stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1972
C-sarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | AUT | ITA | HUN | BUL | CHN | NED | DEN |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Itävalta | 6 | 5 | 1 | 0 | 21–12 | 11 |  | 3–1 | 2–2 | 4–2 | 4–3 | 4–2 | 4–2 |
|  Italia | 6 | 4 | 1 | 1 | 31–13 | 9 |  |  | 7–1 | 6–2 | 6–6 | 8–0 | 3–1 |
|  Unkari | 6 | 2 | 2 | 2 | 19–20 | 6 |  |  |  | 4–3 | 3–3 | 6–1 | 3–4 |
|  Bulgaria | 6 | 3 | 0 | 3 | 20–19 | 6 |  |  |  |  | 6–2 | 2–0 | 5–3 |
|  Kiina | 6 | 2 | 2 | 2 | 31–24 | 6 |  |  |  |  |  | 11–4 | 6–1 |
|  Alankomaat | 6 | 1 | 0 | 5 | 11–33 | 2 |  |  |  |  |  |  | 4–2 |
|  Tanska | 6 | 1 | 0 | 5 | 13–25 | 2 |  |  |  |  |  |  |  |
Itävalta ja Italia nousivat B-sarjaan.
Aiheesta muualla

Top 100 tarinat Story #5 (en)
Neuvostoliiton postilaitos julkaisi maansa 25 vuotta täyttäneen jääkiekkoliiton kunniaksi oheisen postimerkin. Neuvostoliiton maajoukkueella oli vuoden 1971 jälkeen kasassa 10 maailmanmestaruutta.
Alex De John

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. toukokuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: New Jersey,  Yhdysvallat
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 183
Seura
Seura: Dalkurd FF
Pelinumero: 4
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011 | Central Jersey Spartans | 11 | (0) |
| 2013 | Ekenäs IF | 26 | (2) |
| 2014 | TPS | 28 | (1) |
| 2015–2016 | IK Start | 41 | (1) |
| 2017– | Dalkurd FF | 20 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. marraskuuta 2017.
Alex De John (s. 10. toukokuuta 1991) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa ruotsalaista Dalkurd FF -seuraa. Hän on aikaisemmin pelannut muun muassa Veikkausliigaa Turun Palloseurasa sekä Norjan pääsarjassa IK Startin joukkueessa.
Aiheesta muualla

Alex De John Soccerway
Alessandro Scarlatti

Alessandro Scarlatti
Pietro Alessandro Gaspare Scarlatti (2. toukokuuta 1660 Palermo – 24. lokakuuta 1725 Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa oratorioita ja oopperoita.
Taustaa

Scarlatti lähetettiin noin 12-vuotiaana Roomaan, missä häneen vaikutti erityisesti Bernardo Pasquini. Hän opiskeli musiikkia Giacomo Carissimin johdolla Roomassa. Hänen ensimmäinen oopperansa Gli equivoci nel sembiante (1679) johti hänet Ruotsin kuningatar Kristiinan suosioon. Scarlatti sävelsi Kristiinalle teoksen L’honestà negli amori (1680) ja työskenteli tämän palveluksessa vuoteen 1684. Vuosina 1684–1702 hän työskenteli Napolissa ja sen jälkeen Firenzessä ja Roomassa.
Vuonna 1678 hän solmi avioliiton Antonia Anzalonen kanssa. Heidän kahdesta lapsestaan, Domenico Scarlattista ja Pietro Filippo Scarlattista, tuli tunnettuja säveltäjiä. Alessandron veli oli Francesco Scarlatti.
Tuotanto

