stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuorma-auto
Rakenne > Voimansiirto

Kevyiden, pakettiautomaisten kuorma-autojen voimansiirto on lähes identtinen henkilöautojen voimansiirron kanssa.
Raskaiden kuorma-autojen vaihteisto on usein 8-, 12- tai 16-nopeuksinen. Näissä vaihteistoissa on joko kolmi- tai nelivaihteinen perusvaihteisto josta saadaan erillisen aluevaihteiston avulla kaksi eri nopeusaluetta (hidas ja nopea). Tätä lisävaihdetta kutsutaan joko aluevaihteistoksi tai kertojaksi. Tämän lisäksi vaihteistossa voi olla puolittaja eli jakovaihteisto, jolla jokainen vaihde saadaan puolitettua. Puolittaja voi toimia pelkästään nopealla välitysalueella tai sekä hitaan että nopean aluevaihteen ollessa päällä. Autossa voi siis olla kolmivaihteinen vaihteisto, jonka perässä olevilla kahdella lisävaihteella autosta saadaan 12-vaihteinen.
Puhekielessä varsinkin puolittajalla varustetuista vaihteistoista puhuttaessa esiintyy jonkin verran vaihtelua. Esimerkiksi 12-vaihteisesta vaihteistosta voidaan puhua myös 6-vaihteisena siten, että käytetään termejä koko pykälä ja puolikas pykälä. Tällöin 6-vaihteisen vaihteiston vaihteet 1 ja 1,5 vastaavat saman vaihteiston vaihteita 1 ja 2, mikäli siitä puhuttaisiin 12-vaihteisena. Vaihdettaessa vaihdetta em. välillä vaihdekeppiä ei siirretä, vaan vaihdekepissä olevalla kytkimellä valitaan haluttu puolittajan toiminta-alue ja painetaan kytkintä, jolloin jakovaihteisto vaihtaa halutulle puolittajan nopeusalueelle.
Vaihteiston jälkeen voima siirtyy kardaaniakselin välityksellä yhdelle tai kahdelle vetävälle akselille, jossa tasauspyörästö kasvattaa voiman momenttia ja kääntää voiman akselin suuntaiseksi. Maantieliikenteessä on yleisintä käyttää yhtä vetävää akselia riippumatta akselien kokonaismäärästä. Vaikeissa olosuhteissa liikkuvat autot, kuten sora- ja puuautot, on usein varustettu telivedolla ja napavälityksellä.
Rakenne > Ohjaamo

Ohjaamo voi olla perinteinen nokkamallinen ohjaamo tai Pohjois-Amerikan ulkopuolella nykyään yleisempi pystynokkainen ohjaamo eli niin sanottu "bulldog"-mallinen ohjaamo. Pystynokkaisessa autossa ohjaamo sijaitsee etuakselin kohdalla moottorin yläpuolella, kun taas nokkamallisessa autossa moottori on ohjaamon edessä. Pystynokkaisia ohjaamoita käytetään, koska niiden avulla voidaan kuorma-auton laissa sallitusta enimmäispituudesta suurempi osa saada lastin käyttöön. Nokkamallia käytetään kuorma-autoissa, jossa vaaditaan paljon päivittäistä huoltoa, kuten sora-autoissa.
Auton hytti valitaan sen mukaan minkä tyyppiseen ajoon auto ostetaan. Jos autossa ei tarvitse yöpyä ja hytistä täytyy usein poistua, autoon valitaan yleensä matala päiväohjaamo. Tällaisia ovat esimerkiksi jakeluautot. Jos autossa joutuu yöpymään, ohjaamona on jonkin verran pitempi makuuhytillinen ohjaamo eli makuuohjaamo. Makuuohjaamossa on kuljettajan penkin takana (joissakin kuljettajan pään yläpuolella) noin 70–120 senttimetriä leveä sänky yöpymistä varten. Apukuljettajalle on usein oma sänky asennettuna kerrossängyksi.
Hyttejä on myös useita eri korkeuksisia. Kun autoon valitaan makuuhytillinen ohjaamo, valitaan usein ns. korkea ohjaamo, jossa lattia on korkeammalla moottorin yläpuolella kuin matalassa ohjaamossa. Tällä tavoitellaan parempaa asumismukavuutta. Makuuohjaamoita on saatavilla myös useilla eri sisäkorkeuksilla. Perusmallisessa makuuhytissä ei yleensä mahdu seisomaan sisällä suorana, kun taas korkeammissa malleissa tämä yleensä onnistuu. Hytti on myös jousitettu rungon suhteen.
Hytin tyypistä riippumatta kuorma-autossa on aina isohkot peilit. Ajoneuvoyhdistelmän vetoon tarkoitetussa autossa on vähintään neljä peiliä, joista yksi on kuljettajan oven vieressä ja kolme apukuljettajan oven pielessä. Normaalien taustapeilien lisäksi matkustajan puolella – joissakin malleissa myös kuljettajan puolella – on laajakulmainen taustapeili, jolla näkee perävaunun käyttäytymisen jyrkästi käännettäessä. Laajakulmapeili näyttää myös taaksepäin esimerkiksi tien vierellä kulkevalle pyörätielle. Matkustajan oven yläpuolelle on kiinnitetty peili näyttämään oikean etupyörän viereiseen katvealueeseen. Hyvän peilivarustuksen haittapuoli on melko suuri peilien taakse jäävä katvealue etenkin matkustajan puolella. Tämän ongelman takia muutamat rekkavalmistajat käyttävät kamerapeilejä, eli peilin tilalla on kamera a-pilarin yläosassa ja kaksi näyttöä kiinni sisäpuolella pilareissa.
Rakenne > Päällirakenne

