stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2011
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hollanniksi)
Radikaalipuolue (Ranska)

Radikaalipuolueen puoluetoimiston pääsisäänkäynti Pariisin Place de Valoisilla.
Parti radical eli radikaalipuolue (virallisesti Parti Républicain Radical et Radical-Socialiste; aiemmin myös radikaalisosialistinen puolue; tunnetaan Ranskassa lisänimellä Parti radical valoisien) on ranskalainen liberaali keskustaoikeistolainen puolue. Virallisesti vuonna 1901 perustettuna se on Ranskan vanhin yhä toimiva puolue. Puolue on nykyään melko pieni, mutta sillä oli vaikutusvaltainen asema Ranskan politiikassa kolmannen ja neljännen tasavallan aikana. Puolueeseen on kuulunut 31 Ranskan pääministeriä.
Historia > Ennen ensimmäistä maailmansotaa

Radikaaleista puhuttiin Ranskassa jo vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen yhteydessä, mutta varsinaisesti nykyisen radikaalipuolueen historia alkaa kolmannen tasavallan alkuvuosista 1870-luvulta. Tasavaltalaiset jakautuivat tuolloin kahteen siipeen, joista uudistusmielisempää ja vasemmistolaisempaa siipeä alettiin kutsua radikaaleiksi. Radikaalien alkuaikojen tunnetuin johtaja oli Georges Clemenceau. Radikaalien aatteessa korostuivat sosiaaliliberalismi ja antiklerikalismi. Radikaalia ideologiaa hahmottelivat 1800-luvun lopulla muun muassa Léon Bourgeois, Ferdinand Buisson ja Émile Chartier (Alain). Varsinkin Bourgeois’n hahmottelema solidarismi muodostui Ranskan radikaaleille keskeiseksi. Grand Orient de Francen vapaamuurariloošeilla oli tärkeä rooli puolueen varhaisessa järjestäytymisessä.
Puolueen vaikutusvalta kasvoi vähitellen ja 1890-luvulta alkaen se osallistui säännöllisesti Ranskan hallituksiin. Bourgeois kokosi ensimmäisen pelkästään radikaaleista muodostetun hallituksen vuonna 1895. Puolue jakautui vuonna 1893 radikaaleihin ja radikaali-sosialisteihin. Uuden yhdistyslain myötä radikaalit järjestäytyivät vuonna 1901 virallisesti puolueeksi nimellä Parti Républicain Radical et Radical-Socialiste (”Tasavaltalainen radikaali ja radikaali-sosialistinen puolue”). Se oli Ranskan ensimmäinen moderni, vaaliorganisaatioksi järjestäytynyt puolue. Koko puoluetta kutsuttiin tämän jälkeen myös radikaalisosialisteiksi, vaikka se ei varsinaisesti edustanutkaan sosialistista ideologiaa. Puolueen kannattajakunta oli pääosin keskiluokkaa ja se kannatti yksityisomistusta, mikä ajoi sen vastakkain sosialistisen työväenliikkeen kanssa.
Dreyfus-skandaali kallisti Ranskan puoluekenttää vasemmalle ja radikaalipuolue oli käytännössä maan johtava puolue vuosina 1902–1914. Suuri osa tuon ajan hallituksista oli radikaalien varaan luotuja keskustavasemmistolaisia koalitioita, jotka toteuttivat tärkeitä uudistuksia kuten kirkon ja valtion eron (1905) sekä progressiivisen tuloveron käyttöönoton (1914). Vuosina 1902–1905 myös sosialistit olivat mukana radikaalien johtamassa poliittisessa liittoumassa (Bloc des gauches, ”vasemmistoblokki”). Radikaalien tuon ajan näkyvimpiä poliitikkoja olivat Clemenceau, Henri Brisson, Émile Combes, Théophile Delcassé, Joseph Caillaux, Gaston Doumergue ja Ernest Monis. Clemenceau johti Ranskan hallitusta ensimmäisen maailmansodan ratkaisuvaiheen aikana vuosina 1917–1920.
Historia > Maailmansotien ja neljännen tasavallan aika

