stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sädesypressit
Kuvaus

Sädesypressit ovat puuvartisia kasveja. Ne ovat usein pensaita, mutta voivat myös kasvaa puumaisiksi. Latvus on kartiomainen tai pyöristynyt, ja oksat ovat lähes vaakasuuntaisesti siirottavia tai kohenevia. Usealta lajilta tunnetaan luontaisena kasvavia luutamaisia pystyvartisia muotoja. Suuremmilla puumaisilla kasveilla on usein paksu ja uurteinen kaarna.
Suvun kasvit ovat ainavihantia. Lehtiä on useaa tyyppiä. Nuorten kasvien varhaislehdet ovat yleensä neulasmaisia. Vanhempien kasvien myöhäislehdet ovat suomumaisia. Lehtiasento on säteittäinen, ja lehdet voivat muodostaa kolmen tai neljän lehden kiehkuroita. Lehdet ovat kannaltaan johteisia ja kasvavat rangan myötäisesti. Kiehkuran lehdet ovat usein toisiinsa kiinnikasvaneita.
Sädesypressit ovat yleensä yksikotisia, ja samassa kasviyksilössä on erillisiä hede- ja emikukintoja. Kukinnot kasvavat yksinäisesti tai pienissä ryppäissä oksanhaaran kärjessä. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat pieniä, lyhyen lieriömäisiä, ja koostuvat 8–20 hedelehdestä, jotka voivat olla ristikkäisen vastakkaisesti pareittain tai säteittäisesti kolmittain rangan ympärillä. Emikukinnot eli varsinaiset kävyt ovat lähes pallomaisia ja koostuvat kahdesta kolmen tai neljän käpysuomun kiehkurasta. Käpysuomut muodostuvat yhdestä varsinaisesta käpysuomusta ja yhdestä peitinsuomusta, jotka ovat yhteenkasvaneet. Suomut avautuvat siten, että koko käpy aukeaa kärjestään, kuten myös läheisellä Actinostrobus-suvulla, mutta toisin kuin useimmilla sypressikasveilla. Kävyt voivat joillakin lajeilla olla serotiinisia, mikä tarkoittaa käpysuomujen jäävän kiinni kävyn kypsyessä ja aukeavan vasta myöhemmin kuumuuden tai jonkin muun ulkoisen tekijän vaikutuksesta. Yhdessä käpysuomussa on 1–8 siemenaihetta. Siemenellä on kaksi tai kolme lenninsiipeä. Sirkkalehtiä on kaksi.
Lajin Callitris macleayana rungon kuorta.
Lajin Callitris oblonga versoja.
Lajin Callitris preissii käpyjä, jotka ovat avautuneet kärjestään.
Luokitus

Sädesypressit kuuluvat sypressikasvien heimon alaheimoon Callitroideae. Niiden lähimpiä sukulaisia ovat monia sädesypressejä ulkoisesti hyvin paljon muistuttava suku Actinostrobus sekä omaan yksilajiseen sukuunsa kuuluva Neocallitropsis pancheri. Osa tutkijoista on ehdottanut kummankin näistä suvuista lajien sisällyttämistä sädesypresseihin. Näille kolmelle suvulle on yhteistä säteittäinen lehtien ja käpysuomujen asento, siinä kun lähes kaikilla muilla sypressikasveilla ne ovat vastakkaisesti tai kierteisesti.
Luokitus > Lajit

Sukuun kuuluu käytetystä lähteestä riippuen yleensä 15–18 lajia. Seuraavat yleisesti hyväksytyt lajit tunnistetaan käytännössä kaikissa lähteissä:
Callitris baileyi
Callitris canescens
Callitris columellaris
Callitris drummondii
Callitris endlicheri
Callitris macleyana
Callitris monticola
Callitris muelleri
Callitris neocaledonica
Callitris oblonga
Callitris preissii
rannikkosädesypressi (Callitris rhomboidea)
Callitris roei
Callitris sulcata
Callitris verrucosa
Levinneisyys ja elinympäristö

