stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dropbox

| Dropbox |
| --- | --- |

 Kuvakaappaus Dropboxin verkkosivuilta
Kehittäjä:  Dropbox, Inc.
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  syyskuu 2008
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  pilvipalvelu tiedostonjakopalvelu
Käyttökielet:  22 kieltä
Alusta:  Linux, OS X, Windows, Android, iOS
Ohjelmointikielet:  Python
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Dropbox on Dropbox, Inc. -yhtiön ylläpitämä tiedostojen tallennus- ja synkronointipalvelu. Se on pilvitallennuspalvelu, joka mahdollistaa tiedostojen synkronoinnin useiden eri laitteiden välillä. Tiedostoja on myös helppo jakaa muiden kanssa.
Muita samankaltaisia palveluita ovat esimerkiksi Googlen Google Drive, SygarSync, TeamDrive, Box, OneDrive ja Ubuntu One. Dropbox on kehitetty Python-ohjelmointikielellä.
Käyttö

Dropbox-ohjelma on saatavilla Windowsille, OS X:lle ja Linuxille sekä monille mobiilialustoille, kuten Android, Windows Phone, iOS ja BlackBerry.
Dropboxista on saatavilla sekä maksuton että maksullinen versio. Maksuttomassa versiossa käyttäjä saa ensin tallennustilaa käyttöön 2 Gt, suorittamalla ”Getting Started” -osion tutustumistehtävät 48 Gt lisää ja kalleimmassa maksullisissa 1 Tt tai niin paljon kuin käyttäjä tarvitsee. Data tallennetaan käyttäen 256-bittistä AES-salausta ja tiedonsiirrossa käytetään SSL-salausta.
Vastaanotto

Dropbox on saanut hyviä arvosteluja helppokäyttöisyydestään The Economist-, PC Magazine- ja The New York Times -lehdissä Dropboxin tarjoama ilmainen kaksi gigatavua on melko vähän verrattuna moniin pilvipalveluihin.
Aiheesta muualla

Dropbox
Emerillonin kieli

| Emerillon |
| --- | --- |
Muu nimi:  tekó
Tiedot
Alue:   Ranskan Guayana
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Tupi-kielet
Kieliryhmä:  Tupi-guaranilaiset kielet
ISO 639-3:  eme
 Ohje 
Emerillonin kieli (tai tekó) on Ranskan Guayanassa puhuttava uhanalainen kieli. Vuonna 2001 kielellä arvioitiin olevan vain 400 puhujaa. Puhujat käyttävät myös yleisesti ranskaa ja portugalia. Kielellä ei ole tunnettuja murteita ja sen lähin sukulaiskieli on zo'e.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari> Norm. | Velaari> Lab. | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k | g | kʷ | ʔ |
| Affrikaatta |  |  | t͡ʃ | d͡ʒ |  |  |  |
| Frikatiivi |  | s | z |  |  |  | h |
| Yksitäryinen tremulantti |  | ɾ |  |  |  |  |
| Puolivokaali | w |  | j |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Avoin | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | u |
| Puolisuppea |  | ə |  |
| Puoliavoin | e | ə | o |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Kaikki vokaalit, paitsi [ə], voivat esiintyä sekä oraalisina että nasaalisina.
Don (vuoden 1978 elokuva)

| Don |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chandra Barot
Käsikirjoittaja:  Salim-Javed
Tuottaja:  Nariman Irani
Säveltäjä:  Kalyanji-Anandji
Kuvaaja:  Nariman Irani
Leikkaaja:  Wamanrao
Pääosat:  Amitabh Bachchan Zeenat Aman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Tuotantoyhtiö:  Nariman Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  12. toukokuuta 1978
Kesto:  166 min
Alkuperäiskieli:  hindi
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Don on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, jonka ohjasi Chandra Barot.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amitabh Bachchan  | … |  Don, Vijay   |
|  Zeenat Aman  | … |  Roma   |
|  Pran  | … |  Jasjit ”JJ” Ahuja   |
|  Iftekhar  | … |  DSP D’Silva   |
|  Om Shivpuri  | … |  Vardan/R. K. Malik   |
|  Pinchoo Kapoor  | … |  R. K. Malik   |
|  Satyen Kappu  | … |  S. Verma   |
|  Paidi Jairaj  | … |  Dayal   |
|  Kamal Kapoor  | … |  Narang   |
|  Helen  | … |  Kamini   |
|  M. B. Shetty  | … |  Shakaal   |
|  Mac Mohan  | … |  Mac   |
Soundtrack

