stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vespot
Lajit ja anatomia

Vespojen heimoon kuuluu kolme sukua ja kolme lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Grammicolepidinae ja Macrurocyttinae. Vespolajit ovat piikkivespo (Grammicolepis brachiusculus), piikkipietari (Macrurocyttus acanthopodus) ja täplävespo (Xenolepidichthys dalgleishi). Heimon kalat ovat pieniä tai keskikokoisia, suurimmat niistä voivat olla 65 cm:n mittaisia. Kalojen ruumis on usein litteä, korkea ja nelikulmainen. Tyypillisiä piirteitä ovat myös 5–7 selkäevän piikkiä ja 2 tai 3 peräevän piikkiä, jotka näkyvät selvästi erityisesti piikkipietarilla, pieni suu sekä korkeat ja kapeat suomut. Nuorten vespojen peräevän ensimmäinen ruoto ja selkäevän toinen ruoto ovat hyvin pitkät, jopa pitempiä kuin kalan kokonaispituus. Vespot ovat hopeanharmaita, ja ruumiissa voi olla tummempia täpliä erityisesti nuorilla kaloilla.
Levinneisyys

Vespolajeja tavataan laikuttaisesti Atlantin ja Tyynenmeren lämpimiltä alueilta. Ne ovat syvänveden kaloja, jotka elävät tyypillisesti lähellä pohjaa 100–800 metrin syvyydessä.
Vaaleakanahaukka

| Vaaleakanahaukka |
| --- | --- |
 Harmaata muotoa edustava naamiokanahaukka.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  novaehollandiae
Kaksiosainen nimi
 Accipiter novaehollandiae  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Vaaleakanahaukka Wikispeciesissä   Vaaleakanahaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vaaleakanahaukka (Accipiter novaehollandiae) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sen esiintymisaluetta ovat Australia, Indonesia, Papua-Uusi-Guinea ja Salomonsaaret.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät, subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät ja mangrovemetsät vuorovesirajan yläpuolella.
Kuvaus

Vaaleakanahaukka on voimakasrakenteinen keskikokoinen lintu. Harmaalla muodolla on harmaa pää ja selkä, tummat siivenkärjet, raidallinen harmaa rinta ja pyrstö ja valkoinen alapuoli. Valkoinen muoto on maailman ainoa lintu, joka on kokonaan valkoinen.
Lintu on noin 40–55 cm pitkä, ja sen siipien kärkiväli on 70–110 cm. Naaraat painavat noin 680 g ja ovat koiraita paljon suurempia. Koiraat painavat keskimäärin 350 g.
Levinneisyys ja elinpiiri

Linnun esiintymisaluetta ovat Pohjois-, Itä- ja Kaakkois-Australian ja Tasmanian rannikot, toisinaan myös rannikot Länsi-Australiassa, Pienillä Sundasaarilla, Molukeilla, Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla.
Niiden tavallisimpia elinpiirejä ovat subtrooppiset ja trooppiset mangrovemetsät nousuveden rajan yläpuolella sekä alavat kosteikot, mutta myös lauhkean vyöhykkeen metsät.
Valkoinen vaaleakanahaukka.
Vaivatonta

Vaivatonta-sarja on WSOY:n 1960-luvulla kustantama kielenopetussarja. Se perustuu lähinnä kielten omatoimiseen opiskeluun erityisesti matkailijoiden tarpeisiin ja suunniteltu edulliseksi. Osittain sarjaa markkinoitiin laajan Tiedon portaat -sarjan oheistuotteena.
Sarjaan oli valittu keskeiset eurooppalaiset kielet. Kuhunkin osaan kuului noin satasivuinen kirjanen tärkeimmistä käyttöfraaseista ja sanoista. Kirjasen lisäksi kuhunkin osaan kuului pieni LP-levy, jossa syntyperäinen kielenpuhuja äänsi osan kirjasen sisällöstä. Oppaan laatijoiksi oli palkattu tunnettuja kielenopettajia.
Sarjassa ilmestyneet teokset

