stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merikasarmi
Rakennukset > H-rakennus (läntiset kurtiinihuoneet, upseerirakennus)

Läntisessä kurtiinihuoneiden rakennuksessa on ulkoasiainministeriön Eurooppa-osasto. Rakennus valmistui 1825 upseerien käyttöön. Rakennuksessa toimi Suomen merivoimien esikunta vuoteen 1958 saakka.
H-rakennus on Laivastokujan ja Laivastokadun kulmassa.
Muuta > Liikenneyhteydet

Merikasarmi on tavoitettavissa raitiovaunulinja 4:llä Helsingin keskustasta.
Muuta > Taidetta

Valerian Galjamin: Näkymä Pohjoisrannasta Katajanokalle, akvarelli, 1827
Meidän poikamme merellä -elokuvaa on kuvattu myös Merikasarmilla. Kyseinen elokuva oli Suomen suosituin elokuva keskellä suurta lamaa 1933.
Kirjallisuutta

M. Favorin ja K. Ristolainen, The Naval Barracks = Merikasarmi, 1993, Ministry for Foreign Affairs, Helsinki
E. Kråkström, Katajanokka Merikasarmi. Naval Barracks, Ministry of Foreign Affairs of Finland, unpublished
Engel: Plan de la nouvelle Caserne pour Helsingfors (Helsingin uusien kasarmien suunnitelma), kuva  (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Merikasarmi Wikimedia Commonsissa
| n k  Suomen ulkoministeriö |
| --- | --- | --- |
| Ministerit |  Suomen ulkoministeri  Suomen ulkomaankauppa- ja kehitysministeri  Pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministeri  |  |
| Virkamiehet |  Valtiosihteeri  Alivaltiosihteeri  Osastopäällikkö  Lähetystöneuvos  |  |
| Osastot |  Poliittinen osasto  Kansainvälisen kaupan osasto  Kehityspoliittinen osasto  Eurooppa-osasto  Itäosasto  Amerikan ja Aasian osasto  Afrikan ja Lähi-idän osasto  Viestintäosasto  Konsulipalvelut  |  |
| Toiminta |  Finnpartnership  Eurooppatiedotus  Ulkoministeriön arkisto  Ulkoministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi  |  |
| Muuta |  Merikasarmi  Merikasarmin kirjasto  |  |
| Historia |  Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön Suomen puheenjohtajuuskausi  |  |
Merikasarmin pääjulkisivu remontin aikana kesäkuussa 2019
Engelin sali A-rakennuksessa Merikasarmin katutasossa suurine lasisine ulko-ovineen. Läntiset kurtiinihuoneet käsittävässä H-rakennuksessa on Suomen ulkoasiainministeriön Eurooppa-osasto.
Silloisen Suomen varustamoliikelaitos Finstashipin jäänmurtajia kesällä 2004 Katajanokan laiturissa Merikasarmin edustalla: Sisu ja Urho, Kontio ja Otso sekä Apu ja Voima. Apu myytiin venäjälle jokimurtajaksi 2006.
Midnight Hawks

Midnight Hawks
Midnight Hawks Malmin lentokentän 80-vuotisnäytöksessä 2017.
Midnight Hawks on suomalainen taitolento-osasto. Osaston lentäjät ovat päätoimisia ilmavoimien lennonopettajia Ilmasotakoulun Hävittäjälentolaivue 41:ssä. Osasto esiintyy vuosittain mm. koti- ja ulkomaisissa lentonäytöksissä.
Osaston kalustona on harjoitushävittäjä BAe Hawk.
Ilmavoimien taitolento-osasto tunnettiin erilaisilla epävirallisilla nimillä jo varhain.Osastotaitolennon historia ilmavoimissa alkoi 1920-luvulla,  jolloin kapteeni Bremerin johtama Keisarin Sirkuslaivue teki näytöslentoja Gordou-Leseurre -hävittäjillä. Vuonna 1961 otettiin käyttöön Fouga Magister -suihkuharjoituskone, joka oli  taitolentokäytössä aina 1980-luvulle saakka. Midnight Hawks -nimi tuli osaston käyttöön vuonna 1997.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Midnight Hawks Wikimedia Commonsissa
Kaivari 2017-lentonäytös Midinight Hawks -lentäjän kypäräkameralla kuvattuna.
Miekelän seisake