Päällirakenne on se osa, joka erottaa kuorma-autot eniten toisistaan. Päällirakenne teetetään nykyisin juuri jotain tiettyä käyttötarkoitusta varten. Päällirakenteen laskennallinen kestoikä on suunnilleen 12 vuotta. Sama auto voidaan uutena varustaa vaikka maidon kuljetukseen tarkoitetulla säiliöllä ja seuraava omistaja voi rakennuttaa säiliön tilalle kuormakorin. Silti auto voi päättää päivänsä toimimalla 15 vuoden ja kahden miljoonan kilometrin jälkeen metsäkonelavettina.
Kappaletavaraliikenteessä olevat autot varustetaan yleensä umpinaisella, kylkiaukeavalla kuormakorilla tai pressukapelleilla. Jos kuljetettava tavara ei ole kovin säänarkaa, voidaan auto varustaa avoimella rahtilavalla. Vastaavasti puutavara-autot on varustelu pankoin ja tolpin ja sora-autot kippaavalla soralavalla. Puoliperävaunun vetoon tarkoitetussa autossa on yleensä jo tehtaalla asennettu vetopöytä. Kuorma-auton rungon takapäähän voidaan asentaa vetokytkin, jolloin autoa voi käyttää perävaunun vetoon.
Kuljettajan vaatimukset Suomessa

Kuljettajalta vaaditaan C-ajokortti. Ajoneuvoyhdistelmästä riippuen tarvitaan joko C1-, C1E-, C- tai CE-kortti. Mikäli kuljettaminen tapahtuu ammattimaisessa liikenteessä, vaaditaan myös ammattipätevyys. Jos autossa on digitaalinen ajopiirturi, vaaditaan sen käyttämiseksi piirturikortti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raskaan kaluston energiankäytön tehostaminen (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kuljetusopas:Tieliikenteen kalusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Daimlerin kuorma-auto vuodelta 1896.
Finlaysonin Mannesmann Mulag -kuorma-auto Tampereella noin vuonna 1921.
Mercedes-Benz-kuorma-auto vuodelta 1932.
Scania-Vabis-kuorma-auto vuodelta 1968.
Kuorma-auton peilivarustusta.
Viktor Kuusela

Viktor Kuusela (8. helmikuuta 1925 Salmi – 4. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko.
Henkilöhistoria

Kuuselan vanhemmat olivat Johannes Kuusela ja Tatjana Ponkkonen. Hän kävi Suomen Taideakatemian koulun 1946–1948 ja 1951–1954. Professorin arvonimi myönnettiin Kuuselalle vuonna 1985. Kuusela on Suomen Taidegraafikoiden kunniajäsen, yhdistyksen johtokunnassa hän oli 1966–1971. Suomen Taiteilijaseuran hallituksen jäsen Kuusela oli 1967–1971 ja Valtion kuvataidelautakunnan jäsen 1975–1983.
Taiteellinen tuotanto

