stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Velholehdet

| Velholehdet |
| --- | --- |
 Pikkuvelholehti (Circaea alpina)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Horsmakasvit Onagraceae
Suku::  Velholehdet Circaea  Tourn. ex L.
Katso myös
   Velholehdet Wikispeciesissä   Velholehdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Velholehdet (Circaea) on horsmakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on kahdeksan lajia ja lisäksi useita risteymälajeja. Niitä esiintyy Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Lajeista pikkuvelholehteä, välivelholehteä ja isovelholehteä voidaan viljellä monivuotisena koristekasvina. Yksi velholehtilaji, pikkuvelholehti esiintyy luonnonvaraisena Suomessa. Sitä kasvaa koko maan alueella kosteissa lehtometsissä.
Lajeja

pikkuvelholehti (Circaea alpina)
isovelholehti (Circaea lutetiana)
Risteymiä:
välivelholehti (Circaea × intermedia, pikkuvelholehti × isovelholehti)
Isovelholehti.
Isovelholehti.
Circaea erubescens.
Circaea mollis.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Velholehdet (Circaea)
Suomen Lajitietokeskus: Velholehdet – Circaea
ITIS: Circaea (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Circaea (englanniksi)
Flora of China: Circaea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158100  Wikispecies: Circaea  APDB: 189487  BOLD: 121379  CoL: 3Q3C  EoL: 71213  EPPO: 1CJIG  FNA: 107126  FoC: 107126  GBIF: 3188793  GRIN: 2622  iNaturalist: 47933  IPNI: 60436661-2  IRMNG: 1275106  ITIS: 27562  NBN: NHMSYS0000457338  NCBI: 13010  Open Tree of Life: 240815  PLANTS: CIRCA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60436661-2  Tropicos: 40009201  VASCAN: 998  WFO: wfo-4000008361
Jarmo Pienimäki

Jarmo Reino Juhani Pienimäki (s. 1973Alavus) oli Ähtärin kaupunginjohtaja 2012– 
2024.Aiemmin hän oli Ylitornion ja Pellon kuntien sivistystoimenjohtaja. Hän on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri. Lokakuussa 2024 Pienimäki valittiin Ylitornion kunnanjohtajaksi
Vapaaehtoinen pelastuspalvelu

Vapepan tunnus
Vapaaehtoinen pelastuspalvelu (lyhenne Vapepa, ruots. Frivilliga räddningstjänsten, engl. Voluntary Rescue Service)  on suomalainen vapaaehtoistyöhön perustuva 53 järjestön yhteenliittymä. Verkoston koulutetut hälytysryhmät tukevat viranomaisia muun muassa kadonneiden etsimisessä sekä ensihuollossa eli pelastustoiminnan jälkeisessä auttamisessa. Vapaaehtoinen pelastuspalvelu perustettiin vuonna 1964.
Tarve vapaaehtoisen pelastuspalvelun luomiselle huomattiin 1963, kun toukokuussa muoniolainen viisivuotias tyttö katosi kotipihaltaan maastoon. Etsintöihin osallistui enimmillään viranomaisten lisäksi jopa tuhat vapaaehtoista. Suuretsinnät päättyivät surullisesti, kun tyttö löydettiin kuolleena kolmetoista päivää katoamisen jälkeen. Tapaus herätti vaatimuksen siitä, että Suomeen perustettaisiin organisaatio, joka huolehtisi etsintöjen kokonaisvaltaisesta organisoinnista viranomaisten tukena.
Vapepan verkosto kattaa nykyisin koko Suomen. Hälytysryhmiä on 1 500 ja vapaaehtoisia noin 10 000 (tilanne OHTOssa 19.12.2018). Vapepan toiminnan rahoittavat Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus ja Suomen Punainen Risti (SPR), joka toimii yhdysjärjestönä ja koordinoi toimintaa. Muut koordinaatiojärjestöt ovat Suomen Meripelastusseura (SMPS) ja Suomen Lentopelastusseura (SLPS).
Vuonna 2017 osallistui 331 toteutuneeseen operaatioon maalla yli 3 500 vapaaehtoista, joille kertyi yli 20 000 vapaaehtoistuntia. Hälytyksiä Vapepalle tuli vuoden 2017 aikana yhteensä 416 kertaa seuraavasti: eksyminen/katoaminen 196 kertaa, ensihuolto 111 kertaa, liikenneonnettomuus 5 kertaa, muu auttamistilanne 19 kertaa ja valmiushälytyksiä 85 kertaa.
Suomen Lentopelastusseuran koordinoiman lentopelastuksen koneet hälytettiin etsintöihin vuoden aikana 46 kertaa. Niistä toteutui 43, joissa lennettiin 76 lentotuntia.
Suomen Meripelastusseuran vapaaehtoiset hälytettiin vuonna 2017 pelastus- ja avunantotehtäviin 1 474 kertaa. Apua vesillä sai yhteensä 3 021 ihmistä ja 1 251 alusta. 27 ihmistä pelastettiin todennäköiseltä menehtymiseltä ja 34 alusta tuhoutumiselta. Kiireelliseen pelastustehtävään lähdettiin 116 kertaa. Etsintöjä sekä sairaankuljetus- ja ensivastetehtäviä suoritettiin yhteensä 153. Loput olivat vaativuudeltaan eriasteisia avunanto- ja vahingontorjuntatehtäviä. Trossi-jäsenpalvelutehtäviä kertyi 326.
Etsintätapoja

