stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Per Christian Ellefsen
Aiheesta muualla

Per Christian Ellefsen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pjotr Ugrjumov

| Pjotr Ugrjumov |
| --- | --- |
 Pjotr Ugrjumov vuonna 1998.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1961 (ikä 63)
Kansalaisuus:   Latvia
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1989–1990 1991–1992 1993 1994–1995 1996–1997 1998–1999:  Alfa Lum Seur Mecair-Ballan Gewiss-Ballan Roslotto-ZG Mobili Ballan
Suurimmat voitot
 Ranskan ympäriajo, 2 etappia Italian ympäriajo, etappi 
Pjotr Sergejevitš Ugrjumov (ven. Пётр Сергеевич Угрюмов, s. 1. tammikuuta 1961 Riika) on entinen latvialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1989–1999.
Ugrjumov sijoittui Italian ympäriajossa 1993 toiseksi 58 sekuntia Miguel Indurainille hävinneenä. Lisäksi hän voitti Scannoon päättyneen kolmannen etapin. Seuraavan vuoden Ranskan ympäriajossa Ugrjumov voitti kaksi etappia ja sijoittui kokonaiskilpailussa jälleen Indurainin jälkeen toiseksi. Italian ympäriajossa 1995 hän sijoittui Tony Romingerin ja Jevgeni Berzinin jälkeen kolmanneksi.
Saavutuksia

Lähde: Cycling Archives
Philipsburg

Philipsburg voi viitata:
Philipsburg (Montana), kaupunki Yhdysvalloissa
Philipsburg (Pennsylvania), kaupunki Yhdysvalloissa
North Philipsburg, kaupunki Yhdysvalloissa
South Philipsburg, kaupunki Yhdysvalloissa
Philipsburg (Quebec), kaupunki Kanadassa
Philipsburg (Sint Maarten), Sint Maartenin pääkaupunki
Philipsburg Manor, suuri siirtomaa-aikainen kartano Westchesterin piirikunnassa New Yorkissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Philipsburg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Peter Thorneycroft

Peter Thorneycroft
George Edward Peter Thorneycroft, Thorneycroftin paroni (26. heinäkuuta 1909 – 4. kesäkuuta 1994) oli brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi useissa ministerintehtävissä 1950-luvulta 1960-luvun alkuun.
Thorneycroft nousi brittiparlamentin alahuoneeseen 1938 ja toimi siellä yhtäjaksoisesti vuoteen 1966. Hän oli alahuoneen johtaja 1945–1951, minkä jälkeen hänet nimitettiin kauppaministeriksi ensin Winston Churchillin, sitten Anthony Edenin ja vielä Harold Macmillanin hallitukseen vuoteen 1957 asti. Sen jälkeen hän toimi vuoden verran valtiovarainministerinä ja vietti pari sapattivuotta matkustellen ja maalaten, kunnes hänet nimitettiin 1960 ensin ilmailuministeriksi ja 1962 puolustusministeriksi. Kun konservatiivipuolue siirtyi oppositioon vuonna 1964 Thorneycroft toimi varjohallituksen puolustusministerinä vuoteen 1965 ja sitten varjohallituksen sisäasiainministerinä vuoteen 1966.
Thorneycroft syntyi majuri George Edward Mervyn Thorneycroftin (1883–1943) pojaksi. Hän opiskeli Eton Collegessa ja vuodesta 1928 Royal Military Academyssä ja nimitettiin tykistöupseeriksi. Kaksossisarensa esimerkin innoittamana hän kiinnostui oikeustieteestä ja alkoi opiskella lakia Oxfordin yliopistossa yhdessä muun muassa Quintin Hoggin kanssa. Hän valmistui lakimieheksi 1935, harjoitti ammattia Birminghamissä ja aloitti poliittisen uransa 1938.
Konservatiivipuolueen johtaja Margaret Thatcher kutsui Thorneycroft konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi. Tässä virassa Thorneycroft toimi vuoteen 1981. Poliittisen uransa jälkeen 1960-luvun puolivälistä kuolemaansa 1994 asti Thorneycroft työskenteli päätoimenaan italialaisen Pirelli-kumiteollisuusyhtiön johtotehtävissä Britanniassa. Lisäksi hän istui useiden muiden yritysten hallituksissa.
Pentaceraster

