. Ohjaaja kuoli.
23. maaliskuuta 1940
13. huhtikuuta 1940 – kaksi onnettomuutta
17. huhtikuuta 1940
17. toukokuuta 1940
3. kesäkuuta 1940
26. kesäkuuta 1940
12. heinäkuuta 1940
18. heinäkuuta 1940
23. elokuuta 1940
30. elokuuta 1940
4. syyskuuta 1940
20. syyskuuta 1940 VI-kone syöksykierteessä maahan, kaksi kuollutta.
2. lokakuuta 1940
14. lokakuuta 1940
16. marraskuuta 1940
18. joulukuuta 1940
4. tammikuuta 1941
27. tammikuuta 1941
28. tammikuuta 1941
4. helmikuuta 1941 Tuisku TU – yksi kuollut
12. helmikuuta 1941
28. helmikuuta 1941
28. maaliskuuta 1941
18. huhtikuuta 1941
19. toukokuuta 1941
9. kesäkuuta 1941 – 2 onnettomuutta
11. kesäkuuta 1941
15. kesäkuuta 1941 Osmo Meriluoto syöksyi harjoituslennolla maahan Hyvinkään lentokentän lähellä VL Pyry -koneella PY-3
Välirauhan noin 15 kuukauden aikana (1940–1941) tapahtui 30 kuolemaan johtanutta lento-onnettomuutta eli likimain kaksi kuukaudessa.
1940-luku > Lapin sodan aikaiset onnettomuudet

Lapin sodassa ei käytetty ilma-asetta paljoa syksyn ja talven huonon lentosään ja lentokenttien huonon käytettävyyden vuoksi. 18 tuhoutuneesta lentokoneesta kolme tuhoutui kuolemaan johtaneissa lento-onnettomuuksissa:
6. lokakuuta 1944 JK-260 eksyi pommituslennolla tehden pakkolaskun Leningradin lähelle järveen. Vänrikki A. Siikanen, kersantti T. Kärki ja alikersantti V. Nousiainen kuolivat ja ohjaaja jäi sotavangiksi.
11. lokakuuta 1944 BL-180 tuhoutui onnettomuudessa Laukaassa pudottuaan Saraaveteen kello 14:05, pintaanajo ryhmälentoharjoituksessa. Päällikko Luutnantti M. Hellevaara, sähköttäjä luutnantti H. Hiltunen ja ohjaaja alikersantti A. Pihkala kuolivat.
25. lokakuuta 1944 SB-8 syöksyi Luonetjärven lähellä vasen moottori palavana järveen. Miehistö hyppäsi laskuvarjoilla. Sähköttäjä korpraali Arniola hukkui.
Näiden lisäksi tuhoutui neljä lentokonetta onnettomuuksissa, joissa ihmisiä ei kuollut. Taistelumenetyksiä oli siten 11 konetta.
1960-luku

