stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itse ilkimys
Kehitys ja käsikirjoitus > Musiikki

Elokuvan soundtrack Despicable Me: Original Motion Picture Soundtrack julkaistiin 6. heinäkuuta 2010. Se sisältää Pharrell Williamsin kirjoittamia ja esittämiä uusia kappaleita. Soundtrackillä esiintyvät myös Destinee & Paris, The Sylvers, Robin Thicke ja Bee Gees.
Markkinointi ja julkaisu

Universal Pictures hankki elokuvan markkinointikampanjaa varten 75 miljoonan dollarin arvosta lisenssi- ja mainoskumppaneita. Elokuvan muita markkinointikumppaneita olivat muun muassa Airheads, Church's Chicken, Hungry Jack's, Color Me Mine, American Express, Kodak, IHOP ja Best Buy. Myös elokuvaan perustuva Itse ilkimys -peli julkaistiin eri alustoilla.
Itse ilkimys sai ensi-iltansa Annecyn kansainvälisillä animaatioelokuvafestivaaleilla 9. kesäkuuta 2010, minkä jälkeen elokuva sai ensi-iltansa 27. kesäkuuta Nokia-teatterissa Los Angelesissa. Muualla yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 9. heinäkuuta.
Itse ilkimys julkaistiin DVD:llä, Blu-ray:llä ja Blu-ray 3D:llä 14. joulukuuta 2010. Fyysiset kopiot sisältävät mm. kolme lyhytelokuvaa: Home Makeover, Orientation Day ja Banana.
Vastaanotto > Lipputulot

Itse ilkimys tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 251,6 miljoonaa ja muissa maissa 291,6 miljoonaa dollaria muilla, eli maailmanlaajuisesti yhteensä 543,2 miljoonaa dollaria. Se oli vuoden 2010 yhdeksänneksi tuottoisin elokuva.
Yhdysvalloissa ja Kanadassa Itse ilkimys julkaistiin yhdessä Predatorsin kanssa 9. heinäkuuta 2010. Avajaisviikonloppunaan elokuva tuotti 60,1 miljoonaa dollaria 3 476 teatterissa. Toisen viikonlopun tuotot putosivat 42 prosenttia 32,7 miljoonaan dollariin ja sen jälkeen kolmantena viikonloppuna vielä 24,1 miljoonaa dollaria. Itse ilkimys poistui elokuvateattereista 20. tammikuuta 2011 mennessä.
Vastaanotto > Arvostelut

Rotten Tomatoes -arvostelusivustolla Itse ilkimys -elokuvalla on 81 prosentin suosio 202 arvostelun perusteella, ja sen keskiarvo on 6,8/10. Sivuston mukaan: "Itse ilkimys lainaa paljon (ja älykkäästi) Pixarilta ja Looney Tunesilta, ja se on yllättävänkin harkittu, perheystävällinen elokuva, jossa on muutama oma yllätys." Metacritic, joka käyttää painotettua keskiarvoa, antoi Itse ilkimykselle pistemäärän 72 pistettä 100:sta 35 kriitikon perusteella, mikä tarkoittaa "yleisesti ottaen suotuisia arvosteluja". CinemaScore-järjestön kyselyn mukaan katsojat antoivat elokuvalle keskimäärin arvosanan "A" asteikolla A+-F. Julkaisustaan lähtien Itse ilkimystä on pidetty yhtenä parhaista koskaan tehdyistä animaatioelokuvista.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Steve Carell | Ville Haapasalo | Felonious Gru |
| Jason Segel | Reino Nordin | Vektori Perkins |
| Russell Brand | Jarmo Koski | tohtori Nefario |
| Kristen Wiig | Rinna Paatso | neiti Hattie |
| Miranda Cosgrove | Kristiina Brask | Margo |
| Dana Gaier | Tuuli Inkinen | Edith |
| Elsie Fisher | Maria Takaki | Agnes |
| Will Arnett | Pertti Sveholm | herra Perkins |
| Julie Andrews | Leena Uotila | Marlena Gru |
| Danny McBride | Juhani Rajalin | Fred McDade |
| Jack McBrayer | Aksu Palmen | huvipuiston laitteen ylläpitäjä |
| Rob Huebel | Antti Pääkkönen | uutistenlukija |
Aiheesta muualla

