stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisu S-sarja
Teknisiä tietoja > Moottorit > Valmet-moottorit

Pienimmissä S-sarjalaisissa, joita olivat nokaton SK-150 sekä nokallinen SL-150, oli moottorina uudistettu, kuusisylinterinen ja 150-kilowattinen Valmet 611 CSBA. Sekä vielä SK/SL170 malleissa  käytetty tästä edelleen "viritetty" Valmet 611. Seuraavaa kehitettyä muunnelmaa, Valmet 612 -sarjan moottoria, käytettiin malleissa SL-140 (140 kW), SK/SL-171 (167 kW) ja SK-181.
Teknisiä tietoja > Moottorit > Cummins-moottorit

Cummins-malleista pienempi oli 10-litrainen, kuusisylinterinen Cummins LT-10 -moottori, josta oli myös ahtoilman välijäähdytyksellä varustettu muunnelma LTA-10. Näistä malleista oli tehoiltaan 190-, 210-, 220-, 240-, 250-, 260- ja 290-kilowattiset muunnelmat. Näitä käytettiin pääasiassa nokattomassa SK:ssa sekä nokallisessa SL:ssä.
Isommissa S-sarjalaisissa käytettiin Cummins NTE-moottoreita, jotka olivat kuusisylinterisiä ja 14-litraisia. Tyypillisiä nokallisia malleja olivat SN-220 ja -260 sekä SR-220, -280 ja -300. Nokattomissa niitä käytettiin SM-220, -280 ja -300 -muunnelmissa. Tehot nousivat asteittain; ensin esiteltiin mallit SR/SM-260, -300, -320 sekä -340 ja myöhemmin SR/SM-290, -350, -370, -400 ja -430. Kaikkia muunnelmia ei tehty sarjatuotantona, vaan joitain valmistettiin yksittäiskappaleina asiakastarpeen mukaan.
Vuonna 1988 Sisuihin tuli Cumminsin päivitetyt moottoriperheet. 10-litraisen tunnus oli C341 ja 14-litraisen C471. Luvut tarkoittivat tehoja hevosvoimissa. Nämä Sisut tunnisti keulalla olleesta moottorityypin kertoneesta kilvestä. C341:ä, jonka Sisu-mallitunnus oli CA, käytettiin SK-, SL-, SM- ja SN-malleissa. 341 hv on likipitäen 250 kW, joten näiden automallien numerotunnus oli 250. C471, Sisu-mallinimeltään CAK, oli saatavana SM- ja SR-malleihin numerotunnuksella 340.
Vuonna 1993 Sisujen moottorivalikoimaan tuli ensimmäisenä Euroopassa Cumminsin uudet Celect-moottorit, jotka täyttivät saman vuoden lokakuussa voimaan astuneet Euro 1 -päästönormit. Tämän jälkeen Sisun mallisto ja moottorivalikoima oli seuraavanlainen:
| Cummins-moottori | Iskutilavuus | Teho | Sisu-malli |
| --- | --- | --- | --- |
| C280 | 10 l | 205 kW | SK-202 CK |
| C330 STC | 10 l | 242 kW | SK-242 CK |
| C355E Celect | 11 l | 261 kW | SK/SM-262 CKS |
| C385 STC | 14 l | 283 kW | SM-282 CK |
| C415 STC | 14 l | 306 kW | SM-312 CK |
| C445 Celect | 14 l | 328 kW | SM-332 CKS |
| C510 Celect | 14 l | 373 kW | SM-372 CKS |
Valmistus ja muunnelmat

