stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gordie Howe
Nuoruus ja uran alku

Gordon Howe syntyi maatilalla lähellä Saskatchewanin Floralia. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen kuudes lapsi. Perhe muutti pian syntymän jälkeen Saskatooniin, missä Gordie kasvoi ja oppi pelaamaan jääkiekkoa. Hän aloitti luistelemisen 4-vuotiaana ja osallistui ensimmäiseen sarjaansa 9-vuotiaana. Gordie aloitti uransa maalivahtina, siirtyi kuitenkin puolustajaksi ja päätyi hyökkääjäksi. Hän harjoitteli nuorena paljon, mutta hänen koulunsa ei sujunut hyvin: hän muun muassa kävi kolmannen luokan kahdesti.
Howe osallistui Winnipegissä 15-vuotiaana New York Rangersin järjestämälle harjoitusleirille. Hän palasi koti-ikävän takia kotiinsa ennen leirin päättymistä. Seuraavana vuonna hän teki paremman vaikutuksen Detroit Red Wingsin leirillä. Howe teki leirin jälkeen sopimuksen Red Wingsin kanssa, joka lähetti hänet junioriseuraansa Galtiin. Hän ei kuitenkaan saanut Ontario Hockey Associationin sääntöjen takia lupaa pelata joukkueessa. OHA:ssa sai pelata vain rajattu määrä pelaajia Kanadan länsiosista. Howe olikin vuoden pelaamatta, vaikka harjoittelikin joukkueen mukana. Hän ansaitsi elantonsa Galt Metal Industriella pistehitsarina.
Ammattilaisura > Paluu

Howe ehti olla poissa kaukaloista kaksi kautta, kun WHA-joukkue Houston Aeros houkutteli hänet takaisin. Aeros tarjosi Howelle mahdollisuutta päästä pelaamaan samaan joukkueeseen poikiensa Markin ja Martyn kanssa. Gordie Howen ranne operoitiin, mikä mahdollisti hänen paluunsa. Hän vaikutti Houstonissa myös kaukalon ulkopuolella ja käytti paljon aikaa jääkiekon mainostamiseen.
Yhtenä hänen motiivinaan oli päästä pelaamaan kahden poikansa kanssa samaan joukkueeseen ja myös suojella näitä ammattikiekon varjopuolilta. Aeros voitti Howejen kahtena ensimmäisenä kautena WHA:n mestaruuden, Avco Cupin. Gordie Howe palkittiin keväällä 1974 myös WHA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän teki kauden aikana 100 pistettä ja ylitti sadan pisteen rajan myös kaudella 1975–1976. Syksyllä 1974 Howe pääsi pelaamaan myös Neuvostoliittoa vastaan pelaanneeseen Kanadan joukkueeseen niin kutsuttuun Summit Seriesiin.
Howet siirtyivät vuonna 1977 New England Whalersiin Aerosin jätetty WHA. Gordie Howe teki Whalersissa 96 pistettä, ja hän myös teki kauden aikana koko ammattilaisuransa 1000:nnen maalinsa. Howe pelasi New England Whalersissa kahden kauden ajan. Jälkimmäisellä kaudella hän pystyi loukkaantumisten takia pelaamaan vain 58 ottelua ja teki niissä 43 pistettä – yhden vähemmän kuin NHL:n tulokaskaudella. WHA lopetti toimintansa kauden jälkeen, ja osa joukkueista siirtyi pelaamaan NHL:ään. Hartford Whalers hyväksyttiin NHL:ään ja Howe palasi joukkueessa 51-vuotiaana NHL:ään. Hän pelasi kauden jokaisessa 80 ottelussa, ja hänet valittiin kauden aikana NHL:n tähdistöotteluun. Kauden jälkeen Howe päätti lopettaa uransa. Hän teki koko uransa aikana runkosarjassa 1 850 pistettä NHL:ssä ja pelasi 1 767 ottelussa. Lisäksi hän teki WHA:ssa 419 ottelussa 508 pistettä.
Howe teki vielä yhden paluun kaukaloon, kun julkisuustemppuna hän teki kaudella 1997–1998 yhden ottelun sopimuksen IHL-liigan Detroit Vipersin kanssa. Hän pelasi yhden vaihdon Vipersin ottelussa, ja hänestä tuli näin ainoa kuudella vuosikymmenellä ammattilaisjääkiekkoa pelannut pelaaja.
Pelityyli

