stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sahankylä (Kauhajoki)
Historia

Sahankylä on varsin nuori kylä, sillä pääosa kylän pelloista on raivattu ja taloista rakennettu sotien jälkeen. Kuitenkin kylässä sijaitsevat Isoluoman ja Hautalan (entinen Hauta-Aho) tilat ovat 1800-luvuilta. Nykyinen Ponsimaan tila (entinen Hautaoja) on vuodelta 1909. Isoluoman talo toimi aikoinaan vuosikymmenten ajat metsätöissä olleiden työmiesten ja rintakyläläisten isäntien majatalona.
Sahankylään perustettiin 1940- ja 1950-lukujen taitteessa Suomen suurin yhtenäinen rintamamiesalue, joka perustui maanhankintalakiin. Kylään saapui raivaajia eri puolilta Suomea, jotka perustivat kylään yhteensä 42 asutustilaa. Sahankylästä muotoutui raivauksen vuoksi säännöllisen muotoinen kokonaisuus suorine linjoineen. 1970- ja 1980-luvuilla Sahankylästä muutti paljon väkeä työn perässä Ruotsiin.
Perimätiedon mukaan Kauhajoen kirkon kello piilotettiin Kauhajoen kapinan aikana Sahankylässä sijaitsevaan Vaunulampeen, eikä ole tiedossa, onko kello yhä lammessa. Venäläiset polttivat Kauhajoen kirkon tapuleineen ja pappilan lopulta 1. syyskuuta 1808.
Aiheesta muualla

Sahankylän koulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanha salakuljettaja Laitinen

| ”Sua muistan / Vanha salakuljettaja Laitinen” Juha ”Watt” Vainio ja mieskuoro ”Varsovan laulu” |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani
 Äänitetty : 16. marraskuuta 1967 Helsingin Finnvox-studiolla
 Julkaistu: 1967
 Tuottaja(t): Rauno Lehtinen
 Kesto: 03.13
 Levy-yhtiö: Fazer
Juha Vainion muut singlet
| ”Kauhea kankkunen” 1967 | ”Sua muistan / Vanha salakuljettaja Laitinen” 1967 | ”Slussenin sissit” 1968 |
Vanha salakuljettaja Laitinen on Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja esittämä kappale, joka julkaistiin vuonna 1967. Kappaleen on säveltänyt Toivo Kärki. Se julkaistiin albumilla Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani ja on lisäksi usealla kokoelmalla. Kappale julkaistiin singlen ”Sua muistan” B-puolella.
Kappaleen Laitinen on saanut nimensä Vainion ystävältä Keijo Laitiselta. Säveltäjä Toivo Kärki on kertonut pitäneensä kappaletta tunnelmallisena muttei juurikaan pitänyt sen puheosuudesta.
Kappaleen sanoitukset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Aika entinen ei koskaan enää palaa Enää kannata ei kuljettaa nyt salaa Bisnekset ei millään luista Kukaan Laitista ei muista Aika entinen ei koskaan enää palaa. | ” |
– Ensimmäinen kertosäkeistö.
Kappale kertoo entisestä salakuljettajasta Laitisesta, joka ei enää pysty harjoittamaan ”ammattiaan”, salakuljetusta. Laulun teemana onkin kaipuu entisiin aikoihin; ”Aika entinen ei koskaan enää palaa”. Kaipuu menneisiin aikoihin on teemana monessa muussakin Vainion sanoituksessa, esimerkiksi kappaleissa ”Kolmatta linjaa takaisin” ja ”Ei ole Kööpenhamina kuin ennen”.
Kappaleen sanoitukset sisältävät Vainiolle tyypilliseen tapaan runsaasti loppusointuja. Jokainen säkeistö alkaa kappaleen nimellä ”Vanha salakuljettaja Laitinen”.
Äänitys

