stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maaloula
Historia

Georgios Kyproslainen kirjoitti Maaloulasta käyttäen siitä nimeä Magloula ja mainiten sen olevan osa Libonin Foinikiaa. Yaqut al-Hamawi kirjoitti puolestaan Maaloulan olevan piirikunta eli iklim lähellä Damaskosta. 1600-luvulla kaupungissa toimi melkiittien ortodoksinen hiippakunta ja vuonna 1724 se liitettiin hallinnollisesti Saidnayaan. Osmanien joukot ryöstivät kaupungin vuonna 1850 näiden kukistaessa Baalbekin emiiri Muhammad Harfušin johtamaa kapinaa. Osa kapinallisten joukoista oli paennut kylään ilman sen asukkaiden suostumusta. Maaloulaa vastaan hyökättiin myös vuosina 1860 ja 1925.
Syyrian sisällissodan aikana kaupungin hallinnasta käytiin taisteluja kapinallisten ja Syyrian hallituksen välillä. Joulukuun 2013 jälkeen kaupunki vaihtoi käsiä vähintään neljään otteeseen. Osa kapinallisista kuului al-Qaedaan yhteyksissä olleeseen al-Nusran rintamaan ja 12 paikallista nunnaa otettiin panttivangeiksi. Nunnat vapautettiin maaliskuussa 2014 Qatarin välittämän vankienvaihtosopimuksen jälkeen ja hallituksen joukot tukenaan Hizbollah valtasivat lopulta kaupungin saman vuoden huhtikuussa vallaten samalla muita alueita Qalamunvuorilla.
Kaupunkikuva

Toisen solan suulla on Pyhän Sergiuksen kirkko, jonka jotkin osat ovat peräisin Bysantin valtakunnan ajoilta.Muita kaupungin kirkkoja ovat Pyhän Leontiuksen kirkko ja Pyhän Eliaksen kirkko. Jälkimmäisestä on löydetty 300-luvulta peräisin oleva mosaiikki. Pyhän Theklan nunnaluostari kuuluu alueen tunnetuimpiin rakennuksiin. Monet rakennukset kärsivät vahinkoja sisällissodan taisteluiden aikana. Maaloula on ollut vuodesta 1999 Syyrian aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Väestö

Maaloulan asukasluku vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan oli yhteensä 2 762. Osa kylän asukkaista on palannut taistelujen jälkeen, mutta osa on kadonnut. Kylän asukkaat ovat kristittyjä ja suurin osa heistä on kreikkalaiskatolilaisia eli melkiittejä. Kylässä puhutaan läntistä nykyarameaa, jota puhutaan vain yhteensä kolmessa kylässä Syyriassa. Kaksi muuta kylää ovat Bax'a ja Gubb'adin, mutta niiden asukkaat ovat nykyisin muslimeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maaloula Wikimedia Commonsissa
Pyhän Theklan luostari.
Pyhän Sergiuksen kirkko.
Madrigaali

Madrigaali on eräs renessanssin ajan taidemusiikin tyylilaji. Se on maallista laulumusiikkia, jota esiintyi ensisijaisesti Italiassa. Madrigaalissa on tavallisesti  4–6 laulajaa. Kuuluisia italialaisia madrigaalisäveltäjiä olivat muiden muassa Carlo Gesualdo ja Claudio Monteverdi.
Varhaisissa, vuosien 1520–1550 välillä sävelletyissä madrigaaleissa oli yleensä neljä itsenäistä ääntä, mutta vuosisadan loppupuolella käytettiin tavallisesti jo viittä ääntä ja joskus useampiakin. Madrigaalit oli tarkoitettu laulettavaksi pienellä kuorolla siten, että jokaista ääntä lauloi vain yksi laulaja, mutta soittimia saatettiin käyttää joidenkin äänien kaksintamiseen tai, jos tarvittavaa määrää laulajia ei ollut saatavilla, korvaamaan jokin lauletuista äänistä. Vuosisadan puolivälissä madrigaalisäveltäjät, kuten Cipriano de Rore ja Nicola Vicentino, alkoivat käyttää teoksissaan kromaattisia sävelkulkuja, joiden käyttöä puolusteltiin antiikin kreikkalaisella musiikinteorialla. Näitä kirkkosävellajien ulkopuolisia nuotteja käytettiin kuvaamaan musiikillisin keinoin syvää surua.
1500-luvun loppupuolen merkittävimpiä madrigaalisäveltäjiä olivat italialaiset Luca Marenzio ja Carlo Gesualdo. Marenzio käytti monenlaisia musiikillisia maneereita kuvaamaan teoksiensa tekstejä. Esimerkiksi kuuluisassa madrigaalissaan Solo e pensoso runon alun hitaasti yksin kävelevää runoilijaa kuvaa yli oktaavin hidas kromaattinen laskeva sävelkulku. Myöhemmin sanoja paeta ja karata kuvataan imitoimalla niitä toistetuilla nopeilla sävelkuluilla. Gesualdo vei kromatiikan käytön huippuunsa, ja jotkin hänen teoksistaan kuulostavat ajoittain jo 1900-luvun atonaaliselta musiikilta.
Madesjärven rautatieasema

