stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nguyễn Vĩnh Bảo

Nguyễn Vĩnh Bảo
Nguyễn Vĩnh Bảo (19. elokuuta 1918 Mỹ Trà, Đồng Tháp – 7. tammikuuta 2021 Cao Lãnh, Đồng Tháp) oli vietnamilainen kansanmusiikin esittäjä ja tutkija. Hän oli cải lương -teatterin ensimmäisen sukupolven muusikko, hallitsi monia perinnesoittimia ja todisti vọng cổ -musiikkimuodon kehitystä. Hän oli myös jousi- ja kielisoitinten tekniikan asiantuntija.
Nguyễn syntyi maanomistajien perheeseen, jonka isä suhtautui intohimoisesti perinteiseen vietnamilaismusiikkiin ja kutsui usein muusikoita kotiinsa esiintymään. Nguyễn aloitti 5-vuotiaana đàn nhịn (myös: đàn cò) ja đàn nguyệtin soittamisen. 12-vuotiaana hän osasi jo soittaa monenlaisia perinnemusiikin soittimia. Nguyễn kehitti myöhemmin đàn tranhista – alun perin 16-kielisestä soittimesta – 17-, 19- ja 21-kieliset versiot, jotka käytännöllisyytensä ansiosta myös vakiintuivat käyttöön eri musiikin tyylilajeissa.
Nguyễn opetti 1940-luvulla ranskan kieltä koulussa Saigonissa (nyk. Hồ Chí Minhin kaupunki). Hän on opettanut myös Hồ Chí Minhin kaupungin konservatoriossa. Vuonna 1971 hänet kutsuttiin opettamaan vietnamilaista musiikkia Etelä-Illinoisin yliopistoon. Vuonna 1972 hän lähti Pariisiin, jossa teki Trần Văn Khên kanssa etelävietnamilaisen perinnemusiikin äänityksiä Ranskan radiolle ja UNESCO:lle. Nguyễn jatkoi musiikin opettamista kotonaan ja internetin välityksellä 2000-luvulle saakka; hänellä oli oppilaita sekä Vietnamissa että useissa muissa maissa.
Nguyễn sai Ordre des Arts et des Lettres'n upseerin arvon vuonna 2008.
Leijukerroskattila

Leijukerroskattila on biopolttoaineiden polttoon kehitetty lämpökeskusten ja -voimaloiden kattilatyyppi. Leijukerroskattilassa tulipesän alaosasta syötetään ilmavirta, joka saa tulipesässä pidettävän hiekan, tuhkan ja polttoaineen leijumaan. Palaminen tapahtuu näin muodostuvassa pedissä. Polttoaineen jatkuva sekoittuminen tehostaa lämmön ja kaasujen siirtoa.
Leijukerrostekniikka ei aseta polttoaineen laadulle mainittavia laatuvaatimuksia. Polttotekniikan etuna on mahdollisuus käyttää myös kosteita ja matalan lämpöarvon omaavia polttoaineita. Biopolttoaineet kuten kuori, hake, sahausjäte ja turve sopivat erityisen hyvin juuri leijukerrospolttoon. Lisäksi seospolttoaineena voidaan käyttää muun muassa kierrätyspolttoainetta, yhdyskuntajätettä tai lietettä. Poltettava materiaali pitää kuitenkin murskata niin pieneksi, että leijutus onnistuu.
Paineistettua leijukerroskattilaa käytetään ns. PFBC-voimalaitoksessa (pressurized fluidized bed combustion).
Last Concert in Japan

