stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John G. Lindberg
Pako Venäjän vallankumouksesta

Ensimmäisen maailmansodan (1914–1917) aiheuttama lisääntyvä sekasorto Venäjällä toi nuoren perheen Helsinkiin vuonna 1917, kun helmikuun vallankumous puhkesi Venäjän armeijan murskaavien sotilaallisten takaiskujen jälkeen. Suomi irtautui 6. joulukuuta 1917 Venäjästä ja julistautui itsenäiseksi tasavallaksi. Lindberg harjoitteli ensin lyhyen aikaa Diakonissalaitoksen sairaalan silmäosastossa Viipurissa. Sitten hän otti vapaaehtoisen erikoistuvan lääkärin paikan Helsingin yliopiston silmätautien klinikasta ja toimi tässä tehtävässä vuoteen 1920 asti  Hän oli jo silmätautien erikoislääkäri, mutta piti tointaan hyödyllisenä saadakseen kattavan koulutuksen jokaisessa silmälääketieteen alueesta.
Vaikka ulkomaille matkustaminen 1920-luvulla oli kallista, hidasta ja vaivalloista, Lindberg vieraili vuonna 1920 Freiburgin yliopistossa Saksassa, jossa hän toimi tutkijana vuoden ajan silmätautiosastolla ja myös osallistui potilastyöhön Axenfeldin johdolla. Hän palasi myöhemmin Freiburgiin vuonna 1923 jatkamaan naftaleenikaihiin liittyvää tutkimustaan. Hän osallistui säännöllisesti Heidelbergissä pidettyyn Deutsche Ophthalmologische Gesellschaftin (Saksan silmälääkäriyhdistyksen) vuosikokoukseen. Saksassa ollessaan Lindberg tapasi Alfred Vogtin (1879–1943) Baselin yliopistosta Sveitsistä ja antoi hänelle kopion väitöskirjastaan. Vuonna 1923 Vogt julkaisi eksfoliaatio-oireyhtymän mainitsematta Lindbergiä. Vogt ehdotti, että tämä tauti oli seurausta aikaisemmasta glaukoomaleikkauksesta, mutta tämä oli erehdys. Saatuaan professuurin silmätautien alalla Zürichin yliopistosta, Vogt alkoi itse tutkia eksfoliaatio-oireyhtymää ja tuli näistä tutkimuksistaan laajalti tunnetuksi Yhdysvalloissa, jossa tämä oireyhtymä tila tunnettiin Vogtin oireyhtymänä jopa vuosikymmeniä myöhemmin. Vuonna 1921 Lindberg osallistui ensimmäistä kertaa Pohjoismaiseen silmälääketieteelliseen kongressiin Tukholmassa ja tapasi siellä Birger Mallingin (1884–1989) Tromssasta. Myös hänelle LIndberg kertoi väitöskirjastaan. Malling julkaisi eksfoliaatio-oireyhtymän vuonna 1923 mainitsematta Lindbergiä. Hän teki sen virheellisen johtopäätöksen, että oireyhtymä johtuisi värikalvotulehduksesta.
Myöhempi ura

Palattuaan Suomeen vuonna 1923 Lindberg muutti perheensä kanssa kolmeksi vuodeksi Viipuriin, missä hän sai nimityksen Strömborgin yksityisen silmäsairaalan ylilääkäriksi. Hän oli ainoa silmälääkäri Karjalankannaksella ja ensimmäinen sairaalan erikoislääkäreistä, jolla oli tutkimustaustaa. Karjalan asukkaat kärsivät trakoomasta ja silmävammat olivat yleisiä. Antibiootteja tai sulfonamideja ei ollut saatavilla, joten trakoomaa hoidettiin enimmäkseen rullaamalla silmäluomet sekä hopeanitraatilla ja sinkkisulfaatilla. Lindberg teki toiminnastaan Viipurissa yksityiskohtaisia tilastoja.
Vuonna 1929 Lindberg sai nimityksen Helsingin yliopiston silmäklinikkaan kliiniseksi opettajaksi neljän vuoden ajaksi, ja hän perusti kaupunkiin yksityisvastaanoton, jota hän piti lähes 40 vuotta. Hän työskenteli myös silmälääkärinä Keskussotilassairaalassa. Helsingin kaupungin ylläpitämä silmäensiapu toimi Marian sairaalan kirurgian osaston yhteydessä. Vuonna 1935 Lindberg sai nimityksen sen ylilääkäriksi. Hän piti usein esitelmiä sekä kotimaisissa että kansainvälisissä kongresseissa. Kun Suomen valtio vuonna 1937 ei lunastanut lupaustaan perustaa uusi rakennus yliopiston silmäklinikalle, Helsingin kaupunki perusti oman silmäosaston Kivelän sairaalaan, ja Lindbergistä tuli sen ylilääkäri. Hän jäi tästä tehtävstä eläkkeelle vuonna 1951.
Lindberg toimi myös Finska Läkaresällskapetin puheenjohtajana, oli kaksi kertaa Suomen Silmälääkäriyhdistyksen puheenjohtaja ja jäsen useissa Suomen Lääkäriliiton työryhmissä.
Vaikutus eksfoliaatio-oireyhtymän tutkimiseen

