stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anita Simoncini

| Anita Simoncini |
| --- | --- |
 Anita Simoncini vuoden 2015 Eurovision laulukilpailun alla Wienissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1999 (ikä 25) Montegiardino, San Marino
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Sony Music 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anita Simoncini (s. 14. huhtikuuta 1999 Montegiardino, San Marino) on sanmarinolainen laulaja, joka edusti yhdessä Michele Perniolan kanssa maataan vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Chain of Lights”. He sijoittuivat toisessa semifinaalissa 16. sijalle eivätkä päässeet finaaliin.
Simoncini edusti The Peppermints -yhtyeen jäsenenä San Marinoa myös lasten Eurovision laulukilpailussa vuonna 2014 kappaleella ”Breaking My Heart”.
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Nimi |
| --- | --- |
2014: ”Breaking My Heart”
2015: ”Chain of Lights” (Michele Perniolan kanssa)
André Holland

| André Holland |
| --- | --- |
 André Holland vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1979 (ikä 44) Bessemer, Alabama, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Merkittävät roolit:  Moonlight
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
André Holland (s. 28. joulukuuta 1979 Bessemer, Alabama) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Kevininä Oscar-palkitussa draamaelokuvassa Moonlight (2016).
Hollandin muita rooleja ovat muun muassa tohtori Algernon Edwards draamasarjassa The Knick (2014–2015), Matt Miller kauhusarja American Horror Storyn kuudennella tuotantokaudella (2016), Henry Deaver kauhusarjassa Castle Rock (2018), Elliot Udo musikaalisarjassa The Eddy (2020), Wendell Smith elämäkertaelokuvassa 42 (2013), Andrew Young historiallisessa draamaelokuvassa Selma (2014), James Jenkins fantasiaelokuvassa Hyppy ajassa (2018) ja Frank Yearly kannibaalielokuvassa Bones and All (2022).
Aiheesta muualla

André Holland Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Arkussa vainaan

| ”Arkussa vainaan” Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Studio Etana
 Äänitetty : Kappaleet 1 ja 3 nauhoitettu Studio Etanassa vuonna 1993 Kappale 2 nauhoitettu 25. heinäkuuta 1993 Räikkärockissa
 Julkaistu: Marraskuussa 1993
 Tuottaja(t): Mikko "Pantse" Syrjä
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 05.11
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Eppu Normaalin muut singlet
| ”Näinhän täällä käy” 1993 | ”Arkussa vainaan” 1993 | ”Pidetään ikävää ’99” 1999 |
Arkussa vainaan on suomirockyhtye Eppu Normaalin kappale ja singlejulkaisu vuonna 1993 julkaistulta Studio Etana -studioalbumilta. Single julkaistiin marraskuussa 1993. Singlen on tuottanut yhtyeen kitaristi Mikko "Pantse" Syrjä. Hän on myös säveltänyt Arkussa vainaan -kappaleen. Sen on sanoittanut yhtyeen laulaja Martti Syrjä.
Nimikkokappaleen lisäksi single sisältää kappaleet ”Oppi tulee idästä” ja ”Hipit rautaa” (Woodstock Jam -versio). Ensin mainittu kappale on nauhoitettu 27. heinäkuuta 1993 Räikkärock-festivaalitapahtumassa Ylöjärvellä.
Martti Syrjän sanoituksia tutkinut Raisa Ylimartimo on todennut Arkussa vainaan -kappaleesta näin: "Arkussa vainaan on – – roolibiisi luuserista, jolla menee huonosti, eikä hän pysty purkamaan pahaa oloaan kuin hakkaamalla naistaan tai muita miehiä."
Kappalelista

Arkussa vainaan – 5.11 (säv. Mikko "Pantse" Syrjä, san. Martti Syrjä)
Oppi tulee idästä – 1.55 (säv. Juha Torvinen, san. Martti Syrjä)
Hipit rautaa (Woodstock Jam-versio) – 9.06 (säv. Mikko "Pantse" Syrjä, san. Martti Syrjä & Mikko "Pantse" Syrjä)
Kokoonpano

Martti Syrjä – laulu
Mikko "Pantse" Syrjä – soolo- ja rytmikitara
Juha Torvinen – soolo- ja rytmikitara
Sami Ruusukallio – bassokitara
Aku Syrjä – rummut
Anita Traversi