Kuuselan teoksia oli ensimmäisen kerran esillä Imatralla  1953. Hän osallistui moniin koti- ja ulkomaisiin yhteis- ja yksityisnäyttelyihin ja hänen teoksiaan on useissa museoissa ja julkisissa tiloissa. Kuusela kuului 1950-lukulaiseen Ryhmä nuoria taiteilijoita -ryhmään.
Aiheesta muualla

Kuusela kuvataiteilijamatrikkelissa (Viitattu 4.9.2016)
Malme, Heikki, Kuusela, Viktor 2010. Taidegraafikko Viktor Kuusela. Helsinki: Valtion taidemuseo, 96 s. ISBN 978-951-53-3304-9
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Tapani Kuusalo

Jussi Tapani Kuusalo (s. 1943) on suomalainen matemaatikko ja emeritusprofessori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa matematiikan apulaisprofessorina 1972–1998 ja professorina 1998–2010. Matemaatikkona hänen tutkimusalansa on pääasiassa ollut matemaattinen analyysi.
Akateeminen ura > Väitöskirja

Tapani Kuusalo väitteli filosofian tohtoriksi matematiikan alalta vuonna 1967 Helsingin yliopistossa. Väitöskirjan ohjasivat professorit Olli Lehto ja Kaarlo Virtanen.
Kuusalon väitöskirjan aihe (Verallgemeinerter riemannscher Abbildungssatz und quasikonforme Mannigfaltigkeiten; suom. Yleistetty Riemannin kuvauslause ja kvasikonformiset monistot) liittyy matemaattisen analyysin alaan.  Tarkemmin määritellen Kuusalon väitöskirjassa käsitellään geometrista analyysiä. Geometrinen analyysi on määritelmänsä mukaan matemaattista analyysiä, mutta siinä käytettävät menetelmät ovat geometrisia ja saaduille tuloksille voidaan antaa geometrinen tulkinta. Geometrinen analyysi on eräs Jyväskylän yliopiston matematiikan tutkimuksen keskeinen alue vielä 2020-luvulla.
Tutkimusteemoista Riemannin kuvauslause puolestaan kuuluu kompleksianalyysin alaan. Riemannin kuvauslauseen esitti ensi kertaa saksalainen matemaatikko Georg Bernhard Riemann väitöskirjassaan vuonna 1851.
Akateeminen ura > Myöhempi ura

Valmistumisen jälkeen Kuusalo on työskennellyt erilaisissa opetus- ja tutkimustehtävissä. Vuodesta 1972 hän on ollut Helsingin yliopiston matematiikan dosentti. Hänet nimitettiin 1971 matematiikan apulaisprofessoriksi  Jyväskylän yliopistoon ja hän aloitti tehtävässä vuoden 1972 alussa. Apulaisprofessuurin alaksi oli tarkemmin määritelty matemaattinen analyysi. Virka muutettiin vakinaiseksi professuuriksi vuonna 1998.
Kuusalo toimi opetus- ja tutkimustyön ohella Jyväskylän yliopiston silloisen matematiikan laitoksen johtajana vuosina 1993–1999. Vuodesta 2001 laitoksen nimenä on ollut matematiikan ja tilastotieteen laitos, kun tilastotiede yhdistettiin matematiikan kanssa yhdeksi laitokseksi.
Kuusalo jäi toimestaan eläkkeelle vuonna 2010. Hän jatkoi tutkimusta vielä emerituksena.
Tutkimustyö

Matemaatikkona Kuusalo erikoistui matemaattiseen analyysiin. Hänen myöhempi tieteellinen tutkimuksensa on käsitellyt Riemannin geometriaa, jota hän tutki yhdessä dosentti Marjatta Näätäsen kanssa.
Aiheesta muualla

Muutamia professori Kuusalon tieteellisiä julkaisuja ResearchGate-palvelu. (englanniksi)
Mathematics Genealogy Project: Tapani Kuusalo (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH
HL Kuru

| HL Kuru |
| --- | --- |

Status:  Upposi Näsijärvellä 7. syyskuuta 1929. Poistettiin lopullisesti liikenteestä noin vuonna 1958.
Tekniset tiedot
Pituus:  30,48 m
Leveys:  5,58 m
Matkustajia:  214 (1915–1927) 218 (1927–1929)
Höyrylaiva Kuru oli suomalainen sisävesilaiva, joka upposi Tampereen edustalla Näsijärvellä 7. syyskuuta 1929. Kurun uppoaminen on Suomen pahin sisävesillä tapahtunut vesiliikenneonnettomuus.
Alus

