stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Frozen Tears of Angels
Kappaleet

Dark Frozen World – 2.13
Sea of Fate – 4.47
Crystal Moonlight – 4.22
Reign of Terror – 6.50
Danza di Fuoco e Ghiaccio – 6.24
Raging Starfire – 4.54
Lost in Cold Dreams – 5.12
On the Way to Ainor – 6.58
The Frozen Tears of Angels – 11.15
Kappaleet > Bonuskappaleet

Labyrinth of Madness
Sea of Fate (Orchestrated Version)
Immortal New Reign
Kokoonpano

Luca Turilli – kitara
Fabio Lione – laulu
Alex Staropoli – koskettimet
Patrice Guers – basso
Alex Holzwarth – rummut
Dominique Leurquin – rytmikitara
Christopher Lee – kertoja
Leurquin ja Lee eivät kuulu yhtyeeseen.
Arvostelut

AllMusic:
About.com:
Aiheesta muualla

The Frozen Tears of Angels discogs.com -sivustolla
Albumi The Frozen Tears of Angels Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Teemu Vuoristo

Teemu Vuoristo (s. 1. tammikuuta 1990 Lohja) on suomalainen pesäpalloilija ja pikajuoksija, joka pelasi pesäpallossa Hyvinkään Tahkossa kaudet 2013-2014.
Vuoristo aloitti yleisurheilun noin 7-vuotiaana ja pesäpallon C-poikana. Hänen ennätyksensä 60 metrillä on 7,34, 100 metrillä 11,32 ja 400 metrillä 51,11. Vuoristo on voittanut yleisurheilussa nuorten sarjoissa SM-mitaleita mukaan lukien kultaa 4 × 100 metrin aitajuoksuviestistä 19-vuotiaiden sarjasta 2009. Lisäksi Vuoristolla on 4 × 100 metrin viestijuoksusta aikuisten SM-pronssimitali vuodelta 2011 Länsi-Uudenmaan Urheilijoiden joukkueessa. Vuoristoa ovat valmentaneet Jukka Heinänen sekä Atte Pettinen.
Vuonna 2011 Vuoristo keskittyi omien sanojensa mukaan pesäpalloon ”olennaisesti enemmän kuin yleisurheiluun”. Hän pelasi kasvattajaseurassaan Vihdin Pallossa Suomensarjaa. Lisäksi hän pelasi kauden aikana poikien Superpesistä Hyvinkään Tahkossa. Kauden 2012 Vuoristo pelasi Puna-Mustissa Ykköspesistä. Kaudelle 2013 Vuoristo kutsuttiin Tahkon harjoittelurinkiin ja hän oli päättänyt panostaa tosissaan pesäpalloon. Hän sairastui ennen kauden alkua mykoplasmaan. Vuoristo pelasi kuitenkin Superpesiksessä 24 ottelua, joissa hän toi yhdeksän juoksua.
Vuoristo pelaa etenijäjokerina. Ulkona hän on pelannut polttolinjassa.
Telemachus elongatus

| Telemachus elongatus> Fossiili |
| --- | --- |
 Keskitriaskausi–Myöhäistriaskausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Lahko::  † Voltziales
Heimo::  † Voltziaceae
Suku::  † Telemachus
Laji::  elongatus
Kaksiosainen nimi
 † Telemachus elongatus  Anderson, 1978; emend. Escapa, Decombeix, Taylor & Taylor, 2010 
Katso myös
   Telemachus elongatus Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Telemachus elongatus on triaskautisista fossiileista tunnettu esihistoriallinen siemenkasvilaji. Yleisesti havupuuna pidetty kasvi oli eteläisen Gondwanamantereen eteläosien kesävihanta puu yli 200 miljoonaa vuotta sitten. Laji on kuvattu Etelä-Afrikasta löydettyjen fossiilisten jäänteiden perusteella.
Kuvaus

