stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skione
Historia

Skione oli Pallenen niemen merkittävin kaupunki ja Thukydideen mukaan koko seudun varhaisin kreikkalainen siirtokunta. Skionelaiset katsoivat olevansa alkuperältään Peloponnesoksen Pellenestä eli Pellanasta tulleita akhaijeja, jotka olivat asuttaneet paikan jouduttuaan myrskyyn paluumatkallaan Troijan sodasta, ja joiden kotipaikasta koko Pallenen niemi olisi saanut nimensä. Toisassa myyttiversiossa kaupungin perustajaksi esitetään Protesilaos, joka kyllä osallistui Troijan sotaan, mutta kaatui. Versioita on yritetty sovittaa yhteen joko niin, että Protesilaos olisi perustanut kaupungin paluumatkalla aiemmalta, Herakleen johtamalta sotaretkeltä Troijaan, tai että kyseisessä myyttiversiossa Protesilaos ei olisikaan kaatunut Troijassa.
Skionen lyömä hopeinen tetroboli.
Skione löi omaa euboialaisen ja foinikialaisen standardin mukaista hopearahaa 500-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Herodotoksen mukaan Skione antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen hyökätessään Kreikkaan vuonna 480 eaa. Myöhemmin 400-luvulla eaa. Skione kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–429/428 eaa.
Peloponnesolaissodan aikaan vuonna 423 eaa. skionelaiset liittyivät Brasidaan puolelle ja kapinoivat Ateenaa vastaan, heti sen jälkeen, kun Ateena ja Sparta olivat sopineet vuoden kestävästä aselevosta. Ateenalaiset raivostuivat tästä, ja päättivät Kleonin yllytyksestä surmata kaupungin kaikki aikuiset miehet. He piirittivät Skionen, eikä Brasidas kyennyt murtamaan piiritystä, vaikka olikin aiemmin siirrättänyt naiset ja lapset turvallisempaan paikkaan. Vuoden 421 eaa. Nikiaan rauhassa Skione annettiin Ateenalle. Kaupunki antautui pitkän piirityksen jälkeen, ja ateenalaiset toteuttivat siellä andrapodismoksen: he surmauttivat kaikki aseikäiset miehet, ja myivät naiset ja lapset orjiksi. Kaupungin alue annettiin plataiailaisille.
Lysandros palautti Skionen aiemmille asukkailleen vuonna 405/404 eaa. Kaupunki säilyi asuttuna läpi hellenistisen kauden roomalaiselle kaudelle saakka. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Skiōnaīos (Σκιωναῖος) ja Skiōneus (Σκιωνεύς).
Nykyinen Néa Skiónin (”Uusi Skione") kylä on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan.
Rakennukset ja löydökset

Skionen kaupungin akropoliilta on löydetty antiikin aikaisia jäänteitä, jotka ajoitetaan 300-luvulle eaa. Löydöksiin lukeutuu myös yksi suurempi rakennus 400-luvulta eaa. Kukkula on ollut linnoitettu muurein.
Skionen lyömä hopearaha, n. 480–470 eaa.
Škoda VOS

| Škoda VOS |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  AZNP, Mladá Boleslav
Valmistusvuodet:  1950–1952
Tuotantomäärä:  107 kappaletta
Luokka:  edustusauto
Muotoilija:  Oldřich Meduna
Tekniset tiedot
Moottori:  6-sylinterinen rivimoottori
Iskutilavuus:  5 195 cm³
Teho:  88,3 kW /3 200 1/min
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  30 l /100 km
Mitat
Massa:  noin 4 500 kg
Škoda VOS oli tšekkoslovakialaisen AZNP:n vuosina 1950–1952 valmistama raskaasti panssaroitu edustusauto. Autoja valmistettiin kaikkiaan 107 kappaletta Tšekkoslovakian sekä muiden sosialististen maiden korkeimman johdon käyttöön.
Suunnittelu

