stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I Crackle as I Grow

| I Crackle as I Grow Moon Fog Prophet |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1996
 Julkaistu: 1997
 Formaatti: 7"
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Levy-yhtiö: Seeker
Moon Fog Prophetn muut ep-levyt
|   | I Crackle as I Grow 1997 | Noita 2003 |
I Crackle as I Grow on vuonna 1997 ilmestynyt Moon Fog Prophetin EP, jonka yhtye julkaisi omalla Seeker-levymerkillään. Kaksi saman studiosession aikana äänitettyä kappaletta on myös mukana 1998 ilmestyneellä Metamorphos-yhtiön kokoelmalla Metazoon.
Muusikot

Mika Rättö – laulu, kosketinsoittimet
Teemu Majaluoma – kitara, laulu
Mikko I. Elo – basso
Veli Nuorsaari – rummut
Daniel Finley – rummut (A2)
Kappaleet

Puzzles & Knives
Daisy
Garden of Shinai
Lullaby for the Violet
ISouljaBoyTellem

| iSouljaboytellem Soulja Boy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008
 Julkaistu: 16. joulukuuta 2008
 Tyylilaji: pop rap, hip pop, snap, crunk
 Kesto: 60.02
Soulja Boyn muut julkaisut
| Souljaboytellem.com 2007 | iSouljaboytellem 2008 | The DeAndre Way 2010 |
Singlet albumilta ISouljaBoyTellem
 ”Bird Walk” Julkaistu: 28. lokakuuta 2008  ”Kiss Me Thru the Phone” Julkaistu: 26. marraskuuta 2008
iSouljaBoyTellem on rap-artisti Soulja Boyn toinen studioalbumi, joka Albumi julkaistiin 16. joulukuuta 2008.
Kappaleet

| # | Kappale | Tuottaja(t) | Vieraileva(t) artisti(t) | Pituus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | "I'm Bout Tha Stax (Intro)" | Drumma Boy |  | 3:20 |
| 2 | "Bird Walk" | Soulja Boy Tell 'Em |  | 3:33 |
| 3 | "Turn My Swag On" | Natural Disaster |  | 3:26 |
| 4 | "Gucci Bandana" | Soulja Boy Tell 'Em | Gucci Mane & Shawty Lo | 3:56 |
| 5 | "Eazy" | Zaytoven |  | 3:22 |
| 6 | "Kiss Me Thru the Phone" | Jim Jonsin, Mr. Collipark | Sammie | 3:13 |
| 7 | "Booty Got Swag" | Soulja Boy Tell 'Em |  | 3:06 |
| 8 | "Rubber Bands" | Drumma Boy |  | 4:14 |
| 9 | "Hey You There" | Soulja Boy Tell 'Em |  | 3:52 |
| 10 | "Yamaha Mama" | Polow da Don | Sean Kingston | 4:38 |
| 11 | "Wit My Yums On" | Soulja Boy Tell 'Em |  | 3:28 |
| 12 | "Go Head" | Soulja Boy Tell 'Em | Juney Boondata | 3:41 |
| 13 | "Shoppin' Spree" | Mr. Hanky | Gucci Mane & Yo Gotti | 4:46 |
| 14 | "Soulja Boy Tellem" | Mr. ColliPark & The Package Store |  | 3:31 |
| 15 | "Whoop Rico" | Dj GB | Show Stoppas | 4:06 |
| 16 | "I Pray (Outro)" | Drumma Boy |  | 5:46 |
| 17 | "Twerk Fest" (iTunes bonus track) | Mr. Hanky |  | 3:39 |
Ylijääneet kappaleet

| Kappale | Vierailija(t) | Aika |
| --- | --- | --- |
| "We So Fly" | T.I. | 3.35 |
Listasijoitukset

| Lista (2008) | Lista sijoitus |
| --- | --- |
U.S. Billboard 200: 43
U.S. Billboard Top R&B/Hip-Hop Albums: 22
U.S. Billboard Top Rap Albums: 32
I Can’t Sleep In Hell

| I Can’t Sleep In Hell The Voice of M>  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. marraskuuta 2007
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Rocket Records
I Can’t Sleep In Hell on The Voice of M. -yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin 28. marraskuuta 2007. Albumi tehtiin alun perin masterointia vaille valmiiksi jo vuonna 1987, mutta se jäi julkaisematta levy-yhtiön konkurssin vuoksi. Tuolloin yhtye käytti vielä nimeä The Voice of Mengele.
Kappaleet

