stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tomis
Rakennukset ja löydökset

Tomiin kaupunki oli ympäröity muurilla, joka suojasi sitä pohjois-luoteis- ja etelä-lounaispuolelta sulkemalla niemen, jolle kaupunki oli rakennettu. Tämä muuri rakennettiin ilmeisesti 100-luvulla jaa., mutta sitä uusittiin useita kertoja myöhemmän antiikin aikana. Muuri oli noin kolme metriä paksu ja ulkosivulta suurten neliskulmaisten kivien verhoama. Portteja suojasivat puoliympyrän muotoiset tornit.
Kaupungin merkittävimpiin rakennuslöytöihin lukeutuu niin kutsuttu Mosaiikkirakennus. Se on suurikokoinen kaupallinen rakennuskokonaisuus, jossa on ollut kolme tasoa, ja jonka tarkoituksena oli myös peittää ja tukea kalliota, joka on tässä kohdassa 20 metriä korkea. Ylimmässä kerroksessa, joka avautui merelle, oli mosaiikkilattia, jota ympäröivät kolmelta sivulta monivärisellä marmorilla päällystetyt seinät. Lattiamosaiikin koko on noin 2 000 neliömetriä ja se on säilynyt suhteellisen hyvin. Se antaa vaikutelman värikkäästä matosta, jossa on geometrisia ja kasviaiheisia kuvioita.
Keskimmäinen kerros koostui yhdestätoista holvitetusta varastohuoneesta, ja niistä on löydetty muun muassa useita amforoita ja ankkureita. Alimmassa kerroksessa, joka avautui läheisille laitureille, oli useita varastohuoneita, joissa oli myös amforoita. Mosaiikkirakennuksen lähteltä on löydetty useita varastohuoneita, jotka oli tarkoitettu viljan varastointiin, sekä kylpylärakennuksen rauniot. Sataman rakennukset ajoittuvat 300-luvulle jaa.
Kaupungin varhaisen kristillisen ajan löytöihin lukeutuvat neljän basilikakirkon jäänteet 300- ja 400-luvuilta. Yksi niistä oli hyvin suurikokoinen ja jaettu marmoripylväillä kolmeen laivaan. Toinen basilikakirkko oli noin 35 metriä pitkä ja 18,8 metriä leveä, ja siinä oli 8 metriä halkaisijaltaan oleva apsis ja holvattu krypta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomis Wikimedia Commonsissa
Fortuna ja Pontos. Tomiista löydetty veistos, Constanțan kansallisen historian museo.
Niin kutsutun Mosaiikkirakennuksen rauniot.
Tomiin amfiteatterin raunioita.
Tomiin roomalaisten termien raunioita.
Skepsis (kaupunki)

| Skepsis> Σκῆψις |
| --- | --- |
 Nykyinen Kurşunlun (Kurşuntepen) kylä Skepsiksen akropoliilta nähtynä.
Sijainti
 Skepsis
Koordinaatit:  39°48′27″N, 26°42′00″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Kurşunlu, Bayramiç, Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Troas
Aiheesta muualla
  Skepsis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skepsis (m.kreik. Σκῆψις, Skēpsis, lat. Scepsis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Kurşunlun kylää.
Maantiede

