stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vladislav Koutský

| Vladislav Koutský> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1985 (ikä 39) Náchod, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  HC Spartak Chocen
Sarja:  Tšekin 4. sarjataso
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  HK Hradec Králové (CZE-1)   HC Vrchlabí (CZE-1)   HC Chrudim (CZE-1)   HC Pardubice (ČEL)  HC Slovan Ústečtí Lvi (CZE-1)   HC Sumperk (CZE-1)   HC Val Vanoise (FFHG 1)
Vladislav Koutský (s. 19. huhtikuuta 1985 Náchod, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti. Hän on pelannut urallaan lähinnä Tšekin alasarjoissa.
Pelaajaura

Koutský on HC Hronovin kasvatti. Hän on pelannut Tšekin pääsarjassa parisenkymmentä ottelua, mutta pääosin hän on pelannut kotimaansa 1. divisioonassa. Koutský pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2005.
Koutský siirtyi SaiPaan keväällä 2009 kahden viikon try-out-sopimuksella, jonka aikana hän pelasi yhden harjoitusottelun. Jukureita vastaan pelatussa ottelussa Koutský torjui 41 kertaa ja päästi yhden maalin. Hieman myöhemmin SaiPa julkisti tehneensä nuoren tšekkilupauksen kanssa 1+1-mallisen sopimuksen. Syksyllä, ennen kauden alkua, SaiPa kuitenkin purki Koutskýn sopimuksen, sillä joukkueessa katsottiin, ettei hänestä ollut ykkösmaalivahdiksi.
Koutský palasi SaiPasta kotimaahansa ja pelasi kaksi ottelua pääsarjan HC Pardubicessa ja muutamia otteluita kakkossarjan HC Chrudimissa. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla kakkossarjan HC Vrchlabíssa. Kaudella 2011–2012 Koutský pelasi seitsemän ottelua Pardubicessä. Lisäksi hän torjui lainalla kakkossarjan Hradec Královéssa ja HC Slovan Ústečtí Lvissä, johon siirtyi kaudeksi 2012–2013.
Koutský kävi pelaamassa Ranskanssa maan toisella sarjatasolla HC Val Vanoisessa kaudella 2015–2016. Kaudella 2016–2017 hän edusti SC Kolinia Tšekin 2. divisioonassa ja kaudella 2017–2018 Spartiates de Marseillea Ranskan kolmannella sarjatasolla.
Aiheesta muualla

Profiili SaiPa.fissa
Vladislav Koutský Eurohockey.com. (englanniksi)
Enzo Ferrari

Enzo Ferrari.
Enzo Ferrari (vas.) ja Ilario Bandini 1964.
Enzo Anselmo Ferrari (18. helmikuuta 1898 Modena, Italia – 14. elokuuta 1988) oli Scuderia Ferrari -Grand Prix -tallin ja Ferrari-autotehtaan perustaja.
Nuoruus

Nuoruudessaan Ferrari sai vain vähän koulutusta, mutta hänellä oli voimakas intohimo kilpa-autoihin. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi muulinkuljettajana; hänen isänsä, Alfredo, ja veljensä, Dino, kuolivat 1916. Ferrarin päästessä pois armeijasta oli perheen yritys kaatunut, ja hän etsi töitä Fiatilta, mutta sai sitä vain pienestä CMN-nimisestä yrityksestä. Hän aloitti kilpailemisen 1919, aluksi vähäisellä menestyksellä.
Nuoruus > Kilpaileminen

Ferrari jätti CMN:n 1920 ja siirtyi työskentelemään Alfa Romeolle. Hän kilpaili Alfa Romeon autoilla paikallisissa kisoissa — paremmalla menestyksellä. Vuonna 1923 — kilpaillessaan Ravennassa — hän sai italialaisen hävittäjä-ässän, Francesco Baraccan äidiltä ehdotuksen käyttää Baraccan hävittäjäkoneen symbolia, korskaavaa hevosta, kilpa-autossaan onnea tuomassa. Tämän ehdotuksen Ferrari toteuttikin, mutta vasta vuonna 1932. Vuonna 1924 hän voitti Coppa Acerbo -kilpailun Pescarassa. Hänen menestyksensä paikallisissa kilpailuissa rohkaisi Alfa Romeota tarjoamaan hänelle mahdollisuutta osallistua paljon arvostetumpiin kilpailuihin, ja myös Benito Mussolini ylisti häntä. Ferrari ei kuitenkaan käyttänyt tätä tilaisuutta eikä kilpaillut ennen kuin vuonna 1927; tällöin hänen kilpauransa kuitenkin oli käytännössä ohi. Hän jatkoi työskentelyään Alfa Romeolla vuoteen 1929, kunnes perusti Scuderia Ferrarin Alfa Romeon kilpatalliksi.
Ferrari

