stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaavi
Kirjallisuutta

Frangén, Paavo: Vaskisammon tarina.  Myllykoski Oy, 1988.  ISBN 951-99934-8-7
Koivistoinen, Jaana: Koulupiirini vaaroilla, Onnivaaran-Rovevaaran kyläkirja.  Sivakkavaara:  Onnivaaran-Rovevaaran kyläyhdistys, 1997.  ISBN 952-90-8829-9
Leskelä, Hilkka: Kaskenviertäjien ja kivenraivaajien Kaavi.  Kemijärvi:  H Leskelä, 1998.  ISBN 952-910-451-0
Leskelä, Hilkka: Luikonlahti ennen ja nyt.  Luikonlahti:  Luikonlahden kylätoimikunta ja perinnepiiri, 1994.  ISBN 952-90-5143-3
Leskelä, Sulo: Opin sauna: Luikonlahden koulu 1902–1992.  Luikonlahden perinnepiiri ja Luikonlahden kylätoimikunta, 1992.  ISBN 952-90-3873-9
Maarianvaara: Elämää ja tarinoita vuosisatojen varrelta.  Kaavi:  Maarianvaaran kotiseutupiiri, 2000.  ISBN 952-91-1713-2
Mustonen, Eino: Elettiinpä ennenkin.  Kaavi:  Luikonlahden perinnepiiri, 1991.  ISBN 952-90-3045-2
Tuomi, Maija-Liisa: Suur-Liperin historia.  Liperi:  Suur-Liperin historiatoimikunta, 1984.  ISBN 951-99586-2-2
Wallius, Ossi: Kaavi.  Kuopio:  Kustannuskiila Oy, 1987.  ISBN 951-657-215-4  (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi)
Wallius, Ossi: Kaavi 2010–2011.  Kuopio:  Media Wallius, 2011.  ISBN 978-952-671-447-9  (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, venäjäksi)
Wallius, Ossi: Kaavi: Koillis-Savon jalokivi.  Kuopio:  MediaWallius, 1995.  ISBN 951-842-164-1  (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi)
| n k Pohjois-Savon maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Iisalmi  Joroinen  Kaavi  Keitele  Kiuruvesi  Kuopio  Lapinlahti  Leppävirta  Pielavesi  Rautalampi  Rautavaara  Siilinjärvi  Sonkajärvi  Suonenjoki  Tervo  Tuusniemi  Varkaus  Vesanto  Vieremä 
Entiset kunnat:  Iisalmen maalaiskunta  Juankoski  Kangaslampi  Karttula  Kuopion maalaiskunta  Maaninka  Muuruvesi  Nilsiä  Riistavesi  Säyneinen  Varpaisjärvi  Vehmersalmi 
Sivakkajoki virtaa Sivakkavaaran kylän halki.
Telkkämäen perinnetilan päärakennus.
Kotiseutumuseo Eloaitta sijaitsee osoitteessa Kaavintie 7.
Kaavin koulu eli Kirkonkylän koulu on Kaavilla toimiva alakoulu.
Telkkämäen kaskiperinnetila on valtakunnallisesti merkittävä kulttuuriympäristökohde. Tilalla poltetaan kaski vuosittain.
Sivakan lavan historia on liki 100-vuotinen.
Kaavinkoski yhdistää Kaavinjärven ja Rikkaveden.
Suomen Partiolaiset

| Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1972
Toimiala:  partiotoiminta
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  60 976 (2022)
Toiminnanjohtaja:  Kati Palsanen
Puheenjohtaja:  Eero Kivistö
Jäsenlehti:  Partio-lehti
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry (lyhenne SP-FS tai SP) on partioliikkeen keskusjärjestö Suomessa ja Suomen suurin nuorisojärjestö. Sen jäsenenä on 10 partiopiiriä ja valtakunnallista ruotsinkielistä toimintaa järjestävä Finland Svenska Scouter. Varsinainen viikoittainen partiotoiminta tapahtuu lippukunnissa, joita on Suomessa yhteensä yli 700. Vuosittain Suomen Partiolaisten toimintaan osallistuu yli 65 000 partiolaista.
Suomen Partiolaiset on puoluepoliittisesti sitoutumaton järjestö, ja se on molempien partioliikkeen maailmanjärjestöjen, Partioliikkeen Maailmanjärjestön (WOSM) ja Partiotyttöjen Maailmanliiton (WAGGGS) jäsen. Se kuuluu myös Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssiin sekä on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö.
Historia

