stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Too Old to Rock ’n’ Roll: Too Young to Die!
Kokoonpano > Vierailijat

David Palmer – orkesterisovitukset, saksofoni kpl. 5 ja piano kpl. 11
Maddy Prior – taustalaulu kpl. 8
Angela Allen – taustalaulu kpl. 2 ja 7
Tuotanto

Ian Anderson - tuottaja
Robin Black - nauhoitus
Michael Farrell - kansitaiteen suunnittelu
Dave Gibbons - kansitaiteen toteutus
Arvosteluja

Melody Maker, Chris Welch, 8. toukokuuta 1976 (kritisoiva)
Sounds, Phil Sutcliffe, 8. toukokuuta 1976 (kritisoiva)
NME, Tony Stewart, 8. toukokuuta 1976 (neutraali)
Rolling Stone, David Mcgee, 26. elokuuta 1976 (neutraali)
Aiheesta muualla

Alanen, Asko: Too Old to Rock ’n’ Roll: Too Young to Die! Soundi 1/2016.
Jethro Tull
| --- | --- |
Studioalbumit:   This Was  Stand Up  Benefit  Aqualung  Thick as a Brick  A Passion Play  War Child  Minstrel in the Gallery  Too Old to Rock 'N' Roll: Too Young to Die!  Songs from the Wood  Heavy Horses  Stormwatch  A  Broadsword and the Beast  Under Wraps  Crest of a Knave  Rock Island  Catfish Rising  Roots to Branches  J-Tull Dot Com  The Jethro Tull Christmas Album  The Zealot Gene  RökFlöte 
Livealbumit:   Bursting Out  Live at Hammersmith '84  A Little Light Music  Living with the Past  Nothing Is Easy: Live at the Isle of Wight 1970  Aqualung Live  Live at Montreux 2003 
Kokoelmat:   Living in the Past  M.U. - The Best of Jethro Tull  Repeat - The Best of Jethro Tull - Vol II  A Classic Case  Original Masters  20 Years of Jethro Tull  25 Anniversary Box Set  The Best of Jethro Tull - The Anniversary Collection  Nightcap  The Very Best of Jethro Tull  Essential  The Best of Acoustic Jethro Tull  Jethro Tull Essential 
Videojulkaisut:   Slipstream  20 Years of Jethro Tull  25th Anniversary Video  Living with the Past  A New Day Yesterday  Nothing Is Easy: Live at the Isle of Wight 1970  Live at Montreux 2003  Jack in the Green - Live in Germany 1970-93  Their Fully Authorised Story  Live At Madison Square Garden 1978
Ray Rennahan

| Ray Rennahan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. toukokuuta 1896 Las Vegas, New Mexico, Yhdysvallat
Kuollut: 19. toukokuuta 1980 (84 vuotta) Tarzana, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaaja
Ray Rennahan (1. toukokuuta 1896 Las Vegas, New Mexico – 19. toukokuuta 1980 Tarzana, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän oli Technicolor-yhtiön kuvaajana 1917–1941, jona aikana hän työskenteli useiden eri studioiden elokuvien parissa. Vuonna 1941 Rennahan siirtyi itsenäiseksi kuvaajaksi.
Rennahan palkittiin Oscarilla parhaasta värikuvauksesta elokuvista Tuulen viemää (1939) ja Verta ja hiekkaa (1941). Palkintoehdokkaana hän oli kaikkiaan kahdeksan kertaa. Rennahan on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Osittainen filmografia

Elämän uhkapeli (Becky Sharp, 1935)
Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939)
Tanssi, senorita (Down Argentine Way, 1940)
Verta ja hiekkaa {Blood and Sand, 1941)
Kenelle kellot soivat (For Whom the Bells Toll, 1943)
Olalle vie (Up In Arms, 1944)
Valkonaama (The Paleface, 1948)
Aiheesta muualla

