stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangasniemen vaakuna

Kangasniemen vaakuna
Kangasniemen vaakuna on Kangasniemen kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän naisiin, jotka tunnettiin taitavina kuviokankaiden kutojina. Samalla aihe liittyy kunnan nimeen kangas–sanan homonymian kautta.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä paaluittainen kultainen rukin lyhty, jossa lanka hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kangasniemen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. tammikuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. kesäkuuta samana vuonna.
Kanaliini

| Kanaliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-amino-4-amino-oksibutaanihappo
CAS-numero:  496-93-5
PubChem CID:  441443 ja 25246035
SMILES:  C(CON)C(C(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H10N2O3
Moolimassa:  134,14 g/mol
Sulamispiste:  213 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,298 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Kanaliini (C4H10N2O3) on proteiinisynteesiin osallistumattomiin eli ei-proteinogeneettisiin aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy eräissä hernekasveihin kuuluvissa kasvilajeissa ja se on myrkyllinen yhdiste.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kanaliini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen luonnossa esiintyvän enantiomeerin ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +7,7. Kanaliini on ainoa luonnossa esiintyvä aminohappo, joka sisältää vapaan amino-oksiryhmän. Aine reagoi hyvin nopeasti aldehydien ja karboksyylihappojen kanssa muodostaen oksiimin.
Ensimmäisen kerran kanaliinia eristettiin Canavalia ensiformis-hernekasvista ja tämän jälkeen sitä on tavattu muistakin kasvilajeista, jotka tuottavat myös kanavaniinia. Kasveissa kanaliinia muodostuu kanavaniinista arginaasientsyymin katalysoimana. Kanaliini on kasveissa osa aineenvaihduntakiertoa, joka muistuttaa ureakiertoa. Se reagoi karbamoyylifosfaatin kanssa ornitiinitranskarbamylaasin katalysoimana O-ureidohomoseriiniksi, josta muodostuu arginiinimeripihkahapposyntetaasin katalysoimana kanavaninomeripihkahappoa. Tämä tuote hajotetaan arginiinimeripihkahappolyaasin katalysoimana kanavaniiniksi ja fumaarihapoksi. Yhdiste voi myös pelkistyä homoseriiniksi kanaliinireduktaasin katalysoimana.
Kanaliini on hyvin myrkyllistä kasveja syöville eläimille. Sen on havaittu olevan insektisidinen yhdiste muun muassa tupakkakiitäjän (Manduca sexta) toukkia vastaan ja neurotoksinen myös aikuisia lajin perhosille. Kanaliinin myrkyllisyys johtuu siitä, että se reagoi helposti pyridoksaalifosfaatin kanssa muodostaen oksiimin, jolloin tärkeiden pyridoksaalifosfaattia koentsyyminä käyttäjien entsyymien toiminta estyy. Yhdiste muistuttaa myös rakenteeltaan huomattavasti gamma-aminovoihappoa ja neurotoksisten vaikutusten arvellaan johtuvan tästä syystä.
Aiheesta muualla

DrugBank: Canaline (englanniksi)
Human Metabolome Database: L-Canaline (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Canaline (englanniksi)
ChemBlink: O-Amino-L-homoserine (englanniksi)
Kanavaproteiini

Kanavaproteiinit ovat solukalvon integraalisia kuljettajaproteiineja, joiden läpi tietyt molekyylit pääsevät siirtymään solukalvon puolelta toiselle. Kanavaproteiinien kanavaa reunustavat hydrofiiliset aminohapot, jotka auttavat ionien tunnistamista ja kulkua. Ionien kulkeutuminen on passiivista perustuen diffuusioon. Kuljetus ei vaadi energiaa
Kuljetusproteiinit jakautuvat kahteen pääluokkaan: kantajaproteiinit ja kanavaproteiinit. 
Kanavaproteiinit eivät ole niin stereospesifisiä kuin kantajaproteiinit, vaikka myös ne päästävät lävitseen vain tietynlaisia molekyylejä. Kanavaproteiinit eivät ole saturoituvia. Ne pystyvät huomattavasti nopeampaan kuljetukseen kuin kantajaproteiinit.
Säätely

Kanavaproteiineja on kahden tyyppisiä, ionikanavia ja akvaporiineja. Ionikanavia ovat ligandin säätelemät kanavat (esimerkiksi asetyliinikoliinireseptori-ionikanava) ja jännitteen säätelemät kanavat (esimerkiksi natriumkanavat hermosoluissa). Mekaanisesti säädellyt kanavaproteiinit tarvitsevat toimiakseen mekaanisen stimulaation (esimerkiksi korvan karvasolujen kanavaproteiinit). Akvaporiinit ovat erikoistuneet veden nopeaan kuljetukseen solukalvon läpi.
Tehtävät

