stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koinee
Kirjallisuutta

Aejmelaeus, Lars: Uuden testamentin kreikan kielioppi.  (2. korjattu painos)  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-870-3
Blomqvist, Jerker & Toivanen, Aarne: Johdatus Uuden testamentin kreikkaan.  (Lärobok i grekiska för teologiska studier)  Helsinki:  Gaudeamus, 201.  ISBN 978-952-495-185-2
Gyllenberg, Rafael: Uuden testamentin kreikkalais-suomalainen sanakirja.  (5. painos)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2001.  ISBN 9515701899
Kiilunen, Jarmo & Nikki, Nina: Alfasta oomegaan. Uuden testamentin kreikan tukipaketti.  (Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 103)  Helsinki:  Suomen eksegeettinen seura, 2013.  ISBN 978-951-9217-58-1
Liljeqvist, Matti: Uuden testamentin kreikan sanasto.  Aikamedia, 2009.  ISBN 9789516069190
Aiheesta muualla

Kamu - Uuden testamentin kreikan monimuoto-oppimisympäristö
Evankeliumi Luukkaan mukaan 23:47-24:1, Codex Bezae, 500-luku, kreikaksi.
Konnakrotit

| Konnakrotit |
| --- | --- |
 Rusokonnakrotti (Chaunax pictus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Alalahko::  Chaunacoidei
Heimo::  Konnakrotit Chaunacidae  Regan, 1912
Suvut
 Chaunacops  Chaunax 
Katso myös
   Konnakrotit Wikispeciesissä   Konnakrotit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Konnakrotit (Chaunacidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä läheltä rannikkoa. Se on alalahkonsa Chaunacoidei ainoa heimo.
Lajit ja anatomia

Konnakrottien heimoon kuuluu 2 sukua ja 14 lajia. Lajeja ovat muun muassa konnakrotti (Chaunax fimbriatus) ja rusokonnakrotti (C. pictus). Heimon lajit ovat pienehköjä kaloja, jotka saavuttavat korkeintaan 30–35 cm:n pituuden, yleensä ne jäävät noin 15 cm pitkiksi. Ruumis on muodoltaan pallomainen ja iho on löysä. Suu on hyvin suurikokoinen ja kidusaukko sijaitsee ruumiin takaosassa. Konnakrottilajien ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt, mutta ei yhtä pitkä kuin monilla muilla krottikaloilla. Sen kärjessä on bioluminoiva elin. Heimon kalat voivat vetää elimen päässään olevaan onkaloon. Selkäevä on lyhyehkö. Heimon lajien ruumiissa on aistihuokosia, jotka muodostavat avoimen aistikanavasysteemin. Väriltään konnakrottilajit ovat tyypillisesti vaaleanpunaisia tai oransseja ja ruumiissa voi olla vaaleampia keltaisia tai oliivinvihreitä pilkkuja.
Levinneisyys ja elintavat

Konnakrottilajeja tavataan lämpimistä vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät yksinään lähellä pohjaa mannerjalustoilla 90–2 600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Heimon kalat syövät kaloja ja selkärangattomia eläimiä, joita ne houkuttelevat valoelimensä avulla.
Konstans II

