stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cold Chisel
Läpimurto Australiassa

Vuoden 1980 East oli yhtyeen todellinen läpimurto Australiassa. Albumin radioystävällisempi tuotanto yhdistettynä vahvaan sävellystyöhön, johan osallistuivat kaikki yhtyeen jäsenet tekivät Eastista erään kaikkien aikojen kuuluisimmista australialaisista levytyksistä. Yhtye kiersi Oseaniaa valtavalla intensiteetillä ja sai aikaan useilla paikoilla yleisöennätyksiä. Jimmy Barnesin arvaamaton lavakäyttäytyminen oli legendaarista. Kappaleet, kuten ”Star Hotel”, ”Cheap Wine”, ”Four Walls” ja ”Tomorrow” kuvasivat yhä Australian sosiaalista jakautumista ja syrjäytyneiden elämää.
Cold Chisel ei ollut vielä murtautunut laajemmille markkinoille. Vuonna 1981 yhtye kuitenkin teki USA:n kiertueen, jonka aikana levy-yhtiö ei kuitenkaan osannut hyödyntää yhtyeen potentiaalia. Aiemmin amerikkalaisille markkinoille onnistuneesti päässeet Men at Work ja Little River Band olisivat voineet tehdä tietä Cold Chiselinkin kaltaisille yhtyeille, mutta USA:n valloitus jäi kuitenkin vain haaveeksi. Turhautuneena yhtye purki tunteensa tekemällä kriitikoiden mielestä parhaan levynsä, vuonna 1982 julkaistun Circus Animalsin. Levyllä on muun muassa kappale ”You Got Nothing I Want”, joka kertoo amerikkalaisesta levy-yhtiön virkailijasta.
Hajoaminen

Yhtyeen kiertueiden suosio oli valtava, mutta rankka kiertue-elämä alkoi kuluttaa joidenkin jäsenten välejä. Rumpali Steve Prestwich jätti Cold Chiselin vuonna 1983. Yhtye kuitenkin jatkoi esiintymisiä, kunnes loppuvuonna 1983 ilmoitti yllättäen hajoavansa ja pitävänsä jäähyväiskiertueen. Nämä Last Stand -nimellä olevat keikat myytiin loppuun ennätysajassa. Viimeiseksi albumiksi tuolloin jäi vuoden 1984 Twentieth Century, jolla rummuissa kuultiin Ray Arnottia.
Yhteen hajottua lähes kaikki jäsenet jatkoivat soolotuotantoaan. Jimmy Barnesista tuli Australian eräs suosituimmista artisteista. Hän jatkoi rock'n'roll -perinteiden tyylistä musiikkia myös soolourallaan. Sen sijaan yhtyeen päälauluntekijä Don Walker suuntasi musiikilliset ja kirjalliset ambitionsa täysin toisentyyppiseen musiikkiin. Hänen soolotuotantonsa on ollut usein varsin vaikeasti lähestyttävää lyyristä country-blueshenkistä musiikkia.
Vuonna 1998 Cold Chisel varsin yllättäen ilmoitti aloittavansa uuden levyn äänitykset. Muutamaa salakeikkaa lukuun ottamatta yhtye ei ollut esiintynyt yhdessä ennen uuden levyn Last Wave of Summer julkaisua vuonna 1999. Uuden levyn synnyttämä kiertue oli valtavan suosittu.
Vuonna 2003 Cold Chisel teki kiertueen Ringside, josta on julkaistu samanniminen tupla-CD sekä DVD.
Diskografia > Studioalbumit

Cold Chisel (1978)
Breakfast at Sweethearts (1979)
East (1980)
Circus Animals (1982)
Twentieth Century (1984)
The Last Wave of Summer (1998)
No Plans (2012)
The Perfect Crime (2015)
Blood Moon (2019)
Diskografia > Livealbumit

Swingshift (1981)
Barking Spiders Live: 1983 (1984)
The Last Stand (1992)
Ringside (2003)
The Live Tapes Vol. 1 (2013)
The Live Tapes Vol. 2 (2014)
The Live Tapes Vol. 3 (2016)
The Live Tapes Vol. 4 (2017)
Diskografia > Kokoelmat