Vapaaehtoisen pelastuspalvelun etsintätapoihin kuuluvat mm. harvaharavointi, kuulotuntumaharavointi, näkötuntumaharavointi, reittiharavointi, partioetsintä ja MSO-etsintä (Managing Search Operation) etsittävän henkilön taipumusten arvioinnin perusteella.
Toimintamuodot

Lähde:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  ensiapu  etsintä vesistöetsintä  lentoetsintä  vedenalainen etsintä  |  viestitys  kuljetus  sammutus  |  ympäristöonnettomuus  henkinen tuki  lastenhoito  |  majoitus  muonitus  omaisuuden pelastaminen  liikenteenohjaus  |
Vapaaehtoisen pelastuspalvelun piirit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hämeen piiri  Kaakkois-Suomen piiri  Lapin piiri  |  Länsi-Suomen piiri  Oulun piiri  Satakunnan piiri  |  Savo-Karjalan piiri  Uudenmaan piiri  Varsinais-Suomen piiri  |  Åbolands distrikt  Ålands distrikt  Österbottens svenska distrikt  |
Vapepaan kuuluvat jäsenjärjestöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Autoliitto  Elinkeinoelämän keskusliitto  Finlands Svenska Marthaförbund  Folkhälsan  Kuntaliitto  Maa- ja kotitalousnaisten Keskus  Maanpuolustuskiltojen liitto  Maanpuolustuskoulutusyhdistys  Maanpuolustusnaisten Liitto  Mannerheimin Lastensuojeluliitto  Marttaliitto  Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio  NADA-Suomi/Finland  Naisjärjestöjen keskusliitto  Naisten Valmiusliitto  Paliskuntain yhdistys  Pidä Saaristo Siistinä  Reserviläisliitto  SF-Caravan  |  Sukeltajaliitto  Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö  Suomen Humanitaarisen Oikeuden Seura  Suomen Johanniittain apu  Suomen Kylät  Suomen Latu  Suomen Lentopelastusseura yhteistyössä RPAS  Suomen Lääkäriliitto  Suomen Meripelastusseura  Suomen Metsästäjäliitto  Suomen Mielenterveys ry  Suomen Moottoriliitto  Suomen olympiakomitea  Suomen osuuskauppojen keskuskunta  Suomen Palveluskoiraliitto  Suomen Partiolaiset  Suomen Pelastusalan Keskusjärjestö  |  Suomen Pelastuskoiraliitto  Suomen Punainen Risti  Suomen Purjehdus ja Veneily  Suomen Radioamatööriliitto  Suomen retkeilyliitto  Suomen Rauhanturvaajaliitto  Suomen Reserviupseeriliitto  Suomen riistakeskus  Suomen Suunnistusliitto  Suomen Tiepalvelumiehet  Suomen Tiepalvelumiesliitto  Suomen Työväen Urheiluliitto  Suomen uimaopetus- ja hengenpelastusliitto  Suomen Yrittäjät  Taksiliitto  Työturvallisuuskeskus  WWF Suomi  |
Viestitoiminta

