Japanin ammattisumoliitto
Organisaatio > Painijat (rikishi)

Lukumääräisesti suurimman osan sumōkaista muodostavat luonnollisesti itse painijat (力士, rikishi; "vahva mies"; termiä käytetään sumotōrista poiketen vain ammattiottelijoista), joiden määrä vaihtelee hieman sumōn kulloisestakin suosiosta ja vuodenajasta riippuen: maaliskuussa paikallisen peruskoulun päätyttyä vapautuu nuoria aloittelijoita oppivelvollisuuden piiristä sumouralle. Kesäkuussa 2006 viralliseen rankinglistaan (banzuke, 番付) kuuluu 731 painijaa, jotka rankataan aina kahden kuukauden välein käydyn turnauksen (honbasho, 本場所) tulosten perusteella kuuteen eri divisioonaan. Neljään alimpaan divisioonaan (makushita, sandanme, jonidan ja jonokuchi arvojärjestyksessä) kuuluvat painijat ovat toritekejä (取り的), jotka eivät nauti kahteen ylimpään divisioonaan (maku(no)uchi ja jūryō eli jūmaime) kuuluvien 70 korkea-arvoisimman painijan, sekitorien (関取), etuoikeuksista.
Perinteinen tapa aloittaa ammattiura sumopainissa on yrittää päästä teini-iässä jonkin tallin oppilaaksi. Helpoimmin tämä onnistuu kykyjenetsijän suosituksin tai esimerkiksi koululaisturnauksissa osoitetuilla tuloksilla ja lupaavan ruumiinrakenteen ja huippu-urheilijalle sopivan mielenlaadun avulla. Ylenpalttinen paino on tässä vaiheessa vain haitaksi. Uuden painijan on toki täytettävä minimikokovaatimus (173 cm ja 75 kg), josta tosin voidaan joustaa 166 cm:iin asti mikäli ehdokas on muutoin ansiollinen urheilutesteissä. Lisäksi kaikille pyrkijöille järjestetään lääkärintarkastus. Tultuaan hyväksytyksi ja oteltuaan ensimmäisen turnauksensa niin sanottuna maezumōna (前相撲) aloittelija saa ensimmäisen virallisen arvorankkauksensa kuutosdivisioonan pohjalta pyrkimyksenään nousta nopeasti kohti korkeampia arvoasteita.
Vaihtoehtoinen tapa siirtyä ammattisumouralle on oppivelvollisuuden suorittamisen jälkeen jatkaa ylemmissä oppilaitoksissa ja saavuttaa muutamissa ennalta nimetyissä opiskelija- tai muissa amatööriturnauksissa erinomaisia tuloksia, joiden perusteella on mahdollista saavuttaa makushita tsukedashin (幕下付け出し) asema. Tsukedasheilla oli oikeus tulla rankatuksi suoraan kolmanneksi korkeimman makushita-divisioonan pohjalle arvoon makushita 60 tai jopa arvoon makushita 15, joka kokonaisrankingissa on jo 100. sijan tietämillä. Perusteluna tälle on noin 20-vuotiaiden ja keskimäärin jo selvästi yli satakiloisten tsukedashien ylivoima itseään viitisen vuotta nuorempien joukossa. Nyttemmin tsukedashin arvon saamisen kriteerejä on kiristetty selvästi, mutta toisaalta parhaimmilla heistä on oikeus tulla rankatuksi jopa niinkin korkealle kuin arvoon makushita 10.
Tsukedasheja siirtyi 1960-luvulta alkaen yhä enemmän ammattisumon piiriin jopa siinä määrin, että muutamat valmentajat pyrkivät värväämään heitä kuutosdivisioonan pohjalta aloittavien painijoiden tukemisen sijasta. Tämä koettiin ongelmaksi, sillä liian nopeasti liian paljon saavuttaneet tsukedashit eivät aina vastanneet valmentajien piirissä vallinneita käsityksiä painijoille asetettavista vaatimuksista. Hämmästyttävää on, että vain yksi tsukedashi, Wajima Hiroshi, on toistaiseksi saavuttanut korkeimman eli suurmestarin (yokozuna, 横綱) arvon. Toiseksi korkeimman, mestarin eli ōzekin (大関), arvon saavuttaneissa heitä on useita.