Miekelän seisake (lyh. Mke) oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Raisioon vuonna 1933. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1981.
Metsäkorte

| Metsäkorte |
| --- | --- |
 Metsäkortteen kevätverso, joka on alkanut haaroittua.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Kortemaiset Equisetopsida
Lahko::  Equisetales
Heimo::  Kortekasvit Equisetaceae
Suku::  Kortteet Equisetum
Laji::  sylvaticum
Kaksiosainen nimi
 Equisetum sylvaticum  L. 
Katso myös
   Metsäkorte Wikispeciesissä   Metsäkorte Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsäkorte (Equisetum sylvaticum) on monivuotinen, yhtäläisitiöinen sanikkainen, jota tavataan yleisenä lähes koko pohjoisella pallonpuoliskolla. Se on noin 30–50 cm korkea ja kasvaa monilla erilaisilla kasvupaikoilla. Se on hyvin yleinen Suomessa.
Ulkonäkö ja koko

Metsäkorte tekee kaksi versoa, kevät- ja kesäverson. Punaruskeiden kevätversojen latvaan muodostuu käpymäinen itiötähkä, jossa itiöpesäkkeet ovat perällisten kuusikulmaisten kilpien alapuolella. Itiöt valmistuvat Suomessa touko-kesäkuussa, jonka jälkeen tähkä perineen kuihtuu. Pian kevätversoihin alkaa kasvaa haarakiehkuroita, ja ne muuttuvat vähitellen latvattomien kesäversojen kaltaisiksi.
Metsäkortteen kesäversojen varret ovat vaaleanvihreitä, tähkättömiä ja kasvavat 30–50 cm korkeiksi. Varsi on pysty mutta usein viistolatvainen, karhea, nivelikäs ja uurteinen. Varressa on matalia harjuja 10–18 kappaletta. Onton, 1–4 mm paksun varren keskiontelo on noin puolet koko varren läpimitasta, ja sitä ympäröivät pienet sivuontelot. Kiehkuroina kasvavat lehdet ovat vaatimattomat, yhdiskasvuiset ja muodostavat hammaslaitaisen tupen. Tupet ovat väljiä ja vihertäviä. Osin yhdyskasvuisia hampaita on 3–6, ja ne kasvavat leveähkönä, punaruskeana liuskana. Kesäversoon kasvaa runsaasti ohuita, runsashaaraisia haaroja. Haarakiehkurat ovat tiheitä ja muodostavat varteen vaakasuoria, reunoilta alaspainuneita kerroksia. Kasvin alkeisvarsikko on kaksikotinen, maanpäällinen, liuskainen ja väriltään vihreä. Metsäkorte lisääntyy itiöiden avulla, mutta pääasiallisesti se käyttää leviämiseen laajaa juurakkoaan, joka saattaa painaa jopa 100 kertaa enemmän kuin maanpäällinen kasvusto.
Metsäkorte muistuttaa lehtokortetta (E. pratense). Helpoin tapa erottaa lajit toisistaan on kesäversojen haarat. Metsäkortteella on runsaasti haaroja ja ne ovat runsashaaraisia, kun taas lehtokortteella haarat ovat haarattomia.
Levinneisyys

Metsäkortetta tavataan Britteinsaarilta ja Ranskasta itään läpi Keski- ja Pohjois-Euroopan. Eteläisimmät esiintymät ovat Pohjois-Espanjassa ja Pohjois-Balkanilla. Levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Siperian läpi Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Suomessa metsäkorte on hyvin yleinen laji koko maassa.
Elinympäristö

Metsäkorte viihtyy karuissa ja rehevissä korvissa, kosteissa ja soistuvissa metsissä ja niityillä, tienvarsilla ja -penkereillä, pellonojissa sekä pelloissa. Lajia tavataan tuntureillakin vielä alapaljakan korkeudella.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Metsäkortteen levinneisyys Suomessa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1355107  Wikispecies: Equisetum sylvaticum  BioLib: 3067  CoL: 6FYJL  EoL: 596757  EPPO: EQUSY  EUNIS: 150179  Euro+Med PlantBase: 67e4aaf9-c049-4cb6-a896-e9df7b3586bf  FEIS: equsyl  FNA: 233500626  FoC: 233500626  GBIF: 2687929  GRIN: 456036  iNaturalist: 118537  IPNI: 303325-2  IRMNG: 10898233  ITIS: 17161  MichiganFlora: 1204  NatureServe: 2.146508  NBN: NBNSYS0000002020  NCBI: 231679  Observation.org: 6745  Open Tree of Life: 542342  PFI: 33  Plant List: tro-26602013  PLANTS: EQSY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:303325-2  Tropicos: 26602013  VASCAN: 5474  WisFlora: 3537  WFO: wfo-0001108924  Laji.fi: MX.37719 
Metsäkortteen haarovia kesäversoja.
Metsäkortteiden kesäversojen kasvusto.
Metsänorsu

