stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääpallon Venäjän Superliiga 2012–2013
Pudotuspelit > Loppuottelu

| Zorki - Dynamo-Kazan |
| --- | --- | --- | --- |
| Dynamo | Zorki | 3-2 |  |
Moskovan Dynamo voitti mestaruuden.
Parhaat pelaajat

Maalivahti: Roman Tšernyh, Jenisei
Puolustaja: Andrei Zolotarjov, Dynamo Moskova
Keskikenttä: Maksim Ishkeldin, Zorki
Hyökkääjä: Sergei Lomanov, Jenisei
Kalle Arvola

Kalle Arvola -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Kalle Arvola (1705–1772), liminkalainen talonpoika ja valtiopäiväedustaja
Kalle Arvola (1914–2006), liminkalainen kunnallisneuvos, kotiseutuaktiivi ja Alakestilän arboretumin perustaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kalle Arvola”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juuso Vesala

| Juuso Vesala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. helmikuuta 2004 (ikä 20) Evijärvi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Sport
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Juuso Vesala (s. 28. helmikuuta 2004 Evijärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportia.
Ura > Seuraura

Vesala on teerijärveläisen Terjärv Ungdoms Sportklubbin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Järviseudun Pallokerhoon, josta Vesala jatkoi Kokkolan Hermekseen. Hän toimi kaudella 2018–2019 seuran C-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2019–2020 Vesala siirtyi Vaasan Sportiin Hermeksen ja Sportin välisen seurayhteistyön kautta. Hän nousi seuran C-nuorten kapteeniksi. Vesala oli C-nuorten SM-karsinnoissa Sportin tehokkain puolustaja 11 syöttöpisteellään.
Kaudeksi 2022–2023 Vesala nimettiin Sportin U20-joukkueen varakapteeniksi. Hän nousi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueeseen. Vesala teki liigadebyyttinsä 20. lokakuuta 2022 Pelicansia vastaan, kun Sportin puolustuksesta olivat sivussa mm. Bine Mašič, Juuso Pulli ja Juho Tommila. Hänet merkittiin joukkueen kolmospuolustajapariin Valtteri Hietasen viereen. Vesala sai ottelussa jääaikaa 10.03 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –1. Vesala pelasi SM-liigassa kauden aikana kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Marraskuussa Sport teki hänen kanssaan kevääseen 2025 asti kestävän ja yhden vuoden option sisältävän SM-liigasopimuksen. Seuraavana päivänä Vesalan uutisoitiin siirtyvän loppuvuodeksi lainalle hänen kasvattajaseuransa Kokkolan Hermeksen Mestis-joukkueeseen. Vesala pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Vesala pelasi kauden 2023–2024 kokonaan Sportin U20-joukkueessa. Hänen runkosarjansa jäi kuitenkin vain 16 ottelun mittaiseksi loukkaantumisen vuoksi.
Ura > Maajoukkueura

Vesala pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021. Hän edusti Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin Vesala voitti kultaa. Hänet valittiin myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta Vesala kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut 12 nuorten ja 13 poikien maaottelua.
Pelityyli

Vesala on kuvaillut olevansa stereotyyppinen peruspakki, joka puolustaa jämäkästi omaa päätä ja yrittää antaa helpon ensimmäisen syötön, kun lähdetään omista. Hän on Sportin U20-joukkueessa pelatessaan kertonut myös olevansa paljon äänessä pukukopissa.
Muuta

Vesala harrasti lapsena myös jalkapalloa.
Kaksi naista kahvipöydän ääressä

| Kaksi naista kahvipöydän ääressä |
| --- | --- |

Nimi:  Kaksi naista kahvipöydän ääressä
Tekijä:  Ernst Josephson
Teostyyppi:  Piirustus
Korkeus:  35,5  cm
Leveys:  20,9  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum, Suomi
Kaksi naista kahvipöydän ääressä on ruotsalaisen taiteilijan, Ernst Josephsonin (1851-1906) mustetyö paperille (ajoittamaton). Tämä työ, 35,5×20,9 cm, tallennettiin Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1910 (Antellin kokoelmat).
On arveltu, että tämä piirustus esittää kahta naista, joiden luona Ernst Josephson oli hoidettavana Tukholmassa vuoden 1888-89 sairaalajakson jälkeen. Hän oli sairastunut paranoidiaan ja joutunut sairaalaan. Maalaamisen hän oli lopettanut jo aiemmin, mutta nyt hän oli aloittanut maalaamisen ja piirtämisen uudelleen.
Aiheesta muualla

