stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kanavapuistikko
Historia

Kävelykadun paikalla oli aiemmin kanava, joka varustettiin sementtiputkilla ja peitettiin vuonna 1903. Kanava tunnettiin 1700-luvulla nimellä kaupunginsalmi ja 1800-luvulla nimellä puro. Kaupunginsalmessa kalastettiin 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla.
Heinäkuussa 1989 Pietarsaaren kaupunginhallitus esitti 590 000 markan määrärahaa kävelykadun rakennusöiden aloittamiseen. Seuraavina vuosina rakennustyöt etenivät erillisten budjettimäärärahojen turvin, vuonna 1990 varattiin 3,2 miljoonaa markkaa. Kävelykatu vihittiin käyttöön lokakuussa 1992.
Vuonna 1993 Pietarsaaren City-ryhmä otti vastatakseen kävelykadun tapahtumista ja palveluista. Kahden vuoden kuluttua vihkiäisistä Pietarsaaren kävelykatua kehuttiin tutkimuksessa yhdeksi parhaimmista Suomessa.
Arkkitehtuuri

Fontellin talon Kanavapuistikon varteen rakennutti aluelääkäri Kurtén vuonna 1805. Rakennuksen omisti myöhemmin merikapteeni S. W. Fontell, jonka mukaan talo on nimetty. Pietarsaaren kaupunginhotelli aloitti toimintansa vuonna 1899 Fontellin talossa. Vuonna 1908 valmistui Valter Thomén suunnittelema Kaupunginhotellin lisäosa. Rakennus on asemakaavassa suojeltu. Vuoden 1910 marraskuuhun mennessä  Thomé suunnitteli Kaupunginhotellin jatkeeksi liike- ja asuinrakennuksen. Rakennus on rapattua punatiiltä. Kolmannessa kerroksessa punatiili on jätetty näkyviin. Koristeena  punatiilipinnoissa on medaljonkikuvioita.
Karl Johan Ahlskogin suunnittelema Armiro-talo valmistui 1940. Ahlskogin tytär Greta Pitkänen suunnitteli Armiro-talon länsi- ja eteläseiniin reliefitt. Vuonna 1982 valmistui Roger Wingerin rakennus Säästöpankki Depositalle. Sen kävelykadun puoleinen länsiosa liittyy katkotta Armirotaloon Vuosituhannen alkuun ajoittui Halpa-Hallin 3 000 m² laajennus, jonka yhteyteen rakennettiin 26 asunnon kerrostalo. Kauppakeskus Jakob Center avattiin 27. lokakuuta 2016.
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2007–2008

| Allsvenskan 2007-2008 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  30
Mestari:  Kalix Bandy (Pohjoislohko)   Örebro SK (Keskilohko) ja   IFK Kungälv (Etelälohko)
Nousseet joukkueet:  Örebro SK
Pudonneet joukkueet:  Uppsala BoIS   Djurgårdens IF ja  Målilla GoIF
Ylempi sarjataso:  Elitserien
Alempi sarjataso:  1.Division
  ← 2007 :  2009 → 
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2007–2008 kolmessa kymmenen joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät Elitserienin karsintoihin, kaksi heikointa putosi 1. divisioonaan ja sijoille 9.–10. sijoittuneet joutuivat karsimaan Allsvenskanin sarjapaikastaan.
Pohjoislohko

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kalix Bandy  | 18 | 16 | 1 | 1  | 191 | 68  | +123 | 33 |
| HaparandaTornio Bandy  | 18 | 11 | 4 | 3  | 123 | 83  | +40 | 26 |
| Ljusdals BK  | 18 | 12 | 1 | 5  | 110 | 86  | +24 | 25 |
| Selånger SK  | 18 | 11 | 1 | 6  | 131 | 96  | +35 | 23 |
| Skutskärs IF  | 18 | 11 | 0 | 7  | 124 | 88  | +36 | 22 |
| Söderfors GoIF  | 18 |  6 | 2 | 10 |  91 | 116 | -25 | 14 |
| UNIK  | 18 |  5 | 2 | 11 |  89 | 127 | -38 | 12 |
| Helenelunds IK  | 18 |  5 | 2 | 11 |  97 | 147 | -50 | 12 |
| Karlsborgs BK  | 18 |  3 | 2 | 13 |  82 | 127 | -45 | 8 |
| Uppsala BoIS  | 18 |  2 | 1 | 15 |  74 | 174 | -100 | 5 |
Keskilohko

