stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maltan kansalliskirjasto

| Maltan kansalliskirjasto> National Library of Malta Bibljoteka Nazzjonali ta' Malta |
| --- | --- |
 Maltan kansalliskirjaston Bibliothecana tunnettu rakennus Tasavallan aukion (Republic Square) laidalla.
Osoite:  36 Old Treasury Street, Valletta VLT 1410, Malta
Sijainti:  Valletta, Malta
Valmistumisvuosi:  1796
Suunnittelija:  Stefano Ittar (1786)
maltalibraries.gov.mt
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Julkinen luentotilaisuus Maltan kansalliskirjastossa.
Maltan kansalliskirjasto (engl. National Library of Malta, maltaksi Bibljoteka Nazzjonali ta' Malta) on Maltan pääkaupungissa Vallettassa, Republic Square -aukion laidalla toimiva maansa kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston kokoelma sai alkunsa vuonna 1555. Vuonna 1649 kirjaston ydinkokoelmalle osoitettiin kirjastohuone paikallisen Pyhän Johanneksen kirkon rukoushuoneen (sakastin) yhteydestä. Vuonna 1760 ritari Louis Guérin de Tencinin hankki 9700 teoksen kirjakokoelman, ja avasi jo seuraavana vuonna julkisen kirjaston Vallettan Il Forfantone -rakennuksessa, jossa molempien kokoelmien kirjoja oli esillä. Oman Bibliothecana tunnetun rakennuksen kokoelmille suunnitteli Stefano Ittar vuonna 1786; rakennus valmistui vuonna 1796. Ranskan miehityksen johdosta kirjastorakennus vihittiin käyttöönsä kuitenkin vasta 4. kesäkuuta 1812.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maltan kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
IFLA World Report - Malta (The International Federation of Library Associations and Institutions) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:National Library of Malta
Käännös suomeksi
Elimäenjärvi

Elimäenjärvi on Kymenlaaksossa Kouvolassa sijaitseva peltoalue ja entinen järvi, joka on sijainnut Elimäen kirkonkylän vieressä. Se kuivattiin 1950-luvulla peltoalueeksi muun muassa siirtoväen peltoja varten. Järven luontainen kulkusuunta oli Kymijoen sivujoki Teutjoki, jonne vesiä yhä pellolta johdetaan. Järven tulva-alueilla tavataan vuosittain muuttolintuja, muun muassa valkoposkihanhia. Pahimpina tulvakeväinä kuten vuonna 2022 järvessä soudellaan ja siellä on myös havaittu kalaa. Järven rannalle on rakennettu kappeli 1500-luvulla, kivikautinen Vesitorninmäen kalliomaalaus on ilmeisesti ajalta, jolloin paikka oli merenrantaa.
Main Tower

Main Tower Frankfurtissa.
Main Tower on toimistokäytössä oleva pilvenpiirtäjä Frankfurt am Mainin kaupungissa, Saksassa. Se on rakennettu vuosina 1996–1999. Rakennus yltää 200 metrin korkeuteen ja siinä on 56 maanpäällistä sekä viisi maanalaista kerrosta. Sen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Schweger + Partner. Pilvenpiirtäjän rakentaminen maksoi noin 350 miljoonaa euroa. Se oli ensimmäinen yleisellä näköalatasanteella varustettu pilvenpiirtäjä Frankfurtissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Main Tower
Main-Tower Restaurant Frankfurt (Arkistoitu – Internet Archive)
Structurae.de: Main Tower
Emporis: Main Tower
Maikki Harjanne

Maija-Liisa (Maikki) Harjanne (o.s. Saksman; 21. joulukuuta 1944 Sippola – 3. maaliskuuta 2023 Lohja) oli suomalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän valmistui vuonna 1970 Taideteollisesta korkeakoulusta kuvaamataiteen opettajaksi. Maikki Harjanne kuuluu Suomen suosituimpiin lastenkirjailijoihin. Harjanteen Minttu-lastenkirjasarja kuuluu suomalaisen lastenkirjallisuuden nykyklassikoihin, ja niitä oli vuonna 2018 myyty lähes 400 000 kappaletta.
Maikki Harjanteen puoliso vuosina 1966–1972 oli kirjailija Hannu Mäkelä ja vuodesta 1975 lähtien elokuvaohjaaja Mikko Harjanne.
Harjanne kuoli 78-vuotiaana maaliskuussa 2023, lyhyen sairauden jälkeen.
Tuotantoa