Ferrari vastasi Alfa Romeo -tehtaan kilpa-autojen kehittämisestä ja muodosti yli 40 kuljettajan tallin, jossa ajoivat muun muassa Giuseppe Campari ja Tazio Nuvolari. Ferrari itsekin jatkoi kilpailemista esikoispoikansa syntymään 1932 asti (Alfredo eli Dino, kuoli 1956). Alfa Romeon tukea kesti vuoteen 1933, jolloin tehdas joutui taloudellisten syiden vuoksi vetäytymään, ja tarvittiin Pirellin apua, jotta Ferrari pystyi jatkamaan. Hyvistä ajajistaan huolimatta talli sai vain vähän voittoja (Nuvolarin voitto Saksassa 1935 oli poikkeus) — Auto Union ja Mercedes hallitsivat. Vuonna 1937 Alfa otti kilpailutoiminnan jälleen haltuunsa alentaen Ferrarin tehtaan urheiluosaston päälliköksi Alfan insinööriosaston alaisuuteen. Ferrari jätti pian Alfa Romeon, mutta sopimusehdot eivät sallineet hänen kilpailla tai suunnitella autoja neljään vuoteen.
Ferrari perusti yrityksen nimeltä Auto-Avio Costruzioni, joka toimitti osia muille kilpatalleille. Vuoden 1940 Mille Miglia -kilpailuun yhtiö kuitenkin valmisti kaksi autoa, joita ajoivat Alberto Ascari ja Lothario Rangoni. Toisen maailmansodan aikana hänen yrityksensä oli sotatarviketeollisuuden palveluksessa, ja se siirrettiin pommituksen jälkeen Modenasta Maranelloon. Vasta sodan jälkeen Ferrari sai karistettua fasistin maineen hartioiltaan ja perusti nimeään kantavan autotehtaan vuonna 1947.
Ferrari > Kilpailut

Ferrari-tallin ensimmäinen kilpailu oli Monacossa 1947, mutta ensimmäinen voitto tuli vasta Britannian Grand Prix -kisassa 1951. Ensimmäiset mestaruudet tulivat vuosina 1952—53, jolloin Formula 1 -kaudet ajettiin Formula 2 -autoilla. Yhtiö markkinoi myös tuotantolinjan urheiluautoja rahoittaakseen, ei ainoastaan Grand Prix -kilpailutoimintaansa, vaan myös sellaisia tapahtumia kuin Mille Miglia ja Le Mans. Yhtiön parhaat voitot tulivatkin itse asiassa juuri Le Mansissa (14 voittoa, joista kuusi perättäistä vuosina 1960—65) eikä Grand Prix -kisoissa, ja Le Mansiin yhtiö panostikin 1950- ja 1960-luvuilla enemmän kuin Formula 1:een, huolimatta sellaisten formulatähtien kuin Juan Manuel Fangio (1956), Mike Hawthorn (1958), Phil Hill (1961) ja John Surtees (1964) menestyksestä. Ferrari melkein ehti lopettaa tallinsa mukanaolon Formula 1 -sarjassa, poikansa Dinon kuoltua 1956 lihasrappeumaan vain 24-vuotiaana, mutta pyörsi päätöksensä Fangion voitettua samana vuonna lajin maailmanmestaruuden.
Vaikeudet ja vanhuus