Suomen Partiolaiset perustettiin, kun erillään olleet keskusjärjestöt, Suomen Partiopoikajärjestö (SPJ) ja Suomen Partiotyttöjärjestö (SPTJ) yhdistyivät uudeksi keskusjärjestöksi vuonna 1972.
Suomen Partiopoikajärjestö – Finlands Scoutunion ry on perustettu vuonna 1941. Tätä ennen partiotoimintaa on ollut jo 1920-luvulta lähtien Suomen Partiopoikien Keskusvaliokunnan järjestämänä.
Suomen Partiotyttöjärjestö on perustettu vuonna 1943, kun monet erillisinä järjestöinä toimineet partiotyttöliitot yhdistyivät.
Organisaatio

Suomen Partiolaisten ylin päättävä elin on joka toinen vuosi kokoontuva jäsenkokous, johon osallistuu edustajia partiopiireistä suhteessa niiden jäsenmääriin. Jäsenkokousten välillä päätösvaltaa pitää partioneuvosto, jonka jäseninä ovat jäsenkokouksen valitsemat partioneuvokset.
Suomen Partiolaisten hallituksen jäseniä ovat puheenjohtajan ja kahden varapuheenjohtajan lisäksi valiokunnista vastaavat hallituksen jäsenet (alue-, kansainvälisten yhteyksien, koulutus-, ohjelma-, talous- ja viestintävaliokunta). Lisäksi valiokuntien alaisuudessa toimii vielä ryhmiä.
Organisaatio > Puheenjohtajat

| --- | --- |
 1972–1973 Kata Jouhki  1974–1975 Tapio Koivula  1976–1979 Doris Stockmann  1980–1983 Aarno Stauffer  1983–1987 Terttu Suhonen  1988–1990 Pekka Koskinen  1991–1994 Monica Mickos  1995–1998 Matti Toivonen  1999–2004 Erkki Hakala :  2005–2008 Erja Salo  2009–2010 Antti Tapanila  2011–2012 Heidi Jokinen  2013–2014 Harri Länsipuro  2015–2017 Anna Munsterhjelm  2018–2020  Maria Ruohola  2021–2022 Siiri Somerkero  2023–2024 Henri Backman  2025–2026 Eero Kivistö
Organisaatio > Partiopiirit

Suomen Partiolaisten jäsenenä on tällä hetkellä 10 partiopiiriä ja valtakunnallisesta ruotsinkielisestä toiminnasta vastaava Finland Svenska Scouter. Partiopiirit ovat:
Etelä-Karjalan Partiolaiset
Hämeen Partiopiiri
Järvi-Suomen Partiolaiset
Kymenlaakson Partiopiiri
Lapin Partiolaiset
Lounais-Suomen Partiopiiri
Pohjanmaan Partiolaiset
Pohjois-Savon Partiolaiset
Pääkaupunkiseudun Partiolaiset
Uudenmaan Partiopiiri
Peruskirja

Suomen Partiolaiset linjaa peruskirjassaan Suomen partioliikkeen päämäärää, arvopohjaa ja menetelmiä. Peruskirjan mukaan partio on toimintaa, jossa nuorilla on mahdollisuus kunkin yksilöllisten ominaisuuksiensa rajoissa kasvaa persoonallisuudeltaan tasapainoisiksi, terveiksi, vastuuntuntoisiksi ja itsenäisesti ajatteleviksi yhteiskunnan jäseniksi. Peruskirjan mukaan partioaatteen arvopohjan lähtökohtana on ”ihmiskuva, jossa ihmisellä on velvollisuuksia suhteessa Jumalaan, omaan itseensä, muihin ihmisiin, yhteiskuntaan ja ympäristöön”, ja suhde Jumalaan ”merkitsee myönteistä asennetta uskontoon, hengellisyyden etsimistä ja elämistä oman hengellisen vakaumuksen ja yhteisön mukaisesti”.
Tapahtumat > Finnjamboree

Suomen Partiolaiset järjestävät kuuden vuoden välein suurleirejä eli Finnjamboreita, joista viimeisin oli Kajo 2022 Hämeenlinnan Evolla 15.–23. heinäkuuta 2022.
Tapahtumat > Jamboree on the Air

