stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Singer
Tausta

Singerin juutalaiset vanhemmat muuttivat Australiaan Wienistä vuonna 1938 Anschlussin jälkeen. Singerin isovanhemmista kolme menehtyi holokaustissa. Singer varttui Melbournessa ja opiskeli Melbournen yliopistossa. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon historiassa ja filosofiassa vuonna vuonna 1967 ja maisterin tutkinnon filosofiassa vuonna 1969, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa 1969–1971. Singer toimi filosofian luennoitsijana Oxfordissa 1971–1973. Siellä hän myös ryhtyi kasvissyöjäksi kyseenalaistettuaan oman lihansyöntinsä moraalisuuden.
Vuosina 1973–1974 Singer toimi vierailevana professorina New Yorkin yliopistossa. Siellä hän kirjoitti tunnetuimman ja vaikutusvaltaisimman teoksensa Animal Liberation: A New Ethics for Our Treatment of Animals (1975). Vuosina 1975–1976 Singer toimi luennoitsijana La Troben yliopistossa Australiassa. Vuonna 1977 hänet nimitettiin Monash-yliopiston filosofian professoriksi.
Vuonna 1996 Singer pyrki vihreän puolueen ehdokkaana Australian senaattiin.lähde?
Etiikka > Eläinten vapautus

Animal Liberation (suom. Oikeutta eläimille) on monen kasvissyöjän ja vegaanin eettinen perustelu näkemyksilleen, ja yksi eläinten oikeusliikkeen määrittäviä vaikutteita. Kirjassa Singer argumentoi spesismiä eli lajisortoa vastaan todeten, ettei rationalistinen etiikka voi lähteä ihmisen erityisoikeuksista muihin lajeihin nähden. Vaikka teos on suomennettu nimellä "Oikeutta eläimille", Singer ei kannata eläinten oikeuksia, vaan lähestyy asiaa utilitaristisesta näkökulmasta. Singerin ajattelussa eläimet pitää ottaa huomioon, koska ne kykenevät kärsimään. Hän siis päätyy puolustamaan eläimiä lähtemällä liikkeelle utilitarismin perusajatuksesta minimoida kärsimys.
Etiikka > Käytännöllinen etiikka

Singerin laajimmassa teoksessa Practical Ethics (1979, toinen painos 1993) eritellään yksityiskohtaisesti sitä, kuinka ja miksi yksilöiden etuja tulee punnita. Singerin kanta on, että yksilön edut tulee aina punnita kyseisen yksilön todellisista ominaisuuksista lähtien eikä siitä, että yksilö kuuluu johonkin käsitteelliseen luokkaan. Kirjassa Singer muun muassa puolustaa eutanasian laillistamista.
Teokset

Animal Liberation: A New Ethics for our Treatment of Animals.  New York:  New York Review/Random House, 1975.  ISBN 9780061711305
The expanding circle: Ethics and sociobiology.  Oxford:  Clarendon, 1981.  ISBN 0-19-824646-3
Practical ethics.  (2nd edition (first edition 1979))  Cambridge:  Cambridge University Press, 1993.  ISBN 0-521-43363-0
(toim.): A companion to ethics.  (Blackwell companions to philosophy)  Oxford:  Blackwell, 1993.  ISBN 0-631-18785-5
How are we to live? Ethics in an age of self-interest.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 1995.  ISBN 0-87975-966-6
Rethinking life and death: The collapse of our traditional ethics.  Boston, Massachusetts:  Saint Martin’s Press, 1994.  ISBN 0-312-11880-5
A Darwinian left: Politics, evolution, and cooperation.  (Darwinism today)  London:  Weidenfeld & Nicolson, 1999.  ISBN 0297643363
Writings on an Ethical Life. Ecco, 2000.
One World: The Ethics of Globalization, 2002
Unsanctifying Human Life: Essays on Ethics. Edited by Helga Kuhse. Blackwell Publishers, 2002.
Pushing Time Away: My Grandfather and the Tragedy of Jewish Vienna, 2004
The President of Good & Evil, the Ethics of George W. Bush
The Life You Can Save. Acting Now to End World Powerty. Random House, 2009
Teokset > Suomennetut teokset

