stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chris Osgood
NHL-ura (1991–2011) > Detroit Red Wings

Detroit Red Wings varasi Osgoodin NHL:ään numerolla 54 vuoden 1991 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Hän pelasi vuosina 1989–1992 juniorisarja WHL:ssä, seuroinaan Medicine Hat Tigers, Brandon Wheat Kings ja Seattle Thunderbirds, ennen siirtymistä AHL:n Adirondack Red Wingsiin, joka oli tuolloin Detroit Red Wingsin farmiseura.
Osgood vietti koko kauden 1992–1993 Adirondackissa. Seuraavalla kaudella, 1993–1994, hän teki läpimurtonsa NHL:ssä ja nousi kauden aikana useita maalivahteja (Osgoodin lisäksi Tim Cheveldae, Bob Essensa, Vincent Riendeau ja Peter Ing) peluuttaneen Detroit Red Wingsin ykkösmaalivahdiksi. Työsulun lyhentämällä kaudella 1994–1995 Osgood jäi Red Wingsin kakkosmaalivahdiksi seuran hankittua Mike Vernonin Calgary Flamesista. Detroit selvitti tiensä Stanley Cupin loppuotteluihin, joissa se kuitenkin hävisi New Jersey Devilsille suoraan neljässä ottelussa. Osgood pelasi pudotuspeleissä 1995 vain kahdessa ottelussa. Seuraavalla kaudella hän sai enemmän peliaikaa, ollen sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä joukkueensa enemmän otteluita pelannut maalivahti. Detroit eteni vuonna 1996 konferenssifinaaleihin, joissa se hävisi Colorado Avalanchelle.
Kaudella 1996–1997 Osgood ja Vernon saivat nimensä Stanley Cup -pokaaliin Detroitin voitettua Philadelphia Flyersin loppuotteluissa suoraan voitoin 4–0. Osgood pelasi enemmän otteluita runkosarjassa, mutta Vernon pelasi lopulta Detroitin kaikissa 20:ssä pudotuspeliottelussa. Osgood sai pudotuspeleissä 1997 peliaikaa yhteensä 47 minuuttia kahdessa ottelussa. Vuoden 1997 Stanley Cup -voiton jälkeen Vernon siirtyi San Jose Sharksiin ja Osgood vakiinnutti paikkansa Detroit Red Wingsin ykkösmaalivahtina. Detroit eteni seuraavalla kaudella jälleen Stanley Cupin loppuotteluihin ja voitti Washington Capitalsin suoraan neljässä ottelussa kesällä 1998. Hän jatkoi Detroitissa vielä seuraavat kolme kautta. Seuran muina maalivahteina toimivat tuohon aikaan muun muassa Ken Wregget ja Manny Legacé.
NHL-ura (1991–2011) > New York Islanders ja St. Louis Blues

Kesällä 2001 Detroit hankki ykkösmaalivahdikseen Dominik Hašekin Buffalo Sabresista ja ennen uuden kauden alkua New York Islanders hankki Osgoodin Detroitin jätettyä hänet suojaamatta 28. syyskuuta 2001 järjestetyssä waiver draftissa. Osgood pelasi Islandersin maalivahtina kaudella 2001–2002 yhdessä Garth Snow'n kanssa ja kaudella 2003–2003 yhdessä Snow'n ja Rick DiPietron kanssa. Maaliskuussa 2003 Osgood siirtyi St. Louis Bluesiin. Hän oli St. Louisin ykkösmaalivahti kauden 2002–2003 lopun ja kauden 2003–2004. Seura ei päässyt jatkoon pudotuspelien ensimmäiseltä kierrokselta kummallakaan kaudella.  Vuonna 2004 St. Louisissa tehtiin kummallinen NHL-ennätys, kun kuusi eri maalivahtia pelasi nollapelin kyseisessä joukkueessa, samalla kaudella. Osgood oli yksi heistä.
NHL-ura (1991–2011) > Paluu Detroit Red Wingsiin ja uran lopettaminen