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Örebro SK  | 18 | 15 | 1 | 2  | 143 | 76  | +67 | 31 |
| BS BolticGöta, Karlstad  | 18 | 15 | 0 | 3  | 164 | 76  | +88 | 30 |
| Västanfors IF  | 18 | 12 | 1 | 5  | 101 | 67  | +34 | 25 |
| Finspångs AIK  | 18 | 10 | 2 | 6  | 119 | 91  | +28 | 22 |
| Katrineholm Värmbol BS  | 18 |  8 | 4 | 6  | 102 | 118 | -16 | 20 |
| Köpings IS  | 18 |  6 | 5 | 7  |  94 | 102 | -8 | 17 |
| Gustavsbergs IF  | 18 |  6 | 2 | 10 |  84 | 104 | -20 | 14 |
| BK Derby, Linköping  | 18 |  4 | 3 | 11 |  77 | 97 | -20 | 11 |
| Slottsbrons IF  | 18 |  3 | 2 | 13 |  86 | 126 | -40 | 8 |
| Djurgårdens IF  | 18 |  3 | 2 | 13 |  61 | 87  | -26 | 8 |
Etelälohko

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| IFK Kungälv  | 18 | 18 | 0 | 0  | 148 | 57  | +91 | 36 |
| Frillesås BK  | 17 |  9 | 5 | 3  | 115 | 96  | +19 | 23 |
| Lidköpings AIK  | 18 |  9 | 4 | 5  | 108 | 90  | +18 | 22 |
| Ale-Surte BK  | 18 |  8 | 4 | 6  |  91 | 83  | +8 | 20 |
| GAIS Bandy  | 18 |  7 | 4 | 7  |  71 | 97  | -26 | 18 |
| Nässjö IF  | 18 |  7 | 3 | 8  |  65 | 69  | -4 | 17 |
| Otterbäckens BK  | 18 |  5 | 3 | 10 |  71 | 100 | -29 | 13 |
| Tjust IF Bandy  | 18 |  4 | 4 | 10 |  87 | 100 | -13 | 12 |
| Jönköping Bandy  | 18 |  3 | 5 | 10 |  60 | 93  | -33 | 11 |
| Målilla GoIF  | 18 |  3 | 2 | 13 |  61 | 87  | -26 | 8 |
Elitserien-karsinnat

Karsinnat pelattiin kahdessa neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin neljä heikointa ja Allsvenskanin neljä parasta joukkuetta. Molempien lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät seuraavaksi kaudeksi Elitserieniin.
Elitserien-karsinnat > Pohjoislohko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| IK Sirius BK | 5 | 4 | 1 | 0 | 40-16 | 9 |
| Örebro SK Bandy | 5 | 4 | 0 | 1 | 36-24 | 8 |
| Kalix Bandy | 6 | 2 | 1 | 3 | 25-37 | 4 |
| HaparandaTornio Bandy | 6 | 0 | 1 | 5 | 20-44 | 1 |
Sirius säilyi ja Örebro SK nousi elitserieniin.
Elitserien-karsinnat > Etelälohko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| IFK Kungälv | 6 | 4 | 1 | 1 | 37-23 | 9 |
| Gripens BK Trollhättan | 6 | 4 | 0 | 2 | 26-24 | 8 |
| BS BolticGöta | 6 | 3 | 1 | 2 | 41-28 | 7 |
| Frillesås BK | 6 | 0 | 0 | 6 | 21-50 | 0 |
IFK Kungälv nousi ja Gripens BK Trollhättan säilyi elitserienissä.
Elitserienin joukkueet säilyttivät sarjapaikkansa.
Hildá Länsman

