stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Driftwood

| Jimmy Driftwood> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1907 Timbo, Arkansas
Kuollut: 12. heinäkuuta 1998 (91 vuotta) Fayetteville, Arkansas
Ammatti:  opettaja, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Tyylilajit:  country, folk
Soittimet:  kitara, banjo, viulu, dulcimer, huulijousi
Levy-yhtiöt:  RCA Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jimmy Driftwood, joskus Jimmie Driftwood, alkujaan James Corbitt Morris  (20. kesäkuuta 1907 Timbo, Arkansas – 12. heinäkuuta 1998 Fayetteville, Arkansas) oli yhdysvaltalainen opettaja, folkloristi ja laulaja-lauluntekijä.
Driftwood kirjoitti yli 6000 laulua, joista levytettiin tai julkaistiin yli 300. Tunnettuja kappaleita ovat ”The Battle of New Orleans”, ”Tennessee Stud”, ”Down in the Arkansas” ja ”He Had a Long Chain On”. Hänen laulujaan ovat esittäneet muun muassa Johnny Horton, Eddy Arnold, Doc Watson,  Johnny Cash ja Odetta.
Driftwood voitti kaksi Grammy-palkintoa. Hänelle myönnettiin kansanperinteen kunniatohtorin arvo Peabodyn yliopistosta.
Jemma Simpson

Jemma Simpson vuonna 2012.
Jemma Louise Simpson (s. 10. helmikuuta 1984 Plymouth) on brittiläinen yleisurheilija, joka juoksee 800 metriä ja 1 500 metriä. Häntä valmentaa olympiamitalisti Mark Rowland.
Ura

Simpson sijoittui kahdeksanneksi alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2001, neljänneksi alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2002 ja otti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2003. Kultaa hän voitti Englannissa vuoden 2002 nuorten Kansainyhteisön kisoissa.
Simpson sijoittui 800 metrillä kuudenneksi Kansainyhteisön kisoissa 2006 ja toiseksi Britannian mestaruuskisoissa Rebecca Lynen jälkeen. Göteborgin EM-kisoissa hän karsiutui välierissä.
Vuonna 2007 talven loukkaantumisten jälkeen Simpson teki paluun Britannian mestaruuskisoissa voittamalla kultaa 800 metrillä. Hänet valittiin Britannian joukkueeseen yleisurheilun MM-kisoihin 2007. Hän jäi välierissä kuudenneksi ajalla 2.00,48 ja karsiutui loppukilpailusta. Simpson oli seitsemäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2007.
Vuonna 2008 hän karsiutui Valencian sisäratojen MM-kisojen 1 500 metrin ja Pekingin olympialaisten 800 metrin alkuerissä. Seuraavana vuonna hän karsiutui Berliinin MM-kisojen 800 metrin välierissä, mutta oli seitsemäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa.
Kaudella 2010 hän juoksi 1500 m aikaan 4.06,39, joka on hänen oma ennätyksensä. 800 metrin ennätyksensä hän teki Timanttiliiga-kisassa Monacossa 22. heinäkuuta 2010 juostuaan matkan aikaan 1.58,74. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli viides 800 metrillä ajalla 1.59,90. Helsingin EM-kisoissa 2012 hän oli 800 metrillä seitsemäs ajalla 2.02,14.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metriä – 1.58,74 (2010)
1 500 metriä – 4.06,39 (2010)
Aiheesta muualla

Jemma Simpsonin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Simpsonin profiili Powerof10:n sivuilla
Jim Walsh

| Jim Walsh |
| --- | --- |
 Walsh kauden 1957–1958 aikoihin.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Patrick ”Jim” Walsh
Syntynyt: 29. elokuuta 1930 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 4. maaliskuuta 1976 (45 vuotta) San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  193 cm
Paino:  86 kg
NBA-varaus:  97. varaus 1952 (Baltimore Bullets)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1949–1952:  Stanfordin yliopisto
Seurajoukkueet
1957:  Philadelphia Warriors
Maajoukkueet
:   Yhdysvallat
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 |  |  |
James Patrick ”Jim” Walsh (29. elokuuta 1930 San Francisco, Kalifornia – 4. maaliskuuta 1976 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Elämä ja ura

