stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teräspallit
Rooleissa

Elina Viitanen – Juontaja (2012)
Janne Kataja – Juontaja (2010)
Sari Aalto – Julkkis-tv
Jussi Houttu – Urbaaniurheilija
Jukka Hilden ja Jarno ”Jarppi” Leppälä – Duudsonit
Juuso Mäkilähde – Herra Sopimaton (2012)
Christian Sandström – Herra Sopimaton (2010)
Marja Selänne ja Pentti Selänne – Vastanaineet
Jenna Joutsenjärvi – Vamppi
Mikko Björk – Piinaava Piru
Reino Nordin – Reino
Sonja Färling – Miesloukku
Ilja Juutilainen – Pätkätyöläinen
Liisa Niekka – Rautarouva
Dave England

| Dave England |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1969 (ikä 55) Ventura, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  stunttimies lumilautailija
Dave England (s. 30. joulukuuta 1969 Ventura, Kalifornia) on yksi Jackass-televisiosarjan vakituisista näyttelijöistä. Hänen hahmonsa nimi on Chef Dave, Dek tai Darf. Hänellä on merkittävä rooli jaksoissa Munakas (The Omelette), Melontaa kaupungissa (Urban Kayaking), Maitokisa (Milk Challenge), Kakkavaippa (Poo Diaper) sekä Isi ja vauva (Daddy and Baby). Hän esiintyi myös molemmissa Jackass-elokuvissa. Jackass-genren ulkopuolella hän on esiintynyt kahdella lumilautailuvideolla.
Sauvosaaren urheilupuisto

| Sauvosaaren urheilupuisto |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Urheilukatu 9, 94100 Kemi
Koordinaatit:  65°43′47″N, 024°33′38″E
Avattu:  1934
Omistaja:  Kemin kaupunki
Kenttä:  Luonnonnurmi
Käyttäjät
 PS Kemi 
Katsojakapasiteetti
 Takakenttä: 4 500 (yhteensä), 1 880 (istumapaikat) Pääkatsomo: 1 100  Aurinkokatsomo: 780 Etukenttä: 1 200 Pääkatsomo: 500  Avokatsomo: 700 
Kentän mitat
 Takakenttä: 105 x 60 metriä Etukenttä: 102 x 68 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sauvosaaren urheilupuisto on Kemissä Sauvosaaressa sijaitseva urheilualue. Alun perin urheiluareenana oli vain etukenttä, jossa on nurmikenttää ympäröivät juoksuradat sekä muut kenttälajien suorituspaikat. Etukenttä toimi aina 1980-luvulle asti jalkapalloilun pääareenana. Kemin Innon miehet nousivat  syksyllä 1969 Suomen pääsarjaan eli silloiseen Mestaruussarjaan, jossa seura pelasi kauden 1970. Myöhemmin valmistunut urheilupuiston takakenttä on toiminut Veikkausliigassakin pelanneen PS Kemin ja PS Kemin konkurssin jälkeisen toiminnan jatkajan Kemi City FC:n kotikenttänä. Takakentällä on 1 880 ja etukentällä 1 200 katsomopaikkaa.
Takakentän ominaisuudet

Takakentän kokonaiskapasiteetti vuonna 2015 oli 4 500 katsojaa. Pääkatsomossa on 1 100 ja vastakkaisessa aurinkokatsomossa 780 kuppipenkillistä paikkaa. Toisessa päädyssä on pieni istumakatsomo ja murskepintainen seisomakatsomo. Kentän reunalla on myös VIP-tilat ja kuuluttamo. Stadion on valaisematon.
Ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudella 2016 takakentälle valmistui uusi katettu katsomo, jossa on kuppi-istuimet 1 100 hengelle. Lisäksi vastapäiseen, merenpuoleiseen katsomoon kiinnitettiin noin tuhat kuppi-istuinta. Uusi katsomo oli kolmikantainen hanke, jonka Ammattiopisto Lappia toimitti, Kemin kaupunki rakennutti ja jota seurat, ensisijaisesti PS Kemi, käyttävät. Keskeisenä rakennusmateriaalina käytettiin CLT-levyjä, eli ristikkäin liimattuja puulevykerroksia. Tuotantoon, elementtien kokoamiseen ja pintakäsittelyyn osallistui Lappian opiskelijoita Kemin ja Tornion rakennusaloilta. Kuppi-istuimet kiinnitettiin talkoovoimin sekä uuteen katsomoon että vanhaan merenpuoleiseen katsomoon. Huhtikuussa 2017 ilmoitettiin, että pääkatsomon budjetti ylittyi yli 200 000 eurolla.
Takakenttä ei nykyisellään täytä Suomen Palloliiton Veikkausliigakentälle asettamia vaatimuksia. Kenttä on esimerkiksi keväisin pelikelvoton, valaistus puuttuu ja katsojakapasiteetti on liian matala. Takakentälle kaavaillaan muun muassa lämmitettyä tekonurmea ja valaistusta. Lisäksi merenpuoleiselle pitkälle sivulle on suunniteltu vähintään 500 paikkaista katettua katsomoa, jotta stadionilla olisi vähintään 1 500 katettua paikkaa. Töiden on arvioitu ajoittuvan vuosiin 2019–2021, mikäli Kemin kaupunginvaltuusto suhtautuu hankkeeseen myönteisesti. Remontin kustannusarvio liikkuu 3–4 miljoonan välillä.
Ennätykset