”Vanha salakuljettaja Laitinen” äänitettiin Finnvox-studiolla Helsingissä 16. marraskuuta 1967. Kappaleen tuotti ja sovitti Rauno Lehtinen, joka toimi myös kapellimestarina. Äänittäjästä ei ole täyttä varmuutta, mutta Legendan laulut -kirjassa (Warner Music, 2008) todennäköisiksi vaihtoehdoiksi on merkitty Erkki Hyvönen ja Ronnie Kranck.
Alkuperäisversiossa olivat mukana seuraavat muusikot:
Juha ”Watt” Vainio – laulu
Rauno Lehtinen – kapellimestari, taustalaulu
Reijo Tani – puheosuus
Heikki Jäntti – huuliharppu
Jorma Ylönen – viulu, taustalaulu
Raimo Roiha – piano
Heikki Laurila – kitara
Raimo Sarkio – kitara
Matti Bergström – basso
Ilpo Kallio – rummut
Julkaisu

”Vanha salakuljettaja Laitinen” julkaistiin Vainion ja Reijo Tanin yhteisellä singlekokoelmalla Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani ja on lisäksi usealla kokoelmalla. Kappale julkaistiin singlen ”Sua muistan” B-puolella. Kappale nousi suosioon, ja se on Vainion tunnetuimpia kappaleita. ”Vanha salakuljettaja Laitinen” on julkaistu usealla Vainion kokoelma-albumilla. Näitä ovat 17 hilpeää ja haikeaa rallia (ja sen LP-versiolla 28 hilpeää ja haikeaa rallia), 20 suosikkia -sarjan Tulta päin!, Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 sekä sen tiivistelmä Legendan laulut – 48 mestariteosta.
Vainio esitti kappaleen televisiossa muun muassa ohjelmassa Iltavuoro – Toivekonsertti vaneritehtaassa vuonna 1968 ja lyhytelokuvassa Kotkan poikii ilman siipii. Lisäksi kappaleen nuotit ja sanoitukset on julkaistu Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan seitsemännessä osassa. Kappale on julkaistu myös monella karaokeäänitteellä, kuten DVD:llä Juha Vainio – Sellaista elämä on.
Vesa-Matti Loiri on levyttänyt kappaleen, ja se on hänen vuonna 2004 julkaistulla Ystävän laulut II -albumillaan, jonka sisältö koostuu Vainion tuotannosta. Remu Aaltosen versio on julkaistu albumilla Matkan varrelta – Juha Vainion lauluja.
Evoluutta

Paraabelin käyrällä olevan kaarevuuden määrä voidaan ilmaista graafisesti ympyrällä, jolla on kauttaltaan sama kaarevuus. Kuvassa paraabeli ja ympyrä sivuavat toisensa "sisäisesti", jolloin ympyrän keskipiste jää paraabelin "sisäpuolelle".  Tällaisten kaarevuusympyröiden keskipisteet muodostavat käyrän evoluutan.
Käyrän (kuvassa ellpisin) evoluutta on sen normaalien verhokäyrä.
Evoluutta on käyrän kaarevuuskeskipisteiden muodostama ura. Yhtäpitävästi se voidaan määritellä käyrän normaalien verhokäyräksi. Alkuperäistä käyrää kutsutaan evolventiksi. Käyrän evoluutan määrääminen on eräs differentiaalilaskennan sovellus.
Käyrän tai yleisemmin alimoniston evoluutta on sen normaalikuvauksen polttopisteiden joukko. Normaalikuvaus muodostetaan seuraavasti: Olkoon M sileä, säännöllinen alimonisto avaruudessa  \mathbf {R} ^{n}. Liitetään jokaiseen M:n pisteeseen p ja siitä alkavaan, pintaan M nähden kohtisuoraan vektoriin v piste p + v.  Näin saatua Lagrangen kuvausta sanotaan normaalikuvaukseksi, ja sen polttopisteet muodostavat joukon M evoluutan.
Jos käyrän evoluutta tunnetaan, itse käyrä voidaan piirtää asettamalla nuora evoluutalle ja kiinnittämällä se pisteeseen G. Pisteeseen A asetettu piirrin piirtää alkuperäisen käyrän, evolventin.
Historia