| Last Concert in Japan Deep Purple |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 15. joulukuuta 1975
 Julkaistu: maaliskuu 1977
 Tuottaja(t): Martin Birch
 Tyylilaji: hard rock
 Levy-yhtiö: EMI
Deep Purplen muut livealbumit
| Made in Europe 1976 | Last Concert in Japan 1977 | Deep Purple in Concert 1980 |
Last Concert in Japan on julkaistu Deep Purplen livealbumi Tokion Budokanin konsertista joulukuulta 1975. Konsertti on myöhemmin julkaistu kokonaisena nimellä This Time Around – Live in Tokyo. Albumi on omistettu kitaristi Tommy Bolinin muistolle.
Albumin kannessa luetellaan myös kappaleet "Woman From Tokyo" ja "Soldier Of Fortune", mutta ne ovat vain pieninä osina muiden kappaleiden yhteydessä eivätkä ne siis ole varsinaisesti kokonaan levyllä. "Wild Dogs" on Tommy Bolinin sooloalbumilta Teaser.
Kappaleet > A-puoli

Burn – 7.05
Love Child – 4.46
You Keep on Moving – 6.16
Wild Dogs – 6.06
Kappaleet > B-puoli

Lady Luck – 3.11
Smoke on the Water – 12.47
Highway Star – 6.50
Kokoonpano

Tommy Bolin – kitara, laulu
David Coverdale – laulu
Glenn Hughes – basso, laulu
Jon Lord – urut, kosketinsoittimet
Ian Paice – rummut
Arvostelut

AllMusic:
Nintendo Vs. Series

Nintendon Vs. Series on kahdelle pelaajalle suunniteltu arcade-pelikonesarja, joka julkaistiin vuosina 1984-1990. Pelikoneet pohjautuvat Nintendo Entertainment System -konsoliin, ja niiden sisällä on monia konsolin siruja ja suorittimia. Kaikki julkaistut pelit ovat uudelleenjulkaisuja NES-peleistä, ja joitakin pelejä on suuresti muutettu sopimaan laitteisiin.
Julkaistut pelit

Vs. 10-Yard Fight
Vs. Baseball
Vs. Balloon Fight
Vs. Battle City
Vs. Castlevania
Vs. Clu Clu Land
Vs. Dr. Mario
Vs. Duck Hunt
Vs. Excitebike
Vs. Freedom Force
Vs. Golf
Vs. Gong Fight
Vs. The Goonies
Vs. Gradius
Vs. Gumshoe
Vs. Hogan's Alley
Vs. Ice Climber
Vs. Kung Fu
Vs. Ladies Golf
Vs. Mach Rider
Vs. Majjong
Vs. Mighty Bomb Jack
Vs. Ninja Jajamaru-Kun
Vs. Pinball
Vs. Platoon
Vs. Punch-Out!!
Vs. R.B.I. Baseball
Vs. Raid on Bungeling Bay
Vs. Slalom
Vs. Sky Kid
Vs. Soccer
Vs. Star Luster
Vs. Stroke and Match Golf
Vs. Super Chinese
Vs. Super Mario Bros.
Vs. Super Sky Kid
Vs. Super Xevious
Vs. Tennis
Vs. Tetris (Tengenin versio; ei Nintendon lisensoima)
Vs. TKO Boxing
Vs. Top Gun
Vs. Trojan
Vs. Urban Champion
Vs. Volleyball
Vs. Wild Gunman
Vs. Wrecking Crew
Vs. Xevious
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nintendo Vs. Series
Kolikkopelilaitteet
| --- | --- |
Capcom:   CP System  CP System II  CP System III 
Konami:   Konami GX400  Konami GX 
Namco:   Namco System 1  Namco System 2  Namco System 10  Namco System 11  Namco System 12  Namco System 21  Namco System 22  Namco System 23 
Nintendo:   Vs. UniSystem/DualSystem  PlayChoice-10  Nintendo Super System  Triforce 
Sega:   Sega Model 2  Sega Model 3  Sega NAOMI  Sega NAOMI 2  Sega Hikaru  Sega Chihiro  Sega Lindbergh 
SNK:  Neo-Geo MVS
Taito:   Taito L System  Taito SJ System  Taito Z System  Taito B System  Taito F3 System  Taito Type X 
Käännös suomeksi
Nintendo 64DD

