stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heksapodes
Muuntotaulukko

Muuntotaulukko, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm):
| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 heksapodēs = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × heksapodēs |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – pūs (neliöjalka) | 36 pusta | 1⁄36 heksapodesta |
| – akaina | 9⁄25 akainaa | 2+7⁄9 heksapodesta |
| – hēmiektos | 27⁄625 hemiektosta | 23+4⁄27 heksapodesta |
| – hektos | 27⁄1250 hektosta | 46+8⁄27 heksapodesta |
| – plethron | 9⁄2500 plethronia | 277+7⁄9 heksapodesta |
Kansainväliset (SI)
| – neliömetri | 3,15 m² | 0,32 heksapodesta |
Brittiläiset
| – neliöjalka | 33,89 sq ft | 0,03 heksapodesta |
| – neliöjaardi | 4,09 sq yd | 0,24 heksapodesta |
HSL (täsmennyssivu)

HSL voi viitata johonkin seuraavista:
Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymä
Helsingin Shakkiliitto
Hammaslahden rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Hsl,  rautatieliikennepaikka Suomessa
henkilökohtainen syy -loma (nk. hösseli), varusmies- ja siviilipalveluksesta painavasta syystä anottava palvelusvapaa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HSL”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jack Johnson (nyrkkeilijä)

| Jack Johnson Raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |
 Jack Johnson vuonna 1915.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Arthur John Johnson
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1878 Galveston, Texas
Kuollut: 10. kesäkuuta 1946 (68 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Pituus:  187 cm
Paino:  91 kg
Painoluokka:  Raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  104
Voitot:  73
– tyrmäysvoitot:  40
Tappiot:  13
Ratkaisemattomat:  9
Ei tuomiota/ mitätöity:  9
Arthur John ”Jack” Johnson (31. maaliskuuta 1878 – 10. kesäkuuta 1946) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja raskaansarjan maailmanmestari vuosina 1908–1915. Hän oli sarjansa ensimmäinen afroamerikkalainen maailmanmestari, mikä herätti vastustusta erityisesti Yhdysvalloissa, jossa yritettiin vuosien ajan löytää ”suurta valkoista toivoa” (The Great White Hope), joka olisi voinut lyödä Johnsonin.
Elämä ja ura

Johnsonista tuli vuonna 1908 ammattinyrkkeilyn ensimmäinen mustaihoinen maailmanmestari, kun hän voitti MM-ottelussa kanadalaisen mestarin Tommy Burnsin 14. erässä tyrmäyksellä. Vuonna 1910 Johnson kohtasi vuosisadan otteluksi mainostetussa kamppailussa James J. Jeffriesin. 35-vuotias ja kuusi vuotta kehästä poissa ollut Jeffries ei kuitenkaan mahtanut Johnsonille mitään ja hävisi lopulta ylivoimaisesti hallitsevalle mestarille tyrmäyksellä. Johnsonin voitto aiheutti verisiä mellakoita.
Johnson tuomittiin vuonna 1913 vankeuteen, koska hän seurusteli valkoisen naisen kanssa. Tuomio perustui lakipykäliin, joiden mukaan oli laitonta kuljettaa nainen osavaltiosta toiseen moraalittomien syiden takia. Johnson pakeni maasta ja palasi vasta vuosia myöhemmin istumaan 10 kuukauden tuomionsa. Hänen nyrkkeilyuransa jatkui vankilasta vapautumisen jälkeen, mutta ilman mainittavaa menestystä.
Vuonna 1915 Johnson hävisi Jess Willardille Kuuban Havannassa ja menetti maailmanmestaruutensa. Ottelu päättyi tyrmäykseen 26. erässä ja on pisin Queensberry-säännöillä käyty raskaan sarjan MM-ottelu. Ottelun on myöhemmin epäilty olleen järjestetty.
Jack Johnson kuoli auto-onnettomuudessa 68 vuoden iässä kesäkuussa 1946. Hänet on haudattu Gracelandin hautausmaalle Chicagoon.
Vaikutus

