stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarl August Hagelstam

Jarl August Hagelstam (21. lokakuuta 1829 Helsingin pitäjä – 23. helmikuuta 1891 Helsingin pitäjä) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Hagelstamin vanhemmat olivat tilanomistaja Helsingin pitäjän Västerkullassa, majuri Karl Fredrik Hagelberg ja Antoinette Sofia Rotkirch ja puoliso vuodesta 1856 Emilia Karolina Söderhielm (k. 1918). Hagelstam tuli ylioppilaaksi 1847 ja harjoitti agronomian opintoja Ruotsissa. Hän oli tilanomistaja Helsingin pitäjän Västerkullassa ja Porvoon Hinthaarassa. Westerkullan kartanon Hagelstam otti hoitaakseen vuonna 1852, hänen kuoltuaan se jäi leski Emilia Hagelstamille ja heidän kahdelletoista lapselleen. Hagelstam edusti Helsingin pitäjää talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1863. Hän toimi myös Helsingin maalaiskunnan kuntakokouksen puheenjohtajana ja kunnan kassanhoitajana.
Taidemaalari Sanny Hagelstam-Federley (1869–1932) ja kirjailija Wentzel Hagelstam (1863–1932) olivat Jarl August Hagelstamin lapsia. Tytär Anna Emilia Hagelstam avioitui kreivi Johan Fredrik Aminoffin kanssa.
Ylivieskan vanha kirkko

| Ylivieskan kirkko |
| --- | --- |
 Ylivieskan kirkko jouluaattona 2003.
Sijainti:  Kirkkotie, 84100 Ylivieska
Koordinaatit:  64°04′30″N, 024°31′55″E
Seurakunta:  Ylivieskan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1786, 1892
Suunnittelija:  Pekka Raudaskoski (1786), Julius Basilier (1892)
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  700
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Poistui käytöstä:  2016 (tulipalo)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ylivieskan kirkko oli Oulun hiippakuntaan kuuluvan Ylivieskan seurakunnan kirkko, joka oli valmistunut vuonna 1786. Hirsistä rakennettu kirkko tuhoutui täysin tuhopoltossa maaliskuussa 2016. Uusi kirkko, Pyhän Kolminaisuuden kirkko, otettiin käyttöön vuonna 2021.
Kalajoen rannalla sijainneen kirkon ympärillä on vanha hautausmaa. Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Johannes Haapasalon veistos Kuoleva soturi vuodelta 1948. Kirkko kuului yhdessä Kalajokivarren ja Savisillan kanssa alueeseen, joka sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon historia > Rakenne

Tyypiltään kirkko oli päätytornillinen ristikirkko. Kirkon suunnitteli Pekka Raudaskoski, ja se rakennettiin vuonna 1786. Se oli saanut uusgoottilaisen muotonsa vuoden 1892 korjauksessa, jonka suunnitteli Julius Basilier. Päätytorni oli peräisin tästä korjauksesta. Kirkon kolmannessa kerroksessa sijaitsi kirkkomuseo. Kirkon alttaritauluna oli Sigurd Wettenhovi-Aspan maalaama Ristiinnaulittu vuodelta 1897.
Kirkon historia > Tulipalo