Ohjaamon rakenne oli moduloitu siten, että samaa nokattomien SK- ja SM-mallien perusrakennetta voitiin käyttää myös nokallisissa SL-, SN- ja SR-malleissa. Nokallisessa mallissa oli erikoisuutena eteenpäin kipattava ohjaamo. Modulaarisuuden ansiosta voitiin valmistaa eri käyttötarkoituksiin räätälöityjä muunnelmia, kuten korotettuja makuuohjaamoja. Autoon sai tilauksesta linjakkaan Futura-varustuksen, jolla ohjaamon ilme muuttui perusteellisesti.
Joitain S-sarjan ohjaamoja toimitettiin venäläiselle KamAZille. Tällaisen auton havaittuaan eräässä saksalaisessa kuljetusalan lehdessä uutisoitiin, että "suomalainen Sisu on alkanut käyttää venäläisen KamAZin ohjaamoja".
Vuonna 1983 SR-sarja valittiin Auto, tekniikka ja kuljetus -lehdessä vuoden kuorma-autoksi Suomessa. Vuotta myöhemmin SM-sarja sai saman kunnianosoituksen.
Sisu yritti hakea lisäarvoa moniakselisuudella ja tämä onnistui lopulta, kun Liikenneministeriön avulla lainsäädäntöä saatiin muutettua siten, että Sisu onnistui tuomaan markkinoille neliakselisen auton. Vuonna 1988 valmistui ensimmäinen viisiakselinen Sisu, mallinimeltään SM-320. Tämä oli ensimmäinen Pohjoismaiden markkinoille tuotu viisiakselinen auto. Se osoittautui suosituksi ratkaisuksi ahtaasti rakennettujen alueiden maa- ja kiviaineskuljetuksissa.
1990-luvun alussa Sisujen vienti hyytyi laman seurauksena, jolloin se koostui enää lähinnä kehitysapuun liittyvästä viennistä ja joistain Neuvostoliittoon suuntautuneista yksittäiskaupoista. Idän markkinoihin yritettiin panostaa voimakkaasti muiden vientikanavien ollessa tukossa, mutta riskit olivat suuret ja Sisulle kertyi suuria luottotappioita. Unkariin myytiin SM-300 -vetoautoja, joissa oli Rában valmistamat taka-akselit.
Vuonna 1992 esiteltiin nestekaasukäyttöinen, Valmet-moottorilla varustettu Sisu SK-181 LPG VK4×2. Autoja toimitettiin Forssan kaupungille sekä riihimäkeläiselle Kuljetus Ventolalle.
Maantieliikenteeseen tarkoitettujen nokallisten SL-, SN- ja SR-mallien tuotanto ajettiin alas 1990-luvun alussa. Tämän jälkeen nokkamalleja valmistettiin vain erikoistilauksesta. Tällaisia olivat vuosina 1993–1994 Ruotsalaiselle kaivosyhtiö LKAB:lle myydyt SRH-450 10×4 Mammut, SRH-300 8×4 Bambino, jonka nimeksi vaihtui myöhemmin Celect-moottorin myötä SR-332 Miner, sekä SRH-332 10×4. Mammut-malleja toimitettiin kaikkiaan viisi kappaletta vuosina 1993-1994.
S-sarjan korvaaja, E-sarja esiteltiin marraskuussa 1995.
Valmistus ja muunnelmat > Sotilassovellukset

Maavoimille toimitettiin vuonna 1984 kaksiakselisia SK-150 -vaihtokoriautoja. Vuonna 1986 toimitettiin uuden kehitysversion mukaisia SK-171 -malleja ja vuonna 1990 nelivetoisia SK-181 -autoja. Ne varustettiin Multiliftin toimittamilla vaijerilaitteistoilla ja nosturilaitevarustuksella. SK-181 -malleihin tuli jalkakontin käsittelylaitteisto.
Ilmavoimille toimitettiin ensimmäiset kolmiakseliset SK-210 -vaihtokoriautot vuonna 1986, tämän jälkeen niitä tuli myös maavoimille SK-250:n alustalla. Multiliftin vaijerilaitteistot vastasivat maavoimille aiemmin toimitettuja, mutta varustukseen oli lisätty jalkakontin käsittelylaitteisto, telivetolaite ja hiekoittimet.
1990-luvulla  puolustusvoimat tilasi suuren määrän kaksiakselisia Sisu SK-181 VK-4×4/4400 -maastokuorma-autoja. Näihin asennettiin Kuljetusvarikolla kartiotappikiinnitteiset turvakaarin varustetut avolavat. Lavan vaihto edellytti erillisen nostolaitteen, mutta vaihto tapahtui oli vaijerivaihtolaitetta nopeammin. Lisäksi ajoneuvon voi muuntaa asejärjestelmän alustaksi, kun lavan tilalle vaihdettiin asejärjestelmäkori.
Kenttätykistön käyttöön hankittiin vuonna 1990 kymmenen Sisu SK-250 CKH-6×6/4100+1370 -maastokuorma-autoa. Takaosassa oli kaukokäyttöiset Hiab-nosturit.
1990-luvulla meritorjuntaohjusjärjestelmät MTO-85 siirrettiin neliakselisten SK-242 CA-KH-6×2/1830+3570+1370:ien päälle. Ne olivat olleet aikaisemmin SA-240:ien alustoilla. Ohjuksia kuljetettiin SK-181 6×2/4100+1300 -mallisilla Sisuilla, joissa oli latausta varten vaihtokorilaitteistot ja Hiab-nosturit.
Valmistus ja muunnelmat > Paloautot

