Mongolian historia
Mongolivaltakunta > Tšingis-kaanin seuraajat

Tšingis-kaani oli ennen kuolemaansa jakanut valloitetut alueet päävaimonsa neljän pojan, Ögödein, Tšagatain, Jotšin ja Toluin, hallittaviksi. Mongolipäälliköiden kokous kurultai valitsi vuonna 1229 heistä Ögödein uudeksi suurkaaniksi.
Tšingis-kaanin seuraajat jatkoivat mongolien valloitusretkiä. Mongolit aloittivat hyökkäyksen bolgaarien asuttamaan Volgan Bulgariaan. Vuoteen 1229 mennessä Tšingisin pojanpoika Batu-kaani, oli valloittanut maasta jo suurimman osan. Tämän jälkeen Ögödei suuntasi katseensa itään ja vuonna 1231 lähetti retkikunnan valloittamaan Korean niemimaa.
Samana vuonna Korean valloituksen kanssa Ögödei päätti saattaa Jin-dynastian valloituksen loppuun. Ögödei liittoutui Song-dynastian kanssa Jiniä vastaan. Hän lähetti sotapäällikkö Subutain valloittamaan Kaifengin. Kaupungin puolustus lopulta murtui vuoden piirityksen jälkeen. Monet jürchenit joutuivat palaamaan alkuperäiseen kotimaahansa, mutta toiset sulautettiin mongoliarmeijaan jatkamaan Kiinan valloitusta. Ögödei kieltäytyi jakamasta valloitettuja Jin-dynastian alueita Song-dynastian kanssa, mistä käynnistyi uusi, 45 vuotta kestänyt sota. 1230-luvun lopulla mongolit valloittivat myös Tiibetin ja jatkoivat sotaretkiään Itä-Eurooppaan asti.
Ögödein valloitusten aikana etnisten mongolien väkiluku oli tuskin edes miljoona, mutta hän onnistui sitouttamaan armeijansa valtaamaan maailman väkirikkaimman maan. 1230-luvulla mongoliarmeija oli hajallaan aina Anatoliassa, Syyriassa ja Länsi-Siperiassa saakka. Mongoliarmeijassa mongolit olivat jo etnisenä vähemmistönä. Armeija koostui turkkilaisista, tataareista, tanguteista, kumaaneista, bolgaareista ja muista Sisä-Aasian kansoista.
Batu-kaani jatkoi valloituksiaan Euroopassa ja Venäjällä 1230-luvun lopulla. Todellisuudessa sotaretkiä johti kyvykäs sotapäällikkö Subutai. Moskova ja muut Pohjois-Venäjän ruhtinaskunnat oli vallattu vuoteen 1238 mennessä, minkä jälkeen mongolit jatkoivat ryöstöretkiään etelään. Vuonna 1240 mongolit valloittivat ja hävittivät Kiovan ja tämän jälkeen he jatkoivat etenemistään Puolaan ja Liettuaan, Itämeren rannikolle asti. Samaan aikaan Ögödein pojan, Kadanin joukot kylvivät tuhoa nykyisen Unkarin alueella, minkä jälkeen he etenivät Pohjois-Italiaa kohti. Mongolien eteneminen kuitenkin pysähtyi loppuvuodesta 1241, sillä heidät saavutti tieto Ögödein kuolemasta. Tavan mukaisesti Tšingisin jälkeläisten oli palattava takaisin osallistumaan uuden suurkaanin valintaan.
Ögödein jälkeen mongolivaltakuntaa johti hänen leskensä Töregene, joka valmisteli poikansa Güyükin valintaa uudeksi suurkaaniksi. Tästä tehtiin Ögödein seuraaja vuonna 1246. Tšingis-kaanin jälkeläisten hallitsema Mongolivaltakunta ei kuitenkaan ollut enää yhtenäinen ja kaanikuntien hallitsijoiden välit alkoivat rakoilla. Batu-kaanilla oli vihamieliset välit Güyükin kanssa, ja Batu perusti läntisistä mongolivalloituksista koostuneen Kultaisen ordan valtakunnan. Güyükin ja Batun välit uhkasivat jo muuttua sodaksi, mutta Güyük kuoli vuonna 1249. 1300-luvulle tultaessa Kultainen orda oli jo käytännössä irtaantunut Mongolivaltakunnasta. Myös Tšagatain hallitsema Tšagatain kaanikunta toimi itsenäisesti suurkaanista riippumatta. Kaanikuntien välit olivat toisinaan vihamieliset.