Skepsiksen kaupunki sijaitsi Troaksen sisämaassa tai joidenkin antiikin lähteiden mukaan Myysiassa Skamandros-joen (nyk. Karamenderes) laakson laidalla itään rannikon Aleksandreia Troaksesta eli Antigoneiasta, ja lähellä Idavuoren korkeimpiin huippuihin lukeututta Dikteä. Erikoista kyllä, Pseudo-Skylaks luki Skepsiksen Aioliin rannikkokaupunkeihin, vaikka se sijaitsi varsin kaukana merestä.
Skepsiksen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi kukkula heti nykyisen Kurşunlun kylän länsipuolella. Ainakin osa alakaupungista on sijainnut akropoliista länteen, sillä osa siitä on jäänyt nykyisen Bayramiçin tekojärven alle.
Kaupungin alkuperäinen paikka tunnettiin nimellä Palaiskepsis (Παλαισκῆψις, ”Vanha Skepsis”). Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta sen kuvataan sijainneen myöhemmästä Skepsiksestä itään, Strabonin mukaan 60 stadioninmitan päässä. Koska kaupunki sijaitsi kuitenkin alun perin ilmeisesti Aisepos-joen (nyk. Gönen Çayı) varrella, sen olisi täytynyt sijaita selvästi kauempana idässä.
Skepsiksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Skepsia (Σκηψία). Se oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä, mutta se tunnetaan huonosti. Alueella sijaitsi ainakin pieni Polikhnan kaupunki, joka saattoi olla Skepsiksen alainen polis. Jossakin Skepsiksen lähellä sijaitsi alue nimeltä Korybissa. Kaupungin lähellä sijaitsi myös hopeakaivoksia. Skepsiksestä lounaaseen sijaitsi Kebrenin kaupunkivaltio, jonka suuntaan rajana toimi Skamandros, ja luoteeseen Marpessos ja Gergis.
Rakennukset ja löydökset

Skepsiksen kaupunki tai ainakin sen akropolis on ollut ympäröity muurein. Kaupungissa tiedetään piirtokirjoituslähteiden perusteella olleen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty. Skepsiksessä oli ilmeisesti Athene Poliaan ja Dionysos Bambuleioksen kultit ja näin todennäköisesti myös näille omistetut pyhäköt. Kaupungissa oli myös Antigonokselle omistettu pyhäkkö ja alttari.
Skepsiksen paikalla kerrotaan olleen näkyvissä huomattavia raunioita, mukaan lukien temppelin jäänteet, vielä 1800-luvulla, mutta tämän jälkeen niitä on käytetty nykyisten Kurşunlun ja Bayramiçin rakentamiseen. Kaivauksissa on löydetty roomalaiselle ja bysanttilaiselle kaudelle ajoittuvien rakennusten jäänteitä, mukaan lukien kylpylän rauniot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skepsis Wikimedia Commonsissa
Skepsiksen lyömä raha 300-luvulta eaa. Löydetty Dura-Europoksesta.
Joseph Alanen

| Joseph Alanen |
| --- | --- |
 Joseph Alanen 1910-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1885 Tampere
Kuollut: 6. toukokuuta 1920 (34 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  Jugend
Otto Joseph Alanen (myös Joseph-Alanen; 2. marraskuuta 1885 Tampere – 6. toukokuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen jugend-tyylisuuntaa edustanut taidemaalari. Hänen maalauksensa olivat pääasiassa Kalevala-aiheisia ja edustivat muinaissuomalaista koristetyyliä.
Tausta ja koulutus

Joseph Alanen oli tamperelaisen työnjohtajan poika. Hänen veljiään olivat osuustoimintavaikuttaja ja vuorineuvos Julius Alanen sekä lääninrovasti Eelis Alanen. Alanen valmistui 1905 sähköteknikoksi Tampereen teollisuuskoulusta. Hän opiskeli Kaarlo Vuoren yksityisoppilaana piirustusta, maalausta ja anatomiaa ja jatkoi taideopintoja Tukholmassa. Hän opiskeli myös Berliinissä ja Dresdenissä vuosina 1906–1910. Siellä hänen opettajinaan olivat muun muassa Hans Dahl ja Lovis Corinth (1858–1925). Suomeen palattuaan Alanen toimi Tampereen käsityöseminaarin piirustuksen ja väriopin opettajana 1910–1916 ja oli myös tamperelaisen Aamulehden taidearvostelijana vuosina 1912–1916.
Joseph Alanen kuoli Helsingissä vuonna 1920 espanjantautiin 34-vuotiaana.
Tuotanto taiteilijana