Walsh pelasi vuodet 1949–1952 Stanfordin yliopiston joukkueessa. Baltimore Bullets varasi hänet NBA:han 97. vuorolla vuoden 1952 varaustilaisuudessa. Walsh pelasi amatöörisarjaa Phillips 66ers -joukkueessa ja vuonna 1957 kymmenen ottelua NBA:ta Philadelphia Warriorsissa. Amatöörinä Walsh valittiin Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon Melbournen kesäolympialaisiin 1956, missä maa voitti kultaa. Walsh kuoli vain 45-vuotiaana 4. maaliskuuta 1976: hänelle oli tehty viikkoja ennen kuolemaansa kaksi mahaleikkausta.
Aiheesta muualla

Jim Walsh Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 1956
3 Cain |
4 Hougland |
5 Jones |
6 Russell |
7 Walsh |
8 Evans |
9 Haldorson |
10 Tomsic |
11 Boushka |
12 Ford |
13 Jeangerard |
14 Darling |
Valmentaja Tucker
Italian Grand Prix 2007

|  Italian Grand Prix 2007  |
| --- | --- |
 13. osakilpailu 17 osakilpailusta kaudella 2007. 

Päivämäärä:  9. syyskuuta 2007
Sijainti:  Monza, Milano, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,793 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 307,029 km
Sää:   Aurinkoinen, kuiva
Paalupaikka
Kuljettaja:   Fernando Alonso   (McLaren)
Paaluaika:  1.21,997
Palkintokoroke
Voittaja:   Fernando Alonso   (McLaren)
Toinen:   Lewis Hamilton   (McLaren)
Kolmas:   Kimi Räikkönen   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Fernando Alonso   (McLaren)
Kierrosaika:  1.22,871 (kierroksella 15)
Fernando Alonso.
Italian Grand Prix 2007 (virallisesti Formula 1 Gran Premio d'Italia 2007) oli Formula 1 -kauden 2007 13. osakilpailu, joka ajettiin 9. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailun voitti McLaren-kuljettaja Fernando Alonso, jolle voitto oli kauden neljäs ja McLarenille kauden viides. McLaren otti kilpailuissa kaksoisvoiton Lewis Hamiltonin kakkostilalla. Kyseessä oli ensimmäinen McLarenin kaksoisvoitto Monzan radalla. Kolmanneksi sijoittui Ferrari-kuljettaja Kimi Räikkönen.
Tulokset > Aika-ajo

