stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ivan Demidov (jääkiekkoilija)

| Ivan Demidov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. joulukuuta 2005 (ikä 19) Sergijev Posad, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  SKA Pietari
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
NHL-varaus:  5. varaus, 2024 Montreal Canadiens
Ivan Demidov (s. 10. joulukuuta 2005 Sergijev Posad, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on oikea laitahyökkääjä tai keskushyökkääjä. Demidov edustaa KHL-joukkue SKA Pietaria. Hänellä on sopimus joukkueen kanssa kauden 2024–2025 loppuun saakka.
NHL-joukkue Montreal Canadiens varasi hänet ensimmäisellä kierroksella viidennellä varausvuorolla vuoden 2024 NHL:n varaustilaisuudessa. Demidov on pelannut yhdeksän KHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on syöttänyt yhden maalin.  Uran tilastot päivitetty 10. syyskuuta 2024.
WLAN

WLAN-tukiasema ja -reititin.
WLAN (lyhenne sanoista wireless local area network) eli langaton lähiverkko, on paikallinen tietoliikenneverkko, jossa internetiin kytketty reititin toimii tukiasemana eli muodostaa langattoman internet-yhteyden mahdollistavan mikroaaltokentän. Lähiverkon alueella sijaitsevat päätelaitteet kuten tietokoneet ja älypuhelimet saavat tällä tavalla internet-yhteyden, johon ne kytkeytyvät usein automaattisesti. Lähiverkkoon kytkeytyneet päätelaitteet voivat olla yhteydessä myös toisiinsa, mikä mahdollistaa joissain tapauksissa tiedostojen salakatselun.
Langaton lähiverkko käyttää useimmiten IEEE 802.11 -standardin  mukaista tekniikkaa, jota markkinoidaan kauppanimellä Wi-Fi. Wi-Fi-reitittimet lähettävät useimmiten 2 400 megahertsin taajuista säteilyä, mutta osa käyttää 5 000 megahertsiä. Niin sanottu uuden sukupolven WLAN lähettää matalataajuisempaa 900 megahertsin säteilyä.
IEEE 802.11 -standardin tavallisin käytössä oleva versio on 802.11g, jonka radiorajapinnan maksimisiirtonopeus on 54 Mbps.
Uudempi Wi-Fi 4 eli 802.11n voi käyttää korkeampaa ja vähemmän ruuhkaista 5 GHz taajuutta ja mahdollistaa jopa 600 Mbit/s nopeudet.
IEEE 802.11 -standardin lisäksi on myös ETSIn standardoima HiperLAN, mutta HiperLAN-standardin versiot eivät ole kuitenkaan yleistyneet.
Historia

Havaijin yliopiston professori Norman Abramson kehitti maailman ensimmäisen langattoman tietoliikenneverkon, ALOHAnetin. Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1971, ja se sisälsi seitsemän tietokonetta, jotka oli sijoitettu neljälle saarelle. Ne kommunikoivat Oahun saaren keskustietokoneen kanssa ilman puhelinlinjoja.
Radioastronomi John O'Sullivan kehitti ratkaisevat osat Wi-fi-teknologiaa radioastronomian tutkimuksen sivutuotteena.
Langaton LAN-laitteisto maksoi alun perin niin paljon, että sitä käytettiin vain vaihtoehtona kaapeliverkolle paikoissa, joissa kaapelointi oli vaikeaa tai mahdotonta. Varhainen kehitystyö sisälsi toimialakohtaisia ​​ratkaisuja ja patentoituja protokollia, mutta 1990-luvun lopulla ne korvattiin teknisillä standardeilla, pääasiassa IEEE 802.11:n eri versioilla (Wi-Fi-tuotenimeä käyttävissä tuotteissa).
Vuodesta 1991 lähtien European Telecommunications Standards Institute (ETSI) kehitti HiperLAN/1-nimellä tunnettua eurooppalaista vaihtoehtoa, jonka ensimmäinen versio hyväksyttiin vuonna 1996. Tätä seurasi HiperLAN/2:n toiminnallinen spesifikaatio ATM-vaikutteineen helmikuussa. 2000. Kumpikaan eurooppalainen standardi ei saavuttanut 802.11:n kaupallista menestystä, vaikka suuri osa HiperLAN/2-työstä on säilynyt IEEE 802.11a:n fyysisessä määrittelyssä (PHY), joka on lähes identtinen HiperLAN/2:n PHY:n kanssa.
Vuonna 2009 802.11n lisättiin 802.11:een. Se toimii sekä 2,4 GHz:n että 5 GHz:n taajuudella enintään 600 Mbit/s tiedonsiirtonopeudella. Useimmat uudemmat reitittimet ovat kaksikaistaisia ​​ja pystyvät hyödyntämään molempia langattomia taajuuksia. Tämä mahdollistaa tiedonsiirron välttämisen ruuhkaisen 2,4 GHz:n kaistan, joka jaetaan myös Bluetooth-laitteiden ja mikroaaltouunien kanssa. 5 GHz:n kaistalla on myös enemmän kanavia kuin 2,4 GHz:n kaistalla, mikä mahdollistaa suuremman määrän laitteita jakaa tilaa. Kaikki WLAN-kanavat eivät ole käytettävissä kaikilla alueilla.
HomeRF-ryhmä perustettiin vuonna 1997 edistämään kotikäyttöön tarkoitettua teknologiaa, mutta se hajosi tammikuussa 2003.
Suomessa jotkut kaupungit, kunnat ja yliopistot kehittivät omia WLAN-verkkoja keskustoihinsa yleisen tietoliikenneinfrastruktuurin kehittämiseksi julkisena palveluna. WLAN saattoi olla HSDPA:n veroinen nopeudessa ja joissain kaupungeissa, kuten Lahdessa ja Oulussa sen sai käyttöönsä maksutta ja rekisteröitymättä.
Nimet ja termit > Wi-Fi

