stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolmas mies
Tyyli

Robert Kraskerin mustavalkokuvaus, voimakas valaistus, vinot kamerakulmat, loistava teemamusiikki ja erinomaiset näyttelijäsuoritukset muodostavat yhdessä ainutlaatuisen kuvan sodanjälkeisestä Wienistä. Näiden kaikkien ansiosta tarinalla on jännite, ja tämä on Reedin arvostetuimpiin kuuluva työ. Anton Karas sävelsi ja soitti elokuvan tunnusmelodian sitralla. Vuonna 1950 julkaistu äänilevy The Third Man Theme oli myyntimenestys ja ensimmäisiä soundtrack-menestyksiä.
Vaikka Orson Wellesin esittämä Harry Lime on valkokankaalla vain viitisentoista minuuttia, roolia pidetään yhtenä elokuvahistorian vaikuttavimmista sivuosista. Elokuvan maineikkaimmassa kohtauksessa Martins ja Lime ajavat Wienin suuressa maailmanpyörässä Riesenradissa, jossa Lime pitää Holly Martinsille kuuluisan ”käkikellopuheensa”. Tämä puhe on elokuvan ainoa kohta, joka ei ole lähtöisin käsikirjoittaja Graham Greenen kynästä, vaan Orson Welles kehitti sen itse ja sai sen mukaan Greenen vastustuksesta huolimatta:
»Italiassa oli Borgioiden aikaan kolmekymmentä vuotta sotaa, terroria, murhia ja verenvuodatusta, mutta siellä syntyivät Michelangelo, Leonardo da Vinci ja renessanssi. Sveitsissä on ollut viisisataa vuotta veljellistä rakkautta, demokratiaa ja rauhaa, ja mitä he ovat keksineet? Käkikellon.»
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joseph Cotten  | … |  Holly Martins   |
|  Alida Valli (nimellä Valli)  | … |  Anna Schmidt   |
|  Orson Welles  | … |  Harry Lime   |
|  Trevor Howard  | … |  majuri Calloway   |
|  Bernard Lee  | … |  kersantti Paine   |
|  Ernst Deutsch  | … |  paroni Kurtz   |
|  Erich Ponto  | … |  tohtori Winkel   |
|  Siegfried Breuer  | … |  Popescu   |
|  Paul Hörbiger  | … |  talonmies   |
|  Hedwig Bleibtreu  | … |  Annan vuokraemäntä   |
|  Carol Reed  | … |  kertojanääni alkukohtauksessa   |
Sovitukset

Aiheen pohjalta Yhdysvalloissa luotiin 1951 suosittu radiosarja The Lives of Harry Lime, jonka tapahtumat sijoittuvat Wieniin ennen Kolmannen miehen tapahtumia. Pääroolia esitti edelleen Orson Welles.
Welles ohjasi radiosarjan eräiden jaksojen pohjalta vuonna 1955 elokuvan Salainen raportti.
1959 radiosarjasta tehtiin 77-osainen tv-sarja The Third Man, jota 1960-luvulla näytettiin Suomessakin. Sarjan nimiosan esittäjän Michael Rennien tunnetuin rooli oli tieteiselokuvan The Day the Earth Stood Still (1951) pääosa.
Kirjallisuutta

Rutanen, Tanja: ”Kolmas mies ja uskollisuuden julmuus”, Filmihullu 4/2011.
Iisalmen reitin valuma-alue

Iisalmen reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 04.5) on Vuoksen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 5 583,38 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 7,68 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Viannonkoski.
Toisen jakovaiheen  alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Onkiveden alue (04.51)
Poroveden alue (04.52)
Iso-Iin alue (04.53)
Salahminjärven valuma-alue (04.54)
Sulkavanjärven valuma-alue (04.55)
Koskenjoen valuma-alue (04.56)
Luupujoen valuma-alue (04.57)
Sonkajärven reitin valuma-alue (04.58)
Naarvanjoen valuma-alue (04.59)
Ihalan seisake

