stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS B.5

| HMS B> 5 |
| --- | --- |
 HMS B.5

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  14. marraskuuta 1905
Palveluskäyttöön:  25. helmikuuta 1906
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 25. elokuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  15
Aseistus
Aseistus:  2 x 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.5 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers, Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1905 ja valmistui 25. helmikuuta 1906.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa B.5 oli sijoitettuna Doveriin 3. sukellusvenelaivueeseen. Alus oli laivueensa mukana Goodwinsistä Calais'iin suojaamassa siirtoarmeijan siirtymistä Ranskaan. Alus myytiin 25. elokuuta 1921 romutettavaksi.
The Power of Love (Huey Lewis and the Newsin kappale)

| ”The Power of Love” Huey Lewis and the News |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”The Power of Love”
 B-puoli: ”Bad Is Bad”
 Julkaistu: 1985
 Formaatti: Vinyylilevy 7-tuumainen, 12-tuumainen
 Tyylilaji: Pop rock, blue-eyed soul
 Kesto: 03.53
Huey Lewis and the Newsin muut singlet
| ”Walking on a Thin Line” 1984 | ”The Power of Love” 1985 | ”Stuck with You” 1986 |
The Power of Love on rockyhtye Huey Lewis and the Newsin kappale vuodelta 1985. Kappale tuli kuuluisaksi Paluu tulevaisuuteen -elokuvasta.
HMS B.1

| HMS B> 1 |
| --- | --- |
 HMS B.1

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  25. lokakuuta 1904
Palveluskäyttöön:  16. huhtikuuta 1905
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 25. elokuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Koneteho:  dieselmoottori: 600 bhp sähkömoottori: 180 bhp
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  2 upseeria ja 13 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.1 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene. Alusta kutsuttiin alun perin nimellä HMS A.14, mutta se nimettiin valmistuessaan uudelleen B-luokan ensimmäiseksi alukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin 24. maaliskuuta 1904 osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons & Maximiltä Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1904 ja valmistui 16. huhtikuuta 1905. Aluksen voimanlähteenä oli Vickersin valmistama 16-sylinterinen dieselmoottori.
Palvelus

Alus oli ensimmäisen maailmansodan sotatoimiin sopimaton ja se siirrettiin Portsmouthiin koulutuskäyttöön, missä tehtävässä se oli vuoteen 1916 saakka. Se myytiin romutettavaksi 1921.
HMS B.4

| HMS B> 4 |
| --- | --- |
 HMS B.4

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  14. marraskuuta 1905
Palveluskäyttöön:  28. tammikuuta 1906
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1. huhtikuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  15
Aseistus
Aseistus:  2 x 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.4 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers, Sons and Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1905 ja valmistui 28. tammikuuta 1906.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa B.4 oli sijoitettuna Doveriin 3. sukellusvenelaivueeseen. Alus oli laivueensa mukana Goodwinsistä Calais'iin suojaamassa siirtoarmeijan siirtymistä Ranskaan. Vuoden 1915 lopulla alus siirrettiin Ardrossaniin, jossa se korvasi A-luokan sukellusveneen Clyden paikallislaivueessa. Alus myytiin 1. huhtikuuta 1919 romutettavaksi.
Phil Niekro

Phil Niekro vuonna 1982.
Philip Henry ”Phil” Niekro (1. huhtikuuta 1939 Blaine, Ohio – 26. joulukuuta 2020 Flowery Branch, Georgia) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän syntyi Ohiossa, opiskeli Bridgeport High Schoolissa ja oli koripalloilija John Havlicekin lapsuudenystävä.
Lempinimellä ”Knucksie” tunnettu Niekro pelasi ensimmäisen Major League Baseball -ottelunsa 15. huhtikuuta 1964 ja viimeisensä 27. syyskuuta 1987. Hän pelasi pitkään Atlanta Bravesissa, mutta jonkin aikaa myös New York Yankeesissa, Cleveland Indiansissa ja Toronto Blue Jaysissa.
Niekro on kuulunut Baseball Hall of Fameen vuodesta 1997. Hän kuuluu 3342:lla strikeoutillaan myös MLB:n niin kutsuttuun 3 000 strikeoutin kerhoon.
Horma Ould Babana

