stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhä Kristoforos
Pyhän Kristoforoksen kunnioitus ja suojeluspyhimyksen asema > Mitalit

Mitaleja, joissa on Pyhän Kristoforoksen nimi ja kuva, käyttävät yleisesti riipuksina varsinkin matkustajat hartauden harjoittamiseksi ja pyytääkseen häneltä siunausta. Hänen pienois­patsaitaan pidetään usein autoissa. Ranskassa näihin mitaleihin liittyy usein käytetty sanonta "Regarde st. Cristophe et va-t-en rassuré" (Katso Pyhää Kristoforosta ja jatka matkaasi rauhoittuneena"); espanjan­kielisissä maissa taas sanotaan: "Si en San Cristóbal confías, de accidente no morirás" ("Jos luotat Pyhään Kristo­forokseen, et kuole onnettomuudessa").
Itävallassa järjestetään vuosittain lähimpänä Pyhän Kristo­foroksen päivää olevana sunnuntaina rahankeräys ajoneuvojen hankkimiseksi lähetys­saarnaajille, ja silloin ihmisiä pyydetään antamaan hyvin pieni rahamäärä jokaista kilo­metriä kohti, jonka he ovat vuoden aikana matkustaneet turvallisesti.
Pyhän Kristoforoksen kunnioitus ja suojeluspyhimyksen asema > Yleinen suojeluspyhimys

Kristoforos on laajalti suosittu pyhimys, jota pidetään urheilijoiden, merimiesten, lautturien ja matkailijoiden suojelus­pyhimyksenä. Häntä kunnioitetaan yhtenä neljästä­toista pyhästä auttajasta. Häneltä pyydetään myös suojelusta muun muassa ukkosta, kulkutauteja, epilepsiaa, tulvia ja myrskyjä vastaan, ja hän on myös jousiampujien, opiskelijoiden, merimiesten, kirjansitojien, puutarhurien ja kuljettajien suojeluspyhimys.
Pyhän Kristoforoksen kunnioitus ja suojeluspyhimyksen asema > Paikkakuntien suojeluspyhimys

Kristoforos tunnetaan myös monien paikkakuntien suojeluspyhimyksenä. Niitä ovat Baden, Braunschweig ja Mecklenburg Saksassa, Barga Italiassa, Rab Kroatiassa, Saint Kitts, Girona Espanjassa, Mondim de Basto Portugalissa, Agrinion Kreikassa, Vilna Liettuassa, Riika Latviassa, Havanna Kuubassa ja Paete Filippiineillä.
Pyhän Kristoforoksen kunnioitus ja suojeluspyhimyksen asema > Pyhä Kristoforos taiteessa

Koska Pyhä Kristoforos tunnetaan matkustajien suojeluspyhimyksenä ja suojelijana äkilliseltä kuolemalta. Monissa kirkoissa on hänen patsaansa, joka usein on sijoitettu vastapäätä etelänpuoleista ovea niin, että se on helposti nähtävissä. Hänet kuvataan tavallisesti jättiläiskokoisena miehenä, jolla on lapsi harteillaan ja sauva toisessa kädessä. Englannissa on enemmän Pyhää Kristoforosta kuin ketään muuta pyhimystä esittäviä seinämaalauksia; vuonna 1904 Mrs. Collier, joka kirjoitti asiasta British Archaeological Associationille, mainitsi kaikkiaan 183 häntä esittävää maalausta, veistosta tai muuta teosta, mikä ylittää kaikki muut paitsi Neitsyt Marian. Myös Suomessa Hattulan Pyhän Ristin kirkossa on näyttävä Kristoforos-maalaus eteläportaalia vastapäätä tervehtimässä kirkkoon astujia.
Ortodoksissa ikoneissa Pyhä Kristoforos kuvataan usein koiranpäisenä. Leslie Ross olettaa, että tämä bysanttilainen kuvaus Pyhästä Kristoforoksesta juontuu siitä, että kanaanilaisia tarkoittava latinan sana cananeus on sekoitettu sanaan canineus, koiramainen. Koska Kristoforos ei vanhimpien legendojen mukaan ollut kanaanlilainen vaan marmaricalainen, on silti luultavampaa, että erehdys tapahtui toisin päin: koiramainen (canineus) pyhimys muuttui kanaanilaiseksi (cananeus).
Kirjallisuutta

