stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gundestrupin kattila

Gundestrupin kattila.
Gundestrupin kattila on runsaasti koristeltu hopeamalja, joka on luultavasti peräisin La Tène -kaudelta, ensimmäiseltä tai toiselta vuosisadalta eaa. Gundestrupin kattila on koristeltu kelttiläisiä jumalia ja rituaaleja esittävin kohokuvin. Astia löydettiin Rævemosen turvesuosta vuonna 1891 Tanskasta lähellä Gundestrupia. Gundestrupin kattila kuuluu nykyisin Tanskan kansallismuseon kokoelmiin.
Gundestrupin kattila on noin 35 cm korkea ja halkaisijaltaan 65 cm. Se koostuu pohjalevystä sekä viidestä sisälevystä ja seitsemästä ulommasta levystä, joissa on kuvattu mytologisia kohtauksia. Kattila oli hajotettu osiin ennen sen hautaamista suohon. Koristelujen ja kattilan koon perusteella on otaksuttu, että sitä on käytetty druidien uskonnollisissa uhrimenoissa.
Ympäri Eurooppaa on löydetty myös muita pronssi- tai rautakaudella veteen tai suohon upotettuja esineitä. Arvokkaan hopea-astian löytyminen kelttien ydinalueen ulkopuolelta ja näin pohjoisesta herättää kuitenkin kysymyksiä. Gundestrupin kattila on esimerkiksi saattanut olla huomattavalle päällikölle annettu lahja. On myös mahdollista, että kattilan olisivat ryöstäneet Galliasta sotasaaliiksi teutonit, jotka myöhemmin joko piilottivat tai uhrasivat saaliinsa suohon.
Gundestrupin kattila on luultavasti valmistettu 200- tai 100-luvulla eaa Romaniassa tai Traakiassa. Kattilan koristeluun on osallistunut useita hopeaseppiä, ja vaikka suurin osa heidän käyttämistään kuva-aiheista ja symboleista on kelttiläisiä, on mukana myös Länsi-Euroopan kelteille vierasta ikonografiaa.
Tunnusomaisia kelttiläisiä aiheita Gundestrupin kattilassa ovat esimerkiksi carnyx-torvia soittavat hahmot ja kelttiläistyyppiset aseet. Käärme, jolla on pässin sarvet esiintyy kahdessa kohtauksessa. Kattilaan on myös kuvattu Cernunnos-jumala, jolla on hirvensarvet ja joka istuu jalat ristissä sekä kaularengas (torc) kaulassaan villieläinten ympäröimänä. Toisessa laatassa on kuvattu auringonjumala, jolle sarvikypäräinen palvoja ojentaa kärrynpyörää. Yhdessä laatassa on kelttisotilaita sekä pyhä puu ja käärme, jolla on pässin sarvet. Toisessa kohtauksessa jumala pitää ihmistä tynnyrin yläpuolella. Tämä voi olla ihmisuhrauksen kuvaus, ja jumala saattaa olla Teutates, jonka kerrotaan hyväksyneen hukutetut uhrit. Toisen tulkinnan mukaan kohtaus esittää kuolleen soturin herättämistä henkiin taikakattilan avulla. Yhdessä kuvalaatassa on esitetty jumalatar, joka vaikuttaisi olevan kärryissä. Jumalatar voisi olla Medb tai Nerthus. Sisälaatassa on kuvattu kolme soturia valmiina uhraamaan kolme jättiläismäistä härkää – kelteille kolminaisuudet olivat merkityksellisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gundestrupin kattila Wikimedia Commonsissa
Herbert Gumpler

