stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pellava

| Pellava |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Pellavakasvit Linaceae
Suku::  Pellavat Linum
Laji::  usitatissimum
Kaksiosainen nimi
 Linum usitatissimum  L. 
Katso myös
   Pellava Wikispeciesissä   Pellava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltopellava eli pellava (Linum usitatissimum) on yksivuotinen alle metrin korkuinen kuitu- ja öljykasvi. Pellava kuuluu Linaceae-heimoon, johon kuuluu noin 300 lajia ympäri maailmaa. Pellava on maailman vanhimpia viljelykasveja. Sen oletetaan olevan peräisin Kaukasukselta ja sitä tiedetään viljellyn jo kivikaudella. Myös antiikin kreikkalaiset ja muinaiset arabialaiset tunsivat kasvin lääkitsevät ominaisuudet.lähde? Suomessa ensimmäiset merkit pellavan viljelystä juontavat ainakin pronssikaudelle, eli noin vuosille 1 500–500 eaa. Pellavan viljely oli Suomessa suurimmillaan 1700-luvulla, mutta tekokuitujen ilmestymisen myötä viljely loppui miltei kokonaan. Pellavan viljely on kuitenkin vähitellen alkanut saada uudelleen suosiota, vaikka onkin vielä verrattain vähäistä. Vuonna 2017 pellavan viljelyspinta-ala Suomessa oli arviolta 1 200 hehtaaria, joka käsittää noin 0,5 promillea kokonaisviljelyalasta.
Pellava kasvaa noin 120 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeat ja vaaleanvihreät, kukat vaaleansiniset tai valkeat. Kotahedelmissä, perinteiseltä nimeltään sylkyissä, on yleensä korkeintaan kymmenen kiiltävän tummanruskeaa siementä. Pellavasta on jalostettu erillisiä lajikkeita siementen ja kuitujen tuotantoa varten.
Pellavatekstiilit

Pellavan (lyhenne LI) ominaisuuksiin kuuluu hengittävyys, kaunis kiilto ja lujuus, mutta heikko taivutuksen kesto ja rypistyvyys. Pellavaa käytetään pyyheliinoihin ja kylpytakkeihin hyvän kosteudenimukyvyn vuoksi, pöytäliinoihin kiillon ja lianhylkivyyden takia, kirjontakankaisiin, loimilankoihin matoissa lujuuden takia, sekä erilaisiin sisustus- ja vaatetekstiileihin. Pellavan varsista valmistetaan erittäin kestävää tekstiilikuitua ja pellavatekstiileillä on ainutlaatuinen antibakteerinen ominaisuus lähde?, minkä vuoksi siitä valmistetaan myös sairaalatekstiilejälähde?.
Suurimmat pellavantuottajamaat ovat Kiina, Belgia, Ranska ja Venäjä.
Pellavaa hoidetaan vaatetekstiilinä pesten väljässä vedessä 60 tai 40 asteessa erillään muista, sillä se rypistyy helposti ja siitä voi irrota nöyhtää ja pintaväriä. Kylmämankelointi antaa kauniin kiillon. Mankeliliinat ovat yleisesti pellavaa.  Silitys tapahtuu nurjalta puolelta kostean liinan läpi enintään 200 asteessa.
Pellavatekstiilejä käytetään myös rakentamisessa, ääneneristysmattona parketin alla ja lattiamattojen runkokerroksena.
Pellavaeristeet

Pellavasta valmistetaan myös rakennuseristeitä lämmön- ja ääneneristykseen sekä tiivistämiseen. Eristeenä pellavaa käytetään lähinnä hengittävissä rakenteissa, joissa voidaan hyödyntää luonnonkuidun kosteusteknisiä ominaisuuksia. Pellavapohjaisia tiivisteitä kuten pellavarivettä käytetään usein esimerkiksi hirsitalojen hirsikertojen välissä nauhatiivisteenä, ja ovien sekä ikkunoiden karmitiivisteenä. Putkitöissä on perinteisesti käytetty pellavakuitua kierretiivisteenä.
Pellavaöljy

