stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rainer Maria Rilke
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rainer Maria Rilke Wikimedia Commonsissa
Malline:Wikisitaatit-ivi
Lisää luettavaa aiheesta Rainer Maria Rilke on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef 
Paula Modersohn-Becker: Kuvanveistäjä Clara Rilke Westhoffin muotokuva (Rilken puoliso).
Risto Rytin muistomerkki

| Risto Rytin muistomerkki |
| --- | --- |

Nimi:  Risto Rytin muistomerkki
Toinen nimi:  Vastuun vuodet
Tekijä:  Veikko Myller
Valmistumisvuosi:  1994
Julkistettu:  30. syyskuuta 1994
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Teostyyppi:  monumentti ja muistomerkki
Kokoelma:  HAM Helsingin taidemuseo
Sijainti:  Töölö
Koordinaatit:  60°10′39″N 24°55′44″E﻿ / ﻿60.177616°N 24.928986°E﻿ / 60.177616; 24.928986
Risto Rytin muistomerkki eli Vastuun vuodet on Helsingin Töölössä sijaitseva kuvanveistäjä Veikko Myllerin toteuttama Suomen viidennen presidentin Risto Rytin virallinen muistomerkki. Abstrakti veistos sijaitsee Hesperian esplanadin itäisessä, Mannerheimintien puoleisessa päässä Etu- ja Taka-Töölön rajalla. Se pystytettiin vuonna 1994.
Teoksen kuvaus

Tyyliltään konstruktivistinen ja minimalistisia piirteitä sisältävä pronssiveistos muodostuu yksinkertaisia geometrisia muotoja noudattavista, kulmikkaista ja sileäpintaisista palkeista. Kokonaisuus on kuusi metriä korkea ja kolmetoista metriä pitkä. Se koostuu kahdesta erillisestä osasta, jotka on sijoitettu suoraan nurmikolle ilman jalustaa siten, että niiden voi kuvitella jatkuvan ja yhtyvän maan alla. Veistoksen jyrkkien käännösten on tarkoitus kuvata vertauskuvallisesti Rytin presidenttikauden vaikeita päätöksiä. Teoksen näennäinen kasvaminen suoraan maasta kuvaa sitä, miten Rytin elämä oli sidoksissa Suomeen. Maata vasten olevassa palkissa lukee kohokirjaimin ”Risto Ryti 1889–1956”.
Rytin muut muistomerkit

Helsingin muistomerkin ohella Rytille on pystytetty näköispatsaat Huittisiin vuonna 1979 ja Poriin vuonna 2009.
Road movie

Road movie (sananmukaisesti tie-elokuva) on elokuvan tyylilaji, jossa tietä pitkin taitettu matka on juonen kannalta merkittävä. Elokuvan tapahtumapaikka vaihtuu matkan edetessä, ja juoni on selkeästi jaettu episodeihin matkan etappien muodossa.
Road movie on toisen maailmansodan jälkeinen ilmiö. Road movie -elokuvat yhdistetään usein yhdysvaltalaiseen elokuvateollisuuteen, mutta niitä on tehty myös muissa maissa.
Suomessa auto ja sillä matkustaminen ovat keskeisessä osassa monissa Aki Kaurismäen elokuvissa. Varsinkin Ariel, Leningrad Cowboys Go America ja Pidä huivista kiinni, Tatjana ovat selkeästi tunnistettavissa road movie -tuotannoksi. Kaurismäki on saanut vaikutteita yhdysvaltalaisista elokuvista, mutta liittänyt omiin teemoihinsa myös itäeurooppalaisia aineksia.
Road movie -elokuvia

Little Miss Sunshine (USA 2006)
Rumble (Suomi 2002)
Thelma & Louise (USA 1991)
Leningrad Cowboys Go America (Suomi 1989)
Sademies (USA 1988)
Calamari Union (Suomi 1985)
Rajut kaverit (USA 1974)
Easy Rider – matkalla (USA 1969)
Fanboys (USA)
Road Movie on kahden road movien nimi: USA 1974 ja Etelä-Korea 2002
Aiheesta muualla