Solun tilavuuden, imeytymisen sekä erityksen säätely yhdessä pumppujen ja kantajaproteiinien kanssa.
Sähköisen potentiaalin säätely solun sisä- ja ulko-osan välillä.
Osa kanavaproteiineista päästää Ca²+-ioneja lävitseen solun ulkopuolelta tai solulimakalvoston sisältä, mikä saattaa aiheuttaa monenlaisia soluvasteita.
Lauri Kangas

Lauri Viljo Kangas (2. syyskuuta 1916 Lapua – 17. huhtikuuta 1986 Lapua) oli suomalainen painija, joka oli parhaimmillaan 1940-luvulla.
Lauri Kangas saavutti pronssimitalin 67 kilon vapaapainisarjassa vuoden 1946 EM-kisoissa. Suomen mestaruuksia tämä Lapuan Virkiän painija saavutti sekä vapaalla että kreikkalais-roomalaisella tyylillä yhteensä kuusi kappaletta.
Kangas oli ammatiltaan liikemies ja toimi Lapuan Virkiän painijaoston puheenjohtajana ja seuran johtokunnassa.
Saavutuksia

EM-pronssia vapaapainissa 1946 (sarja 67 kg)
SM-kultaa vapaapainissa 1943 (sarja 72 kg), 1946 (sarja 67 kg) sekä 1949 ja 1952 (sarja 79 kg)
SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1944 (sarja 66 kg) ja 1948 (sarja 73 kg)
Minna Kangas

| Minna Kangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1966 (ikä 58) Imatra
Ammatti:  näyttelijä, teatterinjohtaja
Minna Kangas (s. 3. kesäkuuta 1966 Imatra) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Ura

Kankaan vanhemmat ovat näyttelijät Marjatta Kangas ja Ossi Kangas. Hän on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän toimi vapaana taiteilijana vuodesta 2001 alkaen, vuosina 1992–2001 hän työskenteli Seinäjoen kaupunginteatterissa.
Kankaan näyttämötehtävistä mainittakoon Julia (Romeo ja Julia), Liisa Lehtinen (Puhtaana käteen), Siipirikko (Niskavuoren Heta) ja Eedit (Kultainen vasikka). Kangas aloitti Valkeakosken kaupunginteatterin johtajana 2018.
Teatteriuransa ohella Kankaalla on ollut rooleja muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa. Heidi Köngäksen draamaelokuvassa Liian paksu perhoseksi (1998) hän näytteli Sirkan osan ja Ilkka Vanteen historiallisessa sotaelokuvassa Lupaus (2005) hänellä oli Maijan osa.
Kamut

Kati ja Jalo albumissa Kamut 15: Päivän puuhat.
Kamut (eng. Mutts) on Patrick McDonnellin luoma strippisarjakuva, jonka pääosissa seikkailevat kissa Katti ja koira Jalo, sai alkunsa syyskuun 5. 1994. Mukana ovat myös molempien isännät ja sivuosissa kaikki mahdolliset eläimet.
Sarjakuvan hahmot

Katti (Mooch). Hieman sössöttävä musta kissa, Jalon paras ystävä.
Jalo (Earl). Katin naapurissa asuva valkoinen koira, jolla on mustat luppakorvat ja musta laikku selässä. Katin paras ystävä.
Millie. Katin emäntä, joka rakastaa kissaansa yli kaiken.
Onni (Frank). Katin isäntä, joka ei varsinaisesti rakasta vaimonsa Millien kissaa.
Tauno (Ozzie). Jalon isäntä.
Simo (Sid). Onnin ja Millien kultakala, joka asuu pienessä maljassa.
Haisu Vanukas alias Jules (Shtinky Puddin). Pieni kissa, joka eksyy koko ajan. Yrittää pelastaa maailman kaikki eläimet, erityisesti tiikerit,  sukupuutolta. Kantaa huolta myös löytöeläimistä.
Wupsu (Woofie). Koira, joka rakastaa ihan kaikkia ja kaikkea.
Nuudeli (Noodles). Raidallinen kujakissa, Haisun ystävä.
Mauno (Butchie). Herkkuliikkeen pitäjä, jolta Kati ja Jalo kerjäävät useasti makupaloja.
Vahtikoira (Guard Dog). Vahtikoira, joka on aina kiinni ketjussa. Vahtii ja haukkuu kaikkea.
Hapankorppu (Sour Puss). Kissa, joka vihaa maanantaipäiviä (ja muitakin päiviä useasti).
Veera (Doozy). Vaaleahiuksinen eläinrakas naapurintyttö.
Nekku (Snelly). Kissa, josta näkyy vain korvat ikkunassa. Kati ja Nuudeli ovat ihastuneet häneen, jopa niin että välillä tappelevat hänen suosiostaan.
Rapula tai Rapunen (Crabby). Rapu, jonka Kati ja Jalo tapasivat rannalla. Kiroilee ja on äreä.
Lollipop. Rapulan vaimo.
Oravat (Squirrels, Bib & Bob). Pudottavat pähkinöitä alla olevien päihin.
Suomeksi julkaistut