Ensimmäisen näyttelynsä Alanen piti Tampereella Palanderin talon ateljeessa vuonna 1910. Seuraava Kalevala-aiheinen näyttely oli Helsingissä. Myöhemmin hän piti omia taidenäyttelyitä muun muassa Helsingissä Strindbergin taidesalongissa.
Vuonna 1918 Joseph Alanen vuokrasi Helsingin Siltasaaresta taiteilija-ateljeen yhdessä kuvanveistäjä Aarre Aaltosen ja säveltäjä J. A. A. Pohjanmiehen kanssa.
Alanen keskittyi maalauksissaan pitkälti Kalevalaan, jota hän lähestyi jugend-tyylistä käsin. Alasella oli muihin suomalaisiin Kalevalan kuvaajiin verrattuna aivan oma muotokielensä. Hän tulkitsi Kalevalaa vahvasti vertauskuvallisena runoelmana. Hänen tyylinsä mukaili tekstiilitaidetta, ja temperatekniikan ansiosta maalaukset olivat usein freskomaisia. Alanen uudisti Kalevala-taiteen muotokieltä, mutta hänen maalatessaan teoksia jugend-tyyli oli jo hieman vanhanaikaista. Hän kuitenkin jatkoi aiheen parissa kuolemaansa saakka. Alanen maalasi yli sata Kalevala-aiheista teosta.
Alanen maalasi myös julkisia monumentaaliteoksia, joiden aiheet olivat Suomen historiasta. Tampereen kaupungille hän maalasi Elinan surma -triptyykin (1917) ja Tampereen työväenteatteriin teoksen Hämeen valloitus (1912). Kansallis-Osake-Pankin Tampereen-konttoriin (myöhempi Osuuspankintalo) hän teki seinämaalaukset Ilmarinen kyntää kyisen pellon (ennen vuotta 1912) ja Elonkorjuu (1917). Niistä ensimmäinen, joka oli lähinnä jäljitelmä Akseli Gallen-Kallelan tunnetusta maalauksesta, tuhottiin pankin väliseinän purkamisen yhteydessä vuosina 1962–1963.
Alanen teki myös isänmaallishenkisiä postikorttisarjoja ja muun muassa puuleikkausina toteutetun "Aktivisti-sarjan". Siinä esiteltiin sisällissodan valkoisen puolen kuuluisia aktivisteja. Vuonna 1919 Alanen suunnitteli Viron vapaustaistelua varten Hans Kalmin johtaman Pohjan Pojat -rykmentin lipun ja käsivarsimerkin. Myös suojeluskuntamerkin perusversio sekä toistakymmentä suojeluskuntalippua ovat Alasen suunnittelemia.
Teoksia

Sammon taonta, 1910–1911.
Sammon puolustus, 1910–1912.
Raudan synty, 1910–1912.
Hämeen valloitus, 1912, jossa on samaan aikaan kuvattu Birger-jaarlin suorittama valloitus, Hämeen linnan rakennus ja vasemmalla kristinuskon piispa
Ilmatar, 1913–1916
Tervavene, 1915
Elinan surma, 1916
Pontikankeittäjä, 1916
Agricolan kuolema, 1917
Katso Kiesus karjaistani (Kanteletar)
Jaakko Ilkan pako
Keväällä 1918, punaisia vankeja kaivamassa hautoja saksalaisille sotilaille Helsingissä
Kampaava nainen
Suuren tammen kaato, 1919–1920
Lemminkäinen ja suuri käärme, 1919–1920
Neiet nietten nenissä, 1919–1920, joka ei viittaa Kalevalan 40. runoon kuten Pekka Halosen maalaus vaan hukuttautuneeseen Ainoon Vellamon tyttärien kanssa
Postikortti vuodelta 1920
Kirjallisuutta

Joseph Alanen : jugend, Kalevala, Tampere. Tampere: Tampereen taidemuseo 2020 ISBN 978-951-609-974-6
Eero Ikonen, Jorma Wartiovaara: Joseph Alasen postikortit. Harmoinen: TAS Energy Construction 2015 ISBN 978-952-93-5172-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Alanen Wikimedia Commonsissa
Rantanen, Tuula: ”Alanen, Joseph (1885–1920)”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 199–200.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8  / Teoksen verkkoversio. (maksullinen)
Joseph Alanen taiteilijamatrikkelissa
Opastettu kierros Tampereen taidemuseon järjestämään Joseph Alasen näyttelyyn. Yle Areena.
Joseph Alanen on suomalaisen taidehistorian tuntematon suuruus, jonka laaja Kalevala-tuotanto oli unohtua kellariin. Yle Uutiset 28.2.2018.
Joseph Alanen Kansallisgallerian kokoelmissa
Alanen, Joseph hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Alanen ateljeessaan 1918–1919
Hannes Råstam