Aleksi Salonen: Itse ilkimys 14.10.2010. Filmgoer.fi. Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 17.8.2014.
Kathy Hochul

| Kathy Hochul |
| --- | --- |
 Hochul maaliskuussa 2024.
New Yorkin 57. kuvernööri
 24. elokuuta 2021−  
Varakuvernööri:  Andrea Stewart-Cousins (vt.) Brian Benjamin
Edeltäjä:  Andrew Cuomo
New Yorkin 42. varakuvernööri
 1. tammikuuta 2015 – 23. elokuuta 2021  
Kuvernööri:  Andrew Cuomo
Edeltäjä:  Robert Duffy
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen New Yorkin 26. vaalipiiristä
 1. kesäkuuta 2011 – 3. tammikuuta 2013  
Edeltäjä:  Chris Lee
Seuraaja:  Chris Collins
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1958 (ikä 66) Buffalo, New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Bill Hochul (vih. 1984)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Tutkinnot:  Syracusen yliopisto (1980) Amerikan katolinen yliopisto (1984)
Uskonto:  katolilaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
kathyhochul.com
Kathleen Courtney Hochul (s. 27. elokuuta 1958 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän on toiminut New Yorkin osavaltion 57. kuvernöörinä 24. elokuuta 2021 lähtien. Hän on osavaltion ensimmäinen naispuolinen kuvernööri.
Tausta

Kathleen Hochul, syntyjään Courtney, syntyi Buffalossa kuusilapsisen perheen toiseksi vanhimmaksi. Isä opiskeli ja toimi samalla toimistotyöntekijänä kun taas äiti oli kotiäiti. Perheellä oli taloudellisia vaikeuksia ja Kathleenin varhaislapsuuden aikana perhe asui asuntovaunussa terästehtaan lähettyvillä.
Opiskelleessaan Syracusen yliopistossa Kathleen aktivoitui ensi kertaa poliittisesti, kun hän liittyi kurssikirjojen korkeita hintoja vastustaviin mielenosoituksiin. Lisäksi hän oli mukana kampanjoimassa apartheidia vastaan. Hän valmistui kandidaatiksi valtiotieteistä Syracusesta vuonna 1980 ja jatkoi sittemmin opintojaan valmistuen juristiksi Amerikan katolisesta yliopistosta vuonna 1984.
Valmistuttuaan Courtney alkoi työskennellä asianajajatoimistossa Washingtonissa, muttei kokenut työtä mielekkääksi. Vuosina 1984–1986 hän työskenteli edustajainhuoneen jäsenen John LaFalcen avustajana, ja senaattori Daniel Patrick Moynihanin avustajana vuosina 1986–1988.
Poliittinen ura

Vuonna 1994 Hochul nimitettiin Hamburgin kaupungin valtuustoon paikan jäätyä tyhjäksi kesken kauden. Hänet valittiin samaan virkaan vaaleissa myöhemmin samana vuonna, ja hän uusi paikkansa vuosina 1998, 2002 ja 2006.
Vuonna 2011 Hochul asettui demokraattien ja WFP:n yhteiseksi ehdokkaaksi, kun New Yorkin 26. vaalipiirin paikka jä tyhjäksi kesken kauden ja siellä järjestettiin erilliset täyttövaalit. Hän voitti saatuaan 48 % äänistä. Kun vaalipiirien rajat piirrettiin uudelleen vuoden 2012 vaaleissa, Hochul hävisi paikkansa republikaanien Chris Collinsille. Vuonna 2014 Andrew Cuomo valitsi Hochulin varakuvernööriehdokkaakseen. Hochul aloitti varakuvernöörinä vuonna 2015 keskittyen taloushallintoon ja työpaikkojen luomiseen.
Cuomo voitti vuoden 2018 kuvernöörinvaalit ja Hochul jatkoi varakuvernöörinä.
Poliittinen ura > New Yorkin kuvernöörinä

