stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karjaraha

Karjaraha oli Suomessa ja Ruotsissa 1600-luvulta lähtien kannettu maavero, joka lakkautettiin Manner-Suomessa vuoden 1925 alusta lähtien, Ahvenanmaalla 1927 toistaiseksi ja 1929 lopullisesti. Vuoden 1620 valtiopäivät hyväksyivät suostunnan, jonka perusteella karjarahaa käytettiin valtion velan maksamiseen ja puolustuslaitoksen ylläpitoon.
Karjaraha lakkautettiin Manner-Suomesta lailla eräiden maaverojen lakkauttamisesta (295/1924).
Kameo: Elements of Power

| Kameo: Elements of Power |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rare
Julkaisija:  Microsoft Game Studios
Suunnittelija:  George Andreas
Taiteilija:  Mark Stevenson
Säveltäjä:  Steve Burke
Julkaistu:  NA 7. marraskuuta 2005 EU 2. joulukuuta 2005
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T PEGI: 12+
Alusta:  Xbox 360
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Kameo: Elements of Power on Raren kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin Xbox 360:lle konsolin julkaisun yhteydessä loppuvuodesta 2005.
Kameo: Elements of Powerin kehitys alkoi jo noin vuonna 2001 Nintendo GameCubelle. Kun Microsoft osti Raren vuonna 2002, tuotanto siirrettiin ensin Xboxille, mutta lopulta Kameosta päätettiin tehdä yksi Xbox 360:n julkaisupeleistä.
Pelin päähenkilönä on nuori Kameo-haltija, joka voi tarvittaessa muuntautua erilaisten elementaalisotureiden muotoon. Hänen tavoitteenaan on pysäyttää peikkokuningas Thorn.
Raren kehittämät videopelit
| --- | --- |
Pelisarjat:   Banjo-Kazooie  Battletoads  Conker  Donkey Kong  Perfect Dark  Killer Instinct  Sabreman  Jetpac  Viva Piñata  R.C. Pro-Am  Wizards & Warriors 
Yksittäiset pelit:   Blast Corps  GoldenEye 007  Mickey's Racing Adventure  Mickey's Speedway USA  Jet Force Gemini  Star Fox Adventures  Grabbed by the Ghoulies  Kameo: Elements of Power  It's Mr. Pants  Cobra Triangle  Snake Rattle 'n' Roll  Digger T. Rock: Legend of the Lost City
Karbapeneemit

Meropeneemin rakennekaava.
Karbapeneemit ovat ryhmä beetalaktaameihin kuuluvia antibiootteja. Niiden bakteereja tappava mekanismi perustuu bakteerin soluseinän synteesin estoon. Karbapeneemit tehoavat hyvin laajalti erilaisiin bakteereihin, ja niitä käytetäänkin lähinnä sairaalaympäristössä. Anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa karbapeneemit kuuluvat luokkaan J01DH.
Karbapeneemeihin kuuluvat muun muassa seuraavat lääkeaineet:
Meropeneemi C17H25N3O5S, CAS-numero 96036-03-2
Imipeneemi C12H17N3O4S, CAS-numero 64221-86-9
Ertapeneemi C22H25N3O7S, CAS-numero 153832-46-3
Doripeneemi C15H24N4O6S2, CAS-numero 148016-81-3
Biapeneemi C15H18N4O4S, CAS-numero 120410-24-4
Panipeneemi C15H21N3O4S, CAS-numero 87726-17-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL): Lisätietoa karbapeneemiresistenssistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea): ATC-luokitus, J01DH Karbapeneemit (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansanvaltuutettujen neuvosto

Kansanvaltuutettujen neuvosto joulukuussa 1918, vasemmalta Emil Barth, Otto Landsberg, Friedrich Ebert, Hugo Haase, Wilhelm Dittmann ja Philipp Scheidemann.
Kansanvaltuutettujen neuvosto (saks. Rat der Volksbeauftragten) oli Friedrich Ebertin johtama Saksan hallitus vuoden 1918 vallankumouksen jälkeisenä siirtymäkautena ennen Weimarin tasavallan perustamista, 10. marraskuuta 1918 – 13. helmikuuta 1919. Kansanvaltuutettujen neuvoston jäsenet olivat kaikki sosiaalidemokraatteja kahdesta eri puolueesta.
Historia > Tausta

Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) ministerit erosivat prinssi Max von Badenin hallituksesta aamulla 9. marraskuuta osoittaakseen solidaarisuutta maassa puhjenneelle vallankumoukselle. Keskipäivällä hallitus antoi ilmoituksen keisari Vilhelm II:n erosta. Kun työläisten ja sotilaiden neuvostot ottivat vallan kaupungissa toisensa jälkeen, prinssi Max ilmoitti vielä samana iltapäivänä luovuttavansa valtakunnankanslerin tehtävät sosiaalidemokraattien johtajalle Ebertille järjestyksen säilyttämiseksi. SPD:n valtiopäiväryhmän puheenjohtaja Philipp Scheidemann kiirehti julistamaan Berliinin valtiopäivätalon parvekkeelta Saksan tasavallaksi. SPD:n puolueneuvosto oli jo ehtinyt päättää aloittavansa neuvottelut työläis- ja sotilasneuvostojen kanssa ”kansanhallituksen” muodostamiseksi. Uuteen hallitukseen haluttiin mukaan myös vallankumouksellisten työläisten suosiosta nauttinut  Saksan itsenäinen sosiaalidemokraattinen puolue (USPD), vaikka sen tavoitteet olivat radikaalimmat kuin SPD:n.
Historia > Kansanvaltuutettujen neuvosto Saksan hallituksena

Ebert ilmoitti 10. marraskuuta muodostaneensa uudeksi hallitukseksi kansanvaltuutettujen neuvoston. Siihen kuului kuusi jäsentä, kolme SPD:stä ja kolme USPD:stä. Puheenjohtajuus oli jaettu Ebertin ja USPD:n johtajan Hugo Haasen kesken. Muut jäsenet olivat SPD:n Scheidemann ja Otto Landsberg sekä USPD:n Wilhelm Dittmann ja Emil Barth. Vallankumoushallitus sai valtuutuksensa vastaperustetulta Suur-Berliinin työläis- ja sotilasneuvostolta. Vanha virkakoneisto ja armeija asettuivat myös tukemaan sitä. Keisarilliset ministeriöt ja niiden valtiosihteerit eli ministerit jatkoivat aluksi toimintaansa uuden hallituksen alaisina, esimerkiksi ulkoministeri Wilhelm Solf erosi vasta joulukuussa.
Kiireellisimpänä uuden hallituksen asialistalla oli pikaisen aselevon solmiminen maailmansodan päättämiseksi. Aseleponeuvottelut Compiègnessa olivat jo loppusuoralla ja aselepo allekirjoitettiinkin hallituksen perustamista seuraanneena päivänä. Kansanvaltuuttetujen neuvosto ilmoitti kutsuvansa Berliiniin 16. joulukuuta työläis- ja sotilasneuvostojen kongressin, joka saisi valita, päättäisikö Saksan tulevasta valtiomuodosta vaaleilla valittava parlamentti vai neuvostokongressi itse. Tämä jätti avoimeksi mahdollisuuden sekä parlamentarismiin että neuvostovaltaan, mutta 30. marraskuuta Ebert ilmoitti, että perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalit pidettäisiin joka tapauksessa, yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden sekä suhteellisen vaalitavan pohjalta. Naiset saivat ensimmäisen kerran äänestää Saksassa. Kansavaltuutettujen neuvosto ilmoitti myös 12. marraskuuta palauttavansa kaikki sota-aikana rajoitetut kansalaisoikeudet.
Kun Berliinissä kokoontunut neuvostokongressi päätti 20. joulukuuta luovuttaa valtansa tulevalle kansalliskokoukselle, vähemmistöön jäänet spartakistit yllyttivät työläisiä ja sotilaita taistelemaan neuvostojen vallan puolesta. Berliinin keskustassa puhkesi jouluaattona pieni matruusien sotilaskapina, joka tukahdutettiin väkivaltaisesti. Tämän seurauksena USPD:n edustajat erosivat kansanvaltuutettujen neuvostosta 29. joulukuuta. Ebert korvasi heidät SPD:n edustajilla, Gustav Noskella ja Rudolf Wissellillä. Sisäisestä turvallisuudesta vastannut oikeistososiaalidemokraatti Noske kukisti sitten tammikuun alussa 1919 spartakistikapinan armeijan avulla. Kansalliskokouksen vaalit pidettiin 19. tammikuuta 1919 ja kansalliskokous kokoontui Weimarissa 6. helmikuuta. Sosialistiset puolueet eivät saaneet siihen enemmistöä, joten SPD liittoutui porvarillisten keskustapuolueen ja Saksan demokraattisen puolueen (DDP) kanssa. Jo ennen uuden perustuslain säätämistä kansalliskokous valitsi 11. helmikuuta Ebertin väliaikaiseksi valtakunnanpresidentiksi ja 13. helmikuuta Scheidemannin valtakunnankansleriksi. Kansanvaltuutettujen neuvosto lakkasi tässä yhteydessä toimimasta.
Kamila Chudzik