Vaivatonta englantia matkailijoille
Vaivatonta espanjaa matkailijoille
Vaivatonta italiaa matkailijoille
Vaivatonta ranskaa matkailijoille
Vaivatonta saksaa matkailijoille
Vaivatonta venäjää matkailijoille
Viljakainen

Viljakainen on suomalainen sukunimi:
Kalle Viljakainen (1853–1913), sanomalehdentoimittaja ja kansanedustaja
Kirsti Viljakainen, Kirsti Ilvessalo (1920–2019), tekstiilitaiteilija
Kyösti Viljakainen (1922–2000), insinööri ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Mikko Viljakainen, Vilunki 3000 (s. 1973), muusikko
Pekka Viljakainen (s. 1972), Tieto Oyj:n strategisista asiakassuhteista vastaava johtaja
Petri Viljakainen (1977–2022), Ukrainan sotaan osallistunut taistelija
Raili Viljakainen (s. 1954), sopraano.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Köping

| Köping |
| --- | --- |
 Köpingin raatihuone.
 Köping
 Koordinaatit: 59°30′47″N, 15°59′55″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västmanlandin lääni
Maakunta:  Västmanland
Kunta:  Köpingin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  11,86 km²
Väkiluku:  17 743
 – Väestötiheys:  1 496,0 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Köping on samannimisen Köpingin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 17 743 asukasta.
Köping oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Paikannimi Köping merkitsee suomeksi kauppalaa. Sana esiintyy myös monien muiden Ruotsin kaupunkien nimissä (Enköping, Falköping, Jönköping, Lidköping, Norrköping, Nyköping).
Köpingin seudulla tiedetään olleen asutusta jo noin 2000 eaa. Köpingin sinetti, johon vaakuna perustuu, on vuodelta 1349. Vuonna 1459 Köpingillä tiedetään olleen puolittaiset kaupunginoikeudet. Myös esimerkiksi raatihuone on 1400-luvulta.
Media

Paikallislehdet Arboga Tidning ja Bärgslagsbladet ilmestyvät kolmesti viikossa ja niillä on yhteinen toimitus Köpingissä.
Väestönkehitys

| Köpingin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 16 819 | 16 819 |
| 1965 | 1965 |    | 19 273 | 19 273 |
| 1970 | 1970 |    | 21 740 | 21 740 |
| 1975 | 1975 |    | 20 059 | 20 059 |
| 1980 | 1980 |    | 19 765 | 19 765 |
| 1990 | 1990 |    | 18 854 | 18 854 |
| 1995 | 1995 |    | 18 488 | 18 488 |
| 2000 | 2000 |    | 17 296 | 17 296 |
| 2005 | 2005 |    | 17 358 | 17 358 |
| 2010 | 2010 |    | 17 743 | 17 743 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Västmanlandin läänin kuntien keskustaajamat
Vaivaistupa

Vaivaistupa eli vaivaistalo on Suomessa ja Ruotsissa käytössä ollut vanhainkodin historiallinen vastine, jonne sijoitettiin pysyvästi köyhiä ja pitkäaikaissairaita ihmisiä. Niitä perustettiin varsinkin 1800-luvulla.
Vuoden 1571 kirkkolaki ja vuoden 1623 hospitaalijärjestys velvoittivat seurakunnat rakentamaan ja ylläpitämään alueellaan majapaikkaa kerjäläisiä varten. Samalla kerjuuoikeus rajoitettiin lähinnä omaan kaupunkiin tai pitäjään. Vuoden 1734 laki määräsi (rakennuskaari 26:1) jokaisen pitäjän asukkaan velvollisuudeksi rakentaa ja ylläpitää kirkkoa, kellotapulia, kirkonaitaa, pitäjäntupaa ja vaivaisten tupaa. Rakennusaineet ja niiden ajot tuli toimittaa tilan koon mukaan ja päivätyöt ruokakunnittain. Vaivaistupia ei kuitenkaan perustettu jokaiseen pitäjään, sillä vuoden 1852 vaivaishoitoasetuksen ilmestyessä ei sellaista ollut perustettu kaikkialleselvennä.
Vuoden 1852 asetus laajensi pitäjien huoltovelvoitteita ja määräsi toimintaan eräitä hallinnollisia muutoksia. Turvattomien lasten alaikäraja nostettiin kahdestatoista kuuteentoista vuoteen ja myös työkykyiset köyhät alettiin lukea avustettavien joukkoon. Pitäjät jaettiin piireihin, joille kullekin määrättiin valvoja, jonka tehtävä oli pysyä ajan tasalla alueensa köyhien tilanteesta ja oloista.
Vaivaistalo oli tarkoitettu ihmisille, jotka eivät pystyneet itse huolehtimaan toimeentulostaan. Talon asukkaiden oli osallistuttava voimiensa mukaan talon töihin. Vaivaistalot muutettiin vuonna 1922 köyhäinhoitolain nojalla kunnalliskodeiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaivaistupa Wikimedia Commonsissa
Villikkalan linnoitus