Sauvosaaren urheilupuiston takakentän yleisöennätys on kaudella 2016 pelatusta jalkapallon Veikkausliigan ottelusta PS Kemi–RoPS, jolloin ottelua seurasi 3 976 katsojaa.
Sauvosaaren urheilupuiston etukentän yleisöennätys on kaudella 1970 pelatusta jalkapallon Mestaruussarjan ottelusta Into–HIFK, jolloin ottelua seurasi 3 947 katsojaa.
Heinolan kirkko

| Heinolan kirkko |
| --- | --- |
 Kirkon pääsisäänkäynti.
Sijainti:  Siltakatu 18 Heinola
Koordinaatit:  61°12′06.4″N, 026°02′12.3″E
Seurakunta:  Heinolan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1811, kellotapuli 1842
Suunnittelija:  Mats Åkergren, kellotapuli Carl Ludvig Engel
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heinolan kirkko (aiemmin Heinolan kaupunginkirkko) pienellä mäellä Heinolan kaupungin keskustassa on Heinolan seurakunnan pääkirkko ja entinen Heinolan kaupunkiseurakunnan kirkko. Puinen pitkänomainen kahdeksankulmainen kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1811. Sen rakentaja on ruoveteläinen Mats Åkergren.
Kirkko ja kellotapuli

Kirkko korjattiin sisältä perin pohjin vuosina 1925–1926, korjausten suunnittelija oli arkkitehti Josef Stenbäck. Myöhemmissä korjauksissa osa Stenbäckin muutoksista säilytettiin, kirkon väritys sen sijaan on pyritty saamaan alkuperäisen kaltaiseksi.
Erillinen kellotapuli kirkon vieressä on alkuperäisen värinen. Carl Ludvig Engelin suunnittelema kellotapuli valmistui vuonna 1842. Siinä on säilynyt myös vanha aikakello akselistoineen, viisareineen ja kellotauluineen. Vuonna 2000 tehdyssä korjauksessa kellon käynti kuitenkin automatisoitiin.
Kirkko ja kellotapuli > Kirkon sisätilat

Kirkossa on kaksi alttaritaulua, Ristintie ja Ylösnousemus, jotka molemmat ovat taidemaalari Robert Wilhelm Ekmanin maalaamia ja vuodelta 1863. Kirkossa on myös kaksi lasimaalausta, toinen vuodelta 1925 ja toinen 1963.
Kirkkoympäristö

Heinolan kirkon kulttuuriympäristöön kuuluu 1852 perustetun kirkkopuiston ja siinä olevien kirkon ja kellotapulin lisäksi saman kadun varressa oleva vanha pappila 1900-luvun vaihteesta sekä kirkon rakentamisen aikoihin perustettu vanha hautausmaa kirkkopuiston pohjoispuolella. Vuonna 1963 valmistui Erkko Virkkusen suunnittelema seurakuntatalo. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinolan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kellotapuli.
Kirkko ja kellotapuli nähtynä Siltakadulta.
Galvatek