Silmälääkäreiden tieto eksfoliaatio-oireyhtymästä pysyi hyvin rajallisena 1920- ja 1930-luvuilla. Archimede Busacca (1893–1971) tutki ensimmäisenä tämän oireyhtymän histopatologiaa Italiassa vuonna 1927. Vuonna 1937 norjalainen silmälääkäri Eivind Hørven (1896–1985) Oslon yliopistosta mainitsi Lindbergin väitöskirjan British Journal of Ophthalmology -lehdessä ja piti häntä sen löytäjänä. Lindbergin ratkaisevan roolin nosti esiin Ahti Tarkkanen Helsingin yliopistosta toisessa eksfoliaatio-oireyhtymää käsitelleessä suomalaisessa väitöskirjassa “Mykiön kotelon pseudoeksfoliaatio. Kliininen tutkimus 418 potilaasta, eritoten glaukoomaan, kaihiin ja lasiaismuutoksiin liittyen”, joka julkaistiin vuonna 1962. Vuonna 1989 Tarkkanen ja Henrik Forsius Oulun yliopistosta julkaisivat englanninkielisen käännöksen Lindbergin opinnäytetyöstä Acta Ophthalmologica -lehden liitteenä, jotta se olisi vapaasti tutkijoiden saatavilla.
1. kansainvälinen ekdfoliaatio-oireyhtymäkongressi pidettiin Helsingissä vuonna 1987, sen jälkeen vuonna 1992 Genovassa Italiassa ja kolmas vuonna 1995 Erlangenissa Saksassa. Näitä seurasivat epäviralliset ajatushautomot New Yorkissa, joita professori Robert Ritch on järjestänyt vuodesta 1999 alkaen. Vuonna 1998 perustettiin kansainvälinen tiedeseura, joka on kiinnostunut eksfoliaatio-oireyhtymästä. Se otti nimekseen "The Lindberg Society", ja on sittemmin tavannut säännöllisesti ympäri maailmaa.
Henkilökohtainen elämä

1. huhtikuuta 1913 Lindberg meni naimisiin pääkonsuli Konrad Georg Fazerin ja Jeanne Barraultin tyttären Lilla Elisabeth Fazerin kanssa. Lillan avusti Lindbergiä hänen tutkimusassistenttinaan, konekirjoittajana ja avustavana sairaanhoitajana. Heidän ensimmäinen lapsensa Wanda Elisabeth syntyi vuonna 1914, Roger vuonna 1915 ja Konrad vuonna 1918.
Juho Menander

Juho (Johan) Menander (17. joulukuuta 1841 – 16. lokakuuta 1894) oli suomalainen kirkkomaalari.
Menanderin vanhemmat olivat Kokemäen Paistilan Köönikän torppari Juho Vilhelm Juhonpoika ja Maria Kristina Matintytär. Hän työskenteli aluksi renkinä Kullaalla ja Kokemäellä kunnes lähti opiskelemaan Turkuun. Menander oppi Turussa luku- ja kirjoitustaidon Bell-Lancaster-koulussa jossa yksi opettaja opetti suurta oppilasmäärää niin että oppilaat oli jaettu pieniin ryhmiin ja pidemmälle opinnoissa päässeet oppilaat toimivat opettajan avustajina opetuksessa. Hän sai myös sukunimensä koulussa (Meinander=kunnon mies). Vuonna 1857 hän muutti Punkalaitumelle mäalariksi. Hän toimi Punkalaitumella myös sunnuntaikoulun pitäjänä ja jonkin aikaa kiertokoulun opettajana. Lisäksi Menander oli kunnallislautakunnan jäsenenä ja kuntakokouksen esimiehenä.
Juho Menander on maalannut vuonna 1872 Vesilahden kirkon lehterien reunoilla olevat Raamatun henkilöitä esittävät kuvat käyttäen mallina vuoden 1642 Raamatun kuvitusta.
Menander oli naimisissa vuodesta 1864  Ulla (Ulrika) Nygrenin (1838–1901) kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta joista nuorin oli Toijalan yhteiskoulun rehtorina 40 vuoden ajan toiminut Väinö Ilmari Suvanto (1881–1949).
Józef Świder