Valtion taidemuseo: Kokoelmat: Kaksi naista kahvipöydän ääressä.
Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Kaksi naista kahvipöydän ääressä.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaduna

| Kaduna |
| --- | --- |
 Kaupungin ohi virtaavan Kaduna-joen ylittävä rautatiesilta.
 Kaduna
 Koordinaatit: 10°31′N, 7°26′E 
Valtio:  Nigeria
Osavaltio:  Kaduna
Väkiluku (2015):  1 640 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaduna on 1 640 000 (2015) asukkaan kaupunki Nigeriassa. Se on myös Kadunan osavaltion pääkaupunki. Kaduna on ympäröivälle maaseudulle tärkeä kauppakeskus ja yksi Pohjois-Nigerian suurimmista teollisuuskeskuksista.
Brittiläiset perustivat Kadunan vuonna 1913. Kaupunki oli Nigerian entisen Pohjoisen alueen pääkaupunki vuosina 1917–1967.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaduna Wikimedia Commonsissa
John Varley

John Varley
John Herbert Varley (s. 9. elokuuta 1947, Austin, Texas) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija.
Varley on voittanut Hugo-palkinnon kolmesti. Novelleistaan ”Siintävät silmät” (1979), ”Heittäjä” (1982) ja ”Paina Enter” (1985). Nebula-palkinnon hän on voittanut kahdesti novelleistaan ”Siintävät silmät” ja ”Paina Enter”. Hän on myös voittanut Locus-palkinnon kymmenen kertaa.
Useat Varleyn novelleista ja romaaneista sijoittuvat ”Eight Worlds” -maailmaan, tulevaisuuden aurinkokuntaan. Novellit, joissa esiintyy poliisi Anna-Louise Bach (muun muassa ”Pikku juttu” ja ”Barbiemurhat”), eivät sijoitu Eight Worlds -sarjaan vaan sitä muistuttavaan ympäristöön. Myös muutamat henkilönnimet ovat samoja kuin Eight Worlds -sarjassa. Nämä tarinat ovat sävyltään hieman tummempia kuin Eight Worlds -novelleissa.
Varley työskenteli kymmenen vuoden ajan Hollywoodissa käsikirjoittajana, mutta elokuvaksi asti Varleyn kirjoituksista pääsi vain Michael Andersonin ohjaama Millennium (1989). Elokuva perustuu Varleyn novelliin ”Kaappaus” (1977). Elokuva menestyi melko huonosti eikä kirjailija itsekään ollut siihen erityisen tyytyväinen.
Varley palasi kokopäiväiseksi kirjailijaksi 1990-luvulla, ja Steel Beach (1992) sai arvostelijoilta hyvän vastaanoton.
Varleytä kutsuttiin hänen uransa alkupuolella Robert A. Heinleinin manttelinperijäksi. Myöhempi teos Red Thunder (2003) on kunnianosoitus Heinleinin 1940- ja 1950-luvun nuorisokirjoille.
Teokset > Suomennokset