1960-luvulla menekkivaikeudet ja riittämätön rahoitus pakottivat Ferrarin hyväksymään Fiatin yhtiönsä osakkaaksi. Ford oli yrittänyt ostaa tehdasta jo 1963 18 miljoonalla dollarilla, mutta Ferrari oli hylännyt tarjouksen. Fiat sai yhtiöstä osuuden 1965, ja vuonna 1969 tämä osuus kasvatettiin 50 %:iin. 1988 Fiatin osuus nousi jo 90 %:iin. Enzo Ferrari pysyi toimitusjohtajana vuoteen 1971. Vetäytymisestään huolimatta hän vaikutti yhtiön toimintaan kuolemaansa saakka. Fiatin vaikutus Ferrari-tallin menestykseen ei näkynyt kuitenkaan heti: vasta vuonna 1975 Niki Lauda voitti tallille mestaruuden — kuljettajan taito ja moottorin suorituskyky kompensoivat korin ja aerodynamiikan heikkoudet. Tämän sekä Jody Scheckterin ja Gilles Villeneuven menestysten jälkeen tallin Formula 1 -toiveet haihtuivat moneksi vuodeksi. Enzo Ferrari ei ehtinyt nähdä tallinsa elpymistä ennen kuolemaansa Modenassa.
Vaikeudet ja vanhuus > Palkinnot

Enzo Ferrarille myönnettiin ritari- ja komentaja-arvonimien lisäksi muun muassa Hammarskjöld-palkinto 1962, Columbus-palkinto 1965 ja De Gasperi -palkinto 1987. Vuonna 1994, kuolemansa jälkeen, hänet hyväksyttiin International Motorsports Hall of Fameen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grand Prix History — Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive), Enzo Ferrari (englanniksi)
Visayasinsarvinokka

| Visayasinsarvinokka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sarvinokkalinnut Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Rhabdotorrhinus
Laji::  waldeni
Kaksiosainen nimi
 Rhabdotorrhinus waldeni  (Sharpe, 1877) 
Synonyymit
 Aceros waldeni (Sharpe, 1877)  Craniorrhinus waldeni Sharpe, 1877 [sic] 
Katso myös
   Visayasinsarvinokka Wikispeciesissä   Visayasinsarvinokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Visayasinsarvinokka (Rhabdotorrhinus waldeni) on äärimmäisen uhanalainen lintu. Niitä on jäljellä alle kaksisataa yksilöä.
Ulkonäkö ja koko

Visayasinsarvinokalla on punainen pää, mustan vihreä, kiiltävä vartalo ja tukaania muistuttava iso nokka, jonka yläpinnassa on vekkipintainen, kova harja. Kasvojen iho on kirkkaan keltainen  ja silmä musta. Lintu kasvaa 60–65 cm pitkäksi.
Levinneisyys

Visayasinsarvinokkia elää Filippiineillä Negroksen ja Panayn saarilla.
Elinympäristö

Visayasinsarvinokka elää sademetsässä. Metsän hävitys on ajanut sen uhanalaisuuteen. Nyt sen kanta on niin pieni, että mikä tahansa pieni onnettomuus tai varsinkin salametsästys voi viedä lajin sukupuuttoon.
Varavoima

Varavoima on tavallisesti reservissä olevaa energiantuotantokapasiteettia, jota otetaan käyttöön, kun perusvoima ei riitä täyttämään kysyntää. Varavoimaa voidaan tarvita esimerkiksi silloin, kun suuri tuotantoyksikkö kuten ydinvoimala joutuu huoltoon tai kulutukseen tulee suuri piikki, vaikkapa tavanomaista kylmemmän sään vuoksi. Mikäli varavoimakaan ei riitä, ryhdytään säännöstelyyn.
Sähkön varavoima

Tavallisimmat sähköntuotannon varavoiman muodot ovat kaasuturbiini-voima ja hiilivoima, josta Suomessa on esimerkkinä Meri-Porin voimalaitos. Vesivoimaa käytetään säätövoimana ja ydinvoima taas on tyypillistä perusvoimaa. Varavoimalla korvataan pois käytöstä olevaa perusvoimaa tai täydennetään sitä, koska säätövoimaa tarvitaan myös huippukulutuksen aikana.
Varavoimalta vaaditaan riittävän runsas ja verrattain nopea saatavuus. Pois lukien vesivoima varavoima on tavallisesti energiantuotantomuoto, jota on halpa rakentaa mutta kallis käyttää, koska sitä ei tarvita jatkuvasti. Tyypillinen esimerkki tästä on kaasuturbiinivoimalaitos ilman kombi-kytkentää.
Laajat sähkömarkkinat, joissa on eri alueilla erilainen tuotantorakenne, tuovat joustavuutta alueellisiin energiavajeisiin, koska tällöin sähköä voidaan tuoda toisaalta. Ongelmia muodostuu kuitenkin silloin, jos sähköntarve kaikilla sähkömarkkinaan osallistuvilla alueilla lisääntyy samanaikaisesti. Tällöin sähkönhintaa määrittää se, miten nopeasti varavoimaa voidaan ottaa käyttöön perusvoiman jatkeeksi.
Nordpool

