stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Renault 40CV
40CV:n toinen aikakausi > Mallit IR1 ja IR2

11. huhtikuuta 1922 markkinoille tuotiin mallit IR1 ja IR2, joissa oli, yhtenä ensimmäisistä autoista maailmassa, kaikkiin neljään pyörään vaikuttavat hydraulitoimiset rumpujarrut. Järjestelmä rakentui siten että käsijarru vaikutti hydraulisesti kaikkiin neljään pyörään ja polkimen painaminen vaikutti kardaaniakseliin. Renault oli valmistajana hyvin innovatiivinen ja yhtiön nelipyöräjarrujärjestelmä esiteltiin muutamaa kuukautta aiemmin, kuin vastaavasta laitteistosta tunnettu Lancia Lambda. IR1- ja IR2-mallien tuotanto päättyi vuoden 1923 lopulla.
40CV:n toinen aikakausi > Mallit JD ja JV (1922–1923)

IR1 ja IR2 eivät olleet ainoat 40CV-perheen mallit, jotka tulivat tuotantoon huhtikuussa 1922, sillä samaan hengenvetoon tehdas esitteli kaksi muuta versiota, jotka jakoivat paikat Renaultin malliston yläpäässä välillä 1922 ja 1923 . Nämä mallit olivat JD ja JV . Ensin mainitussa suurin uutinen oli luopuminen 4-portaisesta vaihdelaatikosta ja siirtyminen kolmeportaisen vaihteiston käyttöön. Toinen, vähemmän näkyvä ero oli, että käsijarru vaikutti kaikkiin neljään pyörään, kun poljin vaikutti edelleenkin vain takapyöriin, mutta ei enää kardaaniakselia jarruttamalla. Muilta osin JD:n ominaisuudet olivat samat kuin edeltäneiden IR- ja JP-mallien. Mallin tuotanto päättyi marraskuussa 1922, kun sitä oli valmistettu vain kaksi kappaletta.
Neljäs malli, JV, lanseerattiin myös huhtikuussa 1922. Sen erot aiempiin malleihin olivat jälleen jarrujärjestelmän ominaisuuksissa. JV:n jarrujärjestelmä oli varustettu tehostimella, yhtenä ensimmäisistä malleista ja merkeistä maailmassa. Toinen merkittävä ero oli, että jalkajarru vaikutti kaikkiin neljään pyörään, kun taas käsijarru palasi vaikuttamaan ainoastaan ​​takapyöriin. Lisäksi toisin kuin JD-mallissa ,vaihteisto oli jälleen 4-nopeuksinen. JV-mallin valmistus päättyi marraskuussa 1923 ja niitä valmistui 42 kappaletta.
40CV:n toinen aikakausi > Type JV1

Pariisissa marraskuussa 1922 esitelty JV1 oli tarkoitettu JD:n korvaajaksi, ja sitä valmistettiin rinnan kolmen muun, aiemmin mainitun kärkimallin kanssa.
Verrattuna näihin, ja kaikkiin muihin aikaisempiin 40CV-malleihin, JV1 erosi lähinnä runkonsa osalta, jota oli takapäästään muokattu, jousipakkojen uudenlaisen ripustuksen johdosta. Jäähdytinkennoja oli yhden sijasta kaksi, mutta ne sijaitsivat edelleen konehuoneen takaosassa. Keulapeitteen muotoilua on hieman muodistettu ja virtaviivaistettu, etenkin takapäästä, jossa se on muotoiltu samaan tasaan rintapellin kanssa, mutta muutoin sen design pysyy edelleen uskollisena Billancourtin perinteille. Myös auton sisätilat saavat osakseen uudistuksia.
JV1:n voimanlähde oli sama kuin aiempien mallien, eli 6-sylinterinen 9120 cm³:n rivimoottori, mutta sitä oli uudistettu siten, että verotettavaksi tehoksi lasketaan 42 hv. Arvo tulee pysymään samana 40CV-dynastian loppuun saakka. Moottorin todellinen teho oli noin 150 hv. Lisäksi malli sai myös päivityksiä uuden ohjauspyörän, välityssuhteiden ja jarrujensa osalta, jotka olivat hieman erilaiset kuin JV-mallissa.
JV1:n tuotanto kesti vuoden, jonka aikana myytiin 148 yksilöä.
40CV:n toinen aikakausi > Mallit MC ja MC1 (1923–1926)

