stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lidija Glubokova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Argentiina 1981 |  |  |
Lidija Timofejevna Glubokova (ven. Лидия Тимофеевна Глубокова, 17. syyskuuta 1953 Elektrostal, Venäjän SFNT – 15. toukokuuta 2022 Elektrostal, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Glubokova kuului Neuvostoliiton naisten maajoukkueen kokoonpanoon Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja Argentiinan MM-kilpailuissa 1981, joissa Neuvostoliitto voitti pronssia.
Leena Häkinen

Gurli Magdaleena ”Leena” Häkinen (oik. Häkinen-Mehto, 10. heinäkuuta 1928 Helsinki – 19. kesäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli suomalaisessa elokuvassa usein herttaista maalaistyttöä tai itsenäistä kaupunkilaisnaista. Myös teatteriurallaan hän sai rooleja laidasta laitaan. Häkinen teki ensimmäisen elokuvaosansa 18-vuotiaana.
Häkinen kiinnitettiin Suomen Kansallisteatteriin 1. heinäkuuta 1952, ja näytteli siellä aina kuolemaansa saakka. Hän oli teatterissa niin komedienne kuin vakavien draamojen tulkki. Häkisen viimeiseksi työksi jäi pukijatar rouva Georgesin rooli Jean Anouilhin näytelmässä Colombe.
Häkinen oli suosittu näyttelijä useissa studiokauden suomalaisissa elokuvissa, usein Martti Katajiston kanssa romanttisissa kansankomedioissa. Hänelle kertyi toistakymmentä elokuvaroolia. Merkittävimmät Häkisen elokuvista ovat Kanavan laidalla, Maija löytää sävelen, Vihaan sinua – rakas, Pitkäjärveläiset ja Rintamalotta.
Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Elokuvan nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1949 | Vain kaksi tuntia | Tellervo Ritvala |
| 1949 | Prinsessa Ruusunen | Koitar |
| 1949 | Kanavan laidalla | Palapan Kirsti |
| 1950 | Amor hoi! | oppilas |
| 1950 | Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin | Annastiina Piiroinen |
| 1950 | Maija löytää sävelen | Maija Lehtinen |
| 1951 | Vihaan sinua – rakas | Kirsti Lumio |
| 1951 | Pitkäjärveläiset | Maria, Sikalan piika |
| 1951 | Kenraalin morsian | Kaisa, tyttö kylästä |
| 1952 | ...ja Helena soittaa | Elina Tupanen |
| 1953 | Kuningas kulkureitten | Isontalon Annikki |
| 1953 | Kolmiapila | Marja |
| 1955 | Näkemiin Helena | Elina Junkkeri, o.s. Tupanen |
| 1956 | Rintamalotta | Irma Vuori |
| 1958 | Tirlittan | hoitajatar |
| 1958 | Kulkurin masurkka | Leena |
| 1965 | Woyzeck | Margaret |
| 1968 | Bernarda Alban talo | Magdalena |
| 1972 | Marja pieni! | rouva Talvinen |
| 1974 | Vanha koti | Fiina Ekbom, emännöitsijä |
Aiheesta muualla

Leena Häkinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Libvirt

libvirt-tuki
libvirt on avoimen lähdekoodin ohjelmointirajapinta virtualisointialustojen hallintaan, joka tukee useita eri käyttöjärjestelmiä ja virtualisointitekniikoita.
Libvirt tukee myös kevyempää käyttöjärjestelmätason virtualisointia (säiliöintiä) LXC:n avulla. Libvirt hallitsee muun muassa virtuaalikoneiden konfiguraation säilömisen.
Rajapintaa käyttävät muun muassa oVirt ja OpenStack.
Rajapintaa voi käyttää muun muassa C-, Perl, Python, OCaml ja Ruby -ohjelmointikielillä.
Käyttö

Komennolla virt-install luodaan uusi virtuaalikone, joka voidaan kopioida virt-clone -komennolla. Käynnissä olevia virtuaalikoneita voi hallita virsh -komennolla.
Aiheesta muualla

