stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Schumacher
Yksityiselämä

Schumacher on naimisissa saksalaisen toimistotyöntekijänä työskennelleen Corinna Schumacherin (o.s. Betsch, s. 2. maaliskuuta 1969) kanssa. Pari meni naimisiin elokuussa 1995. Heillä on kaksi lasta, tytär Gina-Maria (s. 20 helmikuuta 1997), joka on kilparatsastaja (reining), sekä poika Mick (s. 22. maaliskuuta 1999), joka on myös Formula 1 -kuljettaja. Ennen avioliittoaan Michael Schumacher seurusteli 1990-luvun alussa suomalaisen Janina Eräkankaan kanssa.
Schumacher opiskeli oppisopimuskoulutuksella automekaanikoksi ja valmistui 1989. Schumacher tunnetaan himokuntoilijana. Ennen kautta 2000 Schumacher harjoitteli viitenä päivänä viikossa ollakseen iskussa kaudella 1999 sattuneen onnettomuuden jälkeen.
Vauhdin Maailma -lehden julkaisemassa F1 Maailmassa arvioitiin vuonna 2007 Schumacherin omaisuuden olevan n. 335 miljoonaa dollaria. Schumacher teki 10 miljoonan Yhdysvaltain dollarin summalla suurimman yksityishenkilön tekemän lahjoituksen vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksen uhreille.
Schumacher omistaa laajan kokoelman siviiliautoja, joihin kuuluvat muun muassa Enzo Ferrari, Ferrari FXX ja McLaren F1.
Yksityiselämä > Lasketteluonnettomuus

29. joulukuuta 2013 Schumacher joutui vakavaan onnettomuuteen ollessaan laskettelemassa Méribelin laskettelukeskuksessa Ranskan Alpeilla. Hän osui kiveen ja kaaduttuaan löi päänsä toiseen kiveen, minkä jälkeen hänet siirrettiin helikopterilla sairaalaan Grenobleen. Hän sai vakavia aivoverenvuotoja ja vammoja selkärankaansa, ja vaipui koomaan. Schumacherille tehtiin kaksi kalloleikkausta. Schumacher sairastui myös keuhkokuumeeseen, mutta selvisi siitä.
Schumacheria alettiin herätellä koomasta tammikuun 2014 lopulla. Huhtikuussa hän alkoi osoittaa pieniä merkkejä tietoisuuden palaamisesta. Kesäkuun puolivälissä hänen managerinsa Sabine Kehm ilmoitti, että Schumacher on herännyt koomasta ja hänet siirrettiin hoitoon Lausannen yliopistolliseen sairaalaan. Syyskuussa 2014 Schumacher siirrettiin kotihoitoon.. Marraskuussa 2014 entinen F1-kuljettaja Philippe Streiff kertoi Schumacherin olevan halvaantuneena pyörätuolissa, eikä hän kykene puhumaan ja hänellä on muistiongelmia. Schumacherin manageri Sabine Kehm kumosi välittömästi huhut ja sanoi, ettei perhe ole lainkaan ollut yhteydessä Streiffiin. Le Parisienne -lehti uutisoi syyskuussa 2019, että Schumacher käy Pariisissa kantasoluhoidoissa. Salaisissa operaatioissa hänet kuljetetaan Georges-Pompidou European -sairaalaan Pariisiin ambulanssilla ja paareilla, jotka on peitetty niin, ettei Schumacherin kehoa tai kasvoja näy lainkaan. Vuonna 2020 raportoitiin, että Schumacherilla on lihasten surkastumista ja osteoporoosia, koska hän ollut vuodelevossa kuuden vuoden ajan.
TV- ja elokuvaesiintymiset

