stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konepistooli
Historia

Ensimmäinen konepistoolin periaatetta käyttävä ase oli italialainen Revelli ”Villar Perosa” 1915. Ase oli kaksipiippuinen, tarkoitettu lentokoneen tähystäjän aseeksi ja oli sijoitettu jalustalle. Ase ei näin ollut konepistooli, vaan muistutti kaksoispikakivääriä.
Ensimmäisen varsinaisen konepistoolin, massasulkuperiaatteella toimivan Bergmann MP18/I:n suunnitteli saksalainen insinööri Hugo Schmeisser vuonna 1916. Sen lippaana käytettiin alun perin Parabellum-pistooliin suunniteltua 32 patruunan rumpulipasta. Saksan armeija ehti käyttää asetta ensimmäisen maailmansodan viimeisenä vuonna 1918.
Konepistoolit otettiin käyttöön ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa lähinnä juoksuhautojen vyöryttämisessä. Toisen maailmansodan aikana jalkaväen tulivoiman tarve lisääntyi nopeasti ja joukkoja aseistettiin lisääntyvässä määrin konepistooleilla. Sittemmin rynnäkkökivääri on korvannut lähes kokonaan konepistoolit ja ne ovat jääneet lähinnä erikoisjoukkojen aseiksi.
Suomen puolustusvoimat pyrki toisen maailmansodan aikana sijoittamaan jokaiseen jalkaväkiryhmään yhden konepistoolimiehen. Sodan loppuvaiheessa konepistooleita yritettiin saada joka ryhmään kaksi, minkä lisäksi jalkaväkijoukkueessa olisi tullut olla ainakin yksi pikakivääri. Tämäntapaista kokoonpanoa koulutettiin joissakin joukko-osastoissa vielä 1980-luvulla. Vasta 1990-luvun suuret asehankinnat poistivat konepistoolit tavanomaisten joukkojen välineistöstä.
Tunnetuimpia toisen maailmansodan aikaisia konepistooleja ovat yhdysvaltalainen Thompson M1, saksalainen MP-40, brittiläinen Sten, suomalainen Suomi-konepistooli ja neuvostoliittolainen PPŠ-41. Talvisodassa puna-armeija käytti mallia PPD-34.
Nykyaikaisempia malleja ovat israelilainen Uzi ja tšekkiläinen Vz. 61 Škorpion 1950-luvulta, Heckler & Kochin valmistama MP5 1960-luvulta, yhdysvaltalainen MAC-10 vuodelta 1970, Fabrique Nationalen valmistama FN P90 1990-luvulta sekä Heckler & Kochin MP7 2000-luvulta. Suomalaista suunnittelua ja tuotantoa 1980-luvulta edustaa Jatimatic.
Toimintaperiaate

Konepistooli on pääsääntöisesti massasulkuinen ase, jossa lukko on avoin. Lukko liikkuu ohjaimessa, jona toimii joko aseen runko tai erilliset rungon sisään asennetut ohjaimet. Edellistä edustaa esimerkiksi Suomi-konepistooli, jälkimmäistä PPS-43. Lukon massa ja palautusjousi ovat mitoitetut siten, että ne riittävät lataamaan aseen lippaasta, sulkevat lukon tiiviiksi, laukaisevat patruunan ja poistavat hylsyn ejektorin kautta ulos. Ne myös pitävät lukon kiinni niin kauan, että ruutikaasun paine piipussa ja patruunapesässä laskee, jotta hylsy poistuu ehjänä. Erillistä iskuria ei tavallisesti ole, vaan lukossa on kiinteä iskupiikki. Lukossa on myös hylsyn ulosvedin. Lukkoa liikuttaa palautusjousta vasten rekyylin patruunapesästä ulos työntämä hylsy. Palautusjousi tai -jouset ovat lukon takana sen ja rungon välissä. Ohjaimet tai jousen sisään asennettu tanko pitävät jousen linjassa. Rungon takaosassa on vaimennin, joka voi olla jousi, vaimennusmateriaalia, hydraulinen tai lukon puristamaan ilmaan perustuva. Mekanismi on yksinkertainen, ja konepistooli voidaan suunnitella nopeaksi valmistaa massatuotantona suhteellisen vaatimattomissa konepajoissa ja yksinkertaisilla työmenetelmillä. Lukko, piippu sekä lipas ja sen kiinnitys ovat tärkeimmät aseen häiriöttömän toiminnan ja riittävän osumistarkkuuden takaamiseksi. Brittiläinen Sten on esimerkki tällaisesta konepistoolista.