Osgood palasi Detroit Red Wingsiin elokuussa 2005, jolloin teki seuran kanssa sopimuksen vapaana agenttina. Kaudella 2005–2006 hän jakoi Detroitissa torjuntavastuun Manny Legacén kanssa ja oli kaudella 2006–2007 selkeä kakkosmaalivahti Dominik Hašekin ollessa ykkösmaalivahti. Kaudella 2007–2008 Osgood syrjäytti Hašekin Detroitin ykkösmaalivahtina ja otti kauden päätteeksi uransa kolmannen Stanley Cup -voiton, pelattuaan upeat pudotuspelit. Hän pelasi vuonna 2008 tilastollisesti parhaan pudotuspelikeväänsä saavutettuaan torjuntaprosentin 93,0 ja päästettyjen maalien keskiarvon 1,55 sekä pelattuaan kolme nollapeliä, joista kaksi Pittsburgh Penguinsia vastaan pelatun loppuottelusarjan kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Hän pääsi pelaamaan loppuotteluissa myös vuonna 2009, jolloin Detroit kuitenkin hävisi mestaruuden Pittsburghille.
Kaudella 2009–2010 Osgood menetti Detroitin ykkösmaalivahdin aseman Jimmy Howardille ja kaudella 2010–2011 hän oli sivussa suuren osan kaudesta nivusvamman, tarkemmin niin sanotun urheilijan tyrän vuoksi. Jälkimmäisen kauden aikana hänestä tuli 27. joulukuuta 2010 NHL-historian kymmenes maalivahti, joka on saavuttanut runkosarjassa yli 400 voitto-ottelua.
Osgood ilmoitti pelaajauransa päättymisestä 19. heinäkuuta 2011. Hän pelasi 17 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 744 runkosarjaottelua ja 129 pudotuspeliottelua. Runkosarjassa hänelle kertyi 401 voitto-ottelua sekä 50 nollapeliä ja pudotuspeleissä 74 voitto-ottelua sekä 15 nollapeliä.
NHL-uran merkkipaaluja

Osgood sai urallaan kahdesti William M. Jennings Trophyn maalivahtina, jonka joukkue on päästänyt NHL:n runkosarjakaudella vähiten maaleja, vuonna 1996 yhdessä Mike Vernonin ja vuonna 2008 yhdessä Dominik Hašekin kanssa. Hänet valittiin kerran NHL:n toiseen tähdistökentälliseen, vuonna 1996, ja hän pelasi kahdesti NHL:n tähdistöottelussa, vuosina 1996 ja 2008.
Kaudella 1995–1996 Osgoodista tuli NHL-historian kolmas maalivahti, jonka nimiin on merkitty maali, ja Ron Hextallin jälkeen toinen, joka on tehnyt sen laukomalla kiekon itse maaliin. Tämä tapahtui maaliskuussa 1996 pelatussa ottelussa Hartford Whalersia vastaan.
Defensor Legis

Defensor Legis on Suomen Asianajajaliiton julkaisema oikeustieteellinen aikakauskirja. Julkaisu on ilmestynyt vuodesta 1920 ja on siten Pohjoismaiden vanhin asianajajien julkaisu.
Julkaisu sisältää kirjoituksia käytännön oikeuselämän eri aloilta ja valikoituja oikeustapauksia. Julkaisu on tarkoitettu oikeudellisen alan asiantuntijoille sekä oikeuskehityksestä kiinnostuneille.
Defensor Legis ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja sen levikki on noin 2 600. Julkaisun lukijakunnasta noin kolmasosa on muita kuin asianajajia.
Lehden päätoimittajana on toiminut lokakuusta 2021 alkaen oikeustieteen tohtori Toni Malminen. Häntä ennen päätoimittajina ovat toimineet muiden muassa Ari Savela, Timo Esko, Mikko Tulokas, Matti Ylöstalo ja Bruno Salmiala.[lähde? ] Lehden toimitusneuvostoon kuuluvat professori Suvianna Hakalehto, professori Martti Häkkänen, yliopistonlehtori Heli Korkka-Knuts, asianajaja Juli Mansnérus ja siviilioikeuden dosentti Sakari Wuolijoki.
Defensor Legis -nimi on latinaa ja tarkoittaa oikeuden puolustajaa. Defensor Legis -hahmo on kuvattu Suomen Asianajajaliiton logossa, jonka mukaan liiton lehti on saanut nimensä.
Conan ja demonit

