stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eve Brenner

| Eve Brenner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. syyskuuta 1941 (ikä 83) Saint-Chartier, Indre, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  oopperalaulaja
Aiheesta muualla
www.votreconcertcesoir.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eve Brenner (s. 11. syyskuuta 1941, Saint-Chartier, Ranska) on ranskalainen oopperalaulaja. Hänen äänensä kattaa jopa viisi oktaavia.
Eve Brenner syntyi Saint-Chartierissa Ranskassa. Hänen vanhempansa olivat molemmat muusikoita. Isä, Ludwig Brenner, karkotettiin vuonna 1942 ja hän jätti vaimonsa, Jeannen huolehtimaan lapsista yksin. Perhe palasi Pariisiin sodan loputtua, missä Jeanne liittyi orkesteriin ja jätti lapset vanhempiensa luokse hoitoon. 14-vuotiaana Eve Brenner lopetti koulun ja liittyi äitinsä orkesteriin.
Brenner opiskeli oopperaa Pariisin konservatoriossa 20-vuotiaasta asti. Hän lauloi useissa elokuvissa, mukaan lukien Rakkauden lähde.
Brenner julkaisi useita singlejä ja EP:itä 1970-luvulta lähtien.
Singlet ja EP:t

Le Matin Sur La Riviere, 1976, Pathe
La Siciliene, 1977, Pathe
L'enfant, 1979, Pathe
A Comme Amour, 1979, Delphine Records
Memories, 1980, Pathe
"Hymne", 1980, Kebec-Disque
Amoureuse, 1981, Philips/Phonogram
Au nom de l'amour, Delphine Records
Le reve d'Eve, 1984, Philip/Phonogram
Ave Maria Norma, 1985, Carrier
Keep going, 1987, CBS
Yksityiselämä

Brennerillä on kaksi lasta, laulaja Aude Brenner ja ohjaaja-käsikirjoittaja Gilles Paquet-Brenner.
Euroopan komission puheenjohtaja

| Euroopan komission puheenjohtaja |
| --- | --- |
 
 
 Nykyinen Ursula von der Leyen 1. joulukuuta 2019 lähtien
Virka-asunto:  Berlaymont
Nimittäjä:  Eurooppa-neuvosto (nimittää) Euroopan parlamentti (hyväksyy)
Kauden pituus:  Viisi vuotta
Perustettu:  1. tammikuuta 1958
Ensimmäinen:  Walter Hallstein
Kotisivut:  https://ec.europa.eu/commission/
Euroopan komission puheenjohtaja johtaa Euroopan komissiota apunaan joukko komissaareja, joita on yksi kustakin EU:n jäsenmaasta. Amsterdamin sopimuksen artikla 219 määrittelee puheenjohtajan tehtävät seuraavasti: "Komission toiminnan poliittisesta ohjauksesta huolehtii sen puheenjohtaja." Komission puheenjohtajan nimittävät jäsenvaltioiden hallitukset Eurooppa-neuvostossa, ja nimityksen hyväksyy tämän jälkeen Euroopan parlamentti.
Vuonna 2009 voimaan astunut Lissabonin sopimus määrää, että komission puheenjohtajan valinnassa otetaan huomioon eurovaalien tulokset. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa neljä puoluetta (EPP, S&D, ALDE ja vihreät) nimitti kärkiehdokkaan (ns. Spitzenkandidat) vaaleihin. Eurooppa-neuvosto esitti tehtävään vaaleissa eniten ääniä saaneen EPP:n ehdokasta Jean-Claude Junckeria. Eurooppa-neuvostossa vain Unkarin pääministeri Viktor Orbán ja Ison-Britannian pääministeri David Cameron vastustivat Junckerin valintaa.
Helmikuussa 2018 Euroopan parlamentti hyväksyi päätöslauselman, jonka mukaan vuoden 2019 vaalien jälkeen se ei hyväksyisi komission puheenjohtajaksi henkilöä, joka ei ole ollut minkään puolueen kärkiehdokas. Helmikuussa 2018 Eurooppa-neuvosto puolestaan kielsi, että vaaleissa eniten ääniä saavan puolueen ehdokkaasta tulisi automaattisesti komission puheenjohtaja, mutta toimielimen puheenjohtaja Donald Tuskin mukaan kärkiehdokkaana olemisesta olisi ehdokkaalle etua valintaprosessissa.
Luettelo Euroopan komission puheenjohtajista > Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (1952–1967)