Minttu-sarja, vuodesta 1978, ensimmäiset kirjat olivat Minä olen Minttu, Mintun aarre, Minttu karkaa ja Minttu mummolassa
Meidän vauva ja Meidän vauva osaa jo, 1980
Sysimetsän syysmarkkinat, 1983
Vanttu-kirjat, vuodesta 1983, ensimmäiset kirjat olivat Vanttu ja Vanttu ja vaari
Meidän kuopus, 1985, Kaarina Helakisan kanssa
Alma ja Ruttu -kirjat, vuodesta 1986, ensimmäinen kirja oli Alma ja Ruttu
Laps’ Suomen, 1987, Kaari Utrion ja Kaarina Helakisan kanssa
Haave, 1988
Vintiö ja Jokinen, 1990
Noitien kirja, 1991
Serkkupoika, 1997
Santtu-kirjat
Mixi & mutsi -sarjakuvat
Torakkakauppias, novelleja, 2003
Ehtaa tavaraa – sata sananlaskua, 2005.
Harjanne teki lisäksi runsaasti käännöksiä.
Palkintoja ja tunnustuksia

Nuorisokirjallisuuden valtionpalkinto 1984
Lastenkulttuurin valtionpalkinto 1988
Otavan kunniapalkinto 1990
Kirjapöllö-palkinto (Vuoden kirjailija) 1995
Valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha 2000
Kaarina Helakisa -palkinto 2004
Valtion taiteilijaeläke 2007
Kirjailijaliiton Tirlittan-palkinto 2011
Pro Finlandia -kunniamerkki 2017
Aiheesta muualla

Maikki Harjanne. Otava.
Harjanteen haastattelu vuodelta 2013. (Äänite.) Yle Areena.
Maikki Harjanteen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
M/S Sea Trader

| M/S Sea Trader |
| --- | --- |
Tyyppi:  rahtilaiva
Lippuvaltio:  Belgia
Kotipaikka:  Gent
IMO-numero:  7413531
Aiemmat nimet:  1977–1998: Mekhanik Gerasimov 1998: Color Trader 1998–1999: Mehanikis Gerasimovs 1999: Cctl Hull 1999–2004: Sea Trader
Aiemmat omistajat:  1977–1998: Latvian Shipping Company 1998–2004: Mekanikis Gerasimovs Shipping Co. Ltd. 2004: Van Heyghen
Rakennustelakka:  Hollming Oy, Rauma, Suomi
Rakennusnumero:  215
Vesillelasku:  11. marraskuuta 1976
Luovutettu:  1977
Status:  Romutettu syyskuussa 2004
Tekniset tiedot
Pituus:  123,65 m
Leveys:  19,56 m
Syväys:  6,77 m
Bruttovetoisuus:  8 454 brt
Koneisto:  1 × 16-cyl, Pielstick diesel
Koneteho:  5 884 kW
Nopeus:  30,56 km/h
Nopeus:  16,5 kn
Lastikapasiteetti:  876 m
Lähteet:  
M/S Sea Trader (IMO 7413531) oli vuonna 1977 rakennettu 123,65-metrinen rahtilaiva. Laivan rakensi Hollming Oy, Suomessa. Alun perin alus oli nimeltään Mekhanik Gerasimov. Alus romutettiin syyskuussa 2004 Gentissä, Belgiassa.
Sea Traderin sisaraluksia ovat M/S Inzenieris Kreilis, M/S Ion, M/S Inzhener, M/S Inzenieris Neciporenko, M/S Inzenieris Suhorukovs, M/S Etel, M/S Alo, M/S Mekhanik Tarasov ja M/S Algaswaa.
Käyttöhistoria