Villikkalan linnoitus oli ruotsalaisten Kustaa III:n sodan jälkeen Kymijoen länsipuolelle Elimäen Villikkalaan rakentama rajalinnoitus joka jäi kuitenkin keskeneräiseksi. Villikkalaan oli tarkoitus rakentaa viiden holvatun bastionin linnoitus ja aloitteen asiasta teki vapaaherra Rabbe Gottlieb Wrede. Rakennustyöt alkoivat keväällä 1793 vallimestari E. J. Braskin johdolla; rakentajina toimivat paikalle tuodun Pohjanmaan rykmentin sotilaat.
Rakennustyöt keskeytyivät kuitenkin jo syksyllä 1794 ilmeisesti rahapulan vuoksi. Linnoituksesta saatiin valmiiksi idänpuoleinen etuvarustus mutta suurin osa valleista jäi rakentamatta ja samoin rakentamatta jäivät vallihaudat ja linnoituksen rakennukset. Suomen sodan aikana Villikkalaan oli sijoitettu pieni sotaväen osasto mutta se poistui paikalta ilman taistelua.
Villikkalan linnoituksen alueen valleja on vielä havaittavissa vaikka paikka onkin metsän peittämä.
Kultapallokala

| Kultapallokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Heimo::  Pallokalat Tetraodontidae
Suku::  Tetraodon
Laji::  mbu
Kaksiosainen nimi
 Tetraodon mbu  Boulenger, 1899 
Katso myös
   Kultapallokala Wikispeciesissä   Kultapallokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultapallokala (Tetraodon mbu)  on afrikkalainen pallokalalaji. Se on makean veden pallokaloista suurin.
Koko ja ulkonäkö

Kultapallokala voi kasvaa lähes 70 cm pitkäksi. Se on vatsapuolelta kellanvalkea, selkäpuolelta ruskeatäpläinen. Se on normaalisti litteän laatikon muotoinen, mutta voi säikähtäessään pullistaa itsensä palloksi.
Alkuperä

Kultapallokaloja tavataan luonnossa Afrikassa Tanganjikajärven ja Kongojoen vesistöissä.
Käyttäytyminen

Nuoria kultapallokaloja pidetään joskus akvaarioissa muiden lajien joukossa, mutta ne saattavat muuttua aggressiiviseksi, ja jo niiden suuri koko ja isot hampaat tekevät niistä uhkan monelle lajille.
Vesiolot ja ravinto