Howe oli todella monipuolinen pelaaja, joka loisti jokaisella pelin osa-alueella, vaikka jotkin huippupelaajat olivatkin häntä parempia maalintekijöitä tai nopeampia luistelijoita. Howe oli fyysisesti ja henkisesti vahva, mikä mahdollisti hänen pitkän uransa, jonka aikana hän oli 20 kauden ajan NHL:n pistepörssin viiden parhaan joukossa. Howen pelityyli oli yhdistelmä aggressiivisuutta, kovuutta ja hyökkäystaitoa, minkä ansiosta hänen mukaansa on nimetty niin sanottu ”Gordie Howen hattutemppu”, joka koostuu maalista, syötöstä ja tappelusta.
Yksityiselämä > Perhe

Gordie Howe meni naimisiin 15. huhtikuuta 1953 Colleen Joffan kanssa. He olivat tavanneet Lucky Strike Lanesin keilaradalla kauden 1951–1952. He saivat neljä lasta, Martyn, Markin, Cathleenin ja Murrayn. Marty ja Mark pelasivat itsekin pitkän ammattilaisuran, mutta Murraystä tuli lääkäri. Colleen Howe oli miehensä ja heidän lapsiensa uran tärkeä taustavaikuttaja. Hän johti muun muassa Power Play Internationalia, joka vastasi Gordie Howen uran talousasioista. Colleen Howe oli myös neuvottelemassa miehensä ja poikiensa sopimuksesta, kun he siirtyivät yhdessä Houston Aerosiin pelaamaan. Gordie ja Colleen Howe olivat naimisissa Colleenin kuolemaan asti. Colleen kuoli maaliskuussa 2009. Hän oli sairastanut pitkään Pickin tautia.
Yksityiselämä > Kuolema

Howen terveys heikentyi viimeisinä vuosinaan, ja hän alkoi kärsiä jo ennen vaimonsa kuolemaa dementian ensioireista. Lokakuussa 2014 hän sai useampia aivoinfarkteja. Howe kuoli kesäkuussa 2016 poikansa Murrayn kotona Sylvaniassa, Ohiossa.
Saavutukset > Huomionosoitukset

Art Ross Trophy 1951, 1952, 1953, 1954, 1957 ja 1963 (NHL:n pistepörssin voittaja)
Hart Memorial Trophy 1952, 1953, 1957, 1958, 1960 ja 1963 (NHL:n arvokkain pelaaja)
Lester Patrick Trophy 1967 (työstä jääkiekon hyväksi Yhdysvalloissa)
Order of Canada 1971 (Kanadan korkein siviilikunniamerkki)
Hockey Hall of Fameen 1972
pelasi kaksi kertaa WHA:n All Stars -ottelussa
Gary Davidson Trophy 1974 (WHA:n arvokkain pelaaja)
1998 sijalla 3 The Hockey News' -lehden 100 suurimman ammattilaispelaajan listalla parhaana laitahyökkääjänä
2011 valittiin yhdeksi NHL 12 -pelin legendoista
Saavutukset > Ennätykset

Eniten maaleja NHL:n ja WHA:n runkosarjassa: 975
Eniten pelejä NHL:n ja WHA:n runkosarjassa: 2 186
Eniten pelejä NHL:n ja WHA:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 2 421
Eniten NHL-kausia: 26
Eniten NHL- ja WHA-kausia: 32
Eniten maaleja NHL:n runkosarjassa tehnyt oikea laitahyökkääjä: 801
Eniten syöttöpisteitä NHL:n runkosarjassa kerännyt oikea laitahyökkääjä: 1 049
Eniten pisteitä NHL:n runkosarjassa kerännyt oikea laitahyökkääjä: 1 850
Eniten esiintymisiä NHL:n tähdistöottelussa: 23 kertaa
Saavutukset > Entiset ennätykset