Pellavan siemenistä puristetaan pellavaöljyä, joka sisältää runsaasti alfalinoleenihappoa ja jonkin verran linolihappoa. Pellavaöljyn rasvahapoista 69 prosenttia on monityydyttymättömiä, 21 prosenttia yksittäistyydyttymättömiä ja 10 prosenttia tyydyttyneitä.
Pellavaöljyä käytetään myös erilaisten puulle tarkoitettujen pintakäsittelyaineiden, sekä linoleumi-lattianpäällysteiden raaka-aineena. Puun pintakäsittelyyn öljy soveltuu myös sellaisenaan.
Pellavan elintarvikekäyttö

Pellavalla on luontainen ominaisuus kerätä siemeniinsä maaperän raskasmetalleja. Suomalaisessa pellavansiemenessä on esimerkiksi niin paljon kadmiumia, että sitä ei saisi myydä Saksassa lainkaan. Pellavansiemenissä on myös runsaasti vetysyanidia, joka on keskushermostomyrkky.
Ruokavirasto suosittelee, ettei pellavansiemeniä syötäisi päivittäin, eikä nautittu määrä ylittäisi 2 ruokalusikallista (n. 15 g) päivässä. Lasten annos saa olla vain noin puolet aikuisten annoksesta. Pellavansiemeniä ei suositella lainkaan imeväisikäisille raskaana oleville tai imettäville.
Pellavansiemenet sisältävät runsaasti kuitua ja lignaaneja. Muiden siementen tavoin ne ovat tiivis paketti myös öljyä, proteiinia, kivennäisaineita ja vitamiineja. Pellavansiemenöljyn erikoisuus on sen alfalinoleenihappopitoisuus, joka on kasviöljyistä korkein, noin 59 prosenttia.lähde? Alfalinoleenihappo on ihmiselle välttämätön monityydyttymätön rasvahappo, joka kuuluu omega-3-rasvahappoihin.
Pellavansiemenet, pellavarouhe ja pellavansiemenöljy sopivat jogurtin, viilin, puuron tai salaatin kera nautittaviksi sekä leivontaan ja ruoanlaittoon. Öljyä ja rouhetta saa myös ravintolisinä. Pellavansiemeniä ja rouhetta on valmiina monissa leivissä. Pellavansiemenöljyä käytetään alfalinoleenihapon lähteenä muun muassa margariinissa ja kananrehussa.lähde?
Kirjallisuutta

Silpala, Elsa: Eläköön pellava: Perinteisten pöytäliinojen ohjekirja.  Hämeenlinna:  Fredrika Wetterhoff-säätiö, 1999.  ISBN 951-98242-0-0
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Peltopellava (Linum usitatissimum)
Kasviatlas 2016: Peltopellavan (Linum usitatissimum) levinneisyys Suomessa
Pellavansiementen ja -rouheen turvallisen käytön ohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
Fineli - Pellavansiementen ravintoarvot
Öljypellavayhdistys
Pellavan elintarvikekäytöstä kertova sivusto
United States Department of Agriculture (USDA): Linum usitatissimum (englanniksi)
Flora of China: Linum usitatissimum (englanniksi)
Pellava vaatekankaana, Keikari-blogi
Food Component Database (FooDB): Flaxseed (Linum usitatissimum) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Linum usitatissimum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Linum usitatissimum (flax) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q45108  Wikispecies: Linum usitatissimum  AoFP: 1389  APA: 2562  APDB: 11102  APNI: 54945  BioLib: 3544  Calflora: 4912  CoL: 3V528  Ecocrop: 7336  EoL: 581568  EPPO: LIUUT  EUNIS: 175866  FloraBase: 4364  FNA: 200012411  FoC: 200012411  FoIO: LINUSI  GBIF: 2873861  GRIN: 22361  iNaturalist: 51306  IPNI: 544772-1  IRMNG: 10195101  ISC: 115317  ITIS: 29226  MichiganFlora: 1636  NatureServe: 2.136021  NBN: NBNSYS0000003143  NCBI: 4006  NSWFlora: Linum~usitatissimum  NZOR: efd6de2d-bb72-46ac-911a-4e91ca10d0f5  NZPCN: 3423  Observation.org: 6994  Open Tree of Life: 1000262  PFI: 11570  Plant List: kew-2353429  PLANTS: LIUS  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:544772-1  Tropicos: 18700031  VASCAN: 6560  VicFlora: 4eeaecb5-1d6a-43ef-8742-f07718ac8f35  WisFlora: 4086  WoI: 1276  WFO: wfo-0000366385  Laji.fi: MX.39127 
Pellavapeltoa keväällä Belgiassa.
Pellavapelto elokuussa.
Pellavansiemenistä saa mm. omega 3 -rasvahappoja.
Luminositeetti

Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
n
k
Luminositeetti eli säteilyteho tarkoittaa tähtitieteessä tähden säteilemää energiamäärää aikayksikköä kohti.
Tähti voi säteillä esimerkiksi 10 kertaa niin paljon energiaa kuin Aurinko, joka säteilee 3,9×1026 W.
Auringon säteilytehoa merkitään Ls tai LO. Visuaalisessa alueessa tähti säteilee myös tietyn energiamäärän, joka mitataan aurinkoina. On varsin tavallista sekoittaa toisiinsa tähden säteilemä energiamäärä ja tähden säteilemä näkyvä valo eli kokonaisluminositeetti sekä kirkkaus aurinkoina eli visuaalinen luminositeetti. Molemmista käytetään nimitystä luminositeetti.lähde?
Luminositeettia voidaan kuvata SI-järjestelmän watteina tai cgs-yksikköinä ergeinä/sekunti.
Visuaalinen ja bolometrinen luminositeetti

Kappaleen todellinen säteilymäärä, eli kaikki aallonpituudet sisältävä luminositeetti, on bolometrinen luminositeetti Lbol. Sen sijaan visuaalinen luminositeetti, LV, ilmaisee vain ihmisen silmälle näkyvän säteilyn aallonpituuksien (n. 400&nodash;700 nm) luminositeetin.
Auringolla bolometrinen ja visuaalinen luminositeetti ovat samoja (L=LV=LO), jos ne ilmoitetaan Aurinkoinaselvennä, mutta ei esimerkiksi Siriuksellaselvennä.
Luminositeettiin liittyviä merkintöjä ja lainalaisuuksia > Luminositeetin logaritmi log L

Luminositettia voidaan merkitä myös aurinkoina logaritmisesti, esimerkiksi jos tähden luminositetti on 1000, sen log L/LO on +3.0.
Luminositeettiin liittyviä merkintöjä ja lainalaisuuksia > Absoluuttinen kirkkaus ja luminositeetti

Tähden säteilemä energiamäärä riippuu tähden säteestä R ja lämpötilasta T kaavan
L=4\pi R^{2}\sigma T^{4}
mukaan, missä lämpötila T ilmaistaan kelvineinä [K] ja säde R metreinä [m]. Samoin , kun Ls on Auringon luminositeetti ja Ts Auringon pintalämpötila.
{\frac {L}{L_{s}}}={\left({\frac {R}{R_{s}}}\right)}^{2}{\left({\frac {T}{T_{s}}}\right)}^{4}.
Näin mielivaltaisen tähden (bolometrinen) luminositeetti on R2T4 kertaa suurempi kuin Auringon.
Jos tähden absoluuttinen bolometrinen magnitudi Mbol on -10 , tähden luminositeetti on 106 Ls. Bolometrinen magnitudi mittaa tähden säteilemää energiamäärää, normaali magnitudi esimerkiksi tähden säteilyä keltaisessa eli visuaalisessa alueessa.lähde?
Tähden luminositeetti riippuu pääsarjan tähdelle massasta seuraavalla tavoin. M = tähden massa, Ms Auringon massa, Ls Auringon kirkkaus, L luminositeetti.
{\frac {L}{L_{s}}}\sim {\left({\frac {M}{M_{s}}}\right)}^{3.9}
Luzonichthys

| Luzonichthys |
| --- | --- |
 Neonkoruahven (Luzonichthys waitei)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Koruahvenet Anthiinae
Suku::  Luzonichthys  Herre, 1936
Katso myös
   Luzonichthys Wikispeciesissä   Luzonichthys Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luzonichthys on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Tyynenmeren ja Intian valtameren alueilla tavattava kalasuku. Suvun tyyppilaji on neonkoruahven (Luzonichthys waitei). Sukuun luetaan seuraavat kahdeksan lajia:
| --- | --- |
 Luzonichthys earlei Randall, 1981  Luzonichthys kiomeamea Shepherd, Pinheiro, Phelps, Peraz-Matus & Rocha, 2019  Luzonichthys microlepis (Smith, 1955)  Luzonichthys seaver Copus, Ka'apu-Lyons & Pyle, 2015 :  Luzonichthys taeniatus Randall & McCosker, 1992 , 1992  Luzonichthys waitei (Fowler, 1931) – neonkoruahven  Luzonichthys whitleyi (Smith, 1955)  Luzonichthys williamsi Randall & McCosker, 1992
Lusikkahaarukka