Johtamisen maastossa mahdollistamiseksi vapaaehtoinen pelastuspalvelu käyttää monenlaisia viestilaitteita, joista merkittävimpiä ovat 164 MHz:n 5 W:n käsiradiopuhelimet, joiden lisäksi käytetään myös RHA68-metsästysradioita. Viestintävirasto on radiomääräyksen taajuusjakotaulukossa varannut vapaaehtoiselle pelastuspalvelulle kaksi kanavaa.
Suomen Radioamatööriliitolla on piiritasolla Suomen Punaisen Ristin vapaaehtoiseen pelastuspalveluun liittyvää ohjaavaa toimintaa. Vapaaehtoisen pelastuspalvelun paikallistoimikuntien etsijäryhmät ja -joukkueet poliisin apuna sen määräämissä etsinnöissä käyttävät pääasiassa VHF-, mutta myös erityisesti rakennuksissa UHF-radioita.
Valtakunnallinen tuki

Radioamatöörit vastaavat osaltaan viestiyhteyksien tukemisesta. Vapaaehtoisen pelastuspalvelun tukea varten on valtakunta- ja maakuntatatason ohjaajien lisäksi monilla rekisteröidyillä radioamatöörikerhoilla, radioharrastusyhdistyksillä ja vastaavilla paikallinen ohjaaja, jonka on nimittänyt radioamatööriyhdistyksen hallitus.
| Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat> nimi | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat> maakunta | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat> kutsumerkki | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hakuli Matti | Pohjois-Karjala | OH7AZC |  |  |  |  |  |  |
| Harjula Vesa | Kymenlaakso | OH5KRQ |  |  |  |  |  |  |
| Häggblom Tom | Etelä-Pohjanmaa | OH6LWN |  |  |  |  |  |  |
| Juvonen Timo | Häme (Kanta-Häme) | OH3SW |  |  |  |  |  |  |
| Koho Tarmo | Etelä-Karjala | OH5NSV |  |  |  |  |  |  |
| Lempiäinen Jarmo | Pohjois-Pohjanmaa | OH8GNS |  |  |  |  |  |  |
| Louko Ville | Etelä-Pohjanmaa | OH6LUC |  |  |  |  |  |  |
| Nygård Anders | Satakunta | OH1MTD |  |  |  |  |  |  |
| Pauri Juha | Lappi | OH9FKL |  |  |  |  |  |  |
| Rättö Seppo | Pohjois-Savo | OH7GIG |  |  |  |  |  |  |
| Ståhl Jouni | Päijät-Häme | OH2JIU |  |  |  |  |  |  |
| Venho Jani | Suomi | OH2JSC |  |  |  |  |  |  |
| Veijanen Keijo | Keski-Suomi | OH6FT |  |  |  |  |  |  |
| Yrjälä Petteri | Varsinais-Suomi | OH1KFL |  |  |  |  |  |  |
Ilmi-harjoittelut

