stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Kelsen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Kelsen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Hans Kelsenin rintakuva Wienin yliopistossa.
Ákos Kertész

| Ákos Kertész |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1932 Budapest, Unkari
Kuollut: 7. joulukuuta 2022 (90 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ákos Kertész (18. heinäkuuta 1932 Budapest, Unkari – 7. joulukuuta 2022) oli unkarilainen kirjailija. Hän työskenteli metalliteollisuudessa sekä elokuvakäsikirjoittajana muun muassa suomalais-unkarilaisessa elokuvassa Tullivapaa avioliitto. Hänen merkittävin kirjallinen teoksensa on romaani Kunnon ihminen (Makra, 1971). Kertész kuvaa romaanissa teollisuustyöläisen ja taiteilijan hankalaa suhdetta. Tapahtuma-aika on 1950-luvun Budapest ennen Unkarin kansannousua. Hän käsikirjoitti romaaniin pohjautuvan elokuvan Makra, jonka on ohjannut Tamás Rényi.
Suomennetut teokset

Kunnon ihminen (Makra, 1971), suom. Tuomo Lahdelma ja Imre Szente, Gummerus 1981 ISBN 951-20-2125-0
Aiheesta muualla

Kertész/ Ákos Kertész Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Lee Kerslake

| Lee Kerslake |
| --- | --- |
 Lee Kerslake vuonna 1973.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1947
Kuollut: 19. syyskuuta 2020 (73 vuotta)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  Rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The Gods, National Head Band, Uriah Heep, Ozzy Osbourne, Living Loud
Levy-yhtiöt:  Bronze Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lee Kerslake (16. huhtikuuta 1947 – 19. syyskuuta 2020) oli brittiläinen rumpali, joka tunnetaan parhaiten heavy-yhtye Uriah Heepin jäsenyydestä.
Musiikkiura

Kerslake liittyi Uriah Heepiin marraskuussa 1971 soitettuaan sitä ennen muun muassa The Gods- ja National Head Band -yhtyeissä. Hän erosi Uriah Heepistä lokakuussa 1979. Syynä olivat erimielisyydet kosketinsoittaja-kitaristi-laulaja Ken Hensleyn kanssa. Kerslake palasi uudelleen koottuun Heepiin vuonna 1981. Tämän jälkeen hän pysyi yhtyeen rumpalina aina vuoden 2007 alkuun asti. Uriah Heepistä lähdettyään Kerslake soitti 1980-luvun vaihteessa Ozzy Osbournen kahdella ensimmäisellä studioalbumilla, Blizzard of Ozzilla (1980) ja Diary of a Madmanilla (1981). Osbournen vaimo Sharon Osbourne ja Kerslake eivät tulleet toimeen keskenään. Muun muassa tästä syystä Sharon halusi rumpali Tommy Aldridgen liittyvän Ozzyn yhtyeeseen. Basisti Bob Daisley oli jyrkästi eri mieltä. Erottamisen syistä on eriäviä mielipiteitä, mutta Kerslake ja Daisley saivat lähteä "Diary of a Madman" -levyn äänitysten jälkeen. Levyn bändikuvassa esiintyvät Tommy Aldridge ja Rudy Sarzo, vaikka Daisley ja Kerslake soittavat levyllä.
Vuoden 2002 uusintajulkaisut Blizzard of Ozz- ja Diary of a Madman -levyistä syrjäyttivät kokonaan Kerslaken ja Daisleyn osuudet kappaleissa. Lee Kerslaken rumpujen tilalla kuullaan Mike Bordinin rumputyöskentelyä. Bob Daisleyn bassotyöskentely vaihdettiin Robert Trujillon soitantaan. Kerslaken ja Daisleyn nimet poistettiin myös kappaleiden tekijäluettelosta. Kerslake ja Daisley ovat nostaneet oikeusjutun Osbournea vastaan puutteellisten tekijänoikeuskorvausten takia.
Vuonna 2004 Kerslake, Daisley, Deep Purple -kosketinsoittaja Don Airey ja kitaristi Steve Morse, sekä Cold Chisel -laulaja Jimmy Barnes perustivat sivuprojektina Living Loud -yhtyeen, joka on julkaissut yhden nimeään kantavan studioalbumin. Yhtye levytti albumille muun muassa niitä Kerslaken ja Daisleyn Ozzy-ajan kappaleita, joista heidän nimensä oli poistettu. Lee Kerslake on osallistunut myös paljon sävellystyöhön kaikissa yhtyeissä, joissa on soittanut.
Uriah Heepin kotisivut ilmoittivat 31. tammikuuta 2007, että Lee Kerslake jättää yhtyeen välittömästi terveysongelmien takia. Kerslake sairasti eturauhas- ja luusyöpää ja kärsi myös reumasta. Joulukuussa 2018 hän sanoi haastattelussa lääkäriensä antaneen hänelle alle vuoden elinaikaa. Kerslake sanoi edelleen toivovansa Ozzy ja Sharon Osbournen antavan hänelle tunnustuksen Ozzyn albumeilla tekemästään työstä. Hän toivoi saavansa itselleen platinalevyt vielä albumeista Blizzard of Ozz ja Diary of a Madman. Tammikuussa 2019 Kerslake sai viimein platinalevyt Ozzylta. Kerslake kuoli syöpään 73-vuotiaana 19. syyskuuta 2020.
Kirjallisuus