| Metsänorsu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Norsueläimet Proboscidea
Heimo::  Norsut Elephantidae
Suku::  Loxodonta
Laji::  cyclotis
Kaksiosainen nimi
 Loxodonta cyclotis  Matschie, 1900 
Synonyymit
 Loxodonta africana cyclotis 

Katso myös
   Metsänorsu Wikispeciesissä   Metsänorsu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Metsänorsu (Loxodonta cyclotis) on afrikannorsulajeista pienempi ja väriltään tummempi kuin savanninorsu (Loxodonta africana). DNA-tutkimusten jälkeen sitä pidetään nykyisin omana lajinaan; aiemmin se oli afrikannorsun alalaji (Loxodonta africana cyclotis).
Tuntomerkit

Metsänorsu-uroksen säkäkorkeus on noin 250 senttimetriä, naaraan 210 senttimetriä. Painoa on 2,7–6 tonnia. Metsänorsu on tummempi kuin savanninorsu ja sillä on pyöreämmät korvat. Toisin kuin aasiannorsulla, molemmilla sukupuolilla on syöksyhampaat, mutta ne ovat suoremmat ja  selvemmin alaspäin suuntautuneet kuin savanninorsuilla.
Levinneisyys

Metsänorsu elää Länsi- ja Keski-Afrikan trooppisissa sademetsissä. Metsänorsut vaikuttavat huomattavasti Afrikan sademetsiin. Ne tallaavat, raivaavat ja syövät aluskasvillisuutta ja taimia niin, että metsiin jää pysyvästi harvoja tai kokonaan paljaita kohtia ja polkuja, jollaiset ovat harvinaisia maailman muissa sademetsissä. Norsut myös mylläävät maata, minkä seurauksena metsään kasvaa tiheitä aluskasvillisuusviidakkoja.
Elintavat

Metsänorsut elävät noin kymmenen yksilön perhekunnissa, joita johtaa isokokoinen naaras. Metsänorsujen määrästä on vaikeaa saada luotettavaa tietoa, koska niitä ei voi laskea satelliitti- tai ilmakuvista yhtä helposti kuin savannilla eläviä norsuja.
Ravinto

Metsänorsut syövät kuivalla kaudella ruohoa, lehtiä ja nuoria oksia. Sadekaudella ne syövät mieluiten hedelmiä.
Puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeet Suomessa

Puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeet Suomessa vuoden 2004 kuntajaon mukaisesti.
  IA Suotuisan suven alue  IB Mantereen paras  II Järvien ja peltojen vyöhyke  III Suomen perusmaisemaa  IV Mäkiseutujen ja lakeuksien vyöhyke  V Tasankojen, soiden ja vaarojen vyöhyke  VI Vedenjakajamailta Lapin porteille  VII Etelä- ja Keski-Lappi  VIII Tunturien paljakat

Kunnat, jotka sisältävät kahden vyöhykkeen olosuhteita, on merkitty raidoituksella. Niiden alueella lämpimät mäenrinteet ja lauhkeat vesistöjen rannat kuuluvat suotuisampaan vyöhykkeeseen, alavat suoseudut ankarampaan vyöhykkeeseen.
Puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeitä käytetään hedelmäpuiden ja puuvartisten koristekasvien esiintymisalueiden tai todennäköisten mahdollisten kasvupaikkojen ilmaisijoina. Suomessa vyöhykkeitä on yhteensä kahdeksan. Vyöhykkeet merkitään yleensä roomalaisin numeroin esimerkiksi siemenpusseissa. Menestymisvyöhykkeiden rajoja uudistettiin 1980-luvulla, jolloin otettiin muun muassa suurten vesistöjen vaikutus paremmin huomioon. Tietyt alueet vyöhykkeillä IV, V, VI ja VII sisältävät kahden vyöhykkeen olosuhteita. Tällöin lämpimät mäenrinteet ja vesistöjen rannat kuuluvat suotuisampaan vyöhykkeeseen ja alavat suoseudut ankarampaan vyöhykkeeseen.
Myös Ruotsissa on käytössä jako kahdeksaan menestymisvyöhykkeeseen. Ruotsin ja Suomen menestymisvyöhykkeiden numeroinnit eivät vastaa toisiaan, sillä esimerkiksi Suomen menestymisvyöhyke III vastaa Ruotsin menestymisvyöhykettä V.
Vyöhykkeet > I-vyöhyke