11. marraskuuta 1976 alus laskettiin vesille ja seuraavana vuonna se luovutettiin neuvostoliittolaisen Latvian Shipping Companyn omistukseen. Aluksen kotisatamaksi tuli Riika. Vuonna 1998 alus siirtyi Mekanikis Gerasimovs Shipping Co. Ltd:n haltuun ja Maltan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Valletta, jonka jälkeen alus aikarahdattiin norjalaisen Color Linen liikenteeseen, välille Oslo–Kiel. Color Line nimesi aluksen Color Traderiksi. Vielä saman vuoden aikana laivan nimi vaihtui jälleen; uusi nimi oli Mehanikis Gerasimovs. Vuonna 1999 laiva aikarahdattiin Cargo Connect Transport & Logistic Ltd:n liikenteeseen, linjalle Hampuri–Hull, nimellä Cctl Hull. Kotisatamaksi tuli Hampuri.
Lokakuussa 1999 alus sai Sea Trader -nimensä. Helmikuussa 2002 TransRussiaExpress vuokrasi laivan, reitille Kiel–Kaliningrad–Pietari. Seuraavana vuonna Sea Trader siirtyi liikennöimään Liepājan ja Karlshamnin välille. Vuonna 2004 alus aloitti liikennöinnin Välimeren ja Pohjois-Euroopan välillä.
16. heinäkuuta 2004 Sea Trader alkoi palaa, ollessaan Antwerpenin satamassa. Syyskuussa 2004 belgialainen Van Heyghen osti aluksen ja romutti sen.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Mekhanik Gerasimov (ruotsiksi)
Löppösenluolan kalliomaalaus

| Löppösenluolan kalliomaalaus |
| --- | --- |
 Kalliomaalaus tammikuussa 2020.
Sijainti
 Löppösenluolan kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°10′31.7207″N, 26°50′17.2366″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Kouvola (Valkeala)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Löppösenluolan kalliomaalaus sijaitsee Valkealassa Kouvolassa. Se on Repoveden kaakkoisrannalla olevan luolamaisen muodostelman vieressä Repoveden kansallispuistossa. Kalliomaalaus on suttaantunut ja sään kuluttama, ja siitä erottuu ainakin kämmenen painauma. Maalauksen löysivät Pekka Sarvas ja Jussi-Pekka Taavitsainen vuonna 1974.
Sijainti

Maalauskohde sijaitsee Repoveden itärannalla Ruskiasalmen äärellä kohdassa, missä veteen putoaa Ruskiakallion jyrkänne. Kallion kyljessä on pieni puoliluolla, jonka mukaan paikkaa kutsutaan myös Löppösen luolaksi. Maalaus on tehty luolan suuaukon lähelle vasemmalle noin 2,3 metriä järven vedenpinnan yläpuolelle. Maalattu kallio aukeaa tällä kohtaa lounaaseen.
Maalaukset

Maalauksen yleisilme on hyvin vaalea ja suttaantunut. Sutun joukosta voidaan erottaa joitakin viivoja ja kaaria, mutta joukosta erottuu vain pari kolme tunnistettavaa kuviota. Selkein kuvio on nelisormisen kämmenen painauma, jonka löytää aivan kalliohalkeaman vierestä. Kämmen yläpuolelle on väritetty vinoon tasalevyinen värialue, joka on voinut olla suttaantunut tai moneen kertaan maalattu kohta. Alueen oikealla puolella on hahmotettavissa eläin, mutta sen selkeys on jo menetetty.
Halkeaman alapuolella on laajempi punavärin värjäymä, jossa on joitakin tummempia alueita. Värjäymän vasemmassa alaosassa erottuu katkelma ihmishahmosta, mutta sen pituudesta ei voi olla varma. Pekka Kivikäs on löytänyt siitä myös hirveä esittävän katkelman. Hän on löytänyt myös kallion kärjestä jälkiä kalliomaalauksesta.
Maalaukset > Myöhäiset kaiverrukset

Koska luolamainen aukko on toiminut veneilijöille pysähdys- ja suojapaikkana, on luonnollista, että sen liepeillä on monenlaista toimintaa. Puna-alueen päälle on tehty hankaamalla tai kaivertamalla tekstiä ja kuvioita. Osa niistä sijaitsee tunnistettavien kuvioiden lähellä. Eräässä kohtaa on päivämääräkin, joka viittaa aikaan ennen maalauksen löytymistä. Nuotion nokisavut ovat vaikuttaneet maalauskallioon omalla tavallaan.
Kallion muoto ja luolan nimitys