Madesjärven rautatieasema (lyh. Md) on rautatieliikennepaikka rataosalla Tampere–Seinäjoki. Liikennepaikka sijaitsee Kurikan kaupungin Koskuen kylän Matehenperällä entisen Jalasjärven kunnan alueella, noin 104 kilometrin päässä Tampereen asemalta ja noin 55 kilometrin päässä Seinäjoen asemalta.
Madesjärven asema on junien kohtauspaikka. Asemalla on vakituista tai kausiluonteista tavaraliikennettä.
Tampere–Seinäjoki-rataa rakennettiin Jalasjärven alueella 1960-luvun alkupuolella. Madesjärven radanrakennustyömaalla oli mittaa 13 kilometriä. Pituudesta suunnilleen puolet sijaitsi Jalasjärven ja puolet Kihniön puolella. Työmaalla oli yli sata miestä töissä.
Stanisław Maczek

| Stanisław Maczek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1892 Szczerzec, Itävalta-Unkari
Kuollut: 11. joulukuuta 1994 Edinburgh, Skotlanti
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota Puolan–Neuvosto-Venäjän sota toinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
 Nimikirjoitus
Stanisław Maczek (31. maaliskuuta 1892 – 11. joulukuuta 1994) oli puolalainen kenraali. Hänet tunnetaan etenkin 1. puolalaisen panssaridivisioonan komentajana toisessa maailmansodassa. Puolan miehityksen jälkeen divisioona taisteli esimerkiksi Normandiassa, Belgiassa ja Alankomaissa. Sodan jälkeen Maczek asettui Skotlantiin.
Elämäkerta

Stanisław Maczek syntyi Szczerzecissä Galitsian alueella 31. maaliskuuta 1892. Hän opiskeli nuoruudessaan Lembergin eli nykyisen Lvivin yliopiston filosofian ja filologian laitoksella. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän palveli itävalta-Unkarin armeijassa upseerina. Maczek otti osaa taisteluihin ensin Venäjän ja sittemmin Italian vastaisella rintamalla. Syksyllä 1918 hän liittyi vastaperustettuun Puolan armeijaan.
Puolan armeijassa Maczek komensi 4. jalkaväkidivisioonaan kuulunutta komppaniaa Puolan Neuvosto-Venäjän vastsaisen sodan aikana. Sota åäättyi vuonna 1920 ja sen jälkeen Maczek kouluttautui sotilasopistossa. Vuonna 1937 Maczek alkoi koota 10. panssaroitua ratsuväkiprikaatia, jonka muodostamisen jälkeen hänestä tuli yksikön komentaja vuonna 1938. Prikaati osallistui taisteluihin Saksan hyökätessä Puolaan ja toisen maailmansodanalkaessa syyskuussa 1939. Myös neuvostojoukkojen alkaessa edetä Puolaan Maczek pakeni muutamien alaistensa sotilaiden kanssa Unkariin.
Maczek oli jonkin aikaa internoituna Unkarissa, mutta lopulta lokakuussa 1939 hänen onnistui matkustaa Ranskaan. Ranskassa Maczek jälleenkokosi 10. panssaroidun ratsuväkiprikaatin. Ranska kukistui saksalaisten hyökätessä heinäkuussa 1940 Maczek joutui siirtymään edelleen Isoon-Britanniaan, jossa 10 panssaroitu ratsuväkiprikaati koottiin jälleen kerran. Syyskuussa Maczek ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1942 Maczek alkoi koota uutta puolalaista 1. panssaridivisioona. Mukana yksikössä oli hänen alaisuudessaan rpuolassa ja ranskassa palvelleita puolalaissotilaita. Maczek johti divisioonaa sen osallistuessa Normandian maihinnousuun 1. elokuuta 1944. Divisioona jatkoi taisteluita Belgiassa ja Alankomaissa kunnostautuen etenkin Bredan taistelussa. Maailmansodan päättyessä divisioona oli saavuttanut Wilhelmshavenin kaupungin Saksan maaperällä.
Maailmansodan jälkeen Maczek komensi vuoteen 1947 saakka Skotlantiinsijoitettua 1. puolalaista armeijakuntaa. Puolassa valtaan nousseet kommunistit olivat riistäneet hänen kansalaisuutensa, joten Maczek jäi loppuelämäkseen asumaan Skotlannin Edinburghiin. Skotlannissa Maczek julkaisi muistelmansa Od podwody do czołga: Wspomnienia wojenne, 1918–1945'. Puolan vapauduttua kommunistihallinnosta hän yleni vielä vuonna 1990 kenraaliluutnantiksi ja sai Valkoisen Kotkan ritarikunnan ansiomerkin vuonna 1994. Maczek kuoli Edinburghissa 11. joulukuuta 1994 ja hänet haudattiin toiveensa mukaisesti Bredaan Alankomaissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stanisław Maczek Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef 
Stanisław Maczek vuonna 1944
Maczekin hauta Bredan kaupungissa Alankomaissa.
Made in Heaven (elokuva)