Telemachus elongatus on ollut kesävihanta puu. Se eroaa muista suvun Telemachus lajeista noin viisi senttimetriä pitkien käpyjensä ja niiden erittäin pitkien peitinsuomujen puolesta.
Puun lajituntomerkkinä käytetyt emikukinnot eli kävyt olivat munanmuotoisia ja 4,6–5,5 senttimetriä pitkiä sekä 2–2,2 senttimetriä leveitä, mutta pitkine peitinsuomuineen neljäkin senttimetriä leveitä. Käpy koostui rangan ympärille kierteisesti asettuneista emilehden ja peitinsuomun pareista, jotka olivat yhdiskasvuisia tyveltään. Viisiliuskainen puutunut emilehti eli emisuomu jäi selvästi kolmekin senttimetriä pitkäksi kasvavaa muodoltaan pitkulaista ja laidoiltaan ehyttä tai hienohampaista tukilehteä eli peitinsuomua lyhyemmäksi.
Luokittelu

Telemachus elongatus on siemenkasveihin kuuluva kasvilaji. Sen suku Telemachus on yleensä luokiteltu varhaisina havupuina pidettyyn lahkoon Voltziales, mutta tarkemmista sukulaisuussuhteista muihin lahkon edustajiin on esitetty useita eriäviä näkemyksiä.
Levinneisyys

Lajin tuntomerkkinä toimivien käpyjen fossiilisia jäänteitä on löydetty Afrikasta Etelä-Afrikasta, Etelä-Amerikasta Argentiinasta sekä Etelämantereelta yli 200 miljoonaa vuotta vanhoista triaskautisista kerrostumista. Tuohon aikaan maa-alueet olivat osa Pangean jättiläismantereen eteläosan muodostanutta Gondwanamannerta.
USS Maine (ACR-1)

| USS Maine |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New York Naval Shipyard, Brooklyn
Kölinlasku:  17. lokakuuta 1888
Laskettu vesille:  18. marraskuuta 1889
Palveluskäyttöön:  17. syyskuuta 1895
Poistui palveluskäytöstä:  15. helmikuuta 1898
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 789 t
Pituus:  98,9 m
Leveys:  17,4 m
Syväys:  6,9 m
Koneteho:  9 293 ihp
Nopeus:  16,45 solmua
Miehistöä:  374
Aseistus
Aseistus:  4 × 10"/30 Mark 2 -tykkiä 6 × 6"/30 Mark 3 -tykkiä 7 × Driggs-Schroeder 6 naulan -tykkiä 4 × Hotchkiss 1 naulan -tykkiä 4 × Driggs-Schroeder 1 naulan -tykkiä 4 × .45" Gatling-konekivääriä 4 × 18" torpedoputkea
USS Maine (runkonumero ACR-1) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1889 vesille laskettu toisen luokan panssariristeilijä ja myöhemmin panssariristeilijä, joka tuhoutui 15. helmikuuta 1898 tuntemattomasta syystä aiheutuneessa räjähdyksessä Havannan satamassa Espanjalle kuuluneessa Kuubassa. Yhdysvaltalainen lehdistö väitti räjähdyksen syyksi espanjalaisten sabotaasia, mikä osaltaan johti Espanjan–Yhdysvaltain sotaan.
Valmistus

Alus tilattiin 3. elokuuta 1886 New Yorkin laivastontelakalta Brooklynistä, missä köli laskettiin 17. lokakuuta 1888. Alus laskettiin vesille 18. marraskuuta 1889 kumminaan Yhdysvaltain laivastoministeri Benjamin Tracyn tyttärentytär neiti Alice Tracy Wilmerding ja otettiin palvelukseen 17. syyskuuta 1895 päällikkönään Arent S. Crowninshield.
Palvelus