Cuomo erosi kuvernöörin virastaan 10. elokuuta 2021 (astui voimaan vasta 24. elokuuta), koska häntä syytettiin epäsopivasta ja seksuaalissävytteisestä käytöksestä. Näin ollen hänen tilalleen uudeksi kuvernööriksi nousi Hochul, joka sanoi tuolloin, että Cuomon eropäätös oli oikea.
Helmikuussa 2022 New Yorkin demokraattinen puolue nimesi Hochulin ehdokkaakseen marraskuussa järjestettäviin kuvernöörinvaaleihin. Hochul oli jo kuvernööriksi noustessaan ilmoittanut, että aikoo asettua ehdolle vaaleissa ja oli nimityksen saadessaan kerännyt kampanjalleen jo 21 miljoonaa dollaria.
Hochul voitti republikaaneja edustavan vastaehdokkaansa Lee Zeldinin saatuaan 53,1 % äänistä. Hochul vannoi virkavalansa ensimmäisenä vaaleilla valittuna naiskuvernöörinä 1. tammikuuta 2023.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Hochul kannattaa oikeutta aborttiin ja kun Yhdysvaltain korkein oikeus kumosi Roe vastaan Wade -päätöksen, Hochul sanoi sen olleen "valtava vääryys".
Hochul on kannustanut liittovaltiota nopeuttamaan työlupien myöntämistä Yhdysvaltoihin suuntaaville maahanmuuttajille. Hän on sanonut sen olevan sekä humanitaarista työtä sekä ratkaisu New Yorkin työvoimapulaan.
Yksityiselämä

Opiskeluaikoinaan Courtney tapasi myös tulevan miehensä Bill Hochulin, joka opiskeli samassa yliopistossa. He menivät naimisiin vuonna 1984. Parilla on kaksi lasta ja yksi lastenlapsi. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Hochul on katolilainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kathy Hochul Wikimedia Commonsissa
New Yorkin kuvernöörit
G. Clinton
Jay
G. Clinton
Lewis
Tompkins
Tayler
D. Clinton
Yates
D. Clinton
Pitcher
Van Buren
Throop
Marcy
Seward
Bouck
Wright
Young
Fish
Hunt
Seymour
Clark
King
Morgan
Seymour
Fenton
Hoffman
J. Adams Dix
Tilden
Robinson
Cornell
Cleveland
Hill
Flower
Morton
Black
T. Roosevelt
Odell
Higgins
Hughes
White
J. Alden Dix
Sulzer
Glynn
Whitman
Smith
Miller
Smith
F. Roosevelt
Lehman
Poletti
Dewey
Harriman
Rockefeller
Wilson
Carey
M. Cuomo
Pataki
Spitzer
Paterson
A. Cuomo
Hochul
| n k Yhdysvaltain osavaltioiden ja territorioiden kuvernöörit |
| --- | --- |
 AL: Kay Ivey (R)  AK: Mike Dunleavy (R)  AZ: Katie Hobbs (D)  AR: Sarah Huckabee Sanders (R)  CA: Gavin Newsom (D)  CO: Jared Polis (D)  CT: Ned Lamont (D)  DE: John Carney (D)  FL: Ron DeSantis (R)  GA: Brian Kemp (R)  HI: Josh Green (D)  ID: Brad Little (R)  IL: J. B. Pritzker (D)  IN: Eric Holcomb (R)  IA: Kim Reynolds (R)  KS: Laura Kelly (D)  KY: Andy Beshear (D)  LA: John Bel Edwards (D)  ME: Janet Mills (D)  MD: Wes Moore (D)  MA: Maura Healey (D)  MI: Gretchen Whitmer (D)  MN: Tim Walz (D)  MS: Tate Reeves (R)  MO: Mike Parson (R)  MT: Greg Gianforte (R)  NE: Jim Pillen (R)  NV: Joe Lombardo (R)  NH: Chris Sununu (R)  NJ: Phil Murphy (D)  NM: Michelle Lujan Grisham (D)  NY: Kathy Hochul (D)  NC: Roy Cooper (D)  ND: Doug Burgum (R)  OH: Mike DeWine (R)  OK: Kevin Stitt (R)  OR: Tina Kotek (D)  PA: Josh Shapiro (D)  RI: Dan McKee (D)  SC: Henry McMaster (R)  SD: Kristi Noem (R)  TN: Bill Lee (R)  TX: Greg Abbott (R)  UT: Spencer Cox (R)  VT: Phil Scott (R)  VA: Glenn Youngkin (R)  WA: Jay Inslee (D)  WV: Jim Justice (R)  WI: Tony Evers (D)  WY: Mark Gordon (R)  DC: Muriel Bowser (pormestari) (D)     Territoriot:  AS: Lemanu Peleti Mauga (D)  GU: Lou Leon Guerrero (D)  MP: Arnold Palacios (sit.)  PR: Pedro Pierluisi (D)  VI: Albert Bryan (D) 
Puoluejakauma:  Republikaanit: 26 (26 osavaltiota) Demokraatit: 28 (24 osavaltiota, 3 territoriota, 1 liittopiiri) Sitoutumattomat: 1 (1 territorio)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC
Itseoppinut

