stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Allan Saratie

Allan Verner Saratie, sukunimi vuoteen 1911 Pöyry (21. syyskuuta 1889 – 11. toukokuuta 1919 Mikkeli) oli suomalainen raatimies ja toimittaja, joka tunnetaan vuonna 1917 julkaisemastaan suomen kielen oikeakielisyysoppaasta.
Allan Saratie pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1909 ja ryhtyi sitten toimittajaksi. Hän oli vuodesta 1911 alkaen Maakansa-lehden toimittajana Viipurissa ja sen jälkeen Suur-Savo-lehden aputoimittajana Mikkelissä vuoteen 1916 saakka. Vuonna 1914 hänet valittiin Mikkelin kaupungin kunnallisraatimieheksi. Vuonna 1918 hän toimi Mikkelin läänin elintarvetoimiston sihteerinä sekä Mikkelin kaupungin terveydenhoitolautakunnan sihteerinä. Saratie kuoli toukokuussa 1919 espanjantautiin.
Saratie julkaisi 1917 suomen kirjakielen käytön oppaan nimellä Hyvää suomea. Oikeakielisyysohjeita. Opas jäi kuitenkin verraten tuntemattomaksi kielentutkijapiireissä edellisenä vuonna julkaistun Knut Cannelinin vastaavan Kieliopas-oppaan rinnalla.  Tähän saattoi vaikuttaa se, että Saratie oli sanomalehdentoimittaja eikä kielimies. Kirjan esipuheen mukaan Emil Saarimaa oli kuitenkin lukenut kirjan käsikirjoituksen. Saratie käytti kirjansa lähteinä Cannelinin opasta, E. N. Setälän kielioppia ja lauseoppia, Virittäjä-lehden artikkeleita ja Suomalaisuuden Liiton Lippaan kirjoitelmia. Saratie julkaisi Virittäjä-lehdessä samana vuonna myös kirjoituksen laki- ja virkakielestä esittäen luettelon huomioistaan virkakielen "kielikukkasista".
Saratien kuoleman jälkeen hänen kirjastaan ilmestyi toinen painos vuonna 1927 Otavan kirjallisen johtajan Ilmari Ahman toimittamana. Tähän painokseen oli tehty joitain muutoksia ja lisäyksiä.  Lauri Hakulinen julkaisi tästä painoksesta Virittäjä-lehdessä vuonna 1928 verraten myönteisen arvostelun.
Teoksia

Hyvää suomea: oikeakielisyyskirjoitelmia ja ohjeita. Otava 1917, 2. painos 1927
Juurikorven rautatieasema

Juurikorpi (lyh. Jri, ratakm 224+898) on rautatieliikennepaikka Kotkan radan varrella Kotkan kaupungin Juurikorven kylässä. Asemarakennus on puurakenteinen. Henkilöliikenteen junat eivät enää pysähdy ja kaikki laiturit on purettu. Asemalla on kaikkiaan kolme raidetta, kaikki sähköistettyjä. Ennen asemalla oli enemmänkin sivuraiteita.
Juurikorven aseman eteläpuolelta erkanee vuonna 1984 rakennettu Juurikorpi–Hamina-rata Kotkaan menevästä radasta.
Asemarakennuksen pihalla sijaitsee vuonna 1984 pystytetty Kymin Patteriston muistomerkki.
Allan Serlachius-Särkilahti -palkinto

Allan Serlachius-Särkilahti -palkinto on Allan Serlachiuksen nimeä kantava palkinto. Sen myöntää Suomalainen Lakimiesyhdistys tunnustuksena suomalaiselle oikeustieteen harjoittajalle, joka on ansioitunut oikeustieteen tutkimuksessa tai opetuksessa.
Palkitut

2000 professori Erkki Havansi
2001 kansleri Leena Kartio
2002 professori Martti Koskenniemi
2003 professori Lars Björne
2005 professori Antero Jyränki
2007 professori Erkki J. Hollo
2009 professori Heikki E. S. Mattila
2011 professori Markku Helin
2013 akatemiaprofessori Kaarlo Tuori
2015 professori Olli Mäenpää
2017 professori Pia Letto-Vanamo
2019 professori Juha Karhu
2021 kansleri, professori Thomas Wilhelmsson
2023 professori Heikki Pihlajamäki
Alay

| Alay Aley |
| --- | --- |

 Alay
 Koordinaatit: 33°48′N, 35°36′E 
Valtio:   Libanon
Hallintoalue:  Libanonvuoret
Piirikunta:  Alay
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alay tai Aley (arab. عاليه‎, ‘Alayh) on lähinnä druusien asuttama kaupunki Libanonissa.
Maantiede