Dancin’ Like an Alien – 4.19
Nights of Laguana – 2.38
Boozin’ Every Day – 3.37
Pick Up Girls – 3.05
Fast Clues to Fashion – 2.56
True Love – 1.56
Race – 2.19
I Feel Fine – 2.07
Animals – 3.12
Mystery of Careless Life – 4.16
Beautiful Baby – 3.14
Arvostelut

Soundi:
Happamuus (limnologia)

Happamuus on vesistöjen tutkimuksessa yksi luonnonveden ominaisuutta ilmaiseva suure, jolla pyritään selvittämään vesistön kemiallista tilaa ja eliöiden elinoloja. Luonnonveden happamuuden aiheuttavat erilaiset luonnossa esiintyvät hapot ja emäkset. Vesistön tila voi olla hapan, neutraali tai emäksinen, mutta kaikki nämä tilat ilmaistaan happamuuden eri tasoa esittävillä pH-arvoilla.
Veden normaali happamuustaso on neutraalia esittävä pH-arvo 7. Vesien eliöstö on sopeutunut elämään pH-arvovälillä 6–8. Merivesi on luonnostaan lievästi emäksistä, pH useimmiten noin 8,0. Suomalaiset järvet ovat yleensä pH 6,5–6,8 johtuen runsaasta humuksen määrästä. Vesien pH-arvo syntyy, kun veteen liukenee kallioperästä, maaperästä tai ihmisen toiminnasta erilaisia emäksiä ja happoja, joiden keskinäiset happo-emäs-reaktiot tuottavat vesistön luontaisen pH-arvon. Ihmisen toiminta tuottaa vesistöihin jätevesipäästöjä, pintavalumia ja sateen tuomia laskeumia, joiden sisältämissä aineissa on myös emäksisiä ja happoja. Näiden vaikutukset ovat luonnossa pääsääntöisesti happamoittavia.
Vaikka vesistöillä onkin luontainen puskurikyky happamoitumista vastaan, ihmisen toiminta voi vaikuttaa niiden pH-arvoon. Liian raskaat päästöt neutraloivat veden emässuojaa ja murtavat lopulta koko vesistön puskurisuojan. Tällöin vesistö happamoituu pysyvästi. Vesistöjen happamoitumista seurataan jatkuvasti ja happamoitumiskehitykseen saatetaan puuttua kemiallisillakin toimilla. Erityinen syy tarkkailuun on puhtaan juomaveden ja talousveden sekä teollisuuden raakaveden turvaaminen.
Happamuuden mittaus > Määritelmä