Monissa valokuvissa on kalliolla nähtävissä ihmisen kasvot, eli sillä on antropomorfinen muoto. Monilla maalatuilla kallioilla tai siirtolohkareilla on havaittu tämäntapainen ominaisuus. Se ilmenee silloin, kun katselukulma on sopiva ja auringonvalon aiheuttamat varjot sattuvat sopivasti. Löppösenluolan maalauskalliossa kasvot näkyvät järveltä lännen suunnasta ja tunnistettavat piirteet liittyvät kallion halkeamiin. Voidaan ajatella, että sekä kasvonpiirteet että suojaisa puoliluola ovat olleet kimmokkeet maalata kalliota muinaisina aikoina.
Perimätiedon mukaan olisi 1800-luvun lopussa tai 1900-luvun alussa puoliluolassa elännyt erakko, jonka sukunimen mukaan sitä edelleen kutsuttaisiin Löppösenluolaksi. Toisen tiedon mukaan luolan löysi kouvolalainen veturinkuljettaja Ludwig Löppönen. Hän käytti sitä useiden vuosien ajan kesäpaikkanaan kalastusreissuilla, joskus perheensäkin kanssa. Hänen mukaansa paikkaa kutsutaan edelleenkin Löppösenluolaksi.
Aiheesta muualla

http://suomenmuseotonline.fi/fi/kohde/Arkeologian+osasto/F137534%3A?itemIndex=178342%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.laveteraaniopet.com/repo.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Elin Blom

| Elin Blom> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Kruunupyy
Muusikko
Aktiivisena:  2005–
Tyylilajit:  pop, rock, rap
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Sister Twister, Felin
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Elin Blom (s. 9. maaliskuuta 1994 Kruunupyy) on suomenruotsalainen laulaja Kruunupyyn Teerijärveltä. Hän on laulanut Sister Twister -yhtyeessä, jonka kanssa hän voitti Suomen MGP Nordic -karsinnan vuonna 2007 kappaleella "Fröken Perfekt". Yhtye oli myös mukana Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2010 kappaleella "Love At the First Sight", joka sijoittui kisassa neljänneksi.
Vuonna 2010 Blom osallistui Ruotsin Idolsiin, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Nykyään Blom asuu Ruotsissa.
Blom osallistui Adam Lambertin vuonna 2015 julkaistun The Original High -albumin kappaleen ”Heavy Fire” tekoon yhtenä monista kirjoittajista. Myöhemmin hän on jatkanut musiikin tekoa Felin-yhtyeessä, jonka muodostaa yhdessä ruotsalaisen Fredrik Etoallin kanssa. Blom vastaa yhtyeen musiikista ja Etoall visuaalisesta puolesta. Felin julkaisi vuonna 2016 omakustanteisen nimikko-EP:n.
Erkki J. Pentti

Erkki Juhani Pentti (27. marraskuuta 1948 – 26. joulukuuta 2006) toimi Lemminkäisen hallituksen jäsenenä vuodesta 1975. Kuollessaan hän omisti Lemminkäisen osakekannasta 21,6 prosenttia. Hänet tunnettiin myös Nilsiän Tahkovuoren kehittäjänä.
Erkki Jaakonpoika Haka

Erkki Jaakonpoika Haka (1746 – 9. huhtikuuta 1808 Somero) oli Someron jahtivouti ja ansioitunut metsästäjä.
1700-luvulla Haka kuului Suomen merkittävimpiin metsästäjiin, mutta on jäänyt tuntemattomaksi, koska kukaan ei luonut hänestä samanlaista myyttistä hahmoa kuin myöhemmin Zachris Topelius toisesta kuuluisasta metsästäjästä Martti Kitusesta. Toisin kuin jahtivoudit tuohon aikaan yleensä, Haka ei koonnut miehiä taloista jahtiin, vaan metsästi yksin omilla koirillaan. Vuonna 1784, jolloin hän oli ollut jahtivoutina 13 vuotta, hänen laskettiin kaataneen varmasti ainakin 70 karhua ja lisäksi susia, ilveksiä ja kettuja. Näin Someron pitäjä oli hänen aikanaan lähes täysin puhdistettu pedoista.
Hakan työn arvon ymmärsi Somerolla toimineen Åvikin lasitehtaan perustaja Jacob Reinhold de Pont. Hän kirjoitti suosituskirjeen Tukholmaan Isänmaalliselle seuralle, joka vuonna 1785 myönsi Hakalle hopeisen hattunauhan.
1790-luvulla Hakasta tuli Someron Paltan kylän Hutun talon isäntä, mutta hän jatkoi vielä jahtivoutina.
Maharashtranpaimenkoira

| Maharashtranpaimenkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Intia
Määrä:  uhanalainen
Alkuperäinen käyttö:  lampaiden ja vuohien paimennus, pienriistan metsästys
Nykyinen käyttö:  paimen- ja vahtikoira
Muita nimityksiä:  Maharashtrian Dhangari Kutra, Dhangari Dog, Dhanagari
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  14 kg
Säkäkorkeus:  51 cm
Väritys:  mustavalkoinen yms.
Maharashtranpaimenkoira (Maharashtrian Dhangari Kutra) on intialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Rotu muistuttaa hieman sitä kookkaampaa tiibetinmastiffia. Silmät ovat "tulen tapaan säkenöivät". Häntä on pitkä, tuuhea ja yleensä selän yllä kannettu. Väritys vaihtele, mutta se on yleensä musta valkoisin merkein (yläosa musta ja alaosassa valkoinen juova/"vatsaviiva"). Säkäkorkeus on noin 51 cm ja paino noin 14 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Maharashtranpaimenkoira on valpas, ketterä, sitkeä ja äärimmäisen energinen. Se kykenee paimentamaan keskeytyksettä koko päivän ajan, jopa hankalakulkuisessa maastossa. Nomadien kasvattamat yksilöt liikkuvat heidän karavaaniensa kanssa ja vartioivat öisin heidän leirejään.
Alkuperä

Rotu on kotoisin Maharashtrasta. Sitä on käytetty lampaiden ja vuohien paimentamiseen mäkisessä maastossa, ja toisinaan myös pienriistan metsästykseen. Osa asiantuntijoista uskoo sen olevan lähellä sukupuuttoa, koska se on sekoittunut liikaa paikallisten sekarotuisten koirien kanssa. Nykyisin puhdasrotuisia yksilöitä löytyy lähinnä Vidarbhassa sijaitsevasta Chikhaldarasta, missä niitä kasvattavat korkut, sekä Ahmednagarissa sijaitsevasta Dhawalpurista.
Alkuperä > Etymologia

Sana dhangar tarkoittaa paimenta.
M/S Seagard

| M/S Seagard |
| --- | --- |
 M/S Seagard helmikuussa 2008.
Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Maarianhamina
IMO-numero:  9198977
MMSI-numero:  230927000
Tunnuskirjaimet:  OJIW
Aiemmat nimet:  1999– Seagard
Omistaja:  Bore
Aiemmat omistajat:  1999–2005: Bror Husell Chartering 2005– Bore
Rakennustelakka:  J.J. Sietas, Hampuri, Saksa
Rakennusnumero:  1187
Luovutettu:  11. kesäkuuta 1999
Tekniset tiedot
Pituus:  153,45 m
Leveys:  20,6 m
Syväys:  7 m
Bruttovetoisuus:  10 488 brt
Koneisto:  1 × Wärtsilä 16V46 diesel
Koneteho:  15 600 kW
Nopeus:  38,89 km/h
Nopeus:  21 kn
Hyttejä:  12
Lastikapasiteetti:  1 605 m
Lähteet:  
M/S Seagard (IMO 9198977) on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1999 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 7 438 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Seagard on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina. Nykyisin Seagardilla operoi Transfennica.
Seagardin sisaraluksia ovat M/S Caroline Russ, M/S Elisabeth Russ, M/S Friedrich Russ, M/S Mistral, M/S Pauline Russ ja M/S Miranda.
Käyttöhistoria

11. kesäkuuta 1999 alus luovutettiin Bror Husell Chartering Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Hamina–Tilbury.
Vuonna 2005 Rettig Groupiin kuuluva Bore osti Bror Husell Charteringin, jolloin myös Seagard siirtyi uuden omistajan haltuun.
Aiheesta muualla