Ihalan seisake (lyh. Iha, ratakm 204+400), alkuperäiseltä nimeltään Lehtimäen laiturivaihde on Uudenkaupungin radan varressa sijaitseva lakkautettu seisake. Se perustettiin Raision kirkolta Artukaisten kartanolle vievän tien varteen vuonna 1923. Jarl Ungernin suunnittelema laiturirakennus valmistui paikalle jo edellisenä vuonna. Liikennepaikan nimi muutettiin kuitenkin Pansion laiturivaihteeksi jo 1. kesäkuuta 1925, sen eteläpuolella sijaitsevan Pansion kylän mukaan. Kun Pansion alueesta tuli osa Turkua vuonna 1930, muutettiin liikennepaikan nimi Ihalaksi 1. lokakuuta 1945, sillä aikaisempi Ihala-niminen liikennepaikka oli jäänyt luovutetun Karjalan alueelle.
Seisakkeelta rakennettiin vuosina 1956–1957 teollisuusrata Naantalin Viheriäisten niemessä sijaitsevalle Nesteen Naantalin öljynjalostamolle. Rata Viheriäisten ratapihalle asti valmistui yhtä aikaa jalostamon kanssa. Ihalan laiturivaihde muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi, kun tavaraliikenne siellä loppui vuonna 1972. Kuitenkin vielä 1980-luvun lopulla Kyllästämön sivuraiteella kuormattiin tavaravaunuja. Laiturirakennus purettiin vuonna 1980 ja henkilöliikenne seisakkeelta lakkautettiin kahta vuotta myöhemmin, toukokuussa 1982. Tämän jälkeen liikennepaikka toimi vielä Viheriäisten erkanemisvaihteena, kunnes sekin purettiin vuonna 1991 uuden vaihteen valmistuttua.
Aiheesta muualla

Kuvia Ihalasta Vaunut.org -sivustolla
Kristiina Iisakkila

Joanna Kristiina Iisakkila (s. 5. lokakuuta 1965 Valkeakoski) on suomalainen kestävyysjuoksija ja maantiepyöräilijä.
Yleisurheilussa Iisakkila edusti Valkeakosken Hakaa. Hän teki kaksi kertaa Suomen ennätyksen 10 000 metrin juoksussa. Hän voitti Suomen mestaruuden samalta matkalta vuonna 1983 ja sijoittui toiseksi vuonna 1985. Sisäratojen SM-kisoissa hän saavutti 3 000 metrin juoksussa hopeaa 1984. Hän edusti Suomea Ruotsi–Suomi-maaotteluissa 1983 ja 1985. Häntä valmensivat Markku Perttunen ja Timo Vuorimaa. Iisakkila lopetti juoksu-uransa 21-vuotiaana jalkavammojen vuoksi.
Myöhemmin Iisakkila kilpaili maantiepyöräilyssä. Hän voitti aika-ajon Suomen mestaruuden vuosina 2000 ja 2002 ja sijoittui hopealle vuosina 2001 ja 2003 sekä pronssille vuonna 2005.
Iisakkila on ammatiltaan lääkäri.
Ikaalisten vaakuna

Ikaalisten vaakuna vuodesta 1972 eteenpäin. Sama vaakuna oli vuosina 1956–1971 Ikaalisten maalaiskunnan vaakunana.
Ikaalisten vaakunan on suunnitellut Pentti Papunen. Vaakunan selitys on ”kultaisessa kentässä sininen paalu, jossa kolme hopeista airoa vieretysten”, ja se on alun perin vahvistettu Ikaalisten maalaiskunnan kunnanvaakunaksi 17. huhtikuuta 1956. Vaakunan sininen paalu ja airot kuvaavat vesireittien merkitystä alueelle aina pohjankäynnistä siihen aikaan saakka, kun kirkkoveneitä vielä käytettiin. Ikaalisten kauppala otti vaakunan käyttöönsä maalaiskunnan kanssa tehdyn kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1972.
Ikaalisten kauppalanvaakuna (1961–1971)
Alkuperäinen Ikaalisten epäitsenäiselle kauppalalle 16. lokakuuta 1961 vahvistettu vaakuna oli myös Papusen suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kentässä hopeinen aaltokoroinen paalu, josta versoo kummallekin puolen kolme kultaista lehmuksen lehteä”. Vaakunan aaltokoroinen paalu kuvastaa kauppalan sijaintia vesistön äärellä ja lehmuksen lehdet jalopuuistutuksia.
Ihmisyys (kirja)