Schumacher ääninäytteli itseään Pixarin Autot-elokuvassa. Schumacher näytteli myös vuonna 2008 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Asterix olympialaisissa hahmoa nimeltä Schumix.
Schumacher esiintyi Top Gear -auto-ohjelman eräässä jaksossa The Stiginä, salaperäisenä testikuskina. Lopputeksteissä Stig ja Schumacher esiteltiin erikseen, joten Schumacher lienee näytellyt Stigiä vain kyseisessä jaksossa. Schumacher ajoi kyllä Stigin asussa, koska Ferrari ei antanut kenellekään muulle lupaa ajaa Ferrari FXX -autoa.
Joulukuussa 2019 Schumacherin ensimmäisen maailmanmestaruuden 25–vuotisjuhlan ja Schumacherin 50–vuotisjuhlan kunniaksi julkaistaan dokumenttielokuva, jossa Corinna kertoo aviomiehestään ja heidän vaitonaisesta yksityiselämästään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Schumacher Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto
Formula 1 -luokan kuljettajien maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Michael Schumacher varikolla vuonna 2002.
Schumacherin kauden 1994 Benetton
Schumacher Yhdysvaltain Grand Prix'ssa kaudella 2004.
Schumacher Yhdysvaltain GP:ssä 2006
Schumacher Malesian GP:n 2010 harjoituksissa
Michael Schumacher Monacossa kaudella 2012.
Fredman Group

| Fredman Group |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Ruoan puolella
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1997
Toimitusjohtaja:  Per-Henrik Hagberg
Kotipaikka:  Espoo
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  non food -pakkaukset
Liikevaihto:  27,7 milj. euroa (2023)
Liikevoitto:  2,3 milj. euroa (2020)
Henkilöstö:  81 (2020)
Kotisivu:  fredmangroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fredman Group (aiemmin Eskimo Finland Oy) on vuonna 1997 perustettu suomalainen yritys, joka valmistaa kotikokeille ja ammattilaisille keittiötarvikkeita ja pakkausratkaisuja. Yritys vaihtoi nimensä vuonna 2016 Fredman Group Oy:ksi.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Espoossa ja tehdas Rauman Lapissa. Fredman Group työllistää Suomessa lähes 80 työntekijää.
Fredmanin tuotemerkkejä ovat Fredman, Elmu®, Carita® ja Comple®.
Yhtiön johto

Konsernin toimitusjohtajana toimii 1. lokakuuta 2020 alkaen Per-Henrik Hagberg.
Tytäryhtiöt

Fredman Group -konserniin kuuluu kaksi tytäryhtiötä: 1. heinäkuuta 2016 aloittaneet Fredman Professional Kitchen Oy ja Fredman Operations Oy.
Historia

Fredman Groupin juuret ulottuvat vuoteen 1937, jolloin perustettiin Euran Paperi Oy. 1940-luvulla Euran Paperin jalostustehdas siirtyi osaksi A. Ahlström Osakeyhtiötä. Christian Fredman perusti vuonna 1981 paperi- ja kertakäyttötuotteita tarjoavan Certix Ky:n, jonka hän myi vuonna 1991 A. Ahlström Oy:lle. Vuonna 1997 Fredman osti A. Ahlströmiltä Ahlström Kuluttajatuotteet Oy:n, jonka nimi muuttui Euran Kuluttajatuoteet Oy:ksi.
Vuonna 2002 yrityksen nimi muuttui Euracon Oy:ksi, ja samana vuonna Fredmanin pojat Peter ja Clas Fredman tulivat mukaan yrityksen toimintaan. Vuonna 2008 yrityksessä tehtiin sukupolvenvaihdos, minkä yhteydessä Christian Fredman nimitettiin Euracon Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi ja veljekset alkoivat johtaa yritystä. Yrityksen nimi muuttui vuonna 2013 Eskimo Finland Oy:ksi. Vuonna 2016 yritykselle annettiin nimeksi perheen sukunimi. Syntyi Fredman Group ja sen kaksi tytäryhtiötä, Fredman Professional Kitchen Oy ja Fredman Operations Oy.
Maaliskuussa 2024 Fredman kertoi keskittyvänsä tuoteliiketoimintaan ja siirtävänsä Chefstein-palveluliiketoiminnan CGI:lle. Fredman Group Oy:lle tuli myös uusi pääomistaja Korona Invest.
Tuotteet

Fredman Group Oy kehittää ja valmistaa koti- ja ammattikeittiötuotteita ruoan valmistamiseen, kuljetukseen ja säilytykseen sekä keittiön puhdistamiseen. Eskimo-tuotemerkki jäi historiaan alkuvuonna 2020. Siitä alkaen yritys on valmistanut tuotteita Fredman-brändillä kaikenlaisiin keittiöihin ja valikoiduille sopimusvalmistusasiakkaille. Yrityksen vastuullisuusvision mukaan tuotekehitys suunnataan uusiutuviin raaka-aineisiin ja kierrätettäviin loppumateriaaleihin.
Tunnustukset