| Pentaceraster |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Meritähdet Asteroidea
Lahko::  Valvatida
Heimo::  Oreasteridae
Suku::  Pentaceraster  Doderlein, 1916
Katso myös
   Pentaceraster Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pentaceraster on meritähtien suku, johon kuuluu ainakin 14 lajia. Niitä elää indopasifisella merialueella ja Punaisellamerellä. Ne kasvavat varsin suuriksi, suurimmat ovat halkaisijaltaan yli 40 cm. Niillä on viisi suhteellisen lyhyttä sakaraa. Tähden yläpinnalla on pyöreitä nyppylöitä, jotka usein poikkeavat sen muusta värityksestä. Koristeellisen ulkonäkönsä ja suhteellisen kestävyytensä takia näitä meritähtiä myydään joskus meriakvaarioihin. Ne voivat aiheuttaa ongelmia harkitsemattoman harrastajan altaassa, koska ne syövät monenlaisia paikallaan pysyviä selkärangattomia, kuten jättiläissimpukoita, muita nilviäisiä sekä pehmyt- ja kivikoralleja.
Lajeja

Pentaceraster affinis
Pentaceraster alveolatus
Pentaceraster chinensis
Pentaceraster cumingi
Pentaceraster decipiens
Pentaceraster gracilis
Pentaceraster horridus
Pentaceraster magnificus
Pentaceraster mammillatus
Pentaceraster multispinus
Pentaceraster regulus
Pentaceraster sibogae
Pentaceraster tuberculatus
Pentaceraster westermanni
Aiheesta muualla

Pentaceraster sea star Wild Singapore - monipuolisia valokuvia
Jemenin parlamentti

| Jemenin parlamentti> Tyyppi |
| --- | --- |
Tyyppi:  Kaksikamarinen
Historia
Perustettu:  1990
Edeltäjä:  Etelä-Jemenin parlamentti, Pohjois-Jemenin parlamentti
Johto
Puheenjohtaja:  Jahja al-Ra'i
Kokouspaikka
 Sana'a
Kotisivut
 http://yemenparliament.gov.ye/
Jemenin parlamentti (arabiaksi: Majlis) on Jemenin kaksikamarinen valtion lakeja säätävä elin.
Parlamentti koostuu alahuoneesta eli eduskunnasta nimeltä edustajainneuvosto (Majlis al-Nuwaab / al-Nawab / Annowab), jossa on 301 kansanedustajaa ja ylähuoneesta nimeltä neuvoa-antava neuvosto (Majlis al-Shura / Alshoora), jossa on 111 jäsentä. Neuvoa antavalla neuvostolla on sananvaltaa, mutta ei valtaa tehdä päätöksiä. "Parlamentista" puhuttaessa tarkoitetaan tavallisesti vain edustajainneuvostoa.
Perustuslain mukaan yli puolet 301 kansanedustajista on oltava paikalla, jotta parlamentti voi tehdä päätöksiä.
Edustajainneuvoston kansanedustajat valitaan suoralla kansanvaalilla ja heidän toimikautensa on kuusi vuotta kerrallaan. Vaaleissa on käytössä yksinkertainen enemmistövaalitapa. Presidentti valitsee neuvoa-antavan neuvoston jäsenet. Neuvoa-antavan neuvoston jäsenet on tapana valita rikkaista perheistä ja vaikutusvaltaisista ryhmistä.
Helmikuusta 2008 lähtien parlamentin puheenjohtajana on toiminut Jahja al-Ra'i. Pääsihteerinä toimii Abdulla Ahmed Sofan.
Vuonna 2003 miesten osuus parlamentissa oli 99,7 % (300 miestä) ja naisten osuus 0,3 %. (1 nainen).
Ehdolle asettuminen ja äänestäminen vaaleissa

Ehdolleasettumisikäraja on 25 vuotta ja ehdolle asettuvan täytyy olla lukutaitoinen ja kirjoitustaitoinen Jemenin kansalainen, jolla on "hyvä moraali". Hänellä ei saa olla suorittamatonta tuomiota moraalittomasta rikoksesta. Äänestysikäraja on 18 vuotta ja äänestävän ihmisen täytyy olla Jemenin kansalainen, joka asuu Jemenissä.
Historia