Kuru rakennettiin Tampereella Sommers, af Hällström & Waldensin konepajalla vuonna 1915 liikennöimään Näsijärvellä. Ensimmäisen maailmansodan aikaan alus oli pakko-otettuna Satakunnan laivastossa, joka oli Keisarillisen Venäjän merivoimien joukko-osasto Näsijärvellä. Aluksen pituus oli 30,48 metriä, leveys 5,58 metriä, matkustajapaikkoja oli 214 ja siinä oli 355-hevosvoimainen höyrykone.
1920-luvulla linja-autoliikenne oli Kurun ja Länsi-Teiskon alueella vähäistä, minkä vuoksi laivalla liikkui runsaasti matkustajia ja rahtia. Matkustajien tilat olivat laivan välikannella. Kapteenin hytti, komentosilta ja ohjaushytti olivat yläkannen etuosassa, kun taas savupiipun takana oleva tila oli varattu pelastusveneille.
Laivan reitti alkoi Kurun kirkonkylästä aamuisin klo 6, pysähtymispaikkoina olivat Nygård, Tokonen, Kapee, Toikko, Röyniö, Rantala. Tampereelle laiva saapui kello 21:n paikkeilla. Maanantaisin, keskiviikkoisin ja lauantaisin laiva pysähtyi edellisten lisäksi Toltaan, tiistaina Ikoseen, torstaina Parkkuun ja perjantaina Leppälahdelle. Paluumatkalle Tampereelle laiva lähti kello 15.15.
Kuru oli vuosittain liikenteessä noin seitsemän kuukautta, toukokuun alusta joulukuun alkupuolelle. Talvikuukausien ajaksi Kuru vedettiin talvitelakalle. Kurun matka Tampereelta Kuruun kesti noin 10 tuntia.
Kurun uudistaminen

Jatkuvasti lisääntyvien matkustajamäärien vuoksi ahtaaksi käyneen laivan omistaja Höyrylaivaosuuskunta Kuru päätti 26. marraskuuta 1922 pitämässään kokouksessa rakentaa yläkannelle matkustajatiloja sekä sisustaa laivan uudelleen. Osa laivan osakkaista kuitenkin vastusti päättäväisesti korjauksia, minkä vuoksi korjaukset päästiin aloittamaan vasta 1927.
Kurun remontin suorittivat A. Ahlström Oy:n Varkauden konepajan työntekijät Naistenlahden satamassa Tampereella. Työt aloitettiin tammikuussa 1927 purkamalla vanhat kansirakennelmat pois. Uusi välikansi rakennettiin 5-millisestä rihlapellistä, yläkansi puusta. Välikannen sivuseiniä pidennettiin edestä ja takaa kahdella metrillä. Neljä ensimmäisen luokan matkustajahyttiä rakennettiin yläkannelle savupiipun taakse. Koko yläkansi katettiin peltisellä aurinkokatoksella, jonka päälle laitettiin pelastusveneet. Laivan suuri höyrykattila uusittiin, samoin laivan sisustus, kaiteet ja putkistot.
Remontin jälkeen alkujaan kaksikerroksiseksi valmistettu Kuru oli uudistettu kolmikerroksiseksi. Alimmalla kannella eli ruumassa oli konehuone ja lastiruumat sekä kolmannen luokan matkustajien hytit. Välikannella oli suuri kolmannen luokan matkustajien tila, jossa oli myös laivan ravintola. Peräkannella oli kolme toisen luokan hyttiä. Yläkantta kiersi kävelysilta, jonka varrella oli runsaasti penkkejä. Ohjaamo ja ensimmäisen luokan hytit olivat yläkannella.
Remontin jälkeen laivan matkustajaluvuksi määrättiin 218 henkeä, ja liikenteeseen Kuru palasi toukokuussa 1928.
Kurun uppoaminen

Uppoamattomaksi mainostetun Kurun uppoaminen Tampereen edustalla Näsijärvellä 7. syyskuuta 1929 on Suomen pahin sisävesillä tapahtunut vesiliikenneonnettomuus. Onnettomuudessa kuoli lähes 140 ihmistä. Tunnetuin kuolonuhri oli kansanedustaja Iida Vihuri.
Kuru lähti Mustanlahden satamasta huolimatta siitä, että järveltä puhalsi voimakas tuuli, jonka voimakkuudeksi arvioitiin 8 boforia (17–20 m/s), puuskissa jopa hirmumyrskyn voimakkuuksia. Aluksen ehdittyä Siilinkarin luokse se joutui ristiaallokkoon, ja laivalta huomattiin kolme suurta hyökyaaltoa. Vesimassat vyöryivät laivaan, Kuru kääntyi sivutuuleen ja kaatui kyljelleen.
Nosto, kunnostus ja laivan myöhemmät vaiheet > Paluu liikenteeseen

