stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Diyarbakır
Historia > Rooman valtakunta

Rooman valtakunnan alkaessa levittäytyä alueelle 50-luvulla jaa. kaupunki oli armenialaisen ruhtinaskunnan pääkaupunki. Roomaan kaupunki liitettiin vuonna 230 ja myöhemmin siitä muodostui Rooman ja Sassanidien Persian rajakiistojen keskus. Konstantinus Suuren ja hänen poikansa Constantius II:n valtakaudella kaupungista muodostui alueellinen keskus ja sen suuri kaupunginmuuri sekä vielä olemassa oleva silta rakennettiin vuonna 349. Persian hallitsija Sapor II valloitti kaupungin raskaita tappiota tuottaneen piirityksen jälkeen vuonna 360 ja määräsi kaupungin tuhottavaksi.
Bysantin valtakunnan aikana Diyarbakırista eli Amidasta tuli muiden valtakunnan rajakaupunkien, kuten Edessan ja Nisibisin ohella yksi nestoriolaisuuden keskuksista. Siitä tuli myös oppineisuuden keskus ja kaupungista lähtöisin oli esimerkiksi Aetios Amidalainen. 500-luvulla sota Persian kanssa syttyi jälleen pitkän rauhan jälkeen. Persian kuningas Kavadh I valloitti kaupungin vuonna 502 ja surmautti sen 80 000 asukasta. Bysantin valtakunnan joukot toteuttivat seuraavana vuonna epäonnistuneen piirityksen, joka oli ajanut asukkaat kannibalismiin. Vasta Herakleios onnistui valtaamaan kaupungin takaisin Bysantin valtakunnalle vuonna 625, mutta kaupunki menetettiin arabeille vuonna 638.
Historia > Muslimit

Kaupungin itselleen vallanneet arabit alkoivat kutsua sitä nimellä Kara Amid eli musta Amid. Osana abbasidien valtakuntaa kaupunki liittyi kauppareittien kautta Bagdadiin ja kukoisti 700- ja 800-luvuilla. Abbasidien valtakunta hajosi vuonna 940, jolloin alueella nousi valtaan kurditaustainen marwanidien dynastia, joka hallitsi vuosina 984-1083. Heidän jälkeensä kaupunkia hallitsivat seldžukit ja aijubidit. Hülegü-kaani valtasi kaupungin vuonna 1258 ja Timur Lenk vuonna 1386. Lopulta se päätyi safavidien Persialle. Nämä useat eri valloittajat muuttivat alueen väestörakennetta. Nyt kaupungin ympäristö oli pääosin islamlainen ja turkkilainen, vaikkakin kurdit säilyivät enemmistönä vuorilla. Osmanien valtakunta valtasi kaupungin Persialta paikallisten kurdipäällikköjen tuella vuonna 1514.
Osmanit tekivät Diyarbakırista maakunnan pääkaupungin vuonna 1515 ja myönsivät paikallisille kurdeille suuren autonomian. Osmanien valtakunnan aikana kaupunki kukoisti taas ja sen kautta kulki silkkiä ja mausteita Eurooppaan kuljettaneita kauppareittejä. Alueella tuotettiin myös lampaita, viljaa ja viinirypäleitä. 1800-luvun loppupuolella eurooppalaiset höyrylaivat alkoivat tuoda ja viedä tavaraa Mustallemerelle, ja kasvaneen kysynnän takia Diyarbakıriin perustettiin useita silkkikutomoita. Kaupungissa alkoivat vaikuttaa myös poliittiset liikkeet. Kurdit olivat menettäneet autonomiansa, mutta kaupungista tuli silti kurdilaisen kansallismielisyyden keskus 1800-luvun lopulla. Toisaalta kaupungissa syntyi myös Ziya Gökalp, joka oli yksi nuorturkkilaisten pääideologeista. Nuorturkkilaisuuteen liittyi ajatus valtakunnan turkkilaistamisesta ja tämä liike vaikutti osaltaan kurdien sotilaallistumiseen. Osmanien valtakunta hajosi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, jolloin kurdikysymys nousi päivänpolitiikkaan.
Historia > Osana Turkkia

