stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harry Aikines-Aryeetey
Ura

Aikines-Aryeetey sai hopeaa nuorten Kansainyhteisön kisojen 100 metrin juoksussa Bendigossa 2004. Hän voitti Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 kultaa sekä 100 metrin että 200 metrin juoksussa. Hän oli ensimmäinen, joka onnistui voittamaan molemmat matkat alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa. 200 metrin juoksussaan hän juoksi uuden ennätyksensä 20,91. Seuraavana vuonna hän sijoittui 100 metrillä eränsä seitsemänneksi Euroopan-cupin superliigassa. Pekingin nuorten MM-kisoissa hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 10,37 ja sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Ulkoratakauden 2007 Aikines-Aryeetey oli sivussa selkävamman takia. Hänen toipumisensa vammasta kesti 11 kuukautta.
Aikines-Aryeetey oli 2009 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 100 metrillä erässään kolmas. Hän voitti saman matkan alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Kaunasissa ajalla 10,15. Hän voitti pronssia Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa Berliinin MM-kisoissa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Hän keskeytti 60 metrin välieräjuoksun sisäratojen MM-kilpailuissa Dohassa 2010 ja karsiutui saman matkan alkuerissä Pariisin EM-hallikisoissa 2011. Hän karsiutui Daegun MM-kisoissa 2011 100 metrin välierissä ajalla 10,23. Helsingin EM-kisoissa 2012 hän oli 100 metrillä neljäs.
Aikines-Aryeetey sijoittui Göteborgin 2013 EM-hallikilpailuissa 60 metrillä seitsemänneksi. Saman vuoden Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän oli 100 metrin erässään kolmas. Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Hän saavutti World Relays -kilpailuissa 2014 pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän karsiutui 100 metrin välierissä ja kuului Englannin hopeajoukkueeseen 4 × 100 metrin viestissä. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän oli 100 metrillä kolmas ja kuului kultaa voittaneeseen Britannian pikaviestijoukkueeseen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueen jäsenenä viides. Hän voitti Euroopan-joukkuemestaruuskilpailuissa 100 metriä 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän karsiutui 100 metrin välierissä ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Englannin pikaviestijoukkueessa. Samana vuonna Yleisurheilun EM-kilpailuissa Berliinissä hän juoksi ankkuriosuuden Ison-Britannian kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Hän kuului Britannian pronssijoukkueeseen World Relays -kilpailujen 4 × 100 metrin viestissä 2019. Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hän karsiutui 60 metrin välierissä. Seuraavana vuonna hän juoksi 4 × 100 metrin viestin alkuerissä Englannin joukkueessa Kansainyhteisön kisoissa ja Britannian joukkueessa EM-kilpailuissa. Kumpikin joukkue voitti loppukilpailussa toisella kokoonpanolla kultaa.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

60 metrin juoksu: 6,84 (2004)
100 metrin juoksu: 10,08 (2013)
200 metrin juoksu: 20,46 (2011)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

50 metrin juoksu: 5,71 (2010)
60 metrin juoksu: 6,55 (2010)
GLaDOS

| GLaDOS |
| --- | --- |
 GLaDOS Portal-pelissä.
Laji:  tekoäly
Pelisarja:  Portal
Ensimmäinen peli:  Portal (2007)
Luoja:  Erik Wolpaw, Kim Swift
Ääninäyttelijä  (englanti):  Ellen McLain
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
GLaDOS (Genetic Lifeform and Disk Operating System) on kuvitteellinen tekoälyjärjestelmä Valven Portal- ja Portal 2 -videopeleissä. Järjestelmää ääninäyttelee Ellen McLain. GLaDOS on Portal-pelin alussa pelaajaa ohjaava ääni, mutta pelin edetessä järjestelmän puheet ja toimet muuttuvat pahansuoviksi, ja se yrittää useita kertoja tapattaa pelaajan hahmon ja suostuttelee luovuttamaan. Humoristisien ja sarkastisten repliikkien vuoksi muun muassa Empire, GamePro ja PC World ovat listanneet GLaDOSin parhaiden videopelihahmojen ja -vihollisten joukkoon.
GLaDOS kuullaan myös Portal-pelien lopputekstien aikana soivissa humoristisissa kappaleissa "Still Alive" ja "Want You Gone", jotka molemmat on säveltänyt Jonathan Coulton. "Still Alive" julkaistiin useissa Rock Band -sarjan peleissä ilmaiseksi ladattavana lisäkappaleena. Se on myös osa The Orange Boxin iTunesista ladattavaa soundtrackia.
Luominen

