stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauliina May
Esiintymisiä

1991–1996 Helsinki Winter Carnaval Hotelli Hesperiassa. .
1993 Kiertue Norjassa ja Ruotsissa: Pauliina Pohjanheimo ja El Septeto
1996 Imatra Big Band Festival: Pauliina Pohjanheimo ja Settlemen Big Band
1998 Karibian kiertue (St. Maarten, Curaçao, Bonaire and Aruba): Pauliina May ja Azucaraba
1999 North Sea Jazz Festival: Pauliina Y La Banda IrÉ
2000 Imatra Big Band Festival: Pauliina y La Banda IrE
2001 Tallinna: Pauliina May ja Estonian Dream Big Band
2002 JUMO Jazz Club, Helsinki: Pauliina May ja UMO Jazz Orchestra, johtajana Jere Laukkanen
2002 Dubrovnik New Year Celebration (Croatia): Pauliina May ja Saoco-masters of salsa
2004 ja 2005 Kajaanin Runoviikko: Aina-yhtye.
2006 EBU:n (Euroopan yleisradioliitto) -salsakonsertti Bukarestissa: Pauliina May ja Radio Romania Big Band johtajana Jere Laukkanen. Suora radiolähetys Eurooppaan.
2007 EBUn konsertti "Bucuresti - oras al muzicii: Concert de Jazz" Bukarestissa. Pauliina May ja Radio Romania Big Band. Jukka Linkolan sävellyksiä. Suora satelliittilähetys 21 Euroopan maahan (YLE Radio1, 8.5.2007).
2007 Akseli Gallen-Kallelan näyttelyn avajaiset Groningenin museossa: Aina-yhtye.
2007 Suomen itsenäisyyden 90-vuotisjuhla Haagissa: Aina-yhtye.
2008 Geuzen-mitalin jakotilaisuus Vlaardingenin kirkossa, Hollannissa 13.3.2008: Duo Pauliina May ja Izak Boom. Geuzen-mitali jaettiin presidentti Martti Ahtisaarelle hänen työstään kansainvälisten konfliktien selvittäjänä. Tilaisuutta kunnioitti läsnäolollaan kuningatar Beatrix.
2008 huhtikuussa Pauliina May esiintyi kahtena iltana De Nieuwe Doelen konserttisalissa, Gorinchemissä, jalkapalloklubi Unitaksen 110-vuotisjuhlan kunniaksi pidetyssä suuressa musikaalishowssa. Hän esiintyi Marian (The Sound Of Music) ja Evitan (Evita) roolissa.
2008 heinäkuussa Suomussalmen musiikkijuhlat
2017 Afro-Cuban Night -konsertti Hamburger Börsissä Turussa 10.3. Säestäjänä Turku Jazz Orchestra johtajana Jere Laukkanen
2017 Konsertti Suomen 100-vuotisjulanäyttelyn "Op Weg Naar Geluk - Matkalla onneen" -avajaisissa Hollannin Alkmaarissa 1.12.2017.
TV-esiintymisiä

Laulelmakonsertti Siihen ei ole sanoja televisioitiin TV1:n musiikkisarjassa Sinun Tähtesi – kotimaista: Pauliina Pohjanheimo, 1996. Konsertti perustui Toni Edelmannin säveltämiin Veijo Baltzarin runoihin.
Pohjanheimo oli myös mukana TV1:n kaksiosaisessa afrokuubalaisen musiikin suomalaista menestystarinaa kuvaavassa ohjelmassa Hei, Mambo! 1997.
Hollannissa Pauliina May on esiintynyt televisio-ohjelmissa: t Pakhuis/NPS, yhdessä perkussionisti Martin Verdonkin kanssa ja ohjelmassa Klokhuis/VPRO, yhdessä Son Caribe -orkesterin kanssa. Curaçaon televisiossa hänet nähtiin Azucaraba-yhtyeen solistina.
Suora lähetys Geuzen-mitalin jakotilaisuudesta 2008. Kolme laulua Eino Leinon runoihin. Kijk TV, Hollanti
Diskografia

