stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mieli–ruumis-ongelma
Monistisia ratkaisuja > Reduktiivinen fysikalismi > Funktionalismi

Funktionalismin muotoilivat Hilary Putnam ja Jerry Fodor vastauksena identiteettiteorian puutteisiin. Putnam ja Fodor näkivät henkiset tilat empiirisen komputationalismin mukaisesti. Suunnilleen samoihin aikoihin D. M. Armstrong ja David Kellogg Lewis muotoilivat funktionalismin muodon, joka analysoi arkipsykologian käyttämiä käsitteitä niiden funktionaalisten roolien perusteella. Wittgensteinin merkitystä koskevat ajatukset johtivat funktionalismin hyödyntämiseen merkitysteoriana. Tätä kehittivät Wilfrid Sellars ja Gilbert Harman. Psykofunktionalismi puolestaan on naturalistisen mielenfilosofian omaksuma lähestymistapa, joka liitetään Jerry Fodoriin ja Zenon Pylyshyniin.
Nämä kaikki funktionalismin eri muodot jakavat sen ajatuksen, että henkisiä tiloja luonnehtivat niiden kausaaliset suhteet muihin henkisiin tiloihin sekä aistien antamaan ”syötteeseen” ja käyttäytymisenä ilmenevään ”tulosteeseen”. Funktionalismi abstrahoi näin henkisten tilojen fysikaaliseen toteutustavan pois kuvaamalla sen ei-henkisinä funktionaalisina ominaisuuksina. Esimerkiksi munuaista kuvaa tieteellisessä mielessä sen rooli veren suodattajana ja tietynlaisen kemiallisen tasapainon ylläpitäjänä. Tästä näkökulmasta ei ole merkitystä sillä, onko munuainen oikeasti tehty orgaanisesta aineksesta, muovisista nanoputkista vai silikonilastuista: munuaisen määrittelee munuaisena sen rooli suhteessa muihin elimiin.
Monistisia ratkaisuja > Ei-reduktiivinen fysikalismi

Ei-reduktiivinen fysikalismi katsoo, että vaikka aivot ovat kaikki mitä mielen suhteen on olemassa, henkisiä ilmiöitä kuvaava sanasto ja selitykset ovat välttämättömiä, eikä niitä voi palauttaa fysikaalisten tieteiden kielelle ja alemman tason selityksille.
Kaikkien ei-reduktiivisten fysikalistien jakama perusajatus on ajatus supervenienssistä. Sen mukaan henkiset tilat supervenioivat fysikaalisia tiloja, mutta niitä ei voida palauttaa niihin. Supervenienssi kuvaa näin funktionaalisen riippuvuuden: henkisissä tiloissa ei voi tapahtua muutosta ilman jotain muutosta fysikaalisissa tiloissa.
Monistisia ratkaisuja > Ei-reduktiivinen fysikalismi > Anomaalinen monismi

Monet filosofit seuraavat kaksi oletusta mielen ja ruumiin suhteesta todeksi: 1) fysikalismi on totta ja henkisten tilojen tulee olla fysikaalisia tiloja, mutta 2) kaikki reduktionistiset ratkaisuehdotukset ovat epätyydyttäviä: henkisiä tiloja ei voi redusoida käyttäytymiseen, aivojen tiloihin tai funktionaalisiin tiloihin. Herää siis kysymys, voiko olla olemassa ei-reduktiivista fysikalistista ratkaisua. Donald Davidsonin anomaalinen monismi on eräs yritys muotoilla tällainen fysikalismi.
Monistisia ratkaisuja > Ei-reduktiivinen fysikalismi > Emergentti materialismi