| Ihmisyys: 1900-luvun moraalihistoria> Humanity |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jonathan Glover
Kieli:  englanti
Genre:  tietokirjallisuus
Julkaistu:  1999
Suomennos
Suomentaja:  Petri Stenman
Kansitaiteilija:  Eliza Karmasalo
Kustantaja:  Like & Rauhanpuolustajat
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  587
ISBN:  978-952-01-0072-8
Sarja: Pystykorvakirja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihmisyys: 1900-luvun moraalihistoria on Jonathan Gloverin kirja vuodelta 1999. Teoksessa Glover tutkii ihmisen toimintaa yhteiskunnan osana ja ihmisen toiminnan eettisiä perusteita 1900-luvulla tapahtuneissa sotarikoksissa, kansanmurhissa ja väkivaltaisuuksissa.
Teoksen on kustantanut suomenkielisenä kustannusosakeyhtiö Like ja Rauhanpuolustajien rekisteröity yhdistys. Teoksen suomentamiseen saatiin tukea Suomen kirjallisuuden edistämisvarojen valtuuskunnalta sekä Suomen kirjasäätiöltä.
Aiheesta muualla

Näyte ensimmäisestä luvusta. (englanniksi)
Steven Pinker: All About Evil (Arkistoitu – Internet Archive). The New York Times 29.10.2000. (englanniksi)
David Hulme: Taming the Monster Inside Us (Arkistoitu – Internet Archive). Vision 2001. (englanniksi)
Juha Sihvola: Matka pimeän ytimeen. Helsingin Sanomat 11.2.2001.
Marko Kivelä: Ihmisyys: 1900-luvun moraalihistoria. Markon lukupäiväkirja 1.1.2004.
Lauri Paavola: Järki ja mielikuvitus eetikkojen aseina[vanhentunut linkki]. Ulkopolitiikka 4/2008.
Ihamäki

Ihamäentietä luoteeseen päin kuvattuna.
Ihamäki on kylä Somerolla, Hirsjärven kahden puolen, Someron keskustaajamasta itään. Ihamäen naapurikyliä Somerolla ovat Harju, Lammi ja Joensuu lännessä, Kultela pohjoisessa, Ylenjoki, Kivisoja ja Hirsjärvi idässä sekä Terttilä etelässä. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 264, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron seitsemänneksi suurimman kylän ja Someron haja-asutusalueen kylistä väkiluvultaan toiseksi suurimman heti Pitkäjärven jälkeen.
Historia

Kylän vanha tontti on sijainnut nykyisen Ihamäentien varressa Hirsjärven ja Virkaanjoen väliin jäävällä harjanteella, missä vanhalla kylänpaikalla ovat vielä Nikulan eli Iso-Riukan sekä Tuomolan talot ja näistä hieman sivummalla Lampo eli Vähä-Riukka. Hirsjärven etelärannalla, Helsingintien varressa sijaitsee Ihamäen kylään kuuluva Hovilan kartano (historiallisissa lähteissä myös Ihamäen kartano), joka muodostaa maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittävän, hyvin säilyneen kokonaisuuden. Siitä on vuonna 1929 erotettu kylän etelärajalla sijaitseva Mustjoki. Isossajaossa muodostettuja uudistaloja kylässä ovat Ruostela ja Pälikkö niin ikään kylän eteläosassa, Terttilän kylän rajalla.
Tunnettuja ihamäkeläisiä