Wi-Fi on Wi-Fi Alliancen tavaramerkki, jota jäsenet käyttävät määritellyn laatutason symbolina. Wi-Fi Zone -logolla merkityssä paikassa on tarjolla langaton lähiverkko, johon voi liittyä Wi-Fi-yhteensopivalla päätelaitteella. Wi-Fi Alliance kiistää tavaramerkin olevan lyhenne sanoista ”Wireless Fidelity”, vaikka järjestö käytti alkuvaiheessa logon yhteydessä slogania ”The Standard For Wireless Fidelity”. Eräs perustelu Wi-Fi-tavaramerkin käyttöönotolle oli samankaltaisuus menestyneen Hi-Fi-tavaramerkin (High Fidelity) kanssa.
Nimet ja termit > IEEE 802.11

IEEE 802.11 on IEEE:n standardi langattomille lähiverkoille. Varsinkin alkuaikoina käytettiin usein nimitystä langaton Ethernet, koska tekniikka on läheistä sukua Ethernetille (802.3). Tällä hetkellä suosituimmat IEEE 802.11 -sarjan standardit ovat 802.11a (2 Mbps), 802.11b (11 Mbps), 802.11g (54 Mbps) ja 802.11n (300 Mbps). 802.11ac, joka käyttää dualband-tekniikkaa on taaksepäin yhteensopiva 802.11b/g/n-standardien kanssa. Sen nopeus on 1 300 Mbps 5 gigahertsin kanavalla ja 450 Mbps 2,4 gigahertsin kanavalla.
Käyttötavat > Kotitaloudet

Kotitalouksissa WLAN:ia käytetään muun muassa verkottamaan langallinen internetyhteys langattomaksi, jottei asuntoihin tarvitse kaapeloida erillistä sisäverkkoa. Viestintävirasto määrää sisäverkkojen rakentamisesta muun muassa uudisrakentamisessa ja olemassa olevia sisäverkkoja uudistettaessa. Asuntoon tulevaan kiinteään tietoliikenneyhteyteen liitettyyn modeemiin kytketään langaton tukiasema, ja tietokoneeseen asennetaan tukiaseman kanssa radioteitse kommunikoiva lähetin-vastaanotin. Se voi olla esimerkiksi PCI-verkkokortti pöytätietokoneeseen, PCMCIA-kortti yleensä kannettavaan tietokoneeseen tai USB:llä molempiin kytkettävissä oleva erillinen lähetin-vastaanotin. Nykyään kannettavissa tietokoneissa on lähes aina WLAN-lähetin-vastaanotin sisäänrakennettuna. Samoin monissa ADSL-modeemeissa on sisäänrakennettu WLAN-tukiasema.
WLAN-laitteiden lisäksi myös muut kotitalouslaitteet hyödyntävät lisenssivapaita radiotaajuuksia langattomassa tiedonsiirrossa. Samalla radiotaajuusalueella toimivat laitteet häiritsevät toisiaan tai pahimmillaan estävät toistensa käytön. Esimerkkejä tällaisista laitteista ovat langattomat multimedialaitteet kuten TV-kuvan langattomat siirtolaitteet.
Käyttötavat > Kunnat, kaupungit ja elinkeinonharjoittajat tarjoavat yhteyspisteitä