Verkkosivut (englanniksi)
Lop Nurin kansallinen villikamelien rauhoitusalue

Lop Nurin kansallisen villikamelien rauhoitusalueen rajat Xinjiangissa punaisella merkittyinä
Lop Nurin kansallinen villikamelien rauhoitusalue (kiin.: 罗布泊野骆驼国家级自然保护区; pinyin: Luóbùpō yě luòtuó guójiā jí zìrán bǎohù qū) on vuonna 1986 perustettu luonnonsuojelualue Xinjiangin alueella Kiinassa. Se on yksi viimeisistä villikamelien esiintymisalueista.
Lop Nurin kansallinen villikamelien rauhoitusalue sijaitsee aavikkoisella seudulla, jossa Kiina teki aikoinaan ydinkokeita. Alueella on suolaisia ja kausittain kuivuvia järviä sekä soita. Lop Nurin pitkälti kuivunut järvi sijaitsee keskellä aluetta. Alueen keskimääräinen vuosittainen sademäärä on alle 100 millimetriä. Rauhoitusalueen pinta-ala on 61 200 neliökilometriä. Siellä vallitsevat äärimmäiset olosuhteet, sillä talvet ovat hyvin kylmiä (jopa alle -40 celsiusta) ja kesät lyhyitä, mutta kuumia (jopa yli 55 celsiusta). Villikameleita elää alueen vuorten laaksoissa. Villikamelien alueella juomavesi on merivettä suolaisempaa ja niiden ravintoa ovat piikikkäät, sitkeät aavikkokasvit. Villikamelien lisäksi alueella elää gobinkarhuja, argaaleja, aasianvilliaaseja ja kuhertajagaselleja.
Lop Nurin kansallista villikamelien rauhoitusaluetta valvoo Xinjiangin ympäristönsuojelun laitos.
Knidoksen taistelu

Knidoksen taistelu käytiin vuonna 394 eaa. ateenalaisen Kononin johtaman persialaisen laivaston ja spartalaisen laivaston välillä. Persialaiset kukistivat spartalaiset täydellisesti.
Korintin sodan alkaessa Spartan kuningas Agesilaos II oli sotimassa Vähässä-Aasiassa Persiaa vastaan. Hän joutui sodan takia palaamaan Kreikkaan armeijansa kanssa. Myös spartalaisten laivasto aikoi lähteä tukikohdastaan Knidoksesta takaisin Kreikkaan. Persialainen laivasto, jota johtivat satraappi Farnabazos II ja Konon, aikoi kuitenkin estää spartalaista laivastoa pääsemästä perille.
Antiikin lähteet eivät kerro tarkasti mitä taistelun aikana tapahtui. Ilmeisesti spartalainen laivasto kohtasi persialaisten etujoukon ja hyökkäsi heidän kimppuunsa. Persialaisten laivaston pääosa saapui kuitenkin pian paikalle ja löi spartalaiset pakosalle. Spartalaiset menettivät melkein koko laivastonsa ja 50 laivaa jäi persialaisten saaliiksi. Spartalainen komentaja Peisandros kuoli taistelussa.
Knidoksen taistelu teki lopun Spartan haaveista Aigeianmeren herruudesta. Konon vei laivaston taistelun jälkeen Ateenaan, jossa hän valvoi kaupungin pitkien muurien jälleenrakentamista.
Knidoksen maisemia.
Loimi (kudonta)

