stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvo Volmer

Arvo Volmer (s. 4. marraskuuta 1962) on virolainen kapellimestari. Hänet tunnetaan etenkin saksalaisten, pohjoismaisten sekä venäläisten säveltäjien, Gustav Mahlerin ja Jean Sibeliuksen teosten sekä nykymusiikin tulkinnoistaan. Arvo Volmer on kunnostautunut myös Leevi Madetojan musiikin tulkkina ja tehnyt hänen orkesteriteostensa kokonaislevytyksen Oulun kaupunginorkesterin kanssa.
Volmer opiskeli Tallinnan valtionkonservatoriossa Olev Ojan ja Roman Matsovin johdolla (1980–1985) sekä Pietarin konservatoriossa Ravil Martinovin johdolla (1985–1990). Hän osallistui Helmuth Rillingin mestarikursseille Yhdysvalloissa.
Volmer teki ammattimaisen debyyttinsä Viron kansallisoopperan kanssa 22-vuotiaana ja pääsi sen taiteelliseksi johtajaksi sekä pääkapellimestariksi vuonna 2004. Hän toimi myös Viron kansallisen sinfoniaorkesterin apulaiskapellimestarina vuodesta 1989 sekä musiikillisena johtajana vuosina 1993–2001. Oulun kaupunginorkesterin johdossa hän oli 1994–2005.
Volmer sai vuonna 2004 nimityksen Adelaiden sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi, jonka tehtäviä hän hoiti vuoden 2013 loppuun. Tänä aikana orkesteri esiintyi Volmerin johdolla muun muassa Los Angelesissa ja New Yorkin Carnegie Hallissa sekä suoritti viisi vuotta kestäneen Mahlerin teossarjahankkeen. Elokuussa 2019 Volmer sai uudemman kerran nimityksen Viron kansallisoopperan johtoon. Hän on johtanut myös muun muassa Haydn-orkesteria Italiassa, São Paulon kaupungin sinfoniaorkesteria, Varsovan filharmonikkoja ja Napolin filharmonikkoja. Vuodesta 2021 Volmer on toiminut Viron musiikki- ja teatteriakatemian orkesterinjohdon professorina.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Anne Suzuki

| Anne Suzuki> 鈴木杏 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1987 (ikä 37) Tokio, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
AllMovie
Anne Suzuki (jap. 鈴木杏, s. 27. huhtikuuta 1987 Tokio, Japani) on japanilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa lapsena ja voitti vuonna 2003 Japanin akatemian palkinnon roolista elokuvassa Ritana (2002).
Elokuvia

The Murder Case of Hana & Alice, 2015
Helter Skelter, 2012
Himizu, tarjoilija, 2011
The Egoists, 2011
Tsubaki sanjûrô, 2007
Hanging Garden, Mana, 2005
Initial D, 2005
Steamboy, Ray Steam, 2004
Hana to Arisu, Hana Arai, 2004
Moon Child, Hana, 2003
The Blue Light, Haruka Kushimori, 2003
Ritana (Returner), Milly, 2002
Jubunairu (Juvenile), –, 2000
Lumi peittää setripuut, Hatsue Imada, 1999
Lähde:
Suzuki on tulkinnut rooleja myös televisiossa ja näytelmissä.
Aiheesta muualla

Anne Suzuki AsianWiki.com. Viitattu 19.8.2021. (englanniksi)
Apamiini

| Apamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  24345-16-2
PubChem CID:  16218850, 91935372 ja 170844080 16133797, 16218850, 91935372 ja 170844080
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C79H131N31O24S4
Moolimassa:  2 027,34 g/mol
Apamiini on hermomyrkky, jota tuottaa tavallinen hunajamehiläinen (Apis mellifera). Apamiini on mehiläisen myrkyn yksi ainesosa. Toksiinimolekyyli koostuu 18 aminohaposta ja siinä on kaksi rikkisiltaa. Myrkky voi aiheuttaa yliherkkyysreaktion, joka johtaa kouristuksiin ja hengitysvaikeuksiin. Toksiinin molekyylirakenne on C79H131N31O24S4, moolimassa 2 027,34 g/mol ja CAS-numero 24345-16-2.
Aiheesta muualla