John A. Bouquet: A People's Book of Saints.  London:  Longman's, 1930.
Alban Butler, Herbert J. Thurston, Donald Attwater: Butler's lives of the saints.  New York:  Kenedy, 1956.
Lawrence S. Cunningham: The meaning of saints.  San Francisco:  Harper & Row, 1980.  ISBN 0060616490
Jacobus de Voragine: The golden legend: readings on the saints.  Princeton, NJ:  Princeton Univ. Press, 1993.  ISBN 0691008655
Donald Weinstein: Saints and society: the 2 worlds of western Christendom, 1000–1700.  Chicago:  Univ. of Chicago Pr., 1982.  ISBN 0226890554
Helen White: Tudor Books of Saints and Martyrs.  Madison:  University of Wisconsin Press, 1963.
Stephen Wilson: Saints and their cults: studies in religious sociology, folklore, and history.  Cambridge:  Cambridge University Press, 1983.  ISBN 0521249783
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Kristoforos Wikimedia Commonsissa
Saint Christopher Website with information and references about St. Christopher.
"The Life of Saint Christopher", The Golden Legend or Lives of the Saints, Temple Classics, 1931 (Compiled by Jacobus de Voragine, Translated by William Caxton) at the Fordham University Medieval Sourcebook
St. Christopher page (Arkistoitu – Internet Archive) at Christian Iconography
St. Christopher in the Golden Legend: Latin original, English translation (Caxton) (Arkistoitu – Internet Archive)
"The Passion of St. Christopher"
Irish "Passion of St. Christopher"
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ortodoksisessa taiteessa 1600-luvulta alkaen Pyhä Kristoforos esitettiin usein koirankuonolaisena.
Venäläinen ikoni 1600-luvulta: Pyhä Kristoforos
Käännös suomeksi
Nicolas Born

| Nicolas Born |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1937 Duisburg, Saksa
Kuollut: 1979 (41–42 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nicolas Born (31. joulukuutalähde? 1937 Duisburg, Saksa – 7. joulukuutalähde? 1979 Hampuri, Länsi-Saksa) oli saksalainen kirjailija.
Born kuuluu sukupolvensa johtaviin saksankielisiin kirjailijoihinlähde?. Alkuun hänen runotuotantonsa oli realismin leimaamaa, tapahtumia rekisteröivää, mutta myöhemmin keskeisiä aiheita olivat epäonnistuminen ja etsiminen, myös proosassa, kuten romaanissa Väärennös (Die Fälschung, 1979), joka on käännetty lukuisille kielille. Hänen uransa kuitenkin katkesi lyhyeen, sillä hänellä todettiin maaliskuussa 1979 keuhkosyöpä,lähde? johon hän kuoli saman vuoden joulukuussa 41-vuotiaana.
Suomennettu tuotanto

Väärennös: romaani (Die Fälschung), suom. Oili Suominen. Espoo: Weilin+Göös 1981 Sarja: Weilin + Göösin kirjasto ISBN 951-35-2135-4
Antologiassa Puiden lohtu : saksankielistä runoutta 1946–2000, Toimittaja: Stefan Moster, Helsinki: WSOY 2005 ISBN 951-0-30300-3 . Bornin runot on suomentanut Juha Vakkuri.
Historia (Gesichte)
Isän talo (Vaterhaus)
Kolme toivomusta (Drei Wünsche)
Tämä talo (Dies Haus)
Rakkausruno, suom. Rauni Paalanen, julkaisussa Kulttuurivihkot 1982: nro 5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicolas Born Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Kucumatz

