Ristiretket vendejä vastaan
Rügenin valloitus

Tanskalaiset olivat kehittäneet sotataitojaan vuosien mittaan ja olivat nyt selvästi voimakkaampia kuin vendit. Tanska oli kuitenkin vielä heikko valtio, joka saattoi varustaa vain pienen laivaston. Itse asiassa vendejä oli enemmän, ja heidän kaupunkinsa olivat hyvin varustettuja. 1160-luvun lopulla tanskalaisten taktiikka muuttui. Valdemar ja Absalon ottivat tavoitteekseen alistaa Rügenin asukkaat Tanskan valtaan ja käännyttää heidät kristinuskoon. Tanskalaiset ryöväsivät Rügeniä ja lähialueita vuosina 1166, 1167 ja 1168. Saksit hyökkäsivät myös liutizeja vastaan vuonna 1168. Vuodenvaihteessa 1168–69 rügenilaiset nousivat kapinaan tanskalaisia vastaan. Tällä kertaa Valdemar päätti vallata Arkonan ja tuhota Svantovitin temppelin. Arkona toimi Rügenin lukkona, sieltä käsin saattoi hallita koko saarta. Myös Pommerin kristityt ruhtinaat Kasimir ja Bogislav osallistuivat tähän retkeen.
Valdemar aloitti Arkonan piirityksen ja antoi rakentaa heittokoneita. Kaupunkia ympäröivät maavallit, joiden päällä oli vielä puinen linnoitus. Saxon mukaan piiritys oli kuitenkin turhaa, koska Svantovit oli todellisuudessa Pyhän Vituksen kultin irvikuva; Kaarle Suuri oli nimittäin aikoinaan pakottanut vendit maksamaan veroa Pyhälle Vitukselle. Pyhimys tulisi tietysti rankaisemaan arkonalaisia omana juhlapäivänään. Valdemar valmistautui kuitenkin taisteluun. Taistelu alkoi yllättäen pienenä kahakkana nuorien tanskalaissotureiden ja arkonalaisten välillä. Tanskalaiset heittelivät kiviä linnoitusta kohti, ja arkonalaiset vastasivat samalla mitalla. Pian tanskalaiset keksivät sytyttää tuleen puisen linnoituksen, ja kohta kaupungin portti oli ilmiliekeissä. Tanskalaiset innostuivat tästä ja yrittivät levittää tulta, samalla kun arkonalaiset yrittivät sammuttaa sitä vedellä. Veden loputtua heidän oli pakko yrittää sammuttaa tulta maidolla. Tanskalaiset hyökkäsivät nyt keskelle tätä sekasortoa.
Arkonalaiset huomasivat pian, etteivät he pystyneet taistelemaan yhtä aikaa tanskalaisia ja tulta vastaan. Hädissään he huusivat, että halusivat neuvotella piispa Absalonin kanssa. Absalon vastasi suostuvansa neuvotteluihin, jos arkonalaiset eivät enää yrittäisi sammuttaa tulta. Arkonalaiset suostuivat tähän, ja Valdemar esitti ehtonsa. Svantovitin patsas ja temppeli tuli tuhota, ja arkonalaisten piti kääntyä kristinuskoon. Svantovitin temppelin aarteet oli luovutettava tanskalaisille ja sille kuuluvat maat tulevalle kristitylle papistolle. Rügenilaisten piti myös osallistua Tanskan kuninkaan ledung-laivastoon. Valdemar vaati myös vuosittaista rahalahjaa ja panttivankeja. Arkonalaiset suostuivat kaikkiin ehtoihin. Pian myös Rügenin toiseksi suurin kaupunki Garz suostui rauhaan tanskalaisten kanssa samoin ehdoin. Seuraavana päivänä Svantovitin puinen patsas raahattiin temppelistään tanskalaisten leiriin. Siellä se hakattiin pieniksi palasiksi ja poltettiin. Myös Svantovitin temppeli poltettiin. Valdemarin rakennuttamat heittokoneet purettiin, ja tanskalaiset rakensivat puutavarasta kirkon temppelin tilalle.
Absalon matkusti tämän jälkeen Århusin piispan Svenin kanssa Garziin ottamaan vastaan kaupungin antautumisen. Myös rügeniläisten kuningas Tetislav saapui paikalle ja antautui Rügenin ylimystön kanssa. Garzissa Absalon antoi tuhota kaupungin kolme temppeliä, jotka oli omistettu jumalille nimeltä Rügevit, Porevit ja Porenut. Tämän jälkeen Rügen oli kokonaan tanskalaisten vallassa. Sotaretkellä mukana olleet pommerilaiset olisivat halunneet osan saaliista, mutta Valdemar antoi Tetislavin jatkaa rügeniläisten kuninkaana sillä ehdolla, että tämä tunnusti Tanskan kuninkaan ylivallan. Pommerilaiset lähtivät raivoissaan kotiin. Paavi Aleksanteri III sai syksyn aikana kuulla tanskalaisten saavutuksista. Kirjeessään Absalonille paavi hyväksyi sen, että Rügen kuuluisi Absalonin valtapiiriin. Samaan aikaan paavi lähetti myös piispa Eskilille kirjeen, jossa hän julisti Valdemarin isän Knut Lavardin pyhimykseksi.
Valdemarin ja Henrik Leijonan sopimuksen mukaan heidän piti jakaa tasan voitot vendejä vastaan käydyistä sodista. Valdemar ei kuitenkaan aikonut suostua tähän. Siksi Henrik aloitti sodan ja yllytti myös vendejä nousemaan kapinaan tanskalaisia vastaan. Vuonna 1171 Valdemar oli saanut tarpeekseen ja luovutti Henrikille osan Rügenin saaliista.