Helsingin yliopisto: Hunajamehiläistyöläisen myrkyn kiinteän osan koostumus (pdf)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Apamin (Apis mellifera) (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Apamin (englanniksi)
ChemBlink: Apamin (englanniksi)
Arvo Wiitanen

Arvo Oskar Wiitanen (8. heinäkuuta 1902 – 8. syyskuuta 1961) oli suomalainen eversti ja sotilasasiamies.
Wiitanen ylennettiin everstiksi 1954. Hän oli Topografikunnan päällikkönä 1954–1956 ja sen jälkeen Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa vuosina 1956–1959. Hän toimi yhteysupseerina, kun Neuvostoliiton puolustusministeri marsalkka Rodion Malinovski vieraili Suomessa 23. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 1961. Heti vierailun jälkeen Wiitanen sairastui vakavasti ja kuoli syyskuun alkupuolella. Sairaalassa ollessaan hän kertoi vierailun kokemuksista 14. heinäkuuta puolustusvoimain komentajan sijaiselle kenraaliluutnantti Viljaselle. Viljanen laati keskustelun perusteella raportin, jonka vastaanottajina olivat kenraali Sakari Simelius ja puolustusministeri Lars Björkenheim.
Wiitasen puoliso oli venäläissyntyinen Elisabeth Wiitanen, o.s. Kozlowsky (1908–1995), jonka isä oli Suomessa emigranttina asunut kenraalimajuri Aleksandr Kozlowsky.
Julkaisuja

Nimellä A. O. Wiitanen :
Puna-armeijan tykistö ja sen taisteluohjesääntö vertailun valossa. Tiede ja ase 3/1935
Aparan

Aparanin paikkoja. Kuva on vuodelta 2017.
Aparan (arm. Ապարան) on kaupunki Armeniassa Aragatsotnin maakunnassa. Se sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Armenian pääkaupunki Jerevanista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aparan Wikimedia Commonsissa
Antsoain

| Antsoain Ansoáin |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Antsoain
 Koordinaatit: 42°50′8″N, 1°38′22″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Nafarroa
Maakunta:  Nafarroa
Comarca:  Cuenca de Pamplona
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Ander Andoni Oroz Casimiro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,93 km²
Korkeus:  426 m
Väkiluku (2015):  10 817
 – Väestötiheys:  5 700 as./km²
 
 www.ansoain.es 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antsoain (esp. Ansoáin) on kunta Nafarroan maakunnassa Baskimaan Espanjan puoleisessa osassa. Antsoainin väkiluku on noin 10 800 (2016).
Kuvia

Kunnantalo
Plaza Lapurbide
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antsoain Wikimedia Commonsissa
Kunnan viralliset kotisivut (baskiksi) (espanjaksi)
Alfred Schwarzmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Scharzmann rekillä Berliinin kesäolympialaisissa 1936. |  Scharzmann rekillä Berliinin kesäolympialaisissa 1936. |  Scharzmann rekillä Berliinin kesäolympialaisissa 1936. |  |
Maa:  / Saksa
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | hyppy |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | rekki |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | rekki |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | nojapuut |  |
Karl Alfred Markus Schwarzmann (23. maaliskuuta 1912 Fürth – 11. maaliskuuta 2000 Goslar) oli saksalainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja. Hän taisteli Saksan armeijan laskuvarjojääkärinä toisessa maailmansodassa.
Urheilu-ura

Schwarzmannin urheilu-uran huippuhetki osui Berliinin olympialaisiin 1936. Kotikisoissaan Schwarzmann voitti peräti viisi olympiamitalia: kultaa moniottelusta, hypystä ja joukkuekilpailusta sekä pronssia rekiltä ja nojapuilta.
Schwarzmann osallistui vielä 40-vuotiaana Helsingin kesäolympialaisiin 1952, joissa hänen onnistui voittaa vielä yksi olympiamitali, hopeaa rekiltä.
Armeijassa