| Oy Galvatek Ab |
| --- | --- |
Perustettu:  1980
Toimitusjohtaja:  Lasse Aukusti Vilminko
Kotipaikka:  Lahti
Tuotteet:  automaattiset pintakäsittelylaitokset ilmailu-, puolustus-, energia-, metalli- ja alumiiniteollisuuteen, täysautomaattiset lentokonemoottoreiden puhdistuslaitokset, vedenkäsittelylaitokset, konttipuhdistamot
Liikevaihto:  21 116 000 € (2022)
Tilikauden tulos:  461 000 € (2022)
Henkilöstö:  28 (2022)
Omistaja:  John Cockerill
Kotisivu:  John Cockerill Surface Treatment
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Galvatek Ab on suomalainen täysautomatisoitujen teollisuuden pintakäsittely- ja vedenkäsittelylaitosten toimittaja, joka toimii kansainvälisillä markkinoilla. Suurin osa pintakäsittelylaitoksista menee ilmailuteollisuuteen, kuten lentokoneiden ja helikoptereiden valmistukseen ja huoltoon. Galvatek on toimittanut yli 500 laitteistoa 35 eri maahan. Maailman mittakaavassa Galvatek on ainutlaatuinen toimija tarjoten pintakäsittelylinjastojen kokonaisratkaisuita. Yritys on osa kansainvälistä John Cockerill -konsernia.
Varhainen historia

Galvatekin edeltäjä oli Upo Engineering, joka toimi kodinkonevalmistaja UPO Oy:n sisäisenä suunnittelu- ja kunnossapitoyksikkönä. Ajan tyylin mukaisesti osasto suunnitteli tehtaan omat tuotantovälineet, kuten pintakäsittelylinjat kodinkoneiden metalliosien pinnoittamiseen.
Muut valmistajat kiinnostuivat Upo Engineeringin erikoistuneesta osaamisesta; pintakäsittely- ja vedenkäsittelylaitosten tuotanto syntyi vastauksena suoralle kysynnälle. Ensimmäinen tilaustyö oli kromaamo Oras Oy:lle. Sen jälkeen vuorossa oli kaksi pintakäsittelylaitosta Suomen ulkopuolelle. Ensimmäiset tehdastekoiset vedenpuhdistamot valmistettiin sveitsiläisellä Metoxy-lisenssillä.
Vuonna 1980 UPO yksinkertaisti toimintaansa ja myi Upo Engineeringin Partekille. Liiketoimintaa jatkamaan perustettiin 1.4.1980 Oy Galvatek Ab.
1980–2010-luvuilla yhtiön omistajia olivat Partek, Outokumpu, Galvatekin toimiva johto, Kemira ja Folmer Equity Fund. Vuonna 2019 omistajaksi tuli belgialainen John Cockerill -konserni. John Cockerill on eri teollisuudenaloja palveleva maailmanlaajuinen monialayhtiö, jonka pintakäsittelydivisioonaan Galvatek kuuluu.
Varhainen historia > Markkina-alueet eri vuosikymmeninä

1980-luvulla Galvatek toimitti ensimmäiset automaattiset anodisointilaitokset.  Tärkeimmät markkina-alueet olivat Pohjoismaat sekä pienet Euroopan sosialistimaat. Neuvostoliiton kauppa alkoi vuonna 1982 ja jatkui merkittävänä vuosikymmenen loppuun saakka.
1990-luvulla ilmailu- ja alumiiniteollisuuden laitostoimitukset muodostuivat entistä selkeämmin päätoiminta-alueiksi. Merkittäviä toimituksia oli mm. Swissairille Sveitsiin, Sabenalle Belgiaan sekä Nokian Alumiinille Suomeen.
2000-luvulla ilmailuteollisuuden laitokset ovat nousseet merkittävimmäksi toiminta-alueeksi. Neljässä vuosikymmenessä Galvatekille on muodostunut täysautomaattisista laitoksista markkinoiden pisin maailmanlaajuinen kokemuskenen mukaan?.
Tuotteet

Galvatek suunnittelee ja toimittaa erilaisia pintakäsittelyratkaisuita muun muassa ilmailu-, puolustus- ja energiateollisuuteen. Galvatekin pintakäsittelylinjastot ovat täysin automatisoituja, mikä tekee niistä tehokkaampia ja turvallisempia kuin perinteiset linjastot.
Linjastoissa käytetään erilaisia kemiallisia prosesseja, joihin sisältyy myös voimakkaita kemikaaleja, joten toimitukset sisältävät tarvittaessa myös vedenpuhdistuslaitoksen, prosessin poistoilmastoinnin ja kaasupesurit. Muita tuotteita ovat prosessi- ja tuotannonohjausjärjestelmä, ilmanvaihtojärjestelmä ja kuljetusjärjestelmä. Galvatek tarjoaa myös asennus- ja huoltopalveluita toimittamilleen linjastoille.
Ilmailuteollisuus