Eniten maaleja NHL:n runkosarjassa: 801 (Wayne Gretzky on rikkonut)
Eniten pisteitä NHL:n runkosarjassa: 1 850 (Gretzky, Mark Messier ja Jaromír Jágr ovat rikkoneet)
Eniten maaleja NHL:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 869 (Gretzky on rikkonut)
Eniten pisteitä NHL:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 2 010 (Gretzky, Messier ja Jágr ovat rikkoneet)
Eniten pisteitä NHL:n ja WHA:n runkosarjassa: 2 358 (Gretzky on rikkonut)
Eniten maaleja NHL:n ja WHA:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 1 071 (Gretzky on rikkonut)
Eniten syöttöjä NHL:n ja WHA:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 1 518 (Gretzky on rikkonut)
Eniten pisteitä NHL:n ja WHA:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 2 589 (Gretzky on rikkonut)
Eniten pelejä NHL:n runkosarjassa ja pudotuspeleissä: 1 924 (Messier, Jágr ja Patrick Marleau ovat rikkoneet)
Eniten pelejä NHL:n runkosarjassa: 1 767 (Marleau on rikkonut)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gordie Howe Wikimedia Commonsissa
Gordie Howe The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ted Lindsay Jean Béliveau Bobby Hull | Art Ross Trophyn voittaja 1951, 1952, 1953, 1954 1957 1963 | Seuraaja: Bernie Geoffrion Dickie Moore Stan Mikita |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Milt Schmidt Jean Béliveau Andy Bathgate Jacques Plante | Hart Memorial Trophyn voittaja 1952, 1953 1957, 1958 1960 1963 | Seuraaja: Al Rollins Andy Bathgate Bernie Geoffrion Jean Béliveau |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Maurice Richard Jean Béliveau Bobby Hull | NHL:n maalipörssin voittaja 1951, 1952, 1953 1957 1963 | Seuraaja: Maurice Richard Dickie Moore Bobby Hull |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC 
Vaikka Howe tunnettiinkin urallaan nimenomaan numerosta yhdeksän, hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan numerolla 17.
Gordie Howe 1960-luvun alkupuoliskolla muropaketin keräilykortissa.
The Fall Guy

| The Fall Guy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Leitch
Käsikirjoittaja:  Drew Pearce
Perustuu:  Glen A. Larsonin luomaan televisiosarjaan Vaarojen mies
Tuottaja:   Guymon Casady  Ryan Gosling  David Leitch  Kelly McCormick 
Säveltäjä:  Dominic Lewis
Kuvaaja:  Jonathan Sela
Leikkaaja:  Elísabet Ronaldsdóttir
Pääosat:  Ryan Gosling Emily Blunt
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  87North Productions Management 360
Levittäjä:  Universal Studios UIP-Dunafilm Universal Pictures France
Kesto:  126 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Fall Guy on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut toimintakomediaelokuva. Sen käsikirjoitti Drew Pearce ja ohjasi David Leitch. Sen päärooleissa näyttelevät Ryan Gosling ja Emily Blunt.
Juoni

Sijaisnäyttelijä Colt Seavers työskentelee elokuvassa, jonka ohjaaja on hänen entinen naisystävänsä Jody Moreno. Kun elokuvan tähti Tom Ryder katoaa, Seavers joutuu etsimään häntä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ryan Gosling  | … |  Colt Seavers   |
|  Emily Blunt  | … |  Jody Moreno   |
|  Aaron Taylor-Johnson  | … |  Tom Ryder   |
|  Hannah Waddingham  | … |  Gail Meyer   |
|  Teresa Palmer  | … |  Iggy Starr   |
|  Stephanie Hsu  | … |  Alma Milan   |
|  Winston Duke  | … |  Dan Tucker  |
Arvostelut

Helsingin Sanomien kriitikko Pertti Avola antoi The Fall Guylle kolme tähteä viidestä. Hänen mukaansa elokuva on "hyväntuulinen kevätreuha, jonka tekemisessä kaikilla tuntuu olleen hauskaa. Katsojallakin on, ainakin paikoin." Episodin kriitikko Maria Lättilä antoi neljä tähteä viidestä ja kuvaili elokuvan olevan "täynnä erinomaista musiikkia, hauskaa huumoria ja vaikuttavaa toimintaa."
Rotten Tomatoes -sivusto on kirjannut yhteensä 321 elokuva-arvostelua, joista 82 prosenttia on myönteisiä.
Aiheesta muualla