Silja Partanen: Auto ja sen merkitys road movie -tuotannossa. Kimmo Levä (toim.): Peltitähdet – auto elokuvassa: Mobilia-vuosikirja 2010, s. 60–79. Kangasala: Mobilia-säätiö, 2010. ISBN 978-951-98271-6-2.
Joan Robinson

Joan Robinson 1920-luvulla
Joan Violet Robinson (1903–1983) oli brittiläinen taloustieteilijä ja vankka John Maynard Keynesin muotoileman talouspolitiikan kannattaja.
Robinson valmistui Cambridgen yliopistosta ja siellä hän myös työskenteli professorina. Tunnetuimmassa teoksessaan Economics of Imperfect Competition (Epätäydellisen kilpailun taloustiede, 1931) hän tuo lisäyksenä täydellisen kilpailun periaatteen rinnalle epätäydelliseen kilpailun, jossa ostopäätökseen vaikuttavat kuluttajien mieltymykset, tuotedifferointi ja mainonta. Muutamat hänen kirjoistaan onnistuivat kansanomaistamaan keynesiläisyyttä niin, että sen ajatukset omaksuttiin laajasti. Uransa loppuvaiheessa Robinson pyrki yhä kauemmas talousteorioiden valtavirrasta esimerkiksi kapitalismin pitkän aikavälin kasvun tutkimukseen.
Teoksia

Robinson, Joan: Johdatus työllisyyden teoriaan (Alkuteos: Introduction to the Theory of Employment, suom. Jussi Ahokas) Tampere: Vastapaino, 2023. ISBN 978-952-397-025-0
Robinson, Joan: Investoinnit, säästäminen ja työllisyys (Introduction to the Theory of Employment, 1937). Helsinki: Palkansaajien tutkimuslaitos, 1996. ISBN 951-9282-92-0
Robinson, Joan: Talouden johto ja suunnittelu Kiinassa (Economic Management in China, 1972). Helsinki: Suomi-Kiina seura, 1974.
Rikosten erämaa

| Rikosten erämaa> Desert Fury |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lewis Allen
Käsikirjoittaja:  A. I. Bezzerides Robert Rossen
Perustuu:  Ramona Stewartin romaaniin Desert Town
Tuottaja:  Hal Wallis
Säveltäjä:  Miklós Rózsa
Kuvaaja:  Edward Cronjager Charles Lang
Leikkaaja:  Warren Low
Pukusuunnittelija:  Edith Head
Pääosat:  Lizabeth Scott John Hodiak Burt Lancaster Mary Astor Wendell Corey
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikosten erämaa (Desert Fury) on yhdysvaltalainen film noir -värielokuva vuodelta 1947. Sen on ohjannut Lewis Allen, ja pääosissa näyttelevät Lizabeth Scott, John Hodiak ja Burt Lancaster, muissa osissa Mary Astor ja Wendell Corey. Elokuva on noussut kulttiarvoon, sillä aikakauden elokuvaksi se sisältää varsin avoimesti homoseksuaalisen suhteen kuvausta. Tarina perustuu Ramona Stewartin romaaniin Desert Town (1946), joka on paljon suorasukaisempi. Tarinan ovat sovittaneet käsikirjoitukseksi A. I. Bezzerides ja Robert Rossen.
Juoni

Fritzi Haller (Mary Astor) omistaa pelikasinon pienessä Chuckawallan kaupungissa Nevadassa. Hänen tyttärensä Paula Haller (Lizabeth Scott) on keskeyttänyt juuri koulun ja palannut kotiin samaan aikaan kuin gangsteri Eddie Bendix (John Hodiak). Bendix on aikoinaan ollut tekemisissä Fritzin kanssa, mutta poistunut kaupungista, koska häntä epäiltiin vaimonsa murhasta.
Paula rakastuu Bendixiin, ja he alkavat tapailla. Paulan vanha poikaystävä, paikallinen seriffi Tom Hanson (Burt Lancaster) ja Bendixin apuri Johnny Ryan (Wendell Corey) yrittävät katkaista heidän suhteensa. Kun suhde paljastuu Fritzille, hän yrittää suuttuneena suojella Paulaa ja estää tänä tapaamasta Bendixiä.
Bendixin menneisyys tavoittaa hänet yllättävällä tavalla, kun auto jota hän ajaa lähtiessään Hansonin luota (joka haluaa karkottaa kaupungista Bendixin ja Ryanin kaltaiset), törmää sillan kaiteeseen ja alas rinnettä, ja hän kuolee.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lizabeth Scott  | … |  Paula Haller   |
|  John Hodiak  | … |  Eddie Bendix   |
|  Burt Lancaster  | … |  Tom Hanson   |
|  Mary Astor  | … |  Fritzi Haller   |
|  Wendell Corey  | … |  Johnny Ryan   |
|  Kristine Miller  | … |  Claire Lindquist   |
|  William Harrigan  | … |  Judge Berle Lindquist   |
|  James Flavin  | … |  Sheriff Pat Johnson   |
|  Jane Novak  | … |  Mrs. Lindquist   |
|  Anna Camargo  | … |  Rosa   |
Tuotanto