Kurdien kansallismieliset piirit tukeutuivat Britanniaan, joka tukikin osittain näiden liikettä. Kurdien Azadi-niminen liike aloitti kurdien ensimmäisen kapinan Kurdistanin alueella vuonna 1923. Paikallinen kuvernööri murhattiin ja turkkilaiset vastasivat pidättämällä liikkeen jäseniä. Vuonna 1925 kurdi šeikki Said johti kapinaa vuonna 1925, joka tähtäsi kurdilaisen valtion ja Kemal Atatürkin lakkauttaman kalifaatin uudelleenperustamiseen. Hänen joukkonsa piirittivät Diyarbakıria, mutta piirityksen epäonnistuttua Said pidätettiin ja hirtettiin kaupungissa. Seuraavien kuukausien aikana teloitettiin myös joukko muita kurdeja ja kapinointi tukahdutettiin. 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteessa kaupunki menetti suuren osan väestöstään maastamuuton seurauksena. Esimerkiksi vuonna 1870 kaupungissa asuneista 14 000:ta assyrialaisesta oli vuonna 1960 jäljellä enää 1 000. Armenialaisten kansanmurhan aikana kaupunkiin tuotiin armenialaisia, joista 150 000 siirrettiin sittemmin muualle. Vuosien 1935 ja 1945 välillä kaupunkiin rakennettiin rautatie, jonka avulla aloitettiin alueen mineraalivarojen hyödyntäminen.
Kurdien turkkilaistamispolitiikan takia kurdien kansallismielisyys leimahti jälleen ja vuonna 1945 kaupungissa pidettiin suuria kokoontumisia, joita jatkettiin 1950- ja 1960-luvuilla. Väkivaltaisuudet kiihtyivät etenkin 1980- ja 1990-luvuilla. Kurdistanin työväenpuolue eli PKK aloitti hyökkäykset turkkilaisia vastaan ja Turkki vastasi joukkopidätyksin ja armeijan iskuin. Jännitteet kurdien ja Turkin välillä jatkuvat edelleen.
Talous

Diyarbakırin talous perustuu maataloudelle ja teollisuudelle. Kaupungissa tuotetaan esimerkiksi karjaeläimiä, lihaa, villaa, jauhoja, viiniä ja tekstiilejä. Kaupungin ulkopuolelle perustettu teollisuusalue on houkutellut sijoittajia. Diyarbakır on pyrkinyt myös edistämään turismia, jonka on tehnyt mahdolliseksi väkivaltaisuuksien väheneminen viimeisen 20 vuoden aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Diyarbakır Wikimedia Commonsissa
Roomalaisten aikana rakennettua Diyarbakırin kaupunginmuuria.
Doi Inthanon

Doi Inthanon
| --- | --- |
Sijainti:  Chiang Mai, Thaimaa
Vuoristo:  Shan Hills (d) (käännä suomeksi) 
Korkeus merenpinnasta:  2 565 m
Prominenssi:  1 850  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Doi Inthanon (thaiksi ดอยอินทนนท์) on Thaimaan korkein vuori. Se sijaitsee Doi Inthanonin kansallispuistossa Chiang Main provinssissa maan luoteisosassa. Vuoren korkeus on 2 565 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Doi Inthanon Wikimedia Commonsissa
Dohány-kadun synagoga