Partiolaiset harjoittavat myös radioamatööritoimintaa. Suomen Partiolaiset osallistuvat Partioliikkeen Maailmanjärjestön vuosittain lokakuussa järjestettämään Jamboree on the Air -tapahtumaan, jossa partiolaiset ovat yhteydessä muihin partiolaisiin radioamatöörien asemien kautta. Tapahtumaan osallistumista tukee Suomen Radioamatööriliitto.
Ansiomerkit

Suomen Partiolaisilla on ansiomerkkijärjestelmä, jossa on ansiomerkkejä partiolaisille että partioliikkeen ulkopuolisille henkilöille. Myös partiopiireillä ja lippukunnilla voi olla omia ansiomerkkejä.
Ansiomerkit > Tehtäväkohtaiset soljet

Louhisuden solki
Collanin solki
Pyhän Yrjön solki
Ansiomerkit > Aatemerkit

Mannerheim-solki (I- ja II-luokan)
Hopeasusi ja Hopeajoutsen
Pohjantähti-solki
Ansiomerkit > Ansiomitalit ja ansioristit

Pronssinen ansiomitali
Hopeinen ansiomitali
Hopeinen ansioristi
Kultainen ansioristi
Suuri ansioristi
Sankarimerkki
Ansiomerkit > Muut huomionosoitukset

Pyhän Yrjön plaketti
Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry:n standaari
Talous > Rahoitus

Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille:
2020: 1 455 000€
2019: 1 455 000€
2018: 1 455 000 €
2017: 1 375 000 €
2016: 1 330 000 €
2015: 1 276 400 €
2014: 1 270 000 €
2013: 1 270 000 €
2012: 1 266 000 €
Partiolukio

Pihtiputaan lukion partio- ja johtajalinja avattiin yhteishakuun vuonna 2015. Idean linjasta keksi pihtiputaalainen lippukunnanjohtaja Aki Korhonen. Puolentoista vuoden aikana Suomen partiolaiset ja Pihtiputaan lukio tekivät linjalle opetussuunnitelman.
Edistyspuolue (Yhdysvallat, 1948)

Edistyspuolue (engl. Progressive Party, 1948) oli yksi kolmesta samannimisestä eri aikoina toimineesta puolueesta Yhdysvalloissa. Sen perusti vuoden 1948 presidentinvaaleja varten Henry A. Wallace, joka oli tyytymätön presidentti Harry S. Trumanin demokraattien toimintaan. Toisin kuin vuosien 1912 ja 1924 edistykselliset puolueet, Wallacen puolue keskittyi kampanjassaan ulkopolitiikkaan eikä niinkään maan sisäisten kysymysten ratkaisutapoihin. Se kannatti erityisesti sovittelevampaa politiikkaa Neuvostoliittoa kohtaan.
Wallace sai yli miljoona suoraa ääntä vuoden 1948 vaaleissa. Wallacen äänet jakautuivat eri osavaltioihin, joten hän ei lopulta saanut yhtään valitsijamiestä.
Puolue  ei osallistunut enää muihin vaaleihin.
Liv

| Liv |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  14. helmikuuta 2009
Omistaja:  Nelonen Media /   Sanoma Media Finland
Kuvaformaatti:  16:9
Katsojaosuus:   1,6 % (2023, Finnpanel)
Tunnuslause:  Silminnähden hurmaava
Maa:   Suomi
Näkyvyysalue:  Koko maa
Korvasi kanavan:  YLE TV1+
Rinnakkaiskanava(t):  Nelonen Nelonen HD Jim (HD) Hero (HD)
Kotisivu:  www.livtv.fi
Saatavuus
Antenniverkko
Digita:  kanava 8 (HD) kanava 28
Satelliitti
Allente:  kanava 8 (HD)
Kaapeliverkko
DNA:  kanava 8 (HD) kanava 28
Elisa:  kanava 8 (HD) kanava 28
Telia:  kanava 8 (HD) kanava 28
IPTV (ADSL)
Maxivision Viihde:  kanava 8
Elisa:  kanava 26 (HD)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liv  on suomalainen kaupallinen televisiokanava. Kanavan kohderyhmä on pääosin naiset; noin 73 prosenttia katsojista on naisia. Kanavan sisältö on lifestyle-painotteista, mikä tarkoittaa vastaavan tuottajan Katja Santalan mukaan sitä, että ”ainakaan sieltä ei näe käsikirjoitettuja draamoja, elokuvia tai komedioita.” Liv aloitti toimintansa kaapeli- ja satelliittiverkoissa 14. helmikuuta 2009 ja antenniverkossa 16. helmikuuta 2009. Liv on osa Nelonen Media -mediayksikköä, joka kuuluu Sanoma-konsernin Suomen mediatoimintojen liiketoimintaryhmään, Sanoma Media Finlandiin.
Liv muuttui suurin piirtein valtakunnalliseksi kanavaksi joulukuun 2009 puolivälistä alkaen, ja kokonaan valtakunnalliseksi 8. tammikuuta 2013.   Tätä ennen Liv näkyi antennitalouksissa vain arkisin kello 10.00–14.00, jolloin Jim-kanava ei esittänyt ohjelmistoa.
Livin ohjelmisto