Ray Rennahan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ray Rennahan Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Grammy Awards 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Kari Torkkel

| Kari Torkkel |
| --- | --- |
 Torkkel 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1947 (ikä 77) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1965–1977
Seurat:  Turun Toverit Forssan Palloseura
Kari Torkkel (s. 12. huhtikuuta 1947 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa- ja sittemmin liigassa vuosina 1965–1977. Torkkel edusti suurimman osan urastaan Turun Tovereita, jonka riveissä voitti kaksi SM-pronssia. TuTon mukaan "Torkkelin tavaramerkki oli kaupungin- ja ehkä jopa koko maan kovin rannelaukaus,  jonka saatteli liikkeelle mailan lavasta kuulunut terävä pamahdus". Maajoukkueessa Torkkel pelasi 15 ottelua.
Tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1963‑1964 | Suomensarja | TuTo | 10 | 7 | 2 | 9 | 2 |
| 1965-1966 | SM-sarja | TuTo | 18 | 7 | 2 | 9 | 8 |
| 1966-1967 | SM-sarja | TuTo | 20 | 10 | 4 | 14 | 12 |
| 1967-1968 | SM-sarja | TuTo | 20 | 10 | 7 | 17 | 12 |
| 1968-1969 | SM-sarja | TuTo | 22 | 13 | 3 | 16 | 14 |
| 1969-1970 | SM-sarja | TuTo | 22 | 18 | 8 | 26 | 10 |
| 1970-1971 | SM-sarja | TuTo | 22 | 11 | 6 | 17 | 2 |
| 1971-1972 | SM-sarja | TuTo | 32 | 11 | 5 | 16 | 4 |
| 1972‑1973 | SM-sarja | TuTo | 36 | 10 | 0 | 10 | 4 |
| 1973‑1974 | SM-sarja | TuTo | 36 | 8 | 2 | 10 | 15 |
| 1974‑1975 | SM-sarja | TuTo | 33 | 8 | 4 | 12 | 4 |
| 1975-1976 | SM-liiga | FoPS | 36 | 13 | 6 | 19 | 22 |
| 1976-1977 | SM-liiga | FoPS | 36 | 10 | 3 | 13 | 4 |
| 1977-1978 | I-divisioona | FoPS | 36 | 16 | 19 | 35 | 24 |
| 1978-1979 | I-divisioona | FoPS | 36 | 18 | 7 | 25 | 33 |
| Yhteensä | SM-sarja/liiga |  | 333 | 129 | 50 | 179 | 111 |
|  | I-divisioona |  | 72 | 34 | 26 | 60 | 57 |
Remorat

| Remorat |
| --- | --- |
 Isoremora (Echeneis naucrates)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Piikkimakrillikalat Carangiformes
Alalahko::  Piikkimakrillikalat Carangoidei
Heimo::  Remorat Echeneidae  Rafinesque, 1810
Suvut ja lajit
 Echeneis Isoremora (E. naucrates)  Valkoeväremora (E. neucratoides)  Phtheirichthys Nuoliremora (P. lineatus)  Remora Valkoremora (R. albescens)  Valasremora (R. australis)  Tummaremora (R. brachyptera)  Marliiniremora (R. osteochir)  Remora (R. remora) 
Katso myös
   Remorat Wikispeciesissä   Remorat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Remorat (Echeneidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Taksonomia

Varhaisimmat remorojen heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu oligoseenikauden loppupuolelle. Nykyään heimossa elää kahdeksan lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun. Remorat ovat läheistä sukua okamakrilleille (Rachycentridae) ja dolfiineille (Coryphaenidae) ja muodostavat eräiden kalatieteilijöiden mukaan monofyleettisen ryhmän.
Anatomia

Remorat ovat pituudeltaan noin 17–100 cm pitkiä ja suurin laji on isoremora ja pienikokoisin on valkoremora. Ruumiinmuodoltaan ne ovat hoikkia ja pitkulaisia kaloja, joiden tunnusmerkillisin piirre on etumaisesta selkäevästä kehittynyt imulevy. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja on muodoltaan kolmiomainen, peräevä on pitkä ja pyrstöevä suora. Remoralajien leuat ovat leveät ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Lajeilta puuttuu uimarakko. Väriltään remorat ovat tyypillisesti ruskehtavan harmaita ja ruumiissa voi olla myös vaaleampia tai tummempia vaakaraitoja.
Levinneisyys ja elintavat

