stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinaseriisunta
Muita näkökohtia

Ydinaseiden käyttöön liittyy myös  ydinaseonnettomuuden vaara, joka kohdistuu myös aseen käyttäjään samoin kuin kemialliset tai bakteeriaseet.[lähde? ]
Muita näkökohtia > Ydinaseiden käyttökyky ehkäisee ydinsotia

Ulkopoliittisen instituutin tutkija Jyri Lavikaisen mukaan ydinpelote ei estä vastustajaa käyttämästä ydinaseita, ellei pelote kata kaikkia voimankäytön tasoja pienimmästä käytöstä laajimpaan. Muuten vastustaja voi valita ydinaseiden käytön tason, jolla ei ole uskottavaa pelotetta. Vastaavasti Suomen ja muiden F-35-hävittäjien sertifiointi ydinasekelpoisiksi saisi aikaan sen, että Venäjän olisi vaikea tuhota kaikkia mahdollisia ydinasekantolaitteita, mikä vähentäisi ydinsodan uhkaa.
Aiheesta muualla

YK:n peruskirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Atomit rauhan puolesta -puhe (englanniksi)
Ydinsulkusopimus
ABM-sopimus (englanniksi)
SALT II -sopimus (englanniksi)
START-sopimus (englanniksi)
START II -sopimus (englanniksi)
SORT-sopimus (englanniksi)
Maailman ydinvoimajärjestön (WNA) kuvaus asemateriaalien voimalaitoskäytöstä (englanniksi)
Nobel-komitean tiedote ja perustelut IAEA:n vuoden 2005 Nobel-palkinnolle (englanniksi)
Ydinsulku ja Suomi: 50 vuotta ydinsulkusopimuksen kansallista toimeenpanoa. Tutkimus, 2020
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:   Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:   Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:   Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:   Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:   Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:   Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos 
YK:n yleiskokouksen sali. Vastaperustettu maailmanjärjestö joutui pian työskentelemään ydinaseiden uhan selvittämiseksi.
Presidentti Dwight D. Eisenhower.
IAEA:n lippu kuvaa atomia rauhaa symboloivien oliivinlehvien ympäröimänä.
YK:n aseistariisuntakonferenssi kokoontuu Genevessä järjestön Euroopan päämajassa.
Asetarkastaja Irakissa vuonna 2002. IAEA:n työ aseistariisunnan puolesta ansaitsi järjestölle Nobel-palkinnon vuonna 2005.
Carter ja Brežnev allekirjoittavat SALT II -sopimuksen Wienissä.
Ydinaseista vapaat vyöhykkeet vuonna 2021.
B-52 pommikoneita tuhottavana aseistariisuntasopimusten mukaisesti. Etualalla pilkottuja koneita, jotka jätetään aavikolle vastapuolen vakoilusatelliittien kuvattavaksi tuhoamisen varmentamiseksi.
Aimee Graham

| Aimee Graham> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. syyskuuta 1971 (ikä 53) Milwaukee, Wisconsin
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Aimee Graham (20. syyskuuta 1971 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempi sisarensa on näyttelijä Heather Graham. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Valikoitu filmografia

Kaikkien kidnappausten kingi (Amos & Andrew, 1993)
Toiminnan nainen (Perdita Durango, 1997)
Dropping Out (2000)
Timecode (2000)
100 kimmaa (100 Girls, 2000)
Rave (2000)
Alien Hunter (2003)
Aiheesta muualla

