stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmari Salminen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Salminen Berliinin kesäolympialaisissa 1936. |  Salminen Berliinin kesäolympialaisissa 1936. |  Salminen Berliinin kesäolympialaisissa 1936. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 10 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Torino 1934 | 10 000 m |  |
|  Kultaa | Pariisi 1938 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Torino 1934 | 5 000 m |  |
Ilmari Salminen (21. syyskuuta 1902 Elimäki – 5. tammikuuta 1986 Kouvola) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja.
Salminen alkoi harjoitella kestävyysjuoksua tosissaan vasta 27-vuotiaana ja teki kansainvälisen läpimurtonsa yli 30-vuotiaana vuonna 1934, jolloin hän voitti 10 000 metrin juoksun ja sai pronssia 5 000 metrillä ensimmäisissä EM-kisoissa Torinossa. Salminen oli yrittänyt aiemmin tuloksetta Amsterdamin 1928 ja Los Angelesin 1932 olympiakisoihin.
Berliinin kisoista suomalaisille hyvin tuttu kuva 10 000 metrin juoksusta. Suomalaiset saivat kisassa kolmoisvoiton Ilmari Salmisen voittaessa, Arvo Askolan ollessa toinen ja Volmari Iso-Hollon kolmas. Kuva kisasta japanilaisen Kōhei Murakoson johtaessa, Askolan, Salmisen ja Iso-Hollon seuratessa häntä.
Berliinin olympiakisojen 1936 ensimmäisenä kilpailupäivänä Salminen voitti kultaa 10 000 metrillä ajalla 30.15,4. Arvo Askola sijoittui toiseksi vain 0,2 sekuntia hävinneenä. Volmari Iso-Hollo oli kolmas tuloksella 30.20,2. Tämä oli Suomen viides ja toistaiseksi viimeinen yleisurheilun kolmoisvoitto olympiakisoissa. Samoissa kisoissa Salminen sijoittui kuudenneksi 5 000 metrillä kaaduttuaan 750 metriä maalista.
Vuonna 1937 Salminen rikkoi 10 000 metrin maailmanennätyksen juoksemalla 30.05,6. Hän juoksi uuden ennätyksen myös kuudella maililla. Salminen päätti kansainvälisen uransa Euroopan mestaruuteen 10 000 metrillä vuonna 1938 mutta voitti vielä kaksi Suomen-mestaruutta pari viikkoa vaille 40-vuotiaana vuonna 1942. Aiemmilta vuosilta hänellä oli neljä Suomen-mestaruutta: 5 000 metrillä vuonna 1932 sekä 10 000 metrillä vuosina 1934, 1935 ja 1937.
Salmisen veljet Manne (s. 1908) ja Eino (s. 1913) Salminen voittivat Suomen-mestaruuden 4 × 800 metrin viestijuoksussa vuosina 1938 ja 1939.
Vuonna 1988 Kouvolaan pystytettiin Pauli Koskisen suunnittelema Ilmari Salmisen juoksijapatsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilmari Salminen Wikimedia Commonsissa
Klemola, Heikki: / Salminen, Ilmari (1902–1986) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Paavo Nurmi, Suomi | Miesten 10 000 metrin maailmanennätyksen haltija 18. heinäkuuta 1937 – 29. syyskuuta 1938 | Seuraaja: Taisto Mäki, Suomi |
Miesten 10 000 metrin juoksun olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Karri

| Karri |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Kari
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Makarios
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karri on suomalainen miehen etunimi. Nimi Karri on Kari-nimen muunnelma ja siten lyhennös nimestä Makarios. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Karri-nimen on saanut 1 873 henkilöä.
Tunnettuja Karreja