El Septeto: Somos El Septeto, Helsinki, Mipu Music, MIPUCD202, [p1993]
Siihen ei ole sanoja (PAUCD 001). Pauliina Pohjanheimo – laulu, Tessa Virta – piano, Olli Peuhu – basso. Sävellykset Toni Edelmann, sanat Veijo Baltzar. 1994. (omakustanne, tuottajat Olli Peuhu, Pauliina ja Erkki Pohjanheimo)
Azucaraba: Caminos por andar, Via Records 9920462, Hollanti 1998. Azucaraba featuring Pauliina May.
Son Sabroson y C.H.A.: Entre salsa y son. Alba Records / FG-Naxos, 2004.
Aina Leino (BMCD 496). Aina featuring Pauliina May. Sävellykset Izak Boom, sanat Eino Leino. Julkaisija Munich Records, Hollanti, 2005. Suomalainen jakeluyhtiö Töölön Musiikkitukku.
Salsa Mundial - Gerardo Rosales (WBL044). Suomalainen sävelmä Rakastan, rakastan, rakastan (säv. & san.  Veikko Niittynen, sov. Mika Toivanen – Thomas Böttcher) salsaksi muunnettuna. Julkaisija Callejero Music Productions, Alankomaat/Venezuela, 2008
Perhe-elämä

Pauliina Mayn vanhemmat ovat Arja ja Erkki Pohjanheimo. Mayn sisar on näyttelijä Petriikka Pohjanheimo.
Aiheesta muualla

Pauliina May
, Pauliina Mayn kuvitettu radiohaastattelu, osa 1, yhdessä Petriikka Pohjanheimon ja Erkki Pohjanheimon kanssa. Radio Robin Hood
, Pauliina Mayn kuvitettu radiohaastattelu, osa 2, yhdessä Petriikka Pohjanheimon ja Erkki Pohjanheimon kanssa. Radio Robin Hood
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz 2
Hiekka-aavikko

Hiekkadyyni eräällä Saharan erg-alueella eli hiekkameressä Marokossa.
Hiekka-aavikko (arab. عرق‎, erg) eli hiekkameri, dyynimeri tai hiekkaerämaa on aavikko, jossa on vaihtelevan korkuisia tuulen kasaamia hiekkakumpuja, dyynejä. Hiekka on pääosin irtonaista ja siinä liikkuminen on hyvin vaikeaa. Hiekka-aavikolla saattaa kasvaa joitakin ruohomättäitä ja pensaita dyynien harjalla.
Hiekka-aavikoilla esiintyy hiekkamyrskyjä. Monesti hiekka-aavikot ovat kuumuutensa ja kuivuutensa takia elämälle hyvin vihamielisiä ympäristöjä. Dyynit muistuttavat monesti vuorta tai suurta aaltoa, ja yleensä vaeltavat aikojen saatossa tuulen mukana. Dyynejä on eri kokoisia ja ne muodostavat enemmän tai vähemmän säännöllisen kuvion. Aavikoiden sisäosissa dyynit asettuvat yleensä vallitsevan tuulen suuntaisiksi, mutta aavikoiden reunoille syntyy kuunsirpin muotoisia barkaaneja, jotka asettuvat vallitsevaan tuuleen nähden poikittain. Rannikolla kasvillisuus voi aiheuttaa joko rantaviivan suuntaisia tai vallitsevaan tuuleen nähden poikittaisia dyynejä.
Yleensä hiekka-aavikot ovat erittäin kuivia ja niissä ei ole pysyvää asutusta. Jos alueella on keitaita, aavikon poikki voi kulkea vakiintuneita matkareittejä.
Saharasta 20 % on hiekka-aavikkoa ja 70 % sora-aavikkoa.
Taklamakanin autiomaa, jossa kasvaa hiekan seassa ruohomättäitä harvakseltaan.
Maailman laajin hiekka-aavikko on Arabian aavikoihin kuuluva Rub al-Khali, 595 700 km2. Pohjois-Afrikan Saharassa on monia suuria ergejä, muun muassa Itäinen iso erg, Läntinen iso erg, Majabat al-Koubra, Erg Chebbi, Erg Iguidi ja Erg Chech, jotka kattavat yhteensä noin 15–25 % Saharasta.
Saharan ergit