Aimee Graham Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Alexandru Maxim

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alexandru Iulian Maxim
Syntymäaika: 8. heinäkuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka:  Piatra Neamț, Romania
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja, laituri
Pituus: 177 cm
Paino: 73 kg
Seura
Seura:  Mainz 05
Junioriseurat
2000–2004:  Olimpia Piatra Neamț
2004–2007:  Ardealul Cluj
2007–2009:  Espanyol
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 |  Espanyol B | 26 | (0) |
| 2010–2011 | →  Badalona | 5 | (0) |
| 2011–2013 |  Pandurii Targu Jiu | 44 | (9) |
| 2013–2017 |  VfB Stuttgart | 116 | (16) |
| 2017– |  Mainz 05 | 46 | (3) |
Maajoukkue
| 2011–2012 |  Romania U21 | 3 | (0) |
| 2012–2013 |  Romania B | 2 | (2) |
| 2012– |  Romania | 39 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. lokakuuta 2014 .  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. lokakuuta 2019 .
Alexandru Iulian Maxim (s. 8. heinäkuuta 1990 Piatra Neamț, Romania) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laituri. Hän edustaa kaudella 2019–2020 Bundesliigassa pelaavaa Mainz 05:tä.
Maxim pelasi vuosina 2009–2011 Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä edustaen Espanyolin kakkosjoukkuetta ja Badalonaa. Sen jälkeen hän pelasi puolitoista kautta kotimaansa pääsarjassa Pandurii Targu Jiussa, kunnes siirtyi VfB Stuttgartiin kauden 2012–2013 puolivälissä. Ensimmäisellä täydellä Bundesliiga-kaudellaan 2013–2014 hän teki seitsemän maalia ja kaudella 2016–2017 viisi maalia. Kesällä 2017 hän siirtyi Mainziin.
Maxim on edustanut Romaniaa 39 A-maaottelussa, joissa hän on tehnyt viisi maalia.
Akio Kaminaga

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Akio Kaminaga (kuvassa vasemmalla) Tokion olympialaisten 1964 palkintokorokkeella. |  Akio Kaminaga (kuvassa vasemmalla) Tokion olympialaisten 1964 palkintokorokkeella. |  Akio Kaminaga (kuvassa vasemmalla) Tokion olympialaisten 1964 palkintokorokkeella. |  |
Maa:   Japani
Miesten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | avoin |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1958 | avoin |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1960 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 1961 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 |  |  |
Akio Kaminaga (jap. 神永 昭夫, Kaminaga Akio, 22. joulukuuta 1936 – 21. maaliskuuta 1993) oli japanilainen judon olympiamitalisti.
Kaminaga voitti olympiahopeaa avoimessa painoluokassa Tokiossa 1964 hävittyään finaalissa hollantilaiselle Anton Geesinkille. Kaminaga oli ainoa japanilainen judoka, joka ei voittanut kultaa näissä olympialaisissa omassa painoluokassaan, mistä japanilainen media kritisoi häntä ankarasti. Japanin-mestaruuden hän voitti vuosina 1960, 1961 ja 1964. Hän myös voitti hopeaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa vuonna 1958.
Akira Higashi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Akira Higashi |  Akira Higashi |  Akira Higashi |  |
Maa:  
Miesten mäkihyppy
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 2003 | joukkuemäki |  |
Akira Higashi (Japaniksi 東輝 s. 7. tammikuuta 1972, Niki, Japani) on japanilainen mäkihyppääjä.
Hän kuului Japanin joukkueeseen, joka saavutti hopeaa joukkuemäessä Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa 2003.
Higashi hyppäsi ensimmäistä kertaa arvokisoissa jo Lahden MM-kisoissa vuonna 1989. Tuolloin hän sijoittui normaalimäessä sijalle 20. Kaksi vuotta myöhemmin Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa Higashi sijoittui kymmenenneksi suurmäessä, joka on hänen paras arvokisa sijoituksensa.
Maailmancupin osakilpailun voittoon Higashi on pystynyt kaksi kertaa: 1992 kotikilpailussaan Sapporossa sekä 1997 Slovenian Planicassa.
Akio Toyoda

Akio Toyoda (s. 3. toukokuuta 1956) on Toyotan toimitusjohtaja. Toyoda valmistui Keion yliopistosta lakitutkinnolla huhtikuussa 1979 ja Babson Collegesta liiketoiminnasta vuonna 1982. Hän liittyi Toyotalle huhtikuussa 1984 ja hänestä tuli toimitusjohtaja kesäkuussa 2009. Tammikuussa 2023 kerrottiin, että hän siirtyy toimitusjohtajan tehtävästä yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi 1. huhtikuuta alkaen.
Toyoda käyttää nimeä "Morizo" kilpaillessaan ja hän on osallistunut muun muassa Nürburgringin 24 tunnin ajoihin ja Fujin 24 tunnin ajoihin.
Toyoda on Toyotan perustajan Kiichirō Toyodan pojanpoika.
Agua Zarcan vesivoimalahanke

