stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisabeth Turhapuro

| Elisabeth Turhapuro |
| --- | --- |
 Elisabeth Turhapuro vuonna 1987
Luoja(t):  Spede Pasanen
Näyttelijä(t):  Marjatta Raita
Ensi- esiintyminen:  1971 Spede Show -sarjassa
Kustantaja:  Spede-Yhtiöt / Ere Kokkonen Oy
Henkilötiedot
Ikä:  64
Asuinpaikka:  Helsinki
Luonteenpiirteet:  äkkipikaisuus
Suhteet
Muut sukulaiset:  aviomies Uuno Turhapuro isä Vuoristoneuvos Tuura äiti Reetta Tuura
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elisabeth Unelma Turhapuro (o.s. Tuura) on fiktiivinen henkilö Uuno Turhapuro -elokuvissa. Hän on vuoristoneuvos Tuuran tytär ja Uunon vaimo. Elisabeth ja Uuno riitelevät usein Uunon saamattomuudesta työasioissa. Hän yrittää kovasti saada Uunoa töihin ja oli nuorempana jopa valmis tarttumaan haulikkoon saadakseen Uunon hakemaan töitä. Usein hän aliarvioi Uunoa ja tulee Uunon huijaamaksi. Uuno taas sanoo Elisabethiä muun muassa rupsahtaneeksi.
Elisabethiä näytteli Marjatta Raita. Spede keksi Marjatta Raidan Elisabethiksi, sillä Raita tunnettiin viilipyttymäisestä aggressiivisuudestaan. Marjatta Raidan esittämä Elisabeth oli ainoa Turhapuro-hahmo, joka on esiintynyt kaikissa, niin virallisissa kuin epävirallisissakin Turhapuro-elokuvissa.
Hahmon filmografia

Uuno Turhapuro (1973)
Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)
Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)
Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)
Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)
Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)
Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)
Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)
Uuno Epsanjassa (1985)
Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)
Tupla-Uuno (1988)
Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990)
Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)
Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti (1992)
Uuno Turhapuron poika (1993)
Uuno Turhapuron veli (1994)
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)
Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004)
Televisiosarjat:
Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1986) (Elokuva 7-osaisena laajennettuna televisiosarjana)
Uuno Turhapuro (1996)
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1999) (Elokuva 5-osaisena laajennettuna televisiosarjana)
Uuno Turhapuro – This Is My Life (2006) (Elokuva 5-osaisena laajennettuna televisiosarjana)
Felice Albers

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Amstelveen 2021 |  |  |
Felice Albers (27. joulukuuta 1999) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020. Hänellä on lisäksi EM-kultaa vuodelta 2021.
Felice Fanetti

| Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Italia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | perämiehetön kaksikko |  |
Felice Fanetti (20. helmikuuta 1914 Cremona – 1. syyskuuta 1965) oli italialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja sai siellä pronssia perämiehettömässä kaksikossa.
Enrique Díaz Díaz

Enrique Díaz Díaz (s. 13. kesäkuuta 1952) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa.
Hänet vihittiin papiksi Morelian arkkihiippakuntaan 23. lokakuuta 1977 ja nimitettiin San Cristóbal de Las Casasin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Izirzadan titulaaripiispaksi 30. huhtikuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felipe Arizmendi Esquivel, jota avustivat Giuseppe Bertello ja Alberto Suárez Inda.
Eurylokhos

Eurylokhos oli kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen kumppani ja seuraava komentojärjestyksessä heidän paluumatkallaan Troijan sodasta takaisin Ithakaan.
Laivan ankkuroiduttua Aiaian edustalle Eurylokhos valittiin johtumaan ryhmää miehiä tutkimaan saarta. He löysivätkin tiheän metsän keskeltä aukiolla olevan palatsin, jonka ympärillä kuljeskeli vieraille ystävällisiä susia ja leijonia. Palatsin emännäksi osoittautui Kirke, joka kutsui miehet juhlapäivälliselle. Ainoastaan Eurylokhos epäili petosta eikä nauttinut ateriaa, ja niin hän pääsi pakenemaan, kun aterian jälkeen Kirke muutti sen nauttineet sioiksi. Kerrottuaan asiasta Odysseukselle tämä päätti pelastaa miehensä huolimatta Eurylokhoksen anelusta paeta saarelta.
Odysseuksen matkan jatkuttua miehistön pelastamisen jälkeen he ankkuroivat saarelle, jossa auringonjumala Helioksen karja käyskenteli. Kirke oli neuvonut jättämään eläimet rauhaan, mutta Odysseuksen poissa ollessa Eurylokhos taivutti miehistön teurastamaan härkiä ravinnoksi nälkäänsä. Tämän seurauksena Zeus tuhosi myöhemmin heidän laivansa, ja Eurylokhos muun miehistön tavoin – Odysseusta pois lukien – hukkui mereen.
Muita samannimisiä hahmoja