Jugoslavian kuningas Aleksanteri I:n vuonna 1934 tapahtuneen salamurhan jälkeen Tšekkoslovakian presidentti Tomáš Masaryk vaihtoi landaulet-korisen Tatra T80 -edustusautonsa panssaroituun Praga Golden -limusiiniin. Sodan jälkeen ja kommunistien noustua valtaan tarvittiin uusi panssaroitu automalli maan korkeimman poliittisen johdon käyttöön.
Kotimaisilta autonvalmistajilta tiedusteltiin valmiutta suunnitella ja valmistaa kriteerit täyttävä edustusauto. Tatra ja Praga kieltäytyivät tarjoamasta tehtävän vaativuuden tähden. Näin ollen ainoaksi vaihtoehdoksi jäi AZNP. Suunnitteluvastuuseen nimitettiin vuonna 1949 Oldřich Meduna, joka oli hankkinut kokemuksensa panssarivaunujen ja kuorma-autojen suunnittelijana. Henkilöautojen suunnittelusta hänellä sen sijaan ei ollut lainkaan kokemusta. Työstä Medunalle annettiin 20 000 kruunua sekä lisäksi 80 000 kruunua kulujen kattamiseksi.
Suunnittelun tavoitteena oli yhdistää ensiluokkainen matkustusmukavuus panssaroituun koriin. Ehdottomana vaatimuksena oli, että auton ei saanut näyttää olevan panssaroitu; näin ollen kaksinkertaisesta levystä valmistettu panssaroitu kori suunniteltiin ensimmäisenä ja ulompi kori muotoiltiin sen päälle. Panssarin kestävyyttä kokeiltiin kranaatein Milovicessa suoritetuissa ammuntatesteissä, joiden tulosten perusteella päädyttiin kobolttiseosteiseen panssarilevyyn. Ikkunat valmistettiin 52 millimetrin paksuisesta lasista. Sisäministeriön määräyksestä niiden avautuminen rajoitettiin yhteen senttimetriin.
Ensimmäisessä prototyypissä oli joidenkin tietojen mukaan voimanlähteenä kaksi peräkkäin asennettua Škoda Superbin moottoria. Maan korkein johto tuli tutustumaan autoon. Autossa havaittiin muutamia puutteita: presidentti Klement Gottwaldin pyylevä puoliso Marta Gottwaldová ei mahtunut kulkemaan takaovesta, ja sisäministeri Rudolf Slánskýn raskaana ollut vaimo valitti että matkanteko ei ollut riittävän pehmeää. Takapenkin tiloja kasvatettiin jatkamalla autoa 100 mm takaovien kohdalta ja mukavuutta parannettiin höyhenpehmusteisella takapenkillä. Lisäksi jousitusta pehmennettiin.
Läpeensä panssaroidusta autosta tuli hyvin raskas, ja se vaati erikoisrenkaat, jotka valmisti prahalainen Mitas.
Teknisiä tietoja ja ominaisuuksia

Ensimmäisessä prototyypissä mahdollisesti olleet Škoda Superbin moottorit korvattiin tuotantomallissa nestejäähdytteisellä kuusisylinterisellä rivimoottorilla, joka oli peräisin kuusitonnisesta Praga N4T -kuorma-autosta. Moottorin iskutilavuus oli 5 195 cm³; sylinterin halkaisija oli 105 mm ja iskun pituus 100 mm. Moottorin teho oli 88,3 kW.
Škoda VOS:n voimansiirrossa oli nelivaihteinen käsivalintainen vaihteisto. Voima välittyi akselivedon kautta jäykälle taka-akselille. Etuakselilla oli erillisjousitus.
Raskaasti panssaroitujen yksilöiden rengaskoko oli 10,50×16" ja kevyempien renkaat olivat kooltaan 9,00×16".
Auton kantavana rakenteena oli keskusputkirunko. Kaksinkertaisesti panssaroitu kori ympäröi sekä kuljettaa että matkustajia. Autossa oli ilmastointilaite joka oli rakennettu tavaratilaan.
VOS:n huippunopeus oli 115 km/h, mutta se oli rajoitettu 80 km/h:iin, sillä auto muuttui suurissa nopeuksissa mahdottomaksi hallita.
Raskaan auton polttoaineenkulutus oli keskimäärin 30 litraa sadalla kilometrillä, toisten tietojen mukaan jopa 45 litraa.
Auton hinta oli 30 000 kruunua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Škoda VOS Wikimedia Commonsissa
Škoda VOS: Pro bolševiky od Prahy po Peking (tšekiksi) – runsaasti kuvia Škoda VOS:stä.
Vigabatriini

| --- | --- |


Vigabatriini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-aminoheks-5-eenihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 60643-86-9
ATC-koodi: N03AG04
PubChem CID: 5665
DrugBank: DB01080
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H11NO2 
Moolimassa: 129,158
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 171–177 °C 
Liukoisuus veteen: 335 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 60-70 %
Proteiinisitoutuminen: Vähäinen
Metabolia: Ei metaboloidu
Puoliintumisaika: 5-8 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Vigabatriini (C6H11NO2) on tyydyttymättömiin aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä muun muassa eräiden epilepsian muotojen hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttökohteet

Vigabatriini on huoneenlämpötilassa vaalean kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja selvästi huonommin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin (7,5 g/l) ja kloroformiin (0,1 g/l). Vigabatriini on optiivisesti aktiivinen yhdiste ja biologista aktiivisuutta on ainoastaan S(+)-enantiomeerilla.
Rakenteeltaan vigabatriini muistuttaa gamma-aminovoihappoa. Yhdisteen vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se inhiboi gamma-aminovoihappoa hajottavan entsyymin GABA-transaminaasin toimintaa. Vigabatriini muodostaa GABA-transaminaasin koentsyymin pyridoksaalifosfaatin kanssa imiinin eli Schiffin emäksen, joka reagoi GABA-transaminaasin aktiivisen kohdan lysiiniaminohapon kanssa muodostaen adduktin ja inaktivoi entsyymin. Tällöin gamma-aminovoihapon pitoisuudet aivoissa kasvavat. Vigabatriini estää erityisesti niin kutsuttuja partiaalisia epilepsia kohtauksia ja on usein käytetty lääkeaine Westin syndrooman eli tuberoosiskleroosista johtuvan infantiilispasmioireyhtymän hoidossa. Vigabatriini läpäisee veri-aivoesteen.
Vigabatriinia voidaan käyttää myös kroonisen väsymysoireyhtymän, neuropaattisen kivun ja ahdistuneisuuden hoidossa ja sitä on tutkittu myös kokaiini- ja amfetamiiniriippuvuuden vieroituksessa.
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä vigabatriinin haittavaikutuksia ovat väsymys, päänsärky, painon lisääntyminen, mielialanvaihtelut ja masentuneisuus. Vakavampia haittavaikutuksia ovat vigabatriinin verkkokalvotoksisuudesta aiheutuva näkökentän vaurioituminen, joka voi olla pysyvä, ja yhdisteen indusoima psykoosi. Epilepsiapotilaille voi myös kehittyä toleranssi vigabatriinin vaikutuksia kohtaan.
Valmistus

Vigabatriinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 1,4-dikloori-2-buteeni reagoi dietyylimalonaatin kanssa natriumetoksidin katalysoimana muodostaen 1,1-bis(etoksikarbonyyli)-2-vinyylisyklopropaania. Tämä välituote reagoi dimetyyliformamidiliuoksessa ammoniakin kanssa rengasrakenteiseksi 3-karboksamido-5-vinyyli-2-pyrrolidoniksi, joka hydrolysoidaan vigabatriiniksi kuumentamalla suolahapon kanssa etikkahappoliuoksessa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Vigabatrin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Vigabatrin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Vigabatrin (englanniksi)
Vigabatriinin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich (Merck), viitattu 20.6.2018
Kouristuksen estolääkkeet
| GABAergiset |
| --- | --- |
GABAAR PAM:  Barbituraatit: barbeksakloni • fenobarbitaali • metarbitaali • metyylifenobarbitaali • pentobarbitaali • primidoni • Karbamaatit: felbamaatti • Bentsodiatsepiinit: diatsepaami • klobatsaami  • klonatsepaami • kloratsepaatti • loratsepaami • midatsolaami • nimetatsepaami • nitratsepaami • tematsepaami • Muut: bromidi (kaliumbromidi, natriumbromidi) • imepitoiini • paraldehydi • stiripentoli
GABA-T -inhibiittorit:  Rasvahapot (ja liittyvät): valproaatti • valpromidi • valproaatti pivoksiili • vigabatriini
Muut:  GABAR-reseptorinaktivoijat: progabidi • GAT-1 -inhibiittorit: tiagabiini
| Kanavamodulaattorit |
| --- | --- |
Natrium-salpaajat:  Hydantoiinit: etotoiini • fenytoiini • fosfenytoiini • mefenytoiini • Karboksamidit: eslikarbatsepiiniasetaatti • karbamatsepiini • okskarbatsepiini • Muut: lakosamidi • lamotrigiini • rufinamidi • topiramaatti • tsonisamidi
Kalsium-salpaajaat:  Oksatsolidiinidionit: etadioni • parametadioni • trimetadioni • Suksinimidit: etosuksimidi • fensuksimidi • mesuksimidi • Gabapentinoidit: gabapentiini • pregabaliini
Kalium-avaajat:  retigabiini
| Muut |
| --- | --- |
Hiilihappoanhydraasi-inhibiittorit:  Sulfonamidit: asetatsolamidi • etoksotsolamidi • sultiaami
Muut:  beklamidi • brivarasetaami • etirasetaami • kannabidioli • levetirasetaami • perampaneeli
Daphne Slater