Per Hannes Råstam (27. kesäkuuta 1955 Göteborg, Ruotsi – 12. tammikuuta 2012 Göteborg, Ruotsi) oli ruotsalainen toimittaja ja muusikko (basisti).
Råstam työskenteli vuodesta 1993 Ruotsin television palveluksessa. Hän sai Bonnierin suuren journalistipalkinnon 1998 Janne Josefssonin kanssa tekemästään Osmo Vallon kuolemaa koskevasta ohjelmasta. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin sama palkinto "pitkäaikaisesta ja merkittävästä journalistisesta työstä". Hän on saanut myös Guldspadenin vuoden 2010 dokumentista Thomas Quick – att skapa en seriemördare, jota Ruotsin Granskningsnämnden för radio och TV alkoi tutkia, koska "ohjelma on ristiriidassa asiallisuuden vaatimusten kanssa". Dokumentit Thomas Quickista hän teki yhdessä taustatoimittaja Jenny Küttimin kanssa.
Muusikkona Råstam soitti yhtyeessä Text & Musik sekä Rolf Wikströmin ja Mikael Wiehen kanssa, mutta erityisesti Björn Afzeliusin kanssa lähes kaksikymmentä vuotta.
Råstamista julkaistiin muotokuvareportaasi lehden Filter syyskuun numerossa 2011. Jutussa, jonka otsikko on Grävarens testamente, Råstam kertoi sairastavansa maksa- ja haimasyöpää. Kuolemaansa edeltävinä aikoina hän oli kirjoittamassa kirjaa Thomas Quickin tapauksesta.
Julkaisut

Hannes Råstam, Kuinka tehtiin sarjamurhaaja. Thomas Quickin tapaus, Johnny Kniga Kustannus, 2013 (Fallet Thomas Quick – Att skapa en seriemördare, Ordfront, Tukholma 2012).
Varför erkände dom? SVT 2008. (Arkistoitu – Internet Archive)
Thomas Quick, del 1: Säters Hemlighet (SVT 2009)
Thomas Quick, del 2: Berättaren (SVT 2009)
Miles ”Tails” Prower

| Miles ”Tails” Prower |
| --- | --- |
 Klassinen ja moderni versio Tailsista pelistä Sonic Generations
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Ensimmäinen peli:  Sonic the Hedgehog 2  (1992)
Luoja:  Yasushi Yamaguchi
Ääninäyttelijä  (englanti):  Corey Bringas (1999, 2001) William Corkery (2004)  Amy Palant (2005–2008)  Kate Higgins (2010–2013) Colleen Villard (2014–)
Ääninäyttelijä (suomi):  Sari Ann Stolt (Sonic Boom (televisiosarja), Sonic Prime) Amy Burgess (Sonic the Movie, Sonic the Movie 2, Knuckles (sarja) ja Sonic the Hedgehog 3 (elokuva))
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Miles Prower (tunnetaan paremmin lempinimellä Tails) on 8-vuotias Sonic the Hedgehog -sarjoissa esiintyvä Segan kehittämä kuvitteellinen kettuhahmo. Hänen nimensä juontuu sanaleikistä ”miles per hour” (mailia tunnissa), jolla verrataan Sonicin nopeutta äänennopeuteen. Hän pystyy liikkumaan lähes yhtä nopeasti kuin Sonic pyörittämällä häntiään kuin potkuria.
Varhaisissa peleissä Sonic on Tailsin idoli ja hän seuraa tätä joka paikkaan. Aluksi Sonic yrittää karistaa Tailsia kannoiltaan, mutta lopulta hän vaikuttuu ketun kyvyistä pysyä perässä. Nykyään Sonic ja Tails ovat parhaita kavereita.
Pelit

