stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiikin demokratia
Demokratia käytännössä > Ateenan demokratia

Ateenan demokratia on tunnetuin esimerkki demokratioista kreikkalaisessa maailmassa, ja vastaavasti Ateena tunnetaan valtiomuodoltaan ennen kaikkea demokratiana, jollainen se oli kukoistusaikanaan klassisella kaudella. Valtiomuoto vaihteli kuitenkin myös Ateenassa historian kuluessa. Kaupungissa oli aluksi vallalla aristokratia, josta siirryttiin oligarkiaan ja sen jälkeen joksikin aikaa tyranniaan. Demokratiaan siirryttiin Kleistheneen johdolla noin vuonna 508/507 eaa. Varhaista demokratiaa jalostivat ennen kaikkea Efialtes ja Perikles. Demokratia säilyi vuoteen 322/321 eaa. saakka.
Ylintä päätösvaltaa käytti Ateenan kansankokous eli ekklesia. Sen kokoontumisiin saivat osallistua kaikki vapaasyntyiset ja kansalaisuuden omaavat 18 vuotta täyttäneet ja tämän jälkeen kaksi vuotta asepalveluksessa olleet miehet. Ulkopuolelle ekklesiasta jäivät metoikit eli Ateenaan muualta muuttaneet sekä naiset, alle 20-vuotiaat ja orjat. Ekklesia kokoontui noin 40 kertaa vuodessa, ja kokoontumisiin saattoi osallistua jopa 6 000 miestä. Hyvällä puhetaidolla oli suuri merkitys äänestäjien ohjailussa.
Ekklesian rinnalla toimeenpanevana elimenä toimi 500-miehinen neuvosto eli bule. Tuomiovaltaa käytti valamiestuomioistuin eli heliaia, jonka tuomaristoon kuului joissakin tapauksissa jopa 1 500 tavallista kansalaista. Useimmat virkamiehet sekä oikeusistuinten valamiehet valittiin arpomalla, ja demokratiaan kuului ajatus, että kaikki hallitsevat vuorollaan kaikkia jonkun aikaa. Jotta köyhimmilläkin olisi ollut mahdollisuus valtiollisten tehtävien hoitamiseen, niistä alettiin maksaa palkkaa. Henkilöä, jota politiikka ei kiinnostanut, kutsuttiin idiootiksi (idiōtēs).
Tyrannien valtaanpääsyä pyrittiin ehkäisemään ostrakismos-äänestyksellä, jonka toteuttamiseen vaadittiin 6 000 ääntä; demokratiaa uhkaavat epäilyttävät pyrkyrit häädettiin kymmeneksi vuodeksi maanpakoon. Äänestyslipukkeina käytettiin saviruukkujen sirpaleita (ostrakon), joista äänestys sai nimensä.
Kirjallisuutta

Arnason, Johann P. & Raaflaub, Kurt A. & Wagner, Peter: The Greek Polis and the Invention of Democracy: A Politico-cultural Transformation and Its Interpretations.  (Ancient World: Comparative Histories 25)  John Wiley & Sons, 2013.  ISBN 1118561678
Davies, John Kenyon: Democracy and Classical Greece.  (Fontana history of the ancient world)  Harvard University Press, 1993.  ISBN 0674196074
Hansen, Mogens Herman: The Tradition of Ancient Greek Democracy and Its Importance for Modern Democracy.  (Historisk-filosofiske meddelelser 93, ISSN 0106-0481)  Kgl. Danske Videnskabernes Selskab, 2005.  ISBN 8773043206
Raaflaub, Kurt A. & Ober, Josiah & Wallace, Robert: Origins of Democracy in Ancient Greece.  (Joan Palevsky imprint in classical literature)  University of California Press, 2008.  ISBN 0520258096
Robinson, Eric W.: The First Democracies: Early Popular Government Outside Athens.  (Historia : Zeitschrift für alte Geschichte. Einzelschriften, 107)  Franz Steiner Verlag, 1997.  ISBN 3515069518
Robinson, Eric W.: Ancient Greek Democracy: Readings and Sources.  (Interpreting Ancient History)  John Wiley & Sons, 2008.  ISBN 047075219X
Robinson, Eric W.: Democracy Beyond Athens: Popular Government in the Greek Classical Age.  Cambridge University Press, 2011.  ISBN 0521843316
Demokratian henkilöitymä kruunaa Demoksen eli kansan henkilöitymän. Reliefi stelessä noin vuodelta 337/336 eaa. Antiikin Agoran museo, Ateena.
Prienen kaupungin Buleuterion eli neuvoston kokouspaikka.
Ateenan ekklesian eli kansankokouksen kokouspaikka Pnyks.
Terrakottapoletteja, joita on käytetty äänestämisessä, n. 450–425 eaa. Antiikin Agoran museo, Ateena.
Issam Shammout

