stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eeppinen kyklos
Sisältö > Muita

Seuraavien kolmen eepoksen on joskus katsottu muodostavan kolmannen niin kutsutun ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin:
| Teoksen nimi | Kirjoja | Kirjoittajaksi nimetty | Aihe |
| --- | --- | --- | --- |
| Titanomakhia | 2 | Eumelos | Jumalten alkuperä, erityisesti jumalten ja titaanien taistelu. |
| Europia |  ? | Eumelos | Europan taru sekä tätä seuranneita myyttejä. |
| Korinthiaka |  ? | Eumelos | Korintin kaupungin myyttinen historia, kuten hallitsijasukujen vaiheet. |
Antiikin ajan lähteet

Kykloksen runoista ainoastaan Ilias ja Odysseia ovat säilyneet nykypäiviin. Muista teoksista on säilynyt katkelmia myöhempien kirjailijoiden teoksissa. Lisäksi muutamia rivejä on säilynyt riekaleisissa papyruslöydöissä.
Suurin osa eeppisen kykloksen runoja koskevasta tiedosta on peräisin niiden yhteenvedosta, joka on liitetty esipuheeksi tunnetun 900-luvulta peräisin olevan Iliaan käsikirjoituksen, josta käytetään nimitystä Venetus A, alkuun. Esipuhe on vaurioitunut; siitä puuttuu Kypriaa käsittelevä osuus. Kypriaa käsittelevä osuus on säilynyt eräissä muissa käsikirjoituksissa, jotka sisältävät puolestaan vain tämän osan, ei muiden eepoksien osuutta.
Säilynyt yhteenveto on puolestaan katkelma pidemmästä erään Prokloksen kirjoittamasta teoksesta. Tämä tiedetään Fotioksen myöhemmän todistuksen perusteella tämän teoksessa Bibliotheke. Fotios tarjoaa riittävästi tietoa Prokloksen teoksesta Khrestomatheia, että sen perusteella Venetus A:n katkelman voidaan osoittaa olevan peräisin samasta teoksesta. Prokloksesta tiedetään vain vähän sen lisäksi, että hän ei varmuudella ole sama henkilö kuin filosofi Proklos. Jotkut tutkijat ovat ajatelleet hänen olevan mahdollisesti sama kuin vähemmän tunnettu grammaatikko Eutykhios Proklos, joka eli 100-luvulla jaa., mutta on täysin mahdollista, että kyseessä on joku muutoin täysin tuntematon henkilö.
Kykloksen synty