Kucumatz on mayojen ylijumala, androgyyninen olento, joka loi itsestään kaikki asiat ja oliot. Häntä voidaan verrata Kukulcaniin.
Sigrid Boo

| Sigrid Boo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sigrid Maren Boo
Syntynyt: 23. elokuuta 1898 Norja, Oslo
Kuollut: 12. syyskuuta 1953 (55 vuotta) Norja, Oslo
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sigrid Maren Boo, o.s. Holmesland (23. elokuuta 1898 Oslo – 12. syyskuuta 1953 Oslolähde?) oli norjalainen kirjailija.
Boo tuli ylioppilaaksi 1917 ja solmi avioliiton 1925 Gustaf W. Boon kanssa. Syntyään oslolainen Boo vietti lapsuutensa 1899–1909 Larvikissa Etelä-Norjassa. Hänen romaaneistaan on tehty useita filmatisointeja.
Kepeissä, sentimentaalisissa, pohjimmiltaan todellisuudelle vieraissa teoksissaan Boo käsittelee muun muassa rakkautta, tuberkuloosia ja kotiapulaisen elämää, kuten menestyskirjassaan Vi som går kjøkkenveien (1930, Kyökin puolella). Romaanista tehtiin saman niminen filmatisointi (ohjaus Tancred Ibsen) ruotsalaisine rinnakkaisversioineen Vi som går köksvägen vuonna 1933, jonka on ohjanut Gustaf Molander.. Aiheeseen tartuttiin myös Yhdysvalloissa: elokuva Servants’ Entrance valmistui 1934. Suomeksi Boon romaani ilmestyi nimellä Kyökin puolella vuonna 1932. Risto Orko ohjasi samasta aiheesta komediaelokuvan Kyökin puolella 1940.
Teokset

Daglig strev i Norden (1942)
Heldig ung dame (1940)
Ellers hadde vi det festlig (1938)
En dag kom hun tilbake (1937)
Fire i bilen (1937)
Livhanken (1937)
Alle tenker på sig – det er bare jeg som tenker på mig (1934)
Selv i tider som disse (1932)
Vi som går kjøkkenveien (1930)
Valmuen (1922)
Teokset > Suomennetut teokset

Kyökin puolella (Vi som går kjøkkenveien). WSOY, 1931, 1933, 1936, 1941 (Kymmenen markan romaaneja 7), 1953 (Riksin sarja 37), 1959 (Riksin sarja 37), 1973 (Siniset, Taskukirjasto 110). ISBN 951-0-00084-1
Tällaisinakin aikoina (Selv i tider som disse). WSOY, 1933, 1941 (Kymmenen markan romaaneja 16)
Rakas oma minä (Alle tenker på sig – det er bare jeg som tenker på mig), norjan kielestä suomentanut Anna Talaskivi. WSOY, 1935, 1936 (Kymmenen markan romaaneja 72), 1955 (Riksin sarja 58)
Mutta muuten meillä oli hauskaa (Ellers hadde vi det festlig), norjan kielestä suom. Sirkka Nuormaa. WSOY, 1939
Kun onni potkaisee (Heldig ung dame). WSOY, 1941 (Kymmenen markan romaaneja 207 A), 1959 (Riksin sarja 90)
Nauru ei ole kortilla (Daglig strev i Norden); suom. Laila Järvinen. WSOY, 1943
Aiheesta muualla

Sigrid Boo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vapaasti ladattavia Sigrid Boon e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Krasnodarin aluepiiri

| Krasnodarin aluepiiri Краснодарский край |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Krasnodarin aluepiirin sijainti Venäjän federaation kartalla
 Koordinaatit: 45.0248°N, 38.9700°E (Krasnodar) 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  13. syyskuuta 1937
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Krasnodar (vuoteen asti 1920 Jekaterinodar)
 – suurin kaupunki:  Krasnodar (744 995 as.)
 – kuvernööri:  Aleksandr Tkatšjov
Pinta-ala:  75 485 km²
Väkiluku (2010):  5 226 647
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  1 008 152,5 milj. RUB (eli 2,70 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  192 887 RUB,  noin 4 725 EUR (eli 74 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Symbolit:  
 – lippu:  Krasnodarin aluepiirin lippu
 – vaakuna:  Krasnodarin aluepiirin vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  23, 93, 123
 – ISO 3166:  RU-KDA
 
admkrai.kuban.ru (venäjäksi)
Krasnodarin aluepiiri (ven. Краснода́рский край, Krasnodarski krai) on hallintoalue Etelä-Venäjällä Kaukasiassa Itä-Euroopassa. Lounaassa Mustaanmereen rajoittuva Krasnodarin aluepiiri kuuluu Venäjän Eteläiseen federaatiopiiriin.
Historia