Gumpler Itä-Saksassa vuonna 1963 Hans Globke -oikeudenkäynnin tarkkailijana.
Herbert Hirsch Gumpler (15. syyskuuta 1926 Helsinki – 15. helmikuuta 1998 Las Palmas, Espanja) oli suomalainen varatuomari, joka tuli tunnetuksi rikosjuttujen puolustusasianajajana.
Gumpler kirjoitti ylioppilaaksi 1945, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1956 ja sai varatuomarin arvon 1959. Gumplerin vuonna 1958 perustama Asianajotoimisto Herbert Gumpler Ky on yhä toiminnassa, asianajajana nyt Matti Nurmela.
Gumpler kirjoitti 1970-luvulla yhdessä Carl Mestertonin kanssa puolen tusinaa ruotsinkielistä televisionäytelmää oikeudenkäytön teemoista, kuten eutanasiasta, sekä teatterinäytelmän Kolme juttua ennen lounasta. 1960-luvulla hän oli mukana ajamassa homoseksuaalisuuden kriminalisoinnista luopumista. Vuonna 1963 Gumpler toimi tarkkailijana oikeudenkäynnissä, jossa DDR tuomitsi Hans Globken poissaolevana elinkautiseen vankeuteen osallisena niin sanottuihin Nürnbergin rotulakeihin natsi-Saksassa.
Gumpler jäi eläkkeelle vuonna 1987 ja kuoli Kanariansaarilla Las Palmasissa 1998. Vuonna 1996 Otava julkaisi hänen muistelmateoksensa Itse plus Gumpler, jonka nimi viittaa hänen tapaansa vastata päämiehensä puolesta tuomarin nimenhuutoon.
Teoksia

Kosto vai kasvatus: lisääntyvä nuorisorikollisuus aikamme ongelma. Tammi 1964.
Itse plus Gumpler. Rikosjuristin muistoja. Otava 1996. ISBN 9789511140269.
Varjakansaari

Varjakansaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Varjakka
Sijainti:  65°00.02′N, 025°18.18′E, Oulu Pohjois-Pohjanmaa Suomi
Vesialue:  Kempeleenlahti
Merialue:  Perämeri
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Varjakansaari tai lyhyesti Varjakka on saari Perämerellä Oulun kaupungin Varjakan edustalla Kempeleenlahden länsiosassa. Saarella toimi vuosina 1900–1928 Varjakan saha.
Saari on Oulunsalon kunnan tapaan muodostunut maannousun myötä, ja sen korkeimmat osat nousivat vedenpinnan yläpuolelle 1400-luvun alussa. Saaren nimi viittaisi varjaageihin eli viikinkeihin, mutta todisteita heidän vierailuistaan ei ole.
Saaren pituus on itä-länsisuunnassa noin 2 200 metriä ja suurin leveys noin 700 metriä. Saaren korkein kohta kohoaa hieman yli viiden metrin korkeuteen vedenpinnan yläpuolelle. Länsipuolinen Pyydyskari on maannousun myötä kasvanut kiinni Varjakansaareen. Saaria yhdistävä kannas on pääosin ruoikkorantainen.
Saarella on Varjakan sahan käytössä ollut satama Pyydyskarin etelärannalla. Sahalta satamaan on johtanut noin kahden kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie. Sahan toiminta-aikana saarella oli työntekijöiden muodostama suuri yhdyskunta. Saarella oli tuolloin muun muassa kaksi kauppaa, oma palokunta, ruokala sekä elokuvateatteri. Sahayhdyskunnan uusklassiset rakennukset suunnitteli arkkitehti Harald Andersin. Osa rakennuksista on siirretty Pateniemen sahan työntekijöiden asunnoiksi. Varjakan sahayhdyskunta kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Saarella on myös taiteilija Anni Rapinojan maaveistos Maa-aurinko vuodelta 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varjakansaari Wikimedia Commonsissa
Oulun luonnonsuojeluyhdistys ry: Retki Varjakansaareen (Arkistoitu – Internet Archive)
Hoikkala, Hannamari: Kerran täällä asui satoja ihmisiä Egenland. 26.3.2017. YLE. Viitattu 28.3.2018.
Oulun luonto
| --- | --- |
Järvet:  Ahmasjärvi  Heikkilänjärvi  Huutilampi  Iso Seluskanjärvi  Iso Uumajärvi  Iso-Vuotunki  Jolosjärvi  Juopulinjärvi  Jäälinjärvi  Kalimeenlampi  Karahkanjärvi  Kivijärvi  Kuivasjärvi  Lavajärvi  Lylyjärvi  Lämsänjärvi  Mannisenjärvi  Mikanlampi  Niilesjärvi  Papinjärvi  Pyykösjärvi  Tervalampi  Vaaralampi  Karahkan Valkiainen  Jokikokon Valkiainen  Valkiaisjärvi  Vepsänjärvi  Vähä-Vuotunki 
Luonto:  Isokankaan luonnonsuojelualue  Hirvisuon soidensuojelualue  Letonniemi  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Heinätorin puisto  Isokankaan luonnonsuojelualue  Hirvisuon soidensuojelualue  Hollihaan puisto  Hupisaaret  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Äimäraution siirtolapuutarha 
Saaret:  Elba  Hermannit  Hietasaari  Kahvankari  Kellon Kraaseli  Kirkkosaari  Korkiakari  Kääriänsaari  Laitakari  Pulkkisenmatala  Riitankari  Runniletto  Saapaskari  Selkäkari eli Piispanletto  Varjakansaari  Vihreäsaari 
Virtavedet:  Aittokoski  Iijoki  Jolosjoki  Juopulinkoski  Kalimeenoja  Kiiminkijoki  Koitelinkoski  Kuivasoja  Martimojoki  Nuorittajoki  Oulujoki  Siuruanjoki  Vepsänjoki  Sanginjoki
Tennessee Titans