Kaikki sävellykset Kalyanji-Anandji.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Laulaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | ”Main Hoon Don” | Kishore Kumar | 4.45 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ”Yeh Hai Bombay Nagaria” | Kishore Kumar | 5.53 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ”Khaike Pan Banaraswala” | Kishore Kumar | 3.57 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ”Jiska Mujhe Tha Intezar” | Lata Mangeshkar, Kishore Kumar | 4.20 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ”Yeh Mera Dil” | Asha Bhosle | 4.18 |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Don Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Don AllMoviessa. (englanniksi)
Ensivaste

Ensivaste on osa porrastettua ensihoitojärjestelmää. Sillä tarkoitetaan potilaan luokse lähetettävää lähintä mahdollista yksikköä, joka kykenee aloittamaan välittömät toimenpiteet potilaan peruselintoimintojen turvaamiseksi, antamaan tehostettua ensiapua, arvioimaan potilaan tilan ja raportoimaan tilanteesta eteenpäin. Ensivaste on ensihoitojärjestelmässä korkein taso, jolle henkilö, joka ei ole hoito- tai pelastusalan ammattilainen, voi päätyä. EVY (ensivasteyksikkö) ei kuljeta potilasta kuin poikkeustapauksissa.
Ensivasteyksikkönä voi toimia esimerkiksi pelastus- tai poliisiauto tai meripelastusalus, jonka henkilöstö on saanut ensivastetoimintaan vaadittavan koulutuksen. Myös ambulanssi tai muu lääkinnällisen pelastustoimen yksikkö voi toimia ensivasteena esimerkiksi ollessaan kuljettamassa toista potilasta, jonka tila sallii yksikön miehistön lähtevän hoitamaan kiireellisempää potilasta.
Ensivasteyksikkö hälytetään, kun se saavuttaa potilaan merkittävästi ensihoidon yksikköä nopeammin. Yksikkö voidaan hälyttää myös ensihoidon yksiköiden lisäavuksi.
Ensivasteyksikkö ei yleensä aloita lääke-/nestehoitoa, ellei miehistössä ole hoito- tai pelastusalan ammattilaista kuten ensihoitoon suuntautunutta lähihoitajaa, ensihoitajaa (AMK), sairaanhoitajaa (AMK), palomies-sairaankuljettajaa tai lääkäriä.
Aiheesta muualla

Palokunnan ensivasteyksikkö osana ensihoitojärjestelmää Keski-Pohjanmaalla (.pdf-tiedosto)
Poliisilta ensiapua
Enskede-Årsta-Vantör

Enskede-Årsta-Vantörin kaupunginosa-alueen sijainti Tukholman kartalla.
Enskede-Årsta-Vantör on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosa-alueista. Se sijaitsee Tukholman eteläosassa (Söderort) ja siellä on noin 85 000 asukasta. Kaupunginosa-alue jakaantuu edelleen seuraaviin kaupunginosiin: Bandhagen, Dalen, Enskedefältet, Enskede Gård, Gamla Enskede, Hagsätra, Högdalen, Johanneshov, Rågsved, Stureby, Årsta, Örby ja Östberga.
Enskede-Årsta-Vantör muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2007, kun Enskede-Årstan ja Vantörin kaupunginosa-alueet yhdistyivät toisiinsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enskede-Årsta-Vantör Wikimedia Commonsissa
Tukholman kaupunginosa-alueet
Eevertti Kustaa Koskimies