Tails teki debyyttinsä Sega Master Systemin ja Sega Game Gearin pelissä Sonic the Hedgehog 2 (8-Bit) vuonna 1992. Monet tosin ovat tutustuneet Sonicin parhaaseen ystävään vasta Sega Mega Drive -versiossa.
Tailsilla on myös kaksi omaa peliä:
Tails’ Skypatrol (1995)
Tails Adventure (1995)
Ikä

Peleissä Tails on aina ollut 8-vuotias.
Kyvyt

Tails pystyy suorittamaan samoja liikkeitä kuten Sonic (mm. Spin Dash ja pallona pyöriminen). Juostessaan kovaa Tails pyörittää häntiään perässään kuin lentäessään, minkä ansiosta hän pystyy liitämään, mutta hän on silti hitusen hitaampi kuin Sonic. Erikoisimmat taidot Tailsilla ovat lentäminen (myös lentokoneilla kuten Tornadolla) ja uiminen (Sonic ei ole koskaan oppinut uimaan).
Uusimmissa peleissä (kuten Sonic Adventure, Sonic Advance, Sonic Advance 2 ja Sonic Advance 3), Tails hyökkää sivaltamalla hännillään.
Tails ei ole erityisen älykäs Adventures of Sonic the Hedgehogin eikä Sonic the Hedgehog -animaation alkupään jaksoissa, eikä myöskään varhaisimmissa Archien Sonic the Hedgehog -sarjakuvissa, toisin kuin peleissä, Sonic the Moviessa ja Sonic X:ssä, sekä nykyisissä Archien Sonic the Hedgehog -numeroissa.
Tailsilla on paljon mekaanisia lahjoja. Sonic X -animaatiossa Tailsin ja Sonicin ystävystyessä Tails korjaa ja maalaa Sonicin lentokoneen Tornadon.
Tails on naiivi ja huippuälykäs ja hänen älykkyysosamääränsä on lähes sama kuin Tri Ivo ”Eggman” Robotnikin eli 300 ellei enemmänkin. Sonic Battle -pelissä hänellä on hyökkäys nimeltä ”IQ 400 Attack” (ÄO 400 -isku).
Muut esiintymiset

Tails esiintyy Archie Comicsin Sonic the Hedgehog -lehdessä mutta myös Sonic X- ja Sonic Universe -lehdissä.
Animaatiot, joissa Tails esiintyy, ovat Adventures of Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog: The Movie ja Sonic X.
Aiheesta muualla

Miles "Tails" Prower – Sonic News Network (englanniksi)
Miles "Tails" Prower – WikiFur (englanniksi)
Charles Taze Russell

Charles T. Russell
Charles Taze Russell (16. helmikuuta 1852 – 31. lokakuuta 1916), tunnetaan myös pastori Russellina, oli yhdysvaltalainen evankelista, joka oli kotoisin Pittsburghista, Pennsylvaniasta. Hänet tunnetaan Raamatuntutkijoiden liikkeen perustajana. Hän perusti myös uskonnollisen aikakauslehden Siionin Vartiotorni ja Kristuksen läsnäolon airut (Zion's Watch Tower and Herald of Christ's Presence, nykyisin nimeltään Vartiotorni) vuonna 1879. Vuonna 1881 hän perusti yhden Yhdysvaltojen ensimmäisistä raamatuntutkijoiden yhdistyksistä. Yhdistyksen nimi oli Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseura (Zion's Watch Tower Tract Society). Russellista tuli Seuran sihteeri-rahastonhoitaja ja sittemmin sen toinen presidentti (ensimmäinen oli vähemmän tunnettu William H. Conley). Yhdistys tunnetaan nykyään nimellä Vartiotornin Raamattu ja Traktaattiseura tai lyhyemmin Vartiotorniseura. Russellin kuoleman jälkeen vuonna 1917 hänen perustamansa raamatuntutkijoiden liike jakaantui itsenäisiksi raamatuntutkijaryhmiksi. Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseuran seuraavaksi puheenjohtajaksi tuli Joseph Franklin Rutherford, jonka johtamasta ryhmästä kehittyi nykyinen Jehovan todistajat.
Varhaiselämä