Yksi Galvatekin erikoisaloista, ja liiketoiminnan painopisteistä, on täysautomatisoidut ilmailualan pintakäsittelylaitokset, joissa työntekijät ohjaavat vaarallisten kemikaalien käsittelyprosessia tietokoneilta.
Galvatekin ensimmäinen täysautomaattisen laitoksen toimitus ilmailuteollisuudelle oli heti 80-luvun alussa. Ruotsiin toimitettiin Saab Fairchild -lentokoneen valmistuksessa tarvittavat alumiinin anodisointilinjat sekä jätevedenpuhdistamo sen yhteyteen.
Galvatek on toimittanut täysautomatisoituja puhdistuslaitoksia lentokonemoottoreiden osien puhdistamiseen (CCL) sekä kemiallisia pintakäsittelylinjoja muun muassa lentokoneen rungon osien pintakäsittelyyn sekä suihkumoottoreiden osien valmistukseen ja huoltoon ilmailuteollisuuden toimijoille ympäri maailmaa, kuten SAESL:lle Singaporeen, ANA:lle Japaniin, Lufthansan ja Rolls Roycen yhteisyritykselle N3:lle Saksaan, Finnairille Suomeen, Fokker B.V:lle Hollantiin ja Korean Airille Etelä-Koreaan. Korean Airin suihkuturbiinimoottoreiden huoltolaitoksesta on tulossa Aasian suurin moottorihuoltolaitos.
Galvatek onkin maailman johtavia täysautomatisoitujen pintakäsittely- ja vedenkäsittelylaitosten toimittajia, jonka laitteistoja käyttävät lähes kaikki maailman merkittävimmät ilmailuteollisuuden yritykset.  Esimerkiksi Airbus, Boeing, GE ja Pratt & Whitney ovat tilanneet Galvatekiltä laitoksia eri puolille maailmaa.
Puolustusteollisuus

Galvatek on erikoistunut myös puolustusteollisuudessa käytettävien täysautomatisoitujen pintakäsittelylaitosten suunnitteluun ja toimittamiseen. Laitokset on suunniteltu täyttämään puolustusteollisuuden vaatimat korkeimmat laatuvaatimukset, turvallisen työympäristön ja maksimaalisen käyttöajan.
Galvatek on esimerkiksi tehnyt sopimuksen pintakäsittelylinjaston toimittamisesta Jyväskylään rakentuvalle Nammo Lapua Oy:n ammustehtaalle. Linjaston automatisoitu kappaleenkäsittely parantaa työturvallisuutta. Linjasto toimitetaan alkuvuodesta 2026.
Energiateollisuus

Energiateollisuudelle Galvatek toimittaa esimerkiksi automatisoituja kaasuturbiinien huoltoon tarkoitettuja pinnoitteen poistolaitoksia. Voimalaitosten savukaasujen puhdistuksessa Galvatekin jätevedenpuhdistamoja käytetään huuhteluvesien neutralointiin.
Vedenkäsittely

Suurin osa Galvatekin vedenpuhdistamoista toimitetaan pintakäsittelylaitoksen yhteyteen puhdistamaan laitoksen huuhtelu- ja jätevedet. Laitokset voivat olla niin sanotusti suljettuja, jolloin huuhtelu- ja jätevedet kierrätetään laitoksen sisällä eikä prosessista synny jätevesipäästöjä lainkaan. Syntynyt jäte kerätään järjestelmästä konsentraattina ja toimitetaan edelleen jätteenkäsittelyyn. Teollisuudelle Galvatek toimittaa järjestelmiä jätevesien neutralointiin, voimalaitosten savukaasujen puhdistukseen sekä ongelmajätteiden kierrätykseen.
Omistajat

1980-1989 Partek Oyj
1989-1996 Outokumpu Oyj
1996-2006 yhtiön toimiva johto hankki yrityksen omistukseensa. Pääomistajaksi tuli yhtiön vesiosaston pitkäaikainen päällikkö Unto Lammi.
2006-2011 Kemira Oyj
2011-2019 Folmer Equity Fund I Ky
2019- John Cockerill (entinen CMI Cockerill Maintenance & Ingénierie)
John Cockerill

