stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imbros
Historia > Antiikin aika

Herodotoksen mukaan Imbros, samoin kuin läheinen Lemnos, oli persialaissotien aikaan saakka pelasgien asuttama. Saari joutui välillä Akhaimenidien hallitseman Persian alaisuuteen, mutta Miltiades valloitti sen Ateenalle Salamiin taistelun jälkeen. Noin vuonna 450 eaa. ateenalaiset perustivat sinne siirtokunnan, minkä jälkeen se oli muutamia lyhyitä välivaiheita lukuun ottamatta Ateenan hallinnassa seuraavat 600 vuotta.
Lemnoksen tavoin tämä siirtokunta oli klerukhia, toisin sanoen sen Ateenasta muuttaneet asukkaat pysyivät Ateenan kansalaisina. Thukydideen teoksessa Peloponnesolais­sota mainitaan, että Imbroksessa ja Lemnoksessa puhuttiin samaa murretta kuin Ateenassa ja että niissä olivat voimassa Ateenan lait. . Samassa teoksessa mainitaan myös, että pelo­ponnesolais­sodan aikana näiden saarten asukkaat monessa yhteydessä tukivat Ateenaa sotilaallisesti Teoksessa kerrotaan myös, että erään taistelun jälkeen erään ateenalainen laivan miehistö pakeni Imbrokseen. Ilmeisesti saarella oli edelleen jonkin verran myös alkuperäisväestöä, mihin viittaa se, että imbroslaiset mainitaan Ateenan veroluetteloissa erikseen.
Ajanlaskumme toisella vuosisadalla, keisari Septimius Severuksen aikana saaresta lienee tullut itsenäinen.
Antiikin aikana Imbros ja Lemnos oli pyhitetty Hefaistokselle, ja sikäläisissä rahoissa esiintyy Hefaistoksen kuva. Stefanos Byzantionlainen kuitenkin mainitsee, että saari oli pyhitetty kabiireille ja Hermeelle. Myös Strabonin mukaan sekä Imbroksessa että Lemnoksessa palvottiin kabiireja.
Imbroksen mysteerit olivat Eleusiin mysteerien ohella yksi antiikin Kreikan salaisista uskonnollisista riiteistä. Niistä on säilynyt vain niukasti tietoa.
Historia > Bysanttilainen aika

Rooman valtakunnan kahtiajaon jälkeen Imbros pysyi Itä-Rooman eli Bysantin hallinnassa vuonna 1453 tapahtuneeseen Konstantinopolin kukistumiseen saakka. Jo 1000-luvulla Genova oli kuitenkin valloittanut monet sen eteläpuolella sijaitsevat saaret ja liittänyt ne itäisen Välimeren alueella olleeseen laajaan valtapiiriinsä. Laajensipa Genova 1200-luvun alussa, neljännen ristiretken jälkeen, valtapiiriään Imbroksen pohjoispuolellekin, Mustallemerelle ja Krimille saakka.
Historia > Osmanien valtakausi