Emergentti materialismi on ei-reduktiivisen fysikalismin muoto, joka soveltaa emergenssin käsitettä mielen ja ruumiin suhteeseen. Emergenssi on alun perin filosofinen ja nykyään yhä voimakkaammin olemassaolon systeemeihin liittyvä käsite, joka tarkoittaa tietystä kokonaisuudesta nousevaa ja syntyvää uutta ilmiötä, ominaisuutta tai toiminnan tasoa. Muutosta alatason (yksinkertaisista) säännöistä ylätason (kompleksiseksi) kehittyneeksi järjestelmäksi kutsutaan emergenssiksi. Emergenssi tarjoaa näin yhden ratkaisun sille, kuinka kompleksisempi mieli voi ”nousta” tai ”syntyä” alatasolla olevasta ruumiista.
Ominaisuusdualismi on eräs emergentin materialismin muoto. Sen mukaan henkiset ominaisuudet kehittyvät emergentisti, kun aine organisoidaan tietyllä tavalla, esimerkiksi niin kuin elävät ihmisruumiit ovat organisoituneet. Näillä emergenteillä ominaisuuksilla on itsenäinen ontologinen asema, eikä niitä voi palauttaa siihen fysikaaliseen perustaan josta ne emergoituvat eikä selittää sen avulla. Tätä näkemystä on kannattanut muun muassa David Chalmers, ja se on saanut uutta suosiota viime aikoina.
Monistisia ratkaisuja > Eliminatiivinen materialismi

Eliminatiivinen materialismi on näkemys, jonka mukaan mielen tiloja kuvaavilla käsitteillä ei ole neuraalisia vastineita. Eliminatiivinen materialismi karttaa mielen toimintaa koskevan arkitiedon eli niin sanotun arkipsykologian käyttöä tieteellisen tarkastelun lähtökohtana, koska se katsoo tällaisen psykologian esittävän kognition joidenkin puolien luonteen virheellisesti. Eliminatiiviset materialistit pitävät arkipsykologiaa falsifioitavana teoriana muiden joukossa, ja katsovat sen falsifioituvan kognitiivis-neurotieteellisen tutkimuksen edetessä. Samalla meidän tulee hylätä monet arkikielen henkisiä ilmiöitä kuvaavat käsitteet, jotka aiemmin on otettu annettuina, kuten uskomus, tietoisuus, tunne, kvalia tai propositionaalinen asenne.
Eliminativistit, kuten Patricia ja Paul Churchland, katsovat, että vaikka arkipsykologia tulkitsee kognition toimivan lauseita käsittelemällä, neuroverkkoteoriat ja konnektionismi osoittautuvat täsmällisemmiksi esityksiksi siitä, kuinka aivot toimivat. Churchlandit viittaavat usein muiden suosittujen mutta historian saatossa virheellisiksi osoitettujen teorioiden ja ontologioiden kohtaloon. Esimerkiksi ptolemaiolainen tähtitiede palveli planeettojen liikkeiden selittämisessä ja myös karkeassa ennustamisessa vuosisatoja, mutta lopulta tämä malli hylättiin ja kopernikaaninen malli korvasi sen. Churchlandien mukaan sama eliminointi odottaa käsitystä, jonka mukaan mieli olisi lauseiden käsittelijä ja ajattelu ja käyttäytyminen lauseiden kaltaisten tilojen nimeltä ”propositionaaliset asenteet” käsittelyn tulosta.
Monistisia ratkaisuja > Panpsykismi

Panpsykismi olettaa, että kaikki aine on pohjimmiltaan tietoista, ja selittää inhimillisen tietoisuuden sillä, että tietoisuus olisi ”idullaan” jo atomeissa ja kvarkeissa. Vaikka tietoisuuden olemassaolo edellyttää aivoja, jotka viime kädessä koostuvat atomeista, panpsykismi olettaa, että tuo tietoisuus olisi jo ollut jonkinlaisessa lievemmässä muodossa maailmankaikkeuden kaikkien partikkeleiden ominaisuus. Ongelmana tässä on se, että tietty kontingentti potentia reifioidaan; toinen ongelma on se, että elävyydestä tehdään ontologisesti perustava ominaisuus.
Kielifilosofinen kritiikki mieli–ruumis-ongelmaa kohtaan