Hyvästi, Robinson Crusoe (1989) - Kokoelma jonka novellit on koottu kirjoista The Persistence of Vision, The Barbie Murders ja Blue Champagne'.
Suomennetut Eight Worlds -novellit:
”Vaihdon ehdot” (Options, 1979)
”Pikku retki Lähipuolelle” (Picnic on Nearside, 1974)
”Hyvästi, Robinson Crusoe” (Good-bye, Robinson Crusoe, 1977)
”Opetustoimi” (Beatnik Bayou, 1980)
”Päiväntasaus” (Equinoctial, 1977). Suomentanut Marja Sinkkonen. Tähtivaeltaja 4/1992.
”Pimeän maassa” (In the Bowl, 1975)
”Takaperäkesä” (Retrograde Summer, 1974)
”Lollipop ja Tervapöpö” (Lollipop and the Tar Baby, 1977)
Muut suomennetut novellit:
”Pikkujuttu” (Bagatelle, 1974). Suomentanut Marja Sinkkonen. Tähtivaeltaja 4/1988.
”Paina Enter” (Press Enter, 1984). Suomentanut Reijo Kalvas. Teoksessa Isaac Asimovin Science Fiction valikoima 3. Viihdeviikarit, 1989. – Hugo-palkinto
”Marsin kuninkaiden salissa” (In the Hall of the Martian Kings, 1974). Suomentanut Tapani Ronni. Aikakone 1/1990.
”Barbiemurhat” (The Barbie Murders, 1978). Tähtivaeltaja 3/2005. – Locus-palkinto
Teokset > Romaanit

Eight Worlds:
The Ophiuchi Hotline (1977, kronologisesti sarjan huipentuma)
Gaea-trilogia:
Titan (1979)
Wizard (1980)
Demon (1984)
”Metal Set”, Eight Worlds -sarjan toinen vaihe:
Steel Beach (1992)
The Golden Globe (1998)
Muut:
Millennium (1983)
Red Thunder (2003)
Mammoth (2005)
Teokset > Novellikokoelmat

The Persistence of Vision (1978, myös nimellä In the Hall of the Martian Kings)
The Barbie Murders (1980, uudelleenjulkaisu Picnic on Nearside, 1984)
Blue Champagne (1986)
The John Varley Reader: Thirty Years of Short Fiction (2004)
Eight worlds -sarjan suomentamattomat novellit:
”The Black Hole Passes” (1975)
”The Phantom of Kansas” (1976)
”Overdrawn at the Memory Bank” (1976)
”Gotta Sing, Gotta Dance” (1976)
”The Funhouse Effect” (1976)
Kirjallisuutta

Sinisalo, Johanna: ”John Varley ja persoonallinen tulevaisuus”. Tähtivaeltaja 4/1988.
Eskola, Kanerva: ”John Varley”. Teoksessa Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 2. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004.
Aiheesta muualla

The Official Website of Science Fiction Writer John Varley (englanniksi)
Johanna Sinisalo: John Varley: Hyvästi, Robinson Crusoe. Aikakone 4/1989.
Kamassit

| Kamassit |
| --- | --- |
Väkiluku:  sulautuneet venäläisiin ja muihin kansoihin
Sukulaiskansat:  muut samojedit
Kamassiperhe vuonna 1925 Abalakovon kylässä otetussa valokuvassa.
Kamassit olivat samojedeihin kuulunut kansa, joka asui Siperiassa Kan- ja Mana-jokien vesistöalueilla sekä itäisessä Sajan-vuoristossa. Nykyisin nämä seudut kuuluvat Krasnojarskin aluepiirin Minusinskin alueeseen. Viimeiset kamassit asuivat Abalakovon kylässä.
Kamasseihin näyttää alun perin kuuluneen kaksi alueellista ryhmää, varsinaiset kamassit ja koibaalit. Venäläisten lähteiden mukaan 1600-luvulla kamassien yhteismäärä oli noin 500 henkeä. 1700–1800-luvuilla kamassit jakautuivat elinkeinojen perusteella kahtia: taigakamassit harjoittivat metsästystä, poronhoitoa ja kalastusta, arokamassit karjanhoitoa, hevosten jalostusta, maanviljelyä ja metsästystä.
Kamassit sulautuivat suurimmaksi osaksi venäläiseen talonpoikaisväestöön 1800-luvun lopulla. Peurapopulaatioiden häviäminen eläinsairauksien seurauksena oli pakottanut kamassit siirtymään yhä enemmän pysyvän maatalouden harjoitukseen. Osa kamasseja sulautui myös turkkilaissukuisiin hakasseihin. Kaksi nykyaikaan säilynyttä hakassiheimoa kutsuu itseään nimillä kamassit ja koibaalit. Nämä heimot polveutuvat ainakin osittain kamassisamojedeista.
Suomalainen kielitieteilijä Kai Donner oli 1900-luvun alun merkittävin kamassin kielen ja kamassien kansanperinteen tutkija. Myöhemmin 1960–1970-luvuilla virolainen tiedemies Ago Künnap teki tutkimustyötä Abalakovon viimeisten kamassien parissa.
Viimeinen kamassin kielen puhuja Klavdija Plotnikova kuoli 94 vuoden iässä vuonna 1989. Venäjällä ei kamasseja enää pidetä elävänä kansana, mutta vuoden 2010 väestönlaskennassa 2 henkilöä ilmoitti olevansa kansallisuudeltaan kamasseja.
Kaituozhe