Oikeutta eläimille. Eläinten vapautuksen filosofiaa.  (Animal Liberation, 1990.) Suomentanut ja Suomea koskevin tiedoin täydentänyt Helena Tengvall. Suomennettu alkuteoksen 2. tarkistetusta painoksesta vuodelta 1990. Päivitetty laitos, päivittänyt Elisa Aaltola (1. painos: WSOY, 1991)  Helsinki:  Eläinsuojeluliitto Animalia, 2007.  ISBN 978-951-98700-9-0
Marx.  ((Marx. A Very Short Introduction, 1980.) Suomentanut Teppo Eskelinen)  Helsinki:  Into, 2013.  ISBN 978-952-264-231-8
Paras tapa auttaa.  (The Most Good You Can Do. How Effective Altruism Is Changing Ideas About Living Ethically, 2015)  Helsinki:  Basam Books, 2016.  ISBN 978-952-260-480-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Peter Singerin verkkosivut (englanniksi)
Peter Singer: Voimmeko luottaa moraaliseen vaistoomme? Vapaa ajattelija 1/2003.
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  3  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  PhilPeople  Scopus 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Ismo Vehkakoski

| Ismo Vehkakoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1946 (ikä 78) Heinolan maalaiskunta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  rooli näytelmässä Kovan onnen lapsia
Palkinnot
 Iivari-patsas vuonna 1976 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ismo Vehkakoski (s. 30. heinäkuuta 1946 Heinolan maalaiskunta) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa 1970-luvulla ja tulkitsi Vilho Koskelan roolin elokuvassa Akseli ja Elina vuonna 1970.
Ura

Ismo Vehkakoski syntyi Voitto ja Maili Vehkakosken perheeseen. Hän suoritti opintoja konepiirustuskoulussa. Vehkakosken ensimmäinen näyttelijänkiinnitys oli Rauman Kaupunginteatteriin 1970–1971, sitä seurasi kiinnitys Radioteatteriin 1971–1973. Vuonna 1973 hänet kiinnitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin.
Vehkakoski näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa muun muassa näytelmissä Kunnon tyttö, Kylmä rauta viilentää ja Nuoren Wertherin uudet kärsimykset. Vuonna 1976 Vehkakoski näytteli Lahden Kaupunginteatterissa Minna Canthin näytelmässä Kovan onnen lapsia, ja sai suorituksestaan Iivari-patsaan.
Vehkakoski näytteli muutamissa teatterielokuvissa 1970-luvulla. Hänellä oli Vilho Koskelan rooli Edvin Laineen historiallisessa draamaelokuvassa Akseli ja Elina (1970) ja sivurooli Seppo Huunosen komediassa Lampaansyöjät (1972). Lisäksi Vehkakoski työskenteli selostajana ja kertojana mainostuotannoissa ja lyhytelokuvissa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän selosti muun muassa dokumenttielokuvassa Kaale Apo bolibosko drom (1984).
Vektori (biologia)

Vektori tarkoittaa biologiassa "kuljettajaa". Epidemiologiassa sillä tarkoitetaan eliötä, joka kuljettaa taudinaiheuttajan isäntäeliöstä toiseen. Tunnettuja esimerkkejä ovat horkkahyttyset ja puutiainen. Molekyylibiologiassa vektori on jokin geeninsiirrossa käytettävä geenin kuljettaja, usein virus tai plasmidi. Viruksen käyttö vektorina edellyttää sen tekemistä ensin lisääntymiskyvyttömäksi. Kun siirrettävä geeni on löydetty ja eristetty, se liitetään vektoriin. Vektori menee isäntäsolun sisälle. Solun sisällä vektori liittää siirrettävän geenin isäntäsolun DNA:han.
Bobby Vee