Veden happamuus (pH 7 eli neutraali) perustuu veden luontaiseen autoprotolyysiin, jossa vesi sekä luovuttaa että vastaanottaa vetyionin. Vastaanottavat vesimolekyylit muuttuvat silloin oksoniumioneiksi (H3O+, happo) ja luovuttavat molekyylit hydoksidi-ioneiksi (OH−, emäs). Kun vesi yksinään aiheuttaa kyseiset ionit, syntyy vedessä happo-emäs-tilanne, jota kutsutaan neutraaliksi. Veden oksoniumionin konsentraatio eli pitoisuus on silloin yhtä suuri kuin hydroksidi-ionin konsentraatio eli 1,0008·10-7 moolia litrassa vettä (mol/l). Kun tämä konsentraatio muutetaan logaritmiselle pH-asteikolle, saadaan happamuudeksi pH 7, joka on siis neutraalin liuoksen pH-arvo.
Jos neutraaliin veteen lisätään happoa, oksoniumionin konsentraatio kasvaa ja hydroksidin konsentraatio pienenee. Liuosta kutsutaan tämän jälkeen happamaksi ja liuoksen pH-arvosta tulee pienempi kuin pH 7. Jos veteen lisätään emästä, hydroksidi-ionin konsentraatio lisääntyy ja oksiniumionin konsentraatio pienenee. Silloin liuoksen pH-arvo nousee suuremmaksi kuin pH 7 ja liuosta kutsutaan emäksiseksi eli alkaliseksi. Happamuus on arkipäivän aineille lukuarvo välillä pH 2–10 ja vesistöissä se on yleensä välillä pH 6–8.
Happamuuden mittaus > Mittaaminen titrauksella

Happaman liuoksen happamuuden määrittäminen happo-emästitrauksella perustuu vahvan emäksen oksoniumionia neutraloivaan vaikutukseen. Kun ylimääräiset oksoniumionit on neutraloitu vedeksi, liuos ei ole enää hapan. Jos tunnetaan neutraloivan emäksen konsentraatio ja kemiallinen toiminta, voidaan titrauksen yhteydessä sen kulumisesta laskea tuntemattoman happoliuoksen happamuus. Ekvivalenssikohdan eli neutraaliksi tulemisen kohta määritetään yleensä värillisellä pH-indikaattorilla tai pH-mittarilla.
Happamuuden mittaus > Mittaaminen pH-mittarilla tai yleisindikaattorilla

pH-mittarit ovat yleistyneet ja useimmiten niillä mitataan juuri veden liuoksien happamuutta. Mittarin herkkyys virheille kuitenkin tunnustetaan, joten laboratorioanalyysi on tehtävä asiantuntevan valvonnan alla ja virhelähteitä välttäen, jolloin saavutetaan ± 0,05 pH-arvon suuruinen virhemarginaali.  Yleisindikaattorin käyttö happamuuden määrittämiseen on epätarkka menetelmä, koska siinä pH-arvon määritys perustuu subjektiivisesti visuaaliseen väritunnistukseen. Saadun pH-arvon virhemarginaali on parhaimmillaan pH 0,5 yksikön suuruinen.
Happamuuden aiheuttajat

Vesistö saa vettä suoraan sateena, pintavalumana ja pohjaveden valumana. Vesistöjen happamuus syntyy kallio- ja maaperän suolojen liukenemisesta veteen, orgaamisten happojen liukenemisesta veteen ja ilman hiilidioksidin liukenemisesta veteen. Kun joukkoon lisätään ihmistoiminnan jätteet, päästöt ja laskeumat, syntyy yhdisteiden aiheuttama mutkikas happamuuskuorma.[lähde? ]
Happamuuden aiheuttajat > Kallioperän ja maaperän laatu

Kalliot ovat happamuudeltaan sekä emäksisiä että happamia. Kallioperän laatu on eroosiossa vaikuttanut hiekan, soran, moreenin ja saven laatuun. Suomessa jääkauden aikainen kalliopinnan eroosio muodosti maaperän, jonka kemialliset ominaisuudet kallioperä sille antoi. Esimerkiksi maankohoamisen merestä nostamilla niin sanotuilla sulfiittimailla pohjavesi on hapanta sulfiittiyhdisteiden vuoksi. Toisaalta kalkkikivi liukenee pohjaveteen karbonaatteina ja bikarbonaatteina muuttaen pohjaveden emäksiseksi. Valuma-alueen vesistöt voivat muuttua pohjaveden ja pintavaluman johdosta myös emäksisiksi.
Happamuuden aiheuttajat > Kasvillisuusympäristö