Józef Świder
Józef Świder (19. elokuuta 1930 Czechowice-Dziedzice – 22. toukokuuta 2014 Katowice) oli puolalainen säveltäjä.
Świder sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa kotonaan, sillä kasvoi urkurien suvussa. Hän myös syvensi musiikillista tietämystään Józef Borgiełin johdolla. Vuonna 1947 Świder muutti Katowiceen, jonka Karol Szymanowski -musiikkiakatemiassa opiskeli musiikin teoriaa Adam Mitschan, pianonsoittoa Stefania Allinównan ja sävellystä Bolesław Woytowiczin johdolla. Musiikin teorian opinnoista Świder valmistui vuonna 1953, pianonsoitossa ja sävellyksessä vuonna 1955. Hän täydensi sävellysopintojaan Woytowiczin johdolla vielä Krakovassa ja vuonna 1966 Roomassa Goffredo Petrassin johdolla. Vuonna 1952 Świder aloitti vuoteen 2006 kestäneen uransa opetustyössä Karol Szymanowski -musiikkiakatemiassa. Siellä hän sai tohtorinarvon vuonna 1959 ja täyden professorin aseman vuonna 1988. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Aleksander Lasoń, Andrzej Dziadek, Wiesław Cienciała ja Jarosław Mamczarski.
Vuosina 1985–2000 Świder johti Sleesian yliopiston (Katowice) musiikki-instituuttia. Hän työskenteli myös kuoronjohtajien jatkokursseilla Bydgoszczissa professorina vuosina 1984–2012. Hän oli tuomariston jäsenenä eri kilpailuissa. Świderin sävellystuotantoon kuuluu yli 200 kuoroteosta, kolme oopperaa (Magnus, Wit Stwosz, Bal Baśni), useita oratorioita (mm. Tryptyk Powstańczy, Legnickie Oratorium, Kantata Maryjna) sekä lukuisia instrumentaaliteoksia vaihteleville kokoonpanoille. Świder sai uransa aikana monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restituta -ritarikunnan ritarin (1979) ja upseerin ristit (1994).
József Balogh

József Balogh
József Balogh (s. 1956 Pécs) on unkarilainen klarinetisti ja säveltäjä.
Balogh valmistui Budapestin Franz Liszt -musiikkiakatemiasta. Hän on toiminut ensiklarinetistina monissa orkestereissa, kuten Budapestin oopperaorkesterissa ja Unkarin radion sinfoniaorkesterissa. Baloghin ohjelmistoon kuuluu perinteistä ja uudempaa klassista musiikkia, jazzia, klezmeriä ja romanimusiikkia. Omissa sävellyksissään ja improvisaatioissaan hän on yhdistellyt unkarilaisia ja Lähi-idästä peräisin olevia vaikutteita. Klarinetin ohella Balogh on soittanut saksofonia ja unkarilaista tárogatóa.
Balogh on tullut palkituksi monissa kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa muun muassa Budapestissa, Prahassa ja Grazissa. Hän on pitänyt resitaaleja ja mestarikursseja Suomessa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Sloveniassa, Englannissa, Israelissa, Alankomaissa, Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Balogh on toiminut InterClarinet-yhtyeen jäsenenä. Hän on tehnyt yhteistyötä monien muiden klarinetistien kanssa, joihin ovat kuuluneet Eddie Daniels, Buddy DeFranco, Larry Combs ja Stanley Drucker. Hän on tehnyt levytyksiä muun muassa Naxokselle; levytetyn musiikin joukkoon kuuluu muun muassa teoksia Johannes Brahmsilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Béla Bartókilta, Leó Weinerilta ja Rezső Kókailta. Balogh on toiminut vierailevana professorina eri yhdysvaltalaisyliopistoissa ja Nürnberg-Augsburgin musiikkiyliopistossa.
Balogh on säveltäjänä tehnyt lapsille suunnattua näyttämömusiikkia sekä teoksia klarinetille, saksofonille ja tarogatolle. Hänen teoksensa Hagada Klezmer Symphony: Four Glasses of Wine kantaesitettiin vuonna 2004.
John Chase