Horma Ould Babana.
Horma Ould Babana (12. maaliskuuta 1912 Mederdra – 1. heinäkuuta 1980) oli mauritanialainen poliitikko.
Vaatimattomiin oloihin syntynyt Horma Ould Babana työskenteli Ranskan siirtomaahallinnon tulkkina ja virkailijana. Vuonna 1946 hänet valittiin sosialistien ehdokkaana Mauritanian ensimmäiseksi edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen. Ould Babana toimi myös Mauritanian yleisneuvoston puheenjohtajana ja maan edustajana Ranskan Länsi-Afrikan suuressa neuvostossa. Hän oli Mauritanian ensimmäisen poliittisen puolueen Entente mauritaniennen johtaja.
Ould Babana erosi Ranskan kansalliskokouksessa sosialisteista vuonna 1947 ja liittyi Union démocratique et socialiste de la Résistance -ryhmään. Hän vietti edustajankautensa etupäässä Pariisissa ja vieraantui Mauritanian poliittisesta elämästä. Vuonna 1948 perustettiin perinteisiä päällikköjä ja nuorta sivistyneistöä edustanut kilpaileva puolue Union progressiste mauritanienne, jonka ehdokas Sidi el-Mokhtar N’Diaye voitti Ould Babanan vuoden 1951 kansalliskokousvaaleissa ja uudelleen vuonna 1956.
Ould Babana siirtyi vuonna 1956 Marokkoon, jossa hän asettui kannattamaan Mohammed Allal el-Fassin vaatimuksia Mauritanian liittämisestä ”Suur-Marokkoon”. Ould Babana perusti Marokossa Front national de libération mauritanien -puolueen, joka kävi sissisotaa Mauritanian pohjoisosassa. Tämän seurauksena hänet erotettiin Entente mauritaniennesta vuonna 1958. Ould Babana jäi Marokkoon, jossa hän tuki monarkiaa ja toimi 1960-luvulla maan parlamentin jäsenenä.
2243 Lönnrot

| 2243 Lönnrot> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Yrjö Väisälä
Löytöpäivä:  25. syyskuuta 1941
Muut nimet:  1931 VB, 1934 NQ, 1941 SA1, 1951 QH, 1951 RQ1, 1951 SF ja 1961 OB
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  8,628  km
Pyörähdysaika:  3,813 h
Albedo:  0,18
Absoluuttinen magnitudi:  12,5  ja 12,58
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,20 , 0,1962627  tai 0,1968981052743243
Inklinaatio:  6,84353 astetta tai 6,844800322804110 astetta
Keskianomalia:  32,29961 astetta tai 140,1319541914195 astetta
Kiertoaika:  3,37 vuotta ja 1 230,712403047016 vuorokautta
Periapsis:  1,8069548 au ja 1,804995336681882 au
Apoapsis:  2,689 au ja 2,690064003947451 au
Radan isoakselin puolikas:  2,2481909 au ja 2,247529670314666 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
2243 Lönnrot on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Elias Lönnrotin mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös ilman ö-kirjainta, muodossa Lonnrot.
Lönnrotin likimääräinen läpimitta on 12 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,25 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 4 kuukautta.
Philadelphia Atoms

Philadelphia Atoms oli yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelasi North American Soccer Leaguessa vuosina 1973–1976.
Atomsin perusti philadelphialainen rakennusyrittäjä Tom McCloskey NASL-seura Dallas Tornadon ja NFL-seura Kansas City Chiefsin omistajan Lamar Huntin innoittamana. Yhdysvaltalaisista ja brittiläisistä pelaajista koostunut ja Al Millerin valmentama Atoms saavutti NASL:n mestaruuden heti esikoiskaudellaan 1973 voitettuaan loppuottelussa Huntin Dallasin maalein 2–0. Loppuottelussa Atomsin avauskokoonpanossa oli kuusi yhdysvaltalaissyntyistä pelaajaa, mikä oli poikkeuksellista, sillä suurin osa liigan pelaajista oli ulkomaalaisia. Urheilulehti Sports Illustrated nosti tapauksen kansikuvaansa otsikolla ”Soccer goes American”, ja Atomsin maalivahdista Bob Rigbystä tuli ensimmäinen lehden kannessa esiintynyt jalkapalloilija.
Atoms ei kyennyt ylläpitämään menestystään mestaruuskauden jälkeen, eikä yltänyt enää pudotuspeleihin. Myös liigan huippua olleet yleisömäärät kääntyivät laskuun kolmannella kaudella, jonka jälkeen McCloskey myi Atomsin neljän meksikolaisseuran muodostamalle sijoittajaryhmälle. Atomsin viimeisellä kaudella 1976 joukkue koostui lähinnä meksikolaispelaajista. Uusien omistajien oli tarkoitus siirtää seura lähemmäs Meksikoa Texasin San Antonioon, jossa se olisi korvannut juuri Havaijille siirtyneen San Antonio Thunderin, mutta suunnitelma ei toteutunut. Liiga asetti Atomsin konkurssihallintoon, josta se lunastettiin vuoden 1977 lopulla, kun uusi seura Philadelphia Fury aloitti toimintansa.
Atomsin kotistadioneina toimivat Veterans Stadium (1973–1975) ja Franklin Field (1976).
HMS B.8