Konstans II ja hänen poikansa Konstantin.
Konstans II, Herakleios Pogonatus (630–668), oli Konstantinos III:n poika ja Bysantin keisari vuosina 641–668. Konstans sai lisänimeä Pogonatus, "parrakas", koska hänellä oli vanhempana pitkä ja tuuhea parta.
Konstans II:sta tuli keisari, kun hänen 15-vuotias setänsä Heraklonas syrjäytettiin vallasta vuonna 641. Konstans oli tuolloin vasta vain yksitoistavuotias. Hän oli ristimänimeltään Herakleios, mutta otti nimekseen kruunajaisten yhteydessä Konstans. Todellinen valta oli sotapäällikkö Valentinoksella, joka pakotti nuoren keisarin menemään naimisiin tyttärensä Faustan kanssa. Valentinos yritti julistaa itsensä keisariksi vuonna 644, mutta vihainen väkijoukko tappoi hänet.
Keisari Heraklonaksen alulle panema sopimus arabien kanssa pantiin käytäntöön heti Konstansin noustua valtaistuimelle. Bysantin joukot jättivät Aleksandrian 12. syyskuuta 642 ja arabit valloittivat kenraali Amrin johdolla Pohjois-Afrikan rannikkoa Tripoliin asti. Kun kalifi Omar I kuoli vuonna 644, tuli Bysantille hyvä tilaisuus vastaiskuun. Vahva laivasto lähetettiin Egyptiin kenraali Manuelin johdolla ja se saikin vallattua takaisin Aleksandrian vuonna 645. Vuonna 646 Amr kuitenkin löi Manuelin joukot.
Kun arabit olivat varmistaneet valloittamansa Syyrian ja Mesopotamian, he hyökkäsivät Armeniaan ja Vähään-Aasiaan vuonna 642 ja Kappadokiaan vuonna 647. Kenraali Muawijan johdolla arabit rakensivat ensimmäisen laivastonsa, jolla he vuonna 649 valloittivat Kyproksen. Bysantin neuvotteleman kolmen vuoden aselevon jälkeen Muawijan valloitti vielä Rodoksen ja Kosin. Oli selvää, että arabien seuraavana kohteena oli Konstantinopoli. Konstans otti nyt itse Bysantin laivaston johdettavakseen ja kohtasi arabien laivaston vuonna 655. Arabien voitto oli täydellinen ja keisari pääsi vain täpärästi pakenemaan. Vuonna 656 Uthman ibn Affan murhattiin ja Muawijan julistautui kalifiksi Syyriassa. Sisällissodan uhatessa Muawijan solmi rauhansopimuksen Bysantin kanssa vuonna 659.
Idän uhan hellitäessä Konstans pystyi vuonna 658 johtamaan retkikuntaa slaaveja vastaan Balkanilla. Suuria joukkoja slaaveja pakkosiirrettiin Vähään-Aasiaan. Vuonna 653 Konstans lähetti armeijan syrjäyttämään paavi Martinus I:n.
Varmistaakseen keisarinvallan perillisilleen Konstans tapatti veljensä Theodosiuksen ja teki pojastaan Konstantinoksesta keisarin. Sama kunnia annettiin nuoremmille pojille Herakleiokselle ja Tiberiukselle vuonna 659. Vuonna 663 Konstans aloitti kampanjan langobardeja vastaan Italiassa. Aluksi kaikki meni hyvin, mutta talven tultua armeijan oli vetäydyttävä Napoliin. Täältä keisari matkasi Roomaan, jossa uusi paavi Vitalianus vastaanotti hänet. Hän jatkoi matkaansa pian Sisiliaan, jonka puolustusta oli kohennettava arabien hyökkäyksiä vastaan. Konstansin toiminnasta Sisiliassa ei tiedetä paljon, mutta kesällä 668 hänet murhattiin Syrakusassa, kun hän oli kylpemässä. Konstansin kuoltua hänen pojastaan Konstantinista tuli keisari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstans II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Heraklonas | Bysantin keisari | Seuraaja: Konstantinos IV |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Konstantinus II