Nintendo 64DD (usein lyhennetty N64DD) on laajennusosa Nintendo 64 -konsolille, se kiinnittyy N64:ään pohjan EXT-laajennusportin kautta. Kirjaimet DD tarkoittavat "Disc Drivea" , mutta myös "Dynamic Drive" -nimitystä on käytetty. 64DD oli oletettavasti Nintendon vastaus Sonyn PlayStationissa käytettyyn CD:hen, jota oli halvempi tuottaa ja johon mahtui enemmän tietoa. Laite käytti 64 megatavun magneettista levykettä tallennusmediana.
64DD julkistettiin vuoden 1995 Nintendo Shoshinkai game show -tapahtumassa (nykyisin nimellä Spaceworld). Kuitenkin 64DD julkaistiin vain Japanissa 1. joulukuuta 1999.
Nintendon pelätessä 64DD:stä koituvan taloudellista tappiota, Nintendo myi sitä pääasiassa RANDnet-tilauspalvelun kautta, mutta laitetta myytiin pieniä määriä myös kauppojen hyllyiltä. Tuloksena Nintendo tuki 64DD:tä vain lyhyen aikaa. Suurin osa 64DD:lle suunnitelluista peleistä ilmestyikin ajan mittaan pelimoduuleina Nintendo 64:llä.
64DD:n pelit käyttivät uutta tallennusmediaansa mm. tarjoamalla mahdollisuuden tallentaa Mario Artist -luomuksiaan, ja muistamalla Kyojin no Doshin (Doshin the Giant) -pelin pelimaailman muokkaukset. 64DD:n mukana tuli modeemi, jonka avulla käyttäjät pääsivät kirjautumaan RandNet-verkkoon ja jakamaan toisilleen Mario Artist -tuotoksia, lähettämään sähköpostia sekä pelaamaan pelejä Internetin kautta. Verkkopelejä tosin ehti ilmestyä vain yksi, Japan Pro Golf Tour 64.
Ohjelmat

| Nimi | Julkaistu |
| --- | --- |
Mario Artist: Paint Studio  (マリオアーティスト ペイントスタジオ, Mario Artist: Paint Studio ): 1.joulukuuta, 1999
Doshin the Giant  (巨人のドシン1, Kyojin no Doshin 1): 1.joulukuuta, 1999
Randnet Disk  (ランドネットディスク, Randnet Disk ): 23.helmikuuta, 2000
Mario Artist: Talent Studio  (マリオアーティスト タレントスタジオ, Mario Artist: Talent Studio ): 23.helmikuuta, 2000
SimCity 64  (シムシティー64, SimCity 64 ): 23.helmikuuta, 2000
F-Zero X Expansion Kit  (エフゼロ エックス エクスパンション キット, F-Zero X Expansion Kit ): 21.huhtikuuta, 2000
Japan Pro Golf Tour 64  (日本プロゴルフツアー64, Nippon Puro Gorufu Tsua 64): 2.toukokuuta, 2000
Doshin the Giant:Tinkling Toddler Liberation Front! Assemble!  (巨人のドシン解放戦線 チビッコチッコ大集合,  Kyojin no Doshin Kaihō Sensen Chibikko Chikko Daishūgō): 17.toukokuuta, 2000
Mario Artist: Communication Kit  (マリオアーティスト コミュニケーションキット, Mario Artist: Communication Kit ): 29.kesäkuuta, 2000
Mario Artist: Polygon Studio  (マリオアーティスト ポリゴンスタジオ, Mario Artist: Polygon Studio ): 29.elokuuta, 2000
Aiheesta muualla

GameCollectors (Arkistoitu – Internet Archive) (Tietoa 64DD:stä ja sen jokaisesta pelistä)
Live! At the Golden Circle

| Live! At the Golden Circle Made in Sweden |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1970, Golden Circle Club, Tukholma
 Julkaistu: 1970
 Formaatti: LP, CD (2002)
 Tyylilaji: progressiivinen rock, fuusiojazz
 Levymerkki: Sonet (SLP-2506)
Made in Swedenin muut julkaisut
| Snakes in a Hole 1969 | Live! At the Golden Circle 1970 | Made in England 1970 |
Live! At the Golden Circle on ruotsalaisen Made in Sweden -yhtyeen livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1970 levymerkillä Sonet. Levystä on tehty CD-versio vuonna 2002.
Kappaleet > A-puoli