Se, kuinka nämä eeppiset runot yhdistettiin yhdeksi "kykloksen" nimellä tunnetuksi kokoelmaksi on edelleen epäselvää. D. B. Monro esitti 1800-luvulla, ettei sanan κυκλικός (kyklikos) käyttö oppineiden keskuudessa viitannut kyklokseen itseensä, vaan tarkoitti "totunnaista", ikään kuin tietyn kaavan mukaista, ja että kyklos koottiin hellenistisellä ajalla, ehkä niinkin myöhään kuin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Myöhemmät tutkijat ovat siirtäneet ajoitusta jonkin verran aiemmaksi, mutta hyväksyvät Monron päättelyn monin osin.
Toinen kysymys on kyklisten eeposten suhde Homerokseen. Ei-homeerisia eepoksia pidetään yleensä Iliasta ja Odysseiaa nuorempina. Tämän osoittamiseksi ei kuitenkaan ole tarpeeksi todistusaineistoa, ja jotkut tutkijat lähtevät siitä oletuksesta, että homeeriset eepokset ovat kyklisiä eepoksia myöhäisempiä ja hyödyntävät niitä laajalti. Jotkut toiset tutkijat ovat tässä maltillisempia ja katsovat homeeristen eeposten perustuvan legendoja sisältäneeseen aineistoon, joka muodostui myöhemmin eeppiseksi kyklokseksi. Keskustelu jatkuu edelleen.
Prokloksen kuvauksen perusteella ei-homeeristen eeposten juonet vaikuttavat siltä kuin ne olisi suunniteltu sopimaan yhteen Homeroksen runoelmien kanssa, ilman että teosten välillä on juurikaan päällekkäisyyksiä. Alun perin näin ei ole ollut. Esimerkiksi säilynyt lainaus osoittaa, että Pieni Ilias kertoi, kuinka Neoptolemos otti Andromakhen vangiksi Troijan tuhoutumisen jälkeen; Prokloksen mukaan Pieni Ilias kuitenkin päättyy ennen kuin Troijan tuhoaminen alkaa. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että Kypria käsitteli Troijan sotaa enemmän kuin mitä Prokloksen yhteenveto antaa ymmärtää; sitä vastoin jotkut ovat esittäneet, että Kypria johti kohti Iliasta, ja Proklos esitti sen sellaisena, kuin miksi se oli alun perin suunniteltu.
Eepoksia on selvästi toimitettu ainakin jonkin verran, jotta ne on saatu sopimaan yhteen. Esimerkiksi Iliaan viimeiselle riville
»ὣς οἵ γ᾽ ἀμφίεπον τάφον Ἕκτορος ἱπποδάμοιο.
hōs hoi g' amfiepon tafon Hektoros hippodamoio.
Noin jalot vietettiin hevonsuistajan Hektorin peijaat.»
on säilynyt myös vaihtoehtoinen versio, joka on suunniteltu johtamaan suoraan Aithiopis-runoelmaan:
»ὣς οἵ γ' ἀμφίεπον τάφον Ἕκτορος· ἦλθε δ' Ἀμαζών,
Ἄρηος θυγάτηρ μεγαλήτορος ἀνδροφόνοιο.
hōs hoi g' amfiepon tafon Hektoros: ēlthe d' Amazōn,
Arēos thygatēr megalētoros androfonoio.
Peijaat Hektorin vietettiin; tuli sitt' amatsooni [Penthesileia]
Areen tuon tytär, miehevämielen ja myös uronsurman [...]»
Kykloksen eeposten välillä on ristiriitaisuuksia. Esimerkiksi se kreikkalainen sotilas, joka surmasi Hektorin pojan Astyanaksin Troijan kukistuessa, nimetään Pienessä Iliaassa Neoptolemokseksi; runoelmassa Troijan tuho surmaajan nimi on Odysseus.
Vaikutus ja arvioinnit

Kykloksen runot ovat aikanaan olleet hyvin suosittuja. Tämä voidaan päätellä kaikista niistä lukuisista runojen aiheita kuvanneista monumenteista, joita antiikin aikana pystytettiin. Niiden vaikutus näkyi myös sekä kreikkalaisessa lyriikassa että tragediassa.
Antiikin aikana homeerisia teoksia pidettiin kykloksen parhaimpina. Hellenistisen ajan oppineille kykliset runoilijat, joiden nimiin muut runot oli laitettu, olivat νεώτεροι (neōteroi, "myöhempiä") runoilijoita. Myöhemmin runot ovat kadonneet mahdollisesti siksi, että niitä on pidetty taiteelliselta arvoltaan Homeroksen runoja heikompina.
Aristoteles kritisoi Runousopissaan Kypriaa ja Pientä Iliasta siitä, että ne käsittelevät yhtä henkilöä ja yhtä ajanjaksoa tai toimintaa niin, että käsittelyssä on useita osia. Hän antaa ymmärtää, että kummallakin teoksella on vain yksi kirjoittaja, vaikka ei mainitsekaan kirjoittajia nimeltä.
Kykloksen eepoksissa esiintyvät tarinat esiintyvät myös muissa antiikin aikaisissa teoksissa. Tunnetuimpana Vergiliuksen Aeneis (kirja 2) sisältää kuvauksen Troijan tuhoamisesta troijalaisten näkökulmasta. Ovidiuksen Muodonmuutoksia (kirjat 13–14) kuvaa kreikkalaisten saapumisen Troijaan samoin kuin Kypria, sekä Akhilleuksen aseiden arvioinnin kuten Pieni Ilias. Quintus Smyrnaeuksen Posthomerica kertoo Akhilleuksen kuoleman jälkeisistä tapahtumista sodan päättymiseen saakka, ja Agamemnonin kuolema ja tämän pojan Oresteen kosto (runoelmasta Nostoi) ovat aiheena kreikkalaisessa tragediassa, erityisesti Aiskhyloksen Oresteiassa.
Kirjallisuutta > Tekstilaitokset