Marraskuussa 1923 markkinoille esitellään malli MC, joka on Renaultin vastine ranskalais-espanjalaisen Hispano-Suizan ylelliselle H6-mallille. MC eroaa melko paljon edeltäneistä IR1-, IR2-, JV- ja JV1-malleista. Mallissa on muun muassa uusi kaasutin ja uusi jarrutehostin. Lisäksi malli on tarjolla kahdella eri akselivälillä, normaali 3801 mm ja pitkä 3994 mm. Mallia valmistettiin marraskuuhun 1924 mennessä 169 kappaletta . Näistä kuusi oli esi-sarjan autoja, jotka valmistettiin  esiteltäväksi Pariisin autonäyttelyssä, jossa MC debytoi. Malli sai hyvän maineen suoritusarvoistaan, tarkasta ohjauksestaan ja hyvästä ajettavuudestaan.
MC korvattiin marraskuussa 1924 mallilla MC1, jossa palattiin vanhempaan, JV1-mallissa käytössä olleeseen jarrutehostimeen, mutta MC-mallin uuden kaasuttimen myötä moottorin hengitystä parannettiin. MC1 oli tuotannossa maaliskuuhun 1926 ja sitä valmistettiin 236 kappaletta.
40CV:n toinen aikakausi > Type NM (1925–1928)

40CV-perheen viimeinen edustaja, NM, esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 1925, mutta sen markkinointi alkoi vasta tammikuussa 1926. Tässä uudessa mallissa, joka oli viimeinen pitkä 40CV, palattiin jälleen kolmeportaisen vaihteiston käyttöön mutta samalla siinä esiteltiin uutena innovaationa kuiva yksilevykytkin, joka korvasi siihen asti käytössä olleen kartiokytkimen. Muita uusia ajatuksia tulevaisuudesta edustivat kevytmetalliosien käyttö alustan joidenkin osien valmistuksessa sekä öljynjäähdytimen kenno, joka oli sijoitettu moottoritilan etuosaan. Viimeksi mainittu uudistus oli suoraa kehitystä vastavalmistuneella Montlhéryn kilparadalla suoritetuista koeajoista. Koska NM profiloitui suorituskykyiseksi malliksi, yhtiö päätti säilyttää valmistusohjelmassa toistaiseksi myös MC1-mallin niitä ostajia varten, jotka arvostivat enemmän perinteisempää 40CV:n tyyliä. Voimanlähteenä NM-mallissa oli sama 6-sylinterinen, 9,1-litrainen ja 150 hevosvoimainen moottori kuin JV1:ssä, sen avulla NM pääsi korimallista riippuen noin 120 km/h huippunopeuteen.
Maaliskuussa 1926 MC1 otettiin pois tuotannosta jonka jälkeen NM oli Renaultin hinnastossa ainoa 40CV-malli. Mallin suosio alkoi osoittaa hiipumisen merkkejä, koska potentiaalisille asiakkaille oli tarjolla lukuisia, modernimpeja vaihtoehtoja. 40CV-malleja oli valmistettu jo 15 vuoden ajan, mutta yhtiö ei ollut vielä valmis poistamaan mallistoa markkinoilta, vaan päivitti tekniikkaa uuteen uskoon. Pariisin autonäyttelyssä, syksyllä 1926, esiteltiin toisen sarjan NM. Tässä uudessa painoksessa NM:n akseliväli pidennettiin 3801 mm:stä 3871 mm:iin. Mallia oli päivitetty myös uuden jousitusjärjestelyn ja uuden jarrutehostimen avulla. Myyntiluvut saatiin jälleen nousuun, mutta oli selvää, että oli tarpeen ajatella mallille manttelinperijää. Vuoden 1928 jälkimmäisellä puoliskolla pitkään palvellut 40CV-sarja siirrettiin historiaan ja sen paikan Renaultin lippulaivana otti uusi Reinastella (Type RM). NM-mallia valmistettiin kaikkiaan 147 kappaletta.
Viiskulman terveysasema