Agua Zarcan vesivoimala on hondurasilaisen voimalayhtiö Desarrollos Energéticos S.A. eli DESA:n Hondurasiin suunnittelema 22 megawatin vesivoimala. Voimala tuottaisi vuodessa arviolta 99 gigawattituntia energiaa. Pato aiotaan rakentaa Santa Bárbaran ja Intibucán maakuntien alueelle Rio Blancon kuntaan, Gualcarque-joen varrelle. Hanke on kiistanalainen. Voimalaksi kaavaillun alueen lähellä asuu lenca-alkuperäiskansan jäseniä ja mestitsejä. Gualcarquen varrelle suunnitellaan myös kolmea muuta vesivoimalaa.
Rahoitus

Hankkeen päärahoittaja on Banco Centroamericano de Integración Económica eli BCIE (espanjaksi) tai CABEI (englanniksi) -kehityspankki, joka myönsi 24 miljoonan dollarin lainan vuonna 2012. Muista rahoittajista 5 miljoonaa dollaria sijoittanut Suomen valtion kehitysrahoitusyhtiö Finnfund ja saksalaisten Siemensin ja Voithin puoliksi omistama Voith-Hydro ovat jäädyttäneet rahoituksen aktivisti Berta Cáceresin murhan jälkeen toistaiseksi. Hollantilainen kehitysrahoitusyhtiö FMO taas ilmoitti vetäytyvänsä välittömästi. Se oli sijoittanut hankkeeseen 15 miljoonaa dollaria.
Aiemmista rahoittajista Maailmanpankki, Kansainvälinen rahoitusyhtiö (IFC) ja maailman suurin vesivoimalarakentaja, kiinalainen Sinohydro vetäytyivät hankkeesta vuonna 2013 DESA:n ja paikallisten asukkaiden välisen kiistan vuoksi. Kansainväliset sijoittajat vetäytyivät hankkeesta kokonaan vuonna 2017.
Hankkeen kulku

Hanke hyväksyttiin vuonna 2010. Hyväntekeväisyysjärjestö Oxfamin mukaan paikalliset asukkaat eivät hyväksyneet päätöstä, eikä heitä kuultu ennen sen tekemistä, vaikka suostumuksen ohittaminen rikkoo sekä Hondurasin perustuslakia että maan ratifioimaa YK:n alkuperäiskansojen oikeuksia koskevaa 169-sopimusta. 169-sopimus vaatii, että alkuperäiskansoilta on ennen heidän mailleen rakentamista tai sen hyödyntämistä hankittava vapaaehtoinen, tietoon perustuva suostumus.
Vuonna 2014 rakennuspaikka siirrettiin korkeammas Gualcarque-joen yläjuoksulle, oikealta rannalta vasemmalle. Finnfundin mukaan syynä olivat sosiaalisten ongelmien aiheuttamat turvallisuusongelmat ja rakennuskustannukset. Padon rakennustöitä ei ollut aloitettu vielä tammikuussa 2015.
Vaikutukset