| Hildá Länsman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1993
Ammatti:  joikaaja, laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  pohjoissaame
Tyylilajit:  etnomusiikki, joiku, kansanmusiikki, pop, progressiivinen rock
Soittimet:  joiku, laulu, kehärumpu
Yhtyeet:  Vildá, Gájanas, Solju
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hildá Länsman vuonna 2019.
Hildá Länsman (s. 1993) on Utsjoelta lähtöisin oleva saamelainen muusikko ja joikaaja. Hän tuli tunnetuksi osallistuessaan äitinsä Ulla Pirttijärven kanssa Uuden Musiikin Kilpailuun vuonna 2015 kappaleella ”Hold Your Colours.” Heidän joikua ja elektropoppia yhdistelevä yhtyeensä Solju julkaisi ensimmäisen albuminsa, Ođđa Áigodat, keväällä 2018. Yhtye on palkittu Suomen musiikkikustantajien myöntämällä Vuoden Etnotekijä -palkinnolla (2018), Etnogaalassa Vuoden kansanmusiikkitekijä -palkinnolla (2019) sekä Kanadassa järjestettävän Manito Ahbee -festivaalin Indigenous Music Awards -kisassa Best International Indigenous Release -palkinnolla (2019). Lisäksi Solju on ollut ehdolla Emma-gaalassa ja Teosto-palkinnon saajaksi. Vuonna 2017 Länsman palkittiin Etnogaalassa Risteys-palkinnolla. Soljun lisäksi Länsman on mukana muun muassa Gájanas-yhtyeessä ja Vildá-duossa.
Juovabassi

| Juovabassi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Bassit Moronidae
Suku::  Morone
Laji::  saxatilis
Kaksiosainen nimi
 Morone saxatilis  (Walbaum, 1792)  
Katso myös
   Juovabassi Wikispeciesissä   Juovabassi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovabassi (Morone saxatilis) on Pohjois-Amerikan itä- ja etelärannikolla elävä suurikokoinen ahvenkala, joka on suosittu urheilukalastuksen kohde. Täysikasvuinen yksilö on keskimäärin 120 senttimetriä pitkä ja painaa jopa 45 kilogrammaa. Lajin nimi tulee kylkien tummista juovista. Juovabassia tavataan Meksikonlahden pohjoisosissa ja Atlantin länsireunalla. Se on pohjakala ja vaeltaa kesäisin jokiin kutemaan. Juovabassi on ravintoketjun huipulla ja käyttää täysikasvuisena ravinnokseen muita kaloja ja selkärangattomia.
Juovabassi on ollut Yhdysvaltain kansalliskala vuodesta 2015 lähtien.
Ulkonäkö

Nuorena juovabassi on solakka ja virtaviivainen mutta muuttuu raskasrakenteisemmaksi saavutettuaan 2–4 kilogramman painon. Täysikasvuisena se on keskimäärin 120 senttimetriä pitkä ja voi painaa jopa 45 kilogrammaa. Suurin koskaan pyydetty juovabassi oli 2 metriä pitkä ja painoi 57 kilogrammaa. Naaraat ovat koiraita suurempia ja painavampia kaikissa ikävaiheissa. Juovabassin selän väritys vaihtelee oliivinvihreästä sinertävän teräksenharmaaseen ja jopa mustaan. Sillä on valkoinen vatsa ja hopeanhohtoiset kyljet, jotka vivahtavat joskus vihreään. Kyljissä on sivusuunnassa seitsemän tai kahdeksan tummaa juovaa, joista kala on saanut nimensä. Nuorilla yksilöillä juovat ovat katkonaiset.
Juovabassilla on kaksi selkäevää, jotka erottaa toisistaan selvä rako. Niistä etummaisessa on 9–11 piikkiruotoa ja takimmaisessa 10–13 pehmeää ruotoa. Peräevässä on puolestaan 7–13 pehmeää ruotoa ja 3 piikkiruotoa, joista pisin on alle puolet peräevän korkeudesta. Juovabassin hampaat sijaitsevat kahdella alueella kielen takaosassa toisin kuin valkobassilla, jonka hampaat ovat keskittyneet vain yhdelle alueelle kielen tyvessä.
Levinneisyys

Juovabassi elää Meksikonlahden pohjoisosissa ja sinne laskevissa joissa sekä Atlantin länsireunalla, missä sen levinneisyysalue ulottuu Saint Lawrencen joelta Kanadasta St. Johns- joelle Pohjois-Floridaan. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Yhdysvaltojen länsirannikolle ja sisävesistöön sekä muualle maailmaan.
Elinympäristö