| Tennessee Titans |
| --- | --- |

Perustettu:  1960
Entiset nimet:  Houston Oilers (1960–1996)  Tennessee Oilers (1997–1998)
Kotikenttä:  Jeppesen Stadium (1960–1964)  Rice Stadium (1965–1967)  Astrodome (1968–1996)  Liberty Bowl Memorial Stadium (1997)  Vanderbilt Stadium (1998)  Nissan Stadium (1999–)
– kaupunki:  Nashville, Tennessee
Maskotti:  T-Rac
Värit:  sininen, punainen ja valkoinen
Omistaja:  KSA Industries
Toimitusjohtaja:  Mike Borgonzi
Päävalmentaja:  Brian Callahan
Saavutukset
Liigamestaruudet:  2 * AFL:n mestaruudet (2) 1960, 1961
Konferenssin mestaruudet:  1 *AFC: 1999
Divisioonan mestaruudet:  11 *AFL East: 1960, 1961, 1962, 1967 AFC Central: 1991, 1993, 2000  AFC South: 2002, 2008, 2020, 2021
Liigahistoria
Ennen NFL:ää:  American Football League (1960–1969) Eastern Division (1960–1969)
NFL aloitusvuosi:  1970
Divisioonahistoria:  American Football Conference (1970–) AFC Central (1970–2002)  AFC South (2002–)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tennessee Titans on amerikkalaista jalkapalloa pelaava joukkue, jonka kotipaikka on Nashville Tennesseen osavaltiossa. Se pelaa Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon pääliigassa NFL:ssä.
Seuran omistaa Amy Adams Strunk. Tennessee Titans oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 33. arvokkain urheiluseura 4,4 miljardin dollarin arvolla.
Historia

Joukkue aloitti toimintansa Houstonissa Texasissa, mutta muutti vuonna 1997 Tennesseehen. Se pelasi kauden 1997 Memphisin Liberty Bowl Memorial Stadiumilla ja kauden 1998 Nashvillen Vanderbilt Stadiumilla, kunnes Nashvillen uusi stadion, vuodesta 2015 nimeltään Nissan Stadium, valmistui vuonna 1999. Kausi 1999 oli ensimmäinen joukkueen nimenvaihdoksen jälkeen (sitä ennen käytössä oli sama nimi kuin sen pelatessa Houstonissa, Oilers) ja ensimmäinen, jolla se selvisi NFL:n loppuotteluun Super Bowliin. Se hävisi tammikuussa 2000 pelatun ottelun (Super Bowl XXXIV) St. Louis Ramsille.
Aikanaan Houston Oilersina joukkue voitti kahdesti AFL:n mestaruuden, kausina 1960 ja 1961. Lisäksi se oli loppuottelun häviävänä osapuolena kaudella 1962. AFL ja NFL yhdistyivät vuonna 1970, jolloin Oilers muiden AFL-seurojen tavoin siirtyi NFL:ään ja sen uuteen AFC-konferenssiin.
Joukkue on jäädyttänyt kuuden pelaajan pelinumerot, Elvin Bethean, Earl Campbellin, Bruce Matthewsin, Warren Moonin, Mike Munchakin ja Jim Nortonin. Lisäksi sillä on oma Titans/Oilers Hall of Fame, johon on valittu edellä mainittujen lisäksi pelaajista George Blanda, Eddie George, Ken Houston, Steve McNair ja Frank Wycheck.
Aiheesta muualla