Remoroja tavataan kaikista valtameristä ja ne elävät tyypillisesti lähellä rannikkoa lämpimissä vesissä. Toisinaan niitä tavataan myös lauhkeissa vesissä, jonne ne kulkeutuvat isäntäeläimiinsä kiinnittyneenä. Remoralajit kiinnittyvät imulevynsä avulla haihin, valaisiin, merinisäkkäisiin, kilpikonniin ja toisinaan myös sukeltajiin. Osa lajeista on hyvin spesifisiä isäntälajiensa suhteen esimerkiksi valkoremora kiinnittyy lähinnä paholaisrauskuihin, valasremora valaisiin ja marliiniremora purjekalojen heimon lajeihin. Echeneis-suvun lajit uivat usein myös vapaana, eivätkä kiinnittyneenä isäntiinsä haihin, mutta pienemmät lajit viettävät suurimman osan elämästään kiinni isännässään.
Remorat kiinnittyvät haihin ja muihin isäntäeläimiinsä lähinnä siksi, että se on helppo tapa liikkua vedessä. Ne voivat napata isäntäeläimensä saaliin tai syödä sen saaliintähteitä, mutta ne pyydystävät myös itse kaloja sekä syövät loisia isäntänsä iholta. Valkoremorat elävät paholaisrauskujen kidus- ja suuonteloissa. Remoralajien kutuaika ajoittuu kesälle ja syksyn alulle.
Torcello

Torcello
Näkymä Torcelloon. Taustalla näkyy Santa Maria Assuntan kirkon kellotorni.
| --- | --- |
Sijainti:  Venetsia Venetsian metropolikaupunki Veneto Italia
Vesialue:  Venetsian laguuni
Merialue:  Adrianmeri
Korkein kohta:  2  m 
Pinta-ala:  0,4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  18
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Torcello on Venetsian laguunin pohjoisessa osassa sijaitseva saari. Torcello oli varhaiskeskiaikaan saakka laguunin tärkein asutuskeskus, mutta kanavien soistumisen aiheuttaman malariavaaran ja Venetsian kukoistuksen myötä kaupungin väkiluku kääntyi laskuun ja nykyään saarella elääkin ainoastaan satakunta ihmistä.
Saaren päänähtävyys on vuonna 639 perustettu Santa Maria Assuntan kirkko. Legendan mukaan apostoli Markuksen pyhäinjäännös nostettiin siellä ensimmäisen kerran Venetsian maaperälle. Torcellossa on myös säilynyt yksi kaiteeton pirunsilta, jotka ajan mittaan katosivat Venetsian katukuvasta.
Galleria

Kuvassa Santa Maria Assuntan kirkko vasemmalla ja Santa Foscan kirkko oikealla.
Pirunsilta.
Torcellon vesibussiasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Torcello Wikimedia Commonsissa
Karl von Reichenbach

| Karl Freiherr von Reichenbach |
| --- | --- |
 Vapaaherra Karl von Reichenbach
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1788 Stuttgart, Saksa
Kuollut: 19. tammikuuta 1869 (80 vuotta) Leipzig, Saksi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tübingenin yliopisto
Tutkimusalue:  kemia, geologia, metallurgia, luonnonhistoria, teollisuus, filosofia
Tunnetut työt:  parafiini, synteettiset väriaineet, fenoli, od-voima
Karl Ludwig Freiherr von Reichenbach (12. helmikuuta 1788 Stuttgart – 19. tammikuuta 1869 Leipzig) oli huomattava saksalainen kemisti, geologi, metallurgi, luonnontieteilijä, teollisuusmies ja filosofi, arvostetun Preussin tiedeakatemian jäsen. Hänet tunnetaan parhaiten eräiden tervasta eristettyjen, taloudellisesti merkittävien kemikaalien kuten eupionin, parafiinin, ensimmäisten synteettisten väriaineiden sekä fenolin löytäjänä. Viimeisinä vuosinaan hän kuitenkin omistautui tutkimaan olettamaansa mutta todistamatonta, kaikista elävistä olennoista muka lähtevää sähkön, magnetismin ja lämmön yhdistävää energiakenttää, jota hän sanoi Od-voimaksi.
Elämäkerta