Sädesypressejä kasvaa luonnossa Australian itä- ja eteläosissa, Tasmanian saarella ja Uudessa-Kaledoniassa. Useimmat suvun lajit kasvavat vain hyvin suppealla alueella. Sädesypressejä esiintyy kuitenkin paikallisesti erityisesti Australian Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa metsien valtapuulajinakin.
Sädesypressejä kasvaa kuivissa metsissä tai pensastoalueilla, joille ovat tyypillisiä kuumat kesät ja lämpimät tai leudot talvet. Ne kasvavat yleisesti samoilla alueilla useiden rasterikkien (Myoporum), kasuariinojen (Casuarina), Geijera-suvun lajien sekä keihäsakaasian (Acacia aneura) kanssa.
Kuten yleensäkin Australian metsissä, tulella on tärkeä ekologinen merkitys sädesypressien elinalueilla. Useimmat suvun lajit eivät kuitenkaan siedä maastopaloja kovinkaan hyvin, vaan kasvavat yleensä alueilla, joilla palot eivät toistu kovin tiheään. Palon sattuessa sädesypressit eivät useinkaan selviä hengissä, vaan uusiutuvat siemenistä. Joillakin lajeilla kävyt voivat olla serotiinisia, siten että ne avautuvat ja vapauttavat siemenet vasta palon tai muun ulkoisen tekijän kuivattaessa käpyjä.
Taghaza

| Taghaza |
| --- | --- |
 Taghaza
 Koordinaatit: 23°36′47″N, 4°59′24″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Timbuktu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taghaza on entinen suolakaivospaikkakunta Malin pohjoisosassa keskellä Saharaa. Se oli Länsi-Afrikan tärkeimpiä kivisuolan tuotannon keskuksia 1500-luvun puoliväliin saakka.
Noin 500-luvulla syntynyt Taghaza mainitaan ensimmäisen kerran 1200–1300-luvun arabialaisten maantieteilijöiden teoksissa. Aluksi se kuului massufa-nimiselle berberiheimolle, kunnes 1300-luvun alussa alue liitettiin keskiaikaiseen Malin valtakuntaan. Suola leikattiin 90 kiloa painaviksi harkoiksi, jotka kuljetettiin kamelikaravaaneilla Sidjilmasan, Oualatan ja Timbuktun kauppakeskuksiin. Kaivoksilla työskentelevien orjien olot olivat hirvittävät. Kaikki ruoka täytyi tuoda muualta, vesi oli suolaista ja suolaharkot toimivat ainoana rakennusmateriaalina.
Malin heikennyttyä Taghaza siirtyi 1400–1500-luvuilla Songhain valtakunnan hallintaan. 1500-luvulla Marokon Sad-dynastia vaati sitä omakseen. Marokkolaiset miehittivät Taghazan vuonna 1586, jolloin suolan tuotanto siirtyi todennäköisesti Taoudenniin. Jo tätä ennen 1400-luvun lopussa Taghazan suola oli alkanut ehtyä. Kiista suolakaupan verotuksesta johti lopulta marokkolaisten sotaretkeen, jonka seurauksena Songhai kukistui vuonna 1591.
Hylättyä kaivospaikkakuntaa käytettiin myöhemmin karavaanien pysähdyspaikkana. Arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty kahden kylän, moskeijoiden ja linnoituksen rauniot. Asukasmäärän arvellaan olleen 1200–1800 henkeä.
Tagári

| --- | --- |
Sijainti:  37°16′05″N, 23°21′15″E, Hydra Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Merialue:  Myrtóonmeri, Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,008 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tagári (kreik. Ταγάρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Myrtóonmeressä Hydran saaren lounaispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,008 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Tagári kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Tagárin eteläpuolella sijaitsee pieni Disákin saari.
Tachi