Mercy, Mercy – 7.24 (säv. Joe Zawinul, Gail Levy, Vincent Levy)
Peter Gunn – 5.52 (säv. Henry Mancini)
Sombrero Sam – 13.02 (säv. Charles Lloyd)
Kappaleet > B-puoli

A Day in the Life – 10.10 (säv. John Lennon, Paul McCartney)
Kristallen den grymma – 6.54 (säv. Georg Wadenius)
Kappaleet > Vuoden 2002 painos

Introduction by Roger Wallis – 0.49 (säv. Roger Wallis)
Get Out of my Life Woman – 5.36 (säv. Allen Toussaint)
Saucery – 7.14 (säv. Charles Lloyd)
Thoughts and Comments by Jojje – 0.56 (säv. Jojje)
Jive Samba – 8.44 (säv. Nat Adderley)
Kokoonpano

Bo Häggström – basso
Tommy Borgudd – rummut
George Wadenius – kitara
Aiheesta muualla

discogs.com-sivustolla
Lover Come Back to Me

”Lover Come Back to Me” (vap. suom. Rakastettu, palaa luokseni) on Sigmund Rombergin säveltämä ja Oscar Hammerstein II:n sanoittama musiikkikappale vuoden 1928 Broadway-musikaalista The New Moon.
Kappale nousi vuonna 1929 Yhdysvalloissa listalle kolme kertaa: Rudy Valléen, Paul Whitemanin ja Arden-Ohman Orchestran esittämänä. 1940-luvulla kappaleesta tuli erittäin suosittu numero jazzartistien keskuudessa ja se on muodostunut jazzstandardiksi. Instrumentaalina kappaleen ovat äänittäneet Roy Eldridge, Lester Young, Erroll Garner, Dizzy Gillespie, Ben Webster ja John Coltrane. Laulettuja versioita ovat nauhoittaneet muun muassa Billie Holiday ja Mildred Bailey.
Kappale on rakenteeltaan AABA. A-osio soitetaan As-duurista ja B-osiossa siirrytään rinnakkaissävellaji f-molliin. Jazzmusiikissa sävellyksen suosio pohjautuu hyvin improvisaation pohjaksi soveltuvaan sointukulkuun. ”Lover Come Back to Men” sointurakennetta käytetään toisinaan myös uusien sävellyksien pohjana; muun muassa Art Blakeyn sävellys ”Quicksilver” perustuu kappaleen sointuihin.
Notifiointi

Notifiointi tarkoittaa erityisesti diplomaattisen ilmoituksen tai tiedoksiannon lähettämistä, vaikkapa nootin antamista toiselle valtiolle.
Euroopan unionin kielessä notifiointi eli ilmoitus tarkoittaa sitä, että jäsenvaltion on ilmoitettava Euroopan yhteisöjen komissiolle, miten valtio on noudattanut komission antamaa määräystä.
Tällainen menettely on yleistä erityisesti direktiivien yhteydessä. Direktiiviin sisältyy tavallisesti artikla, johon tämä ilmoitus perustuu. Artiklan tekstinä voi esimerkiksi olla: " Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä  syyskuuta 1989. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä."
Direktiivin täytäntöönpanoilmoituksen tekee asianomainen ministeriö. Siihen merkitään myös Ahvenanmaan maakuntahallituksen antamat tiedot. Valmis ilmoitus toimitetaan ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston kautta Brysselissä olevaan Suomen EU-edustustoon, joka toimittaa ilmoituksen komissiolle.
Myös perussopimuksiin sisältyy määräyksiä, että jossakin asiassa on kuultava komissiota tai saatava siltä ennakkohyväksyntä tai annettava sille tiedoksi kansalliset säädökset. Jäsenvaltion on myös tehtävä komissiolle ennakkoilmoitus lainsäädäntöhankkeista, jotka käsittelevät teknisiä määräyksiä.
Nimbus ja tähdet