Schwarzmann taisteli toisessa maailmansodassa Saksan armeijan laskuvarjojääkärinä muun muassa Alankomaissa ja Kreetalla. Alankomaiden alueella sotiessaan Schwarzmann haavoittui luodin läpäistyä hänen keuhkonsa. Vuonna 1945 hänet ylennettiin majuriksi. Nimityksestä parin viikon kuluttua hän joutui brittien sotavangiksi.
Kunniamerkkejä

Rautaristi
1. luokka 25. toukokuuta 1940
2. luokka 25. toukokuuta 1940
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Profiili gymmedia.com (saksaksi)
Profiili sports-reference.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Asker

Asker on kunta Norjassa Akershusin läänissä. Se perustettiin vuonna 2020 yhdistämällä entiset Askerin, Hurumin ja Røykenin kunnat. Vuoden 2022 alussa Askerissa oli 96 088 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asker Wikimedia Commonsissa
Kunnan verkkosivut (norjaksi)
Akershusin läänin kunnat
Asker
Aurskog-Høland
Bærum
Eidsvoll
Enebakk
Frogn
Gjerdrum
Hurdal
Jevnaker
Lillestrøm
Lunner
Lørenskog
Nannestad
Nes
Nesodden
Nittedal
Nordre Follo
Rælingen
Ullensaker
Vestby
Ås
Antti Mattila (professori)

Antti Tapio Mattila (22. maaliskuuta 1926 Lahti  – 12. marraskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Mattilan vanhemmat olivat tarkastaja Viktor Anselm Mattila ja Helga Lydia Pynnönen ja puoliso vuodesta 1951 sairaanhoitaja Anneli Pohjola. Mattila tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1944 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1956. Hän toimi yliopistossa assistenttina 1956–1965 ja hoiti yliopiston hygienian ja sosiaalilääketieteen dosentuuria 1962–1966. Mattila oli Helsingin yliopiston epidemiologian professori 1966–1974.
Mattila oli sosiaalilääketieteen ja epidemiologian uranuurtaja Suomessa, mutta hän oli myös monella muulla tapaa aktiivinen henkilö. Han oli muun muassa Therapia Fennica -julkaisun päätoimittaja, toimi Hämäläis-Osakunnan isäntänä, oli Kansaneläkelaitoksen Etelä-Suomen sosiaalilääketieteellisen toimiston päällikkö, osallistui useiden eri yhteisöjen toimintaan, harrasti antiikkia ja musiikkia, soitti itse orkesterissa klarinettia ja perusti Aurinkorannikolle suomalaisen lääkäriaseman.
Julkaisuja

Therapia Fennica. Suunnittelu ja toimitus Antti Mattila. Kirjoittaneet E. K. Ahvenainen ym. Lääketieteen kandidaattiseura, 1952.
Terveydenhoidon kulmakiviä. Terveydenhoitolehti, 1954.
Lääkärit vastaavat. Toimittaneet Atle M. Mali ja Antti Mattila. Terveydenhoitolehti, 1959.
Voimavarat, ratkaisut ja tarinat. Kuntoutussäätiö, 1998
Arthur Francis Fox

Arthur Francis Fox (27. elokuuta 1904 Melbourne – 16. helmikuuta 1997) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Melbournen arkkihiippakuntaan Daniel Mannix 13. heinäkuuta 1930. Hänet nimitettiin Melbournen vihkipiispaksi sekä Rhinocoruran titulaaripiispaksi 11. lokakuuta 1956, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. tammikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi Justin Daniel Simonds, jota avustivat James Patrick O'Collins ja Bernard Denis Stewart.
Fox sai 29. marraskuuta 1967 nimityksen Salen piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. tammikuuta 1968. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 25. helmikuuta 1981.
Fox eli 92-vuotiaaksi, mutta sokeutui ennen kuolemaansa.
Armas Honkasalo

| Armas Honkasalo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1891 Pori
Kuollut: 3. toukokuuta 1918 (26 vuotta) Viipuri
Ammatti:  sahatyömies
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1918
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota
Joukko-osasto:  Porin punakaarti
Kaarlo Armas Honkasalo (alk. Johansson, 8. lokakuuta 1891 Pori – 3. toukokuuta 1918 Viipuri) oli sahatyömies ja ammattiyhdistysaktiivi, joka Suomen sisällissodan aikana oli yksi Porin punakaartin päälliköistä. Hänet teloitettiin toukokuussa 1918 Viipurin vankileirillä.
Elämä > Ammattiyhdistystoiminta