Issam Shammout (s. 26. elokuuta 1971) on syyrialainen liikemies. Hän on Bašar al-Assadin läheinen liittolainen.
Shammout omistaa Cham Wings Airlinesin ja johtaa Shammout Groupia, jolla on liiketoimia ajoneuvoteollisuuden, terästeollisuuden, ilmailun, rahdinhuolinnan, rakennusalan ja kiinteistöalan parissa. Shammoutia vastaan ovat asettaneet talouspakotteita ja matkustuskieltoja Euroopan unioni, Yhdysvallat, Ranska, Iso-Britannia, Belgia, Sveitsi ja Monaco. Yhdysvaltain valtiovarainministeriön virasto OFAC asetti Shammoutia vastaan Specially Designated Global Terrorist -luokituksen vuonna 2015, koska katsoi hänen välittäneen tukea iranilaiselle Mahan Airille.
Töyhtöromisko

| Töyhtöromisko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Romiskot Anhimidae
Suku::  Töyhtöromiskot Chauna
Laji::  torquata
Kaksiosainen nimi
 Chauna torquata  (Oken, 1816) 

Katso myös
   Töyhtöromisko Wikispeciesissä   Töyhtöromisko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Töyhtöromisko (Chauna torquata) on romiskoihin kuuluva suurikokoinen harmaa lintulaji. Sillä on tunnusomainen kova ja trumpettimainen ääni, joka muistuttaa hanhea. Huudon on raportoitu kuuluvan jopa kolmen kilometrin päähän. Linnun esiintymisalueella Etelä-Amerikassa paikalliset ovat kesyttäneet töyhtöromiskoja vahtieläimiksi.
Ulkonäkö ja koko

Töyhtöromisko on helposti tunnistettava laji kokonsa, suhteettoman pienen päänsä ja lähinnä harmaan värityksensä ansioista. Takaraivossa linnulla on nimensä mukaisesti sulkatöyhtö. Sukupuolet ovat samannäköiset, naaras on yleensä hiukan pienempi.
Töyhtöromisko on korkeudeltaan 80-100 cm, siipienkärkiväli noin 175 cm, ja paino noin 4-5 kg.
Vartalo on suuri ja tukeva, se on rakenteeltaan hanhimainen. Lintu on pääväriltään harmaa, alaosa vaaleampi ja yläpuoli tummempi. Puvussa on epäselviä valkoisia täpliä ja juovia, vatsa on kuitenkin yleensä lähes tasaisen värinen. Siivet ja pyrstö tummemmat, peitinhöyhenet valkoiset. Kaulassa töyhtöromiskolla on musta samettimaisista höyhenistä koostuva rengas ja tämän yläpuolella valkoinen rengas lyhyttä untuvaa, jonka alla sileä iho. Valkoinen rengas on mustaa kapeampi ja usein piilossa, jos lintu ei pidä kaulaansa ojennettuna. Tämä lähes kalju osuus auttaa lintua säätelemään ruumiinlämpöään kyyristämällä tai ojentamalla kaulaansa.
Nokka on muista sorsalinnuista poiketen lyhyt ja koukkupäinen, se muistuttaa petolinnun nokkaa. Väriltään se on harmahtavan ruskea, tyvestä vaaleanpunainen, vahanokka on vaaleanpunertavan harmaa. Silmät ovat ruskeat tai oranssinruskehtavat. Silmien ympärillä on paljas ruusunpunainen alue.
Jalat ovat suuret, vankat ja pitkät, väriltään ruusunpunaiset. Varpaiden välissä ei ole räpylöitä, tästä huolimatta lintu on hyvä uimari. Pitkien ja samalle tasolle asetettujen varpainen paino jakautuu tasaisesti kannattaen paremmin soisella pinnalla.
Siivet ovat suuret ja voimakkaat, lentäessä töyhtöromisko kiertää kehää korkealla ilmassa jopa tunteja ja pitää käsisulkansa levitettynä muistuttaen korppikotkaa. Liikkuu kuitenkin mieluiten kävellen maalla, tepastellen hitaasti ja ylvään oloisesti.
Kummassakin siiventaipeessa kaksi käyrää ja terävää kynttä. Lähempänä vartaloa oleva kynsi on pidempi, jopa 5 senttinen. Kynnen päällyskerros uusiutuu säännöllisesti, joten irronnut tai katkennut kynsi kasvaa takaisin. Lintu käyttää kynsiään puolustautumiseen saalistajia ja kilpailijoita vastaan, irronneita kynsien osia on löytynyt avattujen töyhtöromiskojen rinnoista.
Nuoret linnut ovat väritykseltään haaleampi, naarailla ei ole kynsiä siivissä tai ne ovat lyhyet.
Levinneisyys ja elinympäristö