Alay sijaitsee Libanonissa Libanonvuorten alarinteillä.
Historia

Alaylla on pitkä historia ja paikkakunnalta on lähtöisin useita historiallisesti merkittäviä henkilöitä. Heidän joukkoonsa lukeutuu esimerkiksi vuonna 1520 kuollut historioitsija Hamza ibn Sibat. Aley on tullut tunnetuksi myös druusilaisen Arslan-suvun kotipaikkakuntana. Kaupungissa sijaitsee suvun L’Emir Faisal Arslan-museo. Museon lisäksi kaupungissa on varhaiselle druusijohtaja Baha al-Din al-Samuqille omistettu pyhättö. Alayssa oli aikanaan myös juutalainen yhteisö, jonka sisällissodan aikana tuhoutuneen synagogan rauniot ovat edelleen jäljellä. Kaupunki on ollut etenkin vuodesta 1885 matkailukohde.
Väestö

Alayn asukkaat ovat pääosin druuseja.
Kaupungissa toimii vuonna 1907 perustettu Universal College. Kaupungissa on myös yksi viidestä Libanonin druusien oikeusistuimista, sekä vuonna 1980 perustettu Imanin sairaala.
Näkymää kaupunkiin.
Juurikkamäen työväentalo

| Juurikkamäen työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Juurikkamäki, Tuusniemi
Valmistumisvuosi:  1913
Rakennuttaja:  Juurikkamäen Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juurikkamäen työväentalo oli Tuusniemen kunnan Juurikkamäen kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Juurikkamäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1913, ja siellä järjestettiin muun muassa iltamia. Vuonna 1915 yhdistyksessä oli 25 jäsentä. Yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1931, ja seuraavana vuonna talo myytiin pakkohuutokaupalla.
Talon osti SDP, ja talo päätyi sosialidemokraattisen piirin hoitoon. Toisen lähteen mukaan talon olisi 1930-luvun alussa ostanut Juurikkamäen maamiesseura. Mahdollisesti maamiesseura myi talon SDP:lle myöhemmin. Vuonna 1951 talo myytiin kannattamattomana. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Alainen Neulajärvi

| Alainen Neulajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°38′41″N, 24°48′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Haanjokeen 
Järvinumero:  35.761.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,5 m  
Rantaviiva:  0,799 km  
Pinta-ala:  1,931 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlainen Neulajärvi 
Alainen Neulajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Ojastenkulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kahden matalan mäen välisessä laaksossa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja se rannat ovat metsämaata. Sen länsipuolelta sen ohittaa metsäautotie, joka tulee Ojastenkulman kautta kulkevalta yhdystieltä 3282.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,5 metriä mpy. Sen läpi virtaa Yläiseltä Neulajärveltä tuleva oja, joka laskee 1,4 kilometrin päässä Haanjoen Lemolahteen. Ojalla on pudotusta tällä matkalla 31,9 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa sen karttanimi on ”Naytajärvi”, mikä saattaa olla kirjoitusvirhe. Järvi on kuitenkin piirretty pitkäksi, ikään kuin Yläinen Neulajärvi olisi myös järven osana. Tämä voi viitata järvenlaskuun, josta ei tässä ole mitään dokumenttia.
Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli autio eikä siihen ollut johdettu muita metsäojia kuin vain Yläisestä Neulajärvestä tuleva oja.
Jyrki Paajanen

Jyrki Paajanen (s. 14. elokuuta 1980) on suomalainen urheiluvaikuttaja, salibandyvalmentaja, -toimittaja, -erotuomari ja -pelaaja. Hän on pelannut salibandyä vuodesta 1993 lähtien, toiminut valmentajana vuodesta 1995 (mm. naisten liigatasolla SB Vantaassa, NST:ssä ja SSV:ssä) ja erotuomarina vuodesta 1999 lähtien. Urheilutoimittajan koulutuksen hän kävi vuonna 2008 Laajasalon Opistossa. Suomen Salibandyliiton palveluksessa hän on toiminut vuodesta 2009 lähtien, ensin naisten Salibandyliigan ja miesten Divarin sarjavastaavana Salibandyliigan kilpailukoordinaattorina ja sittemmin heinäkuusta 2012 lähtien miesten Salibandyliigan kilpailupäällikkönä.
Juha Tammenpää