| HMS B> 8 |
| --- | --- |
 HMS B.8 eturivissä keskellä

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  23. tammikuuta 1906
Palveluskäyttöön:  10. huhtikuuta 1906
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 31. lokakuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  2 upseeria ja 13 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 x 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.8 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1906 ja valmistui 10. huhtikuuta.
Palvelus

Kesällä 1912 B.8 siirrettiin Gibraltarille sisaralustensa HMS B.6:n ja HMS B.7:n kanssa. Italian liityttyä ympärysvaltoihin piti Ranskan ja Britannian lähettää aluksia Italian tueksi Adrianmerelle sijoitettua Itävalta-Unkarin laivastoa vastaan. Britannia päätti lähettää osastoon Välimerellä olevat B-luokan sukellusveneet ja B.7, B.8 ja HMS B.9, jotka saapuivat Venetsiaan 11. lokakuuta 1915. Osasto viipyi Venetsiassa lokakuuhun 1916, jolloin H-luokan sukellusveneet saapuivat alueelle.
Alus lähti sisaralustensa mukana 30. lokakuuta Maltalle, missä ne poistettiin palveluksesta odottamaan päätöstä kohtalostaan. Vuonna 1917 alukset muutettiin partioveneiksi aseistamalla ne 12 naulan tykillä ja rakentamalla ohjauskansi. Muutostöiden jälkeen ne palasivat valvomaan Otrantonsalmen sulkua.
Alus myytiin 31. lokakuuta 1919 romutettavaksi.
Baanaatin bulgarialaiset

Baanaatin bulgarialaiset ovat historiallisella Baanaatin alueella nykyisessä Romaniassa asuvia bulgarialaisia. Vuoden 2002 väestönlaskennassa alueella asui 6 468 bulgarialaista.
Historia

Baanaatin bulgarialaiset polveutuvat alueelle 1600– ja 1700–luvuilla muuttaneista bulgarialaisista. Kymmenettuhannet muuttajat perustivat muun muassa Vingan kaupungin ja useita kyliä sen ympärille. Bulgarialaisilla oli omat koulunsa ja muita toimintoja, joiden avulla heidän kulttuurinsa säilyi alueella. Vuoden 1878 jälkeen noin 7 000 heistä muutti kuitenkin takaisin Bulgariaan, jossa heidän jälkeläisensä asuvat nykyisin pääasiassa maan pohjoisosissa. Baanaatin bulgarialaiset ovat edelleen säilyttäneet oman murteensa, joka on muodoltaan monia muita murteita vanhempaa.
Virpi Mikkonen

Virpi Mikkonen. kuvaaja: Riikka Kantinkoski
Virpi Mikkonen (s. 13. heinäkuuta 1980 Oulu) on suomalainen toimittaja ja ruokakirjailija.
Opinnot

Virpi Mikkonen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun normaalikoulun lukiosta vuonna 2000.lähde? Hän on valmistunut vaatetusalan artesaaniksi (2004) ja suorittanut tutkinnonselvennä tiedotusopista Tampereen yliopistossa 2005–2011 sekä valmistunut health coachiksi newyorkilaisesta Institute for Integrative Nutritionista 2012.
Työ