Johnson oli omana aikanaan yksi vihatuimmista nyrkkeilijöistä maailmassa, vaikka Iso-Britannia ja varsinkin Australia hyväksyivätkin tummaihoisen maailmanmestarin. Yhdysvalloissa yritettiin koko Johnsonin mestaruuden ajan etsiä ”Suurta valkoista toivoa”, joka olisi vienyt mestaruuden häneltä. Johnsonin vihattu imago vaikutti seuraavaan tummaihoiseen maailmanmestariin Joe Louisiin (maailmanmestari 1937–1948), jonka valmentaja neuvoi häntä välttämään monia Johnsonin maneereja. Louis ei esimerkiksi saanut poseerata valokuvissa valkoisen naisen kanssa tai hymyillä tyrmättyään valkoisen miehen.
Kaikesta arvostelusta huolimatta Johnsonin lahjakkuus nyrkkeilijänä on tunnustettu myöhemmin, ja esimerkiksi Ring Magazinen päätoimittaja Nat Fleischer piti Johnsonia kaikkien aikojen parhaana nyrkkeilijänä.
Yhdysvaltain kongressi hyväksyi heinäkuussa 2009 päätöslauselman, jolla vaadittiin presidentin armahdusta Jack Johnsonille. Päätöslauselman mukaan Johnson pitää armahtaa, koska tuomio perustui rotuun, tahrasi hänen maineensa ja heikensi hänen urheilullista, kulttuurillista ja historiallista merkitystään. Tapahtuman aikoihin oli selvää, että tuomari halusi tuomiollaan antaa viestin mustille miehille suhteista valkoisten naisten kanssa. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump armahti Johnsonin toukokuussa 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jack Johnson (nyrkkeilijä) Wikimedia Commonsissa
Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tommy Burns | Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari 1908–1915 | Seuraaja: Jess Willard |
Huumetsaari

Gil Kerlikowske on Obaman huumetsaari.
Huumetsaariksi (engl. drug czar) kutsutaan epävirallisesti Yhdysvaltain hallinnon virkamiestä, joka johtaa maan huumausainepolitiikkaa. Huumetsaari on presidentin huumausainepoliittinen neuvonantaja ja vuodesta 1988 Kansallisen huumausaineiden sääntelyviraston johtaja (Office of National Drug Control Policy). Huumausainepoliittisen neuvonantajan virka perustettiin vuonna 1982. Senaattori Joe Biden tiedotti asiasta lehdistölle sanoen: "Senaatti on päättänyt äänin 62-34 perustaa "huumetsaarin" viran, jonka haltija on vastuussa USA:n huumepolitiikasta." Obaman huumetsaari Gil Kerlikowske on ilmoittanut, että USA:n liittovaltio aikoo lopettaa "huumeiden vastaisen sodan" politiikan.
Huumetsaarit tähän mennessä > Nixon ja Ford

Jerome Jaffe
Myles Ambrose
Robert Dupont
Huumetsaarit tähän mennessä > Carter

Peter G. Bourne
Mathea Falco
Huumetsaarit tähän mennessä > Reagan

Carlton Turner
Ian McDonald
Huumetsaarit tähän mennessä > Bush vanhempi

William Bennett
Bob Martinez
Huumetsaarit tähän mennessä > Clinton

Lee P. Brown
Barry McCaffrey
Huumetsaarit tähän mennessä > Bush nuorempi

John P. Walters
Huumetsaarit tähän mennessä > Obama

Gil Kerlikowske
Intimiteatteri

Intimiteatterin näyttelijöitä kesällä 1968: edessä Mai-Brit Heljo ja Seela Sella; takana Seppo Kolehmainen, Tuula Nyman, Hilkka Helinä ja Tommi Rinne.
Intimiteatteri oli helsinkiläinen teatteri, joka perustettiin vuonna 1949. Se syntyi vastaamaan kysyntää, joka modernin teatterin ja pienten näyttämöiden puolesta oli tuolloin nousussa. Teatterin ensimmäinen oma näyttämö sijaitsi Ratakatu 9:n Insinööritalossa.
Teatterin perustaja ja johtaja oli Otto Mannisen ja Anni Swanin poika Mauno Manninen. Henkilökuntaan kuului alkuun Emmi Jurkka, joka pian perusti oman teatterinsa Huoneteatteri Jurkan. Mukana olivat myös mm. näyttelijät Jussi Jurkka ja Lasse Pöysti.
Intimiteatteria johtivat myöhemmin Tommi Rinne ja Matti Ranin, jonka johtajakaudella rakennettiin Itä-Pasilaan uusi Intimin näyttämö. Talousongelmien takia Intimi ja Penniteatteri yhdistyivät vuoden 1987 alusta lasten- ja nuortenteatteriohjelmistoon keskittyneeksi Teatteri Pieneksi Suomeksi, joka puolestaan liitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin kymmenen vuotta myöhemmin. Tiloissa toimii nykyään kaupunginteatteriin kuuluva näyttämö Studio Pasila.
Näyttelijöitä ja ohjaajia