Suomen Yrittäjien aluejärjestö Satakunnan Yrittäjät valitsi vuonna 2013 Eskimo Finlandin Satakunnan Vuoden yrittäjäksi.
Fredman Food Tech -palvelukokonaisuus palkittiin Keskisuomalaisen järjestämässä suomalaisen ravintola-alan kilpailussa Innovaatio-sarjan voittajaksi vuonna 2019.
Aiheesta muualla

Fredman Groupin kotisivu
Fredman Groupin pääkonttori Polaris Business Parkissa, Espoon Leppävaarassa.
Emanuele Catarinicchia

Emanuele Catarinicchia
Emanuele Catarinicchia (12. heinäkuuta 1926 Partinico – 26. tammikuuta 2024) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. huhtikuuta 1949 ja nimitettiin Cefalùn hiippakunnan johtoon 11. marraskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Corrado Mingo ja Salvatore Cassisa.
Catarinicchia sai 7. joulukuuta 1987 nimityksen Mazara del Vallon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. marraskuuta 2002.
Sonic Youth

| Sonic Youth |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1981–2011
Tyylilaji:  vaihtoehtorock, post-punk, noise rock, indie rock
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Thurston Moore, laulu, kitara   Lee Ranaldo, laulu, kitara   Kim Gordon, laulu, kitara, basso   Steve Shelley, rummut   Mark Ibold, basso  
Entiset jäsenet:  Jim O' Rourke, basso (2002–2005)  Bob Bert, rummut (1983–1985)  Richard Edson, rummut (1981–1982) 
Aiheesta muualla
www.sonicyouth.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sonic Youth 2011
Sonic Youth oli vuonna 1981 perustettu yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye. Yhtyeen jäsenten innoittajia ovat muun muassa Glenn Branca, Velvet Underground, The Stooges, MC5 ja Patti Smith. Yhtye käytti alkuvuosinaan paljon efektejä ja epäsovinnaisesti viritettyjä ja preparoituja kitaroita musiikissaan.
Historia > Yhtyeen perustaminen

Thurston Moore perusti vuonna 1977 kolmen muun New Yorkissa asuvan muusikon kanssa The Coachmen-nimisen yhtyeen, joka on kertonut soittaneensa progressiivista garage-rockia. Moore lähti kuitenkin yhtyeestä jo seuraavana vuonna innostuttuaan punkista.  Binghamtonin yliopistossa opiskelevasta Lee Ranaldosta tuli the Coachmenin fani, ja pian hän ystävystyi Mooren kanssa. The Coachmenin jälkeen Moore liittyi Stanton Mirandan perustamaan CKM:ään, jossa soitti myös Kim Gordon. Pian Moore ja Gordon perustivat oman yhtyeen, jonka nimi muuttui ensin Male Bondingista Red Milkiin, kunnes vakiintui the Arcadiansiksi loppuvuodesta 1980. Mukana oli tuolloin myös Ann DeMarinis koskettimissa, kitarassa ja laulussa, mutta hän erosi yhtyeestä pian.  Bändi soitti ensimmäisen keikkansa New Yorkin White Columns -galleriassa Noise Fest -nimisessä tapahtumassa. Siellä esiintyi myös Glenn Brancan useista sähkökitaroista koostuva ensemble, jossa Lee Ranaldo oli mukana. Moore pyysi keikkojen jälkeen Ranaldoa liittymään yhtyeeseensä. Festivaalit jatkuivat viikon ja Ranaldolla vahvistettu The Arcadians esitti kolme biisiä siellä. Bändillä ei ollut tuolloin rumpalia, vaan jäsenet vuorottelivat niissä, kunnes Richard Edson liittyi orkesteriin rumpujen taakse. Yhtyeen nimeä vaihdettiin kuitenkin vielä kerran: ensimmäinen osa napattiin MC5:n Fred ”Sonic” Smithiltä, Youth puolestaan tuli siitä, kun sen ajan reggae-artistit liittivät sanan omaan nimeensä. Gordonin mukaan bändin jäsenet olivat yksimielisiä nimestä Thurston Mooren sen keksittyä.
Historia > Viimeiset vuodet ja bändin hajoaminen