Krasnodarin aluepiiri on pääasiassa vanhaa tšerkessien asuma-aluetta. Se on ollut asutettuna esihistorialliselta ajalta lähtien. Alue kuului 800- ja 900-luvuilla Alanian valtioon, ja tuona aikana alueelle muodostui adygei-tšerkessiläinen "kantakansa". Alue kuului sittemmin Tšerkessian valtioon, joka käsitti laajan alueen Länsi-Kaukasukselta ja Asovanmereltä aina Georgian Mustanmeren rannikolle asti. Tšerkessian pääkaupunki oli Mustanmeren rannikkokaupunki Sotši.
Venäjän keisarikunta ryhtyi valloittamaan aluetta 1800-luvun alkupuolella, mutta sai Tšerkessian valloitetuksi vasta 1858. Seurasi Tšerkessian tuhoaminen: peräti 90 prosenttia tšerkessikansasta joko tapettiin tai karkotettiin kotimaastaan. Suurin osa, yli 400 000 henkeä, vaelsi 1858-1864 Turkin alueelle, jossa heidät asutettiin eri puolille valtakuntaa. Muistona Tšerkessian valtiosta on Krasnodarin aluepiirin sisällä oleva Adygeian tasavalta, jonka adygeiväestön esi-isät onnistuivat välttämään Venäjän toimeenpaneman karkotuksen ja kansanmurhan.
Venäjän sisällissodassa alue oli bolševikkeja vastustavan Etelä-Venäjän hallituksen hallussa, joka oli asettunut Jekaterinodariin (nykyinen Krasnodar). Bolševikit kuitenkin voittivat Etelä-Venäjän hallituksen, ja toukokuussa 1918 alueelle perustettiin Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta, joka sittemmin liitettiin Venäjän neuvostotasavaltaan. Alueelle perustettiin Tšerkessien (Adygeiden) autonominen alue 1922, ja 1928 se nimettiin uudelleen Adygeiden autonomiseksi alueeksi, jonka pääkaupunki oli Krasnodar vuoteen 1936, jolloin alueen rajoja muutettiin. Toisessa maailmansodassa Saksa valloitti Krasnodarin aluepiirin loppukesällä 1942, mutta Neuvostoliitto valtasi sen takaisin seuraavana vuonna. Adygeian autonominen alue kuului Krasnodarin aluepiiriin vuoteen 1992 asti jolloin siitä tuli Adygeian tasavalta.
Maantiede

Krasnodarin aluepiiri rajoittuu pohjoisessa Rostovin alueeseen, idässä Stavropolin aluepiiriiriin, kaakossa Karatšai-Tšerkessiaan, etelässä Georgiasta itsenäistyneeksi julistautuneeseen Abhasiaan, lounaassa Mustaanmereen sekä luoteessa Asovanmereen. Lännessä Kertšinsalmi erottaa Krasnodarin aluepiirin laillisesti Ukrainaan kuuluvasta, mutta Venäjän sotavoimien helmi-maaliskuussa 2014 miehittämästä Krimin autonomisesta tasavallasta. Lisäksi kokonaan aluepiirin sisällä on Adygeian tasavalta.
Krasnodarin aluepiiri sijaitsee pääasiassa Kubanin–Asovan alangolla. Eteläosassa on ylänköä. Alueen merkittävin joki on Kuban.
Ilman keskilämpötila tammikuussa vaihtelee vuoriston -8 celsiusasteesta (yli 2 000 metrin korkeudella) ja sisämaan tasangon -4 celsiusasteesta Mustanmeren rannikon +5 celsiusasteeseen. Heinäkuun keskilämpötila on +13 astetta ylempänä vuorilla ja kohoaa +23 asteeseen rannikolla ja tasankoalueella. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 400–3 200 millimetriä.
Aluepiirin tärkeimpiin luonnonsuojelualueisiin kuuluvat kaksiosainen Sotšin kansallispuisto (1 937,37 neliökilometriä) ja kahden muun federaatiosubjektin kanssa yhteinen Kaukasian luonnonpuisto (2 803,35 km²).
Talous