Saulo Haarla (1965–)
Hilkka Helinä
Helge Herala (–1961)
Mauri Jaakkola
Annikki Jaaksi (ohjaaja) (1961–)
Petri Johansson (1983–)
Maija Karhi –1965
Seppo Kolehmainen (–1981)
Marja Korhonen (–1961)
Uula Laakso (1981–)
Aino Mantsas (–1961)
Toivo Mäkelä
Esko Nikkari (1981–)
Kurt Nuotio (1982–)
Tuula Nyman (1967–)
Ritva Oksanen (1965–1967)
Jaakko Pakkasvirta (–1961)
Eila Pehkonen (–1961)
Rose-Marie Precht (1981–)
Tom Pöysti (1981–1983)
Matti Olavi Ranin (–1981)
Leena Rapola (1983–)
Taneli Rinne (1965–)
Tommi Rinne (1965–)
Ville-Veikko Salminen (–1961)
Elina Salo (–1965)
Seela Sella (1965–)
Pehr-Olof Sirén (1961–1963)
Aimo Tepponen (1961–)
Liisa Tuomi
Yrjö Tähtelä (1961–1963)
Emma Väänänen (1961–)
Dokumentteja

Järkiruoaksi päättynyttä ananasta. Pekka Kyrön ja Juha Mäkelän radio-ohjelma Mauno Mannisesta. YLE/Radioteatteri 2001.
Kirjallisuutta

Lounela, Pekka – Tainio, Ilona: Mauno Manninen ja hänen intiimi teatterinsa.  Helsinki:  Tammi, 1988.  ISBN 951-30-8943-6.
Aiheesta muualla

Intimiteatteri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Näyttelijämarkkinat kiivaina käyntiin Helsingistä Rovaniemelle. Helsingin Sanomat, 16.3.1965, s. 16.  Näköislehti (maksullinen).
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Näyttelijävaihdosten vyöry kautta maan teattereitten Kansanteatterista lähtee 13. Helsingin Sanomat, 17.3.1961, s. 25.  Näköislehti (maksullinen.
1 2 3  Kiinnitykset loppusuoralla: Pienissä teattereissa vilkkain näyttelijävaihto. Helsingin Sanomat, 2.2.1983, s. 20.  Näköislehti (maksullinen).
1 2 3 4 5 6 7  Teatterin korttipakka sekoittuu. Helsingin Sanomat, 1.2.1981, s. 19.  Näköislehti (maksullinen).
1 2  Näyttelijäsiirtoja laajalla rintamalla. Helsingin Sanomat, 1.4.1967, s. 34.  Näköislehti (maksullinen).
↑  Näyttelijämarkkinat jatkuivat kiivaina. Helsingin Sanomat, 16.3.1963, s. 18.  Näköislehti (maksullinen).
I Want It That Way

| ”I Want It That Way” Backstreet Boys |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Millennium
 Julkaistu: 27. huhtikuuta 1999
 Formaatti: CD, kasetti, 7", 12"
 Tuottaja(t): Max Martin   Kristian Lundin
 Tyylilaji: europop
 Kesto: 03.33
 Levy-yhtiö: Jive
Backstreet Boysin muut singlet
| ”"All I Have To Give"” 1998 | ”"I Want It That Way"” 1999 | ”"Larger Than Life"” 1999 |
I Want It That Way on Backstreet Boys -poikabändin ensimmäinen single vuoden 1999 albumilta Millennium. Sen kirjoittivat Max Martin ja Andreas Carlsson. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Wayne Isham. Myöhemmin samainen kappale julkaistiin Backstreet Boysin kokoelma-albumilla, The Hits: Chapter One, vuonna 2001. Kappale nousi listan kärkeen yli 25 maassa, mikä teki siitä maailman menestyksekkäimmän poikabändin levyttämän kappaleen[lähde? ].
Sanoitus ja inspiraatio

HitQuartersin haastattelussa Carlsson kuvaili kappaleen luomista seuraavasti:
Historia