Toimintaperiaatteen merkittäviä haittoja ovat vahinkolaukauksen vaara sekä aseen kontrollointi sarjatulella. Raskas lukko voi liikkua palautusjousta vasten lippaan yli aseen pudotessa, latausvivun tarttuessa tai iskusta ladaten aseen. Tällöin lukon kiinteä iskupiikki laukaisee patruunan heti. Tämä voidaan estää mekanismilla, joka lukitsee lukon asetta varmistettaessa, tai erillisellä iskupiikillä, joka toimii vain liipasinta painettaessa. Huono syöttö lippaasta voi aiheuttaa patruunan puristumisen lukon ja patruunapesän väliin, jolloin se voi juuttua tai syttyä patruunapesän ulkopuolella.
Sarjatulella rekyyli pyrkii nostamaan asetta erityisesti, jos tulinopeus on suuri. Tätä on pyritty vähentämään suujarrulla joka ohjaa ruutikaasut jarruttamaan rekyyliä, tulinopeuden rajoittimella sekä suunnittelemalla ase tulinopeudeltaan hitaaksi, jolloin tulen tarkkuus ja talous samalla paranevat.
Hitaasta tulinopeudesta on myös se etu, että pienellä harjoittelulla voi oppia ampumaan yksittäislaukauksia tai hyvin lyhyitä sarjoja, jolloin kertatulen valintaa ei tarvita, mikä edelleen yksinkertaistaa asetta. PPS-43 on esimerkki tällaisesta konepistoolista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konepistooli Wikimedia Commonsissa
The British Sten submachine gun explained (englanniksi)
Bergmann MP18/I
Sten MK II
Saw (lyhytelokuva)

| Saw |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Wan
Käsikirjoittaja:   Leigh Whannell  James Wan 
Tuottaja:  Darren McFarlane
Säveltäjä:  Charlie Clouser
Kuvaaja:  Martin Smith
Leikkaaja:   James Wan  Neil Monteith 
Pääosat:   Leigh Whannell  Paul Moder  Katrina Mathers  Dean Francis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Tuotantoyhtiö:  Lions Gate Home Entertainment (2005) (DVD)
Levittäjä:  Lionsgate Home Entertainment
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  9 ½ minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  Omakustanne
Seuraaja:  Saw
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saw on 9 ½ minuuttia kestävä australialainen lyhytelokuva vuodelta 2003. Sen ohjasi James Wan ja käsikirjoitti Leigh Whannell, joka myös esiintyy siinä. Alun perin se tehtiin mainostamaan kokopitkää Saw-elokuvaa studioille ja näyttelijöille. Varsinainen elokuva tehtiinkin 2004. Internetissä lyhytelokuvaa kutsutaan nimellä Saw 0.5. Siitä tuli lopulta kohtaus varsinaiseen elokuvaan, jossa kuitenkin käänteistä karhunrauta-ansaa pitää Amanda Young (Shawnee Smith) eikä David. Alkuperäinen lyhytelokuva on Saw: Uncut Edition-DVD:n toisella levyllä.
Juoni

Nuori mies David (Whannell) on kuulusteluhuoneessa puhumassa nimettömälle, epäsympaattiselle poliisille (Paul Moder). David on käsiraudoissa ja hänen kasvoillaan ja paidallaan on verta. Pöydällä on esineitä todistepusseissa. Savuketta poltellen hän kertoo poliisille, että hänen lopetettuaan työnsä sairaalassa, hänet iskettiin tajuttomaksi ja vietiin isoon huoneeseen.