Oxfamin mukaan paikalliset asukkaat eli lencat ja mestitsit eivät voisi padon takia tulevaisuudessa enää käyttää pyhänä pidettyä Gualcarque-jokea, josta he saavat ravintoa ja vetensä. Pato estäisi myös ruoka- ja lääkekuljetusten toimittamisen läheisiin kyliin.
Voith-Hydron mukaan vesivoima on luotettava ja kestävä energiaratkaisu, jonka avulla monet ihmiset Hondurasissa hyötyisivät talouskasvusta ja sen myötä paremmista elinoloista, kuten paremmasta infrastruktuurista sekä terveys- ja koulutusjärjestelmän laajenemisesta. Yhtiön mukaan kehitys aiheuttaa kuitenkin väistämättä paikallisiin oloihin häiriöitä, mikä edellyttää hyvin tarkkoja selvityksiä, valmistelua ja toimeenpanoa sekä kaikkien asianomaisten etujen yhteensovittelua.
Finnfundin mukaan voimala työllistäisi 40 henkilöä valmistumisensa jälkeen ja satoja rakentamisvaiheessa. Se tuottaisi sähköä 120 500 kotitaloudelle eli noin puolelle miljoonalle ihmiselle. Uusiutuvan energiansa vuoksi voimala vähentäisi hiilidioksidipäästöjä arviolta 61 000 tonnia vuodessa ja vähentäisi myös Hondurasin riippuvuutta tuontiöljystä.
Finnfundin mukaan DESA:lla on myös sen itsensä luomia yritysvastuuohjelmia, joiden avulla se esimerkiksi parantaa teiden kuntoa, perustaa juomavesijärjestelmiä, antaa kouluille lahjoituksia, järjestää erilaisia koulutuksia ja hankkii sähköt kotitalouksille.
Vastustajien murhat

Hanketta vastustaa COPINH-järjestö (Consejo Cívico de Organizaciones Populares e Indígenas de Honduras). Vuonna 2013 sotilas ampui järjestön johtajan Tómas Garcían Agua Zarcan vastaisen mielenosoituksen yhteydessä. Sen jälkeen voimalasuunnitelmia muutettiin ja voimalan rakennuspaikka siirrettiin Gualcarque-joen vastarannalle.
Seuraava johtaja Berta Cáceres murhattiin aamuyöllä 3. maaliskuuta 2016 ja toista aktivistia, meksikolaista Gustavo Castro Sotoa haavoitettiin. Cáceresin tyttären mukaan hänen äitinsä saamat uhkailut kiihtyivät hankkeen rakennustöiden ja niiden myötä vastarinnan voimistuessa vuonna 2013. Hän on syyttänyt tappouhkauksista myös DESA:n työntekijöitä. 2. toukokuuta poliisi pidätti neljä ihmistä epäiltynä murhasta. Yksi pidätetyistä, Sergio Rodríguez Orellana, on DESA:n sosiaalisista ja ympäristöasioista vastaava työntekijä. Muista pidätetyistä yksi on sotilas ja toinen entinen sotilas. DESA sanoi tiedotteessa olevansa yllättynyt pidätyksestä ja että sillä ei ole minkäänlaista yhteyttä murhaan.
FMO ilmoitti murhan jälkeen lopettavansa kaiken toimintansa Hondurasissa välittömästi "jatkuvien väkivaltaisuuksien" vuoksi. Finnfund jäädytti rahoituksensa patohankkeelle 15. maaliskuuta 2016. Finnfundin toimitusjohtaja Jaakko Kangasniemi kertoi, ettei usko murhan ja patohankkeen välillä olevan yhteyttä ja sanoi yhtiön uskovan, että paikalliset haluavat hankkeen toteutuvan, mutta että tilannetta on tarkasteltava uudelleen. Kummankin yrityksen edustajat ilmoittivat matkustavansa paikan päälle.
Ajman (kaupunki)

| Ajman عجمان |
| --- | --- |
 Ilmakuva kaupungista.
 Ajman
 Koordinaatit: 25°24′49″N, 55°26′44″E 
Valtio:  Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Emiirikunta:  Ajmān
Väkiluku (2006):  202 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ajmān on Arabiemiirikuntien liittoon kuuluvan Ajmānin emiraatin pääkaupunki. Vuonna 2006 kaupungissa arvioitiin olevan noin 202 000 asukasta, eli yli 80% koko emiraatin väkiluvusta. Kaupunki jatkuu yhtenäisenä taajamana pitkin rannikkoa Dubaista Šardžain kautta Ajmāniin.
Kaupungissa toimiva Ajmanin tekniikan ja luonnontieteiden yliopisto aloitti toimintansa opistotasolla 1988 ja varsinaisena yliopistona 1997.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ajman (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Ajotietokone (polkupyörä)