Dohány-kadun synagoga.
Dohány-kadun synagoga 2013
Dohány-kadun synagoga (unk. Dohány utcai zsinagóga), tunnetaan myös nimellä Suuri synagoga (unk. Nagy Zsinagóga), on synagoga Budapestissa, Unkarin pääkaupungissa. Se sijaitsee Pestin vanhalla juutalaisalueella, juuri entisen kaupunginmuurin ulkopuolella Erzsébetvarosissa VII osa-alueella. Juutalaiset asettuivat sinne, koska 1700-luvulla he eivät saaneet asua itse kaupungissa. Synagoga valmistui vuonna 1859, ja sen on suunnitellut wieniläinen arkkitehti Ludwig Förster. Se on maailman toiseksi suurin synagoga, ja sinne mahtuu lähes 3000 ihmistä.Sen sipulikupoleihin päättyvät kaksoistornit nousevat 43 metrin korkeuteen, ja keskilaivan leveys on 12 metriä.
Ulkopuolelta synagoga tekee sipulikupoleineen ja kirkkaine väreineen maurilaisen tai bysanttilaisen vaikutuksen, vaikka Budapestin juutalaiset ovatkin lähes yksinomaan eurooppalaisia aškenaseja. Rakennuksessa on myös kristillisen kirkon piirteitä, kuten kaksoistorni ja avoimet lehterit, joten se on melko epätavallinen synagoga.
Synagogan urut ovat maailmankuulut, ja se on nykyään tärkeä konserttisali. Sekä Franz Liszt että Camille Saint-Saëns ovat soittaneet urkuja useita kertoja.
Alkuperäistä synagogaa pommitti tuhoisin seurauksin antisemitistinen Nuoliristi-järjestö 3. helmikuuta vuonna 1939. Sitä käytettiin myös saksalaisen radion tukikohtana sodan aikana. Synagogan rakentamisen uudelleen mahdollistivat rahalahjoitukset. Tunnettu liikenainen Estée Lauder, jonka vanhemmat olivat unkarilaissyntyisiä juutalaisia, lahjoitti synagogan jälleenrakentamista varten viisi miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Jälleenrakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1996.
Synagogan sisätiloja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa synagogasta. (englanniksi)
RN Dogali

| Dogali |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sir W. G. Armstrong Mitchell & Co, Elswick
Kölinlasku:  13. helmikuuta 1885
Laskettu vesille:  23. joulukuuta 1885
Palveluskäyttöön:  28. huhtikuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  myyty Uruguaylle tammikuussa 1908
Loppuvaihe:  romutettu 1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 050 t
Pituus:  76,2 m
Leveys:  11,28 m
Syväys:  4,42 m
Nopeus:  17,68 solmua
Miehistöä:  224-247
Aseistus
Aseistus:  6 × 15 cm tykkiä 9 × 57 mmtykkiä 6 × Gatling-konekivääriä 4 × 356 mm torpedoputkea
RN Dogali (ital. Regia Nave Dogali) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus

William Henry Whiten suunnitteleman aluksen köli laskettiin 13. helmikuuta 1885 Englannissa Sir W G Armstrong Mitchell & Co:n Elswickin telakalla telakkanumerolla 482. Alusta tarjottiin Kreikalle joulukuussa nimellä Salaminia. Alus laskettiin vesille 28. tammikuuta 1886 ja se valmistui vielä samana vuonna toukokuussa. Heinäkuussa alusta tarjottiin Turkille, joka kuitenkin luopui tarjouksesta. Aluksella suoritettiin koeajoja erilaisin potkurein yritettäessä saavuttaa suurempaa nopeutta. Tammikuussa 1887 telakka vastaanotti Italian hallituksen tarjouksen aluksesta (Angelo Emo) ja se liitettiin Italian laivastoon 28. huhtikuuta 1887.
Palvelus

Alus myytiin tammikuussa 1908 Uruguaylle, joka nimesi aluksen ROU 25 de Agostoksi ja edelleen vuonna 1910 ROU Montevideoksi. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1914 ja se romutettiin vuonna 1932.
Isshin-ryū kusarigamajutsu

Isshin-ryūn harjoitus-kusarigama eli ketjusirppi. Huomaa että Isshin-ryū ketjusirpin terä on muista kusarigamoista poiketen kaksiteräinen. Isshin-ryū ketjusirpissä on myös kädensuojus
Isshin-ryū kusarigamajutsu on vanhan koulukunnan (koryū) taistelulaji, jossa käytetään aseena kusarigamaa (鎖鎌) eli ketjusirppiä. Shindō Musō-ryūn perustajan Musō Gonnosuke Katsuyoshin uskotaan olleen myös kusarigaman asiantuntija. Ase on peräisin 1400-luvulta, mutta Shindō Musō-ryūn yhteydessä sen käyttöä alettiin järjestelmällisesti harjoitella vasta 1800-luvun loppupuoliskolla.
Kusarigaman historia

Kusarigama on kehitetty jingama-nimisestä työkalusta jota samurai-arvoasteikon alapäässä olevat bushit käyttivät tarvekaluna leiriytymisten yhteydessä. Jingamalla leikattiin esimerkiksi ruohoa hevosten appeeksi tai siistittiin leirialuetta korkeasta ruohosta.
Kusarigaman historia > Isshin-ryū kusarigamajutsun synty