Scarlattin ensimmäinen ooppera Gli equivoci nel sembiante esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1679. Vuonna 1683 Scarlatti lähti Napoliin johtamaan hänen oopperoitaan esittävää teatteriseuruetta. Näitä olivat Il Pompeo ja La Psiche ovvero Amore innamorato. Scarlatti jäi tällöin kymmeneksi vuodeksi Napoliin ja toimi siellä kuninkaallisen orkesterin (kapellin) johtajana. Tänä aikana hän sävelsi suuren määrän sekä uskonnollisia että maallisia teoksia. Hänen huippukautensa katsotaan alkaneen vuonna 1707, jolloin hän työskenteli Roomassa ja Venetsiassa, mutta palasi vuonna 1708 Napoliin. Paavit suhtautuivat ooppera-alaan melko niuvasti, kunnes vuonna 1717 paavi Klemens XI nimitti Scarlattin ritariksi (cavaliere). Sen jälkeen Scarlatti piti Roomassa parivuotisen arvostetun sarjan oopperoidensa esityksiä, joista moni oli ensi-iltoja. Tämän jälkeen hän vuonna 1721 vetäytyi Napoliin eikä enää esiintynyt.
Scarlattin laajaan tuotantoon kuuluu ainakin 115 näyttämöteosta, joista 36 on kokonaan tallessa ja 16 osaksi. Lisäksi on oratorioita ja suuria hengellisiä kantaatteja yhteensä 25, motetteja noin 100, messuja noin 15 ja muutama madrigaaleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alessandro Scarlatti Wikimedia Commonsissa
Al Stewart (jääkiekkoilija)

| Al Stewart> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. tammikuuta 1964 (ikä 60) Fort St. John, Brittiläinen Kolumbia
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  79 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1986–1991
Seurat:  Prince Albert Raiders (WHL),  Maine Mariners (AHL),  New Jersey Devils (NHL),  Utica Devils (AHL),  Boston Bruins (NHL),  Moncton Hawks (AHL)
NHL-varaus:  205. varaus, 1983 New Jersey Devils
Alan Stewart (s. 31. tammikuuta 1964 Fort St. John, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä New Jersey Devilsissä ja Boston Bruinsissa kuudella kaudella yhteensä 64 ottelua tappelijana.
Ura

Stewart pelasi juniorijääkiekkoa WHL:n Prince Albert Raidersissa. New Jersey Devils varasi hänet kesällä 1983 varaustilaisuuden loppuvaiheessa. Stewartin olisi voinut varata jo vuotta aiemmin, mutta kesällä 1982 hän ei ollut riittävän kiinnostava. Seuraavalla kaudella Stewart pelasi vielä Prince Albertissa, jossa hän teki edelleen voimassa olevan WHL:n ennätyksen tekemällä kaudella 14 alivoimamaalia. WHL-kauden päätyttyä keväällä 1984 hän siirtyi AHL:n Maine Marinersiin, joka oli New Jersey Devilsin farmijoukkue. Mariners eteni AHL:n loppuotteluun asti ja Stewart oli mukana voittamassa AHL:n mestaruutta.
Stewart jatkoi uraansa kaudella 1984–1985 Marinersissa. Ensimmäisen kerran hän pääsi pelaamaan NHL:ssä tammikuussa 1986 ja tappeli heti ensimmäisen erän puolivälissä Rick Tocchetin kanssa. Kolmen seuraavan kauden aikana Stewart pelasi suurimmaksi osaksi New Jerseyn farmijoukkueissa, pelaten NHL:ssä yhteensä vain 14 peliä.
Syyskuussa 1987 Stewart sai tyrän New Jerseyn harjoitusleirillä. Tyrä leikattiin lokakuun lopulla, mutta Stewart ei pelannut alkukaudesta. Syyskuussa 1989 Stewartin jalka murtui neljästä kohtaa harjoitusleirillä. Jalka oli kipsissä tammikuuhun asti, mutta pelaamaan Stewart pääsi vasta huhtikuussa 1990 farmijoukkue Utica Devilsin viimeisessä pelissä.
Uran loppu