Armas Honkasalo oli syntynyt Porissa aviottomana lapsena. Hän työskenteli kaupungin keskustan tuntumassa Seikun sahalla ja asui Vanhakoiviston esikaupunkialueella, joka tuolloin kuului vielä Ulvilan pitäjään. Honkasalo oli aktiivisesti mukana Porin työväenyhdistyksen sahatyöväen ammattiosaston toiminnassa ja ehti käymään jopa siirtolaisena Pohjois-Amerikassa.
1910-luvun puolivälissä hänestä tuli osaston kiistaton johtohahmo, vaikkei milloinkaan sen puheenjohtajana toiminutkaan. Honkasalo oli ammattiosaston sihteeri ja keväällä 1917 hänet valittiin rahastonhoitajaksi. Honkasalon aatteellisuutta kuvastaa, että hän kieltäytyi tehtäviin kuuluneista lisäpalkkioista yhdistyksen heikkoon taloudelliseen tilanteeseen vedoten. Honkasalo oli myös ammattiosaston huvitoimikunnan aktiiveja. Lisäksi hän harrasti hiihtoa ja juoksua Porin Pyrinnössä, toimien samalla seuran sihteerinä ja johtokunnan jäsenenä.
Elokuussa 1917 Honkasalo valittiin ylivoimaisella ääntenenemmistöllä ammattiosaston edustajaksi Suomen Ammattijärjestön sekä puutyöntekijäin liiton edustajainkokouksiin. Erinäisistä viivästyksistä johtuen niitä ei kuitenkaan ehditty pitämään ennen sisällissodan syttymistä. Juuri ennen marraskuun yleislakkoa järjestetyssä yhdistyksen kuukausikokouksessa Honkasalon asema korostui entisestään, kun hän puheessaan alusti tulevassa SAJ:n edustajainkokouksessa käsiteltävistä asioista. Honkasalo otti kantaa ammattiosaston piirissä esiintynyttä syndikalismia vastaan, vaati senaattia vastuuseen elintarvikepulasta ja arvosteli myös sosialidemokraattisen puolueen eduskuntaryhmän saamattomuutta. Vaihtoehdoksi eduskuntatyölle hän esitti ateenalaistyylistä kansankokousta. Yleislakon aikana syntyneissä työväen järjestyskaartin ja suojeluskunnan välisissä kahnauksissa Honksalo oli sovittelijan roolissa.
Elämä > Sisällissota

Sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918, hän oli nimellisesti Porin sahatyöntekijäin ammattiosaston varapuheenjohtaja. Honkasalo toimi aluksi punaisten Satakunnan rintaman keskisen lohkon komentajana, kunnes Helsingin punakaartiin kuulunut Aksel Nikanor Aarre-Davidsson tuli nopeasti hänen tilalleen. Honkasalo osallistui muun muassa Noormarkussa käytyyn Harjakankaan taisteluun ja korvasi puolestaan Aarre-Davidssonin rintamapäällikkönä ennen punaisten huhtikuun alkupuolella aloittamaa vetäytymistä.
Punaiset aloittivat vetäytymisensä Satakunnasta 10. huhtikuuta. Pääosa Porista paenneista punakaartilaisista ja heidän perheenjäsenistään jäi saksalaisten saartorenkaan sisälle Hämeenlinnan ja Lahden välillä, mutta Honkasalon johtama sahatyöläisistä koottu noin 300 miehen ja naisen joukko onnistui pääsemään lähes Viipuriin saakka. Kun he huomasivat kaupungin olevan jo valkoisten hallussa, kääntyi joukko takaisin länteen, aikomuksenaan yrittää Haminan kautta Venäjälle. Sahatyöläiset joutuivat kuitenkin antautumaan 2. toukokuuta Säkkijärvellä noin 40 kilometrin päässä Viipurista, jonka jälkeen heidät siirrettiin Viipurin vankileirille.
Kuulustelussa Honkasalo ilmoitti olleensa työväen järjestyskaartin jäsenenä edellisenä syksynä, mutta jääneensä pois sen toiminnasta suurlakon jälkeen, koska ei hyväksynyt kaartin aseellista toimintaa. Honkasalo liittyi punakaartiin uudelleen tammikuussa ja kertoi toimineensa muun muassa komppanian apupäällikkönä Harjakankaan taistelun aikana. Lisäksi hän myönsi olleensa Venäjälle pyrkineen joukon johtaja ja kertoi antautumisen tapahtuneen ehdolla, ettei ketään teloiteta. Honkasalo merkittiin kuitenkin kuulustelun jälkeen kategoriaan I, mikä valkoisten luokittelussa tarkoitti välitöntä ampumista. Antautuneeseen ryhmään kuuluneen E. Hämäläisen mukaan hänet vietiin kuulusteluja seuranneena yönä muiden päälliköiden kanssa sorakuopalle, jossa humalainen mies ampui heidät konekiväärillä.
Arthur Frackenpohl