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika (1>  erä) | Aika (2>  erä) | Aika (3>  erä) | Lähtöruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1 |  Fernando Alonso | McLaren | 1.21,718 | 1.21,356 | 1.21,997 | 1 |
| 2. | 2 |  Lewis Hamilton | McLaren | 1.21,956 | 1.21,746 | 1.22,034 | 2 |
| 3. | 5 |  Felipe Massa | Ferrari | 1.22,309 | 1.21,993 | 1.22,549 | 3 |
| 4. | 9 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 1.23,107 | 1.22,467 | 1.23,174 | 4 |
| 5. | 6 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | 1.22,673 | 1.22,369 | 1.23,183 | 5 |
| 6. | 10 |  Robert Kubica | BMW Sauber | 1.23,088 | 1.22,400 | 1.23,446 | 6 |
| 7. | 4 |  Heikki Kovalainen | Renault | 1.23,505 | 1.23,134 | 1.24,102 | 7 |
| 8. | 16 |  Nico Rosberg | Williams | 1.23,333 | 1.22,748 | 1.24,382 | 8 |
| 9. | 12 |  Jarno Trulli | Toyota | 1.23,724 | 1.23,107 | 1.24,555 | 9 |
| 10. | 7 |  Jenson Button | Honda | 1.23,639 | 1.23,021 | 1.25,165 | 10 |
| 11. | 15 |  Mark Webber | Red Bull | 1.23,575 | 1.23,166 |  | 11 |
| 12. | 8 |  Rubens Barrichello | Honda | 1.23,474 | 1.23,176 |  | 12 |
| 13. | 17 |  Alexander Wurz | Williams | 1.23,739 | 1.23,209 |  | 13 |
| 14. | 23 |  Anthony Davidson | Super Aguri | 1.23,646 | 1.23,274 |  | 14 |
| 15. | 3 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 1.23,559 | 1.23,325 |  | 15 |
| 16. | 19 |  Sebastian Vettel | Toro Rosso | 1.23,578 | 1.23,351 |  | 16 |
| 17. | 22 |  Takuma Satō | Super Aguri | 1.23,749 |  |  | 17 |
| 18. | 11 |  Ralf Schumacher | Toyota | 1.23,787 |  |  | 18 |
| 19. | 18 |  Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso | 1.23,886 |  |  | 19 |
| 20. | 14 |  David Coulthard | Red Bull | 1.24,019 |  |  | 20 |
| 21. | 20 |  Adrian Sutil | Spyker | 1.24,699 |  |  | 21 |
| 22. | 21 |  Sakon Yamamoto | Spyker | 1.25,084 |  |  | 22 |
Lähde:
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1 |  Fernando Alonso | McLaren | 53 | 1.18.37,806 | 1 | 10 |
| 2. | 2 |  Lewis Hamilton | McLaren | 53 | + 6,062 | 2 | 8 |
| 3. | 6 |  Kimi Räikkönen | Ferrari | 53 | + 27,325 | 5 | 6 |
| 4. | 9 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 53 | + 56,562 | 4 | 5 |
| 5. | 10 |  Robert Kubica | BMW Sauber | 53 | + 1.00,558 | 6 | 4 |
| 6. | 16 |  Nico Rosberg | Williams | 53 | + 1.05,810 | 8 | 3 |
| 7. | 4 |  Heikki Kovalainen | Renault | 53 | + 1.06,751 | 7 | 2 |
| 8. | 7 |  Jenson Button | Honda | 53 | + 1.12,168 | 10 | 1 |
| 9. | 15 |  Mark Webber | Red Bull | 53 | + 1.15,879 | 11 |   |
| 10. | 8 |  Rubens Barrichello | Honda | 53 | + 1.16,958 | 12 |   |
| 11. | 12 |  Jarno Trulli | Toyota | 53 | + 1.17,736 | 9 |   |
| 12. | 3 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 52 | + 1 krs. | 15 |   |
| 13. | 17 |  Alexander Wurz | Williams | 52 | + 1 krs. | 13 |   |
| 14. | 23 |  Anthony Davidson | Super Aguri | 52 | + 1 krs. | 14 |   |
| 15. | 11 |  Ralf Schumacher | Toyota | 52 | + 1 krs. | 18 |   |
| 16. | 22 |  Takuma Satō | Super Aguri | 52 | + 1 krs. | 17 |   |
| 17. | 18 |  Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso | 52 | + 1 krs. | 19 |   |
| 18. | 19 |  Sebastian Vettel | Toro Rosso | 52 | + 1 krs. | 16 |   |
| 19. | 20 |  Adrian Sutil | Spyker | 52 | + 1 krs. | 21 |   |
| 20. | 21 |  Sakon Yamamoto | Spyker | 52 | + 1 krs. | 22 |   |
| Kesk. | 5 |  Felipe Massa | Ferrari | 10 | Auton takaosa | 3 |   |
| Kesk. | 14 |  David Coulthard | Red Bull | 1 | Etusiipi | 20 |   |
Lähde:
Tulokset > Johtokierrokset

| Nro | Kuljettaja | Kierrokset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Fernando Alonso | 1-20, 26-53 | 48 |
| 2 |  Kimi Räikkönen | 21-25 | 5 |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian Grand Prix 2007 Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan Italian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Autodromo Nazionale Monza (1950–1979, 1981–) Autodromo Enzo e Dino Ferrari (1980)
Formula 1 -kausi 2007
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia |  Malesia |  Bahrain |  Espanja |  Monaco |  Kanada |
|  Yhdysvallat |  Ranska |  Britannia |  Eurooppa |  Unkari |  Turkki |
|  Italia |  Belgia |  Japani |  Kiina |  Brasilia |  |
Johan Albert Kosk