Kartioleikkausten evoluuttoja käsitteli jo Apollonius Pergeläinen (noin 250 eKr.) teoksensa Konika (Kartioleikkauksista) V kirjassa.. Laajemmin evoluuttoja tutki 1600-luvulla Christiaan Huygens, ja toisinaan ansion evoluuttojen teorian perustamisesta katsotaankin kuuluvan hänelle.  Huygens kehitti evoluuttojen teorian selvittääkseen, onko olemassa tautokroninen käyrä, toisin sanoen käyrä, jonka minkä tahansa pisteelle asetulta kappaleelta kuluisi yhtä pitkä aika, ennen kuin ne ovat vierineet käyrän alimpaan kohtaan. Tällaiseksi osoittautui sykloidi, joka on siitä erikoinen, että myös sen evoluutta on muodoltaan sykloidi. Tämä seikka auttoi häntä konstruioimaan heilurin, jonka heilahdusaika pysyy mahdollisimman tarkoin vakiona. Evoluuttoja tutkimalla Huyghens johti myös monia tuloksia, jotka myöhemmin voitiin todistaa myös differentiaali- ja integraalilaskennan avulla.<r
Parametrimuodossa esitetyn käyrän evoluutta

Jos käyrällä on parametriesitys (x, y) = (f(t), g(t)), sen kuhunkin pisteeseen liittyvän kaarevuuskeskipisteen koordinaatit ovat
missä R on käyrän kaarevuussäde,
R={\frac {(f'(t)^{2}+g'(t)^{2})^{\frac {3}{2}}}{f'(t)g''(t)-f''(t)g(t)}}
ja  \tau  on käyrän tangenttivektorin
{\vec {T}}={\frac {{\vec {x}}'}{|{\vec {x}}'|}}=({\frac {f'(t)}{\sqrt {f'(t)^{2}+g'(t)^{2}}}},{\frac {g'(t)}{\sqrt {f'(t)^{2}+g'(t)^{2}}}})
ja x-akselin välinen kulma. Tällöin on  \cos {\tau }={\vec {T}}\cdot {\vec {x}} ja  \sin {\tau }={\vec {T}}\cdot {\vec {y}}. Tässä  f'(t) ja  g'(t) tarkoittavat funktioiden f ja g derivaattoja t:n suhteen:  f'(t)={\frac {dx}{dt}} ja  g'(t)={\frac {dy}{dt}}.
Yhdistämällä nämä saadaan käyrän evoluutalle parametriesitys:
x=f(t)-{\frac {(f'(t)^{2}+(g'(t)^{2})g'(t)}{f'(t)g''(t)-f''(t)g'(t)}}
y=g(t)+{\frac {(f'(t)^{2}+(g'(t)^{2})f'(t)}{f'(t)g''(t)-f''(t)g'(t)}}
Erityisesti jos käyrä on jonkin funktion  y=f(x) kuvaaja, jolloin  x=t,  x'(t)=1 ja  x''(t)=0, lauseke yksinkertaistuu muotoon
x=t-{\frac {(1+(y'(t)^{2}))y'(t)}{y''(t)}}
y=t+{\frac {(1+(y'(t)^{2}}{y''(t)}}.
Evoluutan ominaisuuksia

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Evolute
Seuraavassa käytetään säännölliselle käyrälle parametriesitystä  {\vec {x}}={\vec {c}}(t),\;t\in [t_{1},t_{2}], jolloin sen evoluutta voidaan esittää muodossa  {\vec {E}}(t)={\vec {c}}(t)+\rho (t){\vec {n}}(t), missä  \rho (t) on käyrän kaarevuussäde ja \vec n(t)</math> sitä vastaan kohtisuora yksikkövektori.
Säännöllisen käyrän ominaisuuksia tutkittaessa on edullista käyttää parametrina sen kaaren pituutta  s, koska silloin 