Kaituozhe on kiinalainen pienten kiinteän ajoaineen kantorakettien perhe. China Aerospace Science and Technology Corporationin (CASC) rakentama rakettiperhe perustuu mannerten väliseen ballistiseen ohjukseen Dongfeng 31.
Kaituozhe-1

Kaituozhe-1:n (KT-1) koelaukaisuja tehtiin 2002 ja 2003. Näistä jälkimmäinen onnistui jossain määrin.
Kaituozhe-2 > Kaituozhe-2

Kaituozhe-2:n ensimmäinen vaihe perustuu DF-31:een. Toinen ja kolmas vaihe ovat tätä pienempiä. Raketin kapasiteetti on 300 kg LEO:lle ja 200 kg 700 km:n SSO:lle.
Kaituozhe-2:n ensilento suoritettiin 23:45 UTC 3. maaliskuuta 2017 Jiuquanin avaruuskeskuksesta. Hyötykuormana oli TK-1 Tiankun, CASC:in kehittämä kokeellinen satelliitti.
Kaituozhe-2 > Kaituozhe-2A

Kaituozhe-2A:n ensimmäinen vaihe perustuu DF-31:een lisättynä kahdella DF-21-pohjaisella boosterilla. Toinen vaihe on halkaisijaltaan ensimmäistä vastaava. Kolmasvaihe on vastaava kuin Kaituozhe-2:ssa.
Kaitanokkakäpinkäinen

| Kaitanokkakäpinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Käpinkäiset Campephagidae
Suku::  Kaskaskäpinkäiset Edolisoma
Laji::  tenuirostre
Kaksiosainen nimi
 Edolisoma tenuirostre  (Jardine,1831) 
Synonyymit
 Coracina tenuirostris 
Katso myös
   Kaitanokkakäpinkäinen Wikispeciesissä   Kaitanokkakäpinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaitanokkakäpinkäinen (Edolisoma tenuirostre) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kaitanokkakäpinkäistä tavataan Australiassa, Indonesiassa, Mikronesiassa, Palaussa, Papua-Uudessa-Guineassa, Salomonsaarilla ja Itä-Timorissa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kai Lindberg

| Kai Lindberg> Tanskan julkisten töiden ministeri (liikenneministeri) |
| --- | --- |
 Hans Christian Hansenin I ja II, Viggo Kampmannin I ja II sekä Jens Otto Kragin I ja II hallitus 30. elokuuta 1955 – 28. marraskuuta 1966  
Edeltäjä:  Carl Petersen
Seuraaja:  Svend Horn
Kansankäräjäedustaja
 1947–1971  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1899 Helsingør, Tanska
Kuollut: 27. toukokuuta 1985 (85 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Kai Lindberg (10. joulukuuta 1899 Helsingør – 27. toukokuuta 1985) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1947–1971 ja toimi Tanskan liikenneministerinä 1955–1966.
Aiheesta muualla

Kai Lindberg Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Kaitanokkakutoja

| Kaitanokkakutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Kutojat Ploceus
Laji::  pelzelni
Kaksiosainen nimi
 Ploceus pelzelni  (Hartlaub, 1887) 
Katso myös
   Kaitanokkakutoja Wikispeciesissä   Kaitanokkakutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaitanokkakutoja (Ploceus pelzelni) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kaitanokkakutojaa tavataan hajanaisella alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta paikallinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jukka-Pekka Pietiäinen