Vapaaehtoinen pelastuspalvelu järjesti valtakunnallisen viestiharjoituksen, ILMI:n 25.–27. elokuuta 2017. Siihen odotettiin osallistuvan runsaat tuhat osallistujaa.
| Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat> nimi | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat> maakunta | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat> kutsumerkki | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  | Suomen Radioamatööriliiton maan tasoinen ja maakuntatasoiset piiriohjaajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Pohjois-Karjala |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Kymenlaakso |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Etelä-Pohjanmaa |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Häme (Kanta-Häme) |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Etelä-Karjala |  |  |  |  |  |  |  |
| Ratava Lasse | Pohjois-Pohjanmaa | liikenneonnettomus valtatiellä 4 Haukiputaalla   rivitalopalon asukkaiden evakuointi ja ensihuoltojärjestelyt Haukiputaan keskustassa   vesiliikenneonnettomuus Oulunsalon Varjakassa |  |  |  |  |  |  |
| Ratava Lasse | Kainuu | liikenneonnettomus valtatiellä 4 Haukiputaalla   rivitalopalon asukkaiden evakuointi ja ensihuoltojärjestelyt Haukiputaan keskustassa   vesiliikenneonnettomuus Oulunsalon Varjakassa |  |  |  |  |  |  |
|  | Etelä-Pohjanmaa |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Satakunta |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Lappi |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Pohjois-Savo |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Päijät-Häme |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Suomi |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Keski-Suomi |  |  |  |  |  |  |  |
|  | Varsinais-Suomi |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Vapaaehtoisen pelastuspalvelun kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Raimo Vasama

Raimo Ilmari Vasama (28. toukokuuta 1928 Viipuri – 29. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli lääketieteen tohtori, lääkintöneuvos ja professori. Hän toimi siviilityönsä ohella olympiajoukkueen lääkärinä Rooman 1960 kesäkisoissa sekä jääkiekon SM-sarjassa pelanneen Tampereen Ilveksen valmentajana 1960- ja 1970-luvuilla.
Henkilöhistoria ja ammatti-ura

Vasaman vanhemmat olivat toimitusjohtaja Uuno Ilmari Vasama ja Helmi Lydia Värtö ja puoliso vuodesta 1954 lääketieteen lisensiaatti Ritva Marjatta Viljanen. Vasama tuli ylioppilaaksi 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1961 ja sai patologian erikoislääkärin pätevyyden 1960. Vasamasta tuli Turun yliopiston patologian dosentti 1963. Tampereen keskussairaalan patologiylilääkärinä Vasama vastasi Tampereen yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan perustamisen järjestelyistä, kun tiedekunta aloitti toimintansa vuonna 1972. Hän toimi myös lääkintöhallituksen sairaalaosaston päällikkönä 1970-luvun lopulta vuoteen 1987 asti, jolloin hän palasi Tampereelle patologiylilääkäriksi. Vasama sai professorin arvonimen työuransa viimeisenä vuonna 1989.
Urheiluvalmentajan työ

Vasaman toiminta urheilun parissa alkoi koulupoikana Hämeenlinnan Tarmon jääkiekkojoukkueessa. Opiskeluaikana hän edusti akateemisessa mestaruusturnauksessa Wiipurilaisen osakunnan jääkiekkojoukkuetta. Aikuisiällä urheiluinnostus johti opiskelun ja siviilityön kautta Vasaman perehtymään urheilulääketieteeseen ja -fysiologiaan. Turussa työskennellessään Vasama hän teki yhteistyötä lääkärikollegoiden Helmer Kvistin ja Kaarlo Hartialan kanssa sekä ilman henkilökohtaista valmentajaa menestyneen pikajuoksija Voitto Hellstenin yhtenä neuvonantajana.
Urheiluvalmentajan työ > Jääkiekkovalmentajana