| Nimbus ja tähdet |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tero Niemi ja Anne Salminen
Kansitaiteilija:  Susanna Raunio
Kieli:  suomi
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Atena
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  389
ISBN:  951-796-353-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Nimbus ja tähdet on Tero Niemen ja Anne Salmisen novellikokoelma vuodelta 2004. Teos oli Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoehdokkaana ja Tähtivaeltaja-palkintoehdokkaana 2005.
Sisällys

Ja Jumala kutoi mattoja omista hiuksistaan – Portti-lehden novellikilpailun voittaja 2002, Atorox-palkinto 2003
Kuten ihmiset tekevät – Atorox-ehdokas 2004
On vielä pimeää – Atorox-ehdokas 2005
Matka Reformaan – Atorox-palkinto 2005
Ensimmäinen talvi
Lyhyt matka maailmanloppuun
Jumalan silmä
Omistajan paluu
Rakkaudesta avaruuteen
Aiheesta muualla

Pasi Karppanen: Ja Jumala kutoi mattoja omista hiuksistaan. Kosmoskynä 1/2003.
Jarmo Karonen: ”Äärettömän taivaan valot”. Kosmoskynä 3/2003.
Sari Peltoniemi: Kuten ihmiset tekevät. Kosmoskynä 4/2003.
Jussi Ahlroth: Nimbus on iätön jumalatar (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 2004.
Heidi Strengell: Tähtivaeltajan matka halki naiseuden ajan ja paikan. Kiiltomato.net 4.10.2004.
Toni Jerrman: Nimbus ja tähdet (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 4/2004.
Jenny Kangasvuo: Kotina tyhjyys ja tähdet (Arkistoitu – Internet Archive). Kaltio 6/2004.
Anne Leinonen: Nimbuksen matkassa. Usva 1/2005. (PDF)
Tero Niemi ja Anne Salminen: ”Eräitä kevätpäiviä, eli Taivaallisen laatikon tapaus”. Usva 2/2005. (PDF)
Leijut

| Leijut |
| --- | --- |
 Huppuhuiluvaris (Cracticus nigrogularis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Alalahko::  Passeri
Osalahko::  Corvides
Yläheimo::  Malaconotoidea
Heimo::  Leijut Artamidae  Vigors, 1825
Alaheimot
 Cracticinae  Artaminae 
Katso myös
   Leijut Wikispeciesissä   Leijut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leijut (Artamidae) on varpuslintujen heimo, jota tavataan vain Oseaniassa.
Heimo sisältää 23 lajia neljässä suvussa ja kahdessa alaheimossa: Artaminae (yksi suku) ja Cracticinae (huiluvarikset).
Aiemmin leijuihin luettiin vain suku Artamus, mutta vuonna 1994 siihen alettiin laskea myös huiluvarikset. Joissakin lähteissä niitä käytetään vielä erillisinä heimoina.
Käännös suomeksi
Nguyễn Văn Thiệu

