IME-ohjelma
Tausta > Itsenäisyyden ja IME:n toteutuksessa vaikeuksia

IME:n mukainen taloudellisen itsenäisyyden toteuttaminen nähtiin vuoden 1990 alussa niin vaikeaksi, että sen toteutusta lykättiin puolella vuodella. Selityksenä lykkäykselle esitettiin Moskovan jarrutus eli Viro ei yksin pysty ratkomaan asioita ilman keskusvallan neuvottelupanosta.
Vaikka maaliskuun 1990 Neuvosto-Viron parlamenttivaalit johtivat Kansanrintaman valtaannousuun Korkeimassa neuvostossa Edgar Savisaaren noustessa vaalien seurauksena pääministeriksi. Korkein neuvosto päätti 8. toukokuuta 1990 ottaa käyttöön entisen nimensä, Viron tasavalta, vanhan valtion vaakunan ja lipun. Edelleen korkein neuvosto päätti, että se noudattaa vain Viron parlamentin säätämiä lakeja. Virossa oli korkeimman neuvoston mukaan alkanut siirtymäkausi kohti täyttä itsenäisyyttä. Tosin Gorbatšov Moskovasta ilmoitti mitätöineensä Tallinnasa tehdyt päätökset. Yleisliittolaisina vastatoimenpiteinä uudelle Viron parlamentille ja sen tekemille päätöksille nähtiin ensin 15. toukokuuta Inter-liikkeen kannattajien hyökkäys Toompeanmäelle ja sen seurauksena uhkaus lähettää sisäministeriön erikoisjoukkoja Tallinnaan. Erikoisjoukkojen lähettämisen sai uusi pääministeri Savisaar kuitenkin kumottua soitettuaan Neuvostoliiton sisäministerille kertoen tilanteen rauhallisuudesta Tallinnassa.
Tilanteen jännittyneisyys jatkui edelleen. Uutena yleisliittolaisena vastauksena virolaisille nähtiin Neuvostoliiton keskusjohdon heinäkuun alussa muodostama Viron nk. yleisliittolainen talouden uusi erillisyksikkö eli Integral-niminen konserni, johon oli tarkoitus yhdistää kaikki Viron alueella toimivat Moskovasta johdetut talousyksiköt. Sen nähtiin vaikeuttavan Viron talouden itsenäistymispyrkimyksiä. Integral-yksikköön saattoivat kuulua myös kauppa, liikenne, kulttuurilaitokset ja koulut.
Elokuussa 1990 aloitettiin Viron ja Neuvostoliiton neuvottelut suhteiden järjestämisestä. Ne etenivät hitaasti, ja keskusvallan edustajat näkivät ne enemmänkin konsultaatioina kuin varsinaisina itsenäisyysneuvotteluina.
Syksyn mittaan taloudelliseen tilanteeseen tuli vielä lisävaikeuksia, joista elintarvikkeiden hintojen nousun nähtiin aiheuttavan yhteiskunnallisia ongelmia. Samoihin aikoihin venäläisenemmistöisessä Koillis-Viron Narvassa torjuttiin Viron luoma talousraja Neuvostoliiton suuntaan. Kaupungin johto oli päättänyt, että kaupungissa noudatetaan edelleen entisiä Neuvosto-Viron lakeja.
Myöhemmin syksyllä Neuvostoliiton keskusjohdossa vanhoillisten asema vahvistui. Gorbatšov nosti vuoden 1990 lopulla esille uuden liittosopimuksen, jota Baltian maat eivät tukeneet, vaan sanoutuivat siitä irti.
Tammikuussa 1991 tilanne Latviassa ja Liettuassa kärjistyi sisäministeriön erikoisjoukkojen eli OMONin hyökkäykseen näiden maiden pääkaupunkien hallintorakennuksiin aiheuttaen useita siviilikuolonuhreja. Viron tilanne ei kuitenkaan päätynyt vastaavaan konfliktiin.
Kevään kuluessa järjestettiin Virossa kolme kansanäänestystä. Ensin oli helmikuun lopulla Koillis-Viron venäläisenemmistöisillä alueilla toteutettu oma äänestys "halukkuudesta pysyä Neuvostoliiton osana". Toisena äänestyksenä oli 3. maaliskuuta järjestetty äänestys "Viron itsenäisyyden palauttamisesta". Kolmas äänestys oli maaliskuun puolivälissä keskusjohdon toimesta järjestetty liittosopimusta koskeva kansanäänestys. Viron itsenäisyyden kannalta merkittävin oli toinen äänestys, jossa virolaiset 83% äänestysaktiivisuudella saaavuttivat 78% kannatuksen itsenäisyydelle.
Neuvostoliiton ja Viron neuvottelut koskien Viron osuudesta Neuvostoliiton budjettiin saatiin ratkaistua kesäkussa 1991. Samaan aikaan presidentit Gorbatshov ja Rüütel sopivat maiden välisten neuvottelujen jatkamisesta.
IME-ohjelman toteutuminen tapahtui Viron itsenäistyttyä 20. elokuuta 1991 vanhakantaisten kommunistien vallankaappausyrityksen epäonnistumisen seurauksena.