stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hitsaus
Sulahitsaus > Kaasuhitsaus

Kaasuhitsauksessa hitsattavan aineen sulattamiseen tarvittava lämpö saadaan aikaan kaasuliekillä. Kaasuliekin toinen tehtävä on suojata hitsiä ilman hapettavalta vaikutukselta. Useimmiten palavana kaasuna käytetään asetyleenia, johon hitsauspolttimessa sekoitetaan happea palamisen tehostamiseksi. Kaasuliekistä tulee kuumempi, kun palamista tehostetaan puhtaan hapen avulla.
Kaasuhitsauksessa tarvitaan kaasupulloja, paineensäätimet, takaisku- ja takatulisuojat, letkut, hitsauspilli ja lisäainelankaa sekä asian mukaiset suojavarusteet.
Sulahitsaus > Termiittihitsaus

Termiittihitsausta käytetään vielä nykyisinkin ratakiskoja toisiinsa liitettäessä. Termiittihitsaus kuuluu valusulahitsausmenetelmiin, jossa liitettävät osat valetaan kiinni toisiinsa. Menetelmässä sekoitetaan rautaoksidia (hematiittia) ja alumiinijauhetta toisiinsa ja seos sytytetään. Reaktio kestää 15–25 sekuntia, jonka jälkeen tuloksena on sulaa terästä, jota suojaa sula alumiinikuona. Reaktio tapahtuu hitsausrailossa, jonka kyljet sulavat osaksi hitsiä. Jotta varmistutaan sulan ja perusaineen (tässä kiskojen päät) yhtenäisestä liitoksesta, esilämmitetään perusaine hitsin läheltä n. 1 000 °C:een.
Puristushitsaus > Vastushitsaus

Vastushitsauksessa sähkövirta johdetaan kahden elektrodin avulla liitettävän kohdan läpi. Liitettävät kappaleet kuumenevat ja ne puristetaan voimakkaasti toisiaan vasten liitoskohdasta. Liittyminen tapahtuu liitoskohtien ollessa tahdasmaisessa tilassa. Vastushitsausta käytetään useimmiten ohutlevyjen hitsauksessa. Vastushitsauksen avulla on nopeaa ja vaivatonta liittää esim. auton korin tai sähkölaitteiden runkojen ohutlevyosia yhteen. Vastushitsausmenetelmiä ovat piste-, käsnä-, kiekko-, leimu- ja tyssähitsaus.
Puristushitsaus > Ahjohitsaus

Ahjohitsaus tunnetaan myös nimellä pajahitsaus. Se on vanhin tunnettu hitsausmenetelmä. Ahjohitsauksessa metallikappaleet kuumennetaan ahjossa ja taotaan yhteen. Hitsauslämpötila on kuitenkin tavallista taontalämpötilaa huomattavasti korkeampi, tyypillisesti 50–90 prosenttia kappaleiden sulamislämpötilasta.
Puristushitsaus > Kitkahitsaus