| Eeverti Kustaa Koskimies> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1865 Jurva
Kuollut: 9. maaliskuuta 1938 (72 vuotta) Nurmo
Kansalaisuus:  Suomalainen
Vanhemmat:   Oskar Wilhelm Forsman  Maria Gustava Alholm 
Puoliso:   Helmi Evelina Pettersson (1894) 
Sukulaiset:   A. V. Koskimies (veli)  Iivari Koskimies (veli)  Juho Koskimies (veli)  Kaarlo Koskimies (veli)  Yrjö Gideon Forsman (veli) 
Ura
Uskontokunta:  Luterilaisuus
Koulukunta:  Herännäisyys
Kirkollinen arvonimi:  Rovasti (1919)
Eevertti Kustaa Koskimies (vuoteen 1906 Forsman; 29. huhtikuuta 1865 Jurva – 9. maaliskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen herännäispappi. Koskimies toimi kirkkoherrana Seinäjoella, Jurvassa ja Nurmossa. Koskimies sai rovastin arvonimen vuonna 1919.
Koskimiestä on arvostettu sananjulistajana paitsi heränneitten myös muiden seurakuntalaisten keskuudessa. Koskimiestä on kuvattu vaatimattomana ja oikeudenmukaisena sananjulistajana, joka sai työlleen seurakuntalaistensa jakamattoman tuen.
Koskimies kuului Forsmanin sukuun. Hänen vanhempansa olivat herännäispappi, Isonkyrön kirkkoherra Oskar Wilhelm Forsman ja tämän toinen vaimo Maria Gustava Ahlholm. Forsmanin veljiä olivat runoilija A. V. Koskimies, Oulun piispa Juho Koskimies ja herännäispappi Yrjö Gideon Forsman. Forsman avioitui vuonna 1894 Helmi Evelina Petterssonin kanssa.
Ura pastorina

Koskimies valmistui ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1885 ja teki teologisen erotutkinnon vuonna 1890 ja pastoraalitutkinnon 1898. Koskimies vihittiin papiksi 1890, minkä jälkeen hänet määrättiin ensin Merikarvian kirkkoherran apulaiseksi ja tämän jälkeen Nurmon vt. kirkkoherraksi (1890–1893). Seinäjoen vt. kappalaiseksi Koskimies nimitettiin 1894 ja seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi vuodesta 1900 vuoteen 1910. Vuonna 1910 Koskimies nimitettiin Jurvan kirkkoherraksi, minkä jälkeen hän palasi Nurmon kirkkoherraksi vuonna 1919. Koskimies toimi Nurmon kirkkoherran tehtävässä kuolemaansa saakka 1938.
Ura pastorina > Seinäjoen seurakunta (1894–1910)

Koskimies toimi Seinäjoen kappalaisena ja kirkkoherrana 18 vuoden ajan. Koskimies seurasi veljeään, Yrjö Gideonia, Seinäjoen seurakunnan ylimääräisenä pappina vuonna 1894. Hengellisen herätyksen saanut Koskimies valittiin Seinäjoen kappalaiseksi seuraavana vuonna. Yhdessä Yrjön kanssa Eevertti piti Seinäjoen heränneitten kodeissa seuroja ja veljesten tavoitteena oli korottaa Seinäjoen kappeli itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi. Tavoite toteutui Koskimiehen aikana.
Koskimies nimitettiin kirkkoherran virkaan joulukuussa 1899, lähes viisi vuotta seurakunnan itsenäistymisen jälkeen. Tasaisen luonteensa vuoksi Koskimies jäi hieman etäiseksi seurakunnan enemmistölle, mutta seurakunnan luottamustoimissa ja heränneiden parissa hänet tunnettiin toimeliaana ja työteliäänä viranhaltijana. 1890-luvun lopulla Koskimies kirjoitti pitkiä ja perusteellisia kirkonkokouksen pöytäkirjoja, joiden lehdiltä heijastuu hänen toiveikkuutensa seurakunnan tulevaisuudesta.
Koskimies ohjasi kappeliseurakunnan kirkkoherrakunnaksi muun muassa luopumalla kirkkoherran virkaan kuuluvista oikeuksistaan. Hän toimi virkaa tekevänä kappalaisena yli neljä vuottta jouduttaakseen kappelin itsenäistymistä. Maatalouspitäjässä Koskimiehen maanviljelysharrastukset lähensivät häntä seurakuntalaisiinsa. Koskimiehen apulaisia olivat lukkari Evald Peuranen ja kirkkoväärti Herman Björkqvist, jotka edustivat jatkuvuutta seurakunnan toiminnassa ja hallinnossa.
Ura pastorina > Jurvan seurakunta (1910–1919)

Koskimies siirtyi synnyinpitäjänsä Jurvan kirkkoherraksi 1910-luvulla. Samaan aikaan hän jatkoi töitään maanviljelyksen parissa ja ryhtyi laajoihin suonkuivaushankkeisiin 1910-luvulla.
Erik Arppe