Liv keskittyy lifestyle-ohjelmistoon. Ohjelmisto on jaettu neljään aihealueeseen, jotka ovat koti, suhteet, minä ja ilmiöt. Liv tarjoaa myös kevyttä elokuvaviihdettä tiistai-iltaisin. Ensimmäisenä Liv-leffana oli tv-ensi-ilta suomalaisesta Sooloilua-elokuvasta. Kanava esittää myös useiden Nelosella pyörineiden ohjelmien uusintoja. Lisäksi kanavalla nähdään viikoittain Liv D -dokumentti. Kanavalla esitetään ohjelmaa ympäri vuorokauden. Ohjelmia on myös mahdollista katsoa jälkikäteen Ruudussa.
Livin ohjelmisto > Livin kotimaisia ohjelmia

Arvostele mun illallinen Suomessa
Jutta ja puolen vuoden superdieetit
Kumman kaa
Liv & Learn
Miljonääriäidit Maria & Nina
Naisen suusta – Piitu Uski
Save the Date
Sinkkulaiva
Sisustusmatkalla Minnan kanssa
Suomen Huippumalli haussa
Suomi-tytöt New Yorkissa
Temptation Island Suomi
Vanessa ja pikkuväki
Valheen vangit
Äitien sota
Supernanny
Entiset logot

Livin logo vuosina 2009–2013.
Livin logo vuosina 2013–2016.
Livin logo vuosina 2016–2020.
Aiheesta muualla

Livin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ruutu.fi: Nelonen Median netti-tv
Nelonen Media
Sanoma Media Finland
Suomalaiset teräväpiirtokuvaa lähettävät vapaat televisiokanavat
Yle TV1 HD
Yle TV2 HD
Yle Teema & Fem HD
MTV3 HD
Nelonen HD
MTV Sub HD
TV5 HD
Liv HD
Jim HD
Kutonen HD
TLC HD
Star Channel HD
MTV Ava HD
Hero HD
Frii HD
National Geographic HD
Nelonen Media
| --- | --- |
TV::  Nelonen  Nelonen HD  Jim  Liv  Hero 
Radio::  Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
Festivaalit::  Rockfest  RMJ  Himos Juhannus  Tahko Juhannus  Iskelmä Festivaali Himos / Pori  Jysäri  Wanaja Festival  Suomipop Festivaali Jyväskylä / Oulu  Tikkurila Festivaali  Tammerfest  Solar Sound Festival  Kuopiorock 
Suoratoisto- ja audiopalvelut::  Ruutu  Supla
Oleksandr Muzytško

Oleksandr Ivanovitš Muzytško (ukr. Олександр Іванович Музичко, tunnettu myös lempinimellä Saško Bilyi ukr. Сашко Білий, 19. heinäkuuta 1962 Kizel, Neuvostoliitto – 24. maaliskuuta 2014 Rivne, Ukraina) oli ukrainalainen äärioikeistolainen poliitikko, joka kuului vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen maan hallitukseen nousseen Oikea sektori -puolueen johtohahmoihin.
Poliittinen ura ja rikosepäilyt