|




c
→



′

|

=
1


{\textstyle \left|{\vec {c}}'\right|=1}

 ja 







n
→



′

=
−




c
→



′


/

ρ


{\textstyle {\vec {n}}'=-{\vec {c}}'/\rho }

. Silloin evoluutan 






E
→



=



c
→



+
ρ



n
→





{\textstyle {\vec {E}}={\vec {c}}+\rho {\vec {n}}}

 tangenttivektoriksi saadaan
{\vec {E}}'={\vec {c}}'+\rho '{\vec {n}}+\rho {\vec {n}}'=\rho '{\vec {n}}\ .
Tästä yhtälöstä seuraavat seuraavat evoluutan ominaisuudet:
Pisteissä, joissa  \rho '=0, evoluutta ei ole säännöllinen. Tämä merkitsee, että pisteitä, joissa käyrän kaarevuus saa lokaalin maksimi- tai minimiarvon, vastaa evoluutalla kärkipiste, kuten jäljempänä olevat kuvat paraabelin, ellipsin, sykloidin ja nefroidin evoluutoista osoittavat.
Jos jokin evoluutan kaari ei sisällä tällaista kärkipistettä, kaaren pituus on yhä suuri kuin kaarevuussäteiden erotus sen päätepisteistä. Tämän seikan avulla voidaan helposti todistaa oskuloivia ympyröitä koskeva Taitin-Kneserin lause.
Käyrän normaalit pisteissä, jossa sillä on nollasta poikkeava kaarevuus, ovat sen evoluutan tangentteja. Sen sijaan käyrän normaalit pisteissä, joissa sen kaarevuus on nolla, ovat sen evoluutan asymptootteja. Näin ollen evoluutta on samalla käyrän normaalien verhokäyrä.
Paralleelisilla käyrillä eli käyrillä, joiden välinen etäisyys on vakio, on sama evoluutta.
Todistus: Käyrällä, jonka etäisyys annetusta käyrästä on  d, on parametriesitys  {\vec {c}}_{d}={\vec {c}}+d{\vec {n}} ja kaarevuussäde  \rho _{d}=\rho -d Niinä sen evoluutta on  {\vec {E}}_{d}={\vec {c}}_{d}+\rho _{d}{\vec {n}}={\vec {c}}+d{\vec {n}}+(\rho -d){\vec {n}}={\vec {c}}+\rho {\vec {n}}={\vec {E}}\;.
Esimerkkejä > Paraabelin evoluutta

Paraabelille, jolla on parametriesitys  (t,t^{2}), saadaan edellä esitettyjen kaavojen avulla evoluutan parametriesitykseksi:
 X=\cdots =-4t^{3}
 Y=\cdots ={\frac {1}{2}}+3t^{2}\,,
Niinpä sen evoluutta on puolikuutioinen paraabeli (engl. semicubical parabola, jonka yhtälö on  y={\frac {1}{2}}+3({\frac {x}{4}})^{\frac {2}{3}}
Esimerkkejä > Ellipsin evoluutta

Ellipsillä on parametriesitys  a\cos t,b\sin t Sen evoluutalle saadaan parametriesitys
 X=\cdots ={\frac {a^{2}-b^{2}}{a}}\cos ^{3}t
 Y=\cdots ={\frac {b^{2}-a^{2}}{b}}\sin ^{3}t\;.
Evoluutta on epäsymmetrinen astroidi.
Eliminoimalla parametri 't saadaan käyrälle yhtälö
 (aX)^{\tfrac {2}{3}}+(bY)^{\tfrac {2}{3}}=(a^{2}-b^{2})^{\tfrac {2}{3}}\ .
Esimerkkejä > Sykloidin evoluutta

Sykloidilla on parametriesitys  (r(t-\sin t),r(1-\cos t)). Sen evoluutalle saadaan parametriesitys
X=\cdots =r(t+\sin t)
 Y=\cdots =r(\cos t-1).
Sykloidin evoluutta on siis toinen alkuperäisen kanssa yhtenevä sykloidi, joka saadaan alkuperäisestä yhdensuuntaissiirrolla.
Joidenkin käyrien evoluuttoja