Jørgen Angel: The Photobook – Uriah Heep Golden Years – 1974–76 photographed by Jørgen Angel (Krispin & Eickhoff, 1999) ISBN 3-00-004329-2
Dave Ling: Wizards and Demons (Classic Rock Productions, 2003) ISBN 0-9543743-0-4
Järvinen, Mika: Easy Livin’: Ken Hensleyn vuodet 1970–1980. Johnny Kniga, 2013. ISBN 978-951-0-39014-6
Aiheesta muualla

Uriah Heepin kotisivut
Living Loudin kotisivut
| n k Uriah Heep |
| --- | --- |
 Mick Box  Bernie Shaw  Phil Lanzon  Russell Gilbrook  Davey Rimmer   Ken Hensley  Gregg Dechert  John Sinclair  David Byron  John Lawton  John Sloman  Peter Goalby  Steff Fontaine  Mark Clarke  Gary Thain  Trevor Bolder  John Wetton  Bob Daisley  Paul Newton  Alex Napier  Nigel Olsson  Keith Baker  Ian Clarke  Lee Kerslake  Chris Slade 
Studioalbumit:  Very ’eavy... very ’umble  Salisbury  Look at Yourself  Demons and Wizards  The Magician’s Birthday  Sweet Freedom  Wonderworld  Return to Fantasy  High and Mighty  Firefly  Innocent Victim  Fallen Angel  Conquest  Abominog  Head First  Equator  Raging Silence  Different World  Sea of Light  Sonic Origami  Wake the Sleeper  Celebration  Into the Wild  Outsider  Living the Dream  Chaos & Colour 
Livealbumit:  Uriah Heep Live  Live in Europe 1979  Live at Shepperton ’74  Live in Moscow  Spellbinder Live  King Biscuit Flower Hour Presents In Concert  Future Echoes of the Past  Acoustically Driven  Electrically Driven  The Magician's Birthday Party  Live in the USA  Magic Night  Live in Armenia  Live at Koko, London 2014 
Kokoelmat:  The Best of...  Still ’Eavy, Still Proud  Rarities From the Bronze Age  The Lansdowne Tapes  The Best of... Part 2  A Time of Revelation  Forever  The Collection  Remasters – The Official Anthology  Come Away Melinda  Empty the Vaults – The Rarities  20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Uriah Heep  You Can't Keep a Good Band Down  Between Two Worlds  The Ultimate Collection  Chapter & Verse: The Uriah Heep Story  The Very Best of Uriah Heep  Bird of Prey: Best Of  Totally Driven 
Singlet:  ”Gypsy”  ”Lady in Black”  ”Look at Yourself”  ”The Wizard”  ”Easy Livin'”  ”Sweet Lorraine”  ”Blind Eye”  ”Stealin’”  ”Something or Nothing”  ”Prima Donna”  ”One Way or Another”  ”Wise Man”  ”Free Me”  ”Come Back to Me”  ”Carry On”  ”Love Stealer”  ”Think It Over”  ”That's the Way That It Is”  ”Lonely Nights”  ”Stay on Top”  ”Rockarama”  ”Poor Little Rich Girl”  ”Hold Your Head Up”  ”Blood Red Roses”  ”Dream On”  ”Lady in Black (live)” 
Live DVD:t & VHS:t:  Easy Livin’: The History Of Uriah Heep  Raging Through The Silence  Gypsy  The Legend Continues  Sailing The Sea Of Light  Moscow and Beyond (Live In Moscow)  Rock Legends  Classic Heep Live From The Byron Era  The Ultimate Anthology  Between Two Worlds 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Pol Pot