Karri Aho (s. 2002), jääkiekkoilija
Karri Akkanen (s. 1984), jääkiekkoilija
Karri Forsblom (s. 1998), jääkiekkoilija
Karri Hakala (s. 1996), maastohiihtäjä
Karri Hannula, Keskonen (1969–2000), pakinoitsija
Karri Hietamäki (s. 1969), hiihtäjä
Karri Kaitue (s. 1964), yritysjohtaja ja hallitusammattilainen
Karri Kannala, päätoimittaja
Karri Kapanen (s. 2000), jääkiekkoilija
Karri Kivi (s. 1970), jääkiekkoilija ja valmentaja
Karri Kokko (s. 1955), runoilija ja toimittaja
Karri Kuuttila (s. 1987), amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Karri Käyhkö (1937–2020), olympiatason uimari 1950–1960-luvuilla
Karri Louevuo (s. 1967), koripalloilija
Karri Luhtala, jazzpianisti ja säveltäjä
Karri Lämpsä (s. 1972), näyttelijä
Karri Miettinen, Paleface (s. 1978), rap-muusikko
Karri Muinonen (s. 1961), fyysikko ja tähtitieteilijä
Karri Ojanen, Karri O., elektronisen musiikin tuottaja ja DJ
Karri Rämö (s. 1986), jääkiekkomaalivahti
Karri Sihvonen (s. 1994), lentopalloilija
Karri Silventoinen (s. 1972), kansanterveystieteilijä ja professori
Karri Sirén, Karri Dog, Karri Koira (s. 1982), rap-/R&B-muusikko
Kuvitteellisia Karreja

Karri, henkilö Aleksis Kiven näytelmässä Nummisuutarit
Karri Palomäki, henkilö televisiosarjassa Uusi päivä
Huopakeltanot

| Huopakeltanot |
| --- | --- |
 Huopavoikeltano eli huopakeltano (Pilosella officinarum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Cichorioideae
Tribus::  Cichorieae
Alatribus::  Hieraciinae
Suku::  Voikeltanot Pilosella
Lajiryhmä::  Huopakeltanot Pilosellina-ryhmä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huopakeltanot eli huopavoikeltanot (Pilosella Pilosellina-ryhmä) on toinen voikeltanoiden eli harakankeltanoiden (Pilosella) sukuun kuuluvista kasvilajiryhmistä. Toinen lajiryhmä on hiirenkeltanot eli hiirenvoikeltanot (Pilosella Cauligera-ryhmä).
Huopakeltanot ovat kuivilla paikoilla kasvavia, yleensä matalia kasveja. Ne muodostavat maanrajaan lehtiruusukkeen, jonka keskeltä kohoavan varren päässä on yksittäinen mykerökukinto. Mykeröt ovat yleensä vaaleankeltaisia. Huopakeltanot voivat muodostaa rönsyjä ja levittäytyä kasvullisesti tai lisääntyä suvullisesti siemenistä apomiktisesti.
Lajeja

huopavoikeltano eli huopakeltano (Pilosella officinarum)
mäkivoikeltano eli mäkikeltano (Pilosella peleteriana, syn. P. officinarum subsp. peleteriana)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Huopavoikeltanot (Pilosella Pilosellina-ryhmä)
Pohjolan kasvien pauloissa: Pilosella pilosellina -ryhmä - huopavoikeltanot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q31087934  Laji.fi: MX.42429
Krugerin luonnonpuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Limpopon provinssi Etelä-Afrikka
Pinta-ala:  19 623,0 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Etelä-Afrikan kansallispuisto 
Perustettu:  1926 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Näkymä Krugerissa
Krugerin luonnonpuisto on suurin kansallispuisto Etelä-Afrikassa. Puiston pinta-ala on 18 989 km² ja se on yksi maailman suurimmista. Kokonaisuutena suojeltu alue on vieläkin suurempi, sillä puisto yhdistyy Gonarezhoun luonnonpuistoon Zimbabwen puolella sekä Limpopon luonnonpuistoon Mosambikin puolella. Lähin kaupunki on Nelspruit. Puistoon pääsee yhdeksää pääporttia pitkin. Portit ovat Paul Kruger, Numbi, Malelane, Crocodile Bridge, Punda Maria, Orpen, Phabeni, Phalaborwa ja Pafuri.
Historia