Jokainen yllä esitetty ratkaisuvaihtoehto mielen ja ruumiin ongelmaan kohtaa joitakin ongelmia. Jotkut filosofit katsovat tämän johtuvan käsitteellisestä sekaannuksesta. Esimerkiksi Ludwig Wittgenstein ja jotkut hänen seuraajansa hylkäsivät ongelman pelkkänä näennäisongelmana. Heidän mukaansa on virheellistä kysyä, kuinka henkiset ja biologiset tilat sopivat yhteen. Sen sijaan tulisi vain hyväksyä, että inhimillistä kokemusta voidaan kuvata usealla tavalla — esimerkiksi henkisen ja biologisen kielen avulla. Näennäisongelmat syntyvät, kun toista yritetään kuvata toisen käyttämän sanaston avulla, tai jos henkiseen viittaavaa kieltä käytetään väärässä yhteydessä. Näin tapahtuu esimerkiksi silloin, jos henkisiä tiloja etsitään aivoista. Aivot ovat yksinkertaisesti väärä konteksti henkiseen viittaavan kielen käytölle — tämän vuoksi henkisten tilojen etsiminen aivoista on kategoriavirhe tai eräänlainen virhepäätelmä.
Nykyään tällaisen näkemyksen ovat omaksuneet jotkut Wittgensteinin tulkitsijat, kuten Peter Hacker. Kuitenkin myös muun muassa funktionalismin kehittäjä Hilary Putnam on omaksunut näkemyksen mielen ja ruumiin ongelmasta näennäisongelmana, joka tulisi ratkaista Wittgensteinin tyyliin.
Aiheesta muualla

Knuuttila, Simo: Mielen filosofian probleemi: sielullisen ja ruumiillisen vuorovaikutus. Tieteessä tapahtuu 6/2003.
Wozniak, Robert H.: Mind and Body: René Descartes to William James (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kolme dualismin muotoa: interaktionismi, epifenomenalismi ja psykofyysinen parallelismi. Nuolet osoittavat kausaalisten vaikutusten suuntaa. Kuvasta puuttuvat okkasionalismi ja ominaisuusdualismi.
Klassinen identiteettiteoria ja anomaalinen monismi vertailussa. Identiteettiteoriassa jokainen yhden henkisen tyypin tokenin eli esiintymän instantiaatio vastaa (nuolten osoittamasti) yhden fysikaalisen tyypin fysikaalista esiintymää. Anomaalisessa monismissa esiintymä–esiintymä -vastaavuudet voivat olla tyyppi–tyyppi -vastaavuuksien ulkopuolella. Tuloksena on esiintymäidentiteetti.
Ditaji Kambundji

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ditaji Kambundji sisäratojen EM-kilpailujen mitalistina vuonna 2023. |  Ditaji Kambundji sisäratojen EM-kilpailujen mitalistina vuonna 2023. |  Ditaji Kambundji sisäratojen EM-kilpailujen mitalistina vuonna 2023. |  |
Maa:  Sveitsi
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rooma 2024 | 100 m aj |  |
|  Pronssia | München 2022 | 100 m aj |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Apeldoorn 2025 | 60 m aj |  |
|  Pronssia | Istanbul 2023 | 60 m aj |  |
Ditaji Kambundji (s. 20. toukokuuta 2002) on sveitsiläinen pika-aitajuoksija. Hän on saavuttanut Euroopan-mestaruuskilpailuissa mitaleita sekä sisä- että ulkoradoilla.
Kambundji voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa Tallinnassa vuonna 2021. Samana vuonna alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hänet hylättiin loppukilpailussa. Tokion olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä.
Vuonna 2022 Kambundji keskeytti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen MM-kilpailujen loppukilpailussa ja karsiutui ulkoradoilla Eugenen MM-kilpailuissa 100 metrin aitajuoksun välierissä. Münchenin EM-kilpailuissa hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 12,74.
Vuonna 2023 Kambundji saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 7,91. Heinäkuussa 2023 hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Espoossa järjestetyissä EM-kisoissa. Kambundjin finaalissa juoksema aika 12,68 oli uusi kisaennätys. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs. Hän saavutti Rooman EM-kilpailuissa 2024 hopeaa 100 metrin aitajuoksussa Sveitsin ennätysajalla ja alle 23-vuotiaiden Euroopan ennätys -ajalla 12,40.
Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 Kambundji voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa Euroopan ennätystuloksella 7,67.
Kambundjin ennätys 100 metrin aitajuoksussa on 12,40 kesäkuulta 2024. Sisäradoilla hänen 60 metrin aitajuoksun ennätyksensä on 7,67 maaliskuulta 2025. Molemmat ajat ovat Sveitsin ennätyksiä, sisäratojen ajan ollessa samalla myös Euroopan ennätys.
Ditaji Kambundjin isosisko Mujinga Kambundji on menestynyt pikajuoksija.
Maiju Talvisto