Alus lähti 5. marraskuuta 1895 laivastontelakalta Gardinerinlahden kautta Rhode Islandin Newportiin varustettavaksi 16.–23. marraskuuta, minkä jälkeen se jatkoi 25. marraskuuta Mainen Portlandiin esiteltäväksi nimeämisosavaltiossaan. Alus lähti koeajoihin ja vastaanottotesteihin 29. marraskuuta ja liitettiin 16. joulukuuta Pohjois-Atlantin laivueeseen. Alus lähti Newportin kautta New Yorkin Tompkinsvilleen, jonne se saapui 23. joulukuuta. Alus jatkoi seuraavana päivänä Fort Monroeen Virginiaan, jonne se saapui joulupäivänä.
Alus oli Fort Monroessa ja Newport Newsissa kesäkuuhun 1896 ja lähti 4. kesäkuuta Key Westiin kahden kuukauden koulutuspurjehdukselle, mistä se palasi 3. elokuuta Norfolkiin. Alus oli itärannikolla vuoden 1897 loppupuolelle, jolloin se lähti Havannaan Kuubaan suojaamaan Yhdysvaltain kansallisia etuja ja kansalaisia rauhattomalla alueella.
Alus lähti 11. joulukuuta 1897 Hampton Roadsista Key Westiin, jonne se saapui 15. joulukuuta. Key Westissä alus liittyi Pohjois-Atlantin laivueen osastoon sotaharjoituksiin, joiden päätyttyä alus jatkoi matkaansa 24. tammikuuta 1898 Havannaan.
Alus saapui Havannaan 25. tammikuuta ja aluksen päällikkö Charles D. Sigsbee ankkuroi aluksensa keskelle satamaa ja asetti suuren vahdin. Aluksella ei ollut vapaavuoroa ja siellä oli varauduttu mahdolliseen sabotaasiin. Aluksella tapahtui 15. helmikuuta noin kello 21.40 voimakas räjähdys, joka repi aluksen kappaleiksi tuhoten koko keulan. Aluksella olleista 350 merisotilaasta sai surmansa tai katosi 252. Lisäksi Havannan sairaaloissa kuoli muutaman seuraavana päivänä aikana vammoihinsa kahdeksan. Eloonjääneet siirrettiin Ward Linen höyrylaiva City of Washingtonille ja Espanjan laivaston risteilijä Alfonso XII:lle. Sotaoikeus tutki onnettomuutta, johon ei löydetty syyllistä. Yhdysvaltain yleinen mielipide oli niin tuohtunut tilanteesta, että se johti lopulta sotaan Espanjan kanssa 21. huhtikuuta 1898.
Yhdysvaltain kongressi valtuutti 5. elokuuta 1910 hylyn nostamisen. Yhdysvaltain maavoimien pioneerien valvonnassa hylky saatiin lopulta pohjasta 2. helmikuuta 1912. Se hinattiin merelle, missä hylky upotettiin Meksikonlahdella syvään veteen sopivin menoin ja sotilaallisin kunnianosoituksin 16. maaliskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Maine (ACR-1) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: EI | Yhdysvaltain laivaston panssariristeilijät | Seuraaja: USS New York |
Teemu Vilén

Teemu Samuel Vilén (s. 1. heinäkuuta 1986 Helsinki) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Viipurin Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Esa Peltola. Aikuisten SM-kisoissa Vilén on voittanut kultaa, hopeaa ja pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Vilén oli voittamassa Suomelle pronssia alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2005 4×100 metrin pikaviestissä vuonna 2005.
Temppeli-instituutti

| Temppeli-instituutti מכון המקדש |
| --- | --- |

Tyyppi:  taide- ja kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  40 Misgav Ladach, Jerusalem, Israel
Perustettu:  1987
Kotisivut:  www.templeinstitute.org
Koordinaatit:  
 fiTemppeli-instituutti 
   
Temppeli-instituutti (hepr. ‏מכון המקדש‎, engl. The Temple Institute) on taide- ja kulttuurihistoriallinen museo, tutkimuslaitos ja koulutuskeskus Jerusalemin vanhassakaupungissa. Sen perusti rabbi Yisrael Ariel vuonna 1987.[lähde? ] Rabbi Ariel aikoo rakentaa toisen temppelin Temppelivuorelle.[lähde? ]
Galleria