Kohtaukset kuvattiin Venturan piirikunnassa, pienessä Pirun kaupungissa, Center Streetin koillispuolella, jossa kuvattiin Fritzin saluunan ja kasinon ulkokuvaukset. Piru Mansion esittää Hallerin asuintaloa, ja historiallinen Pirun silta esittää onnettomuuspaikkaa, jossa auto ajaa jokeen. Joitakin kohtauksia kuvattiin Arizonan Clarkdalessa, ja osa ulkokuvauksista tehtiin Arizonassa Cottonwoodin vanhassa kaupungissa.
Kritiikki

Elokuvan ensi-illan aikaan The New York Times halveksi sitä hyvin suorasanaisesti: ”Desert Fury on aika tapaus – Technicolor-väritetty virhe alusta loppuun. Jos tämä nykyasuun puettu isolla rahalla tehty lännenelokuvan olisi tehnyt joku Hal Wallisia vähäisempi tuottaja, sen käsittelyyn olisi riittänyt yksi lause. Mutta Wallis on merkittävä tuottaja. Hän on saanut kaksi kertaa Academy of Motion Picture Arts and Sciencesin Irving Thalberg -palkinnon, ja Desert Fury on niin uskomattoman huono elokuva joka suhteessa paitsi yhdessä, ja sillä tarkoitan kuvausta.”
Sittemmin elokuvaa on pidetty merkittävänä ja ainutlaatuisena Hollywood-melodraamana rohkeassa homoseksuaalisuuden kuvauksessaan.
Elokuvatutkija Foster Hirsch kirjoittaa: ”Hyvin mullistavalla liikkeellä elokuva hylkää henkilöiden rikollisen toiminnan ja keskittyy kahteen homoseksuaaliseen pariin: miesmäiseen äitiin, joka kohtelee tytärtä kuin rakastettua, ja gangsteriin ja tämän uskolliseen apuriin. – – Desert Fury on kuvattu räikein liioitelluin värein, jotka määrittivät sittemmin Douglas Sirk 1950-luvun melodraamoja.”
Film noir -asiantuntija Eddie Muller kirjoittaa: ”Desert Fury kuvaa homoseksuaalisuutta Hollywoodin kultakauden elokuvista kaikkein avoimimmin. Filmi on täynnä uskomattoman vahvoja värejä, nopeaa ja kiihkeää dialogia, joka tihkuu vihjauksia, kaksiselitteisyyksiä, synkkiä salaisuuksia, raivoisia ilmeitä, Miklos Roszan pingottuneita viuluosuuksia. Kuinka tämä elokuva on välttynyt kilpailijoilta ja kulttiasemalta? Se on Hollywoodia kiihkeimmillään.”
Ensiesitykset Suomessa

Elokuvan ensi-ilta Suomessa oli vuonna 1948 Rexissä Helsingissä. Ensiesitys televisiossa tapahtui Ylen Teema-kanavalla heinäkuussa 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rikosten erämaa Wikimedia Commonsissa
Rikosten erämaa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Desert Fury
Käännös suomeksi
Rodokrosiitti

