stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marie-Anne Gaboury
Matka länteen

Vastoin perinteitä Marie-Anne matkusti puolisonsa mukana länteen hänen turkiskauppamatkallaan. Heidän ensimmäinen etappinsa oli Assiniboinejoen ja Redjoen yhtymäkohdan läheisyydessä sijaitseva métis-intiaanien asuinpaikka, johon myöhemmin rakennettiin Red River Colony ja jossa sijaitsee nykypäivänä Winnipegin kaupunki. Pariskunta vietti ensimmäisen talvensa métis-kylässä lähellä Pembinan kylää (nykyisessä Pohjois-Dakotassa), jossa 6. tammikuuta 1807 syntyi ensimmäinen heidän seitsemästä lapsestaan.
Kevään saavuttua perhe matkusti Saskatchewanjoen laaksoon, alueelle joka sijoittuu nykyisen Saskatchewanin provinssin pohjoisosaan. He asuivat paikalla vuoteen 1811 saakka ja viettivät puolinomadielämäntapaa muiden kanadanranskalaisten turkismetsästäjien ja heidän intiaanivaimojensa kanssa. Marie-Anne osallistui miehensä biisonin ja turkismetsästysmatkoihin, usein matkustaen aina nykypäivän Albertan provinssiin saakka. Aikalaiset kertovat hänen elämänsä olleen täynnä seikkailuja, heidän toinen lapsensa syntyi keskellä preeriaa hänen hevosensa pillastuttua, ja eräällä metsästysmatkalla heidän matkakumppaninsa kimppuun hyökkäsi karhu jonka Marie-Anne ampui.
Metsästysmatkallaan nykyisen Albertan provinssin alueella perhe joutui Tsuu T'ina-intiaanien vangiksi yhteistyöstään cree-intiaanien kanssa. He onnistuivat hevosillaan pakenemaan vangitsijoitaan, ja intiaanit ajoivat heitä takaa viisi vuorokautta kunnes he saavuttivat Fort des Prairie -linnoituksen (tunnetaan myös nimellä Fort Augustus joka on osa Fort Edmontonia) lähellä nykyistä Edmontonin kaupunkia.
Ennen avioliittoaan Jean-Baptistella oli ollut suhde (ransk. à la façon du pays / suom. maan tapa) intiaaninaiseen joka oli synnyttänyt hänelle lapsen. Marie-Anne oli suvaitsevainen aikaisemmasta suhteesta ja hyväksyi lapsen kasvattamisen samassa perheessä, vaikka lapsen äiti oli erittäin mustasukkainen ja uhkasi myrkyttää hänet. Marie-Annen suhteet intiaaniväestöön olivat hyvät ja sai osakseen suurta uteliaisuutta matkoillaan heidän keskuudessa. Hän oli ensimmäinen heidän näkemänsä valkoihoinen nainen ja jotkut jopa luulivat hänen omaavan yliluonnollisia kykyjä.
Paluu Redjoelle

Saatuaan uutisen Lordi Selkirkin aikeista perustaa uusi siirtokunta Redjoelle, he matkustivat alueelle ja osallistuivat Red River Colonyn perustamiseen keväällä 1812. Asutuskeskuksen alkuvaiheissa Hudson's Bay Companyn ja North West Companyn väliset kiistat johtivat lopulta Seven Oaksin taisteluun 1816. Lagimodièren perhe onnistui pitäytymään erossa väkivaltaisuuksista taistelun aikana mutta Hudson's Bay Companyn edustaja Colin Robertson pyysi Jean-Baptistea viemään uutisen tapahtumasta lordi Selkirkille. Hän matkusti kaikkiaan 2 900 kilometriä hevosella ja jalan viedäkseen uutiset perille. Nor'Westersien otettua haltuunsa Fort Douglasin ja karkotettuaan asukkaat Marie-Anne joutui etsimään suojaa paikallisten intiaanien keskuudesta. Jean-Baptisten palattua matkalta idästä Nor'Westersit vangitsivat hänet, ja hänet siirrettiin Fort Williamin vankilaan, jossa hän oli vangittuna elokuuhun 1816 saakka. Lagimodièret tapasivat toisensa vasta syyskuussa 1816 vihamielisyyksien laannuttua.
Tunnustuksena avustaan lordi Selkirk lahjoitti Jean-Baptistelle maa-alueen Redjoen lähettyviltä jonne perhe asettui useiksi vuosiksi. Heille syntyi kuusi lasta lisää, mukaan lukien vuonna 1822 syntynyt Julie Lagimodière, josta tuli Louis Rielin äiti. Kuollessaan 1875 Marie-Anne oli 95-vuotias ja hän näki Manitoban provinssin perustamisen ja liittymisen Kanadan liittovaltioon johtuen Louis Rielin toimista Red Riverin kapinan aikana 1869-1870. Hänen mukaansa on nimetty École Marie-Anne-Gabouryn peruskoulu St. Vitalin kaupunginosassa Winnipegissä.
Aiheesta muualla

