stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvä tieteellinen käytäntö
Soveltaminen käytännössä

Hyvään tieteelliseen käytäntöön kuuluvia menettelyjä ovat muun muassa tiedeyhteisön tunnustamien toimintatapojen noudattaminen, yleinen huolellisuus ja tarkkuus tutkimustyössä (mittaus, tulosten kirjaaminen, tallentaminen, arviointi ja esittäminen) sekä rehellisyys. Tutkijan tulee soveltaa tiedonhankinnassa, tutkimuksessa ja arvioinneissa tieteellisen tiedonhankinnan mukaisia menetelmiä samoin kuin hyvää tutkijan ammattietiikka. Tieteellisen tiedon tulee olla avointa ja muiden tutkijoiden tutkimusta tulee arvostaa. Tutkimus on suunniteltava, toteutettava ja raportoitava tieteelliselle tiedolle asetettujen edellytysten mukaisesti. Tutkimusraportoinnin tulee olla yksityiskohtaista.
Tutkimusprojektissa tutkimusorganisaation asema, oikeudet, vastuut, osuus tekijyydestä ja velvollisuudet on määritelty kirjallisesti ennen tutkimuksen aloittamista ja henkilöstön valintaa, samoin kuin tutkimustulosten omistajuus ja aineistojen säilyttäminen (kaikkien osapuolten hyväksymällä tavalla). Tutkimuksen sidosryhmiin liittyviä hyvän tieteellisen käytännön menetelmiä ovat mm. tutkimukseen kuuluvien sidonnaisuuksien ilmoittaminen tutkimukseen osallistuville ja tulosten raportoinnin yhteydessä. Tutkimuksen hallinnointi on toteutettava hyvän hallintotavan mukaisesti (henkilöstö- ja taloushallinto).
Eri tieteenaloilla on yleisten tieteellisten menettelytapojen lisäksi yksityiskohtaiset tieteenalakohtaiset menettelytavat tieteen harjoittamiseen. Vastuu hyvän tieteellisen käytännön harjoittamisesta kuuluu jokaiselle tiedeyhteisön jäsenelle, ja tutkimusetiikan ja tieteen käytäntöjen opetus on osa oppilaitosten opetusta. Oppilaitos voi julkaista laitoskohtaisia ohjeita tieteen harjoittamisen käytännöistä, ja yleisiä ohjeita on saatavilla mm. ammattijärjestöjen ja tieteenalajärjestöjen kautta.
Aiheesta muualla

Tutkimuseettinen neuvottelukunta
Tutkimuseettisen neuvottelukunnan vuonna 2012 päivitetty ohje (pdf)
Jouni Hynynen

| Jouni Hynynen |
| --- | --- |
 Jouni Hynynen Ilosaarirockissa Joensuussa heinäkuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1970 (ikä 55)
Muusikko
Aktiivisena:  1991–
Tyylilajit:  heavy metal suomirock
Soittimet:  kitara bassokitara
Yhtyeet:  Kotiteollisuus (1991–) Pronssinen Pokaali (1995–2000) Maanalainen armeija (2019–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jouni Kalervo Hynynen (s. 15. helmikuuta 1970 Joutseno) on lappeenrantalainen muusikko. Hän on lappeenrantalaislähtöisen Kotiteollisuus-yhtyeen laulaja, kitaristi ja sanoittaja. Hynynen on toiminut myös kolumnistina ja juontajana ja julkaissut kirjoja.
Ura