Kitkahitsausta käytetään perinteisesti esim. akselien ja tankojen liittämiseen. Tarvittava lämpö saadaan aikaan puristamalla liitospintoja vastakkain ja pyörittämällä niitä toisiinsa nähden. Pehmeäksi kuumenneet liitospinnat hitsautuvat yhteen, kun ne puristetaan voimakkaasti vastakkain. Kitkahitsaus on kiinteän tilan hitsausta, eli liitettävät materiaalit eivät sula hitsauksen aikana.
Vuonna 1994 patentoitiin uusi kitkahitsausprosessi, kitkahitsaus pyörivällä työkalulla tai kitkatappihitsaus. Muut nimet ovat FS-hitsaus tai FSW-hitsaus, engl. Friction Stir Welding) .
Tässä hitsauksessa pyörivä työkalu, jossa on profiloitu kärkiosa, pyörii ja tunkeutuu hitaasti kahden liitettävän kappaleen väliseen railoon. Liitettävien kappaleiden on oltava tiukasti toisiaan vasten, sillä railon paikka ei saa muuttua hitsauksen aikana. Hitsauslämpö syntyy kulutusta kestävän työkalun ja hitsattavien kappaleiden välisestä kitkalämmöstä sekä erityisesti hitsattavien kappaleiden voimakkaassa plastisessa muokkauksessa syntyvästä muodonmuutoslämmöstä. Kappaleet pehmenevät, mutta eivät sula. Liittyminen tapahtuu kiinteän tilan diffuusion vaikutuksesta työkalun ja vastimen välisessä, paineen ja lämpötilan alaisessa materiaalissa (kuva). Liitos jäähtyy työkalun takana ja muodostaa hitsin.
Etuina mainitaan muun muassa seuraavia asioita: ei lisäainetta eikä suojakaasua, helppo railonvalmistus, monipuoliset liitosten toteutusmahdollisuudet, olemattomat vetelyt (hitsausmuodonmuutokset), erinomaiset liitosten ominaisuudet, hyvä mittatarkkuus, työympäristöystävällisyys, toistettavuus ja soveltuvuus sarjatuotantoon.
Kitkahitsaus soveltuu erityisesti pehmeiden materiaalien kuten alumiinin ja kuparin hitsaukseen. Eniten sitä sovelletaan alumiinin hitsaukseen, esimerkiksi pursotteiden liittämiseen toisiinsa suurempien paneelien valmistuksessa. Muita hitsattuja alumiinituotteita ovat kotelot, vanteet, säiliöt ja rungot.
Tyypillinen yhdellä palolla hitsattava aineenpaksuus on noin 2–20 millimetriä. Paksumpia levyjä voidaan hitsata kahdella palolla, palko kummallekin puolelle. Ohuimmat menetelmällä hitsatut aineenpaksuudet ovat olleet 0,3 mm ja paksuimmat yhdellä palolla hitsatut aineenpaksuudet 50 mm.
Puristushitsaus > Räjähdyshitsaus

Räjähdyshitsauksessa liitetään levyjä toisiinsa räjähdyksen aiheuttaman paineen avulla. Räjähdyshitsauksen avulla voidaan valmistaa myös eripariliitoksia, kuten teräs-alumiini.
Muut erilliset hitsausprosessit > Ultraäänihitsaus

Ultraäänihitsauksessa hyödynnetään pituussuuntaisia, ultraäänialueella värähteleviä aaltoja, joiden avulla energia siirretään hitsiin. Ultraääni tuotetaan pietsosähköilmiöön perustuvalla PZT-värähtelijällä, johon johdetaan korkeataajuista sähköä taajuusmuuttajasta. Syntynyt mekaaninen värähtely aiheuttaa hitsauspintojen nopean kuumenemisen. Sen ja kappaleisiin kohdistetun puristusvoiman johdosta kappaleiden liitospintojen materiaali sulaa ja saavutetaan yhtenäinen hitsi, jolla on usein sama lujuus kuin perusmateriaalilla. Ultraäänihitsausta voidaan käyttää muovien, keraamien ja metallien hitsaukseen. Menetelmä soveltuu myös eri sulamislämpötilan omaavien metallien liittämiseen. Tyypilliset sovellukset ovat sähkö- ja elektroniikkateollisuuden komponentit.
Muovien ultraäänihitsaus soveltuu parhaiten termoplastisille muovilaaduille. Tyypillisimpiä ultraäänihitsauksen käyttäjiä ovat elektroniikka-, auto- ja pakkausteollisuus sekä leikkikaluvalmistajat.
Muovihitsaus

Tyypillisimpiä hitsattavia muoveja ovat polyeteeni (PE), polypropeeni (PP). Muovia hitsattaessa kappaleet (ja mahdollinen täyteaine) lämmitetään ensin tiettyyn, muovityypille ominaiseen hitsauslämpöön. Hitsautuminen tapahtuu materiaalin jäähtyessä hitsauspaineen alaisena.
Muovihitsaus > Puskuhitsaus

Puskuhitsauksessa kaksi muovikappaletta (tyypillisesti putkea) hitsataan yhteen kuumentamalla ensin puhdistettuja putken päitä kuumaa levyä vasten ja painamalla ne välittömästi yhteen. Hitsauspaine pidetään yllä tavallisesti hydraulisesti. Puskuhitsausta käytetään esim. pitkien vesijohtoputkien liittämiseen osista työmaalla. Puskuhitsattavat putket voivat olla melko paksujakin (esim. 800 mm), jolloin hitsaukseen käytettävät paineet ja puristusajat ovat vastaavasti pitkiä.
Muovihitsaus > Kuumailmahitsaus