Matsuda Tsuguyasuan takoma tachi vuodelta 1997.
Bishu Osafune Sukesadan takoma tachi vuodelta 1515.
Tachi (jap. 太刀) on japanilaisen samurain pitkä kahden käden yksiteräinen lyömä- ja viiltomiekka, joka kehittyi aiemmasta tsurugi- tai chokutō-miekasta arviolta 700-luvulla, ja joka pysyi käytössä pitkälle keskiaikaan. Yleisemmin tunnettu katana on myöhäisemmän ajan (1400-luvun alusta eteenpäin) miekka; tachi oli klassisen samuraiajan ase, joka vähitellen korvautui katanalla. Alkujaan tachi oli jalkamiesten ase ja ensimmäiset tunnetut kuvaukset japanilaisen miekan käytöstä hevosen selästä ovat peräisin 1200-luvulta.
Tachin pituus on noin 70 cm – 1,2 metriä. Sitä kannetaan vyöllä huotrassa kahden kannatusnyörin varassa terän suu alaspäin; tämä siksi, että se olisi helpompi kantaa ratsailla.
Tachin takominen on oma taiteenlajinsa. Tachi taotaan useammasta eri teräslaadusta takomalla niitä kerroksittain yhteen (”kaulitaan ja käännetään”) damaskoinnin tapaan; lisäksi aseen säilä, sydän, selkä ja lappeet taotaan normannimiekan tapaan eri teräslaaduista. Lopputuloksena on kaunis, kestävä ja joustava ase, joka pitää teränsä erinomaisesti.
Tachi on kuitenkin sivuase; samurain pääase oli joko jousi (yumi tai daikyū), salkoase (naginata tai nagamaki) tai keihäs (yari). Tachin kanssa kannetaan usein joko kodachia (”lyhyt miekka”) tai tantōa. Yhteensopivaa tachi-kodachiparia kutsutaan nimellä daishō.
Tachista on olemassa myös pidennetty kahdenkäden versio, ōdachi, joka oli puhtaasti jalkamiehen ase. Elokuvassa Seitsemän samuraita Toshiro Mifune käyttää sellaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tachi Wikimedia Commonsissa
Taavetin rautatieasema

Taavetin rautatieasema (lyh. Ta) on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Luumäen keskustaajamassa Taavetissa.
Asema avattiin vuonna 1870 Pietarin radan yhteydessä maantien risteykseen lähelle entistä linnoitusta. Alkuperäinen asemarakennus oli Knut Nylanderin IV tyypin asema, mutta se korvattiin vuonna 1905 valmistuneella Bruno Granholmin jugend-rakennuksella.
Taavetin asemaa suunniteltiin vuoden 1882 valtiopäivillä risteysasemaksi Savon radalle, mutta myöhemmin suunnitelmat siirrettiin koskemaan Kaipiaista ja edelleen Kouvolaa, josta se nykyäänkin erkanee. Tästä huolimatta Taavetista tuli Luumäen tärkein keskus ja kunnallishallinto siirtyi sinne kirkonkylältä vuonna 1912.
Aseman merkitys pieneni autokannan ja tieverkon uudistuessa, ja sen miehitys lopetettiin vuonna 1990. Henkilöliikenteen pysähdykset Taavetissa lopetettiin syyskuussa 2006 Kerava–Lahti-oikoradan avaamisen ja alhaisen käyttäjämäärän myötä. Ennen lakkautusta asemalla pysähtyi kaksi junaa Helsinkiin ja kaksi junaa Imatran suuntaan. Tämän lisäksi asemalla pysähtyi sunnuntai-iltaisin taajamajunat H 717 Imatralle ja H 9730 Helsinkiin. Asemalaiturit purettiin rataosan perusparannuksen yhteydessä.
Robert Salo

Robert Salo (s. 7. kesäkuuta 1968 Mustasaari) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi Kiekko-Espoossa SM-liigassa yli 300 ottelun verran. Lisäksi Robert Salo on edustanut Vaasan Sportia, ajalla jolloin joukkue ei ollut liigajoukkue.
Yksityiselämä

Robert Salon poika Robin on myös jääkiekkoilija.
Aiheesta muualla

http://vaasansport.wikia.com/wiki/Robert_Salo
Taimyra

Taimyrajoen vesistö.
Taimyra (ven. Таймы́ра) on Karanmereen laskeva joki Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä Venäjällä. Sen pituus on 840 kilometriä (toisten tietojen mukaan 638 kilometriä), valuma-alueen laajuus 124 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 1220 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Byrrangavuorilta, virtaa Taimyrjärven läpi ja laskee Karanmeren Taimyrinlahteen. Se jäätyy syys-lokakuun vaihteessa ja vapautuu jäistä touko-kesäkuussa. Virtaus vaihtelee voimakkaasti ja on pienimmillään talvella. Taimyralla harjoitetaan baikalinsiian, planktonsiian ja nelman kalastusta.
Taimentetra