| Made in Heaven |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alan Rudolph
Käsikirjoittaja:  Bruce A. Evans, Raynold Gideon
Tuottaja:  Raynold Gideon
Säveltäjä:  Mark Isham
Kuvaaja:  Jan Kiesser
Pääosat:  Kelly McGillis, Timothy Hutton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lorimar Productions
Levittäjä:  Lorimar Television (käännä suomeksi) Netflix
Ensi-ilta:  1987, Suomessa 1987
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Made in Heaven (videona nimellä Made in Heaven – taivaassa tavanneet) on Alan Rudolphin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 1987. Sen pääparia näyttelevät Kelly McGillis ja Timothy Hutton.
Fantasiatarinassa nuori mies ja nainen tapaavat kuoleman jälkeen taivaassa ja syntyvät uudelleen maan päälle tutustuakseen vuosikymmeniä myöhemmin toisiinsa.
Elokuvassa tekevät cameoroolin Tom Petty, Ric Ocasek, Ellen Barkin ja Neil Young. Timothy Huttonin tuolloinen vaimo Debra Winger esittää ketjussa tupakoivaa miespuolista enkeliä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano  sanoi elokuvan mielikuvituksellisen romanssin jäävän hajanaiseksi ja epämääräiseksi. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Made in Heaven (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Made in Heaven (elokuva) Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Made in Heaven (1987 film)
Käännös suomeksi
Macedonia secunda

| Macedonia secunda Provincia Macedonia secunda> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Illyricum
Diokeesi:  Macedonia
Nykyinen valtio/alue:  Pohjois-Makedonia, Kreikka
Perustettu:  n. 395
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Stobi
Macedonia secunda (Macedonia II, lat. Provincia Macedonia secunda) eli Macedonia salutaris (lat. Provincia Macedonia salutaris) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Makedoniassa pääosin nykyisen Pohjois-Makedonian alueella.
Maantiede

Macedonia secundan provinssi käsitti historiallisen Makedonian alueen pohjoisosan pääosin nykyisen Pohjois-Makedonian alueella. Pienempi osa siitä saattoi sijaita nykyisen Kreikan alueella. Provinssin eteläpuolella enemmän nykyisen Kreikan puolella sijaitsi Macedonia priman provinssi, länsipuolella Epirus novan provinssi, pohjoispuolella Dardanian ja Dacia mediterranean provinssit, ja itäpuolella Rhodopen provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Stobi.
Maantiede > Kaupunkeja

Macedonia secundan roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Aistraion (Aestraeum)
Bargala
Stobi
Historia