Ajotietokone polkupyörän ohjaustangossa.
Ajotietokone on polkupyörään kytkettävä elektroninen laite, joka mittaa ja näyttää pyöräilijälle laitteen mallista riippuen ajonopeuden, ajetun matkan ja kuluneen ajan, huippu- ja keskinopeuden sekä kokonaismatkan ja -ajan. Muihin toimintoihin voi kuulua kalorimittari, renkaan kierrosnopeuden mittaus, poljintiheysmittari ja sykemittari. Eri toimintojen välillä liikutaan yksinkertaisen käyttöliittymän ja muutaman, yleensä vain kahden painikkeen avulla. Ajotietokone kiinnitetään pyörän ohjaustankoon pienen telineen avulla, jolloin ajotietokone on mahdollista ottaa aina mukaan poistuttaessa pyörän luota.
Toiminta

Pyörien pyörimisnopeutta mittaava anturi sijoitetaan normaalisti etuhaarukkaan lähelle pinnoja. Magneetti, johon anturi reagoi, kiinnitetään pinnaan anturin kanssa samalle tasalle. Anturi koostuu reed-eli kielireleestä, joka sulkeutuu ja alkaa johtaa sähköä jouduttuaan riittävän voimakkaaseen magneettikenttään. Jokaisella renkaan kierroksella pinnaan kiinnitetty magneetti ohittaa haarukkaan kytketyn anturin ja aiheuttaa näin lyhyen sähköpulssin ajotietokoneelle. Ajotietokone on sulautetun järjestelmän sovellus eli koostuu mikro-ohjaimesta, johon sähköpulssi ohjataan. Mikro-ohjaimeen ladattu ohjelma laskee kahden tai useamman reed-releeltä tulleen pulssin välisen ajan. Ennalta asetetun renkaan halkaisijan ja pulssien välisen ajan perusteella mikro-ohjain pystyy laskemaan yllä mainitut suureet ja näyttämään ne laitteen näytössä. On olemassa myös ajotietokoneita, joissa tieto anturilta välittyy ajotietokoneelle langattomasti. Lisäksi joidenkin ajotietokoneiden nopeus- ja matkatieto saadaan GPS-paikannusjärjestelmän satelliiteista.
Ajotietokone voi sisältää myös kellon, sekuntikellon ja niin sanotun selaustoiminnon, joka vaihtaa automaattisesti eri toimintatilojen välillä (kokonaismatka > keskinopeus > huippunopeus jne.) muutaman sekunnin välein.
Valmistajia

Polar Electro
Sigma Sport
VDO
Cat Eye
Suunto
ErgoBrain
FRWD
Mavic
Wahoo
Alexandru Marghiloman

Alexandru Marghiloman (4. heinäkuuta 1854 Bužau – 10. toukokuuta 1925 Bužau) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1918.
Marghiloman suoritti lakiopintonsa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa ja toimi asianajajana Romaniassa vuosina 1879–1883. Hän kuului nuorkonservatiivien muodostamaan Junimist-ryhmään. Hänet valittiin Romanian parlamentin edustajainkamariin vuonna 1884 ja vuonna 1888 hänestä tuli ensimmäisen kerran konservatiivihallituksen ministeri. Hän oli muun muassa ulkoministerinä 1900–1901, sisäministerinä 1911–1912 ja valtiovarainministerinä 1912–1914. Marghiloman kannatti maailmansotaa edeltäneinä vuosina Saksaan suuntautuvaa ulkopolitiikkaa, mutta maailmansodan puhjettua vuonna 1914 hän asettui kuitenkin tukemaan Romanian puolueettomuutta. Kun kuningas Ferdinand I elokuussa 1916 päätti viedä Romanian mukaan sotaan ympärysvaltojen puolelle, Marghiloman vastusti ajatusta ja kieltäytyi siksi tulemasta ministeriksi Ion I. C. Brătianun hallitukseen.
Keskusvaltojen joukkojen miehittäessä Romanian pääkaupungin Bukarestin Marghiloman ei paennut Romanian hallituksen tavoin, vaan jäi Bukarestiin, jossa hän toimi Romanian Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hänestä tuli miehitysjoukkojen ja miehitetyllä alueella asuneiden romanialaisten välinen sovittelija. Hän kuitenkin kieltäytyi Saksan ehdotuksesta perustaa Bukarestiin oma hallitus, joka olisi kilpaillut Iaşiin vetäytyneen Brătianun ja kuninkaan hallituksen kanssa. Kun Romania joutui lopulta antautumaan, kuningas Ferdinand nimitti Marghilomanin pääministeriksi maaliskuussa 1918 siinä toivossa, että tämän saksalaismielisyys pehmittäisi voittajien asenteita rauhanneuvotteluissa. Marghiloman allekirjoitti 7. toukokuuta Bukarestin rauhansopimuksen, jonka ehdot olivat kaikesta huolimatta Romanialle hyvin ankarat. Kun Saksa muilla rintamilla kokemiensa tappioiden vuoksi joutui syksyllä vetämään miehitysjoukkonsa pois Romaniasta, kuningas Ferdinand erotti 8. marraskuuta 1918 Marghilomanin ja nimitti uuden hallituksen, joka julisti uudelleen sodan Saksalle kaksi päivää myöhemmin. Maailmansodan jälkeen Marghiloman johti pientä konservatiiviryhmää.
Marghiloman harrasti hevostenkasvatusta. Hänen omistamansa hevoset voittivat Romanian ravit 28 kertaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexandru Marghiloman Wikimedia Commonsissa
Ala-Hella