Töyhtöromisko elää Etelä-Amerikassa Boliviassa, Brasilian eteläosissa, Paraguayssa, Uruguayssa sekä Argentiinan pohjoisosissa. Lisäksi sitä tavataan harhailijana kaakkois-Perussa.
Lajin tärkeintä elinympäristöä ovat sisämaan kosteikot, kuten suot ja marskimaat. Viihtyy myös muiden vesistöjen, kuten matalien järvien ja jokien ympärillä, kausittain tulvivilla subtrooppisilla ja trooppisilla ruohomailla sekä viljelysmailla.
Töyhtöromisko on lähinnä paikkalintu, mutta lisääntymisajan ulkopuolella voi kokoontua jopa satojen yksilöiden parviin, jotka liikkuvat paikallisesti ruuanhaussa.
Kanta on vakaa ja elinvoimainen, sen kooksi on arvioitu 100 000-1 000 000 yksilöä.
Lisääntyminen

Ylemmässä kuvassa nuoria poikasia, alemmassa reunimmaiset vanhempia poikasia.
Töyhtöromisko on yksiavioinen ja se muodostaa elinikäisen tai ainakin useita vuosia kestävän liiton. Molemmat vanhemmat osallistuvat haudontaan ja poikasten hoitoon.
Suurin osa linnuista lisääntyy loka-marraskuussa, lisääntymiskauden pituus voi vaihdella huomattavasti riippuen leveysasteesta. Lisääntyvät parit eroavat parvesta ja etsivät itselleen reviirin, jota ne puolustavat muilta töyhtöromisko pareilta.
Suuri pesä on rakennettu kasvimateriaalista kuten ruohoista, kaisloista ja tikuista.  Se on sijoitettu matalaan veteen, kelluvana tai ankkuroituna, tai rannalle. Emo munii 2–7, yleensä 3–5, valkoista munaa. Haudontaaika on 40–46 päivää.
Poikaset lähtevät pesästä muutama päivä kuoriutumisensa jälkeen, viettäen paljon aikaa vedessä ja kasviston suojissa palaten öisin pesään vanhempien lämmitettäväksi vielä kauankin. Poikanen etsii ruokaa itsenäisesti, mutta vanhemmat myös tuovat sille ruokaa. Poikaset ovat lentokykyisiä 8-10 viikon iässä ja ovat täysin itsenäisiä 12–14 viikon iässä.
Ravinto

Töyhtöromisko on pääosin kasvissyöjä, sen ravintoon kuuluvat ruohot, useiden akvaattisten ja suokasvien juuret, varret, lehdet ja siemenet sekä jotkin viljelykasvit. Etenkin lisääntymisaikaan se syö myös vähän selkärangattomia ja pieniä eläimiä. Poikaset pyydystävät hyönteisiä myös itsenäisesti. Laji laiduntaa samaan tapaan ankkojen ja hanhien tapaan ja toisinaan kaivaa maata etsiessään ruokaa.
Suhde ihmiseen