Mikkonen aloitti toimittajanuransa freelancerina vuonna 2005. Hän on kirjoittanut pääasiassa aikakauslehtiin hyvinvoinnista, kauneudesta ja ruuasta. Mikkonen työskenteli toimittajana ja tuottajana Trendi-lehdessä vuosina 2009–2013. Hän piti hyvinvointiin keskittynyttä blogia nimeltä Kiitos hyvää vuosina 2010–2014. Vuodesta 2014 alkaen hän on ylläpitänyt ruokaan ja puhtaisiin nautintoihin keskittyvä nettisivustoa nimeltä Vanelja. Vanelja palkittiin parhaasta ulkoasusta amerikkalaisen Saveur-lehden järjestämässä Food Blog Awardsissa kesäkuussa 2015.
Vuonna 2015 julkaistiin Mikkosen kirjoittama ja valokuvaama ruokakirja Kiitos hyvää – herkkuja ilman sokeria ja gluteenia (Otava).Mikkosen toinen kirja Kiitos hyvää Pikaruokaa ilmestyy Otavan julkaisemana 2016.
Mikkosen ensimmäinen teos Kiitos hyvää – herkkuja ilman sokeria ja gluteenia on ensimmäinen suomalainen ruokakirja, jonka oikeudet on myyty Yhdysvaltoihin.
Mikkonen toimii ruokakirjailijana, vapaana kirjoittajana, valokuvaa, suunnittelee reseptiikkaa yrityksille ja tekee ruokastailauksia.
Julkaisut

Kiitos hyvää – herkkuja ilman sokeria ja gluteenia.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 9789511285403
Kiitos hyvää Pikaruokaa. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsinki: Otava, 2016. ISBN 9789511292685. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Vanelja
SMS B97

| SMS B97 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm + Voss, Hampuri
Kölinlasku:  1914
Laskettu vesille:  15. joulukuuta 1914
Palveluskäyttöön:  13. helmikuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  Italialle 1920 Cesare Rossarol poistettu palveluksesta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 374 t (suunniteltu) 1 843 t (max)
Pituus:  98,0  m (kokonaispituus)
Leveys:  9,35 m
Syväys:  3,87 m
Koneteho:  40 000 shp (suunniteltu)
Nopeus:  36,5 solmua
Miehistöä:  4 upseeria ja 110 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 × 8,8 cm/45 tykkiä 6 × 50 cm torpedoputkea 24 × miinaa
SMS B97 oli Saksan keisarikunnan laivaston B97-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Blohm & Vossilta ja sen köli laskettiin 1914 telakkanumerolla 238. Alus laskettiin vesille 15. joulukuuta 1914 ja se liitettiin laivastoon 13. helmikuuta 1915.
Palvelus

Kesällä 1916 aluksen 8,8 senttimetrin pääaseet korvattiin neljällä 10,5 cm:n 45 pituuskaliiperin tykillä.
Alus poistettiin alusluettelosta 5. marraskuuta 1919 ja alus siirrettiin Cherbourgiin Ranskaan. Alus luovutettiin 16. syyskuuta 1920 sotakorvauksena Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RN Cesare Rossarol. Alus luokiteltiin tiedustelijaksi (tiedusteluristeilijä), kunnes se luokiteltiin uudelleen 2. kesäkuuta 1921 kevyeksi tiedustelijaksi eli laivueenjohtajaksi. Alus otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1925 ja se luokiteltiin hävittäjäksi 1. lokakuuta.
Vuonna 1931 aluksen saksalaisvalmisteiset 50 senttimetrin torpedoputket vaihdettiin italialaisiin 450 millimetrin torpedoputkiin. Vuotta myöhemmin alus siirrettiin koealukseksi, jolloin siltä poistettiin aseistus lukuun ottamatta etukannen 120 millimetrin tykkiä. Vuonna 1935 aluksen aseistus palautettiin. Alus poistettiin alusluettelosta 17. tammikuuta 1939.
HMS B.9

| HMS B> 9 |
| --- | --- |
 HMS B.9

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  24. tammikuuta 1906
Palveluskäyttöön:  28. huhtikuuta 1906
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 31. lokakuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  2 upseeria ja 13 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 x 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.9 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmassa Vickers Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1906 ja valmistui 28. huhtikuuta.
Palvelus

Kesällä 1912 B.9 siirrettiin Maltalle sisaralustensa HMS B.10:n ja HMS B.11:n kanssa. Italian liityttyä ympärysvaltoihin piti Ranskan ja Britannian lähettää aluksia Italian tueksi Adrianmerelle sijoitettua Itävalta-Unkarin laivastoa vastaan. Britannia päätti lähettää osastoon Välimerellä olevat B-luokan sukellusveneet HMS B.7, HMS B.8 ja B.9, jotka saapuivat Venetsiaan 11. lokakuuta 1915. Osasto viipyi Venetsiassa lokakuuhun 1916, jolloin H-luokan sukellusveneet saapuivat alueelle.
Alus lähti sisaralustensa mukana 30. lokakuuta kohti Maltaa, jossa ne poistettiin palveluksesta odottamaan päätöstä kohtalostaan. Vuonna 1917 alukset muutettiin partioveneiksi aseistamalla ne 12 naulan tykillä ja rakentamalla ohjauskansi. Muutostöiden jälkeen ne palasivat valvomaan Otrantonsalmen sulkua.
Alus myytiin 31. lokakuuta 1919 romutettavaksi.
Baarituoli