| Nguyễn Văn Thiệu |
| --- | --- |

Etelä-Vietnamin 2. presidentti
 3. syyskuuta 1967 – 21. huhtikuuta 1975  
Varapresidentti:  Nguyễn Cao Kỳ (1967–71) Trần Văn Hương (1971–1975)
Edeltäjä:  hän itse sotilasjuntan johtajana
Seuraaja:  Trần Văn Hương
Sotilasjuntan johtaja
 14. kesäkuuta 1965 – 3. syyskuuta 1967  
Edeltäjä:  Phan Khắc Sửu
Seuraaja:  Virka lakkautettu
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1923 Phan Rang–Tháp Chàm, Ninh Thuận, Ranskan Indokiina
Kuollut: 29. syyskuuta 2001 (78 vuotta) Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Puoliso:  Nguyễn Thị Mai Anh
Lapset:  3
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Vietnamin valtio  Etelä-Vietnam
Puolustushaara:  maavoimat
Palvelusvuodet:  1943–1967
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnatti
Nguyễn Văn Thiệu (5. huhtikuuta 1923 – 29. syyskuuta 2001) oli vietnamilainen sotilas ja poliitikko, joka toimi Etelä-Vietnamin presidenttinä ja sotilasdiktaattorina Vietnamin sodan aikana.
Văn Thiệu oli alkujaan kenraali Etelä-Vietnamin armeijassa, ja oli mukana sotilasvallankaappauksessa, jolla presidentti Ngô Đình Diệm syöstiin vallasta vuonna 1963. Văn Thiệu kohotettiin sotilasjuntan johtoon vuonna 1965. Myöhemmin hän valitutti itsensä presidentiksi vilpillisillä vaaleilla. Văn Thiệu johti Etelä-Vietnamia aina katkeraan loppuun saakka vastustaen Yhdysvaltain vetäytymistä sodasta. Hän erosi muutamaa päivää ennen Saigonin kukistumista vuonna 1975 ja eli lopun ikänsä maanpaossa Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nguyễn Văn Thiệu Wikimedia Commonsissa
Laurent de Brunhoff

Laurent de Brunhoff vuonna 2008.
Laurent de Brunhoff (30. elokuuta 1925 Pariisi, Ranska – 22. maaliskuuta 2024 Key West, Florida, Yhdysvallat) oli ranskalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän opiskeli maalaustaidetta ja teki uransa alkuvaiheessa abstrakteja maalauksia. Hän kuitenkin alkoi vuodesta 1946 tehdä isänsä Jean de Brunhoffin kehittämään Babar-hahmoon perustuvia kirjoja ja keskittyi myöhemmin vain Babariin.
Babarin syntymä ja opiskelu

Laurent de Brunhoff oli vanhempiensa Jean ja Cécile de Brunhoffin esikoinen. Hänellä oli kaksi nuorempaa veljeä. Cécile kertoi eräänä iltana vuonna 1930 iltasatua Laurentille ja tämän veljelle Mathieulle. Tarinassa oli orpo vauvanorsu, joka karkaa viidakosta Pariisiin. Pojat innostuvat tarinasta ja kertovat siitä seuraavana päivänä isälleen. Jean de Brunhoff oli kuvataiteilija ja alkoi hahmotella pientä norsua, jonka nimeksi hän antoi Babar. Komeasti kuvitettu ensimmäinen osa Histoire de Babar ilmestyi 1931, ja Jean de Brunhoff ehti kirjoittaa lopulta seitsemän Babar-tarinaa. Hän kuoli 1937 tuberkuloosiin. Laurent oli silloin 12-vuotias.
Laurent de Brunhoff meni 1945 opiskelemaan isänsä jalanjäljissä taidemaalariksi Académie de la Grande Chaumièreen, missä häntä opetti muun muassa hänen isänsä opettaja Othon Friesz. Brunhoffin maalaukset olivat abstrakteja, ja ne erosivatkin huomattavasti hänen isänsä perinteisistä maisemamaalauksista ja asetelmista.
Ura