Eurylokhos oli myös yksi Aigyptoksen pojista, jonka tämän puoliso Autonoe, danaidi, surmasi hääyönä.
Enrique Gil

| Enrique Gil |
| --- | --- |
 Enrique Gil ”One Kapamilya Go” konsettikiertueella vuonna 2014 Torontossa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1992 (ikä 32) Cebu, Filippiinit
Ammatti:  näyttelijä, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  2008–
Aiheesta muualla
IMDb 
Enrique Gil (s. 30. maaliskuuta 1992 Cebu, Filippiinit) on filippiiniläinen näyttelijä, tanssija ja malli.
Edvin Salonen

Edvin Kustaa Salonen (1. helmikuuta 1912 Kustavi – 14. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.
Henkilöhistoria

Salosen vanhemmat olivat kirvesmies Kustaa Salonen ja Aina Elina Salonen, aiemmin Hagman, ja puoliso vuodesta 1939 Saima Sikanen (k. 1984). Salonen kävi kansakoulun ja opiskeli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa Leningradissa 1932–1935. Hän oli muurarin apulainen Turussa 1927–1928, Crichton-Vulcanin telakan levysepän apulainen 1928–1930, Helvarin radiotehtaan työkaluviilaaja 1939–1941, Puhelinteollisuus Oy:n työkaluviilaaja 1942–1945 ja Suomen Metallityöväen Liitossa sihteeri 1945–1967 ja toinen puheenjohtaja 1967–1971.
Salonen tuomittiin Turun hovioikeudessa kahdeksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta 1930 ja  neljäksi vuodeksi kuudeksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta 1935. Hän oli Suomen Kommunistisen Puolueen ammattiyhdistysjaoston jäsen 1945–1972, työneuvoston jäsen 1946–1950 ja hinta- ja palkkaneuvoston jäsen 1948–1951 ja hänellä oli myös useita koti- ja ulkomaisia ammattiyhdistysjärjestöjen luottamustehtäviä. Työtuomioistuimen jäsen Salonen oli  1967–1972.
Julkaisuja

Viittavälejä Metallityöväenliiton 75-vuotistaipaleelta, 1974
Työaikalainsäädäntö, 1976 (K. Höltän kanssa)
Monttöörit: Helsingin sähkömiesten järjestäytymisen historiaa vuodesta 1905, 1994 (I. Kivivuoren kanssa)
Aiheesta muualla

Edvin Salonen Biografiasampo.
Ezequiel Ponce

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1997
Syntymäpaikka: Rosario, Argentiina
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: AS Roma
Pelinumero: 18
Junioriseurat
0000–2013: Newell’s Old Boys
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2015 | Newell’s Old Boys | 24 | (5) |
| 2015- | Roma | 0 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. tammikuuta 2016.
Ezequiel Ponce (s. 29. maaliskuuta 1997 Rosario) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa italialaista AS Romaa. Oikeajalkainen Ponce on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ponce on Newell’s Old Boysin kasvatti. Hän edusti seuran ykkösjoukkuetta vuodet 2013–2014 pelaten Primera Divisiónissa 18 ottelua, joissa syntyi neljä osumaa. Debyytti sarjassa tapahtui lokakuussa 2013 ja ensimmäinen maali syntyi maaliskuussa 2014. Tehdessään debyytin hänestä tuli seuran historian nuorin pelaaja ja tehdessään avausmaalinsa Argentiinan Primera Divisiónin historian viidenneksi nuorin maalintekijä. Yhteensä Ponce pelasi Old Boysin paidassa 24 ottelua viimeistellen niissä viisi maalia.
Elokuussa 2015 Ponce siirtyi italialaisen Roman organisaatioon.
Käännös suomeksi
Ernesto Araujo