Anita Traversi (25. heinäkuuta 1937 Giubiasco, Sveitsi – 25. syyskuuta 1991 Bellinzona, Sveitsi) oli sveitsiläinen laulaja. Traversin ura alkoi 1950-luvun puolivälissä, kun hänestä tuli Sveitsin italiankielisen radiokanavan viihdeorkesterin solisti. Traversi osallistui Sveitsin euroviisukarsintaan vuonna 1956 kappaleella Bandella ticinese, mutta ei tullut valituksi. Traversin vuoden 1959 levytys Piccola oli hitti Italiassa.
Traversi voitti Sveitsin euroviisukarsintana toimineen Concours Eurovision 1960 -kilpailun kappaleella Cielo e terra ja valikoitui näin Sveitsin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Traversi kilpaili karsinnassa myös kappaleella Malcantonesina. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Traversi sijoittui 13:n kilpailijan joukosta jaetulle kahdeksannelle sijalle.
Traversi osallistui Sveitsin euroviisukarsintaan myös vuonna 1961 kappaleilla Finalment ja L'ingresso nei sogni sekä vuonna 1963 kappaleilla Komme mit mir, Voglio vivere ja La più bella canzone del mondo, mutta ei tullut valituksi.
Vuonna 1964 Traversi oli mukana Sveitsin euroviisukarsinnassa kappaleilla I Miei Pensieri ja Mandolino, joista I Miei Pensieri valittiin Sveitsin edustuskappaleeksi. Kansainvälisessä kilpailussa Traversi sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
Vuonna 1967 Traversi osallistui Sveitsin euroviisukarsintaan kappaleella Non pensiamoci più. 1970-luvun alussa Traversi vetäytyi laulajan uralta keskittyäkseen perhe-elämäänsä. Kuitenkin vielä vuonna 1976 Traversi osallistui Sveitsin euroviisukarsintaan kappaleilla Arrivederci ja La giostra gira.
Diskografia > Albumit

Anita Traversi (1970)
American Golden Hits (1973)
Anterinjoki

| Anterinjoki Антерийоки |
| --- | --- |
 Anterinjoki Anterinmukan autiotuvalta itään päin nähtynä
Laskupaikka:  Jaurujoki
Maat:  Suomi ja Venäjä
Anterinjoki tai Anterijoki (ven. Антерийоки) on Tuulomajoen vesistöön kuuluva joki Saariselällä Suomen Lapissa ja Venäjän Murmanskin alueella. Joki saa alkunsa Suomen puolelta Sodankylän kunnan alueelta ja virtaa Talkkunapään pohjoispuolella valtakunnan rajan yli Kuolan piirin Ylä-Tuuloman kunnan alueelle. Anterinjoki laskee Jaurujokeen Juovvoaivin pohjoispuolella. Anterinjokeen laskevat Venäjän puolella muun muassa Addar ja Talkkunapäänoja. Suomen puoleinen osa kuuluu Urho Kekkosen kansallispuiston alueeseen. Vuosina 1920-1944 koko joki kuului Suomelle, jolloin se kuului pääasiassa silloiseen Petsamon kuntaan.
Arne Broberg

Carl Arne Broberg (10. joulukuuta 1874 Kuusankoski – 18. syyskuuta 1954) oli suomalainen metsänhoitaja ja eräkirjailija.
Broberg valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1900. Hän toimi Suomen Talousseuran metsänhoitokonsulenttina 1903–1907. Hän oli 1907–1908 Hämeenkosken tehtaiden metsänhoitaja ja 1907–1917 Läskelän tehtaiden, 1917–1919 Karhula Oy:n sekä 1919–1925 Walkiakoski Ab:n metsäpäällikkö. Sen jälkeen hän asui maanviljelijänä Porvoon maalaiskunnassa.
Teoksia

