stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zach Hyman
Palkinnot ja saavutukset

| Palkinto | Kausi | Lähde |
| --- | --- | --- |
OJHL
| OJHL:n North-West konferenssin ensimmäinen tähdistö | 2010–11 |  |
| OJHL:n herrasmiespelaaja | 2010–11 |  |
CJHL
| CJHL:n vuoden paras pelaaja | 2010–11 |  |
College
| Bates/Deskins Award | 2014 |  |
| GLI Turnauksen tähdistöjoukkue | 2014 |  |
| All-Big Ten First Team | 2014–15 |  |
| AHCA West First-Team All-American | 2014–15 |  |
| Big Ten paras pistemies | 2014–15 |  |
| Big Ten All-Tournament Team | 2015 |  |
| Coach Wooden Citizenship Cup Awardin finalisti | 2015 |  |
| Hobey Baker Awardin finalisti | 2015 |  |
| Capital One First Team Academic All-District Selection | 2015 |  |
| Capital One Academic All-America Division I Men's At-Large Team | 2015 |  |
| University of Michigan vuoden urheilija | 2015 |  |
| NSCA All-American Strength and Conditioning Athlete of the Year | 2015 |  |
| Joseph E. Barss Award "joukkuepelaaja" | 2014–15 |  |
| Hal Downes Trophy "arvokkain pelaaja" | 2014–15 |  |
| Doc Losh Trophy "paras pistemies" | 2014–15 |  |
| Carl Isaacson Trophy "paras opiskelijaurheilija" | 2014–15 |  |
Kirjailijanura

Jääkiekkouransa lisäksi Hyman on lisäksi tehnyt kirjailijana sopimuksen Random Housen kanssa.
Hymanin palkittu lastenkirja "The Bambino and Me" (Bambino ja minä) sijoittuu 1920-luvun New Yorkiin ja kertoo nuoresta Yankeesin kannattajasta Georgesta, joka ihailee Babe Ruthia ja kantaa tämän baseball -korttiaan mukana kaikkialla. Hänen toinen kirjansa, “Hockey Hero” (Arkistoitu – Internet Archive) julkaistaan lokakuussa 2015 ja se kertoo ujosta jääkiekkoilijasta, joka joutuu pelaamaan veljensä varjossa ja lopulta tekee unelmastaan totta.
Hyman on tehnyt Penguin Random Housen kanssa sopimuksen kahdesta muusta kirjasta, jotka julkaistaan vuosina 2016 ja 2017.
Muut lähteet

Zach Hyman The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Zach Hyman Eurohockey.com. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Zach Hyman
Zach Hyman (oikea) veljensä Spencerin kanssa.
Käännös suomeksi
Ana María Hernández Salgar

Ana Maria Hernandez vuonna 2019.
Ana María Hernández Salgar (1972) on kolumbialainen akateemikko ja poliittinen vaikuttaja kansainvälisten suhteiden alalla. Hän on myös kansainvälisten suhteiden, politiikan ja yhteistyön osaston johtaja Alexander von Humboldt Biological Resources Research Institutessa.
Toukokuussa 2019 hänet valittiin Robert ”Bob” Watsonin tilalle puheenjohtajaksi IPBES:iin, joka on Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneeli IPCC:n rinnakkaisjärjestö. Samana vuonna RCN Radio -radioasema teki Hernándezista haastattelun, jonka keskustelun aiheena oli toukokuussa julkaistu IPBES:n ympäristön monimuotoisuutta ja uhkia käsittelevä Global Assessement on Biodiversity and Ecosystem Services -arviointiraportti..
Aiheesta muualla

IPBES:in organisaatio
All Other Lights Go Out

| All Other Lights Go Out Underwater Sleeping Society |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 31. tammikuuta 2007
 Kesto: 47.08
 Levy-yhtiö: New Music Community
Listasijoitukset
  13.
Underwater Sleeping Societyn muut julkaisut
| Future On A Plate 2004 | All Other Lights Go Out 2007 | The Dead Vegas 2008 |
All Other Lights Go Out on indie rock/pop-yhtye Underwater Sleeping Societyn 31. tammikuuta 2007 julkaistu toinen studioalbumi.
Kappaleet