Itseoppinut tai autodidakti on henkilö, joka on pääasiassa opettanut itsensä ilman koulutusta tai päätoimista mentoria.
Henkilö voi tulla itseoppineeksi lähes missä tahansa elämänsä vaiheessa. Jotkut ovat koulutettuja perinteisesti jollain alalla, mutta he voivat valita itsensä kouluttamisen toisella, usein aivan toisella kuin varsinaisen koulutuksensa alalla.
Itseoppiminen ja itseohjautuva oppiminen eivät ole välttämättä yksinäisiä prosesseja. Jotkut itseoppineet saattavat viettää paljon aikaa kirjastoissa tai kouluttavilla verkkosivuilla.
Kasvatustieteessä on tutkittu esimerkiksi itseohjautuvia oppimismenetelmiä.
Itseoppineisuutta tavataan kulttuuri- ja viihdealojen ammattilaisten keskuudessa. Kuvataiteessa itseoppineet voivat edustaa eri taidesuuntauksia.
Käännös suomeksi
Rauman normaalikoulu

Rauman normaalikoulu vuonna 2020.
Rauman normaalikoulu on Rauman kaupungissa sijaitseva peruskoulutuslaitos, jossa toimi luokka-asteet 1–9. Koulussa oli noin 300 oppilasta vuonna 2023. Normaalikoulu kuuluu Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekuntaan, joten se toimii opettajiksi opiskelevien harjoittelukouluna.
Aiheesta muualla

Koulun kotisivut
Sari Mällinen

Sari Elisabeth Mällinen (s. 12. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Sari Mällinen on naimisissa näyttelijä ja ohjaaja Erkki Saarelan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Mällinen kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lukiosta 1981 ja valmistui Teatterikorkeakoulusta 1986.
Mällinen näytteli valmistumisensa jälkeen kolmessa eri radioviihdesarjassa vuosina 1986–1988. Ryhmäteatterissa hän näytteli Timjamin roolissa Jussi Kylätaskun näytelmässä Merkonomi Blues vuonna 1986. Hän työskenteli Helsingin kaupunginteatterissa 1986–1997 ja KOM-teatterissa 1997–2008. Lisäksi Mällinen on näytellyt elokuvissa ja tv-sarjoissa.
Filmografia

Mona ja palavan rakkauden aika (1983)
Harmagedon (1986)
Linna (1986)
Näkemiin, hyvästi (1986)
Babarin joulu (1986)
Älä itke Iines (1987)
Pohjanmaa (1988)
Katsastus (1988)
Kuhmon huumaa (1989)
Rölli – hirmuisia kertomuksia (1991)
Uppo-Nalle (1991)
Vili Vilperi (1994–1997)
Karhujen jouluyllätys (1994)
Nooan saari (1997–1999)
Rikos & Rakkaus (1999)
Lakeuden kutsu (2000)
Eila (2003)
Antti Aamunen (2003–2006)
Tarpeettomia ihmisiä (2005)
Ja saapuu oikea yö (2012)
Nuoruustango (2017)
Elokuva-alan palkinnot

Ida Aalberg kannustuspalkinto (10 000 markkaa) 1991
Jussi-patsas 1992: Paras naissivuosa elokuvasta Rölli – hirmuisia kertomuksia (1991)
Jussi-patsas 2004: Paras naispääosa elokuvasta Eila (2003)
Aiheesta muualla