Bobby Vee (1962)
Bobby Vee (oik. Robert Thomas Velline, 30. huhtikuuta 1943 Fargo, Pohjois-Dakota – 24. lokakuuta 2016 Rogers, Minnesota) oli yhdysvaltalainen laulaja, jonka suurin suosio ajoittui 1960-luvun alkuvuosiin. Elokuvanäyttelijänä hän oli suosittu varsinkin Englannissa.
Hän perusti vuonna 1959 high schoolissa ollessaan yhtyeen kitaristi-veljensä Billin, erään rumpalin sekä itseään Moby Dickiksi kutsuvan basistin kanssa. Nimeämätön yhtye oli ollut toiminnassa vain kaksi viikkoa ennen helmikuun 3. päivää 1959, jolloin The Big Bopper, Buddy Holly ja Ritchie Valens menehtyivät lentokoneonnettomuudessa. Kolmikko oli tuolloin matkalla esiintymään Veen kotikaupunkiin Fargoon. Samana iltapäivänä paikallisen radioaseman kautta etsittiin sijaisesiintyjää kiertueelle. Vellinen veljesten yhtye ilmoittautui, vaikkei se ollut vielä koskaan esiintynyt julkisesti. Bob keksi yhtyeelle pikaisesti nimen "The Shadows" ja ensimmäinen keikka oli jo samana iltana Fargossa. Sittemmin Vee myös levytti Buddy Hollyn ja The Crickets -yhtyeen ohjelmistosta tuttuja kappaleita, kuten "Everyday", "Maybe Baby" ja "That'll Be the Day".
Keikkailun myötä yhtyeellä oli varaa levyttää ensimmäinen kappaleensa "Suzie Baby" 1. kesäkuuta 1959. Velline otti taiteilijanimekseen Bobby Vee ja sai levytyssopimuksen Liberty Recordsille. Tuottaja Snuff Garrettin ohjauksessa Veen tyylilajiksi kehkeytyi jousisoittimien sävyttämä teinipop ja balladilinja. Ensimmäinen suuri hitti oli Devil or Angel vuonna 1960 ja seuraavana vuonna jatkoa seurasi kappaleella Rubber Ball (jonka Suomessa teki tunnetuksi Pirkko Mannola nimellä "Kumipallo").
Listaykkösen Vee sai syksyllä 1961 kappaleella Take Good Care of My Baby, jonka teki kuuluisa laulunkirjoittajakaksikko Carole King ja Gerry Goffin. Singlen B-puolena oli kappale "Bashful Bob". Aviopari King-Goffin teki Veelle muitakin kappaleita, kuten listoille päässeen "Walkin' with My Angelin".
Veen seuraava suuri hitti oli Run to Him. Vuonna 1962 Vee levytti uransa alkupuolen viimeisen listamenestyksen The Night Has a Thousand Eyes. Kappale oli suosittu myös Englannissa.
Ollessaan suosionsa huipulla Vee vieraili Euroopassa ja myös Suomessa tapaamassa tiedotusvälineiden edustajia. Iskelmä-lehden numerossa 2/1962 oli sitten vierailusta artikkeli, ja Vee oli kertonut, että hänen isoäitinsä on suomalainen, sukunimeltään Tapanila.
Vuonna 1964 alkaneen britti-invaasion myötä (The Beatles suosituimpana) nk. bobbyjen (Bobby Rydell, Bobby Vee, Bobby Vinton) aikakausi Yhdysvalloissa alkoi olla ohi. Vuonna 1967 Vee sai kuitenkin vielä kappaleensa Come Back When You Grow Up Yhdysvaltain singlelistan kolmannelle sijalle. 1980-luvulta lähtien Vee esiintyi nostalgiatapahtumissa.
Veellä diagnosoittiin Alzheimerin tauti vuonna 2011. Hän kuoli viisi vuotta myöhemmin, vuonna 2016, 73-vuotiaana.
Veen kokoelmalevyistä suositeltavaa kuunneltavaa on vuonna 1998 Liberty-levymerkillä ilmestynyt The Essential and Collectable Bobby Vee.
Albumit

Bobby Vee Sings Your Favorites (1960)
Bobby Vee (1961)
Bobby Vee with Strings and Things (1961)
Hits of the Rockin' 50's (1961)
Take Good Care Of My Baby (1961)
Bobby Vee Meets The Crickets (1962)
A Bobby Vee Recording Session (1962)
Merry Christmas From Bobby Vee (1962)
The Night Has A Thousand Eyes (1963)
Bobby Vee Meets The Ventures (1963)
I Remember Bubby Holly (1963)
Bobby Vee Sings The New Sound From England! (1964)
30 Big Hits Of The 60's (1964)
Live! On Tour (1965)
30 Big Hits Of The 60's, Volume 2 (1966)
Look at Me Girl (1966)
Come Back When You Grow Up (1967)
Just Today (1968)
Do What You Gotta Do (1968)
Gates, Grills and Railings (1969)
Nothin' Like a Sunny Day (1972)
Singles Album 20 Golden Tracks (1980)
Down The Line (1999)
I Wouldn't Change a Thing (2002)
The Abode Sessions (2014)
Sinimäkien taistelu