Malliltaan Menorah temppelin vieressä Temple Institute
Menora Square ja näkökulman Temppelivuoren vieressä Temple Institute
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Temple Institute (englanniksi)
Wright, Lawrence: Forcing the End: Why do Pentecostal cattle breeder from Mississippi and an Orthodox Rabbi from Jerusalem believe that a red heifer can bring change? pbs.org. Viitattu 11.7.2014.
Uuden maailman apinat

| Uuden maailman apinat |
| --- | --- |
 Kapusiiniapina (Cebus capucinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Apinat Simiiformes
(luokittelematon)::  Uuden maailman apinat Platyrrhini  E. Geoffroy, 1812
Katso myös
   Uuden maailman apinat Wikispeciesissä   Uuden maailman apinat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uuden maailman apinat eli leveänenäapinat (Platyrrhini) sisältää yleensä kaksi Meksikossa, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa tavattavaa apinaheimoa; kierteishäntäapinat (Cebidae) ja kynsiapinat (Callithrichinae). Näihin kuuluu noin 53 apinalajia.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Parvolahko Platyrrhini
UniProt: Taxonomy - Platyrrhini (New World monkeys) (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Platyrrhini, New World monkeys (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Platyrrhini (New World monkeys) (englanniksi)
Thione Seck

Thione Seck vuonna 2011
Thione Ballago Seck (12. maaliskuuta 1955 – 14. maaliskuuta 2021) oli senegalilainen kansanmuusikko. Hän toimi 1970-luvulla Orchestra Baobabissa, mutta lähti siitä myöhemmin. Lähdettyään Orchestra Baobabista hän perusti veljensä Mapenda Seckin kanssa oman yhtyeensä, Raam Daanin.
The Fucking World

The Fucking World oli vuosina 1986–1991 toiminut suomalainen punk-yhtye.
Jäsenet

Jani Roppola – laulu
Näkä Närhi – kitara
Jape Tamminen – kitara
Kenttu Keinänen – bassokitara
Jypä Rautio – rummut
Toni Laine – kitara
Diskografia > Studioalbumit

The Fucking World (1988,  Poko Rekords)
Gun Policy (1990,  Stupido Twins)
Diskografia > Kokoelma-albumit

This Was The Fucking World (2012,  Stupido)
Diskografia > EP:t

Human Rights (1987,  Turun Palo)
Diskografia > Singlet

”This Is the Fucking World” / ”Maggie” (1987, Poko)
”Man for Sale” / ”Bad Hat” (1988, Poko)
”Sex (Is Always Good for the Heart” / ”Angels in Room” (1989, Poko; vain koelevyt, eri versioita jotka tulivat Gun Policy-LP:lle)
””Day by Day” / ”Godtrap” (1990, Stupido Twins)
Diskografia > Kokoelmilla

Idioottikeskosia Vol. 1 (1992,  kappale ”Coke”)
Isältä pojalle – Suomipunk 1978–2001 (2001,  kappale ”Human Rights”)
Punk ja yäk! – Suomipunk 1977–1987 (2009,  kappale ”Human Rights”)
Tymoliftaleiini

| Tymoliftaleiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,3-bis(4-hydroksi-2-metyyli-5-propan-2-yylifenyyli)-2-bentsofuran-1-oni
CAS-numero:  125-20-2
PubChem CID:  31316
SMILES:   CC1=CC(=C(C=C1C2(C3=CC=CC=C3C(=O)O2)C4=CC(=C(C=C4C)O)C(C)C)C(C)C)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C28H30O4
Moolimassa:  430,52 g/mol
Sulamispiste:  253 °C
Liukoisuus veteen:  2,59·10-6 g/l (20 °C)
    
Tymoliftaleiini on väriaine, jota käytetään pH-indikaattorina . Se muuttuu värittömästä siniseksi, kun pH nousee 9,4:stä 10,6:een. Ainetta käytetään yleensä liuotettuna etanolin ja veden seokseen.
Synteesi

Tymoliftaleiinia valmistetaan kuumentamalla tymolia ja ftaalianhydridiä happamissa olosuhteissa.
Aiheesta muualla