Sari Mällinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sari Mällinen Elonetissä.
Yle Elävä arkisto: Turkan lapset
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle
Myrskynsilmä (Rebecca Yarrosin kirja)

| Myrskynsilmä> Onyx Storm |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Rebecca Yarros
Kansitaiteilija:  Bree Archer Elizabeth Turner Stokes
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Red Tower Books
Julkaistu:  21. tammikuuta 2025
Suomennos
Suomentaja:  Laura Haavisto
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2. toukokuuta 2025
ISBN:  978-951-0-51495-5
Sarja: Empyreum
Edeltävä:  Rautaliekki
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Myrskynsilmä (engl. Onyx Storm) on yhdysvaltalaiskirjailija Rebecca Yarrosin kirjoittama fantasiaromaani. Se on viisiosaiseksi suunnitellun Empyreum-kirjasarjan kolmas osa, joka jatkaa romaania Rautaliekki. Englanninkielinen alkuteos ilmestyi 21. tammikuuta 2025 ja suomennos 2. toukokuuta 2025.
Teos

Yarros tiedotti romaanin valmistumisesta vuoden 2024 syyskuussa.
Romaanin kansikuvan ovat suunnitelleet Bree Archer ja Elizabeth Turner Stokes. Toisin kuin Siiveniskun kultainen tai Rautaliekin punertava kansi, Myrskynsilmän kansi on väriltään musta. Siinä on aikaisempien osien kansien tavoin lohikäärmeitä ja kultaisia grafiikoita.
Julkaisu ja markkinointi

Myrskynsilmä julkaistaan alkuperäiskielellä 21. tammikuuta 2025 ja teoksen kustantaa Red Tower Books. Laura Haaviston kääntämä suomennos romaanista ilmestyy 2. toukokuuta 2025 WSOY:n kustantamana.
Yarros ja kustantaja julkistivat Empyreum-kirjasarjan kolmannen osan englanninkielisen nimen ja julkaisupäivän 28. maaliskuuta 2024 julkaistussa tiedotteessaan. Romaanin kansikuva paljastettiin Today-ohjelman verkkosivuilla saman vuoden heinäkuussa. Marraskuussa naistenlehti Cosmopolitan julkaisi otteen romaanista verkkosivuillaan ja lehtensä talvinumerossa.
Romaanin julkaisuaikoihin Yarros kiertää muutamissa yhdysvaltalaissa kaupungeissa markkinoimassa kirjaansa. Tämän kirjakiertueen liput myytiin loppuun yhdessä päivässä. Myös kirjakauppaketju Barnes & Noble järjestää tapahtumia romaanin julkaisupäivänä. Viihdesivusto Screen Rantin mukaan vastaavat tapahtumat ovat olleet aikoinaan suosittuja, mutta viime vuosina suhteellisen harvinaisia. Niitä on järjestetty lähinnä tunnettujen ja pitkään kirjoittaneiden kirjailijoiden, kuten Sarah J. Maasin, teoksille. Sivuston mukaan julkaisutapahtumien järjestäminen kertoo sarjan suosiosta ja isojen kauppaketjujen luotosta julkaistavaan teokseen.
Aiheesta muualla

Onyx Storm The Empyrean Wikissä (englanniksi)
Luis de la Fuente

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Luis de la Fuente Castillo
Syntymäaika: 21. kesäkuuta 1961 (ikä 63)
Syntymäpaikka: Haro, Espanja
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: Espanja
Tehtävä: Päävalmentaja
Junioriseurat
1976-1978: Athletic Bilbao
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1978-1982 | Athletic Bilbao | 59 | (3) |
| 1981–1987 | Athletic Bilbao | 146 | (1) |
| 1987-1991 | Sevilla | 86 | (4) |
| 1991-1993 | Athletic Bilbao | 22 | (1) |
| 1993-1994 | Alavés | 35 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 348 | (12) |
Maajoukkue
| 1978-1979 | Espanja U18 | 4 | (0) |
| 1982-1984 | Espanja U21 | 4 | (0) |
| 1988 | Espanja U23 | 1 | (0) |
Valmennusura
1997-2000: Portugalete
2000-2001: Aurrerá
2006-2007: Athletic Bilbao
2009-2011: Athletic Bilbao
2011: Alavés
2013–2018: Espanja U19
2018-2022: Espanja U21
2021: Espanja U23
2022-: Espanja
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Luis de la Fuente Castillo (s. 21. kesäkuuta 1961 Haro) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen ammattilaispelaaja. Hän toimii Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Luis de la Fuente pelasi nuoruutensa Athletic Bilbaon nuorisoakatemiassa ja hän debytoi vuonna 1978 Segunda División B:ssä. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa maaliskuun 8. päivänä vuonna 1981. Ottelu oli vieraspeli Valenciaa vastaan.
Seuraavana kesänä 1982 De la Fuente nostettiin lopullisesti mukaan seuran edustusjoukkueeseen. Hän teki ensimmäisen ammattilaismaalinsa 26. maaliskuuta 1983 kotiottelussa Celta Vigoa vastaan.
Kesällä 1987 de la Fuente teki sopimuksen Sevillan kanssa. Vuonna 1991 hän palasi takaisin Athletic Bilbaoon.
De la Fuente siirtyi Deportivo Alavésiin vuonna 1993 ja lopetti pelaajauransa vuosi myöhemmin.
Ura valmentajana