| Ernesto Araujo |
| --- | --- |

Brasilian ulkoministeri
 1. tammikuuta 2019 – 29. maaliskuuta 2021  
Edeltäjä:  Aloysio Nunes
Seuraaja:  Carlos Alberto França
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1967 (ikä 57) Porto Alegre, Rio Grande do Sul, Brasilia
Ammatti:  diplomaatti
Tiedot
Tutkinnot:  Brasilian yliopisto
Ernesto Henrique Fraga Araujo (s. 15. toukokuuta 1967) on brasilialainen diplomaatti, joka on toiminut vuoden 2019 alusta lähtien Jair Bolsonaron hallinnossa Brasilian ulkoministerinä.
Araujon sanotaan edustavan Bolsonaron hallinnossa kristillistä fundamentalismia.
Ura

Araujo työskenteli vuosia diplomaattina Washingtonissa edustaen Brasiliaa, jossa tuolloin oli vasemmistolainen hallinto. Vuonna 2017 hän julkaisi kollegoidensa yllätykseksi äärimmäisen konservatiivisen esseen "Trump and the West", jossa hän tuomitsi Yhdistyneet kansakunnat ja muut "globalistiset voimat", joiden positiivisena vastakohtana hän kuvasi "todellisen nationalismin", jonka hän katsoi nousevan "jumalista ja esi-isistä" eikä mistään "arvoista". Hän oli todennut ilmastonmuutoksen ja siitä puhumisen olevan marxilainen salaliitto, jolla pyritään tuhoamaan länsimaiden taloutta ja toisaalta edistämään Kiinan kasvua. Samojen "kulttuurimarxilaisten" piirien tavoitteiksi hän oli aiemmin blogissaan arvellut punaisen lihan, öljyn ja heteroseksin kieltämisen. Hän oli myös blogissaan sanonut tavoitteenaan olevan Brasilian ja maailman auttaminen globalistisesta ideologiasta irti pääsemisessä.
Ura > Ulkoministerinä

Bolsonaro valitsi Araujon ulkoministerikseen Yhdysvalloissa asuvan itseoppineen filosofin ja Brasilian uusoikeiston gurun Olavo de Carvalhon suosituksesta. Araujo oli työskennellyt ennen nimitystään diplomaattina vuosikymmeniä, mutta hän ei ollut toiminut koskaan suurlähettiläänä.
Araujo on Bolsonaron tavoin korostanut läheisiä suhteita Yhdysvaltoihin ja erityisesti presidentti Trumpin hallintoon. Hänen mukaansa koko maailma kadehtii Brasilian hyvää yhteyttä Trumpiin.
Syyskuussa 2019 Araujo sanoi Washingtonissa, ettei ilmastokatastrofia ole ja toi esille näkemyksensä, ettei tieteellistä näyttöä ole ilmaston lämpenemisen syistä. Hän myös vähätteli Amazonasin sademetsien polttamista, josta Brasiliaa oli kritisoitu.
Araujo on sanonut olevansa ristiretkellä kristillisten arvojen puolesta ja hän on verrannut brasilialaiset diplomaattien kokouksessa presidentti Bolsonaroa Jeesukseen Kristukseen.
Sotavaunut Euraasian aroilla