Kamut 1 (1995)
Kamut 2 (1996)
Kamut 3 (1997)
Kamut 4 : Sydämet sykkyrällä (1997)
Kamut 5 : Kevättä käpälissä (1998)
Kamut 6 : Tassut kohti taivasta (1998)
Kamut 7 : Halauksen voimalla (1999)
Kamut 8 : Jesh! (1999)
Kamut 9 : Mustan kissan kujeet (2000)
Kamut 10 : Katin kultaa (2000)
Kamut 11 : Salamin tuoksua (2001)
Kamut 12 : Takkuinen tusina (2002)
Kamut 13 : Bonk Bonk (2003)
Kamut 14 : Kulman kunkut (2004)
Kamut 15 : Päivän puuhat (2005)
Kamut 16 : Valaiden vahtaajat (2006)
Kamut 17 : Kaikentietävä shfiksi (2007)
Kamut 18 : Virkeät hibernaatit (2009)
Kamut 19 : Maailmojen syleilijät (2010)
Sunnuntaisarjat 1: Herkkupuodin kärkkyjät.  (Suom. Asko Alanen)  Semic, 1996.  ISBN 951-876-518-9
Sunnuntaisarjat 2: Ketarat ojassa (1997)
Sunnuntaisarjat 3: Tuulen viemää (1998)
Sunnuntaisarjat 4: Toivoa täynnä (1999)
Sunnuntaisarjat 5: Käpäläkulkue (2000)
Sunnuntaisarjat 6: Viidakon laki (2001)
Sunnuntaisarjat 7: Sivulliset (2002)
Sunnuntaisarjat 8: Älä unta näe (2003)
Sunnuntaisarjat 9: Talvitanssi (2004)
Sunnuntaisarjat 10: Rauhaa kaikille (2006)
Sunnuntaisarjat 11: Kurpitsaloitsu (2007)
Kovakantiset kokoelmat:
Lemmikkien aikaan (2007)
Aiheesta muualla

Kamujen viralliset sivut
Urpo Kangas

Urpo Pekka Antero Kangas (31. elokuuta 1951 Sammatti) on Helsingin yliopiston siviilioikeuden emeritusprofessori.
Kankaan vanhemmat ovat rovasti Rainer Kangas ja terveydenhoitaja Eini Pohjolainen. Hän tuli ylioppilaaksi Orimattilan lukiosta 1971 ja valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1975, lisensiaatiksi 1978 ja tohtoriksi 1985, jolloin hän sai myös varatuomarin arvon. Kangas toimi Suomen Akatemian tutkimusapulaisena 1974–1975 ja vanhempana tutkijana 1989–1990. Helsingin yliopiston siviilioikeuden vt. assistenttina hän työskenteli 1976 ja 1977, yksityisoikeuden vt. amanuenssina 1976, yleisen oikeustieteen vt.assistenttina 1977–1978 ja Turun yliopiston yksityisoikeuden apulaisprofessorina 1983–1987. Helsingin yliopiston perhe- ja perintöoikeuden dosentti hän oli 1984–1987, siviilioikeuden apulaisprofessori 1987–1999 ja vt. professori 1988–1989 sekä vuodesta 1999 siviilioikeuden, erityisesti perhe- ja perintöoikeuden professori.  Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Kangas on ollut vuodesta 1994. Hänen erikoisalojaan ovat perintöoikeus, testamenttioikeus, avioliitto-oikeus, henkivakuutus, nimioikeus, lapsioikeus ja holhousoikeus.
Sotilasarvoltaan Kangas on reservin vänrikki (1979). Hänen puolisonsa vuodesta 1971 on Helena Pikkarainen.
Julkaisuja