| Conan ja demonit |
| --- | --- |

Kirjailija:  Robert E. Howard
Kuvittaja:  Petri Hiltunen
Kansitaiteilija:  Jari Rasi
Kieli:  suomi
Genre:  miekka ja magia
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  1990
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  208
ISBN:  951-8954-20-8
Sarja: Conan barbaari
Seuraava:  Conan taistelija
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Conan ja demonit on suomenkielinen kokoelma Robert E. Howardin Conan barbaari -novelleja. Kirjan on toimittanut Markku Sadelehto ja sen julkaisi Jalava vuonna 1990. Se on Jalavan viidestä Conan-kokoelmasta ensimmäinen ja sen tarinat sijoittuvat kronologisesti sarjan alkuun, kuvaten nuoren Conanin seikkailuja vaeltavana rosvona ja palkkasoturina.
Conan ja demonit oli toinen Sadelehdon toimittama novellikokoelma: ensimmäinen oli Outoja tarinoita 1. Conan ja demonit ehti kuitenkin kauppoihin ensin ja oli siten hänen esikoisteoksensa. Jalava julkaisi sittemmin muitakin Sadelehdon toimittamia Conan-kokoelmia. Koska Conan ja demonit oli tarkoitettu yksittäiseksi kirjaksi, siihen valikoituivat Sadelehdon mukaan kaikkein parhaat Conan-tarinat. Teoksen on kuvittanut Petri Hiltunen.
Sisältö

”Elefantin torni” (The Tower of the Elephant, 1933)
”Rosvoja talossa” (Rogues in the House, 1934)
”Mustan rannikon kuningatar” (Queen of the Black Coast, 1934)
”Mustan ympyrän kansa” (The People of the Black Circle, 1934)
”Mustan joen tuolla puolen” (Beyond the Black River, 1935)
Vastaanotto

P. A. Manninen arvosteli kokoelman Aikakoneessa tuoreeltaan. Hänestä novellien laatu vaihtelee ja Howardin teksti on ”siinä määrin tyylirikkoista, että sitä on vaikeaa lukea naureskelematta ääneen”. Onnistuneimpina hän pitää novelleja ”Elefantin torni” ja ”Mustan joen tuolla puolen”. Mannisen mukaan barbaareista on kirjoitettu paljon kirjoja, mutta Howardilla on lajityypin saralla erityinen merkitys, sillä hän oli sen ensimmäinen kirjailija. Kuitenkin Manninen arvelee, että ”Howardin teksti toimii parhaiten silloin, kun sitä ei tarvitse lukea” ja että ”Conan on vakuuttavimmillaan sarjakuvissa ja elokuvissa”.
Helsingin Sanomien Petri Immonen sanoo Howardin vahvuuksia olevan ennen kaikkea tunnelman luominen sekä taitavasti kuvattu toiminta. Novellien kuvaama maailma on värikäs, taistelukohtaukset tarjoavat parhaimmillaan ”lähes dionyysistä huumaa” ja toisinaan rivien välistä välittyy jopa filosofista pohdintaa. Kokoelman suurimpana heikkoutena Immonen pitää tarinoiden yksiulotteisuutta: ne ovat juonellisesti suoraviivaisia ja vailla huumoria tai ironiaa. Henkilöhahmot ovat pinnallisia tai jopa sisäisesti ristiriitaisia. Toisaalta juuri lapsekas seikkailunhalu ja mustavalkoinen arvomaailma tekevät novelleista niin vetäviä. Pitkät tarinat miellyttävät Immosta lyhyitä enemmän, sillä niissä Howardin mielikuvitus pääsee oikeuksiinsa ja peittää heikkouksia.
Ulkomaisia fantasiakirjailijoita -hakuteoksessa (2003) Jukka Halme sanoo kokoelman sisältävän ”monta erinomaista novellia”. ”Elefantin torni” on Halmeen mukaan ”yksi parhaimmista barbaarin henkilökuvaa avaavista teksteistä”, kun taas ”Mustan rannikon kuningatar” on ”ehkä tärkein yksittäinen Conan-novelli”.
Sadelehto kertoi vuonna 1995, että ”Rosvoja talossa” oli kokoelman ”haukutuin” novelli. Hän itse piti kuitenkin novellia ”rautaisena tekstinä”.
Chris Norman