WLAN-tukiaseman liittäminen jo olemassa olevaan kiinteään tietoliikenneverkkoon on periaatteessa yksinkertaista ja edullista, joten jotkut elinkeinonharjoittajat, kuten ravintolat ja kahvilat tai lentoasemat, tarjoavat joko asiakkailleen maksutta tai maksua vastaan WLAN-palvelua käytettäväksi esimerkiksi kannettavilla tietokoneilla, tablet-tietokoneilla ja älypuhelimilla. Myös kunnat ovat avanneet avoimia verkkoja, jotka voivat teoriassa kattaa kunnan taajamat, kirjastot tai koulut. Näiden Wi-Fi- tai WLAN-hotspoteiksi kutsuttujen palvelujen määrä lisääntyy yhä. VR:n uudemmassa vaunukalustossa on yleensä WLAN matkustajien käytössä.
Langattoman verkon perustamisen kokonaiskustannuksesta laitteiden osuus on yleensä pieni, joten säästäminen tehdään verkon suunnittelussa ja rakentamisessa sekä ylläpidossa. Verkkojen tietoturva, kattavuus, nopeus ja luotettavuus vaihtelee.
Joissain kaupungeissa on WLAN-verkkotoiminta aloitettu ja lopetettu jo vuosia sitten. Joissain kaupungeissa toimintaa laajennetaan. WLAN-liiketoiminta on useissa operaatioissa havaittu haastavaksi, ja nykyisin kasvavat verkot ovatkin usein veronmaksajien maksamia verkkoja.
Käyttötavat > Operator WLAN

Operator WLAN (oWLAN, OWLAN, WLAN Offloading) on järjestelmä, joka yhdistää matkapuhelinverkkojen (esim. GSM) tilaajatunnisteen (IMSI) WLAN-tekniikkaa käyttäviin verkkoihin. Tämä mahdollistaa verkkovierailun (engl. roaming) sekä laskutuksen hallinnoinnin. Teleoperaattorit tutkivat 2000-luvun alussa OWLAN-järjestelmien kaupallista hyödyntämistä, mutta OWLAN ei kuitenkaan koskaan osoittautunut kannattavaksi liiketoimintamalliksi. OWLAN:n sijasta kuluttajat useimmiten yhdistävät matkapuhelimensa tietoverkkoon joko nopealla 3G/4G-yhteydellä tai tavallisella WLAN-yhteydellä joko omasta tukiasemastaan tai julkisesta hotspot-asemasta.
Käyttötavat > Paikannus

Tietoa WLAN-tukiasemien sijainnista voi hyödyntää paikannuksessa. Tarkkuus on tyypillisesti muutamia kymmeniä metrejä, joskus hivenen enemmän. Paikannus tapahtuu tukiaseman MAC-osoitetta hyödyntämällä. MAC-osoitteet on tallennettu tietokantoihin, joista osa on vapaasti hyödynnettävissä, mm. Googlen tietokanta "Google Location Services" -palvelun kautta. Tekniikka voi avustaa myös GPS-paikannusta, jonka aloitusvaihe voi muutoin kestää minuutteja.
Yhdysvalloissa Skyhook Wireless (aiemmin Quarterscope) kehitti ko. tekniikan ja keräsi tiedot yli 100 miljoonasta tukiasemasta lähinnä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Google kerää vastaavaa tietokantaa ja laajensi tietokantaa merkittävästi Google Street View -palvelun näkymiä kuvatessaan. Ainakin Apple ja Microsoft keräävät vastaavaa tietokantaa.
WLAN-tukiasemien sijaintitietokanta laajentuu jatkuvasti erityisesti älypuhelimien ja mobiililaitteiden GPS-tietojen avulla. Mm. Googlelle välittyvät kaikkien em. laitteille näkyvien WLAN-tukiasemien paikkatiedot, mikäli käytössä on sopiva laite (Android) ja/tai Googlen palvelu (Google Maps). Mikäli GPS-tietoa ei ole käytettävissä, uuden tukiaseman paikannuksessa hyödynnetään lähellä olevia jo paikannettuja WLAN-tukiasemia. Tällöin paikannus on hivenen epätarkempi. Lähes kaikki Suomen WLAN-tukiasemat on paikannettu ja uudet tukiasemat paikantuvat hyvin nopeasti tietokantoihin.
WLAN-signaaleja käytetään myös tarkempaan paikannukseen esimerkiksi rakennusten sisällä perustuen useiden tukiasemien signaalien vertailuun ja niiden pysyvään sijaintiin tunnetuissa paikoissa.
Tietoturvallisuus