Sinimäkien taistelu (vir. Sinimägede lahing) eli Tannenberg-linjan taistelu oli toisessa maailmansodassa vuonna 1944 Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Sinimäkien kukkuloista Itä-Virossa. Sinimäet olivat osa saksalaisten Tannenberg-puolustuslinjaa Narvan länsipuolella ja taistelut alkoivat puolustuslinjaan kuuluneiden Sinimäkien suunnalla 26. heinäkuuta. Puolustajista noin kolmasosa oli virolaisia. Sinimäkien taistelu oli Viron alueen taisteluista verisin, ja neuvostojoukkojen viimeinen hyökkäys pysäytettiin 5. elokuuta. Hyökkäyksestä luovuttiin virallisesti 10. elokuuta. Koko sodan tilanteen huomioiden Saksa päätyi kuitenkin voitosta huolimatta hylkäämään Viron syyskuussa 1944.
Tausta

Niin sanottu Tanneberg-linja sijaitsi 25 kilometriä Narvasta länteen, ja sitä oli linnoitettu vuodesta 1943 alkaen. Tanneberg-linja kulki Mummasaaren-Sinimäkien-Metsäkylän tasalla, ja se tukeutui vasemmalla siivellään Suomenlahteen ja oikealla suureen suoalueeseen. Linjan linnoitukset eivät olleet erityisen vahvat. Se oli verrattain heikompi, kuin hieman vastaava Suomen VT-linja. Kenttälinnoituksia oli vain todennäköisimmissä hyökkäyssuunnissa, vaikkakin sittemmin Neuvostoliiton propagandassa sitä kuvattiin vahvasti linnoitettuna asemana samaan tapaan, kuin esimerkiksi Mannerheim-linjaa. Linnoitusten puutteesta huolimatta alueen maasto oli edullinen puolustustaistelulle. Narvan kukistuttua 26. heinäkuuta sen virolais-saksalaisten puolustajien onnistui pääosin vetäytyä Tanneberg-linjalle.
Linjaa puolustaviin joukkoihin kuului kuusi divisioonaa ja pataljoonan vahvuiseksi supistunut flaamilainen SS-divisioona Langemarck. Virolaisiin puolustajiin lukeutuivat 20. Waffen-SS:n krenatööridivisioona ja 300. jalkaväkidivisioona. Puolustajista noin kolmannes oli virolaisia. Virolaisten ja flaamien lisäksi taisteluun osallistui tanskalaisia, alankomaalaisia ja norjalaisia SS-yksiköitä. Saksalaiskomennossa olevia puolustajia oli kaikkiaan noin 22 000. Joukkoja komensi kenraali Felix Steiner. Hyökkäävät neuvostojoukot koostuivat 2. iskuarmeijasta ja 8. armeijan osista. Neuvostojoukkoja komensi Leningradin rintaman komentaja marsalkka Leonid Govorov. Hyökkäyksen alussa neuvostojoukkojen vahvuus oli 54 000. Suurimmillaan hyökkääjien määrällinen etu puolustajiin verrattuna oli yksitoista hyökkääjää yhtä puolustajaa kohden.
Seuraukset

Sinimäkien taistelut olivat toisen maailmansodan Viron alueella käydyistä taisteluista verisimmät. Hyökkääjien ja puolustajien tappiot olivat kymmeniätuhansia. Hyökkääjien tappiot kaatuneina ja haavoittuneina olivat 160 000–170 000. Erään arvion mukaan kaatuneiden neuvostosotilaiden määrä oli 35 000 ja haavoittuneiden 135 000. Puolustajien kokonaistappiot jäivät 10 000:n haavoittuneeseen ja kaatuneeseen. Saksalaisten mukaan puolustajat tuhosivat 160 hyökkääjän panssarivaunua. 
Neuvostolähteet (TsAMO f.217, op.1244, d.643 Leningradin Rintaman päämaja, ”Yhteiskatsaus tappioista, jotka on toimitettu pääesikunnalle ”) eivät tue noin suuria tappioita. Leningradin Rintaman kokonaistappiot esimerkiksi koko elokuussa 1944 (ml Karjalankannas) olivat vain 12 678, joista kuolleina 1 702. Heinäkuussa jolloin käytiin suurtaisteluja Karjalankannaksella kokonaistappiot Leningradin Rintamalle olivat yhteensä: 73 662 (joista sairaustapauksia 9 676).
Taistelu oli voitto puolustajille, mutta niiden kokonaismerkitys jäi pieneksi, sillä Pohjoinen armeijaryhmä oli 30. heinäkuuta alkaen motissa neuvostojoukkojen edettyä Itämerelle Latviassa. Hitler antoi luvan vetäytyä Virosta 16. syyskuuta ja 17. syyskuuta saksalaiset aloittivat vetäytymisen Narvan rintamalta. Tallinna menetettiin neuvostojoukoille 22. syyskuuta.
Taistelussa kaatuneiden muistomerkki sijaitsee taistelupaikalla Grenadierkukkulalla. Elmo Nügasen vuonna 2015 ensi-iltansa saanut elokuva 1944 kuvaa sotaa kesällä 1944 ja kertoo myös Sinimäkien taistelusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Panssarilehti 1-2: 2007 Sinimäkien taistelu
Tanneberg-linjan säilyneitä varustuksia Mummasaaressa.
Panssarikauhulla varustautunut saksalaissotilas Narvan suunnalla elo-syyskuussa 1944.
Sinimäkien taistelun muistomerkki.
Velaaristuminen