Puisto oli alun perin Jakob Louis van Wykin idea, hän ehdotti Transvaalin tuolloiselle parlamentille eli Volksraadille metsästyskäyttöön tarkoitetun luonnonpuiston perustamista alueelle. Ehdotus hyväksyttiin vuonna 1895 yhden äänen enemmistöllä ja pantiin toimeen muutama vuosi myöhemmin 1898, kun Transvaalin silloinen presidentti Paul Kruger julisti sen perustetuksi. Puiston tarkoituksena oli saada villieläinten metsästys valvonnan alle.
Eliöstö

Kaikki "viisi suurta" eläintä esiintyvät puistossa. Puiston nisäkäslajien määrä on suurempi kuin missään muussa afrikkalaisessa luonnonpuistossa, niitä on yhteensä 147. Luonnonpuistolla on ollut ongelmia suuren afrikannorsupopulaation kanssa. Puistossa oli vuoden 2009 arvion mukaan 11 672 norsua, vaikka sen on arvioitu kestävän vain 8 000 yksilön suuruisen kannan. Kantaa onkin harvennettu metsästyksellä ja siirtämällä norsuja muille alueille. Nisäkkäiden lisäksi puistossa on 517 lintu-, 114 matelija- sekä 1 982 kasvilajia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uudenmaan Yrittäjät – Nylands Företagare

Uudenmaan Yrittäjät on pääkaupunkiseutua ympäröivän Uudenmaan pienten ja keskisuurten yritysten ja niiden yrittäjien edunvalvoja ja verkostoitumisfoorumi. Siihen kuuluu noin 7500 yrittäjäjäsentä 27 paikallisyhdistyksen kautta. Uudenmaan Yrittäjät on Suomen Yrittäjien toiseksi suurin aluejärjestö.
Uudenmaan Yrittäjien puheenjohtajana toimii Mikko Ahtiainen ja aluejohtajana Petri Ovaska. Uudenmaan Yrittäjien toimisto sijaitsee Järvenpäässä.
Uudenmaan Yrittäjät on perustettu 25.10.1938.
Aiheesta muualla

Uudenmaan Yrittäjien kotisivut
Guinean frangi

| Guinean frangi |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  GNF
Keskuspankki:  Banque Centrale de la République de Guinée
Esitelty:  1959
Käyttäjät:  Guinea
Jaettava yksikkö:  centime
Guinean frangi (ransk. franc guinéen, lyhenne GNF) on Guinean rahayksikkö. Guinean frangi oli käytössä vuosina 1960–1972, ja se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1986. Rahayksikkö jakautuu nimellisesti 100 centimeen.
Historia

Ennen siirtomaa-aikaa tavaravaihdon välineinä toimivat nykyisen Guinean alueella muun muassa kaurikotilot ja guinzé-nimiset rautatangot. Ranskalaisvalloituksen myötä rahayksiköksi tuli Ranskan frangi, joka korvattiin vuonna 1945 CFA-frangilla.
Guinean itsenäistyttyä vuonna 1958 maa ryhtyi toteuttamaan riippumatonta talous- ja rahapolitiikkaa. Se vetäytyi frangialueelta ja perusti kansallisen monialapankin Banque de la République de Guinéen (BRG) vuonna 1960. CFA-frangi vaihdettiin samana vuonna Guinean frangiin suhteessa yksi yhteen. Vuonna 1961 perustettiin keskuspankki Banque Centrale de la République de Guinée (BCRG).
Guinean frangi korvattiin vuonna 1972 uudella rahayksiköllä sylillä. Sékou Tourén hallinnon kaaduttua vuonna 1984 maan taloutta ryhdyttiin liberalisoimaan. Vuoden 1986 rahauudistuksessa sylit vaihdettiin uusiin Guinean frangeihin suhteessa yksi yhteen, ja samalla rahan ulkoista arvoa laskettiin 92 prosenttia.
Setelit ja kolikot