Bernabé, A.: Poetarum epicorum Graecorum testimonia et fragmenta.  (pt. 1)  Leipzig. Määritä julkaisija! ISBN 3-322-00352-3  Kreikankielinen alkuteksti.
Davies, M.: Epicorum Graecorum fragmenta.  Göttingen:  Vandenhoeck & Ruprecht, 1988.  ISBN 3-525-25747-3  Kreikankielinen alkuteksti.
Hesiod & Evelyn-White, H. G.: Hesiod: The Homeric Hymns and Homerica.  Loeb Classical Library, 1914.  ISBN 0-674-99063-3  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
West, M. L.: Greek Epic Fragments.  Cambridge, MA. Määritä julkaisija! ISBN 0-674-99605-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Burgess, J. S.: The Tradition of the Trojan War in Homer and the Epic Cycle.  Baltimore. Määritä julkaisija! ISBN 0-8018-7890-X
Davies, M.: The Greek Epic Cycle.  Bristol. Määritä julkaisija! ISBN 1-85399-039-6
Marks, J.: The Junction between the Kypria and the Iliad. Phoenix, 2002.
Monro, D. B.: On the Fragment of Proclus' Abstract of the Epic Cycle Contained in the Codex Venetus of the Iliad. Journal of Hellenic Studies, 1883, 4. vsk, s. 305–334.
Monro, D.B .: Homer's Odyssey, books XIII-XXIV, s. 340–384.  Oxford. Määritä julkaisija!
Severyns, A.: Le cycle épique dans l'école d'Aristarque.  Liège, Paris. Määritä julkaisija!
Severyns, A.: Recherches sur la "Chrestomathie" de Proclos.  (4 osaa; Bibliothèque de la faculté de philosophie et lettres de l'université de Liège fascc. 78, 79, 132, 170)  Paris. Määritä julkaisija! Osat 1 ja 2 käsittelevät Fotiosta, osat 3 ja 4 muita käsikirjoituksia.
Severyns, A.: Texte et apparat, histoire critique d'une tradition imprimée.  Brussels. Määritä julkaisija!
West, M. L.: The Epic Cycle: A Commentary on the Lost Troy Epics.  Oxford University Press, 2013.  ISBN 9780199662258
Aiheesta muualla

Fragments of the Epic Cycle (War of the Titans to the Epigoni) (Arkistoitu – Internet Archive) Online Medieval and Classical Library Release #8 (englanniksi)
Proklos' summary of the Epic Cycle, omitting the Telegony (Arkistoitu – Internet Archive) Stoa.org (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Epic Cycle
Käännös suomeksi
Leon (nimi)

| Leon |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  28. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  28. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  León, Léon
Nimen alkuperä:  kreikkalainen λεων, leijona
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leon, myös León tai Léon, on monessa maassa käytetty miehen etunimi. 
Nimi johtuu kreikan kielen sanasta λεων (leon), joka tarkoittaa leijonaa. Samaa tarkoittaa myös latinalainen miehen nimi Leo.
Espanjassa nimi esiintyy muodossa León. León on myös Espanjan maakunnan nimi, jolla kuitenkaan ei ole mitään etymologista yhteyttä henkilönnimeen.
Suomessa nimi Leon on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1 530 henkilölle, joista selvästi yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Lisäksi Suomessa on muutamia kymmeniä León- ja Léon-nimisiä. Vuodesta 2020 lähtien Leonin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen ja vuodesta 2025 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 28. syyskuuta.
Leon-nimen naispuolinen vastine on Leona.
Kuvitteellisia henkilöitä

