Charles Lyell
Tieteelliset saavutukset > Evoluutio

Lyell sai haltuunsa kappaleen eräästä Lamarckin teoksesta ensin Mantellilta vuonna 1827 ollessaan matkoilla. Hän kiitti Mantellia kirjeessä tähän tapaan:
»Luin Lamarckia hyvin tarkkaan... hänen teoksensa ilahduttivat minua. Olen ilonen siitä, että hän on ollut tarpeeksi rohkea ja looginen myöntääkseen, että hänen argumenttinsa, vietynä niin pitkälle kuin on tehtävä ja jos se on minkään arvoinen, todistaa, että ihminen on kehittynyt orangista. Mutta kaiken kaikkiaan, mitä muutoksia lajit todella voivat kokea!... Että Maa on niin vanha kuin hän otaksuu, on kauan ollut myös minun käsitykseni.» 
()
Principles-teoksen ensimmäisen painoksen toisessa osassa Lyell nimen­omaisesti hylkäsi Lamarkckin "mekanismin" lajin muuttumiselle toiselle ja epäili, voivatko lajit muuttua.  Yksityisissä kirjeissään hän kuitenkin oli avoimempi evoluution mahdollisuudelle:
»Jos olisin ilmaissut...  että uusien lajien ilmaantuminen tai alkuperä voisi olla luonnollinen eikä ihmeen­omainen prosessi, minua vastaan olisi heräännyt paljon ennakko­luuloja, jotka valitettavasti vaikeuttavat joka askelella jokaista filosofia, joka yrittää kertoa yleisölle näistä mystisistä aiheista.» 
()
Tästä kirjeestä käy selvästi ilmi, että hänen kirjassaan osoittama epä­määräinen asenne evoluutiota kohti oli ainakin aluksi määrätietoista taktiikkaa. Hänen kirjeidensä ja epäilemättä henkilö­kohtaisten keskustelujen perusteella Thomas henry Hyxley ja Ernst Haeckel olivat vakuuttuneet siitä, että kun Lyell kirjoitti teoksensa Principles, hän uskoi, että uudet lajit olivat syntyneet luonnollisen kehityksen tuloksina. Sekä William Whewell että Adam Sedgwick kirjoittivat hänelle sen vuoksi valittelevan sävyisiä kirjeitä.
Myöhemmin Darwinista tuli Lyellin läheinen henkilö­kohtainen ystävä, ja Lyell oli yksi ensimmäisistä tiede­miehistä, jotka tukivat teosta Lajien synty, joskaan hän ei hyväksynyt sen sisältöä kaikilta osin. Lyell oli myös Darwinin lähimpien työtoverien Joseph Dalton Hookerin ja Thomas Henry Huxleyn ystävä, mutta heistä poiketen hän ponnisteli mielessään saadakseen uskonnolliset mieli­piteensä yhteen­sovitetuiksi evoluution kanssa. Tätä sisäistä taistelua on paljon kommentoitu. Erityisen vaikea hänen oli uskoa luonnonvalintaan evoluution pää­asiallisena käyttö­voimana.
Lyell ja Hooker myötä­vaikuttivat siihen, että Darwin ja Alfred Russel Wallace saattoivat vuonna 1858 yhdessä julkaista teorian luonnon­valinnasta, johon nämä olivat päättyneet toisistaan riippummatta. Lyellin stratigrafiaa koskeva aineisto oli merkittävä, koska Darwin osoitti, että lajien populaatiot muuttuvat hitaasti vaatien "geologista aikaa".
Vaikka Lyell ei kirjoittaessaan Principles -teosta vielä julkisesti hyväksynyt evoluutiota eli polveutumista muunnosten kautta
sen jälkeen kun Darwinin ja Wallacen tutkielmat sekä Lajien synty oli julkaistu, Lyell kirjoitti päiväkirjaansa:
»3. toukokuuta 1860: Mr. Darwin on kirjoittanut teoksen, joka aloittaa uuden aika­kauden geologiassa ja luonnon­historiassa, osoittamalla... että samojen vanhempien jälkeläiset saattavat aikojen kuluessa tulla siinä määrin keskenään erilaisiksi, että ne on luettava joko toisistaan tai edeltäjistään erillisiksi lajeiksi.» 
()
Lyellin suhtautumien luonnon­valintaan, Darwinin esittämään evoluution mekanismiin, oli kaksi­jakoinen, ja hän hyväksyi sen vasta Principles-teoksen 10. painoksessa Sitä ennen hän oli kuitenkin vuonna 1863 julkaissut teoksen The Antiquity of Man. Hänen siinä osoittamansa varovainen asenne antoi tosin Darwinille eräässä kirjeessään Huxleylle aiheen ilmaista pettymyksensä, mutta muutoin kirje oli suuri menestys. Se meni hyvin kaupaksi, ja sen on sanottu "murskanneen hiljaisen sopimuksen siitä, että ihmiskunta kuuluisi ainoastaan teologien ja histori­oitsi­joiden alaan".