Jukka-Pekka Pietiäinen (s. 23. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen historioitsija, tietokirjailija ja kirja-alan pitkäaikainen vaikuttaja. Hän työskenteli Suomen tietokirjailijat ry:n toiminnanjohtajana vuosina 2006–2019.
Vuosina 1995–2006 Pietiäinen työskenteli Edita-kustantamossa aluksi projektipäällikkönä ja sittemmin kustannuspäällikkönä ja yleisten tietokirjojen julkaisujohtajana. Pietiäisen toimintatapa oli tavoitteellinen, mutta ajoittain keskustelua herättävä.[lähde? ]
Elämä ja ura

Pietiäinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja pääsi opiskelemaan Suomen historiaa Helsingin yliopistoon vuonna 1976. Sivuaineina hän opiskeli taidehistoriaa ja suomalaisugrilaista kansatiedettä. Pietiäinen opiskeli myös valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1978 ja filosofian kandidaatiksi vuonna 1980 ja lisensiaatiksi vuonna 1983. Pietiäinen väitteli vuonna 1986 ja hänet promovoitiin filosofian tohtoriksi Suomen historiasta 1990. Hän on ollut Suomen historian dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1988.
Elämä ja ura > Historioitsija

Vuosina 1981–1995 Pietiäinen oli päätoiminen historiankirjoittaja ja hänen pääasiallinen julkaisutoimintansa keskittyy tälle aikavälille. Vuosina 1988–1990 ja 1992 hän työskenteli Valtionarkiston projektitutkijana hankkeessa Itsenäistymisen vuodet.[lähde? ] Pietiäisen viimeisimmät teokset ovat Varjosta vaikuttajaksi. Palvelutyönantajat ry 1995–2004 (2009) ja 100 merkittävää suomalaista tietokirjaa. Abckiriasta Mustaan orkideaan (2014, yhdessä Joel Kuortin kanssa).
Historioitsijana Pietiäinen on kirjoittanut myös Suomen Postin ja Liiketyönantajain keskusliiton historiat.
Elämä ja ura > Kirja-alan vaikuttaja

Pietiäinen oli mukana pitkään Helsingin Kirjamessujen ja Vanhan kirjallisuuden päivien ohjelmatyöryhmissä. Hän on myös joka toinen vuosi järjestettävän tietokirjallisuuden ajankohtaistapahtuman TIETOKIRJA.FI:n järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.
Pietiäinen on vaikuttanut useissa eri kirja-alan toimielimissä, muun muassa Kopiosto- ja Sanasto-tekijänoikeusjärjestöissä, suomalaisen kirjallisuuden vientiorganisaatio Filissä, Baltic Writers’ Councilissa ja Bibliofiilien Seurassa, jonka puheenjohtajana hän oli 2009–2015. Ennen valintaa Tietokirjailijat ry:n toiminnanjohtajaksi hän oli yhdistyksen jäsen 1990–2006.
Pietiäinen toimi pitkään myös Helsingin Sanomien tietokirjakriitikkona. Hän on myös vetänyt useina vuosina keskusteluja kirja-alan eri tapahtumissa.
Julkaisut