Alkuvuodesta 2010 Sonic Youth teki ilman Iboldia musiikkia ranskalaiseen Simon Werner a Disparu -elokuvaan. Äänitysten tuloksia julkaistiin seuraavana vuonna SYR9-levyllä, minkä jälkeen yhtyeeltä ei ole tullut uutta musiikkia. Vuonna 2011 yhtye teki viiden konsertin Etelä-Amerikan-kiertueen, joka jäi SY:n viimeiseksi. Vuonna 2023 julkaistiin bändin viimeisestä Yhdysvaltojen keikasta tuplalevy Live In Brooklyn 2011. Välittömästi Etelä-Amerikan kiertueen jälkeen 14.11.2011 Thurston Moore ja Kim Gordon ilmoittivat eroavansa. Samassa yhteydessä Matadorin sivuilla kerrottiin yhtyeen tulevaisuuden suunnitelmien olevan epävarmoja. Marraskuussa lopussa Lee Ranaldo kertoi bändin menevän tauolle joksikin aikaa. Vuonna 2013 Ranaldo kertoi, että luulee, ettei Sonic Youth tee koskaan paluuta, koska Thurstonin ja Kimin välit ovat edelleen huonot. Kim Gordon julkaisi Tyttö bändissä -kirjan vuonna 2015, jossa käsittelee uraansa Sonic Youthissa sekä avioeroaan Mooresta.
Muu toiminta

Bändin jäsenet toimivat aktiivisesti myös bändin ulkopuolella. Thurston Moore ja Lee Ranaldo ovat julkaisseet runokirjoja, Kim Gordon on pitänyt taidenäyttelyitä ja Steve Shelley pyörittää omaa levymerkkiä. Mark Ibold on ennen Sonic Youthia vaikuttanut Pavementissa. Jäsenillä on myös lukuisia sivuprojekteja, kuten Free Kitten, Two Dollar Guitar ja Dream/Aktion Unit.
Kokoonpano

Kim Gordon (s. 28. huhtikuuta 1953), laulu, basso, kitara
Thurston Moore (s. 25. kesäkuuta 1958), laulu ja kitara
Lee Ranaldo (s. 3. helmikuuta 1956), kitara ja laulu
Steve Shelley (s. 23. kesäkuuta 1962), rummut
Mark Ibold (s. 1962), basso
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Bob Bert, rummut (1983–1985)
Richard Edson, rummut (1981–1982)
Anne DeMarinis, koskettimet (1981)
Jim O’ Rourke, kitara ja basso (2002–2005)
Jim Sclavunos, rummut (1982–1983)
Diskografia > Studioalbumit

Confusion Is Sex (Neutral, 1983)
Bad Moon Rising (Homestead, 1985)
EVOL (SST, 1986)
Sister (SST, 1987)
The Whitey Album (Enigma/Blast First, 1988, nimellä Ciccone Youth)
Daydream Nation (Enigma/Blast First, 1988)
Goo (DGC, 1990)
Hold That Tiger – livealbumi (Goofin', 1991)
Dirty (DGC, 1992)
Experimental Jet Set, Trash and No Star (DGC, 1994)
Washing Machine (DGC, 1995)
A Thousand Leaves (DGC, 1998)
SYR4: Goodbye 20th Century (Sonic Youth Recordings, 1999)
NYC Ghosts & Flowers (DGC, 2000)
Murray Street (DGC/Interscope, 2002)
Sonic Nurse (DGC/Interscope, 2004)
Rather Ripped (DGC/Interscope, 2006)
The Eternal (Matador, 2009)
Diskografia > EP:t

Sonic Youth (Neutral, 1982)
Kill Yr Idols (Zensor Records, 1983)
Whore's Moaning (Geffen, 1993)
TV Shit (Ecstatic Peace!, 1994, yhdessä Yamatsuka Eyen kanssa)
SYR1: Anagrama (SYR, 1997)
SYR2: Slaapkamers Met Slagroom (SYR, 1997)
SYR3: Invito Al Ĉielo (SYR, 1998)
Silver Session for Jason Knuth (Sonic Knuth Recordings, 1998)
In the Fishtank 9 (Konkurrent, 2002, yhdessä The Exin ja Instant Composers Poolin kanssa)
SYR6: Koncertas Stan Brakhage Prisiminimui (SYR, 2005)
Diskografia > Kokoelmat