Juovabassi on lauhkean vyöhykkeen pohjakala, joka elää luonnostaan merenlahdissa ja -rannoilla ja vaeltaa keväisin jokiin kutemaan. Lajin tieteellinen nimi saxatilis viittaa sen mieltymykseen oleskella kivien läheisyydessä. Meksikonlahdella elävät kannat vaeltavat kutuvaelluksen lisäksi toisenkin kerran: ne muuttavat kesäkuukausina talvehtimispaikoiltaan pohjoiseen Uuden-Englannin ja Etelä-Kanadan rannikolle ja yhtyvät sikäläisiin kantoihin mutta hakeutuvat takaisin etelään talveksi.
Atlantin rannikolla elävät juovabassit voidaan jakaa erillisiin ”rotuihin”, jotka eivät eroa kuitenkaan toisistaan niin paljon, että ne voitaisiin luokitella omiksi alalajeikseen.  Muutamiin tekojärviin Yhdysvalloissa on muodostunut myös makean veden kantoja, jotka eivät koskaan käy meressä. Ne liikkuvat parvina järven keskivedessä ja hakeutuvat kesällä viileämmän ja hapekkaamman veden alueille.
Lisääntyminen

Juovabassi voi elää jopa kolmekymmentävuotiaaksi. Koiraista tulee sukukypsiä kahden vuoden iässä ja naaraista neljän vuoden iässä, kun ne ovat kasvaneet 45–60 senttimetrin mittaisiksi. Kutuaika alkaa, kun vesi lämpenee 13-asteiseksi, ja on kiivaimmillaan 16–19-asteisessa vedessä. Parittelua edeltävät koskipaikoissa tapahtuvat kiihkeät soidinmenot, joiden aikana yhtä isoa naarasta ajattaa yleensä useampi koiras.
Nuori juovabassinaaras voi munia jopa 65 000 mätimunaa, jotka ovat vihertävänvärisiä ja kelluvat hyvin vedessä. Jouduttuaan veteen munat ajelehtivat veden virtausten mukana tavallisesti kaksi tai kolme päivää ennen kuin poikaset kuoriutuvat. Munat kuolevat, jos ne vajoavat joenpohjaan ennen poikasten kuoriutumista. Poikaset kasvavat nopeasti ja pysyttelevät aluksi syntymäjokensa alajuoksulla sijaitsevissa murtovetisissä merenlahdissa.
Ravinto

Juovabassi on ravintoketjun huipulla oleva kaikkiruokainen opportunisti. Vastasyntyneet poikaset käyttävät ravinnokseen eläinplanktonia ja hyttysentoukkia ja täysikasvuiset yksilöt muita kaloja ja selkärangattomia. Yleensä ne saalistavat parvissa yöaikaan, jolloin ne saattavat loiskia äänekkäästi lähellä vedenpintaa.
Kalastus ja käyttö

Juovabassi on maukas ruokakala, jota jo Plymouthin siirtokunnan varhaiset asukkaat kalastivat verkoilla kesäisin. Nykyään sitä kasvatetaan viljelylaitoksissa ja kalastetaan luonnosta lähinnä virkistysmielessä.
Taiteilijan näkemys juovabasseista.
Hjalmar Björn

Gustaf Hjalmar Björn (31. elokuuta 1884 Jokioinen – 1. toukokuuta 1947 Jokioinen) oli suomalainen Jokioisissa toimineen metalliteollisuusyritys Ferraria Oy:n toimitusjohtaja.
Hjalmar Björnin isä oli Jokioisten tehtaan teknillisenä johtajana. Björn tuli koulunkäynnin päätettyään Jokioisten kartanoiden konttoristiksi ja vuonna 1907 Jokioisten tehtaitten johtajaksi. Nämä tehtaat siirtyivät 1903 oston kautta Osakeyhtiö Ferrarialle. Vuonna 1916 Björn tuli Ferrarian toimitusjohtajaksi ja hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1947 saakka. Björn kuului myös jäsenenä Ferrarian, Suomen Pultti Oy:n, Rauman naulatehtaan ja Naulakonttorin johtokuntiin. Björnillä oli myös kunnallisia ja muita luottamustehtäviä Jokioisissa.
Kalolampi (Kouvola)

| Kalolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°16′01″N, 26°37′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskujoki:  suo-oja Isoon Salmijärveen 
Järvinumero:  14.915.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95,7 m  
Pituus:  200 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,46 km  
Pinta-ala:  1,116 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKalolampi 
Kalolampi tai Kalalampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Paljakan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Nurmaanjärven valuma-alueeseen (14.915) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,7 metriä mpy.
Heinsimä