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Chase vuonna 1932. |  Chase vuonna 1932. |  Chase vuonna 1932. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1932 |  |  |
John Pierce Chase (12. kesäkuuta 1906 Milton, Massachusetts – 1. huhtikuuta 1994 Salem, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti.
Harvardin yliopistossa opiskellut Chase oli Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kapteeni sen saavuttaessa olympiahopeaa Lake Placidissa 1932. Hän kilpaili myös baseballissa ja rodeossa.
United States Hockey Hall of Fameen Chase nimettiin vuonna 1973.
Aiheesta muualla

John Chase Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Jürgen Macho

Jürgen Macho
Jürgen Macho (s. 24. elokuuta 1977) on itävaltalainen jalkapallomaalivahti. Hän syntyi Wienissä ja on pelannut kotimaansa lisäksi Englannissa, Saksassa sekä vuodesta 2007 AEK Ateenassa Kreikassa.
Macho on myös edustanut Itävaltaa jalkapallomaajoukkueessa.
Kai Holm (urheilujohtaja)

Kai Holm (s. 1. joulukuuta 1938 Tanska ) on entinen tanskalainen palloilulajien urheilija ja urheilujohtaja.
Kai Holm on koulutukseltaan insinööri Horsensin Ammattikorkeakoulusta vuonna 1961. Vuodesta 1963 alkaen hän johti perustamaansa rakennusalan yritystä vuoteen 1986. Hän aloitti vuonna 1974 rahoituspankkiirina, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1987. Sen jälkeen hän toimi vuodesta 1987 tanskalaisen veikkaus- ja lottoyhtiön varatoimitusjohtajana.
Holmin urheilu-ura alkoi 1950-luvulla, jolloin hänen päälajejaan olivat uinti ja vesipalloilu, jossa hän oli kansallista tasoa. 1960-luvulla hänestä tuli monipuolinen palloilija. Hän pelasi jalkapalloa, jääkiekkoa ja käsipalloa lajien tanskalaisissa pääsarjoissa.
Kai Holm aloitti urheilujärjestötoiminnan 1960-luvun lopulla Tanskan Uinti- ja hengenpelastusliitossa. Hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi vuosiksi 1977-1983. Vuonna 1978 Holm valittiin Tanskan Urheiluliiton hallituksen jäseneksi. Hänet valittiin keskusjärjestön puheenjohtajaksi 1983, ja tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 2007. Tanskan olympiakomitean puheenjohtajana hän toimi vuosina 1992-2007.
Kansainvälinen urheilujohtaja alkoi vuonna 1992, jolloin hänet valittiin Kansainvälisten Maailmankisojen järjestön (IMGA) puheenjohtajaksi. Hänet valittiin edelleen vuonna 2002 Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) silloisen tanskalaisedustajan Niels Holst-Sørensenin seuraajaksi hänen täytettyä 80 vuotta. KOK:ssa Holm toimi vuoden 2014 talvikisaehdokkaiden arviointiryhmässä vuosina 2006-2007. Täytettyään 70 vuotta Kai Holm joutui jäämään syrjään KOK:sta sen uusien ikärajoitussääntöjen perusteella.
Kai Holm

Kai ”Kaitsu” Holm on suomalainen rumpali, joka tunnetaan Popedan alkuperäisrumpalina. Holm vaikutti yhtyeessä vuosina 1977–1983. Lokakuussa 1983 Holmin lähdettyä suorittamaan varusmiespalvelusta hänet korvasi hänen isoveljensä Kari Holm, jonka piti alun perin vain tuurata veljeään, mutta jäi lopulta yhtyeeseen muiden jäsenten vaatimuksesta. Kai Holmin viimeinen keikka Popedassa oli Evijärvellä 8. lokakuuta 1983.
Jürgen Moltmann