Charles Taze Russell syntyi Joseph Lytel Russellille ja Ann Eliza Birney:lle maanantaina, 16. helmikuuta 1852 Alleghenyssä, Pennsylvaniassa. Charles oli toinen heidän viidestä lapsestaan. Lapsista vain kaksi selvisi aikuisikään saakka. 
Russellin sisarukset olivat:
Thomas (1850–1855)
Margaret ("Mae", Myöhemmin Margaret Land) joka kuoli 1940-luvun lopussa.
Lucinda (1857–1858)
Joseph Lytel Jr. (1859–1860)
Perheen äiti kuoli 25. tammikuuta 1861 ollessaan 29 vuotta vanha. Isä Joseph kuoli 17. joulukuuta 1897 84-vuotiaana.
Russellit asettuivat Pittsburghiin ja heistä tuli Presbyteerisen kirkon arvostettuja jäseniä. Ennen teinivuosiaan Charles työskenteli isänsä sekatavarakaupassa. Kun hän oli 12, hän kirjoitti liikeasiakirjoja asiakkaille ja johti hänen isänsä muita vaateliikkeitä. Kun hän oli 13-vuotias, hän erosi presbyteerisestä kirkosta ja liittyi vapaakirkkoon (kongregationalisteihin). Hänestä vapaakirkollisuus oli valoisampaa ja avarampaa kuin synkkä kalvinismi. Varhaisnuoruudessaan Russell kirjoitteli kalkkikynällä raamatunjakeita jalkakäytäviin saadakseen huomiota pian kohtaavaan kadotukseen helvetissä. 16 vuoden iässä hän keskusteli lapsuudenystävänsä kanssa kristinuskon virheistä. Russell ei pystynyt puolustamaan Raamatun erehtymättömyyttä epäilevälle ystävälleen, mikä johti epäilyksiin Raamattua kohtaan. Hän alkoi tutkia Idän uskontoja ja filosofioita kuten konfutselaisuus, buddhalaisuus, taolaisuus ja hindulaisuus, mutta hän hylkäsi ne lyhyen ajan kuluttua. Vuonna 1870, kun hän oli 18-vuotias, hän osallistui tunnetun adventistisaarnaajan Jonas Wendellin saarnatilaisuuteen. Wendell keskittyi asioihin, jotka Russellin mielestä olivat rationaalisia, loogisesti perusteltuja Raamatun profetioita ja aikalaskelmia. Russellin mukaan Wendell onnistui vakuuttamaan hänet siitä, että Vanhan ja Uuden testamentin kirjoitukset olivat sopusoinnussa ja tarkkaan yhtäpitävät. Esityksen jälkeen Russell löysi uskonsa Raamattuun uudelleen ja hän alkoi jälleen saarnata.
Palvelus > Alkuaika > Ero Barbourista

Ylösnousemus ei tapahtunutkaan huhtikuussa 1878, kuten Russell, Barbour ja heidän toverinsa odottivat. Russell tutki uudelleen aikalaskelmiaan haluten tarkistaa, oliko sillä raamatullinen alkuperä. Pohdittuaan asiaa hän totesi, että vuoteen 1878 viittaavat aikalaskelmat olivat olleet oikeita, mutta oli ymmärretty väärin se, mitä tuona vuonna pitäisi tapahtua. Russellin mukaan jo kuolleet Herran voidellut herätettiin näkymättöminä henkiolentoina vuonna 1878. Kaikki tuon ajankohdan jälkeen kuolleet pyhät muutettaisiin välittömästi elossa oleviksi henkiolennoiksi. He eivät siis nukkuisi kuoleman uneen, vaan saisivat hengellisen ylösnousemuksen välittömästi kuolemansa jälkeen. Nelson H. Barbour oli kuitenkin häpeissään virheellisestä ennustuksesta, eikä hän hyväksynyt Russellin selitystä. He kiistelivät jokaisessa lehdessä aina keväästä 1878 vuoden 1879 kesään. Tuolloin Barbour kiisti myös opin sovituksesta, joka Russellille oli eräs uskon kulmakiviä. Kiista johti heidän eroonsa. Russell veti pois taloudellisen tukensa, ja aloitti oman lehtensä jonka nimi oli "Siionin Vartiotorni ja Kristuksen läsnäolon Airut" (Zion's Watch Tower and Herald of Christ's Precence). Ensimmäinen numero julkaistiin heinäkuussa 1890. Samaan aikaan Barbour perusti oman liikkeensä "The Church of the Strangers" ja jatkoi oman lehtensä "Herald of the Morning" julkaisemista.
Palvelus > Russellin avioliitto