Kasvillisuuden solut sisältävät enimmäkseen happoja ja vähemmän emäksiä. Kun kasvit kuoltuaan hajoavat, vapautuneet karboksyylihapot alkavat hajota hiilidioksidiksi ja vedeksi. Kivennäisaineet sen sijaan huuhtoutuvat pintavalumana muuttumattomina etenpäin. Ne kasvinosat, jotka jostakin syystä jäävät hajoamatta, ovat pääsääntöisesti happamia. Näin käy sekä kankaiden humukselle että soiden ja järvien veteen joutuneille kasvinosille. Joskus biomassa tuottaa emäksiä, kuten käy leväkukintojen aikana vesistöissä. Levän yhteyttäminen tuottaa emästä.[lähde? ]
Happamuuden aiheuttajat > Laskeumat

Ilman hiilidioksidi liukenee veteen muodostaen siellä hiilihapon suoloja, kuten karbonaatteja ja bikarbonaatteja. Näiden happamuus on vähäistä, mutta se on mitattavissa. Vakavamman happamuuskuorman aiheuttavat sellaiset teollisuuden päästöt, joiden joukossa on typen ja rikin oksideja, joista muodostuu typpihappoa ja rikkihappoa, kun ne joutuvat tekemisiin ilmankosteuden kanssa. Hapot liukenevat veteen ja tekevät sateesta hyvin hapanta, jolloin puhutaan happosateista. Happosateet ovat pääsyyllisiä Pohjois-Euroopan metsäjärvien happamoitumisessa.[lähde? ]
Happamoitumisen vaikutukset vesistöön > Hapan impulssi vesistössä

Happamuuden impulssi voi tulla ilmasta laskeumana tai tulo-ojien vesien mukana. Riittävän suuri happamuuskuorma voi laukaista järvessä happamoitumisen, joka jättää järven pysyvästi happamaksi. Tällöin vesistöjen happamoitumisen etenemiseen vaikuttavat sekä järven suuruus että järven ja ympäristön kemiallinen rakenne. Kalkkiperäisessä kallioperässä veteen liukenee kalkkia, joka neutraloi veteen joutuneet hapot ja on erinomainen happamuuden säätelijä. Jos vesistö on erittäin rehevöitynyt, vesi sisältää paljon kemikaaleja, jotka reagoivat happaman impulssin happojen kanssa neutraloiden ne. Karut järvet happamoituvat herkemmin kuin rehevöityneet järvet. Toisaalta karut, mutta paljon humusta sisältävät dystrofiset järvet vastustavat happamoitumista paremmin kuin muut karut järvet. Vaikka humus itsekin happamoittaa vettä, on sillä samalla myös puskurivaikutusta vakavampaa happamoitumista vastaan. Järven kykyä neutraloida veteen joutuneet hapot kutsutaan alkaliteetiksi.
Happamoitumisen vaikutukset vesistöön > Happamoituminen

Happamoituneita järviä on Euroopassa eniten Britanniassa, Saksassa, Pohjoismaissa ja yleisesti muuallakin Koillis-Euroopassa. Suomessa niitä on eniten on eniten Länsi-Uudellamaalla, Kaakkois-Suomessa, Tampereen pohjoispuolella, Pohjois-Karjalassa ja Oulun ympäristössä. Happamoituminen oli voimakasta ennen 1990-lukua, mutta tämän jälkeen kehitys on taittunut. Nykyään nähdään Suomessa jo ensimmäisiä toipumisen merkkejä. Kuitenkin Norjaan ja Ruotsiin verrattuna Suomi on toipumisessa muutaman vuoden jäljessä.
Happamoitumisen vaikutukset vesistöön > Kalat

Kun veden happamuustaso laskee alle pH 5,5:n, useimpien kalojen lisääntyminen häiriintyy. Tällaisia lajeja ovat esimerkiksi särki ja lohikalat. Siika kestää vielä pH 5,0–5,5. Parhaiten suomalaisista kaloista kestävät happamuutta ahven, ankerias ja puronieriä.
Happamoitumisen vaikutukset vesistöön > Metallien liukeneminen