Erik Reinhold Arppe (27. huhtikuuta 1892 Helsinki – 7. elokuuta 1977 Tampere) oli suomalainen taiteilijanimiä Eric Reinhold ja Lapin Noita käyttänyt taikuri. Hän toimi myöhemmin myös parturina Kemijärvellä.
Arppe kiinnostui jo lapsena taikatempuista nähtyään ulkomaisten taikureiden esityksiä. Hän sai sitten 1909 taikatemppujen tekoon yksityisopetusta Tohtori Faust taiteilijanimeä käyttäneeltä tanskalaissyntyiseltä Christian Lind-Hansenilta jolla oli taikavälinekauppa Helsingissä. Omat esityksensä Arppe aloitti 1911 eräässä helsinkiläisessä elokuvateatterissa. Hän sai vielä ideoita uusiin taikatemppuihin vuonna 1912 Helsingissä Maxim-elokuvateatterissa esiintyneeltä tunnetulta illusionistilta Chevalier Ernest Thornilta.
Arppe käytti ensimmäisen maailmansodan jälkeen taiteilijanimeä Eric Reinhold. Hänen tunnetuin taikatemppunsa oli ilmaan kohoava Phantom-niminen nainen ja tämä temppu oli hänen ohjelmassaan vuosina 1924–1934. Frakkia esiintymisasunaan käyttäneen Arppen temppuja pidettiin nerokkaina ja loppuun saakka viimeisteltyinä.
Arppe muutti 1924 Helsingistä Kemijärvelle ja perusti sinne parturiliikkeen. Hän meni 1926 naimisiin romaniheimoon kuuluneen Fanni Flinkin kanssa joka toimi sitten kampaajana Arppen liikkeessä. Vuonna 1934 Arppella oli parturi- ja kampaamoliike myös Rovaniemellä hotelli Lipposen alakerrassa. Arppe joutui lopettamaan taikuriesiintymisensä kun hänen taikurivälineistönsä tuhoutui Lapin sodan aikana syksyllä 1944 Kemijärvellä. Sotien jälkeen Arppe piti vaimonsa kanssa parturi- ja kampaamoliikettä Kemijärvellä Annaliisankadun varrella Vahtolan talossa jossa heillä oli myös asunto.
Arppe tutustui 1950-luvun alussa taikuri Solmu Mäkelään ja liittyi alan harrastajien vuonna 1945 perustaman Suomen Taikapiirin jäseneksi. Hän hankki uusia taikurivälineitä ja esitti taikatemppujaan alan kansainvälisissä kokouksissa Itävallassa elokuussa 1958 ja 1967 Baden-Badenissa tyyliteltyyn lapinpukuun pukeutuneena. Kemijärvellä Arppe harrasti myös näyttelemistä ja oli mukana paikallisen VPK:n torvisoittokunnassa.
Vahtolan talo jossa Arppen liike ja asunto sijaitsivat tuhoutui tulipalossa kesäkuussa 1970. Talon ulkorakennuksessa säilyi kuitenkin jonkin verran Arppen taikurivälineistöä ja taikurilehtiä. Vaimonsa kuoltua vuoden 1970 lopulla Arppe muutti Kemijärveltä Turkuun. Hän kuoli Tampereella elokuun alussa 1977 ollessaan tulossa käymään Kemijärvellä. Kemijärven kotiseutumuseon kokoelmissa on Arppen parturintuoli sekä hänen tulipalolta säästynyttä taikurivälineistöään.
Erkki Latvala (ampumahiihtäjä)

| Erkki Latvala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Erkki Juhani Latvala
Syntynyt: 20. elokuuta 1965 (ikä 59) Teuva
Ammatti:  ampumahiihtäjä
Ampumahiihtäjä
Pituus:  181 cm
Paino:  70 kg
Aiheesta muualla
IBU
Erkki Juhani Latvala (s. 20. elokuuta 1965 Teuva) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Kauhajoen Karhua.
Latvala sijoittui 1994 talviolympialaisissa pikakilpailussa (10 km) 54:nneksi ja viestissä viidenneksi. MM-kilpailuissa hän oli Antholzissa 1995 pikakilpailussa 34:s ja viestissä kymmenes sekä Ruhpoldingissa 1996 normaalimatkalla (20 km) 31:s ja viestissä kuudes.
Latvala sijoittui maailmancupin osakilpailussa normaalimatkalla seitsemänneksi Lillehammerissa kaudella 1992–1993 ja kymmenenneksi Oslossa kaudella 1991–1992.
Eero Munter