GLaDOS toivottaa pelaajan tervetulleeksi Aperture Sciencen tutkimuslaitokseen -pelin alussa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
GLaDOSin ääninäyttelijänä toimi ensimmäisessä Portal-pelissä oopperalaulaja Ellen McLain. Ääni luotiin ensin tietokoneella puhesynteesillä, minkä jälkeen McLain yritti matkia sitä muuttamalla omaa ääntään puhesynteesin tapaiseksi. McLain lisäsi puheeseen erilaisia tunnetiloja tarpeen mukaan. Viimeisessä kohtaamisessa GLaDOSin kanssa McLain muutti ääntään "moraaliytimen" irtoamisen jälkeen siten, että siinä ei kuuluisi enää myötätuntoa pelaajaa kohtaan. Ääninäyttelyn jälkeen puhe digitoitiin, jotta se kuulostaisi enemmän tietokoneelta.
Portalin kenttäsuunnittelija Kim Swift kertoi, että kehitystiimi halusi luoda Portalista pelin, jonka pelaajat pystyivät läpäisemään yhdessä illassa, jotta he kuulisivat GLaDOSin ja sen laulaman kappaleen.
Gerard Tlali Lerotholi

Gerard Tlali Lerotholi OMI (s. 12. helmikuuta 1954) on lesotholainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 3. tammikuuta 1982 ja nimitettiin Maserun arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 30. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Mohlalisi, jota avustivat Evaristus Thatho Bitsoane ja Sebastian Koto Khoarai.
Lerotholi on seminaarin ja Lesothon kansallisen yliopiston professori.
Gerard William Tickle

Gerard William Tickle (2. marraskuuta 1909 Birkenhead – 14. syyskuuta 1994) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Shrewsburyn hiippakuntaan 28. lokakuuta 1934 ja nimitettiin Britannian sotilaspiispaksi sekä Belan titulaaripiispaksi 12. lokakuuta 1963. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi William Theodore Heard, jota avustivat John Carmel Heenan ja William Eric Grasar.
Tickle erosi tehtävistään sotilaspiispana 24. huhtikuuta 1978. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Giulio Einaudi (arkkipiispa)

Giulio Einaudi (11. helmikuuta 1928 – 28. joulukuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saluzzon hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1951 ja nimitettiin Villamagna in Tripolitanan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Pakistaniin 10. marraskuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. tammikuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Agnelo Rossi, jota avustivat Domenico Enrici ja Antonio Fustella.
Einaudi sai 5. elokuuta 1980 nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Kuubaan. 23. syyskuuta 1988 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Chileen ja 29. helmikuuta 1992 Kroatiaan. Hän jäi eläkkeelle 4. elokuuta 2003.
Gerard de Kruijff

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gerard de Kruijff vuonna 1928. |  Gerard de Kruijff vuonna 1928. |  Gerard de Kruijff vuonna 1928. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten kenttäratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | Joukkuekenttäratsastus |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | Joukkuekenttäratsastus |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | Kenttäratsastus |  |
Gerard Pieter de Kruijff (27. tammikuuta 1890 Buren – 16. lokakuuta 1968 Deventer) oli alankomaalainen ratsastaja ja olympiavoittaja.
De Kruijff palveli armeijassa ja nousi everstiksi saakka husaarirykmentissä. Hän oli työskennellyt Italiassa ratsastuskouluissa ja käytti kokemustaan hyväkseen myöhemmin Alankomaiden armeijan ratsastusopetuksessa. Työ oli menestyksekästä, sillä Alankomaat hallitsi kenttäratsastuksen olympia-areenoita vuosina 1924 ja 1928.
De Kruijff voitti sekä vuoden 1924 että kesän 1928 olympiakisoissa kenttäratsastuksen joukkuekilpailussa kultaa ja sai lisäksi henkilökohtaisesta kilpailusta hopeamitalin 1928. Hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksitoista vuonna 1924 Pariisin kisoissa. Amsterdamissa 1928 hän osallistui myös esteratsastukseen, jossa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 27:nneksi ja oli Alankomaiden kymmenenneksi sijoittuneen joukkueen jäsen. De Kruijff osallistui vuoden 1928 olympialaisten kenttäratsastukseen Charles Pahud de Mortanges'n hevosella, koska hänen oma ratsunsa oli rampautunut juuri ennen kisojen alkua.
Gerard Sithunywa Ndlovu