Macedonia secundan alue oli aiemmin osa Macedonian provinssia. Macedonia secundan provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin. Se oli osa Itä-Roomaa ja kuului Illyricumin prefektuuriin ja Macedonian diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Epirus | Epirus vetus | Epirus vetus | (Kreikka luoteinen) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Epirus nova | Epirus nova | (Albania) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Macedonia | Macedonia prima | (Kreikka pohjoinen, Pohjois-Makedonia) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Macedonia | Macedonia secunda (Macedonia salutaris) | (Kreikka pohjoinen, Pohjois-Makedonia) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Macedonia 27 eaa.–67 | Macedonia | Thessalia | Thessalia | (Keski-Kreikka) |
| Macedonia (Macedonia et Achaea) 146 eaa.–27 eaa. | Achaea | Achaea | Achaea | Achaea | (Peloponnesos ja Attika) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Macedonian diokeesin alue vuonna 400, mukaan lukien provinssit Macedonia I ja Macedonia II Salutaris.
Maanpeitekasvi

Tuoksumatara muodostaa varjoisalle paikalle tuuhean ja matalan kasvuston.
Maanpeitekasvi (eli maanpeittokasvi tai nurmenvastike) on matala monivuotinen kasvi, jota istutetaan esimerkiksi puutarhoihin nurmikon korvikkeeksi paikoille, joissa nurmi kasvaa huonosti. Maanpeitekasvit ovat suosittuja ja hyödyllisiä myös puiden ja pensaiden alla sekä rinnepaikoissa.
Käyttötarkoitukset

Maanpeitekasveja istutetaan usein paikoille, joissa nurmi ei viihdy. Tällaisia paikkoja ovat etenkin kuivat, paahteiset, varjoisat, happamat tai vähämultaiset paikat. Maanpeitekasveja voidaan käyttää myös hankalan kapeissa tiloissa. Peitekasveilla voidaan korvata menestyväkin nurmikko, esimerkiksi jos nurmikon hoito olisi liian työlästä. Kukkivina peitekasvit ovat myös kauniita. Viherkatto päällystetään usein maanpeitekasveilla.
Puiden ja pensaiden alla maanpeitekasvit ovat hyödyllisiä. Ne tekevät puutarhasta helppohoitoisen, pitävät maan kuohkeana ja ilmavana sekä estävät maata jäätymästä syvään, mikä on tärkeää etenkin alppiruusujen ja arkojen havupensaiden kannalta. Ne myös vähentävät kasteluntarvetta estämällä veden haihtumista ja parantamalla veden imeytymistä maahan. Rinnepaikossa maanpeitekasvit voivat estää maan valumista sateen mukana. Aikaisin keväällä maan verhoavat peitekasvit estävät rikkakasvien siemeniä itämästä paljaaseen multaan. Ne kuihtuvat aikaisin ja antavat siten tilaa muille perennoille. Näiden täytyy kuitenkin olla peitekasveja selvästi kookkaampia, jotta ne menestyisivät kilpailussa kasvutilasta.
Kasvupaikat

Maanpeitekasveja on sekä perennojen että varpujen joukossa. Useimmat maanpeitekasvit viihtyvät varjoisella tai puolivarjoisella paikalla. Aurinkoisella ja avoimella paikalla hyvässä maaperässä peitekasvit eivät sen sijaan pärjää rikkaruohoille. Maanpeitekasvi leviää nopeasti suotuisalla kasvupaikalla, jolloin sen kasvua voi olla tarpeen rajoittaa. Etenkin sellaisten maanpeitekasvien leviämistä on helppo rajoittaa, jotka lisääntyvät vain maanpäällisistä rönsyistä.
Suosittuja lajeja

Suomessa suosittuja maanpeitekasveja ovat esimerkiksi maksaruohot, hopeahärkki, taponlehti, rikot, ruohokanukat, rönsyleimu, sammalleimu, tuoksumatara, ajuruoho, kevätkaihonkukka, kaukasiantädyke, rönsyansikka, pikkutalvio ja suikeroalpi. Myös kaikkia köynnöksiä voi käyttää maanpeitekasveina, etenkin kivisillä tai jyrkillä rinteillä. Ruohovartisten perennojen lisäksi maanpeitekasveina käytetään joitakin puuvartisia peittopensaita, jotka kasvattavat pitkiä ja peittäviä versoja, sekä verhopensaita, jotka rehevöityvät sivusuunnassa. Maanpeitepensaiden menestyminen määräytyy niiden menestymisvyöhykkeen mukaan.
Myynti