Krasnodarin aluepiirissä on elintarvike-, koneenrakennus-, metalli-, sementti- ja puunjalostusteollisuutta. Alueella tuotetaan myös öljyä ja maakaasua. Maataloudessa on keskitytty maanviljelyyn, joka tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, tupakkaa, eteerisiä öljykasveja, hamppua, viiniä ja teetä. Lisäksi harjoitetaan karjataloutta.lähde?
Alueen pääkaupungin rautatieasema Krasnodar-1.
Novorossijskissa on Venäjän suurin satama.
Sotšiin johtava rautatie kulkee paikoin aivan Mustanmeren äärellä.
Sotšin lentoasemaa on uusittu talviolympialaisia (2014) varten.
Sotšin uusi jäähalli sisältä.
Väestö

Asukasluvun kehitys
5 010 000 (1999)lähde?
5 125 221 (2002)lähde?
5 226 647 (2010)
Krasnodarin aluepiiri ja sen kaupunkeja.
Väestö > Suurimmat kaupungit

Krasnodarin aluepiirissä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan neljä yli 100 000 asukkaan kaupunkia. Ne olivat: Krasnodar (744 995 as.), Sotši (343 334 as.), Novorossijsk (241 952 as.) ja Armavir (188 832 as.).
Suuruudeltaan 50 000–100 000 asukkaan kaupunkeja oli 11 kappaletta: Jeisk (87 769 as.), Kropotkin (80 765 as.), Slavjansk-na-Kubani (Славянск-на-Кубани, 63 842 as.), Tuapse (63 292 as.), Labinsk (62 864 as.), Tihoretsk (Тихорецк, 61 823 as.), Anapa (58 990 as.), Krymsk (57 382 as.), Gelendžik (54 980 as.), Timašovsk (53 924 as.) ja Beloretšensk (Белореченск, 53 892).
Kooltaan 30 000–50 000 asukkaan kaupunkeja oli kymmenen: Kurganinsk (Курганинск, 47 970), Ust-Labinsk (43 270), Korenovsk (Кореновск, 41 166), Apšeronsk (40 225), Temrjuk (38 046), Gulkevitši (35 244), Abinsk (34 928), Novokubansk (Новокубанск, 34 880), Primorsko-Ahtarsk (Приморско-Ахтарск, 32 257) ja Gorjatši Kljutš (30 126).
Väestö > Etnisyys

Kansallisuusjakauma vuonna 2002:lähde?
venäläisiä 86,6 % (4 436 272)
armenialaisia 5,36 % (274 566)
ukrainalaisia 2,57 % (131 774)
kreikkalaisia 0,52 % (26 540)
valkovenäläisiä 0,51 % (26 260)
tataareja 0,5 % (25 589)
muita 3,91 % (200 396)
kansallisuuttaan ei ilmoittanut 0,03 % (13 190)
Väestö > Uskonto

Vuonna 2012 julkaistun, Venäjän uskontoja laajasti kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Krasnodarin aluepiirin väestön uskonnollinen jakauma oli:
52 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
22 % jumalaan (tai korkeampaan voimaan) uskovia, muttei tunnustanut mitään tiettyä uskontoa,
13 % ateisteja, ei usko jumalaan,
3 % kristittyjä, muttei ortodokseja, katolisia tai prostestantteja,
1 % islaminuskoisia, muttei sunneja eikä šiioja,
1 % ortodokseja, muttei kuulu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon eikä ole vanhauskoisia,
< 1 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia,
< 1 % luonnonvoimiin ja -jumaliin pohjautuvan perinneuskonnon kannattajia,
< 1 % vanhauskoisia,
< 1 % itäisten uskontojen ja hengellisten suuntausten kannattajia ja
1 % uskoo johonkin muuhun.
Hallinto