Radikaalipuolue pysyi yhtenä Ranskan johtavista puolueista myös maailmansotien välisenä aikana, mutta sitä alettiin nyt pitää enemmän keskustalaisena kuin vasemmistolaisena puolueena. Se muodosti yhdessä sosialistisen SFIO-puolueen kanssa Cartel des Gauches -liittouman, jonka pohjalta muodostetut hallitukset olivat vallassa vuosina 1924–1926 ja 1932–1934. Puolueen tärkeimmät johtajat tänä aikana olivat Édouard Herriot ja Édouard Daladier. Radikaalit olivat mukana myös sosialistien johdolla vuonna 1936 muodostetussa kansanrintamahallituksessa ja jälleen keskustapuolueiden koalition johdossa vuosina 1938–1940.
Toisen maailmansodan miehityksen aikana radikaalit jakautuivat Vichyn hallituksen ja vastarintaliikkeen kannattajiin, mikä johti kannatuksen laskuun sodanjälkeisissä vaaleissa. Radikaalit olivat kuitenkin edelleen tärkeä hallituspuolue vielä neljännenkin tasavallan aikana, näkyvimpinä johtajinaan Henri Queuille, Pierre Mendès France ja Edgar Faure. Puolue muodosti ensin Rassemblement des Gauches Républicaines (RGR, ”vasemmistotasavaltalaisten liitto”) -nimisen porvarillisen vaaliliiton, jonka vaalikannatus oli parhaimmillaan 11 prosenttia. Mendès France pyrki kääntämään radikaalien linjaa uudelleen vasemmalle, mutta tämä ajoi puolueen hajaannukseen 1950-luvun puolivälissä.
Historia > Viidennen tasavallan aika

Viidennen tasavallan perustamisen (1958) jälkeen radikaalipuolue menetti pääosan aiemmasta kannatuksestaan ja vaikutusvallastaan. Puolue tuki vuoden 1965 presidentinvaaleissa vasemmiston ehdokasta François Mitterrandia, mikä jakoi sen kannattajakunnan. Puolue hajosi lopullisesti, kun vasemmistosiipi erosi vuonna 1972 ja perusti seuraavana vuonna uuden puolueen Mouvement des Radicaux de Gauche (MRG), joka ryhtyi sosialistipuolueen liittolaiseksi. Jean-Jacques Servan-Schreiberin johtama radikaalipuolue tuki tämän jälkeen presidentti Valéry Giscard d’Estaingia ja osallistui kahden muun keskustaoikeistolaisen puolueen kanssa Union pour la Démocratie Française (UDF, Ranskan demokratian liitto) -vaaliliiton perustamiseen vuonna 1978. Se oli 1980–2000-luvuilla ajoittain mukana useissa oikeistohallituksissa. Vuosina 2002–2011 se oli osana Union pour un Mouvement Populaire (UMP) -puolueliittoa. Puolueen johtaja Jean-Louis Borloo päätti vuonna 2010 jättää François Fillonin hallituksen ja seuraavana vuonna radikaalipuolue erosi UMP:stä. Vuodesta 2012 se on kuulunut uuteen Union des Démocrates et Indépendants (UDI) -puolueliittoon. Vuodesta 2014 radikaalipuoluetta on johtanut Laurent Hénart.
Puolue on 1970-luvulta alkaen tunnettu myös nimellä Parti radical valoisien erotuksena siitä eronneesta MRG:stä, joka myös katsoo edustavansa vanhan radikaalisosialistisen puolueen perintöä. Lisänimi viittaa Pariisin place de Valois -aukioon, jonka varrella puolueen päämaja sijaitsee.
Puolueen puheenjohtajat

