stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Washington
Lapsuus

Washingtonin suku on kotoisin Englannin Essexistä. Georgen isoisoisä John Washington oli pappi, joka joutui eroamaan tehtävästään liiallisen alkoholinkäytön vuoksi ja muutti sen jälkeen Englannista Virginiaan vuonna 1657.
George Washington syntyi isänsä plantaasilla Pope's Creekissä Westmorelandissa Virginiassa. Tuolloin käytössä olleen juliaanisen kalenterin mukaan oli 11. helmikuuta 1731. Vuonna 1752 Britannia ja sen siirtomaat ottivat kuitenkin käyttöön gregoriaanisen kalenterin, jonka mukaan Washingtonin syntymäpäiväksi tuli 22. helmikuuta 1732.
Hänen isänsä Augustine Washington oli alueen johtava suurtilallinen ja lääninoikeuden tuomari. Augustinen ensimmäinen vaimo Janet Butler kuoli 1729. He saivat kaksi poikaa, Lawrencen ja Augustine nuoremman sekä Jane-tyttären. Augustine meni naimisiin Mary Ballin kanssa 1731, ja he saivat kuusi lasta, joista George oli vanhin. George Washingtonin syntymäpaikalla sijaitsee nykyisin hänen muistomonumenttinsa.
Vuonna 1735 Augustine muutti perheineen Potomacjoen yläjuoksulle, Little Hunting Creekin plantaasille, joka myöhemmin nimettiin Mount Vernoniksi. Vuonna 1738 he muuttivat jälleen, tällä kertaa Ferry Farmin plantaasille Fredericksburgiin Virginiaan, missä George vietti suuren osan nuoruudestaan.
George Washingtonin lapsuus tunnetaan varsin heikosti, mutta siitä kerrotaan monia suosittuja tarinoita, jotka korostavat hänen rehellisyyttään, hurskauttaan ja fyysistä voimaansa. Nämä tarinat ovat suurelta osin myyttisiä, vaikka ne osittain perustuvatkin todellisiin tapahtumiin. Esimerkiksi tarina, jonka mukaan George heitti hopeadollarin Potomacjoen yli, mikä on fyysisesti mahdotonta, sai alkunsa hänen serkkunsa muistikuvasta, jonka mukaan George kykeni heittämään kiven Potomacjokea paljon kapeamman Rappahannockjoen yli. Toisen suositun tarinan mukaan George olisi saanut isältään kuusivuotissyntymäpäivälahjaksi pienen kirveen, jolla hän olisi kaatanut isänsä kirsikkapuun. Kun isä tarinan mukaan kysyi vihaisena, oliko George kaatanut puun, tämä vastasi kyllä. Georgen rehellisyys uhkaavan rangaistuksen edessä hämmästytti isää niin, että hän halasikin poikaansa ja jätti tämän ilman rangaistusta.
Koulutus