| Viiskulman terveysasema |
| --- | --- |
 Viiskulman terveysasema on toiminut vuodesta 2000.
Osoite:  Pursimiehenkatu 4, 00150 Helsinki
Sijainti:  Punavuori, Helsinki
Koordinaatit:  60.1603°N, 24.9408°E
Perustettu:  2000
Viiskulman terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viiskulman terveysasema on Helsingin Punavuoressa toimiva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema. 
Helmikuussa 2000 toimintansa aloittaneelle terveysasemalle siirrettiin aiemman, Fredrikinkatu 20:ssä sijainneen Punavuoren terveysaseman palvelut, osa Kampinmalmin terveysaseman palveluista sekä Kapteeninkadulla sijainneen neuvolan toiminnot.
Aiheesta muualla

Helsingin terveysasemien yhteystiedot (hel.fi)
Vesa Tykkyläinen

Vesa Tapio Tykkyläinen (s. 1960) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Digitan toimitusjohtajana vuodesta 2019. Ennen Digitaa Tykkyläinen on työskennellyt Baswaren toimitusjohtajana ja Nokialla.
Vaasan hallintotalo

Apteekkari Lindebäckin talo vuonna 1870.
Vaasan hallintotalo eli Lindebäckin talo (ruots. Styrelsegården eli Lindebäcks hus) on vuonna 1862 valmistunut rakennus Vaasassa. Rakennuksen omistaa Vaasan kaupunki, ja nykyisin siellä kokoontuvat Vaasan kaupunginvaltuusto ja kaupunginhallitus. Lisäksi talossa on tilat kaupungin ylimmälle johdolle, henkilöstö-, talous- ja viestintäpalveluille, kirjaamolle ja keskusarkistolle.
Historia

Apteekkari Herman Johan Lindebäck rakennutti Vaasan hallintotalon eli silloisen Lindebäckin talon vuonna 1862 alun perin apteekkinsa toimitilaksi ja perheensä kodiksi. Lindebäckin apteekki oli tuolloin koko kaupungin ainoa apteekki ja toimi rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Ylempi kerros oli asuinkäytössä,ja siellä asui apteekkarin perheen ja läheisten lisäksi myös apteekin henkilökuntaa. Suuressa salissa, joka sijaitsee myös toisessa kerroksessa, järjestettiin esimerkiksi kirjallisuusiltoja ja muita yhteisötilaisuuksia. Myöhemmin sali toimi myös Pohjanmaan museon näyttelytilana. Kymmenen ensimmäisen vuoden aikana rakennuksen toinen kerros oli myös koulun käytössä.
Apteekkari Lindebäckin kuoltua vuonna 1902 kiinteistö ja apteekki siirtyivät Lindebäckin sukulaiselle Helge Sigurd Branderille. Brander siirsi apteekin Wolffin taloon Vaasan ylätorille ja myi nykyisen hallintotalon vuonna 1911 Vaasan kaupungille.
Vaasan hallintotalon on suunnitellut Vaasan lääninarkkitehti C. A. Setterberg. Vuonna 1930 taloa laajennettiin, ja siitä lähtien se on toiminut Vaasan kaupungin hallinnon päätilana. Rakennuksen peruskorjaus valmistui 2020 talvella.
Vesa Tynkkynen