Sunnuntaina 22. syyskuuta 1929 Kurun hylky nostettiin pohjasta ylös ja hinattiin lotjien avulla Lapinniemen rantaan, jossa se nostettiin pintaan. Kuru tuotiin vanhalle paikalleen Mustalahden satamaan 3. lokakuuta 1929.
Näsijärven pohjasta nostettu alus teki ensimmäisen matkansa torstaina 14. lokakuuta 1929.
Nosto, kunnostus ja laivan myöhemmät vaiheet > Liikennöinnin lopettaminen

Kuru lopetti liikennöintinsä vuonna 1938. Laivan höyrykone ja kattila myytiin huutokaupalla huhtikuussa 1939. Laivan entisellä reitillä alkoi liikennöidä Kurun Höyrylaiva Oy:n toinen laiva S/S Vankavesi.  Alus muutettiin proomuksi, ja sitä käytettiin tavarakuljetuksiin parinkymmenen vuoden ajan.
Kurun runko on Visuvedellä maalle nostettuna. Sen voi nähdä laivareitin varrella.
Nosto, kunnostus ja laivan myöhemmät vaiheet > Höyrykone

Kun laiva oli muutettu proomuksi, sen höyrykone myytiin Turengin sahalle voimanlähteeksi. Sieltä se kulkeutui 1940-luvulla Länkipohjan sahalle ja 1960-luvulla Alavuden puunjalostustehtaalle. Alavudelta höyrykone lahjoitettiin Tampereen museoille vuonna 1992. Höyrykone kunnostettiin ja asetettiin näytteille Mustanlahden satamaan vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tampereen historia -sivuston artikkeli, sisältää lähteitä.[vanhentunut linkki]
Koskesta voimaa: artikkelikokoelma, sisältää lähteitä.
Kurun päällikkö Onni Saarinen.
Kyberavaruus

Kyberavaruus on tietokoneiden ja niiden yhteyksien muodostama virtuaalinen ulottuvuus. Siinä ei voi liikkua fyysisesti vaan vain virtuaalisesti erilaisten tietokoneohjelmien avulla.
Termi on peräisin tieteiskirjailija William Gibsonin novellista "Burning Chrome" vuodelta 1982, mutta se saavutti huomiota vasta kirjailijan teoksessa Neurovelho vuonna 1984.
Gibson kertoo tarvinneensa jonkinlaisen "näyttämön", jolle sijoittaa kertomustensa tapahtumia. Nähtyään nuoria pelaamassa kolikkopelejä ja alkeellisia kotitietokoneita, jotka kytkettiin toisiinsa puhelinyhteydellä, hän yhdisti nämä mielessään kaipaamakseen näyttämöksi. Tälle näyttämölle hän tarvisi jännittävän nimen. Data-avaruus tai infoavaruus eivät hänelle sopineet. Sen sijaan kyberavaruus kuulosti merkitykselliseltä, mutta Gibson ilahtui huomatessaan, ettei sana kuitenkaan todellisuudessa merkinnyt yhtään mitään, jolloin hän saattoi itse määritellä näyttämönsä säännöt.
William Gibson esitti termin kyberavaruus, mutta ajatusta olivat aiemmin kuvanneet Vernor Vinge novellissa True Names (1981) ja Daniel Galouye oli kuvannut simuloitua todellisuutta teoksessa Simulacron-3 (1964). ARPANET oli olemassa kun Gibson esitti käsitteen, mutta hän ei ollut vielä tietoinen sen olemassa olosta. Neal Stephensonin esitti teoksessa Snow Crash (1992) termin "metaverse" (metaversumi) postkyberpunk-maailmassa.
Aiheesta muualla

Joanna Buick & Zoran Jevtic: Kyberavaruus vasta-alkaville ja edistyville, Jalava 1996. ISBN 951-887-079-9
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  NARA
Taina Kuuskorpi