Vuosina 1995–2000 Hynynen vaikutti Pronssinen Pokaali -yhtyeen kitaristina. Kotiteollisuus-yhtyeessä hän toimii säveltäjänä ja sovittajana yhdessä muun yhtyeen ja joskus myös tuottaja Mikko Karmilan kanssa.
Hynynen on toiminut pakinoitsijana muun muassa Etelä-Saimaa-, Kouvolan Sanomat- ja Kymen Sanomat -lehtien Seepra-viikkoliitteessä, Keskisuomalaisessa ja Ilosaarirockin Internet-sivuilla.
Jouni Hynynen ja Jone Nikula juonsivat Subin Äijät-ohjelmaa. Ohjelmaa tehtiin kaksi tuotantokautta.
Hynysestä tuli kirjailija, kun Like Kustannus julkaisi elokuussa 2007 teoksen Rakkaudella, Hynynen, joka koostuu Hynysen kirjoittamista kolumneista. Kirjasta on otettu yhdeksän painosta.lähde?
Syksyllä 2009 Jouni Hynynen julkaisi kaksi kirjaa. Ukonhauta kertoo levyn syntyprosessista. Se sisältää niin päiväkirjoja kuin muitakin merkintöjä sekä Mikko Karmilan valokuvia. Elokuussa 2009 ilmestyi runokokoelma Mies katoaa, joka on Hynysen toinen kaunokirjallinen teos. Osasta Hynysen kirjoista on tehty myös äänikirja (muun muassa Rakkaudella Hynynen, Mies Katoaa), jossa kirjailija itse lukee teoksensa.
Jouni on pyörittänyt vuodesta 2019 lähtien Maanalainen armeija -sooloprojektiaan.
Hynynen osallistui Vain elämää -tv-ohjelman 14. tuotantokaudelle, joka esitettiin Nelosella syksyllä 2023. Hänen osallistuminen ohjelmaan herätti paljon keskustelua etenkin fanien keskuudessa, sillä Hynynen on aiemmin kritisoinut avoimesti ohjelmaa ja sen konseptia.
Hän on näytellyt Kummeli esittää: Kontio & Parmas -sarjassa.
Yksityiselämä

Hynysen puoliso on vuodesta 2012 saakka ollut näyttelijä Mari Perankoski. He kihlautuivat toukokuussa 2016 ja avioituivat syyskuussa 2016.
Etelä-Karjalaan Hynysen vanhemmat muuttivat, kun hänen äitinsä oli raskaana. Muusikon lähes koko suku on kotoisin Ylä-Savosta, erityisesti Iisalmesta. Hynynen on viettänyt lapsuuden kesiä akselilla Paisua-Sonkajärvi-Iisalmi.
Instrumentit ja laitteisto > Kitarat

Les Paul Studio
Les Paul Standard
Les Paul Voodoo
Arto Piiraisen custom-kitara Heavymachinery (malli muistuttaa Gibson Exploreria)
Sävellyskitarana akustinen Takamine
Kirjat

Hynynen, Jouni: Rakkaudella, Hynynen.  (Teksti pohjautuu aiemmin eri lehdissä ja internet-sivuilla julkaistuihin kirjoituksiin)  Helsinki:  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-990-2
Hynynen, Jouni & Karmila, Mikko: Ukonhauta.  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0354-5
Hynynen, Jouni: Mies katoaa.  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0347-7
Hynynen, Jouni: Kesämies.  Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0475-7
Liimatta, Tommi & Hynynen, Jouni: Rillipää ja läski. Kirjeenvaihto 2007–2009.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2010.  ISBN 978-951-0-36070-5
Hynynen, Jouni & Sinkkonen, Jari: Kotiteollisuus.com.  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0753-6
Hynynen, Jouni: Karjalainen ruletti.  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0806-9
Hynynen, Jouni: Paskapuhetta.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0947-9
Hynynen, Jouni: Kadonnutta tavaraa etsimässä.  Helsinki:  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1443-5
Hynynen, Jouni: Muistikuvia. Helsinki: Like, 2018. ISBN 978-952-01-1790-0.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jouni Hynysen henkilökuva Image-lehdessä 8/2007.
Jouni Hynynen Like.
Jouni Hynynen lauluntekijänä - Fono.fi
| n k Kotiteollisuus |
| --- | --- |
 Jouni Hynynen  Jari Sinkkonen  Janne Hongisto  Miitri Aaltonen   Aki Virtanen  Simo Jäkälä  Tomi Sivenius  Marko Annala 
Studioalbumit:  Hullu ukko ja kotiteollisuus  Aamen  Eevan perintö  Tomusta ja tuhkasta  Kuolleen kukan nimi  Helvetistä itään  7  Iankaikkinen  Sotakoira  Ukonhauta  Kotiteollisuus  Sotakoira II  Maailmanloppu  Kruuna / Klaava  Vieraan vallan aurinko  Valtatie 666  Jumalattomat   Susirajalla 
Kokoelmat:  Murheen mailla 1996–2007  Murheen mailla singlet 1996–2007  Murheen mailla II 2007–2014 
EP:t:  Kuulohavaintoja  Yksinpuhelu  ±0  Routa ei lopu (on ilmoja pidelly)  Kultalusikka  Kummitusjuna  Kuollut kävelee 
Singlet:  ”Noitavasara”  ”Routa ei lopu”  ”Juoksu”  ”Eeva Perintö”  ”Jos sanon”  ”Kädessäni”  ”Rakastaa/ei rakasta”  ”Vuonna yksi ja kaksi”  ”Helvetistä itään”  ”Minä olen”  ”Tämän taivaan alla”  ”Vieraan sanomaa”  ”Kaihola”  ”Vapaus johtaa kansaa”  ”Arkunnaula”  ”Tuonelan koivut”  ”Mahtisanat”  ”Soitellen sotaan”  ”Raskaat veet”  ”Kalevan miekka”  ”Adventti”  ”Yötä vasten”  ”Maailmanloppu”  ”Hyvien puolella”  ”Silmä silmästä, hammas hampaasta”  ”Helvetti jäätyy”  ”Emmauksen tiellä”  ”Kuoleman kurviin”  ”Viinamäki”  ”Pukki tulee! Oletko valmis?”  ”Varjoihmiset”  ”Helvetin hieno matka”  ”Kusipää”  ”Järjen ääni”  ”Herttarouva”  ”Sfinksi”  ”Susirajalla”  ”Vanha mies” 
DVD:t:  DVD  Tuuliajolla 2006  Itärintama 2003-2010 
Kirjat:  Murheen mailla – virsiä vuosilta 1996–2005  Kotiteollisuus.com - Vittuilua jo vuodesta 2001 
Muuta:  Rai rai!  Luettelo Kotiteollisuuden kappaleista  Kotiteollisuuden diskografia 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana
Hyvää syntymäpäivää (Sigin kappale)