Johan Albert Kosk (1. kesäkuuta 1870 Pohja – 24. kesäkuuta 1942) oli suomalainen kirjapainoalan yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Koskin vanhemmat olivat maalari Gustaf Wilhelm Kosk ja Helena Sofia Borenius. Kosk tuli kansakoulun jälkeen kirjanpainajanoppiin 1884, opinkäynyt kirjaltaja hänestä tuli 1888, alifaktori 1896 ja faktori 1906. Kosk toimi vuodesta 1906 kirjapainon johtajana useissa eri yrityksissä. Hänellä oli runsaasti kirjapainoalan luottamustehtäviä, Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1904–1909. Kosk oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Jan Lammers

| Jan Lammers |
| --- | --- |
 Jan Lammers vuonna 2011 Le Mansin 24 tunnin ajoissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1956 
Kansalaisuus:   alankomaalainen
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1979–1982, 1992
Talli(t):  Shadow, ATS, Ensign, Theodore ja March
Kilpailuja:  41 (23 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Argentiinan Grand Prix 1979
Viimeinen kilpailu:  Australian Grand Prix 1992
Aiheesta muualla
www.janlammers.com
Johannes "Jan" Lammers (s. 2. kesäkuuta 1956 Zandvoort, Alankomaat) on entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteensä 41 kilpailuun saavuttamatta kuitenkaan yhtään pistettä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Ura

Voitettuaan Euroopan Formula 3 -mestaruuden vuonna 1978 Lammers sai kuljettajan paikan  seuraavana vuonna kuninkuusluokassa Shadow-tallista. Paras saavutus kaudelta oli Kanadan GP:n yhdeksäs sija.
Kausina 1980 ja 1981 hän kilpaili ATS ja Ensign -talleista saavuttamatta ainuttakaan pistettä.Hän onnistui kuitenkin saavuttamaan vuonna 1980 ATS-tallin parhaan aika-ajosijoituksen oltuaan neljäs.
Kausi 1982 oli Lammersille pettymys, koska hän pääsi vain kertaalleen kilpailuun mukaan, mutta silloinkin oli tyytyminen keskeytykseen.
Kilpailukyvyttömien autojen vuoksi Lammers siirtyi ajamaan Le Mansin 24 tunnin ajoja, joissa voitti vuonna 1988 Jaguarilla. Hän ajoi myös Daytonan 24 tunnin ajoja, joissa hän voitti kahdesti.
Lammers teki kymmenen vuoden tauon jälkeen paluun ykkösiin ajamalla kauden 1992 kaksi viimeistä kilpailua March -tallissa. Hänestä tuli samalla pisimmän tauon kahden kilpailun välillä pitänyt kuljettaja. Hänellä oli myös sopimus kaudelle 1993, mutta talli ajautui konkurssiin ennen sen alkua.
Lammers ajaa edelleen, mutta hän on myös toiminut Hollannin joukkuetallin päällikkönä A1 Grand Prix -sarjassa sekä voittanut FIA Sports Car -titelin vuonna 2003.
Kaudesta 2017 alkaen Lammers on kilpaillut European Le Mans Series kestävyyskilpailuissa LMP2-luokassa Racing Team Nederlandin väreissä.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 | Shadow Racing Team | Shadow DN9 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG Kesk. | BRA 14 | RSA Kesk. | USW Kesk. | ESP 12 | BEL 10 | MON DNQ | FRA 18 | GBR 11 | GER 10 | AUT Kesk. | NED Kesk. | ITA DNQ | CAN 9 | USA DNQ |  | - | 0 |
| 1980 | Team ATS | ATS D3 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | ARG DNQ | BRA DNQ | RSA DNQ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1980 | Team ATS | ATS D4 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  | USW Kesk. | BEL 12 | MON NC |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1980 | Unipart Racing Team | Ensign N180 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  |  |  |  | FRA DNQ | GBR DNQ | GER 14 | AUT DNQ | NED DNQ | ITA DNQ | CAN 12 | USA Kesk. |  |  | - | 0 |
| 1981 | Team ATS | ATS D4 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | USW Kesk. | BRA DNQ | ARG 12 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | - | 0 |
| 1981 | Team ATS | ATS HGS | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 |  |  |  | SMR DNQ | BEL | MON | ESP | FRA | GBR | GER | AUT | NED | ITA | CAN | CPL |  | - | 0 |
| 1982 | Theodore Racing Team | Theodore TY02 | Ford Cosworth DFV 3.0 V8 | RSA | BRA | USW | SMR | BEL DNQ | MON DNQ | DET DNQ | CAN | NED Kesk. | GBR DNQ | FRA DNQ | GER | AUT | SUI | ITA | CPL | - | 0 |
| 1992 | March F1 | March CG911 | Ilmor 2175A 3.5 V10 | RSA | MEX | BRA | ESP | SMR | MON | CAN | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | POR | JPN Kesk. | AUS 12 | - | 0 |
Uran kohokohdat