George Washington oli isänsä kuollessa 11-vuotias. Tämän jälkeen hänen huoltajanaan toimi 14 vuotta vanhempi velipuoli Lawrence, jolla oli korkea arvo Virginian armeijassa. Lawrence opetti nuorelle Georgelle sosiaalisia taitoja ja esitteli tämän Virginian yläluokan jäsenille.
George Washingtonin koulutus tunnetaan heikosti. Yleensä Virginian yläluokan lapset saivat tuohon aikaan opetusta kotona yksityisopettajilta tai paikallisissa yksityiskouluissa. Pojat aloittivat tavallisesti muodollisen koulutuksen noin seitsemänvuotiaina ja saivat opetusta lukemisessa, kirjoittamisessa ja peruslaskutoimituksissa. Myöhemmin heille opetettiin latinaa ja kreikkaa sekä käytännöllisempiä aineita, kuten geometriaa, kirjanpitoa ja maanmittausta. Varakkaat plantaasinomistajat lähettivät usein poikiaan Englantiin käymään koulunsa loppuun, kuten tehtiin Georgen kahden vanhemman velipuolen kohdalla.
George Washington ei saanut yliopistokoulutusta. Hän kävi kuitenkin koulunsa loppuun joko Fredericksburgissa tai Westmorelandissa. Koulussa hän kunnostautui matematiikassa ja oppi maanmittauksen alkeet, mutta hän ei oppinut latinaa tai kreikkaa eikä koskaan puhunut mitään vierasta kieltä. Hän päätti koulunsa noin 15-vuotiaana. Koulutuksen puute jätti Washingtoniin jälkensä, ja hän yritti myöhemmin paikata muodollisen koulutuksen puutteita lukemalla paljon ja myös kirjoittamalla. Hän piti koulutusta erittäin tärkeänä ja testamenttasi rahaa nimeään kantavan yliopiston perustamiseksi.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Presidentinviran jätettyään George Washington vetäytyi maatilalleen Mount Vernoniin. Presidentti John Adams nimitti hänet Yhdysvaltain ensimmäiseksi kenraaliluutnantiksi sekä puolustusvoimien komentajaksi vuonna 1798. Hän toimi puolustusvoimien komentajana kuolemaansa saakka.
Washington sairastui nielutulehdukseen 12. joulukuuta 1799 ollessaan ratsastamassa maatilallaan. Tulehdus johtui mahdollisesti kurkkumädästä tai streptokokkibakteerien aiheuttamasta tulehduksesta.
Aamuyöllä 14. joulukuuta Washington herätti vaimonsa Marthan ja sanoi, että hänen oli vaikea hengittää. Tohtori James Craik saapui Mount Vernoniin yhdeksän aikaan aamulla. Aamupäivän aikana Washington menetti paljon verta Craikin suorittaman kolmen suoneniskennän vuoksi, ja paikalle kutsuttiin lisäksi lääkärit Elisha C. Dick ja Gustavus Richard Brown. Dickin vastustuksesta huolimatta Craik suoritti Washingtonille vielä neljännen suoneniskennän, minkä jälkeen Washingtonin tila parani hieman. Iltakymmenen aikoihin Washingtonin tila huononi jälleen, ja hän kuoli saman illan aikana.
Washington määräsi testamentissaan Mount Vernonin vaimolleen Marthalle sekä kaksi muuta maatilaa Virginiasta lapsenlapsilleen. Lisäksi Washington lahjoitti rahaa orpojen koululle sekä Washington D.C.:ssä toimineelle kansalliselle yliopistolle. Hän määräsi orjansa vapautettavaksi heti vaimonsa kuoleman jälkeen, joskin hänen henkilökohtainen orjansa William sai vapautuksen heti. Lisäksi Williamille maksettiin Washingtonin kuolinpesästä 30 dollaria kerran vuodessa.
George ja Martha Washington on molemmat haudattu kappeliin, joka valmistui Mount Vernoniin vuonna 1831.
Yksityiselämä

Washingtonin lempiharrastus oli ketunmetsästys. Lisäksi hän harrasti muun muassa kalastusta, ratsastusta ja tanssimista. Hänen tiedetään myös omistaneen useita hevosia ja osallistuneen niillä erilaisiin kilpailuihin. Washingtonin lempihevosena on pidetty Magnolia -nimistä arabianhevosta. Magnolia menestyi kilpailuissa hyvin ja Washington vaihtoi sen 20 neliökilometrin kokoiseen maa-alueeseen kenraali Henry Lee III:n kanssa vuonna 1788. Vielä kuolemansa aikoihin Washington omisti yhteensä 21 hevosta. Washington toimi myös vapaamuurarina.
Washingtonin hiukset olivat punaiset, mutta hänellä oli tapana puuteroida ne vaaleiksi. Washington alkoi menettää hampaitaan jo 20-vuotiaana. Erään myytin mukaan hänellä olisi ollut puusta tehdyt tekohampaat, mutta se on myöhemmin osoitettu vääräksi. Vuonna 2005 tutkijaryhmä skannasi Washingtonin hampaat laserilla ja totesi, että tekohampaita oli tehty muun muassa kullasta ja eläinten hampaista.
Washingtonilla ei ollut omia lapsia, mutta hän kasvatti kaksi vaimonsa Martha Custisin lasta, Martha ja John Custisin.
Yksityiselämä > Uskonto