Kaudella 1990–1991 Stewart teki lopullisen läpimurron NHL:ään pelaten 41 peliä New Jerseyn 64:tä ensimmäisestä ottelusta. Stewart lopetti kuitenkin yllättäen uransa kesken kauden 26. helmikuuta. Syyksi hän ilmoitti, ettei enää pitänyt jääkiekon pelaamisesta. Lopetuspäätös kesti kaksi viikkoa, sillä 12. maaliskuuta Stewart ilmoitti haluavansa taas pelata ja hänet lähetettiin loppukaudeksi farmijoukkueeseen.
Seuraavan kauden Stewart aloitti New Jerseyssä, mutta hänet myytiin yhden pelin jälkeen lokakuussa 1991 Boston Bruinsiin. Stewart lopetti yllättäen uransa toisen kerran 12 päivää kaupan jälkeen, pelattuaan vain neljä peliä Bostonissa. Lopettamispäätöksen syyksi Stewart kertoi "psykologiset ongelmat ja tyytymättömyyden tappelijan rooliinsa".
Lopettamisen jälkeen kesällä 1992 Stewart oli töissä huoltoasemalla. Lokakuussa 1992 hän pyörsi lopettamispäätöksensä ja solmi sopimuksen Winnipeg Jetsin kanssa. Stewart pelasi kuitenkin koko kauden Winnipegin farmijoukkue Moncton Hawksissa ja kauden päätteeksi Stewart lopetti uransa kolmannen kerran.
Stewart kärsi alkoholismista uransa aikana.
All We Got

| ”All We Got” Robin Schulz ft>  Kiddo |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: IIII
 Julkaistu: 16. lokakuuta 2020
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Junkx, Robin Schulz
 Tyylilaji: dance
 Kesto: 03.10
 Levy-yhtiö: Warner Music Group
Robin Schulzin muut singlet
| ”Alane” 2020 | ”All We Got” 2020 | ”One More Time” 2021 |
All We Got on saksalaisen DJ-tuottajan Robin Schulzin musiikkikappale, jolla vierailee myös ruotsalainen laulaja-lauluntekijä Kiddo. Sen julkaisi Warner Music Group Schulzin IIII-studioalbumin kuudentena singlenä 16. lokakuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Alessandra Günthardt, Daniel Deimann, Fredrik Samsson, Guido Kramer, Jürgen Dohr, Oliver Lundström, Schulz, Stefan Dabruck ja Kiddo. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Maxim Rosenbauer sekä Moritz Ross ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Video kuvattiin Romanian Bukarestissa ja sillä esiintyvät tähtiurheilijat Andrada Craciun sekä Olivia Cîmpian kilpailevina voimistelijoina.
"All We Got" oli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Alankomaissa, Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä sekä kymmenen parhaan joukkoon Belgian Valloniassa, Slovakiassa ja Tšekissä. Lisäksi se on ylittänyt platinalevyyn oikeuttavan myyntirajan Italiassa, Itävallassa ja Puolassa.
Käännös suomeksi
Alo Raun

Alo Raun, vuoteen 1935 Aleksei Reismann, (8. toukokuuta 1905 – 14. kesäkuuta 2004) oli virolaissyntyinen yhdysvaltalainen kielentutkija. Hän oli 1955–1975 Bloomingtonin yliopiston lingvistiikan professori. Hän tutki viron kieltä, muita suomalais-ugrilaisia kieliä ja myös altailaisia kieliä.
Raun väitteli tohtoriksi 1942 ja pakeni 1944 Virosta perheineen.
Teokset

Johdatusta strukturaalikielitieteeseen, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1963 Tietolipas 30, ISSN 0562-6129 (pohjautuu hänen Suomessa pitämiinsä luentoihin)
Introduction to Estonian Linguistics 1965
Essays in Finno-Ugric and Finnic Linguistics, 1971
The Definite Superlative in Finnic, 1975
Eesti keele etümoloogiline teatmik. Rooma; Toronto: Maarjamaa 1982. (2. p. 2000).
Albin Stenroos

| Albin Stenroos |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1889
Kuollut: 30. huhtikuuta 1971 (82 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  173  cm
Paino:  64 kg
Laji:  kestävyysjuoksu, maastojuoksu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | maraton |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | maastojuoksujoukkue |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | 10 000 m |  |
Oskar Albinus ”Albin” Stenroos (24. helmikuuta 1889 Vehmaa – 30. huhtikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja maratonin olympiavoittaja vuodelta 1924.
Ura juoksijana