Tymoliftaleiinin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich (Merck), viitattu 31.5.2018.
Uuden oikeiston kongressi

| Uuden oikeiston kongressi> Kongres Nowej Prawicy |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  25. maaliskuuta 2011
Johto:   Stanisław Żółtek (pj.) 
Ideologia:   oikeistolibertarismi  monarkismi  oikeistopopulismi  talousliberalismi  regionalismi  EU-kriittisyys 
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Sejm:  0 / 460
Senaatti:  0 / 100
Euroopan parlamentti:  0 / 52
Kotisivu:  knp.org.pl
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uuden oikeiston kongressi (puol. Kongres Nowej Prawicy, lyh. KNP) on puolalainen poliittinen puolue, joka on ideologialtaan talousliberaali, sosiaalikonservatiivinen ja euroskeptinen. Puolue syntyi kun Janusz Korwin-Mikken perustamaan Vapaus ja Laillisuus (Wolność i Praworządność) -puolueeseen liittyi 25.4.2011 Reaalipoliittinen Unioni (Unia Polityki Realnej) -puolueen joitakin jäseniä. Korwin-Mikke erotettiin puolueesta vuonna 2015.
Puolue on kuulunut Euroopan parlamentissa Kansakuntien ja vapauden Eurooppa -ryhmään sen perustamisesta lähtien vuodesta 2015.
Aiheesta muualla

Uuden Kongressin viralliset kotisivut
Uppsalan evankeliumikirja

Uppsalan evankeliumikirja on Uppsalan yliopiston kirjastosta löytynyt evankeliumikirja, joka sisältää vanhinta tunnettua suomenkielistä tekstiä. Teksti tunnetaan nimellä Uppsalan evankeliumikirjan katkelma, ja sen vanhimmat osat on ajoitettu vuosille 1537–1541, nuorimmat 1541–1544. Näin ollen se lukeutuu niin sanottuihin esiagricolalaisiin teksteihin. Käsikirjoitus koostuu 12  lehdestä, joilla on suomenkielistä tekstiä molemmin puolin. Katkelman kirjoittajaa ei tiedetä, mutta varmaksi voidaan sanoa, ettei se ollut Mikael Agricola, eikä Westhin koodeksin laatija. Tekstiin sisältyy ilmeisesti eri-ikäisiä osia. Käsikirjoituksessa ei ole alkuperäisiä lehti- tai sivunumeroita, mutta myöhemmin lehdet on numeroitu lyijykynällä arabialaisin numeroin.
Katkelman historia

Katkelman lehdet löytyivät vuonna 1921. Lehdissä on melkoinen määrä tuholaisten tekemiä pieniä reikiä, mutta niistä huolimatta teksti on säilynyt melkein kauttaaltaan luettavana. Sidos, jonka kansien sisästä käsikirjoitus löytyi, on aikoinaan kuulunut valtaneuvos Hogenskild Bielken kirjastoon. Kun Bielke vuonna 1605 mestattiin Tukholmassa, hänen kirjastonsa ja käsikirjoituskokoelmansa takavarikoitiin kruunulle, ja pääosa aineistosta lahjoitettiin myöhemmin Uppsalan yliopistolle. Käsikirjoituksella ei siis alun perin ole ollut erityistä yhteyttä Uppsalaan.
Suomenkielisen käsikirjoituksen löytäjä, ylikirjastonhoitaja Otto Walde kirjoitti löytövuonna Bielken kirjakokoelmasta artikkelin, jossa hän kommentoi myös suomenkielistä käsikirjoitusta. Kansitäytteestä löytyneen käsikirjoituksen kielen perusteella Walde arveli, että kirja olisi sidottu vuoden 1550 tienoilla Turussa, jossa nuori Bielke opiskeli Mikael Agricolan johdolla vuosina 1547–1551. Sidokseen kuuluvan esilehden etupuolella on muistiinpanoja ja vuosiluku 1549. Kääntöpuolella on Hogenskild Bielken nimi.
Vertailtuaan käsikirjoitusta Mikael Agricolan lähettämiin kirjeisiin ja eräisiin muihin käsikirjoituksiin Walde piti mahdollisena, että evankeliumikirjan katkelma olisi Agricolan käsialaa. Samassa yhteydessä hän arveli, että myös Westhin koodeksi olisi Agricolan työtä. Lopuksi hän kuitenkin totesi, että asia voisi varmistua vain kielellisten vertailujen perusteella. Walde ei osannut suomea, joten hän jätti vertailut muiden tehtäväksi.
Todennäköisin paikka sidonnalle on kuitenkin Tukholma, jossa oli kirjapaino ja jossa suomea oli käytetty seurakunnan toiminnassa jo vuodesta 1533 alkaen. Käsikirjoituksia myös epäilemättä laadittiin Tukholmassa paikallisen seurakunnan tarpeisiin, koska painettuja suomenkielisiä teoksia alkoi tulla tarjolle vasta 1540-luvulla. Näihin ensimmäisiin teoksiin ei kuitenkaan kuulunut evankeliumikirjaa, joten sellaisen käsikirjoitukselle olisi suomenkielisellä papilla ollut käyttöä aina Paavali Juustenin Messun ilmestymiseen asti.
Katkelman historia > Katkelman käännöspohja