George Washington kastettiin episkopaalisen kirkon (joka oli tuolloin osa Englannin kirkkoa) jäseneksi 16. huhtikuuta 1731, noin kaksi kuukautta syntymänsä jälkeen. Washingtonin kummisediksi merkittiin Beverley Whiting ja kapteeni Christopher Brookes sekä kummitädiksi Mildred Gregory. Ennen vallankumousta Washington osallistui episkopaalisen kirkon toimintaan. Kuten useat muutkin Yhdysvaltain perustajaisät, myös Washington oli elämänsä loppupuolella deisti.
Yksityiselämä > Suhtautuminen orjuuteen

Washington omisti useita mustia orjia. Vuonna 1743, 11-vuotiaana, hän peri isältään kymmenen orjaa. Ostettuaan vuonna 1750 maatilan hän hankki yksitoista orjaa lisää, ja neljä vuotta myöhemmin hän osti vielä kuusi orjaa veljeltään Lawrencelta. Lawrencen kuoltua samana vuonna George Washington sai Mount Vernonin maatilan ja sen mukana 18 orjaa lisää. Tämänkin jälkeen Washington osti usein orjia ennen avioliittoaan rikkaan lesken Martha Custisin kanssa tammikuussa 1759. Custisilta saamillaan rahoilla Washington osti kerralla jopa 84 uutta orjaa maatilalleen. Washington kohteli orjiaan suhteellisen hyvin; hän antoi heille sunnuntaiden lisäksi vapaata myös jouluisin, helluntaina ja pääsiäisenä sekä osti välillä osan näiden viljelemistä vihanneksista. Washingtonin palveluksessa olleet orjat haudattiin hänen hautakappelinsa läheiseen mäkeen nimettömiin hautoihin. Vanhoilla päivillään Washington vakuuttui siitä, että orjuus oli moraalisesti väärin, ja testamentissaan hän vapautti kaikki orjansa.
Perintö

Washingtonin kuoleman jälkeen hänen mukaansa on nimetty useita kohteita; muun muassa Washington D.C.:n kaupunki, Washingtonin osavaltio, kymmenen Yhdysvaltain laivaston sota-alusta sekä useita kouluja, yliopistoja, piirikuntia, kyliä ja katuja. Lisäksi Washingtonin kuva on Yhdysvaltain yhden dollarin setelissä sekä neljännesdollarin kolikossa. Washingtonin kasvot on myös ikuistettu kolmen muun presidentin kanssa Mount Rushmoren monumenttiin. Rushmoren lisäksi Washington on ollut lukuisten muiden patsaiden ja monumenttien aiheena; yksin New Yorkin kaupungissa on seitsemän Washingtonia esittävää patsasta. Washingtonin mukaan nimetyistä monumenteista tunnetuin on Washington D.C.:ssa sijaitseva Washington Monument -obeliski.
Washingtonin syntymäpäivä on ollut Yhdysvalloissa lakisääteinen kansallinen juhlapäivä vuodesta 1879. Vuodesta 1971 päivää on vietetty helmikuun kolmantena maanantaina eikä se siten osu enää Washingtonin varsinaiselle syntymäpäivälle. Juhlapäivä tunnetaan nykyään yleisesti presidenttien päivänä (Presidents’ Day), joka on omistettu myös muille presidenteille, mutta virallisesti sen nimenä on edelleen Washingtonin syntymäpäivä (Washington’s Birthday).
Yhdysvaltain kongressin rakennuksessa on Constantino Brumidin fresko The Apotheosis of Washington (Washingtonin Apoteoosi, 1865).
Yhdysvalloissa julkaistiin ensimmäiset postimerkit 1. heinäkuuta 1847. Viiden sentin postimerkkiin päätettiin painaa Benjamin Franklinin kuva ja kymmenen sentin merkkiin Washingtonin kuva. Kumpikin merkki on painettu yksivärisenä halvemman tuotantohinnan takia.
George Washington kohosi eläessään aina kenraaliluutnantin arvoon asti. Presidentti Gerald Ford nimitti Washingtonin postuumisti ”armeijoiden kenraaliksi” (engl. General of the Armies of the United States) 11. lokakuuta 1976. Arvo on Yhdysvaltain armeijan korkein, ja se on myönnetty Washingtonin lisäksi vain ensimmäisen maailmansodan kenraali John J. Pershingille vuonna 1919 ja sisällissodan kenraali Ulysses S. Grantille vuonna 2024.
Kirjallisuutta