Quiet Musik – 3.42
Planetarium – 4.34
Silence Teaches You How To Sing – 4.17
The Shining – 4.45
-P – 5.28
We´re Gonna Make You Move – 4.52
Madwheels – 3.14
Missiles – 4.02
Ending Roger´s dream – 4.28
How To Get Overseas – 7.40
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Þorlákur Runólfsson

Þorlákur Runólfsson (1086–1133) oli islantilainen pappismies, josta tuli Islannin kolmas piispa vuodesta 1118 kuolemaansa 1133 asti. Hänen toimialueensa oli Skálholtin hiippakunta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Gissur Ísleifsson | Skálholtin piispa   | Seuraaja: Magnús Einarsson |
Ydinräjähteen rauhanomainen käyttö

Projekti Chariot tuli lähimmäksi toteutusta Yhdysvaltain rauhanomaisista ydinräjäytyssuunnitelmista. Hankkeen tavoitteena oli louhia valtamerisatama Alaskaan vetypommeja käyttäen.
Ydinräjähteen rauhanomainen käyttö (PNE, lyhenne sanoista Peaceful nuclear explosion) on ydinräjähteiden käyttöä esimerkiksi taloudellisen hyödyn saavuttamiseksi. Sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto selvittivät ydinräjähteiden mahdollisia rauhanomaisia käyttökohteita 1960–1980-luvuilla. Räjähteiden käyttöä esitettiin esimerkiksi suurten maansiirtotöiden yhteydessä, kuten kanavien ja kallioleikkausten rakentamisessa.
1960-luvun alulta 1980-luvun lopulle kummatkin silloiset suurvallat, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto tekivät ydinkokeita, joissa tutkittiin ydinaseiden rauhanomaisia käyttökohteita. Vuosina 1945–1996 räjäytetyistä noin 2 050 ydinkokeesta noin seitsemän prosenttia, eli noin 150 tehtiin rauhanomaisesti. Kokeet eivät tosin merkittävästi poikenneet sotilaallisista ydinkokeista sivuvaikutustensa ja käytettyjen ydinpommien rakenteen osalta.
Toiminta Yhdysvalloissa

Ydinpommien rauhanomaisten käyttökohteiden tutkimus käynnistyi Yhdysvalloissa kesällä 1957 atomienergiakomission (AEC) käynnistettyä operaatio Plowshare -nimellä tunnetuksi tulleen tutkimushankkeen, jonka puitteissa selvitettiin ydinpommien käyttöä esimerkiksi maansiirtotehtävissä, öljy- ja kaivosteollisuudessa. Ydinpommeja esitettiin käytettäväksi esimerkiksi merenpinnan tasossa kulkevan Panaman kanavan rakentamiseen ja kallioleikkauksen räjäyttämiseen moottoritien oikaisua varten. Hankkeen puitteissa tutkittiin myös ydinräjähteiden käyttöä tekojärvien ja maanalaisten varastoluolien rakentamiseen, sekä palavien maanalaisten öljy- ja kaasulähteiden sammuttamiseen.
Öljyteollisuuden käyttökohteet vaikuttivat Plowshare-ohjelman lupaavimmilta, sillä kokeellisilla ydinräjäytyksillä onnistuttiin tehostamaan tuotantoa. Näiden käyttökohteiden ongelmaksi muodostui tosin se, että ydinpommien käyttö teki porattavasta kaasusta ja öljystä käyttökelvotonta sen muuttuessa radioaktiiviseksi.
Maansiirtotehtävistä ainoa toteutusta lähelle tullut hanke oli projekti Chariot, jonka tavoitteena oli valtamerisataman rakentaminen vetypommiräjäytyksillä Cape Thompsoniin, Alaskaan. Hanketta ei tosin lopulta toteutettu, sillä oli epäselvää riittäisikö satamalle käyttöä ja olisivatko sen tuottamat hyödyt rakentamiseen liittyviä riskejä ja kustannuksia suuremmat.
Toiminta Yhdysvalloissa > Kokeet