Baarituoleja.
Baarituoli eli baarijakkara on baarin tai baarikeittiön korkeajalkainen tuoli. Jakkaroiden tavoin niissä ei ole usein selkänojaa. Myös yökerhoissa ja diskoissa on baarituoleja. Monet muotoilijat ovat suunnitelleet design-baarituoleja.
Baarituolien käyttö suomalaisten anniskelupaikkojen baaritiskeillä sallittiin olympiavuonna 1952.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antti Kotilaisen chip-baarituoli[vanhentunut linkki]
Ben af Schultenin baarituoli (Arkistoitu – Internet Archive)
Brian Brendell

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. syyskuuta 1986
Syntymäpaikka: Rehoboth, Etelä-Afrikka (nykyisessä Namibiassa)
Pelipaikka: keskikenttä, hyökkääjä
Pituus: 179 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2008 2009–2010 2010–2014 | Civics Ramblers Civics |  |
Maajoukkue
| 2006–2008 |  Namibia | 18 (5) |
Brian Brendell (s. 7. syyskuuta 1986 Rehoboth, Etelä-Afrikka) on namibialainen jalkapalloilija. Hän pelasi oikealla laidalla keskikentällä ja hyökkäyksessä. Hän edusti aikuisurallaan vuonna 1990 itsenäistyneen Namibian sarjoissa Civicsiä ja Ramblersia. Hän voitti Namibian liigamestaruuden vuosina 2006 ja 2007. Hän lopetti pelaamisen vuonna 2014.
Brendell pelasi Namibian maajoukkueessa 18 maaottelua vuosina 2006–2008 ja teki niissä viisi maalia, joista kaksi heinäkuussa 2007 COSAFA Cupin ottelussa Lesothoa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008 hän teki joukkueensa molemmat maalit, yhden Marokkoa ja yhden Guineaa vastaan.
Keltaperäbulbuli

| Keltaperäbulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Bulbulit Pycnonotus
Laji::  goiavier
Kaksiosainen nimi
 Pycnonotus goiavier  (Scopoli, 1786) 

Katso myös
   Keltaperäbulbuli Wikispeciesissä   Keltaperäbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltaperäbulbuli (Pycnonotus goiavier) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Keltaperäbulbulia tavataan laajalla Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Baasi

Attikalais-joonialainen baasi.
Baasi (m.kreik. βάσις, basis) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa pylväänjalusta. Se oli käytössä muissa pylväsjärjestelmissä paitsi doorilaisessa pylväsjärjestelmässä.
Aasialainen baasi Didyman Apollonin temppelissä.
Attikalais-joonialainen baasi Erekhtheionissa.
Baasi oli pylvään alin osa, joka tuki pylväänvartta ja lepäsi joko suoraan stylobaatilla tai stylobaatin ja baasin välissä olevalla plintillä eli aluslaatalla. Doorilaisissa pylväissä ei ollut kumpaakaan, vaan pylväänvarsi lepäsi suoraan stylobaatilla.
Joonialaisessa pylväsjärjestelmässä baasia oli kahta perustyyppiä: varhaisempi aasialainen eli samoslais-miletoslainen baasi ja siitä kehittynyt attikalais-joonialainen baasi. Aasialainen baasi kehittyi 500-luvulla eaa. Siinä oli torus (lat., ’patja’) ja sen alapuoleinen skotia eli koururengas (m.kreik. τροχίλος, trokhilos, lat. scotia). Attikalais-joonialainen baasi kehittyi Ateenassa 400-luvulla eaa. Siinä aasialaiseen baasiin oli lisätty alimmaiseksi toinen torus. Korinttilaisessa pylväsjärjestelmässä käytettiin attikalais-joonialaista baasia, josta se siirtyi edelleen roomalaiseen ja uusklassiseen arkkitehtuuriin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta baasi Wikimedia Commonsissa
Lauri Nurmi (toimittaja, 1980)