The Fall Guy Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Alfred Neveu

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Chamonix 1924 | neljän miehen kelkka |  |
Sveitsin rattikelkkajoukkue (Leysinistä), olympiavoittaja vuonna 1924 Chamonix'ssa (Scherrer, Neveu ja Schläppin veljekset)
Alfred Neveu (24. joulukuuta 1890 – 20. toukokuuta 1975) oli sveitsiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.
Vuoden 1924 talviolympialaisissa Neveu voitti kultaa nelimiehiskelkkailussa ajalla 5.45,54 yhdessä Eduard Scherrerin, Alfred Schläppin, ja Heinrich Schläppin kanssa.
Rattikelkan ulkopuolella hän oli myös aktiivinen voimistelussa ja ammunnassa. Hän oli mukana molempien urheilulajien johtotehtävissä kotimaassaan Leysinin kunnassa. Lisäksi hän oli mukana politiikassa ja toimi yli 25 vuotta kunnanvaltuutettuna.
Östra Husby

| Östra Husby |
| --- | --- |
 Östra Husbyn kirkko
 Östra Husby
 Koordinaatit: 58°34′34″N, 16°33′30″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Norrköping
Väkiluku (31.12.2023):  906
Östra Husby on taajama Norrköpingin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 906 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Östra Husby Wikimedia Commonsissa
Niila

| Niila |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  19. toukokuuta, 13. syyskuuta
Muunnelmia:  Niilo
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Nikolaus, Nicolaus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niila on suomalainen miehen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Niila on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 890 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimi on ollut käytössä jo 1800-luvulla, mutta on viime aikoina huomattavasti yleistynyt, ja yli puolet Niila-nimisistä on 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2020 lähtien Niilan nimipäivä on 6. joulukuuta.
Tunnettuja Niiloja

Niila Arajuuri (s. 1987), suomalainen laulaja
Niila-Ville Laitinen (s. 1989), suomalainen futsalmaalivahti
Niila Länsman, Salkko-Niila (1822–1912), suuren porokarjan omistaja
Niila Rajala, Tiimarin entinen toimitusjohtaja
Helsingin normaalilyseo

| Helsingin normaalilyseo |
| --- | --- |
  
 Helsingin normaalilyseo, Ratakatu 6
Motto:  Non scholae sed vitae - Ei koulua, vaan elämää varten
Perustettu:  1867
Tyyppi:  normaalikoulu
Rehtori:  Tapio Lahtero
Sijainti:  Helsinki,  Suomi
Osoite:  Ratakatu 6, 00120 Helsinki
Sivusto:  Verkkosivut
Helsingin normaalilyseo
Helsingin normaalilyseo (lempinimi Norssi) on yksi Suomen vanhimmista toiminnassa olevista suomenkielisistä kouluista. Nykyisin peruskoulun 1.-5. ja 7.–9. luokat sekä lukion käsittävä koulu sijaitsee osoitteessa Ratakatu 6 Helsingin Punavuoressa. Koulu on Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisen tiedekunnan erillisyksikkö, ja se toimii normaalikouluna eli opetusharjoittelukouluna. Vuonna 2023 koulussa oli kaikkiaan noin 740 opiskelijaa tai oppilasta, joista peruskoulussa oli noin 480 ja lukiossa noin 260. Koulun johtavana rehtorina on vuodesta 2015 toiminut kasvatustieteiden tohtori Tapio Lahtero.
Helsingin normaalilyseon pitkä historia erityisesti klassillisena kouluna näkyy vielä nykyäänkin muun muassa siitä, että se on yksi harvoista suomalaisista kouluista, joissa voi opiskella latinaa peruskoulun 7. luokalta alkaen. Koulu käyttää myös latinankielistä mottoa "Non scholae sed vitae (discimus)" (suomeksi "ei koulua, vaan elämää varten (opiskelemme)").
Koulun historiaa > Koulun nimet

1871–1887 Helsingin Suomalainen Alkeisopisto
1887–1915 Helsingin Suomalainen Normaalilysee
1915–1950 Helsingin Suomalainen Normaalilyseo
1950–1974 Helsingin Normaalilyseo
1974–1995 Helsingin I normaalikoulu
1995– Helsingin normaalilyseo
Koulun historiaa > Rehtorit