Etenkin Argentiinassa töyhtöromisko ruokailee myös samoilla laitumilla kesyjen lintujen, lampaiden ja nautaeläinten kanssa. Paikalliset pitävät lajia tuhoeläimenä, se kilpailee ravinnosta etenkin lampaiden kanssa ja vahingoittaa viljelyksiä, lisäksi sen uskotaan levittävän tauteja kesyihin eläimiin.
Lajia metsästetään paikallisesti syötäväksi, vaikka sen ilmapussien täyttämää lihaa pidetään yleisesti epämiellyttävänä ja pahanmakuisena.
Joissakin osissa Etelä-Amerikkaa paikalliset pyytävät töyhtöromiskon poikasia luonnosta ja kasvattavat nämä kesyjen kanojen kanssa. Lintu kesyyntyy ja varoittaa sekä suojelee kanoja saalistajilta.
Kaulan mustan renkaan yläpuolella on paljas alue.
Siiventaipeiden kynnet näkyvät hyvin lennossa.
Ahmad al-Dukhi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ahmad al-Dukhi al-Dusari
Syntymäaika: 25. lokakuuta 1976
Syntymäpaikka: Saudi-Arabia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 175 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995-2005 2005- | Al-Hilal Al-Ittihad |  |
Maajoukkue
| 1993- | Saudi-Arabia | 71 (4) |
Ahmad al-Dukhi al-Dusari (arab. أحمد الدوخي الدوسري‎) (s. 25. lokakuuta 1976) on saudiarabialainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Al-Dukhi oli al-Hilal-joukkueessa, kun se voitti AFC Club Championshipin sekä AFC Super Cupin vuonna 2000. Tämän jälkeen hän siirtyi al-Ittihadiin ja auttoi joukkueen AFC Champions Leaguen voittoon vuonna 2005.
Al-Dukhi pelasi myös Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueessa ja kuului miehistöön Ranskan MM-kilpailuissa 1998, jossa hän pääsi vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa, Etelä-Korean ja Japanin MM-kilpailuissa 2002, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa, sekä Saksan MM-kilpailuissa 2006, jossa hän pelasi avauskokoonpanossa Saudi-Arabian kaikissa kolmessa ottelussa.
Laden kirkko

| Laden kirkko Lade kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Trondheim, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  190
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Laden kirkko (norj. Lade kirke) on Trondheimin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laden kirkko Wikimedia Commonsissa
Heikki Varja

Heikki Varja (27. heinäkuuta 1918 Jyväskylä – 26. heinäkuuta 1986) oli suomalainen kuvanveistäjä. Varjan tuotantoon sisältyy useita sankaripatsaita ja hautamuistomerkkejä. Veistosten ohella Varja on tunnettu mitalitaiteestaan. Varjalle  myönnetty Pro Finlandia -mitali vuonna 1963 ja Uudenmaan läänin taidepalkinto vuonna 1972. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin Suomen Mitalitaiteen killan ansiomitali. Varja sai professorin arvonimen vuonna 1983.
Yksityiselämä

Varjan vanhemmat olivat salkkumestariselvennä Olli Varja ja Martta Varja (s. Nikonen). Perhe muutti Jyväskylästä Tampereelle vuonna 1920. Varjan puoliso oli lehtori Marjatta Sylvi Susanna Sihvonen, ja parille syntyi kolme lasta. Varja kuoli vuonna 1986; hänet haudattiin Mäntsälään.
Koulutus

Varja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1940–1941 ja 1944–1945 sekä Tukholman Kungliga Akademien för de Fria Konsterna -koulussa vuosina 1945–1946. Sen jälkeen hän oli lisäksi Wäinö Aaltosen assistenttina ja oppilaana vuosina 1947–1952. Hän oli työskennellyt myös Essi ja Ben Renvallin kanssa. Hänen teoksiaan oli ensimmäistä kertaa esillä näyttelyssä Helsingissä vuonna 1943.
Tuotanto

Varjan tuotantoon sisältyy useita sankaripatsaita ja hautamuistomerkkejä. Hänen veistämiään ovat muun muassa Lauri Viidan hautamuistomerkki Tampereella vuodelta 1966 ja Rudolf Waldénin muistomerkki Valkeakoskella vuodelta 1973. Varjan tunnetuimpia teoksia on vuonna 1961 paljastettu Saarijärven Paavon patsas, joka sijaitsee Saarijärvellä. Myös Mäntsälässä on monia hänen veistoksiaan.
Veistosten ohella Varja tunnettiin mitalitaiteestaan. Hän suunnitteli lähes 70 mitalia erityisesti 1970- ja 80-luvuilla. Hänen muotoilemiaan mitaleita ovat muun muassa Suomen kuvanveistäjäliiton vuodesta 1960 lähtien jakama Pro Sculptura -mitali (yhdessä Kauko Räsäsen kanssa) ja Lahden kaupungin vuodesta 1966 lähtien jakama Lahti-mitali.
Heikki Varjan pronssiveistos Karjalan neito (1965) varastettiin syyskuussa 2023 Mäntsälän kirkon läheltä.
Teoksia