Maiju Talvisto (s. 1987 Jyväskylä) on artistituotantoon erikoistunut vastaava tuottaja, tietokirjailija ja musiikkitoimikunnan ja festivaalipaneelin jäsen Taiteen edistämiskeskus Taikella. Hän on kuulunut Taiken Festivaalipaneeliin vuosina 2023–2025. Talvisto työskentelee myös Taiteen edistämiskeskuksen musiikkitoimikunnan, elävänmusiikin edunvalvontajärjestö Livefin ry:n ja Euroopan festivaalijärjestö Youropen hallituksissa. Artistituotannon työkokemuksen hän on muodostanut työskenneltyään Pori Jazzeilla vuosina 2009–2010 sekä Flow-festivaalilla vuosina 2011–2024 artistikoordinaattorina ja tämän jälkeen artistituotannon tiiminvetäjänä. Lisäksi hän on toteuttanut lukuisia freelance-projekteja.
Talvisto ja Lilli Keh ovat syyskuussa 2024 lanseeratun, kansainvälisen musiikkialan naisten ja ei-binääristen Shesaid.so Finland -järjestön perustajat.
Talviston esikoistietokirja Backstagella: Artistituottajan käsikirja ilmestyi vuonna 2022 Reuna-kustantamon julkaisemana.
Koulutus

Talvisto on kirjoittanut ylioppilaaksi vuonna 2006 Kouvolan yhteiskoulun lukiosta. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston musiikkitieteen oppiaineesta sekä Sibelius-Akatemian taidehallinnon maisteriohjelmasta vuonna 2017.
Palkinnot

Talvisto on valittu Taide- ja kulttuurialan ammattijärjestö TAKU ry:n vuoden 2019 taide- ja kulttuuriasiantuntijaksi, lisäksi hän on saanut vuoden tuotantopäällikkö -tunnustuksen Women in Live Music -organisaatiolta vuonna 2019 sekä vuoden tapahtumatuottaja -tittelin Music X Media -tapahtuman musiikkiammattilaisten Industry Awards -gaalassa vuonna 2022.  Talvisto on ollut ehdolla muun muassa Naisasialiitto Unionin vuoden Lyyti-palkinnon saajaksi vuonna 2024.
Julkaisut

Back­stagella – Artistituotannon käsikirja (Reuna, 2022)
Aiheesta muualla

Shesaid.so-sivusto: https://www.shesaid.so/blog/2024/9/new-chapter-shesaidso-finland
Making sense of arts management: Research, cases and practices Open Access-julkaisuna: https://taju.uniarts.fi/handle/10024/7122
Thomas Puha

| Thomas Puha> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1977 (ikä 47) Helsinki
Ammatti:  viestintäammattilainen, toimittaja, televisiojuontaja, tuottaja
Muut tiedot
Lempinimet:  Everlast
Aktiivisena:  1998–
Tunnustukset:  FIGMA Hall of Fame
Thomas Puha (s. 3. heinäkuuta 1977 lähde?) on suomalainen pelialalla toimiva viestintämarkkinoinnin ammattilainen ja entinen pelijournalisti. Puha on toiminut heinäkuusta 2015 alkaen suomalaisen pelitalo Remedy Entertainmentin viestintäpäällikkönä.
Puha on videopelien erikoislehti Pelaajan entinen päätoimittaja ja on kirjoittanut laajalti ulkomaisiin pelimedioihin, kuten englantilaiseen Edge-lehteen. Puha perusti erikoismediatalo H-Town Oy:n ja sen kustantaman Pelaaja-lehden vuonna 2002 yhdessä Miika Huttusen ja Lassi Kurkijärven kanssa.
Puha nähtiin vuosituhannen vaihteessa useissa suomalaisen kaapelikanava MoonTV:n ohjelmissa. Lisäksi Puha toimii Warner Music Finlandille levyttävän Roope Salminen & Koirat Hip hop-yhtyeen road managerina.
Ura > Televisioura