Tunnettuihin ihamäkeläisiin kuuluu kylästä kotoisin oleva seiväshyppääjä Pentti Nikula.
Ihmistieteet ja filosofia

| Ihmistieteet ja filosofia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Panu Raatikainen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2004
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihmistieteet ja filosofia on Panu Raatikaisen vuonna 2004 ilmestynyt kirja ihmistieteitten tieteenfilosofiasta. Teoksen on julkaissut Gaudeamus.
Aiheesta muualla

Sami Pihlström: Ihmistieteitä ihmettelemässä (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 4/2004. (PDF)
Jussi Parikka: Ecce homo! Agricola 13.5.2004.
Jyrki Alenius: Ihmisentutkijan aakkoset kuin oppikirjasta. Helsingin sanomat 1.8.2004.
Erkki Hartikainen: Panu Raatikainen loogista empirismiä vastaan (Arkistoitu – Internet Archive). Jumalaton 22.7.2006.
Käsiraudat

Ketjukäsiraudat.
Käsiraudat ovat toisiinsa ketjulla tai saranoilla yhdistetyt lukittavat ja kiristettävät metallirenkaat, joilla pidätetty,  vangittu tai muun syyn vuoksi käsirautojen käytön kohteena oleva henkilö kahlitaan ranteistaan.
Käsirautoja on valmistettu etupäässä metalleista, kuten teräs tai alumiini, mutta uusia innovaatioita on myös kehitelty joista esimerkkinä ASP valmistaa muovi- ja metallikomponentteja yhdisteleviä rautoja.
Käyttötarkoitus

Käsiraudoilla rajoitetaan kiinniotetun käsien käyttöä ja liikerataa. Kahlinnan tarkoitus on kolmitahoinen. Ensinnäkin käyttämällä käsirautoja kahlitsija suojelee itseään, työtovereitaan ja sivullisia. Toiseksi kahlitsija estää kiinniotettua vahingoittamasta itseään. Kolmas olennainen aspekti on kiinnioton tai muun toimivaltaan perustuvan laillisen toimenpiteen suorittamisen varmistaminen rajoittamalla henkilön toimintamahdollisuuksia. Käsi- tai peukalorautoja on mahdollista käyttää myös kidutusvälineinä useilla tavoilla.
Käsiraudat ovat lukitsemisen jälkeen avattavissa avaimella tai rautasahalla, joskin niiden tiirikointi hakaneulalla, paperiliittimellä tai ohuella nippusiteellä on helppoa niiden rakenteen tuntevalle henkilölle.lähde? Erityisvälineitä on myös joskus valmistettu lukittujen rautojen avaamiseksi.
Oikeus käyttöön Suomessa

Suomalaisessa oikeuskäytännössä käsirautojen käyttö kahlitsemiseen on sallittua seuraavissa tilanteissa:
Lain mukainen kiinniotto, eli vapauden rajoittaminen vastoin omaa tahtoa,
erilaisissa tilanteissa joissa jokin viranomainen käyttää toimivaltaa ja raudoitukselle on sellaisessa tilanteessa painavat perusteet.
Loukatun oma suostumus,
esimerkiksi erotiikkaan tai muuhun marginaaliseen käyttöön liittyen.
Voimankäyttö,
- kun kyseessä on yksityisistä turvallisuuspalveluista annetun lain määrittelemä vartija, koska mainitussa laissa käsiraudat määritellään yhdeksi vartijan virallisista voimankäyttövälineistä. Tämä edellyttää että voimankäytöstä aiheutuu vähin mahdollinen haitta.
- kun kyseessä on järjestyksenvalvoja tai järjestyslain mukainen järjestyksenvalvoja, on käsiraudat määritelty laissa yhdeksi järjestyksenvalvojan virallisista voimankäyttövälineistä.
Yleinen kiinniotto-oikeus,
Pakkokeinolain ensimmäisen pykälän neljäs momentti antaa lainmukaista jokamiehen kiinniotto-oikeutta käyttävälle oikeuden "käyttää sellaisia kiinniottamisen toimittamiseksi tarpeellisia voimakeinoja, joita voidaan pitää kokonaisuutena arvioiden puolustettavina, kun otetaan huomioon rikoksen laatu, kiinniotettavan käyttäytyminen ja tilanne muutenkin." Tällöin käsirautojen käyttö saattaa tulla kyseeseen, vaikka siihen ei annetakaan mitään lähtökohtaista oikeutta.
Ihmisen kahlitseminen edellä mainittujen tapausten ulkopuolella on oikeudetonta vapauden rajoittamista eli vapaudenriistoa. Käytön oikeutuksen tutkii tapauskohtaisesti viranomainen, ja rangaistavuudesta päättää tuomioistuin.
Käsirautojen ominaisuuksia