Albin Stenroos juoksi ensimmäisen maratoninsa SM-kisoissa vuonna 1909 ja sijoittui kolmanneksi. Tämän jälkeen hän keskittyi lyhyemmille matkoille ja juoksi matkan seuraavan kerran vasta Pariisin olympialaisissa 1924.
Stenroos voitti ensimmäisen SM-kultansa vuonna 1910 10 000 metrin juoksussa ajalla 33.30,6. Tämän jälkeen Hannes Kolehmaisen poissa ollessa Stenroos voitti 5 000 ja 10 000 metrin juoksuissa kahdeksan mestaruutta vuosina 1912 (voittoajat 16.07,7 ja 33.05,4), 1913 (15.52,2 ja 33.15,8), 1915 (15.49,1 ja 32.37,6) ja 1916 (15.38,1 ja 33.15,4). Hän oli myös maastojuoksun mestari 1915, 1916 ja 1917. Hän voitti lisäksi tunnin juoksun mestaruuden 1915 18 038 metrillä ja 25 000 metrin juoksun mestaruuden seuraavana vuonna ajalla 1.32.12,3.
Stenroos voitti myös HKV:n edustajana Suomen-mestaruuksia 5 × 2000 metrin viestissä vuosina 1911, 1915, 1916, 1917, 1918 ja 1923. Hän voitti viestimestaruuden myös 1913 Turun Urheiluliiton juoksijana.
Vuoden 1912 olympialaisissa Stenroos voitti Hannes Kolehmaisen voittamassa 10 000 metrin kilpailussa pronssia ajalla 32.21,8. Hän sijoittui maastojuoksussa kuudenneksi ja oli hopealla joukkuekisassa.
Vuonna 1915 Stenroos juoksi ensimmäisen virallisen maailmanennätyksen 30 000 metrin ratajuoksussa (1.48.06,2), jota Hannes Kolehmainen paransi 1922 aikaan 1.47.13,4. Stenroos paransi vuonna 1924 ennätystä vielä yli minuutilla (1.46.11,6). Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1928, jolloin Väinö Sipilä rikkoi sen. Stenroos teki vuonna 1923 myös 20 000 metrin ennätyksen (1.07.11,2), joka paransi Kolehmaisen ennätystä 29 sekunnilla. Ville Kyrönen rikkoi ennätyksen seuraavana vuonna.
Stenroos jätti vuoden 1920 olympialaiset väliin. Vuonna 1924 Stenroos päätti osallistua maratonille, matkalle jota hän ei ollut juossut 15 vuoteen. Hän voitti kuumissa olosuhteissa käydyn kisan ylivoimaisesti: hopeamitalisti Italian Romeo Bertini hävisi lähes kuusi minuuttia. Myöhemmin hän kadotti kultamitalinsa: hän arveli “sen menneen menojaan sodan pauhuissa, eikä siitä sen jälkeen ole kuulunut mitään”. Olympiavoittajat saivat kuitenkin mitalinsa lisäksi myös maljakon, ja se on Stenroosin lapsenlapsella edelleen tallella.
Stenroos sijoittui toiseksi Bostonin maratonilla 1926, mutta epäonnistuttuaan seuraavana vuonna hän päätti lopettaa uransa 39 vuoden iässä. Hän oli tuolloin harrastanut juoksua 25 vuotta.
Juoksu-uran jälkeen

Stenroos toimi vuosina 1930–38 Hotelli Kluuvin lämmittäjänä. Helsingin olympiastadionin valmistuttua hän siirtyi sen lämmittäjäksi, ja hänellä oli stadionilla kahden huoneen työsuhdeasunto, joka sijaitsi nykyisen Urheilumuseon alakerrassa. Sodan aikana hän osallistui stadionin pommitusten raivaustöihin. Työ stadionilla loppui, kun se liitettiin kaukolämpöverkkoon. Stenroos jäi eläkkeelle ja muutti Maunulaan 1960-luvun alussa.
Saavutuksia

Olympiakultaa maratonilla 1924
Olympiahopea maastojuoksun joukkuekilpailu 1912
Olympiapronssia 10 000 m juoksu 1912
Olympialaisissa 1912 maastojuoksussa kuudes ja 3 000 metrin joukkuekilpailussa neljäs
Suomen mestari 5 000 m juoksu 1912, 1913, 1915 ja 1916
Suomen mestari 10 000 m juoksu 1910, 1912, 1913, 1915 ja 1916
Suomen mestari maastojuoksu 1915, 1916 ja 1917
Aiheesta muualla