Leon, Galarin liigan mestari peli- ja animesarjassa Pokémonit
Leon S. Kennedy, televisiosarjassa Resident Evil
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leon (nimi) Wikimedia Commonsissa
Rock Revolution

| Rock Revolution |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Zoë Mode (Xbox 360)   Savage Entertainment (PS3)   HB Studios (Wii & DS)
Julkaisija:  Konami
Jakelija:  Nintendo eShop
Julkaistu:  NA 15. lokakuuta 2008   EU 15. toukokuuta 2009
Lajityyppi:  Musiikkipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, moninpeli
Alusta:  Xbox 360, PlayStation 3, Wii, Nintendo DS
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Rock Revolution on Konamin julkaisema Guitar Heroa muistuttava musiikkipeli, jota pelataan Konamin omilla ohjaimilla: kitaraohjaimella ja 7-padisella rumpuohjaimella. Rock Revolutionissa ei ole laulumahdollisuutta. Rock Revolution on yhteensopiva Guitar Hero- ja Rock Band -soittimien kanssa.
Salibandyn 2. divisioona (naiset)

| Naisten 2>  divisioona |
| --- | --- |

Laji:  salibandy
Maa(t):   Suomi
Joukkueita:  54
Sarjataso:  4.
Ylempi taso:  1. divisioona Suomisarja
Alempi taso:  3. divisioona
TV:  SalibandyTv
Sivusto:  Alueelliset sarjat
Naisten 2. divisioona on Suomen neljänneksi korkein salibandyn sarjataso. Sarjaa pelataan alueittain melkein kaikilla Salibandyliiton alueilla: paitsi Kaakkois-Suomessa. Etelä-Suomessa, Länsirannikolla, Sisä-Suomessa, Savo-Karjalassa, Pohjanmaalla ja Pohjois-Suomessa. 2. divisioonassa ottelut pelataan turnausmuotoisena ja ottelu kestää 3 x 15 minuuttia.
2. divisioonan parhaat karsivat kauden päätteeksi paikoista naisten Suomi Sarjan.
Joukkueet 2024–2025

| --- | --- |
 Etelä-Suomi Lohko 1 FLOB, Espoo  Oilers, Espoo  Hawks, Helsinki  Helsinki United, Helsinki  Tapma, Helsinki  SB-Pro II, Nurmijärvi  PSS III, Porvoo  SB Vantaa II, Vantaa  SB Vantaa III, Vantaa  Tiikerit, Vantaa  SBSV, Vantaa :  Länsirannikko (2./3. div) Syyskauden jälkeen seitsemän parasta jatkaa 2. divisioonassa. Lohko 3 SBS Rupu, Huittinen  JSB-13, Pori  AFC Campus 2, Turku  FBC Loisto Original, Turku  RunU, Turku  HuKu, Salo  SBS Wirmo 1, Mynämäki  SBS Wirmo Akatemia, Mynämäki  NIF, Parainen  PöU, Pöytyä  SB Somero, Somero  SalPa, Salo  SB Naantali, Naantali  KaPa-65 2, Uusikaupunki 
| --- | --- |
 Sisä-Suomi Lohko 3 Valo, Jyväskylä  O2-Jyväskylä III, Jyväskylä  TiPa, Jyväskylä  Riemu, Jyväskylä  Gunners, Tampere  MIG II, Tampere  Rientola, Tampere  PIsku, Hattula  SBT PaPo, Parkano  YPA, Ylöjärvi :  Kaakkois-Suomi Lohko 5 Crackers, Kotka  KaPa-51, Kangasniemi  LASB ed II, Lahti  Pelicans SB II, Lahti  SaiPa II, Lappeenranta  Voima, Imatra 
| --- | --- |
 Savo-Karjala Lohko 6 FB Factor, Kontiolahti  JorJy, Joroinen  Josba, Joensuu  Welhot II, Kuopio  Welhot III, Kuopio :  Pohjanmaa Lohko 7 Nibacos, Kokkola  Blue Fox II, Uusikaarlepyy  SB Vaasa, Vaasa  Crusaders, Mustasaari  ISB, Ilmajoki  Konnat, Seinäjoki  SieSi, Sievi  SB Nivala, Nivala  Jeppis FBC, Pietarsaari  SBS Lapua, Lapua
Hama