Valloitettuaan vuonna 1453 Konstantinopolin (nyk. Istanbulin) osmanit valloittivat pian muutkin Bysantin valtakunnan rippeet, niiden joukossa vuonna 1455 Imbroksen. Saarelaisten lähetystöjä kävi Istanbulissa audienssilla osmanihallitsija Mehmed II:n luona neuvottelemassa siitä, miten he voisivat elää sovussa osmanien valtakunnan kanssa.
Seuraavien vuosisatojen aikoina saari oli eri aikoina vaihdellen osmanien ja venetsialaisten hallinnassa. Tänä aikana, ja varsinkin Suleiman Suuren hallitessa (1520–1566), saari sai osmanien kannalta keskeisen strategisen merkityksen. Aika ajoin osmanit ja Venetsia kävivät keskenään sotiakin, esimerkiksi Turkin–Venetsian sodan (1714–1718), jonka aikana Imbroksen läheisyydessä käytiin ankara, joskaan ei sodan lopputuloksen kannalta kovin ratkaiseva Imbroksen taistelu. Enimmäkseen saarella kuitenkin vallitsi rauha 1900-luvun alkuun saakka.
Vuonna 1912 ensimmäisessä Balkanin sodassa Kreikan laivasto valtasi saaren. Kun sota vuonna 1913 päättyi Ateenan rauhaan, jossa kuitenkin kysymys Kreikan valloittamien saarten kohtalosta jätettiin suurvaltojen ratkaistavaksi. Helmikuussa 1914 ne päättivät, että Imbros, Tenedos ja Kastelorizo palautettiin Turkille, mutta muut valtaamansa saaret Kreikka saisi pitää.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Vuonna 1915 Imbros sai huomattavan merkityksen liittoutuneiden Välimeren laivaston tukikohtana Gallipolin niemimaalle tehdyn maihinnousun edellä ja sen aikana. Saarelle rakennettiin kenttäsairaala ja lentokenttä sekä hallinto- ja varastorakennuksia. Varsinkin monet taisteluun osallistuneet Australian ja Uuden-Seelannin sotaväenosastot majoittuivat Imbrokseen, ja nämä maat sekä Britannia ja Ranska käyttivät saarta lento- ja laivastotukikohtana. Kenraali Ian Hamilton sijoitti sinne myös päämajansa.
Lähellä Imbrosta käytiin 20. tammikuuta meritaistelu, Imbroksen taistelu, Osmanien laivaston ja Britannian kuninkaallisen laivaston välillä.
Patrick Shaw-Stewart kirjoitti ollessaan ensimmäisen maailmansodan aikana Imbroksessa kuuluisan runonsa Achilles in the Trench, joka on yksi tunnetuimmista ensimmäistä maailmansotaa käsittelevistä sotarunoista. Hän lienee mielellään puhunut saaren asukkaille muinaiskreikkaa, ja eräässä kirjeessään hän kirjoitti: "Täällä minä olen, asun kreikkalaisessa kylässä ja puhun Demostheneen kieltä sen asukkaille (jotka todella ovat riittävän älykkäitä ymmärtääkseen, mitä tarkoitan)."
Talous

Saarelaisten pääelinkeino on vanhastaan ollut kalastus. Kotieläimistä tärkeimpiä ovat vuohia.
Viime aikoina Imbroksesta on tullut myös suorittu matkailukohde. Suurin osa matkailijoista saapuu sinne kesäaikaan.
Saaren rannoille on suunniteltu tuulivoimalaa, joka rakennettaisiin mahdollisesti maihin tai toisen suunnitelman mukaan veteen.
Liikenneyhteydet

Imbrokseen (Gökçeadaan) on lauttayhteys manterelta Kabatepesta ja Çanakkalesta. Lisäksi on lauttayhteys Imbroksen ja Tenedoksen (Bozcaadan) välillä. Saaren lentokenttä ei nykyisin ole säännöllisessä käytössä.
Väestö

Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan Gökçeadan piirikunnassa oli 8 776 asukasta. Saarelaisten pääelinkeinoja ovat kalastus ja matkailu. Saaren nykyisistä asukkaista suurin osa on vuoden 1960 jälkeen manner-Turkista muuttaneita, mutta siellä asuu edelleen myös noin 300 kreikkalaista, useimmat heistä vanhuksia, mutta myös muutamia lapsiperheitä.
Väestö > Kreikkalaisväestö