Äänneopissa velaaristumiseksi kutsutaan sitä, kun ensisijaisen artikulaation kanssa samanaikaisesti kielen takaselkä nousee lähemmäs kitapurjetta, josta syntyy u:ta muistuttava paksu äänne.
Velaattajärven valuma-alue

Velaattajärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.38) on Näsijärven–Ruoveden alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 106,18 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 7 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Koljonselkä, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Näsijärven alueelle (35.31).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
Kiimajoen alue (35.381)
Velaattajärven alue (35.382)
Ukaanjärven alue (35.383)
Tiikonojan valuma-alue (35.384)
Ilvesjoen valuma-alue (35.385)
Roel Velasco

| Mitalit> Maa:   Filippiinit.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Filippiinit.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Filippiinit.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Filippiinit> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | 48 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 1997 | 48 kg |  |
Roel Velasco (s. 26. kesäkuuta 1972) on entinen filippiiniläinen nyrkkeilijä, joka saavutti olympiapronssia nyrkkeilyn 48 kilogramman sarjassa vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Hänen pikkuveljensä Mansueto Velasco saavutti olympiahopeaa seuraavissa, Atlantassa järjestetyissä kesäolympialaisissa. Roel Velasco saavutti myös hopeaa amatöörinyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1997.
Roel Velasco oli ensimmäinen filippiiniläinen urheilija, joka voitti mitalin Hyvän tahdon kisoissa vuonna 1998.
Velasco työskentelee nykyään Filippiinien armeijassa merivoimien palveluksessa ja toimii myös Filippiinien nyrkkeilymaajoukkueen valmentajana.
Käännös suomeksi
Velikije Požnin skiitta

Velikije Požnin skiitta (ven. Великопоженский скит, Velikopoženski skit) oli Venäjällä nykyisen Komin tasavallan Ust-Tsilman piirin alueella 1700–1800-luvuilla toiminut vanhauskoinen luostariyhteisö. Se oli Petšoran papittomien pomorilaisten vanhauskoisten tärkeimpiä keskuksia. Skiitta sijaitsi Pižma-joen varrella nykyisen Skitskajan kylän lähellä.
Skiitan perusti vuonna 1713 joukko Mezenin ja Pinegan seudulta muuttaneita vanhauskoisia. He harjoittivat karjanhoitoa, maanviljelyä, kalastusta ja metsästystä, maalasivat ikoneja, kopioivat kirjoja ja perustivat koulun. 1740-luvulla skiitassa oli noin sata asukasta. Vuonna 1743 skiittaa hävittämään lähetettiin sotajoukko. Kuultuaan sen tulosta 79 yhteisön jäsentä teki polttoitsemurhan.
Vuonna 1831 uudelleen perustetussa skiitassa oli 85 asukasta. 1840-luvulla sen toiminta lamaantui viranomaisten vainon takia. Skiitta suljettiin vuonna 1851. Osa yhteisön jäsenistä jäi asumaan samalle paikalle. Skiitan rakennukset eivät ole säilyneet.
Velaari

Velaarit ovat kielitieteessä äänteitä, jotka artikuloidaan kielen takaosan sekä kitalaen pehmeän osan eli kitapurjeen välissä. Velaareja ovat muun muassa suomen k ja g sekä niin sanottu äng-äänne.
Simpsonin sääntö

Simpsonin sääntö voidaan johtaa approksimoimalla integroitavaa funktiota 

f (x) (sinisellä) toisen asteen polynomilla P (x) (punaisella), missä funktiot f ja g yhtyvät välin [a,b] 

pisteissä x=a, x=b ja x=m=(a+b)/2
Simpsonin sääntö on numeerinen menetelmä, jolla voidaan approksimoida määrättyä integraalia, kun integroitavan funktion integraalifunktiota ei tunneta tai haluta käyttää. Jos väli [a,b] jaetaan kahteen yhtä pitkään osaväliin, niin tällöin pätee likimääräisesti:
Usein merkitään osavälien pituutta kirjaimella h = (b-a)/2, jolloin yllä oleva kaava voidaan kirjoittaa muodossa:
Simpsonin sääntö on nimetty englantilaisen matemaatikon Thomas Simpsonin (1710–1761) mukaan.
Johtaminen