De la Fuenten ensimmäinen valmennuspesti oli Club Portugaletessa, jossa hän toimi kolme vuotta. Kesällä 2000 hänet nimitettiin Segunda División B:ssä pelaavan CD Aurrerá de Vitorian päävalmentajaksi, mutta hänet erotettiin seuraavan vuoden maaliskuussa.
Vuonna 2006 de la Fuente palasi Athleticiin, aluksi reservien valmentajaksi.
Heinäkuussa 2011 de la Fuente nimettiin Alavésin valmentajaksi, mutta hänet erotettiin saman vuoden lokakuussa.
Espanjan nuorten maajoukkue
Kesällä 2013 de la Fuente aloitti Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen valmentajana. Joukkue voitti vuonna 2015 Euroopan-mestaruuden Kreikassa. Heinäkuussa 2018 hänestä tuli Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja Albert Celadesin erottua. Joukkue voitti vuonna 2019 Euroopan-mestaruuden Italiassa; loppuottelu  Saksaa vastaan päättyi 1–0.
De la Fuente valmensi Espanjan olympiajoukkuetta vuoden 2021 Japanin olympialaisissa. Joukkue saavutti hopeamitalin hävittyään loppuottelussa Brasilialle 1–2.
Espanjan A-maajoukkue
8. joulukuuta 2022 de la Fuente nimitettiin Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi, kun Luis Enrique erosi Espanjan jalkapallomaajoukkueen pudottua Marokolle puolivälierissä vuoden 2022 jalkapallon MM-kisoissa. Hänen sopimus julkistettiin virallisesti neljä päivää myöhemmin, ja hänen sopimuksensa on voimassa UEFA Euro 2024 turnaukseen asti. Espanja voitti kaudella 2022-23 järjestetyn Kansojen liiga kilpailun. Espanja voitti kesällä Euroopan mestaruuskilpailut 2024 pelaten finaalissa 2-1 Englantia vastaan.
Imatran Pallo-Salamat

Imatran Pallo-Salamat (lyh. PaSa) oli imatralainen urheiluseura, joka perustettiin vuonna 1963 Imatran Pallon (ImPa) ja Ylä-Vuoksen Palloseuran (YVPS) yhdistyessä. Seuran alkuperäiset lajit olivat jalkapallo ja jääpallo. Jääpallossa seura on tunnettu vuodesta 1984 nimellä PaSa Bandy ja jalkapallossa vuodesta 1997 nimellä FC PaSa.
PaSan parhaat saavutukset jääpallossa ovat SM-sarjan kuudes sija, C- (1999, 2015), D- (2009, 2013) ja E- (2008) junioreiden Suomen-mestaruudet sekä D- (2011, 2012) ja C- (2013) junioreiden Suomen-mestaruus hopeat.  Pääsarjassa se on pelannut yhteensä kahdeksan kautta.
Jalkapallossa PaSa on pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kaksi kautta (1967, 1972) ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla kolme kautta (1993–1994, 1998). Jalkapallossa seuran edustusjoukkue pelasi Kolmosessa ja reservijoukkue Kutosessa, kunnes vuonna 2012 seura lakkautettiin.
Vuonna 1997 seura aloitti salibandytoiminnan nimellä SB PaSa ja 2000-luvulla seuraan on perustettu myös racketlonjaosto RC PaSa. PaSa oli yksi Suomen racketlonliiton perustajista vuonna 2005.
Aiheesta muualla

FC PaSa (Arkistoitu – Internet Archive)
PaSa Bandy
Pii (nimi)