Kuten edellä todettiin, paraabelin evoluutta on puolikuutioinen paraabeli, ellipsin evoluutta astroidi ja sykloidin evoluutta sykloidi. Ympyrän evoluutta käsittää vain sen keskipisteen. Suoralla ei varsinaisesti ole evoluuttaa, mutta sen evoluutan voidaan sanoa olevan äärettömän kaukainen ideaalipiste.
Nefroidin evoluutta on toinen, alkuperäistä puolet pienempi nefroidi. Astroidin evoluutta on kaksi kertaa alkuperäisen kokoinen nefroidi. Kardioidin evoluutta on kardioidi, joka on kooltaan kolmasosa alkuperäisestä. Deltoidin evoluutta on kolme kertaa alkuperäisen kokoinen deltoidi.  Logaritmisen spiraalin evoluutta on toinen logaritminen spiraali, joka eräissä tapauksissa yhtyy alkuperäisiin spiraaleihin.  Traktrix-käyrän evoluutta on ketjuviiva.
Ellipsin evoluutta on astroidi
Ellipsin evoluutta säteiden jatkeiden verhokäyränä
Astroidin evoluutta näyttää astroidilta
Sykloidin evoluutta
Episykloidin evoluutta
Tractrixin evoluutta on ketjukäyrä
Käännös suomeksi
Käyrän pisteeseen P piirretty normaali on sen evoluutan tangentti alkuperäisen käyrän kaarevuuskeskipisteessä C.
Ellipsi ja sen evoluutta (punainen)
Sykloiodi (sininen), sen oskuloiva ympyrä (punainen) ja evoluutta (vihreä).
Suuren nefroidin (sininen) evoluutta on toinen, pienempi nefroidi.
Stefanoksen luostari

| Stefanoksen luostari |
| --- | --- |
 Stefanoksen luostari.
Perustiedot
Sijainti:  Itä-Azerbaidžan, Iran
Koordinaatit:  38°58′45.75″N, 45°28′23.71″E
Rakennustyyppi:  luostari
Uskonnollinen käyttö:  Armenian apostolinen kirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stefanoksen luostari (arm. Սուրբ Ստեփանոս) on luostari Iranissa, Itä-Azerbaidžanin provinssissa, noin 15 kilometriä länteen Jolfan kaupungista. Se sijaitsee Araks-joen laaksossa, joka muodostaa Iranin ja Azerbaidžaniin kuuluvan Nahitševanin autonomisen tasavallan rajan. Luostarista käytetään myös nimiä Marghartin luostari tai Darashambin luostari erottaakseen sen muista Stefanokselle omistetuista luosterista. Marhart on kukkula, jonka päälle luostari on rakennettu, ja Darashamb on läheisen kylän nimi.
Stefanoksen luostari valittiin vuonna 2008 Unesco maailmanperintöluetteloon yhdessä kahden muun Iranin armenialaiskirkon, Taddeuksen luostarin ja Dzordzorin kappelin, kanssa.
Historia

Stefanoksen luostarin alkuperää ei tiedetä, mutta se mainitaan kuitenkin jo 900-luvulta peräisin olevista lähteistä. Nykyiset rakennukset ovat kuitenkin 1600- ja 1800-luvuilta.
Luostari on kärsinyt sekä ihmisten toimien että luonnonmullistusten seurauksena. Bysantti ja seldžukit kävivät sotaa alueella 1000- ja 1100-luvuilla. Mongolien hallinnassa alue oli 1200- ja 1300-luvun. Vuonna 1319 luostari kärsi pahoin maanjäristyksessä. Safavididynastian hallitsijat puhdistivat 1600-luvulla Persian rajaseutuja armenialaisista ja siirsivät heitä valtakunnan keskiosiin. Nykyinen pääkirkko on kuitenkin rakennettu safavidiaikana vuosina 1643–55.
Arkkitehtuuri