| Chris Norman |
| --- | --- |
 Chris Norman vuonna 2008
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christopher Ward Norman
Syntynyt: 25. lokakuuta 1950 (ikä 73) Redcar, Yorkshire, Englanti
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1964–
Tyylilajit:  soft rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Smokie, Chris Norman Band
Levy-yhtiöt:  BMG, Edel Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Chris Norman (s. 25. lokakuuta 1950 Redcar, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen rockmuusikko. Norman nousi tunnetuksi 1970-luvun puolivälissä suosioon nousseen Smokien laulajana. Myös vuoden 1978 duetto "Stumblin' in" yhdessä Suzi Quatron kanssa menestyi singlelistoilla. Jätettyään Smokien 1980-luvun alussa Norman on julkaissut edelleen jatkuvalla soolourallaan useita albumeita.
Ura

Chris Norman syntyi 25. lokakuuta 1950 Redcarissa, Yorkshiressa. Hänen isovanhempansa ja vanhempansa olivat viihde-esiintyjiä.
Norman alkoi soittaa kitaraa 13-vuotiaana. Hän aloitti muusikonuransa vuonna 1965 perustetussa Smokiessa, joka useiden nimenvaihtojen jälkeen sai nykyisen nimensä 1970-luvun puolivälissä. Norman lauloi ja soitti kitaraa yhtyeessä. Hänen esikuviaan 1960-luvun puolivälissä olivat The Beatles ja The Rolling Stones. Norman kertoo saaneensa tunnusomaisen karhean lauluäänensä laulettuaan paljon savuisissa klubeissa ja karjuttuaan kuin Little Richard. Smokie nousi kansainväliseen suosioon toisella albumillaan Changing All the Time (1975). Smokien albumien lomassa Norman sai vuonna 1978 soolohitin laululla ”Stumblin’ In” yhdessä Suzi Quatron kanssa.
Norman jätti Smokien 1980-luvun alussa ja aloitti soolouransa albumilla Rock Away Your Teardrops (1982). Hänen toinen sooloalbuminsa Some Hearts Are Diamonds (1986) tuotti suuren singlehitin ”Midnight Lady”. Norman on saanut  singlemenestystä 1980-luvun lopulta alkaen erityisen paljon Saksassa. Hän on julkaissut uuden sooloalbumin parin vuoden välein.
Diskografia > Sooloalbumit

1982: Rock Away Your Teardrops
1986: Some Hearts Are Diamonds
1987: Different Shades
1988: Hits from the Heart
1989: Break the Ice
1991: The Interchange
1992: The Growing Years
1993: Jealous Heart
1994: The Album
1994: Screaming Love Album
1995: Every Little Thing
1995: Reflections
1997: Into the Night
1997: Christmas Together
1999: Full Circle
2000: Love Songs
2001: Breathe Me In
2003: Handmade
2004: Break Away
2005: One Acoustic Evening – CD & DVD (Private Music Club/Live, Wien)
2006: Million Miles
2006: Coming Home
2007: Close Up
2009: The Hits! From His Smokie And Solo Years
2009: The Hits! Tour – Live at the Tempodrom, Berlin (Saksa) DVD
2009: The Hits! Tour – Live at the Tempodrom, Berlin (Tanska) DVD
2011: Time Traveller
2013: There And Back
2015: Crossover
2017: Don't Knock The Rock
Diskografia > Soolosinglet