Ukrainan itsenäistyttyä vuonna 1991 Muzytško perusti äärioikeistolaisia ryhmiä kotiseudullaan Rivnen kaupungin ympäristössä. Hänen poliittiseen agendaansa kuului viha kommunisteja, juutalaisia ja venäläisiä kohtaan. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuosina 1994–1996 Muzytško komensi ukrainalaisen UNA-UNSO -järjestön "Viking"-nimistä osastoa, joka taisteli tšetšeenikapinallisten puolella Venäjää vastaan. Venäjän viranomaiset syyttivät häntä myöhemmin sotavankien kiduttamisesta ja surmaamisesta.
Vuonna 1997 Muzytško oli syytteessä toisen UNA-UNSO:n jäsenen Kiovassa tapahtuneessa murhayrityksestä ja 2003 hän sai 3,5 vuoden vankeustuomion muun muassa ihmisryöstöstä. Muzytško oli ehdolla Ukrainan korkeimpaan neuvostoon vuoden 2012 parlamenttivaaleissa. Hän sai omassa vaalipiirissään kuudenneksi eniten ääniä, mutta ei tullut valituksi.
Kuolema

Ukrainan vallankumouksen aikana Muzytško oli uhannut Rivnessä kokoontunutta maakuntaparlamenttia rynnäkkökiväärillä. Kahta päivää myöhemmin hän esiintyi sotilaspuvussa aseen kanssa uhaten surmata Ukrainan sisäministeriksi nousseen Arsen Avakovin "kuin koiran". Päivää myöhemmin viranomaiset aloittivat häntä koskevat rikostutkinnat.
Muzytško sai surmansa 24. maaliskuuta Rivnessä tapahtuneessa tulitaistelussa sisäministeriön erikoisjoukkojen yrittäessä pidättää häntä.
Hiljainen viikko

Espanjassa "Semana Santa" on yksi vuoden merkittävimmistä uskonnollisista juhlista. Paraati Valladolidissa
Ortodoksisessa perinteessä Kristuksen hautakuvaa kannetaan kirkon ympäri.
Hiljainen viikko eli suuri viikko on kristinuskon pääsiäistä edeltävä viikko, joka alkaa palmusunnuntaista ja päättyy pääsiäiseen eli Kristuksen ylösnousemusjuhlaan. Hiljaisella viikolla muistellaan Kristuksen kärsimyskertomusta.
Luterilaisessa kirkossa ja muissa läntisissä kirkkokunnissa hiljaisesta viikosta käytetään myös nimityksiä kärsimysviikko tai piinaviikko. Ortodoksisessa kirkossa käytetään nimitystä suuri viikko, ja jokaiselle arkipäivällekin on annettu etuliite suuri: suuri maanantai, suuri tiistai... Päiviä maanantaista keskiviikkoon kutsutaan sulhaspäiviksi tai yljänpäiviksi. Viikosta käytetään joskus nimeä pääsiäisviikko, vaikka kirkkovuoden osana oleva pääsiäisviikko on vasta seuraava eli pääsiäissunnuntaista alkava viikko.
Ortodoksisessa kirkossa suuri viikko liittyy 40-päiväiseen suureen paastoon eli pääsiäispaastoon heti sen jatkoksi. Suuren viikon aika on ortodoksisessa kirkossa ankaran paaston aikaa.
Roomalaiskatolisessa ja samaa perinnettä seuraavissa protestanttisissa kirkoissa pyhä viikko lasketaan mukaan suureen paastoon, ja paaston kannalta tärkein päivä on pitkäperjantai, joka on katolilaisilla toinen vuoden velvoittavista paastopäivistä tuhkakeskiviikon ohella.
Viikon kolmelle viimeiselle päivälle, kiirastorstaille, pitkäperjantaille ja hiljaiselle lauantaille on perinteisesti käytössä yhteisnimitys triduum sacrum (kolme pyhää päivää).
Suomalaisessa perinteessä

Suomalaisessa kansanperinteessä käytetään hiljaisen viikon päivistä seuraavia nimityksiä:
palmusunnuntai eli virposunnuntai
malkamaanantai
tikkutiistai
kellokeskiviikko
kiirastorstai
pitkäperjantai
lankalauantai eli pääsiäislauantai
Suomalaisessa perinteessä > Tapoja