Vanhalta ajalta aina 1960-luvulle saakka saari oli enimmäkseen etnisten kreikkalaisten asuttama. Väestönlaskentatiedot vuodelta 1922, jolloin saari oli Kreikan hallinnassa, ja vuodelta 1927, jolloin se oli jälleen Turkilla, osoittivat yhtäpitävästi, että asukkaiden valtaenemmistö oli kreikkalaisia. Kreikan ortodoksisella kirkolla oli suuri vaikutusvalta saarella.
Vuonna 1923 allekirjoitetun Lausannen rauhansopimuksen mukaan Kreikan ja Turkin väestönvaihto ei koskenut Imbrosta eikä Tenedosta, minkä lisäksi sopimus velvoitti Turkkia kunnioittamaan paikallisen kreikkalaisväestön oikeuksia. Sopimuksessa sanottiin:
»Imbroksen ja Tenedoksen saarilla, jotka pysyvät Turkin vallan alaisina, on oikeus erityiseen hallinnolliseen organisaatioon, jonka muodostavat paikalliset asukkaat ja jotka antavat syntyperäiselle ei-islaminuskoiselle väestölle kaikki takeet, mitkä koskevat paikallishallintoa sekä henkilöiden ja omaisuuden suojaa. Järjestyksen ylläpito kuuluu edellä mainitun paikallishallinnon paikallisen väestön keskuudesta rekrytoimille ja niiden alaisuuteen asetetuille poliisivoimille.»
Turkin hallitus ei kuitenkaan koskaan toteuttanut sopimuksen määräyksiä Imbroksen itsehallinto-oikeudesta ja vähemmistöjen suojasta.
Viime vuosikymmeninä suuri osa kreikkalaisväestöstä on Turkin valtion harjoittaman sorron vuoksi vuoksi muuttanut Kreikkaan, Länsi-Eurooppaan, Yhdysvaltoihin tai Australiaan. Muualle muuttaneita Imbroksen kreikkalaisia arvellaan olevan noin 15 000.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Bartolomeus I, joka itse on kotoisin Imbroksesta, kävi siellä kolmen päivän ajan, 11.–13. elokuuta 2011, ja tapasi tuolloin Kreikan ulkoministeri Stravos Lambrinidksen, mikä oli ensimmäinen kerta, kun virassa toimiva ministeri, joskin epävirallisesti, kävi saarella Lausannen rauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. Tapaamisen merkitystä pidemmällä aikavälillä on toistaiseksi vielä vaikea arvioida.
Väestö > Kreikkalaisväestön asema ja ihmisoikeudet

Imbroksen kreikkalaisväestöön ovat kohdistuneet muun muassa seuraavat toimenpiteet:
Vuonna 1923 Turkki lakkautti saarelaisten valitseman paikallisen hallituksen ja nimitti tilalle manterelta tulleita. Samana vuonna 1500 imbroslaiselta, jotka Turkin itsenäisyyssodan aikana olivat paenneet Lemnokseen tai Thessalonikiin, kiellettiin paluu, ja heidän saarelle jäänyt omaisuutensa takavarikoitiin.
Vuonna 1927 Imbroksen paikallishallintojärjestelmä lakkautettiin ja kreikankieliset koulut suljettiin. Vuosina 1952–1953 saaren kreikkalaisten sallittiin rakentaa uudet koulut, mutta nekin suljettiin vuonna 1964.
Vuonna 1943 Turkki vangitsi Imbroksen ja Tenedoksen metropoliitan ja muut ortodoksiset papit. Turkin valtio takavarikoi Suuren lavran ja Koutloumoúsin luostarien omistamat maat, karkotti niiden vuokralaiset ja luovutti maat uudisasukkaille. Kun Imbroksen pormestari ja neljä kylänvanhinta esittivät vastalauseensa, heidät pidätettiin ja karkotettiin manterelle.lähde?
Vuosina 1964–1984 lähes kaikki viljelyskelpoinen maa Imbroksessa pakkolunastettiin käypää alempaan hintaan armeijan leiriä, vankilaa, uudelleenmetsityshanketta, patohanketta ja kansallispuistoa varten.
Kaupunginvaltuutettu Nicholas Palaiopoulos vangittiin vuonna 1962, kun hän oli esittänyt vastalauseensa sen johdosta, että Kreikan suurlähettiläs oli käynyt Imbroksessa. Hänet sekä Imbroksen pormestari ja 20 muuta henkilöä vangittiin jälleen vuonna 1974.
Kastron (Kaleköyn) vanha katedraali hävitettiin vuonna 1974 samana yönä, jolloin turkkilaiset nousivat maihin Kyproksessa. Nykyinen katedraali ryöstettiin vuonna 1993.
1900-luvun loppupuolella Turkin hallitus käynnisti hankkeen Turkin mantereelta kotoisin olevien henkilöiden asuttamiseksi Imbrokseen ja Tenedokseen (Bozcaadaan).
28. lokakuuta 2010 saarella sijainnut kreikkalainen hautausmaa joutui häväistyksen kohteeksi. Sen tuomitsi myös Turkin ulkoministeriö.
Tapahtumien vuoksi kreikkalaisväestö on suurelta osin muuttanut pois molemmilta saarilta. Vuoden 1927 väestönlaskennan mukaan Imbroksessa asui 6 555 kreikkalaista ja 157 turkkilaista, mutta vuonna 2000 siellä asui enää 400 kreikkalaista, kun taas turkkilaisia oli noin 8 000 Vuonna 2015 saarella asui enää noin 318 kreikkalaista, kun taas turkkilaisia siellä oli 8 344. Saarelta pois muuttaneita kreikkalaisia on noin 15 000.
Vuonna 2015 Imbroksen kreikkalainen koulu avattiin 51 vuoden tauon jälkeen. Vuonna 2015 siinä oli 14 oppilasta, joista vain yksi oli saarella syntynet, muut olivat paluumuuttajien lapsia. Imbroksen poliisivoimissakin on nykyisin myös yksi kreikkalaissyntyinen henkilö.
Väestö > Väestökehitys tilastona