Brumwell, Stephen: George Washington: Gentleman Warrior.  New York:  Quercus, 2012.  ISBN 978-1-62365-100-8
Fraser, Flora: The Washingtons: George and Martha. “Join’d by Friendship, Crown’d by Love”.  New York:  Alfred A. Knopf, 2015.  ISBN 978-0-307-27278-2
Gantt-kaavio

Ganttin-kaavio on erityisesti projektinhallinnassa suosittu janakaavio, joka esittää projektin ja sen työvaiheiden edistymisen suhteessa aikaan. Kaavion kehitti amerikkalainen insinööri ja keksijä Henry Gantt jo 1800-luvulla, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Käyttö

Gantt-kaaviossa ylimmäksi vaakatasoon sijoitetaan aikajana. Työvaiheet sijoitetaan allekkain kaavion vasempaan laitaan. Kutakin työvaihetta kuvaava jana sijoitetaan työtehtävän riville aikajanan siihen kohtaan, jolloin työ on määrä aloittaa. Janan suuruus kuvaa vaiheen vaatimaa työmäärää aikajanan aikayksiköissä mitattuna. Jana päättyy aikajanalla kohtaan, jolloin työvaiheen on määrä olla valmis. Kaavioon sijoitettujen janojen avulla on helppo hahmottaa työvaiheiden toteutusjärjestys: jokin vaihe saattaa kestää koko projektille varatun ajan, toista taas ei voida aloittaa ennen kuin jokin toinen työvaihe on valmis. Janojen värityksellä voidaan seurata työvaiheen etenemistä. Kaaviossa on yleensä jonkinlainen kursori kyseisen päivän kohdalla, ja tähän vertaamalla nähdään helposti onko työvaihe aikataulussa, vai kenties siitä jäljessä.
Hyödyt ja rajoitteet

Ganttin kaavio on yksi vanhimpia ja yksinkertaisimpia tekniikoita seurata projektin edistymistä. Sen merkittävin etu on visuaalisuus, joka auttaa hahmottamaan projektin aikataulun yhdessä kaikkien vaadittavien työvaiheiden kanssa kerralla alusta loppuun. Selkeästi hahmotettavalla kaaviolla on helppo pitää projektin työntekijät perillä sen etenemisestä sekä tehdä selvitystä projektin tilanteesta myös muille asianomaisille. Ganttin kaavion heikkoudet tulevat sen yksinkertaisuudesta: kaavio esittää työmäärän ainoastaan suhteessa aikaan ottamatta huomioon muita työn vaativuuteen liittyviä tekijöitä. Aina kaikkien työvaiheiden väliset riippuvuudet eivät ole selvästi tunnistettavissa ja täten kaavio vääristyy. Lisäksi projektissa, jossa työvaiheita on lukumääräisesti monta, saattaa visuaalinen selkeys kärsiä. Kaaviosta ei myöskään ilmene mahdollinen tehtävän suoritusnopeuden vaihtelu tehtävän eri vaiheissa eikä kaaviossa ole myöskään tehtävän tekemiseen mahdollisesti liittyvää sijaintitietoa, vrt. vinoviiva-aikataulu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gantt-kaavio Wikimedia Commonsissa
Gantt-kaavio
Kalajärven tekojärvi

| Kalajärven tekojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Seinäjoki
Koordinaatit:  62°33′30″N, 23°07′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Seinäjoki
Järvinumero:  42.073.2.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,5 m 
Rantaviiva:  22 km
Pinta-ala:  11,3 km²
Tilavuus:  0,0415 km³
Suurin syvyys:  9 m
 fiKalajärven tekojärvi 
Kalajärven tekojärvi on Kyrönjoen tulvasuojelun vuoksi Seinäjoen Peräseinäjoelle rakennettu tekoallas. Järvi kuuluu Seinäjoen valuma-alueeseen ja Kyrönjoen vesistöalueeseen. Alkuperäisen Kalajärven syvyys voi olla muutamia metrejä, kun taas tekoaltaan laajalla kohdalla on järvi matala. Kalajärven tekojärven vesipinta-ala on 1 130 hehtaaria. Kalajärven vesitilavuus on 42 000 000 m³ sekä suurin syvyys yhdeksän metriä. Järven vedenpinnan vaihtelu on 6,5 metriä. Kalajärven valuma-alueen pinta-ala on 51 200 hehtaaria.
Kalajärven länsirannalla kohti Seinäjokea laskevan purku-uoman suulla on Seinäjoen Energian Kalajärven voimalaitos. Kalajärvestä lasketaan vesiä Seinäjoen lisäksi myös Nurmonjoen kautta Lapuanjokeen.
Virkistyskäyttö ja palvelut