| Järjestys | puheenjohtaja (Syntynyt-Kuollut) | puheenjohtaja (Syntynyt-Kuollut) | Virkakausi | Kotimaa | Kansallinen puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Jean Monnet (1888–1979) | 10. elokuuta 1952 – 3. kesäkuuta 1955 |  Ranska | sitoutumaton |
| 2 |  | René Mayer (1895–1972) | 3. kesäkuuta 1955 – 13. tammikuuta 1958 |  Ranska | Radikaalipuolue |
| 3 |  | Paul Finet (1897–1965) | 13. tammikuuta 1958 – 15. syyskuuta 1959 |  Belgia | sitoutumaton |
| 4 |  | Piero Malvestiti (1899–1964) | 15. syyskuuta 1959 – 22. lokakuuta 1963 |  Italia | Kristillisdemokraattinen puolue |
| 5 |  | Rinaldo Del Bo (1916–1991) | 22. lokakuuta 1963 – 1. maaliskuuta 1967 |  Italia | Kristillisdemokraattinen puolue |
| 6 |  | Albert Coppé (1911–1999) | 1. maaliskuuta – 5. heinäkuuta 1967 |  Belgia | Kristillisdemokraattinen puolue |
Luettelo Euroopan komission puheenjohtajista > Euroopan atomienergiayhteisön komissio (1958–1967)

| Järjestys | puheenjohtaja (Syntynyt-Kuollut) | puheenjohtaja (Syntynyt-Kuollut) | Virkakausi | Kotimaa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Louis Armand (1905–1971) | 7. tammikuuta 1958 – 2. helmikuuta 1959 |  Ranska |
| 2 |  | Étienne Hirsch (1901–1994) | 2. helmikuuta 1959 – 10. tammikuuta 1962 |  Ranska |
| 3 |  | Pierre Chatenet (1917–1997) | 10. tammikuuta 1962 – 5. heinäkuuta 1967 |  Ranska |
Luettelo Euroopan komission puheenjohtajista > Euroopan talousyhteisö (1958–1967)

| Järjestys | puheenjohtaja  | puheenjohtaja  | Komissio  | Virkakausi | Kotimaa | Europuolue (kansallinen puolue) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Walter Hallstein (1901–1982) | Hallsteinin komissio | 1. tammikuuta 1958 – 30. kesäkuuta 1967 |  Saksan liittotasavalta | Kristillisdemokraattinen ryhmä Saksan kristillisdemokraattinen unioni |
Luettelo Euroopan komission puheenjohtajista > Euroopan yhteisöt (1967-2009) ja Euroopan komissio (2009–nykyinen)

| Järjestys | puheenjohtaja  | puheenjohtaja  | Komissio  | Virkakausi | Kotimaa | Europuolue (kansallinen puolue) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. |  | Jean Rey (1902–1983) | Reyn komissio | 2. heinäkuuta 1967 – 30. kesäkuuta 1970 |  Belgia | Liberaalien ja liittoutuneiden ryhmä Liberaalireformistinen puolue |
| 3. |  | Franco Maria Malfatti (1927–1991) | Malfattin komissio | 2. heinäkuuta 1970 – 21. maaliskuuta 1972 (erosi) |  Italia | Kristillisdemokraattinen ryhmä  Italian kristillisdemokraattinen puolue |
| 4. |  | Sicco L. Mansholt (1908–1995) | Mansholtin komissio | 22. maaliskuuta 1972 – 5. tammikuuta 1973 |  Alankomaat | Sosialistinen ryhmä Työväenpuolue |
| 5. |  | François-Xavier Ortoli (1925–2007) | Ortolin komissio | 6. tammikuuta 1973 – 5. tammikuuta 1977 |  Ranska | Euroopan edistykselliset demokraatit Rassemblement pour la République |
| 6. |  | Roy Jenkins (1920–2003) | Jenkinsin komissio | 6. tammikuuta 1977 – 19. tammikuuta 1981 |  Britannia | Euroopan sosialidemokraattinen puolue Työväenpuolue |
| 7. |  | Gaston Thorn (1928–2007) | Thornin komissio | 22. tammikuuta 1981 – 6. tammikuuta 1985 |  Luxemburg | Euroopan liberaalidemokraattinen puolue  Demokraattinen puolue |
| 8. |  | Jacques Delors (1925–2023) | Delorsin komissio | 7. tammikuuta 1985 – 24. tammikuuta 1995 |  Ranska | Euroopan sosialidemokraattinen puolue  Sosialistinen puolue |
| 9. |  | Jacques Santer (s.1937) | Santerin komissio | 25. tammikuuta 1995 – 17. syyskuuta 1999 (erosi) |  Luxemburg | Euroopan kansanpuolue Kristillissosiaalinen kansanpuolue |
| 10. |  | Romano Prodi (s.1939) | Prodin komissio | 17. syyskuuta 1999 – 31. lokakuuta 2004 |  Italia | Euroopan liberaalidemokraattinen puolue Demokraattinen puolue |
| 11. |  | José Manuel Durão Barroso (s.1956) | Barroson komissio | 22. marraskuuta 2004 – 1. marraskuuta 2014 |  Portugali | Euroopan kansanpuolue Sosiaalidemokraattinen puolue |
| 12. |  | Jean-Claude Juncker (s.1954) | Junckerin komissio | 1. marraskuuta 2014 – 30. marraskuuta 2019 |  Luxemburg | Euroopan kansanpuolue Kristillissosiaalinen kansanpuolue |
| 13. |  | Ursula von der Leyen (s.1958) | Von der Leyenin komissio | 1. joulukuuta 2019 – (nykyinen) |  Saksa | Euroopan kansanpuolue Saksan kristillisdemokraattinen unioni |
Aiheesta muualla