Kankaan kaaviokuvassa loimilangat kulkevat pitkittäin ja kude poikittain.
Loimi on kankaan pituussuunnassa kulkevien lankojen järjestelmä. Se muodostuu yksittäisistä loimilangoista, jotka kulkevat kangaspuiden päästä päähän. Valmiissa kankaassa ne kulkevat samaan suuntaan kuin hulpiot.
Kun kangas luodaan kangaspuihin, loimilangat pujotetaan läpi pirrasta, joka pitää langat tasaisen matkan päässä toisistaan, ja sidotaan sen jälkeen eri tavoin niin, että kangas voidaan kutoa halutulla rakenteella.
Kun kankaan loimi on luotu ja asetettu, sen väritys, tiheys, ja leveys vaikuttavat suuresti kaikkiin seuraaviin kudontatöihin, niin kauan kuin lointa riittää.
Loimen pituus lasketaan ennen loimen luomista. Loimen pituuteen vaikuttavat halutun kankaan pituus, kutistuminen pesussa ja hapsuvarat. Lisäksi täytyy huomioida, että myös alkusolmuihin tarvitaan lointa (vähintään 15 cm) ja loimen loppuosaan jää lointa, jota ei pysty kutomaan. Loimen loppuosaa sanotaan tutkaimiksi. Tutkaimille jätettävä vara on noin 40–70 cm, jonka pituus riippuu sidoksesta. Kun kangas irrotetaan kangaspuista, loimi vetäytyy eli lyhenee. Vetäytyminen johtuu siitä, että kude risteilee loimessa ja tällöin vetäytymisen määrä riippuu kuteen paksuudesta ja tiheydestä. Loimeen lisätään 5 % kudontapituudesta, jos kangas on harva. Tiheän kankaan loimeen lisätään 10 %, mattoihin ja muihin paksukuteisiin tekstiileihin 15 % sekä loimiripsimattoihin 20 % kudontapituudesta.
Aiheesta muualla

Kaisa Puranen: Pöytäkangaspuut: Mitä kudonta on?  18. elokuuta 2016. Käsityö verkossa Ry. Viitattu 17. heinäkuuta 2022.
Latvajärvi (Ulmosenjoen valuma-alue, Suojärven piiri)

| Latvajärvi Латваярви |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Koordinaatit:  61°53′54″N, 31°29′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue Ulmosenjoen valuma-alue
Tulo-oja:  Lautaoja
Laskujoki:  Sarkajoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102 m
Pituus:  1,3 km
Leveys:  0,45 km
Saaria:  5
 fiLatvajärvi 
Latvajärvi (ven. Латваярви) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Sarkajoki laskee Suistamonjärveen.
Maantietoa

Latvajärvi on 1,5 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se on muodostunut harjujakson koillispuolelle. Harjujaksoon kuuluu Linnamäki ja kaksi pienempää harjua. Järvessä on metsäinen saari, jolla on pituutta alle 150 metriä, ja lisäksi järven kaakkoispään lahdessa on neljä luotoa. Järvi on vanhoissa suomalaiskartoissa asumaton metsäjärvi, jonka vedenpinnan korkeus on ympäröivillä järvillä sama.
Vesistösuhteita

Latvajärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Ulmosenjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Latvajärvi sijaitsee Ulmosenjoen valuma-alueen pääuomassa niin, että sen yläjuoksun Lautaoja tulee siihen ja Sarkajoki laskee siitä. Latvajärvi kuuluu kapeaan luode-kaakko- suuntaiseen järvivyöhykkeeseen, joka on muodostunut maaston pitkittäiseen painanteeseen. Siihen kuuluu Ristijärvi, joka laskuoja yhtyy Lautaojaan aivan Latvajärven yläpuolelle. Latvajärven luoteisrantaan laskee Dantsajärvi (Tanskajärvi), jonka kautta laskevat muutkin yläpuoliset järvet kuten esimerkiksi Lamelikko ja Roukkeenjärvi. Kaakossa sijaitsevaan Hirsikkojärveen on yhdysoja, mutta se laskee aidosti Saarijärven kanssa yhteiseen lasku-uomaan.
Lähteitä > Huomioita

1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Lootusjassana

| Lootusjassana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Jassanat Jacanidae
Suku::  Irediparra
Laji::  gallinacea
Kaksiosainen nimi
 Irediparra gallinacea  (Temminck, 1828) 
Katso myös
   Lootusjassana Wikispeciesissä   Lootusjassana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lootusjassana (Irediparra gallinacea) on Kaakkois-Aasiassa ja Oseaniassa elävä kahlaaja. Sen elinympäristö ulottuu Filippiineiltä ja Indonesiasta Papua-Uuteen-Guineaan sekä Australian pohjois- ja itäosiin Sydneyyn saakka. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Menadosta Sulawesista 1828.
Loimaankoivu

| Loimaankoivu |
| --- | --- |
 Helsingissä kasvavan istutetun loimaankoivun lehdistöä
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula
Laji::  pendula
Muoto::  crispa
Kaksiosainen nimi
 Betula pendula f. crispa 
Katso myös
   Loimaankoivu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Loimaankoivu (Betula pendula f. crispa) on koivukasveihin (Betulaceae) kuuluva lehtipuu. Se on rauduskoivun liuskalehtinen muoto.
Loimaankoivu on saanut nimensä Loimaalta vuonna 1955 löydetyn yksilön mukaan. Myöhemmin sitä on löydetty myös Pälkäneeltä. Loimaankoivua tavataan Etelä-Suomen luonnossa harvinaisena.
Tuntomerkit