Legal Status of Widowed Persons. A Legal Dogmatic Study on the Extension of the Social Security for Widowed Persons, 1982 (väitöskirja)
Aarnio, Aulis & Kangas, Urpo: Suomen jäämistöoikeus I: Perintöoikeus.  (6. uudistettu painos)  Helsinki:  Alma Talent, 2016.  ISBN 978-952-14-2554-7
Aarnio, Aulis & Kangas, Urpo: Suomen jäämistöoikeus II: Testamenttioikeus.  (5. uudistettu painos)  Helsinki:  Alma Talent, 2015.  ISBN 978-952-14-2551-6
& Aulis Aarnio: Perhevarallisuusoikeus. 2010
Kanavaniini

| Kanavaniini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2S)-2-amino-4-(diaminometylideeniamino)oksibutaanihappo
CAS-numero:  543-38-4
PubChem CID:  439202 ja 46224610
SMILES:  C(CON=C(N)N)C(C(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H12N4O3
Moolimassa:  176,186 g/mol
Sulamispiste:  184 °C
Kiehumispiste:  366 °C
Tiheys:  1,61 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen 
Kanavaniini (C5H12N4O3) on ei-proteinogeeninen myrkyllinen aminohappo, jota tavataan eräissä hernekasveissa, kuten papulajissa Canavalia ensiformis ja sinimailasen siemenissä.
Ominaisuudet

Kanavaniini on huoneenlämpötilassa valkoinen kiteinen aine. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta ei liukene etanoliin eikä poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Rakenteeltaan se muistuttaa huomattavasti arginiinia ja ainoa ero näiden kahden aminohapon välillä on, että kanavaniinissa on guanidiiniryhmään sitoutunut happiatomi hiiliatomin sijaan.
Monet arginiinia substraatteinaan käyttävät entsyymit hyväksyvät substraatikseen myös kanavaniinin ja tähän perustuu sen myrkyllisyys. Tärkein näistä entsyymeistä on arginiini-tRNA-ligaasi, joka proteiinisynteesin yhteydessä liittää proteiineihin arginiinin. Kanavaniinin läsnä ollessa entsyymi liittääkin proteiiniin arginiinin asemasta kanavaniinin ja tämä johtaa väärin laskostuviin proteiineihin, joiden toiminta voi heikentyä tai estyä kokonaan. Täten kanavaniini toimii myrkkynä kasvinsyöjäeläimiä vastaan. Kanavaniinia tuottavien kasvien ja eräiden kanavaniinille vastustuskykyisten hyönteisten arginiini-tRNA-ligaasi ei käytä substraattinaan kanavaniinia. Kanavaniinin on todettu laukaisevan ihmisen ja muiden kädellisten elimistössä systeemisen lupus erythematosuksen kaltaisia oireita. Yhdiste häiritsee myös ribo- ja deoksiribonukleiinihappojen aineenvaihduntaa. Kuumentaminen hajottaa suuren osan kanavaniinista.
Kasvit syntetisoivat kavavaniinia lähtien homoseriinistä. Kanavaniinia metaboloivia entsyymejä ovat muun muassa arginaasi, joka hajottaa sen ureaksi ja kanaliiniksi ja ureaasi.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Canavanine (englanniksi)
DrugBank: Canavanine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): L-Canavanine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Canavanine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Canavanine (englanniksi)
ChemBlink: L-alpha-Amino-gamma-[Guanidinooxy]-N-Butyric Acid (englanniksi)
Kanavaniinin ja arginiinin rakenteet
Kampameritähti