Vesa Tapio Tynkkynen (s. 13. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraalimajuri evp., joka
toimi Maanpuolustuskorkeakoulun rehtorina 1.6.2009 - 11.1.2013 välisen ajan.
Tynkkynen on palvellut mm. varusmieskouluttajana Hämeen Jääkäripataljoonassa ja Panssariprikaatin Panssarikoulussa 80- ja 90-luvuilla sekä myöhemmin  opettajana silloisessa Sotakorkeakoulussa (SKK).
Kenraalimajuriksi hänet on ylennetty 4. kesäkuuta 2009. Siviilikoulutukseltaan Tynkkynen on filosofian tohtori, joksi hän on väitellyt Helsingin yliopistossa vuonna 1996.
Hän on saanut Kadettikoulussa jalkaväkikoulutuksen valmistuen vuonna 1978.
Tynkkynen on eläkkeellä.
Vesa Valtonen

| Vesa Valtonen |
| --- | --- |
 Vesa Valtonen 2022 lippujuhlan päivän paraatissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1969 (ikä 55) Joutseno
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1993–
Komentajuudet:  Porin prikaatin komentaja 2021–2023 
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Ylennykset:  eversti 2018 prikaatikenraali 2022
Aiheesta muualla
CV
Vesa Petteri Valtonen (s. 10. heinäkuuta 1969 Joutseno) on suomalainen prikaatikenraali ja Pääesikunnan komentopäällikkö 1. tammikuuta 2024 alkaen. Hän toimi Porin prikaatin komentajana vuosina 2021–2023. Valtonen on sotatieteiden tohtori ja kokonaisturvallisuuden dosentti.
Hän on palvellut aiemmin muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulussa, pataljoonan komentajana Karjalan prikaatissa ja Turvallisuuskomitean pääsihteerinä.
Vico

Vico voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Giambattista Vico, italialainen valistusfilosofi, historioitsija, juristi ja reettori
Vico Canavese, kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Torinon metropolikaupungissa
Vico Equense, kunta Etelä-Italiassa Napolin metropolikaupungissa Campanian alueella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vico”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vesa Törnroos

| Vesa Törnroos> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1982 Pertunmaa, Suomi
Kuollut: 15. huhtikuuta 2020 (37 vuotta) Pertunmaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Vesku
Pituus:  174 senttimetriä
Laji:  trap-ammunta
Seura:  Lahden Ampumaseura
Valmentaja:  Satu Pusila
Saavutukset
Ennätykset:  123/125 kiekkoa (2018)
 Tietolaatikko päivitetty 16. huhtikuuta 2020 
Vesa Petteri Törnroos (2. syyskuuta 1982 Pertunmaa – 15. huhtikuuta 2020 Pertunmaa) oli suomalainen trap-ampuja. Törnroos edusti Lahden Ampumaseuraa, ja hänen valmentajanaan toimi haulikkoammunnan maailmanmestari Satu Pusila. Törnroos oli 174 senttimetriä pitkä.
Törnroos osallistui kaksiin MM-kilpailuihin, vuosina 2014 ja 2015. Toukokuussa 2015 hän sijoittui maailmancupin osakilpailussa Larnakassa neljänneksi omilla ennätyspisteillään ja varmisti Suomelle olympiapaikan. Huhtikuussa 2016 Törnroos valittiin Suomen joukkueeseen saman kesän olympialaisiin. Olympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi.
Törnroos oli naimisissa, ja hänellä on yksi lapsi. Hän kuoli syöpään.
Valkohikkori

| Valkohikkori |
| --- | --- |
 Vanhan valkohikkorin kaarna on liuskaista
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Pyökkimäiset Fagales
Heimo::  Jalopähkinäkasvit Juglandaceae
Suku::  Hikkorit Carya
Laji::  ovata
Kaksiosainen nimi
 Carya ovata  (Mill.) K. Koch  

Katso myös
   Valkohikkori Wikispeciesissä   Valkohikkori Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Valkohikkori (Carya ovata) on jalopähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Se voi kasvaa yli 30 m korkeaksi, ja elää yli 350 vuotta. Korkein tunnettu valkohikkoripuu Tennesseessä on yli 46 m korkea. Englanniksi puun nimi on shagbark hickory, mikä viittaa vanhojen puiden kaarnan liuskoittumiseen. Valkohikkorin suomenkielinen rinnakkaisnimi onkin "liuskahikkori".
Ulkonäkö ja koko