Brunhoffin ensimmäinen Babar-tarina Babar et ce coquin d’Arthur julkaistiin 1946. Hän keskittyi siinä Babarin ilkikuriseen serkkuun Arthuriin, johon taiteilija itse samaistui. Monet lukijat uskoivat, että Babarin kirjoittaja oli sama kuin aiemmin, sillä niin hyvin Brunhoff oli onnistunut toistamaan hahmon persoonaa.
Brunhoff teki kaikkiaan yli 45 Babar-kirjaa. Siitä tuli valtavan suosittu, ja hän keskittyi uransa aikana lähinnä siihen. Hän teki kuitenkin 1950- ja 1960-luvuilla myös sellaisia kuvitettuja kirjoja, joissa ei ollut norsuja. Brunhoff muutti 1985 Yhdysvaltoihin ja teki uransa loppuun asti yhteisytyötä toisen vaimonsa Phyllis Rosen kanssa.
Babar-sarja on saanut myös kritiikkiä, sillä monet ovat syyttäneet sitä rasistiseksi ja kolonialistiseksi. Brunhoff itsekin myönsi hieman häpeävänsä joitakin tarinoita. Hän jopa pyysi julkaisijaa vetämään vuoden 1949 Pique-nique chez Babar pois myynnistä, sillä kirjassa on karkeita mustien ja Yhdysvaltain alkuperäisasukkaiden karikatyyreja.
Brunhoff asui elämänsä loppuun asti Yhdysvalloissa, missä hänellä ja Phyllis Rosella oli kaksi kotia, toinen New Yorkissa ja toinen Floridan Key Westissä. Brunhoff kuoli maaliskuussa 2024 aivohalvauksen komplikaatioihin.
Nimby (elokuva)

| Nimby |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Teemu Nikki
Käsikirjoittaja:   Teemu Nikki  Jani Pösö 
Tuottaja:   Teemu Nikki  Jani Pösö 
Säveltäjä:  Janne Huttunen
Kuvaaja:  Sari Aaltonen
Leikkaaja:  Matti Näränen
Lavastaja:  Santtu Toivola
Pääosat:   Susanna Pukkila  Almila Bagriacik  Elias Westerberg  Matti Onnismaa  Mari Rantasila  Antti Reini  Ona Kamu  Jouko Puolanto  Leila Abdullah  Stephan Schad 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  It’s Alive Films
Levittäjä:  Scanbox Entertainment Finland
Ensi-ilta:   2020-10-099. lokakuuta 2020  
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 284 000 euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nimby on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen musta komediaelokuva, jonka on ohjannut Teemu Nikki. Nikki on myös käsikirjoittanut ja tuottanut elokuvan yhdessä Jani Pösön kanssa. Sen pääosissa ovat Susanna Pukkila, Almila Bagriacik, Elias Westerberg, Matti Onnismaa, Mari Rantasila, Antti Reini, Ona Kamu, Jouko Puolanto, Leila Abdullah ja Stephan Schad. Elokuvassa Mervi (Pukkila) vie tyttöystävänsä Katan (Bagriacik) tapaamaan ensimmäistä kertaa vanhempiaan maaseudulle.
Nimby sai ensi-iltansa 9. lokakuuta 2020.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Susanna Pukkila  | … |  Mervi Hirvi   |
|  Almila Bagriacik  | … |  Kata Mohsen   |
|  Elias Westerberg  | … |  Mika Jalonen   |
|  Matti Onnismaa  | … |  Artsi   |
|  Mari Rantasila  | … |  Kaisa Hirvi   |
|  Antti Reini  | … |  Topi Hirvi   |
|  Ona Kamu  | … |  Minttu Jalonen   |
|  Jouko Puolanto  | … |  Osmo Jalonen   |
|  Leila Abdullah  | … |  Farrah Mohsen   |
|  Stephan Schad  | … |  Hermann Haettenschweiler   |
|  Hannamaija Nikander  | … |  Janika   |
|  Hannes Suominen  | … |  Teuvo   |
|  Youssef Asad Alkhatib  | … |  Amir   |
|  Jalal Hajali  | … |  Ahmed   |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl:
Louis Palander

Louis Palander 1880-luvulla.
Adolf Arnold Louis Palander (vuodesta 1880 Palander af Vega; 2. lokakuuta 1842 Karlskrona – 7. elokuuta 1920 Djursholm) oli ruotsalainen meriupseeri ja naparetkeilijä, joka toimi Vega-laivan kapteenina Adolf Erik Nordenskiöldin johtamalla ensimmäisellä Koillisväylän-purjehduksella vuosina 1878–1880. Palander sai myöhemmin amiraalin arvon Ruotsin merivoimissa ja toimi Ruotsin meriministerinä vuosina 1901–1905.
Nuoruus