Parlamentti perustettiin vuonna 1990, kun Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin parlamentit yhdistyivät.
Huhtikuun 2009 (27. huhtikuuta) parlamenttivaaleja siirrettiin perustuslain muutoksella järjestettäväksi 27.huhtikuuta 2011. Vaaleja ei kuitenkaan järjetetty, vaan kansanedustajat pidensivät kauttaan uudelleen kahdella vuodella. Vaalit piti järjestää 25. helmikuuta 2014, mutta niitä siirrettiin jälleen vuodella 23. helmikuuta 2015 järjestettäviksi. Tammikuussa 2014 Kansallinen vuoropuhelukokous (NDC) pidensi kansanedustuskautta, kunnes uusi perustuslaki tulisi voimaan vuonna 2015.
Helmikuussa 2015 kapinoivat huthit hajottivat parlamentin.
Parlamentti (143 kansanedustajaa) kokoontui seuraavan kerran 13. elokuuta 2016 huthien hallitsemassa pääkaupunki Sanaassa. Parlamentti kokoontui sen jälkeen, kun huthit ja entisen presidentti Ali Abdullah Salehin johtama Yleinen kansankokous-puolue olivat nimittäneet Ylimmän poliittisen neuvoston hoitamaan Jemenin asioita ja torjuivat Yhdistyneiden kansakuntien ehdotuksen rauhansuunnitelmaksi. Parlamenttirakennusta vartioivat Salehille uskolliset aseistetut joukot. Kaikki kokoontuneet kansanedustajat kannattivat luottamuslausetta Ylimmälle poliittiselle neuvostolle. Huthien syrjäyttämä presidentti Abdrabuh Mansur Hadi ei pitänyt kokoontumisesta, vaan kutsui sitä perustuslain loukkaukseksi ja rangaistavaksi rikokseksi. Hänen mukaansa kokoontuneen parlamentin toiminnalla ei ole laillisia vaikutuksia, eikä sen päätöksiä voida toimeenpanna.
Edustajainneuvostopuolueet vuoden 2003 vaalien jälkeen

| Nimi | Paikkoja | % äänistä | Äänimäärä |
| --- | --- | --- | --- |
| Yleinen kansankokous (GPC) | 238 | 58,01 | 3 429 888 |
| Uudistuksen yhteisö (Islah) | 46 | 22.55 | 1 333 394 |
| Jemenin sosialistinen puolue | 8 | 3.84 | 227 223 |
| Sitoutumattomat kansanedustajat | 4 |  |  |
| Nasseristi-unionistinen kansanliike | 3 | 1,85 | 109 480 |
| Arabibaathistinen sosialistinen puolue | 2 | 0,68 | 40 377 |
*      Yleinen kansankokous (238)

*      Uudistuksen yhteisö (Islah) (46)

*      Jemenin sosialistinen puolue (8)

*      Sitoutumattomat (4)

*      Nasseristi-unionistinen kansanliike (3)

*      Arabibaathistinen sosialistinen puolue (2)
}}
Piotrków Pierwszy

| Piotrków Pierwszy |
| --- | --- |

 fiPiotrków Pierwszy 
 51°02′31″N, 22°38′42″E 
Väestö
Väkiluku (2011):  1 818
Piotrków Pierwszy on kylä Jabłonnan kunnassa Lubninin voivodikunnassa Kaakkois-Puolassa. Se sijaitsee Czerniejówka-joen varrella. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Piotrków Pierwszyssä asui 1 818 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piotrków Pierwszy Wikimedia Commonsissa
Pomoravlje

Pomoravlje (serb. Поморавска област) on piirikunta Serbian keskiosissa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 214 536.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pomoravlje Wikimedia Commonsissa
Serbian piirikunnat
Bor •
Braničevo •
Jablanica •
Kolubara •
Mačva •
Moravica •
Niš •
Pčinja •
Pirot •
Podunavlje •
Pomoravlje •
Rasina •
Raška •
Šumadija •
Toplica •
Zaječar •
Zlatibor
Vojvodinan piirikunnat:
Etelä-Bačka •
Etelä-Banat •
Keski-Banat •
Länsi-Bačka •
Pohjois-Bačka •
Pohjois-Banat •
Srem
Plátanos