Kahlitsemisvälineiden historia käsittää kaksi merkittävää askelta moderniin suuntaan. Ensinnäkin 1780 Hiatt rupesi valmistamaan kahleita ja käsirautoja joihin oli integroitu lukko sisään. Hiatt aloitti myös avainten standardisoinnin joka tarkoitti sitä, että lukkopesä ja avaimet eivät olleet yksilöllisiä vaan avaimet sopivat kaikkiin saman mallisiin tuotteisiin. Käytäntö levisi Amerikkaan myöhemmin 1800-luvulla. Toinen merkittävä edistysaskel oli kooltaan säädettävien käsirautojen kehittäminen, jonka teki Adams 1860-luvulla.
Käsirautoja on pääasiassa kahta eri mallia: ketjulla ja saranakiinnityksellä. Näistä malleista on lisäksi useita erilaisia muunnelmia, kuten joiltakin valmistajilta löytyvä selkeästi harvinaisempi jäykkä malli, jossa ketju on korvattu kiinteällä käteen sopivalla kahvalla. Ainakin Hiatt valmistaa tästäkin edistyksellisempää ultimate-mallia, joissa sarana lukkiutuu avattaessa jäykäksi ja tämä lukko pitää avata käsirautojen avaimella niiden taittamiseksi kantotilaan.
Eräs ero käsirautamallien kesken on esiviritysominaisuus, jota ammattisanastossa myös herkistämiseksi kutsutaan. Tässä toimituksessa käsirautojen hammastanko pyöräytetään poskipalojen välistä läpi ja vedetään sen jälkeen takaisinpäin niin, että hammastanko jää rungon viimeisten lukitushampaiden varaan esiviritettyyn tilaan. Tästä tilasta raudat on nopea painaa kahlittavan ranteisiin. Hiatt mainostaa kotisivullaan, että esiviritys on heidän rautojensa erityisominaisuus, mutta ainakin Peerlessin tietyistä malleista tämä ominaisuus jo löytyy.
Työkäytössä olevista raudoista on syytä löytyä kaksinkertainen lukitusjärjestely, jota myös varmuus- ja takalukitukseksi kutsutaan. Tätä lukitusmenetelmää käyttämällä käsirautojen kiristyminen liiaksi estetään, jolloin varmistetaan sekä kahlitun oma turvallisuus että kahlitsijan oikeusturva tilanteessa jossa raudat kiristyisivät muuten liian kireälle aiheuttaen kahlitulle näin vammoja. Kertaalleen paikalleen asetettuja käsirautoja on erittäin vaikea löysätä avaamatta niitä kokonaan.
Yksipuoliseksi valmistettu lukkopesä on tavanomaisesti sijainnut rautojen rungossa ja kaksinkertaisen lukituksen "aktivointikolo" käsirautojen "syrjässä." ASP on aloittanut muovi-metallikombinaatiota edustavissa raudoissaan tavan sijoittaa lukkopesä molemmille puolille käsirautojen runkoa jolloin ei raudoitettaessa tarvitse keskittyä siihen, kuinka päin raudat laittaa kiinniotetulle. Samoin tässä mallissa varmuuslukituksen aktivointi on rungossa molemmilla puolilla.
Käsirautojen testaamisessa käytetään ainakin NIJ-standardia, ja esimerkiksi Yhdysvalloissa voimankäyttötarkoitukseen suositellaan ainoastaan tämän standardin mukaisia rautoja perusteena se että testit tehdään Liittovaltion toimesta ja näin varmistetaan osaltaan oma oikeusturva rikosoikeudellisessa prosessissa.
Muunlaisia kahlitsemisvälineitä