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 1962 | 4×100 metriä |  |
Daphne Slater (o.s. Arden, s. 29. joulukuuta 1941) on entinen brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Daphne Arden saavutti Belgradin EM-kilpailuissa 1962 pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 44,9 s sekä sijoittui neljänneksi 100 metrillä ajalla 11,5 s ja 200 metrillä ajalla 24,2 s. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia toisen osuuden juoksijana 4 × 100 metrin viestissä ajalla 44,0 s. Lisäksi hän sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi ajalla 24,0 s.
Avioiduttuaan Daphne Slater kilpaili vielä Budapestin EM-kilpailuissa 1966 ja sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi ajalla 45,4 s.
Vierassana

Vierassanat tai sivistyssanat ovat sanoja, jotka on omaksuttu kieleen muista kielistä mutta jotka eivät ole täysin kotiutuneet siihen. Vierassanat, kuten lainasanat yleensäkin, kulkeutuvat yleensä valtakielistä pienempiin kieliin tai ihailluista väheksyttyihin kieliin, ja näin yhtenäistävät kieliä ja vähentävät kielten moninaisuutta ja omaleimaisuutta. Muinaisia lainasanoja, jotka ovat jo vankka osa kansanperinnettä, ei lasketa vierassanoiksi.
Vierassanat katsotaan monissa maissa vahingollisiksi omalle kielelle. Esimerkiksi Ranskassa vierassanat ja myös vieraat rakenteet on kielletty kaikesta julkisesta tekstistä. Islannissa kielitoimisto tekee jokaisen uuden ei-skandinaavisen vierassanan tilalle skandinaavisista sanoista johdetun vastineen, jota on siitä lähtien käytettävä.
Suomessa kielitoimisto ei anna sitovia ohjeita sanojen käytöstä, vaan ainoastaan suosituksia. Suomen kieltä on kehitetty luomalla uudissanoja vierassanojen tilalle. Esimerkiksi elektrisiteetistä on tullut sähkö ja englannin smiley on saanut suomalaisen vastineen hymiö. Kaikki omaperäiset uudissanat eivät ole menestyneet, esimerkiksi kärkky ei ole syrjäyttänyt bakteeria.
Suomessa etenkin kulttuurin tai ammatillisen erityisalueen lainasanoja on kutsuttu sivistyssanoiksi. Ne on lainattu kieleen vieraista kielistä siksi, ettei omassa kielessä ole ollut vastaavaa sanaa tai sanan paremman ammatillisen statusarvon vuoksi. Kaikki eivät suosittele sivistyssana-termiä käytettäväksi Suomessa. Termin katsotaan tukevan asennetta, jonka mukaan valtakielten matkiminen on sivistystä. Alun perin sivistyssanaksi kutsuttiin pelkästään niin sanotuista sivistyskielistä kuten kreikasta ja latinasta lainattuja sanoja.lähde? Myös sivistyssanakirjat ovat kohdanneet arvostelua nimensä vuoksi. Sen sijaan suositellaan käytettäväksi nimitystä vierassana, vaikka tämä käsitteenä sisältääkin myös lainatut nuorison puhekielen sanat. Puhekieli ei kuitenkaan kuulu varsinaiseen kirjoitettuun kieleen, joten sivistyssanakirjojen nimittäminen vierassanakirjoiksi ei kaiketi hämärtäisi niiden tarkoitusta. Sivistyssanakirja sisältääkin sivistyssanojen lisäksi tyypillisesti muitakin lainasanoja.
Vierassanat suomen kielessä