1973 Hollannin vakioautosarjan mestaruus ryhmässä 1
1978 Formula 3 Euroopan mestaruus
1983 ja 1984 Renault 5 Turbo Eurocupin mestaruus
1995 Formula 3000 TVR Invitational Race:n voitto
2002 ja 2003 FIA Urheiluautojen mestaruus luokassa SR1
2008 Toyo Tires 24H Series luokan A6 toinen tila.
2012 Historic Zandvoort Grand Prix Gentlemen Drivers kutsukilpailun voitto
2017 Yas Marinan Gulf 12 tunnin kilpailun voitto GTX1 luokassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Lammers Wikimedia Commonsissa
Lammers Theodore Racingin autolla Hollannin Grand Prix'ssä 1982.
Jane Seymour

| Jane Seymour |
| --- | --- |
 Englannin kuningatar
 
Valtakausi:  30. toukokuuta 1536 – 24. lokakuuta 1537
Syntynyt:  noin. 1507 tai 1508
Kuollut:  24. lokakuuta 1537 Hampton Courtin palatsi, Englanti
Puoliso:  Henrik VIII
Lapset:  Edvard VI
Isä:  John Seymour
Äiti:  Margaret Wentworth
Nimikirjoitus:  
Jane Seymour (noin 1507 tai 1508 – 24. lokakuuta 1537) oli Englannin kuninkaan Henrik VIII:n kolmas vaimo. Hän synnytti kuninkaan ainoan eloon jääneen poikalapsen, Edvard VI:n. Kuningatar Jane kuoli kuitenkin 12 päivää synnytyksen jälkeen lapsivuodekuumeeseen. Jane Seymour on jäänyt historiaan protestanttisena kuningattarena pääasiassa ilmeisesti sen vuoksi, että hänen pojastaan tuli protestanttinen poikakuningas Edvard VI. Tosiasiassa Jane Seymour oli vanhan katolisen uskon kannattajia.
Jane Seymour ennen avioliittoaan

Janen isä oli John Seymour Wiltshirestä ja äiti Margaret Wentworth. Hänen veljestään Edward Seymourista tuli valtionhoitaja Edvard VI:n valtakaudella Henrik VIII:n kuoltua. Ennen avioliittoaan Jane Seymour oli sekä kuninkaan ensimmäisen vaimon Katariina Aragonialaisen että Anna Boleynin hovineito.
Jane Seymourilla oli kaiken kaikkiaan yhdeksän sisarusta, mutta neljä näistä kuoli pienenä. Hänellä oli kolme veljeä, joista historiaan on jäänyt kaksi kunnianhimoista veljeä Edward Seymour ja Thomas Seymour, joka meni lopulta naimisiin Henrik VIII:n viimeisen vaimon ja lesken Katariina Parrin kanssa. Aikalaisista esimerkiksi Espanjan suurlähettiläs Eustache Chapuys epäili Seymourin veljesten ja näiden liittolaisten, Anna Boleynin vastustajien, valmentaneen Janea, kun kuningas kiinnostui tästä. Kuningas saattoi alun perin ajatella Janesta vain rakastajatarta eikä uutta vaimoa, mutta kun hän tarjosi tälle lahjoja (muun muassa rahaa) ja tämä kieltäytyi, vaatimaton Jane Seymour lumosi kuninkaan.
Anna Boleyn teloitettiin toukokuun 19. päivänä, ja Jane Seymour kihlautui Henrik VIII:n kanssa seuraavana päivänä. Heidät vihittiin kymmenen päivää myöhemmin. Henrik VIII:n kuuden vaimon elämäkertakirjailija Agnes Strickland pitää tätä osoituksena siitä, ettei Jane ollut mikään pyhimys.
Kuningatar Jane