Arthur Frackenpohl (23. huhtikuuta 1924 Irvington, New Jersey – 8. kesäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pedagogi. Häntä opettivat muiden muassa Darius Milhaud ja Nadia Boulanger. Hän sai tohtorinarvon Montrealin McGill-yliopistosta vuonna 1957, ja hän toimi Crane School of Musicin professorina, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1985. Hän julkaisi kirjan Harmonization at the Piano (1962).
Frackenpohlin uran pääpaino on ollut pedagogiikassa. Hänen sävellyksensä ovat olleet suosittuja kouluyhtyeiden soittamina. Hänen musiikkinsa on lähes aina tonaalista. Sävellyksiin lukeutuu kamariooppera Domestic Relations.
Arthur Fredrik Nordmann

Arthur Fredrik Nordmann (ven. Арту́р Фридрих фон Нордман; 19. tammikuuta 1838 Odessa, Venäjä – 9. toukokuuta 1862 Siperia) oli suomalainen luonnontutkija, joka murhattiin tutkimusmatkallaan Siperiassa.
Nordmannin vanhemmat olivat professori, valtioneuvos Alexander von Nordmann ja Anna Helena Blanc. Hän pääsi ylioppilaaksi 1855. Hän osallistui syksyllä 1857 amiraali Dmitri Kuznetsovin Amurin alueelle tekemään tutkimusretkeen ja keräsi matkan aikana runsaat näytekokoelmat. Nordmann julkaisi matkan jälkeen useita artikkeleita Moskovan keisarillisen luonnontutkijain seuran lehdessä keräämänsä materiaalin perusteella. Hän matkusti vuonna 1861 Krimillä oleskelleen isänsä luokse ja valmistautui sitten uuteen Itä-Siperiaan tehtävään tutkimusretkeen. Nordmann joutui rosvojen surmaamaksi tämän retken aikana syrjäisellä Nertšinskin alueella.
Attis

Attis
Attis (m.kreik. Ἄττις, myös Ἄττης, Attēs) oli kreikkalaisessa mytologiassa fryygialaisten kuvataiteessa haltia, joka muistutti Adonista. Legendojen mukaan Kybele kastroi hänet, kun ei saanut tätä kaunista hahmoa rakkaakseen, tai Attis kastroi itse itsensä.
Esifryygialaisena kulttina Kybelen ja Attiksen kultista tiedetään vähän, vaikka oletettavasti se oli Fryygian alueen alkuperäiskansan kultti. Myytin mukaan jumalten ja ihmisten äiti, vuorten ja leijonien jumalatar Kybele, rakastui kuolevaiseen Attikseen. Attiksen tarinan loppu on kuitenkin synkkä: Kybele joko kastroi hänet, tai hän kastroi itse itsensä. Roomassa Attiksen kultti sai suuremman suosion kuin Kreikassa. Roomalaiset tosin vierastivat Anatoliasta tuomansa kultin menoja, joihin kuului villiä tanssia ja musiikkia, sekä itsensä vahingoittamista mm. ruoskimalla. Aluksi Kybelen papin tuli myös Roomassa olla itämaalainen, eikä roomalaisilla ollut lupaa tähän virkaan. Pappeja kutsuttiin galleiksi, ja tanssiessaan hurmoksessa he jäljittelivät Attista ja suorittivat kastraation, elleivät jo olleet eunukkeja.
Arthur Fox

| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | floretti, joukkuekilpailu |  |
Arthur George Fox (9. syyskuuta 1878 Cowes, Englanti – 17. elokuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa floretin joukkuekilpailussa. Hän kilpaili myös sekä floretin että säilän yksilökilpailuissa.
Apries

Apriesin patsas Louvressa.
Apries, Raamatussa Hophra, oli Egyptin 26. dynastian neljäs faarao, joka hallitsi vuosina 589–570 eaa. Hän seurasi valtaistuimella isäänsä Psametik II:ta. Apriesin syntymänimi oli Wah-ib-re, jonka merkitys on "Vakaa on Ren sydän"; hänen valtaistuinnimensä Haa-ib-ren merkitys puolestaan on "Riemuisa on Ren sydän". Apries on Manethon käyttämä kreikkalaistettu muoto.
Apries jatkoi isänsä ulkopolitiikkaa, muttei onnistunut auttamaan liittolaistaan Juudan kuningasta Sidkiaa Babylonian Nebukadressar II:tä vastaan. Vuosina 574–570 eaa. Apries teki voittoisia sotaretkiä Kyprosta ja Foinikiaa vastaan, mutta kun hän myöhemmin epäonnistui yrittäessään hyökätä Kyreneen, armeija nousi kapinaan. Apries lähetti kenraalinsa Amasisin (Ahmose II) lopettamaan kapinan, mutta sotilaat valitsivatkin tämän uudeksi faaraoksi. Apries vangittiin, mutta hän pääsi pakoon; myöhemmin mahdollisesti egyptiläiset murhasivat hänet. Useimpien lähteiden mukaan uusi faarao kuitenkin kohteli Apriesin ruumista kunnioittavasti, ja hänet haudattiin Saisiin kaikin niin kunnianosoituksin, jotka faaraolle kuuluivat.
Antsla

| Antsla |
| --- | --- |
 Antsla
 Koordinaatit: 57°49′45″N, 26°31′44″E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Võrumaa
Kunta:  Antslan kunta
Kaupunkioikeudet:  1938–, 1993–1999
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  epäitsenäinen kaupunki
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,86 km²
Väkiluku:  1 352
 – Väestötiheys:  473 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 Antslan kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antsla on runsaan tuhannen asukkaan epäitsenäinen kaupunki (linn, asustusüksus) ja entinen kaupunki Antslan kunnassa Võrumaan maakunnassa Virossa. Sen pinta-ala on 2,86 km² ja asukastiheys 473 asukasta neliökilometrillä (1.1.2015).
Antsla sijaitsee Võrusta 35 kilometriä länteen, ja se on Antslan kunnan keskus.
Historia

Antsla on mainittu ensimmäisen kerran 1300-luvulla, jolloin siitä käytettiin nimitystä Anzen. Nykyistä nimeä Antsla käytettiin ensimmäisen kerran virallisesti Viron itsenäisyyden alkuaikoina.
Kaupunkioikeudet Antsla sai vuonna 1938. Toisen maailmansodan aikana suuri osa kaupungista tuhoutui. 1960-luvulla kaupungin kehitys alkoi hidastua. Antslan kaupunki yhdistyi vuonna 1999 Antslan kuntaan ja siitä tuli kunnan sisäinen epäitsenäinen kaupunki.
Väestö

Vuonna 2011 Antslan epäitsenäisessä kaupungissa oli 1 402 asukasta, joista 1 380 (98,4 %) oli virolaisia, 9 (0,6 %) venäläisiä ja 12 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Laajakulmakuva Antslasta
Alun Hoddinott