Pohjoismaissa pohjoismaisilla sähkömarkkinoilla Nordpoolissa sähkönhinta riippuu paljolti Norjan vuotuisista sademääristä. Mikäli Norjassa sataa vähän, ovat vesivoimaloiden vesivarastot vähissä eikä sähköenergian nettokäyttäjämailla, kuten Tanskalla, Ruotsilla ja Suomella ole Norjan tuontia varavoimamahdollisuutenaan sähkömarkkinan kautta.
Kaukolämmön varavoima

Kaukolämpöverkkoihin on tavallisesti sähköä ja kaukolämpöä tuottavan nk. pääkuormalaitoksen lisäksi kytketty useita pelkästään lämpöä tuottavia lämpökeskuksia, jotka ovat tarpeen mukaan otettavissa nopeasti käyttöön. Näitä huippu/varalämpökeskuksia ovat usein vanhat öljylämpökeskukset. Maakaasulämpökeskuksia rakennetaan varavoimaksi siellä missä maakaasua on saatavilla, sillä maakaasulämpökeskus on verrattain halpa rakentaa. Myös biolämpökeskuksia saatetaan rakentaa varavoimaksi. Myös lämpöakkuja voidaan käyttää kaukolämmön säädössä. Yleensä kaukolämmöstä ei ole pulaa ja ylimäärän kaukolämpöä tuottavien voimalaitosten hukkalämpö ohjataan vesistöihin.
Energiantuotanto
Fingridin kahdella kaasuturbiinilla varustettu 300 MW:n varavoimalaitos Forssassa.
Erkko (etunimi)

Erkko on suomalainen miehen etunimi. Sillä ei ole nimipäivää kalenterissa. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Erkko on 1900-luvun alusta helmi­kuuhun 2023 mennessä annettu nimeksi 546 suomalaiselle henkilölle.
Tunnettuja Erkkoja

Erkko Kivikoski (1936–2005), elokuvaohjaaja
Erkko Lyytinen (s. 1973), dokumenttielokuvien tekijä
Erkko Meri (s. 1991), urheiluvaikuttaja ja kirjailija
Erkko Virkkunen (1924–1986), arkkitehti
Erkko Väisänen, EWE (s. 1980), juontaja, tapahtumatuottaja ja rap-artisti
Vuotoksen tekojärvi

| Vuotoksen tekojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Pelkosenniemi
Koordinaatit:  67°03′10″N, 27°46′44″E
Laskujoki:  Kemijoki 
Mittaustietoja
 fiVuotoksen tekojärvi 
Vuotoksen tekojärvi on Vuotosjoen alueelle suunniteltu tekojärvi. Kaavailtu voimala olisi teholtaan 37 MW ja allas olisi pinta-alaltaan 237 km². Altaan rakentaminen nostaisi tuotantoa alapuolisten vesistöjen voimalaitoksissa siten, että vuotuinen energiantuotanto lisääntyisi noin 0,35 TWh.
Vuotoksen altaan rakentamisesta on keskusteltu 1950-luvulta lähtien. Rakentaminen ei ollut vuoden 1961 vesilain puitteissa mahdollista. Myös alueen Natura 2000 -status on este vesivoiman rakentamiselle. Vanhasen II hallitus linjasi hallitusohjelmassaan antavansa vesilain muutoksesta ainoastaan yksimielisen esityksen.
Allashanke