Turkkilaisia (Kurdit ja lazit mukaan luettuina)
kreikkalaisia
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaupunki ja kylät | 1893 | 1893 | 1927 | 1927 | 1970 | 1970 | 1975 | 1975 | 1980 | 1980 | 1985 | 1985 | 1990 | 1990 | 1997 | 1997 | 2000 | 2000 |
| Çinarli (Panaghia Balomeni)  | - | - | - | - | 3578 | 615 | 3806 | 342 | 4251 | 216 | 767 | 70 | 721 | 40 | 553 | 26 | 503 | 29 |
| Bademli (Gliky) | - | - | - | - | 66 | 144 | 1 | 57 | 40 | 1 | 13 | 34 | 29 | 22 | 15 | 15 | 15 | 13 |
| Dereköy (Shinudy) | - | - | - | - | 73 | 672 | 391 | 378 | 319 | 214 | 380 | 106 | 99 | 68 | 82 | 40 | 68 | 42 |
| Eselek | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 152 | - |
| Fatih | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 3962 | 45 | 4284 | 32 | 4135 | 21 | 4180 | 25 |
| Kaleköy (Kastro) | - | - | - | - | 38 | 36 | 24 | - | - | 128 | 94 | - | 105 | - | 90 | - | 89 | - |
| Sahinkaya | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 168 | - | 107 | - | 86 | - |
| Sirinköy | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 189 | - |
| Tepeköy (Agridia) | - | - | - | - | 3 | 504 | 4 | 273 | 2 | 193 | 1 | 110 | 75 | 2 | 2 | 39 | 2 | 42 |
| Ugurlu | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 460 | - | 490 | - | 466 | - | 401 | - |
| Yenibademli | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 416 | - | 660 | - | 628 | - | 581 | - |
| Yenimahalle (Evlampion) | - | - | - | - | 182 | 143 | 162 | 121 | 231 | 81 | 359 | 59 | 970 | 27 | 2240 | 25 | 2362 | 27 |
| Zeytinli (Aghios Theodoros) | - | - | - | - | 30 | 507 | 15 | 369 | 36 | 235 | 72 | 162 | 25 | 130 | 12 | 82 | 12 | 76 |
| YHTEENSÄ | 99 | 9357 | 157 | 6555 | 3970 | 2621 | 4403 | 1540 | 4879 | 1068 | 6524 | 586 | 7626 | 321 | 8330 | 248 | 8640 | 254 |
Kulttuuri