Ylivieskan kirkko tuhoutui täysin tulipalossa pääsiäislauantaina 26. maaliskuuta 2016. Poliisi otti samana iltana kiinni tuhopoltosta epäiltynä 26-vuotiaan pohjoispohjalaisen mieshenkilön ja hänet vangittiin 30. maaliskuuta. Palo ei vaatinut henkilövahinkoja, eikä kirkossa ollut palon alkaessa yleisötapahtumaa. Kirkko oli vakuutettu noin kuudesta miljoonasta eurosta, mutta se ei riittänyt kattamaan uuden kirkon rakentamiskustannuksia.
Pelastuslaitos sai kirkkopalosta automaattihälytyksen kello 19.30:n jälkeen, ja pelastuslaitos oli palopaikalla muutamassa minuutissa, mutta kirkon pelastamiseksi ei voitu tehdä mitään. Palo oli niin voimakas, että irtaimistoa ei voitu hakea turvaan. Palomestarin mukaan palo oli levinnyt jo noin minuutin kuluttua ensimmäisestä hälytyksestä suureksi. Kirkossa ei ollut automaattista sammutusjärjestelmää eli sprinklerijärjestelmää. Palokunta ei palon rajuuden vuoksi päässyt syöttämään vettä kirkossa olleeseen kuivaputkijärjestelmään, jossa vesi pitää syöttää putkistoon. Kirkossa oli tarkoitus järjestää kello 23 pääsiäisyön messu. Messu pidettiin puoliltaöin kirkon raunioiden äärellä.
Ylivieskan seurakunnan kirkkovaltuusto päätti 30. maaliskuuta 2016, että palaneen tilalle rakennetaan uusi kirkko. Väliaikaisena pääkirkkona toimi Suvannon kappeli. Ylivieskan uuden kirkon rakentaminen aloitettiin syksyllä 2019, ja se valmistui vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ylivieskan vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Ylivieskan kirkko paloi tuhopolton seurauksena
Ylivieskan kirkonkellot Ylen arkistossa.
Ylivieskan seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive).
Kirkko Kirjastovirmassa (Arkistoitu – Internet Archive).
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
Ylivieskan kirkon sankarihaudat kesällä 2015.
Brayden Tracey

| Brayden Tracey> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. toukokuuta 2001 (ikä 23) Calgary, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  HC Slovan Bratislava
Sarja:  Slovakian Extraliga
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  San Diego Gulls (AHL) Anaheim Ducks (NHL) Bakersfield Condors (AHL) Jukurit (SML)
NHL-varaus:  29. varaus, 2019 Anaheim Ducks
Brayden John Tracey (s. 28. toukokuuta 2001 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Slovakian Extraligan HC Slovan Bratislavassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Tracey osaa pelata myös keskellä. Hän on pelannut urallaan myös yhden NHL-ottelun Anaheim Ducksissa kaudella 2021–2022. Seura varasi Traceyn ensimmäisellä kierroksella 29. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Traceyn kasvattajaseura on McKnight MHA. Kaudella 2015–2016 hän oli AMBHL-juniorisarjassa Calgary Northstar Sabresin U15 AAA-joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 36+25=61, joilla Tracey jakoi sarjan maalipörssin kolmannen sijan Rocky Mountain Raidersin Kyle Crnkovicin kanssa ja pistepörssin kymmenennen sijan Red Deer Rebelsin Deegan Moffordin kanssa.
Moose Jaw Warriors varasi Traceyn 21. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi AMHL-juniorisarjaa Calgary Northstarsissa. Kaudella 2017–2018 Tracey sijoittui tehoilla 21+31=52 koko sarjan pistepörssissä kolmanneksi edellään vain Calgary Buffaloesin Jake Neighbours ja Lethbridge Hurricanesin Ridly Greig. Hänet valittiin kauden päätteeksi AMHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Tracey debytoi myös Warriorsin WHL-joukkueessa, jossa hän pelasi viisi runkosarja- ja kaksi pudotuspeliottelua. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2018–2019 Tracey pelasi siellä runkosarjassa 66 ottelua tehopistein 36+45=81, joilla hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Tracey voitti myös koko WHL:n tulokkaiden piste-, maali- ja syöttöpörssin. Pudotuspeleissä hän pelasi kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Tracey palkittiin kauden päätteeksi liigan vuoden tulokkaana Jim Piggott Memorial Trophylla.
Anaheim Ducks varasi Traceyn ensimmäisellä kierroksella 29. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Hän jatkoi kaudella 2019–2020 Moose Jawe Warriorsin WHL-joukkueessa, jonka varakapteenina Tracey toimi. Marraskuussa hän teki Ducksin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen. Tammikuussa 2020 Warriors kauppasi Traceyn ja maalivahti Adam Evanoffin sekä vuoden 2020 neljännen ja vuoden 2023 viidennen kierroksen varausvuorot Victoria Royalsiin vaihdossa hyökkääjä Logan Doustiin, maalivahti Brock Gouldiin ja puolustaja Nolan Jonesiin sekä vuoden 2020 toisen, vuoden 2021 ensimmäisen sekä vuoden 2022 toisen ja neljännen kierroksen varausvuoroihin.
Ura > Seuraura > Ammattilaisura

Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Anaheim Ducks lähetti Traceyn AHL-joukkue San Diego Gullsiin, jossa hän pelasi 12 ottelua ilman tehopisteitä, kunnes maaliskuussa Tracey lähetettiin takaisin Victoria Royalsin WHL-joukkueeseen. Kauden 2021–2022 hän pelasi lähes kokonaan Gullsin AHL-joukkueessa, jossa Tracey pelasi varsinaisella tulokaskaudellaan 55 runkosarjaottelua tehopistein 11+20=31 ja kaksi pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Hänet nostettiin Ducksin NHL-vahvuuteen ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran 9. tammikuuta 2022 pelattuun otteluun Detroit Red Wingsia vastaan. Tracey sai ottelussa jääaikaa 9.21 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –1. Kaksi jälkimmäistä sopimuskauttaan Tracey pelasi kokonaan AHL:ssä.
Anaheim Ducks ei tehnyt Traceylle tulokassopimuksen päätyttyä enää perustarjousta, joten hänestä tuli rajoittamaton vapaa agentti heinäkuussa 2024. Lokakuussa Tracey liittyi ammattilaistryout-sopimuksella AHL-joukkue Tucson Roadrunnersin harjoitusleirille. Noin kolme viikkoa myöhemmin hänen vahvistettiin jääneen kuitenkin ilman sopimusta. Marraskuussa Tracey siirtyi ammattilaistryout-sopimuksella toiseen AHL-joukkueeseen, Bakersfield Condorsiin. Hän pelasi siellä neljä ottelua, joiden jälkeen Tracey jäi ilman sopimusta. Joulukuussa 2024 hän siirtyi loppukauden 2024–2025 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureihin. Hän ehti pelata seurassa 13 ottelua tehden niissä kuusi tehopistettä, kunnes Jukurit tiedotti sopimuksen purkamisesta yhteisymmärryksessä helmikuussa 2025. Seuraavana päivänä Traceyn uutisoitiin siirtyvän loppukaudeksi Slovakian Extraligan HC Slovan Bratislavaan.
Ura > Maajoukkueura

Tracey pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hänet valittiin Suomea vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi. Tracey edusti myös Canada Redin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa.
Datša

Boris Pasternakin datša Peredelkinossa.
Datša (ven. да́ча) on venäläinen kesämökki tai vapaa-ajan asunto. Datša sijaitsee tavallisesti 1–2 tunnin paikallisjunamatkan päässä kaupunkiasunnolta ja on tavallisesti suhteellisen vaatimaton rakennus, mutta se voi olla myös hieno huvila.
Datša-sanan juuret ovat varhaiskeskiajan Venäjällä, jossa se tarkoitti julkisesti annettua lahjaa, mutta myöhemmin sai tarkemman merkityksen läänityksenä. Datšat säilyivät maaomaisuuden pääsääntöisenä muotona aina maaorjien vapauttamiseen asti vuonna 1861 ja samalla datša sai nykyisen merkityksensä.
Vuosina 1993–1994 tehdyn tutkimuksen mukaan joka neljännellä venäläisellä kaupunkilaisperheellä oli datša ja vaikka vain pieni osa niistä oli talvikäytössä, kesällä asuttavien datšojen omistajista yli puolet halusi tehdä niistä myös talviasuttavia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Datscha, RusslandJournal.de (saksaksi)
June Haver