1901–1902: Gustave Mesureur
1902–1903: Fernand Dubief
1903–1904: Maurice-Louis Faure
1904–1905: Maurice Berteaux
1905–1906: Émile Combes
1906–1907: Camille Pelletan
1907–1908: Auguste Delpech
1908–1909: Louis Lafferre
1909–1910: Ernest Vallé
1910–1913: Émile Combes
1913–1914: Joseph Caillaux
1917–1918: Charles Debierre
1918–1919: André Renard
1919–1926: Édouard Herriot
1926–1927: Maurice Sarraut
1927–1931: Édouard Daladier
1931–1936: Édouard Herriot
1936–1939: Édouard Daladier
1939–1944: ei puheenjohtajaa
1944–1945: Théodore Steeg
1945–1955: Édouard Herriot
apulaisjohtajina Pierre Mazé, Henri Queuille ja Léon Martinaud-Déplat
1955–1957: Édouard Herriot
ensimmäisenä varapuheenjohtajana Pierre Mendès France
1957–1957: Pierre Mendès France, vt.
1957–1958: Édouard Daladier
1958–1961: Félix Gaillard
1961–1965: Maurice Faure
1965–1969: René Billères
1969–1971: Maurice Faure
1971–1975: Jean-Jacques Servan-Schreiber
1975–1977: Gabriel Péronnet
1977–1979: Jean-Jacques Servan-Schreiber
1979–1983: Didier Bariani
1983–1988: André Rossinot
1988–1993: Yves Galland
1993–1997: André Rossinot
1997–1999: Thierry Cornillet
1999–2003: François Loos
2003–2005: André Rossinot
2005–2007: Jean-Louis Borloo ja André Rossinot
2007–2014: Jean-Louis Borloo
2014–: Laurent Hénart
Rimskajan metroasema

Rimskaja (ven. Римская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1995.
Rasgulla

Odishalaisia rasgullia sokeriliemessä
Rasgulla (hindiksi रसगुल्ला, rasgullā, "mehupallo") on etenkin Intian itäosissa ja Bangladeshissa syötävä jälkiruoka, joka valmistetaan paneer-juustosta. Juustoon voidaan sekoittaa myös jauhoja, jotta siitä muotoiltavat pallot pysyvät kasassa. Nämä pallot keitetään sokeriliemessä. Sokerilientä voidaan maustaa mm. ruusuvedellä tai kardemummalla. Jälkiruokaa syödään myös muualla Etelä-Aasiassa ja sen vaihtoehtoisia nimiä ovat mm. rosogolla, roshogollah ja rasbari. Myös eteläaasialaiset diasporat ympäri maailmaa syövät rasgullia.
Ruokalajin alkuperästä ei ole täyttä varmuutta: bengalilaisten mukaan rasgulla sai alkunsa keittiökokeilun tuloksena kun taas odishalaisten mukaan kyseessä on vuosisatoja vanha resepti. Sekä Länsi-Bengalin että Odishan viranomaiset ovat hakeneet omille versioilleen maantieteellistä nimisuojaa: Länsi-Bengalissa rasgulla on ilmavampi kuin Odishassa.
Roy J. Plunkett

Roy J. Plunkett (26. kesäkuuta 1910 – 12. toukokuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka keksi teflonin.
Vuonna 1938 hän työskenteli DuPontilla ja kehitti uusia jäähdytysaineita. Vahingossa syntynyt polytetrafluorieteeni vaikutti virhetuotteelta, mutta hän alkoi kuitenkin tutkia sen ominaisuuksia, ja huomasi uuden aineen olevan hyvin lämmönkestävää, kemiallisesti reagoimatonta ja liukasta joten se ei tarttunut juuri mihinkään.  Vuonna 1941 Plunkett sai keksinnölleen patentin.
Raschèr-saksofonikvartetti

Raschèr-saksofonikvartetti on vuonna 1969 perustettu saksofonikvartetti. Se jatkaa klassisen saksofonin edelläkävijän ja kokoonpanon perustajajäsenen Sigurd Raschèrin perintöä. Kvartetti on esiintynyt säännöllisesti merkittävissä konserttisaleissa Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Säveltäjiä, jotka ovat omistaneet teoksia sille, on ollut satoja. Lukuisat säveltäjät ovat myös luoneet teoksia Raschèr-saksofonikvartetille ja orkesterille. Lisäksi kvartetti on tehnyt yhteistyötä useiden kuorojen kanssa.
Jäsenet

Bruce Weinberger, tenorisaksofoni
Christine Rall, sopraanosaksofoni
Kenneth Coon, baritonisaksofoni
Elliot Riley, alttosaksofoni
Roy Kienle