Termin vierassana mallina ovat olleet ruotsin främmande ord, saksan Fremdwort ja englannin foreign word. 1900-luvun alusta 1970-luvulle puhuttiin vierasperäisistä sanoista, kunnes ilmaisu korvattiin lyhyemmällä muodolla vierassana. Vierassanat ovat useimmiten hahmoltaan epäsuomalaisia sanoja. Niiden äännerakenteessa on usein suomelle vieraita piirteitä. Vierassanat on tapana jakaa yleislainoihin, erikoislainoihin ja sitaattilainoihin. Ensimmäisenä jaon esitti E. A. Tunkelo Virittäjässä 1907. Terho Itkonen on käyttänyt nimityksiä kotoistuneet (vieras)sanat, varsinaiset vierassanat ja vieraskieliset sanat. Kotoistunut sana on esimerkiksi versio, joka on äännerakenteeltaan suomenmukainen. Monissa yleiskielen sanoissa on kuitenkin äännerakenteen vieraudesta kertova yksityiskohta, esimerkiksi sananalkuinen konsonanttiyhtymä. Suurin osa vierassanoista on erikoislainoja eli varsinaisia vierassanoja. Tällainen on esimerkiksi sana demokratia, jolla on myös suomenkielinen vastine kansanvalta. Usein vierassanoja käytetään, vaikka tarjolla on suomen kielen sana. Vieraskieliset sanat eli sitaattilainat taas kirjoitetaan suomessa samoin kuin lähtökielessä, eri kirjaimistoa käyttävän lähtökielen sanat siirtokirjoitettuna.
Jo vanhan kirjasuomen aikana nuoria ruotsalaisia lainasanoja välteltiin, jos tarjolla oli suomalainen vastine. Asetustekstien suomennoksissa oli sellaisia ilmauksia kuin deductioni (lausunto), mutta niitä käytettiin paremman puutteessa. Suomen kielen sanastoa kehitettiin määrätietoisesti 1800-luvulla.
Vierassanojen käyttö

Luonteva vierassanojen käyttö edellyttää, että käytölle on olemassa jokin selkeä ja kiistaton peruste. Esimerkiksi jollekin vierassanalle ei ole olemassa omakielistä vastinetta, jolloin tunnetun vierassanan käyttö saattaa olla ainoa käytännöllinen tapa ilmaista asia. Omakielinen vastine saattaa olla unohtunut, jolloin vierassana on ainoa mieleen tuleva. Omakielisen vastineen tarkka määritelmä saattaa poiketa vierassanan määritelmästä, jolloin vierassana voi olla tarkkuutensa vuoksi sopivampi. Vierassana voi olla myös heikon väittelijän tehokeino, jolloin vierassanan avulla yritetään hämätä vastapuolta tarvitsematta turvautua valheisiin.lähde?
Sivistyssanoja käytetään toisinaan myös pinnallisena keinona puheen ylevöittämiseksi, jolloin ”tylsän tavanomaisesta ilmaisusta” tuleekin ”banaali ja triviaali ekspressio”. Toisaalta joidenkin vierassanojen kohdalla kotimaisen vastineen käyttäminen voi kuulostaa asiantuntevammalta. Näin on esimerkiksi monien englanninkielisten datatekniikan termien kohdalla, joiden nimittäminen sivistyssanoiksi on kyseenalaista.
Kirjallisuutta > Sanakirjoja