| Taimentetra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Sukkulatetrat Lebiasinidae
Alaheimo::  Pyrrhulininae
Suku::  Copeina
Laji::  guttata
Kaksiosainen nimi
 Copeina guttata  Steindachner, 1876 
Katso myös
   Taimentetra Wikispeciesissä   Taimentetra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taimentetra (Copeina guttata) on sukkulatetrojen (Lebiasinidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota jotkut pitävät akvaariokalana.
Taimentetra kasvaa luonnossa korkeintaan noin 7,6 senttimetrin mittaiseksi, mutta voi akvaario-olosuhteissa yltää jopa 15 senttimetrin pituuteen.
Luonnossa taimentetraa tavataan Etelä-Amerikasta Amazonjoen altaassa.
Taimentetra viihtyy hieman happamassa vedessä, joka on kovuudeltaan pehmeää. Paras veden lämpötila sille on 23–28 celsiusastetta, jonka lämpöisessä vedessä se elää villinä.
Taimentetran ravintoa ovat toukat, hyönteiset ja pienet äyriäiset. Taimentetra laskee mätimunansa pohjasoraan, ja se saattaa häiritä akvaariokasveja. Kerralla taimentetra voi kutea jopa 2 500 munaa, jotka kuoriutuvat noin vuorokauden kuluessa.
Taibhdhearc na Gaillimhe

| Taibhdhearc na Gaillimhe |
| --- | --- |
 Ulkosivu.
Sijainti:  19 Middle Street Galway  Irlanti
Koordinaatit:  53°16′19″N, 9°03′09″W
Rakennustyyppi:  teatteri
Avattu:  1928
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taibhdhearc na Gaillimhe (usein lyhyemmin myös An Taibhdhearc) on vuonna 1928 perustettu iirinkielinen teatteri Galwayssa Middle Street-kadulla Irlannissa.
Historia

Taibhdhearc na Gaillimhe perustettiin valtion tuella vuonna 1928. Teatterin ensimmäinen esitys oli Micheál Mac Liammóirin alkujaan englanniksi käsikirjoittama ja myöhemmin iiriksi kääntämä Diarmuid agus Gráinne, joka esitettiin 27. elokuuta 1928. Teatteria pidettiin sen alkuvuosina suhteellisen menestyneenä, ja tästä kunnia annettiin suurelta osin teatterin ohjaajana toimineelle Mac Liammóirille. Huomattava osuus oli kuitenkin myös Galwayn University Collegen akateemikoilla ja oppilailla sekä Irlannin asevoimien iirinkielisen pataljoonan sotilaiden tuella.
Menestys tavallisen paikallisen iirinkielisen väestön keskuudessa oli vähäisempää. Teatteri ei saanut kokoon omaa ammattimaista näyttelijäryhmää. Teatterissa oli näytellyt tunnettuja näyttelijöitä, kuten Frank Dermody, Siobhán McKenna,
Walter Macken, Mick Lally ja Maolíosa Stafford. Monet heistä eivät kuitenkaan jääneet teatterille vaan jatkoivat uraansa englanniksi.  Teatterin toiminnan historiaa ovat leimanneet ajoittaiset laskusuhdanteet ja satunnaiset menestykset.
Sisätiloja.
Tahmaukonsieni

| Tahmaukonsieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Tahmaukonsienet Chamaemyces
Laji::  fracidus
Kaksiosainen nimi
 Chamaemyces fracidus  (Fr.) Donk 
Katso myös
   Tahmaukonsieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tahmaukonsieni (Chamaemyces fracidus) on valkoinen, kalpeankeltainen tai oljenvärinen tahmaukonsienilaji. Sen lakki on 4–8 senttimetriä leveä. Heltat ovat valkoiset tai muuttuvat myöhemmin kellertäviksi. Sen jalka on 3–6 senttimetriä pitkä, kellanruskea ja siinä on heikko valkoinen rengas. Malto on valkoista. Sieni haisee pahalta eikä ole ruokasieni. Sieni kasvaa laitumilla ja avoimissa metsissä. Se on Suomessa erittäin harvinainen, ja sitä tunnetaan vain muutamalta paikalta. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tahmaukonsieni (Chamaemyces fracidus)
Naturephoto: tahmaukonsieni (Chamaemyces fracidus)
Ymparisto.fi: Paraisten kalkkialueet
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Chamaemyces fracidus:  Wikidata: Q10476909  BioLib: 300870  CoL: TKH6  EoL: 1016686  EPPO: CHMMFR  Fungorum: 328149  GBIF: 2536600  iNaturalist: 542898  IRMNG: 10400388  MycoBank: 328149  NBN: NHMSYS0001477352  NCBI: 222931  Open Tree of Life: 1019521 
Agaricus fracidus:  Wikidata: Q59487862  CoL: 5TNJD  Fungorum: 461664  GBIF: 5243517  IRMNG: 10805412  MycoBank: 461664
Taipalsaaren vaakuna