Kuumailmahitsauksessa muovikappaleita kiinnitetään yhteen kuumentamalla niitä kuumalla ilmalla ja syöttämällä kuumennettuun kohtaan täyteainelankaa. Kuumailmahitsausta käytetään esim. kaukolämpöputkien ulkokuorien (tyypillisesti polyeteeniä) korjaus- ja liitostöissä.
Muovihitsaus > Ekstruuderihitsaus

Ekstruuderihitsauksessa muovikappaleita kiinnitetään yhteen kuten kuumailmahitsauksessa, mutta hitsauslangan sijaan täyteaine on ekstruuderilaitteen muodostamaa täyteainemassaa. Ekstruuderit tekevät täyteainemassan tavallisesti hitsauslangasta, joskus myös muovigranulaatista. Ekstruuderilla saadaan aikaan paksumpaa hitsaussaumaa kuin kuumailmahitsauksella.
Hybridihitsaus

Hybridihitsauksella ymmärretään kahden tai useamman hitsausprosessin yhdistämistä samaan prosessiin.
Hybridihitsaus > MIG-Laser-hybridihitsaus

Tässä yhdistyvät syvä tunkeuma ja tehokas lisäaineen tuotto. MIG-laser-hybridihitsausta on VTT:llä tutkittu useita vuosia ja sitä käytetään esim. telakoiden levylinjoilla ja autoteollisuudessa. Se soveltuu keskipaksujen materiaalien konepajahitsaukseen.
Hybridihitsaus > TIG-Plasma-hybridihitsaus

Putkenvalmistuksessa käytetään yleisesti TIG-plasmapolttimia. Plasmalla saadaan laserin tapaan hyvä tunkeuma ja TIG-päällä esikuumennetaan tai jälkitasoitetaan plasmahitsiä.
Hybridihitsaus > Tandem-hitsaus

Tämä muistuttaa hybridihitsausta, mutta tässä on useampia saman hitsausprosessin polttimia kytketty peräkkäin. Tandem-MIG/MAG-hitsaus ja jauhekaari tandem ovat tyypillisiä esimerkkejä. Putkenvalmistuksessa käytetään TIG-trikatodipolttimia eli siinä on kytketty esim. kolme TIG-poltinta peräkkäin.
Hitsauksen automatisointi > CNC-hitsaus ja hitsausrobotti

CNC (engl. Computerized Numerical Control, Tietokoneistettu numeerinen ohjaus)-ohjattu hitsaus.
Robotteja on kahta lajia: nivelvarsi- ja portaalityyppisiä. Nivelvarsirobotti muistuttaa usein ihmiskäsivartta ja sen päähän on liitetty varsinainen hitsausväline. Hitsausroboteilla suoritetaan usein MIG/MAG-, piste- tai laserhitsausta. Hitsausrobotteja käytetään muun muassa autoteollisuudessa autonkorin piste- ja laserhitsauksessa.
Nykyisin hitsauksen automatisoinnin kehittäminen on tärkein tekijä tuottavuuden parantamisessa. 
Automatisoinnin kannalta tärkeimpiä ovat hitsauksen toistettavuus ja tasainen laatu. Tekijöiden taustalla on monia parametrejä, jotka on sovitettava kulloiseenkin hitsaustapahtumaan.
Hitsauksessa on mahdollista käyttää myös robottia avustajana. Tällöin robotti käsittelee hitsattavaa työkappaletta tuoden hitsattavan railon hitsarin ulottuville ja hitsauksen jälkeen pinoaa osavalmiin kappaleen edelleen lähetettäväksi. Tällainen joustava yhteistyö on myös mahdollista tehokkuuden parantamista haettaessa.
Työturvallisuus