Vaaleanpunaista rodokrosiittia Perusta.
Harvinainen rodokrosiittikide Sweet Home Minesta, Coloradosta.
Rodokrosiitille tyypillinen, eri väristen muunnosten muodostama aggregaatti Argentiinasta.
Rodokrosiitin ja kvartsin (valk. harmaa) muodostama aggregaatti Silverstonista, Coloradosta.
Rodokrosiitti (mangaani(II)karbonaatti, MnCO3) on yleensä väriltään vaaleanpunainen mineraali, jonka väri voi vaihdella hyvin haaleanpunaisesta aina tummanpunaiseen asti. Väri voi olla myös kellertävänharmaa tai ruskea. Rodokrosiitti esiintyy usein aggregaatteina (geol. termi: toisiinsa vain ulkonaisesti liittyvien osien kokonaisuus), raidallisina, akaattia muistuttavina muodostumina (ks. kuvat).
Rodokrosiitti muodostuu maankuoren hydrotermisissä vyöhykkeissä, jossa vesi ja maan sisäinen lämpö ovat kosketuksissa toisiinsa.
Rodokrosiitti saa värinsä mangaanista, ja se on nimetty kreikan kielen sanan rhodos (suom. ruusu, ruusunpunainen) mukaan. Se onkin tärkeä mangaanimalmi, korukivikäytön lisäksi.
Rodokrosiitin viiru on valkoinen ja kiilto lasimainen, joskus helmiäismäinen. Se on kovuudeltaan 3,5–4 Mohs'in asteikolla eli suhteellisen pehmeä ja helposti naarmuuntuva korukiveksi (puukko, teräs ja lasi naarmuttavat).
Mineraalin tunnettuja löytöpaikkoja Suomessa on Lapuan Simpsiö ja Ylistaron Vittinki, jossa esiintyy myös sen sisarmineraalia rodoniittia. Muita mainittavia esiintymiä maailmalla ovat mm. Tschiaturi, Ural Venäjällä, Freiberg, Itä-Saksa; Jugoslavia, Unkari, Romania ja Yhdysvallat.
Rodokrosiitin kiteet ovat harvinaisia, se esiintyy useimmiten massamaisina muodostumina, mutta joskus löytyy suuriakin kiteitä. Suurimmat tähän mennessä löydetyt rodokrosiittikiteet ovat olleet pituudeltaan lähes 5 cm ja niitä on löydetty mm. Coloradosta, Yhdysvalloista; Freibergistä, Saksasta; Romaniasta ja Perusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rodokrosiitti Wikimedia Commonsissa
Mindat: Rhodochrosite (englanniksi)
Webmineral: Rhodochrosite Mineral Data (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Rhodochrosite (pdf) (englanniksi)
Ylijäämä

Ylijäämä on kuntien ja kuntayhtymien, osuuskuntien sekä yhdistysten ja säätiöiden tuloslaskelmissa yritysten tuloslaskelmien voittoa vastaava erä. Ylijäämää syntyy, kun tilikauden tuotot ovat suuremmat kuin kulut. Sitä käytetään myös budjetoinnissa silloin, kun budjetin tulot ovat suuremmat kuin menot.
Ylijäämä-termin käyttö kuntien ja kuntayhtymien tuloslaskelmassa perustuu Kirjanpitolautakunnan kuntajaoston kunnille ja kuntayhtymille antamaan tuloslaskelmakaavaan. Osuuskunnan ylijäämästä on säädetty osuuskuntalaissa. Yhdistysten ja säätiöiden tuloslaskelmakaava, jossa tilikauden voitosta käytetään käsitettä ylijäämä, on annettu kirjanpitoasetuksessa.
Ylijäämäsuhde tarkoittaa ylijäämän ja myyntituottojen suhdetta.
Ylijäämän palautus tarkoittaa osuuskunnan ylijäämän jakamista jäsenille.
Ylijäämä-sana esiintyy kansantaloustieteessä muissakin asiayhteyksissä, katso Taloudellinen ylijäämä.
Kari J. Ristolainen

| Kari Jussi Ristolainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. syyskuuta 1953 (ikä 71) Kokkola, Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Kari J. Ristolainen
Merkittävät roolit:  Enska (Sänky)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Kari Jussi Ristolainen (s. 15. syyskuuta 1953 Kokkola) on suomalainen näyttelijä.
Ura