Euroopan komissio
Francisco Beckmann

Francisco Beckmann (23. heinäkuuta 1883 Enschede – 30. lokakuuta 1963) oli Panamassa toiminut alankomaalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 13. heinäkuuta 1913 ja nimitettiin Panamán arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Telmissuksen titulaaripiispaksi 25. toukokuuta 1940. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan José Maíztegui y Besoitaiturria, jota avustivat José María Preciado y Nieva ja Johann Paul Odendahl Metz.
Beckmann sai 13. tammikuuta 1945 nimityksen Panamán arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 80-vuotiaana virassa.
Finnboat

Finnboat on Suomen venealan teollisuuden ja kaupan toimialajärjestö. 
Finnboatin jäsenkunta vastaa lähes sataprosenttisesti alan kotimaan liikevaihdosta ja Suomen veneviennistä. Finnboatilla on neljä jäsenyhdistystä, joiden yhteenlaskettu jäsenmäärä on noin 270. Liiton tehtävänä on koota venealan yritykset yhteen, edistää
niiden toimintaa ja tervettä kilpailua sekä edistää veneilyä ja veneilyn turvallisuutta Suomessa.
Valmistajat

AMT-veneet
Astra-Marine
Baltic Yachts
Bella-Veneet
Bellamer
Botnia Marin
Castello Yachts
Charger Composites
Degerö Boat
Esmarin, Bella-Veneet ja Kesko, sopimusvalmistaja
Eurofinn Marine
Finn Yachts
Finngulf Yachts
Finnmarin
Freja Marine
Haltica
Heinlahden Veistämö
Himangan Muovityö
HS-Makes
Ilmarin Vene
Inhan Tehtaat
Jeneka
Jussin Veneet
Kaisla-Veneet
Korsö Marin
Kulkuri-Veneet
Kulla Boats
Onnimanni
Lahnakoski
Linex-Boat
M-Yachts
Aiheesta muualla

Finnboat
Francisco Blanco Nájera

Francisco Blanco Nájera (24. toukokuuta 1889 Lagroño – 15. tammikuuta 1952) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1913 ja nimitettiin Orensen hiippakunnan johtoon 8. elokuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Rafael García y García de Castro ja Rafael Alvarez Lara.
Blanco Nájera kuoli 62-vuotiaana virassa.
Ernesto Cardenal

| Ernesto Cardenal |
| --- | --- |
 Cardenal vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1925 Granada, Nicaragua
Kuollut: 1. maaliskuuta 2020 (95 vuotta) Managua, Nicaragua
Kansalaisuus:  nicaragualainen
Ammatti:  pappi, kirjailija
Uskonnollinen kanta:  roomalaiskatolilaisuus
Kirjailija
Pääteokset:  El Evangelio en Solentiname
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ernesto Cardenal (20. tammikuuta 1925 – 1. maaliskuuta 2020) oli nicaragualainen pappi ja runoilija. Hän oli aktiivinen Nicaraguan vallankumouksessa, ja hänestä tuli sandinistihallituksen kulttuuriministeri vuonna 1979.
Toiminta pappina