Lusikkahaarukka
Lusikkahaarukka eli luha on kenttäoloissa tarkoitettuun ruokailuun valmistettu lusikan ja haarukan yhdistelmä, jossa lusikka ja haarukka on yhdistetty toisiinsa taittonivelenä toimivalla niitillä.
Suomen puolustusvoimien käyttämän, useiden eri valmistajien tekemän lusikkahaarukan lusikka ja haarukka oli alkujaan valmistettu alumiinista ja niitti ruostumattomasta teräksestä. Myöhemmät Hackmanin valmistamat luhat on tehty kokonaan ruostumattomasta teräksestä.
Monissa muissa armeijoissa lusikka ja haarukka ovat erilliset, mutta niiden kuljetusasennon kiinnitysmekanismi ei ole yhtä kestävä kuin lusikkahaarukan.
Lusikkahaarukka – sotilasslangissa ”mysteerio” – on mitoitettu siten, että se sopii taitettuna kenttäkeittoastian (pakin) ja sen kannen väliin. Näin sitä ei kuitenkaan juuri koskaan kuljeteta, sillä tällaisesta kuljetustavasta aiheutuu sotilaan helposti paljastavaa ääntä. Tämän vuoksi lusikkahaarukkaa on suositeltu kannettavaksi vasemmassa rintataskussa.
Muualla maailmalla

Cambridgessa sijaitsevan Fitzwilliam Museumin kokoelmiin on 1990-luvulta lähtien kuulunut lusikkahaarukkaa muistuttava työkalu, joka on ajoitettu 200–300-luvulle jaa. Hopeasta ja teräksestä valmistettu työkalu on luultavasti yksittäiskappale, joka on tehty rikkaan matkustelijan tilauksesta.
Spork on lusikkahaarukka, jossa osa lusikan kuuppaosasta on muotoiltu haarukan piikeiksi. Nimi tulee englannin sanoista ”spoon” ja ”fork”. Sana esiintyy Century Dictionary -sanakirjan vuonna 1909 julkaistussa täydennysosassa. Vastaava väline mainitaan nimellä ”runcible spoon” Edward Learin vuonna 1871 julkaistussa runossa ”The Owl and the Pussycat”.
Aiheesta muualla

Mess Utensils (Arkistoitu – Internet Archive)
Spork
Lutuhyne

| Lutuhyne Лутугине |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Lutuhyne
 Koordinaatit: 48.3982°N, 39.2021°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Luhanskin piiri
perustettu:  1896
kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1937
kaupungiksi:  1960
Väkiluku (2021)  ():  17 194
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lutuhyne (ukr. Лутугине), vuosina 1914–1925 Šmidtivka ukr. Шмідтівка) on kaupunki Ukrainan Luhanskin alueella. Lutuhyne sijaitsee Donetsin vesistöön kuuluvan Vilkhivkajoen oikealla rannalla, 22 kilometriä piiri- ja aluekeskus Luhanskista etelään.
Vuonna 2001 Lutuhynen väkiluku oli 18 883. Tuolloin 58 prosenttia asukkaista oli etnisesti ukrainalaisia, 38 prosenttia venäläisiä, 2 prosenttia armenialaisia ja prosentti valkovenäläisiä.  Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 17 134; asukasta vuoden 2021 alussa. Arvion tarkkuutta heikensi kaupungin sijainti tuolloin Venäjän ohjaaman nukkevaltion, niin sanotun Luhanskin kansantasavallan puolella, jonne Ukrainan laillinen hallintovalta ei Venäjän laittoman sotilaallisen läsnäolon ja toiminnan vuoksi ulottunut.
Paikkakunnalta ja sen ympäristöstä on löydetty huomattavat esiintymät muun muassa hiiltä, kalkkikiveä, hiekkakiveä, merkeliä ja savea. Lutuhyne on perustettu vuonna 1896 terästeollisuuden laitteita valmistavan tuotantolaitoksen perustamisen myötä. Rautatieaseman paikkakunta sai vuonna 1914. Tällöin jooltaan noin 1 200 asukkaan paikkakunta nimettiin Šmidtivkaksi, ja 1925 edelleen Lutuhyneksi. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1937, kaupungiksi Lutuhine tuli vuonna 1960 ja Lutuhynen piirin piirikeskuksena se oli vuosina 1967-2020.
Itä-Ukrainan sodan aikana Lutuhine jäi Venäjän perustaman  nukkevaltion (niin sanottu Luhanskin kansantasavalta) puolelle Ukrainan hallinnollisen vallan ulkopuolelle.
Lutuhyne on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut periaatteessa Luhanskin piiriin, mutta kaupungin ollessa miehitysalueella uutta aluehallinnollista jakoa ei ole otettu käyttöön.
T. H. Sevtšenkolle omistettu Lutuhinen kulttuuritalo (kuva vuodelta 2015).
Lutuhinen piirin hallintorakennus (201).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lutuhyne Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Luulajansaamelaiset

| Luulajansaamelaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin 6000
Asuinalueet:   Ruotsi,  Norja
Kielet:  Luulajansaame
Uskonnot:  Luterilaisuus
Luulajanjansaamelaiset ovat saamelaisten etninen ryhmä, joka elää pääasiassa Pohjois-Ruotsissa Luulajanjoen alueella pohjoissaamelaisten ja piitimensaamelaisten välissä. Vuonna 1995 luulajansaamelaisia oli noin 6000 henkeä Ruotsin Jokimukassa ja Jällivaaran eteläosissa sekä Norjan lähialueilla, erityisesti Tysfjordissa.
Luulajansaamen kieltä puhuu noin 1000–2000 henkeä.
Kirjallisuutta

Hajdú, Péter (toim.): Suomalais-ugrilaiset.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1975.  ISBN 951-717-068-8
Hakamies, Pekka: Ison karhun jälkeläiset.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 697)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1998.  ISBN 951-717-989-8
Laakso, Johanna (toim.): Uralilaiset kansat: Tietoa suomen sukukielistä ja niiden puhujista.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-16485-2
Krauss, M. E. 1997. The indigenous languages of the North: A report on their present state. In H. Shoji and J. Janhunen (eds.), Northern minority languages: Problems of survival, pp. 1–34. Osaka and Fairbanks: National Museum of Ethnology and Alaska Native Language Center, University of Alaska Fairbanks.
Erkki Lyijynen

Erkki Edvard Lyijynen (16. maaliskuuta 1925 Lappee – 24. tammikuuta 2015) oli suomalainen kilpasoutaja.
Lyijynen edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 perämiehenä perämiehellisessä kaksikossa, jossa Suomi sijoittui viidenneksi. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden kevyen nelosen soutajana vuonna 1959.
Seuratasolla Lyijynen edusti muun muassa Valkeakosken Vesiveikkoja ja Jämsänkosken Soutuveikkoja. Hän voitti useita Suomen-mestaruuksia kaksikkojen ja nelosten eri luokissa.
Lyijynen kilpaili myös hiihdossa ja yhdistetyssä. Hän sijoittui yhdistetyn olympiakatsastuksissa kolmanneksi vuonna 1952 ja Pirkan hiihdossa toiseksi vuonna 1960.
Lyhythäntäaustralianhyppyrotta

| Lyhythäntäaustralianhyppyrotta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Rottaeläimet Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Australianhyppyrotat Notomys
Laji::  amplus
Kaksiosainen nimi
 Notomys amplus  Brazenor, 1936 
Katso myös
   Lyhythäntäaustralianhyppyrotta Wikispeciesissä   Lyhythäntäaustralianhyppyrotta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lyhythäntäaustralianhyppyrotta (Notomys amplus) oli Muridae-heimon jyrsijälaji.
Lyhythäntäaustralianhyppyrotan ruumis oli 14,3 senttimetrin mittainen ja sen hännällä oli mittaa 15,3 senttimetriä. Paino oli noin 100 grammaa. Täten se oli sukunsa isokokoisimpia vaikkakin lyhythäntäisimpiä lajeja. Kaulan alaosassa sillä oli erikoinen rauhaspussi. Selän väritys oli ruskea, vatsan valkoisenkeltainen ja valkoiseen karvatupsuun päättyvä päältä ruskea häntä alapuoleltaan valkoinen.
Lyhythäntäaustralianhyppyrottaa tavattiin ensi kerran vuonna 1894, jolloin löydettiin kaksi lajin yksilöä läheltä Charlotte Watersia Pohjoisterritoriosta Australian keskiosasta. Lajista ei ole mitään havaintoja tämän jälkeen, joten sen uskotaan kuolleen sukupuuttoon, mutta laji on silti rauhoitettu Australiassa.
Lykastos (Pontos)