Selim Evcin dokumenttielokuva "Rüzgarlar" (Tuulet) vuodelta 2012 kuvaa Imbroksen kreikkalaisväestöön 1960-luvulta lähtien kohdistunutta syrjivää politiikkaa.
Toinen turkkilainen elokuva Dedemin İnsanları ("Isoisäni kansa") käsittelee Kreikan ja Turkin väestönvaihtoa vuonna 1923. Sen muutamat kohtaukset on kuvattu Imbroksessa.
Tunnettuja imbroslaisia

Bartolomeus I, alk. Dimitrios Arhondonis (s. 1940), Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka, ortodoksisen kirkon nykyinen hengellinen johtaja
Mikael Kritobulos (n. 1410–1470), poliitikko ja historioitsija
Jakovos, alk. Demetrios Koukouziz (1911–2005, Pohjois- ja Etelä-Amerikan kreikkalais-ortodoksisen arkkidiokeesin primaatti 1959-1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imbros Wikimedia Commonsissa
Gökçeadan piirikunnan viralliset sivut gokceada.gov.tr.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Imbros
Pohjoisen Egean saaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Chíos  Foúrnoi Foúrnoin saaret  Ikaría  Lesbos  Límnos  Sámos  Samothráki  Thásos 
Muut suuremmat saaret:   Ágios Efstrátios  Ágios Minás  Antípsara  Oinoússes  Pasás  Psará  Thýmaina 
Pienet saaret:   Ágio Nikoláki  Ágioi Apóstoloi  Ágios Geórgios, Lesbos pohj.  Ágios Geórgios, Lesbos etelä  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos  Ágios Panteleímonas  Ágios Stéfanos, Chíos itä  Ágios Stéfanos, Chíos länsi  Alatonísi  Alogonísi  Anthropofás  Archontóniso  Asprónisos  Barmpaliás  Daskaleió  Delfíni  Diapóri  Diapórti  Gaïdourónisos  Garmpiás  Gramvoúsa  Kalógeroi  Karkálas  Kasonísi  Kastriá  Káto Nisí  Kavaloúros  Kisiriá  Koínyra  Kokkinonísi  Kómpi  Koukonísi  Koúnoupas  Kýdonas  Makronísi  Makróniso  Margaríti  Mastrogiórgi  Mediakó  Megalonísi  Mikró Nisí  Mikrós Ágios Minás  Mikrós Anthropofás  Nisáki  Pámfyllo  Panagiá, Lesbos  Panagía, Thásos  Pateróniso  Pelagónisos  Pélagos  Pláka  Póchis  Pontikonísi  Prasológos  Prasonisáki  Prasonísi 1 ja 2, Oinoússes  Prasonísi, Psará  Prasonísi, Sámos  Roúmpos  Samiopoúla  Sergítsi  Skordonísi  Strongyló  Strovíli  Telóni  Thymaináki  Tigáni  Tsoukalás  Vareloúdi  Vátos  Venétiko  Zouráfa 
Turkille kuuluvat saaret:   Imbros (Gökçeada)  Tenedos (Bozcaada) 
Imbroksen (Gökçeada) ja Tenedoksen (Bozcaada) sijainti.
Näkymä Tepeköyn kylästä Imbroksen tekojärvelle.
Olivepuulehtoja Zeytinlissä.
Dereköyn kylä.
Samothráki Imbroksesta katsottuna.
Bysantin valtakunta 1400-luvun alkupuolella. Osmanit valloittivat Thessalonikin vuonna 1430. Muutamat Egeanmeren saaret ja Propontis pysyivät Bysantin hallinnassa vuoteen 1453 saakka.
Barba Yorgon taverna Tepeköyssä
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Bartolomeus I syntyi Zeytinlin kylässä
Käännös suomeksi
Vuoden kaupunginosa