Vesistön happamoituminen lisää metallien liukenemista veteen. Vesistön pohjan ja rantojen eroosio tuo veteen maa-ainesta, jonka sisältämistä metalleista jotkut muuttuvat happamassa vedessä liukoiseen muotoon. Tällaisia metalleja ovat yleensä alumiini, kadmium, koboltti, kupari, nikkeli, sinkki, rauta ja uraani. Esimerkiksi sulfaattimaat tuottavat alhaisen happamuustason, ja juuri tällaisella valuma-alueella esiintyy näitä metalleja. Osa näistä metalleista ovat pieninä pitoisuuksina haitallisia eliöille. Esimerkiksi alumiininin liukeneminen veteen voi aiheuttaa kalakuolemia. Sellainen vesi ei sovi myöskään talousveden raaka-aineeksi. Hapan vesi syövyttää korroosion vuoksi myös rautaa, jolloin vaarassa ovat vesirummut, siltojen rakenteet ja vedenottamoiden putkistot.
pH-mittari
Huippujengi

| Huippujengi |
| --- | --- |

Tyyli:  tositelevisio viihde
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  6. maaliskuuta 2016 –  24. huhtikuuta 2016
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):  Heidi Hakkarainen
Vastaava(t) tuottaja(t):  Tuomas Summanen Olli Suominen Sari Valtanen (MTV)
Ohjaaja(t):  Jäppi Savolainen
Käsikirjoittaja(t):  Hermanni Koppala
Leikkaaja(t):  Janne Vianto
Kuvaaja(t):  Pääkuvaaja: Tapio Sovijärvi  Kuvaajat: Jussi Tapionlinna Antti Hautala Handycam: Vesa Kess Jukka Hildén
Tuotantoyhtiö(t):  Rabbit Films
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla Vuoden kilpailureality 2016
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Tocllaraju-vuori Andeilla
Huippujengi on MTV3-kanavalla keväällä 2016 esitetty tositelevisiosarja, jossa kahdeksan julkisuuden henkilöä lähtivät kiipeämään Perussa sijaitsevan Tocllaraju-vuoren huipulle. Andien vuoristoon kuuluva huippu on 6 030 metriä korkea. Ohjelmassa kilpailtiin siitä, kuka kilpailijoista saa ensimmäisenä iskettyä hakkunsa vuoren jäiselle huipulle. Ohjelma kuvattiin elokuussa 2015. Ohjelmaa juonsi Jukka Hildén.
Suomalaisen Rabbit Filmsin luoma formaatti myytiin syksyllä 2017 YouTube Red -suoratoistopalvelulle, jolloin formaatin pohjalta luotiin uusi kansainvälinen sarja nimeltä Ultimate Expedition, jossa oli mukana 8 YouTube-esiintyjää eripuolilta maailmaa. Ultimate Expeditionin esittäminen alkoi YouTubessa tammikuussa 2018.
Kiipeilijät

Ohjelmassa kilpailivat Antti Reini, Janne Niinimaa, Minna Parikka, Leena Harkimo, Antti Luusuaniemi, Cristal Snow, Lola Wallinkoski sekä Tuija Pehkonen.
Kilpailijoita ohjeisti retkikunta, jonka johtajana toimi Mikko Vermas. Vermaksen tiimiin kuuluivat Antti Inkinen (koulutus- ja varustevastaava), Heikki Karinen (retkikunnan lääkäri), Juha Marttila (kouluttaja, retkikunnan varajohtaja), Arri Leino (kouluttaja), Tomi Myllys (kouluttaja) sekä Juha Ohtonen (kouluttaja).
Yksikään kilpailijoista ei lopulta päässyt etenemään Tocllarajun huipulle. Finaalissa kilpailijat Antti Reini ja Leena Harkimo. Reini joutui luovuttamaan kisan noin kahden tunnin kuluttua matkan alettua kohti huippua, sillä hän sai pahoja vatsakramppeja. Harkimo pystyi etenemään 5 850 metrin korkeuteen, mutta vuorella vallinnut myrsky yltyi liian kovaksi ja Harkimo totesi tuulen koituneen hänelle ylivoimaiseksi.
Kiipeilijät > Kilpailijat