BRG laski vuodelle 1958 päivätyt ensimmäiset Guinean frangin setelit liikkeelle vuonna 1960. Sékou Tourén kuvalla varustettujen setelien arvot olivat 100, 500, 1 000, 5 000 ja 10 000 frangia. BCRG:n vuonna 1963 liikkeelle laskema, vuodelle 1960 päivätty setelisarja on kuva-aiheiltaan ja arvoiltaan samanlainen.
Ensimmäiset kolikot on päivätty vuodelle 1959. Niiden arvot olivat syliin siirtymiseen saakka saakka 1, 5, 10, 25 ja 50 frangia. Lisäksi julkaistiin joukko hopeisia ja kultaisia juhlarahoja.
Vuodelle 1985 päivättyjen uusien setelien arvot olivat 25, 50, 100, 1 000 ja 5 000 frangia. Niiden kuva-aiheita ovat tavalliset guinealaiset ja maan kulttuuriperintö. Uudet kuva-aiheiltaan vastaavat, mutta ominaisuuksiltaan parannetut setelisarjat julkaistiin vuosina 1998, 2006, 2010 ja 2012.
Vuonna 2007 otettiin käytöön 10 000 ja vuonna 2015 20 000 frangin seteli. Vuoden 2015 setelisarjassa entiset naamiot ja veistokset korvattiin maatalouden ja energia-alan kuva-aiheilla. Vuoden 2018 sarja käsittää 100, 500, 1 000, 2 000, 5 000, 10 000 ja 20 000 frangin setelit.
Vuodelle 1985 päivättyjen kolikoiden arvot ovat 1, 5 ja 10 frangia. Myöhemmin on julkaistu myös 25 ja 50 frangin kolikot sekä muutamia hopeisia ja kultaisia juhlarahoja. Kolikot ovat käytännössä kadonneet liikenteestä.
Aiheesta muualla

Banque Centrale de la République de Guinée (ranskaksi)
| Tämänhetkiset GNF-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
| n k Afrikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Etelä:  Angolan kwanza  Botswanan pula  Etelä-Afrikan randi  Lesothon loti  Malawin kwacha  Namibian dollari  Saint Helenan punta  Swazimaan lilangeni 
Itä:  Burundin frangi  Djiboutin frangi  Eritrean nakfa  Euro (Mayotte, Réunion)  Etiopian birr  Kenian šillinki  Komorien frangi  Madagaskarin ariary  Mauritiuksen rupia  Mosambikin metical  Ruandan frangi  Sambian kwacha  Somalian šillinki  Tansanian šillinki  Yhdysvaltain dollari (Zimbabwe)  Zimbabwen kulta (Zimbabwe) 
Keski:  Keski-Afrikan CFA-frangi (Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta)  Kongon frangi  Ugandan šillinki 
Länsi:  Eco  Gambian dalasi  Ghanan cedi  Guinean frangi  Kap Verden escudo  Keski-Afrikan CFA-frangi (Päiväntasaajan Guinea ja Gabon)  Liberian dollari  Länsi-Afrikan CFA-frangi (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal ja Togo)  Nigerian naira  Mauritanian ouguiya  São Tomén ja Príncipen dobra  Sierra Leonen leone 
Pohjoinen:  Algerian dinaari  Egyptin punta  Euro (Kanariansaaret, Madeira, Plazas de soberanía)  Etelä-Sudanin punta  Libyan dinaari  Marokon dirhami  Seychellien rupia  Sudanin punta  Tunisian dinaari
Kempeleen vanha kirkko