Ammattilaissumossa vallitsee puhdas meritokratia. Vain honbashoissa saavutetuilla tuloksilla on merkitystä arvioitaessa miehen arvoa seuraavassa ranking-listassa. Toritekit ottelevat 15-päiväisissä turnauksissa keskimäärin joka toisena päivänä pyrkimyksenään saavuttaa vähintään neljä voittoa sääntöjen määräämissä seitsemässä ottelussaan. Voittoisa ottelusaldo (kachikoshi, 勝ち越し) eli toritekeillä vähintään tulos 4–3 (voitot perinteisesti ensin lueteltuina) ja kaikkina viitenätoista turnauspäivänä ottelevilla sekitoreilla vähintään tulos 8–7 takaa arvon säilymisen vähintäänkin ennallaan ja hyvin todennäköisesti sen nousemisen. Mitä enemmän voittoja, sitä suurempi luonnollisesti on arvonnousu. Päinvastoin toimii tappiollinen ottelusaldo (makekoshi, 負け越し). Saman ottelusaldon saavuttaneiden painijoiden keskinäinen järjestys seuraavassa ranking-listassa säilyy aina samana kuin edeltävässä turnauksessa saavutettu järjestys. Kolmessa alimmassa divisioonassa saavutettu tappioton, divisioonakohtainen turnausvoitto takaa suoran nousun seuraavaksi ylempään divisioonaan.
Kolmanneksi korkeimpaan makushita-divisioonaan noussut painija kuuluu jo 190 korkea-arvoisimman joukkoon. Makushitassa paikkansa vakiinnuttaneet ovat viimeistään erittäin kovatasoisia ottelijoita, joita ei voi odottaa voittavansa pelkällä luontaisella lahjakkuudella. Monet makushitat ovat aiemmin sekitoriarvossa otelleita konkareita, jotka ovat menettäneet aiemman asemansa esimerkiksi loukkaantumisen tai ikääntymisen myötä. Makushitassa majailee nopeasti sinne nousseiden nuorten lupausten lisäksi toki myös paljon kolmikymppisiä, tasonsa vakiinnuttaneita toritekejä, joiden kyvyt eivät vain yksinkertaisesti riitä korkeammalle. Mikäli talliin kuuluu yksikin sekitori, toimii osa sen toritekeistä hänen henkilökohtaisina avustajinaan (付け人, tsukebito) ja hoitavat hänen juoksevia asioitaan, jotta hän voi keskittyä harjoitteluun. Toritekit toimivat tallissa muutoinkin työntekijöinä ja vastaavat sen tilojen siivouksesta, ruoanlaitosta, kylpyjen järjestämisestä ja niin edelleen. Useimmissa talleissa tätä jokapäiväistä toimintaa johtaa shishōn vaimo, okami-san (おかみさん), eräänlainen tallin vääpeli). Mikäli shishō on naimaton tai leski, on vaimon perinteiset tehtävät järjestetty jollakin muulla tavoin.
Raja ylimmän toriteki-divisioonan kärjen ja alemman sekitori-divisioonan pohjan välillä on suurin mitä ranking-listoilta löytyy. Yläpuolella olevat jūryōt kuuluvat sekitorien maineikkaaseen luokkaan kun taas alapuolella olevat makushitat ovat suurelle yleisölle harmaata toritekien massaa, johon kuuluvia yksittäisiä painijoita eivät tavallisesti tunne kuin ammattisumoa tavanomaista tarkemmin seuraavat. Jūryōhon nouseva tai sinne palaava painija saa useita etuoikeuksia, joista toriteki voi vain uneksia. Taloudellisesti tärkein on sekitorin oikeus sumoliiton maksamaan kuukausipalkkioon, sillä toritekeille maksetaan vain turnauskohtaista, vaatimatonta päivärahaa.
Ulkoisesti sekitorin tunnistaa helpoimmin silkkisestä otteluvyöstä (shimekomi, 締め込み), joka voi väriltään olla muukin kuin kauhtuneen musta; ja näyttävästä, ōichomageksi (大銀杏髷) kutsutusta ja neidonhiuspuun lehteä muistuttavasta hiuslaitteesta, jota hän on oikeutettu käyttämään itse otteluiden lisäksi myös muissa virallisissa tilaisuuksissa kuten esimerkiksi sekitorien häissä (toritekit ovat hyvin harvoin naimisissa). Ennen toisen divisioonan ottelujen alkua jūryō-arvoiset sekitorit esitellään toritekeistä poiketen dohyō-iri (土俵入り) -seremoniassa yleisölle pukeutuneina tukijoidensa kustantamiin, taitavasti kirjailtuihin, silkkisiin, esiliinan kaltaisiin vaatteisiin (keshomawashi, 化粧回し) kahdessa ryhmässä riippuen siitä, ottelevatko he idän vai lännen puolella eli saapuvatko he dohyōlle tuona nimenomaisena päivänä itäisestä vai läntisestä pukuhuoneesta. Ensimmäisen divisioonan otteluja edeltää noin tuntia myöhemmin vastaava seremonia.