Roy H. Kienle (1896–1957) oli yhdysvaltalainen polymeerikemisti ja tuotekehittäjä. Yhdessä Wallace Carothersin kanssa häntä pidetään polymeerikemian isänä.
Kienle oli American Cyanamid Corporationin tutkimuspäällikkö. Ollessaan GE:n palveluksessa hän tutki mahdollisuutta korvata öljypohjaiset maalien sideaineet niiden hitaan kuivumisajan, heikon säänkestävyyden ja itsesyttymisvaaran vuoksi synteettisillä hartseilla. Hänen tutkimuksensa johtivat alkydipohjaisten hartsien keksimiseen vuonna 1926. Tuotantoon GE otti nämä maalit vuonna 1933 nimellä Glyptal.
Alkydihartsit koostuvat moniarvoisesta alkoholista, kuten glyserolista tai pentaerytritolista, rasvahaposta ja kaksoissidoksen sisältävästä verkkoutumisagentista, kuten styreenistä. Kovettuessaan rasvahappoihin sitoutuneet verkkoutumisagentit ja niiden kaksoissiddokset aukeavat ilman hapen, ja molekyylit verkkoutuvat keskenään, muodostaen makromolekyylin (kertamuovin), johon pigmenttiaineet ja täyteaineet jäävät kiinni.
Alkydipohjaiset maalit merkitsivät maaliteollisuudessa vallankumousta: ensimmäistä kertaa oli mahdollisuus valmistaa nopeasti ja tasaisesti kuivuva, kemiallisesti kovettuva lakka tai maali, jolla oli hyvät sitkeys- ja säänkesto-ominaisuudet. Nykypäivänä suuri osa maaliteollisuuden valmistamista maaleista on alkydipohjaisia.
Kienle tutki ja kehitti aktiivisesti pinnoitteita aina vuoteen 1955 saakka. Kienle kuoli tupakoinnin aiheuttamaan keuhkosyöpään.
Renault Koleos

Renault Koleos on kompakti crossover, joka esiteltiin ensin konseptiautona vuoden 2006 Pariisin autonäyttelyssä. Koleos on Renault’n suunnittelema ja Nissanin kehittämä, ja se perustuu samalle pohjalevylle kuin toisen sukupolven Mégane, Nissan X-Trail ja Qashqai. Sitä valmistaa Renault’n eteläkorealainen tytäryhtiö Renault Samsung Motors, ja kotimarkkinoilla sen nimi on Renault Samsung QM5.
Renault’lla oli vain vähän kokemusta crossover-markkinoilla, valmistettuaan Scénic RX4 -mallia ja Kangoo 4x4:ää, mutta ei ollut koskaan valmistanut aitoa crossoveria. Koleosin muotoilu pohjautuu Renault Koléos- ja Renault Egeus -konseptiautoihin. Ensimmäinen Koléos-konsepti esiteltiin jo Geneven autonäyttelyssä vuonna 2000. Koleosiin tulevia moottoreita ei ole käytetty missään muussa mallissa, mutta niitä tullaan käyttämään Cliossa ja Lagunassa.
Renault Koleos I (2007–2015)

| Renault Koleos I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea  Intia  Venäjä
Valmistaja:  Renault
Valmistusvuodet:  2007–2015
Muut nimet:  Renault Samsung QM5
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Muotoilija:  Patrick Le Quément
Seuraaja:  Renault Koleos II
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan X-Trail Nissan Qashqai Nissan Rogue
Henkilöluku:  5
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti
Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä Koleos sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Renault Koleos II (2016–)

| Renault Koleos II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea  Kiina
Valmistaja:  Renault
Valmistusvuodet:  2016–
Muut nimet:  Renault Samsung QM6
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Renault Koleos I
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan X-Trail Renault Kadjar
Moottorit ovat 1,6 (130 hv) ja 2,0-litraiset (175 hv) turbodieselit. Molempia on saatavilla etu- ja netovetoisena sekä manuaali- ja automaattivaihteistoilla.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Koleos sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Risto Rinne (yritysjohtaja)