Elämäkerta: Dictionary of Canadian Biography Online (englanniksi)
Canoe.ca: A biography (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Marie-Anne Gaboury cultural centre (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat
Filmfare Awards

| Filmfare Awards |
| --- | --- |

Palkitaan:  Elokuvia ja niiden tekijöitä
Palkinnon antaja:  The Times Group
Maa:   Intia
Ensimmäinen palkinto:  1954
Virallinen internet-sivu
Filmfare Awards on The Times Groupin vuosittain järjestämä palkintogaala Intian hindinkielisen elokuvateollisuuden ammattilaisille. Palkintogaala järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1954, samana vuonna kun ensimmäiset National Film Awards -palkinnot jaettiin. Filmfare Awards on yksi vanhimmista ja merkittävimmistä hindinkielisille elokuville jaettavista palkinnoista Intiassa.
Palkintokategoriat

Vuoteen 2012 mennessä käytössä on ollut 37 palkintokategoriaa. Elokuvakriitikoiden jakamille palkinnoille on erillinen kategoria yleisöpalkintojen lisäksi.
| --- | --- |
 Meriittipalkinnot Paras elokuva  Paras ohjaus  Paras miespääosa  Paras naispääosa  Paras miessivuosa  Paras naissivuosa  Paras negatiivinen rooli (kategoria poistettiin käytöstä vuoden 2007 jälkeen)  Paras koominen rooli (kategoria poistettiin käytöstä vuoden 2007 jälkeen)  Paras miestulokas  Paras naistulokas  Paras musiikki  Paras sanoitus  Paras mieslaulaja  Paras naislaulaja Kriitikkopalkinnot Paras elokuva  Paras miespääosa  Paras naispääosa  Paras dokumentti (kategoria poistettiin käytöstä vuoden 1997 jälkeen) :  Tekniset palkinnot Paras tarina  Paras käsikirjoitus  Paras dialogi  Paras toiminta  Paras lavastus  Paras taustamusiikki  Paras kuvaus  Paras leikkaus  Paras koreografia  Paras äänitys  Parhaat erikoistehosteet  Paras puvustus Erikoispalkinnot Elämäntyöpalkinto  Power-palkinto (kategoria poistettiin käytöstä vuoden 2008 jälkeen)  Palkinto erityisestä suorituksesta  Vuoden paras kohtaus  RD Burman -palkinto  Paras elokuva 50 vuodessa (2005)
Aiheesta muualla

Filmfare Awards Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Filmfare Awards
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024
Gualtiero Galmanini

| Gualtiero Galmanini |
| --- | --- |
 Gualtiero Galmanini vuonna 1925.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1909 Monza
Kuollut: 28. marraskuuta 1909 (-70 vuotta) Venetsia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  arkkitehti ja teollinen muotoilija
Arkkitehti
Koulutus:  Milanon teknillinen korkeakoulu
Taidesuuntaus:  Modernismi
Merkittävät työt:  Milanon triennaali (1947)  Huoltoasema Mantovassa (1958)  Portaikko Lissone (1955)
Gualtiero Galmanini  (28. marraskuuta 1909 Monza – 29. kesäkuuta 1979 Venetsia) Oli arkkitehti ja teollinen muotoilija, joka osallistui sodanjälkeisen muotoilun elvyttämiseen. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan..
Tyylit