Joukkueen virallinen kotisivu
Maire Gullichsen

| Maire Gullichsen |
| --- | --- |
 Maire Gullichsen vuonna 1982.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1907 Porin mlk
Kuollut: 9. heinäkuuta 1990 (83 vuotta) Pori
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  liikemies, mesenaatti
Arvonimi: professori (1980)
Vanhemmat:  Walter Ahlström ja Hildur ”Lilli” Ahlström (o.s. Nevander)
Puoliso:  Harry Gullichsen (1928–1954)   Bertil C. Nyströmer (1969–)
Lapset:  Kristian Gullichsen  Johan Gullichsen  Lilli Alanen
Maire Eva Johanna Gullichsen (o.s. Ahlström, myöh. Gullichsen-Nyströmer; 24. kesäkuuta 1907 Porin maalaiskunta – 9. heinäkuuta 1990 Pori) oli suomalainen taiteen mesenaatti, joka toimi rahoittajana, ideoijana sekä käytännön toteuttajana monissa suomalaisen kuvataiteen, taideteollisuuden ja arkkitehtuurin hankkeissa. Hän syntyi ja kuoli Suomen varakkaimpiin teollisuusperheisiin kuuluneen Ahlströmin suvun Honkala-nimisessä huvilassa, joka sijaitsee Pihlavan huvila-alueella Porissa.
Elämä

Maire Gullichsen jätti lukion kesken yhteiskoulun 7. luokalla ja opiskeli sen jälkeen taidetta Pariisissa Santeri Salokiven johdolla vuonna 1925, Helsingin yliopiston piirustussalilla, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Werner Åströmin yksityisoppilaana 1926–1927 sekä Pariisin vapaissa akatemioissa 1927–1928.
Vuonna 1935 hän perusti Aino ja Alvar Aallon kanssa Artekin, jonka tavoitteena oli yhdistää taide, tekniikka ja tiede. Sen mukaisesti Artekin tiloissa järjestettiin myös taidenäyttelyitä, jotka myöhemmin vuodesta 1949 alkaen siirtyivät vastaperustettuun Galerie Artekiin, joka puolestaan liitettiin Galerie Anhavaan vuonna 1997. Samana vuonna Artekin kanssa aloitti toimintansa Vapaa taidekoulu, jota Maire Gullichsen oli perustamassa ja jossa hän myös itse opiskeli.
Maire ja Harry Gullichsenin yhteistyö Aino ja Alvar Aallon kanssa tuotti eräitä tunnetuimpia modernin suomalaisen arkkitehtuurin ja taideteollisuuden esimerkkejä. Niitä ovat muun muassa Noormarkun ruukin alueella sijaitseva Gullichsenien koti ja edustusasunto Villa Mairea, Ahlström Oy:n teollisuus- ja asuinrakennukset Euran Kauttualla ja Kotkan Sunilassa, sekä lukuisat nykyäänkin tuotannossa olevat lasiesineet, kuten Savoy-maljakko. Gullichsen oli vuonna 1939 perustetun Nykytaide ry:n ideoija ja hän oli myös järjestämässä useita ajankohtaisen nykytaiteen näyttelyitä Helsingissä. Abstraktin ja erityisesti |konstruktivistisen taiteen läpimurtoon Suomessa vaikuttivat ratkaisevasti vuonna 1952 järjestetty Klar Form -näyttely sekä vuodesta 1950 lähtien toimineen Galerie Artekin näyttelyt.
1960-luvulta lähtien Gullichsen toimi aktiivisesti tavoitteenaan modernin taiteen museon perustaminen syntymäkaupunkiinsa Poriin. Se aloitti toimintansa lopulta vuonna 1979. Porin taidemuseo sai perustamisensa yhteydessä haltuunsa Maire Gullichsenin nimeä kantavan taidesäätiön suomalaisen taiteen kokoelman.
Professorin arvonimi Gullichsenille myönnettiin vuonna 1981.
Maire Gullichsen kuoli vuonna 1990 syntymäkodissaan 83-vuotiaana, kun hän valmisteli muistelmateostaan. Teos ilmestyi hänen tyttärensä toimittamana postuumisti ruotsiksi, ja se suomennettiin nimellä Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä.
Yksityiselämä