Taina Kuuskorpi (s. 1972) on suomalainen kirjailija, tiedetoimittaja ja kouluttaja. Hän on oikeusnotaari, työ- ja organisaatiopsykologian erikoispsykologi sekä psykologian tohtori. Hänen väitöskirjansa käsitteli psykologisten testien käyttöä Suomessa. Kuuskorpi on kirjoittanut useita tietokirjoja psykologiasta ja voittanut vuoden 2015 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Tietokirjallisuuden lisäksi Kuuskorpi on kirjoittanut lastenromaanin, elämäkerran, rikosromaanin sekä artikkeleita ja elokuva-arvosteluita.
Työura

Kuuskorpi on opiskellut psykologiaa Turun yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1996. Lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 2002 ja väitteli vuonna 2012. Oikeusnotaariksi hän valmistui Turun yliopistosta vuonna 2024.
Tutkijana Kuuskorpi on väitöstyössään ”Psykologisten testien käyttö Suomessa” (2012) syventynyt psykologiseen testaamiseen. Väitöstutkimuksessa selvitettiin, miten hyvin kansainväliset psykologisten testien käyttöä koskevat ammatilliset ja eettiset ohjeet toteutuvat Suomessa. Kuuskorpi on nostanut esiin testaamisen laatukysymyksiä sekä palautteen antamisen sekä tiedonkulun merkityksiä psykologisissa tutkimuksissa. Lisensiaatintyössään ”Sosiaalisen ympäristön yhteys työllistymiseen ja työn merkitykseen” hän paneutui työnhakijakysymyksiin.
Kuuskorpi on julkaissut lastenromaanin Jokun Talo, joka on tarina oman tilan ottamisesta sekä yksin- ja yhdessäelämisen vaikeuksista. Hän on kirjoittanut Lola Wallinkosken elämäkerran LOLA: Kahdet kasvot. Elämäkerta kuvaa, millaista on elää erilaisena ja julkisuuden läpivalaisemana Suomessa.
Hän on laatinut "Yhdessä luovuksissa" -artikkelin kirjoittamisoppaaseen Kirjoittamisen taide ja taito. Artikkeli käsitteli monitekijäisyyttä kirjallisuudessa, yhdessäkirjoittamisen metodeja sekä laajemmin luovuutta. Kuuskorpi on kirjoittanut rikosromaanin Paratiisin varjot yhdessä kirjailija Harri Winterin kanssa. Teos on lajiltaan kovaksikeitetty, kansainvälinen bisnesdekkari, joka pureutuu häikäilemättömään talousrikollisuuteen.
Kuuskorpi oli Suomen Psykologiliiton testilautakunnan varapuheenjohtaja vuodet 2014–2022, Lounais-Suomen Kirjailijat ry:n hallituksen jäsen vuodet 2014–2017sekä Suomen sanoittajayhdistyksen puheenjohtaja vuosina 2014-2016. Hän on yhdistyksen perustajajäseniä.. Kuuskorpi oli vuosina 2015 ja 2017 Anni Polvan nimeä kantavan lasten- ja nuortenkirjallisuuskilpailun raadin puheenjohtaja.
Teokset

Pahat mielessä – Tieteen näkökulmia pahuuteen. Siltala Oy 2021. ISBN 978-952-234-770-1
Psykologiset testit ja testaukset – Tosiasiat, uskomukset ja pelot yhdessä Juho Heikkisen kanssa. Luovin Oy 2014. ISBN 9789529339747
Lola: Kahdet kasvot. Lola Wallinkosken elämäkerta. Luovin Oy 2015. ISBN 9789529359042
Paratiisin varjot yhdessä Harri Winterin kanssa. Rikosromaani. Myllylahti Oy 2016. ISBN 9789522026897
Jokun Talo. Lastenromaani. Myllylahti Oy 2014. ISBN 978-952-202-510-4
Psykologisten testien käyttö Suomessa. Väitöskirja. Turun yliopisto. Monografia, 571 s. ISBN 978-951-29-4948-9
Pienyrittäjän työkyky ja jaksaminen yrittäjäkulttuurin ja persoonallisuuden näkökulmista yhdessä Anu Kaarlelan ja Esko Keskisen kanssa.Turun aluetyöterveyslaitoksen raportit 17 (2001) ISBN 951-802-457-X
Yhdessä luovuksissa. Luovuus sosiaalisessa ympäristössä ja yhdessäkirjoittaminen. Teoksessa Emilia Karjula (toim.) Kirjoittamisen taide ja taito. Atena Kustannus Oy 2014. ISBN 978-952-300-063-6
Kvanttimystiikka