Huoneessa David heräsi tuoliin sidottuna suuri ruosteinen metalliesine lukittuna päässään.
Vähän ajan kuluttua vieressä oleva tv käynnistyi ja alkoi näyttää videota pelottavasta nukesta nimeltään Billy. Ääni kertoo, että hänen päässään oleva laite on ”käänteinen karhunrauta”, joka on kiinnitetty hänen leukoihinsa ja joka tulee repimään hänen kasvonsa auki suurella voimalla, jollei hän aukaise sen lukkoa sitä ennen. Nukke kertoo, että avain löytyy hänen kuolleen sellitoverinsa mahasta.
David saa siteensä rikottua, mutta samalla laukaisee ajastimen laitteen takaosassa. Huoneen toiselta puolelta hän löytää ruumiin, kuten luvattiinkin; mies (Dean Francis) on kuitenkin elossa vaikkakin täysin halvaantunut. David panikoi ja aukaisee miehen vatsan, löytää avaimen, avaa laitteen ja heittää sen pois juuri kun se laukeaa.
David alkaa huutaa ja itkeä kauhusta. Huoneen ovelle tulee Billy-nukke kolmipyörällä. Hän onnittelee Davidia selviämisestä, ja kertoo hänelle että hän on todistanut, ettei enää ole kiittämätön elossaolemisesta.
Lyhytelokuva loppuu kun poliisi kysyy ”Oletko kiitollinen, David?” mikä saa nuoren miehen taas murtumaan. Lopputekstien aikana näytetään CGI-kopiota pesuhuoneesta, jota myöhemmin käytettiin varsinaisessa Saw-elokuvassa, vaikkakin pienin muutoksin. Seinällä näkyvässä tirkistysaukossa näkyy silmä, mitä ideaa käytettiin myöhemmin toisten ansojen kohdalla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Leigh Whannell  | … |  David   |
|  Paul Moder  | … |  poliisi   |
|  Katrina Mathers  | … |  hoitaja   |
|  Dean Francis  | … |  halvaantunut uhri   |
Vertailu Saw (2004) > Yhtäläisyydet

Täyspitkä Saw-elokuva lainaa monia Davidin piirteitä. Zepp Hindle (Zep) työskentelee myös sairaalassa sekä kuuntelee korvalappustereoita ja polttaa tupakkaa kuten Adam Stanheight. Käänteinen karhunrauta jonka sai Amanda Young.
Leigh Whannell kirjoitti ja näytteli molemmissa, tosin eri roolissa.
James Wan ohjasi molemmat filmit
Melkein koko lyhytfilmi, mukaan lukien dialogi ja kamerakulmat, kopioitiin vastaavaan kohtaukseen.
Lopussa näytetty pesuhuone oli päänäyttämönä täyspitkässä filmissä.
Tirkistysreikä joka näytetään pesuhuoneessa. Jigsaw katselee sellaisesta Paulin ja Markin pelejä täyspitkässä Saw'ssa.
Vertailu Saw (2004) > Eroavuudet

Leigh Whannell esitti Davidia lyhytelokuvassa, mutta Adam Stanheightiä Saw’ssa.
Paul Moder esitti poliisia, mutta Danny Glover täytti saman roolin Saw’ssa David Tappina.
Billy-nukke on erinäköinen ja -kuuloinen
Lopussa nähty pesuhuone on isompi ja toimii toisena ansana
David käyttämä karhunrauta-ansa on eri versio Amandan käyttämästä.