Fouga Magister oli käytössä vuosina 1959–1986, ja konetyypille sattui 21 onnettomuutta.
24. kesäkuuta 1960 koulukone Viima VI-40 syöksyi maahan Luonetjärvellä. Ohjaaja vänrikki Pentti Helin kuoli.
14. maaliskuuta 1961 koulukone Safir SF-1 syöksyi meren jäälle Sipoossa. Ohjaaja kadetti Veijo Hakkarainen kuoli.
3. heinäkuuta 1961 harjoituskone Pyry PY-8 putosi Kortesjärvellä. Ohjaaja kersantti Asko Visa ja mekaanikko vääpeli Leo Kihlman kuolivat.
8. elokuuta 1961 yhteyskone Beaver BV-2 tuhoutui Rovaniemellä. Ohjaaja kapteeni Veijo Sarisalmi ja matkustaja kenraaliluutnantti Erkki Kukkonen kuolivat.
27. syyskuuta 1961 harjoituskone Fouga FM-3 syöksyi mereen Porissa. Ohjaaja, vänrikki Ilmari Ruokonen ja kersantti Teemu Lahti kuolivat.
8. toukokuuta 1962 hävittäjäkone Gnat GN-109, joka oli Koelentokurssi 2:n käytössä, syöksyi maahan Luonetjärvellä. Ohjaaja luutnantti Esko Sirola kuoli.
18. syyskuuta 1963 FM-24 syöksyi suohon taitolentoharjoituksessa Evijärvellä. Ohjaaja yliluutnantti Kalle Susi kuoli.
1. huhtikuuta 1964 SF-28 syöksyi Päijänteen jäälle Muuratsalon eteläpuolelle. Koneen lentäjä, kersantti E Leminen, sekä sotilasteknikko A Lehtonen ja vääpeli P Hurskainen saivat surmansa.
12. elokuuta 1966 FM-69 syöksyi maahan Kirkkonummen Hirsalassa. Ohjaaja Kers. Timo Kvarnström ja matkustajana ollut lennonjohtaja Kauko Vuonamo kuolivat.
15. helmikuuta 1967 FM-70 putosi PAR-lähestymisen aikana Luonetjärvellä. Kone sakkasi liian alhaisen nopeuden vuoksi ja syöksyi metsään lähelle VT 4:ää Ohjaaja, luutnantti Kari Korppi sai surmansa.
2. joulukuuta 1968 FM-68 syöksyi mittarilentoharjoituksessa laskuosuudella maahan. Ohjaajaopettaja Ylikersantti Vesa Laakso kuoli. Oppilas Veikko Kylänpää selviytyi lievin vammoin.
18.kesäkuuta 1969 SF-30 törmäsi veteen Päijänteen Tehinselällä ja tuhoutui. Ohjaaja kersantti Olli Jussila sai surmansa.
Koneen, mutta ei miehistön, tuhoon johtaneet onnettomuudet, mm.
10. huhtikuuta 1964 Folland Gnat GN-108 tuhoutui Jyväskylässä. Polttoainesäiliöiden epäsymmetrinen tyhjentyminen kaatoi Hämeen lennoston harjoitushävittäjän pilvessä syöksykierteenomaiseen liikkeeseen harjoituslennolla. Ohjaaja, luutnantti M. Kepponen pelastautui heittoistuimella.
20. toukokuuta 1964 MiG-21F tuhoutui Kuopiossa. Karjalan Lennoston MG-64 sai rutiinihuollon jälkeisellä koelennolla moottorivaurion. Ohjaaja kapteeni K. Juvonen pelastautui ohjauskyvyttömästä hävittäjästä heittoistuimella.
15. helmikuuta 1965 Pembroke PR-1 tuhoutui Utissa ajauduttuaan laskussa lumivalliin. Kone romuttui, mutta miehistö ei vahingoittunut.
6. syyskuuta 1968 Folland Gnat tuhoutui Konnevedellä. Ohjausjärjestelmän toimintatilan vaihtamisessa tehty virhe syöksi harjoituslennolla olleen Hämeen Lennoston GN-111:n virheliikkeeseen. Ohjaaja, luutnantti E Rantamäki pelastautui heittoistuimella.
1990-luku

Kuolemaan johtaneet onnettomuudet olivat:
11. marraskuuta 1992 MiG-21 BIS, Karjalan lennoston MG-128 syöksyi maahan Tammisaaressa. Ohjaaja menetti asennontajun huonoissa sääolosuhteissa matalasuunnistuslennolla. Ohjaaja yliluutnantti Heikki Väresmaa sai surmansa.
14. marraskuuta 1995 Draken DK-231 tuhoutui Jyväskylässä Luonetjärvellä. Yliluutnantti J. Laakkonen kuoli. Mittarilähestymisessä pimeässä väärällä korkeusmittariasetuksella Draken osui maahan ennen kenttää.
1. maaliskuuta 1996 PA-13 Piper Arrow IV törmäsi sähkölinjaan Asikkalassa, takarunko irtosi ja syöksyi maahan. Ohjaaja majuri Jyrki Eskola sekä matkustaja teknikkokapteeni Tuomo Valkjärvi saivat surmansa.
7. huhtikuuta 1998 Hawk (HW-323) syöksyi maahan Tuusniemellä torjuntaharjoituksessa. Ohjaaja yliluutnantti Timo Jääskeläinen kuoli.
Koneen tuhoon johtaneet muut onnettomuudet:
5. marraskuuta 1991 MiG-21BIS, Sotkamo. Karjalan Lennoston MG-117:n laskutelinejärjestelmä vioittui yölennolla ja nokkateline jäi sisään. Ohjaaja pelastautui heittoistuimella 3000 metrin korkeudesta. Ohjaaja hyppäsi keulapainoiseksi trimmatusta koneesta, mutta kone menikin balanssiin kun ohjaajan ja heittoistuimen paino poistui. Kone lensi ilman ohjaajaa Sotkamon seuduille saakka ja putosi metsään.
22. maaliskuuta 1995 MiG-21BIS, Maaninka. Karjalan Lennoston MG-122:n moottori syttyi tuleen korkeapaineturbiinin siiven katkettua. Ohjaaja yliluutnantti Jyri Ruokonen pelastautui heittoistuimella n. 1200 metrin korkeudessa.
1. heinäkuuta 1998 Hawkin (HW-324) moottori sammui Luopioisissa ja molemmat ohjaajat käyttivät heittoistuinta. Toinen ohjaajista loukkaantui lievästi.
2000-luku