Välineitä ja tapoja ihmisten kahlitsemiseen on historian aikana ollut lukemattomia. Ammoisissa kirjoituksissa ensimmäiset viitteet kahlittuihin henkilöihin löytyy Raamatun Mooseksen kirjoista. On selvää että nämä erosivat moderneista käsirauta- ja kahlitsemislaitteista olennaisesti.
Muunlaisista välineistä nykyään on yleisesti käytössä jalkaraudat, jotka käsirautojen tapaan lukitaan nilkkoihin ja joilla rajoitetaan mahdollisuutta jalkojen käyttöön joko pakenemisessa tai kehon omina aseina.
Oheisessa kuvassa on esitettynä myös niin kutsutut peukaloraudat. Niiden käyttöä ei missään tapauksessa rohkaista vaan niitä pidetään sekä lääketieteen että voimankäytön ammattilaisten keskuudessa kahlitun terveydelle tarpeettoman vaarallisina. On tärkeä huomata että kahlinnalla nimenomaan suojellaan myös kahlittua itseään, eikä sillä länsimaisessa turvallisuuskulttuurissa ole tarkoitus rangaista tai satuttaa vaan varmistaa toimenpide mahdollisimman pienellä haitta-asteella.
Vaarat rautojen käytössä

Raudat ovat huomattavan vaaralliset jos niitä ei osata käyttää oikein tai jos niitä osataan tarkoituksella käyttää väärin.
Ensinnäkin voimankäyttötilanteissa vaara aiheutuu jos raudat ovat toimintahäiriön takia takalukossa. Tällöin ne saatetaan painaa kiinniotetun ranteisiin stressin vaikutuksessa niin voimakkaasti että kohdehenkilön ranteet vahingoittuvat, tai niitä ei voida käyttää ilman takalukituksen avaamista joka vaarantaa sekä turvallisuuden että kiinnioton. Kiinniotetulle itselleen vaaraa voivat aiheuttaa myös liian tiukoiksi kiristyneet raudat.
Työkäyttöön valmistetut raudat ovat tarkoituksella niin jämäkät, että niitä ei marginaalisia tapauksia lukuun ottamatta saa avattua ilman erityistietoja, -taitoja tai -välineitä. Kahlitun ihmisen mahdollisuus puolustautua, paeta ja suojella itseään on erittäin rajoitettu. Tämän takia kahlitsija on vastuussa kahlitun henkilön turvallisuudesta. Työkaluiksi tarkoitetut raudat ovat äärettömän vaaralliset erityisesti lapsille, koska ne voi lukita myös täysin vahingossa altistaen henkilön tällöin monenlaisille vaaroille hänen alentuneen toimintakykynsä takia.
On myös huomattava, että käsiraudat ovat ainoastaan tilapäiseen hallintaan tarkoitettu työkalu ja näin ollen on kiinniottajan kannalta vaarallista antautua valheelliseen turvallisuuden tunteeseen. Raudat itsessään eivät tee kahlitusta vielä vaaratonta tai täysin toimintakyvytöntä. Samoin huonolaatuisten rautojen käyttäminen työtehtävässä vaarantaa kiinnioton ja näin myös kiinniottajien ja sivullisten turvallisuuden. Esimerkiksi psyykkisesti häiriintyneen kiinniotetun tiedetään saaneen käsiraudat rikki vääntämällä niitä hampaillaan.
Tunnettuja käsirautojen valmistajia