Fakta om Fartyg – M/S Seagard (ruotsiksi)
Boren alukset
Auto Baltic
Auto Bank
Auto Bay
Belgard
Borden
Bravaden
Estraden
Fingard
Klenoden
Najaden
Nedgard
Nordgard
Norking
Norqueen
Norsky
Norstream
Ostgard
Seagard
Swegard
Sydgard
Trenden
Westgard
Transfennica
| --- | --- |
Nykyiset alukset:   M/S Timca  M/S Kraftca  M/S Genca  M/S Trica  M/S Pulpca  M/S Plyca 
Sietas-tyyppi 2:  M/S Seagard
Muut:   M/S Bore Sea  M/S Corona Sea  M/s Hafnia Sea 
Aikaisempi laivasto:   M/S Karelia  M/S Degerö  M/S Misida  M/S Ocean Link  M/S Bazias  M/S Link Star  M/S Mini Star  M/S Forte  M/S Largo  M/S Kalmarsund  M/S Hamnö  M/S Tender  M/S Ahtela  M/S Granö  M/S Ann-Mari  M/S Borden  M/S Styrsö  M/S Mimer  M/S Blue Sun  M/S Bore Sea  M/S Breant  M/S Transgard  M/S Heralden  M/S Camilla  M/S Gunilla  M/S White Sea  M/S Serenaden  M/S Mistral  M/S Miranda  M/S Garden  M/S Trans Botnia  M/S Romira  M/S Birka Forest  M/S Bore Nordia  M/S Tango  M/S Stena Foreteller  M/S Hoburgen  M/S Aurora  M/S Thebeland  M/S Vegaland  M/S Vasaland  M/S Polaris  M/S Longstone  M/S Beachy Head  M/S Stena Forecaster  M/S Stena Foreteller  M/S Friedrich Russ  M/S Elisabeth Russ  M/S Pauline Russ  M/S Caroline Russ
Markus Jääskeläinen

Markus Jääskeläinen (s. 1969 Helsinki) on Australiassa asuva suomalainen runoilija ja kaunokirjallisuuden suomentaja. Hän on julkaissut useita runokirjoja. Lisäksi hän on kääntänyt mm. William Carlos Williamsia, Walt Whitmania ja Jack Kerouacia.
Jääskeläinen on opiskellut Turun yliopistossa englantilaista filologiaa, kirjallisuutta ja uskontoa. Hän on toiminut myös kirjallisuuskriitikkona, kolumnistina ja matkajournalistina.
Teokset

Vanhat laulut, nimettömät eläimet (yhdessä Tommi Parkon kanssa), Nihil Interit 1994
Kunnes muuta näen, Otava 1994
Siemen, Otava 1996
Testamentti, Otava 1998
Tässä hetkessä, varoittamatta, Otava 2001
Valmis, Otava 2004
Lentokala, Otava 2008
Ilmapallo, Otava 2011
Käännökset

William Carlos Williams: Kevät ja kaikki - Runoja vuosilta 1917-1962, Nihil Interit 1997
Jack Kerouac: Dharmapummit, Sammakko 2001
Jack Kerouac: Tuuliajolla Big Surissa, Sammakko 2002
Hän jota ei ole - Intian englanninkielisen nykyrunouden antologia  (yhdessä Merja Virolaisen kanssa), Nihil Interit 2003
Jack Kerouac: Matkalla. Alkuperäinen, sensuroimaton laitos. Tammi, 2007
Walt Whitman: Valitut runot. Sammakko, 2007
Theodor Herzl Juutalaisvaltio, Savukeidas 2010
Walter Benjamin: Hashiksesta, Savukeidas 2011
Aiheesta muualla

Albatrossi
Lukukeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
Otava: Markus Jääskeläinen
Erkki Jatila

Erkki Juhani Jatila (s. 1939) on suomalainen meteorologi ja Ilmatieteen laitoksen ylijohtaja (vuodesta 1989 pääjohtaja professorin arvolla) 1980–2002. Hänen tutkimusalaansa oli tutkameteorologia.
Jatila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1986.
Martti Turunen (kuoronjohtaja)

Martti Turunen YL:n 70-vuotisjuhlakonsertissa vuonna 1953.
Martti Johannes Turunen alias ”Pyssy” (11. elokuuta 1902 Viipuri – 29. huhtikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Henkilöhistoria

Turusen vanhemmat olivat  muusikko, vahtimestari Matti Turunen ja Ida Sofia Tuovinen, naimisissa hän oli Irene Anna Maria Inarin kanssa. Ylioppilaaksi Turunen tuli 1922 ja opiskeli Viipurin Orkesterikoulussa ja helsingin konservatoriossa. Helsingin kauppakorkeakoulusta hän valmistui ekonomiksi 1928 ja Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1930. Hän suoritti myös Helsingin kirkkomusiikkiopiston päästötutkinnon vuonna 1937. Musiikkiuransa Turunen aloitti Viipurin musiikkiopistossa Boris Sirpon viuluoppilaana. Hän johti muun muassa Ylioppilaskunnan Laulajia (1931–1959), Mieskuoro Laulu-Miehiä (1933–1968) ja Suomen Laulua (1946–1967). Hän opetti Sibelius-Akatemiassa kuoronjohtoa 1930–1957. Turunen toimi Suomen musiikkilehden päätoimittajana 1931–1932 ja Musiikkitiedon vuodesta 1933. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1958.
Turusella oli useita musiikkialan järjestötehtäviä. Hän toimi vuosina 1931–1969 Teoston johtajana, vuosina 1945–1969 Suomen Säveltäjät ry:n taloudenhoitajana, vuosina 1948–1958 Nuoren Voiman Liiton ylijohtajana ja vuosina 1956–1971 Sulasolin puheenjohtajana.
Turunen on haudattu Joensuun hautausmaalle Joensuuhun.
Tuotanto