Galmaninin tärkeimmät rakennukset ja teokset toteutettiin innovatiivisilla mosaiikkilevyillä. Milanolainen suunnittelu, joka kilpailee ranskalaisen ylellisyyden kanssa, luotiin Luigi Caccia Dominioni, Ignazio Gardella ja Gio Ponti toimesta, jotka miettivät moniväristen, flokkitekstuureilla varustettujen pintojen teemaa. Vuonna 1956 Galmanini aloitti ensimmäisen kokeilun ulkoverhouksista, jotka perustuvat lasimosaiikkiin, tutkien kylmien sävyjen yksityiskohtia päivällä ja yöllä sekoittamalla 2 mm² kokoisia mosaiikkipalasia. Ambrosiano-pankin kunnostaminen oli yksi viimeisistä, ellei viimeinen, Piero Portaluppin projekteista, jonka jälkeen hän teki laajaa yhteistyötä Gualtiero Galmaninin kanssa, joka oli hänen nuorempi kollegansa ja ystävänsä.
Palatsit, rakennukset ja asunnot

1953–1956 Este-palatsi, 'Palazzo d'Este', sijaitsee osoitteessa Viale Beatrice d'Este, nro 23, Milano
1950 Piispan rakennuksen kunnostus (Italian ympäristörahasto), Vescogna, Calco
1950 Villa Calchin kunnostus (Italian ympäristörahasto)
1955–1958 Palazzo degli Arredi, Lissone
1939–1941 Habitat, La grotten kirjastorakennus, yhdessä Bruno Sirtorin kanssa, Sondrio
Galmaninin suunnittelema Milanon triennaalin sisäänkäynti, 1947.
Galmanini suunnittelema huoltoasema, Mantovassa Italiassa, 1958.
Galmanini huoltoasema toiselta puolelta, Mantovassa Italiassa, 1958.
Galmaninin suunnittelema portaikko, Lissone, Italia, 1955.
Galmaninin suunnittelema portaikko sivulta, Lissone, Italia, 1955.
Kirjallisuutta

Piero Portaluppi, Luca Molinari, Piero Portaluppi: linea errante nell'architettura del Novecento, Fondazione La Triennale di Milano, Edizioni Skira], 2003, ISBN 888491678X
Giulio Castelli, Paola Antonelli, Francesca Picchi, La fabbrica del design: conversazioni con i protagonisti del design, 2007
Dario Marchesoni, Luisa Giussani, La Triennale di Milano e il Palazzo dell'arte, 1985
Mário Sério, L'Archivio centrale dello Stato: 1953-1993, Ministero per i beni culturali e ambientali, Ufficio centrale per i beni archivistici, 1933
Roberto Aloi, Esempi di arredamento moderno di tutto il mondo, Hoeply, 1950
Bauen und Wohnen, Volume 14, 1960
Modernità dell'architettura nel territorio mantovano, Ordine Architetti P.P.C.della Provincia di Mantova, Mantova 2003, p. 19
Bonoldi V., Conte M., Conservare la modernità: ipotesi di un restauro a Mantova ex stazione di rifornimento carburante Piazzale Gramsci, 17. Tesi di laurea, Politecnico di Milano, relatore: Grimoldi A., Milano 2005
Palladio, Edizioni 41-42, Istituto poligrafico e Zecca dello Stato (Italy), Libreria dello Stato (Italy), De Luca Editore, 2008
Graziella Leyla Ciagà, Graziella Tonon, Le case nella Triennale: dal Parco al QT8, La Triennale, 2005, ISBN 883703802X
Giulio Castelli, Paola Antonelli, Francesca Picchi, La fabbrica del design: conversazioni con i protagonisti del design italiano, Skira, 2007, ISBN 8861301444
Ezio Manzini, François Jégou, Quotidiano sostenibile: scenari di vita urbana, Edizioni Ambiente, 2003
Fulvio Irace, Casa per tutti: abitare la città globale, Milano, 2008, ISBN 8837060858
Aiheesta muualla