| Kilpailija | Jakso> 1 | Jakso> 2 | Jakso> 3 | Jakso> 4 | Jakso> 5 | Jakso> 6 | Jakso> 7 | Jakso> 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Leena Harkimo: 
Antti Reini: 
Antti Luusuaniemi: 
Tuija Pehkonen: 
Minna Parikka: 
Janne Niinimaa: 
Lola Wallinkoski: 
Cristal Snow: 
| --- | --- |
      Mukana kilpailussa :       Ei mukana kilpailussa
Kiipeilijät > Kilpailusta putoaminen

Retkikunta arvioi kilpailijoiden kehitystä ja soveltuvuutta vuorelle kiipeämiseen ja pudottavat matkan edetessä kilpailijoita kilpailusta.
Kilpailusta putosi ensimmäisenä Cristal Snow, joka ei pystynyt matkaamaan edes perusleiriin, koska hän kärsi pahoista vatsaongelmista, jotka diagnosoitiin ruokamyrkytykseksi. Snow’n oireiden jatkuttua retkikunta totesi ettei Snow ole kykenevä kiipeämään vuorelle, koska oli jäänyt jo jälkeen koulutuksista.
Kolmannessa jaksossa kilpailusta pudotettiin Lola Wallinkoski, koska hän ei sopeutunut tarpeeksi nopeasti vuoriston ilmastoon. Lola joutui viidennessä jaksossa poistumaan myös perusleiristä, sillä hänelle kehittyi keuhkoödeema.
Neljännessä jaksossa kilpailusta pudotettiin Janne Niinimaa, koska hänellä ilmeni vuoristotaudin oireita.
Kuudennessa jaksossa kilpailusta pudotettiin Minna Parikka.
Vatsataudissa ollut Tuija Pehkonen pudotettiin seitsemännessä jaksossa juuri kun ryhmä oli aloittanut nousemaan Tocllarajun yläleiriin, sillä hänen vauhtinsa ei ollut riittävän nopea.
Seitsemännessä jaksossa yläleirissä pudotettiin viimeisenä myös Antti Luusuaniemi, jonka esteenä olivat liian suurista kengistä aiheutuneet tulehtuneet ja märkineet rakot.
Katsojaluvut

| Jakso | Esityspäivä | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- |
| 1 | 6. maaliskuuta 2016 | 528 000  |
| 2 | 13. maaliskuuta 2016 | 522 000  |
| 3 | 20. maaliskuuta 2016 | 494 000  |
| 4 | 27. maaliskuuta 2016 | 374 000  |
| 5 | 3. huhtikuuta 2016 | 433 000  |
| 6 | 10. huhtikuuta 2016 | 397 000  |
| 7 | 17. huhtikuuta 2016 | 412 000  |
| 8 | 24. huhtikuuta 2016 | 473 000  |
Hilma Jalkanen