Oy Galvatek Ab:n nykyinen omistaja on belgialainen yhtiö John Cockerill, jonka historia yltää vuoteen 1817 asti. John Cockerill on kansainvälisesti toimiva monialakonserni, joka palvelee useita toimialoja: energia, vety, puolustus, teollisuus, ympäristö ja palvelut. Galvatek kuuluu John Cockerillin Surface Treatment -osastoon (suom. pintakäsittely) yhdessä ranskalaisen Sleti - ja kiinalaisen Cockerill Tempro -yhtiöiden kanssa. Vuonna 2023 John Cockerill -yhtiöllä oli yli 6000 työntekijää eri puolilla maailmaa, sen liikevaihto oli 1,2 miljardia euroa ja sillä oli toimintaa 29 maassa.
Kirjallisuutta

Keskiaho Leena: ETURIVI – Päijät Hämeen Yrittäjät 70 vuotta.  Päijät-Hämeen yrittäjät, 2006.  ISBN 952-92-0971-1
Ahokas, Anna-Maija & Keskiaho Leena: Henkeäsalpaava satavuotias : tarinoita Lahdesta.  Tampere:  Pesämuna, 2005.  ISBN 951-98748-6-0
Aiheesta muualla

John Cockerill Surface Treatment
Työväentalomuseo

| Valtakunnallinen Työväentalomuseo Teuron työväentalo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo 
Sijainti:  Hj. Elomaankatu, 11130 Riihimäki
Perustettu:  25. lokakuuta 1969
Kotisivut:  http://www.tyovaentalomuseo.fi/
Koordinaatit:  60°44′20″N, 24°47′08″E
 fiValtakunnallinen Työväentalomuseo 
  
Valtakunnallinen Työväentalomuseo eli entinen Teuron Työväentalo on Riihimäen Peltosaaressa sijaitseva museo.
Historia > Työväentalon historia 1908–1968

Tammelan Teuron kylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Työväentalo valmistui vuonna 1908. Hirret saatiin lahjoituksina seudun talollisilta, mutta joitain rakennustarvikkeita jouduttiin ostamaankin. Rakennustyöt tehtiin talkoilla. Talon suunnitteli kirvesmies Heikki Hagqvist.
Talo oli kylän ainoa kokoontumispaikka, ja siellä järjestettiin muun muassa tanssi-iltamia ja harjoiteltiin näytelmiä, joita sitten esitettiin talolla. Vuoden mittaan talolla pidettiin kolmet suuret juhlat: kevät-, kesä- ja syysjuhlat, joiden ohjelmassa oli puheita, laulua, näytelmiä, erilaisia ulkopelejä sekä tanssia.
Sisällissodan aikana taloa piti hallussaan punakaarti.
1930-luvulla taloa laajennettiin. Siihen tehtiin eteinen, johon kuului sisäänkäynti, narikka ja putka. Näyttämön laajentamistakin suunniteltiin, mutta se jäi toteuttamatta.
Muun muassa maaltamuuton seurauksena Teuron työväenyhdistyksen toiminta sammui 1960-luvun mittaan.
Historia > Museon historia 1969–

Museo perustettiin 25. lokakuuta 1969 tallentamaan ja esittelemään työväenliikkeen toimintaa.
Vuonna 1969 talo siirrettiin Riihimäelle ilman laajennusosaa. Siirron jälkeen talon pärekatto uusittiin kahdesti, kunnes vuonna 2007 se vaihdettiin vanhan ajan tyyliseksi huopakatoksi.
Rakennus

Taloon kuuluu kuisti, juhlasali näyttämöineen sekä salin toisessa päässä sijaitseva kahvila-puffetti ja keittiö. Sali oli talvisin kylmä, sillä sen lämmitykseen käytetty tiiliuuni ei tahtonut riittää. Vaatenaulakot olivat poikkeuksellisesti eteisen sijaan kahvion puolella, minne ne annettiin salin perällä olevasta luukusta. Epätavanomaista oli myös se, ettei talossa ollut erillistä vahtimestarin asuntoa, vaan vahtimestarit asuivat joko työväentalon läheisyydessä olevissa asunnoissa tai talon keittiössä.
Toiminta