Sonic Death – livealbumi (Ecstatic Peace!, 1984)
Screaming Fields of Sonic Love (DGC, 1994)
The Destroyed Room: B-sides and Rarities (Geffen, 2006)
Hits Are for Squares (Starbucks, 2008)
Diskografia > Muita

Made in USA – samannimisen elokuvan soundtrack (Rhino Records, 1995)
Demonlover Soundtrack (Virgin Records, 2002)
Hidros 3 (To Patti Smith) (Smalltown Supersound, 2004, yhdessä Mats Gustafssonin kanssa)
Sonic Youth Suomessa

Yhtye on esiintynyt Suomessa kolmesti:
6.7.1987 Revolution, Helsinki
12.11.1992 Tavastia, Helsinki
12.7.2003 Ilosaarirock, Joensuu
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhtyeen viralliset kotisivut. (englanniksi)
Saucer-Like Sonic Youth (Arkistoitu – Internet Archive) – kattava epävirallinen sivusto. (englanniksi)
Pekka Kanerva

Pekka Aimo Vilhelmi Kanerva (15. marraskuuta 1939 Teuva – 25. tammikuuta 2024 Espoo) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli vuodesta 1978 Teknillisen korkeakoulun huoneenrakennustekniikan professori ja tutkinut kantavia ja eristäviä rakenteita. Aiemmin hän oli TKK:n Arkkitehtiosaston Rakennetekniikan apulaisprofessorina 1975–1978 ja VTT:llä Rakennustekniikan laboratorion johtajana 1978. Kanerva on haudattu Olavin kirkon vieressä sijaitsevaan Gräsan uurnalehtoon Espooseen.
Rihards Cimermanis

| Rihards Cimermanis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Riika, Latvia
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  75 kg
Seura
Seura:  HK Zemgale/LLU
Sarja:  Mestis / Optibet Hokeja Līga
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:   HK Juniors Riga (Latvia)  HK Liepāja (Latvia) 
Rihards Cimermanis (s. 22. maaliskuuta 1993 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue HK Zemgale/LLU:ssa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Aiheesta muualla

Rihards Cimermanis Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Rihards Cimermanis Eurohockey.com. (englanniksi)
Rihards Cimermanis The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Latvia
Jouko Teikari

Jouko Antero Teikari (29. tammikuuta 1938 Vehkalahti – 23. tammikuuta 2024 Hamina) oli suomalainen oboisti.
Teikari kokeili lapsena ensin kitaraa ja kornettia, mutta päätyi Benny Goodmanin innoittamana klarinettiin. Vuonna 1960 hän siirtyi oboeen Renato Zanfinin innoittamana. Hän pääsi vuonna 1962 Sibelius-Akatemiaan, jossa hänen opettajanaan toimi Asser Sipilä. Lisäksi hän opiskeli Pariisissa ja Berliinissä, joista jälkimmäisessä hän sai opetusta Karl Steinsiltä.
Teikari toimi Suomen Kansallisoopperan orkesterin oboen äänenjohtajana vuosina 1963–1967 ja Radion sinfoniaorkesterin oboen äänenjohtajana vuosina 1967–1988. Hän soitti myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa vuosina 1966–1978. Vuosina 1979–2003 hän työskenteli oboensoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa; vielä tämän jälkeen hän jatkoi toimimista tuntiopettajana.
Teikari levytti Kalevi Ahon oboekvinteton, Bernhard Henrik Crusellin Divertimenton ja Wolfgang Amadeus Mozartin oboekvarteton. Hän esiintyi International Double Reed Societyn konferensseissa vuosina 1980 Edinburghissa, 1984 Grazissa ja 1989 Manchesterissa. Ensimmäisellä kerralla hän tulkitsi Ahon oboekvinteton, keskimmäisellä Timo Laihon Monologin ja viimeisellä Ahon sonaatin oboelle ja pianolle. Vuosien 1984 ja 1989 konferenssien yhteydessä järjestettyihin kansainvälisiin kilpailuihin Teikari osallistui tuomariston jäsenenä. Teikari toimi Suomen oboe- ja fagottiseuran toiminnan varhaisvaiheissa sen varapuheenjohtajana. Hänet on nimitetty seuran kunniajäseneksi.
Tammikuussa 2018 Teikari konsertoi 80-vuotisjuhlansa kunniaksi. Kalevi Aho sävelsi häntä varten vuonna 2017 kappaleen Lied, jossa on myös piano-osuus, jonka on tulkinnut Teikarin tytär Maija Teikari.
Veijo Pasanen