Jürgen Moltmann vuonna 2012.
Jürgen Moltmann (8. huhtikuuta 1926 – 3. kesäkuuta 2024) oli saksalainen kristillinen teologi. Hän syntyi Hampurissa ja tuli uskoon ollessaan sotavankina toisen maailmansodan vuosina.
Moltmannin teos Toivon teologia on vuodelta 1964. Opetettuaan Kirchliche Hochschule Wuppertalissa hän toimi vuosina 1967–1994 Tübingenin Eberhard Karls -yliopiston systemaattisen teologian professorina.
Moltmannille myönnettiin vuonna 1994 Ernst Blochin palkinto, ja Daniel Ciobotea on myöntänyt hänelle myöhemmin Moldovan ristin.
Moltmann kuoli 98-vuotiaana kesäkuussa 2024.
Julián Simón

Julián Simón
Julián Simón (s. 3. huhtikuuta 1987 Villacañas) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä. Simón voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden kaudella 2009. Hän ajoi Aprilialla.
Julián Simón aloitti moottoripyöräilyn motocrossin puolella, jossa hän voitti 10-vuotiaana Espanjan juniorimestaruuden. 12-vuotiaana hän siirtyi ratamoottoripyöräilyyn. Simón ajoi Espanjan kansallista mestaruussarjaa kunnes vuonna 2003 siirtyi MM-sarjaan 125-kuutioisiin. Tosin vuonna 2002 hän oli ajanut joitain MM-osakilpailuja villillä kortilla. Ensimmäisen osakilpailun Simón voitti vuonna 2005. Kausilla 2007 ja 2008 Julián Simón ajoi 250-kuutioisissa, mutta ei saanut yhtään palkintopallisijoitusta ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan yhdeksäs. Kaudeksi 2009 Simón palasi takaisin 125-kuutioisiin ja siitä tulikin Simónin todellinen läpimurtokausi. Ennen vuotta 2009 Simón oli ajanut 95 osakilpailua voittaen vain kerran ja ollen kerran kolmas, kun kaudella 2009 voittoja on tullut kuusi ja palkintopallilla Simón on ollut 11 kertaa. Uran ensimmäinen paalupaikkakin tuli nyt menossa olevalla kaudella.
Kauden 2009 Katalonian GP:ssä Simón alkoi juhlia osakilpailuvoittoaan kierrosta liian aikaisin ja hän putosi tulosluettelossa lopulta neljänneksi.
Saavutukset > 50cc-luokka

Aprilia cupin voitto 2000
Saavutukset > 125cc-luokka

Maailmanmestaruus 2009
8 MM-osakilpailuvoittoa, 4 kakkossijaa ja 2 kolmossijaa
Aprilia cupin voitto 2000
Saavutukset > Motocross

Espanjan juniorimestaruus 1997
Jörg Woithe

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jörg Woithe, 1982 |  Jörg Woithe, 1982 |  Jörg Woithe, 1982 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 100 metrin vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 4 × 200 metrin vapaauintiviesti |  |
| MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  | MM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Guayaquil 1982 | 100 metrin vapaauinti |  |
|  Pronssia | Guayaquil 1982 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Madrid 1986 | 4 × 100 metrin vapaauintiviesti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Strasbourg 1987 | 50 metrin vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Split 1981 | 100 metrin vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1983 | 100 metrin vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1983 | 200 metrin vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1983 | 4 × 200 metrin vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Sofia 1985 | 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Sofia 1985 | 4 × 100 metrin vapaauintiviesti |  |
|  Hopeaa | Sofia 1985 | 4 × 100 metrin sekauintiviesti |  |
|  Pronssia | Split 1981 | 4 × 100 metrin sekauintiviesti |  |
|  Pronssia | Rooma 1983 | 4 × 100 metrin vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Rooma 1983 | 4 × 100 metrin sekauintiviesti |  |
Jörg Woithe (11. huhtikuuta 1963 Berliini) on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Itä-Saksaa. Hänen päämatkojaan olivat 50, 100 ja 200 metrin vapaauinnit.
Ura

