Hirmuvaltias
Romaanin vaiheet > Julkaisu ja väitteet arabialaisesta alkuperästä

Kirjeissään Beckford painotti Henleylle, ettei Hirmuvaltiasta tulisi julkaista ennen episodien valmistumista eikä englanninkielistä laitosta missään tapauksessa ennen ranskankielista versiota. Toistuvien viivytysten jälkeen Henley päätti kuitenkin julkaista käännöksensä itse. Hän otsikoi laitoksensa nimellä An Arabian Tale, from an Unpublished Manuscript with Notes Critical and Explanatory. Anonyymissä esipuheessa Henley kertoo tekstin perustuvan vanhaan ”Idästä” löytyneeseen käsikirjoitukseen, jonka oli ”tämän toimittajalle” välittänyt ”Oppinut mies” (a Man of letters). Epämääräisten sanavalintojen vuoksi esipuhe jättää epäselväksi, onko kyseessä suora käännös vai pelkästään arabialaisen alkutekstin inspiroima tarina. Varsinaisen kertomuksen otsikkona on ensipainoksessa The History of the Caliph Vathek, with Notes. Henleyn toimittama laitos ilmestyi J. Johnsonin kustantamana kesäkuussa 1786. Yhteensä selittäviä viitteitä on ensipainoksessa sanamäärällä mitattuna miltei yhtä paljon kuin varsinaista leipätekstiä.
Tutkijat ovat spekuloineet Henleyn motiiveilla. Ennenaikaisen julkaisun mahdollisia selityksiä ovat halu saattaa noottien sisältämä tieto yleisön saataville, Beckfordiin liittyvien skandaalien aiheuttama mainehaitta, rahan tarve sekä epäselvyys siitä, saisiko Beckford ikuisuushankettaan ylipäätään valmiiksi. Rahan tarvetta lukuun ottamatta Henley itse perusteli toimintaansa kaikilla edellä mainituilla seikoilla. Beckfordin roolin vähättelyä puolestaan on selitetty esimerkiksi kateudella sekä miesten tulehtuneilla väleillä. Noottien laatiminen ja julkaiseminen oli samalla osa Henleyn akateemista uraa. Hänelle myönnettiin sittemmin tohtorinarvo, ja hän toimi vuodesta 1805 alkaen East India Company Collegen rehtorina. Vathek-tutkija Kenneth W. Grahamin mukaan Henleyn petosta ei voida pitää suurena syntinä, sillä hän oli työskennellyt käännöksen parissa vastikkeetta kolmen vuoden ajan. Jos hän ei olisi julkaissut Hirmuvaltiasta itse, teos olisi hyvinkin saattanut kokea episodien kohtalon ja ilmestyä vasta Beckfordin kuoleman jälkeen.
Sveitsiin siirtynyt Beckford kuuli elokuussa 1786 Hirmuvaltiaan julkaisusta, mikä masensi jo entuudestaan kovan paineen alaista kirjailijaa entisestään. Vastareaktiona englanninkieliselle laitokselle Beckford painatti Lausannessa ranskankielisen versionsa nimellä Vathek. Se on päivätty vuodelle 1787, mutta painettiin tosiasiassa jo edellisen vuoden marraskuussa. Myyntiin se tuli mahdollisesti joulukuussa 1786. Laitos sisältää vain alkuperäisen kertomuksen, mutta se myös mainostaa vielä julkaisemattomia episodeja. Viitteitä teoksessa on vain neljä, nekin luonnosmaisia. Myös Beckford näyttää vihjailleen arabiankieliseen alkuperään: Lausannen-laitoksen esipuheessa hän viittaa ”muihin samankaltaisiin tarinoihin” ja nimeää lähteekseen Englannin Konstantinopolin-suurlähettilään Edward Wortley Montagun ja hänen vaimonsa Lady Maryn jäämistön.
Lausannen-laitoksen spekuloitiin pitkään olleen paikallisen teologian professorin David Levaden tekemä kehno ranskannos Henleyn laitoksesta. Tämän version mukaan alkuperäinen käsikirjoitus olisi joko hävinnyt tai päätynyt Henleyn haltuun. Beckford ei nähnyt ranskankielistä käännöstä ennen kuin se oli painettu, jolloin hän totesi sen kelvottomaksi ja käänsi ranskalaisten ystäviensä avulla kertomuksen uudestaan myöhempää julkaisua varten. Vertailu Letticen käännökseen on kuitenkin osoittanut käsityksen virheelliseksi. Lausannen-laitos perustuu siis alkuperäiseen käsikirjoitukseen, ja sen virheet näyttäisivätkin johtuvan kiireisestä julkaisuaikataulusta, Beckfordin kielitaidon puutteista sekä oikolukijaksi pyydetyn Levaden leväperäisestä työskentelystä. Myöhempiä ranskankielisiä laitoksia toimittaessaan Beckford turvautui lääkärinsä François Verdeilin ja näytelmäkirjailija Louis-Sebastien Mercierin apuun.