Reichenbach opiskeli Tübingenin yliopistossa ja suoritti siellä filosofian tohtorin tutkinnon. Kuudentoista vuoden iässä hän sai ajatuksen, että Etelämeren saarille olisi perustettava uusi saksalainen valtio, ja hän omistautui tälle hankkeelle kolmen vuoden ajan.
Myöhemmin hänen huomionsa keskittyi tieteen teollisiin sovelluksiin. Hän vieraili monissa tehtaissa ja metallurgisissa laitoksissa Ranskassa ja Saksassa ja perusti ensimmäisen nykyaikaisen metallurgia-alan yhtiön, jolla oli omat työpajansa Villingenissä ja Hausachissa Schwartzwaldin alueella Etelä-Saksassa sekä myöhemmin Badenissa.
Tieteelliset saavutukset

Reichenbach suoritti tieteellisiä tutkimuksia monilla aloilla. Ensimmäinen Itävallassa ilmestynyt geologinen monografi oli hänen artikkelinsa Geologische Mitteilungen aus Mähren vuodelta 1834.
Hänen asemansa laajan kemianteollisuutta, raudan jalostusta ja koneiden valmistusta harjoittaneen yhtiön johdossa kreivi Hugon alaisuudessa soi hänelle erinomaisen mahdollisuuden johtaa laaja-alaista kokeellista tutkimusta. Vuosina 1830–1834 hän tutki tuotteita, joita saadaan tislaamalla orgaanisia aineita kuten kivihiili- ja puutervaa ja löysi useita arvokkaita hiilivety-yhdisteitä kuten kreosootin, parafiinin, eupionin, antiseptisenä aineena tunnetun fenolin, synteettisenä väriaineena käytetyn pittacalin, hajuvesissä käytetyn picamarin, capnomorin ja lukuisia muita. Eupionilla Reichenbach tarkoitti niiden hiilivetyöljyjen seosta, jota nykyisin sanotaan parafiiniksi tai hiiliöljyiksi. Tätä ainetta koskevassa tutkielmassaan hän arveli sen saavan suuren taloudellisen merkityksen, jos keksittäisiin keino, jolla sitä voitaisiin eristää halvalla luonnon bitumiyhdisteistä.
Reichenbach tutki myös kasvitiedettä. Kasvien tieteellisten nimien yhteydessä hänen auktorilyhenteensä on C.Rchb.
Tieteelliset saavutukset > Maamagnetismi

Reichenbach täydensi aikaisempien tieteilijöiden kuten Galileo Galilein tutkimuksia. Galilei uskoi, että Maan akseli oli magneettisesti yhdistetty johonkin universaaliseen voimakeskukseen ja päätellyt, että maamagnetismi aiheutui magneettisesta raudasta, jota voitiin löytää meteoriiteista. Reichenbach sen sijaan päätteli, että meteoriitit ja planeetat ovat samaa ainetta ja että meteoriitin koosta riippumatta sillä voi olla magneettiset navat. Tämän tiedeyhteisö saattoi 1800-luvulla vakuuttavasti vahvistaa.
Od-voima