Eero Munter on suomalainen kontrabasisti.
Munter opiskeli Olli Kososen johdolla Sibelius-Akatemiassa, suoritti diplomitutkintonsa vuonna 1986 ja piti ensikonserttinsa vuonna 1987. Sittemmin hän on suorittanut opintoja myös muiden muassa Franco Petracchin johdolla Italiassa ja Michael Leiterin johdolla Kanadassa. Munter on esiintynyt solistina, resitalistina ja kamarimuusikkona eri maissa, kuten Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänestä tuli Sinfonia Lahden kontrabasistien äänenjohtaja vuonna 1982.
Munter tilasi Kalevi Aholta kontrabassokonserton, jonka solistina toimi Sinfonia Lahden 6. joulukuuta 2005 pitämässä teoksen kantaesityksessä. Hän levytti teoksen BIS-levymerkille Jaakko Kuusiston johtaman Sinfonia Lahden kanssa. Munterin yhteistyö Ahon kanssa on tuottanut myös soolokappaleen Solo V (kantaesitys: München, 1999) ja saksofonikvinteton, johon kuuluu kontrabasso-osuus. Munterin soittoa kuullaan myös BIS:n Sibelius Edition -hankkeeseen kuuluvilla levytyksillä.
Diplomatiikka

Diplomatiikka (kreik. δίπλωμα, ransk. díplôma, passeport, kahtia taitettu paperi) on virallisten asiakirjojen, erilaisten diplomien ja muiden rakenteeltaan vakiintuneiden dokumenttien tutkimiseen erikoistunut historiallis-filologinen tutkimusala tai -menetelmä. Diplomatiikka on kiinnostunut näiden asiakirjojen luokittelusta, lähdearvosta, iästä ja autenttisuudesta. Diplomatiikka on yksi historiantutkimuksen aputieteistä.
Historia

Diplomatiikan historian ylettyy aina 1400-luvulle saakka. Tuolloin ryhdyttiin kriittisesti tutkimaan keskiaikaisia luostareiden ja piispojen arkistoja. Nuo arkistot olivat täynnä erilaisia alkuperältään hyvinkin epäilyttäviä dokumentteja ja asiakirjoja. Jesuiitta Daniel Van Papenbroeck oli esittänyt voimakasta kritiikkiä asian suhteen ja vastauksena tähän kritiikkiin benediktiiniläismunkki Saint-Maurin luostarista, Jean Mabillon kirjoitti kuusi osaa käsittävän teoksensa De re diplomatica vuonna 1681. Kirjaa pidetään modernin diplomatikan tutkimuksen alkuna. Siinä käsitellään eritoten muun muassa merovingiajan dokumentteja, jotka ovat peräisin Saint Denis'n luostarista Pariisista. Van Papenbroeck oli kyseenalaistanut näiden autenttisuuden.
1600- ja 1700-luvuilla diplomatiikan tutkimus keskittyi kirkollisiin instituutioihin. Asiakirjojen autenttisuuden selvittämisellä oli näille käytännöllistä merkitystä esimerkiksi omaisuusvaatimusten tukemiseksi. 1800-luvulla diplomatiikan tutkimus erkaantui sekularisaation myötä kirkollisesta taustasta. Nyt diplomatiikan tutkimus keskittyi maallisiin instituutioihin, joita perustettiin selvittämään kansallisen historian varhaisvaiheita. Keskeinen varhaisvaiheen tutkimuskeskus oli edelleen toiminnassa oleva École des Chartes Pariisissa.
Tutkimuksen kohde

Nykydiplomatiikka on näköaloiltaan huomattavasti laajempaa kuin perinteinen asiakirjojen autenttisuuden selvittämiseen keskittynyt diplomatiikka. Nyt diplomatiikan kysymyksenasettelut voivat olle yhtä hyvin oikeus- kuin kulttuurhistoriallisiakin.
Diplomatiikan kolme keskeistä periaatetta ovat kuitenkin pysyneet samoina. Ne ovat:
On tutkittava materiaalia, jolle asiakirja tai dokumentti on kirjoitettu,
Samoin on selvitettävä palografiset piirteet
Asiakirjan kielelliset piirteet, erityisesti käytetyt kaavamaiset ilmaisut tulee analysoida.
Tunnettuja tapauksia