| Kempeleen vanha kirkko |
| --- | --- |
 Kempeleen vanha kirkko heinäkuussa 2006
Sijainti:  Vihiluodonkuja 1, 90440 Kempele
Koordinaatit:  64°55′0.23″N, 025°29′07.04″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Seurakunta:  Kempeleen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1688–1691
Suunnittelija:  Matti Härmä
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  180
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kempeleen vanha kirkko on Kempeleen evankelis-luterilaisen seurakunnan ensimmäinen kirkko. Se sijaitsee Kempeleen keskustan Kirkonmäellä, joka on yksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä..
Museovirasto on ehdottanut sitä maailmanperintökohteeksi, sen poikkeuksellisen tukipilarirakenteen vuoksi.
Kirkkoon tehdään tällä hetkellä laajaa korjausremonttia. Työt kestävät vähintään vuoteen 2022 asti.
Historia

Kirkko on rakennettu vuosina 1688–1691, ja sen rakentaminen aloitettiin ennen kruunulta saatua päätöstä. Kun kirkko vihittiin käyttöön 18. lokakuuta 1691, Kempele oli vielä osa Limingan emäseurakuntaa. Kappeliseurakunnan oikeudet Kempeleelle annettiin vuonna 1774 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erottiin vasta vuonna 1899.
Kirkko on tyyliltään tukipilarirakenteinen, päätytornillinen pitkäkirkko, mutta eteläpuolen asehuone ja pohjoispuolen sakasti tekevät siitä näennäisesti ristikirkon. Kirkon suunnittelijana ja rakennustöiden johtajana toimi tyrnäväläinen kirkonrakentaja Matti Härmä.
Kirkon seinä- ja kattomaalaukset sekä 1700-luvulla tehdyn saarnatuolin henkilökuvat on tehnyt vuosina 1785–1786 ja 1795 pohjalainen kirkkomaalari Mikael Toppelius. Kirkon ensimmäinen kellotapuli on tuhoutunut, nykyinen tapuli on valmistunut 1769. Rakennusmestarina toimi Heikki Väänänen.
Kirkon ympärillä on hautausmaa, jonka vanhimmat haudat ovat 1700-luvun loppupuolelta. Vanhempia hautoja on kirkon alla olevissa hautaholveissa yhteensä noin 150. Kirkkoon haudattiin varakkaita talollisia tai muita huomattavia henkilöitä. Kirkkoon hautaaminen loppui vuonna 1796.
Kempeleen seurakunnan kasvaessa vanha 180-paikkainen kirkko kävi pieneksi. Vanhan kirkon viereen on rakennettu uusi Pyhän Kolminaisuuden kirkko, joka vihittiin käyttöön 8. elokuuta 1993. Vanhaa kirkkoa on kuitenkin käytetty edelleen varsinkin kesäisin häissä ja muissa perhejuhlissa.
Esineistö

Kirkossa on nähtävillä messinkisiä kynttilälampetteja vuosilta 1694–1725 ja kattokruunu samalta ajalta. Sakastissa on lisäksi lasivitriinissä kirkossa säilyneitä vanhoja esineitä kuten esimerkiksi Mikael Toppeliuksen käyttämiä vanhoja tuohisia värikuppeja.
Toppeliuksen maalauksia Kempeleen kirkossa

Samuel voitelee Daavidin
Kempeleen vanhan kirkon saarnastuoli
Paimenet kumartavat Jeesus-lasta
Jahven monogrammi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kempeleen vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Kempeleen vanha kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kempeleen lapsimuumiot, Suomen Kuvalehti, 03.10.1936, nro 40, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
Kempele
| --- | --- |
Kempeleen alueista ja kylistä kertovat artikkelit: Alakylä (kylä) · Asemanseutu (keskustaajaman keskuspaikka, asuinalue) · Hakamaa (teollisuusalue) · Juurussuo (kylä) · Ketolanperä (kylä) · Kirkonseutu (keskustaajaman osa) · Rajakorpi (kylä) · Vihiluoto (kylä, asuinalue, yritysalue) · Väärälänperä (kylä, asuinalue) · Ylikylä (keskustaajaman osa)  · Zatelliitti (yritysalue)
Kempeleen asuinalueista kertovat artikkelit: Kempeleen keskustan asuinalueet (keskustaajaman länsipuolen asuinalueet) · Ylikylä (keskustaajaman itäpuolen asuinalueet)
Muuta Kempeleeseen liittyvää: Honkasen lasten- ja nuortentalo · Kempelehalli · Kirjasto · Kotiseutumuseo · Köykkyrin virkistysalue · Meijeri · Mourunkijärvi · Pappila (uusi) · Pappila (vanha) · Pyhän Kolminaisuuden kirkko · Rautatieasema · Tiilitehdas · Vanha kirkko · Vesitorni · Zeppelin · Zimmari
Fidži