Heinsimä eli Heinäsenmaa on saari Laatokassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Ennen vuotta 1944 se kuului Suomelle ja Kurkijoen kuntaan. Se sijaitsee Vossinoin saaresta luoteeseen ja Valamosta lounaaseen.
Itsenäisen Suomen aikana 1930-luvulla Heinsimässä oli varuskunta. Siellä asui myös kalastajina toiminut Kukon suku vuodesta vuodesta 1888 lähtien. He olivat vuokranneet saaren omaan käyttöönsä. Vuonna 1935 Kukon perhe muutti mantereelle Polvananlahteen Pyhäjärven alueelle Sortanlahden naapuriin.
Heikki Tuominen (laulaja)

Heikki Tuominen 1930-luvulla.
Heikki Ilmari Tuominen (10. heinäkuuta 1898 Heinola – 1. maaliskuuta 1946 Hämeenkyrö) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hänen puolisonsa vuodesta 1930 oli Hanna Granfelt.
Tuominen teki 64 levytystä vuosina 1929–1932, muun muassa Melody Boys -orkesterin kanssa sekä Yhdysvalloissa Antti Kosolan kanssa. Hänellä oli pikkurooleja elokuvissa (Ja alla oli tulinen järvi ym.).
Aiheesta muualla

Heikki Tuomisen levytykset YouTubessa.
Heikki Tuominen Elonetissä.
Heikki Torvinen

| Heikki Torvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1963 Oulu
Raviohjastaja
Kotirata:  Jyväskylä
Lisenssi:  A
Voittosumma:  1 618 425,00 €
Starttien määrä:  6 231
Voittoja:  566
Tilastot päivitetty:  22. maaliskuuta 2014
Heikki Torvinen (s. 1963 Oulu) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja. Nykyään Jämsässä asuva Torvinen tunnetaan erityisesti suomenhevosten valmentajana. Hänen menestyneimpiä hevosiaan ovat olleet muun muassa K.K. Kössi ja I.P. Vipotiina.
Torvisen ensimmäinen menestyshevonen oli hänen valmennukseensa Risto Lankilta siirtynyt K. K. Kössi, jolla Torvinen saavutti 1990-luvun alussa useita suurkilpailuvoittoja. Lisäksi ori sijoittui kolmanneksi Kylmäveristen PM-kilpailussa 1991 sekä ravikuninkuuskilpailussa ja Tukholman Elitkampenissa 1992. Torvinen muistetaan myös myöhemmin kolme ravikuningattaren titteliä voittaneen I.P. Vipotiinan ensimmäisenä valmentajana. Suomenhevosten merkittävimmät ikäluokkakilpailut Kriteriumin ja Derbyn hän on voittanut viidesti. Lisäksi Torvinen on ohjastanut Tutuarin Pariisin kylmäveriottelun Prix des Trotteurs Sang-Froid -lähdön kolmanneksi vuosina 2004 ja 2005.
Heikki Torvisen pojat Hannu ja Jukka ovat myös raviohjastajia.
Suurkilpailuvoittoja

Osuuspankkiajo: K.K. Kössi (1990, 1991, 1992, 1993, 1994)
Oulu Express: Suikun Ero (1992), Tutuari (2002), I.P. Vipotiina (2003)
Pelimanniajo: K.K. Kössi (1990, 1993, 1994)
Pikkukunkku: Ventteri (1991), Suikun Ero (1993)
Pikkupelimanni: Suikun Ero (1992), I.P. Vipotiina (2003)
Pikkuprinssi: Suikun Ero (1992), I.P. Vipotiina (2003)
Satakunta Senior: Tutuari (2004)
Suomenhevosten Derby: Ventteri (1991), Suikun Ero (1993), I.P. Vipotiina (2004)
Suomenhevosten Kriterium: Tutuari (2002), I.P. Vipotiina (2003)
Tawastjernan Muistoajo: Ventteri (1991)
Karhulampi (Ikaalinen)

| Karhulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°50′03″N, 23°13′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  oja Iso Karppajärveen 
Järvinumero:  35.527.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  123,5 m 
Rantaviiva:  0,537 km 
Pinta-ala:  0,0171 km² 
 fiKarhulampi 
Karhulampi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Karhulampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Lampi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa suon reunassa. Siihen laskeekin seitsemän suo-ojaa ympäröiviltä soilta. Lammen laskuoja lähtee sen lounaiskulmasta ja virtaa 400 metriä alas Iso Karppajärven Myllylahteen. Rantaviivan pituus on 550 metriä. Rannan tuntumaan on rakennettu vain yksi loma-asunto ja lammelle johtaa yksi metsäpolku. Lammen läheisyyteen pääseen Saukonperän suunnasta tulevalta tieltä.
Kaplan-turbiini

Kaplan-turbiini
Kaplan-turbiini on potkurityyppinen vesiturbiini, jossa on juoksupyörässä säätyvät juoksusiivet. Sen kehitti itävaltalainen professori Viktor Kaplan vuonna 1913.
Kaplan-turbiini oli jatkokehitystä aiemmin käytössä olleeseen Francis-turbiiniin. Sen keksiminen mahdollisti tehokkaan voimantuotannon voimalaitoksilla, joissa on matala putouskorkeus. Lisäksi Kaplan-turbiinilla on Francis-turbiinia parempi hyötysuhde osakuormilla.
Kaplan-turbiini on Suomen yleisin turbiinityyppi ja sitä käytetään laajasti koko maailmassa matalan putouskorkeuden ja suhteellisesti suuren virtaaman vesivoimalaitoksissa. Tiettävästi ensimmäinen Kaplan-turbiini otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1925 Hiitolanjoen Kangaskosken voimalaitoksessa.
Kehitys

Viktor Kaplan haki ensimmäistä patenttia säädettäväsiipiselle potkuriturbiinille vuonna 1912. Kaupallista sovellusta jouduttiin kuitenkin odottelemaan vielä monta vuotta, koska Kaplan ei kyennyt ratkaisemaan uuden turbiinin kavitaatio-ongelmia. Vuonna 1919 Kaplan rakensi koeturbiinin Poděbradyyn, Tšekkoslovakiaan, mutta 1922 hän keskeytti tutkimuksen terveydellisten syiden vuoksi.
Vuonna 1922 Voith esitteli 1 100 hv (noin 800 kW) suuruisen Kaplan-turbiinin vesivoimalaitoksille. Siitä alkoi Kaplan-turbiinin kaupallinen menestys ja laaja hyväksyntä markkinoilla.
Toimintaperiaate

Kaplan-turbiini on reaktioturbiini, joka tarkoittaa, että virtaava vesi muuttaa painettaan kulkiessaan turbiinin läpi ja samalla se luovuttaa energiansa turbiinin siipien liikuttamiseen.
Spiraalinmuotoinen tuloputki kiertyy turbiinin ympärille ja kapenee loppua kohden. Vesi ohjautuu tangentiaalisesti johtosolukkeiden läpi potkurinmuotoiselle juoksupyörälle saaden sen pyörimään.
Vesi ohjautuu turbiinista alas imuputkeen. Imuputki on muotoiltu siten, että vesi hidastuu ja virtaa tasaisesti ulos turbiinista. Näin ollen pois virtaava vesi sisältää mahdollisimman vähän liike-energiaa joten turbiinin käyttöön jää vastaavasti enemmän turbiiniin tulevan veden energiasta (muutettavaksi esim. sähköenergiaksi).
Turbiinin ei ole välttämätöntä olla alaveden alapuolella, kunhan imuputki on koko ajan täynnä vettä. Kuitenkin, mitä korkeammalla turbiini on, sitä enemmän alapuolinen vesimassa imee juoksupyörän siipiä. Imu ja siitä seuraava paineenalenema voi aiheuttaa kavitointia. Tämä on muodostunut merkittäväksi ongelmaksi mm. Suomessa vanhoja laitoksia saneerattaessa. Tällöin halutaan hyvin usein koneiston tehoa lisätä joka puolestaan edellyttää rakennusvirtaaman kasvattamista. Kavitaatio voi, pidempään jatkuessaan tai toistuvasti esiintyessään, aiheuttaa vakavat vauriot turbiinille. Avainasia kavitaation välttämisessä on, suunnittelun ohella, turbiinin järkevä ajo jolloin sitä ei ajeta pitkiä aikoja kavitaatiovaarallisella tehoalueella.
Juoksupyörän siipikulman säätö toteutetaan normaalisti generaattorin yläpuolella olevalla öljynjakopesällä, joka ohjaa paineöljyä akselin sisään poratusta reiästä / reiistä juoksupyörän napaan. Siipikulman säätö mahdollistaa hyvän hyötysuhteen erittäin laajalle käyttöalueelle niin putouskorkeuden kuin virtaamankin suhteen. Kaplan-turbiinin hyötysuhde on tyypillisesti yli 90 %.
Muunnokset