Isshin-ryū kusarigamajutsun uskotaan syntyneen Kamakura-kaudella. Nen Ami Jion-nimisenä tunnetun buddhalaisen munkin (aikaisemmin Sōma Shirō Yoshimoto) oltua meditoimassa päiväkausia, hänelle ilmestyi henki sirppi oikeassa ja metallipaino vasemmassa kädessään. Tämän näyn perusteella Jion kehitti kusarigama-taitonsa. Jion oli tunnettu kenjutsu ja sōjutsu taidoistaan ja hän oli Nen-ryū kenjutsukoulukunnan perustaja. Toiset lähteen pitävät Isshin-ryūn perustajana Jionin oppilasta Tan Isshiniä ja uskovat sen perustuneen Jionin opetuksiin, jotka Tan Isshin olisi koonnut kusarigama-koulukunnaksi.
Isshin-ryūn kusarigama

Isshin-ryūssa käytetty ase poikkeaa tavanomaisesti sirppimäisestä kusarigamasta niin, että sen noin 30 cm pitkä terä (goken) on aivan suora ja terävä niin ylä- kuin alapuoleltakin. Isshin-ryūn kusarigaman varsi (tsuka) on noin 36 cm pitkä ja ketjun pituus on 360 cm. Heti terän alla on kahvassa metallinen kädensuoja. Varren toisessa päässä kiinni olevan ketjun päässä oleva paino (fundo) painaa 113 grammaa. Harjoittelussa käytettävä kusarigama on puuta, lukuun ottamatta metallista väistintä, ketjuna toimivaa narua ja nahkaista painoa.
Ketjun pituus japanilaisittain mitattuna on 12 shakua, jotka vastaavat vuoden kuukausia ja sanotaan että se on tehty 350 lenkistä, jotka edustavat vuoden päiviä. Hienoimmissa kusarigamoissa lenkkien koko suurenee mitä lähempänä fundoa ne ovat.
Käyttö

Kusarigamalla hyökätään usein pyörittämällä painotettua ketjua ja heittämällä se vastustajaa tai hänen asettaan kohti. Ketju sitoo vastustajan miekan tai muun aseen ja tekee hänet toimintakyvyttömäksi. Tämän jälkeen voidaan iskeä vastustaja maahan sirpillä. Painotetulla ketjulla voidaan hyökätä myös suoraan vastustajaa kohti.
Isshin-ryū kusarigama kata-sarjat

Isshin-ryū koulukuntaan kuuluu kaikkiaan 30-kataa kolmessa erillisessä sarjassa: Omote, Ura ja Okuden. Vaikka Omote ja Ura-katasarjojen katojen nimet ovat samat on niiden muoto aivan erilainen. Neljä ensimmäistä Okuden-sarjan kataa tehdään seiza-istunnasta ja kaksi viimeistä Okuden-sarjan kataa tehdään seisten kusarigamalla keihästä (yari) vastaan.
Omote sarja
Ishiki
Soemi
Hagaeshi
Mugan
Jûmonji
Furikomi (zen)
Furikomi (go)
Isô no nami
Tatsumi no maki
Midokorozume
Ukibune
Sodegarami
Ura sarja
Ishiki
Soemi
Hagaeshi
Mugan
Jûmonji
Furikomi (zen)
Furikomi (go)
Isô no nami
Tatsumi no maki
Midokorozume
Ukibune
Sodegarami
Okuden Sarja
Mae
Ushiro
Hidari
Migi
Yariai (jô)
Yariai (ge)
Isthmialainen puhe

| Isthmialainen puhe> Διογένης ἤ Ἰσθμικὸς.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dion Khrysostomos
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  puhe
Julkaistu:  1. vuosisata/100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Juhana Torkki
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2022
ISBN:  978-951-1-42569-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Isthmialainen puhe (m.kreik. Διογένης ἤ Ἰσθμικὸς, Diogenēs ē Isthmikos, ”Diogenes eli Isthmialainen (puhe)”) on Dion Khrysostomoksen eli Dion Prusalaisen kirjoittama puhe, joka kyseenalaistaa kilpailut ja palkinnot onnen lähteenä kyynisen filosofian näkökulmasta.
Historia