Säveltäjän mukaan nimetty Hoddinott Hall -konserttisali Cardiffissa.
Alun Hoddinott (11. elokuuta 1929 Bargoed, Wales – 11. maaliskuuta 2008 Swansea, Wales) oli brittiläinen taidemusiikin säveltäjä ja musiikkipedagogi. Tuottelias Hoddinott oli yksi ensimmäisisistä kansainvälistä mainetta saavuttaneista walesiläisistä säveltäjistä. Hän sävelsi seitsemälle vuosikymmenelle ulottuneella urallaan noin 300 erillistä teosta: 10 sinfoniaa, 20 konserttoa, kuusi oopperaa, kymmenen pianosonaattia ja vokaalimusiikkia. Hän toimi pitkään Cardiffin yliopiston professorina.
Alun Hoddinott opiskeli Cardiffin yliopistossa, jossa hän suoritti perustutkinnon 1949 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1960. Opinnot saivat alkunsa 16-vuotiaana, kun hän sai sävellyksestään yliopistostipendin. Hän jatkoi sävellysopintojaan Lontoossa australialaisen Arthur Benjaminin johdolla.
Vuosina 1951–1959 Alun Hoddinott toimi Welsh College of Music and Drama -oppilaitoksen professorina ja siirtyi sitten Cardiffin yliopistoon, jossa hän toimi lopulta professorina ja musiikkitieteen laitoksen johtajana 1967–1987. Sen ohella hän johti Cardiffin musiikkifestivaalia, jonka hän perusti ystävänsä, pianisti John Ogdonin kanssa.
Hoddinott nousi julkisuuteen säveltäjänä vuoden 1954 klarinettikonsertollaan, jonka kantaesitti Cheltenhamin musiikkijuhlilla Gervase de Peyer ja John Barbirollin johtama Hallé-orkesteri. Hoddinottin sävellyksiä ovat tulkinneet myös muun muassa viulisti Ruggiero Ricci, sellisti Mstislav Rostropovitš ja käyrätorvensoittaja Dennis Brain.
Vuonna 1957 Alun Hoddinott sai sävellystuotannostaan Arnold Bax -mitalin, ja vuonna 1983 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi (CBE). Hän oli myös monien musiikkioppilaitosten kunniatohtori ja  Royal Academy of Musicin kunniajäsen ja sai monia kulttuuripalkintoja erityisesti kotiseudullaan Walesissä. BBC Cymru Wales -radioyhtiön 350-paikkainen BBC Hoddinott Hall Cardiffissa on nimetty Alun Hoddinottin mukaan. Se on National Orchestra of Walesin kotisali.
Teoksia > Vokaali- ja kuoroteoksia

Advent Carols
Barddoniaeth Daear (Poetry of Earth) lauluäänelle ja harpulle
kantaatti Dives and Lazarus (1965)
Landscapes: Ynys Môn lauluäänelle ja pianolle (1975)
kantaatti Lady and Unicorn (1984)
Towy Landscape sopraanolle, baritonille ja kahdelle pianolle (2006)
Teoksia > Oopperoita

The Beach of Falesa (1974)
The Magician (1975)
What the Old Man Does is Always Right (1976)
The Trumpet Major (1981)
Teoksia > Orkesteriteoksia

10 sinfoniaa
kolme klarinettikonserttoa (1950 ja 1986)
harppukonsertto (1957)
concertino alttoviululle ja kamariorkesterille (1958)
Welsh Dances (1958 ja 1969)
Welsh Nursery Tunes (1962)
orkesterisarja Folksong Suite (1962)
kaksi pianokonserttoa (1960)
Night Music (1966)
Variants (1966)
käyrätorvikonsertto (1969)
The Sun, The Great Luminary of the Universe (1970)
Investiture Dances
konsertto orkesterille (1986)
Noctis Equi sellolle ja orkesterille (1989)
Teoksia > Piano- ja urkuteoksia

yhdeksän pianosonaattia
Nocturne 1 ja 2 pianolle (1956)
Dark March, Elegy ja Lizard pianolle (1995)
urkusonaatti (1978)
Aiheesta muualla

Craggs, Stewart R.: Alun Hoddinott: A Source Book.  Routledge, 2017.  ISBN 9781351125796.  Google Books (viitattu 13.7.2018). (englanniksi)