Kultapallokala syö simpukoita ja muita selkärangattomia sekä pieniä kaloja. Se elää keskikovassa, happamuudeltaan neutraalissa vedessä, jonka lämpötila on 24–26 °C.
Vilja Lipsonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2000 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2004 | jääkiekko |  |
Vilja Lipsonen (s. 15. lokakuuta 1978) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Lipsonen kuului pronssia saavuttaneeseen Suomen maajoukkueeseen Kanadassa järjestetyissä MM-kilpailuissa 2000 ja 2004. Lisäksi hän pelasi neljänneksi sijoittuneissa Suomen joukkueissa MM-kilpailuissa 2001 ja 2005. MM-kilpailujen 20 ottelussa hän teki yhden maalin ja syötti neljä täysosumaa. Pelaamissaan 90 maaottelussa hän teki 15 ja syötti 14 maalia.
Lipsonen voitti Suomen-mestaruuden Tampereen Ilveksessä 2010. Hän pelasi SM-sarjaa Tapparassa kausilla 1993–1995, Ilveksessä kausilla 1995–1996, 1998–2000 ja 2008–2010, Kiekko-Karhuissa 1996–1997 sekä Itä-Helsingin Kiekossa 2000–2007. Lisäksi hän edusti 1. divisioonassa Kooveeta ja Salo HT:tä sekä kaudella 1997–1998 sveitsiläistä DHC Lyssiä. Hän pelasi SM-sarjassa 286 runkosarjaottelua, joissa hän teki 156 ja syötti 162 maalia. Pudotuspelien 53 ottelussa hän viimeisteli 11 ja syötti 25 maalia.
Vespuoli

| Vespuoli |
| --- | --- |

Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Korpilahti
Kaupunginosa nro:  89
Vespuoli on Jyväskylän 89. kaupunginosa, joka sijaitsee vuonna 2009 lakkautetun Korpilahden kunnan Päijänteen itäpuolisella alueella eli vesipuolella. Kaupunginosan alueella on kaksi pienaluetta: Putkilahti ja Oittila. Alue rajoittuu pohjoisessa Toivakkaan, idässä Leivonmäkeen (vuodesta 2008 osa Joutsaa) ja etelässä Luhankaan.
Vuoden 2021 lopussa alueella oli 448 asukasta.
Kärkistensalmen silta yhdistää Vespuolen Päijänteen länsipuoliseen Korpilahteen eli maapuoleen.
Kylät

Alueen maakirjakyliä oli Putkilahti, Oittila, Veijo, Raidanlahti, Pajulahti, pääosin Jämsän puolella oleva Ruotsula sekä Toivakkaan ja Leivonmäelle ylettyvä Rutalahti.
Historia

Aluetta asutettiin 1500-luvulla, jolloin Korpilahti kuului Jämsän pitäjään. Putkilahden ensimmäinen asukas oli vuotten 1539-1543 välisenä aikana Hahkalan kylän takamaille asettunut Mikko Niilonpoika, joka perusti Putkilahden talon eli myöhemmän Peuhan talon. Oittilan ensimmäinen asukas oli vuonna 1561 Sääksmäen erämaille asettunut savolainen Erkki Oittinen.
Vuonna 1691 Korpilahdesta tuli Jämsän alainen kappeliseurakunta. Vespuolen Mutasen kylän rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1701.
Korpilahti erotettiin Jämsästä vuonna 1861. Hallinnollisesti Vespuoli kuului Mikkelin lääniin, kunnes se vuonna 1870 siirrettiin Hämeen lääniin, johon Korpilahden maapuoli jo kuului. Päijänteen erottaman Vespuolen yhteydet kirkonkylään olivat kuitenkin heikot, jonka takia vuonna 1889 raidanlahtelainen Mikko Ilmola ehdotti Vespuolen erottamista muusta Korpilahdesta. Alue olisi siirretty takaisin Mikkelin lääniin. Suunnitelmaa harkittiin vielä vuosina 1891 ja 1921, jonka jälkeen suunnitelma hylättiin.
Vuonna 1901 senaatti teki päätöksen Toivakan seurakunnan perustamisesta. Uuden seurakunnan osaksi määrättiin Mutasen kappelista katsottuna kaukaiset Haukanmaan ja Vihijärven kylät sekä eräät Rutalahden kylän talot. Vuonna 1922 myös Nisula siirrettiin Toivakkaan. Myöhemmin vuonna 1936 varsinainen Rutalahti siirrettiin Leivonmäkeen.
Vespuolesta tuli osa Jyväskylää vuonna 2009 Korpilahden kunnan lakkauttamisen jälkeen.
Koronavirukset