| Hama (Ḥamāh) حماة‎ |
| --- | --- |
 Hama.
 Hama
 Koordinaatit: 35°08′N, 36°45′E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Hama
Väkiluku (2004):  312 994
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hama (arab. حماة‎, Ḥamā) on Syyrian viidenneksi suurin kaupunki. Sen nimi tarkoittaa arabiaksi linnoitusta ja se on samannimisen maakunnan pääkaupunki. Hama sijaitsee Orontesjoen varrella, Damaskoksen ja Aleppon puolivälissä.
Vuonna 2004 kaupungissa oli 312 994 asukasta. Kaupunki on kuuluisa suurista puisista vesirattaistaan, joita on 16. Haman keskustassa on suuri puistoalue. Kaupungissa on myös paljon rakennuksia, jotka ovat säilyneet Osmanien valtakunnan ajoilta.
Vuonna 1982 Syyrian armeija hyökkäsi Hamaan lopettaakseen kapinan hallintoa vastaan ja seuranneessa verilöylyssä sai surmansa kymmeniätuhansia ihmisiä. Syyrian levottomuuksien alussa vuonna 2011 kaupungissa järjestettiin jälleen mielenosoituksia, jotka armeija jälleen tukahdutti.
Historia > Varhainen historia

Haman alueella on ollut asukkaita jo neoliittiselta kivikaudelta lähtien, mutta selvempiä arkeologisia todisteita kaupungin olemassaolosta on löydetty 1300-luvun puoliväliltä eaa. 1000-luvulla eaa. kaupunki oli aramealaisen Hamathin kuningaskunnan pääkaupunki ja se mainitaan Vanhassa testamentissa. Salomo valloitti kaupungin, mutta se saavutti jälleen itsenäisyyden myöhemmin. Kaupunki liittoutui aramealaisten kanssa näiden sodassa Assyriaa vastaan ja suostui maksamaan suojelurahaa Assyrialle vuonna 738 eaa. Vuonna 720 kaupunki kapinoi assyrialaisia vastaan, jolloin kuningas Sargon II tuhosi sen. Myöhemmin Hamaa hallitsivat Babylonia ja Persia, mutta kaupunki ei toipunut ennen Seleukidien valtakautta. Seleukidit uudelleennimesivät kaupungin Epifaneksi Antiokhos IV Epifaneen mukaan. Pompeiuksen johtamat roomalaiset valloittivat kaupungin vuonna 64 eaa. ja kaupunki säilyi Rooman ja sittemmin Bysantin valtakunnan alaisuudessa, kunnes arabit valloittivat sen vuosien 636 ja 637 välillä.
Historia > Muslimivalta