Luostaria ympäröi nelikulmainen muuri, jossa on pyöreitä torneja. Rakennuskompleksi on muodostunut kahden sisäpihan ympärille. Korotetun eteläisen sisäpihan ympäriltä löytyvät luostarin toimintaa tukevat rakennukset. Pohjoisella sisäpihalla sen sijaan ovat muun muassa pääkirkko ja kellotorni.
Kirkko on 25 metriä korkea ja se oli rakennusaikanaan vanhanaikaista arkkitehtuuria. Kolmea apsista reunustaa kaksi isoa kaksikerroksista kappelia. Kirkon julkisivulla on veistoksia, jotka esittävät Mariaa, Jeesus-lasta, ilmestyspäivää, ylösnousemusta ja Stefenoksen kivittämistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Iranin armenialaiset luostarit Unescon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Stefanoksen luostari Iran Chamber Societyn sivuilla (englanniksi)
Sisäänkäynti luostarin pääkirkkoon.
Mies joka tapasi Dingon

| ”Mies joka tapasi Dingon” Juha ”Watt” Vainio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Elämää ja erotiikkaa
 Julkaistu: 1985
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 02.59
 Levymerkki: Delta
Juha ”Watt” Vainion muut singlet
| ”Aleks ja Jaan” 1985 | ”Mies joka tapasi Dingon” 1985 | ”Rajaseudun Rambo” 1987 |
Mies joka tapasi Dingon on Juha ”Watt” Vainion sanoittama, säveltämä ja esittämä kappale, joka on vuonna 1985 julkaistulla Elämää ja erotiikkaa -albumilla. Kappale julkaistiin samana vuonna myös singlenä, ja sen B-puolella on ”Ramsö-Rabbe”. Kappaleen on sovittanut ja tuottanut Jaakko Salo.
Kappale kuvaa aikansa Dingo-yhtyeen aikaan saamaa buumia. Musiikillisesti kappaleessa viitataan yhtyeeseen intron jälkeen, kun ennen laulun alkamista on Dingo-tyylinen yhden tahdin mittainen rumpukomppiosuus.
Laulun tarina ja sen tausta

”Mies joka tapasi Dingon” perustuu idealtaan tositapahtumiin. Vainio tapasi Dingo-yhtyeen laulajan Pertti Neumannin eräässä televisio-ohjelmassa ja neuvoi häntä riimittämisessä. Ohjelman tultua tv:stä ulos nuoret tytöt kysyivät Vainiolta kadulla, oliko hän se, joka tapasi Dingon. Lisäksi he pyysivät nimikirjoitusta.
Laulu ei kerro varsinaisesti noista tapahtumista, vaan laulussa henkilö tapaa Dingon bensa-automaatin luona ja tulee sen takia kuuluisaksi. Kappale onkin humoristinen kuvaus tavallisen ihmisen ansiottomasta arvostuksen noususta. Kappaleen keskeinen teema onkin yksityisyyden menetys. Vainio on aiemmissakin kappaleissaan käsitellyt mediajulkisuutta, mutta niissä on tavallisesti ivailtu julkisuuteen pyrkiviä. ”Mies joka tapasi Dingon” sen sijaan kertoo maineeseen tahtomattaan joutuneesta henkilöstä.
Äänitys

Kappale äänitettiin Topsonic-studiolla Helsingissä vuonna 1985. Äänittäjinä toimivat Ronnie Krack ja Timo Toikka. Kappaleen tuotti ja sovitti Jaakko Salo, joka toimi myös kapellimestarina.
Äänitteellä on mukana seuraavat muusikot:
Juha ”Watt” Vainio – laulu
Jaakko Salo – kapellimestari, sähköpiano
Heikki Laurila – kitara
Martti Metsäketo – basso, taustalaulu
Tapani ”Nappi” Ikonen – rummut
Julkaisu