Olli ja Helena Ristolaisen perheeseen syntynyt Kari J. Ristolainen opiskeli Suomen teatterikoulussa vuosina 1974–1978. Ammattiuransa hän aloitti Jyväskylän kaupunginteatterissa kaudella 1978–1979. Ristolaisen kiinnitys Oulun kaupunginteatteriin alkoi 1979.
Ristolainen on näytellyt paitsi puhe- myös laulurooleja, äänialaltaan hän on tenori. Hänellä on ollut roolitehtäviä muun muassa musiikkinäytelmissä Annie Mestariampuja (1979), Sugar (1988), Can Can (1995), Petronella (2006) ja Poika Mancini (2014).
Teatterin ohella Ristolainen on näytellyt sivuosia muutamissa televisio- ja elokuvatuotannoissa. Lisäksi hänellä on ollut joitakin radiotehtäviä.
Filmografia > Elokuvat

Iso vaalee (1983)
Lupaus (2005)
Filmografia > Televisio

Isosisko ja pikkuveli (1977)
Ammattimies (2000)
Äiti ja Seija (2003)
Taivaan tulet (2010)
Aiheesta muualla

Kansalliskirjasto Finna / Haku: Ristolainen, Kari J.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Marita Yli-Ilkka

Marita Yli-Ilkka (o.s. Panttila, s. 20. huhtikuuta 1953 Kauhajoki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuodesta 1983 lähtien Ilmajoen Kisailijoita ja vastasi itse omasta valmennuksestaan. Ulkoratojen SM-kisoista Yli-Ilkka saavutti maratonilta kultaa vuonna 1989 sekä hopeaa vuonna 1990. Lisäksi hän saavutti tiejuoksussa kaksi pronssia 15 kilometrin matkalta vuosina 1987 ja 1990. Yli-Ilkka ei ole esiintynyt virallisissa kilpailuissa vuoden 2005 jälkeen.
Ydinpolttoainekierto
Ydinpolttoaine luonnonvarana

Uraani on uusiutumaton luonnonvara, jota kuitenkin on maankuoressa suhteessa sen kulutukseen niin huomattava määrä, ettei sen ehtyminen ennakoitavissa olevalla aikajänteellä ole realistinen vaihtoehto. Uraania on maapallolla kaikkiaan noin 63 biljoonaa tonnia, ja maankuoressa sen pitoisuus on noin 4 miljoonasosaa. Tämän lisäksi käytössä ovat olemassa olevat uraanivarastot, ydinpolttoaineen jälleenkäsittely sekä ydinaseriisunnasta saatava polttoaine. Noin 40 % maailman ydinsähköstä tuotetaan tällä hetkellä näistä kaivostoimintaa kaipaamattomista polttoaineenlähteistä.
OECD:n ydinenergiajärjestön NEA:n ja YK:n alaisen IAEA:n yhteisen raportin mukaan alle 130 dollarin kilohinnalla taloudellisesti käytettävissä olevat tunnetut malmivarannot ovat runsaat 4,7 miljoonaa tonnia, mikä riittäisi nykyisten reaktorien tarpeisiin seuraavaksi 85 vuodeksi. Tunnettujen varantojen lisäksi maankuoressa on kuitenkin toistaiseksi löytämättömiä uraanivaroja. Nykyisin kaivostoiminta edellyttää vähintään 1 000 ppm pitoisuutta uraania malmissa, jotta sen hyödyntäminen olisi kannattavaa. Näissä esiintymissä on Yhdysvaltojen energiaministeriössä tehdyn geologisen kartoituksen perusteella noin 90 miljoonaa tonnia uraania. NEA:n ja IAEA:n uraanivarantojen inventoinnista vastaavat tutkijat ovat arvioineet, että nykykaivostoiminnalle hyödyntämiskelpoiset tavanomaiset varannot uraania riittävät ainakin vuosisadoiksi kun huomioidaan tunnettujen varantojen lisäksi toistaiseksi löytämättömät esiintymät, joita geologian nojalla maankuoressa arvioidaan olevan.
Käytettävissä olevan uraanin määrä riippuu voimakkaasti uraanin hinnasta koska mitä korkeampi hinta on, sitä köyhempiä esiintymiä voidaan hyödyntää panostamalla enemmän kaivostoimintaan. Uraanin hinnan kaksinkertaistuminen kasvattaa uraanivarat kymmenkertaisiksi, hinnan kymmenkertaistuminen jo noin 300-kertaisiksi. Jos viime vuosina nähdystä uraanin hinnan yli kymmenkertaistumisesta edes osa on pysyvää, on seurauksena taloudellisesti kiinnostavien uraanivarojen erittäin huomattava kasvu aivan uuteen suuruusluokkaan. Raakauraanin osuus ydinsähkön hintarakenteessa on vain joitakin prosentteja, joten uraanin huomattavakaan kallistuminen ei nostaisi sähkön hintaa kovinkaan merkittävästi.
Uraanin riittävyyteen vaikuttavat merkittävästi myös käytetty tekniikka. Ydinvoimaloiden polttoainetaloudellisuus kehittyy koko ajan, mikä hidastaa uraanivarantojen kulumista. Toisaalta kierrättämällä ydinpolttoaine jälleenkäsittelyn kautta, yli 90 % polttoaineesta on mahdollista palauttaa ydinpolttoainekiertoon. Merkittävimmin polttoainevaroja kasvattaisi kuitenkin hyötöreaktorien laajempi käyttäminen, sillä ne kykenevät käydessään tuottamaan enemmän polttoainetta kuin kuluttavat. Toistaiseksi hyötöreaktoritekniikka on tuotantokäytössä kuitenkin vain Venäjällä, vaikka kokeita on tehty muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Japanissa ja Britanniassa. Toinen mahdollisuus liittyy fuusioenergiaan, joka hyödyntää polttoaineenaan deuteriumia. Deuteriumia on mahdollista erottaa vedestä, joten maailman meret tarjoaisivat fuusiovoimaloille miltei ehtymättömän polttoainevarannon.
Polttoainekierron alkupää