Suurimmat Saharan dyynikentät eli ergit:
Grand Erg Oriental (ulottuu Tunisiaan)
Grand Erg Occidental
Erg Chech (ulottuu Maliin)
Erg Iguidi (ulottuu Mauritaniaan)
Erg er-Raoui
Erg Tiferine
Erg Tidohaine
Erg Ferradj
Erg Admer
Erg Djourab
Erg Idrisi
Ramla El Kebir
Erg Somaya
Erg Abunugar
Erg Abu Ramada
Negevin autiomaa (ulottuu Israeliin)
Erg Awbari
Erg Ubari
Erg Titersine
Murzuqin hiekkameri
Erg Ouan Kasa
Erg Tannezouft
Erg Takarkouri
Erg Mehedjibat
Erg Tassegefit
Erg Achaif
Erg Atouila
Erg Outouila
Erg Aoukar
Erg Taokest
Erg Chebbi
Erg Lihoudi
Erg Chegaga
Erg Mghiti
Erg Jerboia
Erg Zemoul
Bilman hiekka-aavikko
Jadal
Erg Brousset
Ténéré
Tafassasset
Erg Selima
Kirjallisuutta

Swift, Jeremy: Sahara. Sarja: Maailman villi luonto/Time-Life-kirjat -sarja. WSOY 1982. ISBN 951-0-10936-3.
Bilma erg Nigerissä.
Hietalahti (Vaasa)

| Hietalahti> Sandviken |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Hietalahti korostettuna.
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Keskustan suuralue
Kaupunginosa nro:  2
Väkiluku:  4 855 (1.1.2015)
Postinumero(t):  65100
Lähialueet:  Keskusta, Korkeamäki, Klemettilä, Suvilahti
Hietalahti (ruots. Sandviken) on kaupunginosa Vaasassa, vanhan ydinkeskustan etelä- ja kaakkoislaidalla noin kilometrin etäisyydellä Vaasan ydinkeskustasta.  Ensimmäinen talo Hietalahteen on rakennettu 1920-luvulla. Hietalahti on Vaasan arvostetuimpia asuinalueita kauniiden rakennustensa ja rauhallisen ilmapiirinsä vuoksi.
Vaasan hallinnon tilastoalueista Hietalahti kuuluu Keskustan suuralueeseen.
Monet Vaasan urheilukeskuksista ovat keskittyneet Hietalahteen, esimerkiksi jalkapallostadion, uimahalli, pesäpallostadion, monitoimiviheriö, kiekkogolf-puisto Rytilaakso (jossa aikaisemmin noin vuoteen 1970 saakka sijaitsi siirtolapuutarha), yleisurheilustadion Kaarlen kenttä sekä salibandy-, tennis- ja squash-harrastajien suosima Tennis-Center. Kaupunginosassa sijaitsee myös Vaasan ravirata, jonka pääkatsomon kolmas kerros tuhoutui tulipalossa 7. toukokuuta 2006.
Merkittäviä rakennuksia

Keskussairaala, Karl Viktor Reinius, 1902
S-sairaala, ent. tartuntasairaala, Carl Schoultz, 1925, laajennukset Ingvald Serenius, Niilo Kostiainen, Eeli Marttunen
Vaasan uimahalli, Olli ja Eija Saijonmaa 1961, Kari Kyyhkynen 1983
Bragen ulkomuseo, 24 rakennusta
Hietalahden puisto, Hietalahden Villa
vanha omakotitaloalue Asemakadun, Hietalahdenkadun ja Malmönkadun rajaamassa korttelissa, Carl Schoultz
Sato-kortteli eli ”lättähattutalot”, Malmönkatu, Viljo Revell 1946–1956
Hietalahden koulu, Ravikatu 9, Osmo Sipari 1957
Vaasan kauppaoppilaitos, Elma ja Erik Lindroos
”Peninkulmatalo”, Hietalahdenkatu 22–24, Viljo Revell 1959–1960
Hietalahden jalkapallostadion, Sigge Arkkitehdit, 2016.
Aiheesta muualla