Suomen ensimmäinen menestymisvyöhyke käsittää Ahvenanmaan sekä Manner-Suomen lounaisimmat osat suunnilleen Rauman seudulta pääkaupunkiseudulle. Vyöhyke jakautuu kahtia vyöhykkeiksi Ia ja Ib. Vyöhyke Ia käsittää Ahvenanmaan, Saaristomeren ja joitakin aivan lounaisimpia osia mantereesta.
Vyöhykkeet > II-vyöhyke

Suomen toinen menestymisvyöhyke kulkee Manner-Suomen eteläosissa nauhana ensimmäisen vyöhykkeen koillispuolella Porin seudulta Etelä-Karjalaan. Alue ulottuu pohjoisemmaksi erityisesti suurten järvien Saimaan ja Päijänteen seuduilla.
Vyöhykkeet > III-vyöhyke

Suomen kolmas menestymisvyöhyke käsittää Vaasan seudun, Pirkanmaata sekä keskisen ja itäisen Sisä-Suomen eteläosat.
Vyöhykkeet > IV-vyöhyke

Suomen neljäs menestymisvyöhyke käsittää Pietarsaaren ja Kokkolan seutujen, Etelä-Pohjanmaan, Keski-Suomen ja Pohjois-Savon alueita. Alueita Pohjois-Karjalassa voidaan lukea joko IV- tai V-vyöhykkeeseen.
Vyöhykkeet > V-vyöhyke

Suomen viides menestymisvyöhyke käsittää Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Pohjois-Karjalan alueita. Tiettyjä alueita erityisesti Kainuussa ja Suomenselällä voidaan lukea joko V- tai VI-vyöhykkeeseen.
Vyöhykkeet > VI-vyöhyke

Suomen kuudes menestymisvyöhyke käsittää Meri-Lapin ja Kainuun alueita. Tiettyjä alueita Kainuussa ja Peräpohjolassa voidaan lukea joko VI- tai VII-vyöhykkeeseen.
Vyöhykkeet > VII-vyöhyke

Suomen seitsemäs menestymisvyöhyke käsittää pääasiassa Peräpohjolan alueita.
Vyöhykkeet > VIII-vyöhyke

Suomen kahdeksanteen menestymisvyöhykkeeseen kuuluu pohjoisinta Lappia.
Aiheesta muualla

Yle: Taito-tv, Kotipuutarhurin pihapiiri 3/5 Kasvien alkuperä (Arkistoitu – Internet Archive)
Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasi

Malli ihmisen metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin rakenteesta
Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasi on entsyymi, joka katalysoi (2R)-metyylimalonyylikoentsyymi-A:n eli L-metyylimalonyylikoentsyymi-A:n reversiibeliä toisiintumista sukkinyylikoentsyymi-A:ksi ja vaatii koentsyymikseen B12-vitamiinin johdannaisen kobamamidin eli adenosyylikobalamiinin. Entsyymiä esiintyy useissa eläimissä, bakteereissa ja arkeissa. Metyylimalonyylikoentsyymi-A on tärkeä entsyymi eräiden amino- ja rasvahappojen metaboliassa. Sen EC-numero on EC 5.4.99.2.
Rakenne

Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva heterodimeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 144–145 kDa. Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasi on yksi kolmesta kobamamidia koentsyyminään hyödyntävistä entsyymeistä. Entsyymi sitoutuu kobamamidin koboltti-ioniin histidiiniaminohapon sivuketjun avulla syrjäyttäen koentsyymin bentsimidatsolirenkaan. Entsyymin aktiivisessa muodossa koboltti on hapetusluvulla +III.
Toimintamekanismi

Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismi on sikäli poikkeuksellinen, että se sisältää hiiliradikaalin muodostumisen. Kobamamidissa koboltin ja adenosyyliryhmän välinen kovalenttinen sidos on suhteellisen heikko, minkä vuoksi se katkeaa helposti. Katkeaminen tapahtuu homolyyttisesti siten, että koboltti-ioni pelkistyy hapetusluvulle + II ja muodostuu 5'-deoksiadenosyyliradikaali. Tämä radikaali on hyvin reaktiivinen ja irrottaa (2R)-metyylimalonyylikoentsyymi-A:n metyyliryhmältä protonin muodostaen uuden radikaalin ja 5'-deoksiadenosiinin. Tämä muodostunut radikaali syklisoituu muodostaen syklopropyloksiradikaalin, jonka jännittynyt rengasrakenne aukeaa muodostaen isomeerisen suoraketjuisen radikaalin. Tämä radikaali vastaanottaa protonin 5'-deoksiadenosiinilta muodostaen sukkinyylikoentsyymi-A:ta ja uuden 5'-deoksiadenosyyliradikaalin. Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasi kykenee katalysoimaan isomeroitumista toiseen suuntaan eli muodostamaan metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta sukkinyylikoentsyymi-A:sta. Koska reaktiomekanismissa muodostuu hyvin reaktiivisia radikaaleja voi tapahtua sivureaktioita, joissa radikaalit reagoivat koentsyyminä toimivan kobamamidin kanssa. Tämä johtaa entsyymin inaktivoitumiseen. Kobamamidin biosynteesiin osallistuva adenosyylitransferaasi toimii metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin laskostumista ohjaavana saperonina.
Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin toiminnan häiriöt

Metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin toiminnan häiriöitä ja niihin johtavia geenimutaatioita tunnetaan kaksi. Toimintahäiriöt voivat johtua joko itse entsyymin puutoksesta tai vajaavaisesta toiminnasta tai elimistön kyky syntetisoida koentsyyminä toimivaa kobamamidia B12-vitamiinista on heikentynyt. Nämä häiriöt johtavat metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin osittaiseen tai täydelliseen aktiivisuuden laskuun. Tämän vuoksi metyylimalonyylikoentsyymi-A:n ja metyylimalonihapon pitoisuudet elimistössä kohoavat vaarallisen korkeaksi. Ensyymin toiminnan häiriöt havaitaan jo vastasyntyneillä lapsilla. Entsyymin puutos tai puutteellinen toiminta aiheuttaa neurologisia oireita, kuten kehitysvammaisuutta. Hoitamattomana tila johtaa kuolemaan. Mikäli toimintahäiriön aiheuttaa puutteellinen kobamamidin muodostuminen, voidaan sitä hoitaa B12-vitamiinilisän avulla. Muissa tapauksissa hoitona on ruokavalio, jossa valiinin, isoleusiinin, treoniinin ja metioniinin saantia rajoitetaan, koska näiden aminohappojen aineenvaihdunnan tuloksena muodostuu metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta.
Malli metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin aktiivisen keskuksen rakenteesta. Koentsyymin korriinirengas keltaisella substraatti/tuote, sinivihreällä ja entsyymin aktiivisen keskuksen aminohapot muilla väreillä
Pylos (Messenia)

| Pylos> Πύλος |
| --- | --- |
 Mykeneläisaikainen niin kutsuttu Thrasymedeen hauta lähellä nykyistä Voïdokoilián rantaa.
Sijainti
 Pylos
Koordinaatit:  36°57′32″N, 21°39′25″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Petrochóri, Pýlos-Néstoras, Messenia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Messenia
Aiheesta muualla
  Pylos Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pylos (m.kreik. Πύλος, lat. Pylus) eli Koryfasion (m.kreik. Κορυφάσιον, lat. Coryphasium) oli antiikin aikainen kaupunki Messeniassa Kreikassa. Se sijaitsi Koryfasionin niemellä nykyisen Pýlos-Néstoraksen kunnan alueella lähellä nykyistä Pýloksen kaupunkia.
Messenian Pylos liitetään esihistorialliseen, mykeneläisaikaiseen Pylokseen, jonka Homeros kuvaa Nestorin kotikaupungiksi. Antiikin aikaisen kaupungin paikalla oli oletettavasti esihistoriallisen kaupungin satama, kun taas varsinainen palatsikeskus, joka nykyisin tunnetaan Nestorin palatsina, sijaitsi kauempana sisämaassa. Palatsikeskuksen tuhouduttua osa sen asukkaista ehkä siirtyi kaupungin myöhemmälle, klassisen antiikin aikaiselle paikalle Koryfasionin niemelle, tai ainakin siihen kehittyi uusi Pyloksen nimeä kantanut kaupunki. Toisen kerran kaupunki muutti, kun nykyinen Pýloksen kaupunki, aiempi Navaríno, kehittyi keskiajalla jälleen hieman eri paikkaan.
Maantiede