| Kampameritähti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Meritähdet Asteroidea
Lahko::  Paxillosida
Heimo::  Astropectinidae
Suku::  Astropecten
Laji::  irregularis
Kaksiosainen nimi
 Astropecten irregularis  Pennant, 1777  
Katso myös
   Kampameritähti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kampameritähti (Astropecten irregularis) on Paxillosida-lahkoon kuuluva pieni, hiekkaan kätkeytyvä meritähti, joka elää Atlantin valtameren itäosissa.
Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuisen kampameritähden halkaisija on keskimäärin 10 senttimetriä ja enimmillään 20 senttimetriä. Sillä on iso keskiruumis, josta erkanee viisi lyhyttä, kolmiomaista sädehaaraa. Sädehaarojen sivuilla on kaksi riviä piikikkäitä kalkkilevyjä, joista eläin on saanut nimensä. Alarivillä levyt ovat litteät ja suorakulmaiset ja niissä on pidemmät piikit kuin ylärivillä.
Kampameritähden yläpinnalla on runsaasti pieniä nystyjä. Alapinnalta puuttuvat kokonaan meritähdille tyypilliset pihtipiikit eli pedikellaariot ja tukirangan kalkkilevyissä on kolme samankokoista piikkiä. Teräväkärkisissä imujaloissa ei ole lainkaan imulevyjä ja niihin liittyy kaksi ampullia. Ihon väri vaihtelee punavioletista vaaleanoranssiin ja kellertävään. Joskus eläimen yläpinnalla on purppuranpunaisista tai ruskeista pisteistä muodostunut tähtikuvio. Sädehaarojen kärjessä on lisäksi violetti, valoa aistiva silmätäplä.
Levinneisyys

Kampameritähteä tavataan Atlantin valtameren itäosissa, Norjasta Marokkoon ulottuvalla vyöhykkeellä. Lisäksi sitä esiintyy Juutinraumassa ja Välimeren länsiosissa sekä mitä luultavimmin Kap Verden aluevesillä.
Elinympäristö

Kampameritähti elää yleensä pohjahiekkaan kätkeytyneenä 10 metrin syvyydestä aina 1 kilometriin asti.
Ravinto

Kampameritähti saalistaa ravinnokseen nilviäisiä, sydämenmuotoisia merisiiliä, käärmetähtiä sekä erilaisia matoeläimiä.
Lähikuva sädehaaroja reunustavista ’kammoista’.
Kanelipeukaloinen

| Kanelipeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Kanelipeukaloiset Cinnycerthia
Laji::  unirufa
Kaksiosainen nimi
 Cinnycerthia unirufa  (Lafresnaye, 1840) 

Katso myös
   Kanelipeukaloinen Wikispeciesissä   Kanelipeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanelipeukaloinen (Cinnycerthia unirufa) on Etelä-Amerikassa tavattava peukaloisiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kanelipeukaloinen on noin 16,5 cm. Yleisväritykseltään laji on kauttaaltaan kanelinruskea ja kurkku on hieman muuta ruumista vaaleampi. Siivissä ja pyrstössä on heikosti erottuvia mustia viiruja. Kanelipeukaloinen muistuttaa ulkonäöltään seepiapeukaloista (Cinnycerthia peruana), mutta on sitä tummempi ja seepiapeukaloisen siiven ja pyrstön raidoitus erottuu selkeämmin.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kanelipeukaloista tavataan Andeilla alueella, joka ulottuu Venezuelasta Kolumbian ja Ecuadorin kautta Perun pohjoisosiin. Linnun elinympäristöä ovat vuoristometsien pohjakerrokset, pensaikot ja lajia tavataan myös hieman puurajan yläpuolella. Yleensä kanelipeukaloinen elää metsissä, jotka sijaitsevat 2 200–3 800 metrin korkeudella meren pinnasta. Laji elää tiheiköissä ja muodostaa usein 15–20 yksilön parvia.
Kangosjärven–Muonion alue

Kangosjärven–Muonion alue Tornionjoen päävesistössä
Kangosjärven–Muonion alue (vesistöaluetunnus 67.4) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 3 839,82 neliökilometriä, ja josta 1 853,22 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 986,6 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 4,15 %. Vesistön alueen alarajana on Pakajoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 11 664,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,58 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Kangoskosken alue (67.41)
Muonion alue (67.42)
Kätkäsuvannon alue (67.43)
Utkujärven alue (67.44)
Könkäsenjärven valuma-alue (67.45)
Keräsjoen valuma-alue (67.46)
Jerisjoen valuma-alue (67.47)
Kangosjoen valuma-alue (67.48)
Pakajoen valuma-alue (67.49)
Kanelisieppari

| Kanelisieppari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Pyrrhomyias
Laji::  cinnamomeus
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhomyias cinnamomeus  (Orbigny & Lafresnaye, 1837) 
Alalajit
 P. c. assimilis  P. c. cinnamomeus  P. c. pariae  P. c. pyrrhopterus  P. c. spadix  P. c. vieillotioides 
Katso myös
   Kanelisieppari Wikispeciesissä   Kanelisieppari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanelisieppari (Pyrrhomyias cinnamomeus) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Kanelisieppari kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää ja selkä ovat tumman vihertävän ruskeat. Päälaella on keltainen laikku. Linnun siivet ja pyrstöt ovat mustat ja siivissä on kaksi punaruskeaa raitaa ja punaruskea siipipeili. Kanelisiepparin rinta ja vatsa ovat punaruskeat.
Levinneisyys ja elintavat