Kesällä 1957 käynnistetyn operaatio Plowsharen ydinkoetoimintaa petasi saman vuoden syyskuussa toteutettu operaatio Plumbbobin Rainer-ydinkoe, jossa testattiin radioaktiivisen laskeuman eliminoimista räjäyttämällä 1,7 TNT-kilotonnin ydinpommi noin 270 metriä maan alla. Räjäytys ei kuulunut varsinaisesti Plowshare-tutkimushankkeeseen, vaikka sen tuloksilla oli suuri merkitys alkuvaiheessa olleelle hankkeelle.
Suurvaltojen kolmen vuoden ydinkokeiden keskeytyksen päättyi syyskuussa 1961 Neuvostoliiton jatkettua ydinkokeitaan räjähdysteholtaan suurimmalla siihenastisella koesarjalla. Plowshare-ohjelman omat räjäytykset käynnistyivät jo saman vuoden joulukuussa, kun projekti Gnomen kolmen kilotonnin ydinpommi räjäytettiin maanalaisessa suolakerrostumassa Carlsbadissa, New Mexicon osavaltiossa. Gnome-kokeen tavoitteena oli tuottaa tietoa ydinräjähdyksen lämpövaikutuksista, isotooppituotannosta, neutronifysiikasta ja suolakerrostumien seismisistä ominaisuuksista.
Ohjelman seuraava ydinkoe tehtiin seuraavan vuoden heinäkuussa, kun 104 kilotonnin Sedan-pommi räjäytettiin Nevadan aluealueella. Kokeen tavoitteena oli tutkia ydinpommien käyttömahdollisuuksia suurissa maansiirtotöissä, kuten kanavien ja satamien kaivamisessa. Kokeen ydinräjähdyksellä siirrettiin 12 miljoonaa tonnia maa-ainesta, sen synnyttäessä samalla maailman suurimman ihmisen tekemän kraatterin. Kokeen sivuvaikutuksena syntyi tosin myös laaja laskeuma, joka satoi Nevadan ja Utahin osavaltioihin.
Joulukuussa 1967 tehty Gasbuggy-koe oli ohjelman ensimmäinen viranomaisten ja yksityisten tahojen yhteistyönä toteutettu ydinkoe. Kokeessa selvitettiin ydinräjähdysten käyttömahdollisuuksia maakaasuteollisuuden kaasuntuotannon tehostamisessa.
Maaliskuussa 1968 tehdyssä Buggy-kokeessa kokeiltiin ydinaseiden käyttöä maansiirtotehtävissä rivimäisinä räjäytyksinä. Kokeessa räjäytettiin viisi erillistä 1,08 kilotonnin ydinpommia vaakasuorana linjana. Plowshare-ohjelman voimakkain ydinräjäytys tehtiin osana Flask-koetta, jossa räjäytettiin kolme eritehoista (105, 90 ja 40 kt) ydinpommia maansiirtokäytön tutkimiseksi.
Ohjelman viimeinen ydinkoe, Rio Blanco tehtiin toukokuussa 1973. Kokeessa räjäytettiin kolme 33 kilotonnin ydinpommia samanaikaisesti samassa porausreiässä. Kokeessa tutkittiin Gasbuggy-kokeen tavoin ydinpommien käyttömahdollisuuksia maakaasuteollisuudessa.
Operaatio Plowshare lopetettiin vuonna 1977, jolloin ohjelmaan oli käytetty yli 770 miljoonaa dollaria. Ohjelman puitteissa toteutettiin vuosina 1961-1973 kaikkiaan 27 rauhanomaista koetta, joista 23 tapahtui Nevadan koealueella ja neljä New Mexicon ja Coloradon osavaltioissa. Yhtäkään räjäytyksistä ei tehty puhtaasti kaupallisiin tarkoituksiin.
Toiminta Neuvostoliitossa

Neuvostoliiton tekemistä 715 ydinkokeesta noin 17 prosenttia, eli 124 koetta tehtiin rauhanomaisissa tarkoituksissa. Kokeita tehtiin vuosina 1965–1988 kaikkiaan 80 Venäjällä, 39 Kazakstanissa ja viisi Ukrainassa, Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Kokeet toteutettiin ”Ydinaseita kansallisen talouden hyväksi” -nimityksellä tunnetun ohjelman alaisuudessa.
Toiminta muissa maissa