Northbound: The Best of Cold Chisel (1983)
Radio Songs: A Best of Cold Chisel (1985)
Razer Songs (1987)
Chisel (1991)
teenage Love (1994)
The Studio Sessions 1978-1984 (1999)
Standing on the Outside (2007)
Never Before (2011)
Besides (2011)
Covered (2011)
The Best of Cold Chisel: All for You (2011)
Diskografia > EP:t

You're Thirteen, You're Beautiful, and You're Mine (1978)
Triple J – Live at the Wireless 29.3.77 (2011)
Triple J – Live in St Leonards Park 28.5.78 (2011)
Diskografia > Singlet

Khe Sanh (1978)
Goodbye (Astrid Goodbye) (1978)
Breakfast at Sweethearts (1979)
Shipping Steel (1979)
Choirgirl (1979)
Cheap Wine (1980)
My Baby (1980)
Knockin' on Heaven's Door (1980)
You Got Nothing I Want (1981)
Forever Now (1982)
When the War is Over (1982)
Hold Me Tight (1984)
Saturday Night (1984)
Twentieth Century (1984)
Flame Trees (1984)
Misfits (1991)
Hands Out of My Pocket (1994)
Nothing But You (1994)
Yesterdays (1995)
The Things I Love in You (1998)
Water into Wine (1998)
Way Down (1999)
All for You (2011)
Everybody (2012)
Lost (2015)
The Backroom (2015)
Long Dark Road (2016)
Getting the Band Back Together (2019)
V. R. Kockström

Victor Reinhold Kockström (25. syyskuuta 1835 Jääski – 16. kesäkuuta 1912 Oulunkylä) oli suomalainen lyseon opettaja ja oppikirjojen tekijä.
Kockströmin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Karl Fredrik Kockström (1811–1882) ja Karolina Fredrika Wickholm (k. 1897). Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1856 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1863, filosofian maisteriksi 1864 ja opettajakandidaatiksi 1866.
Kockström toimi Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon latinan, suomen ja matematiikan kollegana 1874–1902. Hän kirjoitti 1868 ruotsinkielisen kaksiosaisen suomen kielen oppikirjan Lärobok i finska språket josta otettiin uusia painoksia 1950-luvulle saakka.
Kockström oli naimisissa 1865–1888 Anna Natalia Grigorjeffin (k. 1888) kanssa.
Teoksia

Lärobok i finska språket : första läseårets hösttermins kurs. Helsingfors 1868
Lärobok i finska språket : första läseårets wårtermins kurs. Helsingfors 1868
Lärobok i finska språket. Första delen. 2. genomsedda uppl., G. W. Edlund, Helsingfors 1869, 8. ånyo omarbetade uppl. 1890, 13 uppl. reviderad och tillökt med ett bihang av Väinö Solstrand, Holger Schildts förlags Ab, Helsingfors 1928, 18. uppl. Söderström, Helsingfors 1958 (Teoksen vuonna 1898 julkaistu painos digitoituna eri formaateissa Internet archivessa)
Lärobok i finska språket. Andra delen. 2. genomsedda uppl., G. W. Edlund, Helsingfors 1869, 13. uppl. reviderad av Väinö Solstrand, Söderström, Helsingfors 1936,
Lärobok i finska språket. Tredje delen. G. W. Edlund, Helsingfors 1872
Finsk språklära i sammandrag. G. W. Edlund, Helsingfors 1876
Extemporaliebok : lämpad till A. W. Jahnssons Finska språkets satslära jämte stycken till öfwersättning för de högre klasserna af V. R. Kockström. G. W. Edlund, Helsingfors 1882
Öfningsbok till finska satsläran. Söderström, Helsingfors 1894
Suomennoksia

Axel Olof Freudenthal : Ruotsin kielen oikeinkirjoitusoppi ; kolmannesta pain. suom. V. R. Kockström. Edlund, Helsinki 1887
Venasque

Venasque
Venasque [və'nask] on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Vauclusen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 099. Venasque kuuluu Pernes-les-Fontainesin kantoniin Carpentras’n arrondissementissa. Se sijaitsee kymmenkunta kilometriä Carpentras’sta kaakkoon.
Lähellä Nesque-joen rotkoa sijaitseva Venasque kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu kuusi muutakin Vauclusen kylää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venasque Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Venasque
Käännös suomeksi
Venla Mäkelä