Gullichsen oli Ahlström-yhtiöiden perustajan Antti Ahlströmin pojan Walter Ahlströmin tytär. Vuonna 1928 hän meni naimisiin norjalaistaustaisen insinöörin Harry Gullichsenin (1902–1954) kanssa, joka toimi A. Ahlström Osakeyhtiön pääjohtajana vuodesta 1932 lähtien. Vuonna 1969 Gullichsen avioitui ruotsalaisen Bertil C. Nyströmerin (1904–1995) kanssa.
Maire ja Harry Gullichsenin lapsia ovat arkkitehti Kristian Gullichsen (1932–2021), professori Johan Gullichsen (1936–2023) sekä professori Lilli Alanen (1941–2021).
Kirjallisuutta

Nummelin, Esko – Siltavuori, Emilia: Maire Gullichsen. Pori: Porin taidemuseo, 2000. ISBN 951-9355-65-0.
Peltonen, Jarno: ”Gullichsen, Maire (1907–1990)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 346–349.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4  / Teoksen verkkoversio.
Woirhaye, Helena: Maire Gullichsen: Taiteen juoksutyttö. Helsinki: Taideteollisuusmuseo, 2002. ISBN 952-9878-26-5.
Aiheesta muualla

Maire Gullichsen – taidemaailman vaikuttaja. Porin taidemuseo. (Arkistoitu – Internet Archive)
Gullichsen, Maire hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1984 kesäolympialaisissa oli ohjelmassa 221 kilpailutapahtumaa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli isäntämaa Yhdysvallat.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1984 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 83 | 61 | 30 | 174 |
| 2 |  Romania | 20 | 16 | 17 | 53 |
| 3 |  Länsi-Saksa | 17 | 19 | 23 | 59 |
| 4 |  Kiina | 15 | 8 | 9 | 32 |
| 5 |  Italia | 14 | 6 | 12 | 32 |
| 6 |  Kanada | 10 | 18 | 16 | 44 |
| 7 |  Japani | 10 | 8 | 14 | 32 |
| 8 |  Uusi-Seelanti | 8 | 1 | 2 | 11 |
| 9 |  Jugoslavia | 7 | 4 | 7 | 18 |
| 10 |  Etelä-Korea | 6 | 6 | 7 | 19 |
| 11 |  Iso-Britannia | 5 | 11 | 21 | 37 |
| 12 |  Ranska | 5 | 7 | 16 | 28 |
| 13 |  Alankomaat | 5 | 2 | 6 | 13 |
| 14 |  Australia | 4 | 8 | 12 | 24 |
| 15 |  Suomi | 4 | 2 | 6 | 12 |
| 16 |  Ruotsi | 2 | 11 | 6 | 19 |
| 17 |  Meksiko | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 18 |  Marokko | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 19 |  Brasilia | 1 | 5 | 2 | 8 |
| 20 |  Espanja | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 21 |  Belgia | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 22 |  Itävalta | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 23 |  Kenia | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 23 |  Portugali | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 25 |  Pakistan | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 26 |  Sveitsi | 0 | 4 | 4 | 8 |
| 27 |  Tanska | 0 | 3 | 3 | 6 |
| 28 |  Jamaika | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 28 |  Norja | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 30 |  Puerto Rico | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 30 |  Nigeria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 30 |  Kreikka | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 33 |  Irlanti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 |  Kolumbia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 |  Egypti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 |  Norsunluurannikko | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 |  Peru | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 |  Syyria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 33 |  Thaimaa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 40 |  Turkki | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 40 |  Venezuela | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 42 |  Algeria | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 43 |  Kamerun | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 43 |  Dominikaaninen tasavalta | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 43 |  Islanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 43 |  Sambia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 43 |  Kiinan Taipei | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 226 | 219 | 243 | 688 |
Lähde: Los Angeles 1984 olympic.it. Viitattu 19.1.2016. (englanniksi)
Gurjevsk (Kaliningradin alue)