Jo vuonna 1965 Cardenal perusti seurakunnan ja saarnasi vapautuksen teologiaa maanviljelijöille Solentinamen saarilla Nicaraguajärvellä. Cardenal, joka oli itsekin kuvanveistäjä, rohkaisi asukkaita luoviin harrastuksiin, ja saarille tuli muitakin taiteilijoita.
Cardenal vakuuttui siitä, että väkivallaton vallankumous ei toimisi, vaan mallia tulisi ottaa Kuubasta. Vuosina 1979–1988 Cardenal toimi kulttuuriministerinä. Hän sai tästä hyvästä nuhteet Vatikaanilta. Vuonna 1985 paavi erotti Cardenalin ja muita marxilaisia vapautuksen teologian edustajia pappisvirasta. Cardenal erosi sandinisteista 1995.
Kirjailijana

Cardenalin teos La hora 0 (1969, nimiruno antologiassa Kello 0 1969) on vallankumouskirjallisuuden klassikkoja.
Kirjailijana > Suomennetut teokset ja muita suomennoksia

Cardenalin teos "La hora 0" kokoelmassa Kello 0, Latinalaisen Amerikan runoja ja runoelmia, toim. ja suom. Pentti Saaritsa, WSOY 1969, 2. p. 1971
Elämme rakkaudessa, suom. Erkki Kirjalainen, Kirjayhtymä, 1986
Epigrammeja (suom. Pentti Saaritsa) julkaistu Parnassossa 1971:1
Viimeiset vuodet

Vuonna 2019 paavi Franciscus kumosi Cardenalille annetut rangaistukset.
Cardenal kuoli 1. maaliskuuta 2020 munuais- ja sydänvaivoihin. Hautajaiset järjestettiin kaksi päivää myöhemmin, mutta ne jouduttiin keskeyttämään, kun noin 100 Daniel Ortegan kannattajan joukko osoitti mieltään ja huusi "petturi!".
Kunnianosoituksia

Cardenal on ollut neljä kertaa Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokas vuodesta 2005 alkaen.
Tieteen ja taiteen ansiomerkki (Itävalta, 2010)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Veli-Matti Hynninen: Lennokkaasti – laulamalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Filip Dewinter

Dewinter vuonna 2019
Philip Michel Frans ”Filip” Dewinter (s. 11. syyskuuta 1962 Brugge) on flaamilainen kansallismielinen poliitikko Belgiassa. Hän on Flanderin eroa Belgian liittovaltiosta ajavan Vlaams Belangin johtohahmoja. Dewinter pyrki Antwerpenin pormestariksi 2006.
Dewinter on ollut VB:n ja Vlaams Belangin  edustajana Flanderin parlamentissa vuodesta 1995.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Vlaams Belang puolueen sivusto
Fosfiinihapot

Mono- ja dialkyylifosfiinihappojen yleinen rakenne
Fosfiinihapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R1R2P(=O)OH, missä R on orgaaninen ryhmä. Fosfiinihappoja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, palonestoaineina ja malmien vaahdotuksissa.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa fosfiinihapot ovat useimmiten kiinteitä aineita. Yhdisteet ovat heikkoja happoja, mutta karboksyylihappoja vahvempia. Fosfiinihapot reagoivat happojen katalysoimana alkoholien kanssa fosfinaattiestereiksi. Amiinien kanssa ne voivat muodostaa fosfinamideja. Ryhmän yhdisteet muodostavat  komplekseja useiden metalli-ionien kanssa.
Fosfiinihappojen valmistukseen on useita tapoja. Niitä voi valmistaa esimerkiksi halofosfiinien hydrolyysillä, hapettamalla fosfiineja tai fosfiinioksideita, fosfonihapoista tai niiden estereistä alkyylihalideilla ja hypofosforihapokkeen ja alkeenin, karbonyyliyhdisteen tai imiinin additioreaktiolla.
Francisco Ayala