Hietalahti, Sandviken : kaupunginosa Vaasassa 1350–1992. Toim. Lars Sundqvist, Petteri Järvinen, Lauri Hietamäki. Hietalahden pienkiinteistöyhdistys, 1992. ISBN 952-90-4353-8.
Vaasan kaupunginosat ja suuralueet
| --- | --- |
Keskusta:  Keskusta  Hietalahti 
Vöyrinkaupunki:  Vöyrinkaupunki  Klemettilä 
Vaskiluoto:  Satama  Sokeri  Niemeläntie 
Palosaari:  Yliopisto  Onkilahden ranta  Sunti  Palosaaren keskus  Vikinga 
Gerby:  Isolahti  Vetokannas  Länsimetsä  Vanha Gerby  Kortelaakso  Lillby  Pukinjärvi  Rajarinne  Gerbyn niemi  Gerby  Västervik  Gerbyn saaristo 
Kotiranta:  Kustaala  Kotiranta  Metsäkallio  Böle 
Huutoniemi:  Asevelikylä  Purola  Huutoniemi  Teeriniemi  Melaniemi 
Ristinummi:  Alkula  Haapaniemi  Vanha Vaasa  Ristinummi  Vanha satama 
Höstvesi:  Pilvilampi  Höstvesi  Runsor 
Suvilahti:  Korkeamäki  Suvilahti 
Sundom:  Yttersundom  Översundom  Sundomin saaristo 
Vähäkyrö:  Merikaarto  Kirkonkylä  Tervajoki 
Hietalahden aluetta ilmakuvassa.
Hietasimpukka

| Hietasimpukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Lahko::  Myoida
Heimo::  Myidae
Suku::  Mya
Laji::  arenaria
Kaksiosainen nimi
 Mya arenaria  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Hietasimpukka Wikispeciesissä   Hietasimpukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hietasimpukka (Mya arenaria) on noin 5 cm:n mittainen, pohjaan kaivautuneena elävä suolaisen veden simpukkalaji. Väriltään se on likaisenvaalea ja muodoltaan pitkänomaisen soikea. Se kaivautuu pohjamutaan jopa 20 cm:n syvyyteen ja työntää sieltä hengitys- ja ravintoputkensa pohjan pintaan. Hietasimpukka on yksi viidestä Suomen vesillä Itämeressä tavattavasta mereisestä simpukkalajista.
Hietasimpukka on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikan Atlantin rannikolta. Kotiseudullaan hietasimpukkaa kerätään kaupallisesti ihmisravinnoksi erityisesti Uudessa Englannissa.
Kaivautuneen hietasimpukan alapäästä esiin pistää eläimen jalka, ylös merenpohjaan työntyy sifo, jonka päässä on veden imu- ja poistoaukot.
Amerikasta hietasimpukka on tulokaslajina levinnyt Eurooppaan viimeistään 1500-luvulla, mutta mahdollisesti jo muutamaa vuosisataa aiemmin.  Se on ihmisen mukana levinnyt myös Tyynen valtameren puolelle.
Hietasimpukan tieteellisen nimen mukaan on saanut nimensä Itämeren nykyinen geologinen vaihe Myameri.
Aiheesta muualla