Konstantinus II kuvattuna keisarina soliduksessa, kääntöpuolella Victoria, n. 326–330 jaa.
Konstantinus II (316–340) oli Konstantinus Suuren ja keisarinna Faustan vanhin poika. Hän hallitsi Rooman läntisimpiä provinsseja vuosina 337–340.
Konstantinus nimitettiin apukeisariksi (caesar) jo 1-vuotiaana. Hän seurasi lapsena isäänsä monille sotaretkille ja johti 16-vuotiaana visigoottien vastaista taistelua Tonavan rintamalla. Hänen nuoren ikänsä vuoksi johtajuus lienee kuitenkin ollut nimellistä.
Isänsä kuoltua Konstantinuksesta tuli keisari yhdessä veljiensä Constantius II:n ja Constansin kanssa. Konstantinus sai hallittavakseen Gallian, Britannian ja Hispanian. Hän ei kuitenkaan ollut ilmeisesti tyytyväinen saamaansa osuuteen valtakunnasta, sillä vuonna 340 hän ryhtyi sotatoimiin veljeänsä Constansia vastaan aikoen vallata tältä Italian. Valtaus epäonnistui surkeasti, sillä Konstantinus sai surmansa väijytyksessä Aquileian kaupungin lähellä.
Konstantinuksen lyhyestä hallintokaudesta on säilynyt vain vähän tietoja. Voidaan tosin olettaa, että hän oli korkeintaan keskinkertainen kyvyiltään. Konstantinus Suuren vanhimpana poikana hänen olisi kuulunut periä koko valtakunta, mutta ilmeisesti hänen isänsä ei luottanut hänen kykyihinsä ja päätti poikkeuksellisesti tehdä kaikki kolme poikaansa vallanperijöiksi.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: Rooman keisarit.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Konstantinus Suuri | Rooman keisari Kanssahallitsijat: Constantius II ja Constans | Seuraaja: Constans |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Konstruktiivinen realismi

Konstruktiivinen realismi on tieteenfilosofinen suuntaus, jonka kehitti 1980-luvun loppupuolella Friedrich Wallner. Wallnerin mukaan perinteiset tiedettä koskevat näkemykset sen universaaliudesta, välttämättömyydestä ja ikuisesta pätevyydestä ovat kyseenalaisia, ja relativismi on vaikuttanut tuhoavan tieteen väitteet rationaalisuudesta. Konstruktiivisessa realismissa Wallner pyrki yhdistämään perinteisen näkemyksen tieteellisestä tiedosta relativismiin.
Konstruktiivinen realismi korvaa tieteen deskriptivismin konstruktivismilla: sen mukaan tiede ei kuvaa todellisuutta vaan koostaa uuden, keinotekoisen todellisuuden. Konstruktiiviseen realismiin kuuluu muun muassa tieteellisen teorian irrottaminen kontekstistaan ja sijoittaminen uuteen kontekstiin. Tällöin teoriaan liittyvät erilaiset piilevät oletukset paljastuvat. Tästä Wallner käyttää termiä strangification, ja hän vertaa sitä hermeneuttiseen etäisyyden ottamisen menetelmään (Verfremdung).
Kirjallisuutta

Newton, Roger G.: The truth of science: Physical theories and reality.  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1997.  ISBN 978-0-674-91092-8  (englanniksi)
Kompleksisuus

Kompleksisuus  tarkoittaa sellaisen kokonaisuuden (järjestelmän) ominaisuutta, joka
koostuu monesta, toisiinsa vaikuttavasta osasta ja
nämä osien vaikutukset ovat vaikeasti selitettäviä.
Kompleksisuus on johdettu latinan sanasta complexus, jolla tarkoitetaan yhteen kudottua.
Kompleksisuuden ominaisuuksia

Kompleksisia systeemejä luonnehtivat seuraavat seikat:
niiden kuvaaminen vaatii paljon tilaa ja aikaa
niitä on useata lajia
ne ovat yksinkertaisten ja kaoottisten järjestelmien välissä
ne liittyvät fyysisiin järjestelmiin tai laskennallisuuteen
niihin syntyy järjestystä itseorganisoitumisen kautta
ne ovat järjestystä kaaoksen reunalla
Timantti on yksinkertainen rakenne, kaasun käyttäytyminen on kaoottista ja solu on kompleksinen. Kaoottiset järjestelmät voidaan yksinkertaistaa ja hallita esimerkiksi tilastollisella käsittelyllä. Tätä ei voida tehdä kompleksisille järjestelmille.
Kompleksisuuden lajeja