Kuningattareksi tulleesta Jane Seymourista tuli myös kuninkaan kahden tyttären äitipuoli. Marian kanssa hän tuli hyvin toimeen ja pyysi miestään kutsumaan tämän vanhimman tyttären takaisin hoviin. Maria sai palata vasta, kun oli allekirjoittanut paperin, jossa vahvisti isänsä olevan Englannin kirkon pää ja äitinsä avioliiton olleen laiton.
Henrikin edelliset kuningattaret (Katariina Aragonialainen sekä Anne Boleyn) olivat olleet hyvin koulutettuja, mutta Jane oli tässä suhteessa poikkeus. Hän osasi lukea ja kirjoittaa tyydyttävästi, mutta oli paljon parempi talonpidossa sekä kotitöissä, joita tosin pidettiin enemmän sen ajan naisten töinä sekä velvollisuutena osata.
Jane Seymour oli ilmeisesti vanhan uskonnon kannattajia, sillä hän pyysi miestään esimerkiksi säästämään pohjoisen kapinallisia, jotka kapinoivat protestanttisuutta vastaan. Kuningas kuitenkin muistutti vaimoaan siitä, mitä häntä vastustaneille vaimoille oli käynyt. Armon pyhiinvaelluksena tunnetun kapinan jälkeen Henrik VIII lupasi kapinoitsijoille harkita vaimonsa kruunaamista pohjoisessa, mitä voi myös pitää todisteena siitä, että Jane Seymour oli katolinen. Jane Seymouria ei kuitenkaan ehditty koskaan kruunata.
Vuoden 1537 alussa Jane Seymour tuli raskaaksi, ja lopulta lokakuussa pitkäksi venyneen synnytyksen jälkeen Henrik VIII sai kaipaamansa pojan, joka kastettiin Edvardiksi. Kuningatar Jane vastaanotti vieraita ja onnitteluja, mutta sairastui sitten lapsivuodekuumeeseen ja kuoli kaksitoista päivää pojan syntymän jälkeen.
Jane Seymour haudattiin Windsoriin hautajaistensa jälkeen. Henrik suri vaimonsa kuolemaa monta kuukautta, ja meni uudelleen naimisiin vasta kolme vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Alison Weir kertoo, että myöhemmässä elämässään Henrik VIII vakuuttui siitä, että oli rakastanut Jane Seymouria kaikista kuudesta vaimostaan eniten, ja juuri tämän viereen kuningas myös haudattiin lopulta vuonna 1547.
Jane Seymour elokuvissa

Janen hahmo esiintyi ensimmäisen kerran saksalaisessa elokuvassa Ann Boleyn vuonna 1920, jolloin häntä esitti näyttelijä Aud Edege Nissen. Kolmetoista vuotta myöhemmin Wendy Barrie oli ilahduttavan naiivikenen mukaan? Jane Charles Laughtonin vastanäyttelijänä Alexander Kordan menestyneessä mestariteoksessa The Private Life of Henry VIII.
Seuraavan kerran Jane Seymour nähtiin valkokankaalla vasta vuonna 1969 Hal B. Wallisin Oscar-palkitussa elokuvassa Tuhannen päivän kuningatar. Janea esitti Lesley Peterson, kuningasta Richard Burton ja Anna Boleynia kanadalainen Genevieve Bujold.
Vuotta myöhemmin 90 minuutin mittainen BBC:n televisiodraamasarjan Henrik VIII:n kuusi vaimoa osassa Jane Seymour esitteli Janen suloisena, viattomana ja ujona naisena, joka oli omistautunut miehelleen Henrik VIII:lle. Kuningasta näytteli australialainen näyttelijä Keith Michell ja Janea englantilainen näyttelijä Anne Stallybrass. Vuonna 1972 tulkinta toistui elokuvassa Henrik VIII:n kuusi vaimoa, jossa Michell näytteli jälleen kuningasta, mutta Jane Seymourin osassa oli Jane Asher.
Tohtori David Starkeyn Henrik VIII:n vaimoja käsittelevässä puolidokumentissa "The Six Wives of Henry VIII" vuodelta 2001 osissa "Anne Boleyn" ja "Jane Seymour and Anne of Cleves" Janea esitti Charlotte Roach. Naomi Benson näytteli Janea BBC:n televisiodraamassa The Other Boleyn Girl (2003), jossa Jared Harris esitti kuningasta ja Jodhi May Anna Boleynia. Janen osuus oli tässä televisiodraamassa vähäinen.
Lokakuussa 2003 Ray Winstone esitti pääosaa ITV:n kaksiosaisessa draamassa Henry VIII. Toisessa osassa kuvataan kuninkaan elämää alkaen tämän avioliitosta Jane Seymourin kanssa. Janea esitti englantilainen kaunotar Emilia Fox aina kuninkaan kuolemaan saakka vuonna 1547. Jane kuvattiin siinä moraalisesti rohkeana ja hyveellisenä naisena.
Jane Seymour historiankirjoituksessa