| Pol Pot> ប៉ុល ពត |
| --- | --- |

Kambodžan 29. pääministeri
 14. huhtikuuta 1976 – 27. syyskuuta 1976 25. lokakuuta 1976 – 7. tammikuuta 1979  
Edeltäjä:  Khieu Samphan Nuon Chea
Seuraaja:  Nuon Chea Pen Sovan
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1925 Kâmpóng Thum, Ranskan Indokiina
Kuollut: 15. huhtikuuta 1998 (72 vuotta) Anlong Veng, Kambodža
Puoliso:  Khieu Ponnary (ero.) Mea Son
Tiedot
Puolue:  Kambodžan kommunistinen puolue
Uskonto:  ateisti (aiemmin Theravada-buddhalaisuus)
 Nimikirjoitus
Pol Pot (khmeriksi ប៉ុល ពត, Pŏl Pôt; synt. Saloth Sar, khmeriksi សាឡុត ស, Salŏt Sâ; 19. toukokuuta 1925 – 15. huhtikuuta 1998) oli punaisten khmerien (angkar padevat, ’vallankumouksellinen organisaatio’) johtaja ja Demokraattisen Kamputsean pääministeri 1976–1979. Pol Potin johdolla punakhmerit yrittivät luoda maahan agraariutopian.
Varhainen elämä

Pol Pot syntyi Kâmpóng Thumin lähellä olleessa kylässä vuonna 1925. Hänen alkuperäinen nimensä oli Saloth Sâr. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen toiseksi nuorin lapsi, ja hänen isänsä oli maanomistaja ja maanviljelijä Pen Saloth ja äitinsä Nok Sem. Saloth Sâr lähetettiin kuusivuotiaana asumaan rikkaampien sukulaisten luokse monien muiden kambodžalaislapsien tapaan. Hänet lähetettiin Phnom Penhiin veljelleen, joka työskenteli kuninkaallisessa palatsissa.
Saloth Sâr ei päässyt opiskelemaan peruskoulun jälkeen lukiota vastaavia opintoja  ja opiskeli sen sijasta puusepäksi ammattikoulussa.
Saloth Sâr sai vuonna 1949 stipendin Pariisiin. Hän opiskeli Ranskassa radiotekniikkaa kolmen vuoden ajan. Hän liittyi siellä Ranskan kommunistisen puolueen toimintaan ja tutustui siellä muun muassa Son Seniin ja Ieng Saryyn, joista tuli hänen pitkäaikaisia liittolaisiaan. Ranskassa Saloth Sar tapasi myös tulevan vaimonsa Khieu Ponnaryyn. Saloth Sâr muisteli itse myöhemmin Ranskan aikaansa ja kertoi, että hänen koulunkäyntinsä hiipui samalla, kun hän alkoi osallistua aktiivisemmin radikaaliin toimintaan.
Toiminta vastarintaliikkeessä ja vallankumous