Muut ydinasevaltiot eivät ole suorittaneet rauhanomaisia kokeita lukuun ottamatta Intiaa, joka väitti ensimmäisen vuonna 1974 tekemänsä ydinkokeen olleen rauhanomainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Plowshare Wikimedia Commonsissa
Esitettyjä merenpinnan tasossa kulkevan Tyynenmeren–Atlantin kanavan rakennuspaikkoja Keski-Amerikassa.
Gnome-kokeen synnyttämä maanalainen luola.
Buggy-kokeen kraatteri
Worst Part Is Over

| ”Worst Part Is Over” Anna Abreu feat>  Redrama |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Rush
 Julkaistu: 25. huhtikuuta 2011
 Tuottaja(t): Jukka Immonen
 Kesto: 03.28
 Levy-yhtiö: Sony Music
Anna Abreun muut singlet
| ”Hysteria” 2010 | ”Worst Part Is Over” 2011 | ”Stereo” 2011 |
Worst Part Is Over on Anna Abreun neljännen albumin Rush toinen single, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2011. Kappaleella on mukana myös rap-artisti Redrama.
Kappaleet

Worst Part Is Over (feat. Redrama) – 3.28
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen latauslista: 24 
Suomen virallinen singlelista: –
Radiolista: 12
Amunet

Amunet tai Amaunet (muinaisegyptin "Kätketty (nainen)") oli muinaisessa Egyptissä palvottu jumalatar. Joidenkin egyptiläisten myyttien mukaan Amunet oli Horuksen ja Hathorin tytär. Amunet oli Amon-jumalan naispuolinen vastine ja kuului Hermopoliksen ogdoadiin, jumalkahdeksikkoon, jonka uskottiin hallineen maailmaa ennen luomista. 12. dynastian aikaan mennessä Mut oli syrjäyttänyt Amunetin Amon-jumalan puolisona.
Aiheesta muualla

Amun - King of the Egyptian Gods Ancient Egyptian Gods. Viitattu 28.7.2018.
The Goddess: Amunet Egyptian Witchcraft. Viitattu 28.7.2018.
Þorsteinn Erlingsson

Þorsteinn Erlingsson (27. syyskuuta 1858 Fljótshlíð – 28. syyskuuta 1914 Reykjavík) oli islantilainen romantiikan runoilija.
Hän oli ateisti ja sosialisti.
Hän kuoli keuhkokuumeeseen. Hänet on haudattu Hólavallagarður við Suðurgötulle Reykjavíkissa.
Hän oli kahdesti naimisissa. Hänella oli kaksi lasta toisen vaimonsa kanssa.
Þorrablót

Þorrablót on islantilainen keskitalvenjuhla, jolloin syödään súrmaturiä eli heran avulla säilöttyä ruokaa, verimakkaraa, kärvennettyjä lampaanpäitä ja säilöttyjä pässin kiveksiä sekä erityisenä erikoisuutena hákarlia. Ruoka voidaan nauttia islantilaisen paloviinan (brennivín) kanssa.
Þorkell Sigurbjörnsson

Þorkell Sigurbjörnsson (16. heinäkuuta 1938 Reykjavík – 30. tammikuuta 2013 Kópavogur) oli islantilainen säveltäjä. Hän aloitti musiikin opiskelun Reykjavíkissa ja lähti sitten Yhdysvaltoihin, jossa sai maisterin arvon sävellyksessä vuonna 1961 opiskeltuaan Kenneth Gaburon ja Lejaren Hillerin johdolla. Hän osallistui myös kesäkursseille Darmstadtissa, Nizzassa ja Tanglewoodissa.
Þorkell toimi Islannin säveltäjäliiton puheenjohtajana vuosina 1983–88. Hän oli yksi nimensä mukaisesti uuteen musiikkiin keskittyneen Musica Nova -ryhmän johtajista. Hän opetti Reykjavíkin musiikkikorkeakoulussa ja Islannin taideyliopistossa.
Þorkell tunnetaan parhaiten hengellisestä kuoromusiikistaan, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia orkesteriteoksia, viisi jousikvartettoa, elektronista musiikkia ja Bayreuthissa vuonna 2004 kantaesitetty kamariooppera Grettir. Þorkell sai Hamlinen yliopistosta kunniatohtorin arvon vuonna 1999. Hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Yleisön pyynnöstä

| Yleisön pyynnöstä Problems? |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981
 Julkaistu: 1981
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Johanna
Problems?in muut julkaisut
| Katupoikia 1980 | Yleisön pyynnöstä 1981 | Kaupungin valot 1982 |
Yleisön pyynnöstä on suomalaisen Problems? -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981.
Kappaleet > A-puoli