Maanpeitekasveja myydään yksittäisinä taimina sekä valmiina tiheäkasvuisina perennamattoina, joita istutetaan kuten siirtonurmikkoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maanpeitekasvi Wikimedia Commonsissa
Alasdair MacIntyre

| Alasdair MacIntyre |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1929 (ikä 95) Glasgow, Skotlanti
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  filosofia, etiikka
Tunnetut työt:  Hyveiden jäljillä (1981)
Alasdair MacIntyre (s. 12. tammikuuta 1929 Glasgow, Skotlanti) on brittiläissyntyinen, vuodesta 1970 Yhdysvalloissa asunut filosofi, joka tunnetaan parhaiten työstään moraalifilosofian alalla.
MacIntyre suoritti kandidaatin tutkinnon antiikintutkimuksessa (classics) Queen Maryn yliopistossa vuonna 1949 ja maisterin tutkinnot filosofiasta Manchesterin yliopistossa vuonna 1951 ja myöhemmin Oxfordin yliopistossa 1961. Hän on opettanut useissa brittiläisissä ja yhdysvaltalaisissa yliopistoissa, muun muassa Oxfordissa sekä Bostonin, Vanderbiltin, Duken ja Notre Damen yliopistoissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
MacIntyre on yksi tunnetuimpia nykyisiä etiikan tutkijoita, erityisalanaan hyve-etiikka. Hän on kiinnostunut etenkin Aristoteleesta ja tomismista. Kirjassaan Hyveiden jäljillä (1981) hän esittelee käsityksensä eettisen ajattelun historiasta. MacIntyre on entinen American Philosophical Associationin puheenjohtaja.
MacIntyren puoliso Lynn Joy on myös filosofi.
Teoksia

MacIntyre, Alasdair & Ricoeur, Paul: The religious significance of atheism.  (Bampton lectures in America no. 18. New edition 1986)  New York:  Columbia University Press, 1969, 1986.  ISBN 0-231-03139-4
Suomennetut teokset

Marcuse.  ((Herbert Marcuse: An exposition and a polemic, 1970.) Suomentanut Kari Veikko Salonen)  Helsinki:  Tammi, 1970.
Hyveiden jäljillä: Moraaliteoreettinen tutkimus.  ((After virtue: A study in moral theory, 1981/1984.) Suomentanut Niko Noponen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2004.  ISBN 951-662-896-6
Aiheesta muualla

Political Philosophy of Alasdair MacIntyre Internet Encyclopedia of Philosophy (englanniksi)
International Society for MacIntyrean Enquiry (englanniksi)
Koikkalainen, Petri: MacIntyren aristotelinen etiikka. niin & näin 2/1995, 45–48.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  PhilPeople 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Harold Macmillan

| Harold Macmillan |
| --- | --- |

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 10. tammikuuta 1957–18. lokakuuta 1963  
Monarkki:  Elisabet II
Edeltäjä:  Anthony Eden
Seuraaja:  Alec Douglas-Home
Henkilötiedot
Syntynyt: 10.  helmikuuta 1894 Lontoo,  Englanti
Kuollut: 29. joulukuuta 1986 (92 vuotta) Sussex,  Englanti
Ammatti:  kustantaja
Arvonimi: jaarli
Puoliso:  Dorothy Macmillan
Tiedot
Puolue:  Konservatiivi
Uskonto:  anglikaani
John F. Kennedy ja Harold Macmillan, vuonna 1961 Bermudalla.
Maurice Harold Macmillan, 1. Stocktonin jaarli, (10. helmikuuta 1894 – 29. joulukuuta 1986), lempinimeltään "Supermac", oli brittiläinen konservatiivipoliitikko ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri 1957–1963.
Ennen pääministeriyttä

Macmillan oli kansanedustajana Stocktonin vaalipiirissä 1924–29 ja 1931–45, ja Bromleyn vaalipiirissä 1945–64. Asuntoministerinä ollessaan 1951–54 hän rakennutti 300 000 uutta asuntoa vuodessa. Tämän jälkeen puolustusministerinä, ulkoministerinä ja valtiovarainministerinä toimineesta Macmillanista tuli pääministeri 1957, kun Anthony Eden erosi Suezin kriisin takia.
Madagaskariniibis

| Madagaskariniibis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Iibikset Threskiornithidae
Suku::  Lophotibis
Laji::  cristata
Kaksiosainen nimi
 Lophotibis cristata  (Boddaert, 1783) 
Alalajit
 L. c. cristata  L. c. urschi 
Katso myös
   Madagaskariniibis Wikispeciesissä   Madagaskariniibis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Madagaskariniibis (Lophotibis cristata) on iibiksiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Madagaskarilta.
Koko ja ulkonäkö