Hitsaajalla on useita terveysriskejä. Hitsatessa käsitellään kuumia kappaleita, jotka voivat aiheuttaa vakaviakin palovammoja. Niiltä voidaan välttyä noudattamalla huolellisuutta, sekä käyttämällä nahkakäsineitä ja muita suojavaatteita. Hitsauspaikalla lentää usein kipinöitä, joilta on syytä suojautua niin mukavuuden kuin turvallisuudenkin vuoksi. Korvaan tai silmään päässyt kipinä voi pahimmillaan aiheuttaa näön tai kuulon menetyksen. Valokaari synnyttää kirkkaan valon ja lähettää UV-säteilyä. Näistä syistä hitsaajan varusteisiin kuuluvat maski, jossa on tummennettu lasi ja ihoa UV-säteilyltä suojaavat vaatteet. Vaatteiden on oltava heikosti syttyvää, sulamatonta materiaalia, mikä sulkee useimmat tekokuidut pois. Vaatteiden on suojattava myös UV-säteilyltä. Erilaiset hyvin lämpöä johtavat korut tai kellot voivat aiheuttaa palovammoja kuumetesaan jouduttuaan kosketuksiin hitsausroiskeiden tai hitsisauman kanssa.
Hitsatessa syntyy mitä erilaisimpia kaasuja. Kaasut voivat olla lähtöisin hitsattavasta materiaalista, hitsauslisäaineista tai hitsattavien kappaleiden epäpuhtauksista. Kaasujen hengittäminen voi aiheuttaa muun muassa erilaisia hengityselinoireita tai metallikuumeen. Tämän vuoksi hitsatessa on syytä huolehtia hyvästä ilmanvaihdosta. Usein hitsauskohteen lähelle järjestetään tehokas imuri. Joskus on syytä käyttää jopa raitisilmamaskia, ylipaineista kasvosuojusta, johon johdetaan puhdasta ilmaa.
Hitsatessa käytetään usein sähköä, mikä aiheuttaa työturvallisuusriskin. Suuret virrat aiheuttavat myös voimakkaita magneettikenttiä, mitä on epäilty syyksi siihen, että hitsareilla ja muilla työssään magneettikentille altistuvilla on tavallista suurempi riski sairastua ALS-tautiin.
Vialliset hitsauslaiteet ovat myös vaaratekijä. Suomessa on tapahtunut useita kuolemantapauksia, joissa viottuneissa tai väärissä olosuhteissa käytetyissä hitsauskojeissa on muodostunut vaarallinen jännite elektrodien välille. Erityisesti ESABin Bantam - tunnettu myös ns. lepakkomuuntajana (Bantam - Batman) on surullisenkuuluisa vaurioitumaan siten, että verkkojännite voi päästä hitsauselektrodiin. Myös vuotava kaasu tai kaasupullon pettäminen voi aiheuttaa vakavan onnettomuuden.
Hitsaustyöt ovat tulitöitä, joita varten tarvitaan tulityölupa, jos niitä ei suoriteta asianmukaisella tulityöpaikalla.
Hitsausasennot

Erilaisia hitsausasentoja ovat: jalkoasento, vaaka-asento, lakiasento, pystyasento ylöspäin, pystyasento alaspäin, alapiena-asento, yläpiena-asento. Hitsatessa putkia erilaisia asentoja ovat: pyörivä vaakaputki (jalkoasento), kiinteä pystyputki (vaaka-asento), kiinteä vaakaputki (pystyasento ylöspäin), kiinteä vaakaputki (pystyasento alaspäin), kalteva putki(pystyasento ylöspäin), pyörivä vaakaputki (alapiena-asento), pyörivä vaakaputki (alapiena-asento), kiinteä pystyputki (alapienaasento), kiinteä pystyputki (yläpiena-asento), kiinteä vaakaputki (pystyasento ylöspäin), kiinteä vaakaputki (pystyasento alaspäin). Yleisin hitsausasento on jalkoasento, jossa hitsaaja on liitettävän sauman yläpuolella ja katsoo alaspäin. Jalkoasento on nopein ja turvallisin hitsausasento.
Kirjallisuutta