Lauri Nurmi (s. 1980) on suomalainen politiikan toimittaja, tietokirjailija ja historianopettaja, joka työskentelee Iltalehdessä.
Nurmi julkaisi skuupin, jossa hän paljasti perussuomalaisten hajoavan. Nurmen paljastusjuttu julkaistiin Lännen Median lehdissä 3. kesäkuuta 2017, ja kymmenen päivää myöhemmin Perussuomalaiset hajosi 20 kansanedustajan loikatessa puolueesta.
Ura > Koulutus ja ura opettajana ja toimittajana

Nurmi on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri  Helsingin yliopistosta ja historianopettaja. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän pääsi toimittajaksi Etelä-Saimaaseen ja opiskeli samaan aikaan yliopistossa poliittista historiaa. Valmistuttuaan hän toimi päivisin historian ja yhteiskuntaopin opettajana lukiossa ja iltaisin toimittajana.
Vuonna 2014 hän siirtyi Aamulehden täysipäiväiseksi politiikan toimittajaksi. Nykyisin Nurmi työskentelee Iltalehdessä.
Ura > Tietokirjat

Perussuomalaisten hajoamisen historia ilmestyi lokakuussa 2017. Nurmi oli aikaisemmin saman vuoden kesäkuussa, runsas viikko ennen perussuomalaisten puoluekokousta, julkaissut jutun, jossa hän arvioi perussuomalaisten hajoavan puoluekokouksessa. Tuolloin asianosaiset kiistivät jyrkästi Nurmen väitteen. Nurmen väite kävi kuitenkin toteen, ja perussuomalaisista loikkasi 20 kansanedustajaa.
Nurmen ja Matti Mörttisen kirja Sauli Niinistö – Mäntyniemen herra ilmestyi 2018. Se käsittelee tasavallan presidentti Niinistöä. Kirja herätti kohua julkaisemisajankohtanaan, sillä siinä paljastettiin muun muassa presidentin ylittäneen valtaoikeutensa sekaantumalla kiky-kiistaan vuonna 2015. Kirja kritisoi avoimesti Niinistöä, mistä presidentti suutahti. Nurmen mukaan Niinistön valtava kansansuosio on aiheuttanut sen, että toimittajat ja poliitikot eivät uskalla kritisoida tätä, ja sen takia kyseinen kirja on tärkeä. Nurmi kertoo, ettei hän halua "hovijournalistiksi", vaan on valmis kritisoimaan myös tasavallan presidenttiä, jos sille on tarvetta.
Nurmen ja Mörttisen pääministeri Antti Rinteestä (sd.) kertova elämäkertakirja Antti Rinne – koko tarina ilmestyi 2019.
Nurmen kirja Jussi Halla-aho – Epävirallinen elämäkerta ilmestyi lokakuussa 2020.
Kustannusyhtiö Into suunnitteli julkaisevansa keväällä 2021 Nurmen kirjan Miten Suomi päätti voittaa koronan, jonka piti perustua hallituksen avainministerien keväällä 2020 antamiin haastatteluihin koronapandemian alkaessa. Helmikuussa 2022 Into kertoi poistaneensa kirjan julkaisusuunnitelmastaan pandemian pitkittymisen vuoksi.
Palkinnot ja tunnustukset

Nurmi sai vuonna 2017 Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon ja vuonna 2018 Aamulehden vuoden toimittaja -tunnustuksen. Sanomalehtien Liitto palkitsi vuonna 2017 Nurmen Vuoden paras -kilpailussa vuoden 2016 parhaan näkökulmakirjoituksen kirjoittajana.
Teokset

Perussuomalaisten hajoamisen historia.  (Valokuvaaja: Joel Maisalmi)  Helsinki:  Into, 2017.  ISBN 978-952-264-878-5
& Mörttinen, Matti: Sauli Niinistö: Mäntyniemen herra.  Helsinki:  Into, 2018.  ISBN 978-952-264-942-3
& Mörttinen, Matti: Antti Rinne: Koko tarina.  Helsinki:  Into, 2019.  ISBN 978-952-351-239-9
Jussi Halla-aho: Epävirallinen elämäkerta.  Helsinki:  Into, 2020.  ISBN 978-952-351-367-9
Suomen salattu tie Natoon.  Helsinki:  Into, 2023.  ISBN 978-952-393-178-7