Loimaankoivu kasvaa noin 10–15 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat pienempiä kuin rauduskoivulla, ja niiden liuskojen päät ovat kapeat, pitkät, sahalaitaiset ja eteenpäin osoittavat. Etenkin pisimpien lehtien kärjet ovat usein kiertyneitä.
Loimaankoivun kukinta-aika on toukokuussa ja syksyllä se saa oranssinkeltaisen värityksen.
Loimaankoivun lehti
Kuusamakasvit

| Kuusamakasvit |
| --- | --- |
 Ruotsinköynnöskuusama (Lonicera periclymenum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae  Juss.
Synonyymit
 Diervillaceae Pyck  Dipsacaceae Juss., nom. cons.  Linnaeaceae Backlund  Loniceraceae Vest  Morinaceae Raf.  Scabiosaceae Martinov  Triplostegiaceae Airy Shaw  Valerianaceae Batsch 
Katso myös
   Kuusamakasvit Wikispeciesissä   Kuusamakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusamakasvit (Caprifoliaceae, synonyyminä mm. Loniceraceae) on Dipsacales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluu noin 900 lajia, jotka jaetaan 31 sukuun. Useimmat niistä elävät luonnonvaraisina pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, etenkin Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Kuusamakasveja kasvatetaan paljon myös koristekasveina. Kuusamakasvien kukat ovat kellomaisia ja usein hyvän tuoksuisia, hedelmä on usein pyöreä marja.
Heimon rajauksesta on eri mielipiteitä; esimerkiksi vanamokasvit ovat joidenkin tutkijoiden mukaan osa kuusamakasveja, toisten mukaan oma heimonsa Linnaeaceae. Ennen kuusama­kasvien heimoon on luettu myös seljat, heidet ja tesmayrtit, jotka nykyisessä luokituksessa muodostavat erillisen tesma­yrtti­kasvien (Adoxaceae) heimon.
Luokittelu

Kaikessa laajuudessaan kuusamakasvien heimo käsittää nykyään seitsemän alaheimoa.
Luokittelu > 1. Diervilloideae

Alaheimoon kuuluvat vuohenkuusamat (Diervilla) ja kotakuusamat (Weigela). Ne ovat pensaita, joiden kukissa on mesiäinen teriön tyvellä, karvaiset heteenpalhot, kahdesta emilehdestä muodostunut yhdislehtinen sikiäin, paljon siemenaiheita ja liiteluomaisesti avautuva nokkamainen hedelmä. Suvuissa on yhteensä 16 lajia, jotka kasvavat Itä-Aasiassa ja Yhdysvaltain kaakkoisosassa.
Luokittelu > 2. Caprifolioideae Eaton

Kasvit ovat pensaita, joskus puita. Lehdet ovat ehytlaitaiset, sulka- tai kourasuoniset. Kukassa on pieni verhiö, neljä tai tavallisemmin viisi hedettä, joiden palhot ovat kaljuja, ja kolmesta tai harvemmin neljästä emilehdestä muodostunut yhdislehtinen sikiäin. Joskus vain osa emilehdistä on fertiilejä, ja kutakin emilehteä kohden on yhdestä kahdeksaan siemenaihetta. Hedelmä on marjamainen (kuusamat) tai luumarjamainen (lumimarjat).
Alaheimo kasvaa pääasiassa pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, erityisesti Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosassa. Lajeja on yhteensä 220, ja ne luokitellaan viiteen sukuun kuuluviksi. Eniten lajeja on kuusamien (Lonicera) suvussa, siinä on 180 lajia.
Alaheimon suvut:
Heptacodium
Leycesteria – tähkäkuusamat
Lonicera – kuusamat eli tuoksukuusamat
Symphoricarpos – lumimarjat
Triosteum – kuumejuuret
Luokittelu > 3. Linnaeoideae Raf.