Juha Tammenpää (s. 1959 Vaasa) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti surrealistisesta taidegrafiikastaan, jossa on vaikutteita primitiivisestä taiteesta eri puolilta maailmaa.
Juha Tammenpää varttui taidegraafikko Tapani Tammenpään poikana ja pääsi vuonna 1979 ensi kertaa mukaan valtakunnallisiin pistenäyttelyihin. Ensimmäisen oman näyttelynsä hän piti Vaasassa 1981. Kansainvälinen taidegrafiikan katselmus Länsi-Saksan Frechenissä vuonna 1983 palkitsi Tammenpään näyttelyn parhaana taiteilijana. Päätoimiseksi taiteilijaksi Tammenpää ryhtyi vuonna 1985 ja sai seuraavana vuonna kuvataiteen valtionpalkinnon.
Tammenpäätä luonnehditaan mielikuvitukselliseksi tarinankertojaksi, jonka työt ovat  tutkimusmatkoja ihmismielen syövereihin ja käyttäytymisen taustalla vaikuttaviin tunteisiin ja henkisyyteen. Helsingin Sanomien Pessi Rautio kuvasi häntä vuonna 1996 luotettavaksi surrealistiksi, jonka jokainen pieni kuva outoine otuksineen tarjoaa ”riittävästi psykoanalyyttistä makusteltavaa”.
Tammenpään teoksia on lähes neljässäkymmenessä julkisessa kokoelmassa Suomessa sekä useissa taidekokoelmissa noin 12 muussa maassa.
Vuonna 2009 Tammenpään 50-vuotisjuhlanäyttely Hypnos & Thanatos oli esillä Kuntsin modernin taiteen museossa Vaasassa. Grafiikan lisäksi esillä oli pastellitöitä sekä kollaasitekniikalla tehtyjä akryylimaalauksia. 60-vuotisnäyttelynsä Riippumaton legenda Tammenpää piti vuonna 2019 vaasalaisessa Galleria Printmakersissä.
Tammenpäälle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta alkaen.
Juurikkaannostokone

Nykyaikainen juurikkaannostokone toiminnassa.
Juurikkaannostokone on sokerijuurikkaan nostoon tarkoitettu traktorivetoinen suuri maatalouskone. Niitä on ollut saatavilla ainakin 1950-luvulta lähtien.[lähde? ]
Nykyiset koneet ovat kalliita ja painavia, ja niitä voidaan käyttää myös kuljetukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juurikkaannostokone Wikimedia Commonsissa
Jumalanystävät

Jumalanystävät on erään 1300-luvun alkupuoliskolla syntyneen, salaperäisyyden verhoaman uskonnollisen liiton nimi. Liitto oli levinnyt Alankomaista aina Sveitsiin ja Svaabiaan saakka, ja sen tarkoitus oli uskonnollisen elämän syventäminen mystiikan periaatteiden mukaan. Jumalanystäviin kuuluivat muun muassa Johannes Tauler ja Heinrich Suso. Salaperäinen olento "suuri jumalanystävä Oberlandissa" on liikkeen huomattavan jäsenen Rulman Merswinin kuvitteellinen tuote.
Juurikorven Tehtaat

Juurikorven Tehtaat Oy oli suomalainen vuonna 1916 Kymissä perustettu, Juurikorven kylässä toiminut teollisuusyritys, johon kuului tiilitehdas, huonekalu- ja puusepän tehdas ym. Yrityksen omisti Tammiston suku jolla oli myös suurehko maatila Juurikorvessa. Juurikorven Tehtaat lopetti toimintansa 1986.
Historia