Gerard Sithunywa Ndlovu (11. maaliskuuta 1939 – 13. maaliskuuta 2013) oli eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. heinäkuuta 1970 ja nimitettiin Umzimkulun hiippakunnan johtoon 22. joulukuuta 1986. Ndlovun konsekroi piispaksi 25. huhtikuuta 1987 Mansuet Dela Biyase, jota avustivat Denis Eugene Hurley ja Wilfrid Fox Napier.
Ndlovu erosi tehtävistään 22. elokuuta 1994.
Giulio Donati

Giulio Donati
Giulio Donati (s. 5. helmikuuta 1990 Pietrasanta, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Lecceä.
Donati pelasi Lucchesen ja Interin junioreissa mutta aloitti liigauransa Interistä lainalla Leccessä, Padovassa ja Grossetossa, joista Lecce pelasi Serie A:ssa. Hän siirtyi Interistä Saksan Bundesliigassa pelaavaan Leverkuseniin heinäkuussa 2013 neljän vuoden mittaisella sopimuksella. Hän edusti Leverkusenia tammikuuhun 2016 ja myöskin Bundesliigassa pelaavaa Mainzia heinäkuuhun 2019. Hän pelasi Bundesliigassa kuuden kauden aikana 124 ottelua eikä tehnyt maaleja. Mestarien liigassa hän pelasi Leverkusenin joukkueessa 15 ottelua ja teki maalin lokakuussa 2014 Leverkusenin voittoon päättyneessä kotiottelussa Pietarin Zenitiä vastaan.
Donati oli syksyllä 2019 muutaman kuukauden ilman seuraa, kunnes hän liittyi Leccen joukkueeseen. Hän on pelannut kaudella 2019–2020 Serie A:ssa yhdeksän ottelua ja teki tuolla tasolla ensimmäisen maalinsa maaliskuussa Atalantaa vastaan ottelussa, jonka Lecce hävisi 2–7.
Donati on edustanut Italiaa alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Georg Pimenoff

Georg Pimenoff (15. huhtikuuta 1895 Tervakoski – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, joka tunnetaan vuonna 1942 julkaistun ensimmäisen suomenkielisen Koraanin kääntäjänä.
Elämä

Tervakoskella syntyneen Pimenoffin isä oli kotoisin Vienan Karjalasta. Vuonna 1904 hän aloitti opinnot Helsingin venäjänkielisessä Aleksanterin kimnaasissa ja toimi myöhemmin opiskeluaikoinaan myös kotiopettajana. Vuonna 1913 Pimenoff valmistui Pietarin valtionyliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta, jonka jälkeen hän työskenteli kääntäjänä ja kieltenopettajana. Pimenoff hallitsi suomen ja venäjän lisäksi myös ruotsin, englannin, saksan ja ranskan kielet sekä myös jonkin verran tanskaa, italiaa, latinaa ja esperantoa. Vuodesta 1927 lähtien Pimenoff toimi Britannian ja ulkomaiden raamattuseuran (British and Foreign Bible Society) Suomen-osaston johtajana sekä myöhemmin vielä Suomen Pipliaseuran toiminnanjohtajana. Vaikka hän oli itse ortodoksi, oli Pimenoff kiinnostunut myös itämaista uskonnoista, joogasta ja teosofiasta sekä muun muassa Freudin ja Jungin ajatuksista.
Jatkosodan aikana Pimenoff toimitti Raamattuja Suomessa olleille neuvostoliittolaisille sotavangeille ja järkyttyi vankileirien huonoista olosuhteista. Hän laati asian vuoksi kirjelmän Kansainväliselle Punaiselle Ristille, jota viranomaiset kuitenkin pitivät valtion turvallisuuden vaarantamisena. Vuonna 1942 Pimenoff tuomittiin kolmen vuoden vankeusrangaistukseen, josta hän vapautui hieman ennen sodan päättymistä kesällä 1944.
Koraanin käännös