Fondazione Portaluppi, Suunnittelu Banco Ambrosiano of Portaluppi&Galmanini
Lombardia Beni Culturali Huoltoasema (ent.) Mantova (MN), 1958, Arkkitehtuuri Lombardiassa vuodesta 1958 tähän päivään asti, kääntäjä: Premoli, Fulvia (2014); Maria Beatrice (2014), vastuualueena tieteelliset tekstit: Maurizio Boriani
Triennale di Milano (Arkistoitu – Internet Archive) 1947, VIII Triennale di Milano
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Galapagosinalbatrossi

| Galapagosinalbatrossi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Albatrossit Diomedeidae
Suku::  Tyynenmerenalbatrossit Phoebastria
Laji::  irrorata
Kaksiosainen nimi
 Phoebastria irrorata  (Salvin, 1883) 
Katso myös
   Galapagosinalbatrossi Wikispeciesissä   Galapagosinalbatrossi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Galapagosinalbatrossi (Phoebastria irrorata) on ainoa tropiikissa pesivä albatrossilaji. Lajin kuvaili ja nimesi Osbert Salvin vuonna 1883.
Koko ja ulkonäkö

Linnun vartalon pituus on 84–94 cm, siipien kärkiväli keskimäärin 2,27 m ja paino keskimäärin 3,4 kg. Lajin päälaki ja niska ovat kermanvaaleat, kaula ja naama valkoiset sekä muu vartalo ruskea. Nokka on kirkkaankeltainen ja suurikokoinen. Koivet ovat vaaleansinertävät.
Esiintyminen

Laji pesii vain Españolan saarella Galápagossaarilla sekä mahdollisesti Isla de la Platalla Ecuadorin rannikolla. Españolan populaatio on kasvanut 1970-luvun alun 12 000 parista 15 600–18 200 pariin 1994. Vuonna 2001 laskettiin saarelta vähintään 34 694 yksilöä. Isla de la Platalla pesii korkeintaan 10–20 paria. Pesimäajan ulkopuolella laji vaeltelee Perun ja Ecuadorin rannikolla Perunvirran tuottaman runsaan ruokapöydän ääressä. Laji on äärimmäisen uhanalainen.
Elinympäristö

Lajin elinympäristöä on kivikkoinen ja pensaikkoinen Españolan saari.
Lisääntyminen

Muninta tapahtuu huhti–toukokuussa ja keskimääräinen hautomisaika on 65 päivää. Molemmat emot hautovat vuorotellen. Emoilla on erikoinen tapa siirtää munaa runsaan viikon välein niin, että haudonnan lopulla muna sijaitsee keskimäärin 3–4 metrin päässä alkuperäisestä pesästä. Käyttäymisen syytä ei varmuudella tunneta. Munien siirtely aiheuttaa pesätappioita, sillä usein muna vierähtää kiven koloon tai halkeamaan, josta emo ei saa sitä poistettua.
Ravinto

Galapagosinalbatrossi syö pääasiassa kalaa, kalmareita ja äyriäisiä.
Jyrki Katainen

| Jyrki Katainen |
| --- | --- |
 Katainen maaliskuussa 2023
EU:n työllisyydestä, kasvusta, investoinneista ja kilpailukyvystä vastaava komissaari
 Junckerin komissio 1.11.2014 – 30.11.2019  
Seuraaja:  Nicolas Schmit
EU:n talous- ja raha-asioista vastaava komissaari
 Barroson II komissio 18.7.2014 – 1.11.2014  
Edeltäjä:  Olli Rehn
Seuraaja:  Pierre Moscovici
Suomen pääministeri
 Kataisen hallitus 22.6.2011 – 24.6.2014  
Presidentti:  Tarja Halonen Sauli Niinistö
Pääministerin sijainen:  Jutta Urpilainen Antti Rinne
Edeltäjä:  Mari Kiviniemi
Seuraaja:  Alexander Stubb
Suomen pääministerin sijainen
 Vanhasen II hallitus 19.4.2007 – 22.6.2010 Kiviniemen hallitus 22.6.2010 – 22.6.2011  
Edeltäjä:  Eero Heinäluoma
Seuraaja:  Jutta Urpilainen
Suomen valtiovarainministeri
 Vanhasen II hallitus 19.4.2007 – 22.6.2010 Kiviniemen hallitus  22.6.2010 – 22.6.2011  
Edeltäjä:  Eero Heinäluoma
Seuraaja:  Jutta Urpilainen
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 5.6.2004 – 14.6.2014  
Edeltäjä:  Ville Itälä
Seuraaja:  Alexander Stubb
Sitran yliasiamies
 1.1.2020–31.5.2023  
Kansanedustaja
 24.3.1999 – 30.6.2014  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kuopion vaalipiiri 24.03.1999 – 18.03.2003 Pohjois-Savon vaalipiiri 19.03.2003 – 19.04.2011 Uudenmaan vaalipiiri 20.04.2011 – 30.06.2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1971 (ikä 53) Siilinjärvi
Puoliso:  Mervi Katainen (o.s. Kuittinen) (2003–)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  yhteiskuntatieteiden maisteri (1998)
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:   yliluutnantti
Aiheesta muualla
www.jyrkikatainen.net
Jyrki Tapani Katainen (s. 14. lokakuuta 1971 Siilinjärvi) on suomalainen kokoomuspoliitikko sekä entinen kansanedustaja, puoluejohtaja, pääministeri ja EU-komissaari. Vuosina 2020–2023 hän toimi Sitran yliasiamiehenä ja nimitettiin sitten Nordea-konsernin yhteiskuntasuhteista vastaavaksi johtajaksi.
Katainen oli Euroopan unionin komissaari vuosina 2014–2019, Suomen pääministeri vuosina 2011–2014 ja Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja vuosina 2004–2014. Kansanedustajana hän toimi vuosina 1999–2014. Ennen pääministeriyttä Katainen oli Vanhasen ja Kiviniemen hallitusten valtiovarainministeri vuosina 2007–2011. Vuosina 2006–2012 Katainen oli yksi Euroopan kansanpuolueen kymmenestä varapuheenjohtajasta.
Katainen on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1998 pääaineenaan valtio-oppi.
Tausta ja uran alkuvaiheet