Kaplan-turbiini on yleisin potkurityyppinen turbiini, mutta monia muitakin variaatioita on olemassa:
Potkuriturbiini on toimintaperiaatteeltaan kuten Kaplan, mutta siinä ei ole säädettäviä juoksupyörän siipiä. Niitä käytetään pienissä laitoksissa, joissa halpa hankintahinta on tärkeä. Kokoluokka on normaalisti paristakymmenestä satoihin kilowatteihin.
Bulb- tai putkiturbiinit on suunniteltu asennettavaksi suoraan vesiteihin. Iso bulb-turbiini asennetaan putkeen, jossa on generaattori, johtopyörä ja juoksupyörä. Putki- ja bulb-turbiineilla on kokonaan aksiaalinen rakenne, kun taas Kaplan-turbiinilla on radiaalinen johtopyörä.
Pit-turbiinit ovat bulb-turbiinin erikoismuoto, jossa on vaihdelaatikko. Sen seurauksena generaattori ja "turbiinikapseli" ovat pienempiä.
S- turbiini on aksiaalinen turbiini, mutta generaattori asennetaan vesiteiden ulkopuolelle. Tämä saavutetaan siten, että vesiteissä on S-muotoinen mutka, jonka seinämästä turbiinin akseli kytketään ulkopuolella olevaan generaattoriin.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viktor Kaplan
Seitakorvan Kaplan-turbiinin siipi, käytössä vuosina 1963-1997.
Kalmukit

Kalmukit ovat Venäjän Kalmukiassa Kaspianmeren länsirannalla asuva mongolikansa. He polveutuvat alueelle 1600-luvulla muuttaneista oiraateista eli länsimongoleista. Kalmukit ovat Euroopan ainoa buddhalainen kansa. He puhuvat mongolikieliin kuuluvaa kalmukin kieltä. Kalmukkien nimitys juontuu venäläisten alun perin kaikista oirateista käyttämästä nimestä, joka puolestaan tuli turkkilaisten oirateille antamasta nimityksestä qalmaq. Kalmukit itse alkoivat käyttää nimitystä 1800-luvulla. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan maassa asui 183 372 kalmukkia.
Historia > Varhaiset vaiheet

Astrahanin kukistuttua venäläisten hyökkäyksessä vuonna 1554 Kaspianmeren tasankoa hallitsivat turkkilaissukuiset nogait. Vuonna 1608 oirattien koshud-heimo alkoi järjestää hyökkäyksiä nogaiden maille. Vuonna 1630 Khoo-Örlögin ja hänen poikansa johdolla oiratit valloittivat alueen kokonaan. Myöhemmin alueelle muutti koshudien lisäksi dörböd- ja törgud-heimojen jäseniä. Tulijat taistelivat keskenään, kunnes Ayuuki Khan yhdisti heidät valtansa alle. Kalmukit liittoutuivat venäläisten kanssa ja taistelivat näiden puolella nogaita, kapinoivia kasakoita ja tataareja vastaan. Vuonna 1718 Pietari Suuri rakensi linnoituksia Donilta Volgalle ja perusti Astrahanin provinssin. Tämä lisäsi Venäjän valtaa alueella, mutta kalmukit säilyttivät osittaisen itsenäisyytensä vuoteen 1771 saakka. Vielä 1800-luvun alussa pääosa kalmukeista oli paimentolaisia, mutta sittemmin heidät pyrittiin saamaan omaksumaan viljely, minkä lisäksi monet heistä päätyivät palvelemaan Venäjän armeijassa. Monet armeijassa palvelleet omaksuivat sittemmin eurooppalaiset elämäntavat.