| Veijo Pasanen |
| --- | --- |
 Veijo Pasanen vuonna 1961.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Veijo Antero Pasanen
Syntynyt: 14. lokakuuta 1930 Muuruvesi
Kuollut: 17. helmikuuta 1988 (57 vuotta) Tampere
Puoliso:  Marjatta Lilja (vih. 1956; k. 1988)
Lapset:  1
Sukulaiset:  Spede Pasanen (7. polven serkku)
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  “Pelle Hermanni“ Pelle Hermanni  “Robert Manki” Pertsa ja Kilu “Antti Rintamäki” Rintamäkeläiset “Adolf Hitler” Sodan ja rauhan miehet
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Veijo Antero Pasanen (14. lokakuuta 1930 Muuruvesi – 17. helmikuuta 1988 Tampere) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Ura

Pasasen pääasiallinen työpaikka oli koko hänen uransa ajan Tampereen Työväen Teatteri, jossa hän esiintyi muun muassa Tolarina Tukkijoella, August Strindberginä Tribadien yössä, Vanjana Vanja-enossa ja Eetu Salinina Suutari Salinin perinnössä. 1980-luvun puolessavälissä Pasanen vieraili myös Kansallisteatterissa.
Pasanen muistetaan kenties parhaiten Pikku Kakkosen Sirkuspelle Hermannina sekä Pertsa ja Kilu -televisiosarjan Manki-konnana. Hän näytteli myös suosituissa Heikki ja Kaija- sekä Rintamäkeläiset -sarjoissa, joissa hän toimi myös ohjaajana yhdessä Pertti Nättilän kanssa.
Vuonna 2010 Pelle Hermanni valittiin Ylen ja Meidän perhe -lehden äänestyksessä kaikkien aikojen lastenohjelmaksi.
Veijo Pasanen esitti televisiosarjassa Rintamäkeläiset Anttia.
Muita osia olivat Olemme kaikki syyllisiä -elokuvan miespääosa (1954), Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin -elokuvan asemapäällikkö Veijo Viirimäki (1971) sekä Siunatun hulluuden yläkansakoulunopettaja Wilhelm Horsma (1975).
Pasanen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1986.
Yksityiselämä

Pasasella on yksi lapsi vaimonsa Marjatta Pasasen o.s. Liljan kanssa.
Veijo Pasanen oli Pertti "Spede" Pasasen kaukainen sukulainen eli 7. polven serkku. Veijo Pasanen on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle vanhaan muistolehtoon Tampereelle.
Kuolema