Katainen syntyi Siilinjärvellä vuonna 1971. Hänen isänsä Yrjö Katainen on eläkkeellä oleva lentokonemekaanikko ja äiti Marja (o.s. Kinnunen) entinen johdon sihteeri. Katainen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1990 Siilinjärven lukiosta. Vuonna 1995 Katainen opiskeli Isossa-Britanniassa Leicesterin yliopistossa Erasmus-vaihdossa. Hän oli EU-kautenaan ainoa EU-johtaja, joka oli opiskeluaikoinaan ollut Erasmus-vaihdossa. Katainen kertoo vaihdon tehneen hänestä eurooppamielisen.  Vuonna 1998 hän valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineenaan valtio-oppi. Valmistumisvuonnaan Katainen teki opettajan sijaisuuksia ja työskenteli koulutusprojekteissa sekä Kansallisen Sivistysliiton koulutussuunnittelijana ja kouluttajana.
Katainen liittyi kokoomukseen puolueen päästyä hallitusvastuuseen vuonna 1987. Hänet valittiin Siilinjärven kunnanvaltuustoon 22-vuotiaana vuonna 1993. Hän istui valtuustossa yhtäjaksoisesti vuoteen 2010. Vuosina 2001–2004 hän oli Pohjois-Savon maakuntaliiton 1. varapuheenjohtaja.
Vuosina 1994–1995 Katainen oli Kokoomusnuorten varapuheenjohtajalähde? ja vuosina 1998–2000 Euroopan oikeistonuorten (engl. Youth of the European Peoples Party) varapuheenjohtaja.
Poliittinen ura

Katainen valittiin kansanedustajaksi 27-vuotiaana vuoden 1999 vaaleissa Kuopion vaalipiiristä. Hän pyrki samana vuonna Kokoomuksen varapuheenjohtajaksi, mutta hävisi äänestyksessä Ville Itälälle, Pirkko-Liisa Ollilalle ja Sari Sarkomaalle. Katainen toimi Kokoomuksen varapuheenjohtajana vuosina 2001–2004 ja nousi puolueen puheenjohtajaksi kesäkuussa 2004.
Vuosien 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa Katainen valittiin uudelleen eduskuntaan Pohjois-Savon vaalipiiristä. Hän oli vuosina 2003–2007 tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtaja.
Vuonna 2010 Katainen ilmoitti siirtyvänsä Uudenmaan vaalipiiriin. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hänet valittiin ensimmäistä kertaa kansanedustajaksi Uudeltamaalta.
Poliittinen ura > Valtiovarainministerinä 2007–2011

Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Kokoomus nousi Kataisen johdolla Suomen toiseksi suurimmaksi puolueeksi ja Katainen nimitettiin valtiovarainministeriksi Vanhasen toiseen hallitukseen. Vuoden 2008 lopussa Financial Times valitsi hänet Euroopan parhaaksi valtiovarainministeriksi. Vuonna 2009 Katainen oli lehden listalla 12. sijalla kansainvälisen taantuman vaikuttaessa Suomen vientivetoiseen talouteen. Vuonna 2010 Katainen oli Euroopan viidenneksi paras valtiovarainministeri.
Kataisen valtiovarainministerikaudella opintorahaa korotettiin ensimmäisen kerran sitten 1990-luvun. Minimiäitiyspäivärahaa, isyyspäivärahaa ja sairauspäivärahaa korotettiin aiempia hallituksia enemmän. Kahdessa vuodessa eläkeläisten toimeentuloa korotettiin 693 miljoonalla eurolla pääasiassa niin sanotulla takuueläkkeellä. Alle 25-vuotiaiden sosiaaliturvaa muutettiin siten, että koulutuksesta kieltäytyviltä nuorilta voidaan leikata toimeentulotuen perusosaa enintään 40 % niin sanotulla Lex Soininvaaralla. Tukileikkaukset ja takuueläke perustuivat Sata-komitean esityksiin.
Kokoomus kannatti niin sanottua ”tasa-arvotupoa” eli koulutettujen naisvaltaisten alojen palkkojen yleistä nostamista seuraavalla tupokierroksella. Vuonna 2007 tupokierros kuitenkin kaatui ilman sopimusta. Hoitajat viittasivat ennen vuoden 2007 vaaleja julkaistuun Iltalehden artikkeliin, jonka mukaan kaikkien eduskuntapuolueiden puoluesihteerit Keskustaa lukuun ottamatta pitivät 500 euroa sopivana korotuksena. Tämän seurauksena päädyttiin syksyllä sairaanhoitajalakkoon. Hallitus sääti akuutin hoidon turvaamiseksi mahdollisen lakon aikana niin sanotun potilasturvalain, jota nimitettiin myös pakkolaiksi. Laki mahdollisti terveydenhuollon ammattilaisten määräämisen töihin työtaistelusta riippumatta. Lakkoilevien hoitajien pilkan kärki kohdistui Kataiseen. Myöhemmin hallituskauden aikana myös Timo Rädyn johtaman AKT:n ahtaajat lakkoilivat. Katainen toivoi lakkoihin liittyvien keskustelujen käymistä työmarkkinajärjestöjen sisällä.
Elokuun 2008 budjettiriihessä hallitus päätti alentaa veroja yhteensä 870 miljoonaa euroa. Veronkevennykset kohdistettiin pieni- ja keskituloisille uuden työtulovähennyksen avulla. Vuonna 2009 Suomen Pankki arvioi Suomen joutuvan korottamaan talouskriisin jälkeen veroja jopa viisi prosenttiyksikköä julkisen talouden heikentymisen vuoksi, mutta Katainen epäili arviota ja piti mahdollisena vaihtoehtona työurien pidentämistä tai budjetin sopeuttamista.
Toimiessaan valtiovarainministerinä Katainen osallistui useaan otteeseen Bilderberg-ryhmän kokoukseen. Vuonna 2010 Vasemmistoliiton puheenjohtaja Paavo Arhinmäki esitti eduskunnalle kirjallisen kysymyksen Kataisen Bilderberg-kytköksistä ja vaati selontekoa kokouksessa käydyistä keskusteluista sekä Kataisen roolista niissä. Kataisen vastauksen mukaan hän osallistui kokoukseen kansainvälisten poliitikkojen sekä muun muassa talouselämän, työmarkkinoiden, kansainvälisten järjestöjen ja median edustajien kanssa. Kokouksessa käsiteltiin kansainvälistä talouskriisiä, ilmastonmuutoksen torjuntaa ja ruokakriisiä, mutta puheenvuoroja ei julkisteta.
Poliittinen ura > Valtiovarainministerinä 2007–2011 > Talouden taantuma