Rudolf Holsti. Lehtimies, tiedemies, poliitikko 1881–1919. Väitöskirja. Helsinki, Weilin+Göös 1986.
Suomen postin historia 1–2. Helsinki, Valtion painatuskeskus 1988.
Kansakunnan peili. Virallinen lehti – Officiella Tidningen 1819–1989. Helsinki, Valtion painatuskeskus 1989 [1994].
Onnellinen Sisyfos ja muita kirjoituksia 1980-luvulta. Helsinki, Valtion painatuskeskus 1990.
K. J. Ståhlberg. Teoksessa Tasavallan presidentit. Tasavalta perustetaan 1919–1931: Ståhlberg, Relander, toim. Raimo Väyrynen. Helsinki, Weilin+Göös 1992 [1994]. 9–101.
Lauri Kristian Relander. Teoksessa Tasavallan presidentit. Tasavalta perustetaan 1919–1931: Ståhlberg, Relander, toim. Raimo Väyrynen. Helsinki, Weilin+Göös 1992 [1994]. 103–201.
Leivän syrjässä. Maatilahallitus ja sen edeltäjät 1892–1992. Helsinki, Otava 1992.
Herraklubista edunvalvojaksi. Liiketyönantajain keskusliitto 1945–1995. Helsinki, Otava 1995.
Suomen itsenäistymisen alku. Teoksessa Itsenäistymisen vuodet 1917–1920 – 3. Katse tulevaan, toim. Ohto Manninen. Helsinki, VAPK-Kustannus 1995. 250–472 ja 510–550.
Vuodet 1917–1977. Teoksessa Yksityisoppikoulujen historia 1872–1977, toim. Jari Salminen. Helsinki, Valtion painatuskeskus 1995. 77–238.
Postia kaikille. Suomen postin tarina 1638–1998. Helsinki, Edita 1998 [2003 & 2008].
Kirjapainosta viestinnän palvelutaloksi. Oy Edita Ab:n ja sen edeltäjien tarina 1859–1999. Helsinki, Edita 1999.
Varjosta vaikuttajaksi. Palvelutyönantajat ry 1995–2004. Helsinki, Otava 2009.
Kuortti, Joel & Pietiäinen, Jukka-Pekka: 100 merkittävää suomalaista tietokirjaa. Abckiriasta Mustaan orkideaan.  Helsinki:  Paasilinna, 2014.
Ulkoministerin kujanjuoksu. Rudolf Holsti ja skandaali Genevessä.  Helsinki:  Minerva, 2021.  ISBN 978-952-375-233-7.
Vihtori Kosola. Mies ja myytti.  Helsinki:  Minerva, 2023.  ISBN 978-952-375-947-3.
Aiheesta muualla

Pietiäinen Kirjasampo.fi:ssä
Jurek

| Simo Jurek Reunamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1986 Kuopio
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jurek
Aktiivisena:  2011–
Tyylilajit:  pop
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jurek Reunamäki (s. 1986 Kuopio) on suomalainen musiikkituottaja, muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnetaan taiteilijanimellään Jurek.
Ura

Jurek on opiskellut ammattikoulussa elokuvaäänitystä. Vuonna 2011 hän päätyi työharjoitteluun Kaiku Entertainment -musiikkiyhtiöön. Yhtiön johdossa työskentelevän Pekka Ruuskan kehotuksesta Jurek päätyi työstämään esikoisalbumiaan. Hänellä oli levytyssopimus Universal Musicin kanssa ja albumilta julkaistiin singlet ”Ennen kuin me kadotaan” (2012) ja ”Mietin Elinaa” (2013). Tehdessään vuoden 2013 syksylle julkaistavaksi aiotun albumin kolmatta singleä hän tulikin toisiin aatoksiin uransa suhteen ja tuhosi tekemänsä albumimateriaalin. Tuon jälkeen hän päätti siirtyä tekemään musiikkia muille artisteille.
Hän on tuottanut muun muassa Antti Tuiskun, Jannan, Johanna Kurkelan ja Erinin albumeita. Tuottamiensa artistien lisäksi hän on tehnyt kappaleita myös muun muassa Lucasille, Jesse Kaikurannalle ja Discolle.
Kansainvälisesti Jurek Reunamäen kappaleita ovat julkaisseet mm. blackbear, Nessa Barrett, Phoebe Ryan ja Matoma. Hänet tunnetaan myös useiden globaalisti menestyneiden K-Pop-kappaleiden taustalta mm. artistien Yeonjun (TXT), NCT Dream, Twice ja Riize julkaisuilta.
Jurek oli ehdolla vuoden 2015 tuottajan Emma-palkinnon saajaksi. Helmikuussa 2018 hänet palkittiin vuoden 2017 tuottajan Emma-palkinnolla. Vuonna 2018, Jurek palkittiin sekä Vuoden kevyen musiikin tekijänä että Vuoden biisi -palkinnolla Jenni Vartiaisen ja Jurekin säveltämästä kappaleesta Turvasana.
Vuodesta 2023 lähtien Jurek on työskennellyt yhteistyössä musiikkikustantajan Nordic Music Partners kanssa.
Diskografia > Artistina