Woithe voitti ensimmäisissä aikuisten kansainvälisissä arvokilpailuissaan, Neuvostoliiton pääkaupungissa Moskovassa järjestetyissä vuoden 1980 kesäolympialaisissa, 17-vuotiaana uransa suurimman saavutuksen; 100 metrin vapaauinnin olympiakullan. Loppukilpailussa Woithe peittosi ruotsalaiset Perit Holmertzin ja Johanssonin puolen sekunnin turvin. Kilpailut menivät Woithelta muutenkin melko hyvin, nimittäin Itä-Saksan 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkue voitti olympiahopeaa isäntämaan jälkeen. Woithen saavutuksista Moskovassa on sittemmin liikkunut hieman kyseenalaisia huhuja. On väitetty, että Woithe olisi käyttänyt kiellettyjä aineita ennen kilpailuja, mutta väitteitä ei ole pystytty näyttämään toteen.
Vuonna 1982 Woithe ui Erfurtissa 100 metrin vapaauinnin ensimmäisenä eurooppalaisena alle viidenkymmenen sekunnin (49,81). Samana vuonna järjestetyissä pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa Ecuadorin Guayaquilissa, Woithe voitti maailmanmestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ja pronssia 200 metrillä. Vuotta aikaisemmin silloisen Jugoslavian Splitissä järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe oli jo sijoittunut hopealle 100 metrin vapaauinnissa ja kolmanneksi 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Vuonna 1983 Roomassa järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe kahmi viisi mitalia, kolme hopeaa ja kaksi pronssia.Mitalit tulivat kaikista kolmesta viestistä, jälleen myös 100 metrin vapaauinnista sekä 200 metrin vapaauinnista. Seuraavana vuonna Los Angelesissä järjestettyihin olympialaisiin Woithe ei päässyt osallistumaan, sillä Itä-Saksa boikotoi kilpailuja yhdessä muun sosialistisen maailman kanssa.
Bulgarian Sofiassa 1985 järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe voitti jälleen hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Aikaisempina vuosina Moskovassa Woithelle hävinnyt Johansson oli voittanut tämän EM-kilpailuissa, Sofiassa Woithen pudotti hopealle ranskalainen Stéphan Caron.
Seuraavina vuosina Woithe voitti vielä kaksi mitalia; Madridissa 1986 pidetyissä MM-kilpailuissa Woithe oli osana Itä-Saksan 4 × 100 metrin vapaauintiviestin pronssijoukkuetta. Vuonna 1987 Ranskan Strasbourgissa järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe voitti uransa lopuksi ensimmäisen 50 metrin vapaauinnin Euroopan mestaruuden. Woithe lopetti vielä samana vuonna uintiuransa.
Woithe teki urallaan yhden Euroopan ennätyksen, Münchenissä 1987 järjestetyssä Saksojen välisessä uintimaaottelussa Woithe ui 50 metrin vapaauinnin aikaan 22,47.
Kalervo Ojutkangas

Kalervo Ojutkangas (s. 1943) on suomalainen valokuvaaja. Hän alkoi harrastaa valokuvausta 1960-luvun alussa. Ojutkangas suoritti vuosina 1965–1970 matematiikan, fysiikan ja kemian opintoja Oulun yliopistossa, kunnes siirtyi päätoimisesti valokuvauksen pariin ja työskenteli muun muassa valokuvaajana Kemira Oy:n Oulun tehtaalla. Vuonna 1977 hän ryhtyi vapaaksi valokuvaajaksi. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin valtion pitkäaikainen taiteilija-apuraha.
1970- ja 1980-luvuilla Ojutkankaan maine maisemakuvaajana kasvoi. Hän on kuvannut paljon erityisesti Pohjoismaita ja varsinkin Suomen Lappia. Vuonna 1988 julkaistiin kirja Jälkiä maassa. Tämän jälkeen maisemakuvaaminen alkoi vähentyä. Yhdeksi merkittävimmistä teemoista muodostui pohjoisen pienviljelijöiden ja heidän perheidensä kuvaaminen. Ojutkangas oli 1970-luvulta lähtien kuvannut autioituvia kyliä Suomen maaseudulla ja pyrki 1990-luvun lopulla kuvaamaan perheet uudelleen. Suomalaisen yhteiskunnan muutosta kuvaava Kylässä-näyttely on ollut nähtävillä muun muassa Kuusamossa vuonna 2010.
Ennen tekijänoikeuslain maalausta koskevan 4. pykälän 2 momentin säätämistä Ojutkangas nosti vuonna 1970 kanteen taiteilija Pekka Viherää vastaan, joka oli käyttänyt hänen ottamaansa valokuvaa maalauksensa lähtökohtana. Korkeimman oikeuden päätös vuodelta 1979 maalaus oli uusi teos, ja Ojutkangas siis hävisi jutun.
Julia Rautio