Ensimmäisenä Vuoden kaupunginosana palkittiin Turun Port Arthur, puutalovaltainen työläiskaupunginosa 1900-luvun alulta.
Vuoden kaupunginosa on Suomen Kotiseutuliiton vuosittain myöntämä tunnustus, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuonna 2014 linjattiin, että tunnustus myönnetään vain kaupunkimaisille alueille.
Palkinto julkistetaan Flooran päivänä 13. toukokuuta.  Valinnassa painotetaan kaupunginosan aktiivisuutta ja kansalaistoimintaa.
Vuoden kaupunginosat

| Vuosi | Kaupunginosa | Kaupunki | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Port Arthur | Turku |  |
| 2002 | Käpylä | Helsinki |  |
| 2003 | Kommila | Varkaus |  |
| 2004 | Kypärämäki–Köhniö | Jyväskylä |  |
| 2005 | Hupisaaret | Oulu |  |
| 2006 | Kontula | Helsinki |  |
| 2007 | Nakertaja–Hetteenmäki | Kajaani |  |
| 2008 | Anttilanmäki | Lahti |  |
| 2009 | Tapanila | Helsinki |  |
| 2010 | Roihuvuori | Helsinki |  |
| 2011 | Häntälä | Somero |  |
| 2012 | Asevelikylä | Vaasa |  |
| 2013 | Kakskerta | Turku |  |
| 2014 | Pispala | Tampere |  |
| 2015 | Hakunila | Vantaa |  |
| 2016 | Reposaari | Pori |  |
| 2017 | Vuosaari | Helsinki |  |
| 2018 | Kauklahti | Espoo |  |
| 2019 | Tuira | Oulu |  |
| 2020 | Lauttasaari | Helsinki |  |
| 2021 | I kaupunginosa | Turku |  |
| 2022 | Vanha Rauma | Rauma |  |
| 2023 | Otaniemi | Espoo |  |
| 2024 | Kangas | Jyväskylä |  |
Aapo Lehtonen

| Aapo Lehtonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. joulukuuta 1936 Lieto
Kuollut: 17. elokuuta 2022 (85 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  Suomen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Lääketiede
Aapo Antero Lehtonen (18. joulukuuta 1936 Lieto – 17. elokuuta 2022 Turku) oli suomalainen lääkäri ja Turun yliopiston geriatrian professori.
Lehtonen valmistui ylioppilaaksi Turun toisesta suomalaisesta lyseosta 1955 ja lääkäriksi 1962 Turun yliopistosta sekä sisätautien erikoislääkäriksi 1969 ja geriatrian erikoislääkäriksi 1981. Hän väitteli tohtoriksi 1968 Turun yliopistossa. Lehtosen väitöskirja The mucopolysaccharides in ageing experimental granulation tissue pohjautuu hänen tekemäänsä työhön professori Eino Kulosen tutkimusryhmässä.
Työuransa Lehtonen aloitti assistenttina Turun yliopiston lääketieteellisen kemian laitoksella 1962–1966 ja jatkoi sieltä Turun yliopistollisen keskussairaalan (TYKS) sisätautien klinikan apulaislääkäriksi 1966–1969. Vuodet 1969–1971 hän työskenteli Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön (YTHS) ylilääkärinä Turussa. Turun kaupungin sisätautisairaalan osastonlääkärinä Lehtonen toimi 1971–1973 ja YTHS:n vastaavana lääkärinä Turussa 1971–1984. TYKS:n sisätautien klinikalla poliklinikan lääkärinä hän työskenteli 1973–1984. Turun kaupungin sisätautisairaalan ylilääkärinä hän toimi 1984–1999 ja saman sairaalan johtavana lääkärinä 1989–1999 sekä Turun yliopiston geriatrian professorina 1997–1999. Työnsä ohessa Lehtonen tutki erityisesti verenpainetaudin lääkehoitoa ja liikunnan vaikutusta rasva-aineenvaihduntaan. Hän jatkoi tutkimustyötä vielä eläkkeelle vuonna 2000 jäätyäänkin ja hoiti potilaitaan yksityisvastaanotolla 75-vuotiaaksi asti työskennellen Mehiläinen Oy:n palveluksessa Turussa 1969–2008 ja Terveystalo Oyj:n työntekijänä vuodesta 2009 lähtien.
Sivutoimenaan Lehtonen osallistui Suomen Sisätautilääkäriyhdistyksen hallituksen työskentelyyn 1975–1977. Suomen Geriatriyhdistyksen hallituksen jäsen hän oli 1999–2002 ja Societas Gerontologica Fennican hallituksen jäsen 1989–2000. Viimeksi mainittu yhdistys kutsui Lehtosen kunniajäseneksi 2014. Lisäksi hän kuului Leiraksen lääketieteelliseen neuvottelukuntaan 1989–1996 ja oli Turun Palloseuran jalkapallojoukkueen lääkäri yli 30 vuoden ajan. Omakin liikunta oli Lehtoselle tärkeä harrastus, ja hän juoksi useita maratoneja parhaimmillaan ajassa kaksi tuntia 35 minuuttia.
Vuoden elokuvatuottaja