Hyvää syntymäpäivää on yksi Sigin tunnetuimmista kappaleista, jonka yhtye julkaisi Purppura-levyllään.
Kappaleen sanoittaja ja laulaja oli alun perin Matti Inkinen. Inkinen pyöritti myöhemmin syntymäpäiväpalvelua, jossa sai soittaa Inkisen numeroon, jolloin Inkinen lauloi kappaletta puhelimeen. Soittoja tähän numeroon ehti kertyä tuhansia.
Sijoitus listoilla

Kappale nousi Suomen hittilistalla sijalle 13 tammikuussa 1986, ja pysyi listoilla pari kuukautta. Suomen vanhojen singlelistojen mukaan kappale sijoittui lokakuussa vuonna 1985 viikolla 43 sijalle 29 ja nousi viikolla 44 sijalle 22. Sama vuoden marraskuussa viikolla 45 se oli sijalla 23, viikolla 46 sijalla 18, viikolla 47 sijalla 14, viikolla 48 sijalla 15. Joulukuussa 1985 viikolla 49 se oli sijalla 15, seuraavalla viikolla sijalla 22, viikolla 51 sijalla 19 ja viikolla 52 sijalla 22. Tammikuussa 1986 viikolla 1 sija oli 22, viikolla 2 sija 26, viikolla 3 sija 29.
Toisen tiedon mukaan kappale olisi korkeimmillaan ollut myyntilistan sijalla 14. Rumba-lehden listalla kappale sai noin 500 pistettä..
Kertosäe

Hyvää syntymäpäivää sinulle rakkain.

Hyvää syntymäpäivää toivotan.

Hyvää syntymäpäivää sinulle rakkain,

ja paljon onnea vaan.

 
(”Hyvää syntymäpäivää” -kertosäe)
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Matti Inkinen – laulu  Rauno Linja-aho – kitara  Ari Hemmilä – bassokitara  Jukka Merisaari – rummut  Juha Oksanen – kosketinsoitin :  Tuotanto Atte Blom – tuottaja  T. T. Oksala – tuottaja  Svante Forsbäck – masteroija
Elbe Häkkinen

Elbe Häkkinen (o.s. Rokkanen, 2. syyskuuta 1914 Pietari – 6. huhtikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän käytti nimimerkkiä "Lalli". Hän oli Mirjam Helinin sisar, ja hänen isänsä oli PSO:n kauppaneuvos Oskar Rokkanen.
Häkkinen kuoli keltatautiin. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Nimimerkki K. Raikko epäselvyydet