Algoritminen kompleksisuus tarkoittaa sitä kuinka paljon tilaa tai ohjeita ongelman ratkaisemiseen tai tehtävän tekemiseen tarvitaan.
Laskennallinen kompleksisuus tarkoittaa kuinka helposti luku (laskennan tulos) on ilmaistavissa, laskettavissa. Satunnaiset (kaoottiset) luvut ovat ilmaistavissa vain luvulla itsellään.
Informaatiopohjainen kompleksisuus tarkoittaa kuinka paljon informaatiota systeemin kuvaamiseen tarvitaan.
Fyysinen kompleksisuus tarkoittaa olevan, todellisen systeemin kompleksisuutta, osien suurta lukumäärää ja niiden hankalasti kuvattavia ja hallittavia yhteyksiä.
Tietotekniikassa (algoritmin) kompleksisuutta mitataan sillä, kuinka paljon aikaa ja muistia algoritmin suorittaminen vaatii.
Sosiaalitieteissä mikroilmiöiden emergenssi makroilmiöiksi, jota kutsutaan myös mikro-makro näkemykseksi sosiologiassa, on kompleksinen ilmiö.
Matematiikassa Krohn-Rhodes kompleksisuus on tärkeä aihe äärellisten alijoukkojen tutkimuksessa.
Kielitieteessä kompleksinen sana on useasta morfeemista koostuva lekseemi eli yhdyssana.
Kompleksiset adaptiiviset järjestelmät

Yksi kompleksisten systeemien alalaji on kompleksiset adaptiiviset järjestelmät. Niiden keskeisiä ominaisuuksia ovat:
kompleksisuuden lisäksi
kyky oppia ja
kyky tunnistaa hahmoja, kokonaisuuksia.
Kompleksisia adaptiivisia järjestelmiä ovat evoluutio, elämä, ihminen, ihmisen immuunijärjestelmä, osin myös tietokoneet ja niiden ohjelmat. Kompleksisia järjestelmiä ovat myös ja etenkin em. osista muodostuvat suuremmat systeemit, siis esimerkiksi ihmisen suuremmat organisaatiot (valtio, globaali taso, talous, teknologia) ja tietokoneverkot, internet. Periaatteessa jos osa on kompleksinen, niin em. osista muodostuva uusi kokonaisuus on vielä kompleksisempi.
Kompleksisuuden tutkimisesta

Kompleksisuuden tutkiminen vaatii useimmiten tietokonesimulointia, koska ihmisellä ei ole kykyä hallita yhtä aikaa 5–9 yksityiskohtaa tai muuttujaa kerrallaan. Tämän näkemyksen oleellisuudesta tieteen seuraavana paradigmana puhuu muun muassa amerikkalainen filosofi ja fyysikko Heinz R. Pagels. Myös kompleksisuustutkija Stuart Kauffman sekä John Gribbin ovat tutkineet kompleksisuutta nimenomaan tietokonesimuloinnin, matematiikan ja kosmologian kautta.
Kirjallisuutta

Ball, Philip: Kemian eturintamassa: Matka molekyylien maailmaan.  (Designing the molecular world: Chemistry at the Frontier, 1994)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 1997.  ISBN 952-5202-07-0
Enqvist, Kari: Monimutkaisuus.  WSOY, 2007.  ISBN 951-0-32679-8
Gell-Mann, Murray: Kvarkki ja jaguaari: Seikkailuja yksinkertaisessa ja monimutkaisessa.  (The quark and the jaguar, 1994)  Suomentanut Ritva ja Tapio Tuomi. Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20464-1
Gribbin, John: Syvä yksinkertaisuus: Kaaos, kompleksisuus ja elämän synty.  ((Alkuteos: Deep simplicity: Chaos, complexity and the emergence of life, 2004.) Suomentanut Arja Hokkanen. Ursan julkaisuja 95)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2005.  ISBN 952-5329-41-0
Heinz R. Pagels: The Dreams of Reason; The Computer and the Rise of Sciences of Complexity Bantam Books 1989 USA
Jalonen, H. 2007. Kompleksisuusteoreettinen tulkinta hallinnollisen tehokkuuden ja luovuuden yhteensovittamisesta kunnallisen päätöksenteon valmistelutyössä. Akateeminen väitöskirja. Tampereen teknillinen yliopisto. Julkaisu 693. Tampere: Tampereen Yliopistopaino Oy.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauffman, Stuart: Home in the Universe - The Search for the Laws of Self-Organization and Complexity Oxford University Press New York & Oxford 1995
Kommentaarit Homeroksen Iliaaseen ja Odysseiaan