”Mies joka tapasi Dingon” julkaistiin 1985 Vainion studioalbumilla Elämää ja erotiikkaa ja singlenä, jonka B-puolella oli ”Ramsö-Rabbe”. Myöhemmin kappale on julkaistu joillakin hänen kokoelma-albumillaan, kuten kokoelmilla 20 suosikkia – Viiskymppisen viisu, Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 ja Legendan laulut – 48 mestariteosta. Vainio esitti kappaleen muun muassa Ville-Veikko Salmisen juontamassa televisio-ohjelmassa Perjantaipörssi vuonna 1985.
Kappale sai ristiriitaisen vastaanoton. Esimerkiksi Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo ylistivät kappaletta, mutta Jussi Raittisen mielestä kappale oli albumin huonoimpia kappaleita.
Viisari värähtää

| Viisari värähtää Juha Vainio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Microvox-studio, Lahti, 1972
 Julkaistu: 1972
 Tuottaja(t): Aarno Raninen
 Kesto: 31.55
 Levy-yhtiö: Finnsound
Juha Vainion muut julkaisut
| Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani 1968 | Viisari värähtää 1972 | Tulin, näin ja soitin 1975 |
Viisari värähtää on Juha Vainion vuonna 1972 julkaistu albumi. Sitä pidetään Vainion ensimmäisenä varsinaisena studioalbumina, sillä hänen aiempia julkaisujaan, Juha ”Watt” Vainio (1966) ja Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani (1968), pidetään singlealbumeina. Albumi on tehty yhteistyössä Reijo Lehtovirran ja Aarno Ranisen kanssa.
Kappaleet > A-puoli

Pikku kemisti – 2.59
Opettajainhuone – 2.18
Kaunissaari – 3.11
Vanhat mestarit – 2.27
Niili virtaa Moskovan halki – 2.22
Mikset jätkä itke – 3.03
Kappaleet > B-puoli

Viisari värähtää – 2.05
Hiihtohissi – 2.32
Bella mamma mia – 3.04
Luolassa lukin – 3.07
Ruotsiin, Ruotsiin – 2.01
Laitinen lähti kallaan – 2.41
Tekijätiedot

Aarno Raninen - kapellimestari (A1, A4-A6, B1-B3, B5), piano, urut, haitari, sähköpiano, klavinetti ja taustalaulu
Reijo Lehtovirta - kapellimestari (A2, A3, B4), huilu, klarinetti, altto-, tenori- ja baritonisaksofoni sekä taustalaulu
Teuvo Siikasaari - tenorisaksofoni
Pekka Sarmanto - basso ja viulu
Mauri Hautaniemi - basso
Tapio Ylänne - rummut ja lyömäsoittimet
Mukana myös tuntematon trumpetisti
Pekka Nurmikallio - äänitys (Microvox-studio, Lahti, 1972)
Aarno Raninen - tuottaja
Teeline

Teeline on englantilaisen James Hillin kehittämä pikakirjoitusjärjestelmä, jota käytetään erityisesti Britanniassa.
James Hill toimi Pitmanin pikakirjoitusjärjestelmän opettajana ja kehitti samalla helpommin opittavaa järjestelmää. Järjestelmän oppikirja Teeline: a method of fast writing julkaistiin vuonna 1968.
Teelinessa sanat pikakirjoitetaan pääsääntöisesti niiden kirjoitusasun eikä ääntämisen mukaan. Järjestelmän nopeus perustuu kahteen pääperiaatteeseen: ymmärtämisen kannalta tarpeettomat kirjaimet voidaan jättää pois, ja kirjoitusmerkit ovat yksinkertaisempia kuin tavallisessa kirjoituksessa.
Hannu Lassila