Pyloksen kaupunki sijaitsi Messeniassa kallioisella Koryfasionin (nyk. Zógklos) niemellä, joka muodostaa nykyisen Navarínonlahden eli Pýloksenlahden luoteislaidan. Sen paikka on linnuntietä noin kuusi kilometriä luoteeseen nykyisestä Pýloksen kaupungista. Thukydideen mukaan kaupunki sijaitsi 400 stadioninmitan päässä Spartasta ja Pausaniaan mukaan 100 stadionin päässä Mothonesta.
Kaupungin paikka Koryfasionin niemi, jonka nimi oletettavasti tarkoittaa ”Niemenkärkeä”, on korkeampi pohjoispäästään. Niemi on jyrkkä idänpuolella nykyisen Giálovan laguunin suuntaan ja loivempi lännessä meren puolella. Laguunia ei välttämättä ollut olemassa vielä antiikin aikana, sillä Thukydides ja Pausanias eivät mainitse sitä. Niemen eteläpuolella sijaitsi Sfakterian eli Sfagian saari. Sfakterian itäpuolelle jäänyt nykyinen Navarínonlahti muodosti laajan, suojaisan luonnonsataman. Homeros kuvaa Pyloksen rannikon ”hietavaksi” (ἠμαθόεις, ēmathoeis), mikä vastaa hyvin paikan maantiedettä erityisesti Giálovan laguunin ja pohjoispuolella sijaitsevan nykyisen Voïdokoilián rannan alueella.
Thukydides antaa yksityiskohtaisen kuvauksen paikan maantieteestä. Hän kuvaa, että Sfakterian saaren kummallekin puolelle jäi kapea salmi, joka teki nykyisestä Navarínonlahdesta suojaisan luonnonsataman. Koryfasionin niemen ja Sfakterian saaren välisessä salmessa oli tilaa vain kahdelle vierekkäiselle kolmisoudulle, ja saaren eteläpuolisessa salmessa tilaa kahdeksalle tai yhdeksälle kolmisoudulle. Nykyisin salmet ja varsinkin Sfakterian etelänpuoleinen salmi ovat paljon leveämpiä, mikä on pohdituttanut tutkijoita. Erään ehdotuksen mukaan Koryfasionin niemi olisikin ollut Sfakterian saari ja nykyinen Giálovanlahti Thukydideen tarkoittama satamalahti. Tämä aiheuttaa kuitenkin paljon suurempia ongelmia yhdistää seudun maantiede ja löydökset Thukydideen kuvaukseen. Todennäköisempää on, että alueen rannikot ovat muuttuneet antiikin ajoista.
Messenian Pylosta ei tule sekoittaa Pylokseen varsinaisessa Eliissä eikä Pylokseen Trifyliassa.
Historia > Antiikin aika