| Kommentaarit Homeroksen Iliaaseen ja Odysseiaan> Παρεκβολαὶ εἰς τὴν Ὁμήρου Ἰλιάδα κσὶ Ὀδυσσείαν |
| --- | --- |
 Eustathioksen omakätistä käsikirjoitusta kommentaariin Iliaasta. Biblioteca Laurenziana, Plut. 59.2, fol. 1r.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Eustathios Thessalonikelainen
Kieli:  muinaiskreikka (Bysantin)
Genre:  kommentaari
Julkaistu:  n. 1150–1195
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kommentaarit Homeroksen Iliaaseen ja Odysseiaan (m.kreik. Παρεκβολαὶ εἰς τὴν Ὁμήρου Ἰλιάδα κσὶ Ὀδυσσείαν, Parekbolai eis tēn Homērū Iliada kai Odysseian, lat. Commentarii in Iliadem et Odysseam) ovat Eustathios Thessalonikelaisen kirjoittamia bysanttilaisaikaisia teoksia, jotka ovat nimensä mukaisesti kommentaareja Homeroksen eepoksiin Ilias ja Odysseia.
Historia > Teosten synty ja merkitys

Eustathios toimi Konstantinopolissa ja myöhemmin Thessalonikessa kaupungin arkkipiispana vuodesta 1178. Homeros-kommentaarinsa hän kirjoitti vielä Konstantinopolissa ollessaan, jolloin hän toimi retoriikan opettajana. Ne liittyvät keisarillisessa hovissa tuohon aikaan vallinneeseen eräänlaiseen Homeros-renessanssiin, joka näkyy myös muun muassa Anna Komnenan kirjoittamassa Aleksias-eepoksessa (1148). Samoihin aikoihin Eustathios kirjoitti myös kommentaarit muun muassa Pindarokseen ja Dionysios Periegeteen teokseen.
Kommentaarinsa Eustathios kirjoitti auttaakseen oppilaitaan uralla hovissa tai kirkossa. Hän koosti ne pitkälti kokoamalla yhteen lainauksia eeposten aikaisemmilta kommentaattoreilta, yhtä lailla aleksandrialaisilta grammaatikoilta ja tekstikriitikoilta, kuin myöhemmistäkin teoksista, jotka hänellä oli käytettävissään Konstantinopolin laajoissa kirjastoissa. Hän pystyi hyödyntämään vielä tuolloin olemassa olleita lähteitä, jotka eivät ole säilyneet nykyaikaan, kuten suurempaa määrää Euripideen tragedioita sekä ehjempää versiota Strabonin Geografikasta.
Eustathioksen kommentaarit ovat merkittäviä, koska ne sisältävät paljon katkelmia lähteenään olleista teoksista, jotka ovat sittemmin kadonneet, ja Eustathios on säilyttänyt ainakin ytimen lähteidensä tekemistä huomioista ja kritiikistä. Ne ovat myös merkittäviä eksegeesin ja leksikografian sekä bysanttilaisen kulttuurihistorian lähteitä. Kommentaareilla oli suuri vaikutus renessanssiajan näkemyksiin Homeroksen runoudesta.
Historia > Käsikirjoitukset