Vasaman valmennustehtävät Ilveksen parissa alkoivat vuonna 1965, jolloin hän vastasi Erkki Koison valmentaman jääkiekkojoukkueen kesäharjoituksista. Vasama toi ohjelmoidun kuntoharjoittelun Ilvekseen. Kuntovalmentajan ajatus oli, että väsynyt pelaaja ei kykene ajattelemaan, mikä on kohtalokasta nopeiden reaktioiden lajissa, kuten jääkiekossa. Hän toi painonnoston ja pitkien juoksulenkkien sijaan harjoitteluohjelmaan lyhyiden matkojen intervalliharjoittelun ja hiekkarinnejuoksun, jotka kehittivät luisteluun tarvittavia lihaksia. Painonnoston sijaan Ilveksen pelaajat harjoittelivat kymmenen kilon lyijypunttimailalla, joka vahvisti laukomiseen tarvittavia rannelihaksia. Vasaman harjoitteet toimivat, ja Ilves ratkaisi usein pelin vastustajan väsyessä. Keväällä 1966 Ilves juhlikin mestaruutta neljän vuoden tauon jälkeen. Menestyksen taustalla oli toki myös Ilveksen laadukas juniorityö sekä 1965 jääkiekon MM-kisoihin valmistuneen Hakametsän jäähallin etumatkaa antaneet harjoitteluolosuhteet. Vasama vastasi seuraavanakin kesänä joukkueen kuntovalmennuksesta mutta ei työkiireidensä vuoksi pystynyt enää pelikauden aikana jatkamaan valmennusryhmässä.
Paluuta ei kuitenkaan tarvinnut odottaa kuin kaksi kautta Aarne Honkavaaran ilmoitettua jo hyvissä ajoin syksyllä 1967, että hänen jalkansa ei kestäisi valmentamista enää seuraavalla kaudella. Vasama jatkoi kahdella ensimmäisellä kaudellaan Honkavaaran aloittamaa hopeaputkea. Molemmilla kausilla mestaruus karkasi HIFK:lle, jonka pelaajavalmentaja Carl Brewer oli nostanut fyysisellä pelityylillä SM-sarjan kärkeen. Kausi 1970–1971 päättyi kuudenteen sijaan ja viimeistä kertaa pelatun Suomen Cupin voittoon. Ilves voitti viisikierroksisen Cup-kilpailun finaalissa SaiPan 10–2. Ylilääkäri jäi sivuun valmennustehtävistä ja seuraavan kauden valmennuksesta vastasi A-junioreita pitkään valmentanut Juhani Ruusunen ja Pohjois-Amerikasta hänen avukseen saapunut pelaajavalmentaja Len Lunde. Ruusunen siirrettiin kuitenkin syrjään jo neljän pelin jälkeen ja Lunde johdatti Ilveksen lopulta mestaruuteen. Joulukuussa 1972 Vasama palasi korvaten edellisen kauden mestarivalmentajan, kun kanadalainen oli palkattu myös Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmentajaksi eikä hänellä riittänyt aika molempien tehtävien hoitamiseen. Vasama jatkoi päävalmentajana myös seuraavalla kaudella, jolloin Ilves saavutti pronssia. Kaudella 1974–1975 Ilves aloitti edellisen kauden apuvalmentajan Matti Reunamäen johdossa, mutta joulukuussa Vasamaa pyydettiin palaamaan päävalmentajaksi joukkueen hävittyä kahdeksan ottelun aikana seitsemän kertaa. Reunamäki jäi valmennusryhmään, kuten myös kauden apuvalmentajana aloittanut Esko Mäkinen. Tappioputki katkesi ja joukkueen otteet paranivat kahdeksan pelin jakson aikana. Tammikuun lopulla valmennusvastuu siirtyi Mäkiselle ja Vasaman menestyksekäs ura Ilveksen jääkiekkojoukkueen valmentajana päättyi. Ilves kiri lopulta kolmannelle sijalle häviämättä kertaakaan Mäkisen komennossa.
Urheiluvalmentajan työ > Jääkiekkovalmentajana > Tilastot päävalmentajana