Arponen, Antti O.: / Stenroos, Albin (1889–1971) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  30.11.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Miesten maratonin olympiavoittajat
Albin Stenroosin synnyinseudulle Vehmaalle pystytetty muistomerkki.
Ali Alijev

Ali Alijev vuonna 1960.
Ali Zurkanajevitš Alijev (ven. Али Зурканаевич Алиев, 29. marraskuuta 1937 – 7. tammikuuta 1995) oli neuvostoliittolainen vapaapainija.
Alijevin aktiiviuran huippuvuodet ajoittuivat 1960-luvulle. Hän voitti urallaan kaikkiaan viisi maailmanmestaruutta: 52 kilogramman sarjassa 1959 Teheranissa, 1961 Jokohamassa ja 1962 Toledossa, sekä 57 kilogramman painoluokassa 1966 Toledossa ja 1967 New Delhissä. Lisäksi hän saavutti Euroopan mestaruuden 1968 Bukarestissa ja MM-hopeaa 1963 Sofiassa.
Huolimatta siitä, että Alijev oli koko 1960-luvun ylivoimaisin painija painoluokassaan MM-kilpailuissa, ei hän koskaan saavuttanut edes mitalia olympialaisista. 1960 Rooman olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi (52 kg) ja sekä 1964 Tokiossa (52 kg) että 1968 Mexico Cityssä (57 kg) neljänneksi.
Painiuransa jälkeen Alijev toimi huippuvalmennustehtävissä Neuvostoliitossa. Hän oli lähtöisin Dagestanista ja Mahatškalassa järjestetäänkin vuosittain painikilpailut hänen muistokseen.
AliasV

| AliasV> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Eilidh Lonie
Syntynyt: 6. elokuuta 1999 (ikä 25) Johannesburg, Gauteng
Kansalaisuus:   Etelä-Afrikka
Ammatti:  Ammattipelaaja ja striimaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  AliasV
Nyk. joukkue:  Complexity Gaming
Peli:  Magic: The Gathering Arena
Eilidh ”AliasV” Lonie (s. 6. elokuuta 1999) on eteläafrikkalainen ammattilaistason Magic: The Gathering Arena -pelaaja, joka pelaa yhdysvaltalaiselle Complexity Gamingille. Hän on hyvin suosittu striimaaja Twitch-palvelussa.
Muu elämä

Eilidh Lonie syntyi 6. elokuuta 1999 Johannesburgissa Gautengissa, jossa hän myös varttui. Hän kasvoi pelaten mm. Yu-Gi-Oh! -sarjaa ja hän oli hyvä urheilussa. Kuitenkin Etelä-Afrikan vaikeiden aikojen keskellä, AliasV ei pystynyt olemaan paljoa enää ulkona, joten hän aloitti pelaamisen pelikonsolilla hänen siskonsa kanssa. Pelaamisen ja striimaamisen lisäksi AliasV pitää rugbyn katsomisesta. Hän avioitui vuonna 2018 ja hän omistaa aviomiehensä kanssa kolme kissaa: Riotin, Gremilin ja Whisperin.
Ura

Kun AliasV muutti aviomiehensä kanssa Kanadaan, he saivat käyttöönsä internetin, joten hänen aviomiehensä alkoi striimaamaan RPG-pelejä. Hetken päästä myös AliasV halusi kokeilla striimaamista, mutta ei pitänyt siitä ensimmäisten kokemustensa perusteella. Kuitenkin muutaman onnistumisen jälkeen, AliasV:n kiinnostus heräsi ja hän alkoi pitämään striimaamisesta hänen aviomiehensä menettäessä kiinnostuksen.
AliasV alkoi tekemään yhteistyötä Twitchin kanssa 12. tammikuuta 2018. Näihin aikoihin hän alkoi pelaamaan Magic: The Gathering Arenaa. Hän alkoi pelaamaan peliä aktiivisesti ja liittyi Complexityyn 30. marraskuuta 2018. Hän aloitti täysiaikaisen strimaamisen helmikuussa 2020.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1986