Saloth Sar palasi 1953 Kambodžaan ja toimi aktiivisesti maanalaisessa kommunistisessa vastarintaliikkeessä nimeltä Punaiset khmerit. Tuohon aikaan kommunistit johtivat kapinaa Ranskan Indokiinan miehitysvaltaa vastaan. Kansannousun keskus oli Vietnamissa, mutta kapinallisliikehdintää oli myös Kambodžassa ja Laosissa. Saloth Sar liittyi Việt Minhiin, mutta huomasi pian, että he keskittyivät ainoastaan naapurimaahan Vietnamiin. 1954 Ranska vetäytyi Indokiinasta, mutta myös Việt Minh vetäytyi Pohjois-Vietnamiin kuningas Norodom Sihanoukin järjestäessä vaalit. Sihanoukin johtama puolue voitti kaikki paikat kommunisteja vastaan - osin suosituimmuutensa takia, osin käyttämällä uhkailua. lähde?
Saloth Sar tapasi salaisesti vuonna 1960 muiden kambodžalaisten kommunistien kanssa, ja he erottivat Indokiinan kommunistisesta puolueesta oman khmerien työväenpuolueen. Kahdessa vuodessa Saloth Sar kohosi puolueen pääsihteeriksi. Hän peri paikan hämärissä olosuhteissa kuolleelta Tou Samouthilta. Saloth Sar pakeni Sihanoukin salaista poliisia ja vietti vuosikymmenen piileskellen ja kouluttaen värvättyjä joukkoja. Kiinassa Saloth Sar vieraili hieman ennen kulttuurivallankumousta ja havainnoi monia kiinalaisen yhteiskunnan piirteitä, joita otti myöhemmin käyttöön Kambodžassa.
Vietnamin sodan laajentuminen auttoi Kambodžan kommunistista liikettä. Lisäksi Băt Dâmbângin maakunnan vuoden 1967 talonpoikaislevottomuudet toivat kommunisteille lisää kannattajia. Puolue alkoi tämän jälkeen määrätietoisesti kanavoimaan maaseutuväestön tyytymättömyyttä omaan toimintaansa. Kuningas Norodom Sihanoukia kritisoitiin kotimaassaan Vietnamin sodan kumpienkin osapuolten tukemisesta. Kansalliskokous syöksi hänet vallasta maaliskuussa 1970 ja korvasi hänet entisellä pääministerillä, Lon Nolilla. Raivostunut Sihanouk yhdisti voimansa Punaisten khmerien kanssa, mikä syöksi Kambodžan syvemmälle Vietnamin sotaan.
Protestiksi vallasta syrjäytykselle Sihanouk siirsi tukensa Pol Potin puolelle. Samana vuonna Richard Nixon määräsi sotilastoimien ulottamisesta Kambodžan puolelle tavoitteena tuhota Etelä-Vietnamin rajan pinnassa olleet Vietkong-sissien turvapaikat. Sihanoukin tuki ja raivo amerikkalaisten invaasiosta ajoi monet Pol Potin puolelle ja pian Lon Nolin hallitus kontrolloi ainoastaan kaupunkeja. Kun Yhdysvallat lähti Vietnamista ja Vietkong Kambodžasta, punakhmerit jatkoivat taistelua. Lon Nolin hallinto romahti kykenemättömänä rauhoittamaan maata. 17. huhtikuuta 1975 Kambodžan kommunistinen puolue valloitti Phnom Penhin ja Lon Nol pakeni Yhdysvaltoihin. Norodom Sihanouk palasi valtaan 1975. lähde?
Pol Pot Demokraattisen Kamputsean pääministerinä

Demokraattinen Kamputsea perustettiin 5. tammikuuta 1976 ja 2. huhtikuuta kuningas Sihanouk syrjäytettiin. Khieu Samphanista tuli uuden hallinnon valtionpäämies ja Pol Potista pääministeri. Saloth Sar oli valinnut vallankumousnimekseen Pol Potin, ja hän pystyi pitämään oikean identiteettinsä salassa yli vuoden ajan. Vasta vuonna 1979 hän myönsi haastattelussa alkuperäisen nimensä. Länsimaissa Kambodžan uudesta hallinnosta ei tiedetty juuri mitään, ja vasta syyskuussa 1977 Pol Pot esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa. Hän piti pitkän puheen Kambodžan kommunistisen puolueen 17-vuotispäivänä. Max Jakobsonin mukaan länsimaiden kiinnostus Indokiinaa kohtaan sammui viimeisten yhdysvaltalaisten vetäydyttyä Vietnamista: esirippu laskeutui Kaakkois-Aasian maiden eteen ja Eurooppa käänsi niille selkänsä.
Pol Pot aloitti koko maan läpäisevät sosialistiset reformit. Punakhmerit evakuoivat kansalaiset kaupungeista maalle, missä heidät pakotettiin kolhooseihin. Omaisuudesta tuli yhteistä ja koulutus järjestettiin yhteiskouluissa. Pol Potin hallinto oli erityisen jyrkkä poliittista toisinajattelua ja vastarintaa kohtaan. Tuhansia poliitikkoja ja byrokraatteja tapettiin, kun Phnom Penhistä tehtiin aavekaupunki. Monet muutkin kuolivat nälkään, sairauksiin tai teloituksiin. Maamiinoja, joita Pol Pot kutsui ”täydellisiksi sotilaikseen”, levitettiin laajalti ympäri maaseutua. Punaisten khmerien uhriluvusta kiistellään, mutta maassa kuoli Pol Potin hallinnan aikana toista miljoonaa ihmistä.
Punakhmerien hallinnon kukistuminen alkoi, kun Pol Pot hyökkäsi Vietnamiin ja yritti saada hallintaansa Vietnamille kuuluvia raja-alueita. Vietnamilaiset joukot hyökkäsivät 25. joulukuuta 1978 Kambodžaan, ja ne valtasivat Kambodžan nopeasti ja kaatoivat Pol Potin hallinnon.
Viimeiset vuodet