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.SM-liiga  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.SM-liiga  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.SM-liiga  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | HIFK 1983 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ässät 1976 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | HIFK 1982 | jääkiekko |  |
Hannu Lassila (s. 25. helmikuuta 1954) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän on edustanut Suomen maajoukkuetta kaksissa MM-kilpailuissa sekä kerran Kanada-cupissa. Hän on voittanut sekä Suomen että Ruotsin mestaruuden.
Lassila debytoi SM-sarjassa kaudella 1974–1975 torjuen SaiPassa. Seuraavan kauden hän torjui Ässissä ja voitti SM-pronssia. Lassila on torjunut myös Ruotsin Elitserienissä edustaen HV71:tä ja Färjestads BK:ta. Lassila torjui Färjestadille Ruotsin-mestaruuden vuonna 1981. Samana keväänä hän pelasi myös MM-kisoissa ja oli mukana Kanada-cupissa.
Kaudet 1981–1982, 1982–1983 ja 1983–1984 HIFK:ssa olivat Lassilan uran viimeiset. Lassila pelasi toisissa MM-kisoissaan 1982. Samana keväänä hän saavutti SM-pronssia ja hänet valittiin SM-liigan All Stars -kentälliseen. Lassila voitti Suomen mestaruuden HIFK:ssa keväällä 1983.
Hannu Lassilan poika Teemu Lassila on myös jääkiekkomaalivahti. Teemu syntyi neljä päivää Hannun HIFK-mestaruuden jälkeen.
Jugin kieli

Jugin kieli (jugiksi jugynna ka’) on jugien puhuma, nykyään ilmeisesti jo kuollut jeniseiläinen kieli. Aikaisemmin sitä pidettiin ketin kielen murteena.
Jugien perinteinen asuinalue käsittää Jenisein rannat nykyisestä Jeniseiskin kaupungista Duptšesjoen suulle. Erään tiedon mukaan osa jugeista siirtyi Jeniselle Obin sivujoen Ketin yläjuoksulta. Venäläisten saapuessa alueelle jugeja oli enintään 700 henkeä. 1700-luvulla suurin osa heistä kuoli tautiepidemioihin, ja vuosisadan loppuun mennessä jäljellä oli alle 40 henkeä. 1800-luvun puolivälissä jugit asuivat etupäässä Jenisein sivujoen Symin varrella. Myöhempiä asuinpaikkoja ovat Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirin Vorogovon kylä ja Jeniseiskin piirin Jartsevo.
1970-luvulla jugeja arvioitiin olleen 15 henkeä ja jugin kielen puhujia vain kaksi. 1990-luvun alussa suoritetussa tutkimuksessa kielen puhujia ei enää löydetty. Kuitenkin vuoden 2002 väestönlaskennassa jugeja rekisteröitiin 19 henkeä  ja jugin puhujia peräti 131. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on yksi jugin kielen puhuja.
Jugia nimitettiin pitkään ketin kielen Symin murteeksi. Viime aikojen tutkimukset ovat tuoneet esille huomattavia foneettisia, morfologisia ja sosiolingvistisiä eroja, joiden perusteella sitä voidaan pitää itsenäisenä jeniseiläisen kielikunnan kielenä.
Pronssisoturi: Viron patsaskiistan tausta ja sisältö

| Pronssisoturi: Viron patsaskiistan tausta ja sisältö |
| --- | --- |

Kirjailija:  Johan Bäckman
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tarbeinfo
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  381
ISBN:  978-9985-9721-7-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pronssisoturi on dosentti Johan Bäckmanin kirjoittama poliittinen pamfletti, joka kritisoi suomalaista ja virolaista historiankirjoitusta ja väittää, että Pronssisoturi-muistomerkin hävittäminen oli "Viron historian loppu". Kirjassa Bäckman antaa ymmärtää, että Virolla ei ole tulevaisuutta itsenäisenä valtiona. Kirjan julkistamistilaisuus järjestettiin Tallinnassa Pronssisoturi-patsaalla 22. syyskuuta 2008, Tallinnan fasistimiehityksestä vapautumisen vuosipäivänä. Kirja herätti Virossa huomiota jo ennen julkistamistaan  mutta julkaisu-uutinen jäi samana päivänä paljastuneen vakoiluskandaalin jalkoihin. Suomessa City-lehti valitsi Pronssisoturin niiden kymmenen kirjan joukkoon, jotka ovat "järkyttäneet, inhottaneet, suututtaneet ja puhuttaneet 2000-luvulla".