Danny Glover

| Danny Glover |
| --- | --- |
 Danny Glover vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1946 (ikä 78) San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–
Merkittävät roolit:  Albert Johnson (Häivähdys purppuraa) Roger Murtaugh (Tappava ase) etsivä David Tapp (Saw)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Daniel Lebern Glover (s. 22. heinäkuuta 1946 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Glover on tunnettu muun muassa Mel Gibsonin aisaparina Tappava ase -elokuvissa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | Pako Alcatrazista | sellitoveri #3 |  |
| 1982 | Deadly Drifter |  |  |
| 1984 | Tilaa sydämessä | Moze |  |
| 1985 | Silverado | Mal |  |
| 1985 | Peter Weirin Todistaja | James McFee |  |
| 1985 | Häivähdys purppuraa | Albert |  |
| 1987 | Tappava ase | Roger Murtaugh |  |
| 1988 | Taistelutunnus BAT 21 | kapteeni Bartholomew Clark |  |
| 1989 | Tappava ase 2 | Roger Murtaugh |  |
| 1989 | A Raisin in the Sun |  |  |
| 1990 | Viha lepää vierelläni | Harry | independent-elokuva |
| 1990 | Predator 2 | komisario Mike |  |
| 1991 | Grand Canyon – elämää kaupungissa | Simon |  |
| 1991 | Voi luoja! | Raymond |  |
| 1991 | Ei armoa Harlemissa | Easy Money |  |
| 1991 | Paholaislentäjät | komentaja Frank | elokuvasovitus |
| 1992 | Tappava ase 3 | Roger Murtaugh |  |
| 1993 | Fort Washingtonin sankarit |  | independent-elokuva |
| 1993 | Bopha! |  |  |
| 1994 | Maverick |  |  |
| 1994 | Enkelit | George Knox |  |
| 1995 | Operaatio Dumbo |  |  |
| 1995 |  Fallen Angels: Red Wimd |  |  |
| 1997 | Sateentekijä | tuomari Tyrone |  |
| 1997 | Switchback - Kilpajuoksu kuoleman kanssa | Bob Goodall |  |
| 1998 | Tappava ase 4 | Roger Murtaugh |  |
| 1998 | Egyptin prinssi | Jetro | äänirooli |
| 1998 | Beloved – rakastettu | Paul D. Garner |  |
| 1998 | Antz – Muurahaizet | Barbatus | äänirooli |
| 1999 | Kahjo kalareissu | Gus Green |  |
| 2000 | Boesman and Lena |  |  |
| 2000 | Freedom Song |  | televisioelokuva |
| 2001 | The Royal Tenenbaums | Henry Sherman |  |
| 2003 | Good Fences |  |  |
| 2004 | The Cookout |  |  |
| 2004 | Saw | etsivä David Tapp | independent-elokuva |
| 2005 | Manderlay | Wilhelm |  |
| 2005 | Missing in America |  |  |
| 2005 | Sotilaan tytär | Jake Neeley |  |
| 2006 | Tallipihan bilehileet | Miles-muuli | äänirooli |
| 2006 | Karvanaama | Ken Hollister |  |
| 2006 | Dreamgirls | Marty Madison |  |
| 2007 | Be Kind, Rewind |  |  |
| 2007 | Shooter | eversti Issac Johnson |  |
| 2007 | Honeydipper | Tyrone Purvis |  |
| 2008 | Be Kind Rewind | herra Fletcher |  |
| 2008 | Blindness | mies |  |
| 2009 | 2012 |  |  |
| 2010 | Death at a Funeral | Russell-setä |  |
| 2010 | Isku New Yorkiin |  |  |
| 2010 |  Alfa ja Omega | Winston | äänirooli |
| 2011 | Age of the Dragons | kapteeni Ahab |  |
| 2014 | Beyond the Lights | ylikomisario David |  |
| 2014 | Bad Asses | Bernie Pope |  |
| 2015 | Bad Ass - Bad Asses on the Bayou | Bernie Pope |  |
| 2015 | Gridlocked | Sully |  |
| 2016 | Almost Christmas | Walter |  |
| 2018 | The Old Man & the Gun | Teddy Green |  |
| 2018 | Sorry to Bother You | Langston |  |
| 2018 | Proud Mary | Benny |  |
| 2019 | The Last Black Man in San Francisco  | isoisä |  |