Vuonna 1839 Reichenbach vetäytyi teollisuudesta ja siirtyi tutkimaan ihmisen hermoston sairauksia. Hän tutki neurasteniaa, unissakävelyä, hysteriaa ja fobioita uskoen tiedonantoihin, joiden mukaan Kuu vaikutti näihin. Haastateltuaan monia potilaita hän sai suljetuksi pois mahdollisuuksien joukosta monia epäiltyjä syitä ja hoitomenetelmiä, mutta päätteli, että henkilöt, joiden aistit olisivat epätavallisen teräviä, olivat erityisen alttiita tällaisille taudeille. Näitä henkilöitä hän nimitti "sensitiivisiksi".
Franz Anton Mesmerin töiden innoittamana hän esitti hypoteesin, että ulkoiset sähkömagneettiset kentät vaikuttaisivat näihin tiloihin, mutta lopulta hänen tutkimuksensa sai hänet olettamaan uuden imponderaabelin voiman, joka liittyi magnetismiin ja jonka hän uskoi lähtevän useimmista aineista. Se oli eräänlainen "elämän prinsiippi", joka läpäisi ja yhdisti kaikki elolliset olennot. Tälle vitalistiselle voimalle hän antoi nimen Od.
Od-voima > Reichenbachin ajatukset populaarikulttuurissa

Brian Keaneyn fantasiaromaanissa The Hollow People (2006) sen henkilöt käyttävät hyväkseen odylistä voimaa, unesta heräämisen yhteydessä saatavaa energiaa.
Reichenbachiin ja hänen Od-voimaansa viitataan pelissä "Amnesia: A Machine for Pigs".
Teokset

Das Kreosot: ein neuentdeckter Bestandtheil des gemeinen Rauches, des Holzessigs und aller Arten von Theer 1833
Geologische Mitteilungen aus Mähren (Geological news from Moravia) Wien, 1834
Physikalisch-physiologische Untersuchungen über die Dynamide des Magnetismus, der Elektrizität, der Wärme, des Lichtes, der Krystallisation, des Chemismus in ihren Beziehungen zur Lebenskraft (Band 1 + Band 2) Braunschweig, 1850
Odisch-magnetische Briefe Stuttgart 1852, 1856; Ulm 1955
Der sensitive Mensch und sein Verhalten zum Ode (The sensitive human and his behaviour towards Od) Stuttgart und Tübingen (Band 1 1854 + Band 2 1855)
Köhlerglaube und Afterweisheit: Dem Herrn C. Vogt in Genf zur Antwort Wien, 1855
Wer ist sensitiv, wer nicht (Who is sensitive, who is not?) Wien, 1856
Odische Erwiederungen an die Herren Professoren Fortlage, Schleiden, Fechner und Hofrath Carus Wien, 1856
Die Pflanzenwelt in ihren Beziehungen zur Sensitivität und zum Ode Wien, 1858
Odische Begebenheiten zu Berlin in den Jahren 1861 und 1862 (Arkistoitu – Internet Archive) Berlin, 1862
Aphorismen über Sensitivität und Od (Aphorisms on Sensitivity and Od) Wien, 1866
Die odische Lohe und einige Bewegungserscheinungen als neuentdeckte Formen des odischen Princips in der Natur Wien, 1867
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Carl Reichenbach
Aiheesta muualla

Alfred Bellabene: Karl Freiherr von Reichenbach paranormal.de. (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  Leopoldina 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Tornion Laakso

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Tornion Laakso oli Torniossa vuosina 1912–1915 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalaisten perustama Tornion Laakso oli poliittisesti laimea yleislehti, joka tavoitteli lukijoita myös Ruotsin puolelta Tornionjokea. Se kärsi taloudellisista ja kirjapaino-ongelmista, joiden takia painatus jouduttiin siirtämään Torniosta Kemiin.
Kahdesti viikossa ilmestyneen Tornion Laakson levikki oli 1 500 kappaletta vuonna 1913. Päätoimittajina työskentelivät V. K. Trast (1913), William Fritiof Ilmoni (1913–1915) ja Taavi Kahra (1915). Elokuussa 1915 lehden tilalle perustettiin Kemissä ilmestynyt Pohjolan Sanomat.
Aiheesta muualla