Rinne (ensimmäinen oikealla) kantamassa vuoden 2012 unikekoa mereen Unikeonpäivillä Naantalissa.
Risto Tapio Rinne (s. 11. joulukuuta 1949 Masku) oli Nesteen toimitusjohtaja vuosina 2004–2008. Hän jäi eläkkeelle toimitusjohtajan paikalta lokakuussa 2008 sydämen rytmihäiriöiden takia. Hänen seuraajakseen valittiin Matti Lievonen.
Rinne oli Nesteen palveluksessa vuodesta 1975. Ennen Neste Oilin toimitusjohtajaksi valintaa hän työskenteli saman yhtiön palveluksessa useissa eri tehtävissä kuten Naantalin jalostamon johtajana sekä Porvoon jalostamon tutkimusjohtajana. Hän toimi Fortum Oyj:n öljysektorin johtajana (2004) ja Fortum Oyj:n öljynjalostusyksikön (Neste Oilin) johtajana (1999–2004). Hän oli Kemianteollisuus ry:n hallituksen puheenjohtaja, EUROPIA:n (European Petroleum Industry Association) hallituksen jäsen ja Öljy- ja Kaasualan Keskusliitto ry:n hallituksen puheenjohtaja. Hän on toiminut Turun Osuuskaupan hallituksen jäsenenä vuodesta 2011.
Rinne valmistui ylioppilaaksi Juhana Herttuan Yhteiskoulusta vuonna 1968 ja diplomi-insinööriksi Åbo Akademista vuonna 1974. Joulukuussa 2008 tasavallan presidentti Tarja Halonen nimitti Rinteen vuorineuvokseksi. Vuonna 1998 hän sai Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkin.
Rinne asuu Naantalissa. Hän harrastaa kalastusta.
Quicksand

Quicksand on yhdysvaltalainen punkyhtye, joka perustettiin 1990-luvun alussa. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, Slipin, vuonna 1993. Quicksand ehti julkaista vielä toisen albumin, Manic Compressionin, ennen hajoamistaan vuonna 1995. Hajoamisen taustalla oli stressi, koska ahkerasta keikkailusta huolimatta yhtyeen albumit eivät saaneet levy-yhtiöiden odottamaa suosiota. Yhtye teki kuitenkin kiertueen vielä vuosina 1997–1999. Kesäkuussa 2012 yhtye kokoontui uudestaan yhtä keikkaa varten. 10. marraskuuta 2017 julkaistiin yhtyeen kolmas studioalbumi Interiors, joka oli samalla sen ensimmäinen studioalbumi 22 vuoteen. Quicksandin viimeisin studioalbumi Distant Populations julkaistiin vuonna 2021.
Quicksandin musiikillista tyyliä kuvailtu on yhdistelmäksi Fugazin ja Helmetin kaltaista post-hardcorea.
Kokoonpano

Walter Schreifels – laulu, kitara
Stephen Brodsky – kitara, taustalaulu
Sergio Vega – bassokitara
Alan Cage – rummut
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Tom Capone – kitara, taustalaulu
Diskografia > Studioalbumit

Slip (1993)
Manic Compression (1995)
Interiors (2017)
Distant Populations (2021)
Diskografia > EP:t & singlet

Quicksand (1990)
Dine Alone (1992)
Fazer (1993)
Dine Alone (1993)
Omission (1993)
Freezing Process (1993)
Divorce (1994)
Thorn in My Side (1995)
Delusional (1995)
Illuminant (2017)
Cosmonauts (2017)
Triptych Continuum (2018)
Inversion (2021)
Missile Command (2021)
Diskografia > Musiikkivideot

"Fazer" (1993)
"Dine Alone" (1993)
"Omission" (1993)
"Freezing Process" (1993)
"Thorn in My Side" (1995)
"Delusional" (1995)
"Illuminant" (2017)
"Cosmonauts" (2017)
"Inversion" (2021)
"Missile Command" (2022)
Aiheesta muualla

Quicksandin kotisivu
Richard Lenski

Richard Lenski, laboratoriossaan Michigan State Universityssä vuonna 2016.
Richard Lenski (s. 13. elokuuta 1956) on yhdysvaltalainen evoluutiobiologi. Hänen isänsä on sosiologi Gerhard Lenski. Hän suoritti BA-tutkinnon Oberlin Collegessa 1976 ja sai PhD-arvon Pohjois-Carolinan yliopistossa 1982. Hän on American Academy of Microbiologyn ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen ja hän on Michiganin osavaltionyliopistossa mikrobiekologian professori. Lenskille myönnettiin 1996 MacArthur Fellowship, 2006 hänet valittiin Yhdysvaltain tiedeakatemiaan.
Lenskin tunnetuimpia tutkimusaiheita on E. coli -bakteerin evoluutio ja tutkimustyö digitaalisten organismien parissa. Hän oli yhtenä perustajan, kun vuonna 2010 perustettiin NSF Science and Technology Center for the Study of Evolution in Action, lyhyemmin BEACON Center.
Aiheesta muualla