Plátanos (kreik. Πλάτανος, ”Plataanipuu”) voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Plátanos, kylä ja Nafpaktían kunnan kunnallisyksikkö Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella
Plátanos, kylä Kreetan saarella Amárin kunnassa Réthymnon alueyksikössä
Plátanos, kylä Kreetan saarella Kíssamoksen kunnassa Chanián alueyksikössä
Plátanos, kylä Léroksen saarella Etelä-Egean saarten alueella
Plátanos, kylä Sámoksen saarella Dytikí Sámoksen kunnassa Pohjois-Egean saarten alueella
Pop & Jazz konservatorio Lappia

Pop & Jazz konservatorio Lappia on Torniossa sijaitseva musiikkialan ammatillista koulutusta antava oppilaitos, jossa voi opiskella muusikon tai musiikkiteknologin ammattiin. Opinnot suuntautuvat rytmimusiikkiin. Hallinnollisesti Konservatorio kuuluu Ammattiopisto Lappiaan.
Aiheesta muualla

Pop & Jazz konservatorio Lappia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ammattiopisto Lappia
Jalkaväkirykmentti 7 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 7 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941 - 1944
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Lempinimi:  Tyrjän rykmentti
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Armas Kemppi, Adolf Ehrnrooth
Jalkaväkirykmentti 7 (Tyrjän rykmentti) oli jatkosodan aikainen Suomen maavoimien jalkaväkijoukko-osasto, joka perustettiin välirauhan aikaisesta 7. prikaatista täydentämällä Savonlinnan suojeluskuntapiirin reserviläisillä täyteen sodan ajan vahvuuteen. Rykmentti liitettiin 2. divisioonaan.
Perustaminen

Jalkaväkirykmentti 7 perustettiin siten, että Välirauhan 7. Prikaati täydennettiin sotavahvuiseksi, jolloin siitä muodostuivat JR 7 ja I/KTR 15.
7.Prikaati oli perustettu talvisodan Taipaleen eloonjääneistä ammattisotilaista ja asevelvollisista. Taipaleen "kantarykmentit", JR 19 ja JR 21 sekä Kollaan rykmentti JR 35 muodostivat prikaatin rungon, jota täydennettiin nuoremmalla väellä.
Esikunta (E/JR 7)
I  Pataljoona (I/JR 7) 7. prikaatin I Pataljoona
II Pataljoona (II/JR 7) 7. prikaatin II Pataljoona
III Pataljoona (III/JR 7) Savonlinnan suojeluskuntapiiri perusti Kerimäellä ja Raikuussa
13. Komppania (13./JR 7) eli Kranaatinheitinkomppania
14. Komppania (14./JR 7) eli (Panssarintorjunta) Tykkikomppania
Kolonna (Kol./JR 7)
Rykmentti varustettiin lähes määrävahvuuksien mukaisesti ja varusmiesrykmenttinä sen niin sanottu jakovahvuus olikin divisioonan reserviläisistä muodostettuja rykmenttejä parempi.
Komentajat > Rykmentinkomentajat

Rykmentinkomentajina olivat:
jääkärieversti Armas Kemppi 10. kesäkuuta 1941 – 28. tammikuuta 1943
everstiluutnantti Adolf Ehrnrooth 12. toukokuuta – 20. lokakuuta 1942 sijaisena
everstiluutnantti (everstiksi 6. heinäkuuta 1944) Adolf Ehrnrooth 28. tammikuuta 1943 – 27. marraskuuta 1944
Komentajat > Pataljoonien komentajat

Pataljoonien komentajina olivat:
I pataljoona
komentajana majuri Eino Polón (10. kesäkuuta - 4. heinäkuuta 1941), kapteeni Paavo Kytömaa (4. heinäkuuta 1941 - ), majuri Immu Koponen, majuri Eino Kuvaja (- 4. heinäkuuta 1944, haavoittui), kapteeni Eino Simola (5. heinäkuuta 1944, kaatui heti), kapteeni Arvo Kuparinen (6. heinäkuuta - 10. heinäkuuta 1944, haavoittui kuolettavasti), kapteeni Erkki Tirronen (10. heinäkuuta - 27. marraskuuta 1944)
II pataljoona
komentajana kapteeni Mikko Määttä (10. kesäkuuta - 3. heinäkuuta 1941), kapteeni/majuri Arvo Ahola (4. heinäkuuta 1941 - 9. kesäkuuta 1944), kapteeni Aimo Raassina (9. kesäkuuta - 27. marraskuuta 1944)
III pataljoona
komentajana kapteeni Tauno Marttinen (10. kesäkuuta - 6. elokuuta 1944 ja 12. syyskuuta - 8. joulukuuta 1941), majuri Mikko Määttä (haavoittui) ja myöhemmin majuri Ilmari Inomaa (- toukokuu 1944), majuri Lauri Olanterä (toukokuu 1944 - 27. marraskuuta 1944)
Keskittäminen ja tehtävä sodan alkaessa