Ikkuna rock
Alkuaine
Sun aikas on ohi
Hello Uurainen
Aurinko antaa iloa
Rakkauden unta
Kappaleet > B-puoli

Keskiyö
Tiikerivisti
Älä ole mainos
Vankka ankka
Keskellä tulien
Viimeinen baletti
Albatrellaceae

| Albatrellaceae |
| --- | --- |
 Lampaankääpä (Albatrellus ovinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Albatrellaceae  Pouzar (1966)
Suvut
 Lampaankäävät (Albatrellus)  Karikekäävät (Byssoporia)  Fevansia  Jahnoporus  Leucogaster  Leucophleps  Mycolevis  Polyporoletus  Scutiger 
Katso myös
   Albatrellaceae Wikispeciesissä   Albatrellaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Albatrellaceae on Russulales-lahkoon kuuluva sieniheimo, joka sisältää 9 sukua ja 69 lajia. Suurin osa heimoon kuuluvista lajeista tuottaa lakillisia ja jalallisia itiöemiä.
Käännös suomeksi
Amur-luokan sukellusvene

| Amur-luokka |
| --- | --- |
 Amur 1650:n pienoismalli

Tekniset tiedot
Uppouma:  1765 t (Amur 1650) 1150 t (Amur 950)
Pituus:  58,8 m
Leveys:  5,65 m
Syväys:  6,4 m
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Meritorjunta:  4 533 mm torpedoputkea, joihin 16 torpedoa 10 VLS-siiloa
Amur-luokan sukellusveneet ovat venäläisiä vientiin Lada-luokan aluksista kehitettyjä dieselkäyttöisiä 677-tyypin sukellusveneitä, jotka on suunnitellut TsKB Rubin Pietarissa ja jotka valmistaa Admiralty Shipyards Pietarissa. Sukellusvenettä on kahta tyyppiä, Amur 1650 (1 765 tonnia) ja pienempi Amur 950 (1 150 tonnia).
Alukset ovat niin kutsuttuja neljännen sukupolven sukellusveneitä, jotka kykenevät laukaisemaan ohjuksia samanaikaisesti useaan maaliin. Alusten kaikuluotainvaste on paljon pienempi kuin Kilo-luokan veneiden ja ne on varustettu nykyaikaisin elektronisen sodankäynnin järjestelmin. Ne on suunniteltu toimimaan kaikilla merialueilla lukuun ottamatta jäätiköiden peittämiä alueita.
Aluksia ei ole toimitettu asiakkaille.
Aiheesta muualla

TsKB Rubin Amur
Yubitsume

Miehen käsi, johon on tehty yubitsume
Yubitsume (jap. 指詰め, ”sormen lyhennys”) on japanilainen, yakuza-rikollisjärjestöjen käyttämä rituaali, jossa järjestön jäsen amputoi itseltään sormen pyytääkseen anteeksi virhettään tai rikottuaan järjestön sääntöjä. Amputointi voi tapahtua vapaaehtoisesti tai pakottamalla.
Yubitsume sai alkunsa bakuto-uhkapelaajilta peloterangaistuksena. Vuoden 1993 tutkimuksessa 45 prosenttia yakuzoista oli tehnyt yubitsumen, 15 prosenttia useamman kerran. Kaikki yubitsumen tehneet eivät ole välttämättä yakuzoita: vuodelta 2005 tunnetaan tapaus, jossa sormensa leikkasi irti lääkärin avustuksella myös yakuzalle velkaa ollut liikemies. Nykyisin yubitsume on harvinaistunut, sillä yakuzat eivät halua erottautua liikaa ympäröivästä yhteiskunnasta. Yleisiä rangaistuksia ovat sen sijaan taloudelliset rangaistukset ja erottaminen järjestöstä.
Ana Kvrgić

| Ana Kvrgić> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1970 (ikä 54) Zagreb, Kroatia
Kansalaisuus:  Kroatia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Aiheesta muualla
IMDb 
Ana Kvrgić (s. 12. maaliskuuta 1970 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten vuosina 2013–2014 esitetystä kroatialaisesta Zora dubrovacka -telenovelasta. Hän valmistui näyttelijäksi vuonna 1999, ja hän on television lisäksi näytellyt teatterissa.
Valikoitu filmografia > Televisio