Fidžin tasavalta (vuoteen 2011 Fidžisaarten tasavalta) eli Fidži (/ˈfidʒi/; fidžiksi Viti, engl. Fiji, fidžinhindiksi फ़िजी) on saaristovaltio eteläisellä Tyynellämerellä, Uudesta-Seelannista pohjoiseen. Valtioon kuuluu noin 330 saarta tai luotoa, joista noin kaksi kolmasosaa on asuttamattomia. Suurimmat saaret ovat Viti Levu ja Vanua Levu, joissa elää noin 87 prosenttia maan yli 837 000 asukkaasta. Pääkaupunki Suva sijaitsee Viti Levulla. Fidžin maapinta-ala on hieman yli 18 000 km². Vuonna 1970 tapahtuneen itsenäistymisensä jälkeen valtio on ollut poliittisesti epävakaa. Vuodesta 1987 lähtien maa on käynyt läpi neljä vallankaappausta, joista viimeisimmän vuoden 2006 lopulla. Fidži erotettiin 1. syyskuuta 2009 Kansainyhteisöstä, mutta se sai jäsenyyden takaisin syyskuun 2014 vaalien jälkeen. Maassa elää alkuperäisten fidžiläisten lisäksi merkittävä vähemmistö Intiasta tuotujen siirtolaisten jälkeläisiä, fidžinintialaisia.
Maan tärkeimmät tulonlähteet ovat sokeri ja turismi.
Maan tunnukset

Fidžin lipussa on siirtomaahistoriasta kertova Britannian lippu sekä brittiaikaisesta vaakunasta periytyvä vaakunakilpi. Fidžin vaakunassa on Englannin punainen Pyhän Yrjön risti, kookospähkinää tassuissaan kannatteleva leijona ja rauhankyyhky sekä siirtomaaisännille tärkeitä luonnonvaroja edustavat sokeriruoko, kookospalmu ja banaaniterttu.
Fidžin pääministeri Frank Bainimarama ilmoitti helmikuussa 2015, että maa tulee poistamaan lipustaan brittiläisen siirtomaavallan symbolit. Uudesta lipusta järjestettäisiin suunnittelukilpailu, ja lippu olisi tarkoitus ottaa käyttöön maan itsenäisyyden 45-vuotisjuhlissa lokakuussa 2015. Oppositio vastusti kuitenkin ehdotusta kustannusten takia, minkä takia lipun uudistus juuttui telineisiinsä. Bainimarama ilmoittikin elokuussa 2016, että hallitus ei enää aja lipun uudistamista ja keskittää varoja ennemmin sykloni Winstonin aiheuttamien tuhojen korjaamiseen.
Maantiede > Saaret

Fidži on noin 850 saaresta koostuva saarivaltio läntisellä Tyynellä valtamerellä, noin 1 770 kilometriä Uudesta-Seelannista pohjoiseen. Valtioon kuuluva Taveunin saari sijaitsee 180 asteen meridiaanin rajalla, mutta koko valtio on määrätty samalle aikavyöhykkeelle, eli kaikkialla valtiossa on sama päivämäärä sijainnista riippumatta. Saarista noin sata on asutettuja ja valtaosa eli 520 on pieniä luotoja. Pääsaaristosta hieman erillään sijaitsee valtioon vuonna 1881 liitetty Rotuman saari, jolla on hallinnollinen erityisasema.
Fidžiin kuuluu vajaan 1,3 miljoonan neliökilometrin laajuinen yksinomainen talousvyöhyke, joka on noin 70 kertaa suurempi kuin valtion maa-ala, joka puolestaan on 18 272 neliökilometriä. Suurimmat saaret ovat Viti Levu (10 388 km²) ja Vanua Levu (5 535 km²). Pääkaupunki Suva sijaitsee Viti Levun saarella. Muita saaria ja saariryhmiä ovat muun muassa Rotuma, Taveuni, Kadavu, Mamanucasaaret, Yasawasaaret, Lomaivitisaaret sekä syrjäiset Lau-saaret.
Fidžin pääsaaristo muodostaa hevosenkengän muotoisen kaaren matalan Koronmeren ympärillä. Saaret ovat syntyneet aikanaan Indo-Australian laatan ja Tyynenmeren laatan törmäyksessä syntyneen vulkaanisen toiminnan seurauksena. Suurimmat saaret ovatkin vulkaanista perää, ja ne ovat myös vuoristoisia. Viti Levun jakaa kahteen pohjois-etelä-suuntainen vuorijono, jonka korkein kohta on 1 324 metrin korkuinen Tomanivi. Saaren tärkeimmät joet virtaavat keskivuoristossa, jossa on myös syviä laaksoja. Saarivaltiossa sijaitsee 28 yli 910 metrin korkuista huippua. Fidžin suurimmat joet ovat Viti Levulla sijaitsevat Rewa, Navua, Sigatoka ja Ba sekä Vanua Levulla sijaitseva Dreketi, joiden suille on muodostunut deltoja. Rewa on elinkeinon kannalta tärkein joki ja se on pituudeltaan 150 kilometriä, josta 113 kilometriä on purjehduskelpoista.
Saaria ympäröi koralliriuttoja, ja monia kareja, jotka tekevät Koronmerestä purjehdukselle vaarallisen merialueen. Vanua Levun pohjoispuolella on yksi maailman suurimmista valliriutoista, Cakaulevun riutta.
Maantiede > Ilmasto

Maan ilmasto on trooppinen meri-ilmasto, joten ilma on lämmin ja niin päivittäiset kuin vuotuiset lämpötilaerot erittäin pieniä. Vuoden päiväkeskilämpötilat vaihtelevat välillä 20–29 °C, ja öisin lämpötila on noin 18–20 °C. Alin koskaan mitattu lämpötila on 12 °C ja korkein 36 °C. Pääkaupungissa Suvassa mitattu vuosittainen sadanta on vajaa 305 senttimetriä. Suojanpuolella vuotuinen sademäärä on selvästi pienempi, noin 178 cm, ja lämpötila noin asteen korkeampi kuin tuulenpuolella. Vuorilla voi sataa jopa kuusi metriä vettä vuoden aikana. Sateet jakaantuvat eri kuukausille hyvin tasaisesti siten, että joka kuukausi on noin 16 sateista päivää, heinäkuussa tosin vain 11.
Vuosittainen syklonikausi ajoittuu marraskuun ja huhtikuun väliselle ajalle, jolloin on myös kaikkein lämpimintä. Eniten sykloneja esiintyy tammi-helmikuussa. Keskimäärin yhdessä vuosikymmenessä Fidžillä on 10–12 syklonia. Kauden myrskyt voivat olla niin voimakkaita, että ne aiheuttavat tuhoja viljelyksille ja muulle omaisuudelle. Myös kuolonuhrit ovat mahdollisia. Näin pahoja sykloneja on kymmenen vuoden aikana kaksi tai kolme. Parhaiten sykloneilta suojassa ovat maan etelä- ja itäosat. Idästä puhaltavat pasaatituulet tuulevat kaikkina vuodenaikoina ja ovat voimakkuudeltaan korkeintaan keskitasoa.