Kalevi Wiikin teoria suomalaisten alkuperästä
Wiikin teorian kritiikki

Wiikin teoria sai kovaa kritiikkiä fennougristeilta ja indogermanisteilta, joiden nykyisen käsityksen mukaan suomensukuisten kielten alkukoti on lähellä Volgan mutkaa tai Uralvuoristoa, mistä kieli on levinnyt eri suuntiin. Näiden kielentutkijoiden mukaan Wiikin germaanisista, balttilaisista ja slaavilaisista kielistä esittelemät oletetut uralilaiset (suomalais-ugrilaiset) substraattipiirteet eivät ole uskottavia. Lisäksi sanastollinen todistus uralilaisesta substraatista puuttuu: esimerkiksi germaanissa on paljon ei-indoeurooppalaista substraattisanastoa, mutta sillä ei ole mitään tekemistä uralilaisten kielten kanssa.
Wiikin näkemys on siis ristiriidassa sekä sen kanssa, mitä kielitiede on löytänyt niistä Keski-Euroopan muinaiskielistä, jotka ovat jättäneet jälkiä alueen indoeurooppalaisiin kieliin, että sen kanssa, mitä kielitiede on esittänyt uralilaisten kielten varhaisesta puhuma-alueesta. Näiden oletettujen paleoeurooppalaisten muinaiskielten on voitu havaita poikenneen niin äänteistöltään kuin sanastoltaankin täydellisesti uralilaisista kielistä ja niiden perusteella rekonstruoidusta kantauralista.
Aiheesta on käyty pitkään väittelyä, mutta kielentutkijat eivät yleisesti pidä Wiikin näkemystä uskottavana. Suomalaisten geneetikkojen ja jossakin määrin arkeologienkin keskuudessa löytyi vielä 1990-luvun lopussa teorialle jonkin verran ymmärrystä. Tämä johtuu siitä, että Wiikin teoria perustuu genetiikan ja arkeologian tuloksille: suomalaisethan muistuttavat geeneiltään suuressa määrin muita pohjoisia eurooppalaisia, ja kulttuurista jatkuvuutta voidaan seurata aina Suomen alkuasuttajiin saakka. Kielitiedettä ja sen tuloksia vähemmän tuntevat saattavatkin Wiikin tapaan olettaa, että geneettinen ja arkeologinen jatkuvuus voisivat todistaa kielellisestä jatkuvuudesta. 1990-luvun lopun jälkeen on kuitenkin tullut lisää tietoa jo silloin olemassa olleen lisäksi muun muassa Pohjois-Euroopassa ennen sekä indoeurooppalaisia että uralilaisia kieliä esiintyneistä paleoeurooppalaisista kielistä. Viimeksi Wiikin teoriaan kohdistunutta kritiikkiä on tarkasteltu kootusti Itä-Suomen yliopistossa vuonna 2012 valmistuneessa opinnäytteessä. Työn loppupäätelmä on, että Wiikin paradigma perustuu piittaamattomuuteen tieteellisestä metodista ja kuuluu näennäistieteen piiriin.
Kriitikkojen mukaan Wiikin teoria ei perustu tieteellisesti pätevälle menetelmälle, koska geneettinen tai arkeologinen jatkuvuus eivät voi todistaa kielellisestä jatkuvuudesta. Tämän käsityksen mukaan menneisyyden kielitilanteesta voidaan saada tietoa ainoastaan kielentutkimuksen keinoin. Kalevi Wiikin ja hänen tunnetuimpien tukijoidensa (edesmennyt professori Kyösti Julku, Tarton yliopiston entinen uralilaisten kielten professori Ago Künnap) on syytetty jopa astuneen tieteen ulkopuolelle teorioineen. Historiantutkija Aslak Aikion mukaan Wiikin teorian tukena ei ole yhtään hyväksyttyä akateemista opinnäytettä tai tutkimusta, joka olisi ilmestynyt riippumattomassa vertaisarvioidussa tieteellisessä julkaisussa. Tämän sijaan ryhmä on järjestänyt suljettuja kutsutilaisuuksia, joihin ulkopuolisilla kriitikoilla ei ole ollut yleensä asiaa. Wiikin on väitetty lakanneen puolustamasta teorioitaan tieteellisillä foorumeilla ja sen sijaan keskittyneen propagoimaan näkemyksiään maallikoille aikakaus- ja sanomalehdissä.