Taipalsaaren vaakuna
Taipalsaaren kunnanvaakuna on saanut aiheensa Taipalsaaren sijainnista. Vaakunan aaltokoro ja tervahöyry viittaavat kunnan sijaintiin Saimaan saaristossa sekä sen vesistöille tyypillisiin rahtialuksiin.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 20. toukokuuta 1959. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä aaltokoroisen tyviön yläpuolella tervahöyry; kaikki hopeaa”.
Taageperan kartano

Taageperan kartanon päärakennus
Taageperan kartano (vir. Taagepera mõis, saks. Wagenküll) on kartano Tõrvan kunnassa Valgamaalla Virossa.
Historia

Tagaperan kylässä oli kartano jo 1500-luvulla. Vuosina 1674-1796 se kuului Stackelbergeille, joiden sukunimestä johtuu kartanon ja kylän nykyinen nimi. Vuosina 1819-1919 kartano kuului von Stryk -suvulle.
Vuonna 1922 sinne perustettiin keuhkoparantola. Neuvostokaudella Taageperassa toimii alkoholistiparantola. Vuodesta 2002 lähtien päärakennuksessa on toiminut hää-, seminaari- ja metsästyshotelli sekä ravintola.
Kartanon päärakennus

Riiansaksalaisen Otto Wildaun piirustusten mukainen nykyinen päärakennus eli Taageperan linna rakennettiin vuosina 1907-1912. Vanha päärakennus oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 1905. Uusi päärakennus oli aikoinaan varustukseltaan moderni, sillä sinne rakennettiin heti sähkövalaistus, vesi ja viemäröinti. Rakennukseen tuli 97 huonetta, jotka kaikki ovat erilaisia. Wildaun jugend on lähellä suomalaista kansallisromantiikkaa, mikä näkyy mm. runsaana graniitin käyttönä. Korkeahkolle kummulle rakennetussa rakennuksessa on 40-metrinen torni. Sisätilat ovat vain osin säilyneet alkuperäisessä asussaan, esimerkiksi portaat, takat ja valaisimet.
Parantolan rakennus

Arkkitehtien Alar Kotlin ja Johannes Fuksin 1930-luvun lopussa suunnittelema, mutta vasta sodan aikana vuonna 1942 valmistunut parantolan funkkistyylinen lisärakennus aiotaan kunnostaa kylpyläksilähde?.
Muut nähtävyydet

Tagaperassa kannattaa kiinnittää huomiota kartanon komeaan aitaan ja portteihin sekä kauniiseen tilanhoitajan taloon ja vesimyllyyn. Kartanon ympärillä on hieno puistoalue, jonne on nyt pystytetty kartanon viimeisen omistajan Hugo von Styrkin patsas.
Taageperan kartanon pääportti
Taajuusmodulaatio