S-sarjan Sisujen alustoille rakennettiin paloautoja, joista useat olivat Kiitokorin varustelemia. Myös puolustusvoimien käytössä oli S-sarjalaisten alustoille tehtyjä paloautoja, joista osa on varusteltu paloautoiksi palveltuaan ensin muissa tehtävissä.
Valmistus ja muunnelmat > Roska-autot

Matalaohjaamoisen SC-mallin alustalle rakennettiin roska-autoja, jotka oli NTM:n valmistamia.
Valmistus ja muunnelmat > Kilpa-autot

SR-sarjalaisilla osallistuttiin kilpailuihin, joissa tehdastallin lukuun ajoivat Reima Söderman, Jouko Kallio ja Harri Luostarinen. Tämän lisäksi Minna Kuoppala ajoi yksityistallin lukuun. Kilpatoiminnassa saatua kokemusta hyödynnettiin uuden E-sarjan suunnittelussa.
Sisu SK-181 4×4.
José Moko Ekanga

José Moko Ekanga PSS (s. 18. heinäkuuta 1958 Kinshasa) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kinshasan arkkihiippakuntaan 1. elokuuta 1986 ja nimitettiin Idiofan hiippakunnan piispaksi 26. toukokuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Laurent Monsengwo Pasinya, jota avustivat Louis Nzala Kianza ja Edouard Mununu Kasiala.
Demmin

| Demmin |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Demmin
 Koordinaatit: 53°54′N, 13°3′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Mecklenburg-Etu-Pommeri
Piirikunta:  Mecklenburgische Seenplatte
Hallinto:  
 – Pormestari:  Thomas Witkowski (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  81,56 km²
Korkeus:  4 m
Väkiluku:  11 542 (2 012)
 – Väestötiheys:  142 as./km²
 
 Kaupungin verkkosivut  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Demmin on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Koillis-Saksassa. Se on entinen Demminin piirikunnan pääkaupunki. Vuodesta 2011 lähtien se on kuulunut Mecklenburgische Seenplatten piirikuntaan. Kaupungin asukasluku oli 11 542 vuonna 2012. Kaupungin läpi virtaa Peene.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Demmin Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Demmin
Käännös suomeksi
Louis Mbwôl-Mpasi

Louis Mbwôl-Mpasi OMI (s. 11. helmikuuta 1931) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. tammikuuta 1962 ja nimitettiin Isangin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Carcabian titulaaripiispaksi 4. kesäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Augustin Fataki Alueke, jota avustivat Lodewijk Antoon Jansen ja Eugène Biletsi Onim.
1. syyskuuta 1988 Mbwôl-Mpasi sai nimityksen Isangin ja 20. toukokuuta 1997 Idiofan hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 31. toukokuuta 2006.
Gérard Ngoy Kabwe

Gérard Ngoy Kabwe (14. huhtikuuta 1918 – 30. toukokuuta 2004) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. syyskuuta 1948 ja nimitettiin Manonon hiippakunnan piispaksi 6. toukokuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Albert Malula, jota avustivat Eugène Kabanga Songasonga ja Augustin Fataki Alueke. Ngoy Kabwe erosi hiippakuntansa johdosta 25. syyskuuta 1989.
Mir