Ketunhoitajan opas.  Tekijä, Porvoo 1926
Tärkeimmät turkiseläimet ja niiden hoito.  WSOY 1931  (Väinö Puustisen kanssa)
På jaktstigen i finska ödemarker : skildringar, kirjoittajat Onni Wetterhoff, Berndt Höök ja Arne Broberg.  Schildt, Helsingfors 1936
Metsämiehen muistelmia.   Gummerus 1947
Brobergin erätarinoita on ilmestynyt myös kokoomateoksissa:
Erämaailma 1996–1997.   Karisto 1996
Raja-Karjalan riistapoluilta : kokoelma vanhoja metsästystarinoita, toimittaja Sulo Tiainen; kuvitus Seppo Polameri.   Otava 2002
Arlöv

Arlövin sokeritehdas.
Arlöv on Burlövin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Skånen läänissä ja Skånen historiallisessa maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Arlöv muodosti aikaisemmin oman taajaman, mutta on jo kauan sitten kasvanut yhteen Malmön taajaman kanssa.
Arlöv oli aikaisemmin myös taajaväkinen yhdyskunta.
Väestönkehitys

| Arlövin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 4 164 | 4 164 |
| 1965 | 1965 |    |  |  |
| 1970 | 1970 |    |  |  |
| 1975 | 1975 |    |  |  |
| 1980 | 1980 |    |  |  |
| 1990 | 1990 |    |  |  |
| 1995 | 1995 |    |  |  |
| 2000 | 2000 |    |  |  |
| 2005 | 2005 |    |  |  |
| 2010 | 2010 |    |  |  |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Arlöv kasvoi yhteen Malmön kanssa vuonna 1965.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Skånen läänin kuntien keskustaajamat
André Hercule de Fleury
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta André Hercule de Fleury Wikimedia Commonsissa
Arne Brimi

| Arne Brimi |
| --- | --- |
 Brimi vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1957 (ikä 67) Vågå, Norja
Ammatti:  kokki
Muut tiedot
Tunnustukset:  Pyhän Olavin ritarikunta (2005)
Arne Brimi (s. 1. lokakuuta 1957 Vågå) on norjalainen julkkiskokki. Hän on julkaissut useita keittokirjoja ja esiintynyt televisiossa. Brimi osallistui ensimmäiseen Bocuse d'Or-kilpailuun vuonna 1987. Nykyisin hän omistaa useita hotelleja ja ravintoloita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arne Brimi Wikimedia Commonsissa
Antti Vikström

Antti Vikström (s. 15. tammikuuta 1993) on suomalainen jousiampuja. Vikström valittiin kesällä 2021 Pariisin olympiakarsintaturnauksessa edustamaan Suomea kesäolympialaisten 2020 jousiammunnassa. Vikström työskentelee päätoimiselta ammatiltaan lääkärinä.
Jousiampuja Pentti Vikström on Antti Vikströmin isä ja toimii hänen valmentajanaan.
Anteosauria

| Anteosauria |
| --- | --- |
 Anteosaurus magnificus
 Permikausi Guadalupe-epookki  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Alalahko::  †Dinocephalia
Kladi::  †Anteosauria  Boonstra, 1962
Synonyymit
 Anteosauroidea Boonstra, 1962 
Alaryhmät
 Heimo: †Anteosauridae Suku: †Archaeosyodon  Suku: †Microsyodon  Alaheimo: †Anteosaurinae  Alaheimo: †Syodontinae 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anteosauria on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidien ryhmä. Siihen kuului suuria ja pieniä lihansyöjiä, jotka elivät keskisellä permikaudella. Niiden fossiileja tunnetaan Etelä-Afrikasta, entisen Neuvostoliiton alueelta sekä Brasiliasta ja Kiinasta.
Suurimmat anteosaurit kasvoivat usean metrin pituisiksi. Anteosaurian jäsenillä oli kaikista lihaasyövistä synapsideista raskaimmat kallot, kulmahampaat ja etuhampaat. Toisin kuin myöhemmillä terapsideilla, takahampaiden määrä ei ollut vähentynyt anteosaureilla. Anteosaurien kulmahampaat olivat myös taaksepäin kaareutuvat. Tämä kaarevuus näkyy parhaiten Syodon-sukuun kuuluvilla anteosaureilla. Anteosaurit saalistivat todennäköisesti Pareiasauridae-heimon matelioita ja Tapinocephalidae-heimon terapsideja.
Brithopus- ja Deuterosaurus-suvut on aikaisemmin luettu Anteosauriaan, mutta tarkemman tutkimuksen perusteella näyttäisi siltä, että ne kuuluvatkin Tapinocephaliaan tai muihin terapsideihin. Täten myös taksoni Brithopodidae ei voi olla synonyymi Anteosauridaelle, kuten on aikaisemmin ajateltu.
Athenen temppeli (Side)