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Ottelut | V–T–H | Maalit | Pisteet | Sijoitus |  |
| 1968–69 | Ilves Tampere | 22 | 14–4–4 | 129–63 | 32 | Hopeaa |  |
| 1969–70 | Ilves Tampere | 22 | 17–0–5 | 161–70 | 34 | Hopeaa |  |
| 1970–71 | Ilves Tampere | 32 | 15–6–11 | 135–114 | 36 | 6. sija | Viimeiseksi jääneen Suomen Cupin voitto. |
| 1972–73 | Ilves Tampere | 19 | 10–0–9 | 76–73 | 20 | 4. sija | Raimo Vasama korvasi Len Lunden 26.12.1972. |
| 1973–74 | Ilves Tampere | 36 | 23–1–12 | 182–135 | 47 | Pronssia |  |
| 1974–75 | Ilves Tampere | 8 | 5–0–3 | 32–24 | 10 | – | Päävalmentajana 12.12.1974–30.1.1975, Ilves lopulta sarjan 3. |
| Yhteensä | Yhteensä | 139 | 84–11–44 | 715–479 | 1,29 p/ott. | 2 hopeaa (1969, 1970) ja yksi pronssi (1974) | 2 hopeaa (1969, 1970) ja yksi pronssi (1974) |
Urheiluvalmentajan työ > Jalkapallovalmentajana

Jalkapallo palasi 28 vuoden tauon jälkeen Ilveksen lajivalikoimaan 1975, kun SM-sarjasta pudonnut Ilves-Kissat ja I-divisioonasta pudonnut Tampellan Palloilijat yhdistyivät talousvaikeuksien vuoksi Ilvekseen. Ajatuksen isä pankinjohtaja Pekka Terho tarvitsi Ilves-Kissojen sarjapaikan perineelle joukkueelle valmentajan ja sai suostuteltua Vasaman ensimmäiseksi kaudeksi pestiin, johon ei löytynyt juurikaan halukkaita. Vasama ei ollut jalkapalloasiantuntija, mutta laaja tietämys jääkiekosta ja urheiluvalmentamisesta osoittautui kuitenkin riittäväksi pohjaksi joukkueen valmentamisessa. Ummikkona lajin pariin siirtymisen Vasama otti vakavasti ja hankki valmennustietoutta ulkomaisesta kirjallisuudesta. Vasama toi Ilvekseen monipuoliset kiertoharjoittelut ensimmäisten joukossa Suomessa. Vaikeista lähtökohdista alkanut kausi päättyi sarjan kolmanteen sijaan ja Ilves jäi vain yhden pisteen päähän SM-sarjaan nousemisesta. Seuraavalle kaudelle Ilveksen valmentaja vaihtui, mutta Vasama oli jo osaltaan luonut menestyksellistä pohjaa, jonka voimin Ilves ponnisti SM-sarjaan syksyllä 1978 ja Suomen Cupin voittoon 1979.
Urheiluvalmentajan työ > Jalkapallovalmentajana > Tilastot päävalmentajana

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Ottelut | V–T–H | Maalit | Pisteet | Sijoitus |
| 1975 | Ilves Tampere (I-div) | 22 | 13–4–5 | 46–20 | 30 | 3. |
Veljekset Karhumäki