Dave Cowles (2007) Mya (Arenomya) arenaria Linnaeus, 1758 (Arkistoitu – Internet Archive) Rosario Beach Marine Laboratory, Walla Walla University
Tietoa simpukoista (Arkistoitu – Internet Archive) Avoin oppimiskeskus/Vantaa, Jorma Sarsama 2002
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q20958  BOLD: 30912  CoL: 44RHY  EoL: 46470499  EUNIS: 60430  GBIF: 7791733  GISD: 1159  iNaturalist: 81634  IRMNG: 10837781  ITIS: 81692  NatureServe: 2.802379  NBN: NHMSYS0021054648  NCBI: 6604  Observation.org: 8600  OBIS: 140430  Paleobiology Database: 101900  SeaLifeBase: 47985  WoRMS: 140430  ZooBank: 4A1F5693-6289-47D1-AABF-5F00674DB5A0  Laji.fi: MX.212380
Méduse (1810)

| Méduse |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Crucyn telakka, Paimboeuf
Kölinlasku:  24. kesäkuuta 1806
Laskettu vesille:  1. heinäkuuta 1810
Palveluskäyttöön:  26. syyskuuta 1810
Poistui palveluskäytöstä:  5. heinäkuuta 1816 tuhoutui ajettuaan karille
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 080 t
Pituus:  46,93 m
Leveys:  11,91 m
Syväys:  5,9 m
Miehistöä:  326
Aseistus
Aseistus:  tykkikansi: 28 × 18 naulan tykkiä puolikansi ja etukansi: 8 × 8 naulan tykkiä 8 × 36 naulan karronadia 12 × 18 naulan karronadia
Méduse oli vuonna 1810 vesillelaskettu 40-tykkinen Ranskan laivaston Pallas-luokan fregatti. Alus osallistui Napoleonin sotiin ja erityisesti vuosikymmenen vaihteen Mauritiuksen taisteluihin sekä iskuun Karibianmerelle.
Bourbonien palattua valtaan aluksesta tehtiin aseistettu kuljetusalus, jonka tehtävänä oli kuljettaa siirtokuntia jälleen valvontaan otettaessa Ranskan hallinnon henkilökuntaa Saint-Louisiin Senegaliin. Aluksen kyvyttömäksi osoittautuneen päällikön ohjausvirheen vuoksi alus ajautui Mauritanian edustalla heinäkuussa 1816 Arguinin matalikolle, jossa se haaksirikkoutui. Aluksen miehistö ja matkustajat pelastautuivat aluksen veneisiin ja pikaisesti tehdylle lautalle. Pelastusvene, joka veti perässään lauttaa, hylkäsi sen kuitenkin pian lähdön jälkeen ulapalle. Ainoastaan kourallinen lautalla olleista pelastui.
Lautalla koettujen kauhujen tultua julkisuuteen Médusesta tuli yksi purjelaivakauden tunnetuimmista haaksirikkoutuneista aluksista. Théodore Géricault maalasi tapahtuman innoittamana teoksen Medusan lautta, joka ei kuitenkaan saanut suuremmalti kehuja kriitikoilta. Nykyään maalausta pidetään yhtenä romantiikan ajan Ranskan taiteen pääteoksista.
Palvelus