1 Uraanimalmi louhitaan kalliosta jatkojalostusta varten. Uraani on maankuoressa yhtä yleinen kuin tina. Uraani ja torium ovat maapallon mittavin nykytekniikalla hyödynnettävissä oleva energiavara.
2 Kaivokselta tiiviimpänä kuljettamista varten uraanista poistetaan sivuaineet ja lopputuloksena on kiinteä, jauhemainen uraanirikaste, U3O8
3 Väkevöintiä varten uraanirikaste muunnetaan uraaniheksafluoridiksi, joka on kiinteänä vuorisuolaa muistuttava aine. Väkevöidessä se on kaasuna.
4 Valmis ydinpolttoaine on kiinteitä, kovia uraanioksidinappeja, jotka pakataan zirkoniumisiin polttoainesauvoihin. Tässä olomuodossa polttoaine on myös käytettynä.
Polttoainekierron alkupää > Uraanin tuotanto

Maailman suurimpia uraanintuottajia ovat Australia ja Kanada, jotka yhdessä tuottavat yhtä paljon uraania kuin kaikki muut maat yhteensä. Merkittäviä uraanivarantoja on myös muun muassa Venäjällä, Kazakstanissa, Uzbekistanissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja eräillä alueilla Etelä-Amerikassa. lähde?
Uraanimalmin louhinta muistuttaa hyvin paljon muiden metallien tai kivihiilen louhimista. Uraanitaloudelle on tyypillistä, että suhteessa saatuun energiaan tarvitun uraanipolttoaineen määrä on hyvin pieni – suuruusluokkaa yksi sadastuhannesosa verrattuna hiileen. Pitää kuitenkin ottaa huomioon, että fissioenergian tuottamiseen soveltuvan U-235-isotoopin osuus luonnon uraanista on vain 0,7 % ja loput energiantuotannon kannalta käyttökelvotonta U-238-isotooppia. Sekä avolouhoksia että tunnelikaivoksia käytetään. Uusissa kaivoksissa saatetaan käyttää myös malmin kemiallista liuottamista, jolloin esiintymään johdetaan liuotinvirta, jonka mukana uraani otetaan talteen, eikä perinteistä louhintaa tarvita. Seuraavaksi malmin sisältämä uraani erotetaan kemiallisesti noin 85-prosenttiseksi uraanirikasteeksi tai Ammoniumdiuranaatiksi (NH4)2U2O7, jota kutsutaan myös nimellä ”yellowcake” sen keltaisen värin takia. Täten vältytään kuljettamasta kaivospaikalta ylimääräistä massaa uraanin mukana. Prosessia sanotaan uraanin rikastamiseksi.
Luonnonuraani on vain lievästi radioaktiivista, eikä sen käsittelyssä vaadita säteilysuojelutoimia. Kaivostoimintaan tai polttoaineen valmistukseen ei liity ydinreaktioita, joten ne eivät voi synnyttää radioaktiivisuutta, mutta sen sijaan ne voivat siirtää luonnossa jo olevaa radioaktiivisuutta paikasta toiseen. Uraani esiintyy yleensä kivilajeissa, jotka sisältävät keskimääräistä enemmän luonnollisia radioaktiivisia aineita. Nämä jäävät malmin erotuksesta yli jäävään sivukiveen, jonka varastointi täytyy järjestää turvallisesti. lähde?