Gurjevskin vaakuna.
Gurjevsk (ven. Гу́рьевск) on kaupunki ja Gurjevskin piirin hallintokeskus Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kaliningradin ja Sovetskin välisen rautatien varrella (Gurjevsk-Novyin asema) 7 kilometriä Kaliningradista koilliseen. Vuoden 2010 väestänlaskennan mukaan kaupungissa asui 12 431 ja koko Gurjevskin piirissä 52 988 henkeä.
Kaupunki on perustettu vuonna 1262. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Neuhausen. Vuonna 1946 kaupunki nimettiin uudelleen Pillaun taisteluissa menehtyneen kenraalimajuri Stepan Gurjevin mukaan. Paikkakunnalla toimii suurkanala.
Gurjevskin piirin pohjoisosissa olevan Hrabrovon maalaiskunnassa (Храбровское сельское поселение) sijaitsee Kaliningradin aluetta palveleva Kaliningrad-Hrabrovon lentoasema.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gurjevskin kaupunkipiirikunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Žugderdemidijn Gurragtša

Žugderdemidijn Gurragtša
Žugderdemidijn Gurragtša, joka vuonna 1997 vaihtoi nimekseen Gurragtša Sansar (s. 15. joulukuuta 1947 Rashant, Bulganin alue, Mongolia) on insinööri ja Mongolian ensimmäinen avaruuslentäjä.
Gurragtša opiskeli Ulan Batorissa lento- ja avaruustekniikkaa. Hän jatkoi opintojaan vuoteen 1977 "Zukovskin sotilasakatemiassa". Hänet valittiin 1. maaliskuuta 1978 koulutettavaksi kosmonautiksi Interkosmos-ohjelmassa. Hän lensi avaruuteen 22. maaliskuuta 1981 Sojuz 39-avaruusaluksella Saljut 6-avaruusasemalle. Lento kesti noin kahdeksan vuorokautta. Paluu tapahtui 30. maaliskuuta 1981.
Gurragtša yleni kenraalimajuriksi Mongolian ilmavoimissa. Myöhemmin hän johti talousinstituuttia Ulan Batorissa. Vuonna 1997 kommunistisen hallinnon jälkeisen ajan mukaiseen tyyliin hän muutti nimensä mongolialaiseksi. Sansar tarkoittaa: Avaruus. Vuodesta 2000 hän on toiminut maansa varusteluministerinä.
Gurragtša on avioliitossa, ja hänellä on yksi lapsi.
Aiheesta muualla

Biographie von Shugderdemidyn Gurragtschaa bei spacefacts.de
Peter Stache: Raumfahrer von A bis Z. Berlin: Militärverlag der Deutschen Demokratischen Republik 1988, ISBN 3-327-00527-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Mediataide

Mediataide käyttää hyväkseen sähköisiä viestimiä, teknologioita ja näihin liitettäviä teorioita. Termin kantasana media on monikko sanasta medium, joka tarkoittaa väliainetta, välittäjää tai keinoa, välinettä. Koska kaikki taidemuodot vaativat välineen (kuten kielen) tullakseen koetuksi, nimitetään mediataidetta usein kääntämällä englanninkielinen termi New media art uudeksi mediataiteeksi. Näin tehdään ero vanhempiin välineisiin, kuten maalaustaiteeseen, musiikkiin tai kuvanveistoon. Suomenkielinen käännös uusmedia, on 1990-luvulla syntynyt nimike vuorovaikutteisille digitaalisille medioille. Tällä ymmärretään usein samoihin teknologioihin pohjaavat kaupalliset innovaatiotlähde?.
Välineet ja keinot