Museota ylläpitää Työväenperinteen Tutkimus ry.
Museon näyttelyt koostuvat niin itse rakennuksesta kuin sinne kerätystä aineistosta. Museossa on näyteillä noin 200 suomalaisen työväenliikkeen historiaan liittyvää esinettä. Perusnäyttelyn lisäksi museolle kootaan kesäajaksi vaihtuvia näyttelyitä työnväenliikkeen historiasta sen toiminnan eri alueilta.
Elmo Lakka
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,44 | Jyväskylä | 30. elokuuta 2023 |
| 200 m | 21,58 | Orimattila | 28. heinäkuuta 2016 |
| 110 m aj | 13,31 | Jyväskylä | 2. kesäkuuta 2021 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 6,88 | Lahti | 14. tammikuuta 2024 |
| 60 m aj | 7,63 | Jyväskylä | 21. helmikuuta 2021 |
| 200 m | 21,98 | Jyväskylä | 28. tammikuuta 2017 |
Lähde
Heinolan pitäjänkirkko

| Heinolan pitäjänkirkko |
| --- | --- |
 Kirkko kuvattuna maantien yli kaakosta.
Sijainti:  Kirkkotie 1 Heinolan kirkonkylä
Koordinaatit:  61°15′06.7″N, 026°04′06.8″E
Seurakunta:  Heinolan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1755, tapuli 1834
Suunnittelija:  August Sorsa, kellotapuli Carl Ludvig Engel
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  800–900
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Heinolan pitäjänkirkko (vuoteen 2007 Heinolan maaseurakunnan kirkko) on Heinolan kaupungin kahdesta kirkosta vanhempi. Se sijaitsee entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylässä Vanhan hautausmaan laidalla. Puinen tasavartinen ristikirkko on valmistunut vuonna 1755. Heinolan kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät 1997, jolloin kaupunki- ja maaseurakunta muodostivat seurakuntayhtymän. Vuonna 2007 molemmat seurakunnat lakkautettiin ja perustettiin nykyinen Heinolan seurakunta.  Seurakuntien yhdistymiseen asti kirkko tunnettiin Heinolan maaseurakunnan kirkkona.
Kirkko ja tapuli

Vuonna 1755 valmistuneen kirkon rakentajana pidetään August Sorsaa. Jokaisen sakaran jatkeena on eteinen tai muu tila. Sakarat kapenevat päitään kohti. Kirkon ainutlaatuisesti kuvioitu aumattu paanukatto on tehty 1820, aikaisemmin katteena oli lautakatto. Kirkossa tehtiin vuonna 1933 huomattavia muutoksia sekä sisätiloihin että ulkonäköön. Muutostyön suunnittelija oli arkkitehti Kauno S. Kallio.
Erillisen, keskellä kirkkomaata seisovan 28 metriä korkean kellotapulin on suunnitellut Carl Ludvig Engel, tapuli valmistui 1834, rakennusmestarina oli Erkki Leppänen. Tapulin paanukatto on vuodelta 1998. Kirkonkelloja on kaksi. Aikaisempi kellotapuli oli ilmeisesti valmistunut samoihin aikoihin kuin kirkkokin.
Kirkko ja tapuli > Kirkon sisätilat

Kirkon urut ovat pneumaattiset 16-äänikertaiset urut, jotka ovat Kangasalan urkutehdas rakensi vuonna 1920. Saarnastuolin lisäksi kirkossa on myös lukkarintuoli, jossa lukkari johti virrenveisuuta silloin, kun kirkossa ei ollut vielä urkuja. Alttaritaulu Jeesus kantaa ristiään on lahjoitus vuodelta 1820, sen maalaaja on ilmeisesti Lars Johan Källström. Kuorin molemmilla sivuilla on lasimaalaus.
Kirkkoympäristö

Kirkon ohi kulkeva maantie johti aikoinaan Heinolasta Mikkeliin. Järven rannalla olevan kirkonkylän maisemaan kuuluvat muun muassa kiviaitainen kirkkomaa, kirkko ja kellotapuli sekä maantien toisella puolella oleva 1860-luvulta peräisin oleva kirkonkylän pappila pihapiirin rakennuksineen ja puutarhoineen. Kirkkoympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Sankarihautausmaan muistomerkki "Usko tulevaisuuteen" on kuvanveistäjä Paavo Mikkolan suunnittelema graniittiveistos, joka on paljastettu 11. syyskuuta 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinolan pitäjänkirkko Wikimedia Commonsissa
Kellotapuli.
Vanhan pappilan pihapiiriä.
Heinolan pitäjän kirkon sankarihaudat kesällä 2014
Espanjalainen keittiö