| Lykastos> Λύκαστος.Sijainti |
| --- | --- |
 Lykastos
Koordinaatit:  41°15′09″N, 36°27′03″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?, Samsun
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pontinen Vähä-Aasia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lykastos (m.kreik. Λύκαστος, lat. Lycastus, Lycastum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Lykastoksen kaupunki sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren etelärannalla lähellä samannimistä pientä jokea, joka laski Pontokseen kaupungin lähellä. Antiikin aikaisten lähteiden perusteella kaupunki sijaitsi Amisoksen itäpuolella sen ja Themiskyran välillä. Pseudo-Skylaks mainitsee Lykastoksen kreikkalaisena kaupunkina. Ferekydes mainitsee Lykastia-nimisen kaupungin, jonka asukkaat olivat amatsoneja, ja joka sijaitsi Themiskyran kaupungin ja khalybien alueen välillä, mikä saattaa viitata samaan paikkaan.
Luumäen rautatieasema

Luumäen rautatieasema (lyh. Lä) on rautatieliikennepaikka Luumäellä. Liikennepaikka avattiin Pietarin radan varteen vuonna 1885 pysäkkinä, mutta se korotettiin V luokan asemaksi kolme vuotta myöhemmin. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1907 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaisesti, jonka jälkeen sen ulkoasua on muunneltu useaan otteeseen.
Luumäkeä suunniteltiin risteysasemaksi 1930-luvulla Lappeenrannasta Imatralle johtaneen radan rakentamisen yhteydessä. Uusi oikorata Lappeenrantaan valmistui kuitenkin vasta vuonna 1962.
Henkilöliikenteen junat lakkasivat pysähtymästä Luumäellä toukokuussa 1988. Nykyisin liikennepaikka on lähinnä tavaraliikenteen käytössä. Kouvolasta alkava kaksoisraideosuus päättyy noin kilometri Lappeenrannan suuntaan Karjalan ja Vainikkalan ratojen risteyskohtaan. Aseman yhteydessä on P. E. Svinhufvudin kunniaksi pystytetty professori Väinö Aaltosen veistämä laillisuustaistelun muistomerkki, joka paljastettiin 4. joulukuuta 1937. Svinhufvud lähti vuonna 1914 karkotusmatkalleen Siperiaan Luumäen asemalta.
Lyhyt elokuva rakkaudesta

| Lyhyt elokuva rakkaudesta> Krótki film o miłości |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Krzysztof Kieślowski
Käsikirjoittaja:  Krzysztof Piesiewicz Krzysztof Kieślowski
Tuottaja:  Ryszard Chutkowski
Säveltäjä:  Zbigniew Preisner
Kuvaaja:  Witold Adamek
Leikkaaja:  Ewa Smal
Tuotantosuunnittelija:  Halina Dobrowolska
Pääosat:  Grażyna Szapołowska Olaf Lubaszenko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Puola
Tuotantoyhtiö:  Film Polski
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  21. lokakuuta 1988
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  puola
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lyhyt elokuva rakkaudesta (puol. Krótki film o miłości) on Krzysztof Kieślowskin ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 1988. Elokuvan pääosissa esiintyvät Grażyna Szapołowska ja Olaf Lubaszenko. Käsikirjoitus on Krzysztof Piesiewiczin ja Krzysztof Kieślowskin. Lyhyt elokuva rakkaudesta on laajennettu elokuvaversio Kieślowskin ohjaaman puolankielisen televisiosarjan  Kymmenen käskyä kuudennesta osasta. Elokuvan tapahtumapaikkana on Varsova.
Juoni

Varsovalainen nuorukainen Tomek seuraa kaukoputkella pakkomielteisesti ihastuksensa, kauniin Magdan elämää vastapäisessä talossa. Magda kohtaa Tomekin ja nöyryyttää häntä.
Käännös suomeksi