Suojajoukkona rykmentti oli pääosiltaan jo valmiiksi tulevalla toiminta-alueellaan (Punkaharju-Kerimäki), joten suurempia siirtokuljetuksia ei tarvittu Savonlinnan Pääskylahdessa toiminutta esikuntaa lukuun ottamatta. Sen tehtävänä oli turvata divisioonansa muiden osien saapuminen toiminta-alueelle.
II armeijakunnan komentajan 18. kesäkuuta 1941 antaman käskyn mukaan armeijakunnan joukkojen tuli valmistautua valtakunnan alueen puolustamiseen ja samanaikaisesti valmistautua myös hyökkäykselliseen toimintaan. Valtakunnan johto totesi 25. kesäkuuta Suomen olevan sodassa.
Jatkosodan hyökkäysvaihe

Päämaja oli valinnut hyökkäyksellisen suunnitelman ja rykmentin I pataljoona siirtyi 28. - 29. kesäkuuta välisenä yönä 2. divisioonan pääosien mukana lähemmäksi rajaa. Rykmentin muut pataljoonat jäivät asemiinsa.
2. divisioonan päävoimien aloittaessa hyökkäyksen valtakunnan rajan yli 30. kesäkuuta 1941 klo 19 lähti rykmentin vahvennettu I pataljoona etenemään Tyrjänjärven itäpuolitse kohti Tyrjän kylää, jonka se saavuttikin yön aikana. Pataljoona ryhmittyi puolustukseen kylän peltoaukeiden pohjoispuolella oleville kukkuloille. Rykmentti sai 1. kesäkuuta 1941 käskyn rintamavastuun ottamisesta Tyrjänjärven ja Ison-Iijärven välisellä noin viiden kilometrin levyisellä kannaksella ja valmistautua etenemään kohti etelää tai kaakkoa. Hyökkäyksen aloittaminen edellytti kuitenkin erillistä käskyä, jota jouduttiinkin odottelemaan aina heinäkuun loppuun.
Seuraavien parin päivän aikana rykmentin muut osat siirtyivät Tarnalan alueelta käskyn mukaiselle alueelle. Neuvostojoukot aloittivat 4. heinäkuuta 1941 Tyrjän kylän itäpuolella vastahyökkäyksen noin pataljoonan voimin parinkymmenen hyökkäysvaunun tukemana. Rykmentti torjui hyökkäyksen ja hyökkääjä vetäytyi seuraavan yön aikana rykmentin asemien edestä. 5. heinäkuuta 1941 venäläiset hyökkäsivät kahteen otteeseen tuloksetta Tyrjän kylän alueella. Näiden hyökkäysten jälkeen taistelutoiminta laantui lähinnä tykistö- ja partiotoiminnaksi. Tätä rauhallisempaa vaihetta taisteluissa kesti aina heinäkuun lopulle.
Jatkosodan hyökkäysvaihe > Tyrjän taistelu ja eteneminen Laatokan rantaan 31. heinäkuuta - 21. elokuuta 1941