Vihdin sankaripatsas, 1951
Joutsan sankaripatsas Siunaus, pronssi 1955
Lieksan sankaripatsas, 1959
Kortesjärven sankaripatsas',' 1959
Mikkelin sankaripatsas Rauhaan, 1961
Paavon patsas, Saarijärvi 1961
Ehnroosin koulun muistomerkki, Mäntsälä 1961
Johannes Linnankosken patsas, Askola 1965
Karjalan neito, Mäntsälä 1965
Anttolan sankaripatsas, 1969
Tuolta se tulee, tuolta se tulee, rautatieläismuistomerkki, Seinäjoki 1979
Tytöt rantakivellä, Mäntsälä 1979
Uutinen, Tampere 1981
Nälkävuosien 1866–68 uhrien muistomerkki, Mäntsälä 1984
Levon hautausmaan sankarimuistomerkki, Lahti 1985
Rakentajien ja raivaajien muistomerkki, Mäntsälä 1985
Kuvia teoksista

J. L. Runebergin muistopatsas, 1954, Ruovesi.
Siunaus, Sankari­hautojen muisto­merkki, 1956, Joutsa.
Meidän neropatit, 1958, Tampere.
Siunaus, Sankari­hautojen muisto­merkki, 1959, Lieksa.
Anttolan sankarimuistomerkki, 1959, Mikkeli.
Paavon patsas, 1961, Saarijärvi.
Rauhaan, Harjun sankarihautojen muistomerkki, 1961, Mikkeli.
Ehnroosin koulun muisto­merkki, 1961, Mäntsälä.
Saukot, 1964, Tampere.
Karjalan neito, 1965, Mäntsälä.
Johannes Linnankoski, 1965, Askola.
Viesti­muisto­merkki, 1968, Riihimäki.
Porvoon yhteislyseon reliefi, 1970, Porvoo.
Porvoon yhteislyseon reliefi, osakuva, 1970, Porvoo.
Nousee, 1972, Kuopio.
Rudolf Waldenin muistomerkki, 1973, Valkeakoski.
Tuolta se tulee, tuolta se tulee, 1979, Seinäjoki.
Tytöt ranta­kivellä, 1979, Mäntsälä.
Uutinen, 1981, Tampere.
Lehdenlukija, 1982, Tampere.
Nälkä­vuosien 1866–68 uhrien muisto­merkki, 1984, Mäntsälä.
Levon hautausmaan sankari­muisto­merkki, 1985, Lahti.
Rakentajien ja raivaajien muisto­merkki, 1985, Mäntsälä.
Reliefi Heikki Varjan haudalla
Kääpiöhamsterit

| Kääpiöhamsterit |
| --- | --- |
 Venäjänkääpiöhamsteri (Phodopus sungorus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Cricetidae
Alaheimo::  Hamsterit Cricetinae
Suku::  Kääpiöhamsterit Phodopus  Miller, 1910
Synonyymit
 Cricetiscus Thomas, 1917 
Lajit
 Phodopus campbelli  Phodopus roborovskii  Phodopus sungorus 
Katso myös
   Kääpiöhamsterit Wikispeciesissä   Kääpiöhamsterit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kääpiöhamsterit (Phodopus) on kolme hamsterilajia käsittävä suku. Lajit ovat venäjänkääpiöhamsteri eli talvikko (Phodopus sungorus), campbellinkääpiöhamsteri (P. campbelli) ja roborovskinkääpiöhamsteri (P. roborovskii). Näitä kaikkia pidetään Suomessakin lemmikkieläiminä.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus suvun uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on aavikkohamsterit.
Kiinankääpiöhamsteri ei nimestään huolimatta kuulu varsinaisiin kääpiöhamstereihin, vaan sukuun Cricetulus.
Kääpiöhamsterien elinikä on yleensä noin 1,5–3 vuotta, mutta vain harvat yksilöt elävät kolmivuotiaiksi.
Venäjänkääpiöhamsteri ja campbellinkääpiöhamsteri risteytyvät vankeudessa. Näin syntyvät hybridinaaraat ovat fertiilejä mutta koiraat lisääntymiskyvyttömiä. Luonnossa risteytymistä ei tapahdu, koska Altain ja Sajanin vuoristot erottavat lajit toisistaan.
Lon kirkko

| Lon kirkko Lo kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Trondheim, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1615
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  190
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lon kirkko (norj. Lo kirke) on Trondheimin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1615. Se rakennettiin alun perin Åseniin, mutta purettiin 1859 ja hirret käytettiin venevajan rakennusaineeksi. Vaja purettiin 1911 ja seitsemän vuotta myöhemmin kirkko päätettiin jälleenrakentaa samoista hirsistä Trøndelagin kulttuurihistoriallisen museon alueelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lon kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Sinope (kaupunki)