Kalajärven tekojärvelle on tehty siika- ja kuhaistutuksia. Järvestä saa myös haukia, ahvenia ja kirjolohia. Aluetta varten on muodostettu Kalajärven kalastuskunta.
Kalajärven virkistysalueella toimii leirintäalue. Kalajärven aluetta ja sen toimintaa ovat synnyttäneet ja kehittäneet vuosien kuluessa SFC Seinäjoen seutu ry, yksityiset toimijat sekä Peräseinäjoen kunta. Kalajärvi on voittanut useita käyttäjien myöntämiä valtakunnallisia tunnustuksia, muun muassa Vuoden Caravan-alue -palkinnon kolmasti sekä Caravan-lehden ”Suomen suosituin leirintäalue” -tittelin.
Kalajärvi on neljän tähden leirintäalue ja alueen palveluita ovat muun muassa 340-paikkainen caravanalue, Ravintola Kalajärvi A-oikeuksin, leirintäaluepalvelut, mökkivuokraus, Siirtolaisuusmuseon Maailman raitti, Aisamäen kesäteatteri, 18-reikäinen puistogolfrata, tanssi- ja viihdetoiminta, 100 metrin vesiliukumäki, venevuokraus, tenniskenttävuokraus ja ohjelmapalvelut.
Historia

Kalajärvi oli osa Kyrönjoen vesistötaloussuunnitelmaa, joka valmistui vuonna 1965. Se suunniteltiin varastoimaan Seinäjoen ja Kihniänjoen tulvavesiä. Järven ja voimalaitoksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1971 ja ne otettiin käyttöön vuonna 1977. Tekojärven alle jäi kaksi pienempää järveä, Iso-Kalajärvi ja Vähä-Kalajärvi.
Aiheesta muualla

Kalajärven leirintäalue
Raymond Franz

Raymond Franz (8. toukokuuta 1922 - 2. kesäkuuta 2010) oli eräs tunnetuimmista entisistä Jehovan todistajista. Hän oli osa Jehovan todistajien korkeinta päättävää elintä, hallintoelintä, yhdeksän vuotta vuosina 1971-1980.
Franz työskenteli Jehovan todistajien päätoimistossa Brooklynissä vuosina 1965-1980. Raymond Franz erotettiin Jehovan todistajista vuonna 1981 ja on eronsa jälkeen kirjoittanut kaksi yksityiskohtaista kriittissävytteistä kirjaa Jehovan todistajista, heidän opeistaan ja Jehovan todistajien hallintoelimestä. Hänen kirjansa Crisis of Conscience ja In Search of Christian Freedom ovat olleet erittäin suosittuja ja niitä on käännetty useille kielille. Hänen hyvin dokumentoidut kirjansa ovat herättäneet huomiota liikkeestä kiinnostuneiden keskuudessa ympäri maailman.
Taustaa