Pimenoffin suomentama Koraani ilmestyi vuonna 1942 turkkilaissyntyisen tamperelaisen kauppiaan Zinetullah Ahsen Bören kustantamana. Ajatuksen teoksen kääntämisestä esitti ensimmäisenä liikemies Rafael Haarla jo vuonna 1931. Ahsen Böre valitsi kääntäjäksi ystävänsä Pimenoffin, joka oli aikaisemmin suomentanut myös hänen kustantamansa englantilaisen lordi Headleyn kirjan Heräämiseni islamiin. Pimenoff aloitti työn lopulta vuonna 1936, mutta arabiaa taitamattomana hän joutui tekemään käännöksen Koraanin englanninkielisestä laitoksesta. Koska Pimenoff oli kristitty, ei Ahsen Böre uskaltanut lisätä teokseen hänen nimeään, vaan se julkaistiin anonyymin suomentajan käännöksenä.
Perhe

Georg Pimenoffin tytär on kirjailija Veronica Pimenoff.
Giulio Gaudini

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Giulio Gaudini |  Giulio Gaudini |  Giulio Gaudini |  |
Maa:   Italia
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | floretti |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | säilä |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | floretti |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | floretti |  |
Giulio Gaudini (28. syyskuuta 1904 Rooma – 6. tammikuuta 1948) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Gaudini osallistui neljiin olympialaisiin 1924-1936. Pariisissa 1924 hän ei menestynyt, mutta kolmissa seuraavissa kisoissa hän voitti kolme kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Vuoden 1928 Amsterdamin kisoissa Italian florettijoukkue voitti kultaa ylivoimaisesti: se otti 30 voittoa ja hävisi vain 2 ottelua. Kaksi päivää myöhemmin Gaudini oli kolmas floretin yksilökilpailussa. Seuraavissa vuoden 1932 olympialaisissa Gaudini osallistui sekä floretti- että säiläkilpailuihin. Floretilla tuloksena oli joukkuehopeaa (Italia hävisi Ranskalle) ja yksilötasolla pronssia. Säilällä hän oli molemmissa hopealla. Vuonna 1936 Berliinissä Gaudini otti florettikultaa sekä joukkueessa että yksilönä. Säilällä tuloksena oli hopeaa joukkuekilpailussa ja henkilökohtaisessa kisassa kuudes tila.
Euroopan mestaruuden Gaudini voitti floretilla vuosina 1930 ja 1934.
Miesten florettimiekkailun olympiavoittajat
GLUT

GLUT (OpenGL Utility Toolkit) ohjelmointirajapinta, jonka avulla OpenGL-rajapintaa käyttävä ohjelma voidaan tehdä alustariippumattomalla tavalla, jolloin ohjelma voidaan kääntää ja ajaa useilla eri käyttöjärjestelmillä. OpenGL itse on laitteistoriippumaton, mutta esimerkiksi ikkunoinnin luominen ja käyttäjän syötteiden käsittely vaihtelee käyttöjärjestelmien mukaan, johon GLUT toimii apukeinona.
Yleensä sama GLUT-ohjelma toimii vähäisin muutoksin muun muassa Linuxilla, Mac OS X:llä ja Windowsilla. GLUT:in loi silloin Silicon Graphicissa työskennellyt Mark J. Kilgard. Alkuperäisen GLUT:in päivittäminen lopetettiin 2000-luvun taitteessa. GLUT:ista on tehty avoimen lähdekoodin päivitetympiä toteutuksia, kuten Freeglut. GLUT:in tekijänoikeus on Kilgardilla.
GLUT-rajapinnassa käytetty tekijänoikeusilmoitus:
/* Copyright (c) Mark J. Kilgard, 1996. */

/* This program is freely distributable without licensing fees 
   and is provided without guarantee or warrantee expressed or 
   implied. This program is -not- in the public domain. */
Yksinkertainen esimerkkiohjelma C-kielellä, joka piirtää värillisen kolmion.
Ominaisuudet

GLUT:in tuetut järjestelmät:
Windows
X Window System (X11)
MacOS
OS/2
GLUT pääominaisuudet:
Useiden ikkunoiden avaus / kokoruutu.
Erilaisten käyttäjäsyötteiden hallinta: näppäimistö, hiiri, joystick yms.
Ajastimet ja ”idle”-rutiini.
Yksinkertaiset pop-up-valikot.
Muutaman valmiin geometrisen muodon piirtorutiinit (esimerkiksi pallo, sylinteri jne.).
Aiheesta muualla