Pol Pot pakeni Thaimaahan Kambodžan rajan läheisyyteen ja jatkoi sieltä taisteluaan vietnamilaisten tukemaa Phnom Penhin hallintoa vastaan. Kiina ja Thaimaa tukivat Pol Potia ja tämän kannattajia ja antoivat lääketieteellistä ja sotilaallista apua. Kiinan liittolaisena Pol Pot oli Neuvostoliiton vihollinen. Etenkin Yhdysvallat ja Kiinan kansantasavalta estivät Vietnamin asettaman nukkehallituksen pääsyn Yhdistyneisiin kansakuntiin (YK). Noudattaen reaalipolitiikan linjaansa, Yhdysvallat pyrki estämään kaikkia Vietnamin valtapyrkimyksiä. Autonomistina Pol Pot vastusti Neuvostoliiton hegemonista valta-asemaa ja tästä syystä Yhdysvallat, Thaimaa ja Kiinan kansantasavalta pitivät häntä hyvänä vaihtoehtona Vietnamiin kallellaan olevan hallinnon sijaan. lähde?
Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan mukaan törkein rikos oli hyökkäys toista suvereenia valtiota vastaan, ja tähän Vietnam oli syyllistynyt ottamalla Kambodžan hallintaansa asevoimin. Tämän vuoksi YK:n yleiskokouksen enemmistö äänesti Pol Potin hallituksen valtakirjojen puolesta vielä vuosia Pol Potin syrjäyttämisen jälkeen. Näin menettelivät useimmat suvereeniudestaan tiukasti kiinni pitävät sitoutumattomat valtiot, samoin länsimaat sekä Pohjoismaiden ryhmä, mukaan lukien Suomi. Kylmän sodan realiteetit sivuuttivat moraalin vaatimukset eikä sen aikana kansanmurhaa tunnustettu samalla tavoin kuin 1990-luvulla Jugoslavian hajoamissodissa, Ruandassa ja Burundissa (Ruandan kansanmurha) sekä 2000-luvulla Sudanin Darfurissa. Ensimmäiset punakhmerien johtajat, muiden muassa ”kansanmurhan aivoiksi” luonnehdittu Nuon Chea, todettiin syyllisiksi kansanmurhaan ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan vasta vuonna 2014, jolloin teoista oli kulunut jo lähes neljä vuosikymmentä.
Vietnam vetäytyi 1989 Kambodžasta. Pol Pot kieltäytyi yhteistyöstä rauhanprosessin kanssa ja jatkoi taistelua uutta liittoumahallitusta vastaan. Punaiset khmerit jatkoivat taistelua hallituksen joukkoja vastaan, kunnes 1996 taistelumoraaliltaan kuihtuneet joukot alkoivat murentua karkuruuden lisääntyessä. Moni tärkeistä johtajistakin loikkasi hallituksen riveihin. lähde?
Pol Pot määräsi lähes koko elämänmittaisen oikean kätensä Son Senin ja hänen 11 perheenjäsenensä teloituksen 10. kesäkuuta 1997, koska he halusivat sopia hallituksen kanssa. Sitten Pol Pot pakeni pohjoiseen turvapaikkaansa, mutta joutui kuitenkin punaisten khmerien armeijan päällikön Ta Mokin vangitsemaksi. Hänet tuomittiin elinikäiseen kotiarestiin. Huhtikuussa 1998 Ta Mok pakeni metsiin hallituksen uuden hyökkäyksen ajamana ja vei Pol Potin mukanaan. 15. huhtikuuta 1998 Pol Pot kuoli. Hänen kuolinsyykseen ilmoitettiin sydänkohtaus.
Kirjallisuutta