Raymond Franz syntyi ja kasvatettiin Jehovan todistaja -perheessä. Hän oli sukunsa kolmannen polven Jehovan todistaja. Hänen isänsä kastettiin vuonna 1913. Tuohon aikaan Jehovan todistajia kutsuttiin vielä "Raamatun tutkijoiksi". Raymondista tuli aktiivinen jäsen vuonna 1938 hänen ollessaan 16-vuotias. Hänet kastettiin vuonna 1939. Raymondin sedällä, Frederick William Franzilla, oli voimakas vaikutus Jehovan todistajien opetuksiin, kehitykseen, palvontaan sekä oppikysymyksiin. Hänestä tuli Vartiotorniseuran varapresidentti vuonna 1945 ja tämän jälkeen seuran presidentti vuonna 1977. Raymond Franz pääsi Vartiotorni-seuran Gilead-kouluun (lähetystyöntekijöiden kouluun) vuonna 1944 ja vuonna 1946 hänestä tuli matkustava lähetystyöntekijä Puerto Ricossa, Neitsytsaarilla sekä Dominikaanisessa tasavallassa. Vuonna 1957 diktaattori Rafael Trujillon kielsi Jehovan todistajien työn Dominikaanisessa tasavallassa ja karkotti ulkomaalaiset lähetystyöntekijät. Kun Raymond Franz täytti 37 vuotta, hän löysi vaimonsa Cynthian. He menivät naimisiin ja Cynthia liittyi Franzin seuraan lähetystyömatkoille Neitsytsaarille. Myöhemmin vuonna 1961, he palasivat Dominikaaniseen tasavaltaan ja toimivat siellä Jehovan todistajien lähetystyöntekijöinä viisi vuotta. He kohtasivat paljon ongelmia, koetuksia ja todellisia vaaroja saarnatessaan ja asuessaan sodan repimässä maassa.
Jehovan todistajien päätoimistoon liittyminen

Vuonna 1965 Vartiotorniseuran tuolloinen presidentti Nathan Homer Knorr pyysi Raymond Franzia lopettamaan lähetystyön ja pyysi häntä työskentelemään ja asumaan Jehovan todistajien päätoimistossa (jota kutsutaan nimellä "Beetel") Brooklynissa, New Yorkissa. Raymond mainitsee ensimmäisessä kirjassaan että hän piti lähetystyöstä enemmän, mutta hyväksyi silti tarjouksen. Yksi hänen ensimmäisistä tehtävistään oli työskennellä muiden kanssa suuressa kirjaprojektissa, jonka nimi oli "Raamatun ymmärtämisen opas" (Aid to Bible Understanding). Raamatun ymmärtämisen opas oli tietosanakirjamainen teos, jossa käsiteltiin aihe aiheelta aakkosjärjestyksessä Jehovan todistajien opetuksia ja uskomuksia. Hän kertoo kokemuksistaan päätoimistossa ensimmäisessä kirjassaan Crisis of Conscience.
Hallintoelimeen liittyminen

Vuonna 1971 Raymond Franz kutsuttiin Jehovan todistajien hallintoelimen jäseneksi. Hallintoelin vastasi tuolloin sekä Jehovan todistajien hengellisestä johdosta että Vartiotorniseuran hallinnosta ja taloudesta. Hallintoelimen jäsenet ovat hyvin samantyyppisessä asemassa kuin kardinaalit katolisessa kirkossa. Franz hyväksyi aseman ja vietti useita vuosia matkustaen ympäri maailmaa sekä seuraten järjestön rakennetta, työskentelyä ja palvontaa kaikilla tasoilla ja useissa maissa. Hän kertoo kirjassaan ristiriidoista, joita hänen elämässään oli ilmennyt viimeisten 15 vuoden aikana, jotka hän vietti päätoimistossa. Varsinkin viimeiset yhdeksän vuotta, jotka hän vietti hallintoelimen jäsenenä olivat erittäin tärkeitä. Noina yhdeksänä vuotena mielikuvat kohtasivat todellisuuden. Hän sanoo huomanneensa eläneensä koko elämänsä isossa myytissä, joka ei vastannut todellisuutta. Tämä ei vaikuttanut hänen uskoonsa Raamattuun, mutta se muutti hänen käsitystään Jehovan todistajien järjestöstä. Hän huomasi, että hallintoelin ei perustellut opetuksiaan Raamatulla, vaan toimi samoin kuten arvostelemansa valtakirkot, perinteidensä mukaan.
Franz eroaa hallintoelimestä