Hilma Jalkanen
Hilma Jalkanen (o.s. Syvälahti, 7. lokakuuta 1889 Heinola – 29. huhtikuuta 1964 Helsinki) oli suomalaisen naisvoimistelun uranuurtaja, joka piti voimistelua yksilöllisenä vapautena. Hänelle ruumiin ja sielun jako oli keinotekoinen ja ruumiin kehittäminen oli persoonallisen ja luovan yksilön kehityksen edellytys. Opettajansa Elli Björkstenin ajatuksia jatkaen hän kehitti naisvoimisteluun dynaamista, herkkää ja liikkuvaa ilmaisua.
Jalkasen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Syvälahti ja Amanda Hahl. Hän valmistui voimistelunopettajaksi 1915 ja opetti Helsingissä Kallion yhteiskoulussa, Helsingin suomalaisessa tyttölukiossa sekä Tyttönormaalilukiossa. Vuonna 1938 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen kasvatusopillisen voimistelun ensimmäiseksi opettajaksi. Hän opetti paitsi voimistelunopettajaksi opiskelevia, myös piti voimistelukursseja, TUL:n ensimmäisiä voimistelukursseja jo 1920-luvulla. Hän piti kursseja myös ulkomailla ja useita hänen voimistelunäytöksiään palkittiin eri puolilla maailmaa. Vuonna 1927 Salminen julkaisi opiskelutoverinsa Helvi Salmisen kanssa klassisen voimisteluoppaan Tie terveyteen ja kauneuteen.
Jalkanen perusti Suomen Naisvoimisteluseuran 1921 ja johti sitä vuoteen 1929 saakka. Vuodesta 1923 vuoteen 1927 hän oli Kisakenttä-lehden päätoimittaja. Hänellä oli myös oma voimistelukoulu 1930-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 1936 Jalkanen johti Suomen naisvoimistelujoukkuetta Berliinin olympialaisissa, myöhemmin Tukholman Lingiadeissa 1949 sekä Helsingin olympialaisissa 1952. Hän toimi myös Uuden voimistelun kansainvälisen liiton varapresidenttinä 1950-luvulla.
Jalkanen sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1957. Vuonna 1963 hänet palkittiin Suomen urheilun suurella ansioristillä.
Jalkasen puoliso vuodesta 1917 oli runoilija ja toimittaja Huugo Jalkanen, pariskunta on haudattu Honkanummen hautausmaalle. Heidän poikansa oli miekkailija Kauko Jalkanen, jonka poika taas on taikuri Jussi Jalkanen.
Teoksia

Voimistelun rytmiharjoituksia musiikin mukaan.  Helsinki:  Otava, 1925.
Jalkanen, Hilma ; Salminen, Helvi: Tie terveyteen ja kauneuteen : naisten kotivoimisteluopas.  Helsinki:  Otava, 1927.
Naisvoimistelua.  Helsinki:  Otava, 1930.
Voimisteluohjelmia tytöille: Ylempää kansakoulua ja sen jatkoluokkia sekä keskikouluja varten.  Helsinki:  Otava, 1931.
Naisvoimistelu. Voimisteluohjelmia oppikouluja ja voimisteluseuroja varten.  Helsinki:  Otava, 1938.
Voimistelun opetus-harjoituksia.  Helsinki:  Otava, 1949.
Aiheesta muualla

/ Hilma Jalkanen Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen palvelu)
Humber (panssariauto)

| Humber |
| --- | --- |
 Humber Mk IV.
Aseen tyyppi:  Panssariauto
Alkuperämaa:   Iso-Britannia
Palvelushistoria
Sodissa:  Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1940
Valmistajat:  Rootes Group
Valmistusvuodet:  1941-1945
Valmistusmäärä:  3 652 kappaletta
Eri versiot:  Mark I, Mark I AA / Quad AA, Mark II, Mark II OP, Mark III ja Mark IV
Tekniset tiedot
Paino:  Noin 7 000 kg
Pituus:  4,60 m
Leveys:  2,20 m
Korkeus:  2,40 m
Panssarointi:  15 mm (paksuimmillaan)
Pääaseistus:  Mk I-III: 15 mm Besa-konekivääri  Mk IV: 37 mm Gun M3 tykki
Moottori:  Rootesin valmistama kuusisylinterinen polttomoottori
Teho:  67 Kw
Voimansiirto:  4×4
Polttoaineen määrä:  Bensiini
Toimintasäde:  400 km
Huippunopeus:  72 km/h
Humber on Rootes Groupin vuosina 1941-1945 valmistama toisessa maailmansodassa käytetty panssariauto, jota valmistettiin yhteensä 3 652 kappaletta. Se oli sodan aikana eniten valmistettuja brittiläisiä panssariautoja. Britannian armeijan kalustossa Humber täydensi kevyempää Humber LRC panssariautoa.
Humberin rakenne perustui Karrierin valmistamaan KT 4 tykinvetäjän alustaan ja Guy Motorsin valmistaman Guy-panssariauton panssaroituun koriin. Ensimmäinen 500 kappaleen sarja ajoneuvoa tilattiin vuonna 1940.
Palveluhistoria