Courtois, Stéphane et al.: Kommunismin musta kirja: Rikokset, terrori, sorto.  (Suomentajat: Kaarina Turtia, Matti Brotherus ja Heikki Eskelinen)  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-25073-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pol Pot Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Pol Pot Romanian sosialistisen tasavallan presidentin Nicolae Ceaușescun kanssa vuonna 1978.
Pol Potin hauta Kambodžassa.
Kenttä ja kasarmi

Kenttä ja kasarmi on Pentti Haanpään kirjoittama novellikokoelma vuodelta 1928. Novellit sijoittuvat 1920-luvun Suomen armeijaan, jota ne kuvaavat realistisesti ja kyynisen humoristisesti. Kirja aiheutti aikanaan valtavaa kohua jakaen ihmiset sen puoltajiksi ja vastustajiksi. Haanpää suoritti asevelvollisuutensa 1925–1926 Sakkolassa Kiviniemen kasarmilla ja hän kirjoitti novellikokoelmansa kokemustensa pohjalta.
Haanpään alkuperäinen kustantaja WSOY vaati käsikirjoituksen siistimistä ennen julkaisua. WSOY:n edellytti novellin Sotilasjunassa poistamista kokonaan sekä novellin Vähän päiviä keskikohdan poistamista. Kustantaja piti kuvauksia karkean realistisina ja arvioi, ettei niitä voida puolustaa taiteellisilla syillä. Haanpää oli haluton tekstin siloitteluun – ”kuvasta ei saa sen kauniimpaa kuin malli on” –, ja uudeksi kustantajaksi löytyi sosiaalidemokraattinen Kansanvalta.
Haanpää oli jo ennen kirjan julkaisua varautunut syntyvään kohuun. Kirjeessään Erkki Valalle 4.3.1928 hän sanoo, ettei pelkää  iskuja: "Antaa siis rusikan pudota: heikko sortuu ja voimakas ärtyy. Ja ellei voimaa osoittaudu olevan: no niin, minä vaikenen ja ryömin piiloon kirjallisuuden vainiolta."
Silloiset isänmaalliset piirit loukkaantuivat syvästi kirjan sisällöstä, ja Haanpää oli "kustannuskiellossa" 1930–1935. Tämän aikana useat eri kustantamot hylkäsivät muun muassa Haanpään kirjoittaman Noitaympyrä-teoksen (kirjoitettu 1931, julk. 1956).
Kritiikki

Kentän ja kasarmin tuoreet arviot olivat vaihtelevia.
Iltalehdessä 1.11.1928 Hugo Jalkanen arvioi teoksen osoittavan kypsää ymmärrystä ja ennakkoluulottoman kertojan kykyä käydä käsiksi ajan polttaviin ilmiöihin.
Olavi Paavolainen arvioi Kentän ja kasarmin Tulenkantajat-lehden näytenumerossa 1928. Hänen arvionsa oli varsin tyly: ”Kenttää ja kasarmia ei ole kirjoittanut kirjailija Pentti Haanpää, vaan sotamies Haanpää, Pentti, siviiliammatiltaan tukkijätkä.” Paavolainen piti kirjaa tendenssikirjana eikä taideteoksena. Hänen mukaansa kirja oli ”kömpelö erehdys” ja ”skandaali”. Haanpään sananvapauden Paavolainen kuittasi: ”Tietysti – taiteilijalla on vapautensa, mutta, se huomattakoon, vain suurella taiteilijalla.”
Helsingin Sanomissa 20.6.1928 Lauri Viljanen piti Kenttää ja kasarmia välityönä ja korosti Haanpään näkemyksen armeijasta olevan kehittymätön ja yksipuolinen. "Se hätäisyys ja tilapäisyys, jolla Haanpää ilmeisestikin on koetellut kykyään uudessa aihepiirissä, käy selvimmin ilmi kirjan taiteellisesta puolesta. Psykologinen ahtaus, joka toistaiseksi vaivaa Haanpään naturalistista käsitystä, on tämmöisessä välityössä kostautunut hänelle pahasti." Samankaltaisen arvion esitti Rafael Koskimies Uudessa Suomessa. Tosin myöskään Viljanen ja Koskimies eivät kiistäneet silloisen varusmiespalveluksen epäkohtia.
Kokoelman novellit