Ala-Hella on Lapuan Hellanmaassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Ylihärmän rajan lähellä Hellanmaantien (yhdystie 7233) varrella.
Aguazul

| Aguazul |
| --- | --- |
 Lippu:  Aguazulin vaakuna
 fiAguazul 
 5°10′08″N, 72°32′49″W 
Departmentti:  Casanare
Maa:  Kolumbia
Perustettu:  1954
Väestö
Väkiluku:  33 000
 www.aguazul-casanare.gov.co 
Aguazul on kunta, joka sijaitsee Casanaren departementissa Kolumbiassa. Maastolle ovat tyypillisiä laajat tasankoalueet. Lähellä sijaitsee myös Andien itäinen vuorijono. Naapurikuntia ovat Pajaríto, Recetor, Maní ja Tauramena. Departamentin pääkaupunkiin, Yopaliin on matkaa 27 kilometriä. Kunnassa on noin 33 000 asukasta, joista enemmistö on miehiä. Lapset ja nuoret muodostavat valtaosan kunnan ikäjakaumasta.
Historia

Aguazul perustettiin vuonna 1954. Se sai nimensä Únetejoen sinisen värin mukaan. Kunnan ensimmäiset nimet olivat Zapatosa ja myöhemmin Sevilla. La Violencian ajan väkivaltaisuudet raunioittivat kunnan vuonna 1948.
Talous

Kunnan pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjatalous. Aguazulissa viljellään riisiä, keittobanaania, maniokkia, palmuöljyä, kahvia, kaakaota ja maissia. Alueella on myös jonkin verran öljyntuotantoa.
Ilmasto

Aguazul kuuluu trooppiseen vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on 26 astetta. Lyhyitä kuivia kausia lukuun ottamatta alueella sataa runsaasti. Vuosittainen sademäärä on yli 3000 millimetriä.
Nähtävyydet

Kunnassa on useita kauniita luonnonkohteita, kuten esimerkiksi Cueva de los Achaguas ja Únetejoen varsi. Parque del Arroz on vapaajanviettopaikka, jossa järjestetään erilaisia tapahtumia.
Amiraliteetti

Amiraliteetti voi viitata seuraaviin:
Amiraliteetti, Britannian merivoimista aiemmin vastannut viranomainen
Amiraliteettikollegio tai amiraliteettineuvosto, Venäjän merivoimista ennen vastannut ylin viranomainen
Amiraliteetti, Pietarin  keskustassa sijaitseva rakennus
Amiraliteettikollegio, Ruotsin laivaston ylin hallintovirasto vuosina 1634–1791
Ala-Itävallan lippu