Juurikorven tehtaat sijaitsivat Kouvola–Kotka-radan varrella olleen Juurikorvan pysäkin läheisyydessä. Ensimmäisenä aloitti toimintansa tiilitehdas 1904 ja seuraavana vuonna tiilitehtaalle valmistui oma sivuraide, Juurikorven vaihde avattiin tavaraliikenteelle heinäkuussa 1905 ja pari vuotta myöhemmin 1907 rakennettiin Juurikorpeen matkustajalaituri jolloin myös henkilöliikenne alkoi. Tiilitehtaalta johti myös noin kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie savenottopaikalle ja tällä radalla oli käytössä moottoriveturi. Juurikorpi oli pitkään pelkästään rautatieyhteyden varassa, sillä sinne valmistui kunnollinen maantie vasta 1960-luvulla.
Juurikorven tehtaiden edeltäjä oli 1896–1916 toiminut Oy Joutsen Juurikorven Tiilitehdas. Tiilitehtaan lisäksi Juurikorvessa toimi kattotiili-, puunjalostus- ja polttoturvetehtaat sekä saha ja grafiitinpuhdistamo. Puunjalostustehdas valmisti huonekaluja muun muassa pulpetteja koulujen käyttöön. Tehtailla oli 1920-luvulla noin 140 työntekijää ja vuonna 1939 liikevaihto on 4,5 miljoonaa markkaa.
Sotavuosina 1941–1944 Juurikorven tehtaan konttorirakennuksessa toimi Ilmavoimien radiokuuntelu joka seurasi Neuvostoliiton ilmavoimien radioliikennettä.
Juurikorven tiilitehtaan toiminta päättyi 1966 ja huonekalutehdas lopetti toimintansa kesäkuussa 1987. Tehtaiden toiminnan päätyttyä Juurikorven kylästä lopetettiin kauppa 1987, rautatiepysäkki 1989 ja koulu 1991. Tehdasrakennuksista on jäljellä kolmikerroksinen tiilinen konttorirakennus. Muita tehdasrakennuksia on osittain purettu ja alueella toimii romuliike.
József Várszegi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  József Várszegi (oikealla) Pariisin EM-kilpailuiden palkintojenjaossa. |  József Várszegi (oikealla) Pariisin EM-kilpailuiden palkintojenjaossa. |  József Várszegi (oikealla) Pariisin EM-kilpailuiden palkintojenjaossa. |  |
Maa:   Unkari
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | keihäänheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1938 | keihäänheitto |  |
József Várszegi (7. syyskuuta 1910 Győr – 12. kesäkuuta 1977 Budapest) oli unkarilainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille Lontoon olympialaisissa 1948 tuloksella 67,03 m Tapio Rautavaaran ja Steve Seymourin jälkeen. EM-kilpailuissa hän sai pronssia Pariisissa 1938 tuloksella 72,78 m edellään suomalaiset Matti Järvinen ja Yrjö Nikkanen. Torinon EM-kilpailuissa 1934 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 65,81 m ja Berliinin olympialaisissa 1936 kahdeksanneksi tuloksella 65,30 m.
Albert Benois

Albert Benois.
Albert Benois (ven. Альбе́рт Никола́евич Бенуа́, Albert Nikolajevitš Benua; 26. maaliskuuta (J: 14. maaliskuuta) 1852 Pietari – 16. toukokuuta 1936 Fontenay-aux-Roses) oli venäläinen vesiväritaiteilija.
Perhesuhteet

Hänen isänsä oli arkkitehti Nicholas Benois ja veljensä arkkitehti Nicholas Benois ja teatterisuunnittelija Aleksandr Benois. Albert Benois'n tytär Maria oli naimisissa venäläisen säveltäjän Nikolai Tšerepninin kanssa. Benois oli näyttelijä Peter Ustinovin isosetä.
Benois'n vaimo taiteilijatar Maria Shpak Benois kuoli kesällä 1891 Puumalassa 21-vuotiaana, ja hänet on haudattu Puumalan kirkon hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Albert Benois Kansallisgallerian kokoelmissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albert Benois Wikimedia Commonsissa
Kaarina Honkanen

Kerttu Kaarina Honkanen (s. 12. lokakuuta 1929 Kouvola) on suomalainen äidinkielen lehtori ja lasten- ja nuortenkirjailija.
Honkanen pääsi ylioppilaaksi 1952 Inkeroisten yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973. Hän on toiminut äidinkielen opettajana ja Yleisradiossa freelance-toimittajana.
Teoksia

Pökö-Iivarin ihmeelliset seikkailut. Otava 1966
Pökö-Iivari vauhdissa. Otava 1967
Katamaraani : lasten radiokuunnelma. 1967
Kenraalin karkumatka : 3-osainen lasten jännityskuunnelma. 1968
Mustan kissan satukirja. Otava 1969
Kaitsu ja mopo. Otava 1972
Kissajuttuja : käsikirjoitus. K. Honkanen 1982
Liuhlotah ja lääsätäh Kaakkois-Valkealan murteella : elämää, askareita, tapainkuvausta, itsenäisyyden ajan ensimmäisinä vuosikymmeninä sydänmaan rauhassa pienessä kylässä taipaleitten takana. 1983
Kabotaasi