”Ennen kuin me kadotaan” (2012)
”Mietin Elinaa” (2013)
”Temppeli” (KOI feat. Jurek, 2016)
”Aaltoo” (Redrama feat. Jurek, 2016)
Diskografia > Tuottajana

Janna – Janna (2014)
Kalle Lindroth – ”Annika” (single, 2014)
Antti Tuisku – En kommentoi (2015)
Johanna Kurkela – Ingrid (2015)
Mari Rantasila – ”Rakkaudesta” (single, 2015)
Erin – Seliseli (2016)
Antti Tuisku – Anatude (2017)
Jenni Vartiainen - Monologi (2018)
Sanni - Trippi (2019)
Antti Tuisku – Valittu kansa (2020)
Antti Tuisku - Master Workout (EP, 2021)
Vesala - Totuuksia popmusiikista (EP, 2021)
Vesala - Näkemiin, melankolia (2023)
Aiheesta muualla

Jurekin tekemiä kappaleita Fono.fi -äänitetietokannassa
Jurek Discogs-tietokannassa
Kaksi pintaa

| Kaksi pintaa Petra |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. tammikuuta 2013
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Erno Laitinen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 40.05
 Levy-yhtiö: Sony Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 35.
Petran muut julkaisut
| Rakas kaupunki 2009 | Kaksi pintaa 2013 | Aikuisten satuja 2016 |
Kaksi pintaa on suomalaisartisti Petran 25. tammikuuta 2013 julkaistu toinen sooloalbumi. Albumin on tuottanut Erno Laitinen. Albumi nousi Suomen viralliselle albumilistalle yhdeksi viikoksi, 35. sijalle.
Albumin ensimmäinen single ”Nimeksi Anneli” julkaistiin 31. elokuuta 2012. Singleinä vuonna 2013 julkaistiin myös kappaleet ”Missä mun mies on” ja ”Tack och adjö”. Yksikään singleistä ei kuitenkaan noussut listoille.
Petra kilpaili vuonna 2012 Uuden Musiikin Kilpailussa albumin kappaleella ”Janis Joplin” päästen 40 finalistin joukkoon saavuttamatta kisassa kuitenkaan sen suurempaa menestystä.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Nimeksi Anneli | Petra, Erno Laitinen | 3.44 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Missä mun mies on | Laitinen, Petra, Elviira Nieminen | 3.40 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Tack och adjö | Laitinen, Petra, Nieminen, Johanna Viksten | 3.49 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Keskinkertainen | Rauli Eskolin, Patric Sarin, Petra, Nieminen | 4.17 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Tarrakuva | Laitinen, Petra, Nieminen, Herra Ylppö | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Janis Joplin | Laitinen, Petra, Nieminen | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Kultakalat | Eskolin, Petra, Nieminen | 3.58 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Discovalohoitoo | Laitinen, Petra, Nieminen | 4.34 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | H-junassa | Laitinen, Petra, Nieminen | 4.12 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Onni was here | Petra, Jarno T. Karjalainen, Johanna Havu | 4.01 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Nyt:
Kai Mattila

Kai Mattila (s. 1963) on suomalainen lentopallon pelaaja ja valmentaja.
Mattila on harvoja henkilöitä, joka on voittanut samassa seurassa Suomen-mestaruuden sekä pelaajana että valmentajana. Kain isä Erkki voitti aikanaan neljä Suomen-mestaruutta ja lisäksi useita muita SM-mitaleita. Rantaperkiön Isku nostatti Kai Mattilan pelipaidan Pyynikin palloiluhallin seinälle 2023. Kain poika Niko voitti SM-kultaa koripallossa BC Nokian riveissä kaudella 2023-2024.