| Athenen temppeli |
| --- | --- |
 Athenen temppelin paikka.
Sijainti:  Side, Pamfylia (nyk. Side, Antalya, Turkki)
Koordinaatit:  36°45′52″N, 31°23′11″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  100-luku
Tyylisuunta:  korinttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Athenen temppeli oli antiikin aikainen Athenelle omistettu kreikkalainen temppeli Siden kaupungissa Pamfyliassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa.
Siden Athenen temppelin (ylempi) ja Apollonin temppelin (alempi) pohjakaavat.
Athenelle omistettu temppeli ajoitetaan roomalaiselle kaudelle 100-luvun loppupuolelle. Athene oli yksi Siden pääjumaluuksia. Temppelirakennus sijaitsi kaupungin niemen eteläosassa lähellä merenrantaa ja satamaa. Se oli peripteraalitemppeli ja edusti korinttilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla 6 pylvästä ja pitkillä sivuilla 11 pylvästä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 18 × 35 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis), ja cella, mutta ei opisthodomosta.
Temppelistä on säilynyt lähinnä sen perustukset sekä yksittäisiä rakenneosia. Heti Athenen temppelin eteläpuolella sijaitsi paremmin säilynyt Apollonin temppeli, joka oli arkkitehtonisesti hyvin samanlainen vaikkakin pienempi. Varhaisella kristillisellä kaudella temppelit olivat raunioina, sillä niiden paikalle rakennettiin 400- tai 500-luvulla Eteläisenä basilikan tunnetun kirkon atriumpiha.
André Hunebelle

André Hunebelle (1. syyskuuta 1896 – 27. marraskuuta 1985) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat Monsieur Taxi (1952), Muskettisoturien seikkailut (1953), Fantomas-elokuvat ja Monte-Criston kuolemanralli (1968).
Filmografia

Monsieur Taxi, 1952
Muskettisoturien seikkailut, 1953
Fantomas – sadan naamion mies (Fantômas), 1964
Fantomas nauraa kuolemalle (Fantômas se déchaîne), 1964
Fantomas uhkaa maailmaa (Fantômas contre Scotland Yard), 1964
Monte-Criston kuolemanralli, 1968
Aiheesta muualla

André Hunebelle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anita Sohlberg

Anita Sohlberg vuonna 1972.
Anita Sohlberg (s. 4. kesäkuuta 1941 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Lampaansyöjät (1972) ja Petos (1988).
Teatterikoulusta valmistunut Sohlberg aloitti elokuvauransa Jarno Hiilloskorven elokuvan Varjostettua valoa (1962) naispääosassa. Turun kaupunginteatterissa hän oli vuosina 1964–1965 mukana Edward Albeen näytelmässä Kuka pelkää Virginia Woolfia?, Eugène Ionescon näytelmässä Jalankulkija ilmassa ja Bertolt Brechtin suomalaisaiheisen Herra Puntilan Suomen-kantaesityksessä. Vuonna 1965 Sohlberg oli vasta perustetun MTV-teatterin ensimmäisiä näyttelijöitä. Vuosina 1973–1985 Sohlberg työskenteli Kuopion kaupunginteatterissa. Hän on näytellyt myös Suomen Kansallisteatterissa 1960-, 1980- ja 1990-luvulla ja tehnyt nukketeatteria espoolaisessa Teatteri Hevosenkengässä. Hänen äänensä on tuttu piirretyistä.
Filmografia

Kolmas laukaus (1959)
Varjostettua valoa (1962)
Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja, televisiosarja (1967–1968)
Taksikuski (1969)
Lampaansyöjät (1972)
Lehtori M, televisiosarja (1972)
Petos (1988)
Syysmuutto (1991)
Olipa kerran Amerikka (1991)
Kultainen salama, televisiosarja (1994)
Aiheesta muualla

