Pioneer 0
Tausta > Suunnitelma

1. marraskuuta 1957 Ramo-Wooldridge Corporationin ohjustentutkimusyksikön järjestelmäkehitysryhmän jäsen Paul Degarabedian kirjoitti yksikön johtajalle Louis Dunnille muistion, jossa hän ehdotti kantorakettia, joka pystyisi kuljettamaan hyötykuormaa Kuuhun. Hänen ehdotuksessaan kantoraketin ensimmäinen vaihe olisi Yhdysvaltain ilmavoimien Thor-IRBM, joka yhdistettäisiin testaamattoman Vanguard-kantoraketin toisen ja kolmannen vaiheen muokattuun versioon. Yhdysvaltain ilmavoimat otti yhteyttä Ramo-Wooldridge Corporationiin ja kertoi olevansa kiinnostunut Degarabedianin ehdottaman kantoraketin sotilaallisesta käytöstä. Kantoraketista käytettiin nimeä Advanced Re-entry Test Vehicle eli ARTV. Toinen nimi kantoraketille oli Able-0. Air Force Ballistic Missile Divisionin (AFBMD) eversti Charles Therlune ehdotti, että kolme Able-0-kantorakettia varattaisiin Kuuhun laskeutumista varten ja ensimmäinen laukaisu saattaisi tapahtua kesällä vuonna 1958. Näin Ramo-Wooldridge Corporation oli muiden yhtiöiden ehdotusten edellä, koska muut yhtiöt eivät olleet vielä kehittäneet kantorakettia luotainlentoa varten. Ramo-Wooldridge Corporationin kuuluotain nimettiin Able-1:ksi. Luotain oli suunniteltu laskeutumaan Kuuhun, mutta suunnitelmaa pidettiin liian kunnianhimoisena, joten Able-1 muutettiin kiertolaisluotaimeksi.
Yhdysvaltain silloinen presidentti Dwight Eisenhower perusti 7. helmikuuta 1958 Advanced Research Projects Agencyn (ARPA), jonka tehtävänä oli hallinnoida Yhdysvaltain avaruushankkeita. Helmikuun puolivälissä Louis Dunn oli aloittanut Able 1:n rakentamisen valmistelut, vaikka sopimusta luotainlennosta ei ollut vielä tehty. 14. helmikuuta 1958 Dunn järjesti kokouksen liittyen luotaimeen. Luotainta kutsuttiin silloin nimellä Baker. Kokouksessa Dunn ilmoitti STL:n (nyk. TRW) rakentavan kuuluotaimen sekä kantoraketin, jotka laukaistaisiin elokuun puolivälissä. 3. maaliskuuta STL:n ohjelman johtajat esittivät luotainhankkeensa Yhdysvaltain presidentin tieteellisen neuvontakomitean Purcellin paneelille. Paneeli päätti suositella luotainhaketta "vain, jos sillä olisi todellista merkitystä ja mieluiten sellaista, jota yleisö voisi ihailla".
27. maaliskuuta 1958 Yhdysvaltain puolustusministeriö tiedotti laukaisevansa neljä tai viisi (myöhemmin varmistui, että viisi) kuuluotainta Advanced Research Projects Agencyn valvonnassa myöhemmin samana vuonna osana kansainvälistä geofysiikan vuotta. Projekti oli nimeltään Operaatio Mona. Yhdysvaltain silloinen puolustusministeri Neil McElroy ilmoitti, että Advanced Research Projects Agencyn avaruusohjelma editäisi avaruuslentoteknologiaa ja "määrittäisi kyvykkyytemme tutkia Kuun lähiavaruutta, hankkia hyödyllistä tietoa Kuusta ja antaa lähikuva Kuusta". Näistä luotaimista kolme ensimmäistä toteuttaisi Yhdysvaltain ilmavoimien Air Force Ballistic Missile Division (AFBMD) ja kaksi myöhempää Yhdysvaltain maavoimien Wernher von Braunin johtama Army Ballistic Missile Agency (ABMA). Pioneer 0 oli AFBMD:n ensimmäinen luotain. Sen valmistuksesta vastasi STL. Air Force Ballistic Missile Divisionin luotainhanke oli nimeltään Project Able-1, ja se koostui Pioneer 0:sta, -1:stä ja -2:sta.
Advanced Research Projects Agency oli ohjeistanut AFBMD:lle, että kuuluotaimet pitäisi laukaista "mahdollisimman pian". Tieteellisesti hyödyllisen tiedon kerääminen ei ollut prioriteetti.
Pioneer 0 -hankkeeseen osallistui yhteensä yli 3 000 henkilöä ja 52 yhtiötä, muun muassa Douglas Aircraft Company, Aerojet-General Corporation, Rocketdyne, Allegany Ballistics Laboratory sekä Thiokol Chemical Corporation. Kuutta lukuun ottamatta kaikki yhtiöt sijaitsivat Etelä-Kaliforniassa.