1978: "Stumblin' In" (Suzi Quatron kanssa) — UK No. 41
1982: "Hey Baby"
1983: "Love Is a Battlefield"
1984: "My Girl and Me"
1986: "Midnight Lady" b/w "Woman" — GER No. 1, SWI No. 1, AUST No. 1, NETH No. 9, BEL No. 16
1986: "Some Hearts Are Diamonds" — GER No. 14, AUST No. 7, SWI No. 12
1987: "No Arms Can Ever Hold You" — GER No. 52
1987: "Sarah" — GER No. 46
1988: "Broken Heroes" — GER No. 3, AUST No. 7
1988: "I Want to Be Needed" (Shari Belafonten kanssa)
1988: "Ordinary Heart"
1988: "Wings of Love"
1989: "Back Again"
1989: "Keep the Candle Burning"
1990: "The Night Has Turned Cold"
1991: "If You Need My Love Tonight"
1992: "I Need Your Love" (Suzi Quatron kanssa)
1993: "Come Together"
1993: "Goodbye Lady Blue"
1993: "Growing Years"
1993: "Jealous Heart"
1994: "As Good As It Gets"
1994: "I Need Your Love"
1994: "Wild Wild Angel" (musiikki ja sanat Jennifer Blake)
1995: "Goodbye Lady Blue"
1995: "Obsession"
1995: "Red Hot Screaming Love"
1996: "Fearless Hearts"
1996: "Reflections of My Life"
1996: "Under Your Spell"
1997: "Baby I Miss You"
1997: "Into the Night"
1999: "Oh Carol"
2000: "Mexican Girl"
2002: "Ich Mache Meine Augen Zu" (Nino de Angelon kanssa)
2003: "Keep Talking"
2004: "Amazing"
2004: "Only You"
2004: "Too Much / Without Your Love"
2006: "Without Your Love"
2009: "Endless Night"
2011: "Chasing Cars"
2014: "Another Night in Nashville" (C.C. Catchin kanssa)
Diskografia > Smokie-albumit

1975: Pass It Around
1975: Changing All the Time
1976: Bravo präsentiert: Smokie (Saksa)
1976: Midnight Café
1977: Greatest Hits
1977: Bright Lights & Back Alleys
1978: The Montreux Album
1979: The Other Side of the Road
1980: Greatest Hits Vol. 2
1981: Smokie-The Very Best of Smokie
1981: Solid Ground
1982: Die großen Erfolge einer Supergruppe (Saksa)
1982: Midnight Delight
1982: Strangers in Paradise
1990: Smokie Forever
1994: The Collection – Komplett 'B' platten 1975–78 (Saksa)
1998: Live – The Concert (Essen/Saksa 1978)
Craig Bellamy