Perinteen mukaan hiljaisella viikolla on tarkoitus hiljentyä ja valmistautua pääsiäisen viettoon. Perinteinen ruoka on yksinkertaista paastonajan ruokaa.
Pitkänäperjantaina ei ollut lupaa käydä kylässä ja liikkumista vältettiin. Lankalauantaina Pohjanmaalla on ollut tapana polttaa rovioita, pääsiäiskokkoja, joiden on alun perin kansanuskon mukaan ajateltu karkottavan pahoja henkiä.
Ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisen kirkon piirissä suuren viikon päivät ja niiden teemat ovat seuraavat. :
palmusunnuntai: Herran ratsastus Jerusalemiin
suuri maanantai: viikunapuun kuivattaminen ja patriarkka Joosef (Jaakobin poika)
suuri tiistai: hiljainen odotus
suuri keskiviikko: Jeesuksen kavaltaminen
suuri torstai: Viimeinen ateria ja ehtoollisen asettaminen
suuri perjantai: Ristiinnaulitseminen ja Jeesuksen hautaaminen
suuri lauantai: Kristuksen kuolema ja tuonelassa käynti
Suuren viikon jumalanpalveluksissa seurataan viikon tapahtumia. Viikon alkupuolen palveluksissa muistetaan päivän teemaa osana tavallisia jumalanpalveluksia (aamupalvelus, liturgia, ehtoopalvelus), kun taas viikon loppupuolen palvelelukset usein nimetään kuvattavan tapahtuman mukaan. Loppuviikon palveluksia ovat :
jalkojenpesupalvelus (torstai)
Kristuksen 12 kärsimysevankeliumia (torstai-ilta tai perjantai-aamu)
hautakuvan esiinkanto (perjantai)
Kristuksen hautauspalvelus (perjantai-ilta tai lauantai-aamu)
suuren lauantain liturgia, jossa katekumeenien kirkkoon liittäminen (lauantai-aamu tai -iltapäivä)
pääsiäisyön aamupalvelus ja Liturgia (alkaa lauantai-iltana 23:30, ja jatkuu aamuyöhön)
Viikon kohokohtana oleva pääsiäisyöpalvelus on ortodoksisen kirkon tärkein yksittäinen jumalanpalvelus. Pääsiäisyönpalvelus alkaa hämärässä kirkossa, jossa vain alttarissa palaa yksi valo. Palveluksen alussa kirkossa olijat sytyttävät kantamansa tuohukset (kynttilät) ja niitä kantaen kierretään kirkko ristisaatossa. Kirkon portailta pappi julistaa Kristuksen ylösnousseen, jonka jälkeen siirrytään takaisin sisälle kirkkoon. Kirkossa luetaan pääsiäiseen liittyviä Raamatun kohtia, kuoro laulaa pääsiäiskanonin, ja toistetaan pääsiäistervehdystä: "Kristus nousi kuolleista. / Totisesti nousi." Palvelus päättyy ehtoolliseen.
Tämän palveluksen jälkeen joissakin kirkoissa vietetään yhteistä pääsiäisateriaa sunnuntai-aamuun asti. Vaihtoehtoisesti osa ihmisistä palaa koteihinsa mukanaan kirkossa siunattua ruokaa.
Luterilaisuudessa

Luterilaisessa kirkossa hiljaista viikkoa vietetään kokoontumalla kirkkoon seuraamaan Kristuksen kärsimyshistorian tapahtumia.
Kirkkokalenterin mukaiset hiljaisen viikon päivät ovat:
palmusunnuntai
hiljaisen viikon maanantai
hiljaisen viikon tiistai
hiljaisen viikon keskiviikko
kiirastorstai
pitkäperjantai
hiljainen lauantai
Kiirastorstai on pyhän ehtoollisen asettamisen päivä, jonka iltana vietetään seurakunnissa messu eli ehtoollisjumalanpalvelus.  Kirkon kuorissa voi messun aikana palaa 12 apostolin kynttilät ja niiden keskelle yksi isompi Kristus-kynttilä, joista sammutetaan ensin "Juudaksen kynttilä" ja messun päättyessä muiden opetuslasten kynttilät, kun luetaan evankeliumin kertomusta ehtoollisen asettamisesta. Messun päätteeksi alttari riisutaan, kaikki esineet siirretään pois alttarilta ja violetti liturginen väri vaihdetaan mustaan. Usein kirkon alttari ja alttarikaide verhotaan mustaan tai se voidaan jättää paljaaksi, riistutuksi.
Kiirastorstaita seuraava päivä on pitkäperjantai, Kristuksen ristiinnaulitsemisen, kuoleman ja hautaamisen päivä. Pitkänäperjantaina jumalanpalvelus on yksinkertainen ja karu. Yleensä virret lauletaan ilman urkujen säestystä eikä kirkonkelloja soiteta. Myöskään sakramentteja tai muita kirkollisia toimituksia ei vanhan kristillisen perinteen mukaan vietetä pitkäperjantaina eikä lankalauantaina. Liturginen väri on musta, murheen ja kuoleman väri.
Hiljainen lauantai on nimensä mukaan hiljainen päivä, jolloin ei tulisi viettää kirkollisia toimituksia. Päivän aihe on Kristus haudassa ja tuonelassa. Useissa seurakunnissa vietetään nykyään lauantain ja sunnuntain välisenä yönä pääsiäisyön messua.
Ensimmäisestä pääsiäispäivä ei kirkollisen kalenterin mukaan kuulu hiljaiseen viikkoon eikä paastonaikaan, vaan aloittaa uuden viikon, pääsiäisviikon.
Luterilaisuudessa > Vietto ja perinteet