Kommentaareista on säilynyt Eustathioksen omakätisiä käsikirjoituksia. Iliaan omakätinen käsikirjoitus on Biblioteca Laurenzianassa Firenzessä, ja Odysseian omakätiset käsikirjoitukset Ranskan kansalliskirjastossa Pariisissa ja Pyhän Markuksen kirjastossa (Biblioteca Marciana) Venetsiassa.
Historia > Tekstilaitokset

Teosten editio princeps julkaistiin Roomassa vuosina 1542–1550 (4 osaa, fol.). Siitä julkaistiin heikkolaatuinen uusintapainoa Baselissa 1559–1560. A. Potitus julkaisi vain Iliaan viiden ensimmäisen laulun kommentaarin sekä niiden latinankielisen käännöksen (1730, 3 osaa, fol.). Alkuperäisen Rooman laitoksen parempilaatuinen uusintapainos julkaistiin Leipzigissa kahtena laitoksena. Ensimmäinen sisälsi Odysseian kommentaarin (1825–1826, 2 osaa, 4to.) ja toinen Iliaan kommentaarin (1827–1829, 3 osaa, 4to.) G. Stalbaumin toimittamana. Uusimmat laitokset ovat Brillin julkaisemat Iliaan kommentaari (1971–1987) ja Odysseian kommentaari (2022–). Useissa Homeroksen eeposten laitoksissa on julkaistu paljon katkelmia Eustathioksen kommentaareista.
Sisältö

Eustathioksen kommentaarit kokoavat aineistoa laajasti monenlaisista lähteistä ja pyrkivät selittämään sanoja, lauseita ja ajatuksia Homeroksen eepoksissa. Ilias- ja Odysseia-kommentaarit nähdään ja julkaistaan usein erillisinä, ja tällöin niihin voidaan viitata nimillä Kommentaari Homeroksen Iliaaseen (lat. Commentarii ad Homeri Iliadem) ja Kommentaari Homeroksen Odysseiaan (Commentarii ad Homeri Odysseam).
Eustathios kannattaa maltillisen allegorista tulkintaa eepoksista. Niiden kirjailijoiden määrä, joita Eustathios lainaa, on suorastaan hämmästyttävän suuri. Hän ei kuitenkaan todennäköisesti ollut itse lukenut kaikkia teoksia, ja lainaa osaa toisen käden lähteiden kautta. Tästä huolimatta on kaikki syy uskoa, että Eustathios tunsi hyvin ainakin suurimmat kriitikot, kuten Aristofanes Byzantionlainen, Aristarkhos Samothrakelainen ja Zenodotos.
Varsinaisen sisältönsä puolesta teos ei ole erityisen ansiokas. Sen rakenne on melko sekava, ja Eustathios on sisällyttänyt mukaan kaikenlaista aineistoa mukaan lukien grammatiikka, mytologia, historia ja maantiede. Teoksessa on vain vähän omaperäistä sisältöä, joka ilmaisee Eustathioksen omia mielipiteitä. Hänen omat huomionsa sekoittuvat usein varhaisemmilta kommentaattoreilta otettuihin tekstikohtiin, ja ovat hyvin hajanaisia ja keskeytyvät usein kaikenlaisiin poikkeamiin sivupoluille. Monet etymologiset ja grammaattiset selitykset ovat ajalle tyypillisesti mielikuvituksellisia ja jo kaukana antiikin ajan todellisuudesta.
Kirjallisuutta