22. toukokuuta 1980 puheenjohtaja Albert Schroeder tuli Franzin huoneeseen, ja kertoi hänelle jonkun hallintoelimen jäsenen haluavan hänen erottamistaan Jehovan todistajista. Riittäviä todisteita häntä vastaan ei kuitenkaan ollut. Asiasta äänestettiin, mutta enemmistö oli erottamista vastaan. Franzin annettiin ymmärtää olevan parasta, jos hän itse eroaisi hallintoelimestä. Hän päättikin kirjoittaa erokirjeen. Samalla hän myös torjui erikoistienraivaajan tehtävät. Raymond ja hänen vaimonsa lähtivät päätoimistosta. Ennen lähtöään ja joitakin päiviä eroamisen jälkeen he tapasivat Ed Dunlapin, joka oli pitkäaikainen kirjoitusosaston jäsen. Myös häntä vastaan oli hyökätty samalla tavalla kuten Franzia vastaan. Muut kirjoitusosaston jäsenet ja hallintoelin aiheuttivat ongelmia, koska hän halusi ajatella eri tavalla joidenkin Raamatun kohtien tulkinnasta kuin Vartiotorniseuran kirjallisuudessa jo esitetyt raamatuntulkinnat esittävät. Hänet oli kutsuttu kuulusteluun. Pian Dunlapkin erotettiin "luopumuksen" takia. Tässä tapauksessa luopumus tarkoitti sitä, että hänen käsityksensä joidenkin Raamatun kohtien ymmärtämisestä oli tullut sovittamattoman ristiriitaisiksi Jehovan todistajien virallisen opin kanssa. Ed Dunlap oli uhrannut koko elämänsä Vartiotorni-seuran toimiin ja palvellut järjestöä uskollisesti yli 40 vuotta, hän oli erittäin kunnioitettu 69-vuotias Jehovan todistaja. Hän kuului myös "voideltujen luokkaan". Kun hänet erotettiin, hän ja hänen vaimonsa joutuivat lähtemään välittömästi päätoimistosta, ja asumaan erittäin huonoissa olosuhteissa.
New Yorkista lähtö ja uuden elämän aloittaminen

Raymond Franz lähti päätoimistosta, muutti pieneen kylään Alabamassa ja aloitti siellä uuden elämän. Hän jatkoi Jehovan todistajana ja kävi Itäisen Gadsdenin seurakunnassa. Hän myös löysi työpaikan vanhan ystävänsä Peter Gregersonin päivittäistavarakaupassa. Franz ja hänen vaimonsa vuokrasivat Peteriltä asunnon. Elokuussa 1980 Jehovan todistajien kuukausittaisessa jäsenlehdessä "Valtakunnan palveluksemme" oli etusivulla maininta, että viisi Bethel-perheen jäsentä ja useita muita oli erotettu. Heti maininnan jälkeen artikkeli puhui luopumuksesta ja ohjeisti olemaan puhumatta erotettujen kanssa. Artikkeli oli kuitenkin laadittu varovaisesti, eikä siinä mainittu erotettujen nimiä. Myöhemmin 1. syyskuuta 1980 kaikille kierrosvalvojille lähetetyssä hallintoelimen kirjeessä neuvottiin, että jos joku jäsen ei hyväksy Vartiotorniseuran kaikkia opetuksia, hän tekee pahimman synnin ja osoittaa "luopumusta". Kirjeessä myös muistutettiin, että luopumuksen harjoittaminen ei välttämättä tarkoita sitä, että levittää luopuneiden ajatuksia. Tämä tarkoitti sitä, ettei kukaan kastettu Jehovan todistaja saanut hylätä tai epäillä "uskollisen ja ymmärtäväisen orjan" (Jehovan todistajien hallintoelin) opetuksia tai heidät erotetaan.
Raymond Franz kommentoi kirjettä seuraavasti: Tässä kirjeessä mainitaan virallinen toimintatapa. Se sanoo suoraan että jos joku henkilö uskoo jostakin asiasta eri tavalla kuin seuran virallinen kanta opettaa, hänet täytyy erottaa luopumuksesta. Hänen ei edes tarvitse levittää omaa uskomustaan muiden keskuudessa, riittää että vain uskoo eri tavalla kuten järjestö opettaa. Kirjeessä ei edes mainita, että erottaminen on oikea ratkaisu vain silloin kun joku epäilee raamattua Jumalan sanana, tai muita kristinuskon pääpiirteitä. Riittää, ettei usko jotakin hallintoelimen opetusta. Jehovan todistajien täytyy siis hyväksyä opetukset sellaisinaan.