Suomen eduskuntapuolueista Vuotoksen altaan rakentamista kannattavat Keskusta ja Kokoomus, ja vastustavat SDP, Vihreät, Vasemmistoliitto ja RKP. Myös ympäristöjärjestöt vastustavat rakentamista. Näkyvimpiä altaan rakentamisen kannattajia on ollut elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen, kun taas Kokoomuksen kansanedustaja Pertti Salolainen on useaan otteeseen ilmaissut vastustavansa hanketta.
Vuonna 2008 Mauri Pekkarisen mukaan Vuotoksen allasta tarvitaan tuulivoiman säätövoimaksi. Nykyinen vesilaki ei anna mahdollisuutta Vuotoksen tekojärven rakentamiseen. Vuotoksen altaan rakentamispäätös kumottiin KHO:ssa vuonna 2002 ja sitä ennen Vaasan hallinto-oikeudessa. Oikeuden mukaan Vuotoksen altaalla olisi pysyviä, syvällekäyviä ja laaja-alaisia haitallisia ympäristövaikutuksia. Vuotos on myös liitetty Natura 2000 -alueeseen.
Vuotoksen altaan yhteydessä on myös usein puhuttu Kollajan altaasta.
Kemijoen monitoimiallas

Viimeisin allashanke on Kemijoen monitoimiallas. Lapin liiton hallitus pyysi Kemijoki Oy:tä selvittämään tulvasuojelua ja sähköntuotantoa palvelevan tekoaltaan rakentamista Kemijoen vesistöön. Hankkeen haasteellisuudesta huolimatta Kemijoki Oy suostui tekemään pyydetyn selvityksen. Selvitys valmistui vuonna 2011. Tammikuussa 2015 viisi entistä ministeriä – Satu Hassi, Heidi Hautala, Pekka Haavisto, Sirpa Pietikäinen ja Pertti Salolainen – jätti tekoaltaan sisältämään Itä-Lapin maakuntakaavaan mielipiteen, jossa he tuomitsivat Vuotoksen allashankkeen henkiin herättämisen.
Aiheesta muualla

Tahkolahti, Jaakko: Vuotoksen altaasta keskusteltu jo kymmeniä vuosia. Helsingin Sanomat, 16.10.2006.  Sanoma News.
Vapaa Vuotos ry vapaavuotos.fi.
Luontoarvolausunto Vuotoksesta  1.4.2004. Symbioosi ry.
Vuotoksen allashankkeen vaiheita Ylen Elävä arkisto
Ylen Elävä arkisto, Reijo Perälä, Kemijoen lohet saivat piispatkin tukkanuottasille
Pelkosenniemi
| --- | --- |
Kylät:  Aapajärvi | Arvospuoli | Kairala | Kiemunkivaara | Luiro | Pelkosenniemi | Suvanto
Luonnonsuojelualueet:  Pyhä-Luoston kansallispuisto
Luonnonmuodostelmat:  Pyhätunturi
Rakennukset ja rakennelmat:  Pelkosenniemen kirkko
Museot:  Pelkosenniemen kotiseutumuseo
Perusrakennehankkeet:  Vuotoksen tekojärvi
Liikenne:  Valtatie 5
Evelyn Tubb

Evelyn Tubb (s. 1954) on englantilainen sopraano ja pedagogi.
Tubb aloitti musiikkiopintonsa pianolla ja trumpetilla ennen siirtymistään lauluun. Tutustuessaan vanhan musiikin spesialisteihin Emma Kirkbyyn, Anthony Rooleyhin ja Michael Fieldsiin Tubb löysi kutsumuksensa. Hän on jäsenenä muun muassa The Consort of Musicke -yhtyeessä. Urallaan hän on tehnyt parikymmentä soololevyä ja osallistunut noin sataan muuhun levytykseen. Tubb toimii opettajana Baselissa Schola Cantorum Basiliensis -oppilaitoksessa. Hän on ollut vakituinen esiintyjä Sastamala Gregorianassa 1990-luvun lopulta saakka.
Vuotsijärvi (Suojärven piiri)

| Vuotsijärvi Вуотси-ярви |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri
Koordinaatit:  62°18′05″N, 31°09′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue Sytiviermänjoen valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Vuotsijoki 
Laskujoki:  Mutanen 
Järvinumero:  01040300211102000013315
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136 m  
Pituus:  2,8 km  
Leveys:  0,89 km  
Pinta-ala:  1 km²  
Valuma-alue:  82,3 km²  
Saaria:  1 
 fiVuotsijärvi 
Vuotsijärvi (ven. Вуотси-ярви, Воyтсиярви, Vuotsijarvi) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Mutanen laskee Kolosenjärven kautta Mutaseen.
Maantietoa