| Sinope> Σινώπη.Sijainti |
| --- | --- |
 Sinope
Koordinaatit:  42°1′32″N, 35°8′34″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Sinop, Sinop
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 630 eaa.–
Huippukausi:  500–300-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Paflagonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinope (m.kreik. Σινώπη, Sinōpē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Paflagoniassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Sinopin kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Sinope oli Miletoksen ensimmäinen ja tärkeimpiä siirtokuntia Mustallamerellä. Se oli merkittävä satama, joka sijaitsi Eufrat-joen ja Mustanmeren yhdistäneen karavaanireitin päätepisteessä. Kaupungin kauppa kukoisti erityisesti 500–300-luvuilla eaa. Hellenistisellä kaudella Sinope toimi jonkun aikaa yhtenä Pontoksen kuningaskunnan pääkaupunkina. Roomalaiset valtasivat kaupungin vuonna 70 eaa.
Maantiede

Sinope sijaitsi Pontisessa Vähässä-Aasiassa Paflagonian rannikolla. Se oli rakennettu Mustanmeren etelärannan puolivälissä olevan niemen itäosasta pistävään pienempään niemeen (nyk. Ince Burun) johtaneelle kannakselle. Paikka oli länteen Halys-joen (nyk. Kızılırmak) suusta ja noin 700 stadioninmittaa eli noin 145 kilometriä itään Karambiksen niemestä. Etäisyys Bosporokselta eli Bosporinsalmelta kaupunkiin oli noin 560 kilometriä.
Sinopen niemen pituus itä-länsisuunnassa on noin 3,2 kilometriä ja suurin leveys noin 1,6 kilometriä. Kapeimmillaan niemen mantereesen yhdistävän kannaksen leveys on noin 400 metriä. Matalan kannaksen jälkeen tuleva varsinainen niemi muodostaa kallioisen, jyrkkärinteisen ja tasalakisen kukkulan, jonka korkeus on noin 180 metriä merenpinnasta laskettuna. Se toimi kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena. Kaupungilla oli kaksi satamaa, toinen kannaksen pohjoispuolella ja toinen suojaisammalla eteläpuolella. Niemi on tuliperäistä kiveä ja ollut alun perin ilmeisesti tulivuoren kraatteri. Tuliperäisyys teki niemestä hedelmällisen. Siellä on ollut myös makeaa vettä saatavilla lähteistä sekä maanalaisesta virrasta.
Sinopen etelänpuoleinen satama oli koko Vähän-Aasian Mustanmeren puoleisen, noin 900 kilometriä pitkän rannikon paras satamapaikka. Purjehdus Sinopesta Mustanmeren poikki pohjoiseen Taurien Khersonesokselle eli nykyiselle Krimille kesti päivän ja yön, ja rannikkoa pitkin itään Kolkhiiseen kolme päivää. Sinopen niemen lähellä sijaitsi pieni saari nimeltä Skopelos. Suuret laivat joutuivat kaupunkiin tullessaan purjehtimaan saaren ympäri, ennen kuin saattoivat tulla kaupungin satamaan, mutta pienet laivat saattoivat purjehtia saaren ja niemen välistä, millä tavoin säästi 40 stadionin verran eli noin kahdeksan kilometriä ylimääräistä purjehdusta.
Sinopen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Strabonin mukaan Sinopen itäisenä Amisoksen vastaisena rajana toimi Halys-joki. Lännessä Sinopen alue ei ulottunut Paflagonian ja Bithynian rajalle saakka, vaan päättyi jo aiemmin. Etelässä Sinopen alueen luonnollisen rajan muodostivat Olgassys-vuoret.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Kreikkalaisessa mytologiassa Sinopen alkuperä juonnettiin argonautteihin ja Sinopeen, joka oli varhaisemmissa myyttiversioissa Asopoksen tytär ja myöhemmissä amatsoni. Sinopelaiset itse pitivät kaupunkinsa perustajana Autolykosta, joka oli Herakleen ystävä ja yksi argonauteista, ja jota kaupungissa kunnioitettiin heeroksena.
Historiallisesti seudun asujaimisto vaikuttaa keramiikkalöytöjen perusteella olleen ennen kreikkalaisten tuloa paflagonialaisia, joihin oli sekoittunut fryygialaisia. Antiikin lähteiden mukaan seudulla olisi ollut varhaisina aikoina assyrialaista ja kimmerialaista asutusta, mutta tälle ei ole löytynyt tukea arkeologiasta. Herodotos vaikuttaa pitäneen kimmerialaisia kaupungin perustajina.