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Craig Douglas Bellamy
Syntymäaika: 13. heinäkuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Trowbridge, Cardiff, Wales
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 173 senttimetriä
Seura
Seura: Cardiff
Pelinumero: 39
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–2000 |  Norwich City | 84 | (32) |
| 2000–2001 |  Coventry City | 34 | (6) |
| 2001–2005 |  Newcastle | 93 | (28) |
| 2005 | →  Celtic (laina) | 12 | (7) |
| 2005–2006 |  Blackburn | 27 | (13) |
| 2006–2007 |  Liverpool | 27 | (7) |
| 2007–2009 |  West Ham | 24 | (7) |
| 2009–2011 |  Manchester City | 40 | (12) |
| 2010–2011 | →  Cardiff (laina) | 35 | (11) |
| 2011–2012 |  Liverpool | 27 | (6) |
| 2012– |  Cardiff | 12 | (3) |
Maajoukkue
| 1997–1998 |  Wales U-21 | 8 | (1) |
| 1998–2013 |  Wales | 78 | (19) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. joulukuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. marraskuuta 2018.
Craig Bellamy (s. 13. heinäkuuta 1979 Cardiff, Wales) on walesilainen entinen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Cardiffia. Kesällä 2014 Bellamy ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja suuntaavansa jatkossa valmennustehtäviin.
Hyökkääjänä pelaava Bellamy aloitti ammattilaisuransa kaudella 1996–1997 Norwich Cityssä. Bellamy pelasi yhteensä neljä kautta Norwich Cityssä, maaliennätyksenään 17 maalia kaudelta 1998–1999. Kauden 2000–2001 Bellamy pelasi Coventry Cityssä, mutta siirtyi jo seuraavalla kaudella Newcastle Unitedin riveihin. Kolmen ja puolen kauden aikana Newcastle Unitedissa Bellamy pääsi pelaamaan muun muassa Mestarien liigassa. Jalkapalloilijan taitojensa lisäksi Bellamy on kerännyt huomiota myös vaikeilla luonteenpiirteillään. Kesken kauden, tammikuussa 2004–2005, Bellamy joutui vaihtamaan seuraa riitaannuttuaan silloisen valmentajansa Graeme Sounessin ja joidenkin joukkuekavereidensa kanssa. Uudeksi seuraksi Bellamylle tuli Blackburn Rovers.
Kaudella 2005–2006 Bellamy teki Valioliigassa 13 maalia ollen Roversin paras maalintekijä ja suuri osa joukkuetta ja sen hyvää menestystä (6.). Tämä oikeutti Bellamyn pelaamaan UEFA-cupissa kaudella 2006–2007. Kesäkuussa 2006 Bellamy solmi nelivuotisen sopimuksen Liverpoolin kanssa. Sopimuksen on arvioitu olleen 6 miljoonan punnan arvoinen. Heinäkuussa 2007 Bellamy siirtyi 7,5 miljoonan punnan sopimuksella West Ham Unitediin. Sopimuksen pituus oli viisi vuotta. Tammikuussa 2009 Manchester City osti Bellamyn arviolta 14 miljoonalla punnalla West Hamista. Bellamy solmi Cityn kanssa neljän ja puolen vuoden mittaisen sopimuksen. Bellamystä tuli Cityn toinen hankinta tammikuulle 2009. Aikaisemmin City hankki Wayne Bridgen Chelseasta. Myös Tottenham Hotspur tavoitteli aikaisemmin tammikuussa Bellamya. Elokuussa 2010 Bellamy siirtyi lainasopimuksella Cardiffiin. Elokuussa 2011 Bellamy siirtyi ilmaisella siirrolla Liverpooliin. Elokuussa 2012 Bellamy palasi takaisin kotikaupunkiinsa ja Cardiffin joukkueeseen.
Walesin maajoukkueessa Bellamy pelasi 78 ottelua ja teki niissä 19 maalia.
Dario Khan

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Dario Ivan Khan
Syntymäaika: 24. tammikuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Mosambik
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Al-Kharitiyath
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003   2004-2008   2008-2009   2009- | Ferroviário de Maputo   Al-Hilal Omdurman   Al-Ismaily   Al-Kharitityah |  |
Maajoukkue
| 2003- |  Mosambik | 21 (0) |
Dario Ivan Khan (s. 24. tammikuuta 1984) on mosambikilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa qatarilaista Al-Kharitityath Sports Clubia, johon hän siirtyi Al-Ismailystä vuonna 2009. Khan on pelannut urallaan neljässä eri maassa, Mosambikissa, Sudanissa, Egyptissä ja Qatarissa. Hän on pelannut kotimaansa maajoukkueessa vuodesta 2003 alkaen. Khan on pelannut maajoukkueessa muun muassa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2010.
Dario Mattei-Gentili

Dario Mattei-Gentili (30. tammikuuta 1842 Pennabilli – 8. tammikuuta 1912) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiín papiksi 14. elokuuta 1864 ja nimitettiin Sarsinan hiippakunnan johtoon 27. helmikuuta 1880. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi kardinaali Raffaele Monaco La Valletta.
Mattei-Gentili nimitettiin 1. kesäkuuta 1891 Città di Castellon piispaksi ja 29. marraskuuta 1895 Perugian arkkipiispaksi. Hän erosi jälkimmäisestä tehtävästä 30. syyskuuta 1910.
Deferoksamiini