Mediataide viittaa laajasti uusia ilmaisuvälineitä soveltaviin taidemuotoihin, joissa teoksen toteutusväline nähdään merkittävänä osana teoksen viestiä. Näkemys pohjautuu teoreetikko Marshall McLuhanin ajatuksiin. Mediataide säilyttää usein kriittisen suhteen teknologista kehitystä kohtaan ja etsii usein variaatioita hallitsevien teknologioiden, normien ja näiden luomien kategorisointien kritisoimiseksi. Tässä mielessä sillä on yhtäläisyyksiä media-arkeologisen toiminnan kanssa. Mediataiteen historian nähdään alkaneen rinnan liikkuvaa kuvaa tuottavien (elokuva) teknologioiden kehityksen kanssa. Yhteydestä riippuen myös valokuvataide voidaan nähdä osana mediataiteita. Mediataide voi soveltaa perinteisiä taiteita, kuten maalaustaidetta, elokuvaa, musiikkia, videota ja performanssia liittäen niihin mediateknologioiden käytön sekä mediakulttuurin tutkimuksen teorioita. Mediataideteoksia esitetään usein installaatioissa taidegallerioissa, museoissa ja erilaisissa julkisen tilan tapahtumissa. Sisällöt ja aiheet ovat mediataiteessa yhtä laajoja kuin muissakin taiteissa. Tosin mediataiteessa on usein mediakriittisyyttä ja -aktivismia, sekä kaupallisen kuvakielen ja mediakulttuurin tulkintaa, jota pyritään tekemään näkyväksi taiteen keinoin. Digitaalisen median mahdollisuudet työkaluineen ja julkaisualustoineen, sekä  tietoliikennetekniikka ja internet ovat vaikuttaneet mediataiteen lisääntymiseen, laajentaneet sen piiriin kuuluvien teosten sisältöjä ja rakennetta, sekä esityskontekstia. Mediataide soveltaa ja testaa tekniikan kehityksen mukanaan tuomia aatteellisia muutoksia.lähde?
Suomalaisen mediataiteen instituutioita

Vuonna 1987 perustettiin Taiteilijayhdistys Muu ry joka edustaa ja edistää Suomessa kokeellisia taiteenaloja kuten media-, video-, valo- ja äänitaidetta, sekä uusia esittäviä taiteita.lähde?
AV-arkki, suomalaisen mediataiteen levityskeskus, on vuonna 1989 perustettu yhdistys, jossa jäseninä on noin 170 suomalaista mediataiteilijaa. Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on levittää ja arkistoida jäsentensä mediataidetta: video-, tietokone- ja elokuvataideteoksia ja installaatioita. AV-arkki pyrkii myös ajamaan jäsentensä etua ja edistämään mediataiteen ja -kulttuurin asemaa yleisesti.lähde?
Alan opetusta on annettu lukuisissa eritasoisissa oppilaitoksissa ympäri Suomea eri nimikkeillä. Lapin_yliopistossa Mediatieteen laitoksella taiteen maistereita on koulutettu vuodesta 1992 lähtien. Taideteollisen korkeakoulun Medialaboratorio on kouluttanut taiteen maistereita uudessa mediassa vuodesta 1993. Muita merkittäviä kouluja Suomessa ovat olleet Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutti sekä Tampereen ammattikorkeakoulun taiteen ja viestinnän koulutusohjelmat (entinen TTVO - Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitos). Kouluista valmistuneet sijoittuvat digitaalisen mediateollisuuden, alan tutkimuksen ja mediataiteen kentälle.lähde?
Katastro.fi on vuonna 1998 perustettu mediataideyhdistys, jonka jäsenet tuottavat ei-kaupallista verkkotaidetta ja muuta vuorovaikutteista ja audiovisuaalista taidetta.lähde?
Mediakulttuuriyhdistys m-cult perustettiin vuonna 2000 tukemaan uuden median tuotantoja, sekä alan tutkimusta.lähde?
Vuodesta 2017 toiminut Suomen valotaiteen seura Flash edistää valotaiteen asemaa Suomessa ja kansainvälisesti.lähde?