Vielä keväällä 2008 Katainen piti valtionvelan lyhentämistä tärkeänä, mutta vuoden 2008 lopulla alkaneen kansainvälisen taantuman myötä hän näki valtiolle tarpeellisena ottaa lisävelkaa. Marraskuussa 2008 kyse oli Kataisen mukaan muutamista miljardeista, mutta joulukuussa vuosina 2008–2012 tarvittavaksi velkasummaksi muodostui 20 miljardia euroa. Katainen korosti talouskriisin käsittelyssä tasapainoa elvyttämisen ja velkaantumisen välillä.
Tammikuun lopulla 2009 hallitus ehdotti työnantajan Kela-maksun poistamista. Katainen piti eläkemaksujen rahastoinnin nopeuttamista tärkeänä. Elvytystoimenpiteellä pyrittiin edistämään kuntien asemaa ja yritysten työllistämiskykyä. Kelan tuolloinen noin miljardin euron rahoitusvaje oli tarkoitus korvata ottamalla velkaa, ja myöhemmin ympäristö- ja energiaveroja korottamalla. Eduskunta hyväksyi Kela-maksun poiston maaliskuussa 2009. Myöhemmin työmarkkinaosapuolet sopivat korvaavansa tuloja vuodesta 2011 alkaen TEL-maksuja korottamalla.
Keväällä 2009 Suomen ajama ehdotus pankkien stressitesteistä sai kannatusta muiden EU-maiden keskuudessa. Vuonna 2010 hallitus käsitteli myös muita keinoja Euroopan talouden tasapainottamiseksi. Toukokuussa 2010 hallitus esitti eduskunnalle 1,6 miljardin euron lainaa, jotta Eurooppa pystyisi estämään Kreikan talouskriisin leviämisen. Neuvotteluissa Suomi yhdessä muutaman muun maan kanssa esitti oman ratkaisunsa kriisin leviämisen estämiseksi. Katainen kritisoi joidenkin EU-maiden kannattamia eurobond-joukkovelkakirjoja, sillä ne vähentäisivät hänen mukaansa jäsenmaiden kannustimia tiukkaan talouskuriin.
Syyskuussa 2009 Katainen ilmaisi Financial Timesin haastattelussa huolensa siitä, etteivät Euroopan talousalueen jäsenmaat ole pohtineet tarpeeksi elvytyksen jälkeistä "exit-strategiaansa" eli elvytyksen koordinoitua purkamista. Hän arvioi jäsenmaiden tarvitsemien menojäädytysten ja -leikkausten olevan poliittisesti epämieluisia ja kaipasi myös talousalueen veropoliittista koordinaatiota.
Poliittinen ura > Pääministerinä 2011–2014

Huhtikuun 2011 eduskuntavaaleissa Kokoomuksesta tuli eduskunnan suurin puolue, ja Kataisesta näin ollen hallitustunnustelija. Hallitusneuvottelujen jälkeen hänet valittiin nimitettäväksi tulevan hallituksen pääministeriksi. Hallitus astui virkaan 22. kesäkuuta 2011.
Helmikuussa 2013 Katainen tilasi filosofi Pekka Himaselta tulevaisuusselvityksen 700 000 eurolla. Oikeuskansleri Jaakko Jonkka totesi, että hyvä hallinto ei toteutunut hankkeen tilauksessa, vaan se olisi pitänyt kilpailuttaa. Kansanedustaja Pentti Oinonen äänestytti eduskuntaa Kataisen luottamuksesta. Äänestyksessä Katainen sai eduskunnan luottamuksen.
Kataiselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi vuonna 2013 kolmantena pääministerivuonnaan.
Huhtikuussa 2014 Katainen ilmoitti luopuvansa pääministerin ja Kokoomuksen puheenjohtajan tehtävistä kesäkuun puoluekokouksen jälkeen ja harkitsevansa Euroopan komission jäsenyyttä tai sen ulkopuolisia tehtäviä: "Eteenpäin meno poliitikolle tai ainakaan minulle ei tarkoita sitä, että valtiollisia portaita noustaan askel kerrallaan ylöspäin. Haluan maistaa ihan toisenlaista elämää". Iltalehden kolumnisti Olli Ainola kutsui kirjoituksessaan Kataisen tekoa "vuoden häikäilemättömimmäksi juoneksi". Hänen mielestään Katainen oli päätöksellään asettanut oman uransa Suomen edun edelle. Myös Esko Seppänen arvosteli Mistä Suomi vaikenee -kirjassaan Kataista ja epäili hänen myötäilleen EU:n etuja noustakseen EU-komissaariksi.