Härkäannos Madridissa.
Espanjalaiselle ruokakulttuurille tyypillisintä ovat suuret alueelliset vaihtelut. Jokaisella maakunnalla on omat tyypilliset perinneruokansa, ja jopa ruoissa käytetyt ainekset saattavat erota suuresti toisistaan alueesta riippuen. Yhteistä espanjalaiselle ruokakulttuurille ovat oikeastaan vain viini, erilaiset juustot ja leikkeleet (erityisesti vuoristokinkku) sekä oliiviöljy. Yhteisenä piirteenä voidaan myös pitää sitä, että Espanjassa ruokailu ei ole vain syömistä varten, vaan se on tärkeä ystävien tai perheenjäsenten kokoontumis- ja seurusteluhetki.
Espanjalainen keittiö voidaan jakaa kuuteen eri ryhmäänlähde?: eteläespanjalainen eli andalusialainen keittiö, itäespanjalainen keittiö, pohjoisespanjalainen keittiö, keski- ja länsiespanjalainen keittiö, Baleaarien keittiö sekä kanarialainen keittiö.
Ateriat

Päivän pääateria syödään tyypillisesti klo 14 maissa iltapäivällä, ja perheet kokoontuvat usein lounaalle kotiin. Aamiaista sen sijaan jokainen saattaa nauttia omaan tahtiinsa, ja illansuun tukevaksi välipalaksi voidaan ottaa tapaksia myös baarissa tai kahvilassa. Varsinainen päivällinen syödään taas perheen kesken, tyypillisesti iltakymmeneltä.
Ainekset

Espanjalaiseen keittiöön kuuluu paljon kasviksia ja hedelmiä. Yhteistä maan eri kolkille ovat myös oliivit, oliiviöljy, valkosipuli ja vaalea leipä sekä ruokajuomana viini. Leipää syödään kuin Suomessa perunaa pääruoan kanssa eikä espanjalainen ymmärrä ateriaa ilman leipää. Rannikolla syödään kalaa ja äyriäisiä (marisco), mutta maan sisäosissa ja pohjoisessa ruokapöytään kuuluvat myös liharuoat, nauta, sika ja lammas. Kani (conejo) ja kana (pollo) ovat myös yleisiä espanjalaisissa kotitalouksissa. Maaseudulla ruoka on rasvaista oliiviöljyssä paistettua.
Ruokalajit

Tyypillisiä espanjalaisia kansallisruokalajeja ovat esimerkiksi paella (riisiruoka, joka sisältää mm. kanaa, katkarapuja, simpukoita, herneitä ja sahramia), gazpacho (kylmä vihanneskeitto, joka sisältää mm. valkosipulia, kurkkua, tomaattia, paprikaa, viinietikkaa, oliiviöljyä ja leipäpaloja), sopa de ajo (valkosipulikeitto), linssikeitto, tortilla española (espanjalainen perunamunakas). Erilaiset tapakset kuuluvat Espanjaan. Tapaksina voidaan tarjoilla vaikkapa oliiveja, lihapyöryköitä, katkarapuja, chorizo-makkaraa, kinkkukuutioita, marinoitua paprikaa tai herkkusieniä, täytettyjä artisokanpohjia, kuorittuja manteleita, paneerattuja sipulirenkaita.
Kansainvälisesti tunnettu juusto on vain La Manchan maakunnasta kotoisin oleva Queso Manchego.
Juomat

Kahvi tarjoillaan mustana (café solo), maitotilkan kera (café cortado) tai kuumaan maitoon sekoitettuna (café con leche). Alkoholiton maitomainen horchata de chufa maistuu mantelilta ja tehdään eräästä makeasta pähkinälajista.
Espanja on tunnettu viinimaana. Maailmalla tunnettuja ovat esimerkiksi Rioja viinit, cava (katalonialainen kuohuviini) ja Andalusiasta, Jerez de la Fronterasta peräisin oleva sherry eli jerez. Sangría on suosittu viini- ja hedelmäjuoma, mutta sitä juovat enemmän matkailijat kuin paikalliset. Ruokajuomana myös olut (cerveza) on suosittu. Espanjalaiset oluet ovat yleensä keveitä ja virkistäviä.