Puha nousi suomalaisen peliyleisön tietoisuuteen pääosin konsoli- ja tietokonepelaamista käsittelevistä ohjelmista vuosina 1998-2001 kaapelikanava MoonTV:llä. Hänen juontamiin ohjelmiin MoonTV:llä kuuluivat muun muassa PSX-Peliluola, N64-Peliluola, Play, Game Planet ja Konsoli Planeetta. Puha myös tuotti ja käsikirjoitti pääosan juontamistaan ohjelmista.
Parhaiten valtayleisön mieleen jäänyt Puhan juontamista ohjelmista MoonTV:llä  on todennäköisesti viihdeohjelma URL, jota hän juonsi, tuotti ja käsikirjoitti yhdessä Miika Huttusen kanssa. Ohjelmassa juontajat vierailivat katsojien lähettämillä verkkosivuilla ja arvostelivat näitä humoristisesta näkökulmasta.
Hän käytti MoonTV:llä työskennellessään useimmiten aliasta "Everlast".
Puha, Miika Huttunen ja Kreivi Stakula eli Jarno Sarkula muodostivat MoonTV:n peliohjelmien selkärangan.
Lähdettyään MoonTV:ltä päätoimisesti printtimedian puolella, Puha työskenteli myös jonkinverran vielä television puolelle.
Hän tuotti, juonsi ja käsikirjoitti tietokone- ja videopeleihin keskittyvän viihdeohjema Playta yhdessä Huttusen kanssa, jota esitettiin Nelosella 2003-2005.
Hän myös juonsi ja käsikirjoitti Huttusen kanssa viiden minuutin mittaista retropelikatsausta, jota esitettiin televisiokanava YLE Extran makasiiniohjelma Extra Largessa.
Vuonna 2010 Puha käsikirjoitti ja juonsi 7-osaisen demoskene-kulttuuriin perehtyneen dokumenttisarjan Ylelle. Dokumenttisarja toteutettiin yhteisöllisesti ja se käsitteli tunnettuja demoryhmiä, kuten Orange, CNCD ja Komplex. Yksi jaksoista keskittyi kotimaisen Future Crewin ja sen Second Reality –demon luomiseen. Tämä jakso sai maailman ensi-iltansa Assembly 2010 –demofestivaaleilla.
Syyskuussa 2013 uutisoitiin Puhan aloittavan viikoittaisen videokolumnin suomalaisessa Tilt-peliohjelmassa.
Ura > Toimittajantyö

Puha toimi yhdysvaltalaisen Gamefan-lehden Eurooppa-kolumnin toimittajana vuosina 1998–2000. Hänen arvostelujaan on julkaistu myös Edge-, GamesTM-, Electronic Gaming Monthly-, Official US PlayStation Magazine-, Official UK PlayStation Magazine-, PSM3-lehdissä. Sekä 1UPin, IGN:n ja Gamasutran videopelisivustoilla ja useissa muissa pelimedioissa.
Vuosina 2001–2002 Puha päätoimitti Euromedian julkaisemaa Sonyn kuudennen sukupolven pelikonsoli PlayStation 2:seen keskittynyttä Pleikkari 2 -lehteä. Hän toimitti myös saman kustantajan PC Gamer (Suomi)- ja Pelimestari-lehtiä.
Vuonna 2002 Puha, Miika Huttunen ja Lassi Kurkijärvi perustivat Pelaaja-lehden ja sitä kustantavan erikoismediatalo H-Town Oy:n. KonsoliFIN-sivusto piti Pelaaja-lehteä uuden sukupolven "kivikovana uutuutena" Suomen "pahasti setääntyneillä" pelilehtimarkkinoilla. Huttunen päätoimitti Pelaaja-lehden ensimmäisen numeron, jonka jälkeen päätoimittajan vastuu siirtyi Puhalle. Puha päätoimitti Pelaaja-lehteä sekä toimi H-Town Oy:n luovana johtajana vuoden 2011 kesäkuuhun saakka, jonka jälkeen jätti Pelaajan siirtyäkseen pelialalle.
Puha on Pelaaja-lehden kaikkien aikojen pitkäaikaisin päätoimittaja. Hänen jälkeensä päätoimittajan vastuu siirtyi Puhan liikekumppanille, Pelaaja-lehden alkuperäiselle päätoimittajalle, myös PCpelaaja-lehden ja Peliplaneetta.net-sivuston päätoimittajana tunnetulle Huttuselle. Jätettyään työnsä H-Townilla ja Pelaajassa Puha on toiminut H-Town Oy:n yhtiön hallituksen jäsenenä.lähde?
Ura > Toimittajantyö > Pelaajacast