Suojaamattoman avoimen verkon kautta luotu yhteys on täysin turvallinen, kun tietokoneen ja palvelun välillä käytetään TLS-suojausta. TLS-suojatut verkkosivut tunnistaa HTTPS-protokollasta. Yleensä myös selain ilmaisee salatusta yhteydestä (esim. värittämällä osoitekentän tai näyttämällä suljetun lukon kuvaa). Myös VPN-yhteydet ovat salattuja.
WLAN-verkoista osa on avoimia ja osa on suojattu erilaisilla salasanoilla. Yksi vieläkin yleinen ja jo tietoturvattomaksi osoitettu salausprotokolla on WEP. Sen tultua helpohkosti murrettavaksi kehitettiin TKIP, ja sen jälkeen uudet tekniikat WPA ja WPA2. WLAN-yhteyden luvattoman käytön ehkäisemiseksi voidaan ottaa käyttöön myös verkkokorttien MAC-osoitteen tarkistus, jolloin WLAN-tukiasema sallii yhteydenmuodostuksen ainoastaan verkkokorteille, joiden MAC-osoite löytyy WLAN-tukiaseman valkoiselta listalta.
Salasanojen vahvuuden kokeilemiseen on kehitetty erilaisia ohjelmia, kuten AirSnort, Kismet, Kismat ja Elcomsoftin Wireless Security Auditor.
Energiankulutus

Wifi-reitittimen energiankulutus riippuu sen tehosta. Kyseisten laitteiden energiankulutus vaihteli vuonna 2018 välillä 2-20 wattia keskikulutuksen ollessa 6 wattia.
Käyttökohteet

Nykyaikaiset WLAN-toteutukset vaihtelevat pienistä kodin verkoista suuriin kampuksen kokoisiin, aina mobiiliverkkoihin lentokoneissa ja junissa. Internetiä voidaan käyttää julkisten WLAN-tukiasemien avulla esimerkiksi ravintoloissa, hotelleissa tai kahviloissa. Käyttäjä voi myös muodostaa oman WLAN-verkkonsa käyttäen mukana kuljetettavaa 4G tai 5G-moodemia, jonka kautta laitteet voidaan yhdistää Internetiin langattomasti.
Olemassa olevia langattomia LAN-infrastruktuureja voidaan käyttää myös sisäpaikannusjärjestelminä ilman muutoksia olemassa olevaan laitteistoon.
Kirjallisuutta

Lähteinen, Olavi; Pietikäinen, Ville; Kosonen, Harri: Uusi PC-tekniikan käsikirja, s. 471–478.  6. painos. Helsinki Media Erikoislehdet, 2000.  ISBN 951-832-051-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta WLAN Wikimedia Commonsissa
Wi-fi.org
PCIe-väylään asennettava tietokoneen WLAN-laajennuskortti
Operaatio Frequent Wind

Etelä-Vietnamilainen helikopteri työnnetään USS Okinawan laidan yli tilan tekemiseksi evakuoitaville.
Operaatio Frequent Wind oli Yhdysvaltojen Vietnamin sodan lopussa toteuttama operaatio, jonka aikana Etelä-Vietnamissa vielä olleita yhdysvaltalaisia ja Yhdysvaltojen eri virastojen vietnamilaisia työntekijöitä tai yhteistyötä tehneitä evakuoitiin Saigonista helikoptereilla Yhdysvaltojen laivaston aluksille 29.–30. huhtikuuta 1975. Evakuoitavia kuljetettiin Tân Sơn Nhấtin lentotukikohdasta ja Yhdysvaltojen lähetystöstä. Yhdysvaltalaiset evakuoitiin onnistuneesti, mutta taakse jäi satoja Yhdysvaltojen kanssa yhteistyötä tehneitä vietnamilaisia. Operaatio päättyi aamulla 30. huhtikuuta ja Pohjois-Vietnamin asevoimien joukot valtasivat kaupungin vain muutamaa tuntia myöhemmin.
Tausta