Sotavaunut Euraasian aroilla ovat toistaiseksi varhaisin havainto maailmassa sotavaunuista eli kaksipyöräisistä rynnäköintiin tarkoitetuista hevosvetoisista kieseistä. Varhaisimmat löydöt niistä on tehty Sintaštan kulttuurin kalmistoista, joissa ne ajoitetaan heti 2000 eaa. jälkeen. Sotavaunut tarvitsivat suitsissa poskilevyt, joiden sisäpinnan terävät nystyrät helpottivat ajajia ohjastamaan hevosparia niin, että vaunuilla voitiin ajaa nopeasti ja samalla kääntyä tehokkaasti eri suuntiin. Suitsien poskilevyjä on löydetty myös Sintaštaa vanhemmasta Potapovkan kulttuurista, vaikka sieltä ei tunneta vielä sotavaunuja. Niiden käyttö omaksuttiin myös Sintaštaa nuorempaan Petrovkan kulttuuriin, jonka kalmistoista vaunujen jäänteitä on myös löydetty. Varhaiset sotavaunuhautaukset sijaitsevat Etelä-Uralin ympäristössä aron pohjoisreunalla Euroopan ja Aasian rajalla.
Sotavaunujen keksiminen on perinteisesti sijoitettu Lähi-itään ajalle 1900–1800 eaa. Tälle ajatukselle on nyt varteen otettava haastaja, kun Venäjän ja Kazakstanin aroilta on vuoden 1992 jälkeen löytynyt yhä enemmän hevosvetoisiin sotavaunuihin liittyviä muinaisjäänteitä. Aron ja metsäaron sotavaunulöydöt eivät ole pelkästään vain varhaisten sintaštalaisten hautalöytöjen varassa, vaan niitä tunnetaan myös nuoremmasta Andronovon kulttuuriryhmästä, joka levittäytyi itään arolle ja siitä etelään sen puoliaavikolle. Kulttuuriryhmän laajan alueen eri puolilta tunnetaan sotavaunuista kertovia muinaislöytöjä. Tällaisia ovat savesta valmistetut pienoismallit, luusta valmistetut suitsien poskilevyt, kalliopiirrokset hevosvaunuista Kazakstanissa ja Keski-Aasiassa, sekä yhdestä keraamisen astian kylkeen tehdystä piirroksesta. Arolla tunnetaan varsinaiset sotavaunut toistaiseksi vain hautalöytöinä. Aron muut nautojen tai hevosten vetämät kulkuvälineet olivat raskaita nelipyöräisiä rattaita. Niistä on paljon enemmän esinetodisteita, mikä kertoo pitkästä perinteestä käyttää hyväkseen hevosia, nautoja ja kameleita arjen askareissa. Otaksutaan, että juuri näillä seuduilla hevonen kesytettiin.
Uudet sotavaunut olivat ylivoimaisia taisteluissa jalkaväkeä vastaan, ja siksi uusi sotataktiikka levisi nopeasti aroilta itään yli Aasian kohti Kiinaa ja Intian niemimaata sekä kaakkoon kohti Lähi-itää ja Kaakkois-Eurooppaa. Jo 1500 eaa. suuria määriä sotavaunuja käytettiin Kaakkois-Euroopassa, Egyptissä, Intian niemimaalla ja viimeistään 1200 eaa. myös Kiinassa.
Sotavaunujen rakenne > Pienoismallit, kalliopiirrokset ja muut merkit vaunujen kehityksestä