Puha lanseerasi myös Pelaaja-lehden oman podcastin, joka kantaa nimeä Pelaajacast. Castin ensimmäinen jakso julkaistiin 22. heinäkuuta 2008 ja sen juonsivat Puhan lisäksi Pelaajan toimituksen Juha Wakonen, Eemeli Rekunen sekä Janne Pyykkönen. Puha tähditti Pelaajacastia 22. kesäkuuta 2011 asti. Pelaajacastin 69. jakso jäi Puhan viimeiseksi castin vakijäsenenä.
Pelaajacast on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu podcast. Se valittiin maan toiseksi parhaaksi podcastiksi Jakso.fin yleisöäänestyksessä 2017. Puha on H-Townilta lähtönsä jälkeen vieraillut Pelaajacastissa ajoittain.
Ura > Middleware ja Peliala

Puha kirjoitti blogissaan aikoneensa siirtyä yhdysvaltalaisen Naughty Dog -pelitalon palvelukseen communications directorin -työtehtäviin vuonna 2011 ja asioiden olleen jo sovittuna Los Angelesin päädyssä, mutta muutto Yhdysvaltoihin kariutui byrokratian vuoksi.
Elokuussa 2011 Puha siirtyi tekemään markkinointityötä Umbra Softwarelle. Marraskuussa 2013 Puha ilmoitti Umbra Softwaren aloittaneen mittavan yhteistyön Call of Duty -pelisarjan kanssa. Heinäkuussa 2015 Puha siirtyi suomalaisen pelitalo Remedy Entertainmentin palvelukseen.lähde?
Tunnustukset ja saavutukset

Suomen peliohjelmisto- ja multimediayhdistys Figma valitsi vuonna 2010 Puhan Peliluolaan eli kotimaisen peliteollisuuden Hall of Fameen.
Puha voitti Pro Evolution Soccer -jalkapallovideopelin toimittajien kesken pelatun Euroopan mestaruuden syyskuussa 2010 Espanjan Mallorcalla järjestetystä PES World Masters-turnauksessa. Puha pelasi turnauksen Espanjan jalkapallomaajoukkueella.
Aiheesta muualla

Pelaaja-lehden kotisivut
Konsolifin -esittelyssä Umbra Software (Arkistoitu – Internet Archive)
Peliplaneetta.net, haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Syvällä Pelissä - Thomas Puha (Arkistoitu – Internet Archive)
Demoskene-dokumentti Yle Areena
Indonesian kiinalaiset

Indonesian kiinalaiset ovat nimensä mukaan Indonesiassa asuvia kiinalaisia. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan heitä oli 2 832 510, eli noin 1,2 % koko maan väestöstä. Kiinalaisilla on historiaa Indonesiassa jo 1400-luvulta lähtien, mutta suurin osa heistä muutti maahan vasta sen ollessa osa Alankomaiden Itä-Intiaa.
Pienestä väestönosuudestaan huolimatta Indonesian kiinalaiset ovat Indonesian liike-elämän perusta, ja he ovat perinteisesti hallinneet maan kaupankäyntiä.
Historia