Kauko Käyhkö teki joukon kappaleita, joihin hän laittoi tekijäksi K. Raikko, mutta Elbe Häkkinen oli ehtinyt rekisteröidä nimimerkin nimiinsä aikaisemmin kuin Käyhkö. Asiasta käytiin oikeutta. Oikeuden päätös oli, että Elbe Häkkinen saa Teosto-korvaukset näistä kappaleista, vaikka ne olivatkin Kauko Käyhkön tekemiä.
Aiheesta muualla

Elbe Häkkisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Elbe Häkkisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Hyppynaruloru

Saksalainen kuvituskuva lasten hyppynaruleikistä, noin vuodelta 1860.
Hyppynaruloruja on leikitty ympäri maailmaa jo satoja vuosia. Lapset leikkivät yhdessä esimerkiksi koulujen välitunneilla hyppynaruleikkejä, joihin sisältyy hyppimisen ja narun pyörittämisen lisäksi myös loruja, joilla hyppimisestä tehdään hauskempaa ja joilla sitä rytmitetään.
Hyppynaruleikit ovat usein ryhmäleikkejä, joissa hyppynarun toisessa tai molemmissa päissä on pyörittäjä, ja hyppynarua hyppää vähintään yksi, mutta monesti useampi hyppijä kerrallaan. Hyppynarua käytetään myös urheilun ja kuntoilun apuvälineenä, mutta siihen liittyvät loruleikit ovat enimmäkseen lasten suosiossa.
Hyppynarun hyppäämiseen liittyvät leikit ja lorut ovat luultavasti kulkeutuneet maasta toiseen aikojen saatossa. Suomessa tunnettua ”Pappi, lukkari” -lorua vastaavaa, lähes samanlaista ”Tinker, tailor” -lorua on leikitty muun muassa Englannissa.
Historia

Hyppynarulla hyppäämistä on kuvattu jo muinaisessa Egyptissä, jossa hypättiin viiniköynnöksen yli, ja lasten on kuvattu hyppäävän jonkinlaisella narulla myös keskiaikaisissa maalauksissa. Leikkien ja niihin liittyneiden lorujen kantautumisajankohtia Eurooppaan ja Amerikkaan on kuitenkin vaikea määritellä. Vaikka hyppynaruleikkien historia on hiukan sumeaa, on kuitenkin selvää, että alun perin laji oli tytöiltä kielletty, samoin kuten useimmat muutkin ulkoleikit, sillä tyttöjen oli tärkeää olla avuksi kotona, ja lisäksi hyppynarulla hyppimiseen olisi sisältynyt riski, että heidän nilkkansa olisivat paljastuneet. Vasta tyttöjen aloitettua hyppynarulla hyppiminen niihin leikkeihin niihin tulivat mukaan myös lorut.
Yhdysvalloissa tyttöjen naruhyppelyn yleistymiseen ja sen suosion nousemiseen vaikutti voimakkaasti se, että perheet muuttivat kaupunkeihin 1800-luvun lopulla. Sieltä lapsille tarjoutui sekä paljon leikkikavereita, että myös jalkakäytäviä ja muita sileitä pintoja jotka sopivat hyppynarulle. Myös Lelumuseon vuonna 2020 aikana järjestämä muistitietokeruu leikeistä ja leluista paljasti, että ulkoleikit ja naruhyppely korostuivat erityisen voimakkaasti 1960–1970-luvun lapsuuttaan eläneiden muisteluissa. Se oli myös aikaa, jolloin muuttoliikkeen myötä moni lapsiperhe muutti lähiöihin ja uudet elementtirakenteiset koulut ja lähiöiden tasoitetut pihat täyttyvät lapsilaumoista.
Hyppynarulorujen tarkoituksena on jäsentää leikkiä, kun taas lorujen sisältö ovat leikissä toissijaisia. Riimit ovat loruleikeissä sekä eräänlaisia sanaleikin leikkikaluja, väline kommunikointiin muiden kanssa, sekä mahdollisuus kielelliseen sekä rytmilliseen leikkiin ja kehittymiseen. Leikkeihin liittyvät lorut tai laulut ovat siis omassa kategoriassaan epätavallisia, koska ne on välitetty ensisijaisesti lapselta lapselle yleensä ilman perimmäistä syytä, toisin kuin muut lastenlorut, jotka välittyvät aikuiselta lapselle ja sisältävät usein moraalin. Uusia hyppynaruloruja syntyy jatkuvasti uusien hyppijöiden aloittaessa leikit, mutta vanhat lorut ovat säilyneet niiden rinnalla jo yli sata vuotta. Vanhoissa, säilyneissä loruissa voi olla lasten aikaisemmasta leikkikulttuurista johtuen tyttömäiseksi käsitettyjä viittauksia tuleviin poikaystäviin tai avioliittoon.
Kirjallisuutta