Anita Sohlberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Arthur Law

| Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | maahockey |  |
Arthur A. Law oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Walesin joukkueessa, joka voitti turnauksessa pronssia.
Auktoriteettiin vetoaminen

Argumentum ad auctoritatem eli auktoriteettiin vetoaminen on argumentti (mahdollisesti argumentaatiovirhe), jossa oma argumentti perustetaan jonkin auktoriteetin sanaan tai arvovaltaan.
Auktoriteettiin vetoaminen on  argumentaatiovirhe, kun jotain näkemystä vastaan esitetty vasta-argumentti katsotaan kumotuksi vain siksi, että jokin auktoriteetti on asiasta eri mieltä ja ohitetaan vasta-argumentin sisältö.
Asiantuntijan auktoriteettiin vetoamista on täysin normaalia ja välttämätöntä esimerkiksi koulutuksessa, uutisoinnissa ja kansanomaisessa keskustelussa, eikä sitä tule pitää tällaisissa tilanteissa argumentaatiovirheenä kun auktoriteettia ei esitetä ehdottomana todisteena sanotun totuudesta tai epätotuudesta. Auktoriteettiin joudutaan vedoamaan tyypillisesti, kun vetoajalla ei ole asiantuntemusta aiheesta. Esim.: "En katso perustelluksi epäillä holokaustin historiallisuutta, koska valtava enemmistö tutkijoista hyväksyy sen.”
Asiatonta auktoriteetteihin vetoamista on (a) kun jätetään huomiotta omaan näkökantaan sopimattomat auktoriteetit, (b) vastustetaan jotakin asiaa yhdistämällä se epämiellyttävänä pidettyyn henkilöön, (c) nimettömiin auktoriteetteihin vetoaminen, kuten “viime vuosina tuhannet biologit ovat hylänneet kehitysopin sen puutteiden takia” ja (d) vetoaminen yleiseen mielipiteeseen tai näkemyksen suuriin kannattajamääriin.
Auktoriteettiin vetoamista on siis myös käänteinen tapaus, kun yritetään kompromentoida vastustaja eli rinnastetaan tämän argumentaatio jonkun vastenmielisenä pidettyyn ihmisen sanomisiin tai persoonaan.
Argumentum ad auctoritatemista on olemassa esimerkiksi seuraavat neljä versiota: [lähde? ]
Argumentum ad verecundiamissa vedotaan jonkin tunnetun instanssin arvovaltaan. Tyyppiesimerkkejä ovat tunnettu tiedemies, arvovaltainen teos tai laki.
Ipse dixit (lat.) on tarkasti suomennettuna ’hän sanoi [niin]’. Ipse dixit -argumentissa vedotaan ensisijaisesti henkilöön ja hänen sanoihinsa.
Argumentum ad populum viittaa väitteen kannatukseen tai suosioon ja perustelee väitteen totuusarvoa sillä, kuinka monta kannattajaa väitteellä on. Lähtökohtana on olettamus vox populi, vox Dei eli kansan ääni on Jumalan ääni.
Argumentum ad hitlerum tarkoittaa Hitleriin (tai johonkin muuhun pahana tai epämiellyttävänä koettuun instanssiin) vetoamista tarkoituksena kompromettoida (vetää huonoon valoon) vastustajan argumentaatio. Tämä on melkein sama asia kuin natsikortti (ks. Godwinin laki). Argumentum ad hitlerum tunnetaan myös nimellä jukstapositio eli rinnastus – rinnastetaan asia A ja instanssi B, jonka attribuutti A on, samoiksi, ja argumentoidaan näin kestämättömältä pohjalta.
Suutari pysyköön lestissään (esoteerinen omahyväisyys)

”Suutari pysyköön lestissään” tarkoittaa omahyväisyyttä, eli oletetaan että vain tunnustetut auktoriteetit, lisensoidut toimijat jne kykenevät ymmärtämään asioista jotain (esoteria) ja muille asiat ovat liian vaikeita tai monimutkaisia ymmärtää tai se ei ole heidän ydinosaamisaluettaan. Äärimmilleen vietynä tämä virhe on lähes sama kuin argumentum ad hominem abusivis. [lähde? ]
Aukusti-palkinto