| 2019 | The Dead Don't Die | Hank Thompson |  |
| 2019 | Strive | herra Rose |  |
| 2019 | Jumanji: The Next Level | Milo Walker |  |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | B.J. and the Bear | TV-reportteri Mac Thomas | 1 jakso |
| 1979 | Lou Grant | Leroy | 1 jakso |
| 1981 | Palmerstown, U.S.A. | Harley | 1 jakso |
| 1981 | The Greatest American Hero | varapuheenjohtaja | 1 jakso |
| 1981 | Hill Street Blues | Jesse John Hudson | 4 jaksoa |
| 1981 | Gimme a Break! | Bill | 1 jakso |
| 1983 | Chiefs | Marshall Peters | 1 jakso |
| 1983, 1989 | American Playhouse | Walter Lee Younger, Lester | 2 jaksoa |
| 1986 | Tall Tales & Legends | John Henry | 1 jakso |
| 1989 | Vaarojen maa | Joshua Deets | neliosainen minisarja |
| 1989 | Saturday Night Live | Roger Murtaugh | 1 jakso |
| 1991 | Kapteeni Planeetta | professori Apollo | äänirooli, 1 jakso |
| 1993 | The Untold West | kertoja | äänirooli, 1 jakso |
| 1993 |  Queen | Alec Haley | kolmiosainen minisarja |
| 1995 | Happily Ever After: Fairy Tales for Every Child | kuningas | äänirooli, 1 jakso |
| 1995 | Fallen Angels | Philip Marlowe | 1 jakso |
| 2003 | Biography | kertoja | äänirooli, 1 jakso, dokumenttisarja |
| 2005 | Earthsea | Ogion | kaksiosainen minisarja |
| 2005 |  Teho-osasto | Charlie Pratt Sr. | 4 jaksoa |
| 2007-2008 | Perhesiteet | Isaac Marshall | 6 jaksoa |
| 2008 |  Tallipihan bilehileet | Miles-muuli | äänirooli, 1 jakso |
| 2009 | Kovan onnen kundi | Thomas | 1 jakso |
| 2009 | Nite Tales: The Series | Jeremiah | 1 jakso |
| 2010 | American Masters | kertoja | äänirooli, 1 jakso, dokumenttisarja |
| 2010 | Tulilinjalla | asiakas | 1 jakso |
| 2011 | Viekkaat veijarit | Charlie Lawson | 1 jakso |
| 2011 | Vihjeet hukassa | Mel Hornsby | 1 jakso |
| 2012 |  Kosketus | Arthur Teller | 7 jaksoa |
| 2013 | Ironside | Frank Ironside | 1 jakso |
| 2013 | American Dad! | Minstrel Krampus | äänirooli, 1 jakso |
| 2016 | Criminal Minds | Hank Morgan | 1 jakso |
| 2016 | Mozart in the Jungle | pormestari | 1 jakso |
| 2017 | Cold Case Files | kertoja | äänirooli, 1 jakso, dokumenttisarja |
| 2017 | Cold Case Files | kertoja | äänirooli, kuusiosainen minisarja |
Filmografia > Ääninäyttely videopeleissä

| Vuosi | Videopeli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Brer Rabbit and the Wonderful Tar Baby | kertoja |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Danny Glover Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Salomoninsaaret

Salomoninsaaret tai Salomonit (ent. myös Salomonsaaret) on saaristovaltio Tyynellämerellä. Maantieteellisesti se on osa Melanesiaa ja sijaitsee Papua-Uuden-Guinean itäpuolella suureksi osaksi Salomonin saaristossa. Salomoninsaaret koostuu yli 990 saaresta, joiden yhteispinta-ala on yli 30 000 neliökilometriä ja asukasluku vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan 721 455. Maan pääkaupunki on yli 130 000 asukkaan Honiara, joka sijaitsee Guadalcanalin saarella. Valtaosa maan väestöstä on melanesialaisia ja uskonnoltaan kristittyjä. Salomoninsaaret päätyi Ison-Britannian siirtomaaksi 1800-luvun lopulla ja itsenäistyi 7. heinäkuuta 1978. Toisen maailmansodan aikana saarilla käytiin merkittäviä taisteluita Japanin ja Yhdysvaltojen välillä. Salomoninsaaret kuuluu nykyään Kansainyhteisöön.