Janea ylistettiin laajalti kauneimmaksi ja ansioituneimmaksi kaikista Henrik VIII:n vaimoista vuosisatoja hänen kuolemansa jälkeen. Viktoriaaninen naishistorioitsija Agnes Strickland, joka laati laajan tutkimuksen Ranskan, Skotlannin ja Englannin kuninkaallisista naisista, sanoi kuitenkin, että tarina "Anna Boleynin viimeisistä tuskaisista hetkistä" ja Henrik VIII:n pikaisesta uudesta avioliitosta Jane Seymourin kanssa on tarpeeksi vastenmielinen jo sellaisenaan, mutta kymmenkertaisesti sen ylistyksen vuoksi, mitä sen aikaan saanut nainen on historiassa saanut.
Nykyajan historioitsijat, erityisesti Alison Weir ja Antonia Fraser, antavat myönteisen käsityksen hienotunteisesta ja tervejärkisestä naisesta, jota Weir kutsuu "voimakastahtoiseksi naiseksi, jossa oli matriarkan ainesta".
Hester W. Chapman ja professori E. W. Ives nostivat jälleen esiin Stricklandin käsityksen Jane Seymourista ja uskoivat tämän näytelleen tärkeää ja tietoista osaa Anna Boleynin kylmäverisessä tuhoamisessa. Tohtori David Starkey ja Karen Lindsey vähättelevät jokseenkin Janen merkitystä Henrikin muihin kuningattariin, erityisesti Katariina Aragonialaiseen, Anna Boleyniin ja Katariina Parriin, verrattuna. Joanna Denny, Marie Louise Bruce ja Carolly Erickson pidättäytyvät hekin antamasta liian sympaattista kuvaa Janen elämästä ja kuningatarajasta.
Kirjallisuutta

Fraser, Antonia (1991): Six Wives of Henry VIII.
Lindsey, Karen (1995): Divorced, beheaded, died.
Starkey, David (2004): Six Wives of Henry VIII.
Weir, Alison (1991): The Six Wives of Henry VIII.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jane Seymour Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Anne Boleyn | Henrik VIII:n vaimot 1536–1537 | Seuraaja: Anna Kleveläinen |
Prinssi Edvard, Henrik VIII ja Jane Seymor perhekuvassa. Yksityiskohta Hampton Court Palacessa sijaitsevasta maalauksesta noin vuodelta 1545.
Johan Adolph Mecklin

Johan Adolph Mecklin (22. toukokuuta 1761 Linköping – 21. marraskuuta 1803 Norrköping) oli ruotsalainen urkuri ja säveltäjä.
Mecklin valmistui Uppsalan yliopistosta. Vuonna 1789 hän seurasi isäänsä Johan Mikliniä Linköpingin tuomiokirkon urkurina ja musiikkijohtajana (director musices). Vuonna 1802 Mecklin valittiin Trivialskolanin rehtoriksi Norrköpingiin. Hän teki transkription koraalikirjasta vuonna 1801 ja laati oppikirjan För begynnare i tonkonsten (1802, toinen painos 1819). Mecklinin sävellystuotantoon kuuluu urkumusiikkia, kuten sävellys Tempo Giusto. Hän kuului Ruotsin kuninkaalliseen musiikkiakatemiaan vuodesta 1800.