audio, video, puhe, tieto
koodausmenetelmät
kanavanvaraus eli kanavointi
FDMA, TDMA, CDMA
CSMA/CD (Ethernet)
CSMA/CA (802.11)
modulointi
kantoaalto (mm. sähkötys)
AM (DSB-SC, SSB)
FM (FSK, GMSK)
PM (mm. PSK, QAM)
FHSS, DSSS (eivät tarvitse kanavointia)
siirtotie
radio
kaapeli (koaksiaali, Cat5, valokuitu)
n
k
Taajuusmodulaatiossa (alhaalla) signaali välitetään kantoaallon taajuuden vaihteluina.
Amplitudi- ja taajuusmodulaatio
Taajuusmodulaatio (lyh. FM, engl. frequency modulation) on kantoaallon modulointitapa, jossa tietoa välitetään liitettynä kantoaallon taajuuteen kantoaallon amplitudin pysyessä vakiona.
Analogisissa sovelluksissa taajuusmoduloidun signaalin hetkellinen taajuuspoikkeama (eli deviaatio) keskitaajuudesta on suorassa suhteessa moduloivan signaalin hetkelliseen amplitudiin. Toisin sanoin; taajuusmodulaatiossa lähetyssignaalin taajuus muuttuu suorassa suhteessa välitettävän signaalin taajuuteen.
Digitaalista dataa voidaan siirtää muuttelemalla kantoaallon taajuutta muutamien diskreettien taajuuksien välillä – tämä menetelmä tunnetaan taajuussiirtymäavainnuksena (FSK, engl. frequency shift keying).
FM-lähetyksen tarvitsema kaistanleveys on suurempi kuin amplitudimodulaatiossa (AM), mutta häiriöiden ja kohinan sietokyky on parempi. ULA-taajuusalueen radiolähetykset lähetetään taajuusmoduloituna. ULA-aluetta lyhyemmillä aalloilla - korkeammilla taajuuksilla - toimii kuitenkin ilmailuradio (108,000–136,975 MHz) edelleen amplitudimodulaatiolla kuten myös yleisradiotoiminnassa aiemmin yleisesti käytetyt - alempitaajuiset ja pidempiaaltoiset - keskipitkien (MW) ja pitkien (LW) aaltojen lähetyksetkin. Asevoimien ja puolustusvoimien kenttäradiot taajuusalueella 30 MHz–88 MHz toimivat kuitenkin taajuusmodulaatiolla.lähde?
ULA FM

ULA-taajuusalueella (87,5–108 MHz) (Japanissa 76–90 MHz) lähetettyjä lähetyksiä kutsutaan niille tyypillisen taajuusmoduloinnin vuoksi usein myös FM-lähetyksiksi. Entisen Neuvostoliiton ja Itä-Euroopan käyttämiä FM-taajuuksia (65,84 MHz–74,00 
 MHz) kutsutaan joko OIRT FM:ksi tai UKV:ksi. Taajuusmoduloituja lähetyksiä OIRT FM -taajuuksilla on edelleen mm. Venäjällä ja muualla entisessä Neuvostoliitossa, erityisesti väkitiheässä Ukrainassa. Suomessa liikenne- ja viestintävirasto myöntää käytännössä lähetyslupia vain taajuusalueelle 87,6 MHz–107,9 MHzlähde?.
Suomen ensimmäiset taajuusmoduloidut ultralyhyiden aaltojen (ULA), yleisradiolähetykset alkoivat Helsingin olympiastadionin tornista 1951. Varsinaisesti tuotannollisen lähetysverkon rakentaminen alkoi 1953 ja tuli valtaosaltaan loppuun saatetuksi 1960.
Digitaalinen taajuusmodulointi

FSK on menetelmä, jolla digitaalista tietoa lähetetään taajuusmoduloituna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taajuusmodulaatio Wikimedia Commonsissa
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen spektri: gammasäteily • röntgensäteily • ultraviolettisäteily • valo • infrapunasäteily • alimillimetrisäteily • mikroaallot • radioaallot
Radiotaajuusalueet: THF • EHF • SHF • UHF • VHF • HF • MF • LF • VLF • ULF • SLF • ELF
Valo: violetti • sininen • syaani • vihreä • keltainen • oranssi • punainen
Taikavoima silmien

| Taikavoima silmien Meiju Suvas |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2001
 Julkaistu: 2001
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 50.20
 Levy-yhtiö: Sounds Good Music
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Meiju Suvaksen muut julkaisut
| 20 Suosikkia – Sydänmyrsky 1999 | Taikavoima silmien 2001 | 20 Suosikkia – Viet itsekontrollin 2001 |
Taikavoima silmien on suomalaisen Meiju Suvaksen studioalbumi vuodelta 2001.
Kappaleet