Maantiede ja ilmasto

Salomoninsaarten pääsaaret muodostuu pitkästä saariryhmästä, joka ulottuu yli 1 500 kilometriä Papua-Uudesta-Guineasta kaakkoon. Salomoninsaaret kuuluu eteläisen Tyynenmeren suurimpiin saaristoihin ja sijaitsee noin 1,3 miljoonan neliökilometrin vesialueella. Salomoninsaarten yli 990 saaresta yli 320 on asutettuja. Suurimmat saaret ovat Guadalcanal (5 336 km²), Malaita (3 840 km²), Santa Isabel (3 380 km²), Choiseul (3 200 km²), Makira (3 188 km²) ja New Georgia (2 145 km²). Maapinta-alaa Salomoninsaarilla on 30 407 neliökilometriä.
Pääsaaret ovat vuoristoisia, ja niiden korkein huippu on 2 330 metrin korkuinen Mount Popomanaseu Guadalcanilla. Pääsaaret kulkevat käytännössä kahdessa rinnakkaisessa luoteesta kaakkoon kuuluvassa jonossa. Pohjoiseen ketjuun kuuluvat muun muassa Choiseul, Santa Isabel ja Malaita ja eteläiseen Vella Lavella, Uuden-Georgian saaret, Savo ja Guadalcanal. Guadalcanalista 555 kilometriä itään on vielä pienempi Santa Cruzin saarten ryhmä. Rennell on puolestaan maailman suurin koralliatolli, ja saaren itäosa kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Monet pienemmistä saarista ovatkin hiekan ja palmupuiden peittämiä atolleja.
Geologisesti Salomoninsaaret ovat osa Papua-Uuden-Guinean Uuden-Irlannin saaresta alkavaa ja Vanatuun jatkuvaa vulkaanista kaarta. Saarilla on tulivuoria, joista osa on aktiivisia. Santa Cruzin saariston Tinakula ja merenalainen Kavachi purkautuvat säännöllisesti muutaman vuoden välein. Saaret ovat myös geologisesti aktiivista, ja pieniä maanjäristyksiä tapahtuu usein.
Toukokuun lopulta joulukuun alkuun asti saarilla vallitsee kuivakausi ja kaakosta puhaltavat tuulet saavat aikaan miellyttävän lauhkean ilmaston. Joulukuun puolivälistä toukokuun puoliväliin monsuunituulet tuovat saarille sadekauden, jonka aikana lämpötilat ja kosteus ovat korkeampia ja sateet voimakkaampia. Pääkaupunki Honiarassa sataa keskimäärin 2 150 millimetriä vuodessa, mikä on vähemmän kuin suurimmassa osassa muuta maata. Vuotuinen sademäärä on noin 3 050 millimetriä. Päivälämpötilat vaihtelevat 27 ja 32 asteen välillä ja öisin se saattaa tippua noin 19 asteeseen.
Salomoninsaarten maantieteellisestä eristyksestä johtuen niillä on päässyt kehittymään runsaasti kotoperäisiä eläinlajeja, kuten 69 lintulajia, joita ei tavata missään muualla, sekä useita jyrsijä- ja lepakkolajeja. Ihmisten mukana tulleet kissat ovat kuitenkin tehokkaasti hävittäneet useimmat Guadalcanalin alkuperäiset nisäkkäät. Saarilla elää kaikkiaan 47 nisäkäslajia, joista 26 on melkein tai täysin kotoperäisiä. Kasvillisuustyypeistä voidaan erottaa mangrovesuot, makeavetiset suot, alankojen ja vuoriston sademetsät sekä osan vuotta kuivat metsät. Guadalcanalilla on myös jonkin verran ruohikkoa.