Aikio, Annukka: Uusi sivistyssanakirja.  (Uusinut Rauni Vornanen)  Helsingissä:  Otava, 1990 (19. painos 2000).  ISBN 951-1-11365-8
Alhoniemi, Alho: Sivistyssanakirja.  (8. uudistettu painos. Julkaistu teoksessa: Nykysuomen käsikirja, toim. Osmo Ikola, 3. uudistettu laitos 1991)  Espoo:  Weilin + Göös, 1997.  ISBN 951-35-6421-5
Koukkunen, Kalevi: Atomi ja missi: Vierassanojen etymologinen sanakirja.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16131-4
Koukkunen, Kalevi (päätoim.): Sivistyssanakirja . Helsinki: WSOY, 2001 (3. painos 2003). ISBN 951-0-26783-X
Perustuu Veli Valpolan vuonna 2000 ilmestyneen Suuren sivistyssanakirjan tiivistettyyn, päivitettyyn aineistoon.
Koukkunen, Kalevi (päätoim.): Sivistyssanakirja: Nykysuomen opas . Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-26783-X
Perustuu laajemman Sivistyssanakirjan toisen painoksen tiivistettyyn, päivitettyyn aineistoon.
Koukkunen, Kalevi (päätoim.): Iso sivistyssanakirja: Sivistyssanat hakemistoineen . Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 951-0-30879-X
Perustuu teoksen Sivistyssanakirja: Nykysuomen opas tarkistettuun ja päivitettyyn aineistoon
Koukkunen, Kalevi (päätoim.): Taskusivistyssanakirja . Helsinki: WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-33165-1
Perustuu teoksen Iso sivistyssanakirja 2. painoksen päivitettyyn aineistoon.
Manninen, Antero & Leikola, Anto: Pieni sivistyssanasto.  (Tiedon portaat -teoksessa julkaistusta Antero Mannisen laatimasta sivistyssanastosta toimittanut Anto Leikola. 2. tarkistettu painos (1. painos 1973))  Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-08055-1
Nurmi, Timo ym.: Gummeruksen suuri sivistyssanakirja.  Jyväskylä: Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5863-4
Nurmi, Timo & Rekiaro, Ilkka & Rekiaro, Päivi: Suomen kielen sivistyssanakirja.  (5. tarkistettu painos)  Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6559-2
Turtia, Kaarina: Otavan uusi sivistyssanakirja.  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-18397-4
Valpola, Veli: Suuri sivistyssanakirja.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-21923-1
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Hiidenmaa, Pirjo: Suomen kieli – who cares?.  Helsingissä:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-19005-9
Kotilainen, Lari: Suomensuojelija: Ohjekirja kielen pelastamiseen.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35446-9
Aiheesta muualla

Jukka Korpela: Pienehkö sivistyssanakirja
Kalevi Koukkunen: Ksenoglossofiliaako?: 120 vuotta sivistyssanakirjoja (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF-tiedosto)
Kaksi vankkaa vierassanojen aittaa Helsingin Sanomat 21.10.2001
Viestirykmentti

| Viestirykmentti |
| --- | --- |
 Viestikivi Riihimäen varuskunnan vanhalla pääportilla
Toiminnassa:  1938– Viipuri, 1945–2014 Riihimäki
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  Suomen maavoimat
Aselajit:  Viesti
Rooli:  Viestijoukkojen pääkoulutuspaikka
Tukikohta:  Riihimäen varuskunta
Motto:  Denuntiatio solum translata valet – Viesti vain perille vietynä ratkaisee
Värit:  Violetti
Marssi:  Suomalainen sotilaslaulu
Vuosipäivät:  5. maaliskuuta
Viestirykmentti (lyhenne VIESTIR, aik. ViestiR) oli 1938 Viipuriin perustettu, vuosina 1948–2014 Riihimäen varuskunnassa toiminut puolustusvoimien joukko-osasto. Sen tehtävänä oli viestiaselajin ja elektroniikka-alan asevelvollisten (varusmiehet ja reserviläiset) ja henkilökunnan kouluttaminen. Viestirykmentin joukkoyksiköt olivat Viestikoulu (VIESTIK), Elektronisen sodankäynnin keskus (ELSOK) ja Etelä-Suomen Viestipataljoona (ESVP).
Etelä-Suomen Viestipataljoona vastasi varusmieskoulutuksesta ja Viestikoulu palkatun henkilöstön koulutuksesta.
Viestirykmentin lisäksi Riihimäen varuskunnassa on toiminut Puolustusvoimien teknillisen tutkimuslaitoksen elektroniikka- ja informaatiotekniikkaosasto, Millog (entisen Elektroniikkalaitoksen EL toiminnot), Puolustuskiinteistöjen (PHRAKL) paikallistoimisto sekä Leijona Catering Oy:n varuskuntaravintola (entinen muonituskeskus).
Viestirykmentin organisaatio 31.12.2014 saakka