Valkohikkori on keski- tai suurikokoinen puu, joka keskimäärin kasvaa 20-25 metriä korkeaksi ja jopa 50 cm läpimittaiseksi. Suotuisalla kasvupaikalla puu voi saavuttaa yli 40 metrin korkeuden. Sillä on syvälle ulottuva pääjuuri ja tiheä sivujuuristo. Metsässä sille kasvaa korkea, oksaton runko ja pylväsmäinen latvus; avoimella paikalla latvus leviää. Lehdet ovat kerrannaiset, yleensä 5-lehdykkäiset, 8-18 cm pitkät, päältä kiiltävän kellanvihreät. Syysväri on kauniin kullanruskea. Puun kaarna on vanhemmiten liuskoittunutta ja halkeilevaa. Hedelmä on syötävä pähkinä, joka kypsyy syys-lokakuussa. Valkohikkori on yksikotinen puu; hedekukat ovat pitkissä norkoissa ja emikukat pienissä rykelmissä.
Käyttö

Valkohikkorin puuaines on taipuisaa, sitkeää ja lujinta kaikista hikkoreista. Sitä käytetään huonekalujen, työkalujen ja tikkaiden valmistukseen. Valkohikkoria käytetään myös lihan savustuksessa. Siitä saadaan erinomaista polttopuuta, ja kuoresta voidaan valmistaa keltaista väriainetta.
Valkohikkorin pähkinät ovat hyvää syötävää, ja niin ihmisten kuin monien eläinten kuten punaoravien, harmaaoravien, pesukarhujen, juovamaaoravien ja mustakarhujen suosiossa. Valkohikkori ei sovellu kaupalliseen pähkinäntuotantoon; se kasvaa hitaasti, ja tuottaa satoa hyvin vaihtelevasti.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Valkohikkori (Carya ovata)
ITIS: Carya ovata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Carya ovata (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carya ovata (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Carya ovata (shagbark hickory) (englanniksi)
Valkohikkori metsässä
Valkohikkorin pähkinöitä
Vicky Sunohara

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vicky Sunohara |  Vicky Sunohara |  Vicky Sunohara |  |
Maa:   Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 |  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 |  |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 1990 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 1997 |  |  |
|  Kultaa | Suomi 1999 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2000 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2001 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2004 |  |  |
|  Kultaa | Kanada 2007 |  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2005 |  |  |
Vicky Sunohara (s. 18. toukokuuta 1970 Scarborough, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan maajoukkueessa kolmissa olympialaisissa ja voitti kahdesti kultaa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi kahdeksan kertaa ja voitti niissä seitsemän kultamitalia.
Sunohara voitti Brampton Thunderin joukkueessa NWHL-liigan mestaruuden vuonna 2007 ja CWHL-liigan mestaruuden vuonna 2008.
Perhetaustaltaan Sunohara on japanilaista ja ukrainalaista syntyperää.
Vapaat pikkumiehet

| Vapaat pikkumiehet> The Wee Free Men |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Terry Pratchett
Kansitaiteilija:  Paul Kidby
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  400
ISBN:  0-385-60533-1
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  363
ISBN:  951-23-4453-X
Sarja: Kiekkomaailman nuortenkirjat
Edeltävä:  Mahtava Morris ja sivistyneet siimahännät
Seuraava:  Tähtihattu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vapaat pikkumiehet (engl. The Wee Free Men) on toinen Terry Pratchettin nuorille suunnattu Kiekkomaailma-romaani.
Vuonna 2004 romaani voitti Locus-palkinnon (paras nuortenkirja). Se oli myös samana vuonna Mythopoeic-palkintoehdokkaana nuortenkirjallisuusluokassa.
Juoni