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kamila Chudzik Pekingin olympialaisissa 2008 |  Kamila Chudzik Pekingin olympialaisissa 2008 |  Kamila Chudzik Pekingin olympialaisissa 2008 |  |
Maa:   Puola
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Berliini 2009 | seitsenottelu |  |
Kamila Chudzik (s. 12. syyskuuta 1986) on puolalainen seitsenottelija.
Chudzik sijoittui Osakan MM-kilpailuissa 2007 21:nneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 15:nneksi. Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 hän oli viisiottelussa yhdestoista. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sai seitsenottelussa pronssia tuloksella 6471 pistettä. Puolan mestaruuden hän on voittanut seitsenottelussa 2008 ja 2009.
Kamilla Steiwer

| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Norja> Naisten suunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Doksy 2021 | viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Mór 2024 | viesti |  |
Kamilla Steiwer (o.s. Olaussen,  s. 1993 Fredrikstad) on norjalainen suunnistaja. Riian MM-kilpailuissa 2018 Olaussen oli mukana Norjan neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa ja sijoittui henkilökohtaisella pitkällä matkalla viidenneksi. Suunnistuksen EM-kilpailuissa Olaussen sijoittui viestijoukkueessa kuudenneksi vuonna 2014. Juniorien MM-kilpailuissa Olaussen sijoittui viestijoukkueessa viidenneksi vuonna 2013. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Steiwer oli Norjan pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Unkarin EM-kilpailuissa 2024 Steiwer suunnisti Norjan toiseksi tulleessa viestijoukkueessa.
Suunnistuksen maailmancupin osakilpailuissa Olaussen on sijoittunut kerran toiseksi ja kerran kolmanneksi. Olaussen suunnisti ankkuriosuuden Fredrikstad SK:n vuoden 2019 Venlojen Viestin voittaneessa joukkueessa.
Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto

| Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto> საქართველოს პარლამენტის ეროვნული ბიბლიოთეკა National Parliamentary Library of Georgia |
| --- | --- |
 Georgian kansalliseepoksen laatineen runoilija Šota Rustavelin patsas vartioi Georgian kansalliskirjaston pääovea.
Osoite:  7 Gudiashvili Street, Tbilisi 0107, Georgia
Sijainti:  Tbilisi, Georgia
Valmistumisvuosi:  1916 (päärakennus)
Suunnittelija:  päärakennus: arkkitehti Anatoli Kalgin ja kuvataiteilija Henry Hrinevski
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto (georg. საქართველოს პარლამენტის ეროვნული ბიბლიოთეკა, engl. National Parliamentary Library of Georgia, lyh. NPLG) on Georgian pääkaupunki Tbilisissä sijaitseva Georgian parlamentin kirjasto ja  kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston toiminta sai alkunsa vuonna 1846 Tbilisiin perustetun yleinen kirjaston pohjalta. Vuonna 1851 kirjastolle rakennettiin uusi talo, kun aineiston määrä kasvoi. Vuonna 1852 kirjastolle myönnettiin oikeus kahteen vapaakappaleeseen kaikista Kaukasuksella painetuista teoksista. Vuoteen 1859 mennessä kirjaston kokoelmat olivat karttuneet 13 260 teokseen (voluumiin), ja aineistoa oli 19 kielellä. Vuonna 1868 Tbilisin yleinen kirjasto ja Kaukasuksen museo yhdistettiin. Vuonna 1913 kirjasto sai nimekseen Kaukasuksen museon tieteellinen kirjasto. Uuden kirjastorakennuksen rakennustöiden johdosta kirjasto suljettiin vuonna 1914. Kirjasto nimettiin Georgian yleiseksi valtionkirjastoksi 1923. Se toimi vuodesta 1955 tasavallan valtionkirjastona ja vuodesta 1990 nimellä Georgian kansalliskirjasto. Joulukuun 25. päivästä 1996 otettiin käyttöön kirjaston nykynimi.
Arkkitehti Anatoli Kalginin ja kuvataiteilija Henry Hrinevskin suunnittelemaa Georgian kansalliskirjaston päärakennusta (1916).
Alkujaan valtionpankiksi 1910 valmistunut, arkkitehtien Micheil Okhanjanov ja R. Golenishchev suunnittelema kansalliskirjaston III rakennus Tbilisissä.
Parlamentaarinen kirjasto toimi vuoden 2018 alussa viidessä eri rakennuksessa Tbilisissä. Kansalliskirjaston georgialaista rakennustyyliä heijasteleva päärakennus on rakennettu vuosina 1913–1916 suunnittelukilpailun voittaneen arkkitehti Anatoli Kalginin ja kuvataiteilija Henry Hrinevskin suunnitelman pohjalta. Rakennuksen julkisivun georgialaista 900–1200-lukujen luostarien tyyliä jäljitelevät koristelut ovat Vladimer ja Lavrenti Agladzesin käsialaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto Wikimedia Commonsissa
Kairon elokuvajuhlat

| Kairon elokuvajuhlat> مهرجان القاهرة السينمائي الدولي |
| --- | --- |
 Kairon elokuvajuhlien pääjuhlallisuudet järjestetään Kairon oopperatalossa.
Tyyppi:  elokuvajuhla
Päivämäärä:  marraskuun puoliväli tai loppu, kesto noin 1,5 viikkoa
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Kairo, Egypti
Ensimmäisen kerran:  1976
Kotisivut
Kairon elokuvajuhlat (arab. مهرجان القاهرة السينمائي الدولي‎; engl. Cairo International Film Festival, lyhennys CIFF) on Kairossa, Egyptissä vuosittain järjestettävä kulttuuritapahtuma. Se perustettiin vuonna 1976 arabimaailman ensimmäisenä kansainvälisenä elokuvafestivaalina.
Kamal el-Mallakh sai ajatuksen Kairon elokuvajuhlien perustamisesta vierailtuaan vuonna 1975 Berliinin elokuvajuhlilla. Tapahtuma on saanut ainoana arabimaiden ja Afrikan elokuvajuhlana FIAPF:n (ransk. Fédération Internationale des Associations de Producteurs de Films) huippuluokituksen. Kairon elokuvajuhlien sen yhteydessä jaetaan lukuisia palkintoja. Vuosina 2011 ja 2013 elokuvajuhlia ei järjestetty. Egyptin yhteiskunnan epävakaa tilanne myös varjosti vuoden 2012 tapahtumaa.
Kaprio (täsmennyssivu)

Kaprio tarkoittaa seuraavia:
Kaprio
Kaprion luterilainen seurakunta, luterilainen seurakunta Inkerissä
Kaprio maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueella
Suomalainen sukunimi

Jaakko Kaprio (s. 1952), geneettisen epidemiologian professori ja akatemiaprofessori, Leo Kaprion poika
Leo Kaprio (vuoteen 1935 Molander, 1918–1999), lääkäri ja professori, Maailman terveysjärjestön Euroopan-osaston johtaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaprio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lasimaalaus