Arabivalloituksen jälkeen Hama oli hallinnollisesti sen eteläisen naapurin Homsin kaupungin alla, jonka varjossa se oli ollut jo roomalaisajoista lähtien. 800-luvulla kaupunki päätyi Aleppoa hallinneiden Hamdanidien vaikutusvallan alle ja lähenti nyt tätä kaupunkia Homsin sijaan. Bysantin keisari Nikeforos II Fokas järjesti hävitysretken kaupunkiin vuonna 968 ja poltti muun muassa sen suuren moskeijan. Myöhemmin Syyrian ollessa muodollisesti osa Fatimidien alueita Mirdasidit hävittivät kaupungin. Seldžukit hallitsivat kaupunkia vuosiin 1113–1114 saakka ja viimeisen seldžukiemiirin kuollessa kaupungin omistuksesta sotivat useat eri paikalliset hallitsijat lähes 60-vuoden ajan. Sittemmin valtaan nousivat Zangidit jotka menettivät kaupungin Saladinille vuosina 1174–1175. Saladin antoi kaupungin sukulaispojalleen al-Malik al-Muzaffar Umalla neljä vuotta myöhemmin ja hänen perillisensä hallitsivat kaupunkia aina vuoteen 1342 saakka, jonka jälkeen alueella vaikuttivat mamelukit.
Osmanien valtakunta sai kaupungin alaisuuteensa vuonna 1517. Heidän valtakaudellaan Haman merkitys kasvoi alueellisena hallinnon keskuksena. Se oli aluksi osa Tripolin eyaletia ja vuonna 1864 siitä tuli oman sanjakinsa pääkaupunki Shamin vilayetissa. Osamien alaisuudessa kaupungista kehkeytyi keskikokoinen maakuntakaupunki, jollaisena se on säilynyt siitä lähtien. Ympäröivän maatalousalueen takia se oli myös merkittävä sokerin ja puuvillan kaupan keskus. Se sai myös mainetta hyvin vanhoillisena sunnalaisena kaupunkina.
Historia > Nykypäivä

Ranskan vallan aikana Syyriassa Haman kaupungin rajat käsittivät itse kaupungin lisäksi myös 114 kylää. Suurinta osaa niiden maista hallitsi pari suurta maanomistajaperhettä. Tämä synnytti jännitteitä eri sosiaaliluokkien välillä. 1940-luvulla paikallinen Akram Hawrani alkoi kampanjoida maauudistusten puolesta ja hän perusti sittemmin Baath-puolueeseen liittyneen arabisosialistisen puolueen. Baath-puolue nousi valtaan itsenäisessä Syyriassa vallankaappauksella maaliskuussa 1963, mikä merkitsi uhkaa maanomistajille Hamassa. Syyrian vanhoilliset ainekset kapinoivat keväällä 1964 ja Hama oli tämän kapinan keskus. Syyrian hallinto lähetti kaupunkiin panssarivaunuja ja sotilaita kapinan kukistamiseksi. Hafiz al-Asad nousi valtaan vallankaappauksella vuonna 1970 ja Hamassa kapinoitiin taas vuonna 1982. Hallinto vastasi jälleen armeijan voimin ja kaupunki kärsi suuria tuhoja. Kuolleita tapauksen johdosta tuli 10 000-25 000.
Historia > Syyrian sisällissota

Maaliskuussa 2011 kaupungissa syttyi mielenosoituksia sen jälkeen, kun joukko hallituksen vastaisia graffiteja tehneitä teinejä pidätettiin ja kidutettiin. Mielenosoituksiin osallistui satojatuhansia mielenosoittajia kaupungin keskusaukiolla. 1. heinäkuuta samana vuonna ramadanin aikaan valtion turvallisuusjoukot avasivat tulen mielenosoittajia vastaan useilla eri paikoilla kaupungissa. Aktivistien mukaan tulituksessa kuoli noin 100 henkilöä. Elokuun puolella kaupunkiin saapuivat panssarivaunut. 5. elokuuta hallituksen joukot ilmoittivat kukistaneensa kansannousun Hamassa. Sittemmin Syyrian hallituksen joukot ovat tuhonneet rakennuksia kaupungissa ilmeisesti kostona paikallisen väestön tuesta kapinallisille. Masaa Al Arbaeenin kaupunginosa tuhottiin täysin syyskuun ja lokakuun välillä 2012.
Joulukuussa 2024 Syyrian kapinalliset etenivät Haman tuntumaan osana laajaa hyökkäystä Luoteis-Syyriassa. Hallinnon joukot tekivät vastarintaa kaupungin liepeillä, mutta lopulta kapinallsiet mursivat heidän asemansa ja he valtasivat Haman 5. joulukuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hama Wikimedia Commonsissa
Al-Azamin palatsi Hamassa.
Vuoden 1982 verilöylyn tuhoja.
Bruno Bräuer