Etelä-Vietnamin asevoimien puolustuskyky oli romahtanut kommunistien aloitettua niin sanotun kevätoffensiivinsa maaliskuussa 1975. Etelä-Vietnamin presidentti Nguyễn Văn Thiệu oli pyrkinyt turvaamaan oman hallintonsa maan pääkaupunki Saigonissa puolustusasemilla kaupungin ympärille Mekongjoen suistolla. Saigoninkin puolustus romahti etelävietnamilaisten kärsittyä tappion Xuân Lộcin taistelussa ja Thiệu erosi 21. huhtikuuta. Kommunistit uhkasivat nyt suoraan Saigonia.
Tilanteen kehittymistä seurattiin huolestuneena Yhdysvalloissa. Presidentti Gerald Fordin hallinto halusi edelleen tukea etelää. Toiveena oli vielä neuvotteluratkaisu sodan päättämiseksi, jotta nöyryyttävämmältä tappiolta vältyttäisiin. Saigonissa oli kuitenkin useita yhdysvaltalaisia, muita ulkomaalaisia ja Yhdysvaltojen kanssa yhteistyötä tehneitä vietnamilaisia, joita pääkaupungin kukistuminen nyt uhkasi. Heidän evakuointia oli jo suunniteltu, mutta suunnitelmien toimeen panoa oli lykätty, koska sen uskottiin vaikuttavan kaupungin Etelä-Vietnamin asevoimien puolustustahtoon. Yksi evakuoinnin päävastustajista oli Yhdysvaltojen lähettiläs Saigonissa Graham Martin. Myös Yhdysvaltojen ulkoministeri Henry Kissinger uskoi, että kommunistit eivät hyökkäisi pääkaupunkia vastaan. Huhtikuun alussa oli kuitenkin viimein aloitettu evakuointilennot Tân Sơn Nhấtin lentotukikohdalta niille yhdysvaltalaisille, joiden toimintaa ei pidetty maassa välttämättömänä. Käynnissä oli myös operaatio Babylift, jolla vietnamilaisia orpolapsia kuljetettiin Yhdysvaltoihin.
Aamulla 29. huhtikuuta Tân Sơn Nhấtin lentotukikohdalle tehtiin raskas tykistö- ja rakettikeskitys ja Saigonin kukistumisen uhkaa pidettiin nyt välittömänä. Lentotukikohdalla ollut kenraalimajuri ja Yhdysvaltojen Etelä-Vietnamin sotilasasiamies Homer D. Smith ilmoitti lähettiläs Graham Martinille aseman kiitoradan olevan käyttökelvoton ja evakuointien olisi jatkuttava helikoptereilla Yhdysvaltojen laivaston aluksille Vietnamin rannikolla. Martin odotti vielä saamansa viestin jälkeen muutaman tunnin ajan ennen evakuointioperaation aloittamista. Viimein aamulla kello 10.51 annettiin käsky operaatio Frequent Windin aloittamisesta. Evakuoitaville merkki lähteä kokoontumispaikoille evakuointia varten oli radiossa soitettu kappale White Christmas.
Evakuoinnit