Historia > Varhaishistoria

Salomoninsaaret asutettiin arkeologisten ja kielitieteellisten todisteiden perusteella noin 4 000 – 5 000 vuotta sitten. Salomonin saariston pohjoisosista, Papua-Uuteen-Guineaan kuuluvulta Bukan saarelta on löytynyt todisteita 30 000 vuotta vanhasta asutuksesta. Sieltä väestö jatkoi itään ja etelään Vanuatuun, Uuteen-Kaledoniaan ja Fidžille sekä Polynesian Tongalle ja Samoalle. Ensimmäiset asukkaat puhuivat austronesialaisia kieliä.
Varhaisimmat todisteet Lapita-kulttuurista on Santa Cruzin saarilta noin vuodelta 1500 eaa. Tässä vaiheessa suurin osa ihmisistä eli pienissä kylissä heimoalueilla ja harjoitti kaskiviljelyä, kalastusta, metsästystä, veistosten veistämistä, kudontaa ja kanootin rakennusta. Esi-isiä palvottiin ja verikostojen, pääkallonmetsästyksen sekä kannibalismin harjoittaminen oli yleistä.
Historia > Eurooppalaisten tulo

Espanjalainen löytöretkeilijä Álvaro de Mendaña de Neira vieraili saarilla vuonna 1568 ja uudestaan vuonna 1595. Mendañan tavoitteena oli perustaa alueelle siirtokunta, mutta hän kuoli malariaan, ja selviytyjät palasivat kahden kuukauden kuluttua takaisin Peruun, josta he lähtivät alun perin matkaan. Mendaña löysi saarilta kultaa ja nimesi ne kuningas Salomon mukaan Salomoninsaariksi luultuaan löytäneensä yhden hänen tarunhohtoisista kultakaivoksistaan.
Englantilainen löytöretkeilijä Philip Carteret vieraili 1767 Santa Cruzin saarilla ja Malaitalla. 1700-luvun lopussa alueelle tuli lisää löytöretkeilijöitä ja valaanpyytäjiä. Pahamaineiset santelipuun kauppiaat kävivät saarilla 1840-luvulta 1860-luvulle. 1860-luvulla merimiehiltä vaihdetut tuliaseet lisäsivät selvästi alueen sisäistä väkivaltaa. Samaan aikaan eurooppalaisten tuomat taudit tappoivat väestöä. Lähetyssaarnaajat olivat tähän aikaan aktiivisia muualla eteläisen Tyynenmeren alueella, mutta liikkuivat varovaisesti pahamaineisina tunnetuilla Salomoninsaarilla. Katkeruus eurooppalaisia kohtaan kasvoi ja useita lähetyssaarnaajia murhattiin.
Historia > Britannian protektoraatiksi

Orjakauppiaat veivät vuosien 1871 ja 1903 välisenä aikana 30 000 miestä Salomoninsaarilta työskentelemään Australian ja Fidžin sokeriruokoviljelmille. Tämä julistettiin aikanaan laittomaksi ja osa miehistä palasi takaisin. Lokakuun alussa vuonna 1927 Malaitalla puhkesi eurooppalaisia vastaan kapina, joka sai alkunsa veronkeräysmatkalla olleen englantilaisen virkamiehen surmasta. Seuraavana vuonna useita kapinallisia, heidän johtajansa Basiana mukaan lukien, hirtettiin silloisessa pääkaupungissa Tulagissa.