Kanelisiepparia tavataan Venezuelasta Argentiinan pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät sekä niiden aukiot ja reunamaat 700–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Kanelisieppari liikkuu pareittain tai pieninä ryhminä.
Feidias

| Feidias> Φειδίας |
| --- | --- |
 Feidias. Roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuperäisveistoksesta 200-luvulta eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 480 eaa. Ateena
Kuollut: n. 432 eaa.
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 460–432 eaa.
Ala:  kuvanveistäjä
Taidesuuntaus:  klassinen kuvanveisto
Kuuluisimpia töitä:  Parthenonin marmoriveistokset, Zeuksen kuvapatsas Olympiassa
Feidias (m.kreik. Φειδίας, lat. Phidias; n. 480–432 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka oli klassisen kauden kuuluisin kuvanveistäjä ja arvostetuin mestari. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi noin vuosina 460–430 eaa.
Feidias tunnetaan erityisesti jumalia esittäneistä kuvapatsaista. Hän teki päätyönsä Ateenassa, missä hänet tunnetaan erityisesti Parthenonin veistoskoristeluista. Olympiaan hän teki Zeuksen kuvapatsaan, joka oli antiikin aikana kaikkein maineikkain veistos ja luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Parthenonin koristeluiden osia lukuun ottamatta Feidiaan veistokset ovat säilyneet vain jäljennöksinä.
Elämä ja ura > Uran alku

Feidias oli Kharmideen poika ja saattoi olla taiteilijasukua. Hänen veljensä tai veljenpoikansa Panainos oli taidemaalari, ja myös Feidiaan kerrotaan olleen alun perin taidemaalari ennen ryhtymistään kuvanveistäjäksi. Plinius vanhempi sanoo hänen tehneen maalauksia Olympoksen Zeuksen temppeliin Ateenassa.
Kuvanveistossa Feidiaan opettajiksi mainitaan Ageladas ja Hegias. Feidias aloitti toimintansa kuvanveistäjänä viimeistään noin vuonna 460 eaa. Hänen varhaisimmat tunnetut työnsä ovat Delfoihin persialaissodassa saadun voiton kunniaksi tehdyt veistokset. Feidiaan poika Feidias nuorempi oli myös kuvanveistäjä.
Elämä ja ura > Ateenassa

Ateenassa Feidiaan toiminta liittyi pääasiassa Perikleen rakennusohjelmaan Akropoliilla. Hänen varhaisimpiin töihinsä Akropoliilla kuuluu jättimäinen Athene Promakhos noin 475–450 eaa.
Tämän jälkeen Feidias toimi Parthenonin rakennustöiden ja taiteellisen ohjelman johtajana ja valvojana yhdessä sen arkkitehtien Kallikrateen ja Iktinoksen kanssa. Feidiaan ohjauksessa työskenteli lukuisia apulaisia, kuten rakennusmestareita, kuvanveistäjiä, kivenhakkaajia, kultaajia, maalareita, kirjojia ja metallinpakottajia.
Noin vuosina 447–433/432 eaa. Feidias työskenteli Parthenonin marmoriveistosten parissa. Näistä osa on säilynyt ja sijoitettu pääosin British Museumiin (niin kutsutut Elginin marmorit). Parthenonin koristeveistokset tehtiin mitä todennäköisimmin Feidiaan tiukassa valvonnassa. Sen sijaan temppelin  Athene-jumalatarta esittäneen kulttikuvan Athene Parthenoksen Feidias teki itse. Se oli tehty kullasta ja norsunluusta, ja siinä oli 44 talenttia kultaa. Veistos valmistui vuonna 438 eaa. Sitä pidettiin kreikkalaisen kuvanveiston hienoimpana veistoksena, ja se hävisi ainoastaan Feidiaan myöhemmin tekemälle Olympian Zeuksen kuvapatsaalle. Feidiaan elämän tarkimmin ajoitettavissa oleva yksityiskohta on se, että Athene Parthenos valmistui Theodoroksen arkonttikaudella vuonna 438 eaa.
Feidias veisti Akropoliille myös kolmannen Athenea esittäneen veistoksen, Athene Lemnian, jota pidettiin niistä kauneimpana.