Ammunan maailmanmestaruuskilpailut 1986 olivat järjestyksessään 44. maailmanmestaruuskisat. Suomi sai kisoissa 2 kultaa, 4 hopeaa ja 4 pronssia, eli yhteensä 10 mitalia. Paras oli Neuvostoliitto joka sai 40 mitalia (21 kultaa, 9 hopeaa ja 10 pronssia). Suomi oli mitalitilastossa yhdeksäs.
Alex Dostie

| Alex Dostie> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1997 (ikä 27) Drummondville, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  JYP
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  San Diego Gulls (AHL) Utah Grizzlies (ECHL) Tulsa Oilers (ECHL) HC Innsbruck (ICEHL) Stjernen Hockey (Norja) Vålerenga Ishockey (Norja)
NHL-varaus:  115. varaus, 2016 Anaheim Ducks
Alex Dostie (s. 13. huhtikuuta 1997 Drummondville, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue JYPissä. Hän on Anaheim Ducksin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2016.
Ura

QMJHL-joukkue Gatineau Olympiques varasi Dostien kymmenentenä pelaajana vuoden 2013 CHL:n varaustilaisuudessa. Dostie liittyi joukkueeseen heti seuraavaksi kaudeksi ja teki tulokkaana 48 ottelussa tehot 9+16=25 sekä keräsi 18 rangaistusminuuttia. Kaudella 2014–2015 hän teki 68 ottelussa 22+32=54 ja kaudella 2015–2016 54 ottelussa 25+48=73 tehopistettä. Kauden 2016 päätteeksi Anaheim Ducks valitsi Dostien 115. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa.
Kauden 2016–2017 Dostie aloitti Olympiquesissa, jossa hän ehti pelata 32 ottelua ennen kuin hänet kaupattiin tammikuussa 2017 Charlottetown Islandersiin. Islandersissa Dostie teki 31 runkosarjaottelussa 15 maalia sekä 20 syöttöpistettä eli yhteensä 35 tehopistettä. 13 pudotuspeliottelussa syntyi tehot 8+8=16.
Kauden päätteeksi Dostie teki kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Anaheim Ducksin kanssa. Tulokaskaudellaan 2017–2018 pelasi Ducksin AHL-farmiseura San Diego Gullsissa, jossa teki 41 ottelussa 10 tehopistettä.
Kaudeksi 2024–2025 Dostie siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin. Sopimus sisältää myös option kaudesta 2025–2026.
Alias (rap-artisti)

Alias (oik. Brendon Whitney, 5. huhtikuuta 1976 – 30. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen rap-artisti, joka asui nuoruutensa Yhdysvaltojen Mainessa. Hän soitti alun perin rumpuja, kunnes siirtyi koneellisen ja rapmusiikin pariin. Siirtymistä vauhdittivat hänen vanhempansa, jotka antoivat pojalleen joululahjaksi rumpukoneen vuonna 1992.
Diskografia > Omat levyt

All Things Fixable (GoodWithMoney-2004)
"Unseen Sights" 12" (anticon-2004)
Muted CD/2LP (anticon-2003)
Eyes Closed ep CD/12" (anticon-2003)
The Other Side of the Looking Glass-Instrumentals CD-R (limited tour cd, self released - 2002)
The Other Side of the Looking Glass CD/2LP (anticon - 2002)
Three Phase Irony ep CD (6months -2001)
Bits and Pieces CD-R (limited tour cd - 2000)
"Final Act" 12" (anticon - 2000)
Diskografia > Mukana levyillä

Alias & Ehren – "Lillian" CD/LP (anticon-2005)
Deep Puddle Dynamics “D).Mothers of Invention” [ anticon label sampler ] (anticon – 2004)
Deep Puddle Dynamics – "the taste of rain.why kneel?" (anticon – 2002)
Deep Puddle Dynamics – "Rain Men" 12" (anticon – 1999)
So called artists – "postmodernist contemporary existentialist binary anthem" [ Rope Ladder 12 Compilation ] (Mush Records – 2001 )
So Called Artists – Paint By Number Songs CD/LP (Mush Records – 2001)
So Called Artits – Picture Disk 12" (Mush Records – 2001)
Alexandre Ribot
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexandre Ribot Wikimedia Commonsissa
Alexandre Ribot (ranskaksi) Assemblée nationale
Alexandre Ribot (ranskaksi) Académie française
Aigospotamoin taistelu