Kvanttimystiikka tarkoittaa kvanttimekaniikan uskonnolliseen tulkintaan perustuvia uskomuksellisia, uskonnollisia ja usein näennäistieteellisiksi tulkittuja oppijärjestelmiä. Kvanttimystiikka yhdistää kvanttimekaniikan ilmiöitä yleensä uskonnollisiin näkemyksiin tai yliluonnollisiin olioihin. Esimerkiksi teoriat tyhjiöstä, joka ei todellisuudesta ole tyhjä, on tulkittu kaikkialla olevaksi maailmansieluksi.
Kvanttimystiikan isänä pidetään fyysikko Fritjof Capraa, joka esitteli näkemyksiään kirjassaan Fysiikka ja tao (1975, suom. 1983). Hän yhdisteli itämaisia ja mayojen uskonnollisia näkemyksiä kuten kohtalonyhteyden kvanttimekaniikkaan. Hän pohjasi käsityksiään muun muassa nykyään hylättyyn teoriaan siitä, että alkeishiukkaset koostuisivat aina muista alkeishiukkasista ikään kuin loputtomana jatkumona.
Tunnetuimpia kvanttimystiikan teoksia on Danah Zoharin The quantum self. Kirjassaan Zohar väittää tietoisuutta Bose-Einstein-kondensaatiksi.
Kirjallisuutta > Kvanttimystiikkaa edustavia teoksia

Capra, Fritjof: Fysiikka ja tao: Tutkimus nykyajan fysiikan ja itämaisen mystiikan yhteneväisyyksistä.  ((Alkuteos: The Tao of Physics: An Exploration of the Parallels Between Modern Physics and Eastern Mysticism, 1975). Uuden ajan ihminen 3)  Suomentanut Mikko Kilpi. Porvoo: Helsinki: Juva: WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11581-9
Kirjallisuutta > Kvanttimystiikkaa arvostelevia teoksia

Victor J. Stenger. (1995). The Unconscious Quantum: Metaphysics in Modern Physics and Cosmology, Prometheus Books, ISBN 1-57392-022-3,
Useita tekijöitä: Paholaisen asianajajan paluu (1997)
Selin, Risto: Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Kvašiorkor

Kvašiorkoria sairastava lapsi
Kvašiorkor tai kwashiorkor on pienillä lapsilla esiintyvä proteiinin puutteellisesta saannista aiheutuva sairaus ja tyypillinen 9–24 kuukauden ikäisillä Afrikan kehitysmaiden lapsilla, joiden rintaruokinta on päättynyt. Sairauden nimi juontuu Länsi-Afrikan rannikon kwa-kielistä ja viittaa syrjäyttämiseen rintaruokinnasta seuraavan lapsen synnyttyä. Taudin havaitsee erityisen hyvin kuihtuneista raajoista ja turvonneesta vatsasta.lähde?
Kvašiorkor aiheutuu yleensä yksipuolisesta ruoasta, joka koostuu pääasiassa joistain kasvikunnan tuotteista. Sairauden tyypillisiä oireita ovat turvotus, ripuli, oksentelu, iho- ja hiusmuutokset, rasvamaksa, ödeema, kasvuhäiriö, kakeksia, anemia, hypoalbuminemia, yliärtyvyys ja psykomotorinen jälkeenjääneisyys.
Tauti on akuutti eikä aiheuta pysyvää kasvun hidastumista. Jatkuva aliravitsemus itsessään aiheuttaa kehitykseen liittyviä vaurioita, kuten lyhytkasvuisuutta. Aliravitsemuksen vuoksi potilailla on alhainen infektioiden sietokyky, jolloin menehtymisen riski kasvaa, mutta jos lapsi pääsee hoitoon, paranemisennuste on hyvä.lähde?
Oireet

lapsen kasvu on selvästi hidastunut
turvotus
ihomuutokset
neurolologiset oireet, ärtyisyys
toimintahaluttomuus
poskien pulleus
lihasten surkastuneisuus
lapsi ei kykene kävelemään (pidemmän ajan kuluessa)
kieli sileä ja suupielet rokahtuneet
hiustenlähtö ja irtoaminen
apatia ja ilottomuus
ripuli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kvašiorkor Wikimedia Commonsissa