Lorenzo Vallan todistus ns. keisari Konstantinuksen lahjakirjan epäaitoudesta
Kirjallisuutta

Harry Bresslau, Handbuch der Urkundenlehre für Deutschland und Italien, I-II, 2. Aufl. Leipzig u. a. 1911 - 1960 (ND Berlin 1968-1969).
Arthur Giry, Manuel de diplomatique : diplômes et chartes. Chronologie technique, éléments critiques et parties constitutives de la teneur des chartes, les chancelleries. Les actes privés, Hachette, 1894, (uusintapainos Genève, 1975).
Olivier Guyotjeannin, Jacques Pycke, Benoît-Michel Tock, La diplomatique, Brepols, sarjassa L'atelier du médiéviste, n° 2, 1993.
Leo Santifaller, Urkundenforschung. Methoden, Ziele, Ergebnisse, 4. p., Wien yms. 1986 (Böhlau Studienbücher).
Georges Tessier, La Diplomatique, PUF, sarjassa Que sais-je ?, n° 536, 1952.
Thomas Vogtherr, Urkunden und Akten, teoksessa Aufriss der historischen Wissenschaften. Bd. 4: Quellen. Stuttgart 2002, s. 146-167.
Aiheesta muualla

Tekstuaalitieteiden sanasto (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura).
Eero Mäki

| Eero Mäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1992
Uran tiedot
Laji:  voimanosto
Eero Mäki (s. 1992) on suomalainen voimanostaja. Hän on voittanut suomenmestaruuksia nuorten sarjoissa ja on vuoden 2014 suomenmestari klassisessa voimanostossa, vuonna 2013 penkkipunnerruksessa. Mäki on ammatiltaan fysioterapeutti.
Erkki Lehtonen (teollisuusneuvos)

Rauli Erkki Lehtonen  (7. marraskuuta 1922 Hattula – 31. heinäkuuta 2004 Oulu) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Lehtosen vanhemmat olivat maalarimestari Johannes Lehtonen ja Siiri Nylund ja puoliso vuodesta 1949 terveyssisar Eeva Karoliina Niskasaari. Lehtonen osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan, jossa hän haavoittui, jääden pysyvästi sotainvalidiksi. Sotien jälkeen vuonna 1945 Lehtonen  tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulusta ja valmistui sitten sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta. Hän työskenteli vuodesta 1948 Kemissä, mutta ryhtyi vielä opiskelemaan Helsingin kauppakorkeakoulussa.
Kun opinnot kuitenkin keskeytyivät, Lehtonen palasi Kemiin, sähköasennusliike Tekomaan toimitusjohtajaksi. Hän hankki yhtiön kokonaan omistukseensa 1956 ja osti sen sisaryhtiöiksi myöhemmin kaksi muuta yritystä, vuonna 1964 Tornion Sähköasennuksen Torniosta ja vuonna 1979 Tuiran Sähkön Oulusta. Takamaa-yhtiöstä kasvoi Lapin läänin suurin sähköasennusliike. Sille perustettiin myös metalliosasto, josta tuli vuonna 1967 konepajayhtiö Teräspiste. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1976 saanut Lehtonen johti konserniyhtiöidensä liiketoimintaa  vuoteen 1981 asti. Hän osallistui alansa työmarkkinapolitiikkaan, toimien muun muassa Sähkötyönantajain liiton hallituksessa ja valtuuskunnassa. Liiton hallituksen puheenjohtaja hän oli 1980–1981.
Eero Mattinen

Eero Herman Mattinen (25. helmikuuta 1917 Lehtimäki – 11. toukokuuta 1979 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Mattisen vanhemmat olivat herastuomari Herman Mattinen ja Hilda Karoliina Ylitupa ja puoliso vuodesta 1939 Sanni Maria (Maija) Myllykangas. Mattinen tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1951. Hän oli Syreenin Tehtaat Oy:n prokuristi Teuvalla 1938–1941, sanomalehti Vaasaa kustantaneen Vaasa Oy:n palveluksessa vuodesta 1941 ja yhtiön konttoripäällikkö 1943–1954 sekä muun muassa Aamulehden kustantajan Tampereen Kirjapaino Oy:n isännöitsijä 1954–1956 ja toimitusjohtaja vuodesta 1956 aina kuolemaansa asti. Mattisella oli myös monia oman alansa ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1968). Kauppaneuvoksen arvonimen Mattinen sai 1977.
Eric Dolphy