Venla Mäkelä (s. Kotka) on suomalainen elokuva- ja TV-käsikirjoittaja.
Mäkelä on opiskellut viestintää Lontoossa, jonka jälkeen hän hakeutui töihin Solar Filmsiin. Siellä hän työskenteli tuotantoapulaisena ja kehitteli samalla käsikirjoitusta, josta lopulta muodostui hänen ensimmäinen televisiosarjansa Muodollisesti pätevä (1999). Tämän jälkeen hän lähti opiskelemaan elokuvakäsikirjoittamista Kanadaan, jossa myös viimeisteli käsikirjoituksen Aleksi Mäkelän ohjaamaan elokuvaan Lomalla (2000).
Matti Ijäkselle Mäkelä kirjoitti elokuvan Aita (2001), joka on koominen tarina keski-ikäisen miehen vaihdevuosista tämän hullaantuessa nuoreen tyttöön. Vuonna 2006 Yle TV1 esitti Mäkelän kirjoittaman ja Kimmo Taavilan ohjaaman Tikkurila-trilogian, joka on kolmesta itsenäisestä elokuvasta (Kirkkaalta taivaalta, Arppa vaan, Kodit ja kalusteet) koostuva draamakomedia, joka sijoittui keskiluokkaiseen ja keskivertoon lähiöön Vantaan Tikkurilaan. Sarja toi Mäkelälle parhaan käsikirjoituksen Venla-palkinnon. Ensimmäisen hän oli saanut jo Muodollisesti pätevä -sarjasta.
Aiheesta muualla

Venla Mäkelä Elonetissä.
Vehviläinen

Vehviläinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aarno Vehviläinen (s. 1944), kenraalimajuri
Ailamari Vehviläinen (s. 1977), laulaja
Anu Vehviläinen (s. 1963), kansanedustaja ja ministeri (Keskusta) ja eduskunnan puhemies 2020–
Arvo Vehviläinen (1901–1964), muusikko ja säveltäjä
Hannu Vehviläinen (s. 1945), metsänhoitaja ja MMK, virkamies, metsätalousjohtaja, metsäneuvos
Jukka Vehviläinen (1981−2021), lentopalloilija ja lentopallovalmentaja
Jussi Vehviläinen (s. 1977), motocross-ajaja
Katri Vehviläinen-Julkunen (s. 1957), hoitotieteen professori, Kuopion yliopiston ent. vararehtori
Kerttu Vehviläinen (myöh. Vehviläinen-Leväluoma, 1896–1927), näyttelijä
Kimmo Vehviläinen (s. 1972), radiojuontaja, Aarno Vehviläisen poika
Marja Vehviläinen, tekniikan tutkija
Mika Vehviläinen (s. 1961), Cargotecin toimitusjohtaja
Mikko Vehviläinen (s. 1979), tietokirjailija ja vapaa toimittaja, Jussi Vehviläisen veli
Olli-Pekka Vehviläinen (1933–2024), historiantutkija, professori
Pekka Vehviläinen (s. 1959), painija
Pertti Vehviläinen (s. 1957), painituomari, Pekka Vehviläisen veli
Simo Vehviläinen (s. 1983), jääkiekkomaalivahti
Sini Vehviläinen (s. 1990), jalkapalloilija
Veikko Vehviläinen (1920–1988), Mannerheim-ristin ritari, maanviljelijä
Veini Vehviläinen (s. 1997), jääkiekkomaalivahti
Ville Vehviläinen (s. 1983), rumpali.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Club Ninja

| Club Ninja Blue Öyster Cult |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Bearsville-, Boogie Hotel-, Tallysin- ja Warehouse-studiot, New York 1985
 Julkaistu:  marraskuu 1985   joulukuu 1985  tammikuu 1986
 Tuottaja(t): Sandy Pearlman
 Tyylilaji: hard rock AOR
 Kesto: 45.04
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  41.  63.
Blue Öyster Cultin muut julkaisut
| The Revölution By Night 1983 | Club Ninja 1986 | Imaginos 1988 |
Club Ninja on Blue Öyster Cultin albumi vuodelta 1986. Albumi sai heikkoa kritiikkiä eikä menestynyt kaupallisesti kovinkaan vahvasti.
Taustaa