Alaheimoon kuuluu pääasiassa pensaita, kun taas eräät lajit ovat enemmän tai vähemmän ruohovartisia. Kukissa on neljä- tai kuusilehtinen ulkoverhiö (epicalyx), ja uloin terälehti on mettä erittävä ja turvonnut. Heteenpalhot ovat karvaisia. Hedelmä on usein muuntuneen verhiön ja/tai kukan suojusten suojaama. Alaheimossa on kuusi sukua ja 32 lajia, jotka ovat levinneet sirkumboreaalisesti (vanamot), Meksikoon (abeliat) ja Kiinaan ja Japaniin (viisi sukua).
Alaheimon suvut:
Abelia R.Br. – abeliat
Diabelia Landrein
Dipelta Maxim.
Kolkwitzia Graebn. – kellokuusamat, vain laji kellokuusama (K. amabilis, syn. Linnaea amabilis)
Linnaea L. – vanamot
Vesalea M.Martens & Galeotti
Luokittelu > 4. Nimeämätön alaheimo: Zabelia Makino

Suvun Zabelia neljä lajia ovat pensaita ja kasvavat Keski-Aasiassa Tienšanin vuoristossa ja Kauko-Idässä. Lehdet ovat ehytlaitaisia, ja kanta on turvonnut ja peittää hankasilmun. Ulkoverhiössä on kuusi tai 14 lehteä. Mesiäinen koostuu neljästä tiiviistä karvarivistä.
Luokittelu > 5. Morinoideae

Alaheimon kasvit ovat rotevia monivuotisruohoja, joilla on eteerisiä öljyjä. Varret ovat onttoja. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti ja lehtipari on kasvanut kannoistaan yhteen. Lehdet ovat piikkisiä tai pariosaisia, harvoin ehytlaitaisia, ja kourasuonisia. Kukinto koostuu perättömistä ja kiehkuraisista viuhkoista. Kukissa on 12-särmäinen ulkoverhiö, ja kukat ovat vahvasti vastakohtaisia. Verholehtiä on neljä, ja hedeparit kiinnittyvät teriötorveen eri korkeuksille. Siemenissä on kirjava endospermi.
Alaheimossa on kaksi tai kolme sukua (mm. kiehkuriot Morina) ja 13 lajia. Levinneisyys ulottuu hajanaisesti Balkanilta Keski-Aasiaan ja Kiinaan.
Luokittelu > 6. Valerianoideae Raf.

Alaheimo on entinen heimo virmajuurikasvit (Valerianaceae), ja sen edustajat ovat usein pahanhaluisia ruohoja, joilla on vastakkaiset ja toisinaan pareittain toisiinsa kiinni kasvaneet lehdet ja melko pienet kukat. Toisinaan kasvit ovat kaksikotisia, jolloin hede- ja emikukat sijaitsevat eri kasviyksilöissä. Kukinto on viuhkomainen. Yhdislehtinen teriö on enemmän tai vähemmän säteittäinen, ja kukassa on tukilehtiä, muttei ulkoverhiötä. Verhiö on pieni, ja uloin terälehti on tavallisesti kannuksellinen. Heteitä on yhdestä viiteen, tavallisesti kuitenkin kolme. Hedelmä on verhiön suojaama.
Alaheimoon kuuluu 17 sukua ja 315 lajia, jotka kasvavat pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, erityisesti Välimerenmaissa, ja Etelä-Amerikan Andeilla, missä kasvaa puolet alaheimon lajeista. Runsaslajisimmat suvut ovat virmajuuret (Valeriana) ja vuonankaalit (Valerianella). Edellisessä on 200 lajia, jälkimmäisessä 80.
Virmajuurikasvisuvut:
Aligera Suksd.
Aretiastrum (DC.) Spach
Astrephia Dufr.
Belonanthus Graebn.
Centranthus Lam. & DC. – virmat
Fedia Gaertn. – virmakat
Nardostachys DC. – nardusjuuret
Patrinia Juss. – keltavirmat
Phuodendron (Graebn.) Dalla Torre & Harms
Phyllactis Pers.
Plectritis (Lindl.) DC.
Pseudobetckea (Hock) Lincz.
Stangea Graebn.
Valeriana L. – virmajuuret
Valerianella Mill. – vuonankaalit
Luokittelu > 7. Dipsacoideae Eaton