| Mir |
| --- | --- |
 Mir helmikuussa 1998.
COSPAR ID:  1986-017A
Tilastotietoja
Laukaisu:  19. helmikuuta 1986
Paluu:  23. maaliskuuta 2001
Massa:  250 000 kg
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mir (ven. Мир, voi tarkoittaa sekä maailmaa että rauhaa) oli neuvostoliittolainen (myöhemmin venäläinen) avaruusasema. Se rakennettiin kiertoradalla moduuleista, jotka kaikki laukaistiin erikseen alkaen 19. helmikuuta 1986 vuoteen 1996 asti. Mir perustui Neuvostoliiton laukaisemaan Saljut-avaruusasemasarjaan. Se oli myös maailman ensimmäinen jatkuvasti miehitettynä ollut avaruusasema, ja Maan suurin keinotekoinen kiertolainen ennen seuraajansa Kansainvälisen avaruusaseman rakentamista.
Mir tammikuussa 1998.
Mir poistui käytöstä, kun 23. maaliskuuta 2001 se ohjattiin ilmakehään lähellä Fidžin Nadia, josta se pudotettiin eteläiseen Tyyneenmereen. Ennen Mirin tuhoamista oli esillä mielenkiintoa Mirin ostamisesta ja sen käyttämisestä kaupalliseen käyttöön, mutta asema koettiin liian epävakaaksi, jotta se olisi voinut enää palvella tarpeeksi turvallisesti. Lisäksi valmisteilla oli uusi kansainvälinen avaruusasema, ISS, joten Mirin rahoittamiseen ei ollut lopulta mielenkiintoa.
Käyttötarkoitus

Mir-sukkulaohjelman aikaan Mir yhdisti voimansa Yhdysvaltojen avaruussukkuloiden kanssa. Maata kiertävä Mir tarjosi suuret ja elinkelpoiset mahdollisuudet tieteellisille tutkimuksille avaruudessa. Mirillä vierailleet avaruussukkulat tarjosivat kuljetuksia ja tarvikkeita sekä väliaikaisia laajennuksia elin- ja työskentelytiloja muodostaen näin oman aikansa suurimman avaruusaluksen yhteismassaltaan 250 tonnia. Vierailevat yhdysvaltalaiset sukkulat käyttivät muokattua välineistöä kyetäkseen telakoitumaan avaruusasemalle, joka oli suunniteltu ensisijaisesti neuvostoliittolaista Buran-sukkulaa varten.
Mirillä toimi kansainvälisiä tiedemiehiä ja yhdysvaltalaisia astronautteja.
Sisältä Mir näytti ahtaalta labyrintilta täynnä kaapeleita, letkuja ja tieteellistä välineistöä. Mukana oli myös arkipäiväisiä tavaroita kuten kitara, valokuvia, lasten piirustuksia sekä kirjoja. Yleensä Mir majoitti kolmea miehistön jäsentä, mutta joskus siellä majaili jopa kuusi henkeä kuukaudessa, mukaan luettuna ensimmäinen afganistanilainen kosmonautti Abdul Ahad Mohmand. Lukuun ottamatta kahta lyhyttä jaksoa Mir oli jatkuvasti miehitettynä elokuuhun 1999 asti.
Rakenne