Antero Kyröläinen ja Juha Lukkari: Ruostumattomat teräkset ja niiden hitsaus.  Helsinki:  MET, 2002.  ISBN 951-817-794-5
Lepola, Pertti; Makkonen, Matti: Hitsaustekniikat ja teräsrakenteet.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 978-951-0-27158-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Polttoleikkausta. Samalla laitteella myös kaasuhitsataan, vain suutin vaihdetaan polttoleikkaussuuttimesta hitsaussuuttimeen.
Termiittihitsausta
FS-hitsauksen periaate. Hitsattavan materiaalin kuumenemista ja paineistumista työkalun ja vastimen välissä kuvattu väreillä.
Hitsausrobotti
Charly

| Charly |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ralph Nelson
Käsikirjoittaja:  Daniel Keyes (romaani) Stirling Silliphant
Tuottaja:  Ralph Nelson
Säveltäjä:  Ravi Shankar
Kuvaaja:  Arthur Ornitz
Leikkaaja:  Fredric Steinkamp
Pääosat:  Cliff Robertson Claire Bloom Leon Janney Lilia Skala Dick Van Patten
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  ABC Motion Pictures Robertson and Associates Selmur Productions
Levittäjä:  Cinerama Releasing Corporation Netflix
Ensi-ilta:   23. syyskuuta 1968  22. toukokuuta 1970
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Charly on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1968. Sen on ohjannut Ralph Nelson. Elokuva kertoo tarinan heikkolahjaisesta leipomotyöntekijästä, joka joutuu ihmisen älykkyyden kehittämistä tutkivaan kokeeseen.
Taustaa

Charlyn käsikirjoituksen laati Daniel Keyesin romaanin Kukkia Algernonille pohjalta Stirling Silliphant.
Pääosan esittäjä Cliff Robertson sai roolisuorituksestaan Oscar-palkinnon. Elokuva esitettiin myös Berliinin elokuvajuhlilla 1968.
Robertson oli esiintynyt monissa näytelmien televisiosarjoissa, joiden elokuvaversioissa näytteli sittemmin joka muu. Merkittävin näistä oli Viinin ja ruusujen aika, jossa pääosaa näytteli Jack Lemmon. Kun hän näytteli  Kukkia Algernonille televisioversiossa The Two Worlds of Charly Gordon vuodelta 1961, hän osti sen elokuvaoikeudet varmistaakseen, että voisi näytellä myös elokuvaversiossa.
Juoni

Charly kertoo heikkolahjaisesta Charlie Gordonista (Cliff Robertson), joka haluaisi kehittää älyään. Elokuvan alussa Charlie on käynyt kaksi vuotta iltakoulua, jossa Alice Kinnian (Claire Bloom) on opettanut häntä lukemaan ja kirjoittamaan. Kirjoittaminen sujuu kuitenkin niin huonosti, ettei hän osaa kirjoittaa edes omaa nimeään.
Alice vie Charlien Nemur–Straus-klinikalle, jota johtavat tohtorit Richard Nemur ja Anna Straus. Nemur ja Straus ovat saaneet laboratoriohiirten älyn kehittymään uudella kirurgisella toimenpiteellä ja odottavat ihmistä koehenkilöksi. Charlielle tehdään koesarja sen toteamiseksi, sopiiko hän toimenpiteeseen. Kokeessa hänen pitää juosta kilpaa Algernon-nimisen laboratoriohiiren kanssa. Algernon juoksee labyrintissa, ja Charlie kulkee kynän avulla samasta sokkelosta tehdyn piirroksen läpi. Pettymyksekseen Charlie aina häviää kilvan. Silti hänelle tehdään leikkaus.
Leikkauksen jälkeen Charlie on aluksi harmissaan, ettei hän heti ole muuttunut älykkäämmäksi kuin ennen ja edelleen häviää kilpajuoksun Algernonin kanssa. Lopulta hän kuitenkin voittaa hiiren, ja hänen älynsä alkaa kasvaa nopeasti. Alice jatkaa hänen opettamistaan, ja Charlie on pian häntä älykkäämpi. Charlie alkaa tuijottaa Alicen takamusta ja rintoja ja piirtelee hänestä abstrakteja alastonkuvia. Hän myös kysyy rakastaako Alice sulhastaan. Eräänä iltana Charlie seuraa Alicea tämän asunnolle ja alkaa halailla häntä väkivalloin, painaa hänet lattiaan ja suutelee, kunnes Alica pääsee irti lyömällä häntä.
Sen jälkeen on sarja kohtauksia, joissa viiksekäs ja pukinpartainen Charlie ajaa moottoripyörällä, suutelee naisia, tupakoi ja tanssii. Kohtaussarjan jälkeen Charlie on kotona, ja Alice tulee käymään hänen luonaan, ja kumpikin on tajunnut eroaikana, että he haluavat olla yhdessä. Seuraavaksi Charlie ja Alice juoksevat metsässä ja suutelevat puiden alla, ja samalla kuuluu kuinka he puhuvat avioliitosta.
Straus ja Nemur esittelevät tutkimuksen tieteilijäpaneelille, ja esittelyyn kuuluu jakso jossa Charlie vastaa hänelle esitettyihin kysymyksiin. Charlie on hyvin huonolla tuulella ja kertoo sitten, että koehiiri Algernon on juuri kuollut, ja hän uskoo, että hänen oma älykkyytensä on vain tilapäistä.  Charlie päättää työskennellä Nemurin ja Strausin kanssa selvittääkseen voisiko asialle tehdä jotakin. Charlie huomaa, ettei hänen älynsä hiipumiseen voida vaikuttaa.
Alice menee käymään Charlien luona ja kosii tätä, mutta Charlie ei suostu ja käskee tämän lähteä pois. Elokuvan päättyessä Alice katselee, kun Charlie leikkii lasten kanssa puistossa entisenä Charliena.
Näyttelijä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cliff Robertson  | … |  Charlie "Charly" Gordon   |
|  Claire Bloom  | … |  Alice Kinian   |
|  Lilia Skala  | … |  tohtori Anna Straus   |
|  Leon Janney  | … |  tohtori Richard Nemur   |
|  Ruth White  | … |  Mrs. Apple   |
|  Dick Van Patten  | … |  Bert (Richard Van Patten)   |
|  Edward McNally  | … |  Gimpy (Skipper McNally)   |
|  Barney Martin  | … |  Hank   |
|  William Dwyer  | … |  Joey   |
|  Dan Morgan  | … |  Paddy   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Charly saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Charly Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rotten Tomatoes
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Charly
Käännös suomeksi
Cichla