Strabonin mukaan vanhan Pyloksen tuhouduttua osa sen asukkaista siirtyi Koryfasionin niemelle. Tämän Pyloksen kaupungin varhaisvaiheista tiedetään vain vähän. Se oli yksi viimeisiä paikkoja Messeniassa, joka onnistautui pitämään puoliaan spartalaisia vastaan arkaaisella kaudella noin vuosina noin 660–650 eaa. käydyssä toisessa messenialaissodassa. Sodan jälkeen, spartalaisten vallattua Messenian, kaupungin asukkaat siirtyivät Eliin Kylleneen ja sieltä muiden messenialaisten tavoin Sisiliaan. Tuolloin paikka jäi oletettavasti asumattomaksi.
Tämän jälkeen paikkaa ei mainita historiassa ennen peloponnesolaissodan aikaa ja vuotta 425 eaa. klassisella kaudella. Tuolloin Ateenan joukot leirityivät niemelle Demostheneen johdolla ja rakennuttivat sinne linnoituksen. Paikka oli tuolloin asumaton, ja spartalaiset kutsuivat sitä Koryfasioniksi. Ateenalaiset kuitenkin osasivat käyttää paikasta vanhaa Pyloksen nimeä.
Ateenalaisten tulo spartalaisten alueelle johti Pyloksen taisteluun, jonka ateenalaiset voittivat. He onnistuivat piirittämään spartalaiset Sfakterialle, mikä johti hieman myöhemmin Sfakterian taisteluun, joka oli myös ateenalaisille voitollinen. Myöhemmin ateenalaiset eivät luovuttaneet linnoitustaan spartalaisille, niin kuin vuonna 421 eaa. tehty sopimus olisi edellyttänyt, vaan pitivät sen hallussaan ja menettivät sen vasta peloponnesolaissodan loppupuolella vuonna 409 tai 408 eaa.
Pylos esiintyy historiassa jälleen sen jälkeen, kun Arkadian liitto valtasi kaupungin spartalaisilta vuonna 365 eaa. Myöhemmin messenialaiset ja akhaialaiset kiistelivät usein paikan hallinnasta. Kaupunki kuului Akhaian liittoon ja esiintyy sen jäsenenä myös Koryfasionin nimellä.
Pylosta ei ole luettu nykytutkimuksessa arkaaisen ja klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, koska tästä ei ole erityisiä merkkejä, kaupungin asutushistoriassa on katkoksia ja eikä paikalla suurimman osan arkaaisen ja klassisen kauden ajasta ollut kaupunkia. Se on kuitenkin saattanut olla polis vuoden 365 eaa. jälkeen.
Pausanias kävi Pyloksessa 100-luvulla jaa. Pyloksen Rooman keisarikaudella Septimius Severuksen aikana lyömiä rahoja on säilynyt. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Pylios (Πύλιος), ja rahoissa esiintyy kirjoitus Πυλίων, Pyliōn, ”pyloslaisten [kaupunki]”.
Historia > Myöhempi historia

Vuonna 1278 frankkikomentaja Nicolas II de Saint-Omer rakennutti antiikin aikaisen kaupungin kukkulalle Navarínon vanhan linnan, Palaíokastron eli Palaionavarínon (Palaiókastro Navarínou). Osmaniturkkilaiset valtasivat alueen vuonna 1500. He rakennuttivat vuonna 1573 Navarínon uuden linnan eli Niókastron Navarínonlahden kaakkoisrannalle. Se vartioi lahden eteläistä sisäänkäyntiä, mistä tuli yhä tärkeämpi, kun pohjoinen sisäänkäynti alkoi liettyä umpeen.
Nykyinen Pýloksen kaupunki on kehittynyt uuden linnan viereen. Kaupungin vanha nimi on Navaríno (Ναβαρίνο, Ναυαρίνο). Se esiintyy usein uuden ajan historiassa, koska sen luonnonsatama on ollut Peloponnesoksen länsirannikon paras.
Rakennukset ja löydökset > Esihistoriallinen palatsikeskus

Nestorin palatsiksi kutsuttu mykeneläisaikainen palatsi, johon nimi Pylos esihistoriallisessa kontekstissa viittaa, sijaitsi linnuntietä noin 8,5 kilometriä koilliseen Koryfasionin niemestä. Palatsi rakennettiin 1300-luvulla eaa. ja se tuhoutui tulipalossa 1200-luvun eaa. lopulla. Palatsin ytimen muodosti megaron ja valtaistuinsali, jonka keskellä oli suuri noin neljä metriä halkaisijaltaan ollut tulisija. Palatsiin kuului myös lukuisia varastohuoneita, joihin oli käynti megaronia kiertäneiltä käytäviltä, sekä arkistohuone, josta on löydetty suuri määrä lineaari-B -savitauluja.
Palatsin ympärillä oli asutus, jonka läpimitta oli noin kilometrin. Se on saattanut olla linnoitettu, mutta sillä ei ollut Mykenen ja Tirynsin kaltaisia suuria kyklooppimuureja.