Tornion Laakso digitoituna kansalliskirjastossa
Toppilan rautatieasema

Toppilan rautatieasema (lyh. Tp, aiemmin Tpa) on lakkautettu Suomen rataverkon liikennepaikka Oulussa. Se lakkautettiin 5. kesäkuuta 2005, ja se sijaitsi viiden kilometrin päässä Oulun rautatieasemalta. Asemarakennus on yksitysomistuksessa.
Historiaa

Valtionrautatiet rakensi Oulun kauppaseuran aloitteesta radan Oulun asemalta Tuiran kautta Toppilaan vuonna 1886 osana Pohjanmaan rataa, ja Toppilan sataman ja aseman liikennemäärät kasvoivat ulkomaankaupan myötä. Myöskin sellutehdas aiheutti oman liikennöintitarpeensa heti valmistuttuaan 1930-luvulla. Myöhemmin Oulun syväsataman rakentamisen myötä Toppilan satama menetti merkityksensä, sillä uudemmat suuret laivat eivät päässeet matalaan satamaan. Nykyisin satama on lähinnä huviveneilykäytössä ja virallisesti tavaraliikenteen satama lakkautettiin 2012.
Toppilan asemarakennus valmistui vuonna 1886, ja se rakennettiin Knut Nylanderin niin sanottujen Oulun radan tyyppipiirustusten mukaan.
Rautatiekuljetuksissa liikennemäärät vähenivät olemattomiin turpeenkuljetuksen siirtyessä kiskoilta maanteille. Tämän vuoksi Toppilan ratapihaa supistettiin voimakkaasti: vielä 1980-luvun alussa ratapihalla oli neljä rinnakkaista raidetta, mutta 2000-luvulla enää kaksi läpiajettavaa raidetta ja pistoraiteita.
5. kesäkuuta 2005 Toppilan liikennepaikka lakkautettiin ja siitä tuli osa Oulun liikennepaikkaa.
2000-luvun alusta Toppilaan liikennöitiin vain harvoin ja Vihreäsaaren öljysatamassa sijaitseville VR:n öljyvarastoille noin kerran viikossa. Kun Pohjois-Suomen ratojen sähköistys valmistui joulukuussa 2006, päättyi Vihreäsaaren liikenne käytännössä kokonaan. Sekä Vihreäsaaren että Toppilan raiteistot joutuivat purku-uhan alle vähäisen käytön vuoksi.
Huhtikuussa 2007 Toppilasta Vihreäsaaren öljysatamaan johtanut raide suljettiin liikenteeltä asettamalla raiteen alkukohtaan seislevy ja lukitsemalla vaihteet johtamaan Toppilan ratapihalle. Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry liikennöi kesällä 2007 ja 2008 lauantaisin Vihreäsaareen museoliikennettä Oulun rautatieasemalta Dm7- eli lättähattujunilla.
Toppilan ratapihan purkaminen aloitettiin syyskuussa 2009 poistamalla kiskotus tasoristeyksistä ja asfaltoimalla ne umpeen. Vanhan aseman edustalle ei siten voinut enää liikennöidä rautatiekalustolla. Seuraavana vuonna purettiin ratapihan loputkin osat ja vuoden lopulla Vihreäsaaren raide.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toppilan rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:   Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:   Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:   Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:   Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:   Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:   Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:   Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Toppilan rautatieasema (Q11898165)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieasema
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
sijainti: Toppila
katuosoite: Mallastie 11
koordinaatit: 65°01′53″N 25°26′34″E﻿ / ﻿65.0314°N 25.4428°E﻿ / 65.0314; 25.4428