Katkelma on käännetty ruotsista, mutta siitä on kiistelty, mihin ruotsalaiseen raamatunkäännökseen suomalainen teksti perustuu. Katkelmaa ensimmäisenä tutkinut Aarni Penttilä arveli, että tekstit olisi suomennettu pääasiassa vuoden 1526 ruotsalaisesta Uudesta testamentista, mutta jotkin kohdat näyttivät perustuvan pikemmin vuoden 1541 ruotsalaiseen Raamattuun. Ainoa lähde vuoden 1526 ruotsalainen Uusi testamentti ei kuitenkaan voinut olla, sillä evankeliumikirjaan sisältyy myös katkelma Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluvasta Viisauden kirjasta. Joka tapauksessa vain pieni osa tutkitusta aineistosta viittasi vuoden 1541 Raamattuun. Latinankielisen Vulgatan vaikutusta voi tekstissä havaita siellä täällä, mutta Martti Lutherin saksankielisten tekstien käytöstä ei löydy yhtään varmaa todistetta. Evankeliumikirjan suomennoksia on verrattu myös Uuden testamentin kreikankieliseen tekstiin ja Erasmus Rotterdamilaisen latinankieliseen käännökseen, mutta vertailussa ei ole tullut esiin mitään sellaista, mitä voisi pitää luotettavana todisteena näiden tekstien käytöstä.
Katkelman historia > Katkelman ikä

Käännöspohjan selvittelyyn on liittynyt kysymys käsikirjoituksen iästä. Koska toinen katkelmaan sisältyvistä kollehtarukouksista on suomennettu Olavus Petrin Messun vuoden 1537 painoksesta, kirjoitusvuosi voi olla aikaisintaan 1537. Samaan latinankieliseen esikuvaan perustuva rukous löytyy myös Agricolan Rucouskiriasta, mutta vertailu osoittaa, että kysymys on kahdesta eri tekstistä. Agricolan käännös perustuu melko suoraan Missale Aboensen vastaavaan rukoukseen, mutta evankeliumikirjan tekstissä näkyvät Olavus Petrin laajennukset. Tekstien vertailu Agricolan Rucouskirian vastaaviin osiin todistaa kiistattomasti, ettei niiden välillä vallitse mitään suoranaista riippuvuussuhdetta, vaan mahdolliset yhtäläisyydet perustuvat yhteisten lähtötekstien käyttöön.
Varman takarajan käsikirjoituksen iälle asettaa sen löytöhistoriaan liittyvä tosiseikka: käsikirjoitus on löytynyt kirjan kansitäytteestä, ja sidokseen kuuluvalla esilehdellä oleva vuosiluku osoittaa, että sidos on tehty viimeistään vuonna 1549.
Käsikirjoituksen ikää on pyritty määrittämään myös vesileimatutkimuksen avulla, minkä mukaan käsikirjoituksessa käytetty paperi olisi peräisin vuosilta 1534–1537. Tämä sopii yhteen sen havainnon kanssa, että toinen käsikirjoitukseen sisältyvistä kollehtarukouksista on suomennettu vuonna 1537 painetusta ruotsalaisesta messukirjasta.
Sekä vesileimojen että sisällön perusteella on täysin mahdollista, että käsikirjoituksen vanhimmat osat on laadittu jo 1530-luvun puolella.
Katkelman kieli