Luterilainen kärsimyshistoria on perinteisesti jaettu kuuteen lukuun eli ahtiin. Hiljaisen viikon päivinä pidettiin kirkossa sanajumalanpalvelus, jossa saarnat päivän raamatunkohdasta. Näitä tilaisuuksia on nimitetty ahtisaarnoiksi. Ahdit olivat Uuden testamentin evankeliumien kertoman Kristuksen kärsimyshistoria yhteen kertomukseen muokattuna, ja se jaettiin kuuteen jaksoon, ahtiin (vrt. ruotsin sana akt - näytös). Nykyisessä Evankeliumikirjassa ahtien sijasta on katkelmat Luukkaan, Johanneksen ja Matteuksen evankeliumeista. Ne voidaan lukea hiljaisen viikon arkipäivien jumalanpalveluksissa siten että maanantaina luetaan Matteuksen evankeliumin kärsimyshistoria, tiistaina Markuksen ja keskiviikkona Luukkaan evankeliumin kärsimyshistoria. Johanneksen evankeliumin kärsimyshistoria on perinteisesti luettu pitkäperjantaina. Nämä kärsimyshistoriat, passiot voidaan lukea vuorolukuna, johon osallistuu on kertoja (evankelista) sekä lukijat Jeesuksen, opetuslasten ja muiden kertomuksissa esiintyvien henkilöiden vuorosanoille.
Nykyisin ovat tulleet suosituiksi erilaiset kärsimysnäytelmät. Näissä nk. Via Dolorosa- tai Via Crucis -näytelmissä, joita voidaan järjestää kirkossa tai ulkona julkisilla paikoilla, esitetään Kristuksen kärsimystien tapahtumia draaman keinoin. Näitä näytelmiä voidaan esittää paastonaikana tai erityisesti kiirastorstaina. Yleinen on myös esimerkiksi lauluihin, näyttelyyn ja kuvaelmiin perustuva Aamujen aamu -pienoismusikaali ja muut vastaavat tuotannot. Monissa seurakunnissa on alettu pitää myös vanhoja Ristin tien rukoushetkiä. Niissä pysähdytään rukoillen ja mietiskellen Kristuksen kärsimystien vaiheita esittävien kuvien ääreen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aamenesta Öylättiin - kirkollinen sanasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suuri viikko / Ortodoksi.net
Suuri Paasto / Ortodoksi.net
Armas Parvela

August Armas Parvela, sukunimi aik. Favén (23. tammikuuta 1885 Orimattila – 1953) oli suomalainen filosofian tohtori, kasvitieteilijä ja lyseon lehtori.
Parvelan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja August Favén ja Amanda Hakala. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1904 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1909 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1930. Parvela teki kasvitieteellisiä retkiä Norjaan 1913, Latviaan 1931 ja Liettuaan 1933.
Parvela aloitti opettajauransa 1911 maantieteen ja luonnonhistorian kollegana Raahen alkeiskoulussa. Hän siirtyi maantieteen ja luonnonhistorian nuoremmaksi lehtoriksi Oulun lyseoon 1913 ja hänet nimitettiin Oulun lyseon vanhemmaksi lehtoriksi vuonna 1919. Parvela toimi myös lyseon vararehtorina. Parvela oli lisäksi Oulun suomalaisen keskikoulun ja Oulun yhteislyseon opettajana. Hän oli Oulun Luonnonystävien Yhdistyksen johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1927. Hän oli Oulun kirkkovaltuuston jäsenenä sekä Pohjolan poikakodin ja Oulun diakonissalaitoksen johtokuntien jäsenenä.