Toppilan rautatieasema kesäkuussa 2010.
Tórtkúlin piiri

| Tórtkúlin piiri |
| --- | --- |
 Janbasin linnoituksen rauniot.
 Piiri Karakalpakstanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Tasavalta:  Karakalpakstan
Perustettu:  1927
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tórtkúl
Pinta-ala:  7 480 km²
Väkiluku (2024):  228 800
Tórtkúlin piiri (karakalpakiksi Tórtkúl rayonı, uzb. Toʻrtkoʻl tumani) on paikallishallintoalue Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakstanin tasavallan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 7 480 neliökilometriä ja asukasmäärä 228 800 henkeä (vuonna 2024). Piirin hallinnollinen keskus on Tórtkúlin kaupunki.
Tórtkúlin piiri rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Ellikqalan piiriin, idässä Navoiyn ja Buharan alueisiin ja etelässä Xorazmin alueeseen. Koillisessa ja kaakossa on Kyzylkumin aavikko ja etelässä Amudarjajoki. Alueella on kastelu- ja poistovesikanavia, suolajärviä ja laajoja suolaliejukoita.
Vuonna 1927 perustettuun piiriin kuuluu yksi kaupunki, viisi taajamaa, 15 maaseudun itsehallintoaluetta ja 88 maaseutuasutusta. Kaupunkiväestön osuus on 37 prosenttia (vuonna 2024). Asukkaista kaksi kolmasosaa on uzbekkeja ja lähes neljäsosa turkmeeneja.
Piirin maatalous tuottaa puuvillaa, vehnää, riisiä, vihanneksia, perunaa, meloneja, hedelmiä, lihaa, maitoa, vuotia ja silkkikuitua. Tórtkúlissa on puuvilla- ja tekstiili- sekä rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Tornionjoen rautatiesilta

Tornionjoen rautatiesilta Torniossa on Suomen ja Ruotsin rajan Tornionjoessa ylittävä, kansainväliselle rautatieliikenteelle tarkoitettu silta. 410 metrin pituinen silta on valmistunut 1919, ja se rakennettiin Suomen ja Ruotsin rautatiehallitusten yhteistyönä. Sillassa on yksi harvoin käytetty avattava siltajänne, joka kääntyi vaakatasossa keskuspilarin ympäri. Kääntyvä jänne sijaitsee Ruotsin puolella, ja se muutettiin kiinteäksi 22. lokakuuta 1985.
Siltakannella oleva Suomen ja Ruotsin välinen rautatieosuus Haaparanta–Tornio on raideleveyseron vuoksi jouduttu toteuttamaan nelikiskoraiteena. Suomessa käytössä on leveäraiteinen 1 524 mm:n raideleveys, kun taas Ruotsissa on käytössä standardilevyinen 1 435 mm:n raideleveys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tornionjoen rautatiesilta Wikimedia Commonsissa
Tornio
Kylät ja kaupunginosat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaupunginosat | Kaupunginosat | Kylät | Kylät | Kylät | Kylät |  |
|  Suensaari  Kiviranta  Särkinärä  Pudas  Palosaari |  Luotomäki  Torppi Pikku-Berliini  Miukki  Kokkokangas |  Arpela  Pirkkiö  Puuluoto  Näätsaari  Kantojärvi |  Karunki  Martimo  Vojakkala  Liakka  Lautamaa |  Korpijärvi  Laivaniemi  Sattajärvi  Varajärvi  Raumo |  Ruottala  Laivajärvi  Kourilehto  Könölä  Kaakamo  Kukkola |  |
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Pohjan stadion
Urheiluseurat: Tornion Pyry – Tornion Palloveikot – Tornion Pallo -47 – Tornion IHC - Alatornion Pirkat
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Rautatieliikenne: Aapajoen seisake – Alavojakkalan seisake –  Kalkkimaan rata – Karungin rautatieasema – Kolarin rata – Korpikylän rautatieasema – Kukkolan seisake – Oulu–Tornio-rata – Röyttän satamarata – Niemenpään rautatieasema – Tornio–Haaparanta-rata – Tornion rautatieasema – Tornio-Pohjoinen – Ylivojakkalan seisake
Sillat: Raumonjoen rautatiesilta – Tornionjoen rautatiesilta
Tieliikenne: Seututie 921 – Seututie 922 – Seututie 927 – Valtatie 21