| Cichla |
| --- | --- |
 Isokikla (Cichla ocellaris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Cichla  Bloch & Schneider, 1801
Katso myös
   Cichla Wikispeciesissä   Cichla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cichla on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 15 lajia, joita tavataan Etelä-Amerikasta:
| --- | --- |
 Cichla intermedia Machado-Allison, 1971  Cichla jariina Kullander & Ferreira, 2006  Cichla kelberi Kullander & Ferreira, 2006  Cichla melaniae Kullander & Ferreira, 2006  Cichla mirianae Kullander & Ferreira, 2006  Cichla monoculus Agassiz, 1831 – Satulakikla  Cichla nigromaculata Jardine & Schomburgk, 1843  Cichla ocellaris Bloch & Schneider, 1801 – Isokikla :  Cichla orinocensis Humboldt, 1821 – Keltakikla  Cichla pinima Kullander & Ferreira, 2006  Cichla piquiti Kullander & Ferreira, 2006  Cichla pleiozona Kullander & Ferreira, 2006  Cichla temensis Humboldt, 1821 – Helmikikla  Cichla thyrorus Kullander & Ferreira, 2006  Cichla vazzoleri Kullander & Ferreira, 2006
Chromodoris

| Chromodoris |
| --- | --- |
 Chromodoris quadricolor
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Takakiduskotilot Opisthobranchia
Lahko::  Vapaakiduskotilot Nudibranchia
Alalahko::  Euctenidiacea
Osalahko::  Sulkamerietanat Doridacea
Yläheimo::  Doridoidea
Heimo::  Chromodorididae
Suku::  Chromodoris  Alder and Hancock, 1855
Katso myös
   Chromodoris Wikispeciesissä   Chromodoris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chromodoris on sulkamerietanoihin kuuluva värikkäiden merinilviäisten suku, johon kuuluu 165 lajia. Ne kuuluvat vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia).
Suurimmat Chromodoris-merietanat kasvavat 15 cm pitkiksi, ja voivat painaa yli 400 grammaa. Ne ovat näyttävän värisiä, usein pohjaväriltään kirkkaansinisiä keltaisin, valkoisin ja mustin kuvioin. Ne ovat vahvasti myrkyllisiä. Niillä on pyöreämuotoinen tai soikea vartalo ja vaippa, joka roikkuu reunoilta hameenhelmojen lailla. Etuosassa on kaksi poimullista tuntosarvea, joiden avulla kotilo aistii hajuja ja makuja etsiessään ruokaa. Kukkamaiset kidukset sijaitsevat eläimen selän takaosassa ja peräaukko on kidusten keskellä.
Chromodoris-merietanat syövät sienieläimiä.
Joitakin Chromodoris-lajeja päätyy joskus meriakvaarioihin, joko tahallisen keräämisen seurauksina tai salamatkustajina korallien tai kivien koloissa. Ne elävät vankeudessa korkeintaan muutamia kuukausia ja voivat kuollessaan myrkyttää koko akvaarion asukkaat.
Aiheesta muualla