Viestirykmentin asevelvollisten sotilaskoulutuksesta vastasi Etelä-Suomen Viestipataljoona. Se jakautui Esikuntakomppaniaan, 1. Viestikomppaniaan ja 2. Elsokomppaniaan sekä Aliupseerikouluun.
Viestikoulu (aiemmin Viesti- ja Sähkötekninen Koulu) vastaa puolustusvoimien viestialan, elektroniikka-alan sekä johtamisjärjestelmäalan koulutuksesta ja tutkimuksesta. Koulun korkeakouluosastolla annetaan upseerin opintoihin kuuluvaa peruskoulutusta sekä upseerien täydennyskoulutusta, kurssiosastolla puolestaan erikoisupseerien, opistoupseerien, sotilasammattihenkilöstön ja siviilihenkilöstön täydennyskoulutusta.
Elektronisen sodankäynnin keskus on 2007 perustettu joukkoyksikkö, jonka radiokomppania on Riihimäen varuskunnassa ja tutkakomppania Parolan varuskunnassa.
Viestirykmentti lakkautettiin 31.12.2014 ja liitettiin Viestikoulua lukuun ottamatta Panssariprikaatiin. Osana tätä Puolustusvoimien rakenneuudistusta Riihimäen kasarmialueelle siirtyi vuodesta 2015 alkaen muita yksikköjä, kuten Logistiikkakoulu ja Sotilaslääketieteen keskuksen johto-osa.
Riihimäen kasarmialue asetettiin em. järjestelyjen yhteydessä hallinnollisesti Panssariprikaatille ja siellä annetaan edelleen osa Panssariprikaatin varusmieskoulutuksesta.
Viestikoulu siirtyi vuoden 2015 alusta maasotakoulun alaisuuteen ja jatkaa toimintaansa Riihimäen kasarmialueella.
Viestirykmentin komentajia

everstiluutnantti (2002) Jukka Kauppila (1961–2015) 1.1.2013 – 31.12.2014. Viestirykmentin viimeinen komentaja
eversti  (2004) Harri Virtanen (s. 1959) 1.3.2009 – 31.12.2012, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (2004) Esa Salminen (s. 1958) 1.8.2006 – 28.2.2009
everstiluutnantti (1996) Tapani Patteri (s. 1953) 1.4.–31.7.2006
eversti  (2003) Tapio Forselius (s. 1955) 1.10.2003 – 31.3.2006, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (2000) Heikki Liimatainen (s. 1955) 1.8.2000 – 30.9.2003, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (1998) Veli-Pekka Kuparinen (s. 1949) 1.1.1998 – 31.7.2000
eversti  (1994) Seppo Uro (s. 1943) 1.12.1994 – 31.12.1997, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (1993) Jarmo Myyrä (s. 1943) 1.8.1993 – 30.11.1994, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (1987) Olli Tuomola (s. 1934) 28.4.1989 – 30.4.1993
eversti  (1986) Antti Aittoniemi (1937–1996) 1.9.1984 – 27.4.1989, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (1984) Matti Savonheimo (s. 1935) 1982–1984
everstiluutnantti  (1977) Jouko Ahonen (s. 1928) 1979–1982
eversti  (1975) Mauri Näsänen (1924–1999) 1975–1979
eversti  (1971) Jouko Mäntynen (1918–1983) 1971–1975
eversti  (1965) Rudolf Aumo (1914–1976) 1968–1971
eversti (1966) Pentti Myyryläinen (1920–2008) 5.4.1967 – 23.4.1968, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (1963) Olavi Larkas (1913–1984) 1964–1967
eversti (1960) Aijol Brandt (1909–1992) 17.4.1963 – 1.9.1964
eversti (1959) Pehr-Johan Gummerus (1911–1967) 23.1.1959 – 17.4.1963, myöhemmin viestitarkastaja
eversti  (1948) Viljo Turunen (1900–1976) 1954–1959
eversti  (1942) Mauno Liesi (1896–1960) 1944–1954
eversti (1940) Arthur Saarmaa (1892–1971) 1938–1939
ks. Viestikomppania
Perinteet

Viestirykmentin perinnejoukko-osasto on Kenttälennätinpataljoona.