Yhdistynyt kuningaskunta julisti 6. lokakuuta 1893 osan Salomoninsaarista protektoraatikseen ja laajensi aluetta vuosina 1897 ja 1898. Siirtomaahallinnon luomisen taustalla oli estää työvoiman rekrytoinnissa tapahtuneita väärinkäytöksiä, mutta myös halu hallinnoida uudiasukkaiden ja paikallisten välisiä kontekteja sekä estää ranskalaisten maaliitokset. Britannia luopui vuonna 1899 vaatimuksistaan Länsi-Samoalla ja sai vastineeksi Saksalta Shortlandsaaret, Choiseulin, Ontong Javan ja Santa Isabelan saaret. Saksa piti itsellään vain pohjoisimmat Salomonin saariston saarista.
Lähetyssaarnaajat yrittivät kitkeä pois paikallista kulttuuria ja julistivat vanhojen tapojen ja perinteiden harjoittamisen pahuudeksi. Taikuuden harjoitus ja pääkallonmetsästys vähenivät. Siirtomaahallinto toimi pääosin sivistyneesti paikallisia kohtaan, mutta sen tarkoitus oli edistää erityisesti eurooppalaisten kauppiaiden ja uudisasukkaiden asemaa. Siirtomaalain rikkomisesta paikallisia rankaistiin usein ankarasti.
Historia > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana saarilla käytiin ankaria taisteluja. Japanilaiset valtasivat Shortlandsaaret huhtikuussa 1942. Tulagi vallattiin kolme viikkoa myöhemmin, ja japanilaiset alkoivat rakentaa kiitotietä Guadalcanaliin. Vuonna 1942 alueella käydyssä Savon saaren taistelussa japanilaiset hyökkäsivät Yhdysvaltojen kuljetuksia vastaan aiheuttaen vakavia tappioita. Yhdysvallat saavutti vähitellen ylivoiman, joka maksoi kuitenkin valtavasti miehiä molemmin puolin. Kuuden kuukauden kuluttua japanilaiset vetäytyivät Uuden-Georgian saarelta.
Guadalcanalin taistelun aikana arviolta 30 000 japanilaista ja 7 000 amerikkalaista sai surmansa, ja Guadalcanalin pohjoisrannikolle upposi valtava määrä sota-aluksia. Vuoden 1943 aikana liittoutuneet saivat vallattua takaisin lisää saaria. Vuoden loppuun mennessä enää Choiseul ja Shortlandsaaret olivat japanilaisten hallussa, ja nekin saatiin takaisin Japanin antautumisen jälkeen vuonna 1945.
Hallinto ja politiikka > Poliittinen järjestelmä

Salomoninsaaret on brittiläiseen kansainyhteisöön kuuluva parlamentaarinen demokratia ja perustuslaillinen monarkia. Salomoninsaarten valtionpäämies on Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki eli kuningas Charles III. Paikallisesti häntä edustaa viiden vuoden välein valittava kenraalikuvernööri, joksi vuonna 2024 valittiin David Tiva Kapu.
Maalla on yksikamarinen parlamentti, jonka 50 edustajaa valitaan neljä vuotta kestävälle kaudelle. Parlamentti valitsee pääministerin, joka toimii hallituksen päämiehenä. Kenraalikuvernööri nimittää muun hallituksen pääministerin suosituksesta. Vuoden 2024 vaalien jälkeen pääministeriksi valittiin Jeremiah Manele.
Salomoninsaarten puolueet ovat varsin löyhiä liittoumia, eivätkä ne ole kovinkaan järjestäytyneitä. Vuoden 2019 vaaleissa peräti 21 edustajaa valittiin sitoutumattomana, ja suurimmat puolueet olivat Salomoninsaarten demokraattinen puolue ja Kadere-puolue, jotka saivat kumpikin 8 paikkaa. Pääministeriksi valittu Sogavarekin kampanjoi sitoutumattomana, mutta vaalien jälkeen hän uudelleenkäynnisti Ownership, Unity and Responsibility -puolueensa. Salomoninsaarilla ehdokkaiden puolueuskollisuus on varsin heikkoa, ja monet siirtyivätkin tukemaan OUR-puoluetta. Elokuussa 2022 sillä oli 34 edustajaa parlamentin 50 jäsenestä.