Palanderin sukujuuret olivat Suomessa, mutta hän ei kuulunut tunnetuimpaan suomalaiseen Palander-sukuun. Palanderin vanhemmat olivat komentajakapteeni Axel Fredrik Palander ja Emilie Jacquette Constance du Rées. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1868 Anna Catharina Grischotti, jonka kanssa hän meni naimisiin Glasgow’ssa.
Palander otettiin vuonna 1856 merikadettina Karlbergin sotakorkeakouluun, josta hän valmistui vuonna 1864. Koulutusaikanaan hän palveli muun muassa korvetti Jarramasilla. Palander osallistui 1864–1865 korvetti Geflen purjehdukseen Välimerellä ja Atlantilla, minkä jälkeen hän oli vuoden kauppalaivastossa. Palatessaan merivoimiin vuonna 1866 hän sai aliluutnantin arvon.
Naparetket

Palanderin ensimmäinen naparetki oli A. E. Nordenskiöldin johtama vuoden 1868 Huippuvuorten-tutkimusretki, johon hän osallistui Fredrik von Otterin komentamalla höyrylaiva Sofialla. Osallistuessaan vuonna 1869 fregatti Vanadiksen Välimeren-purjehdukseen Palander oli läsnä Suezin kanavan vihkimisseremoniassa. Hänet ylennettiin 1870 luutnantiksi. Palander oli mukana myös Nordenskiöldin vuosien 1872–1873 Huippuvuorten-retkellä, jonka tavoitteena oli Pohjoisnavalle pääsy. Palander toimi retkikunnan kolmeen alukseen kuuluneen Polhemin kapteenina, ja osoitti kyvykkyytensä sekä omistautumisensa retken tieteellisille tavoitteille. Hän oli yksi kymmenestä miehestä, jotka Wijdevuonolla vietetyn talven jälkeen vaelsivat touko–kesäkuussa 1873 Nordenskiöldin kanssa jalan pohjoiseen Koillismaan halki. Palander piti tiedemies Nordenskiöldiä liian ”epäkäytännöllisenä” vaarallisen retken johtoon, mutta he tulivat toimeen keskenään. Palander erosi vuonna 1874 merivoimista ja palveli seuraavat vuodet kauppalaivojen kapteenina.
Palander palasi vuonna 1877 laivaston palvelukseen ja tarjoutui kapteeniksi Nordenskiöldin suunnittelemalle historialliselle Koillisväylän-purjehdukselle. Retken rahoittajan Oskar Dicksonin toimeksiannosta Palander hankki retkeä varten valaanpyyntialus Vegan ja värväsi sille miehistön. Matka alkoi kesäkuussa 1878 Karlskronasta, joskin Nordenskiöld astui laivaan vasta kuukautta myöhemmin Tromssassa. Palander oli Vegan kapteeni, mutta Nordenskiöld käytti ylivaltaansa retken aikana kahdesti: Tšeljuskininniemen ohittamisen jälkeen Nordenskiöld määräsi kääntämään kurssin pois rannikolta tuntemattoman merialueen kartoittamiseksi ja myöhemmin hän halusi vierailla Karhusaarilla, mutta kummallakin kerralla jäät pakottivat lopulta kääntymään takaisin Palanderin kannattamalle turvallisemmalle reitille. Kierrettyään Euraasian mantereen kahdessa vuodessa Vega saapui Tukholmaan huhtikuussa 1880.
Sankarina kotimaahan palannut Palander aateloitiin vuonna 1880 nimellä Palander af Vega, hänet kutsuttiin Göteborgin kuninkaallisen tiede- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi ja Ruotsin valtiopäivät myönsivät hänelle sekä Nordenskiöldille 4 000 kruunun vuotuisen palkan. Viimeisen naparetkensä Palander teki vuonna 1882 saattaessaan tykkivene Urdilla ja  Verdandella ruotsalaisen meteorologiretkikunnan Huippuvuorten Kap Thordseniin.