Kabotaasilla tarkoitetaan tavaraliikenteessä maan sisäistä kuljetusta toiseen maahan rekisteröidyllä kulkuneuvolla. Euroopan unionin jäsenmaiden ja ETA-maiden kuljetusliikkeillä on kabotaasioikeus eli ne voivat hoitaa jäsenmaiden sisäisiä kuljetuksia kunkin maan omien kuljetusliikkeiden tavoin. Kabotaasia on esimerkiksi Puolasta Kokkolaan suuntautunut kuljetus, jonka paluumatkalla puolalainen kuljetusliike voi kuljettaa tavaraa Kokkolasta Helsinkiin.
Kabotaasin etuna kuljetusliikkeille on se, että paluumatkoja ei tarvitse tehdä tyhjällä autolla. Näin vältetään myös tarpeettomat päästöt. Kabotaasin haittana on, että se aiheuttaa epätäydellistä kilpailua: kunkin maan sisäisissä ajoissa tulisi noudattaa tämän maan lainsäädäntöä, eli teoriassa puolalaisen kuljettajan tulisi nauttia suomalaista palkkaa ja muita etuja tämän ajaessa Suomen sisällä, mutta tätä on käytännössä lähes mahdotonta valvoa.
Juha Taivainen

Juha Taivainen on suomalainen urheiluselostaja. Hän toimi jääkiekko- ja jalkapallolähetysten selostajana Canal+- ja MTV Sport -kanavilla. Hän selosti muun muassa Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja, Englannin Valioliigaa ja Jääkiekon mestarien liigaa. Hän lopetti selostajanuransa keväällä 2016 ja toimii kivihoitajana.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Juha Taivainen Wikisitaateissa
Alain Chamfort

| Alain Chamfort |
| --- | --- |
 Alain Chamfort esiintymässä Festival Fnac Indétendances -festivaaleilla Pariisissa 22. heinäkuuta 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alain Joseph Yves Le Govic
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Pariisi, Ranska
Ammatti:  laulaja, säveltäjä, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Alain Chamfort Alain Legovic Araxis
Aktiivisena:  1966–
Tyylilajit:  middle of the road ja rock 
Soittimet:  piano
Levy-yhtiöt:  Disques Vogue 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alain Chamfort (s. Alain Joseph Yves Le Govic, 2. maaliskuuta 1949) on ranskalainen laulaja, jolla on juuret Bretagnesta.
Diskografia > Studioalbumit

Je pense à elle, elle pense à moi - L’Amour en France (1973, Flèche)
Un coin de vie, Madonna Madonna (1974)
Mariage à l’essai (1976, CBS)
Rock’n rose (1977, CBS)
Poses (1979, CBS)
Amour année zéro (1981, CBS)
Secrets glacés (1983, CBS)
Tendres fièvres (1986, CBS)
Trouble (1990, CBS)
Neuf (1993, Epic)
Personne n’est parfait (1997, Epic)
Le Plaisir (2003, Delabel)
Une vie Saint Laurent (2010)
Elles et Lui (2012, Mercury)
Alain Chamfort (2015, PIAS)
Diskografia > Livealbumit

Double vie (1988, CBS)
Impromptu dans les jardins du Luxembourg (2005, XIII Bis)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Ce n’est que moi (2000, Epic) 1977–2000
Le chemin est Le Bonheur 1976–2006 (2006, XIII Bis) 1976–2005
Le meilleur d’Alain Chamfort (versions revisitées) (2016, Pias)
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Une femme pour moi | Guillaume |  |
| 2001 | Men/Toys/Girl | Pelaaja |  |
| 2008 | Écrire pour un chanteur | Mies |  |
| 2013 | Games of Clouds & Rain | Simon |  |
| 2015 | Les Châteaux de sable | Éléonoren isä |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alain Chamfort Wikimedia Commonsissa
József Vértesy

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  József Vértesy |  József Vértesy |  József Vértesy |  |
Maa:   Unkari
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | joukkuekilpailu |  |
József Vértesy (Vrábel; 19. helmikuuta 1901 Sombor – 21. joulukuuta 1983 Budapest) oli unkarilainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului lajissa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa hopeaa saaneeseen ja kesäolympialaisissa 1932 Los Angelesissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Lisäksi hän sijoittui vesipallossa joukkueineen viidenneksi Pariisin kesäolympialaisissa 1924.
Kaarina Helakisa -palkinto

Kaarina Helakisa -palkinto on Otavan kirjasäätiön vuosittain jakama kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään tunnustuksena merkittävästä työstä lasten- ja nuortenkirjallisuuden alueella. Otava oli Kaarina Helakisan pitkäaikainen kustantaja.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1999. Sen arvo on 15 000 euroa. Vuonna 1999 palkinnon arvo oli 25 000 markkaa.
Palkinnon saajat