Francisco Ayala
Francisco Ayala García-Duarte (16. maaliskuuta 1906 Granada, Espanja – 3. marraskuuta 2009 Madrid, Espanja) oli espanjalainen kirjailija. Hän oli Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen.
Ayala julkaisi ensimmäisen romaaninsa 19-vuotiaana. Espanjan sisällissodan jälkeen hän siirtyi Argentiinaan, jossa asui vuoteen 1950 saakka. Kirjoittamistyönsä ohella hän opetti sosiologiaa. Hän asui ja työskenteli myös Brasiliassa, Puerto Ricossa ja Yhdysvalloissa ennen palaamistaan vuonna 1960 Espanjaan, missä kuoli 103-vuotiaana.
Ayalalle myönnettiin kirjailijanuransa aikana useita palkintoja, kuten Cervantes-palkinto 1991 ja Asturian ruhtinaan palkinto 1998.
Francisco Barreto

Francisco Barreto (1520–1573).
Francisco Barreto (1520–1573) oli portugalilainen sotilas ja tutkimusmatkailija. Hän palveli valtiotaan nuorena Marokossa ja Portugalin Intian-siirtokunnissa.
Palattuaan Lissaboniin hänet lähetettiin Kaakkois-Afrikkaan etsimään legendaarisia kultakaivoksia. Hän valitsi reitin Sambesi-jokea pitkin sen sijaan, että olisi edennyt Sofalan kautta. Tuhannen eurooppalaisen retkikunta lähti vuonna 1569 ja kulki Senasta etelään pitkin Sambesin laaksoa. Hän oli saanut paikalliselta kuninkaalta läpikulkuoikeudet sillä ehdolla, että kurittaisi kapinoivaa alipäällikköä. Taistelu sekä sairaudet kuluttivat retkikuntaa niin pahasti, että Barreto joutui palaamaan Senaan vuonna 1570, missä hän kuoli muutamia päiviä saapumisensa jälkeen.
Fredrik Vilhelm Söderling

Fredrik Vilhelm Söderling (15. maaliskuuta 1832 Siuntio – 23. lokakuuta 1891 Turku) oli suomalainen piirilääkäri ja professori.
Söderlingin vanhemmat olivat siuntiolainen katselmuskirjuri Hans Söderling (k. 1834) ja Anna Maria Byman tämän toisessa avioliitossa. Hän kävi Helsingin yläalkeiskoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1850. Söderling valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1858, filosofian maisteriksi 1860, lääketieteen kandidaatiksi 1861 sekä lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1865.
Söderling oli Rymättylän piirin piirilääkärinä vuodesta 1870 ja Turun piirin piirilääkärinä vuodesta 1889. Hän toimi samalla Naantalin vesiparantolan lääkärinä. Söderling sai professorin arvon 1891.
Söderling oli naimisissa vuodesta 1873 Zaida Matilda Franckin (k. 1917) kanssa. Heidän poikansa oli turkulainen lääkäri Hans Söderling (1877–1933).
Eve Best

| Eve Best |
| --- | --- |
 Eve Best vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Emily Best
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1971 (ikä 53) Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1995–
Merkittävät roolit:  Eleanor O'Hara (Nurse Jackie)
Aiheesta muualla
IMDb 
Eve Best (s. Emily Best, 31. heinäkuuta 1971 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa tri Eleanor O'Haran roolista Showtimen komediasarjasta Nurse Jackie.
Filmografia

The Bill (2000) – Anne
Casualty (2000) – Amber Hope
The Infinite Worlds of H.G. Wells (2001) – Ellen McGillvray
Shackleton (2002) – Eleanor Shackleton
The Lodge (2004) – Yuni
Murhan jäljet (2004) – Natasha Bloom
Lie with Me (2004) – Roselyn Tyler
The Inspector Lynley Mysteries (2005) – Amanda Gibson
Vital Signs (2006) – Sarah Cartwright
Epäilyksen polttopiste: Viimeinen näytös (Prime Suspect: The Final Act, 2006) – Linda Philips
Nurse Jackie (2009–2013, 2015) – tri. Eleanor O’Hara
The American Experience (2010) – Dolley Madison
Kuninkaan puhe (The King’s Speech, 2010) – Wallis Simpson
House of the Dragon (2022–2024) – Rhaenys Targaryen
Aiheesta muualla

Eve Best Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eve Best NNDB. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
FAI