Mir rakennettiin moduuleista, jotka laukaistiin yksittäin Proton-kantoraketilla lukuun ottamatta telakointimoduulia, joka kuljetettiin asemalle Yhdysvaltain NASAn avaruussukkulalla.
| --- | --- |
:   Ydinmoduuli (Asuintilat)
| Moduuli | Laukaisupvm>  | Laukaisualus | Telakointipvm>  | Massa (kg) | Sojuz-lento | Tarkoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ydinmoduuli (Kuva) | 19. helmikuuta 1986 | Proton 8K82K | – | 20 100 | – | Asuintilat |
| Kvant-1 (Kuva) | 31. maaliskuuta 1987 | Proton 8K82K | 9. huhtikuuta 1987 | 10 000 | TM-2 | Tähtitiede |
| Kvant-2 (Kuva 1) (Kuva 2) | 26. marraskuuta 1989 | Proton 8K82K | 9. joulukuuta 1989 | 19 640 | TM-8 | Uudempi elossapitojärjestelmä |
| Kristall (Kuva 1) (Kuva 2) | 31. toukokuuta 1990 | Proton 8K82K | 10. kesäkuuta 1990 | 19 640 | TM-9 | Teknologia, materiaalitiede, geofysiikka ja astrofysiikka |
| Spektr (Kuva 1) (Kuva 2) | 20. toukokuuta 1995 | Proton 8K82K | 1. kesäkuuta 1995 | 19 640 | TM-21 | USA-NL yhteistyöohjelman tilat |
| Telakointimoduuli (Kuva 1) (Kuva 2) | 12. marraskuuta 1995 | STS-74 – Avaruussukkula Atlantis | 15. marraskuuta 1995 | 6 134 | TM-22 | Avaruussukkulan ja Mirin välinen telakointikappale |
| Priroda (Kuva 1) (Kuva 2) (Kuva 3) | 23. huhtikuuta 1996 | Proton 8K82K | 26. huhtikuuta 1996 | 19 000 | TM-23 | Kaukohavainnointi |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zak, Anatoly: How Mir was built – 15 Spectacular Years: 1986 - 2001 RussianSpaceWeb.com. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
Mir-Shuttle Docking Module Astronautix.com. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
Portree, David S. F.: Mir Hardware Heritage.  Lyndon B. Johnson Space Center:  National Aeronautics and Space Administration, 1995.  NASA RP 1357  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 23.3.2020. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
McDonald, Sue: Mir Mission Chronicle : November 1994 – August 1996.  Lyndon B. Johnson Space Center:  National Aeronautics and Space Administration , 1998.  NASA/TP-98-207890  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
Nield, George C. & Vorobiev, Pavel Mikhailovich (Editors): Phase 1 Program Joint Report.  National Aeronautics and Space Administration , 1999.  NASA SP-1999-6108  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 23.3.2020. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Bluth, B. J. & Helppie, Martha: Soviet Space Stations as Analogs (pdf) 1986. NASA Headquarters, Washington, D.C. . Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
15 vuotta avaruusasema Mirin tuhoutumisesta Tiedetuubi.fi. Viitattu 23.3.2020.
Avaruusasemat ja asumukset
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Spektr-moduuli vaurioitui pahoin törmäyksessä huoltoaluksen kanssa. Kuvassa Spektrin vaurioitunut aurinkopaneeli.
Valkeakosken rautatieasema

Valkeakosken rautatieasema sijaitsee Valkeakosken keskustan pohjoispuolella Antinniemen alueella. Nykyään asema on ainoastaan tavaraliikenteen käytössä. Se sijaitsee 18 kilometrin päässä Toijalan risteysasemalta, joka on tätä nykyä lähin henkilöliikenteen asema Valkeakoskelta. Valkeakosken rata valmistui 1938. Vuonna 1956 henkilöliikenne asemalle loppui ja korvattiin linja-autoilla.
Verkkohuutokauppa

Verkkohuutokauppa (nettihuutokauppa) on kaupankäyntitapa, jossa osallistujat tekevät tarjouksia tuotteista ja palveluista Internetin välityksellä. Verkkohuutokauppa ei myy omia tuotteitaan vaan tarjoaa käyttäjille avoimen kauppapaikan, johon voi laittaa omistamiaan tuotteita myytäväksi. Verkkohuutokauppa hoitaa tiedon välittämisen käyttäjien välillä ja huutokaupan organisoinnin, toimituksesta ja maksutavasta sopiminen jää huutokaupan osapuolille.
Vaikka kaikkien verkkohuutokauppojen toimintaperiaate on samanlainen, ansaintalogiikat vaihtelevat huomattavasti. Esimerkiksi maailman suurin verkkohuutokauppa eBay veloittaa huutokauppakohteiden myytäväksi laittamisesta. Lisäksi kaupaksi menneen tuotteen loppuhinnasta veloitetaan tietty prosentuaalinen osuus. Verkkokaupan tulot voivat muodostua myös siitä, että ostaja maksaa palkkion onnistuneesta kaupasta. Useimmissa verkkohuutokaupoissa tuotteiden ostaminen ja myyminen on ilmaista. Niiden ansaintalogiikka perustuu tuotteiden huomioarvoa kasvattavien lisäpalveluiden myymiseen tai mainostilan myymiseen huutokauppasivustolta.
Suomalaisia verkkohuutokauppoja

Huuto.net
Huutokaupat.com
Parashuuto.fi
AutoVex.fi
Huutomylly.fi
kiertonet.fi
Aiheesta muualla