Humber oli brittijoukkojen käytössä vuodesta 1941 Pohjois-Afrikan taisteluissa. Ajoneuvoa käytettiin myös sekä brittijoukkojen että Kanadan armeijan kalustona Euroopan taisteluissa. Lisäksi Humberia käytettiin Burmassa sekä Iranissa. Saksan panssarijoukoilla oli käytössä myös joitakin sotasaaliiksi saatuja Humbereita.
Toisen maailmansodan jälkeen Humber säilyi usean maan asevoimien käytössä.
Mallit

Humberia valmistettiin kaikkiaan kuutena erilaisena mallina:
Mark I - alkuperäinen malli jota valmistettiin noin 300 kappaletta.
Mark I AA / Guad AA - ilmatorjuntamalli joka oli varustettu ilmatorjuntatähtäimellä ja aseella jolla oli mahdollista ampua tehokkaasti korkeisiin kulmiin.
Mark II - uudella tykkitornilla ja paremmalla panssaroinnilla varustettu malli jota valmistettiin 440 kappaletta.
Mark II OP - tiedustelumalli joka oli varustettu kahdella kevyellä konekiväärillä.
Mark III - isolla kolmen hengen tykkitornilla varustettu malli.
Mark IV - tehokkaalla M5 tai M6 37 mm tykillä varustettu malli jota valmistettiin noin 2 000 kappaletta.
Lisäksi kanadalainen Fox-panssariauto perustui Humber Mark III:n rakenteeseen.
Käyttäjävaltiot

Alankomaat
Iso-Britannia
Kanada
Kypros
Meksiko
Myanmar
Portugali
Saksa
Sri Lanka
Tanska
Kuvagalleria

Humber Mark I sotilasparaatissa.
Humber Mark II.
Humber Mk III.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Humber armoured car
Käännös suomeksi
Hyvästi toiveuni

| Hyvästi toiveuni> Goodbye, My Fancy |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvan juliste
Ohjaaja:  Vincent Sherman
Käsikirjoittaja:  Ivan Goff Ben Roberts
Perustuu:  Fay Kaninin näytelmään
Tuottaja:  Henry Blanke
Säveltäjä:  Daniele Amfitheatrof
Kuvaaja:  Ted McCord
Leikkaaja:  Rudi Fehr
Pääosat:  Joan Crawford Robert Young Frank Lovejoy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:   19. toukokuuta 1951  19. lokakuuta 1951
Kesto:  107-115 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1 312 000 USD
Tuotto:  1 358 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hyvästi toiveuni (engl. Goodbye, My Fancy) on Vincent Shermanin ohjaama ja Henry Blanken tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komedia, joka sai ensi-iltansa vuonna 1951. Romanttisen komedian pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Young ja Frank Lovejoy. Hyvästi toiveuni kertoo kongressiedustajasta ja hänen vanhasta rakkaudestaan.
Hyvästi toiveuni perustuu Fay Kaninin näytelmään Goodbye, My Fancy: A Comedy in Three Acts vuodelta 1948. Näytelmän pohjalta käsikirjoituksen laativat Ivan Goff ja Ben Roberts. Warner Bros. toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. Hyvästi toiveuni on kolmas ja viimeinen Shermanin ja Crawfordin yhteistyöelokuvasta. Kaksi ensimmäistä ovat Kirotut eivät itke (1950) ja Viimeinen valhe (1950).