Tämän taisteluvaiheen aikana rykmentti kärsi jatkosodan ajan suurimpia tappioitaan saavuttaen kuitenkin vaikeuksista huolimatta sille asetetut tavoitteet. JR 7 tunnetaan myös nimellä "Tyrjän Rykmentti", joka nimi sai pohjansa hyökkäyksen lähtöalueena olleesta kylästä.
31. heinäkuuta – 4. elokuuta 1941 välisenä aikana JR 7 aloitti hyökkäyksensä kohti Tyrjän kylää, jonka alueella käytiin erittäin ankaria taisteluita perusteellisesti linnoittautunutta vihollista vastaan. Taistelua käytiin ns. pesäke-pesäkkeeltä metsäpalojen, murrosten ja miinoitteiden hankaloittaessa etenemistä. Idän puolelta suoritetun saarrostuksen jälkeen puna-armeijan vastarinta murtui ja vihollinen murtautui osin pois saarroksista.
5. – 8. elokuuta 1941 välisenä aikana JR 7 eteni heikompaa vastarintaa kohdaten aina Lahdenpohjan kauppalaan vallaten sen ilman suurempia sotatoimia. Vihollisen Sortavalan alueella olleiden joukkojen maayhteydet etelään tulivat näin katkaistuiksi.
9. – 11. elokuuta 1941 JR 7 varmisti ja puhdisti valtaamaansa aluetta sekä joutui torjumaan saarroksiin joutuneiden puna-armeijan joukkojen suorittamia hyökkäyksiä pohjoisesta ja idästä. Vihollisjoukkojen tavoitteena oli palauttaa maayhteytensä omiin joukkoihin etelässä, mutta rykmentti torjui vihollisen yritykset. Lisäksi JR 7 saamansa käskyn mukaan valmistautui jatkamaan hyökkäystään kohti itää.
12. ja 13. elokuuta 1941 käytettiin JR 7:n alueella paikallisiin hyökkäyksellisiin sotatoimiin, joiden tavoitteena oli parantaa edellytyksiä hyökkäyksen jatkamiselle itää kohti.
14. elokuuta 1941 aloitettiin uusi laajempi hyökkäys, jossa JR 7:n pääosat mursivat voimakkaan tykistövalmistelun jälkeen vihollisen asemat Huuhanmäen alueella edeten vastustajan alueella olevien joukkojen taakse noin kolmen kilometrin päässä olevalle maantielle. Hyökkäys katkaisi vihollisen yhteydet omiinsa ja suuri osa alueen joukoista tuhottiinkin taisteluissa.
15. elokuuta 1941 rykmentti osallistui jälleen pääosillaan vihollisen puolustuksen murtamiseen edeten Lahdenpohja-Sortavala maantietä parisen kilometriä saavuttaen Miinalan kylän alueella olevat vihollisen asemat.
16. – 20. elokuuta 1941 aluksi rykmentti osallistui Miinalan alueen linnoittautuneiden vihollisjoukkojen asemien murtamiseen, jonka jälkeen eteneminen jatkui keskimäärin noin neljän kilometrin päivävauhtia kohti Laatokan rannikolla olevan Puutsaaren itäosia. Laatokan avoin ulappa saatiin näkyviin 20. elokuuta 1941 vihollisen tyhjäksi jättämä Puutsaari.
Aiheesta muualla

Tyrjän rykmentin, JR7:n kotisivut
Tyrjällä elokuussa 1941 Neuvostojoukkojen jälkeensä jättämää kalustoa.
Rykmentin komentaja jääkärieversti Armes Kemppi (oikealla) antaa taistelukäskyä pataljoonan komentaja jääkärimajuri Eino Polónille.
Pikkulehväkerttu

| Pikkulehväkerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Silkkikerttuset Scotocercidae
Suku::  Lehväkertut Abroscopus
Laji::  albogularis
Kaksiosainen nimi
 Abroscopus albogularis  (Hodgson, 1854) 
Katso myös
   Pikkulehväkerttu Wikispeciesissä   Pikkulehväkerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkulehväkerttu (Abroscopus albogularis) on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pikkulehväkerttua tavataan Aasian itä- ja kaakkoisosissa. Lajin maailmanlaajuisen kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Kiinassa ja Taiwanissa arvioidaan kummassakin pesivän 10 000–100 000 paria. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Per Ditlev-Simonsen

| Per Ditlev-Simonsen |
| --- | --- |
 Ditlev-Simonsen vuonna 2007.
Oslon pormestari
 1995–2007  
Edeltäjä:  Ann-Marit Sæbønes
Seuraaja:  Svenn Kristiansen
Norjan puolustusministeri
 Sysen hallitus 16. lokakuuta 1989 – 3. marraskuuta 1990  
Edeltäjä:  Johan Jørgen Holst
Seuraaja:  Johan Jørgen Holst
Suurkäräjäedustaja
 Oslon vaalipiiri 1981–1985  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1932 (ikä 92) Oslo, Norja
Tiedot
Puolue:  Høyre
Koulutus:  Stanfordin yliopisto
Kunnianosoitukset:  Islannin Haukan ritarikunta (1997) Pyhän Halvardin mitali (2013)
Per Ditlev-Simonsen (s. 12. kesäkuuta 1932 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko ja laivanvarustaja. Hän toimi Oslon pormestarina 1995–2007. Sitä ennen hän istui suurkäräjillä 1981–1985 ja oli Norjan puolustusministeri 1989–1990.
Kunniamerkit