Mervi Koski (toim.): Västäräkki vääräsääri ja yli 600 muuta suomalaista lastenlorua, kansanrunoa ja hokemaa. Karisto 2010. ISBN 9789512349326
Iona & Peter Opie. The Lore and Language of Schoolchildren. Oxford University Press 1959.
Aiheesta muualla

Ruotsinkielisiä hyppynaruloruja Folkhälsanin leikkitietopankissa
Helinä Häkkänen
Julkaisuja, tietokirjat

Helinä Häkkänen, Profiloija, Bazar, 2025 ISBN 9789524036054
Helinä Häkkänen-Nyholm (toim.), Psykopatia, Edita, 2009 ISBN 978-951-37-5604-8
Häkkänen-Nyholm, Helinä & Nyholm, Jan-Olof (toim.): Psychopathy and Law: A Practitioner's Guide.  John Wiley & Sons, 2012.  ISBN 978-0-470-97238-0
Helinä Häkkänen-Nyholm, Jan-Olof Nyholm, 130 kysymystä avioerosta: psykologin ja lakimiehen opas hyvään eroon Readme.fi, 2015 ISBN 978-952-321-011-0
Häkkänen-Nyholm, Helinä. 100 kysymystä narsismista, Helsinki: Readme.fi, 2018. ISBN 978-952-321-185-8
Aiheesta muualla

ResearchPortal: Helinä Inkeri Häkkänen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID
Reino Häkälä

| Reino Häkälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1917 Porvoo
Kuollut: 22. syyskuuta 1981 (64 vuotta) Trollhättan, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Anastasia Majuri-Häkälä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Reino Häkälä (20. maaliskuuta 1917 Porvoo – 22. syyskuuta 1981 Trollhättan, Ruotsi) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja.
Ura

Häkälä teki 1940-luvulla useita opintomatkoja, esimerkiksi Tanskaan vuosina 1947–1949. Hän toimi näyttelijänä Kuopion Yhteisteatterissa 1943–1944 ja Turun Työväen Teatterissa 1944–1945, mitä seurasi rupeama ohjaajana, näyttelijänä ja lavastajana Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1945–1947. Vuosina 1949–1950 Häkälä toimi Porvoon Näyttämön apulaisjohtajana ja lavastajana.
Häkälä näytteli 1940-luvulla kolmessa Ilmari Unhon ohjaamassa kokoillan elokuvassa: Miehen kunnia (1943), Kartanon naiset (1944) ja Kanavan laidalla (1949). Miehen kunniassa Häkälän tehtävä oli avustajatasoa, Kartanon naisissa hän näytteli sivuroolin kreivi von Otterina ja Kanavan laidalla -elokuvassa hänellä oli sivuosa Niilona. Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä (1946) Häkälä näytteli ison sivuosan Niskavuoren Anttina.
Yksityiselämä

Häkälän vanhemmat olivat kirvesmies Henrik Hjalmar Häkälä ja Hilda Vilhelmiina Einiö. Häkälä avioitui kirjakauppa-apulaisen Anastasia Majurin kanssa huhtikuussa vuonna 1950. Saman vuoden syyskuussa aviopari saapui Tukholmaan Ruotsiin, mutta jo joulukuun lopulla jätti Häkälä vaimonsa ja muutti Eskilstunaan. Aikanaan kohua herättänyttä Häkälän pariskunnan avioerojuttua käsiteltiin laajasti sanomalehdissä niiden syytösten valossa, jotka Anastasia Majuri-Häkälä oli nostanut miestään vastaan syyttäen tätä mm. homoseksualismista. Viiden vuoden oikeuskäsittelyn jälkeen Korkein oikeus hyväksyi Anastasia Majuri-Häkälän kanteen, jolla hän vaati avioliittoaan peruuntumaan, julistaen avioliiton pätemättömäksi ja velvoitti Reino Häkälän maksamaan entiselle vaimolleen useiden satojen tuhansien markkojen korvaukset. Häkälä jäi asumaan Ruotsiin toimien siellä mm. harrastajateatterin johtajana ja tehden näytelmien ohjaustöitä.
Hyppypäästäiset