Vuonna 1811 Méduse lähetettiin Nymphen kanssa Jaavan rannikolle, jossa alukset muodostivat Joseph-Francois Raoulin alaisuudessa toimineen fregattiviirikön. Alukset saapuivat 2. syyskuuta Britannian kuninkaallisen laivaston 32-tykkisen fregatin HMS Bucephaluksen varjostamina Surabayaan. Kaksi päivää myöhemmin toinen brittialus HMS Barracouta liittyi varjostavaan osastoon, mutta se menetti kontaktin ranskalaisiin 8. syyskuuta. Méduse ja Nymphe haastoivat 12. syyskuuta Bucephaluksen, joka pakeni kadottaen varjostettavansa seuraavana päivänä. Méduse palasi Brestiin 22. joulukuuta, minkä jälkeen se palveli Atlantilla. Vuonna 1814 alus kuului laivasto-osastoon, joka lähetettiin valtaamaan Guadeloupe.
Napoleonin syrjäyttämisen ja Bourbonien valtaan palaamisen jälkeen Ludvig XVIII pyrki palauttamaan laivaston johtoon kuningasmielisiä upseereita. Tämän seurauksena Médusen päälliköksi nimettiin varakreivi Hugues Duroy de Chaymareys, vaikka hän ei ollut ollut merellä 25 vuoteen.
Méduse lähti 17. kesäkuuta 1816 Rochefortista yhdessä varastolaiva Loiren, priki Argusin ja korvetti Échon kanssa vastaanottaakseen briteiltä Saint-Louisin satamakaupungin Senegalista. Alus kuljetti matkustajia, joiden joukossa olivat muun muassa Senegalin kuvernööriksi määrätty eversti Julien-Désiré Schmaltz vaimonsa Reine Schmaltzin kanssa. Aluksella oli lisäksi sotilaita, toimihenkilöitä ja virkamiehiä, kaikkiaan noin 400 henkeä. Heistä 160 kuului laivan miehistöön. Madeiralle alus saapui 27. kesäkuuta.
Matkan aikana kapteenin ja hänen miehistönsä sekä matkustajien välillä puhkesi riitoja. Kapteenilla oli ystäviä vahvasti kuningasmielisessä merenkulkuministeriössä, ja hänen nimityksensä sanottiin olleen takeeton virkaylennys. Matkustajien joukossa oli myös sotilaita, jotka olivat vielä uskollisia kukistetulle keisari Napoleonille. Lisäksi kapteeni oli nimittänyt navigoijaksi Richefort-nimisen matkustajan, vaikka kokeneempiakin henkilöitä tehtävään olisi ollut tarjolla.
Méduse ylitti päiväntasaajan heinäkuun ensimmäisenä päivänä, ja tapauksen kunniaksi kapteeni järjesti naamiaiset. Juhlinnan aikana laiva joutui väärälle reitille. Suunnistusvirheen takia se törmäsi hiekkasärkälle Länsi-Afrikan matalavetisellä rannikolla. Laivan irrottaminen epäonnistui, pääasiassa siksi, että kapteeni kieltäytyi heittämästä tykkejä yli laidan. Useiden päivien kuluttua laiva alkoi hajota, jolloin kapteeni määräsi sen hylättäväksi. lähde?
Kuusi pelastusvenettä osoittautuivat riittämättömiksi kaikkien aluksella olleiden kuljettamiseen, joten rakennettiin lautta köysillä yhteen kiinnitetyistä lankuista. Pakokauhun vallitessa kapteeni ja vanhemmat upseerit pakenivat vahvimpiin veneisiin luvaten hinata lauttaa. Hinausköydet kuitenkin katkaistiin pian lähdön jälkeen, ja lautta jäi ajelehtimaan ankaraan merenkäyntiin. lähde?
Jälkipuinti

Kapteeni Hugues Duroy de Chaymareys joutui syytteeseen miehistön ja matkustajien hylkäämisestä. Oikeus hyväksyi hänen ontuvan selityksensä laivan hylkäämisestä pelastustöiden johtamiseksi. Hän menetti kuitenkin kaikki kunniamerkkinsä ja joutui vankilaan kolmeksi vuodeksi. Navigoinnista vastannut Richefort vapautettiin. Hänhän oli vain matkustaja eikä näin ollen vastuullinen onnettomuuteen.
Hylky

Ranskalainen etsintäretkikunta paikallisti Médusen hylyn vuonna 1980, kapteenin lokikirjamerkintöjen pohjalta. Hylky oli hajonnut 164 vuodessa niin pahoin, ettei sen nostaminen ollut mahdollista. Pintaan saatiin kuitenkin keramiikkaa, miekkoja, pulloja ja tykkejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Méduse (1810) Wikimedia Commonsissa
Medusan lautta historian kaamein haaksirikko, Suomen Kuvalehti, 31.07.1937, nro 31, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mallipiirustus lautasta, jolla olleista 147 hengestä vain 15 pelastui 13 päivää myöhemmin. Näistäkin vielä viisi henkeä kuoli hetimmiten.
Ulrike Meinhof