FAI voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
FAI, neuvostoliittolainen panssariauto
Fédération Aéronautique Internationale, kansainvälinen harrasteilmailujärjestö
Federación Anarquista Ibérica, espanjalainen anarkistijärjestö
Forssan ammatti-instituutti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”FAI”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
FC Lantana

| FC Lantana |
| --- | --- |

Koko nimi:  FC Lantana Tallinn
Perustettu:  1994
Lakkautettu:  1999
Kaupunki:  Tallinna,  Viro
Kenttä:  Kadrioru (1994–1996)   Viimsi (1996–1999)
Sarja:  Meistriliiga 1994–1999
Infobox OKNimi-testi OK: 
FC Lantana on entinen virolainen jalkapalloseura. Se pelasi maan pääsarjassa Meistriliigassa vuosina 1994–1999, voittaen Viron mestaruuden kahdesti.
Seura sai alkunsa vuonna 1994, kun virolaisen jalkapalloilijan Sergei Belovin perhe hankki omistukseensa tallinnalaisen FC Nikolin. Ensimmäisenä kautenaan se pelasi Meistriliigassa huonekalutehtaan mukaan nimetyllä sponsorinimellä FC Lantana/Marlekor ja sijoittui toiseksi. Kahtena seuraavana kautena seura voitti Viron mestaruuden.
Viron cupin finaaliin Lantana selvisi kolmesti, häviten kuitenkin kaikki finaalit. Viron supercupin seura voitti kaudella 1997/1998, jolloin se kukisti finaalissa edellisen kauden mestarijoukkueen Sadamin. Lantana pelasi Meistriliigassa vielä 1999, jonka jälkeen seura lopetti toimintansa.
Eurocupeissa Lantana esiintyi viidesti. Syksyllä 1997 se kohtasi Mestarien liigan ensimmäisellä karsintakierroksella porilaisen FC Jazzin. Seuran paras eurocup-menestys tuli kaudella 1996/1997, jolloin Lantana eteni UEFA-cupin toiselle karsintakierrokselle.
Vaikka Lantana oli koko toimintansa ajan Viron kärkijoukkueita, se ei saanut yhtään pelaajaansa Viron jalkapallomaajoukkueeseen. Tämä johtui siitä, että suurin osa seuran pelaajista kuului etniseltä taustaltaan Viron venäläisiin, eivätkä olleet FIFA:n sääntöjen mukaan edustuskelpoisia maajoukkueessa.
Saavutukset

Viron mestari: 1996, 1997
Viron supercupin voittaja: 1997/1998
Sijoitukset Meistriliigassa

1994/1995: 2.
1995/1996: 1.
1996/1997: 1.
1997/1998: 3.
1998: 3.
1999: 6.
Lantana Eurocupeissa

| Kausi | Cup | Kierros | Vastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995/96 | Cup-voittajien cup | 1.karsintakierros |  DAG Liepaja | 0–3, 0–0 |
| 1996/97 | UEFA-cup | 1.karsintakierros |  ÍB Vestmannaeyja | 2–1, 0–0 |
|  |  | 2.karsintakierros |  FC Aarau | 0–4, 2–0 |
| 1997–98 | Mestarien liiga | 1.karsintakierros |  FC Jazz | 0–1, 0–2 |
| 1998/99 | Cup-voittajien cup | 1.karsintakierros |  Heart of Midlothian | 0–1, 0–5 |
| 1999/00 | UEFA-cup | 1.karsintakierros |  Torpedo Kutaisi | 0–5, 2–4 |
Entisiä pelaajia

Andrei Borissov
Urmas Hepner
Artur Kotenko
Pavel Londak
Käännös suomeksi
Fredrik Vilhelm Lönn