Karhumäen kaksi veljestä Karhu 2 -koneensa kanssa vuonna 1927.
Veljekset Karhumäki olivat Niilo (1902–1978), Valto (1905–1985) ja Uuno (1914–1991), syntyisin Multialta. Heidän setiään olivat muun muassa lastenkirjailija Waldemar Karhumäki ja olympiavoittaja (XI olympiadin kisat 1936 Berliini), kirjailija Urho Karhumäki. Veljesten isä oli maanviljelijä Artturi (Arttu) Karhumäki (1884–1947), joka oli maanviljelijänä ensin Multialla, sitten Saarijärvellä ja vuodesta 1917 Keljossa.
Lentäjäveljekset rakensivat Jyväskylän maalaiskunnan Keljossa 1920-luvulla neljä lentokonetta: Karhu 1, Karhu 2, Karhu 3 ja Tiira. Harrastus laajeni pian ilmailualan yritykseksi, jonka toimintaan kuuluivat 1930-luvulla lentokoulutus, yleisölennätykset, lentokoneiden korjaus ja ilmavalokuvaus sekä tilauslennot. Ilmavoimien kanssa tehdyn sopimuksen pohjalta he rakensivat Kuorevedelle lentokonetehtaan 1940.
Veljekset perustivat vuonna 1947 osakeyhtiön Veljekset Karhumäki, jonka toiminta päättyi Finnairin tytäryhtiönä nimellä Karair vuonna 1996.
Karhumäki populaarikulttuurissa

Veljeksistä vanhin Niilo Karhumäki oli aikanaan merkittävä lentäjäsankari ja julkisuuden henkilö, joka kirjoitti lentotoimintaa eloisasti kuvaavat teokset Karhunahas (1959) ja Lentopoikia (1960). Hän vilahtaa kirjailija Pauli Hirvosen nuortenkirjan Mikko Nuoli suihkulentäjänä loppusivuilla tarjoamassa lentoperämiehen paikkaa päähenkilölle.
Eväjärven rannalla Hallissa, Jämsässä on Karhumäen veljesten elämäntyölle omistettu Lentäjäveljestenaukio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veljekset Karhumäki Wikimedia Commonsissa
Kulttuurisampo : Veljekset Karhumäki Oy:n ilmavalokuvien kokoelma
Keljossakin lennetään, Suomen Kuvalehti, 21.05.1927, nro 21, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Keljon lentävät veljekset, Hakkapeliitta, 07.08.1934, nro 32, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tarmon miehiä: 167 vuorokautta ilmassa. 52 yksityislentäjää koulutettu Suomessa. Suomalaisesta naisesta ei tule kunnon lentäjää - sanoi lentäjä V. Karhumäki. Oikean suomalaisen sisun, uutteruuden ja tarmon näyte Keljonlahden rannalla, Seura, 05.02.1936, nro 6, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karhumäen veljesten lentotoiminta kantaa hedelmää, Hakkapeliitta, 01.03.1938, nro 9, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karhumäen lentävät veljekset, Aamulehti, 30.07.1939, nro 201, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karhuhalli

| Karhuhalli |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Urheilutie 1, 28500 Pori
Koordinaatit:  61°28′37″N, 21°45′54″E
Avattu:  1992
Omistaja:  Porin kaupunki
Kenttä:  tekonurmi 100 × 64 m
Kustannukset:  32 milj. mk
Katsojakapasiteetti
 1 500 (urheilutapahtumat)  5 040 (messut ja konsertit) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Karhuhalli on Porin urheilukeskuksessa sijaitseva urheiluhalli, joka on valmistunut vuonna 1992. Hallissa on täysimittainen jalkapallokenttä, 400 metrin juoksurata sekä yleisurheilun kenttälajien suorituspaikkoja. Urheilutapahtumissa halliin mahtuu noin 1 500 katsojaa ja muissa tapahtumissa noin 5 000. Katsomossa on 500 istumapaikkaa.
Teknisiä tietoja

Karhuhallin korkeus on 18 m, pituus 166,5 m ja leveys 87 m. Pelikentän koko on 100×64 metriä. Kenttää kiertävän Spurtan-pinnoitteisen 3-rataisen juoksuradan tarkka pituus on 398,2 metriä, ja takasuoralla on 5-ratainen juoksusuora, jonka pituus on 134 metriä. Hallin itäpäädyssä sijaitsevat yleisurheilun kenttälajien suoritus- tai harjoituspaikat. Hallin yhteydessä on myös voimailutilat, kahvio sekä konferenssitilat.