Stanisław Wyspiański (1869–1907), Bóg Ojciec, 'Luojajumala'. Pyhän Fransiskuksen kirkossa Krakovassa, Puolassa.
Lasimaalaus on lasilevyn taustapuolelle maalattu ja sen jälkeen poltettu kuva tai ornamentti. Lasimaalaus kehittyi menetelmästä, joissa värillisiä lasinpaloja yhdisti toisiinsa lyijykiskot eli -puitteet. Nämä muodostavat osan teoksen viivasommitelmaa.
Yleisimmin lasimaalauksia on kirkoissa. Varsinkin 1200-luvun goottilaisiin kirkkoihin tehtiin komeita lasimaalauksia.
Lasimaalaus-nimitystä käytetään myös ikkunoista, joihin värit on maalattu lasin päälle ja tämän jälkeen hehkutettu ahjossa.
Lasimaalauksissa tarvitaan taiteellisia taitoja suunnitelman toteuttamiseen ja teknisiä taitoja koristeen kokoamiseen niin, että se pystyy kannattamaan oman painonsa.
Materiaalit

Lasimaalaukseen käytettävän lasin ainekset sekoitetaan, ja kun massa on valmis, siihen voidaan lisätä väriä antavia aineksia: rikkiä, happoja ja seleeniä. Tärkeimpiä väriaineita ovat kadmiumsulfidi (punertava), antimonioksidi (vihertävän keltainen), rikki ja hiili (musta ja topaasinkeltainen), seleeni (punainen), mangaanioksidi (violetti), kobolttioksidi (sininen), rautaoksidi (vihreä, musta) ja kuparioksidi (vaaleansininen). Materiaali sulatetaan 1 650 asteessa, jolloin puhtaat kvartsihiekkakiteet järjestyvät uudestaan ja niistä muodostuu lasia. Taipuisa lasisulatekimpale muotoillaan 800 asteessa halutulla tavalla, esimerkiksi laataksi. Sitten lasi jäähdytetään hitaasti.
Lasimaalaustaiteilijat käyttävät monenlaisia lasityyppejä, joista yleisimmät ovat kirkas lasi, strassilasi, puhallettu lasi, sulaliitetty lasi, opaalilasi, käsin valssattu lasi, katedraalilasi, kuviolasi, tiffanylasi, ympyrälaatta ja lasijalokivet, sekä lasilaatta.
Lasimaalauksessa käytettyjä maaleja ovat grisaille, joka on mustaa tai ruskeaa lasitusväriä, sekä emalivärejä. Grisaille levitetään lähes aina lasimaalauksen sisäpinnalle. Se tarttuu lasiin, kun se poltetaan noin 610 asteessa. Emaliväri sulaa lasin päälle nopeasti ja helposti.
Lasimaalaus tuetaan jollain rakenteellisella materiaalilla, joita ovat perinteinen lyijy sekä uudemmista materiaaleista esimerkiksi kuparifolio, betoni, silikoni sekä kitti tai mastiksi. Lyijykiskotöissä lasit kiinnitetään toisiinsa lyijykiskoilla ja kitataan. Kuparifolio on paljon lyijyä kevyempää, ja sitä on käytetty esimerkiksi valaisimissa. Teräsbetonia alettiin käyttää lasimaalausten tukirakenteena 1900-luvun alkupuoliskolla.
Työpaja ja työkalut

Lasimaalarin työpajassa on valopöytä, leikkuupöytä, asennuspöytä ja varastointihyllyjä. Maalattu lasi poltetaan polttouuneissa 550–620 asteen lämpötilassa. Työkaluinaan lasimaalari käyttää monenlaisia leikkuuvälineitä kuten veitsiä, sahoja ja saksia, sekä erilaisia hiomatarvikkeita, harjoja ja siveltimiä. Lyijyn käsittelyssä tarvitaan monenlaisia työkaluja samoin kuin metallin juottamisessa.
Lasimaalauksen valmistus

Lasimaalauksen suunnittelu aloitetaan piirtämällä luonnos paperille. Suunnitteluvaiheessa kirjataan jo maalauksen oikeat mittasuhteet sekä tarkat tiedot lasin väristä ja laadusta, rakennelmasta lyijykiskoineen, asennuksesta sekä rakenteesta, johon teos aiotaan kiinnittää. Joskus tehdään myös prototyyppi tai malli, jonka mittakaava on yleensä 1:10. Se voidaan tehdä mistä tahansa sopivasta materiaalista. Työsuunnitelman jälkeen lasimaalauksesta laaditaan luonnollisen kokoinen piirros. Se voidaan asettaa pöydälle niin että lasit järjestetään sen päälle.
Seuraavaksi lasi leikataan mallien muotoisiin paloihin, jotka asetellaan piirustuksen vastaavien kohtien päälle. Jos lasi ei vaadi maalausta, paikalleen asetellaan lyijykiskot, jotka on leikattu oikean mittaisiksi. Lasinpalaset asetellaan kiinni lyijykiskoihin, jotka litistetään tiiviisti lasin ympärille, ja liitoskohtiin sivellään juotosnestettä. Kun lyijykiskot on kiinnitetty ja juotettu, teos tiivistetään vielä kitillä, jota painellaan lyijykiskon ja lasin väliin. Lopuksi teos puhdistetaan kitin ja lyijyn jättämistä tahroista. Teos voidaan myös viimeistellä patinomalla.
Esimerkkejä