Yhdeksänvuotias Tiffany Särkynen asuu maatilalla Liitumaassa. Yllättäen kotikylän joesta ilmestynyt näkki yrittää kidnapata hänen pikkuveljensä Wenthworthin. Samalla Tiffany tutustuu pieniin sinisiin ukkeleihin, jotka alkavat seurata häntä kotitilallakin. Vapaat pikkumiehet eli Nac Mac Feeglet ovat keijukaiskansan sotaisin, juopottelevaisin, varastelevin ja pelottomin kansa.
Wenthworth kaapataan ja Tiffany lähtee pelastamaan häntä aseenaan paistinpannu ja isoäiti Särkysen kirja Lampaiden Sairaudet ja pullo lammaslinjamenttia. Feeglet ohjaavat hänet kuolemaa tekevän keldansa luo, ja tämä tekee Tiffanystä uuden keldan. Ennen kuolemaansa kelda kertoo Tiffanylle, että tämän pikkuveljen on kaapannut Kuningatar. Lauma Feeglejä mukanaan Tiffany lähtee matkaan Kuningattaren maailmaan. Kuningattaren maailma muistuttaa sekopäistä unimaailmaa. Sieltä hän onnistuu pelastamaan paitsi pikkuveljensä, myös Liitumaan paronin pojan, Rolandin.
Aiheesta muualla

Breebaart, Leo & Kew, Mike: The Annotated Pratchett File.
Hromic, Alma A.: The Wee Free Men. The SF Site 2003. (englanniksi)
Lipkin, Adam: The Wee Free Men (Arkistoitu – Internet Archive). Bookslut 2003. (englanniksi)
Sisättö, Vesa: Räyhäävien pikkumiesten matkassa. Helsingin Sanomat 4.2.2004.
Samsung Galaxy S7 Edge

| Samsung Galaxy S7 Edge |
| --- | --- |


Valmistaja:  Samsung Electronics
Julkaistu:  11. maaliskuuta 2016
Edeltäjä:  Samsung Galaxy S6 Edge
Muut versiot:  Samsung Galaxy S7
Käyttöverkot:  2G, 3G, 4G
Mitat:  150,9 × 72,6 × 7,7 mm
Paino:  157 g
Näyttö:  5,5" Super AMOLED 2K, Corning Gorilla Glass 4
Näytön kuvatarkkuus:  1 440 × 2 560 px
Suoritin:  Samsung Exynos 8 Octa 8890 8-ydin, 2,3 GHz, Exynos M1 "Mongoose" ja ARM Cortex A53, 64-bittinen
Grafiikkapiiri:  Mali-T880 MP12
Keskusmuisti:  4 Gt
Flash-muisti:  32 Gt
Takakamera:  12 megapikseliä
Etukamera:  5 megapikseliä
Käyttöjärjestelmä:  Android 6.0 "Marshmallow", päivitettävissä Android 8.0 "Oreo" -versioon
Akku:  3 600 mAh
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 200 Gt:n microSD-kortteja
Muuta:  sormenjälkitunnistin
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samsung Galaxy S7 Edge on Samsung Electronicsin 11. maaliskuuta 2016 julkaisema älypuhelin. Siinä on esiasennettuna Android 6.0 "Marshmallow" -käyttöjärjestelmä, joka on päivitettävissä Android 8.0 "Oreo" -versioon.
Tekniset tiedot > Muotoilu

Puhelimessa on 5,5-tuumainen näyttö 2K-resoluutiolla. Näyttö on suojattu Corning Gorilla Glass 4 -lasilla.
Tekniset tiedot > Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Samsungin oma Exynos 7 Octa 8890 -kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on neljä gigatavua RAM-muistia ja 32 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 200 gigatavun microSD-kortilla. Akun kapasiteetti on 3 600 milliampeerituntia, ja se tukee 15 watin latausta.
Tekniset tiedot > Fyysiset osat > Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 12 megapikselin takakamera ja 5 megapikselin etukamera. Takakameralla voi videokuvata 2160p (UHD) -resoluutioilla 30 fps.
Tekniset tiedot > Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 6.0 "Marshmallow". Myöhemmin laitteeseen on tullut päivitys Android 8.0 "Oreo" -versioon.
Tekniset tiedot > Lisäominaisuudet