Kaivoksissa käytetään myös kemiallisia aineita, joista osa on myrkyllisiä ja toisaalta kallion mineraalit saattaavat sisältää raskasmetalleja tai muuten suurina annoksina myrkyllisiä aineita, joten sivukivestä, kaivosjätteestä ja muusta jättestä tulee uraanikaivoksillakin huolehtia asiaankuuluvin järjestelyin. Historiallisesti jätehuollon tasossa on esiintynyt kaivosten välillä vaihtelua, parhaiden esimerkkien ollen yleensä nykyaikaisen ympäristövaikutusten arviointimenettelyn sekä ympäristölupakäytännön piirissä olevissa kaivoksissa, sekä toisaalta heikoimpien esimerkkien ollessa ilman valvontaa olevista tai korkean korruption maista, joissa ympäristövaikutusten arviointia ei joko tunneta tai harjoiteta. lähde?
Merkittävien energiamäärien varastoiminen uraanina on suhteellisen helppoa, sillä yksi kilo ydinpolttoainetta vastaa yli 100 tonnia hiiltä. Uraania on huomattavia määriä varastoissa ympäri maailman. Tällä hetkellä kulutettavasta ydinpolttoaineesta suuri osa tuleekin vanhojen varastojen purkamisesta ja ydinaseriisunnasta. lähde?
Polttoainekierron alkupää > Väkevöinti

Luonnonuraanista noin 0,7 % on fissiiliä, helposti halkeavaa U-235-isotooppia, loppu on pääasiassa isotooppia U-238. Useimmat reaktorit käyttävät korkeammin väkevöityä polttoainetta, jota varten U-235:n suhteellista osuutta uraanissa täytyy kasvattaa noin 3–5 %:iin. Koska eri isotoopit käyttäytyvät kemiallisesti identtisesti, väkevöinnissä hyödynnetään uraanin eri isotooppien atomien pienenpientä massaeroa U-238:n ollessa hieman raskaampi. Väkevöintiä varten uraanirikaste  tai Ammoniumdiuranaatiksi (NH4)2U2O7 muunnetaan uraaniheksafluoridiksi (UF6), joka on kaasu yli 50 °C:ssa. Tätä kutsutaan konversioksi. Väkevöinti tapahtuu joko kaasudiffuusiolla tai sentrifugien avulla. Tyypillisesti voimalaitoskäyttöön kevytvesireaktoreiden polttoaineeksi tarkoitettu uraani väkevöidään noin 3–5 %:iin. Ydinaseita valmistettaessa samalla jalostusprosessilla tuotetaan ydinpommiin soveltuvaa yli 90 %:sti väkevöityä uraania, mutta väkevöintiasteeltaan alhaisempi tavallinen ydinpolttoaine ja luonnonuraani ovat sellaisenaan kelvottomia asekäyttöön. Väkevöinti tuottaa runsaasti köyhdytettyä uraania.  Köyhdytettyä uraaniheksafluoridia, jossa 235U-pitoisuus on alle 0,2 %, syntyy noin 88 % koko käytettävästä uraaniheksafluoridista, kun rikastusaste on reaktorikäyttöön vaadittava 3–5 %.