Ruusuikkuna Saint-Denisin basilikassa, Pariisissa.
Romaanisen ajan lasimaalaus Strasbourgin katedraalissa.
Marc Chagallin suunnittelema lasimaalaus All Saints Churchissa, Kentissä.
Lasimaalauksia moskeijassa Yazdissa, Iranissa.
Alfons Muchan lasimaalaus 1930-luvulta prahalaisessa kirkossa.
Lasista ja kuparifoliosta tehty tiffanyvalaisin 1900-luvun alusta. Suunnittelija Clara Driscoll.
Lasimaalausveistos The Four Seasons (1978), Leonard French, Melbourne.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elokuva Antti Salmenlinnan maalaaman Pääskylahden kirkon lasimaalauksen valmistumisesta.
Opas Suomen kirkkojen lasimaalauksista Tiekirkot-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive).
Räisänen, Matti (teksti) & Nokelainen, Joel (valokuvat): ”Lasimaalausten valmistaja”, Perinteisiä käsityöammatteja, s. 72–77.  Helsinki:  Helsingin käsityö- ja teollisuusyhdistys, 1985.  ISBN 951-99671-4-1.
Lyijykiskoja, joilla lasit kiinnitetään toisiinsa
Lasimaalauksen tekijöitä työssään.
Lasimaalauksia Chartresin katedraalissa.
Kartanonseutu

Kartanonseutu on alue Järvenpäässä. Se kuuluu Pajalan kaupunginosaan ja Järvenpään keskeiseen suurpiiriin. Se sijaitsee ydinkeskustasta kahdesta kolmeen kilometriä pohjoiseen. Alueella sijaitsee muun muassa Järvenpään lukio, kirpputori ja Lidl Pajala. Suurin osa asuintaloista on kerrostaloja tai rivitaloja.[lähde? ]
Karel Hynek Mácha

| Karel Hynek Mácha |
| --- | --- |
 Karel Hynek Mácha
Henkilötiedot
Syntynyt: 1810
Kuollut: 1836 (25–26 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tšekki
Tuotannon kieli: tšekki
Pääteokset:  Máj
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karel Hynek Mácha (1810–1836) oli tšekkiläinen runoilija. Hän opiskeli Prahassa ja palveli sen jälkeen asianajotoimistossa Leitmeritzissä. Hän on byronilaisuuden lahjakkain edustaja tšekkiläisessä kirjallisuudessa. Aikalaisiin vaikutti erityisesti runokertomus Máj, joka synnytti suuren määrän mukailuja. Máchalla on huomattava sija myös lyyrikkona. Hänen suorasanaisista teoksistaan etevin on seikkailuromaani Cikáni ('Mustalaiset').
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karel Hynek Mácha Wikimedia Commonsissa
Kati Kantanen

Kati Kantanen (s. 23. kesäkuuta 1974 Mikkeli) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan Mikkelin Palloilijoita, Porrassalmen Urheilijoita, Malmin Palloseuraa, Helsingin Jalkapalloklubia sekä Yhdysvaltain yliopistosarjassa University of North Carolina at Greensboroa. Hän voitti urallaan kolme Suomen mestaruutta, pelasi yli 200 liigaottelua ja teki 102 maalia.
Kantanen pelasi vuosina 1991–1997 maajoukkueessa 20 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Kantanen ryhtyi valmentajaksi. Hän liittyi FC Hongan valmennusryhmään kaudesta 2007 alkaen.
Kati Karhula