E. coli Long-term Experimental evolution site (Arkistoitu – Internet Archive)
BEACON Center for the Study of Evolution in Action
News release from Michigan State University (Arkistoitu – Internet Archive)
The Loom : A New Step In Evolution (Arkistoitu – Internet Archive)
Quicksilver (albumi)

| Quicksilver Quicksilver Messenger Service |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1971
 Julkaistu: marraskuu 1971
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, acid rock
 Kesto: 39.16
 Levy-yhtiö: Capitol (SW-819)
Quicksilver Messenger Servicen muut julkaisut
| What About Me 1970 | Quicksilver 1971 | Comin’ Thru 1972 |
Quicksilver on Quicksilver Messenger Servicen albumi, joka julkaistiin vuonna 1971 levymerkillä Capitol Records.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. Dino Valenti jollei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Hope – 3.00
I Found Love – 3.53 (säv. Gary Duncan)
Song for Frisco – 4.56
Play My Guitar – 4.41
Rebel – 2.59 (säv. Trad.)
Kappaleet > B-puoli

Fire Brothers – 3.07 (säv. Duncan)
Out of My Mind – 4.32
Don’t Cry My Lady Love – 5.10
The Truth – 6.56
Kokoonpano

Dino Valenti – laulu, kitara, huilu, lyömäsoittimet
Gary Duncan – laulu, kitara
Mark Ryan – basso
Greg Elmore – rummut, lyömäsoittimet
Chuck Steaks – piano, urut
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Quicksilver discogs.com -sivustolla
Raymond Snowden

Raymond Allen Snowden (mediassa viitattu nimityksellä ”Idaho’s Jack the Ripper” (”Idahon Viiltäjä-Jack”), k. 18. lokakuuta 1957 Boise, Idaho) oli yhdysvaltalainen murhaaja, joka oli viimeinen Idahon vanhassa vankilassa teloitettu ja osavaltion viimeinen hirttämällä teloitettu. Hän sai kuolemantuomion 23. syyskuuta 1956 tapahtuneesta Cora Deanin murhasta. Deanin ruumiista löytyi 29 puukoniskua, ja puukko löytyi läheisestä sikariliikkeestä sikareiden seasta. Snowden tunnusti murhan. Häntä epäiltiin myös kahdesta muusta murhasta, mutta hän ei saanut niistä tuomiota.
Snowdenin uskotaan kummittelevan edelleen vankilassa, jossa hänet teloitettiin,  sekä sikariliikkeessä, jonne hän piilotti puukon. Televisiosarjassa Aavejahti yritettiin löytää todisteita Snowdenin kummittelusta vankilassa.
Remedios Varo

| Remedios Varo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  María de los Remedios Alicia Rodriga Varo y Uranga
Syntynyt: 16. joulukuuta 1908 Anglès, Espanja
Kuollut: 8. lokakuuta 1963 (54 vuotta) México, Meksiko
Kansalaisuus:  Espanja Meksiko
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Taidesuuntaus:  surrealismi
Aiheesta muualla
remediosvaro.com
María de los Remedios Alicia Rodriga Varo y Uranga (16. joulukuuta 1908 Anglès, Espanja – 8. lokakuuta 1963 México, Meksiko) oli espanjalais-meksikolainen taidemaalari. Hänen taiteensa katsotaan edustavan surrealismin suuntausta.
Elämä

Varo syntyi ja kasvoi Espanjassa. Hänen vanhempansa lähettivät hänet opiskelemaan taidetta Escuela de Bellas Artesiin Madridiin. Varo ei kuitenkaan pitänyt koulustaan, äitinsä katolisesta arvomaailmasta tai insinööriksi opiskelleen isänsä vaatimuksista. Yhdeksäntoistavuotiaana hän karkasi vanhemmiltaan ja koulustaan. Myöhemmin hän nai ranskalaisen runoilijan Benjamin Péret’n.
Varo asettui vuonna 1937 Pariisiin, jossa hän tapasi muita taiteilijoita ja osallistui surrealistien taidenäyttelyihin. Hän ei voinut palata Espanjaan enää Espanjan sisällissodan jälkeen. Vuonna 1940 hän pakeni Ranskasta juuri ennen saksalaisten miehityksen alkua. Hän muutti seuraavana vuonna Meksikoon.
Varo saavutti Meksikossa menestystä taiteilijana järjestettyään ensimmäisen oman taidenäyttelynsä vuonna 1955. Hänen läheisimpiä ystäviään Meksikossa olivat brittiläissyntyinen taiteilija Leonora Carrington ja unkarilaissyntyinen valokuvaaja Kati Horna. Varo kuoli sydänkohtaukseen 54 vuoden iässä.
Vaikutteet