Yhtye kirjoitti ja levytti kaksi eri versiota kappaleesta. Ensimmäinen versio sisältyi albumin aikaisimmille demopainoksille. Toisessa versiossa kappaleella on vastakkainen viesti ("I love it when I hear you say/I want it that way"). Jotkin sanoituksen kohdat ovat samoja molemmissa versioissa ja jotkin kohdat on muutettu sopiviksi sanoiksi ("My heart is on fire/Such a strong desire"). Toisen version sanat kirjoittivat Max Martin ja Carlsson yhteistyössä Mutt Langen kanssa. Toinen versio julkaistiin internetiin Napsterin ja muiden metodienselvennä kautta 2000-luvun alussa.
Backstreet Boysien entisen taustayhtyeen jäsenen, Tommy Smithin, mukaan julkaistu versio kappaleesta on "alkuperäinen"; toinen versio nauhoitettiin, koska kertosäkeessä ei ollut mitään järkeä.
Menestys

Single rikkoi ennätyksen, kun kappale soi yhteensä yli 165 radioasemalla. Se nousi Billboardin Hot Adult Contemporary -listan sijalle yksi ja pysyi kärjessä 14 listaviikkoa. Billboard Top 40 Mainstream -listalla single teki ennätyksen oltuaan eniten listaviikkoja sijalla yksi. Single ei kuitenkaan noussut Billboard Hot 100 -listan kärkisijalle, vaan onnistui pääsemään vain sijalle kuusi. Kappale sai yhteensä kolme Grammy-palkintoa, mukaan lukien palkinnon "Vuoden kappaleesta".
Kappale menestyi hyvin myös Britanniassa, kun se nousi ensimmäisellä listaviikollaan Britannian singlelistan sijalle yksi. "I Want It That Way" teki historiaa Alankomaissa olemalla ensimmäinen single, joka debytoi Top 40 -listan sijalla yksi, olematta ensin 'kärkituntumassa'.selvennä Kappale nousi listasijalle yksi myös Italiassa, Espanjassa, Kanadassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Saksassa.
"I Want It That Way" sai myös kriitikoilta suuren suosion. Kappale äänestettiin VH1-kanavan 100 Greatest Songs of the '90s -listan sijalle kolme joulukuussa 2007 ja MTV/Rolling Stonen 100 Greatest Pop Songs Of All Time -listan sijalle kymmenen vuonna 2000. Blender Magazine taas äänesti kappaleen sijalle 16 listalla 500 Greatest Songs Since You Were Born ja VH1 100 Greatest Songs Of The Past 25 Years -lista sijalle 61, kesäkuussa 2003. MTV rankkasi kappaleen sijalle yksi Top 99 Of 99 Special -listalle. Kappale oli myös 15. myydyin poikabändin single 1990-luvulla Britanniassa, kun se myi yhteensä 423 300 kappaletta. Musiikkivideo nousi Top 10 of most iconic videos of all time -listan sijalle kolme.
Singlen kappalelista

Vakiopainos
"I Want It That Way"
"My Heart Stays With You"
"I'll Be There For You"
Remix-versiot - rajoitettu erä
"I Want It That Way" (Albumin versio)
"I Want It That Way" (David Morales Club versio)
"I Want It That Way" (The Wunder Dub)
"I Want It That Way" (Jazzy Jim Vocal Mix)
Remixe-veriot - tupla vinyyli
"I Want It That Way" (Morales Club Vocal) - 7:21
"I Want It That Way" (Alkuperäinen LP Versio) - 3:32
"I Want It That Way" (The Wunder Dub) - 6:50
"I Want It That Way" (Def Drums Mix) - 7:49
"I Want It That Way" (Def Rascals Mix) - 9:19
"I Want It That Way" (After Hours Mix) - 7:51
"I Want It That Way" (Jazzy Jim Vocal Mix) - 3:42
Listasijoitukset

| Lista (1999) | Lista- sija |
| --- | --- |
Australian singlelista: 2
Itävallan singlelista: 1
Belgian singlelista (Flanderi): 4
Belgian singlelista (Vallonia): 7
Britannian singlelista: 1
Kanadan singlelista: 1
Hollannin singlelista: 1
Suomen singlelista: 4
Ranskan singlelista: 20
Saksan singlelista: 1
Irlannin singlelista: 1
Uuden-Seelannin singlelista: 1
Norjan singlelista: 1
Espanjan singlelista: 1
Ruotsin singlelista: 2
Sveitsin singlelista: 1
U.S.A:n Billboard Hot 100: 6
U.S.A:n Hot Adult Contemporary Tracks: 1
Musiikkivideo