Species list (Arkistoitu – Internet Archive) Sea Slug Forum, Australian Museum Online (lajilista, kuvia, kuvauksia)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2527755  Wikispecies: Chromodoris  AFD: Chromodoris  BOLD: 5963  CoL: 7NSSW  GBIF: 2292371  iNaturalist: 50208  IRMNG: 1391416  ITIS: 78256  NCBI: 71297  NZOR: 79a77c48-5d3b-4b87-a381-13ea41d37bb1  Open Tree of Life: 981724  WoRMS: 137782
Teresa Ciepły

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Teresa Ciepły |  Teresa Ciepły |  Teresa Ciepły |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4×100 metriä |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 80 metrin aidat |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1962 | 80 metrin aidat |  |
|  Kultaa | Belgrad 1962 | 4×100 metriä |  |
|  Pronssia | Belgrad 1962 | 100 metriä |  |
Teresa Barbara Ciepły (o.s. Wieczorek, 19. lokakuuta 1938 – 8. maaliskuuta 2006) oli puolalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hän menestyi parhaiten 80 metrin aitajuoksussa mutta saavutti menestystä myös aidattomissa pikajuoksuissa ja pituushypyssä.
Teresa Wieczorek sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 pituushypyssä 13:nneksi tuloksella 563 cm. Rooman 1960 olympialaisissa hän karsiutui 80 metrin aitajuoksun välierissä mutta juoksi 4 × 100 metrin viestissä ensimmäisen osuuden ja saavutti pronssia Puolan joukkueen saadessa loppuajan 45,0 s.
Avioitumisen myötä sukunimeään vaihtanut Teresa Ciepły voitti Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kultaa 80 metrin aitajuoksussa ajalla 10,6 s sekä 4 × 100 metrin viestissä ajalla 44,5 s, joka oli uusi Euroopan ennätys. Lisäksi hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 11,4 s. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti 80 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 10,5 s ja voitti pikaviestissä ensimmäisen osuuden juoksijana kultaa ajalla 43,6 s. Ciepłyn aitajuoksutulos, joka oli sama kuin kilpailun voittaneen Karin Balzerin, sivusi maailmanennätystä mutta sitä ei hyväksytty viralliseksi ennätykseksi liian kovan myötätuulen vuoksi. Viestijuoksussa Puolan joukkueen aika oli uusi maailmanennätys mutta se poistettiin myöhemmin ennätyslistalta, kun joukkueen ankkurina juossut Ewa Kłobukowska ei läpäissyt sukupuolitestiä.
Chōkai (1887)

| Chōkai / 鳥海 |
| --- | --- |
 Chōkai vuonna 1889.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ishikawajima, Tokio
Kölinlasku:  25. tammikuuta 1886
Laskettu vesille:  20. elokuuta 1887
Palveluskäyttöön:  27. joulukuuta 1888
Loppuvaihe:  romutettu 1912
Tekniset tiedot
Uppouma:  624 t
Pituus:  47 m
Leveys:  8,2 m
Syväys:  2,95 m
Koneteho:  960 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  104
Aseistus
Aseistus:  1 × Krupp 8″/22 BL -tykki 1 × Krupp 4,7″/25 BL -tykki
Chōkai (jap. 鳥海) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu rautarunkoinen kuunaritakiloitu Maya-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1882 laivasto-ohjelmaa Tokiosta Ishikawajimalta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1886. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1887 ja valmistui 27. joulukuuta 1888.