Yhtyeen edellinen, vuoden 1983 The Revölution by Night-albumi oli epäonnistunut kaupallisesti ja albumin kiertueen jälkeen alkuperäisjäsen, kosketinsoittaja-kitaristi Allen Lanier ja rumpali Rick Downey erosivat yhtyeestä pettyneinä sen uuteen linjaan. Alkuperäiskolmikko (vokalisti-kitaristi Eric Bloom, kitaristi Donald Roeser ja basisti Joe Bouchard) jatkoivat yhtyeen toimintaa ja uusiksi jäseniksi tulivat kosketinsoittaja Tommy Zvoncheck ja rumpali Jimmy Wilcox. Yhtyeen sisäpiiri käytti nyt yhtyeestä nimitystä "3OC - Three Öyster Cult", koska mukana oli enää kolme alkuperäisjäsentä.
Albumilla käytettiin myös vierailevia sanoittajia ja muusikoita. Uuden albumi oli tarkoitus olla ns. comeback ja palauttaa yhtye kultalevy-kantaan vuoden 1981 Fire of Unknown Origin-levyn tapaan. Musiikillisena suuntana tuli olemaan 1980-luvun valtavirran kosketinsoitin-voittoinen kaupallinen hard rock. Tuottajaksi palasi tauon jälkeen yhtyeen manageri Sandy Pearlman.
Sisältö

Albumin avaa Hugh ja Gordon Leggattin (Leggatt Bros.) säveltämä "White Flags". Kappale on hyvin AOR-vaikutteinen ja 1980-luvun radioystävällisen rockin mukainen kosketinsoittimien ja konerumpujen ollessa vahvasti esillä. Leggatt Bros oli julkaissut kappaleen alun perin vuoden 1982 Illuminations-albumillaan. Albumin ensimmäinen Britannian painos sisältää hieman erilaisen miksauksen kappaleesta.
Larry Gottliebin ja Jason Scanlonin säveltämä ja Roeserin laulama "Dancin' in the Ruins" julkaistiin singlenä ja videonakin. Kappale tuli yhtyeelle alun perin kustantajan kautta ja se on vahvasti samanhenkinen yhtyeen vuoden 1981 hitin "Burnin' for You" kanssa.
Kantaa ottava "Make Rock, Not War" jatkaa albumin kaupallista linjaa, sisältäen voimakkaan kertosäkeen. Kappaleen sävelsi Bob Halligan Jr., lauluntekijä joka oli tehnyt kappaleita mm. Judas Priestille.
Tunnelmallisempi, kosketinsoitinvoittoinen balladi "Perfect Water" oli Roeserin ja kirjailija-muusikko Jim Carrollin sävellys. Roeser myös laulaa kappaleen.
Myös Roeserin säveltämä (yhdessä yhtyeen lähipiiriin kuuluneen Richard Meltzerin kanssa) ja laulama nopeampitempoinen "Spy in the House of the Night" palaa sanoituksiltaan yhtyeen perinteisiin mystiikka- ja "salaperäisyys"-henkisiin lyriikoihin ja se kulkee tarttuvan kitara- ja kosketinsoitin-riffin myötä, edustaen 1980-luvun puolivälin kaupallista hard rockia.
Bob Halligan Jr.:n toinen sävellys "Beat 'em Up" on albumin raskainta osastoa. Kappale kulkee raskaammaan riffin ja kompin myötä, unohtamatta tosin kosketinsoittimia. Hieman raskaampaa puolta on myös basisti Joe Bouchardin ja Sandy Pearlmanin säveltämä pitkä "When the War Comes". Kappaleen "avauspuheen" pitää radiopersoona Howard Stern. Tätä puhetta ei ole albumin eurooppalaisissa miksauksissa.
Eric Bloomin, Roeserin ja kirjailija Eric Van Lustbaderin säveltämä "Shadow Warrior" edustaa hieman progressiivisempaa ja myös raskaampaa ilmaisua. Van Lustbader oli kirjoittanut The Ninja-nimisen kirjan ja "Shadow Warrior" onkin suora käännös japanin kielen ninja-sanasta. Kappaleen nimi oli aiemmin ollut "I'm a Rebel" ja se oli kirjoitettu (mutta ei käytetty) alun perin vuoden 1984 Teachers-elokuvan soundtrackille.
Albumin päättää pitkä balladi "Madness to the Method", jonka Roeser oli säveltänyt yhdessä muusikko Dick Trismenin kanssa.
Albumin julkaisu ja vastaanotto