Musiikkivideo on pääasiassa kuvattu Los Angelesin kansainvälisellä lentoasemalla 1. huhtikuuta 1999 ja se sisältää huomattavia erikoisefektejä, joista huomattavin on high-speed zoom-efekti, minkä vuoksi tausta muuttuu mutta edessä laulavat Backstreet Boysit eivät.
Video nousi Muchmusic's 100 Best Videos -listan sijalle 35.
Parodiat

Howard Sternillä oli ohjelmassaan parodia nimeltä "The Gay Way" (suom. Homotyyliin), minkä esitti hänen yhtyeensä 'The Losers' (suom. Häviäjät).
"Weird Al" Yankovic teki parodian kappaleesta ja sitä kutsuttiin nimellä "eBay".
Parodiasta, jota kutsuttiin nimellä "Which Backstreet Boy is Gay" tuli suuri kansainvälinen ilmiö. Parodian esitti Bob Rivers.
Bob Saget laulaa oman versionsa kappaleesta "I Want It That Way".
Komedikko Tim Hawkins parodioi kappaletta nimellä "I Work at Subway"
Janne Happonen
Saavutuksia

Mäkihypyn Suomen ennätys: 240 metriä
Talviolympialaiset
2006 joukkuekilpailun hopeaa
Lentomäen maailmanmestaruuskilpailut
2006 joukkuekilpailun hopeaa, yksilökilpailu 9:s
2008 joukkuekilpailun hopeaa, yksilökilpailu 5:s
2010 joukkuekilpailun pronssia, yksilökilpailu 15.
2012 joukkuekilpailussa kahdeksas, yksilökilpailu 15.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut
2001 joukkuekilpailu kultaa
2002 normaalimäki kultaa, joukkuemäki kultaa
Maailmancupin osakilpailuvoitot
5.3. 2006 Salpausselän Kisat, Lahti
19.3. 2006 Planica, Slovenia
3.3. 2008 Puijo, Kuopio
Aiheesta muualla

Janne Happonen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Happonen Suomen Hiihtoliiton sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Janne-Happonen-Fanclub (englanniksi)
HSE

HSE tarkoittaa:
Helsinki School of Economics, aiemmin HKKK, nykyinen Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu
Helsinki Stock Exchange, Helsingin pörssi
Moskovan talouskorkeakoulu, Higher School of Economics (Государственный университет «Высшая Школа Экономики»)
lyhenne sanoista Health, Safety, Environment: terveys, työturvallisuus ja ympäristöasiat (HSE-ilmoitus, HSE-päällikkö/valvoja)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HSE”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heikki Paasonen Show

| Heikki Paasonen Show |
| --- | --- |
Tyyli:  viihde komedia talk show
Kestoaika:  40–45 min
Pääosissa:  Heikki Paasonen Pirjo Heikkilä Kari Hietalahti Eivor Paasonen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  2. helmikuuta 2017 –  23. maaliskuuta 2017
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Banijay Finland
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Heikki Paasonen Show on suomalainen viihdeohjelma, joka esitettiin Nelosella alkuvuodesta 2017. Ohjelmaa juonsi Heikki Paasonen ja mukana nähtiin Pirjo Heikkilä, Kari Hietalahti sekä Heikki Paasosen äiti Eivor Paasonen.
Ohjelmassa keskeisessä osassa olivat Paasosen haastattelemat studiovieraat. Lisäksi ohjelmassa esitettiin sketsejä ja jokaisessa jaksossa esiintyi musiikkivieras. Vakio-osiona oli "deittitaksi", jossa Paasonen ja Heikkilä etsivät ja kuljettivat sinkkuja tarkoituksenaan parittaa heitä keskenään.
Jaksot