| Hyppypäästäiset |
| --- | --- |
 Kultajättiläishyppypäästäinen (Rhynchocyon chrysopygus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Synnyttävät nisäkkäät Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Hyppypäästäiset Macroscelidea  Butler, 1956
Heimo::  Hyppypäästäiset Macroscelididae  Bonaparte, 1838
Katso myös
   Hyppypäästäiset Wikispeciesissä   Hyppypäästäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tummajättiläishyppypäästäinen (Rhynchocyon petersi).
Lyhytkorvahyppypäästäinen (Macroscelides proboscideus).
Hyppypäästäiset (Macroscelidea) on afrikkalainen nisäkäslahko, joka vielä muutama vuosikymmen sitten luettiin hyönteissyöjiin. Hyppypäästäisillä on hyvin kehittyneet aivot ja suurehkot silmät. Hyppypäästäiset on varsin pieni ja yhtenäinen lahko, johon luetaan vain yksi heimo (hyppypäästäiset, Macroscelididae), jossa on neljä sukua ja 17 lajia sekä lukuisia alalajeja.
Etymologia

Hyppypäästäisiä on toisinaan kutsuttu myös norsupäästäisiksi niiden englanninkielisen nimen elephant shrews mukaan. Nimitys tulee lajeille ominaisesta pitkästä kärsämäisestä kuonosta, aiemmin oletetusta sukulaisuussuhteesta varsinaisiin päästäisiin (Soricidae), ulkonäöllisestä yhtenevyydestä päästäisten kanssa ja siitä, että ne päästäisten tavoin syövät selkärangattomia. Nykyisin hyppypäästäisten ei katsota olevan sukua varsinaisille päästäisille, ja siksi niitä on alettu englannin kielessä kutsua myös sengeiksi niiden bantukielisen nimityksen mukaan. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008 niille uutta suomenkielistä nimeä ”kuonokkaat”.
Levinneisyys

Suurin osaa hyppypäästäisistä elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja vain yksi laji, norsupäästäinen, Pohjois-Afrikassa Välimeren rannikolla. Lahkon alkuperäinen levinneisyysalue käsitti koko Afrikan, mutta Saharan kuivuminen on jakanut sen kahtia. Hyppypäästäisiä tavataan monenlaisissa ympäristöissä autiomaasta metsiin, mutta missään ne eivät ole erityisen runsaslukuisia. Koska hyppypäästäiset ovat varovaisia ja niillä on hyvä suojaväri, niiden havaitseminen ja pyydystäminen on usein vaikeaa, vaikka ne ovat päiväeläimiä ja hyvin aktiivisia liikkeissään.
Ulkonäkö ja koko

Hyppypäästäisillä on kaksi huomiota herättävää tuntomerkkiä. Ensinnäkin jatkuvasti liikkuva ”kärsä” – pitkä, liikkuva kuono, jonka päässä ovat sieraimet. Toinen tuntomerkki on pitkät ja hieman kengurumaiset takajalat, erityisesti sääret, joiden luut muodostuvat yhteenkasvaneista sääri- ja pohjeluusta (hyppypäästäiset). Nämä eläimet eivät kuitenkaan hypi takajalkojensa varassa. Hyppypäästäisten pituus vaihtelee huomattavasti lajeittain 10–30 senttimetrin välillä ja paino alle 50:stä yli 700 grammaan.
Elintavat

Toisin kuin useimmat muut piennisäkkäät, hyppypäästäiset saavat kerrallaan usein vain 1–2 poikasta. Poikaset ovat syntyessään suhteellisen suuria ja hyvin karvoittuneita. Ne myös näkevät melko hyvin ja pystyvät melko pian juoksemaan. Hyppypäästäiset ovat melko lyhytikäisiä, luonnossa ne voivat saavuttaa 4 ja eläintarhassa 5,5 vuoden iän.
Hyppypäästäisten ravinto koostuu pääosin hyönteisistä ja muista selkärangattomista pikkueläimistä, mutta siihen kuuluu myös siemeniä ja silloin tällöin kasvien vihreitä osia.
Luokittelu