| Koronavirukset |
| --- | --- |
 Elektronimikroskooppikuva kahdesta koronaviruksesta.
Virusten luokittelu
Ryhmä::  Virukset
Kunta::  Riboviria
Lahko::  Nidovirales
Heimo::  Coronaviridae
Alaheimo::  Orthocoronavirinae
Suvut
 Alphacoronavirus  Betacoronavirus  Gammacoronavirus  Deltacoronavirus 
Katso myös
   Koronavirukset Wikispeciesissä   Koronavirukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koronaviruksia. Koronaviruksille on tyypillistä niitä elektronimikros­koopilla katsottaessa ”halo” tai kruunun kaltainen (korona) olemus.
Koronavirukset (Orthocoronavirinae, aik. Coronavirinae) on ihmisillä ja eläimillä tauteja aiheuttavien RNA-virusten heimo, joka muodostaa alaheimon Coronaviridae-heimossa. Koronaviruksia tunnetaan kymmeniä erilaisia, joista seitsemän voi tarttua ihmisiin. Niistä neljä aiheuttaa vain lieviä flunssaoireita, mutta kolme, mahdollisesti neljäkin on aiheuttanut vakavan epidemian. SARSin aiheuttajaksi paljastui vuonna 2003 ennestään tuntematon koronavirus SARS-CoV. Vuonna 2012 tavattiin Lähi-idästä tätä muistuttava koronaviruksen aiheuttama hengityselintulehdus MERS. Vuonna 2019 Kiinan Wuhanissa tavattiin uusi COVID-19-tautia aiheuttava koronavirus SARS-CoV-2, joka leviää myös ihmisistä toisiin ja jonka Maailman terveysjärjestö julisti 11. maaliskuuta 2020 maailmanlaajuiseksi pandemiaksi.  Lisäksi on arveltu, että vuosina 1889–1890 esiintyneen niin sanotun venäläisen influenssan olisi aiheuttanut koronavirus OC43.
Koronaviruksiksi heimon viruksia kutsutaan, koska mikroskoopissa ne muistuttavat Auringon ulompaa kaasukehää eli koronaa.
Luokittelu ja rakenne

Koronavirukset muodostavat Orthocoronavirinae-alaheimon Coronaviridae-heimossa, joka kuuluu Nidovirales-lahkoon. Koronavirukset ovat vaipallisia, positiivissäikeisiä RNA-viruksia. Niillä on RNA-virusten suurin genomi, joka sisältää noin 30 000 nukleotidia. Koronaviruksen halkaisija on 125 nanometriä, joten ne ovat melko suuria verrattuna muihin ihmisiä tartuttaviin viruksiin.
Genomin ympärillä on proteiinista muodostunut nukleokapsidi, joka infektoituneessa solussa leviää vaihtelevasti solulimaan ja tumajyväseen. SARS-epidemian aiheuttaja näyttää suosivan erityisesti solulimaan leviämistä, mutta tämän asian kliinistä merkitystä ei tunneta.
Ihmiseen tarttuvia koronaviruksia

Koronavirukset löydettiin 1960-luvulla, ja ne todettiin yleisiksi ihmisen nuhakuumeen aiheuttajiksi. Siihen aikaan arveltiin, että ne aiheuttavat kliinisen taudin noin puolella tartunnan saaneista. Taudinkuvat olivat yleensä lieviä, ja tauti tuntui olevan erityisesti teini-ikäisten muttei pikkulasten infektio. Erään ensimmäisistä 1900-luvun seurantatutkimuksista mukaan arveltiin noin kolmen prosentin nuhakuumeista aiheutuvan koronaviruksista, ja epidemioiden havaittiin esiintyvän lähinnä kevättalvisin. Taudin itämisajaksi pääteltiin hieman yli kolme vuorokautta. Vuonna 2021 julkaistun tutkimuksen mukaan Itä-Aasiassa esiintyi noin 23 000 vuotta sitten alkanut koronavirusperäinen tauti. Taudin mahdollisena seurauksena itä-aasialaisten keskuudessa esiintyy mutaatioita, jotka antoivat suojaa kyseiseltä koronavirustaudilta.
Seitsemästä ihmiseen tarttuvasta koronaviruksesta neljä aiheuttaa lieviä flunssaoireita: OC43, HKU1, 229E ja NL63. Kolme taas voi aiheuttaa vakavan taudin: SARS-CoV, MERS-CoV sekä SARS-CoV-2, jonka vuonna 2019 aiheuttama epidemia julistettiin pandemiaksi vuonna 2020.
Ihmiseen tarttuvia koronaviruksia > SARS-CoV