Bruno Bräuerin hautakivi
Bruno Bräuer (4. helmikuuta 1893 Willmannsdorf – 20. toukokuuta 1947 Ateena) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisessa maailmansodassa.
Hän syntyi Willmannsdorfissa Saksassa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän ansaitsi ensimmäisen ja toisen luokan rautaristit palvellessaan Länsi-Preussin 7. jalkaväkirykmentissä. Sodan jälkeen hän jäi Reichswehriin, jossa hän toimi pataljoonankomentajana kenraali Hermann Göringin rykmentissä.
Hänestä tuli lopulta ilmavoimien majuri ja ensimmäinen saksalainen laskuvarjosotilas, joka hyppäsi lentokoneesta laskuvarjolla. Vuonna 1938 hän komensi Saksan 1. laskuvarjojääkärirykmenttiä.
Toisen maailmansodan aikana hän taisteli yksikkönsä mukana Puolassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Balkanilla. Myöhemmin hänestä tuli Kreetalle sijoitetun Saksan 9. laskuvarjodivisioonan kenraalimajuri ja koko Kreetan komendantti. Sodan jälkeen hänet luovutettiin Ateenaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Monien yllätykseksi hän sai kuolemantuomion Kreetalla tehdyistä veritöistä, joihin hänen osuutensa oli kyseenalainen. Hänet ammuttiin Ateenassa 20. toukokuuta 1947. Historioitsija Antony Beevor luonnehti häntä todella epäonniseksi mieheksi.lähde?
Brest-Litovskin rauha

| Brest-Litovskin rauha |
| --- | --- |
 Brest-Litovskin rauhansopimuksen asiakirja
Allekirjoitettu:  3. maaliskuuta 1918
Allekirjoituspaikka:  Brest-Litovsk, Ukraina
Kielet:  bulgaria, saksa, unkari, venäjä, turkki
Osapuolet
Brest-Litovskin rauha oli 3. maaliskuuta 1918 Brest-Litovskin kaupungissa solmittu rauhansopimus keskusvaltojen Saksan, Itävalta-Unkarin, Bulgarian ja Osmanien valtakunnan sekä ympärysvaltojen puolella olleen Neuvosto-Venäjän välillä, joka päätti ensimmäisen maailmansodan itärintamalla. Venäjällä muutamaa kuukautta aiemmin valtaan nousseet bolševikit ryhtyivät rauhanneuvotteluihin tilanteessa, jossa Venäjä oli jo pitkään ollut pahasti tappiolla Saksalle. Rauhansopimuksessa suuri osa Venäjän valtakunnan läntisistä alueista luovutettiin saksalaisille. Saksa taas pystyi rauhansopimuksen ansiosta irrottamaan joukkoja itärintamalta siirtääkseen ne länsirintamalle.
Brest-Litovskin rauhansopimus laadittiin neuvostovenäläisen Lev Trotskin, saksalaisen Richard von Kühlmannin ja itävaltalaisen Ottokar Czerninin johdolla. Neuvosto-Venäjä irtisanoi sopimuksen jo vuoden 1918 marraskuussa, kun Saksa oli allekirjoittanut aselevon muiden ympärysvaltojen kanssa.
Brest-Litovskin rauhansopimuksen rajat
Bolševikkien rauhandekreetti käynnistää rauhanpyrkimykset