Eustathius of Thessalonica: Commentary on the Iliad.  (Volumes I–IV. Toimittaja Marchinus van der Valk)  Leiden:  Brill, 1971–1987.
Eustathius of Thessalonica: Commentary on the Odyssey.  (Volume I: preface and commentary on rhapsodies 1–4. Toimittajat Eric Cullhed & S. Douglas Olson)  Leiden:  Brill, 2022.  ISBN 9789004527355
Eustathioksen omakätistä käsikirjoitusta Kommentaariin Odysseiasta. Pyhän Markuksen kirjasto (Biblioteca Marciana), Gr. 460, fol. 1r.
Viktor Konovalenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | jääkiekko |  |
Viktor Sergejevitš Konovalenko (ven. Виктор Сергеевич Коноваленко, 3. marraskuuta 1938 Gorki, Neuvostoliitto – 20. helmikuuta 1996 Nižni Novgorod, Venäjä) oli Neuvostoliittoa 1960-luvulla edustanut jääkiekkomaalivahti.
Konovalenko pelasi Gorkin Torpedon joukkueessa Neuvostoliiton mestaruussarjassa 540 ottelua vuosina 1956–1972. Hän teki näyttäviä torjuntoja jaloilla jopa hypäten ja oli loistava luistelija.
Saavutukset

olympiakultaa vuosina 1964 ja 1968 (kisoissa jaettiin myös MM-mitalit)
maailmanmestaruus vuosina 1963, 1965, 1966, 1967, 1970 ja 1971
MM-pronssia vuonna 1961
Neuvostoliiton maajoukkueessa 118 maaottelua vuosina 1960-1971
Erikoispalkintoja

Neuvostoliiton All Stars vuosina 1963-70 ja Neuvostoliiton Hall of Fame vuonna 1963
Neuvostoliiton urheilumestari vuonna 1970
MM-kisojen tähdistöjoukkueessa vuonna 1970
Konstanzin kirkolliskokous

Konstanzin kirkolliskokous oli Kuudestoista ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, yleiseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous. Se pidettiin vuosina 1414–1418 
Konstanzissa. Kokouksen sai aikaan keisari Sigismund Luxemburgilainen painostamalla paavi Johannes XXIII:n tekemään aloitteen siitä.
Paavi Gregorius XII:n muodollisesti koolle kutsuma kokous sai läntisen kirkon suuren skisman (vatikaanin paavin ja Avignonin vastapaavin välisen hajaannuksen) loppumaan valitsemalla uudeksi paaviksi Martinus V:n.
Katolinen kirkko katsoo kirkolliskokouksen olleen ekumeeninen viimeisten neljän istuntonsa (nrot 42–45) sekä eräiden aiempien paavin hyväksymien dekreettien osalta. Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.
Prahan yliopiston rehtori Jan Hus poltettiin kerettiläisyydestä syytettynä roviolla Konstanzin kirkolliskokouksen aikana  6. heinäkuuta 1415. Kirkolliskokoukseen saapunut Hus oli vangittu keisari Sigismundin antamasta turvakirjasta piittaamatta. Husin kuoleman aiheuttama kuohunta käynnisti hussilaissodat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konstanzin kirkolliskokous Wikimedia Commonsissa
Konsilienssi

Konsilienssi, ykseys, on käsite jolla tarkoitetaan kahdesta eri lähteestä syntyvien tieteellisten tulosten yhdistymistä ja yhteenlankeamista, erillisinä nähtyjen ilmiöiden yhdistämistä laajempien teoriakokonaisuuksien alle jolloin syntyy informaation ykseys. Jos teoriat ovat konsilienssissa, ne ovat yhteydessä toisiinsa ja voivat kokonaan tai osittain riippua toisistaan.
Konsilienssiajatuksen taustalla on ajatus siitä, että on olemassa objektiivinen eli yksittäisten henkilöiden mielipiteistä riippumaton todellisuus. Koska todellisuuksia on vain yksi, katsotaan että kaikki tieteet, koska yrittävät selvittää todellisuutta, tutkivat pohjimmiltaan samaa asiaa eri näkökulmista. Siksi eri tieteenalojen ja eri teorioiden yhtenevyys tarkoittaisi subjektiivisuuden minimoimista.
Konsilienssi tunnetaan ennen kaikkea Edward O. Wilsonin esittämänä (1998).