Club Ninja (nimi tulee kappaleesta "Shadow Warrior", joka on suora käännös japanilaisesta ninja-sanasta) julkaistiin vuosien 1985-1986 vaihteessa kolmenlaisella miksauksella (Iso-Britannia (marraskuu 1985), Alankomaat (joulukuu 1985) ja Yhdysvallat (tammikuu 1986)) ja se oli ensimmäinen suoraan CD:nä julkaistu BÖC-albumi. Albumin kansikuvana oli yhtyeen symbolin muotoinen avaruusalus. Ensimmäisenä singlenä ja videonakin julkaistiin kappale "Dancin' in the Ruins", joka sai pienehköä menestystä Billboardin Rock Tracks-listoilla.
Albumi ei ollut odotusten mukainen menetys. Listasijoitus oli tosin parempi kuin edellisellä albumilla (US 63.), mutta myynti jäi kauaksi yhtyeen kulta-ajoista. Yhtyeen itsensäkin mukaan kohtaloksi koitui lukuisten ulkopuolisten säveltäjien käyttäminen, jonka myötä albumista tuli sekava. Kriitikot antoivat pääosin negatiivista palautetta albumille, mm. suomalaisen Suosikki-lehden arvostelija tyrmäsi albumin täysin ja Allmusic-sivuston kriitikko sanoo albumin jatkavan "yhtyeen jo alkanutta alamäkeä". Brittiläisen Kerrang!-lehden arvostelija tosin kehui albumia "yhtyeen parhaaksi sitten Cultösaurus Erectusin". Yhtye itse ja monet fanit pitävät albumia yhtyeen heikompiin kuuluvaksi.
Kappaleet

White Flags – 4.42 (säv. Leggatt Bros.)
Dancin' in the Ruins – 4.01 (säv. L. Gottlieb, J. Scanlon)
Make Rock, Not War – 3.58 (säv. B. Halligan Jr.)
Perfect Water – 5.31 (säv. D. Roeser, J. Carroll)
Spy in the House of the Night – 4.23 (säv. D. Roeser, R. Meltzer)
Beat 'em Up – 3.24 (säv. B. Halligan Jr.)
When the War Comes – 6.03 (säv. J. Bouchard, S. Pearlman)
Shadow Warrior – 5.42 (säv. E. Bloom, D. Roeser, Eric Van Lustbader)
Madness to the Method – 7.26 (säv. D. Roeser, D. Trismen)
Singlejulkaisut

"Dancin' in the Ruins" / "Shadow Warrior" (lokakuu 1985,  Billboard Hot Mainstream Rock Tracks #9.)
"White Flags" / "Make Rock, Not War" (joulukuu 1985)
"Perfect Water" / "Spy in the House of the Night" (helmikuu 1986)
Kokoonpano

Eric Bloom – laulu ja kitara
Joe Bouchard – basso, laulu ja kitara
Donald "Buck Dharma" Roeser – laulu, kitara ja kosketinsoittimet
Jimmy Wilcox – taustalaulu, lyömäsoittimet ja rummut
Tommy Zvoncheck – syntetisaattori, piano ja urut
Kokoonpano > Muut

Thommy Price – rummut
Phil Grande – kitara
Kenny Aaronson – basso
Howard Stern - avauspuhe (kpl. 7)
David Lucas, Joni Peltz, Dave Immer ja Joe Caro - taustalaulu
Tuotanto

Sandy Pearlman - tuottaja
Paul Mandl - nauhoitus, ohjelmointi
John Devlin ja Toby Scott - nauhoitus
David Lucas - osittainen tuotanto
Brian McGee - miksaus
Arvosteluja