| Jakso | Esityspäivä | Vieraat | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2. helmikuuta 2017 | Elastinen Cheek Marja Hintikka Musiikkivieras: Isac Elliot | 397 000  |
| 2 | 9. helmikuuta 2017 | Jenni Vartiainen Pirkka-Pekka Petelius Musiikkivieras: JVG | 277 000  |
| 3 | 16. helmikuuta 2017 | Samu Haber Jari Tervo Musiikkivieras: Sanni | 247 000  |
| 4 | 23. helmikuuta 2017 | Dome Karukoski Anni Hautala Musiikkivieras: Olavi Uusivirta | 238 000  |
| 5 | 2. maaliskuuta 2017 | Krista Siegfrids Riku Rantala Musiikkivieras: Lauri Tähkä | 238 000  |
| 6 | 9. maaliskuuta 2017 | Pete Parkkonen Jyrki Sukula Musiikkivieras: Anna Puu | 236 000  |
| 7 | 16. maaliskuuta 2017 | Antti Tuisku Sara Forsberg Musiikkivieras: Anssi Kela | 169 000  |
| 8 | 23. maaliskuuta 2017 | Jaajo Linnonmaa Maija Vilkkumaa Musiikkivieras: Popeda | 184 000  |
Heikki Okkonen

Heikki Okkonen (s. 1959, Kemijärvi) on suomalainen eräkirjailija. Okkonen valmistui metsäinsinööriksi 1984 ja on siitä lähtien asunut Savukoskella toimien Metsäkeskuksen metsäneuvojana, rahoitus- ja tarkastuspalveluissa.
Okkosen kirjoituksia on julkaistu myös eri antologioissa ja metsästysalan lehdissä.
Teoksia

Pyyntimiehen musiikkia, eränovelleja.  Karisto 1996
Yöpuita etsimässä, eränovelleja.   Karisto 1998
Korvatunturilta länteen, eränovelleja.   Karisto 2001
Harold G. Bowen

| Harold G>  Bowen |
| --- | --- |
 Harold G. Bowen 1940-luvulla otetussa valokuvassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1883 Providence, Rhode Island
Kuollut: 1. elokuuta 1965 (81 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1907–1947
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota
Sotilasarvo:  vara-amiraali
Harold Gardiner Bowen (6. marraskuuta 1883 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat – 1. elokuuta 1965) oli yhdysvaltalainen amiraali.
Bowen valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1905 ja maisteriksi Columbian yliopistosta 1914. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi heinäkuussa 1938. Bowen johti Yhdysvaltain laivaston tutkimuslaboratoriota 1939–1942 ja toimi laivastoministerin erikoisavustajana 1942–1947. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi heinäkuussa 1946, ja hän jäi eläkkeelle kesäkuussa 1947. Bowen palkittiin palveluksestaan Distinguished Service Medalilla.
Bowen kuoli vuonna 1965, ja hänet on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.
Harold Darke

Harold Darke (29. lokakuuta 1888 Lontoo – 28. marraskuuta 1976 Cambridge) oli brittiläinen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Darke opiskeli Royal College of Musicissa urkujensoittoa Thomas Parrattin ja sävellystä Charles Villiers Stanfordin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa. Jo opiskeluaikanaan hän työskenteli urkurina West Hampsteadin Emmanuel Churchissa (1906–1911). Vuonna 1916 Darke sai nimityksen urkuriksi Lontoon Pyhän Mikaelin kirkkoon, Cornhilliin. Jumalanpalveluksissa esiintymisen lisäksi hän piti siellä säännöllisiä resitaaleja, joiden aikana hän esitti muun muassa Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon ja Ralph Vaughan Williamsin musiikkia. Darke työskenteli Pyhän Mikaelin kirkossa vuoteen 1966, mutta oli sieltä poissa vuosina 1941–1945 toimiessaan Boris Ordin sijaisena King's Collegen musiikkijohtajana. Darke myös kuului Royal College of Musicin henkilökuntaan vuosina 1919–1969 ja perusti vuonna 1919 St. Michael's Singers -kuoron, jota johti vuoteen 1966.
Darke esitti uruilla usein omia teoksiaan, jotka ovat tonaalisia ja tyyliltään konservatiivisia. Hänen hengellisistä teoksistaan esim. Magnificat ja Nunc Dimittis vakiintuivat osaksi anglikaanien hengellistä musiikkiohjelmistoa. Darken urkuteosten joukossa ovat Rhapsody for Organ (op. 4) ja A Fantasy for Organ (op. 39). Hänen suosituimmaksi teoksekseen kuitenkin nousi In the Bleak Midwinter (1911), jonka hän laati Christina Rossettin runoon. Laulun esittäjiin ovat kuuluneet Roberto Alagna, Ian Bostridge, Thomas Hampson, Jessye Norman ja Kiri Te Kanawa.
Gustaf Gründgens