Vuoden elokuvatuottaja on vuodesta 1997 alkaen jaettu suomalainen elokuva-alan palkinto. Palkinnon jakamisen aloitti Suomen elokuvatuottajien keskusliitto. Yhdistys vaihtoi nimensä Elokuvatuottajat ry:ksi vuonna 2017.
Yhdistyksen toiminta päättyi 2018, kun Elokuvatuottajat ry:n lisäksi kolme muuta audiovisuaalisen alan tuottajien edunvalvonta- ja tekijänoikeusyhdistystä, SATU ry, Audiovisual Finland ry (aikaisemmin Favex ry) ja Tuotos ry siirsivät toimintansa uuteen yhdistyksen nimeltä Audiovisual Producers Finland – APFI ry.
APFI on jatkanut palkinnon vuosittaista jakamista.
Palkinnon ovat saaneet kaksi kertaa elokuvatuottajat Aki Kaurismäki, Misha Jaari, Mark Lwoff, Marko Röhr, Tero Kaukomaa ja Jussi Rantamäki. Kolme kertaa palkinnon on voittanut elokuvatuottaja Petri Jokiranta.
Vuoden elokuvatuottaja -palkinnon saaneet

1997 Mika Ritalahti (Sairaan kaunis maailma)
1998 Kari Sara (Kuningasjätkä)
1999 Markus Selin (Häjyt)
2000 Marko Röhr (Lakeuden kutsu)
2001 Timo Koivusalo (Rentun ruusu)
2002 Aki Kaurismäki (Mies vailla menneisyyttä)
2003 Lasse Saarinen (Nousukausi)
2004 Jarkko Hentula (Helmiä ja sikoja)
2005 Kristiina Pervilä (Melancholian 3 huonetta)
2006 Ilkka Matila (Äideistä parhain)
2007 Petri Jokiranta ja Tero Kaukomaa (Jadesoturi ja Miehen työ)
2008 Kaarle Aho ja Kai Nordberg (Musta jää)
2009 Petteri Pasanen ja Hannu Tuomainen (Niko – lentäjän poika)
2010 Joonas Berghäll (Miesten vuoro)
2011 Petri Jokiranta (Rare Exports)
2012 Tero Kaukomaa (Iron Sky)
2013 Riina Hyytiä (21 tapaa pilata avioliitto)
2014 Misha Jaari ja Mark Lwoff (Betoniyö)
2015 Aleksi Bardy (He ovat paenneet)
2016 Marko Röhr (Järven tarina)
2017 Jussi Rantamäki (Hymyilevä mies)
2018 Teemu Nikki ja Jani Pösö (Armomurhaaja)
2019 Mahsa (Max) Malka (Aurora)
2020 Elli Toivoniemi (Tottumiskysymys, Seurapeli)
2021 Miia Haavisto (Lost Boys)
2022 Jussi Rantamäki, Emilia Haukka (Hytti nro 6)
2023 Petri Jokiranta (Sisu)
2024: Aki Kaurismäki, Misha Jaari ja Mark Lwoff (Kuolleet lehdet)
Kullervo Telamaa