Ulrike Meinhof toimittajana. Kuva on vuodelta 1964.
Ulrike Marie Meinhof (7. lokakuuta 1934 Oldenburg, Saksa – 9. toukokuuta 1976 Stuttgart) oli saksalainen toimittaja ja sittemmin radikaali vasemmistolainen terroristi. Hän oli mukana perustamassa saksalaista Punaista armeijakuntaa (Rote Armee Fraktion, RAF), joka tuli julkisuudessa tunnetuksi nimellä Baader-Meinhof.
Elämäkerta

Ennen radikalisoitumistaan Meinhof vaikutti ydinaseiden vastaisessa liikkeessä tiedottajana (vuonna 1957) ja toimi vasemmistolaisen Konkret-lehden toimittajana (vuosina 1959–1969, päätoimittajana 1962–1964). Hän meni naimisiin tunnetun kommunistin Klaus Rainer Röhlin kanssa vuonna 1961 ja sai kaksoset Bettinan ja Reginen 21. syyskuuta 1962. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1968.
Meinhof alkoi liikkua yhä radikaalimmissa piireissä Berliinissä. Vuonna 1970 hän siirtyi maan alle auttaessaan Andreas Baaderia pakenemaan vankeudesta ja otti osaa pankkiryöstöihin ja pommi-iskuihin, joiden kohteina toimivat lähinnä poliisiasemat ja Yhdysvaltain armeijan tukikohdat. Saksan konservatiivilehdistö nimesi ryhmän nopeasti Baader-Meinhofiksi, vaikka Meinhof ei todellisuudessa ollut ryhmän toiminnallinen johtohahmo, vaan keskeinen henkilö Baaderin ohella oli Gudrun Ensslin. Meinhofia voidaan kuitenkin yhdessä Horst Mahlerin kanssa pitää RAF:n ideologisina johtohahmoina. Meinhof kirjoitti monia ryhmän julistuksista. Näissä ryhmä hyökkäsi tavallisten ihmisten riistoa ja kapitalistisen järjestelmän imperialismia vastaan. Horst Mahler ja Ulrike Meinhof ottivat vallankumoukselliseen teoriaansa vaikutteita muun muassa Leniniltä, Maolta, Carlos Marighellalta sekä Jean-Paul Sartrelta ja Frantz Fanonilta.
1972 Meinhof jäi kiinni Langenhagenissa ja hänet tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen. Meinhof oli muun ryhmän ohella syytettynä neljästä murhasta, 30 murhayrityksestä ja rikollisen ryhmittymän perustamisesta.
9. toukokuuta 1976 viranomaiset ilmoittivat Ulrike Meinhofin itsemurhasta. Meinhof löydettiin sellistään hirttäytyneenä. Virallisten tiedotteiden sisältämien lukuisten ristiriitaisuuksien takia asiaa tutkimaan perustettiin kansainvälinen tutkintalautakunta, joka päätyi kyseenalaistamaan, oliko kyseessä itsemurha: ”Tutkimustulosten perusteella on epäiltävissä, että Ulrike Meinhof oli jo kuollut, kun hänet ripustettiin roikkumaan, ja on huolestuttavia viitteitä, joiden mukaan joku ulkopuolinen on sekaantunut kuolemaan.”
Kulttuurissa

Ruotsalainen kirjailija Steve Sem-Sandberg on kirjoittanut Ulrike Meinhofin elämästä romaanin Theres – Romaani Ulrike Meinhofin elämästä. Suomalainen historioitsija Katriina Lehto on kirjoittanut Meinhofista elämäkerran Lähemmäs totuutta – ei todellisuutta ja tehnyt hänestä väitöskirjansa. Ohjaaja Uli Edel on ohjannut Punaista armeijakuntaa käsittelevän vuonna 2008 valmistuneen elokuvan Baader Meinhof Komplex.
Meinhof mainitaan suomalaisen SIG-yhtyeen Ludwig van Beethoven -kappaleessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Baader-Meinhof.com's Ulrike Meinhof -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Meinhofia koskeva osa Crime Library.comin's artikkelissa RAF:sta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Äitini, terroristi Deutsche Welle, 2006 (englanniksi)
Tytär Bettina Röhl äidistään Ulrike Meinhofista (englanniksi)
Kirjallisuutta