Maaliskuun 13. vuonna 1879 Russell meni naimisiin Maria Frances Ackleyn (1850–1938) kanssa. Hän oli tuntenut tämän vain muutaman kuukauden. Solmiessaan avioliiton he sopivat, että liittoa ei pantaisi täytäntöön tuolloin eikä myöhemminkään. Pariskunnan liitto tuntuu perustuneen ennemminkin toveruudelle sekä yhteiselle uskolle ja työnäylle kuin romanttiselle rakkaudelle. Useiden vuosien ajan liitto oli onnellinen. Maria Russell tuki miestään tämän työssä, hän toimi Siionin Vartiotorni- ja Traktaattiseuran sihteeri-rahastonhoitajana, kirjoitti artikkeleita Vartiotorniin sekä avusti miestään Raamatun tutkielmien neljän ensimmäisen niteen kirjoittamisessa. Vielä vuoden 1894 hajaannuksen aikana hän tuki avoimesti miestään.
Pian tämän jälkeen Russellien välit kuitenkin viilenivät. Vuonna 1897 he muuttivat erilleen, ja lopullinen avioero astui voimaan 1906. Avioerohakemuksessaan Maria Russell syytti miestään "henkisestä julmuudesta" ja moraalittomasta käytöksestä muita naisia kohtaan. Russell saattoikin kohdella vaimoaan todistettavasti halveksivasti ja kylmäkiskoisesti. Hänen uskonsa ja sananpalvelijan virkansa ei tehnyt hänestä täydellistä aviomiestä, päinvastoin Maria Russell tunsi itsensä usein laiminlyödyksi. Oikeudessa hän valitti miehensä seksuaalisen pidättyvyyden riistäneen häneltä erään elämän suurista iloista, ja hänen mustasukkaisuuden purkauksensa osoittavat nekin hänen olleen seksuaalisesti turhautunut. Luultavasti suurin erimielisyys pariskunnan välillä koski kuitenkin miehen ja naisen asemaa. Russell kannatti perinteistä perhemallia, jossa mies on vaimonsa pää. Maria Russellista puolestaan kehittyi vuosien kuluessa naisten oikeuksien puolustaja. Charles Russell kielsi häntä julkaisemasta naisten oikeuksia puolustavia artikkeleitaan Siionin Vartiotornissa, mikä johti pariskunnan välien lopulliseen rikkoutumiseen.
Avioeroprosessi oli Russellille henkilökohtaisesti raskas, sitä paitsi se toi hänelle runsaasti epämieluisaa julkisuutta. Russell kirjoitti näkemyksensä tapahtuneista 15. heinäkuuta 1906 päivättyyn Vartiotorni-lehteen. The Brooklyn Daily Eagle -lehti julkaisi osia oikeudenkäynnin sisällöstä, haluten häpäistä Pastori Russellia julkisesti. Vaikka Maria Russell kielsi avioero-oikeudenkäynnissä miehensä koskaan tehneen aviorikosta, Charles Russell leimautui julkisesti moraalittomaksi mieheksi. Prosessin myötä Maria Russellista kehittyi entisen miehensä vannoutunein vastustaja ja vihamies. Hän kuoli Floridassa elokuussa vuonna 1938.