Krasnodarin aluepiiri on Venäjän federaation subjekti (alue). Aluepiirin hallinnosta vastaavat kuvernööri ja lakiasäätävä kokous.lähde? Aluepiiri on jaettu hallinnollisesti seitsemään kaupunkipiiriin ja 37 kunnallispiiriin.
Anapa
Armavir
Gelendžik
Gorjatši Kljutš
Krasnodar
Novorossijsk
Sotši
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Abinskin piiri  Apšeronskin piiri  Belaja Glinan piiri  Beloretšenskin piiri  Brjuhovetskajan piiri  Gulkevitšin piiri  Dinskajan piiri  Jeiskin piiri  Kalininskajan piiri  Kanevskajan piiri  Kavkazskajan piiri  Korenovskin piiri  Krasnoarmeiskin piiri  |  Krylovskajan piiri  Krymskin piiri  Kurganinskin piiri  Kuštšjovskajan piiri  Labinskin piiri  Leningradskajan piiri  Mostovskoin piiri  Novokubanskin piiri  Novopokrowskajan piiri  Otradnajan piiri  Pavlovskajan piiri  Primorsko-Ahtarskin piiri  |  Severskajan piiri  Slavjanskin piiri  Starominskajan piiri  Štšerbinovskajan piiri  Tbilisskajan piiri  Temrjukin piiri  Tihoretskin piiri  Timašjovskin piiri  Tuapsen piiri  Uspenskojen piiri  Ust-Labinskin piiri  Vyselkin piiri  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krasnodarin aluepiiri Wikimedia Commonsissa
Kavkazski gosudarstvennyi prirodnyi biosfernyi zapovednik (Kaukasian luonnonpuiston sivusto) (venäjäksi) (kgpbz.ru)
Sotšinski natsionalnyi park (venäjäksi) (zapoved.ru)
Sotšinski natsionalnyi park (Sotšin kansallispuiston sivusto) (venäjäksi) (sochinp.ru)
| n k Eteläinen federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Donin Rostov
|  Astrahan  Adygeia  Kalmukia  Krasnodar  Rostov  Volgograd  Krim1  Sevastopol1  |  Astrahan  Adygeia  Kalmukia  Krasnodar  Rostov  Volgograd  Krim1  Sevastopol1  |  |
1Venäjän vuonna 2014 miehittämällä alueella, joka kuuluu kansainvälisen oikeuden mukaan Ukrainaan.
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Bosse Hellsten

Bosse Hellsten (s. 1978 Kokkolassa) on suomenruotsalainen runoilija, kirjailija, toimittaja ja kääntäjä, joka on muokannut myös useita kirjoja selkokielelle.
Hän voitti vuonna 2005 esikoisrunokokoelmallaan Tango för babianer Arvid Mörne -kilpailun.
Teokset

Jökel (Schilds & Söderströms, 2017) ISBN 951-50-1539-1
Orgelbyggaren (Lärum, 2014) ISBN 978-951-52-3216-8
Eldorado (Schildts & Söderströms, 2013) ISBN 978-951-52-3216-8
Solen dånar på (Schildts, 2011) ISBN 978-951-50-2143-4
Tango för babianer (Schildts, 2005) ISBN 951-50-1539-1
Aiheesta muualla

Från gravgården till Walden och Kvarnåsens topp - på påskvandring med författaren Bosse Hellsten i Lovisa Ylen artikkeli vuodelta 2020
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle
Bodhidharma