Fredrik Vilhelm (Ville) Lönn (20. heinäkuuta 1870 Tampere – 17. marraskuuta 1949 Jyväskylä) oli suomalainen kamreeri, kasööri ja keräilijä.
Lönnin vanhemmat olivat panimomestari Emanuel Wilhelm Lönn ja Maria Mathilda Siren. Hän  opiskeli itsekin panimomestariksi ja toimi Joutsan panimon johtajana ennen muuttoaan Jyväskylään. Jyväskylässä Lönn oli kauppaneuvos Julius Johnsonin omistaman Jyväskylän Oluttehtaan johtajana vuoteen 1910 saakka. Sen jälkeen hän oli Jyväskylän sairaalan taloudenhoitajana sekä kasöörinä Jyväskylän säästöpankissa aina 1930-luvun lopulle saakka. Lönnillä oli myös polkupyörien edustus ja hän oli osakkaana eri liikeyrityksissä.
Lönn oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä 1914–1916 sekä verotuslautakunnan jäsenenä. Hän harrasti lohenongintaa, metsästystä ja purjehdusta Päijänteellä ystäviensä apteekkari Eugen (Seeni) Mansneruksen (1868–1952) ja voimistelun lehtori Gustaf Albert Stooren (1864–1916) kanssa. He olivat mukana myös Mieskuoro Sirkoissa, jossa Lönn lauloi ensi bassoa puolen vuosisadan ajan. Lönn oli Mieskuoro Sirkkojen puheenjohtajana 1917–1923, johtokunnan jäsenenä 1926–1927 ja musiikkilautakunnan jäsenenä 1929–1930. Hänestä tuli myös kuoron kunniajäsen.
Lönn harrasti postimerkkien, perhosten ja linnunmunien keräämistä sekä eläinten täyttämistä. Hän järjesti myös muun muassa Jyväskylän lyseon ja Jyväskylän seminaarin luonnontieteelliset kokoelmat.
Fredrik Wilhelm Lönnin sisar oli arkkitehti Wivi Lönn. Wivi Lönn suunnitteli veljelleen vuonna 1908 Jyväskylään valmistuneen asuintalon.
Finnbay

Finnbay oli Suomesta englanniksi uutisoiva uutissivusto. Sen kohderyhmänä olivat Suomessa oleskelevat ulkomaalaiset. Sivustoa ylläpiti Helsingistä käsin Onur Yalcintas, ja sen toimitus koostui pääosin vapaaehtoisista avustajista. Sivuston kirjoitukset olivat osaksi maksumuurin takana.
Kiistanalaisuus

Sivusto nousi julkisuuteen huhtikuussa 2014, kun se uhkasi Suomen Venäjän suurlähettilästä Hannu Himasta oikeudenkäynnillä tämän varoittaessa twitterissä sivuston olevan valesivusto ja sanoi sivuston raportin Suomen suhteista Venäjään olleen hölynpölyä. Finnbay kiisti vastineessaan Himasen väitteet ja sanoi uutistensa olevan tosia. Vastineessa Finnbay sanoi myös, että sivusto on rahoitettu tilausmaksuilla ja ettei se saa ulkopuolista rahaa.
Kohua nostattivat edelleen Mika Aaltolan näkemys Helsingin Sanomissa siitä, että sivustolla on informaatiosodankäynnin piirteitä. Aleksanteri-instituutin johtaja Markku Kivinen on arvioinut Finnbayn viimeaikaisen ”uutisoinnin” olleen ”näkyvyyden kalastelua tai sitten se on silkkaa propagandaa”. Puolustusministeri Carl Haglundin piti epätodennäköisenä sitä, että Finnbay olisi Venäjän suunnitelmallista sotapropagandaa. Ulkoministeriön ja suojelupoliisin tekemien selvitysten perusteella  mikään ei viitannut siihen, että Finnbayn tarkoituksena olisi ”levittää järjestelmällisesti Suomea vahingoittavaa tietoa” ja että kyseessä olivat ulkoministeriön viestintäjohtajan Jouni Mölsän mukaan "yli-innokkaat online-toimijat". Myöskään Helsingin Sanomat ei ollut löytänyt todisteita kytköksistä Venäjään.
Sivustolla oli kuitenkin huhtikuussa 2014 lukuisia epäilyttäviä piirteitä. Sivuston ylläpitäjiin oli hankala saada yhteyttä, se ei ollut nimennyt päätoimittajaa, ja sen antamat yhteystiedot olivat joko piilotettuja tai virheellisiä. Lisäksi sivusto käytti tunnettujen yritysten ja järjestöjen logoja näiden tietämättä antaen ymmärtää näiden olevan sivuston tukijoita. Sivusto oli myös käyttänyt luvatta STT-Lehtikuvan valokuvia. Finnbay myös kertoi olevansa italialaisen tietotoimisto ANSA:n edustaja Suomessa ja aloittavansa uutissivusto Novosti Helsingin kanssa painetun lehden julkaisemisen. Kun lehdistö otti yhteyttä asiasta, molemmat tahot kiistivät asian ja kertoivat yhteistyön olleen lähinnä uutisvaihtoa ja uutisten kääntämistä. Sivuston taustaa selvitettäessä kävi myös ilmi, että Finnbay-sivuston vetäjällä oli myös lukuisia muita epämääräisiä nettisivustoja.
Aiheesta muualla

Finnbay.com (Archive.org)