Zora dubrovacka, Dijana Kesovija (2013-2014)
Zakon ljubavi, Lucijan lääkäri (2008)
Aiheesta muualla

Ana Kvrgić Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Worship the Eternal Darkness

| Worship the Eternal Darkness Archgoat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. marraskuuta 2021
 Kesto: 41.35
 Levy-yhtiö: Eitrin Editions
Listasijoitukset
  9. (albumilista)    6. (fyysinen albumilista)
Archgoatin muut julkaisut
| The Luciferian Crown 2018 | Worship the Eternal Darkness 2021 | All Christianity Ends 2022 |
Worship The Eternal Darkness on Archgoatin viides studioalbumi, joka julkaistiin 26. marraskuuta 2021.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Intro | 0.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Heavens Ablaze | 3.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Black Womb Gnosis | 4.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | All Christianity Ends | 5.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | In Extremis Nazarene | 3.35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Rats pray | 4.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Empyrean Armageddon | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Blessed in the Light of Lucifer | 4.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Worship the eternal Darkness | 3.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Burial of Creation | 6.13 |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Imperiumi: 8/10
Aiheesta muualla

Worship the Eternal Darkness Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Worship the Eternal Darkness Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Albert Costa

| Albert Costa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1975  Lleida 
Tennispelaaja
Pituus:  180  cm
Paino:  78 kg
Kätisyys:  oikeakätisyys
Ammattilaisena:  1993–
Palkintorahat:  7 685 228 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  6  (22. heinäkuuta 2002)
Voitot/tappiot:  385–273
Nelinpeli
Paras sijoitus:  102  (12. tammikuuta 2004)
Voitot/tappiot:  30–57
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Albert Costa Casals (s. 25. kesäkuuta 1975 Lleida, Katalonia) on espanjalainen entinen tennispelaaja. Hänen uransa suurin voitto oli Ranskan avointen kaksinpelin mestaruus vuodelta 2002.
Ura > Uran alku

Costa alkoi pelata tennistä viiden vuoden iässä. Juniorivuosinaan hän ylsi vuonna 1993 Ranskan avointen poikien kaksinpelin loppuotteluun, jossa hän hävisi maanmiehelleen Roberto Carreterolle. Hän aloitti ammattilaisuransa myöhemmin samana vuonna.
Vuonna 1994 Costa voitti kaksi haastajatason massakenttäturnausta, vuoden alussa Mar del Platassa Argentiinassa ja kesällä Torinossa Italiassa, ja teki debyyttinsä kolmen Grand Slam -turnauksen, Ranskan avointen, Wimbledonin tennisturnauksen ja Yhdysvaltain avointen kaksinpelin pääsarjassa. Hänen ensimmäinen ottelunsa Ranskan avoimissa oli ykkössijoitettua Pete Samprasia vastaan, joka voitti ottelun suoraan kolmessa erässä.
Syyskuussa 1994 Costa nousi ensimmäisen kerran ATP:n kaksinpelin maailmanlistan 50:n kärkeen. Kauden päätteeksi hänet nimettiin ATP-kiertueen vuoden tulokkaaksi.
Ura > Kaudet 1995–1998