Lauri Kullervo Telamaa (29. joulukuuta 1920 Hausjärvi – 16. heinäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen aikuiskasvatuksen asiantuntija ja heraldiikan harrastaja, joka suunnitteli Helsingin maalaiskunnan (myöhemmän Vantaan) vaakunan.
Telamaa kirjoitti ylioppilaaksi Riihimäen yhteislyseossa 1941 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi 1949. Opintojen ohessa ja valmistuttuaan hän työskenteli Malmin kaupallisen keskikoulun opettajana 1945–1952. Malmilta Telamaa siirtyi kauppa- ja teollisuusministeriöön sen ammattikasvatusosaston tilapäiseksi opettajainvalmistuksen tarkastajaksi vuosiksi 1953–1958. Ammattikoulujen opettajaopiston väliaikaisena yliopettajana ja rehtorina hän toimi 1958–1959 ennen kuin hänet 1959 nimitettiin Säästöpankkiopiston rehtoriksi, jota tointa hän hoiti kuolemaansa saakka.
Aikuiskasvatuksen arvostettuna asiantuntijana tunnetun Telamaan tietämystä ja kokemusta hyödynnettiin niin suomalaisissa kuin kansainvälisissä yhteyksissä.Hän toimi esimerkiksi Koulutuspäälliköt ry:n puheenjohtajana. Telamaan harrastukset olivat monipuoliset. Niihin kuului niin tennis kuin kaitafilmaus ja valokuvaus sekä heraldiikka ja kuvataiteet.
Suomessa kunnilla ei ollut vaakunoita ennen kuin laki kunnan vaakunasta tuli voimaan kesäkuun alussa 1949. Helsingin maalaiskunnan kunnanhallitus käsitteli kuntansa vaakuna-asiaa jo ennen lain voimaantuloa, sillä se julisti helmikuussa 1949 kilpailun luonnoksen laatimiseksi kunnan vaakunaksi. Kiirehtiminen johtui siitä, että kunnan 600-vuotisjuhlaa vietettäisiin vuonna 1951, johon mennessä vaakunan toivottiin valmistuvan. Kilpailuun tuli nelisenkymmentä työtä, joista lähes puolet oli Kullervo Telamaan joko kokonaan tai osittain suunnittelemia. Telamaa työskenteli opettajana Malmin kaupallisessa keskikoulussa. Malmi oli Helsingin maalaiskunnan hallinnollinen keskus ennen sen liittämistä 1946 Helsingin kaupunkiin. Kunnanhallitus ei ollut tyytyväinen saamiinsa luonnoksiin, vaan pyysi parhaista ehdotuksista uusia luonnoksia. Lopulta kunnanhallitus päätyi Telamaan ehdotukseen ja vei asian kunnanvaltuuston päätettäväksi. Vielä valtuustossakin jatkui keskustelu vaakunassa olevan lohen pyrstön koosta ja päädyttiin keskikokoiseen pyrstöön.
Rikkakaulussieni

| Rikkakaulussieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Pengerkaulussienet Leratiomyces
Laji::  percevalii
Kaksiosainen nimi
 Leratiomyces percevalii  (Berk. & Broome) Bridge & Spooner 2008 
Katso myös
   Rikkakaulussieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikkakaulussieni (Leratiomyces percevalii, ent. Stropharia percevalii) on Strophariaceae-heimoon luettava pengerkaulussieniin kuuluva lahottajasienilaji, jota esiintyy Suomessakin. Se on pieni, kellertävänvaalea, tummanpunaviolettihelttainen sienilaji ja muistuttaa läheistä lajia rantakaulussientä (L. magnivelaris), josta sen erottaa pienemmän kokonsa ja renkaan vähäisyyden, jopa puuttumisen vuoksi. . Toisaalta melko samannäköinen on myös kesäpiennarsieni (Agrocybe praecox), joka on tosin kosteusmuuntuva ja jauhontuoksuinen. Rikkakaulussieni on vaatimattoman kokonsa vuoksi suhteellisen huonosti tunnettu, mutta se elää enimmäkseen puunjätteillä niitä lahottaen. Rikkakaulussieni on luettu aiemmin kaulussienten sukuun Stropharia sekä madonlakkien sukuun Psilocybe Se ei liene Suomessa harvinainen, mutta kevätsienenä erottuva. Laji ei kuulu ruokasieniin.