Vuotsijärvi on 2,8 kilometriä pitkä, noin 900 metriä leveä ja sen pinta-ala on 100 hehtaaria (, joskus ilmoitetaan 1,2 km² ). Järvi on autio metsäjärvi, jonne ei tule tietä. Lähin tie ylittää Mutasen joen ennen Kolonjärveä. Järven pohjoispää on leveämpi kuin sen eteläpää, jossa järven leveys on 100–400 metriä. Järvellä on yksi saari, joka sijaitsee keskellä järveä. Pyöreähkön saaren pituus on alle 150 metriä. Itärannan alueella on lampi, josta on laskuoja järveen.
Vesistösuhteita

Vuotsijärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kummatkin vesistöalueet päätyvät Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Mutasen joki on erämaajoki, jolla on pituutta 32 kilometriä ja valuma-aluen pinta-alaa 173 neliökilometriä. Joella on kartoissa uoman eri kohdissa ainakin kolme nimeä. Alajuoksu on nimeltään Mutanen ja yläjuoksusta käytetään nimiä Ramajoki tai Vuotsijoki . Mutanen laskee ensin Ala-Mielunjärven pohjoispäähän, mistä jatkaa joki eteenpäin Suomen puolelle Korpijärveen. Korpijärvi on bifurkaatiojärvi, jonka vuoksi se kuuluu edellä mainittuihin kahteen vesistöalueeseen.
Lähteitä > Huomioita

1 2 3 4 5  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Вуотсиярви.
Välimerenkameleontti

| Välimerenkameleontti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Liskot Sauria
Heimo::  Kameleontit Chamaeleontidae
Suku::  Chamaeleo
Laji::  chamaeleon
Kaksiosainen nimi
 Chamaeleo chamaeleon  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Välimerenkameleontti Wikispeciesissä   Välimerenkameleontti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Välimerenkameleontti (Chamaeleo chamaeleon), vanhalta nimeltään euroopankameleontti, on Välimeren alueella Pohjois-Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja Etelä-Euroopassa tavattava kameleonttilaji. Laji on kaikista kameleonttilajeista laajimmalle levinnyt.
Koko ja ulkonäkö

Välimerenkameleontti voi vaihtaa väritystään kirkkaan vihreän, harmaan ja ruskean väliltä. Naarailla voi olla keltaisia, oransseja tai vihreitä laikkuja paritteluajan aikaan. Pohjaväristä riippumatta kameleontin kyljessä on tavallisesti kaksi vaaleaa raitaa ruumiin molemmilla puolilla. Raidat ovat joskus jakautuneet laikuiksi tai täpliksi. Välimerenkameleontti on kehittynyt elämään puissa ja pensaissa ja sillä onkin voimakkaat jalat tarttumista varten, sekä tarttumakykyinen häntä. Yksilöiden koko vaihtelee 8,5 ja 16 senttimetrin välillä. Painoa voi olla 35 grammaa. Naaraat ovat hieman uroksia raskaampia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Välimerenkameleonttia tavataan Pohjois-Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja Etelä-Euroopassa. Euroopassa sitä tavataan Maltalla, Kreikan Chíoksen ja Sámoksen saarilla, sekä Espanjan ja Portugalin etelärannikolla. Espanjaan ja Portugaliin laji tuotiin ilmeisesti ihmisten mukana ennen vuotta 1500. Varmentamattomia tietoja muualta tuoduista välimerenkameleonttikannoista on Kreetalta ja Sisiliasta. Italian Apuliassa on myös pieni sinne ilmeisesti tuotu kanta. Pohjois-Afrikassa sitä tavataan Länsi-Saharan Atlantin vastaisella rannikolla, Marokossa, Pohjois-Algeriassa, Pohjois- ja Keski-Tunisiassa, Pohjois-Libyassa ja Pohjois-Egyptissä. Lounais-Aasiassa lajia tavataan Kyproksella, Etelä-Turkissa, Länsi-Syyriassa, Libanonissa, Israelissa, Länsi-Jordaniassa, läntisessä Saudi-Arabiassa ja Jemenin pohjoisosissa.
Välimerenkameleontti viettää suurimman osan ajastaan puissa tai pensaissa. Se viihtyy useissa erilaisissa ympäristöissä, kuten metsissä, viljelmillä, puutarhoissa ja pensaikkomailla.
Elintavat