Ensimmäiset Sikorsky CH-53 Sea Stallion-helikopterit saapuivat Tân Sơn Nhấtin lentotukikohdalle kello 15.06. Mukana oli operaatiota turvaamaan tuotuna 865 Yhdysvaltojen merijalkaväen sotilasta. Ensimmäiset helikopterit lähtivät mukanaan evakuoitavia vain kuusi minuuttia laskeutumisen jälkeen. Saman päivän iltaan mennessä oli evakuoitu jo 395 Yhdysvaltojen kansalaista ja noin 4 500 vietnamilaista. Merijalkaväen sotilaat alkoivat tehdä lähtöään kello 10.50. Viimeiset joukot tuhosivat lentotukikohdan viestintävälineistön ja esimerkiksi käteistä rahaa 3,6 miljoonan dollarin edestä.
Lentotukikohdan evakuoinnin jälkeen evakuoimatta oli vielä Yhdysvaltojen lähetystö Saigonissa. Lähetystöllä oli tuhansia henkilöitä ja sen ulkopuolelle oli alkanut kokoontua suuri väkijoukko evakuointia toivoen. Merijalkaväen komentaja prikaatinkenraali Richard E. Carey oli saanut tiedon lähetystön tilanteesta yllätyksenä vasta kello 16.00 iltapäivällä. Carey antoi määräyksen 130 merijalkaväen sotilaan ja helikopterien ohjaamisesta lähetystölle. Lähetystön pysäköintialueelle mahtui laskeutumaan vain yksi suuri CH-53-helikopteri kerrallaan ja sen katolle saatettiin laskeutua pienemmillä Boeing CH-46 Sea Knight-helikoptereilla. Evakuointia lähetystöltä vaikeutti yöllä puhjennut ukkosmyrsky.
Lennot lähetystöltä laivaston aluksille jatkuivat seuraavaan päivään 30. huhtikuuta. Lähetystöllä oli edelleen suuri joukko etenkin vietnamilaisia. Evakuoituja tuotiin laivaston lentotukialuksille, joilla tilan tekemiseksi helikoptereja ja lentokoneita työnnettiin mereen yli laidan. Yhdysvalloissa vietnamilaisten evakuoimisen pelättiin jatkuvan liian pitkään. Lopulta annettiin käsky vietnamilaisten evakuointien lopettamisesta. Aamulla kello 4.30 helikoptereille annettiin ohjeistus vain yhdysvaltaisten ottamisesta helikopterien kyytiin. Lähettiläs Graham Martin sai evakuointimääräyksen kello viideltä ja viimeiset lähetystön yhdysvaltalaiset työntekijät nousivat hänen mukanaan helikoptereihin.
Lähetystön pysäköintialueella oli viimeisten evakuoitujen lähdettyä vielä noin 420 vietnamilaista, jotka jätettiin jälkeen. Heidän mukanaan olivat esimerkiksi lähetystön palomiehet, jotka olivat vapaaehtoisesti jääneet viime tinkaan mahdollisen tulipalon varalta. Muualla Saigonissa oli esimerkiksi tiedustelupalvelu CIA:n vietnamilaisia työntekijöitä. Yhteensä lähetystöltä oli evakuoitu 978 yhdysvaltalaista ja noin 1 100 vietnamilaista. Evakuointia turvaamassa olleet merijalkaväen sotilaat olivat viimeiset evakuoidut. Viimeinen helikopteri lähti aamulla kello 7.53. Vain muutamaa tuntia myöhemmin Pohjois-Vietnamin asevoimien panssarivaunut työntyivät Saigonin presidentinpalatsille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Frequent Wind Wikimedia Commonsissa
CH-53 -helikopteri laskeutuu Tân Sơn Nhấtin lentotukikohdalle.
Vietnamilaisia evakuoituja yhdysvaltalaisella lentotukialuksella.
Sumer