Kuolemaan johtanut onnettomuus:
1. syyskuuta 2004 Hawk (HW-325) harjoitushävittäjä putosi Siikaisissa siirtolennollaan Hallista Kauhavalle. Ohjaaja, yliluutnantti M. Helenius löytyi kuolleena. Hän oli yrittänyt pelastautua heittoistuimella.
Koneen tuhoon johtaneet muut onnettomuudet:
8. marraskuuta 2001 kaksi F-18 C Hornetia törmäsi toisiinsa ilmassa Lappajärven yllä ja molemmat vaurioituivat. Toisen koneen ohjaaja käytti heittoistuinta ja kone (HN-430) putosi suolle Karstulaan tuhoutuen. Toisesta koneesta (HN-413) jouduttiin sammuttamaan toinen moottori ja se pääsi Pirkkalan tukikohtaan.
25. maaliskuuta 2003 Sallan Salmivaarassa Hawk (HW-305) tuhoutui. Lentorata meni alle säädetyn 50 metrin ja kone osui puiden latvoihin. Tämän jälkeen moottori sammui, ja miehistö lensi konetta vielä noin kuusi kilometriä ennen kuin pelastautui heittoistuimilla.
28. syyskuuta 2006 Lentosotakoulun Hawk syöksyi maahan Kruunupyyssä moottorin sammuttua. Ohjaaja pelastautui heittoistuimella, mutta kone tuhoutui maahansyöksyn jälkeisessä tulipalossa lähes täydellisesti. Onnettomuuden syyksi osoittautui noin 100 metrin korkeudessa lentänyt haapanaparvi.
2010-luku

Kuolemaan johtanut onnettomuus:
13. marraskuuta 2013 kaksi Hawkia törmäsi ilmassa toisiinsa Perhossa Keski-Pohjanmaalla. Toisen koneen lentäjä pelastautui heittoistuimella. Toisen koneen lentäjä, kapteeni Kalle Virta löytyi kuolleena.
Koneen tuhoon johtanut onnettomuus:
21. tammikuuta 2010 Koelentokeskuksen Hornet (HN-468, entinen HN-413) tuhoutui maahansyöksyssä Juupajoella virheliike-liikehdintäkokeen jälkeen. Kaksihenkinen miehistö pelastautui heittoistuimilla, mutta loukkaantui. Syynä oli vika servosylinterissä, joka muuttaa ohjauspinnan asentoa.
Aiheesta muualla

Utin lento-onnettomuudet. Kymp.net (Web Archive).
Tuhoutunut Thulin Typ D Näsijärven jäällä.
Ranskalainen Caudron C.60 F-AINX Saint-Cyr-l'École:ssa vuonna 1957
Viipurinlahdella 16. kesäkuuta 1927 nostetaan tuhoutunutta IL-40 konetta.
Twista (valmentaja)

Slaava ”Twista” Räsänen (s. 6. kesäkuuta 1987) on suomalainen Counter-Strike 2 -valmentaja sekä entinen kilpapelaaja. Hän valmensi suomalaista ENCE eSports -organisaation joukkuetta vuosina 2018–2020. Aiemmin Räsänen on valmentanut muun muassa maltalaista iGame-joukkuetta.
Syyskuussa 2020 Räsänen sai 15 kuukauden bannin valmentajana toimimisesta. Räsänen oli käyttänyt iGame-joukkuetta valmentaessaan hyväksi ohjelmointivirhettä, joka mahdollisti vastajoukkueen pelaajien seuraamisen huomaamatta. ENCE ilmoitti kunnioittavansa päätöstä ja siirsi Räsäsen pois valmentajan tehtävästä. Hänet korvasi valmentajana myöhemmin Eetu "saw" Saha.
Twista valmentaa nykyisin uudistunutta Rare Atom joukkuetta, kun hän lähti JANO Esports -joukkueesta syyskuussa 2023.