Käsitykset hyppypäästäisten evolutiivisesta asemasta muiden nisäkkäiden joukossa ovat vaihdelleet. Niitä on pidetty paitsi hyönteissyöjinä, myös sorkkaeläinten, tupaijoiden ja jäniseläinten sukulaisina. Uusimpien eikä aivan kiistattomien molekyylifylogeneettisten tutkimusten mukaan hyppypäästäiset voitaisiin lukea samaan ylälahkoon Afrotheria muun muassa kultamyyrien, sireenieläinten ja norsueläinten kanssa. Anatominen aineisto ei kuitenkaan tue tätä teoriaa.
Hyppypäästäisten heimossa katsottiin aiemmin olevan useita alaheimoja. Näistä Macroscelidinae, Mylomygalinae ja Myohyracinae olivat esihistoriallisia ja kuolivat sukupuuttoon jo pleistoseenikaudella noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Elossa olevat lajit jaettiin kahteen alaheimoon: jättiläishyppypäästäiset (Rhynchocyoninae, sisälsi suvun Rhynchocyon) ja hyppypäästäiset (Macroscelinae, sisälsi muut 3 sukua). Uudemmissa luokituksissa näitä alaheimoja ei yleensä enää käytetä.
Luokittelu > Suvut ja lajit

Vuonna 2005 ilmestyneen Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teoksen mukaan hyppypäästäisten heimossa oli tuolloin 4 sukua ja 15 lajia. Lajimäärä kasvoi kahdella, kun vuonna 2008 julkaistiin tieteelle uusina nisäkäslajeina Tansaniasta löydetty Rhynchocyon udzungwensis ja Etelä-Afrikasta löydetty Elephantulus pilicaudus. Vuonna 2014 tieteelle kuvattiin Namibiasta löydetty uusi laji Macroscelides micus.
Elephantulus
Elephantulus pilicaudus
Lyhytkuonohyppypäästäinen (Elephantulus brachyrhynchus)
Kapinhyppypäästäinen (Elephantulus edwardii)
Tummajalkahyppypäästäinen (Elephantulus fuscipes)
Tummahyppypäästäinen (Elephantulus fuscus)
Pensashyppypäästäinen (Elephantulus intufi)
Idänkalliohyppypäästäinen (Elephantulus myurus)
Somalianhyppypäästäinen (Elephantulus revoili)
Norsupäästäinen (Elephantulus rozeti)
Punahyppypäästäinen (Elephantulus rufescens)
Lännenkalliohyppypäästäinen (Elephantulus rupestris)
Macroscelides
Lyhytkorvahyppypäästäinen (Macroscelides proboscideus)
Macroscelides micus
Petrodromus
Nelivarvashyppypäästäinen (Petrodromus tetradactylus)
Jättiläishyppypäästäiset (Rhynchocyon )
Rhynchocyon udzungwensis
Kultajättiläishyppypäästäinen (Rhynchocyon chrysopygus)
Täpläjättiläishyppypäästäinen (Rhynchocyon cirnei)
Tummajättiläishyppypäästäinen (Rhynchocyon petersi)
Gunnar af Hällström

Gustaf Hans Gunnar af Hällström (s. 13. toukokuuta 1950 Turku) on suomenruotsalainen teologi ja pappi, joka on toiminut systemaattisen teologian professorina Joensuun yliopistossa ja vuodesta 2007 Åbo Akademin dogmatiikan professorina, nyttemmin emeritus. Vuosina 1993–1995 hän toimi Suomen Ateenan-instituutin johtajana.
Af Hällström väitteli teologian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1984. Hän on erikoistunut patristiikkaan eli varhaisten kirkkoisien elämän ja opetusten tutkimiseen. Hän on kirjoittanut aiheesta myös yleistajuisen kirjan yhdessä Anni Maria Laadon ja Juha Pihkalan kanssa. Af Hällström toimi vuonna 2011 perustetun Suomen patristisen seuran ensimmäisenä puheenjohtajana.
Hän on suomalaisen aatelissuvun af Hällström jäsen.