Monista aron ja metsäaron kivikauden, pronssikauden ja rautakauden haudoista on löydetty pieniä savesta valmistettuja nelipyöräisiä kärryjä, joita vetivät savesta muotoillut eläimet. Näitä tunnetaan jo 3. vuosituhannelta eaa. ja erilaisia pienoismalleja jätettiin hautoihin vielä rautakaudella skyyttien aikana. Vaunut kehittyivät kuitenkin eteenpäin, kun Kamylkiassa oli hautaan laitettu kaksi pyörää sekä kaksipyöräisen vaunun pienoismalli.
Aron kallioissa ja kivissä on siellä täällä kalliopiirroksia hevosvetoisista vaunuista. Useimmat niistä esittävät nelipyöräisiä vaunuja, mutta piirroksissa on myös kaksipyöräisten vaunujen kuvia. Monet kuvista arvellaan andronovolaisten paimenten tekemiksi, vaikka piirroksia ei voi ajoittaa. Kalliopiirroksia löytyy muun muassa Sary-Arkasta, Moinkumysta, Dzhambulin kaupungista ja Balhašista, myös Tamgaly-Karatausta eteläisestä Kazakstanista, Smagulista, Moinakista ja Talapty-1:stä itäisestä Kazakstanista, Saymaly-Tashista Tienšanin vuoristosta, sekä Kopalista, Tekke-Tashista ja Akdzhilgasta Pamirin alueelta.
Umpilautaiset pyörät olivat hyvin kestäviä, mutta myös hyvin painavia. Ensimmäinen tekninen parannus tapahtui, kun pyörät ryhdyttiin valmistamaan vanteesta, jota tukivat sisältäpäin H-kirjaimen muotoon keskenään yhdistetyt 3–4 puolaa (cross-bar wheel). Pisin lautamainen puola toimi vanteen halkaisijana, ja siinä oli akselin navalle tehty reikä. Halkaisijaan kiinnitettiin navan kummallekin puolelle kohtisuoraan poikittaiset laudat, jotka tukivat vannetta kummastakin päästään. Nämä vaunut eivät olleet varsinaisia sotavaunuja, vaikka niistäkin tunnetaan kaksipyöräisiä versioita. Seuraava parannus oli, kun pyörän navan ja vanteen väliin kiinnitettiin puolat säteittäisesti. Kevein rakenne saavutettiin aluksi kiinnittämällä halkaisijaltaan puolimetriseen pyörään ristikkäin lautamaiset puolat. Myöhemmin pyörän halkaisijaa kasvatettiin ja samalla alettiin käyttää ristilautojen asemasta 6–12 puolaa. Näitä puolapyöräisiä vaunuja kehitettiin todennäköisesti ensimmäisenä arolla, missä heimosodissa tarvittiin sotavaunuihin lisää nopeutta. Myöhemmin, kun vanne onnistuttiin valmistamaan yhdestä taivutetusta puusta, voitiin puolien määrää vähentää neljään. Varhaisimmat esimerkit näistä taivutetuista vanteista on löydetty egyptiläisten sotavaunuista.
Sotavaunujen rakenne > Pyörät

Varhaisimmat pyörät, joissa vanne tuettiin napaan puolilla, on löydetty Etelä-Uralin aron sintaštanilaisista hautakammioista ja ne ajoitetaan 2000–1800 eaa. Hautausperinteeseen oli kuulunut laskea vainajan mukaan hautaan myös osa vaunuista ja molemmat hevoset. Vaunujen pyörät työnnettiin haudassa oleviin kuoppiin, jotta ne pysyisivät vierimättä paikoillaan. Kun hautakammion katto myöhemmin romahti, jäivät pyörät lahotessaan hiekan peittoon. Tämä oli tutkijoille onnekas tapahtuma, sillä nyt saatiin pyörän alaosan rakenteesta selvä kuva. Sotavaunujen puuosat jättivät lahotessaan maaperään likajälkiä, joista kaivauksissa ilmeni pyörien alaosan perusrakenteet. Niistä voitiin laskea pyörien halkaisijat ja puolien lukumäärät. Vaikka pyörän rakenteen pääpiirteet tunnetaan, ei niiden tarkkoja mittoja tunneta edelleenkään.
Aron sotavaunujen vanteet oli koottu useasta puuosasta ja niiden halkaisijat vaihtelivat noin 1,0–1,2 metriä. Vanne oli tuettu suoraan akselin napaan käyttäen 10–12 samanlaista puolaa. Esimerkiksi Keski-Kazakstanin Satanin kalmistosta, joka edustaa myöhäisempää vaunujen kehitystä, on voitu mitata joitakin pyörän osien mittoja. Siellä oli vanteeseen koverrettu nelikulmaisia reikiä puolien liittämiseksi ja samalla tavalla oli ilmeisesti toimittu myös navan liitoksissa. Katkaistun puolan poikkileikkauskuviot olivat yleensä suorakulmion tai neliön muotoiset. Reiän vanteen suuntainen pituus oli ollut 3,5–4,5 senttimetriä ja poikittainen leveys 3,0–3,5 senttimetriä, kun vanteet olivat yleensä noin 4 senttimetriä leveät. Vanteiden reiät ja muut puutyöt oli toteutettu pronssityökaluja käyttäen. Näitä olivat ainakin pora, taltta, veitsi ja kirves. Liitokset pysyivät koossa ilman metallinauloja.
Sotavaunujen rakenne > Kori tai lavetti