Eric Dolphy vuonna 1947.
Eric Allan Dolphy (20. kesäkuuta 1928 – 29. kesäkuuta 1964) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, joka soitti alttosaksofonia, huilua ja bassoklarinettia.
Dolphy oli ensimmäisiä jazzmuusikoita, jotka käyttivät bassoklarinettia ja huilua solistisena soittimena jazzmusiikissa. Hänen omintakeinen tyylinsä koostui laajoista intervalleista, puheenomaisesta soitosta ja eksoottisista sävelasteikoista. Dolphy luokitellaan usein free jazz -artistiksi, vaikka hänen oman näkemyksensä mukaan hänen musiikkinsa perustuu tiukkaan, joskin epätavalliseen, harmoniaan. Dolphy esiintyi ja levytti uransa aikana muun muassa John Coltranen, Oliver Nelsonin, Ornette Colemanin, Freddie Hubbardin, Andrew Hillin, George Russellin, Bobby Hutchersonin ja Tony Williamsin kanssa. Charles Mingus piti Dolphya kaikkien aikojen lahjakkaimpana tulkitsijana.
Dolphyn kuuluisin levy on Out to Lunch (1964), joka luetaan kuuluvaksi avantgarde-jazzin ja ylipäänsä jazz-musiikin klassikkolevyihin. Dolphy kuoli diabeteksesta johtuneeseen sairauskohtaukseen ennen levyn julkaisua.
Levytyksiä

Hot & Cool Latin (1959)
Wherever I Go (1959)
Status (1960)
Dash One (1960)
Outward Bound (1960)
Here and There (1960)
Looking Ahead (1960)
Fire Waltz (1960)
Other Aspects (1960)
Out There (1960)
The Caribe with the Latin Jazz Quintet (1960)
Candid Dolphy (1960)
Magic (1960)
''Far Cry'' (1960)
Eric Dolphy (1960)
The Quest (1961)
The Great Concert of Eric Dolphy [live] (1961)
Live! at the Five Spot, Vol. 1 (1961)
Live! at the Five Spot, Vol. 2 (1961)
Latin Jazz Quintet (1961)
Berlin Concerts [live] (1962)
Eric Dolphy in Europe, Vol. 1 [live] (1961)
Eric Dolphy in Europe, Vol. 2 (1961)
Eric Dolphy in Europe, Vol. 3 (1961)
Copenhagen Concert [live] (1961)
Softly, As in a Morning Sunrise (1961)
Quartet 1961 (1961)
Vintage Dolphy (1962)
Conversations (1963)
Iron Man (1963)
The Illinois Concert [live] (1963)
Out to Lunch (1964)
Last Date (1964)
Naima (1964)
Unrealized Tapes (1964)
Eric Dolphy Quintet featuring Herbie Hancock: Complete Recordings (1964)
Kirjallisuutta

Vladimir Simosko: "Eric Dolphy - Musiikillinen elämäkerta ja diskografia". Like-kustannus 1996.
Eero Mustakallio

Eero Mustakallio, ent. Schwartzberg (11. heinäkuuta 1907 Helsinki – 27. joulukuuta 2000) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Mustakallion vanhemmat olivat insinööri Henrik Schwartzberg ja Hanna Augusta Gummerus ja puoliso vuodesta 1935 Kaisa Iris Pelkonen. Mustakallio tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1927 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1936. Tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna, sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1941. 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa Mustakallio työskenteli Helsingin yliopistossa ja Helsingin alueen sairaaloissa, Turun yliopiston bakteeriopin ja serologian professori hän oli vuodesta 1945. Hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1973. Mustakallio sai hammaslääketieteen kunniatohtorin arvon 1966. Mustakallio tutki ihmisen ja eläinten veriryhmiä sekä veren komplementtia, samoin kuin lavantauti- ja muiden bakteerien ominaisuuksia ja syöpäkudosviljelmien serologiaa.