SARS-CoV voi aiheuttaa SARS-nimisen hengityselintulehduksen, joka havaittiin ensimmäistä kertaa Itä-Aasiassa helmikuussa 2003.
Ihmiseen tarttuvia koronaviruksia > MERS-CoV

Maailman terveysjärjestö WHO ilmoitti toukokuussa 2013, että uudentyyppinen koronavirus voi siirtyä ihmisestä toiseen. Tämän MERS-CoV:ksi nimetyn viruksen tiedettiin siihen mennessä aiheuttaneen Euroopassa ja Lähi-idässä 18 ihmisen kuoleman. Uusi virus tavattiin ensi kerran syyskuussa 2012. Koronavirustartuntoja on Euroopassa ilmoitettu myös Saksassa ja Britanniassa. Yhteensä niitä oli tuolloin löydetty maailmassa 34 kappaletta.
Ihmiseen tarttuvia koronaviruksia > SARS-CoV-2

Vuonna 2019 raportoitiin Kiinan Wuhanissa koronavirus SARS-CoV-2, joka leviää myös ihmisistä toisiin ja joka aiheutti pandemian vuonna 2020. Virus on tiettävästi kehittynyt jossakin lepakkolajissa ja siirtynyt niistä mahdollisesti väli-isäntäeläimen kautta ihmiseen. Väli-isäntänä on ehkä ollut jokin muurahaiskäpylaji, mutta tämä ei ole varmaa.
Eläinten koronavirukset

Eläinten koronavirukset on tunnettu paremmin. Hiiren hepatiitin aiheuttavan koronaviruksen tiedetään tarttuvan herkästi. Siipikarjan tarttuvan bronkiitin aiheuttava koronavirus leviää ulosteella saastuneesta rehusta. Muita tauteja ovat sioilla esiintyvä tarttuva gastroenteriitti (TGE), porsaiden epideeminen ripulivirus ja porsaiden hemagglutinoiva enkefalomyeliitti, nautojen talvidysenteria ja kissan enteerinen suolistotulehdus (FECV) ja tarttuva vatsakalvontulehdus (FIPV).
Huhtikuussa 2020 raportoitiin Yhdysvalloissa koronaviruksesta Bronxin eläintarhan kissapedoilla. Uutinen ei kerro, mikä virustyyppi on kyseessä. New York Timesin mukaan kyseessä on uusi koronavirus, mutta eläintarhan tilanne on sellainen, että sitä ei ole syytä verrata yleisesti ottaen taudin tarttuvuuteen ihmisten ja eläinten välillä. Samassa kuussa kerrottiin Hollannissa tarhattujen minkkien saaneen covid-19-tartunnan työntekijöiltä. Tarhat on eristetty.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Coronavirinae
UniProt, Taxonomy: Orthocoronavirinae (englanniksi)
Viral zone: Coronavirinae (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Orthocoronavirinae, taxonomy (englanniksi)
MERS-CoV:n elektronimikroskooppikuva.
Alissa Eckertin ja Dan Higginsin tunnetuksi tullut (virheellinen) kolmiulotteinen havainnepiirros SARS-CoV-2-viruksesta
Viirupöllöt

| Viirupöllöt |
| --- | --- |
 Viirupöllö (Strix uralensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Viirupöllöt Strix  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Viirupöllöt Wikispeciesissä   Viirupöllöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viirupöllöt (Strix) on pöllöjen heimoon kuuluva lintusuku. Strix-sukuun kuuluvia lajeja on kuusitoista kappaletta.
Viirupöllöihin (Strix) kuuluvia lajeja