Ohjastaja ja matkustajat seisoivat vaunun korissa tai lavetilla. Aron sotavaunujen lavetista tai korista ei ole säilynyt selviä jäänteitä eikä niiden rakennetta tunneta. Muutama sata vuotta myöhemmin egyptiläisten sotavaunut oli rakennettu kevyiksi vain muutamia puuosia yhdistelemällä. Heidän vaununsa oli jopa punottua koriainesta tai nahkaa, mikä teki sotavaunut kevyiksi. Niitä ajettiin seisaaltaan, mikä on merkittävä ero istumalla ajamiseen. Kun ajetaan suurella nopeudella vaunut hyppivät voimakkaasti aron epätasaisella nurmella ja kivikoissa. Vaunujen töyssyt on otettu vastaan taivutetuilla jaloilla. Yleensä sotavaunujen korin takaosa on ollut avoin, jotta vaunun kyytiin on voitu hypätä takaapäin. Näin on todennäköisesti ollut myös aron vaunuissa. Kuten edellä kerrottiin, ei aron vaunujen lavetin rakennetta tunneta. Niitä käytettiin kuitenkin taisteluihin keihäiden ja peitsien kanssa eikä jousien ja nuolien kanssa. Jousitaisteluissa ei taisteltu lähietäisyydellä, joten vaunujen suojaukset olivat kevyitä. Keihästys ja peitsellä taisteleminen vaati lähikontaktia, joten vaunujen korin osat ovat täytyneet olla vahvistettuja.
Keski-Kazakstanista Satanin kalmistosta tutkitun sotavaunun lavettiosa oli 1,2 metriä leveä ja 0,67 metriä syvä vaunun kulkusuunnassa. Tästä myöhäisestä mallista ei voi päätellä aikaisempien sotavaunujen mittoja, mutta tutkijoille se antaa tietoja arojen vaunujen kehityksen suunnasta. Täyttä totuutta vaunujen rakenteesta ei ehkä saada milloinkaan, sillä hautakammiot olivat aina olleen liian ahtaita täysikokoisia vaunuja varten. Niihin laskettiinkin vain joitakin vaunujen osia, kuten pyörät ja vaunu, mutta niistä irrotettiin aisat. Joskus hautaan laskettiin ainoastaan pyörät, jätettiin ne nojaamaan hautakammion seinämiin.
Sotavaunujen rakenne > Muu rakenne

Vaunujen muu rakenne ei ole selvinnyt. Käytännössä voidaan kuitenkin olettaa aisojen ja jonkinlaisten länkien tapaisten varusteiden käyttöä. Vain suitsien poskilevyistä on varmoja esinelöytöjä. Poskilevyt olivat eri kulttuureissa omanlaisensa ja niiden avulla on voitu seurata esimerkiksi sotavaunujen leviämisreittejä.
Kalmistolöydöt

Sintaštalaisissa ja petrovkalaisissa sotavaunuhautauksissa oli joitakin yhteisiä piirteitä. Haudat oli kaivettu maan alle salvotuilla hirsillä tuettuun kammioon, joka oli sitten peitetty hirsillä, kivillä ja maalla. Haudan päälle oli myös voitu kasata hautakumpu, joita kutsutaan Venäjällä kurgaaneiksi. Sotavaunut oli laskettu haudan pohjalle seisomaan pyörilleen. Joskus pyörät oli kaivettu maahan, jolloin niiden puuosista on jäänyt maahan tunnistettavat likajäljet lahonneista puuosista. Hautaan oli myös uhrattu kaksi rattaita vetävää hevosta. Joskus haudassa oli hevosten koko luuranko, mutta yleistä oli myös vain tiettyjen osien sijoittaminen hautaan. Silloin hevosen pää oli irrotettu kehosta ja jalat on katkaistu polvista, ja jalat oli laitettu siistiin pinoon pään viereen. Vaunujen ajaja, jonka haudasta on todennäköisesti ollut kyse, löytyi kaivauksissa makaamassa rattaiden edessä. Häneltä löytyi aina monipuolinen aseistus. Niihin kuuluivat osa seuraavista aseista: pronssitikari, pronssikirves, pitkä jousi ja nuolia, raskas heittokeihäs tai peitsi, sekä kevyempiä keihäitä. Haudasta löytyi säännönmukaisesti myös hevosten suitset, joista löytyivät kuolainten luiset poskilevyt, joiden sisäpinnassa on poskien ihoon painautuvat nystyrät ja jossa oli reiät kuolainten puruosille. Sotavaunut olivat kokonaan puuta, joten ne ovat lahonneet kokonaan. Eräät vaunut ovat säilyneet osittain, mutta yleensä puuosista on jäänyt jäljelle vain mustat likamaajäljet, joista voidaan päätellä joitakin sotavaunujen ominaisuuksia. Toisinaan vaunut ovat kadonneet kokonaan, mutta silloin ei enää puhuta sotavaunuhautauksesta. Osa tutkijoista epäilee, että edellä mainittujen suitsien poskilevyt ovat silloin ainoa vihje muinaisesta sotavaunuhautauksesta.
Kalmistolöydöt > Tunnettuja sotavaunuhautauksia