glut GitHub-palvelussa (englanniksi)
Glut
OpenGL
PyOpenGL Glut
Fury

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Fury tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Kiihko (Fury, suomeksi myös nimellä Ja oikeus tapahtuu), Fritz Langin elokuva vuodelta 1936
Fury, David Ayerin ohjaama elokuva vuodelta 2014
Plymouth Fury, automalli
HMS Fury (1779), 14-tykkinen sluuppi
HMS Fury (1782), tykkivene
HMS Fury (1790), 16-tykkinen sluuppi
HMS Fury (1794), 4-tykkinen tykkivene
HMS Fury (1814), 8-tykkinen mörssärialus
HMS Fury (1834), siipiratasalus
HMS Fury (1845), siipiratassluuppi
HMS Fury (1911), Acorn-luokan hävittäjä
HMS Fury (H76), F-luokan hävittäjä
Henkilöitä

David Fury (s. 1959), yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja
Ed Fury, oik. Edmund Holovchik (1928–2023), yhdysvaltalainen kehonrakentaja ja näyttelijä
Tommy Fury (s. 1999), brittiläinen nyrkkeilijä ja teleisioesiintyjä
Tyson Fury (s. 1988), brittiläis-irlantilainen nyrkkeilijä
Kuvitteellisia henkilöitä

The Fury, Metal Gear -pelisarjan hahmo
Bryan Fury, Tekken-pelisarjan hahmo
Nick Fury, sarjakuvahahmo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fury”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Garrett Serviss

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | Korkeushyppy |  |
Garrett Putnam Serviss Jr.  (s. tammikuussa 1881 – 23. joulukuuta 1908) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja korkeushypyn olympiamitalisti. Serviss kilpaili myös kolmiloikassa. Hän osallistui St. Louisin olympialaisiin 1904, joissa hän voitti korkeushypyssä hopeaa tuloksella 177,8 senttimetriä. Serviss hyppäsi saman tuloksen Paul Weinsteinin kanssa, mutta voitti hänet uusinnassa. Hän osallistui samoissa olympialaisissa myös vauhdittomaan kolmiloikkaan, jossa hän sijoittui neljänneksi. Servissin isä Garrett P. Serviss oli astronomi ja kirjailija.
Geir Karlstad

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Geir Karlstad  |  Geir Karlstad  |  Geir Karlstad  |  |
Maa:   Norja
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | 5 000 metriä |  |
|  Pronssia | Albertville 1992 | 10 000 metriä |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oslo 1989 | yleisluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1989 | yleisluistelu |  |
Geir Karlstad (s. 7. heinäkuuta 1963 Skedsmo, Norja) on norjalainen entinen pikaluistelija, joka aktiiviurallaan oli erikoistunut pitkille luistelumatkoille.
Vuonna 1982 Karlstad voitti juniorien maailmanmestaruuden.
Ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa hän saavutti vuonna 1989, jolloin hän saavutti pronssia sekä yleisluistelijoiden MM-kisoista että EM-kisoista. 1992 Albertvillen olympialaisissa hän voitti olympiakultaa 5 000 metrillä ja saavutti lisäksi pronssia 10 000 metrillä.
Maailmanennätystä Karlstad paransi uransa aikana 10 000 metrillä kolmesti ja 5 000 metrillä kahdesti.
Aiheesta muualla

Karlstad Skateresults.com -tietokannassa
Miesten 5 000 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
Garrett Raboin

| Garrett Raboin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1985 (ikä 39) Detroit Lakes, MIN, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  Puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Lørenskog IK
Sarja:  NEL
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  TPS (SML)
Garrett Raboin (s. 27. maaliskuuta 1985 Detroit Lakes Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja.
Raboinin isä oli jääkiekkovalmentaja, joka auttoi hänet harrastuksen pariin. Garrett menestyi yliopistossa opillisesti, mutta myös kiekollisesti hänen ollessa St. Cloudin osavaltionyliopiston joukkueen kapteenina vuosina 2008–2010. Raboin vei joukkueensa myös NCAA:n finaaliotteluihin ensi kertaa oppilaitoksen historiassa ja oli itse liigan parhaita kiekollisia puolustajia. Raboin on valittu yliopistosarja NCAA:n tähdistöön kahdesti.
Kaudella 2010–2011 hän lähti Eurooppaan pelaamaan ammittilaiseksi valmistuttuaan erityisopettajaksi. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa Turun Palloseurassa. Hänet palkattiin Lee Sweattin lähdön takia, mutta hän loukkaantui heti European Trophy -kisoissa eikä pelannut harvinaisen telaluun murtuman takia kuin vasta 15. marraskuuta. Kaudelle 2011–2012 Raboin teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Raboin ja TPS purkivat kuitenkin sopimuksensa 6. lokakuuta 2011, koska Raboin ei mielestään saanut tarpeeksi peliaikaa. Myöhemmin lokakuussa hän siirtyi Norjan pääsarjan Lørenskogiin.
Fritiof Billquist