Bodhidharma, puupiirros, tekijänä Yoshitoshi, 1887.
Bodhidharma (sanskritiksi बोधिधर्म; kiin. 菩提達摩, Pútídámó tai vain Dámó; jap. 達磨, Daruma; vietnamiksi Bồ-đề-đạt-ma), tunnetaan myös nimellä Tripitaka Dharma-mestari, oli 28. Intian buddhalaisuuden patriarkka ja ensimmäinen patriarkka Kiinassa. Bodhidharmaa pidetään perinteisesti Shaolin-mytologiassa buddahalaisen chán-koulukunnan perustajana (tunnetaan Japanissa ja länsimaissa nimellä zen). Vaikka joitenkin tarinoiden mukaan häntä pidetään kiinalaisten itsepuolustuslajien Shaolin-koulukunnan perustajana, se on kuitenkin todettu tutkimusten mukaan keksityksi.
Elämäkerta

Tiedot Bodhidharman syntymäpaikasta, Kiinaan matkustamisesta, kuolemasta ja muista seikoista vaihtelevat eri lähteissä. Syntymä- ja kuolinpäiviksi on ehdotettu seuraavia välejä: noin 440–528 ja noin 470–543.
Henkinen elämä

Perinnetiedon mukaan Bodhidharmalle tärkein sutra oli Lankavatara Sutra, jonka on kehittänyt Buddhalainen Yogacara-koulukunta, joka keskittyy puhtaasti mielen kehitykseen. Koulukunnan perustajat olivat Ghandaralaiset puoliveljet Asanga ja Vasubandhu. Bodhidharma kuvataan Lankavatara Sutran mestariksi ja Zenin muinaishistoriaa Kiinassa käsittelevän kirjan nimi on vapaasti suomennettuna ”Lankavatara Sutran mestarien ja oppilaiden teot” (kiinaksi: Leng-ch'ieh shih-tzu chi). Lankavatara sutran tuominen kiinalaiseen buddhalaisuuteen lasketaan joidenkin lähteiden mukaan Bodhidharman ansioksi.
Bodhidharman lähestymistapa henkiseen elämään suosi intuitiivistä ”buddhamielen” löytämistä jokaisen sisältä meditaation keinoin. Hän suhtautui kieltävästi rituaaleihin, dogmiin, debattiin ja verbaalisiin muodollisuuksiin. Bodhidharman opissa on tärkeä osa henkilökohtaisella valaistumisella ja hän hylkää taivas-lupaukset.
Kuvauksia Bodhidharmasta

Buddhalaisessa taiteessa Bodhidharma kuvataan temperamenttisena, äärettömän parrakkaana ja suurisilmäisenä barbaarina. Kiinalaisissa teksteissä hänet kuvataan "Sinisilmäisenä barbaarina" (藍眼睛的野人 lán yǎnjīngde yěrén).
Chan-teksteissä Bodhidharmaa kuvataan myös 28. chan-patriarkkana Buddhasta suoran ja ei-verbaalisen siirtymän kautta.
Bodhidharma ja hänen oppilaansa

Monien lähteiden mukaan Bodhidharmalla sanottiin olevan kaksi pääasiallista oppilasta, munkit Daoyu ja Huike. Muita Bodhidharman oppilaita ja kuuntelijoita olivat ainakin:
Bodhidharma
Daoyu
Yuan (Yuan-chi?)
Tao-chih
Huike
Huineng
Layman Hsiang
Hua-kung
Yen-kung
Tanlin
Dhyana Master Na
Dhyana Master Ho
Hsuan-ching
Hsuan-chueh
Ching-ai
T'an-yen
Tao-an
Tao-p'an
Chih-tsang
Seng-chao
P'u-an
Ching-yuan
Bodhidharman kirjoittamina pidetyt teokset

The Bloodstream Sermon
The Breakthrough Sermon
The Outline of Practice
Two Entrances
The Wake-Up Sermon
Kirjallisuutta

Tom Lowenstein, The Vision of the Buddha. Duncan Baird Publishers, London. ISBN 1-903296-91-9
Alan Watts, The Way of Zen. ISBN 0-375-70510-4
Paul Williams, Mahayana Buddhism: The Doctrinal Foundations. ISBN 0-415-02537-0
Andy Ferguson, Zen's Chinese Heritage. ISBN 0-86171-163-7 sisältää englanninkielisen käännöksen tekstistä The Outline of Practice