Tutkijat kiistelevät sintaštalaisten sotavaunuhautojen lukumäärästä. Vaunuista on yleensä jäljellä vain pyörien jättämät likajäljet, joiden tunnistettavuus vaihtelee suuresti. Varovaisimmat tutkijat hyväksyvät 16 varmaa sotavaunuhautausta yhdeksässä sintaštalaisessa ja petrovkalaisessa kalmistossa, sillä niissä on selvästi tunnistettavat pyörien jättämät likamaajäljet. Petrovkan kulttuuri oli samanaikainen varhaisemman Sintaštan kulttuurin kanssa ja sen vaikutusalue sijaitsi heistä itäänpäin (noin 1900–1750 eaa.). Mahdollisia sotavaunuhautauksia tunnetaan myös Potapovkan kulttuurista Samarajoen laaksosta. Luottavaisemmat tutkijat laskevat lukumäärään mukaan myös ne hautaukset, joista löytyy vain pyörille tehdyt pienet kuopat. Nämä tapaukset lisäävät lukumäärää viidellä, mutta jos myös edellä mainitut suitsien poskilevyt hyväksytään mukaan, ei kokonaislukumäärästä ole enää koottua tietoa.
Sotavaunuhautauksia on löytynyt Sintaštan mogilasta seitsemän (käytetään lyhennettä SM, katso alla). Niissä vaunujen pyörävälit olivat 1,4–1,6 metriä (haudat SM-4 ja SM-28) ja 1,2–1,3 metriä (SM-5, SM-12 ja SM-19). Kalmistosta Kammenyi Ambar 5 on löydetty kaksi vaunua (pyörävälit 1,4–1,6 metriä) haudoista 6 ja 8, Krivoje Ozerosta kaksi (hauta 1 ja toinen hauta, pyörävälit 1,2–1,3 metriä), kalmiston Solntse-2 kurgaaneista 4/1, 5/2 ja 11/2, sekä Vetljankan kurgaanista 14/6. Pohjois-Kazakstanissa on Ulyubayn kalmistoissa Kenesin kurgaanissa 3/5 ja Berlik-2 kurgaanissa 2/1 ja 10. Keski-Kazakstanissa Satanin kalmiston kurgaanista 1. Satanissa on pyörien välimatka 1,2–1,45 metriä ja pyörän halkaisija 1,0–1,2 metriä. Petrovkan kulttuurin hautaus Berlykistä tunnetaan kaksi (pyörävälit 1,4–1,6 metriä) sotavaunuhautaa.
Kalmistolöydöt > Krivoje Ozero

Krivojen Ozero -järven rannalla sijaitsee sintastalainen kalmistoalue, jossa on useita kurgaaneja. Kurgaanin 9 alla haudassa 1 oli miesvainajan jäännökset. Miehen ikä oli kuolinhetkellä noin 50 vuotta. Hänet haudattiin yhdessä sotavaunujen ja kahden hevosenkallon kanssa. Sotavaunuista oli jäänyt tavallista enemmän likamaajälkiä maahan. Tutkijat ovat voineet nähdä jäljet vaunun alaosasta, akselista, molempien pyörien alaosista, puolista ja akselin toisesta navasta. Hautaan oli laskettu mukaan pronssitikari, taltta, kaksi piikivikärkeä ja neljä suitsien poskilevyä.