Koululla on kolme rehtoria, peruskoulun rehtori, lukion rehtori ja johtava rehtori. Johtavan rehtorin tärkeimpänä tehtävänä on hoitaa yliopiston ja normaalilyseon suhteita ja olla edustamassa koulua tiedekuntaneuvostossa. Johtavan rehtorin vararehtori on lukion rehtori. Lukion rehtorilla ja peruskoulun rehtorilla on omat vararehtorit.
Luettelo johtavista rehtoreista:
Fil. tri J. G. Geitlin 1887–1890
Fil. tri A. W. Streng 1890–1908
Teol. tri Paavo Virkkunen 1908–1918
Fil. tri H. F. Soveri 1918–1929
Fil. tri F. A. Heporauta 1929–1942
Teol. tri Rafael Holmström 1942–1959
Fil. tri Aulis Ojajärvi 1959–1968
Kouluneuvos Niilo Visapää 1968–1971
FK Risto Valjakka 1971–1975
HuK Ilkka Nuotio 1975–1976
KM Martti Kuikka 1976–1980
FM Raili Tähtinen 1980–1986
Kouluneuvos Jussi Luukko 1986–2002
FM Tuula Sirén 2002
TT Markku Pyysiäinen 2002–2015
KT Tapio Lahtero 2015–
Koulun historiaa > Vuoden Norssit

Koulun entisten oppilaiden ja opiskelijoiden välisenä yhdyssiteenä toimii alumniyhdistys Vanhat Norssit ry, joka vaalii koulun perinteitä, järjestää alumnitilaisuuksia, jakaa stipendejä ja edistää koulua koskevaa tutkimusta. Vuosittain toukokuun toisena perjantaina koululla vietetään Norssin päivää, jolloin lakitetaan yhdistyksen hallituksen valitsema Vuoden Norssi perinteisellä latinankielisellä kaavalla. Arvonimi voidaan myöntää vuosittain yhdelle tai useammalle henkilölle koulun tai yhteiskunnan hyväksi tehdystä työstä tai maineteosta. Vuoden Norssiksi valittuja ovat olleet:
Toivo Aro (1955)
Rolf Nevanlinna (1967)
Olli Laiho (1968)
Matti Rantanen (1969)
Risto Leskinen (1970)
Teuvo Aura (1971)
Matti Vaara ja Timo Vaara (1972)
Lauri Norros (1973)
Jussi Lappi-Seppälä (1974)
Matti Virkkunen (1975)
Matti Kuusi (1976)
Eero Rönkä (1977)
Kauko Sipponen (1978)
Olli Lounasmaa (1979)
Heikki Sarmanto (1980)
Esko Rechardt (1981)
Heikki Brotherus (1982)
Kai Korte (1983)
Jaakko Valtanen (1984)
Paavo Berglund (1985)
Erkki Toivanen (1986)
Esko Kosunen (1987)
Max Jakobson (1988)
Lasse Pöysti (1989)
Raimo Pekkanen (1990)
Aimo T. Nikolainen (1991)
Kari Rahkamo ja Roland Freund (1992)
Katariina Kaitue (1993)
Matti Klinge (1994)
Eero Huovinen (1995)
Anu Koivisto (1996)
Jukka Suni (1997)
Jaakko Frösén (1998)
Lassi Rajamaa (1999)
Juhani Salonius (2000)
Ossi Sunell (2001)
Heikki Paunonen (2002)
Lauri Tarasti (2003)
Eero Hirvensalo (2004)
Mitro Repo (2005)
Jorma Kaimio (2006)
Lauri Karhuvaara (2007)
Jussi Huttunen (2008)
Mikko Kosonen (2009)
Katri Makkonen (2010)
Eero Tarasti (2011)
Kari Rydman (2012)
Pertti Alaja (2013)
Tero Kivelä (2014)
Tuomas Manninen (2015)
Heikki Peltola (2016)
Eero Hyvönen (2017)
Jaakko Eskola (2018)
Linda Liukas (2019)
Seppo Murto (2020)
Maria Lindén (2021)
Mikko Mykkänen (2022)
Pekka Toveri (2023)
Koulun historiaa > Ikinorssit

Erityisen ansiokkaasta, pitkäaikaisesta toiminnasta koulun tai yhdistyksen hyväksi Vanhat Norssit ry:n hallitus voi myöntää koulun entiselle oppilaalle tai opiskelijalle Ikinorssin arvonimen. Ikinorssin arvonimi voi olla kerrallaan korkeintaan kolmella elossa olevalla henkilöllä. Ikinorssiksi valittuja ovat olleet Jaakko Ollila (1992), Roland Freund (1992), Timo Havulinna (2001), Jussi Luukko (2009) ja Erkki Nordberg (2011).
Veikko-lehti