Pii on suomalainen naisen ja miehen etunimi.
Suomessa nimi Pii oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu tammikuuhun 2025 mennessä 91 naiselle ja alle 30 miehelle. Lisäksi Pi-nimisiä naisia on noin 40–50.
Pii tai Pi-nimisiä

Pi Berg, oik. Ida Maria Berg-Myklebust (1900–1079), suomenruotsalainen runoilija
Pi Sarpaneva, oik. Ann-Mari Sarpaneva (1933–2019), suomalainen sisustusarkkitehti
Pii, oik. Pirkko Kolbe (1903–2008), suomalainen toimittaja ja pakinoitsija
Kuvitteellisia Pii-nimisiä

Pii Marin, päähenkilö Eppu Nuotion kirjassa "Musta"
Thomas Caron

| Thomas Caron> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. elokuuta 2000 (ikä 24) Candiac, QC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  HPK
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
Aik. seurat:  Manitoba Moose (AHL) Trois-Rivières Lions (ECHL) Norfolk Admirals (ECHL) Idaho Steelheads (ECHL)
Thomas Caron (s. 29. elokuuta 2000 Candiac, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Quebec Remparts varasi Caronin 62. pelaajana QMJHL:n varaustilaisuudessa 2016. Samana kesänä hänet varasi myös Granby Inouk 133. pelaajana QJHL:n varaustilaisuudessa. Caron pelasi kauden 2016–2017 vielä QMAAA:n Collège Charles-Lemoyne Riverainsissa. Kaudella 2017–2018 hän debytoi Rempartsin QMJHL-joukkuessa, jossa Caron pelasi 14 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi myös Inoukin QJHL-joukkueessa 15 runkosarja- ja yhdeksän pudotuspeliottelua. Kauden 2018–2019 Caron pelasi suurimmaksi osaksi Rempartsissa, jossa hän pelasi 42 runkosarjaottelua tehopistein 8+13=21 ja neljä pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Caron pelasi osan kaudestaan myös Inoukissa tehden 19 runkosarjaottelussa 35 tehopistettä.
Kauden 2019–2020 Caron pelasi kokonaan Quebec Rempartsin QMJHL-joukkueessa tehden 60 runkosarjaottelussa 27 tehopistettä. Hän voitti myös liigan jäähypörssin 115 minuutillaan. Koronaviruspandemian lyhentämällä kaudella 2020–2021 Caron toimi joukkueen kapteenina. Hän teki runkosarjassa 30 ottelussa tehot 12+10=22. Caron jakoi Rempartsin sisäisen maalipörssin toisen sijan Théo Rochetten kanssa edellään Nathan Gaucher. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +9.
Lokakuussa 2021 Caron teki ammattilaistryout-sopimuksen AHL-joukkue Manitoba Moosen kanssa. Joulukuussa hän sai seuraan jatkosopimuksen loppukaudeksi 2021–2022. Caron pelasi AHL:ssä tulokaskautensa aikana 40 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6. Heinäkuussa 2022 hän teki Moosen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kausi 2022–2023 Caronilla jäi loukkaantumisen vuoksi rikkonaiseksi. Hän pelasi AHL:ssä seitsemän ottelua. Caron pelasi myös 17 ottelua ECHL-joukkue Trois-Rivières Lionsin vahvuudessa. Heinäkuussa 2023 hän teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen Moosen kanssa. Kaudella 2023–2024 Caron pelasi AHL:ssä kahdeksan ottelua. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan ECHL-joukkue Norfolk Admiralsissa, jossa Caron pelasi 45 runkosarjaottelua tehopistein 6+13=19 ja 12 pudotuspeliottelua tehopistein 3+3=6.
Syyskuussa 2024 Caron teki vuoden mittaisen ECHL-sopimuksen Idaho Steelheadsin kanssa. Hän pelasi siellä 31 ottelua tehden 26 tehopistettä, kunnes tammikuussa 2025 seura kauppasi Caronin Indy Fueliin vaihdossa hyökkääjä Andrew Bellantiin. Hän ei kuitenkaan ehtinyt pelata joukkueessa otteluakaan, kun Caron päätti siirtyä pelaamaan Eurooppaan. Noin puolitoista viikkoa myöhemmin hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden 2024–2025 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon.
Ura > Maajoukkueura

Caron edusti Canada Eastin joukkuetta World Junior A Challengessa vuonna 2018.