Turusen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kantaatteja sekä noin 50 kuorolaulua ja noin 70 yksinlaulua, piano- ja viulukappaleita ja orkesterisävellyksiä, samoin kuin laulusarjoja kuten Kirjekyyhkynen ja Kansa korpien. Hänen suosituimpiin yksittäisiin laulusävellyksiinsä kuuluvat Aleksis Kiven runoon sävelletty yksinlaulu Sunnuntai ja Mauno Isolan runoon sävelletty joululaulu Me käymme joulun viettohon.
Making Waves

| Making Waves Hay and Stone |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. syyskuuta 2006
 Tuottaja(t): Eero Heinonen
 Tyylilaji: rock, post-grunge
 Kesto: 47.58
 Levy-yhtiö: SM Records Finland
Making Waves on suomalaisen Hay and Stone -rockyhtyeen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2006 levymerkillä SM Records Finland.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Eero Heinonen, ellei toisin mainittu.
Prayer Song – 2.54
Give Me the Power Back – 5.07
Freedom Fighter – 5.18
Southern Hemisphere – 5.06
Earth People – 4.15
Sun Sweeps the Shadow – 4.08
Last Time Around – 2.53 (säv. Heinonen/Kivimäki/Risku)
Someone Forgot to Dry up the Heat Room – 5.30
What People Seek – 3.00
Spanish Castle Magic – 5.40 (säv. Jimi Hendrix)
Dig the Vibe – 3.38
Kokoonpano

Eero Heinonen – laulu, basso
Hannu Risku – kitara
Petri Kivimäki – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Making Waves discogs.com -sivustolla
Making a Murderer

Making a Murderer on yhdysvaltalainen dokumentaarinen nettitelevisiosarja, jonka ensiesitys oli Netflix-palvelussa 18. joulukuuta 2015. Sen ensimmäinen kausi kertoo Steven Averysta, joka tuomittiin seksuaalisesta pahoinpitelystä vankeuteen, mutta tuomio kumottiin 18 vankeusvuoden jälkeen vuonna 2003. Kaksi vuotta vapautumisensa jälkeen Averya syytettiin murhasta, ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Sarjassa seurataan Averyn elämää kymmenen vuoden aikana.
Sarjan aihe

Making a Murderer kertoo wisconsinilaisen Steven Averyn elämästä. Avery oli 18 vuotta vankilassa saatuaan tuomion Penny Beerntsenin seksuaalisesta pahoinpitelystä sekä muista syytteistä, jotka liittyivät riitaan Averyn serkun kanssa. Myöhemmin DNA-analyysi yhdisti seksuaalisen pahoinpitelyn toiseen mieheen, joka oli tehnyt muita rikoksia Manitowocin piirikunnassa. DNA-tulosten perusteella Avery vapautettiin. Vapautumisensa jälkeen hän nosti 36 miljoonan dollarin kanteen Manitowocin piirikuntaa ja useita sen viranomaisia vastaan. Pian kanteen nostamisen jälkeen Averya syytettiin valokuvaajan, Teresa Halbachin, murhasta.
Sarja käsittelee niitä Manitowocin piirikunnan poliisiaseman toimintatapoja, jotka johtivat Averyn tuomioihin. Brendan Dassey, Averyn sisarenpoika, oli myös syytettynä samasta murhasta, ja ohjelmassa käsitellään myös hänen oikeudenkäyntiään.
Tuotanto

Sarjan tekivät Laura Ricciardi ja Moira Demos, jotka tapasivat Columbian yliopiston elokuva-alan opiskelijoina vuonna 2005. He lukivat Averyn tapauksesta New York Timesista marraskuussa 2005 ja aloittivat dokumentin tekemisen pian sen jälkeen.