Kati Orvokki Karhula (s. 3. tammikuuta 1978 Mäntsälä) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen aitajuoksija. Hän edusti Lahden Ahkeraa vuodesta 1994 ja hänen valmentajanaan toimi Tuomo Järvinen. Kalevan kisoista Karhula saavutti pronssia sekä 100 metrin aitajuoksussa vuonna 2003 että 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1999. Ulkoradoilla Karhula on lisäksi menestynyt viestijuoksun SM-kisoissa. Sieltä hänen saavutuksinaan ovat pronssi 4 x 100 metrin viestijuoksussa sekä hopea ja pronssi 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Sisäratojen SM-kisoista Karhula on saavuttanut pronssia sekä 300 metrin aitajuoksussa vuonna 1995, 4 x 200 metrin viestijuoksussa vuonna 1999 että 4 x 300 metrin viestijuoksussa vuonna 1998. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2006 jälkeen.
K. J. G. Sirelius

| Klemens Johan Gabriel Sirelius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1818 Kaavi, Suomi
Kuollut: 23. heinäkuuta 1888 (70 vuotta) Mikkeli
Kansalaisuus:  suomalainen
Vanhemmat:  kappalainen Arvid Johan Sirelius, Brita Lagus
Lapset:  Karl Johannes Sirelius (1864–1937), Arne Gabriel Sirelius (1876–1925)
Ura
Uskontokunta:  luterilainen kirkko
Klemens Johan Gabriel Sirelius (27. kesäkuuta 1818 Kaavi – 23. heinäkuuta 1888 Mikkeli) oli Suomen Lähetysseuran ensimmäinen lähetysjohtaja vuosina 1872–1876. Hänen aikanaan Lähetysseuran toimintaa organisoitiin ja ensimmäiset lähetyssaarnaajat lähetettiin Ambomaalle. Uransa viimeisinä vuosina Sirelius toimi Mikkelin kirkkoherrana.
Tausta

Klemens Sireliuksen isä oli Nilsiän kappalainen Arvid Johan Sirelius (1782–1838). Hän kävi koulunsa Kuopiossa ja Porvoossa, ja hänestä tuli ylioppilas Helsingissä vuonna 1838.
Sirelius vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 19. toukokuuta 1847, ja pian tämän jälkeen hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon. Seuraavaksi hän toimi pappina Sortavalassa, Kronstadtissa ja Pietarissa. Helsingin virolais-lättiläisen sotilasseurakunnan saarnaajana hän oli vuosina 1856–1865 ja palasi virkaan vuonna 1871.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa

Sirelius valittiin Suomen Lähetysseuran sihteeriksi seuran perustamisvaiheessa vuonna 1859. Helsingin lähetyskoulun opettajana hän toimi vuodesta 1862 alkaen, ja vuosina 1864–1872 hän toimi Lähetysseuran ensimmäisenä lähetysjohtajana. Sireliuksen aikana Suomen Lähetysseura organisoitiin: lähetyskoulu perustettiin ja ensimmäiset lähetyssaarnaajat lähetettiin Ambomaalle. Nämä saapuivat 9. heinäkuuta 1870 Omandongo-nimiseen paikkaan, josta tuli Lähetysseuran ensimmäinen lähetysasema.
1870-luvun puolivälissä Sirelius oli saanut Lähetysseuran toiminnan vakiinnutettua. Hän ei ollut enää kuitenkaan yhtä vireä ja työkykyinen kuin nuorempana, ja hänen kasvanut perheensä tarvitsi parempia tuloja kuin lähetysjohtajan tehtävässä oli mahdollista saada. Niinpä Sirelius katsoi voivansa jäädä syrjään lähetysjohtajan toimesta. Hänen seuraajakseen tuli C. G. Tötterman, joka toimi lähetysjohtajan tehtävässä vuosina 1877–1895.
Suomen Lähetysseuran jälkeen

Sirelius nimitettiin Mikkelin kirkkoherraksi 20. elokuuta 1875, mutta hän astui virkaan vasta 1. toukokuuta 1877. Sotarovastin arvon Sirelius sai 1865, ja lääninrovastina hän palveli vuodesta 1879 alkaen. Sirelius kuoli Mikkelissä heinäkuussa 1888.