Nimekkäitä käsirautavalmistajia on lukuisia. Safariland (entinen Hiatts), TCH (Total Control Handcuffs) Peerless ja Smith & Wesson lienevät kuuluisimmat. Väärennettyjä S&W-käsirautoja esiintyy runsaasti. Muita yleisiä käsirautojen valmistajia ovat muun muassa Bianchi, ASP, HWC, Clejuso, Rivolier ja Alcyon.
Parasta käsirautojen valmistajaa ei voi nimetä, sillä monessa mallissa on käytännöllisiä ominaisuuksia joita taas toisissa ei ole. On kuitenkin huomattava, että Alcyon-merkkisten rautojen kenttäkäyttöarvo ei ole kaikkein paras, vaan Kontrolli-lehden testissä ne arvioitiin sekä kokemusten että testin perusteella melkeinpä vaarallisiksi huonon laadun takia.
Eroottinen käyttö

Seksileikeissä käytetyt käsiraudat on yleensä varustettu avausnapilla, jolloin avaimen kadottaminen ei merkitse ”katastrofia”. Avausnappi on upotettu syvään ja kapeaan koloon, josta sidottu ei pysty sitä tavoittamaan. Suosittuja ovat myös pehmustetut käsiraudat, jotka eivät raavi ihoa. Seksikäsirautoja ei pitäisi voida kiristää niin paljon, että verenkierto estyisi. Pehmuste ehkäisee myös nikkeliallergiaa. Tämänkaltaiset käsiraudat eivät sovellu ihmisen kiinniottamiseen, sillä ne saattavat hajota kovassa rimpuilussa ja aiheuttaa hajotessaan ihovaurioita ja haavoja ja toisaalta myös vaarantavat kiinnioton sekä joissain tapauksissa kiinniottajan, sivullisten tai kiinniotetun oman turvallisuuden.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Lars Holst Restraint Collection
Käsirautojen keräilysivu
Käsirautojen yleisavain
Käsi- ja peukaloraudat.
Käsi- ja jalkaraudat, Bondage.
Ikk Oankar

Gurmukhi-kirjaimiston Ikk Oankar -symboli.
Ikk Oankar (pandžabiksi ਇੱਕ ਓਅੰਕਾਰ ikk oaṅkār; äännetään [ɪkː ˈoəŋkaɾ]) on sikhiläisyydessä käytetty termi, joka viittaa ”jumalan absoluuttiseen monoteistiseen ykseyteen”. Se on yksi sikhiläisyyden keskeisistä termeistä ja sitä kuvaava gurmukhi-symboli ੴ on muodostunut sikhiläisen identiteetin tärkeäksi osaksi. Sikhiläisyyden merkkiteos Adi Granth alkaa sanoilla ”Ikk Oankar”.
Ikk tarkoittaa pandžabiksi ”yksi”. Oaṅkār on vastine sanskritin om-tavulle, jolla viitataan koko maailmankaikkeuteen. Termi voidaan latinalaisilla kirjaimilla kirjoittaa myös muodossa Ik Oankar tai Ek Omkar.
Kösem Sultan