| --- | --- |


Deferoksamiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N'-{5-[asetyyli(hydroksi)amino]pentyyli}-N-[5-({4-[(5-aminopentyyli)(hydroksi)amino]-4-oksobutanoyyl}amino)pentyyli]-N-hydroksimeripihka-amidi
Tunnisteet
CAS-numero: 70-51-9
ATC-koodi: V03AC01
PubChem CID: 2973
DrugBank: DB00746
Kemialliset tiedot
Kaava: C25H48N6O8 
Moolimassa: 560,69
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Synonyymit: N'-[5-(Acetyl-hydroxy-amino)pentyl]-N-[5-[3-(5-aminopentyl-hydroxy-carbamoyl) propanoylamino]pentyl]-N-hydroxy-butane diamide
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 140 °C 
Liukoisuus veteen: 1,2·104 mg/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 0 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: n. 6 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: parenteraalinen, oraalinen
Deferoksamiini (myös desferrioksamiini B, desferoksamiini B, DFO-B, DFOA, DFB) on bakteerin tuottama rautaa sitova orgaaninen yhdiste. Sitä tuottaa actinobacteria Streptomyces pilosus. Sitä käytetään lääketieteessä kelatoivana yhdisteenä poistamaan ylimääräistä rautaa elimistöstä, kuten esimerkiksi hemokromatoosin ja hemosideroosin hoidossa. Deferoksamiini ottaa rautaa ferritiinistä ja hemosideriinistä, mutta ei sytokromientsyymeistä, hemoglobiinista eikä transferriinista. Sitä käytetään akuutin rautamyrkytyksen hoidossa, varsinkin lapsilla. Sitomalla itseensä ylimääräistä rautaa, joka poistuu elimistöstä virtsan mukana, se suojaa elimiä kuten maksaa ja munuaisia. Deferoksamiinin anto akuuttiin myrkytykseen voi värjätä virtsan pinkin punertavaksi. Deferoksamiini imeytyy huonosti, ainoastaan n. 15-prosenttisesti suun kautta annettuna, joten parenteraalinen antotapa on suositeltavin.
Deferoksamiinia voidaan myös käyttää alumiinimyrkytyksen hoitoon joillakin potilailla. Ainakaan USA:ssa terveysviranomainen FDA ei ole sitä kuitenkaan tällaiseen käyttöön hyväksynyt.
Deferoksamiini on WHO:n listalla yhteiskunnalle tärkeimmistä lääkkeistä.
Käännös suomeksi
Carlo Facetti

| Carlo Facetti |
| --- | --- |
 Carlo Facetti vuonna 1975.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1974
Talli(t):  Scuderia Finotto (Brabham)
Kilpailuja:  1 (0 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1974
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1974
Carlo Giovanni Facetti (s. 25. kesäkuuta 1935 Cormano) on entinen italialainen autourheilija.
Ura > Alkuvaiheet

Facetti kilpaili vuodesta 1964 lähtien Italian ja Euroopan Formula 2 ja Formula 3 -sarjoissa sekä vakioautoluokissa. Lisäksi hän ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja vuosina 1968, 1970 sekä 1973-74.
Ura > Formula 1

Facetti osallistui yhteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1974, Italian GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän ajoi Scuderia Finotto -tallin Brabham-autolla.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1974 | Scuderia Finotto | Brabham BT42 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | ESP | BEL | MON | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA DNQ | CAN | USA | NC | 0 |
Ura > Paluu vakioautosarjoihin

Facetti palasi Formula 1:ten jälkeen vuonna 1975 ajamaan vakioautoja. Hän voitti vuonna 1979 FIA:n vakioautosarjan mestaruuden. Hän teki myös paluun Le Mansin ajoihin, joissa ajoi vuosina 1975, 1980-81 sekä 1983-84
Muuta

Facettin isä Piero Facetti oli myös kilpa-ajaja, joka ajoi Italiassa järjestettävissä kilpailuissa 1930-1950-luvuilla.
Facetti ajaa Alfa Romeo GTA-autolla Nürburgringillä vuonna 1973.
Dagmar Parmas

Dagmar Parmas
Dagmar Viktoria Parmas (o.s. Lahtinen, myöh. Parmas-Saarnio, 21. syyskuuta 1886 Helsinki – 7. heinäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, laulaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja.  Parmas oli tiettävästi ensimmäisiä suomalaisia naispuolisia iskelmäsanoittajia.