Alaheimoa on aiemmin pidetty omana purtojuurikasvien (Dipsacaceae) heimona. Siihen kuuluu ruohoja, jotka voivat olla joskus pensasmaisia. Lehdet ovat vastakkaisasentoisia. Kukinto on tavallisesti mykerömäinen ja suojuslehdellinen. Kukat ovat enemmän tai vähemmän vastakohtaisia, ja niissä on hyvin kehittynyt ulkoverhiö. Hedelmä on kuiva ja yksisiemeninen.
Alaheimon 11 sukua ja 290 lajia kasvaa Euraasiassa Pohjois-Euroopasta Malaijien saaristoon asti, Pohjois- ja Itä-Afrikassa. Erityisen runsaasti lajeja on Välimerenmaissa. Runsaslajisimpia sukuja ovat piirtotörmäkukat (Scabiosa, 80 lajia), kirahvinkukat (Cephalaria, 65 lajia) ja ruusuruohot (Knautia, 60 lajia).
Alaheimon suvut:
Cephalaria Schrad. ex Roem. & Schult. – kirahvinkukat
Dipsacus L. – karstaohdakkeet eli karttaohdakkeet
Knautia L. – ruusuruohot
Lomelosia Raf. – pistetörmäkukat
Pterocephalus Adans. – sulkalatvat
Scabiosa L. – piirtotörmäkukat eli törmäkukat
Succisa Haller – purtojuuret
Succisella Beck – kerälatvat
Triplostegia Wall. ex DC.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kuusamakasvit (Caprifoliaceae)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Caprifoliaceae
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Linnaeaceae
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Valerianaceae
Keltavuohenkuusama (Diervilla lonicera)
Tähkäkuusama (Leycesteria formosa)
Abelia chinensis
Vitikiehkurio (Morina longifolia)
Punavirma (Centranthus ruber)
Tuoksutörmäkukka (Scabiosa canescens)
Lokariauto

Lokariauto on Leo Laine Oy:n valmistamien Lokari-pienautojen nimitys. Joskus nimitystä käytetään myös muista samankaltaisista ajoneuvoista. Autojen kori on valmistettu muovista ja moottorina on nykyisin noin viiden hevosvoiman Honda- tai Kama-moottori. 1980-luvulla moottorin teho oli noin 3,5 hevosvoimaa.
Aiheesta muualla

Leo Laine Oy
Liikenneympyräkoira

Puinen liikenneympyräkoira Linköpingistä

Liikenneympyräkoirat (ruots. rondellhund) ovat alun perin Ruotsissa alkunsa saaneita ja siellä suurta suosiota keränneitä koiraa esittäviä veistoksia, joita on sijoitettu liikenneympyröiden sisään. Koiria esittäviä teoksia alettiin sijoittaa liikenneympyröihin joka puolella Ruotsia syksyllä 2006.
Historia

Vuonna 2006 Linköpingin liikenneympyröihin alkoi ilmaantua koiria esittäviä teoksia, kun erääseen liikenneympyrään sijoitettu kuvanveistäjä Stina Opitzin betonista tekemä koirapatsas joutui vandalismin kohteeksi ja jouduttiin poistamaan paikoiltaan. Patsaan ollessa korjattavana paikallinen taiteilijaryhmä Akademi Vreta Kloster sijoitti liikenneympyrään sekarotuista koiraa esittävän puusta valmistetun patsaan. Median kerrottua tapauksesta koirapatsaita alkoi ilmestyä myös kaikkialle muualle Ruotsiin.
Syksyllä 2007 Ruotsissa nousi kohu, kun taiteilija Lars Vilks piirsi islamin profeetta Muhammedin liikenneympyräkoirana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liikenneympyräkoira Wikimedia Commonsissa
Lee Eun-ju