Gustav Gründgens Hamletina vuonna 1936.
Gustaf Gründgens, syntymänimeltään Gustav Heinrich Arnold Gründgens (22. joulukuuta 1899 Düsseldorf – 7. lokakuuta 1963 Manila) oli saksalainen näyttelijä ja ohjaaja. Gründgensin tunnetuimmat roolit olivat rikollispomo Schränker Fritz Langin ohjaamassa elokuvassa M - kaupunki etsii murhaajaa sekä Mefistofeles Peter Gorskin ohjaamassa elokuvassa Faust.
Gründgens opiskeli näyttelemistä Düsseldorfissa Louise Dumontin ja Gustav Lindemannin johdolla. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vapaaehtoisena ja palveli länsirintamalla. 
Kotiutuksensa jälkeen Gründgens opiskeli näyttelemistä teatterikoulussa. Hän perusti kokeellisen teatteriseurueen Laienbund Deutscher Mimiker, johon kuuluivat Gründgensin lisäksi kirjailija Thomas Mannin lapset Klaus Mann ja Erika Mann sekä näytelmäkirjailija Frank Wedekindin tytär Pamela Wedekind.
Klaus Mann kirjoitti seurueelle vuonna 1924 näytelmän Anja ja Esther. Se kertoi neuroottisesta nelikosta, johon kuului kaksi tyttöä ja kaksi poikaa, ja jotka kaikki olivat rakastuneita toisiinsa. Gründgensin ohjaama Anja ja Esther sai ensi-iltansa Hampurissa lokakuussa 1925, ja herätti suurta huomiota skandaalimaisen sisältönsä vuoksi, mutta myös siksi, että näyttelijöistä kolme oli kuuluisan kirjailijan lapsia.
Gründgens meni naimisiin Erika Mannin kanssa 1926, mutta avioliitto oli onneton ja päättyi eroon 1929. Gründgens oli tuohon aikaan vasemmistolainen, kuten Mannin sisarukset. Gründgens alkoi myös työskennellä kuuluisan ohjaajan Max Reinhardtin kanssa. Vuonna 1932 hän sai ensimmäisen kerran esittää Mefistofeleen roolia Goethen Faust-näytelmässä. Myöhemmin hänet tunnettiin parhaiten juuri tästä roolihahmosta.
Gründgensistä tuli Saksassa erittäin suosittu teatterinäyttelijä, joka loisti klassisissa rooleissa, mutta oli vakuuttava myös moderneissa draamoissa. Vuonna 1930 Gründgens aloitti teatterin rinnalla myös elokuvanäyttelijän uran. Hän oli parhaimmillaan näytellessään epäilyttäviä hahmoja, ja erikoistui esittämään kylmiä älykköjä, kyynisiä snobeja, roistoja ja nautiskelijoita. Vuonna 1938 Gründgens perusti elokuvien tuotantoyhtiö Terra Filmkunstin.
Gründgensin suhde natseihin oli ristiriitainen. Hän esiintyi joissakin natsihallinnon propagandaelokuvissa ja oli Hermann Göringin suosikkinäyttelijä, mutta pelasti toisaalta antifasistina tunnetun näyttelijä Ernst Buschin hengen. Gründgens oli Preussin valtionteatterin johtaja vuosina 1937–1945.
Toisen maailmansodan jälkeen Gründgens joutui yhdeksäksi kuukaudeksi Neuvostoliiton internointileirille. Useat kollegat, muun muassa Ernst Busch, vetosivat neuvostoliittolaisiin Gründgensin vapauttamiseksi. Vapautumisensa jälkeen Gründgens palasi näyttämölle. Hänen kuuluisin roolisuorituksensa oli Mefistofeles Goethen Faust-näytelmässä vuosina 1956–1957.
Gründgens oli naimisissa kahdesti. Vuosina 1926–1929 Gründgens oli naimissa Erika Mannin kanssa. Vuosina 1936–1946 hän oli naimisissa näyttelijätär Marianne Hoppen kanssa. Kummatkin avioliitot päättyivät eroon.
Gründgens kuoli Manilassa 1963, mahdollisesti unilääkkeiden yliannostukseen.