Pasanen kuoli sydäninfarktiin helmikuussa 1988 kaksi päivää viimeiseksi jääneen Pelle Hermannin jakson kuvausten jälkeen. Hermanni ja äitiliini puhuivat viimeisessä jaksossa kuolemasta. Pasasen kuoleman jälkeen Pelle Hermannin ”äitiliini” Raili Veivo jatkoi sarjaa, mutta kuoli helmikuussa vuonna 1993, viisi vuotta Pasasta myöhemmin. Vuonna 1992 Pelle Hermanni -vainaan jatkajaksi yritettiin tehdä Tommi Auvisesta oppisopimuspelle Niko, mutta ohjelma lopetettiin kymmenen jakson jälkeen.
Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1952 | Mitäs me taiteilijat | teatteriavustaja |
| 1953 | Me tulemme taas | kyläläinen |
| 1953 | Varsovan laulu | merivartija |
| 1953 | Rantasalmen sulttaani |  |
| 1953 | Jälkeen syntiinlankeemuksen | koululainen |
| 1954 | Olemme kaikki syyllisiä | Antti Kalervo Kajava |
| 1955 | Tuntematon sotilas | sotamies Uusitalo |
| 1958 | Murheenkryynin poika | Heikki Anselmi Aaltonen |
| 1958 | Sven Tuuva | esikuntaupseeri |
| 1958 | Äidittömät |  |
| 1962 | Varjostettua valoa | lääkäri |
| 1966 | Tänään olet täällä | Kalevi |
| 1970 | Päämaja | rintamajermu |
| 1971 | Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin | Veijo Viirimäki |
| 1975 | Siunattu hulluus | Wilhelm Horsma |
| 1981 | Hullu kesä | Leevi Hyllinen |
| 1982 | Kuningas jolla ei ollut sydäntä |  |
| 1982 | Arvottomat |  |
| 1983 | Akaton mies | Liukkonen |
| 1984 | Klaani – tarina Sammakoitten suvusta | pappi |
| 1987 | Niskavuoren nuori emäntä | Loviisan isä |
Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1961–1971 | Heikki ja Kaija | Antero Moisio |
| 1970–1973 | Pertsa ja Kilu | Robert Manki |
| 1972–1978 | Rintamäkeläiset | Antti Rintamäki |
| 1978 | Seikkailu Olavinlinnassa | Robert Manki |
| 1978–1979 | Sodan ja rauhan miehet | Adolf Hitler |
1978–1988: Sirkuspelle Hermanni
| 1981 | Karvakuonot | Sirkuspelle Hermanni |
Muistelmia Pasasesta

Tapio Hämäläisen elämäkerrassa Pohja se on miunkin säkis sivulla 151 mainitaan Veijo Pasanen.
Lasse Pöystin muistelmien kolmannessa osassa Lainatakki Veijo Pasanen mainitaan useissa yhteyksissä.
Kirjallisuutta

Kalemaa, Kalevi: ”Pasanen, Veijo (1930–1988)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 561–562.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Veijo Pasanen Elonetissä.
Veijo Pasanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pasanen, Veijo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva 2  3  Elonet  Kansallisbiografia  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Husgafvel

Husgafvel on keskiajalta periytyvä vehkalahtelainen rälssivapautta nauttinut knaappisuku, jonka yksi haara on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 2102 nimellä Huusgavel, Elias Huusgafvelin (1721-1799) saatua uudistuksen aateluudelle vuonna 1774.
Keskiaikaisella suvulla, joka perimätiedon mukaan polveutuu vuosina 1383 ja 1396 maatiloja Vehkalahden Reitkallissa ja Hietakylässä hankkineesta Erik Larssonista, oli 1500- ja 1600-luvulla useita haaroja, muun muassa Junkar- ja Vilken- lisänimiä käyttäneet sukuhaarat.
Suvun jäsenistä 1500-luvulla Sigfrid (Siffred) Jönsson Vilken oli amiraali, Öölannin saaren maaherra, 1600-luvulla Henrik Persson Junkar-Husgafvel oli Vehkalahden nimismies, 1600-luvun alussa Tavastilan kartanon herra Sigfrid Jönsson nuorempi oli alilaamanni, 1500–1600-lukujen taitteessa Olof Erksson oli Kaprion linnan päällikkönä Inkerinmaalla, Jöns (Johannes) Vilken oli 1560–1580-luvuilla Vehkalahden viides tunnettu ja ensimmäinen luterilainen kirkkoherra. Hänen pojastaan, Kymenkartanon voudin toimesta Kaprion linnan voudiksi siirtyneestä Erik Vilkenistä (Husgafvel) polveutuvat nykyiset Husgafvelit.
Suvun jäseniä

Anton Salmenkylä, alk. Anton Husgafvel (1900–1980), suomalainen pikajuoksija
Matti Salmenkylä, suomalainen urheilutoimittaja, Anton Husgafvelin poika
Juhani Salmenkylä (1932–2022), suomalainen suunnistaja ja koripalloilija, Anton Husgafvelin poika
Leena Salmenkylä-Mattila (s. 1958), suunnistuksen maailmanmestari, Juhani Salmenkylän tytär
Avioliiton kautta sukuun liittyy myös:
Pirkko Salmenkylä, o.s. Niemi (1932–2015), koripalloilija, suunnistaja ja arkkitehti, Juhani Salmenkylän puoliso