| Sumer ki-en-g̃ir> n. 4100 eaa.–n. 1763 eaa. |
| --- | --- |
  
Väkiluku:  1 500 000
Uskonnot:  sumerilainen polyteismi
Historia:  
– Uruk-kausi:  4100–2900 eaa.
– Varhaisdynastinen kausi:  2900–2340 eaa.
– Akkadilainen kausi:  2334–2154 eaa.
– Gutilainen kausi:  2141–2050 eaa.
– Uussumerilainen kausi:  2112–2004 eaa.
– Isin-Larsa-kausi:  2025–1763 eaa.
Kielet:  sumeri, akkadi
Edeltäjä:  Ubaid-kulttuuri
Seuraaja:  Vanha Babylonia
Sumer oli varhainen sivilisaatio Mesopotamiassa noin 4000–2000 eaa. Sumerin alue sijaitsee nykyisessä Etelä-Irakissa Eufrat- ja Tigrisjokien laaksoissa.
Sumer oli varhaisimpia korkeakulttuurin keskuksia ja kaupungistuneita alueita. Maa oli kuitenkin jatkuvasti hajanainen ja koostui keskenään kilpailevista kaupunkivaltioista. Uskonto ja temppeli ohjasivat Sumerissa suurta osaa yhteiskunnasta. Tyypillistä sumerilaista kaupunkivaltiota johti pappiskuningas ensi. Kullakin kaupungilla oli oma suojelusjumalansa. Temppeli vuokrasi maata viljelijöille, kävi kauppaa ja verotti. Uskonnollinen ylimystö oli vallan huipulla, mutta sillä oli velvollisuus järjestää kansalle muun muassa uskonnollisia juhlia. Kolmannen vuosituhannen eaa. jälkipuoliskolla valtaa siirtyi maallisille kuninkaille, joiden asema perustui sotilaalliseen voimaan.
Sumerin kaupunkien aikaansa nähden suuri koko pohjautui tehokkaaseen kasteluviljelyyn, joka mahdollisti suuret viljasadot. Sumerilainen kauppa ulottui laajalle aina Intiaan asti. Sumer kävi kauppaa, koska maassa oli vähän puuta, metalleja ja kiveä.
Sumerilaiset keksivät muun muassa kirjoitustaidon ensimmäisinä maailmassa. Nykypäiviin sumerilaisesta kulttuurista on säilynyt muun muassa seksagesimaali- eli 60-järjestelmä, jonka vuoksi tunti jaetaan 60 minuuttiin ja ympyrä 360 asteeseen. Sumerilaisen mytologian ja kirjallisuuden vaikutus näkyy abrahamilaisissa uskonnoissa ja antiikin Kreikan kulttuurissa.
Nimi

Sanan Sumer (akkadin 𒋗𒈨𒊒, šumeru) merkitystä ei tunneta. Sumerit itse kutsuivat maataan nimellä ki-en-gi ← kig en-g̃ir (𒆠𒂗𒄀, ’kotimaisten herrojen maa’). ’Sumer’ saattaa palautua sumerien omakieliseen nimeen, joka ehkä lausuttiin /kengir/. Kirjoitusmerkki EN voitiin mahdollisesti lukea myös /hin/ tai /jin/, jolloin paikannimen alkumuoto voitaisiin rekonstruoida muotoon *hiŋer tai *jeŋker. Samaa juurta saattaisi olla Raamatussa mainittu Sinear (heprean šīnʿār). Itseään sumerilaiset kutsuivat ’mustapäiksi’ (𒊕𒈪𒂵, sag̃-gíg-ga, lausutaan /saŋɡiɡa/) ja kieltään ’meikäläisten kieleksi’ (𒅴𒂠, eme-g̃ir, /emeŋir/).
Maantiede

Sumer on Mesopotamian eli Kaksoisvirranmaan eteläisin osa, Eufrat- ja Tigrisjokien laaksossa sijaitseva laakea tulvatasanko. Ilmasto on kuiva ja kuuma, mutta alueella esiintyy myös rajuja tulvia ja myrskyjä. Maaperä on hedelmällistä, mutta sen viljely vaatii keinokastelua. Hedelmällistä tulvatasankoa ympäröi autiomaa. Sateita esiintyy vain talvisin, ja vuotuinen sademäärä on noin 150 mm. Kesät ovat erittäin kuumia. Lähellä Persianlahden rannikkoa on suuri suoalue, jossa esiintyi runsaasti kalaa ja ruokokasveja.
Maa on hyvin tasaista, ja korkeusero tulvatasangon pohjoisosien ja Persianlahden rannikon välillä on vain noin 30 metriä. Tasaisen maaston vuoksi joet tulvivat helposti ja niiden uomat voivat siirtyä. Esihistoriallisella ajalla Eufrat ja Tigris ilmeisesti yhdistyivät nykyisen Bagdadin seuduilla. Eteläisen tulvatasangon halki virtasi useita pieniä jokia ja puroja. Myöhemmin pienimmät virrat kuivuivat tai yhdistyivät niin, että Eufrat virtasi suunnilleen tulvatasangon keskellä ja Tigris hiukan idempänä. Persianlahti ulottui 150–200 kilometriä nykyistä luoteemmaksi. Monet Mesopotamian asutuskeskukset olivat muinoin rannikkokaupunkeja, vaikka nykyään sijaitsevatkin sisämaassa.