Aukusti-palkinto on Etelä-Suomen Sanomien vuonna 2008 perustama kulttuuripalkinto, jonka se myöntää edellisvuoden merkittävästä päijäthämäläisestä kulttuuriteosta.
Palkintoon kuuluu rahapalkintona 3 000 euroa ja kierto­palkintona pronssinen Aukusti-veistos. Veistoksen on suunnitellut kuvataiteilija Anneli Loponen. Palkinnon nimellä kunnioitetaan kahta Lahden historian merkkihenkilöä. August Avonius oli Askon perustaja, ja hänet tunnetaan myös nimellä Aukusti Asko-Avonius. Tehtailija August Fellman oli kunnalliselämän vaikuttaja. Hän oli muun muassa perustamassa Lahden kansanopistoa ja yhteiskoulua.
Palkitut

Myöntämisvuosi edellisen vuoden kulttuuriteosta:
2009 Pesäkallion kesäteatteri, lahtelaisen kesäteatterin herättäminen henkiin.
2010 Ars Auttoinen, Teemu Saloselle ja Kati Joelle Ars Auttoinen -kesänäyttelyn toteutuksesta, viitattu 7.1.2013
2011 Pyhäniemen kartano, perusteluna "kartanon taidenäyttelytoiminnan uudelleenkäynnistämisessä ja kiinteistön kunnostamisessa on kulttuurimesenaatin asennetta, joka nykypäivänä on harvinaista ja siksi erittäin arvostettavaa."
2012 Summer Up, urbaanin musiikin suurin kesätapahtuma Suomessa.
2013 muotoilija Tapio Anttila, muun muassa alan ammattilaisten hyödyntämisestä.
2014 Möysän Esson musiikkiklubi, ennakkoluulottomasta toiminnasta, jonka tuloksena kaupunkiin syntyi uudenlainen esiintymisympäristö.
2015 kapellimestari Esa Heikkilä, työstään lahtelaisen musiikkielämän edistämiseksi.
2016 Urajärven kartanoteatteri, edistänyt merkittävällä tavalla päijäthämäläistä kulttuuria.
2017 Taidekeskus Taarasti, merkittävistä kuvataidenäyttelyistä.
2018 Mallusjoen nuorisoseura, merkittävästä työstä kulttuuritapahtumien ja harrastustoiminnan järjestämiseksi, mm. Takinkääntöviikot.
2019 Lemmenlatu-elokuva, elokuva käy läpi Lahden kaupungin historiaa yli sadan vuoden ajalta.
2020 Loviisankatu 8 -kirja, Tapani Ripatin toimittama tietokirja, jossa käydään läpi Loviisankadun kulttuurikeskittymän historiaa.
Arthur Leblanc

Arthur Leblanc vuonna 1944.
Arthur Leblanc (18. elokuuta 1906 Saint-Anselme – 19. maaliskuuta 1985 Québec City) oli kanadalainen viulisti ja säveltäjä. Hän sai varhaisimman opetuksensa 3-vuotiaana isältään, viulunrakentaja Joseph Leblancilta, jonka pojalleen rakentamista viuluista kaksi on Monctonin yliopiston museossa. Leblanc vietti nuoruutensa Monctonissa lukuun ottamatta kolmea vuotta, jotka hän vietti Bostonin seudulla, jossa hänen isällään oli musiikkikauppa. Ensimmäisen konserttinsa Leblanc piti Monctonissa 10-vuotiaana. Vuosina 1914–1923 hän opiskeli Québecin seminaarissa.
Leblancin uran käynnistämistä tukivat Isä Pierre-Chrysologue Desrochers ja viulisti Joseph-Alexandre Gilbert. Hän pääsi Lavalin yliopiston musiikkikouluun ensimmäisten joukossa vuonna 1922. Hän lähti Bostoniin vuonna 1923 ja kiersi Uudessa-Englannissa laulaja Désiré Bourquen kanssa. Sitten hän opiskeli kaksi vuotta Uuden-Englannin konservatoriossa Richard Burginin sekä Felix Winternitzin ja New Yorkissa Bernard Sinsheimerin johdolla.
Québecn hallituksen stipendillä Leblanc pääsi vuonna 1930 opiskelemaan Pariisiin opiskelemaan Georges Enescun, Maurice Hayotin ja Jacques Thibaud'n johdolla. Hän palasi Kanadaan vuonna 1938 ja teki New Yorkin -debyyttinsä New Yorkin kaupungintalolla tuon vuoden toukokuussa. Samana vuonna hän esiintyi myös Carnegie Hallissa. Hän teki esiintymisiä monissa kanadalaiskaupungeissa Jean-Marie Beaudet'n ja Ross Prattin säestämänä. Hän esiintyi myös Yhdysvalloissa sekä yksin että muiden muassa Rose Bamptonin, Richard Crooksin, Gregor Piatigorskyn ja Bidu Sayãon kanssa. Joulukuussa 1941 hän esiintyi Franklin D. Rooseveltille Valkoisessa talossa.
Darius Milhaud sävelsi toisen viulukonserttonsa Leblancille, joka kantaesitti sen vuonna 1948.
Leblanc opetti muun muassa Lavalin yliopistossa. Säveltäjänä hän sai opetusta Paul Dukasilta ja Nadia Boulangerilta. Hänen tuotantoonsa kuuluu Petite suite canadienne viululle ja pianolle.
Bartholomew Sulivan