| Fritiof Billquist |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Erik Fritiof Billquist
Syntynyt: 5. toukokuuta 1901 Malmö, Ruotsi
Kuollut: 21. huhtikuuta 1972 (70 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Ulla Billquist (s. Schönström) (1926–1934)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Erik Fritiof Billquist (5. toukokuuta 1901 Malmö – 21. huhtikuuta 1972 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Mittavan teatteri- ja elokuvauran tehnyt Billquist muistetaan etenkin korpraali Revärin roolistaan.
Ura

Fritiof Billquistin vanhemmat olivat Karl Billquist ja Hanna Svensson. Billquist opiskeli teatteritaidetta Tukholmassa ja Berliinissä 1920-luvun alkupuoliskolla. Hän teki muutamia rooleja ajan saksalaisissa elokuvissa. Palattuaan Ruotsiin hän näytteli Helsingborgin kaupunginteatterissa 1924–1929, minkä jälkeen ura jatkui Tukholmassa. Billquist näytteli muun muassa sikäläisissä Blancheteaternissa, Oscarsteaternissa ja Vasateaternissa.
Billquistin elokuvaura alkoi 1931 Gustaf Edgrenin draamaelokuvassa Trötte Teodor. Sen jälkeen hänellä oli lähes vuosittain vähintään yksi elokuvarooli. Uraputki päättyi 1959. Seuraavan vuosikymmenen lopussa Billquist näytteli vielä yhdessä elokuvassa.
Billquistin tunnetuimmaksi valkokangasrooliksi muodostui korpraali Revär 91:an Karlsson -sarjan elokuvissa. Hänen taiteellinen monipuolisuutensa jäi jossain määrin suositun Revär-roolin varjoon.
Filmografia (valikoitu)

Trötte Teodor (1931)
Landskamp (1932)
Inled mig i frestelse (1933)
Tystnadens hus (1933)
Synnöve Solbakken (1934)
Ungdom av i dag (1935)
Söder om landsvägen (1936)
Raggen - det är jag det (1936)
Röda triangeln (1937)
Vi som går scenvägen (1938)
Kustens glada kavaljerer (1938)
Kamrater i vapenrocken (1938)
Cirkus (1939)
Beredskapspojkar (1940)
Västkustens hjältar (1940)
Romans (1940)
Blyge Anton (1940)
I paradis ... (1941)
Kvinnan tar befälet (1942)
Stinsen på Lyckås (1942)
Vårat Gäng (1942)
Örlogsmän (1943)
På liv och död (1943)
En vår i vapen (1943)
När seklet var ungt (1944)
Den glade skräddaren (1945)
Jolanta, den gäckande suggan (1945)
Skådetennis (1945)
Onsdagsväninnan (1946)
Eviga länkar (1946)
Här kommer vi ... (1947)
Mästerdetektiven Blomkvist (1947)
Främmande hamn (1948)
En svensk Tiger (1948)
Loffe som miljonär (1948)
Flottans kavaljerer (1948)
Bohus Bataljon (1949)
Restaurant Intim (1950)
Loffe blir polis (1950)
Tull-Bom (1951)
Kungen av Dalarna (1953)
Dansa min docka (1953)
I dimma dold (1953)
Farlig frihet (1954)
Flottans muntergökar (1955)
Het är min längtan (1956)
Flamman (1956)
Tarps Elin (1956)
Den tappre soldaten Jönsson (1956)
Värmlänningarna (1957)
Far till sol och vår (1957)
Flottans överman (1958)
Bokhandlaren som slutade bada (1969)
Filmografia (valikoitu) > 91:an Karlsson -elokuvat

91:an Karlsson. "Hela Sveriges lilla beväringsman" (1946)
91:an Karlssons permis (1947)
91:an Karlssons bravader (1951)
Alla tiders 91:an Karlsson (1953)
91 Karlsson rycker in (1955)
91:an Karlsson slår knock out (1957)
91:an Karlsson muckar (tror han) (1959)