Laite on veden- ja pölynkestävä, ja sen IP-luokitus on 68. Laitteessa on sormenjälkitunnistin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samsung Galaxy S7 Edge Wikimedia Commonsissa
Samsung: Samsung Galaxy S7 Edgen tukisivut
Villa Fiorito

| Villa Fiorito |
| --- | --- |

Kaupunki:  Lomas de Zamora Partido
Väkiluku:  42 904 (2001)
Postinumero(t):  B 1832
Villa Fiorito on lähiö Lomas de Zamora Partidon alueella Buenos Airesin maakunnassa. Se kuuluu Buenos Airesin suurkaupunkialueeseen ja sijaitsee melko lähellä kaupungin keskustaa. Alueen väkiluku vuonna 2001 oli 42 904. Jalkapalloilija Diego Maradona on alueelta kotoisin.
Valentin Kiparsky

Valentin Julius Aleksandr Kiparsky (ven. Валентин Юлиус Александр Кипарский, 4. heinäkuuta 1904 Pietari – 18. toukokuuta 1983 Helsinki) oli kansainvälisesti merkittävä suomenvenäläinen kielitieteilijä ja aikansa johtavia slaavilaisten kielten tutkijoita, joka toimi professorina muun muassa Helsingissä ja Länsi-Berliinissä.
Muita tutkimusaiheita

Valentin Kiparsky tutki muun muassa eri aikojen venäläisen kaunokirjallisuuden antamaa kuvaa suomalaisista, skandinaaveista, englantilaisista, amerikkalaisista ja italialaisista. Hän julkaisi muitakin kirjallisuushistoriallisia kirjoituksia, muun muassa suppean yleisesityksen neuvostokirjallisuudesta.
Kielitieteessäkin venäjästä tuli yhä keskeisempi aihe Kiparskyn tutkimustyössä. Hän kirjoitti paljon venäjän ja muiden slaavikielten äänne-, muoto- ja sanahistoriasta. Lukemattomien näitä kysymyksiä käsittelevien artikkelien lisäksi hän laati kaksi laajaa synteettistä työtä (saksaksi): teoksen venäjän kirjakielen sanapainosta ja siinä tapahtuneista painotustyyppien muutoksista sekä kolmiosaisen, perusteellisen venäjän historiallisen kieliopin (äänneoppi, muoto-oppi, sanaston kehitys). Kiparsky muun muassa osoitti muinaisvenäjän äänteistössä vielä ensimmäisen vuosituhannen lopulla jaa. vallinneen kantaslaaville luonteenomaisen vokaalien kestokorrelaation (fonologinen lyhyys–pituus-vaihtelu) tutkimalla itämerensuomalaisten ja balttilaisten kielten venäläisiä lainasanoja. Etymologia kiinnosti muutenkin Kiparskya ja hän keräsi paljon materiaalia muun muassa venäläisistä sukunimistä, mutta ei juurikaan ehtinyt työstää tätä aineistoa tutkimuksellisesti.
Teokset

Venäjän runotar Toim. Valentin Kiparsky ja Lauri Viljanen, Otava 1946 (näköispainos Ntamo 2013)
Suomi Venäjän kirjallisuudessa, Suomen kirja 1943
Vesa Vanhalakka

Vesa Vanhalakka (s. 1958) on suomalainen tiedetoimittaja. Hän on kirjoittanut vuodesta 2002 lähtien päätoimisesti tieteisiin keskittyviä juttuja. Suomen tiedetoimittajien liitto valitsi Vanhalakan vuoden 2016 Vuoden tiedetoimittajaksi. Vanhalakan työnantaja on Aamulehti.
Aiheesta muualla

Aamulehden Vesa Vanhalakka on Vuoden tiedetoimittaja