Kuluttajavinkki: Verkkokirpputoreilla ja -huutokaupoissa kuluttajansuoja ei ole itsestäänselvyys (30.4.2019) (kkv.fi)
Huutokaupat.com sai 100 000 euron uhkasakon (15.1.2021) (ehandel.fi)
SMS Dresden (1907)

| SMS Dresden |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm + Voss, Hampuri
Hinta:  7 460 000 Saksan markkaa
Kölinlasku:  1906
Laskettu vesille:  5. lokakuuta 1907
Palveluskäyttöön:  14. marraskuuta 1908
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 14. maaliskuuta 1915
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 664 t (normaali) 4 268 t (kuormattu)
Pituus:  118,3 m
Leveys:  13,5 m
Syväys:  5,53 m
Koneteho:  15 000 shp
Nopeus:  24 solmua
Miehistöä:  18 upseeria 343 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  10 x 10,5 cm SK L/40 -tykkiä 8 x 5,2 cm SK L/55 -tykkiä 2 x 45 cm torpedoputkea
SMS Dresden oli Saksan keisarikunnan laivaston Dresden-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 1906 telakkanumerolla 195. Alus laskettiin vesille 5. lokakuuta 1907 ja otettiin palvelukseen 14. marraskuuta 1908. Aluksen valmistuskustannukset olivat 7 460 000 Saksan markkaa.
Palvelus

Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijät HMS Kent ja HMS Glasgow avasivat tulen, kun alus oli 14. maaliskuuta 1915 puolueettomassa Chilessä Mas a Tierrassa. Aluksella sai surmansa seitsemän miestä. Aluksen miehistö upotti aluksensa, minkä jälkeen he internoituivat.
Aluksen kompassi ja liput pelastettiin 1965 hylystä ja sijoitettiin Mürwikin laivastoakatemiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SMS Dresden (1907) Wikimedia Commonsissa
Dresden -luokan kevyet risteilijät
Sisowath Monivong

Sisowath Monivong (1875–1941) oli Kambodžan kuningas vuodesta 1927 kuolemaansa saakka.
Sisowath Monivong oli kuningas Sisowathin (hallitsi 1904–1927) toiseksi vanhin poika. Hänen syntyessään maata hallitsi Ranskan nukkehallitsijana hänen setänsä kuningas Norodom (hallitsi 1860–1904) Odongosta käsin. Vuonna 1884 ranskalaiset valloittivat Laosin ja miehittivät Vietnamin ja Kambodža otettiin suoraan siirtomaahallintoon. Siam (vuodesta 1939 Thaimaa) lyötiin sodassa, mutta jätettiin miehittämättömäksi puskurivyöhykkeeksi. Kuninkaallinen perhe pakeni Phnom Penhiin, jossa Sisowath Monivong eli.
Vuonna 1904 hänen setänsä kuoli ja isästään, joka oli kruununprinssi tuli kuningas ja Monivongista kruununprinssi. Hänen isänsä kuoli 1927 ja hänestä tuli kuningas. Kuten isänsäkin, Monivong oli Ranskan nukkehallitsija ja valtaa piti ranskalainen kenraali. Monivongin aikana Kambodža sai kuitenkin vaikutteita kommunismista ja vietnamilainen Ho Tši Minh perusti Indokiinan kommunistisen puolueen 1930, joka sai suurta suosiota myös Kambodžassa. Kommunistien tavoitteena oli kuitenkin syrjäyttää ranskalaiset, eikä kuningasta.
Vuonna 1940 Ranska antautui Saksalle. Ranskassa vallan otti Vichyn hallitus, joka oli riippuvainen Saksasta. Myöhään 1940 japanilaiset joukot saapuivat Vietnamiin ja miehittivät Kambodžan alkuvuodesta 1941. Japanilaiset antoivat Vichyn ranskalaisen siirtomaahallinnon jatkaa toimiaan japanilaisten suojeluksessa. Thaimaa, joka oli liitossa Japanin kanssa, valloitti alueita Kambodžan länsiosasta. Kuningas pakeni loppuvuodesta Kampotiin, jossa hän pian kuoli.
Ranskalaiset valitsivat hänen seuraajakseen hänen 19-vuotiaan pojanpoikansa Norodom Sihanoukin.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Taiteenala:  KulturNav
Rasmus Takaluoman katoamistapaus

Rasmus Sebastian Takaluoma (5. tammikuuta 2006 – 12. marraskuuta 2022) oli suomalainen poika, joka katosi vuoden 2022 marraskuun 11. ja 12. päivien välisenä yönä Lapualla. 29. syyskuuta 2023 Kauhavalta löydettiin ihmisen jäänteitä, jotka myöhemmin vahvistuivat kuuluneen Takaluomalle. Poliisi ei epäile asiassa rikosta.
Tapahtumien kulku