Dion Khrysostomos kirjoitti ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa. Isthmialainen puhe liittyy Korintin lähellä järjestettyihin Isthmian kisoihin, jotka ovat keskeisesti esillä myös Dionin puheessa Diogeneestä ja hyveestä. Monien yhtäläisyyksien vuoksi on ajateltu, että puheet olisivat syntyneet suunnilleen samoihin aikoihin.
Puhe on Dionin kirjoitusten luettelossa numerolla 9. Tekstin on suomentanut Juhana Torkki osana Dionin tekstien kokoelmaa Onnellisuudesta (Otava 2022).
Sisältö

Puheessa Dion kertoo kyynikkofilosofi Diogenes Sinopelaisen menneen Isthmian kisoihin havainnoimaan ihmisiä, sillä suurissa kokoontumisissa ihmiset ovat paljaimmillaan ja näin helpoimmin parannettavissa filosofialla. Hänet tunnettiin terävästä kielestään, ja monet tulivat hupailumielessä keskustelemaan hänen kanssaan. Lopulta Diogenes seppelöi itsensä männynlehväseppeleellä, jota käytettiin kisapalkintona. Kun häntä kiellettiin sillä perusteella, ettei hän ollut voittanut mitään, hän sanoi voittaneensa köyhyyden, maanpaon, himon, nautinnon ja monia muita sellaisia asioita. Kun Diogenes sitten kohtasi stadionjuoksun voittajan, hän alkoi kiusata tätä sanomalla, ettei voitto tehnyt tästä yhtään järkevämpää tai parempaa niissä asioissa, jotka Diogenes itse oli voittanut filosofiansa avulla. Kun juoksija kehui olevansa nopein, Diogenes sanoi, ettei hän ollut nopeampi edes jänistä. Juoksijan sitten puolustauduttua sanomalla olevansa nopein ihmisistä, Diogenes sanoi sen olevan sama kuin kehuisi olevansa nopein muurahaisista tai nopein rammoista.
Isthmialaisessa puheessa, samoin kuin puheessa Diogeneesta ja hyveestä, esiintyy Isthmian juhliin osallistunut Diogenes. Siinä missä viimeksi mainittu käsittelee Diogeneen opetusten aiheita, Isthmialainen puhe keskittyy enemmän tämän opetusmenetelmään. Samalla kumpikin puhe tuo esille sen, kuinka Diogenes käytti joukkokokoontumisia ajattelunsa esilletuomiseen. Puheet myös tekevät samat viittaukset lääkereihin sekä koiriin, joista kyynikot saivat nimensä.
Kirjallisuutta > Suomennos

Dion Prusalainen: Isthmialainen puhe. Teoksessa Dion Prusalainen: Onnellisuudesta, s. 61–70.  (Muinaiskreikasta suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Juhana Torkki)  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-42569-4
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Dio Chrysostom: The Isthmian Discourse. Teoksessa Dio Chrysostom: Discourses 1–11.  (Translated by J. W. Cohoon. Loeb Classical Library 257)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1932.
Aiheesta muualla

Dio Chrysostom: Διογένης ἤ Ἰσθμικὸς. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Dio Chrysostom: Διογένης ἤ Ἰσθμικὸς. LacusCurtius. (muinaiskreikaksi)
Dio Chrysostom: Isthmian Discourse. LacusCurtius. (englanniksi)
Dion Chrysostome: Diogène ou Discours Isthmique. Université catholique de Louvain. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Italianpantaheinä