– Islannin Haukan ritarikunta (1997)
– Pyhän Halvardin mitali (2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Ditlev-Simonsen Wikimedia Commonsissa
Per Ditlev-Simonsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Pjotr Voikov

Pjotr Voikov.
Pjotr Lazarevitš Voikov (ven. Пётр Лазаревич Войков; 13. elokuuta (J: 1. elokuuta) 1888 Kertš, Venäjän keisarikunta – 7. kesäkuuta 1927 Varsova, Puola) oli venäläinen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen diplomaatti. Hän oli osallisena entisen tsaariperheen murhaan vuonna 1918 ja joutui myöhemmin itse valkoisten emigranttien salamurhaamaksi toimiessaan Neuvostoliiton lähettiläänä Varsovassa.
Elämänvaiheet

Voikov oli metallitehtaan työnjohtajan poika. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen jo vuonna 1903, mutta vuoteen 1917 saakka hän oli menševikki. Hän joutui pakenemaan Venäjältä, kun häntä epäiltiin osallisuudesta kenraali Dumbadzen murhayritykseen, ja hän asui vuosina 1907–1917 maanpaossa Sveitsissä. Palattuaan Venäjälle Voikov liittyi bolševikkeihin elokuussa 1917. Lokakuun vallankumouksen myötä hänestä tuli Jekaterinburgin kaupunginduuman puheenjohtaja. Vuonna 1918 hän toimi Uralin alueen elintarvikehuollosta vastanneena komissaarina. Voikov oli mukana väärentämässä todisteita vangitun tsaarin Nikolai II:n ja tämän perheen vastavallankumouksellisesta toiminnasta, ja Uralin neuvoston päättäessä heidän teloittamisestaan Voikov äänesti sen puolesta. On myös säilynyt asiakirja, jolla hän määräsi jekaterinburgilaisen apteekin toimittamaan ruumiiden hävittämiseen tarkoitetun rikkihapon.
Voikov toimi vuonna 1919 keskusosuuskunta Tsentrosojuzin ja vuosina 1921–1924 valtion omistaman Severoles-yhtymän varapuheenjohtajana. Hän valvoi eräiden Kremlin kokoelmiin kuuluneiden arvoesineiden kuten Fabergén pääsiäismunien myyntiä ulkomaille. Voikov nimitettiin lokakuussa 1924 Neuvostoliiton lähettilääksi Puolaan. Vain 18-vuotias valkoinen venäläinen monarkistiemigrantti Boris Kowerda ampui hänet rautatieasemalla Varsovassa kesäkuussa 1927. Murhaa pidettiin kostona Voikovin osallisuudesta tsaariperheen surmaamiseen, mutta se heikensi myös Neuvostoliiton ja Puolan suhteita. Voikov haudattiin Kremlin muuriin Moskovassa. Kowerda sai Puolassa elinkautisen vankeustuomion, mutta hänet armahdettiin vuonna 1937.
Reaktiona Voikovin murhaan Neuvostoliitto teloitti kolme päivää myöhemmin 20 kiinni jäänyttä valkoisten järjestöjen jäsentä, joista yksi oli suomalainen everstiluutnantti Georg Elfvengren.
Muistaminen

Voikovin mukaan on nimetty vuonna 1964 avattu Voikovskajan metroasema Moskovassa. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen sekä liberaalit ihmisoikeusaktivistit, Romanovin suku että Venäjän ortodoksinen kirkko ovat vaatineet aseman nimen muuttamista johtuen Voikovin osuudesta tsaariperheen murhassa, ja vuonna 2010 Venäjän valtakunnanduuma esitti asiasta Moskovan kaupungille toiveen. Moskovassa vuonna 2015 pidetyssä paikallisessa verkkoäänestyksessä 53 % kannatti nimen säilyttämistä eikä sitä muutettu, joskin äänestystuloksen luotettavuus on kyseenalaistettu.