Ala-Itävallan lippu.
Ala-Itävallan valtion lippu
Ala-Itävallan lippu on Ala-Itävallan, Itävallassa sijaitsevan osavaltion lippu. Lipussa on kaksi väriä: Yläpuolella sininen ja alapuolella keltainen. Lipun suhde on 2:03.
Alexandru Vaida-Voevod

| Alexandru Vaida-Voevod |
| --- | --- |

Romanian pääministeri
 1. joulukuuta 1919 – 12. maaliskuuta 1920 6. kesäkuuta – 19. lokakuuta 1932 14. tammikuuta – 13. marraskuuta 1933  
Edeltäjä:  Artur Văitoianu Nicolae Iorga Iuliu Maniu
Seuraaja:  Alexandru Averescu Iuliu Maniu Ion G. Duca
Romanian ulkoministeri
 1. joulukuuta 1919 – 9. tammikuuta 1920  
Edeltäjä:  Nicolae Mișu
Seuraaja:  Duiliu Zamfirescu
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1872  Olpret, Transilvania
Kuollut: 19. maaliskuuta 1950 (78 vuotta)  Sibiu Romania
Ammatti:  lääkäri, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen Kansallispuolue (–1926) Kansallinen talonpoikaispuolue (1926–1935) Romanian rintama (1935–1938) Kansallinen Uudelleensyntymisen puolue (1938–1940)
Uskonto:  katolinen
 Nimikirjoitus
Alexandru Vaida-Voevod (27. helmikuuta 1872 Olpret, Transilvania, Itävalta-Unkari – 19. maaliskuuta 1950 Bukarest, Romania) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1919–1920, 1932 ja 1933.
Vaida-Voevod oli kotoisin Transilvaniasta, joka hänen nuoruudessaan kuului Itävalta-Unkariin. Hänet valittiin vuonna 1906 Unkarin parlamenttiin, jossa hän liittyi Romanian kansallispuolue -nimiseen pieneen romanialaisten nationalistien ryhmään. Hän vastusti voimakkaasti Unkarin hallituksen vähemmistökansallisuuksiin kohdistamaa pakkounkarilaistamista ja tuki Itävallan arkkiherttua Frans Ferdinandin ajatusta valtakunnan muuttamisesta liittovaltioksi. Itävalta-Unkarin hajotessa Vaida-Voevodista tuli Transilvanian Romaniaan liittämisen johtava puolestapuhuja. Lokakuussa 1918 hän esitti Unkarin parlamentille julistuksen, jossa ilmoitettiin Transilvanian oikeudesta itsehallintoon. Joulukuussa 1918 hänet valittiin Transilvanian ohjaavaan neuvostoon (Consiliul Dirigent), joka julisti alueen liittyneeksi Romaniaan. Vaida-Voevod oli yhtenä Romanian valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1919.
Kansallispuolue menestyi hyvin Romanian parlamenttivaaleissa marraskuussa 1919, joten Vaida-Voevodista tuli koalitiohallituksen pääministeri. Hänen hallituksensa ehdotus maareformiksi oli kuitenkin niin radikaali, että kuningas Ferdinand I määräsi hallituksen eroamaan maaliskuussa 1920. Vaida-Voevod vaikutti myöhemmin Kansallisessa talonpoikaispuolueessa. Hän oli sisäministerinä Iuliu Maniun hallituksessa vuosina 1928–1930 sekä pääministerinä elokuusta lokakuuhun 1932 ja tammikuusta marraskuuhun 1933. Toisessa hallituksessaan hän oli samanaikaisesti myös ulkoministeri. Vaida-Voevodin viimeistä hallitusta koettelivat lukuisat työselkkaukset ja äärioikeiston lisääntynyt toiminta. Vuonna 1935 talonpoikaispuolueesta eronnut Vaida-Voevod perusti Romanian rintama -nimisen kansallismielisen ja puolittain fasistisen puolueen, joka ei kuitenkaan saavuttanut suurta menestystä.
Toisen maailmansodan jälkeen Vaida-Voevod eli viimeiset vuotensa kommunistihallinnon määräämässä kotiarestissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexandru Vaida-Voevod Wikimedia Commonsissa
Vaidavoevod.ro (romaniaksi)