Katkelman kieli on yleisluonteeltaan länsisuomalaista, jopa lounaismurteista. Tämä on odotuksenmukaista, sillä jonkinlainen kirkollinen yleiskieli oli suullisessa muodossa kehittynyt varmasti jo keskiajan tärkeimmässä kaupunkikeskuksessa Turussa.
Lounaismurteisiin viittaavista piirteistä merkittävin on konsonanttien p, t, k, s erikoisgeminaatio (noppia ’nopea’, ussiasti ’usein’), josta evankeliumikirjan katkelmassa on lukuisia esimerkkejä. Vastaavia geminaatiotapauksia on myös Westhin koodeksissa, mutta Agricolan teoksista niitä ei juuri ole. Geminaatiotapausten tunnistamisen tekee kuitenkin hankalaksi ortografian yleinen horjuvuus. Siihen nykyiseen käytäntöön, jonka mukaan pitkää äännettä merkitään johdonmukaisesti kahdella kirjaimella ja lyhyttä yhdellä, päästiin vasta 1800-luvulla. Vanhimmassa kirjakielessä on runsaasti poikkeuksia molempiin suuntiin.
Uppsala maja

| Uppsala maja suom>  Uppsala-talo |
| --- | --- |
 Uppsala-talo 20. heinäkuuta 2012
Osoite:  Jaani 7, Tartto
Sijainti:  Viro
Koordinaatit:  58.3831°N, 26.7181°E
Rakennustyyppi:  asuintalo
Valmistumisvuosi:  n. 1783
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uppsala maja katsottuna Jaani-kirkolta päin, v. 2012.
Uppsala maja (suom. Uppsala-talo) on mansardikattoinen yksikerroksinen 1700-luvun kaupunkilaistalo Tarton vanhassakaupungissa, Virossa.
Historiallinen Uppsala-talo Pyhän Johanneksen kirkon välittömässä läheisyydessä on Tarton vanhin puutalo ja se on merkitty Viron kansalliseen kulttuurimonumenttien rekisteriin 16.09.1997 lähtien.
Talon sijainti

Jaani- ja Lutsu-katujen ja Toomemäen rinteen välistä kaupunginosaa pidetään Tarton kokonaisvaltaisimpana, jota sodat tuskin koskivat, ja vaikka tämä alueellinen kokonaisuus rakennettiin 1700-luvun lopulla, vankan Ruotsin valtakunnan syrjäisen taajaman ilmapiiri on edelleen läsnä. Uppsala-talon kanssa samalla kadulla ovat sekä Tarton raatihuone että yliopiston päärakennus, lisäksi tähän Tarton vanhankaupungin Jaanin kulttuurikortteliin kuuluvat keskiaikainen Jaanin kirkko, Antoniuksen käsityökillan talo pihoineen, lelumuseo taikka teatteritalo, Tampere maja, Academia Gustaviana jne. Kävelymatkan päässä sijaitsevat Raatihuoneen tori, Vanemuine-teatteri ja konserttitalo.
Muistomerkin kuvaus

Asuinrakennus Tartossa Jaani-kadulla 7 on tyypillinen 1700-luvun pikkukaupungin käsityöläistalo yksinkertaisella julkisivuratkaisullaan, jonka barokkimaisina pääpiirteinä ovat säilyneet luukuilla suljetut ikkunat ja katon alapuolella oleva korniisi. Barokille ominaista talossa on myös kivinen nelilapekatto, jossa on ullakkokerroksen mansardi-ikkunoita ja rakennuksen pohjoispäädyssä e. vanhemman osan alla oleva kaareva holvikellari. Siinä on myös Tarton kaupungin ainoat barokkityyliset ikkunakarmit jakokarmeineen. Talolla on rappauksella peitetyt hirsiseinät. Etuovi on kopio alkuperäisestä ovesta ja edustaa tyypillistä käsityöläisten kotitalon lautaovia. Talon alkuperäinen tilavuus, mittasuhteet ja muoto ovat pysyneet samoina vuodelta 1828, mutta suorakulmaista pohjapiirrosta on muutettu ja on tehty useita sisäisiä muutostöitä ja rekonstruktioita.