Helsingin normaalilyseossa ilmestyy koulun oppilaiden tekemä Veikko-lehti, joka julkaistiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1871. Veikko on Suomen vanhin edelleen ilmestyvä koululehti, ja toiseksi vanhin edelleen ilmestyvä suomenkielinen lehti. Veikko-lehteen ovat kirjoittaneet muun muassa kirjailijat Mika Waltari, Pentti Saarikoski ja Jalmari Finne. Nykyisin Veikko ilmestyy Vanhat Norssit ry:n tukemana noin kerran vuodessa. Esimerkiksi keväällä 2022 lehdessä käsiteltiin laajasti Ukrainan tilannetta ja lehteen haastateltiin muun muassa ulkoministeri Pekka Haavistoa, puolustusministeri Antti Kaikkosta sekä vanhaa norssia, kenraalimajuri evp. Pekka Toveria.
Norssin Turnarit

Myös Norssin urheiluseura Norssin Turnarit, joka perustettiin vuonna 1878, on merkittävä: seura on vanhin yhä toimiva suomenkielinen voimistelun ja urheilun yleisseura. Seuran kasvatteja eli käytännössä Vanhoja Norsseja ovat muun muassa olympiamitalistit Armas Taipale (kultaa kiekonheitossa Tukholmassa 1912 ja hopeaa kiekonheitossa Antwerpenissa 1920), Esko Rechardt (kultaa purjehduksessa Moskovassa 1980), Kaarlo Saastamoinen (hopeaa joukkuevoimistelussa Tukholmassa 1912), Olli Laiho (hopeaa voimistelussa Meksikossa 1968), Paavo Johansson (pronssia keihäänheitossa Antwerpenissa 1920) ja Olavi Leimuvirta (pronssia joukkuevoimistelussa Melbournessa 1956).
Eurooppa-koulu

Syyslukukauden 2008 alusta kevätlukukauden 2010 alkuun Helsingin normaalilyseon tiloissa toimi myös Euroopan kemikaaliviraston lapsille suunnattu Helsingin eurooppalainen koulu. Nykyään Eurooppa-koulu toimii Bulevardilla.
Aiheesta muualla

Helsingin normaalilyseo
Vanhat Norssit ry
Ylen Elävä arkisto: Perinteet kunniassa Norssissa
Normaalilyseon Ratakadun puoleinen sisäänkäynti.
Normaalilyseon väliosarakennuksen aulatila.
Mika Waltari, kirjailija
Pentti Saarikoski, runoilija
Eero Järnefelt, taidemaalari
Einojuhani Rautavaara, säveltäjä
Sakari Tuomioja, Suomen pääministeri
Edwin Linkomies, Suomen pääministeri
Aaro Pajari, kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari
Max Jakobson, ministeri
Rolf Nevanlinna, matemaatikko
Eero Erkko, sanomalehtimies ja poliitikko
Edward Dmytryk