| June Haver |
| --- | --- |
 YANK lehti, 1945
Henkilötiedot
Koko nimi:  June Stovenour
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1926  Rock Island, Illinois
Kuollut: 4. heinäkuuta 2005 (79 vuotta)  Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jimmy Zito (1947–1948)   Fred MacMurray (1954–1991)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  The Pocket Grable
Aktiivisena:  1933–1960
Merkittävät roolit:  Dolly-sisarukset Elämäni oli unelma Tanssiva lemmikki
Palkinnot
 Golden Apple (1949) Walk of Fame, Hollywood (1960) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
June Haver, oik. June Stovenour (10. kesäkuuta 1926 Rock Island, Illinois – 4. heinäkuuta 2005 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet muistetaan etenkin 1940-luvun Hollywood-musikaaleista.
Elämä ja ura > Nuoruus ja varhainen ura

June Haver syntyi June Stovenouriksi roomalaiskatolisien vanhempien toiseksi lapseksi 10. kesäkuuta vuonna 1926 Rock Islandissa, Illinoisissa. Hänen vanhempansa olivat Fred ja Marie Stovenour, jotka erosivat kun June oli nuori. Marie Stovenour oli entinen näyttelijä. Hänen sisarensa Dorothy on vanhempi ja Evelyn nuorempi. Hänen äitinsä tapasi Bert Haverin, josta tuli hänen isäpuolensa. June omaksui hänen sukunimensä "Haverin". Perheen ollessa vielä koossa, Fred, Marie ja tytöt muuttivat Cincinnatiin, Ohioon vuonna 1932, jossa June esiintyi jo 6-vuotiaana paikallisessa teatterituotanto Midnight in a Toyshopissa. 7-vuotiaana June voitti Cincinnatin musiikkikonservatorio -kilpailun ja 8-vuotiaana June voitti elokuvatestin, jossa hän imitoi Greta Garboa, Katharine Hepburnia ja Helen Hayesia. Hänen äitinsä kuitenkin kielsi Junea ryhtymästä lapsinäyttelijäksi, koska ajatteli Junen olevan vielä liian nuori.
Vuonna 1936 10-vuotias June muutti takaisin syntymäkaupunkiinsa Rock Islandiin, missä hän esiintyi muusikko Rudy Valleelle. Marie-äiti aloitti näyttelemisen ja Fred-isä aloitti uran muusikkona. June ei tiennyt kummalle uralle ryhtyisi. 11-vuotiaana June lauloi ja esiintyi paikallisessa radiossa ja hänestä sittemmin tuli hyvin tunnettu lapsitähti radiossa.
Myöhemmin kun June kierteli monissa musiikkiyhtyeissä teini-ikäisenä, kuten Ted Fio Rito Orchestran laulajana, June ja äitinsä löysivät tiensä aurinkoiseen Kaliforniaan, viihdekaupunki Los Angelesiin, minne he muuttivat kesällä 1942. Hän päätti high schoolinsa Beverly Hills High Schoolissa, jossa hän näytteli koulun tuotannossa Ever Since Eve. Hän näytteli koulun ohella monissa näytelmätuotannoissa kunnes 16-vuotiaana hänet palkkasi vuonna 1942 20th Century Fox.
Elämä ja ura > Ura

Haver kirjoitti 5. toukokuuta 1942 20th Century Foxin kanssa ensimmäisen sopimuksensa, joka takasi 3500 dollarin viikkopalkan. Haver sai ensimmäisen roolinsa valkokankailla musikaalielokuvassa Tutti frutti (1943). Ensimmäisen kunnon roolin hän sai seuraavasta elokuvastaan "Cri-Cri" Brucen roolissa Home in Indiana vuonna 1944. Samana vuonna hänestä tuli kuuluisa musikaalin Kaksi hymyilevää silmää ansiosta.
Vuonna 1945 hän näytteli tulevan aviomiehensä, Fred MacMurrayn kanssa musikaalissa Where Do We Go from Here? ja Betty Grablen kanssa ehkä hänen kuuluisimmassa elokuvassaan Dolly-sisarukset, josta hän sai lempinimen "The Pocket Grable". Huhuttiin, että Grablella ja Haverilla olisi ollut kränää ja yhteenottoja elokuvan kuvauksien aikana, mutta Haver kumosi väitteet sanoen "Betty on suuri tähti ja minä olen vasta aloittamassa. Yritän olla mukava hänelle ja hän samalla tavalla olemalla mukava minulle. On hölmöä ajatella, että kaksi tyttöä ei voi työskennellä yhdessä ilman riitelyä. Katsos, minulla on kaksi sisarta. Olen kinkku leivän ja voin välissä – keskimmäinen sisko – ja minä ymmärrän tyttöjä aika hyvin. Betty tykkää puhua vauvastaan, joten me puhumme hänen vauvastaan."
Seuraavina vuosina hän näytteli muiden muassa musikaali-/komediaelokuvissa Kolme kosittavaa tyttöä (1946), Ken häntä nyt suutelee? (1947), Scudda Hoo! Scudda Hay! (1948), Elämäni oli unelma (1949), Tanssiva lemmikki (1950) ja Casanova vuokralaisena (1951). Haver teki elokuvat Elämäni oli unelma ja Tanssiva lemmikki Warner Brosille. Haver teki dramaattisen roolin elokuvassa Scudda Hoo! Scudda Hay!, josta tuli menestys. Haverille myönnettiin vuonna 1949 Golden Apple -palkinto.
Kun Fox oli löytänyt lupaavan blondin Norma Jeanen, josta tuli kuuluisa supertähti Marilyn Monroe, Haverin elämä oli muuttunut kaaokseen. Monroe oli Haveria vain 10 päivää vanhempi, ja hän näytteli Haverin kanssa elokuvissa Scudda Hoo! Scudda Hay! ja Casanova vuokralaisena. Haverin viimeiseksi elokuvaksi jäi The Girl Next Door vuodelta 1953, jonka jälkeen hän lopetti kymmenen vuotta kestäneen elokuvauransa. Haver oli luopunut Fox-sopimuksestaan 8. helmikuuta 1952. Haver vieraili enimmäkseen televisiossa elokuvauransa päätyttyä. Haveria yritettiin houkutella takaisin elokuviin joulukuussa 1955, mutta hän kieltäytyi kaikista tarjouksista.
75-vuotias Haver liittyi vuonna 2001 Yhdysvaltain elokuva-akatemiaan näyttelijäystäviensä Ann Millerin ja Ann Rutherfordin kehotuksella.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Haver oli erittäin läheinen perheensä kanssa. Hänen siskonsa tulivat Hollywoodiin ja toimivat Haverin sijaisnäyttelijöinä ja äiti oli Haverin henkilökohtainen sihteeri. Ennen ensimmäistä avioliittoaan Haver seurusteli vuosina 1946–1947 säveltäjä David Rosen kanssa, joka oli Judy Garlandin entinen aviomies.
Yksityiselämässään Haver oli naimisissa kaksi kertaa. Hän meni naimisiin trumpetisti Jimmy Zitonin kanssa 9. maaliskuuta vuonna 1947, joka soitti Ted Fio Riton orkesterissa. He tapasivat toisensa Illinoisissa ja heidän yhteys katkesi vähäksi aikaa Junen muuttaessa Beverly Hillsiin. He alkoivat tapailla kun June kävi pikavisiitillä kotikaupungissaan ollessaan jo elokuvanäyttelijä. Avioliitto kesti vähän yli vuoden, kun he erosivat jo 25. maaliskuuta vuonna 1948. June kertoi syyksi, että hän ei oikeastaan tuntenut Jimmyä. Uskontonsa takia June yritti pitää avioliittoa yllä ja kääntyi kirkon puoleen unohtaakseen onnettomuutensa. Pian eronsa jälkeen Haver meni kihloihin hammaslääkäri John L. Duzikin kanssa, jonka kanssa hän oli seurustellut ennen avioliittoa Ziton kanssa. He suunnittelivat jo häitä, mutta Duzik kuoli yllättäen leikkauskomplikaatioihin 31. lokakuuta vuonna 1949. Duzikin kuoleman aikaan Haver kävi yhä enemmän kirkossa ja sai silloin ajatuksia ryhtyvänsä nunnaksi.
Kesällä 1950 Haveri teki pyhiinvaellusmatkan Roomaan ja Jerusalemiin löytääkseen mielenrauhan ja kävi Roomassa kuuntelemassa paavi Pius XII:ta. Hän kävi matkallaan myös Etelä-Amerikassa.
Vuoden 1953 helmikuussa Haver lopetti elokuvauransa ja liittyi luostariin Xavierissa, Kansasissa tarkoituksenaan tulla nunnaksi. Vakava sairaus kuitenkin pakotti hänet lähtemään ja palaamaan Kaliforniaan lokakuussa 1953. Vaikka hän suunnitteli palaavansa luostariin paranemisensa jälkeen, hän ei koskaan tehnyt sitä. Haver ei kuitenkaan enää jatkanut elokuvauraansa.
Toisen kerran hän meni naimisiin näyttelijä Fred MacMurrayn kanssa 28. kesäkuuta vuonna 1954. He olivat naimisissa 37 vuotta MacMurrayn kuolemaan saakka marraskuuhun 1991. Haverilla on kaksi tytärpuolta MacMurrayn ensimmäisestä avioliitosta ja kaksi adoptiotytärtä Kathryn ja Laurie MacMurray, jotka hän adoptoi Fredin kanssa 4. joulukuuta vuonna 1956. Haver ei mennyt enää naimisiin MacMurrayn kuoleman jälkeen. Vuonna 1996 Haver myi hänen ja Fredin 1500-eekkerin kokoisen Healdsburg ranchin Gallo-nimiselle perheelle. Haver jäi asumaan hänen ja Fredin Brentwoodin taloon, jonka he olivat ostaneet kesäkuussa 1954.
Elämä ja ura > Kuolema

June Haver kuoli 79-vuotiaana hengityksen vajaatoimintaan 4. heinäkuuta vuonna 2005 kotonaan Los Angelesissa, Brentwoodin kaupunginosassa, Kaliforniassa. Hänet haudattiin Holy Crossin hautausmaalle Culver Cityyn 14 vuotta aikaisemmin kuolleen puolisonsa Fred MacMurrayn vierelle.
Haver sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, osoitteeseen 1777 Vine Street.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1943 | Tutti frutti | The Gang’s All Here | Kuorotyttö |
| 1944 | Home in Indiana | Home in Indiana | "Cri-Cri" Bruce |
| 1944 | Kaksi hymyilevää silmää | Irish Eyes Are Smiling | Mary "Irish" O’Neill |
| 1944 | Something for the Boys | Something for the Boys | Chorine |
| 1945 | Where Do We Go from Here? | Where Do We Go from Here? | Lucilla Powell / Gretchen / Indian |
| 1945 | Dolly-sisarukset | The Dolly Sisters | Roszika "Rosie" Dolly |
| 1946 | Wake Up and Dream | Wake Up and Dream | Jenny |
| 1946 | Kolme kosittavaa tyttöä | Three Little Girls in Blue | Pam Charters |
| 1947 | Ken häntä nyt suutelee? | I Wonder Who’s Kissing Her Now | Katie |
| 1948 | Scudda Hoo! Scudda Hay! | Scudda Hoo! Scudda Hay! | Rad McGill |
| 1949 | Elämäni oli unelma | Look for the Silver Lining | Marilyn Miller |
| 1949 | Oh, You Beautiful Doll | Oh, You Beautiful Doll | Doris Fisher |
| 1950 | Tanssiva lemmikki | The Daughter of Rosie O’Grady | Patricia O'Grady |
| 1950 | I’ll Get By | I’ll Get By | Liza Martin |
| 1951 | Casanova vuokralaisena | Love Nest | Connie Scott |
| 1953 | The Girl Next Door | The Girl Next Door | Jeannie Laird |

Lyhytelokuvat
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1941 | Skyline Serenade | Skyline Serenade | Ted Fio Rito Bandin laulaja |
| 1942 | Tune Time | Tune Time | Laulaja |
| 1945 | The All-Star Bond Rally | The All-Star Bond Rally | Pin up-tyttö |
| 1957 | Hollywood Glamour on Ice | Hollywood Glamour on Ice | Omana itsenään |

Televisio
| Vuosi | Sarjan nimi | Jakson nimi | Rooli |
| 1957 | What's My Line? | "Episode dated 10 February 1957" | Omana itsenään |
| 1958 | The Lucy-Desi Comedy Hour | "Lucy Hunts Uranium" | Omana itsenään |
| 1959 | What's My Line? | "Episode dated 8 March 1959" | Cameo |
| 1960 | The Steve Allen Show | "The Movie Premiere of 'Can-Can'" | Omana itsenään |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta June Haver Wikimedia Commonsissa
June Haver Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
June Haver Elonetissä.
Haverin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuvia June Haverista
June Haver Who's Dated Who:ssa (englanniksi)
Haver Allmoviessa (englanniksi)
Haver Softpediassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Haver NNDB:ssä (englanniksi)
June Altfg:ssä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef 
William Lundigan ja Haver elokuvassa Casanova vuokralaisena (1951).
SLO

| Sonepar Suomi Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1945
Toimitusjohtaja:  Mika Höijer
Kotipaikka:  Ritakuja 2 (PL 88), 01740 Vantaa (Tuupakka, Ylästön kaupunginosa)
Toimiala:  Sähkötarviketukkukauppa
Liikevaihto:  418,5 milj. € (2018)
Henkilöstö:  427 (2018)
Emoyhtiö:  Sonepar
Kotisivu:  www.sonepar.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sonepar Suomi Oy:n pääkonttori Vantaan Tuupakassa, Ylästön kaupunginosassa.
Sonepar Suomi Oy (aiemmin SLO Oy) on suomalainen sähkö-, tele- ja automaatiotuotteiden toimittaja. Yhtiön asiakasryhmiä ovat sähköurakoitsijat, sähkö- ja teleyhtiöt, verkonrakennusyhtiöt, teollisuusyritykset ja julkinen sektori. Sonepar Suomi Oy:n pääkonttori ja keskusvarasto sijaitsevat Kehä III:n äärellä Vantaan Tuupakassa, Ylästön kaupunginosassa. Yhtiöllä on noin 440 työntekijää ja 38 myyntikonttoria. Sonepar Suomi tekee yhteistyötä yli 500 tavarantoimittajan ja -valmistajan kanssa.
Sonepar Suomi Oy:n toimitusjohtajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Mika Höijer. Hänen edeltäjänsä 2002–2011 oli kauppaneuvoksen arvonimen saanut Tapio Jouhki.
Sonepar Suomi Oy ja sen sisaryritys Sonepar Eesti AS (aiemmin SLO Eesti AS) kuuluvat ranskalaiseen Sonepar-konserniin. Kansainvälinen Sonepar-konserni on maailman johtava sähkötarviketoimittaja, jonka liikevaihto on noin 32.4 miljardia euroa. Henkilöstöä on n. 44 000 yli 40 maassa.