Madagaskariniibis voi kasvaa noin 50 cm pitkäksi. Lajin nokka on erittäin pitkä, hieman alaspäinkaartuva ja väriltään keltainen. Kaula on pitkä. Madagaskariniibiksen päälaella on vihreänkiiltoisista ja vaaleanruskehtavista höyhenistä muodostunut töyhtö. Jako alalajeihin perustuu eroihin töyhdön sävyissä. Vaihtelu populaatioiden sisällä on kuitenkin suurta joten jako on osittain kyseenalainen. Pää on musta ja silmienympärykset ovat punaiset. Lajin kaula, rinta, selkä ja vatsa ovat väriltään punaruskeat. Siivet ovat valkoiset ja pyrstö musta.
Levinneisyys ja elintavat

Madagaskariniibiksen alalajia L. c. cristata tavataan Madagaskarin itäosista ja alalajia L. c. urschi länsiosista. Lajin elinympäristöä ovat niin kosteat kuin kuivatkin metsät sekä vanilja- ja öljypalmuviljelmät. Useimmiten lintua tavataan jokien läheisyydestä. Madagaskariniibikset liikkuvat tyypillisesti pareittain ja niiden ravintoa ovat hyönteiset, sammakot, liskot ja käärmeet. Pesimäkausi on sadekaudella syyskuusta joulukuulle. Pesä rakennetaan puuhun ja naaras munii kaksi tai kolme valkoista munaa.
Madagaskariniibis luokitellaan vaarantuneeksi ja kannan kooksi arvioidaan alle 10 000 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaavat metsästys ja elinympäristön häviäminen hakkuiden vuoksi.
Maatalousoppilaitokset Suomessa

Maatalousalan ammattioppilaitoksiin Suomessa kuuluivat 1800-luvun puolivälistä 1900-luvun loppupuolelle toimineet maanviljelyskoulut, jotka oli suunnattu etupäässä miehille ja kasvinviljelyn opetukseen. Naisille suunnattuja maatalousalan kouluja olivat meijerikoulut, emäntäkoulut ja karjanhoitokoulut. Nämä koulutyypit sijaitsivat usein yhdessä saman opetusmaatilan yhteydessä. Niiden tehtäviä hoitavat nykyisin toisen asteen oppilaitoksiin kuuluvat ammattikoulut, jotka ovat usein monialaisia. Korkeamman asteen maatalousalan opetusta antoivat aiemmin maatalousopistot, joiden tehtäviä hoitavat nykyisin ammattikorkeakoulut. Yliopistotasoista maa- ja metsätalouden opetusta on 1900-luvun alusta antanut Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta ja 1960-luvulta alkaen Itä-Suomen yliopiston luonnontieteiden ja metsätieteiden tiedekunta.
Maanviljelyskouluja 1900-luvun alussa

1800-luvun loppuvuosina Suomessa toimivat ainakin seuraavat maanviljelyskoulut:
Elisenvaaran maanviljelyskoulu, Kurkijoki
Haapapuron maanviljelyskoulu, Nurmes
Hagan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Saltvik
Harjun maanviljelyskoulu, Virolahti
Jokisaaren maanviljelyskoulu, Nivala
Kurkijoen ylempi maanviljelyskoulu, suomenkielinen
Koivikon maanviljelyskoulu, Muhos
Korsholman ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Mustasaari
Långsjön maanviljelyskoulu, Somero
Lantmannaskolan i Östra Nyland, Lapinjärvi, 1913–1957
Mustialan maanviljelys- ja meijeriopisto, suomen- ja ruotsinkielinen
Orismalan maanviljelyskoulu, Isokyrö
Osaran maanviljelyskoulu, Ikaalinen
Otavan maanviljelyskoulu, Mikkeli
Peksalan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Angelniemi
Peltosalmen maanviljelyskoulu, Iisalmi
Pääskylahden maanviljelyskoulu, Sääminki
Seppälän maanviljelyskoulu, Kajaani
Sjökullan suomenkielinen maanviljelyskoulu, Lapinjärvi
Simananniemen maanviljelyskoulu, Liperi
Soanlahden maanviljelyskoulu, Soanlahti
Suohovin alempi maanviljelyskoulu, Elisenvaara 1896–1940
Söderkullan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Sipoo
Tarvaalan maanviljelyskoulu, Saarijärvi
Tuorlan maanviljelyskoulu Piikkiö
Verhon maanviljelyskoulu, Padasjoki