1999 kirjailija Tuula Kallioniemi
2000 kirjailija Jukka Itkonen
2001 kuvittaja, kirjailija Kristiina Louhi
2002 kirjailija Tuija Lehtinen
2003 graafikko, kirjailija Mauri Kunnas
2004 kirjailija, taiteilija Maikki Harjanne
2005 kirjailija Timo Parvela
2006 kirjailija-kuvittajat Aino Havukainen ja Sami Toivonen
2008 sarjakuvapiirtäjä Tarmo Koivisto
2007 kirjailija Hanna Marjut Marttila
2009 kirjailija Kirsti Manninen
2010 kirjailija Eppu Nuotio
2011 lastenkirjailija Reetta Niemelä
2012 kirjailija Siri Kolu
2013 kirjailija Reeta Aarnio
2014 kirjailija Veera Salmi
2015 graafikko, kirjailija Mauri Kunnas
2016 kirjailija Helena Waris
2017 kirjailija Salla Simukka
2018 kuvittaja, lastenkirjailija Ninka Reittu
2019 kirjailija Hannele Lampela
2020 kirjailija Magdalena Hai
2021 kuvittaja Matti Pikkujämsä
2022 kuvittaja ja lastenkirjailija Johanna Lumme
2023 kirjailija Mila Teräs
Lähde
Kablin lintuasema

Kablin lintuasema
Kablin lintuasema sijaitsee Viron Pärnumaassa, Häädemeesten kunnassa, Riianlahden rannalla.
Nigulan luonnonsuojelualueen johtaja Henn Vilbaste perusti Kablin lintuaseman vuonna 1969. Hän rakennutti suuren, nykyisin 17 metrin korkuisen helgolandrysän, jonka avulla on rengastettu suuria määriä muuttavia lintuja, etupäässä pieniä varpuslintuja. Lintuja pyydystetään myös lintuverkoilla. Tieteellisesti merkittävimmät tulokset on saatu talitiaisen muutosta.
Kabney

Oranssi kabney. Alla perinteinen gho-kaapu.
Kabney (dzongkhaksi བཀབ་ནེ་, bkab-ne) on bhutanilainen silkistä valmistettu huivi, joka on osa Bhutanin miesten kansallisasua. Se kiedotaan käyttäjän ylle siten, että se tulee vasemman olkapään ja lantion oikean puolen yli. Kabneyn käyttö on pakollista mm. virallisissa yhteyksissä ja luostareihin mentäessä. Naiset käyttävät kabneyn sijaan rachu-huivia. Kabneyn mitat ovat yleensä 90 x 300 cm..
Kabneyn väri määräytyy käyttäjänsä sosiaalisen aseman mukaan (kuva suuntaa-antava):
Valkoinen: tavalliset kansalaiset
Punainen valkoisilla radoilla: paikallishallinnon edustajat ja kuvernöörit
Valkoinen punaisilla raidoilla: kylien johtajat (Gup)
Tummansininen: parlamentin edustajat (sekä ylä- että alahuoneessa)
Oranssi: ministerit ja varaministerit
Vihreä: tuomarit
Keltainen (virallisesti "sahrami"): Bhutanin kuningas ja Je Khenpo
Punainen: dasho-arvonimen saaneet
Dasho on korkea-arvoinen bhutanilainen titteli ja sen voivat saada henkilöt, jotka ovat tehneet jotain poikkeuksellista kansan hyväksi. Arvonimi oikeuttaa punaisen huivin käyttöön, minkä vahvistaa kuningas. Kunnianosoitus otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2014 ja sen ensimmäinen saaja oli entinen pääministeri Dasho Tshering Tobgay.
Bhutanissa on väitelty siitä, saavatko esimerkiksi entiset ministerit käyttää ministereille varattua oranssia kabneyta virkakautensa jälkeen vai eivät. Vuodesta 2008 alkaen kabneyn on katsottu olevan virkaan kuuluva asuste, eli ministerien täytyy luopua ministereille varatusta kabneysta sen jälkeen, kun virkakausi on ohi.
Ahvenjärvi (Jämsä, Partala)

| Ahvenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°51′18″N, 25°02′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Nytkymenjokeen 
Järvinumero:  14.226.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,6 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,895 km  
Pinta-ala:  3,603 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAhvenjärvi 
Ahvenjärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,6 metriä mpy.