Simpsonin sääntö voidaan johtaa useammalla eri tavalla, joilla kaikilla saadaan luonnollisesti sama tulos. Tässä artikkelissa paneudutaan kuitenkin vain yhteen tapaan. Muista tavoista kiinnostunut lukija voi katsoa lisätietoa viitteistä.
Johtaminen > Interpolointi toisen asteen polynomifunktiolla

Lähtökohtana on korvata funktio f toisen asteen polynomifunktiolla g(x)=px2+qx+r, joka saa samat arvot kuin funktio f välin [a,b] päätepisteissä ja keskipisteessä. Lasketaan nämä arvot, sillä niitä tarvitaan lopuksi:
Tällöin integraali voidaan kirjoittaa polynomin g avulla muodossa:
Hyödyntämällä kaavoja
saadaan edelleen
Edellinen lasku on hieman helpompi laskea loppuun jos tehdään aluksi muuttujan vaihto:
jolloin
 dx=hds
ja integraali tulee muotoon
Simpsonin säännön virhe

Jaettaessa väli [a,b] kahteen yhtä suureen osaan eli n=2 jolloin osavälien pituus on h=(b-a)/2 saadaan Simpsonin säännön virheeksi
missä  \xi on jokin piste väliltä (a,b) ja  f^{(4)}(\xi )on funktion f neljäs derivaatta kyseisessä pisteessä.
Simpsonin sääntö antaa tarkan vastauksen kaikille polynomeille, joiden asteluku on pienempi tai yhtä suuri kuin kolme, koska virhetermi sisältää funktion neljännen derivaatan, mikä on tietysti = 0 kun funktio f on korkeintaan kolmatta astetta.
Yleistetty Simpsonin sääntö

Koska Simpsonin säännön virhe on suoraan verrannollinen laskettavan integroimisvälin pituuteen, saadaan virhe mahdollisimman pieneksi kun välin pituutta pienennetään. Käytännössä tämä tehdään jakamalla väli [a,b] useaan pienempään osaväliin [xi,xi+h], joihin jokaiseen käytetään Simpsonin sääntöä. Jos väli [a,b] jaetaan yhtä pitkiin väleihin, joita on N=2n kappaletta, (välejä tulee olla parillinen määrä, sillä Simpsonin sääntöä sovelletaan aina kahteen osaväliin) tulee jokaisen osavälin pituudeksi h=(b-a)/N. Tällöin saadaan yleistetty Simpsonin sääntö:
Yleistetyn Simpsonin säännön virhe

Jaettaessa väli [a,b] yhtä suuriin osaväleihin, joita on N=2n kappaletta, jolloin osavälien pituus on h=(b-a)/N, saadaan yleistetyn Simpsonin säännön virheeksi:
missä  \xi on jokin välin (a,b) piste
Simpsonin 3/8-sääntö

Jos funktiota f ei approksimoidakaan toisen asteen polynomifunktiolla g (kahdella osavälillä) vaan kolmannen asteen polynomifunktiolla (kolmella osavälillä), jolta vaaditaan, että g saa samat arvot kuin funktio f osavälien päätepisteissä, saadaan likimääräiseksi arvioksi:
Simpsonin 3/8-säännön virhe

missä  \xi on jokin välin (a,b) piste
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Kaleva, Osmo: Numeerinen analyysi.  (Opintomoniste 163)  Tampere:  TTKK, 1993.  ISBN 951-721-941-5
Valtio (Platon)

Valtio (m.kreik. Πολιτεία, Politeia; lat. Res publica) on Platonin kirjoittama dialogi, joka käsittelee muun muassa poliittista filosofiaa, etiikkaa ja ideaoppia, ja kuvailee täydellistä, oikeudenmukaista ihannevaltiota. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Oikeudenmukaisesta (Περὶ δικαίου, Peri dikaiou). Dialogissa keskustelevat Sokrates, Glaukon, Adeimantos ja eräät muut henkilöt. Teos on Platonin kenties tunnetuin ja tärkein dialogi ja yksi vaikutusvaltaisimpia teoksia länsimaisessa filosofisessa kirjallisuudessa.