Takaluoma vietti iltaa hotelli-ravintola Lapuahovissa, jonka pihalta katoaminen tapahtui. Hänet poistettiin ravintolasta yhden aikaan yöllä käsirysyn seurauksena. Käsirysyyn oli osallistunut vapaa-aikaa ravintolassa viettänyt paikallinen poliisi. Takaluoma pyysi kymmenen minuuttia ravintolasta poistamisen jälkeen pääsyä takaisin ravintolaan, mutta pääsy kiellettiin. Käsirysyä alettiin tutkia pahoinpitelynä, jonka tekijöiksi epäillyiksi joutuivat sekä käsirysyssä ollut poliisi että sittemmin kadonnut Takaluoma. Aluksi poliisi ei saanut pyytämiään valvontakameratodisteita ravintolaillan tapahtumista. Videotallenteen haltija väitti poliisille, ettei videota ole olemassa. Poliisi aloitti asiassa tutkinnan niskoittelusta poliisia vastaan. Hotelli-ravintola Lapuahovin yrittäjä kertoi olevansa niskoittelusta epäillyksi joutunut henkilö. Tallenteen sisällöstä levisi sittemmin poliisimieheen kohdistuneen halventavan ilmauksen sisältänyt video, jonka tiimoilta kyseinen poliisi teki Takaluoman vanhemmista rikosilmoituksen kunnianloukkauksesta. Näyttöä vanhempien syyllisyydestä ei ollut, vaan asiassa tehtiin syyttämättäjättämispäätös.
Lapuahovin yrittäjää vastaan nostettiin elokuussa 2023 syyte niskoittelusta poliisia vastaan. Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus  käsitteli jutun 29. marraskuuta ja tuomitsi yrittäjän niskoittelusta poliisia vastaan. Tuomioksi tuli 40 päiväsakkoa, 920 euroa. Tuomio ei ole lainvoimainen.
Silminnäkijähavaintoja Takaluomasta tehtiin vielä ravintolan ulkopuolella, jossa hänen on kerrottu kulkeneen pihan poikki kohti toista korttelia. Takaluomaa on etsitty Lapuan keskustan alueelta, Lapuanjoesta ja myös Kauhavan puolelta. Etsinnöissä ovat olleet mukana vapaaehtoiset. Katoamistapausta ei ole tutkittu rikoksena.
Poliisi ilmoitti 3. heinäkuuta 2023, että Rasmus Takaluoman katoamisen tutkinta on siirtynyt Keskusrikospoliisille. Keskusrikospoliisin tutkinnanjohtaja, rikoskomisario Juha Nappari Pohjanmaan poliisilaitokselta, ilmoitti, ettei henkeen tai terveyteen kohdistunutta rikosta ole pystytty sulkemaan pois.
Kolmekymppinen nainen, joka oli Facebookissa syyttänyt Takaluoman kanssa nujakoinutta poliisia katoamisesta, tuomittiin heinäkuussa 2023 kunnianloukkauksesta 30 päiväsakkoon ja maksamaan korvauksia uhriksi joutuneelle poliisille 1 500 euroa.
Poliisi julkaisi 30. syyskuuta 2023 tiedotteen, jonka mukaan Kauhavalla Lapuanjoen varresta kerrotaan löytyneen ihmisen jäänteitä päivää aiemmin 29. syyskuuta. Poliisin selvitysten mukaan vainaja on suurella todennäköisyydellä Takaluoma, mutta asiaa ei vielä tuolloin vahvistettu. Vainajan löysi sivullinen. Vainaja tunnistettiin myöhemmin Rasmus Takaluomaksi. Poliisi ei epäile katoamiseen liittyvän rikosta. Poliisi sai valmiiksi kuolemaan liittyvän selvityksen maaliskuussa 2024, mutta kuolinsyytä ei kerrottu. Takaluoman äidin mukaan poliisi uskoo, että Rasmus Takaluoma kuoli tapaturmaisesti pudottuaan Lapuanjokeen 12. marraskuuta 2022 lähellä Lapuan keskustaa sijaitsevaa Laurilan siltaa. Äiti ei usko poliisin väitettä siitä, että kuolema olisi ollut tapaturmainen.