Kiinalaisia tiedetään olleen nykyisen Indonesian alueella jo 1400- ja 1500-luvuilla. Tuolloin kiinalaisyhteisöt muodostuivat lähinnä kiinalaisista muslimeista. He kuitenkin sulautuivat ajan myötä ympäröivään paikalliseen väestöön. Alankomaalaisissa lähteissä mainitaan Jaavan saarella ja etenkin sen pohjoisosissa olleen kiinalaisyhteisöjä. He olivat lähinnä kauppiaita ja koska he eivät olleet tuoneet naisia mukanaan, he avioituivat lähinnä paikallisten kanssa. Näin muodostuneet yhteisöt tulivat tunnetuiksi nimellä peranakan-kiinalaiset. Alankomaalaisten otettua vallan käsiinsä Alankomaiden Itä-Intiassa kiinalaiset menestyivät paitsi kauppiaina, myös plantaasien omistajina ja käsityöläisinä Bataviassa (nyk. Jakarta). Vuonna 1740 alankomaalaiset ja paikalliset sotilaat tappoivat noin 10 000 kiinalaista kaupungissa verilöylyssä, joka jäi siirtomaakauden pahimmaksi kiinalaisvastaiseksi välikohtaukseksi. 1800-luvulla kiinalaisia muutti alueelle etenkin hokkienkiinaa puhuvia kiinalaisia Fujianista ja kiinalaisasutus levisi Jaavan lisäksi muille saarille, kuten Sumatralle ja Borneolle. Uudet muuttajat tulivat tunnetuiksi totok-kiinalaisina erotukseksi aiemmin saapuneista peranakan-kiinalaisista.
Vuonna 1930 suoritetun väestönlaskennan mukaan kiinalaisia oli 1 233 214, eli noin 2 % koko väestöstä. Heistä noin puolet asui Jaavalla ja Maduralla, loput muilla saarilla. 1900-luvun alulta lähtien Indonesiaan oli tullut myös vanhojen hokkienkiinaa puhuneiden kiinalaisten lisäksi hakka- ja kantoninkiinaa puhuneita kiinalaisia. Japani miehitti Alankomaiden Itä-Intian ja heidän antautuessaan vuonna 1945 indonesialaiset alkoivat valmistella itsenäisyyttä Sukarnon johdolla. Alankomaiden yrittäessä perustaa siirtomaahallintoaan uudelleen syttyi Indonesian itsenäisyyssota. Puolisotilaallisten joukot surmasivat kiinalaisia ja tuhosivat heidän omaisuuttaan.
Maan sittemmin itsenäistyttyä ja Sukarnon noustua presidentiksi kysymykseksi nousi kiinalaisten kansalaisuus. Kiinalaiset alkoivat poliittisten liikkeiden kautta ajaa asemaa itselleen sukuna, eli etnisenä ryhmänä Indonesian alkuperäisväestön tapaan. Suharton noustua valtaan vuonna 1965 maan kommunistista puoluetta ja sen monia kiinalaisia kannattajia vainottiin. Suharton aikana myös kiinalaiset koulut suljettiin ja kiinankieliset julkaisut lakkautettiin. Vasta presidentti Abdurrahman Wahid salli niiden jatkaa toimintaansa. Kiinalaisvastaisia hyökkäyksiä tapahtui myös toukokuun 1998 levottomuuksissa.
Kulttuuri

Peranakan-kiinalaiset puhuvat kotonaan yleensä malaijia, kun taas totok-kiinalaiset puhuvat edelleen kiinaa. Kiinaa opetetaan useissa koululaitoksissa ja sillä julkaistaan useita lehtiä, sekä televisio- ja radio-ohjelmia. Suurimmassa osassa Indonesian kaupungeista on kiinalaiset kaupunginosat, jotka tunnetaan nimellä Pecinan. Jakartan kiinalaiskaupunginosa tunnetaan puolestaan nimellä Glodok. Indonesian kiinalaiset ovat kungfutselaisia, taolaisia ja buddhalaisia, joiden lisäksi osa on kääntynyt muslimeiksi ja kristinuskoon. Koska kansalaisuuspapereihin tarvitaan tieto uskonnosta, moni kiinalainen ilmoittaa uskonnokseen yksinkertaisesti buddhalaisuus, vaikka he harjoittaisivatkin jotain muuta uskoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Indonesian kiinalaiset Wikimedia Commonsissa
Kiinalaisia džonkkeja Singaporensalmessa vuonna 1936.
Kiinalaisia rukoilijoita temppelissä Jakartan kiinalaiskaupunginosassa, Glodokissa.