Aigospotamoin taistelu oli peloponnesolaissodan viimeinen suuri taistelu. Se käytiin vuonna 405 eaa. Hellespontoksella eli nykyisessä Dardanellien salmessa lähellä Aigospotamoita. Taistelussa Lysandroksen johtama Spartan laivasto kukisti Ateenan laivaston.
Tausta

Kun Sparta oli kärsinyt tappion ateenalaista laivastoa vastaan Arginusain taistelussa, nimittivät spartalaiset Lysandroksen taas laivastonsa komentajaksi. Lysandros oli aikaisemmin voittanut laivastollaan ateenalaiset. Spartan lakien mukaan sama henkilö ei saanut toimia laivaston komentajana eli nauarkkina (nauarkhos) yhden vuoden ajan. Spartalaiset ratkaisivat tämän rajoituksen nimittämällä Lysandroksen laivaston varapäälliköksi, vaikka hänen tiedettiinkin olevan laivaston todellinen johtaja.
Lysandros tunsi jo ennestään persialaisen satraapin Kyyroksen, joka oli Persian kuninkaan poika. Kyyros oli aikaisemminkin avustanut spartalaisia rahallisesti ja nytkin Lysandros sai häneltä varoja uuden laivaston varustamiseen. Kun Kyyros määrättiin palaamaan takaisin isänsä luokse, nimitti hän Lysandroksen uudeksi satraapiksi. Persialaisten tuella Lysandros varusti uuden laivaston.
Laivastot saapuvat Hellespontokselle

Tehtyään ensin hyökkäyksiä Ateenalle kuuluvia saaria kohtaan Egeanmerellä Lysandros suuntasi laivastonsa kohti Hellespontosta ja perusti siellä tukikohdan Abydokseen. Hän valtasi myös tärkeän Lampsakoksen kaupungin. Nyt Lysandros pystyi estämään elintärkeän viljan tuonnin Mustaltamereltä Ateenaan. Ateenalaisten oli pakko toimia heti.
Ateenalaisia johti kuusi strategia. Heidän johtamansa laivasto saapui pian Hellespontokselle ja perusti tukikohtansa Aigospotamoihin. Tukikohta oli kuitenkin salmen toisella puolella, liian kaukana vihollisesta, mutta lähempänä ei ollut hyvää satamaa. Laivaston huoltamisesta tuli hankalaa. Ateenalaiset purjehtivat joka päivä Lysandroksen tukikohdan edustalle, mutta Lysandros ei halunnut vielä aloittaa taistelua.
Ateenalaisten tukikohtaan saapui pian ateenalainen luopio Alkibiades, joka väitti pystyvänsä auttamaan maanmiehiänsä. Alkibiades kertoi että hän pystyisi saamaan eräät traakialaiset kuninkaat auttamaan ateenalaisia. Ateenalaiset eivät kuitenkaan luottaneet Alkibiadekseen.
Taistelu

Lysandros kävi taisteluun viidentenä päivänä ateenalaisten saapumisesta. Taistelusta on kaksi erilaista kertomusta, mutta kummassakin lopputulos on sama: ateenalaiset kärsivät murskatappion. Vain kahdeksan laivaa selvisi takaisin Ateenaan. Seurauksena oli, että ateenalaisten ylivalta mureni nopeasti. Lysandros osoitti voittoaan purjehtimalla joukkoineen Ateenan satamaan.
Toisen kertomuksen on kirjannut Diodoros Sisilialainen. Hän kertoo että taistelun aikana ateenalaisia johti Filokles, joka purjehti Lysandroksen tukikohdan edustalle 30 laivan kanssa. Lysandros kukisti tämän pienen laivaston ja sai muut ateenalaiset yllätettyä, kun heidän laivansa vielä olivat kuivalla maalla.
Toisen tarinankertojan Ksenofonin mukaan koko ateenalainen laivasto purjehti spartalaisten tukikohdan edustalle. Spartalaiset eivät kuitenkaan ryhtyneet taisteluun ja ateenalaiset palasivat tyhjin toimin omaan tukikohtaansa. Spartalaiset hyökkäsivät salakavalasti, kun ateenalaiset lähtivät keräämään ruokaa.