| Kösem Sultan |
| --- | --- |
 Valide Sultan
 
Syntynyt:  1590 Tínos, Venetsian tasavalta
Kuollut:  2. syyskuuta 1651 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta
Puoliso:  Ahmed I
Lapset:  Şehzade Mehmed (1605-1621) Ayşe Sultan (1605-1657) Fatma Sultan (n. 1606-1670) Gevherhan Sultan (1608-1658) Murat IV (1612-1640) Şehzade Kasim (1614-1638) Atike Sultan (1614-1674?) Ibrahim I (1615-1648)
Suku:  Osmani
Uskonto:  sunnalaisuus, alun perin kreikkalaisortodoksisuus
Ahmed I, Kösemin puoliso.
Murat IV, ensimmäinen sulttaaniksi kruunattu Kösemin poika.
Ibrahim I, lisänimeltään Deli ("Hullu"), toinen sulttaaniksi kruunattu Kösemin poika.
Sulttaani Ahmed I:n mausoleumi sisältä kuvattuna.
Devletlu İsmetlu Mahpeyker Kösem Valide Sultan Aliyyetü'ş-Şân Hazretleri  (1590 – 2. syyskuuta 1651), tunnettu paremmin nimellä Kösem Sultan, oli Ottomaanien valtakunnan sulttaanin Ahmed I:n haaremin suosikkivaimo ja kahden myöhemmän sulttaanin äiti, valide sultan. Kösem Sultan toimi virallisena hallitsijana kahdesti ja oli ottomaanien historian aikana toinen nainen, joka lainvoimaisesti hallitsi valtakuntaa. Kösem Sultan oli yksi naisten sultanaatin ajan merkittävimpiä hahmoja, ja hän käytti valtaa julkisessa hallinnossa noin 30 vuoden ajan.
Sulttaanin vaimoksi

Kösem oli syntyjään kreikkalainen  tai bosniakki, nimeltään mahdollisesti Anastasia tai Nasya. Joissakin lähteissä kerrotaan, että hänet olisi kaapattu Kreikasta Bosniaan, jonka kuvernööri oli esitellyt hänet Ahmed I:lle. Ahmed oli saman ikäinen kuin Kösem. Joka tapauksessa hänet tuotiin Ahmed I:n haaremiin noin 15-vuotiaana ja kääntyi islamin uskoon.
Vuonna 1612 Venetsian suurlähettiläs kuvaili Kösemiä seuraavasti: ”– –kaunis ja älykäs sekä monitaitoinen nainen, joka laulaa upeasti, minkä vuoksi sulttaani rakastaa häntä suuresti – – Ei sillä, että jokainen häntä kunnioittaisi, mutta häntä kuunnellaan joissakin asioissa ja hän on sulttaanin, joka haluaa pitää hänet koko ajan vierellään, suosikki.” Neljä vuotta myöhemmin toisen venetsialaisdiplomaatin kuvaus osoitti Kösemin keränneen kasvavasti arvovaltaa: ”Hän voi tehdä mitä haluaa sulttaanille, jonka sydämen hän omistaa täydellisesti, eikä mitään häneltä kielletä”. Diplomaatti huomautti lisäksi, että Kösem hyvin viisaasti pitäytyi puuttumasta jokaiseen asiaan, sillä sulttaani ei halunnut antaa käsitystä, että olisi naisten johdateltavissa, kuten isänsä oli aikoinaan ollut.
Kösem synnytti Ahmed I:lle neljä poikaa ja kolme tytärtä. Hänen kahdesta pojastaan, Muratista ja Ibrahimista, tuli myöhemmin sulttaaneja, kuten myös pojanpojasta Mehmedistä. Kösemin tyttäristä Ayşe Sultan ja Fatma Sultan tunnetaan lukuisista poliittisista avioliitoistaan; Ayşe meni naimisiin elämänsä aikana kuudesti ja Fatma seitsemän kertaa.
Kääntyessään islamin uskoon Kösem sai uuden nimen Mahpeyker (”Kuun muotoinen”, ts. kurvikas). Nimen Kösem taustasta on eri versioita. Hänen kerrotaan olleen hyvin kaunis ja ihonsa ”sileä ja karvaton”, ja siksi hän olisi saanut nimen Kösem (Köse= ”Karvaton, parraton”). Toisaalta ottomaanien turkinkieliset sanat Kösem/Kösemen tarkoittivat myös johtajaa, itsenäistä henkilöä. Kösemissä joka tapauksessa yhdistyivät sekä äly että kauneus, ja hän eteni muiden Ahmed I:n haaremin naisten ohitse sulttaanin vaimoksi.