Sputnik Music () linkki
Rateyourmusic () linkki
Allmusic () linkki
Progarchives () linkki
Brian Burks () linkki
Mark Prindle (4/10) linkki
Julkaisuhistoria

marraskuu 1985: CBS, 26775, UK, LP
joulukuu 1985: CBS, 26775, EU, LP
joulukuu 1985: Columbia, 471210 2, EU, CD
tammikuu 1986: Columbia, PC 39979, US, LP
tammikuu 1986: Columbia, CK 39979, US, CD
1992: Epic, "Collector's Choice", CD
1997: Koch Records, KOC-CD-7943, US, CD
2009: Lemon Recordings, CD LEM 140, UK, CD
2012: Sony Music, osana The Complete Columbia Albums-boksia, remasteroitu, CD
Verisign

| VeriSign, Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Osake:  NASDAQ: VRSN
ISIN:  US92343E1029
Perustettu:  1995
Toimitusjohtaja:  James Bidzos
Kotipaikka:  12061 Bluemont Way, Reston, Virginia
Toiminta-alue:  Internet, Viestintä
Tuotteet:  .com, .net, .tv, .name, .cc
Liikevaihto:  1,231 mrd. USD (2019)
Liikevoitto:  806,1 milj. USD (2019)
Nettotulos:  612,3 milj. USD (2019)
Kotisivu:  www.verisign.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
VeriSign, Inc. on yhdysvaltalainen yritys, joka ylläpitää monipuolista verkkoinfrastruktuuria, mukaan lukien kahta kolmestatoista nimipalvelimesta sekä ylätason .com- ja .net-tunnuksia. Se vastaa myös monista digitaalisista sertifikaateista.
Verisign perustettiin 1995 eriyttämällä RSA Securityn sertifikaattien myynti. Tämän toiminnan yhtiö myi Symantecille vuonna 2010.
Vuonna 2000 Verisign osti 21 miljardilla dollarilla Network Solutionsin, jolle Yhdysvaltain hallinto oli antanut tehtäväksi hallita .com ja .net-verkkopäätteitä. Syyskuussa 2003 Verisign kaappasi kaikki Internetin rekisteröimättömät .com ja .net-verkkopäätteet, ja ohjasi ne omalle sivulleen, josta verkkotunnuksen voi ostaa.
Yhtiö luopui .org-domainin ylläpidosta vuonna 2003.
Vuonna 2011 Verisign sai hallittavakseen Yhdysvaltain hallituksen .gov-domainin ja hoiti sitä tammikuuhun 2023, jolloin hallinta siirtyi Cloudflarelle.
Vuonna 2010 Yhdysvaltain maahanmuutto ja tullin lainvalvonta määräsi takavarikoitavaksi 82 .com-domania, joilla myytiin piraattituotteita ja jaettiin BitTorrent-tiedostoja. Verkkosivustot ohjattiin Kotimaan turvallisuusviraston pelottelevalle sivustolle. ICANN kielsi että sillä olisi yhteyttä domainien viemiseen poist niiden rekisteröijältä, vaan näytti siltä että Turvallisuusvirasto oli toiminut suoraan Verisignin kanssa.
Vuonna 2012 Yhdysvallat ilmoitti virallisesti, että sillä on oikeus viedä com, .net, .org -domainit niin päätettyään.
Vesa Koivunen

Vesa Koivunen on Alajärven kaupunginjohtaja. Alajärven valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa Koivunen sai suljetussa lippuäänestyksessä 32 ääntä, Mika Perttunen sai 9 ääntä ja HTL Tanja Matikainen 2 ääntä. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori.
Ennen valintaansa kaupunginjohtajaksi Koivunen toimi Järviseudun ammatti-instituutin rehtorina.
Koivunen näyttelee vuonna 2022 ensi-iltaan tulevassa täyspitkässä elokuvassa Toinen mies.
Vesa Korjus

Vesa Korjus (s. 13. elokuuta 1981) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edustaa nykyään Kuortaneen Kuntoa edustettuaan vuoteen 2007 saakka Virtain Urheilijoita. Häntä valmentaa Matti Niemi.
Korjus sijoittui ensimmäisessä aikuisten maaottelussaan Helsingissä 2008 kolmanneksi 110 metrin aitajuoksussa. Kalevan kisoissa hän on saanut hopeaa Tampereella 2008 ajalla 14,17 s. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on sijoittunut 60 metrin aitajuoksussa toiseksi Tampereella 2006 ajalla 8,04 ja kolmanneksi Joensuussa 2008 ajalla 8,03. Nuorten SM-kilpailuissa hän sai mitaleja myös seiväshypyssä ja kymmenottelussa.
Vehkalammi (Janakkala)

| Vehkalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Janakkala
Koordinaatit:  60°55′12″N, 24°51′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Puujoen alue (35.82)
Laskuoja:  oja Sammaljärveen 
Järvinumero:  35.824.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,7  m 
Rantaviiva:  1,135 km  
Pinta-ala:  5,237  ha 
 fiVehkalammi 
Vehkalammi  on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Mallinkaisten kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Autio lampi sijaitsee kumpareisessa metsämaastossa soistuneessa painanteessa. Sen pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja rannat ovat puoliksi metsää ja suota. Rantaan johtaa kaksi polkua metsäautoteiltä.
Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Heinäjoen valuma-alueeseen, johon lampi kuuluu. Lampeen on kaivettu kaksi ojaa ja kolmas oja toimii laskuojana, joka yhtyy Sammaljärveen yhtyvään ojaan. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,7 metriä mpy, joka on lähes viisi metriä ylempänä kuin Sammaljärvi.
Venanzio Ortis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Venanzio Ortis vuonna 1978 esittelemässä Prahan EM-mitalejaan. |  Venanzio Ortis vuonna 1978 esittelemässä Prahan EM-mitalejaan. |  Venanzio Ortis vuonna 1978 esittelemässä Prahan EM-mitalejaan. |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 5 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Praha 1978 | 10 000 metriä |  |
Venanzio Ortis (s. 29. tammikuuta 1955 Paluzza, Udinen maakunta) on italialainen kestävyysjuoksun Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan padovalaista Fiamme Oro -seuraa. Hän on maastohiihtäjien Manuela ja Giorgio di Centan serkku.
Ortis karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Duisburgin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1973. Hän saavutti seuraavana vuonna hopeaa Monzan maastojuoksun MM-kilpailujen alle 20-vuotiaiden sarjassa. Hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Montrealin olympialaisissa 1976.
Ortis sijoittui Milanon EM-hallikilpailuissa 1978 kahdeksanneksi 3 000 metrin juoksussa. Hän saavutti saman vuoden Prahan EM-kilpailuissa kultaa 5 000 metrillä ajalla 13.28,52 ja hopeaa 10 000 metrillä ennätyksellään 27.31,48. Rooman maailmancupissa 1981 hän oli 10 000 metrillä neljäs.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m | 7.51,11 | Caorle | 24. elokuuta 1980 |
| 5 000 m | 13.19,19 | Rieti | 9. syyskuuta 1981 |
| 10 000 m | 27.31,48 | Praha | 29. elokuuta 1978 |
Uittoränni

Uittoränni 1890-luvulla Oregonissa, Yhdysvalloissa.
Uittoränni (myös uittokouru ja uittoruuhi) on rakennelma, jota pitkin tukkeja ja propseja uitettiin kahden eri järven tai joen välinen matka. Uittoränni oli myös patorakennelmaan tehty tukinuiton salliva rakennelma, jota pitkin puut uitettiin lähinnä yksitellen patorakennelmasta sen ylemmältä veden tasolta alemmalle tasolle. Usein uittoränni saatettiin rakentaa myös uiton kannalta hankalaan koskeen, joka olisi ehkä rikkonut vapaasti uitettavia tukkeja.
Uittoränni sopii vain puiden irtouittoon. Siksi muutamissa paikoissa, joilla käytettiin nippu-uittoa, esimerkiksi Mäntyharjun uittoreitillä, rakennettiin rännien tilalle ylivientirautateitä, niin sanottuja rautakanavia.
Uittorännit Suomessa

Nykyisin uittorännit ovat katoavaa kansanperinnettä, ja Museovirasto on onnistunut suojelemaan ja kunnostamaan muutaman niistä. Nämä sijaitsevat etupäässä Pohjois-Suomessa. Suomen pisin olemassa oleva uittoränni[lähde? ] sijaitsee Kannuksen kaupungissa ja se alkaa Korpelan padolta päättyen nykyiselle virkistysalueelle.
Uittorännien historia katoaa tavallisten arkielämään liittyvien oivallusten hämärään. Kuitenkin puun käytön lisääntyminen ja pitkät kuljetusmatkat ovat lisänneet myös uittorännien tarpeellisuutta. Lappi oli viimeisin alue, jossa uittorännejä oli runsaasti. On arvioitu, että siellä oli 1950- ja 1960-luvuilla melkein jokaisen uittoväylän varrella. Uitot alkoivat Lapissakin jo 1800-luvun loppupuolella, joten perinne on sielläkin melko vanha.