| Tähkähirssi |
| --- | --- |
 Tähkähirssi (Setaria italica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Pantaheinät Setaria
Laji::  italica
Kaksiosainen nimi
 Setaria italica  (L.) P.Beauv. 
Katso myös
   Italianpantaheinä Wikispeciesissä   Italianpantaheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Setaria italica
Tähkähirssi eli telahirssi eli italianpantaheinä (Setaria italica) on hirssien ryhmään kuuluva viljalaji, jolla on paksu tähkämäinen kukinto.
Italianpantaheinä-nimityksestä huolimatta kasvi on toden­näköisesti peräisin Aasiasta, mutta jo 3000 vuotta sitten sitä viljeltiin paikoitellen myös Euroopassa. Nykyään sitä viljellään enim­mäk­seen Kiinassa ja Japanissa. Sielläkin sen merkitys on kuitenkin vähentynyt varsinkin maissiin viljelyn laajentuessa. Sitä ei myöskään ole sanottavasti jalostettu nyky­aikaisin menetelmin. Pidetään kuitenkin mahdollisena, että kuivuuden­kestävyyden ja myös hyvän ravinto­koostumuksen vuoksi se saattaa tulevaisuudessa jälleen saada nykyistä suuremman merkityksen sekä ravinto- että rehu­kasvina.
Se polveutunee viherpantaheinästä (Setaria viridis), joka kasvaa Suomessakin.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Italianpantaheinä (Setaria italica)
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Italianpantaheinä (Setaria italica)
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Setaria italica (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
ITIS: Setaria italica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Setaria italica (englanniksi)
Flora of China: Setaria italica (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Setaria italica:  Wikidata: Q161211  Wikispecies: Setaria italica  AoFP: 4193  APA: 5027  APDB: 50012  APNI: 60547  BioLib: 42722  BOLD: 266420  Calflora: 10370  CoL: 6YKG8  Ecocrop: 9732  eFloraSA: Setaria_italica  EoL: 1114673  EPPO: SETIT  EUNIS: 192741  FloraBase: 608  FNA: 200026272  FoC: 200026272  GBIF: 5289698  GrassBase: imp09372  GRIN: 33817  iNaturalist: 168879  IPA: 6396  IPNI: 1207294-2  IRMNG: 11067885  ITIS: 41248  MichiganFlora: 2218  NatureServe: 2.159721  NBN: NHMSYS0000463479  NCBI: 4555  NSWFlora: Setaria~italica  NTFlora: 4759  NZOR: 8e2db54a-6987-4879-8701-a9270345552f  NZPCN: 2703  Open Tree of Life: 553005  PFI: 10530  Plant List: kew-442451  PLANTS: SEIT  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1207294-2  SANBI: 1167-21  Tropicos: 25509961  VASCAN: 7949  VicFlora: d821759f-a0aa-43a5-9620-c5e381709129  WisFlora: 5032  WFO: wfo-0000899281  Laji.fi: MX.40663 
Panicum italicum:  Wikidata: Q21876090  Wikispecies: Panicum italicum  APDB: 51704  APNI: 96528  GBIF: 2703025  GRIN: 26539  IPNI: 182025-2  IRMNG: 10205368  ITIS: 518298  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:182025-2  Tropicos: 25521237
Israelinlevykielisammakko

| Israelinlevykielisammakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Levykielisammakot Alytidae
Suku::  Latonia
Laji::  nigriventer
Kaksiosainen nimi
 Latonia nigriventer  (Mendelssohn & Steinitz, 1943) 
Synonyymit
 Discoglossus nigriventer Mendelssohn & Steinitz, 1943 

Katso myös
   Israelinlevykielisammakko Wikispeciesissä   Israelinlevykielisammakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Israelinlevykielisammakko (Latonia nigriventer) on Lähi-idässä elävä pienikokoinen sammakkolaji ja ainoa elossa oleva laji suvussa Latonia. Sen oli luultu kuolleen sukupuuttoon, mutta syksyllä 2011 Israelista löytyi kaksi lajin yksilöä.
Koko ja ulkonäkö

Israelinlevykielisammakko on täysikasvuisena noin 4 sentin pituinen. Selän väritys vaihtelee ja voi olla okrankeltainen, ruosteenruskea tai oliivinvihreä. Vatsa on mustanharmaa ja valkoisten täplien kirjoma. Pää on litteä. Korvantausrauhaset puuttuvat ja korvan tärykalvo on vaikeasti erotettava. Eturaajojen varpaissa ei ole ihopoimua, mutta takaraajojen varpaiden tyveä yhdistää poimu.
Levinneisyys ja elinympäristö

Israelinlevykielisammakkoa on tavattu varmuudella vain Pohjois-Israelin Hulajärven itäosista Hulanlaaksosta. Mahdollisesti myös Syyrian puolelta on tehty havaintoja lajista.
Laji viihtyy parhaiten vedessä. Sen elinympäristöä olivat makeanveden kosteikot, joihin muodostui lammikoita. Se poistui niistä vain erittäin kosteina aikoina kuten sadepäivinä.
Elintavat