Saksan jääkäri
Joulu kasarmissa
Maaseutugarnisonin päävartiossa
Talvinen sotaretki
Kostoa
Sotilaallisen komeasti
Sotavanhus
Sairautta
Herra luutnantti ja hänen lähettinsä
Kertomus jänis-vainajasta
Sotilasjunassa
Vähän päiviä
Kirjallisuuslähteet

Kenttä ja kasarmi. Vuoden 1928 painos, Kansanvalta
Kenttä ja kasarmi. Vuoden 1989 painos, Otava ISBN 951-1-10820-4
Pentti Haanpää Kirjeet: toim. Esko Viirret ja Vesa Karonen, Otava 2005
Kirjallisuutta

Sinnemäki, Anssi: Sota Kentästä ja kasarmista.  Helsinki:  Paasilinna, 2014.  ISBN 978-952-299-035-8
Aiheesta muualla

Lauri Viljasen arvio vuodelta 1928 Helsingin Sanomissa
Olavi Paavolainen : Kirja josta puhutaan, Tulenkantajat, 30.11.1928, nro 0, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
V. A. Koskenniemi : Pentti Haanpää sotilaselämämme kuvaajana, Uusi Aura, 17.10.1928, nro 285, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Irma Kerppola-Sirola

Irma Helena Kerppola-Sirola (9. maaliskuuta 1930 Helsinki – 18. joulukuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Kerppola-Sirolan isä oli professori William Kerppola ja äiti Irja Herlin. Hänen puolisonsa  vuodesta 1955 oli lääketieteen tohtori Kari Erkki Olavi Sirola. Kirjailija Harri Sirola oli heidän poikansa. Kerppola-Sirola tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1961. Lääkärin uransa alkuvuosina Kerppola-Sirola toimi HYKSin palveluksessa.
Kirjallinen tuotanto

Kerppola-Sirola käsitteli teksteissään paljon kuolemaa, jopa itsemurhaa. Hän kirjoitti kolumneja Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen vuosina 1983–1985, niitä on julkaistu teoksessa Sirola, Sirola, Sirola (Vesl, 2011).
Kirjallinen tuotanto > Teokset

Pojat uittavat laivoja. Karisto, 1968.
Ammattini on lääkäri.  Karisto, 1971.
Värssykirja Martti Mikaelille, Karisto, 1975. ISBN 951-23-0880-0
Ihmisen ääni,  WSOY, 1978. ISBN 951-0-08859-5
Teerunoja,  Porvoo ; WSOY, 1980. ISBN 951-0-10110-9
Kirjeitä R:lle,  WSOY, 1981. ISBN 951-0-10823-5
Ruusujen matematiikka ja muita esseitä, WSOY, 1985. ISBN 951-0-12932-1
Kirjallinen tuotanto > Antologia

Sirola, Sirola, Sirola (Vesl, 2011). Sisältää Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä vuosina 1983–1985 julkaistuja kolumneja
Kenttähyyppä

| Kenttähyyppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Vanellus
Laji::  indicus
Kaksiosainen nimi
 Vanellus indicus  (Boddaert, 1783) 
Katso myös
   Kenttähyyppä Wikispeciesissä   Kenttähyyppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vanellus indicus aigneri
Kenttähyyppä (Vanellus indicus) on aasialainen kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Pieter Boddaert 1783.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 32–35 cm, siipien kärkiväli 80–81 cm ja paino 180–200 g. Töyhtöhyypän kokoluokkaa oleva kahlaaja, jonka höyhenpuku on pääosin mustavalkoinen, pitkät koivet ovat keltaiset ja nokka punamusta. Selkä ja siipien peitinhöyhenet ovat ruskeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.