Venäjän 7. marraskuuta 1917 alkaneen bolševikkien vallankaappauksen johdosta alkoi vallan kaapannut kansankomissaarien neuvosto etsiä mahdollisuuksia rauhaan Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa julistettuaan 8. marraskuuta 1917 dekreetit rauhasta ja maasta.
Alustava aselepo Neuvosto-Venäjän ja Saksan välillä oli alkanut 5. joulukuuta 1917 ja varsinainen aseleposopimus solmittiin 16. joulukuuta saksalaisten itärintaman esikunnassa Brest-Litovskissa. Rauhanneuvottelut alkoivat 22. joulukuuta 1917 Brest-Litovskissa. Neuvosto-Venäjä ei ollut valmis saksalaisten vaatimuksiin, vaan se kannatti rauhaa vain sodan lopettamisella ilman rajamuutoksia tai sotakorvauksia, mikä olisi säilyttänyt sotaa edeltäneen vuoden 1914 tilanteen Venäjän eduksi.
Ukrainaan julistetun kansantasavallan pääsihteeristö totesi 9. joulukuuta 1917, että Ukraina omasta rintamastaan vastaavana on kansainvälisissä asioissa itsenäinen ja sen tulee saada osallistua kaikkiin Ukrainan kansan etua koskeviin kansainvälisiin kokouksiin. Pääsihteeristö kuitenkin jäi odottamaan Ententen eli lähinnä Ison-Britannian ja Ranskan itsenäisyystunnustusta, mutta myös Ukrainan kansantasavallan valtuuskunta lähetettiin Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin.
Ranska tai Britannia eivät toiveista huolimatta kuitenkaan tunnustaneet Ukrainan itsenäisyyttä, koska ne kannattivat Neuvosto-Venäjää vastaan taistelevia Venäjän valkoisia armeijoita, jotka puolestaan olivat valmiita jatkamaan taistelua myös keskusvaltoja vastaan ympärysvaltojen rinnalla.
Ranskan sotilasasiamies J. Tabuilt ja Britannian Odessan konsuli D. Bagge kuitenkin ilmoittivat tulleensa nimitetyiksi komissaareiksi Ukrainan tasavaltaa koskevissa asioissa.
Saksalaisten vaatimukset ja Ukrainan itsenäisyys johtavat neuvottelujen katkaisemiseen

Saksa vaati Venäjältä haltuunsa kolmessa Puolan jaossa päätynyttä osaa Puolasta, Liettuaa ja osaa Valko-Venäjästä sekä Viroa ja liittolaiselleen Ottomaanien valtakunnalle (Turkille) georgialaista Batumia, Ardahania ja Karsia, mitkä Venäjä oli valloittanut siltä aikaisemmin. Lisäksi Saksa pyrki edistämään Suomen itsenäisyyden tunnustamista, mutta se ei halunnut tehdä asiasta neuvotteluissa ongelmaa. Saksa tosin vakuutteli suomalaisille vaativansa asiaa venäläisiltä.
Rauhansopimusneuvottelujen yhtenä kohteena oli myös Ukraina. Saksa tunnusti 9. helmikuuta 1918 Ukrainan itsenäisyyden solmimalla tämän kanssa rauhansopimuksen, jolloin saksalaisten tavoite Ukrainan irrottamiseksi mahdolliseksi protektoraatiksi Venäjästä muodollisesti itsenäisenä valtiona oli toteutumassa. Ukrainan kansantasavalta oli julistautunut Venäjästä itsenäiseksi tasavallaksi 22. tammikuuta 1918.
Neuvostovenäläiset neuvottelijat pitivät kohtuuttomina saksalaisten vaatimuksia, jotka sisälsivät Ukrainan itsenäisyyden ja käytännössä sen ajautumisen Saksan vaikutuspiiriin. Neuvosto-Venäjän puolelta neuvotteluja johtanut ulkoasiainkansankomissaari Lev Trotski katkaisi neuvottelut 10. helmikuuta 1918, jolloin tilanne jäi pelkästään vallinneen aselevon ja aselepolinjan varaan. Näin Neuvosto-Venäjä uskoi välttävänsä tai siirtävänsä saksalaisten rauhansopimusvaatimuksia.