Lee Eun-ju vuonna 2004
Lee Eun-ju (22. joulukuuta 1980 – 22. helmikuuta 2005) oli eteläkorealainen näyttelijä. Hän teki itsemurhan 24-vuotiaana.
Ura

Lee Eun-ju syntyi Gunsanissa, Jeollabuk-dossa, Etelä-Koreassa. Hän muutti Souliin valmistuttuaan, jotta voisi opiskella näyttelemistä. Hän aloitti 1990-luvun puolivälissä koulupukumallina, ja useiden televisioesiintymisten jälkeen teki elokuvaensiesiintymisensä vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa Song-o. Myöhemmin hän esiintyi menestyselokuvissa Oh! Soo-jung, Yeonae soseol ja Brotherhood of War. Hän näytteli myös suositussa korealaisessa draamasarjassa The Phoenix, kuten myös elokuvassa Juhong geulshi, jossa hänellä oli monta alastonkohtausta. Tämä jäi hänen viimeiseksi elokuvakseen.
Kuolema

Lee teki itsemurhan 22. helmikuuta 2005 illalla kotonaan Bundangissa, Seongnamssa, vain muutamaa päivää sen jälkeen kun hän valmistui Dankookin yliopistosta. Leen veli löysi hänet hirttäytyneenä ja ranteet viilleltyinä. Itsemurhan syyksi väitettiin masennusta ja henkistä pahoinvointia, jotka olivat mahdollisesti aiheutuneet perheongelmista. Heti Leen itsemurhan jälkeen hänen perheensä sanoivat, että hän oli kärsinyt unihäiriöistä, jotka johtuivat Juhong geulshi -elokuvassa tehdyistä alastonkohtauksista. Tosin Lee oli tehnyt samankaltaisia kohtauksia aiemminkin vuonna 2000 elokuvassa Oh! Soo-jung, mikä tekee   motiivista kyseenalaisen. Hän jätti verellä kirjoitetun itsemurhaviestin, johon hän oli kirjoittanut: "Äiti, olen pahoillani. Minä rakastan sinua." Erillisessä kirjeessä luki: "Halusin tehdä paljon. Vaikka elänkin, en ole oikeasti elossa. En halua kenenkään pettyvän. On hienoa saada rahaa... Halusin tehdä rahaa.
Lee Eun-ju polttohaudattiin ja siunattiin kryptassa Goyangissa. Satoja hänen näyttelijä- ja viihdyttäjäystäviään saapui hautajaisiin. Korealainen laulaja Bada lauloi laulun "You Were Born to be Loved" ja Leen ystävät puhuivat tämän muistolle.
Filmografia > Elokuvat

Song-o (1999)
Oh! Soo-jung (2000)
Beonjijeompeureul hada (2001)
Yeonae soseol (2002)
Hayanbang (2002)
Haneul jeongwon (2003)
Annyeong UFO (2004)
Brotherhood of War (2004)
Juhong geulshi (2004)
Filmografia > Draamasarjat

Start (1997)
White Nights 3.98 (1998)
KAIST (1999)
The Phoenix (2004)
Aiheesta muualla

Lee Eun-ju Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Koukouroúntzos

| --- | --- |
Sijainti:  Ioánnina, Epeiros, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 827 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koukouroúntzos (kreik. Κουκουρούντζος, myös  Koukouroútzos, Κουκουρούτζος) on vuori Epeiroksessa Luoteis-Kreikassa. Sen korkeimman huipun nimi on Neráida (Νεράιδα) ja korkeus 1 827 metriä. Vuori sijaitsee Ioánninan alueyksikössä koilliseen Elatochórin kylästä.
Koukussa

Koukussa tarkoittaa seuraavia asioita:
Koukussa (Auto Focus), yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva vuodelta 2002
Pure – Koukussa (Pure), brittiläinen draamaelokuva vuodelta 2002
Koukussa (Fish Hooks), yhdysvaltalainen animaatiosarja vuodelta 2010
Koukussa, suomalainen draamasarja vuosilta 2015 ja 2018.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Koukussa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.