Israelinlevykielisammakon elintavoista ei ole lainkaan varmaa tietoa. Naaraan uskotaan munivan kotilampensa pohjaan muiden sammakkolajien  tapaan. Nuijapäät elävät vedessä ja niiden pyrstön kärkiosa on tylppä ja pyöristynyt.
Löytyminen ja sukupuutto

Heinz Steinitzin vuonna 1955 löytämää yksilöä pidettiin viimeisenä varmana havaintona lajista, jonka uskottiin kadonneen sukupuuttoon, kun sen asuinalue Hula-järven kuivatettiin 1950-luvulla maatalouden tarpeisiin ja malarian hävittämiseksi. Lajia kuitenkin etsittiin alueelta säännöllisesti keväisin. Kuivatuksen jälkeen alkuperäisestä 60 km² kosteikosta jäi jäljelle vain 3,2 km². Siitä tehtiin luonnonsuojelualue vuonna 1964; israelinlevykielisammakko oli lajina rauhoitettu jo vuonna 1940. Lajin säilymistä myös Syyrian puolella on pidetty mahdollisena. Mahdollisena elinpaikkana pidetään myös Aammiq-kosteikkoa Bekaan laaksossa Libanonissa. Siellä tehdyt etsinnät vuoden 2004 huhtikuusta huhtikuuhun 2005 päättyivät kuitenkin tuloksettomina.
IUCN luokitteli israelinlevykielisammakon sukupuuttoon kuolleeksi vuonna 1996. Hulan luonnonsuojelualueelta Israelista löytyi loppuvuodesta 2011 kaksi israelinlevykielisammakkoa: ensin naaras, sitten kahden viikon kuluttua uros.
Aiheesta muualla

Steinitzin kuvia israelinlevykielisammakosta ARKiven sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Latonia nigriventer:  Wikidata: Q842419  Wikispecies: Latonia nigriventer  ADW: Discoglossus_nigriventer  AmphibiaWeb: 1526  ARKive: discoglossus-nigriventer  ASW: Latonia-nigriventer  BioLib: 125685  CoL: 3SLRG  GBIF: 10851575  iNaturalist: 476236  ITIS: 1103746  IUCN: 6715  NCBI: 1316676  uBio: 26997 
Discoglossus nigriventer:  Wikidata: Q24248448  CoL: 36TMJ  ECOS: 1242  GBIF: 2426619  IRMNG: 10998002  ITIS: 202083  Observation.org: 202595  Open Tree of Life: 3617970
DNA:n korjaus

DNA:n korjaus on joukko toimintoja, jotka korjaavat solujen perimään syntyneitä DNA-vaurioita. Jos DNA-vaurioita sattuisi hyvin usein, solujen toiminta estyisi. DNA-vaurioita aiheuttavat muun muassa aineenvaihdunnan reaktioissa syntyvät tuotteet ja ympäristön mutageeniset vaikutukset, muun muassa säteily. DNA-vauriot muuttavat yleensä DNA:n kaksoiskierrerakennetta, mitä solu käyttää hyväksi tunnistaessaan vauriokohtia. DNA-vauriot eroavat mutaatioista siten, että DNA:n korjausmekanismit eivät kykene tunnistamaan mutaatioita (muutoksia DNA:n nukleotidijärjestyksessä). DNA:n korjaukseen osallistuu monia erikoistuneita entsyymejä ja muita proteiineja, jotka ovat hyvin konservoituneita prokaryooteissa ja eukaryooteissa. DNA-korjausmekanismit eivät toimi täydellisesti. Pieni osa vaurioista jää aina korjaamatta, mikä saattaa johtaa mutaatioon.
Korjausmekanismit > Suora palautus

Solussa toimii entsyymejä, jotka katalysoivat DNA vaurioita aiheuttavien kemiallisten reaktioiden käänteisreaktioita. Fotolyaasi -entsyymillä on kyky hajottaa pyrimidiini-dimeerejä, joita syntyy mm. UVB-säteilyn vaikutuksesta. Metyyli-guaniini-metyyli-transferaasi voi demetyloida metyyli-guaniini-emäksiä takaisin guaniini-emäksiksi.