Costa otti vuonna 1995 Kitzbühelissä ensimmäisen ATP-tason turnausvoittonsa. Massalla pelatun turnauksen loppuottelussa hän kaatoi Itävallan Thomas Musterin viiden erän kamppailun jälkeen. Aiemmin samana vuonna hän oli kohdannut Musterin kahdesti, Estorilin massakenttäturnauksen loppuottelussa ja Ranskan avointen puolivälierissä, ja hävinnyt. Estorilin turnauksen lisäksi hän oli myös Casablancan turnauksen loppuottelun häviävänä osapuolena. Costa nousi kaksinpelin maailmanlistan 30:n kärkeen ensi kerran kesäkuussa 1995 ja oli kauden aikana parhaimmillaan sijalla 21.
Kaudella 1996 Costa vei voiton kolmessa turnauksessa, Gstaadissa, San Marinossa ja Bournemouthissa, jotka kaikki pelattiin massalla, ja kärsi loppuottelutappion kahdessa turnauksessa, Monte Carlon  Mercedes-Benz Super 9 -sarjaan (nykyisin ATP Masters Series) kuuluneessa turnauksessa ja Dubaissa kovalla kentällä pelatussa turnauksessa. Dubain turnaus on ainoa kovalla alustalla pelattu kaksinpeliturnaus, jonka loppuottelussa hän ammattilaisurallaan pelasi. Vuoden 1996 alussa Costa pelasi ensimmäisen kerran Australian avoimissa ja heinäkuussa hän pelasi ensimmäisessä olympiaturnauksessaan, jossa hän putosi toisella kierroksella. Costa oli vuonna 1996 kaksinpelin maailmanlistalla korkeimmillaan sijalla 13.
Vuonna 1997 Costa otti kaksi turnausvoittoa, Barcelonassa ja Marbellassa, ja oli osa Espanjan voittoisaa World Team Cup -joukkuetta. Grand Slam -turnauksista hän menestyi parhaiten Australian avoimissa, joissa hän pääsi puolivälieriin, joissa Pete Sampras voitti hänet viiden erän jälkeen. Huhtikuussa 1997 hän nousi maailmanlistan kymmenen kärkeen, sijalle yhdeksän, jolla hän pysyi yhden viikon. Sijoitus oli vuoteen 2002 asti hänen parhaansa. Kaudella 1998 Costa voitti niin ikään kaksi turnausta, Kitzbühelissä ja Hampurissa. Hampurin toukokuinen turnaus. jonka loppuottelussa hän voitti maanmiehensä Àlex Corretjan, on ainoa Masters-sarjan turnaus (silloin vielä Mercedes-Benz Super 9 -sarjan), jonka hän urallaan voitti. Costa ylsi myös Rooman Super 9 -turnauksen loppuotteluun, mutta ei pystynyt pelaamaan Marcelo Ríosia vastaan loukkaantumisen vuoksi, ja Bournemouthin turnauksen loppuotteluun.
Ura > Kaudet 1999–2002

Kaudella 1999 Costa voitti kolme ATP-turnausta, Estorilissa, Gstaadissa ja Kitzbühelissä. Nämä olivat hänen viimeiset turnausvoittonsa ennen vuotta 2002. Syyskuussa 2000 hän saavutti maalleen pronssia Sydneyn olympialaisten nelinpelissä Álex Corretjan kanssa. He hävisivät välierissä isäntämaan Todd Woodbridgelle ja Mark Woodfordelle ja voittivat pronssiottelussa Etelä-Afrikan David Adamsin ja John-Laffnie de Jagerin luvuin 2–6, 6–4, 6–3. Samana vuonna hän oli voittamassa Espanjan ensimmäistä Davis Cupin mestaruutta. Kauden kaksinpeliturnauksista hän pelasi kolmen välierissä ja Grand Slam -turnauksista hän menestyi parhaiten Ranskan avoimissa, joissa hän eteni puolivälieriin.
Costan vuoden 2001 parhaita tuloksia olivat loppuottelupaikka Kitzbühelissä ja välieräpaikka Hampurissa. Syksyn Yhdysvaltain avoimissa hän pääsi neljännesvälieriin, pitemmälle kuin minään muuna vuonna. Hänen kauden 2002 alun parhaita saavutuksiaan olivat loppuottelupaikka Barcelonassa ja yltäminen neljännesvälieriin Australian avoimissa. Ranskan avoimissa touko-kesäkuussa Costa yllätti ensin voittamalla neljännesvälierissä turnauksen kolminkertaisen voittajan ja hallitsevan mestarin Gustavo Kuertenin suoraan kolmessa erässä. Puolivälierissä hän voitti Guillermo Cañasin viiden erän jälkeen ja välierissä Álex Corretjan neljässä erässä. Loppuottelussa hän sai vastaansa toisen maanmiehensä Juan Carlos Ferreron, jota pidettiin ottelun ennakkosuosikkina. Costa voitti kuitenkin mestaruuden selvin luvuin 6–0, 6–1, 4–6, 6–3. Voitto nosti hänet kaksinpelin maailmanlistan kymmenen kärkeen ja 22. heinäkuuta, Amersfoortin turnauksen loppuottelupaikan jälkeen, hän nousi viikoksi listan sijalle kuusi, mikä jäi hänen uransa parhaaksi sijoitukseksi.