| Edward Dmytryk |
| --- | --- |
 Edward Dmytryk HUAC:in kuultavana vuonna 1951.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1908 Grand Forks, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Kuollut: 1. heinäkuuta 1999 (90 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Puoliso:  Madeleine Robinson (1932-1947)  Jean Porter (1948-1999)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1929-1979
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Edward Dmytryk (3. syyskuuta 1908 Grand Forks, Brittiläinen Kolumbia, Kanada – 1. heinäkuuta 1999 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Dmytryk syntyi Kanadassa ukrainalaisen siirtolaisperheen lapsena. Dmytrykin ollessa kuusivuotias hänen äitinsä kuoli ja hän muutti isänsä kanssa Yhdysvaltoihin San Franciscoon. Dmytryk karkasi myöhemmin kotoaan, ja viranomaiset sijoittivat hänet Hollywoodissa asuvaan sijaisperheeseen. 15-vuotiaana hän pääsi lähetiksi Paramountille. Dmytryk työskenteli myöhemmin leikkaajana, ja vuonna 1935 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa The Hawkin.
Vuonna 1940 Dmytryk siirtyi Columbialle, jossa hän ohjasi muun muassa kauhuelokuvan The Devil Commands (1940), jonka pääosassa näytteli Boris Karloff. Columbialta Dmytryk siirtyi RKO:lle, jolle hän teki muun muassa elokuvat Hitlerin lapset (1943) ja Hyvästi, kaunokaiseni (1944). Vuoden 1947 elokuvasta Oikeutettu kosto hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Pian Oikeutetun koston ensi-illan jälkeen Dmytryk joutui House Un-American Activities Committeen (HUAC) eli epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean kuultavaksi. Hän kieltäytyi antamasta tietoja komitealle ja joutui vuodeksi vankeuteen. Vankeuden jälkeen Dmytryk siirtyi Britanniaan, jossa hän ohjasi muutamia elokuvia, kunnes palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hän joutui uudestaan HUACin kuultavaksi, ja tällä kertaa hän ilmiantoi useita nimiä, joiden joukossa oli muun muassa elokuvaohjaaja Jules Dassin, joka joutui poistumaan maasta HUACin ahdistelun vuoksi.
Dmytryk palasi Hollywoodiin, jossa hänellä oli työnsaannissa aluksi vaikeuksia, kun useat elokuvantekijät kieltäytyivät palkkaamasta häntä. Lopulta tuottaja Stanley Kramer kuitenkin antoi hänen ohjattavakseen Sala-ampujan, joka valmistui 1952. Dmytrykin myöhempiin ohjaustöihin kuuluu muun muassa 1954 valmistunut Cainen kapina. Dmytryk on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Filmografia

Tässä luettelossa on kaikki Dmytrykin ohjaamat elokuvat.
The Hawk (1935)
Million Dollar Legs (kreditoimaton; 1939)
Television Spy (1939)
Emergency Squad (1940)
Golden Gloves (1940)
Mystery Sea Raider (1940)
Her First Romance (1940)
The Devil Commands (1941)
Under Age (1941)
Sweetheart of the Campus (1941)
The Blonde from Singapore (1941)
Secrets of the Lone Wolf (1941)
Confessions of Boston Blackie (1941)
Counter-Espionage (1942)
Seven Miles from Alcatraz (1942)
Hitlerin lapset (1943) (Hitler’s Children)
The Falcon Strikes Back (1943)
Captive Wild Woman (1943)
Japanilaista verta (1943) (Behind the Rising Sun)
Tender Comrade (1943)
Hyvästi, kaunokaiseni (1944) (Murder, my Sweet)
Viidakkopartisaanit (1945) (Back to Bataan)
Kostaja (1945) (Cornered)
Uneksimme keväästä (1946) (Till the End of Time)
Hyvässä muistissa (1947) (So Well Remembered)
Oikeutettu kosto (1947) (Crossfire)
Obsession (1949)
Anna meille tänä päivänä (1949) (Give Us This Day)
Sala-ampuja (1952) (The Sniper)
Kapina merellä (1952) (Mutiny)
Eight Iron Men (1952)
Olen takaa-ajettu (1953) (The Juggler)
Cainen kapina (1954) (The Caine Mutiny)
Katkaistu peitsi (1954) (Broken Lance)
Luvaton rakkaus (1954) (The End of the Affair)
Tapasimme Hongkongissa (1955) (Soldier of Fortune)
Luojan vasen käsi (1955) (The Left Hand of God)
Tuhoava vuori (1956) (The Mountain)
Sadepuun maa (1957) (Raintree County)
Nuoret leijonat (1958) (The Young Lions)
Sininen enkeli (1959) (The Blue Angel)
Laki ja väkivalta (1959) (Warlock)
Kuuma katu (1962) (Walk on the Wild Side)
The Reluctant Saint (1962)
Tyydyttämättömät (1964) (The Carpetbaggers)
Elämän pursi (1964) (Where Love Has Gone)
Askel pimeään (1965) (Mirage)
Alvarez Kelly (1966)
Anzion taistelu (1968) (Lo sbarco di Anzio)
Shalako (1968)
Paroni ”Siniparta” (1972) (Bluebeard)
Kosto on minun (1975) (The ’Human’ Factor)
He Is My Brother (1976)
Aiheesta muualla

Edward Dmytryk Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Edward Dmytryk Elonetissä.
Muistokirjoitus The Guardianissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef