stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Pakkauskierrätys Rinki
Tehtävät

Ringin tehtäviin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Tuottajien tunnistaminen, asiakaspalvelu ja laskutus:
Markkinoi tuottajayhteisöjen ja Ringin palveluita tuottajavastuullisille yrityksille ja hoitaa sopimusten laatimisen.
Neuvoo asiakasyrityksiä pakkausten tuottajavastuuseen liittyvissä asioissa.
Laskuttaa asiakasyrityksiltä tuottajayhteisöjen päättämät kierrätysmaksut.
Pakkaustietojen keräys, rekisterit ja raportointi:
Ylläpitää tuottajarekisteriä, kerää tuottajilta tarvittavat pakkaustiedot ja laatii pakkausten tuottajavastuun edellyttämät tilastot.
Raportoi tuottajayhteisöille sopimusten ja viranomaisille säädösten vaatimusten mukaisesti.
Kuluttajapakkausten keräys ja kierrätys:
Suunnittelee ja toteuttaa tuottajien vastuulla olevan pakkausjätteen vastaanottoverkoston kuluttajille.
Suunnittelee ja toteuttaa lasipakkausjätteen terminaalit, kuljetukset ja kierrätyksen.
Raportoi kuluttajapakkausten keräyksen toteutuksesta tuottajayhteisöille.
Tiedotus ja edunvalvonta:
Tiedottaa pakkausjätteen keräyksestä ja kierrätyksestä sekä tuottajavastuujärjestelmistä ja niiden muutoksista.
Suunnittelee ja toteuttaa pakkausjätteiden tuottajavastuun edellyttämän kuluttajaviestinnän.
Valvoo pakkaajien etuja ja hoitaa suhteita sidosryhmiinsä pain.
Asiamiestehtävät:
Toimii Suomen Keräyslasiyhdistys ry:n asiamiehenä.
Tehtävät > Kierrätysmaksut

Pakkausten kierrätys rahoitetaan yritysten maksamilla kierrätysmaksuilla, jotka ovat pakkausten tuottajayhteisöjen materiaalikohtaisesti määrittelemiä. Rinki laskuttaa ja tilittää kierrätysmaksut lyhentämättöminä tuottajayhteisöjen käyttöön.
Tehtävät > Tilastointi ja raportointi

Rinki kokoaa vuosittain tuottajavastuullisilta yrityksiltä pakkaustilastoja. Ne toimitetaan Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle. Tilastotiedot koostuvat Rinkiin liittyneiden yritysten raportoimista pakkaustiedoista sekä tuottajayhteisöjen ilmoittamista pakkausmateriaalien kierrätysmääristä. Tilastot osoittavat sen, miten eri pakkausmateriaaleille asetetut kierrätystavoitteet on saavutettu Suomessa.
Tilastot tarkistetaan Ringissä ennen kuin ne toimitetaan viranomaisille. Ringillä on ISO 9001:2008 -laatustandardi. Tilastoista ilmenevät vain yritysten käyttämien pakkausmateriaalien kokonaismäärät. Rinki ei luovuta yksittäisen yrityksen tietoja eteenpäin.
Tehtävät > Rinki-ekopisteverkosto

Rinki on ylläpitänyt vuoden 2016 alusta maanlaajuista Rinki-ekopisteverkostoa. Pisteisiin kuluttajat voivat palauttaa maksutta kotitalouksissa kertyvät pakkausjätteet. Rinki-ekopisteverkostossa on yli 1 850 keräyspistettä kartonki-, lasi- ja metallipakkauksille. Lisäksi yli 500 pisteessä kerätään muovipakkauksia. Useissa Rinki-ekopisteissä on myös paperin ja vaatteiden keräys.
Tehtävät > Tiedotus ja neuvonta

Rinki julkaisee Rinki-tiedotuslehteä yrityksille, ylläpitää kotitalouksille ja yrityksille suunnattua Rinkiin.fi-verkkosivustoa sekä tiedottaa pakkausten uudelleenkäyttöön, hyötykäyttöön ja kierrätykseen liittyvistä asioista. Lisäksi Rinki tarjoaa asiakaspalvelua ja neuvontaa puhelimitse ja sähköpostitse sekä kotitalouksille että yrityksille.
Omistus

Suomen teollisuus ja kauppa omistavat yhdessä Suomen Pakkauskierrätys RINKI Oy:n. Osakkeenomistajat ovat:
Päivittäistavarakauppa ry
Elintarviketeollisuusliitto
Metsäteollisuus ry
Muoviteollisuus ry
Suomen Pakkausyhdistys ry
Kaupan liitto
Kemianteollisuus ry
Lasikeraaminen Teollisuus LT ry
Teknologiateollisuus ry
Öljy- ja biopolttoaineala ry
Toiminnan rahoitus

Ringin toiminta rahoitetaan tuottajavastuullisten yritysten asiakasmaksuilla ja tuottajayhteisöiltä laskutettavilla palvelumaksuilla.
Rinki-todistus ja Rinki-merkki

Ringin kanssa sopimuksen tehnyt yritys saa vuosittain nimellään varustetun Rinki-todistuksen. Lisäksi Rinki myöntää jäsenyrityksilleen oikeuden käyttää Rinki-merkkiä esimerkiksi verkkosivuillaan sekä painetussa ja sähköisessä markkinoinnissa viestimään yrityksen vastuullisuudesta ja pakkausten tuottajavastuun hoitamisesta.
Aiheesta muualla

Rinkiin-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Särkijärvi (Heinola)

| Särkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°13′43″N, 26°19′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskuoja:  oja Salajärveen 
Järvinumero:  14.946.1.033
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,7 m  
Pituus:  1,9 km  
Leveys:  1,4 km  
Rantaviiva:  7,871 km  
Pinta-ala:  80,222 ha  
Saaria:  3 
 fiSärkijärvi 
Särkijärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa  Hirvisalon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 80 hehtaaria. Sillä on kolme saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,4 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 7,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Karijärven valuma-alueella (14.94), jonka Rihunlammen valuma-alueeseen (14.946) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,7 metriä mpy.
Luettelo entisen Karjalan radan rautatieliikennepaikoista Suomessa

Luettelo entisen Karjalan radan rautatieliikennepaikoista Suomessa käsittää 1940 solmitun Moskovan rauhan jälkeen Suomessa pysyneen, Valtionrautateiden/VR:n liikennöimän vanhan Karjalan radan (Viipuri-Joensuu -rata) osuuden rautatieliikennepaikat. Kursivoidut nimet ovat rautatieasemia, muut seisakkeita ilman henkilökuntaa ja lipunmyyntiä.
Henkilöliikenne välillä Lapinaho–Niirala lakkautettiin 1986, jonka jälkeen yksi päivittäinen Helsinki–Joensuu -pikajunapari pysähtyi Hammaslahdessa vuoteen 2005 saakka. Nykyään liikennepaikoille ei ole henkilöliikennettä Joensuuta lukuun ottamatta.
Nykyinen Karjalan rata kulkee vuodesta 1966 alkaen Kouvolasta Parikkalan kautta Joensuuhun.
Tikkalan seisake
Hammaslahden rautatieasema
Niirala
Okkula
Kaurila
Uusi-Värtsilä
Marjomäki
Lahdenvaara
Tohmajärvi
Murto
Rouanaho
Onkamo
Lapinaho
Särkilahti
Saunakari
Tikkala
Kostamo
Sarakangas
Lotokka
Hammaslahti
Kuusenjuuri
Kettämö
Suhmura
Haapakko
Vehkapuro
Niittylahti
Mulo
Hernesuo
Haapaniemi
Hakolahti
Sulkulahti
Sulkuniemi
Niinivaara
Joensuu
Linja 3 (Pariisin metro)

| Linja 3>   |
| --- | --- |


Perustiedot
Järjestelmä:  Pariisin metro
Reitti:  Pont de Levallois-Bécon–Gallieni
Avattu:  10. lokakuuta 1904
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  RATP
Tekniset tiedot
Pituus:  11,7 km
Asemia:  25
Raideleveys:  1 435 mm
Paris Métro Ligne 3 on yksi Pariisin metron 16 linjasta Pariisissa, Ranskassa. Se yhdistää Levallois-Perretin ja Bagnoletin Saint Lazaren rautatieaseman, Républiquen ja suurten bulevardien (Grands Boulevards)  kautta. Linjan pituus on noin 11,7 km ja asemia on 25. Keskimääräinen aseman väli on 488 m. 91,6 miljoonalla käyttäjällään linja on Pariisin metron kymmenenneksi käytetyin. Linja 3bis oli vuoteen 1967 asti osana linjaa 3. Linjan kalustona on 5 yksikköä MF 67-vaunuja. Linja 3 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
St-Lazaren rautatieasema
Opera Garnier
Pariisin vanha pörssi
Le Sentier
Place de la République
Père-Lachaise
Historia

10. lokakuuta 1904: Linja avattiin välillä Père-Lachaise-Villiers. 15 asemaa.
25. tammikuuta 1905: Linjaa jatkettiin Père-Lachaisesta Gambettaan. 1 uusi asema.
23. toukokuuta 1910: Linjaa jatkettiin Villiersistä Pereireen. 3 uutta asemaa.
15. helmikuuta 1911: Linjaa jatkettiin Pereirestä Porte de Champerretiin. 1 uusi asema.
27. marraskuuta 1921:Linjaa jatkettiin Gambetasta Porte des Lilasiin (Nykyinen 3bis). 3 uutta asemaa.
24. syyskuuta 1937: Linjaa jatkettiin Porte de Champerretistä Pon de Levalloisiin. 3 uutta asemaa.
1967: Linjaan 3 otetaan ensimmäisenä käyttöön uusi MF 67-kalusto.
23. maaliskuuta 1971: Osuus välillä Gambetta-Porte des lilas erotetaan uudeksi omaksi linjakseen 3bis.
2. huhtikuuta 1971: Linjaa jatkettiin Gambetasta Gallieniin.
Kartta ja asemat

Pont de Levallois-Bécon
Anatole Franche
Louise michel
Porte de Champerret
Pereire, vaihtomahd.: RER C
Wagram
Malesherbes
Villiers, vaihtomahd.: linja 2
Europe
Saint-Lazare, vaihtomahd.: RER E, linjat 12, 13 ja 14
Havre Caumartin, vaihtomahd.: linja 9
Opéra
Quatre Septembre
Bourse
Sentier
Réaumur-Sébastopol, vaihtomahd.: linja 4
Arts et Métiers, vaihtomahd.: linja 11
Temple
République, vaihtomahd.: linjat 5,8,9 ja 11
Parmentier
Rue St-Maur
Père-Lachaise, vaihtomahd.: linja 2
Gambetta, vaihtomahd.: linja 3bis
Porte de Bagnolet
Gallieni
Kartta ja asemat > Uudelleennimetyt asemat

15. lokakuuta 1907: Rue St-Denis uudelleennimettiin Réaumur-Sébastopoliksi.
1926: Caumartin uudelleennimettiin Havre-Caumartiniksi.
1. toukokuuta 1946: Valliern uudelleennimettiin Louise Micheliksi.
Syyskuu 1998: Saint-Maur uudelleennimettiin Rue St-Mauriksi.
Linjan 3 kartta
Suhdannevaihtelu

Suhdannevaihtelu eli konjunktuurin vaihtelu on pitkissä jaksoissa esiintyvä talouden tilanteen eli talouden kasvun vaihtelu.
Bruttokansantuote (BKT) tarkoittaa sitä, paljonko tavaroita ja palveluita tuotetaan vuoden aikana. Suhdanteita mitataan reaalisella BKT:lla eli eri vuosia verrataan toisiinsa poistaen inflaation eli hintojen nousun vaikutus, siis käyttäen samaa hinnastoa.
Nousukausi tai noususuhdanne tarkoittaa jaksoa, jona tuotanto eli reaalinen BKT kasvaa, ja laskukausi tai laskusuhdanne jaksoa, jona se laskee. Nousukauden jälkeen on korkeasuhdanne, kun pääomat ja työvoima ovat lähes täyskäytössä, ja laskusuhdanteen jälkeen on matalasuhdanne, kun BKT on matala ja suuri osa työvoimaa ja pääomia on käyttämättömänä. Matalasuhdanteiden syistä ei ole aivan täyttä yksimielisyyttä.
Taantuma on vähintään kahden peräkkäisen vuosineljänneksen mittainen laskukausi. Lama on pitkä tai vakava taantuma, esimerkiksi 10 %:n lasku tai 3 vuoden taantuma.
Yksi hallituksen harjoittaman talous- tai finanssipolitiikan tärkeimmistä tehtävistä talouskasvun edistämisen ohella on suhdannepolitiikka eli tasoittaa talouden suhdannevaihteluita muun muassa työllisyyden ja yritysten kannattavuuden turvaamiseksi. Se voi huonoina aikoina käyttää säästöjä tai ottaa velkaa rahoittaakseen työttömyyskorvauksia tai keventääkseen veroja, jolloin kysyntä kasvaa ja sen myötä tuotanto, ja hyvinä aikoina säästää ja leikata, jottei talous ylikuumenisi ja jotta syntyisi säästöjä pahan päivän varalle.
Esimerkkejä > Yhdysvaltojen suhdannevaihtelut

Yhdysvalloissa oli matalasuhdanne yleensä 3–6 vuoden välein 1854–1980, mutta sitten suhdannekierto hidastui: vuosina 1982–2020 oli vain 4 matalasuhdannetta: 1990, 2001, 2007 ja 2020. Vuonna 2001 IT-kupla puhkesi, 2007 alkoi finanssi- ja velkakriisi, 2020 koronaviruspandemia, ja nämä taantumat olivat maailmanlaajuisia.
Esimerkkejä > Muita esimerkkejä

1990-luvun lama oli Suomen pahin lama, 1930-luvun pula-aikaakin pahempi.
Euroalueen velkakriisi 2010-luvulla tuntui pahasti Suomessakin. Sen syiksi on esitetty euroalueen valtioiden pitkäaikainen velkaantuminen sekä se, että euroon siirtymisen vuoksi valtio ei ole voinut hoitaa velkaantumistaan ja kilpailukyvyttömyyttään laskemalla rahansa ja tuotteittensa hintaa devalvaatiolla.
Suhdannevaihtelun hallinta

Koska talouden matalasuhdanne aiheuttaa ongelmia etenkin työttömäksi jääville ihmisille, talouspolitiikalla yritetään tasoittaa suhdannevaihtelua.
Taantumassa ihmisiä jää työttömiksi, jolloin he eivät tuota mitään ja menettävät palkkansa ja alkavat kuluttaa vähemmän, etenkin jos lainamarkkinat eivät toimi. Kun tuotantoa näin menee heikommin kaupaksi, yhä useampi työntekijä muuttuu tarpeettomaksi ja irtisanotaan. Pahimmillaan tästä voi syntyä paha kierre, kuten 1930-luvun lamassa. Jos valtio luo kysyntää maksamalla työttömyyskorvauksia, keventämällä verotusta, aloittamalla julkisia investointeja, esimerkiksi tienrakennusta, ja muilla keinoin, säästöillä tai jopa velaksi, se voi lyhentää ja lieventää taantumaa.
Vastaavasti huippusuhdanteissa on päinvastainen ylikuumenemiskierre, jota valtio voi hillitä säästämällä eli leikkaamalla tukia ja muita julkisia menoja sekä kiristämällä verotusta. Ylikuumenemisen hillitseminen sekä estää inflaatiota, nopeaa hintojen ja palkkojen nousua, ja myös lieventää seuraavaa laskukautta. Laskukausien syy on usein aiempi löysä talouspolitiikka, mutta liian kireä laskukauden aikainen talouspolitiikka voi pahentaa niitä.
Suhdannevaihtelun hallinta > Automaattiset vakauttajat

Huonoina aikoina työttömyys ja vähenevä tuotanto vähentävät verotuloja ja lisäävät työttömyys- ja sosiaaliturvamenoja. Hyvinä aikoina käy päinvastoin. 
Nämä automaattiset vakauttajat kuluttavat huonoina aikoina valtion säästöjä tai tuottavat sille velkaa ja hyvinä aikoina lisää säästöjä.
Ne myös lisäävät kysyntää huonoina aikoina ja toisaalta leikkaavat rahaa pois markkinoilta hyvinä aikoina. Näin ne itsestään lieventävät suhdannevaihtelua.
Automaattisten vakauttajien etu on siinä, että poliitikkojen päätöksillä tehtävä politiikka toimii usein liian myöhään ja saattaa siten päinvastoin voimistaa suhdanneheilahtelua tai ainakin lieventää sitä heikommin kuin aiemmin tehty.
Suhdannevaihtelun hallinta > Suuri lama

Laman torjunta nousi tärkeäksi tavoitteeksi 1930-luvun suuren kansainvälisen laman myötä. Toisaalta hallinnon puuttuminen talouden toimintaan sisältää riskejä. Esimerkiksi 1929–1933 Yhdysvaltojen presidenttinä toimineen Herbert Hooverin politiikan, johon kuului verojen nosto ja vapaakaupan rajoittaminen, katsotaan lisänneen talouden ongelmia ja vieneen laman koko maailmaan. Suomi tosin selvisi keskimääräistä vähemmällä, vaikka myös Suomeen seurannut ”pula-aika” oli kipeä.
Suhdannevaihtelun hallinta > Taloustiede ja suhdannepolitiikka

Taloustieteen näkökulmasta suhdannevaihtelu on hankala ilmiö, koska se edellyttää toimien vaikutusten arviointia kaikilla talouden sektoreilla. 1930-luvulta aina 1970-luvulle asti ajateltiin yleisesti, että keynesiläinen talousteoria tarjoaa selkeän perustan talouspolitiikalle. 1970-luvulla muut makrotaloustieteen edustajat alkoivat kasvavassa määrin kritisoida keynesiläistä teoriaa johtuen muun muassa öljyn hinnan äkillisen nousun aiheuttamasta stagflaatiosta (taantuman ja voimakkaan inflaation samanaikaisuus taloudessa). Näistä kriitikoista joita myöhemmin alettiin kutsua ns. monetaristeiksi, tunnetuimpia ovat monetaristeja edustanut Milton Friedman sekä mikrotaloudellisia perusteita ja rationaalisia odotuksia korostanut Robert Lucas Jr. Nykyään makrotaloustieteen valtavirta on yhdistelmä sekä uusklassista että keynesiläistä taloustiedettä. Tämä tarkoittaa sitä, että lyhyellä aikavälillä korostetaan talouden elvyttämisen ja suhdanteiden tasoittamisen tärkeyttä, joka tapahtuu valtion menoja ja investointeja lisäämällä tai verotusta alentamalla, kun taas pitkällä aikavälillä (yli viisi vuotta) painopiste on talouskasvun edistämisessä muun muassa panostamalla tutkimukseen ja tuotekehitykseen ja alentamalla työn verotusta sekä edistämällä yritystoiminnan edellytyksiä (byrokratian vähentäminen).
Uudempaa tutkimusta edustaa muun muassa uuskeynesiläinen taloustiede sekä niin sanottu Real business cycle -teoria. Uuskeynesiläinen teoria lähtee malleissaan mikrotaloudellisista perusteista, mutta painottaa hinta- ja palkkajäykkyyksien merkitystä. Nämä jäykkyydet tarkoittavat sitä, että muun muassa työehtosopimusneuvottelut ja hintojen tarkistukset tehdään tietyin määräajoin. Vaikka nämä jäykkyydet olisivatkin pieniä, voivat ne uuskeynesiläisten mukaan silti selittää talouden lyhyen aikavälin vaihtelua. Real business cycle -teoria lähtee taas siitä, että satunnaiset šokit tuottavuudessa ovat suhdannevaihtelun lähde. Tällöin puhutaan myös ns. ”luovasta tuhosta”, jossa voittoa tuottamattomat yritykset kuolevat ja uusia voittoa tuottavia yrityksiä syntyy tilalle. Sen mukaan taantumat ja nopean kasvun jaksot ovat markkinoilta tehokas reaktio šokkeihin. Keynesiläisten taloustieteilijöiden enemmistön mukaan talous ei koskaan sopeudu välittömästi tai kitkatta šokkeihin kuten esim. ulkomaankaupan äkilliseen laskuun tai öljyn hinnan äkilliseen nousuun.
Suhdannevaihtelun hallinta > Taloustiede ja suhdannepolitiikka > Liberalisointi

Arvopaperimarkkinoiden (osakkeet ym.) ja pääomamarkkinoiden (ulkomaisten sijoitusten) liberalisointi vähentävät kulutuksen kasvun heilahtelua. Tämä tulos kattaa erilaiset taloudelliset ja hallinnolliset kehitysasteet, suhdanteet, ajalliset trendit, alueet ja muut muuttujat, joskin vapauttamisen hyödyt ovat suurimmat maissa, joissa hallinto ja pankkisektori ovat kehittyneimmät, heikoimmat maissa, joissa sijoittajan omaisuudensuoja on heikko. Tutkija eivät löytäneet olosuhteita, joissa liberalisointi lisäisi heilahtelua. Vapaammat arvopaperimarkkinat näyttävät lieventävän tuotantosokkien vaikutusta kulutukseen sen lisäksi että ne mahdollistavat tehokkaamman riskinjakamisen. Ulkomaisen pääoman vapaammat liikkeet laimentavat heilahteluja eri maiden kesken. Arvopaperimarkkinoiden (equity market) vapauttaminen myös lisää kasvua.
Suhdannevaihtelun hallinta > Taloustiede ja suhdannepolitiikka > Kehittyneet finanssimarkkinat

Taloustieteessä on laajalti teoreettisesti ja empiirisesti finanssimarkkinoiden kehittyneisyyden vähentävän makrotalouden heilahtelua sen lisäksi, että ne lisäävät kasvua. Esimerkiksi kasvun, kulutuksen ja investointien kasvun heilahtelu oli vuosina 1956–1998 pienintä maissa, joissa oli kehittynein finanssisektori. Pankkien suuri osuus luotonannossa ja yksityisen sektorin suuri osuus luotonsaannissa erityisesti vähensivät heilahtelua.
Syynä pidetään pankkien suorittamaa riskinarviointia ja riskinhallintaa sekä sitä, että luottaminen tasaa kulutusta ja BKT:tä ajallisesti. Kehittyneet finanssimarkkinat pystyvät absorboimaan sokkien vaikutusta. Kehittyneet finanssimarkkinat myös vähentävät informaationhankinnan kustannuksia ja transaktiokustannuksia, mikä vähentää heilahtelua aiheuttavaa informaation asymmetrisyyttä sekä parantaa omistajaohjausta ja voimavarojen kohdentamista ja näin nopeuttaa talouskasvua. Varat sijoittuvat mahdollisimman tehokkaisiin kohteisiin, likviditeetti paranee ja riskit jaetaan tehokkaammin. Myös diversifiointi onnistuu paremmin sekä mikro- että makrotasolla. Näyttää siltä, että kehittyneet finanssimarkkinat lisäävät kasvua myös vähentämällä suhdannevaihteluita.
Kehittymättömämpien finanssimarkkinoiden maassa säästäjien ja investoijien välinen juopa on suurempi, mikä aiheuttaa luottojen tarjonnan ja kysynnän syklisyyttä ja siten ylimääräistä talouden heilahtelua. Huonoina aikoina investoijien on vaikea saada luottoa, kun taas hyvinä aikoina heille tulee sitä ylen määrin. Empiirisestikin on osoitettu investointien riippuvan pitkälti yritysten kassavirrasta, mikä vahvistaa suhdannevaihtelua mutta mitä ei kehittyneemmillä luottomarkkinoilla tapahtuisi. Kehittyneempien finanssimarkkinoiden maissa heilahtelua syntyy lähinnä vain ulkoisista sokeista.
Suhdannevaihtelun hallinta > Taloustiede ja suhdannepolitiikka > Tieteen valtavirrasta poikkeavia näkemyksiä

Taloustieteessä on myös koulukuntia, joilla on valtavirrasta poikkeavia näkemyksiä. Itävaltalainen taloustiede ei usko, että suhdannevaihtelut kuuluvat vapaaseen markkinatalouteen. Seuraten Ludwig von Misestä he pitävät korkotason säätelyä keinotekoisena rahan hinnan säätelynä, mikä kuuluu suunnitelmatalouteen. Tämä taas haittaa markkinoiden hintamekanismin toimintaa ja johtaa suhdannevaihteluun. Nousukaudella löysän rahapolitiikan takia korkotaso on matalampi kuin luonnollinen korkotaso, jolloin ihmiset kuvittelevat resurssien olevan suurempia kuin ne todellisuudessa ovat, säästävät liian vähän, pankit myöntävät luottoja vääriin kohteisiin ja sijoittajat investoivat vääriin kohteisiin. Syntyy kupla, joka väistämättä puhkeaa. Rahapoliittisella elvytyksellä vain pidennetään kuplaa ja pahennetaan tilannetta.
Toista laitaa edustaa marxilainen taloustiede. Karl Marx väitti, että suhdannevaihtelut kuuluvat kapitalismiin ja ovat sen väistämätön osa. Tämän näkemyksen mukaan hallitus ei voi tehdä muuta kuin siirtää talouden kriisin ajankohtaa.
Osakemarkkinat

Pörssikurssien ajatellaan usein ennakoivan talouden tilaa. Nyrkkisääntönä pidetään puolen vuoden ennakointia, mutta jopa vuoden ennakointia pidetään mahdollisena. Jos kurssit laskevat muutaman viikon ajan, voidaan olettaa, että kurssitaso alkaa laskea. Vastaavasti, jos kurssit kohoavat lyhyellä aikavälillä, odotettavissa on pitkäaikaista nousua. Pääomamarkkinoilla tuotannon kasvulukuja sekä kulutus- ja investointikysynnän kehitystä seurataan tarkasti.
Usein osakemarkkinoiden katsotaan ennakoivan talouden kehitystä tulevaisuuteen. Siis tämän päivän pörssinousu voi ennakoida vuoden päästä tapahtuvaa talouden nousua, sillä osakkeiden hinnoitteluteorian mukaan osakkeen hinta on tulevaisuuden osinkojen diskontattu summa. Usein osakemarkkinoiden nousun merkkinä pidetään osakekurssien 200-päivän liukuvan keskiarvon kääntymistä nousuun (lähde: kuinka sijoitan pörssiosakkeisiin).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suhdannevaihtelu Wikimedia Commonsissa
Liikkumisvapaus

Liikkumisvapaus on ihmisoikeuksiin kuuluva vapaus. Se taataan monien valtioiden perustuslaissa. Valtion takaaman liikkumisvapauden mukaan valtion kansalaisella[lähde? ] on vapaus matkustaa valtiossa, vapaus lähteä valtion alueelta ja palata sinne, jos hänellä on tarpeellinen dokumentaatio (passi) ja hän kulkee valtion määräämän rajanylityspaikan kautta.
Ehdoton vankeusrangaistus ja tutkintavankeus sekä pakkohoito ovat useimmissa maissa liikkumisvapautta ankarimmin rajoittavat toimenpiteet. Lievempiä liikkumisvapauden rajoittamismuotoja ovat esimerkiksi yöaikainen ulkonaliikkumiskielto sekä matkustuskielto. Säilöönotto taas on hetkellinen liikkumisvapauden menetys. Lisäksi liikkumisvapautta rajoitetaan alaikäisiltä esimerkiksi siten, että alle 18-vuotias tarvitsee Suomessa huoltajien suostumuksen passin hankkimiseen ja yleensä esimerkiksi maasta poistumiseen.
Monet valtiot ovat solmineet viisumivapaussopimuksia, joissa valtioiden kansalaiset pääsevät vierailemaan toisessa maassa ilman viisumia. Valtioliitot kuten Euroopan unioni ovat pyrkineet antamaan valtioidensa kansalaisille myös mahdollisuuden tehdä työtä, opiskella tai muuten asua toisessa liittoon kuuluvassa maassa ilman työlupaa tai oleskeluluvan epäämistä. Euroopan unioni myös yhtenäistää maahanmuutto- ja pakolaispolitiikkaa ja estää laitonta maahanmuuttoa. Schengenin sopimus on poistanut passintarkastukset monien Länsi-Euroopan maiden väliltä ja luonut yhteisen viisumipolitiikan ja tietojärjestelmän Vapaus, turvallisuus ja oikeus.
Valtiot rajoittavat liikkumisvapautta myös estämällä pääsyä sotilasalueille tai muille alueille tai turvallisuuteen vedoten poliitikkojen vierailukohteisiin. Liikkumisvapautta voidaan rajoittaa myös vaarallisten tartuntatautien leviämisen ehkäisemiseksi määräämällä sairastunut henkilö eristyksen ja taudille altistunut karanteeniin.
Historiallisesti liikkumisvapautta on hyvinkin paljon rajoitettu. Feodalismissa talonpojat "sidottiin maahan" orjiksi, mikä merkitsi, että muuttoon piti ostaa itsensä vapaaksi. Isäntä saattoi kieltää kulun maittensa läpi. Jossain maissa karanneet orjat saivat vapauden, jos pystyivät elättämään itsensä kaupungissa tai tietyn ajan kuluttua. Neuvostoliitossa ja muissa kommunistisissa maissa oli ja yhä on käytössä sisäinen passijärjestelmä valtakunnan eri alueiden välillä. Asuinpaikan vaihdoksiin tarvitaan lupa, venäjäksi propiska. Myös muunlainen orjuus edelleen rajoittaa liikkumisvapautta.
Liikkumisvapaus Suomessa

Suomessa liikkumisvapaus on taattu perustuslain 9 §:ssä:
Suomessa ja muissa Pohjoismaissa jokamiehenoikeuksiin kuuluu liikkumisvapaus useimmilla aitaamattomilla mailla.
Liikkumisvapauden oikeudeton estäminen esimerkiksi sitomalla tai sulkemalla sisään on rangaistavaa vapaudenriistona.