Bartholomew Sulivan
Bartholomew James Sulivan (18. marraskuuta 1810 Tregew, lähellä Falmouthia – 1. tammikuuta 1890 Bournemouth) oli brittiläinen amiraali ja hydrografi.
Sulivanin isä oli vara-amiraali Thomas Ball Sulivan. Vuosina 1831–1836 Sulivan toimi Robert FitzRoyn alaisuudessa HMS Beaglen luutnanttina samalla maailmanympärimatkalla, johon myös Charles Darwin osallistui. Ison-Britannian sekaantuessa Uruguayn sisällissotaan Sulivan osallistui vuonna 1845 piiritetyn Montevideon puolustukseksi käytyyn meritaisteluun argentiinalaisia vastaan. Hän palveli joitain vuosia Falklandsaarilla, ja erottuaan välillä laivastosta hän asui siellä perheineen vuosina 1848–1851. Hänen poikansa oli ensimmäinen Falklandsaarilla syntynyt Ison-Britannian kansalainen. Sulivan ja Darwin pysyivät elinikäisinä ystävinä, ja Sulivan lähetti Darwinille Falklandsaarilta keräämiään fossiileja.
Krimin sodan aikana Britannian kuninkaallisen laivaston hydrografi Sir Francis Beaufort lähetti Sulivanin avustamaan Charles Napierin komentamaa Itämeren-laivastoa Suomen vaikeakulkuisten aluevesien kartoituksessa. Hän toimi samalla HMS Lightningin kapteenina. Elokuun 1854 Bomarsundin taistelussa Sulivan luotsasi brittien ja ranskalaisten sotalaivat kapean Ängösundin salmen läpi Lumparnille taisteluasemiin. Hän myös laati elokuun 1855 Viaporin pommituksen taistelusuunnitelman.
Vuosina 1856–1865 Sulivan oli Board of Traden jäsen, mutta joutui jättämään paikkansa terveyssyistä. Hän siirtyi vuonna 1863 laivaston reserviin kontra-amiraalina. Hänet ylennettiin reservissä vara-amiraaliksi 1870 ja amiraaliksi 1877.
Galápagossaariin kuuluva saari Bartolomé on nimetty Sulivanin mukaan.
Barlow-linssi

Valonsäde ilman Barlow-linssiä (punainen) ja Barlow-linssillä (vihreä).
Barlow-linssi (tunnetaan myös nimellä Barlow) on kaukoputken lisälaite, 
jolla voidaan pidentää kaukoputken tehollista polttoväliä. Barlow-linssi tuplaa, kolmin- tai viisinkertaistaa kaukoputken polttovälin. Se koostuu yleensä yhdestä tai useammasta negatiivisesta linssistä, ja vastaa toimintaperiaatteeltaan kameroissa käytettävää polttovälin muuttajaa. Laadukas Barlow-linssi ei aiheuta valohäviötä, vaan parhaimmillaan parantaa kuvan kontrastia ja laatua. Linssi on nimetty keksijänsä Peter Barlowin mukaan.