Bettina Röhl, Making Communism Fun! Ulrike Meinhof, Klaus Rainer Röhl and the Konkret Files, 2006 - Meinhofin tyttären kirja vanhemmistaan.
Lehto, Katriina: Ulrike Meinhof: Lähemmäs totuutta, ei todellisuutta.  Helsingissä:  Ajatus, 2007.  ISBN 978-951-20-7488-4
Steve Sem-Sandberg, Theres - Romaani Ulrike Meinhofin elämästä, Like 1997
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Vimmerby HC

| Vimmerby HC |
| --- | --- |
Perustettu:  1993
Entiset nimet:  Vimmerby IF (1956-1993) 
Kaupunki:   Vimmerby
Kotiareena:  VBO Arena
– kapasiteetti:  1 750
Sarjataso:  HockeyAllsvenskan
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Per Johansson
Päävalmentaja:   Björn Tholander Olsson
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vimmerby HC on ruotsalainen jääkiekkoseura Vimmerbyn kaupungista Kalmarin läänistä. Se pelaa tällä hetkellä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Vimmerby HC perustettiin vuonna 1993 ja se pelaa kotiottelunsa Arena Hansson Konsult & Konstruktionissa.
Joukkue kaudella 2024-2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Robin Christoffersson | L | 2025 |  |  |
| 30 |  | Joseph Zieba | L | Laina | Göteborg, Ruotsi |  |
| 53 |  | Claes Endre | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2 |  | Kevin Israelsson | R | Laina | Grönskåra, Ruotsi |  |
| 4 |  | Nathan Staios | L | 2025 | Oakville, Ontario, Kanada |  |
| 15 |  | Oskar Lindgren | L | 2025 |  |  |
| 17 |  | Pelle Ström | L | 2025 | Vimmerby, Ruotsi |  |
| 22 |  | Elias Lindgren | L | 2025 | Karlskoga, Ruotsi |  |
| 23 |  | Simon Lindblom | L | Laina | Västerås, Ruotsi |  |
| 27 |  | William Alftberg | L | 2025 |  |  |
| 28 |  | Isak Hansen | R | 2025 |  |  |
| 58 |  | Oskar Hassel | L | 2025 |  |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 10 |  | Jakob Karlsson (C) | L | KH | 2025 | Vimmerby, Ruotsi |
| 14 |  | George Diaco | L | KH | 2025 | London, Ontario, Kanada |
| 18 |  | Kevin Wennström | L | KH / VLH | 2025 | Ängelholm, Ruotsi |
| 19 |  | Anton Carlsson (A) | L | KH / VLH | 2025 |  |
| 24 |  | Hampus Eriksson | L | H | 2025 | Gävle, Ruotsi |
| 26 |  | Lukas Isaksson | R | KH / OLH | 2025 | Tranås, Ruotsi |
| 29 |  | Adam Petersson | R | OLH | 2025 | Vimmerby, Ruotsi |
| 38 |  | Eddie Levin | L | H | 2025 |  |
| 45 |  | Isac Andersson | L | KH / VLH | 2025 | Lysekil, Ruotsi |
| 47 |  | Ville Svensson | L | H | Laina | Kalmar, Ruotsi |
| 48 |  | Elliot Ekefjärd | L | LH | 2025 | Vaxholm, Ruotsi |
| 54 |  | Jakob Heljemo | L | KH / VLH | 2025 | Göteborg, Ruotsi |
| 60 |  | Martin Pärna | L | VLH / P | 2025 | Halmstad, Ruotsi |
| 88 |  | Jesper Kokkonen (A) | L | VLH | 2026 | Tukholma, Ruotsi |
| 92 |  | Hugo Ollila | R | LH | 2025 |  |