| Julia Rautio> Henkilötiedot.Muusikko |
| --- | --- |
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:   Warner Music Finland  Suomen Musiikki 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Julia Rautio (ent. Väyrynen) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on tullut tutuksi kilpailtuaan television The Voice of Finland ja Idols-laulukilpailuissa.
Vuonna 2014 Rautio kilpaili The Voice of Finland -kilpailun kolmannella kaudella edeten niin sanottuun knock out -vaiheeseen. Hän kilpaili Mira Luodin ryhmässä. Rautio osallistui syksyllä 2017 esitetylle Idolsin kahdeksannelle tuotantokaudelle sijoittuen kolmanneksi. Kilpailun aikaan hän sai lempinimen ”Poromuija”, sillä hänellä on lemmikkiporo. Kolmelle viimeiselle Idols-finalistille tehtiin omat finaalikappaleet, jotka julkaistiin finaalin jälkeen. Raution esittämän ”Maailmanloppu”-kappaleen tekivät Rafael Elivuo ja Saara Törmä.
Joulukuussa 2017 hän solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa. Levytyssopimuksen myötä hän muutti Oulusta Helsinkiin.
Rautio oli mukana Aleksanteri Hakaniemen Nuorena jaksaa -esikoisalbumilla julkaistulla ”Ikioma”-kappaleella. Rautio oli yksi kappaleen tekijöistä yhdessä Hakaniemen ja Rafael Elivuon kanssa. Saman tekijätiimin tekemä oli myös Raution 13. heinäkuuta 2018 julkaistu ensimmäinen oma single, ”Tiikeri”.
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitukset> Single-lista | Listasijoitukset> Radio- lista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ”Tiikeri” | 2018 | – | – |  |
| ”Näät mussa jotain mitä mä en” | 2018 | – | – |  |
| ”Sun ois pitäny taistella must” | 2019 | – | – |  |
| ”Self Sabotage” | 2023 | – | – |  |
| ”Peter Pan” | 2023 | – | – |  |
Diskografia > Musiikkivideot

Tiikeri (2018)
Näät mussa jotain mitä mä en (2018 – ohj. Rudi Rok)
Aiheesta muualla

Julia Raution virallinen Facebook-sivu
Countrymimmi Julia Väyrysellä on voimaa ja taitoa!
Uskomaton avaus Idolsin koelauluille: Oululainen ”poromuija” Julia mykistää upealla tulkinnallaan
Kalervo Nurmimäki

Väinö Kalervo Nurmimäki (s. 13. heinäkuuta 1937 Lempäälä) on suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut energianeuvoksen arvonimen.
Nurmimäen vanhemmat olivat talousneuvos Väinö Nurmimäki ja Eeva Palin. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 on Hilve Santamäki. Nurmimäki tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1956 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1962. Hän oli Imatran Voiman sähköosaston suunnittelija 1961–1965, sähköosaston pääsuunnittelija 1965–1971, atomivoimaprojektiryhmän pääsuunnittelija 1971–1972, atomivoimaprojektiryhmän apulaisprojektipäällikkö 1972–1976, Loviisa 2 -projektin päällikkö 1976–1980, projektitoimintayksikön päällikkö 1980–1982, johtaja, hallituksen jäsen 1983–1993, varatoimitusjohtaja, hallituksen varapuheenjohtaja 1993–1998, IVO-yhtiöiden toimitusjohtaja 1998, Fortum Power and Heat -yhtiön sähkö- ja lämpöliiketoiminnan johtaja 1999 ja Fortum-konserniyhtiön johtaja 2000. Nurmimäki oli myös assistentti Teknillisessä korkeakoulussa 1963–1972 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä uransa aikana. Energianeuvoksen arvonimen Nurmimäki sai 1995. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti. Taiteilija Artti Pohjanheimo on maalannut hänen muotokuvansa.