Varo oli kiinnostunut muun muassa mystiikasta, magiasta, alkemiasta ja psykoanalyysistä. Hänen työssään on nähty monia vaikutteita näistä lähteistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Remedios Varo Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Varon maalaus Roulotte (1956).
Raymond Saulnier

Raymond Saulnier (27. syyskuuta 1881 Pariisi – 4. maaliskuuta 1964 Orléans) oli ranskalainen lentokonesuunnittelija.
Saulnier valmistui École Centrale -yliopistosta. Hän oli 1908–1909 suunnittelijana Louis Blériotin Blériot Aéronautiquessa, missä hän suunnitteli Blériot XI -koneen. Saulnier perusti vuonna 1911 Léon Moranen kanssa Morane-Saulnier-yhtiön, jonka hallituksen puheenjohtajana hän oli vuoteen 1961. Léon Moranen veli Robert oli yhtiön koelentäjänä, kunnes Michel Détroyat korvasi hänet.
Raymond Saulnier suunnitteli lentokoneita 60 vuoden aikana.
Raymond Smith Dugan

Raymond Smith Dugan (30. toukokuuta 1878 – 31. elokuuta 1940) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja pikkuplaneettojen löytäjä. Hänen vanhempansa olivat Jeremiah Welby ja Mary Evelyn Smith. Hän syntyi Massachusettsissa.
Ravitsemusterapeuttien yhdistys

Ravitsemusterapeuttien yhdistys ry (RTY) on vuonna 1970 perustettu akavalaisen Agronomiliiton jäsenyhdistys.
RTY:llä on monialainen jäsenistö. Sen jäsenet työskentelevät laaja-alaisesti ravitsemuksen parissa, esimerkiksi tutkijoina yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa, ravitsemusasiantuntijoina järjestöissä ja elintarviketeollisuudessa, asiantuntijatehtävissä ruokapalvelualalla, suunnittelijoina valtion ja kuntien hallinnossa, yrittäjinä sekä ravitsemusterapeutteina terveydenhuollossa.
Yhdistyksen jäsenillä on ylempi yliopistotutkinto: terveystieteiden (TtM), elintarviketieteiden (ETM), filosofian (FM), maatalous- ja metsätieteiden (MMM) tai terveydenhuollon (THM) maisterin, lisensiaatin tai tohtorin tutkinto ravitsemustiede pääaineena. Valtaosa jäsenistä on suuntautunut opinnoissaan kliiniseen ravitsemukseen: heillä on Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontaviraston (Valvira) myöntämä laillistetun ravitsemusterapeutin pätevyys. Yhdistyksessä on noin 800 jäsentä, joista osa on alan opiskelijoita.
Ravitsemustieteellistä yliopistotutkintoa voi opiskella muun muassa Helsingin yliopistossa ja Itä-Suomen yliopistossa. Laillistetun ravitsemusterapeutin pätevyyden voi nykyisin saada vain Itä-Suomen yliopistossa suoritettujen ravitsemusterapialinjan maisteriopintojen jälkeen. Varsinaisen laillistuksen myöntää Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Valvira).
RTY edistää hyvää ravitsemusta ja ravitsemushoitoa. Yhdistyksen tarkoituksena on Agronomiliiton jäsenyhdistyksenä edistää jäsentensä ammatillisia etuja ja lisätä edustamiensa ryhmien arvostusta sekä edistää jäsenten yhteenkuuluvuutta.Yhdistys julkaisee kahdesti vuodessa ilmestyvää Ravitsemusasiantuntija-lehteä. Lisäksi yhdistys tuottaa ja myy ravitsemusohjausmateriaalia sekä järjestää vuosittain ammattilaisten koulutustapahtuman, Valtakunnalliset Ravitsemuspäivät. ja järjestää ravitsemusaiheisia täydennyskoulutuswebinaareja.
Aiheesta muualla

RTY:n kotisivut
Ravitsemusasiantuntija-lehti (Arkistoitu – Internet Archive)
Agronomiliitto