Laskeutukoon kyyhkyt – 2.55
C'est la vie – 3.04
Katse koskettaa – 4.27
Ei tämä rakkautta ollutkaan – 4.00
Tähti pienin ja kaukaisin – 2.55
Sydämeen laulun sain – 3.40
Sayonara – 3.22
Granada – 4.20
Sinisiä kuplia kuutamolla – 3.30
Silta – 4.02
Valoon – 3.30
Kaikkein rakkain – 3.12
Taikavoima silmien – 2.57
Oman kullan kuvin – 3.25
T-64

| T-64 |
| --- | --- |
 T-64A
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto  Tiedot T-64B-vaunun mukaan
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  9,225 m
– pelkkä runko:  6,54 m
Leveys:  3,27 m
Korkeus:  2,17 m
Taistelupaino:  39 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  60,5 km/h
– maastossa:  ?
Toimintasäde:  500 km, lisäpolttoainetankeilla 700 km
Pääase:  2A46M 125 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna
Muu aseistus:  12,7 mm itkk NSVT 7,62 mm kk PKMT
Moottori:  5DTF 5-sylinterinen dieselmoottori
– hevosvoimat:  700 hv
Miehistö:  3
T-64 on neuvostoliittolainen taistelupanssarivaunu, joka otettiin käyttöön 1967 vähän ennen T-72:ta. T-64 oli parempilaatuinen ja kalliimpi versio kuin massavalmistukseen tarkoitettu T-72. Toisin kuin T-72, T-64:ää ei koskaan valmistettu vientiin, vaan se oli yksinomaan neuvostoarmeijan käytössä. T-64 oli ensimmäinen Neuvostoliiton taistelupanssarivaunu, jossa oli automaattilataaja ja kolmihenkinen miehistö.
Kehitys

T-64 suunniteltiin Malyševin tehtaalle Harkovassa A. A. Morozovin ohjauksessa. Vaunun ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1960 ja sille annettiin kehittelynimi Objekt 430. Sitä seurasivat Objekt 432 vuonna 1962 ja Objekt 434b vuonna 1967. Vuonna 1963 oli tilattu esituotantoerä ja vuoteen 1964 mennessä oli rakennettu 54 vaunua. Tämän jälkeen tuotantomäärät lisääntyivät nopeasti ja joulukuuhun 1965 mennessä käytössä oli 218 vaunua. Vaunun eri mallien tuotantoa jatkettiin venäläisten lähteiden mukaan vuoteen 1987 saakka ja yhteensä vaunua tuotettiin noin 8 000 kappaletta.
Varhaisimpien tuotantoerien T-64-vaunuissa oli 115 mm 2A21 panssarivaunukanuuna automaattilataajalla. Tämä ja vaunun voimansiirto osoittautuivat ongelmallisiksi. Tämän takia jatkokehityksenä syntyi T-64A, jossa oli muiden parannuksien ohella 125 mm 2A26M2 panssarivaunukanuuna. Vaunua ei koskaan tarjottu Neuvostoliiton aikaan vientimarkkinoille, koska siinä oli sen käyttöönottohetkellä monia aikaansa edellä olleita ominaisuuksia.
Ukraina on käyttänyt T-64-vaunuja Itä-Ukrainan sodan aikana. Niitä on päätynyt myös Itä-Ukrainan separatistien käsiin. Osa niistä on oletettavasti vallattu Ukrainan armeijalta tai armeijan varikoilta. Naton mukaan osa niistä on tullut Itä-Ukrainaan Venäjältä.
Ominaisuudet

T-64 muistuttaa ulkokuoreltaan jonkin verran T-72-vaunua. Sen pääaseena toimii 125 mm 2A26M2 panssarivaunukanuuna, kun taas T-72- ja T-80-vaunuissa on 125 mm 2A46 panssarivaunukanuuna. T-64-vaunussa on sama ABC-suojajärjestelmä kuin edellämainituissa vaunuissa, mutta sen telaketjut ovat hieman kapeammat. Muita eroja ovat viisisylinterinen vastamäntädieselmoottori ja hieman poikkeava tykkitorni. Infrapuna-valonheitin on sijoitettu kanuunan vasemmalle puolelle. T-64:n aseistukseen kuuluvalla 12,7 mm NSVT-ilmatorjuntakonekiväärillä voi T-72-vaunusta poiketen ampua vaunun sisältä.