Aavikkopöllö (Strix butleri)
Afrikanpöllö (Strix woodfordii)
Amerikanviirupöllö (Strix varia)
Andienmetsäpöllö (Strix albitarsis) (Luetaan myös metsäpöllöihin)
Argentiinanpöllö (Strix rufipes)
Brasilianpöllö (Strix hylophila)
Intianpöllö (Strix ocellata)
Lapinpöllö (Strix nebulosa)
Lehtopöllö (Strix aluco)
Meksikonviirupöllö (Strix fulvescens)
Puistopöllö (Strix seloputo)
Raitapöllö (Strix chacoensis)
Ruskopöllö (Strix leptogrammica)
Täpläpöllö (Strix occidentalis)
Viirumetsäpöllö (Strix virgata) (Luetaan myös metsäpöllöihin)
Viirupöllö (Strix uralensis)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952 – miesten rekki

Miesten voimistelun rekissä osanottajia oli kaikkiaan 185 ja he edustivat 29 eri kansakuntaa. Lopulliset sijoitukset ratkesivat kahden yhteenlasketun suorituksen – pakollisten ja vapaavalintaisten liikkeiden – perusteella.
Rekki

| # | Kilpailija | Pist | 1 | 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jack Günthard | 19,55 | 9,75 | 9,80 |
| 2 |  Josef Stalder | 19,50 | 9,65 | 9,85 |
| 2 |  Alfred Schwarzmann | 19,50 | 9,70 | 9,80 |
| 4 |  Heikki Savolainen | 19,45 | 9,75 | 9,70 |
| 5 |  Viktor Tšukarin | 19,40 | 9,60 | 9,80 |
| 6 |  Jean Tschabold | 19,35 | 9,65 | 9,70 |
| 7 |  Helmut Bantz | 19,25 | 9,65 | 9,60 |
| 7 |  Melchior Thalmann | 19,25 | 9,65 | 9,60 |
| 9 |  Valentin Muratov | 19,20 | 9,65 | 9,55 |
| 9 |  Berndt Lindfors | 19,20 | 9,60 | 9,60 |
Velvet Flame

| Velvet Flame Plastic Tears |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1994
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: glam rock, garage rock, rock
 Levy-yhtiö: Megamania
Plastic Tearsin muut singlet
|   | Velvet Flame 1994 | Rhythm Rider 2016 |
Velvet Flame  on suomalaisen Plastic Tears -yhtyeen debyyttisingle, joka julkaistiin ensi kertaa vuonna 1994.
Single on uudelleenjulkaistu digitaalisessa muodossa 2.10.2014.
Kappaleet

Velvet Flame – 4.40 (säv. M. December)
True Love Never Dies – 2.15 (säv. M. December)
New York Thunder – 4.13 (säv. T. Lords/M. December)
Kokoonpano

Miqu December – laulu
Jamie Vivian – kitara
Tommy Lords – bassokitara
Eco Xtasy – rummut
Kyle Quincey

| Kyle Quincey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1985 (ikä 39) Kitchener, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  95 kg
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–2019
Seurat:  Grand Rapids Griffins (AHL) Detroit Red Wings (NHL) Los Angeles Kings (NHL) Colorado Avalanche (NHL) Denver Cutthroats (CHL) New Jersey Devils (NHL) Columbus Blue Jackets (NHL) Minnesota Wild (NHL) HIFK (SML)
NHL-varaus:  132. varaus, 2003 Detroit Red Wings
Kyle Quincey (s. 12. elokuuta 1985 itchener, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi ammattilaisurallaan NHL-liigassa yhteensä 586 runkosarjaottelua tehopistein 36+122=158 ja keräten 548 jäähyminuuttia sekä 56 playoff-ottelua tehden yhdeksän syöttöpistettä ja keräten 40 jäähyminuuttia.
Pelityyli

Quincey tunnetaan yleispuolustajana, joka pelaa rauhallisesti, eikä häneltä tarvitse odottaa suuria pistemääriä. Iltalehden toimittaja Vesa Parviaisen mukaan Quinceyn paras ominaisuus on kiekkovarmuuteen yhdistyvä monipuolinen syöttötaito ja hän jakaa kovia syöttöjä suoraan lapaan. Parviaisen mukaan Quinceylta puuttuu luisteluterävyyttä, mutta hän paikkaa tämän hyvällä sijoittumisella.