Välimerenkameleontit parittelevat kesän loppupuolella heinäkuun ja syyskuun välisenä aikana. Tänä aikana urokset pyrkivät suojelemaan omaa aluettaan ja naaraita muilta uroksilta. Naaraat munivat kesän lopulla tai syksyn alulla ja hautaavat munat maahan. Kerralla ne munivat 5-45 munaa. Munien kuoriutumiseen menee 10-12 kuukautta ja poikaset ilmestyvät tavallisesti seuraavan vuoden elo- ja marraskuun välillä. Urokset ja naaraat tulevat sukukypsiksi yhden vuoden ikään mennessä.
Kameleontit syövät useita eri hyönteisiä, kuten kärpäsiä, ampiaisia, heinäsirkkoja ja muurahaisia. Joidenkin yksilöiden on havaittu syövän myös hämähäkkejä ja hedelmiä. Kameleontti liikkuu hitaasti ja odottaa saaliin tulevan sen lähelle saaliin jahtaamisen sijaan. Saaliinsa se nappaa pitkällä tahmealla kielellään. Aikuiset yksilöt saattavat syödä nuorempia yksilöitä ja nuoremmat piiloutuvat vanhemman kameleontin kohdatessaan.
Välimerenkameleontin saalistajia ovat käärmeet ja kesykissat. Uhattuna se pysähtyy paikoilleen, ottaa uhkaavan asennon, pakenee suojaan tai pudottautuu maahan. Se saattaa myös yrittää naamioida itsensä vaihtamalla väritystään. Kameleontti vaihtaa väriään naamioitumisen ohella myös hallitakseen ruumiinlämpöään, urosten välisissä kiistoissa ja naaraiden houkuttelemiseksi.
Välimerenkameleontti Espanjassa.
Välimerenkameleontti Israelissa.
Enfield (Nova Scotia)

| Enfield |
| --- | --- |
 Enfield
 Koordinaatit: 44°56′36″N, 63°32′09″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Nova Scotia
Hallintoalue:  Halifax Regional Municipality,  East Hants
Perustettu:  1800-luvun loppupuolella
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Asuinalue
Korkeus:  19–140 m
Väkiluku (2001):  3 245
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
Postinumero:  B2T
Suuntanumero(t):  902
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Enfield on exurb-asuinalue Nova Scotiassa, Kanadassa. Alue sijaitsee Shubenacadie Valleyssä, Hants Countyn ja Halifax Countyn rajalla. Alueen läpi virtaa Shubenacadiejoki, länsirannan puoleiset osat kuuluvat Hants Countyyn ja itäiset Halifax Countyyn. Vuoden 2001 väestönlaskennassa alueella asui 3 245 asukasta.
Enfieldin nimesi 1800-luvun loppupuolella alueelle muuttanut Thomas Donaldson joka oli kotoisin Connecticutissa sijaitsevasta Enfieldistä. Nykyisin aluee toimii exurb-alueena Halifaxille ja läheiselle Halifax Stanfieldin kansainväliselle lentoasemalle.
Talous

Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema on alueen suurin työllistäjä. Paikallisen Air Nova lentoyhtiön pääkonttori sijaitsi Enfieldissä, vuonna 2001 yhtiö sulautettiin Air Canadan omistamaan Air Canada Jazz yhtiöön. Air Canada Jazzin ja CanJet lentoyhtiöiden pääkonttorit sijaitsevat nykyisin Enfieldissä.
Ernst Sarin

Karl Ernst Sarin (15. kesäkuuta 1917 Pori – 15. maaliskuuta 1974 Stuttgart, Saksan liittotasavalta) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia

Pohja pettää : romaani.   Karisto 1953