stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sosiaalipedagogiikka
Espanjalaisen sosiaalipedagogiikan synty ja kehittyminen

Espanjalaisen sosiaalipedagogiikan kuvauksista ei löydy oppihistoriallisia kokonaisesityksiä, sillä espanjalaiset korostavat nykyhetken sosiaalipedagogisen yhteiskunnallisten käytäntöjen edistämistä. Hyvinvointivaltio syntyi Espanjassa hitaammin kuin pohjoisemmassa Euroopassa, jolloin myös maaperä sosiaalipedagogiikan kehittymiselle mahdollistui myöhemmin kuin muualla.Espanjassa ensimmäiset viittaukset varsinaiseen sosiaalipedagogiikkaan esitettiin vuonna 1903 ja ensimmäinen espanjalainen sosiaalipedagogi oli Ramón Ruiz Amado (1861–1934). Toinen sosiaalipedagoginen ajattelija Espanjassa oli Lorenzo Luzuriaga (1889–1959). Hänen mukaansa sosiaalipedagogiikka oli kiinteästi yhteydessä politiikkaan. Akateemisesti sosiaalipedagogiikan taival alkoi vuonna 1944, jolloin sitä alettiin opettaa Madridin yliopistossa kasvatustieteiden yhteydessä. Moderni espanjalainen sosiaalipedagogiikka syntyi 1970-luvulla. Sosiaalipedagogiikan tarkoitus oli etsiä ja löytää ratkaisuja yhteiskunnallisiin ongelmiin. José María Quintana Cabanas (s. 1930) oli tällaisen modernin espanjalaisen sosiaalipedagogiikan asiantuntija. Hänen mukaansa sosiaalipedagogiikka on sosiaalityön pedagoginen tiede. Hänen sanomansa Espanjassa on hyvin tunnettu, hän puolustaa klassisia arvoja: totuutta, hyvyyttä ja kauneutta ja humanistista pedagogiikkaa. Humanismin arvot, mm. ahkeruus, kritiikki, tasapaino ja persoonan arvostaminen nousevatkin espanjalaisessa keskustelussa usein esiin.
Espanjalainen sosiaalipedagogiikka eroaa saksalaisesta sosiaalipedagogiikasta esimerkiksi seuraavissa asioissa; espanjalaisten mielestä päiväkotikasvatus ei kuulu sosiaalipedagogiikkaan ja espanjalaiset tekevät selkeän eron sosiaalipedagogiikan ja perinteisen sosiaalityön välille.
Nykyisin sosiaalipedagogiikalla on espanjalaisessa kasvatustieteessä vahva asema. Oppialalla on tohtorinkoulutusohjelmia ja useita omia aikakauslehtiä. Sen luonne on nykyään kaksijakoinen. Sosiaalipedagogiikka nähdään oppina yksilön sosiaalisesta kasvatuksesta, sosialisaatiosta, jolloin se on tarkoitettu avuksi kaikille ihmisille, erityisesti nuorille, auttamaan ihmisiä elämään sosiaalisesti yhteiskunnassa. Toisaalta sosiaalipedagogiikka on sosiaalityötä, jonka avulla huolehditaan ihmisten sosiaalisista ongelmista esimerkiksi syrjäytymisestä.
Sosiokulttuurinen innostaminen – ranskalainen sosiaalipedagogiikka

Sosiokulttuurinen innostaminen on yksi sosiaalipedagogiikan osa-alueista. Se on toimintaa, joka ihmisten oman aktiivisuuden ja osallistumisen avulla pyrkii muuttamaan asenteita ja tätä kautta myös sosiaalista todellisuutta entistä paremmaksi. Se on toimintaa, joka herättelee ihmisten tietoisuutta ja saa heidät liikkeelle. Käsite (ransk. animation socioculturelle) syntyi toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa. Sitä tarvittiin avuksi rakentamaan sortunutta ja tukahtunutta yhteiskuntaa uudelleen demokraattiseksi yhteiskunnaksi. Varsinaisena sosiaalisen kasvatuksen ammattina innostaminen syntyi 60-luvulla vapaaehtoistyön pohjalta.
Sosiokulttuurisessa innostamisessa toiminnan tavoite on toisaalta saada aikaan sosiaalisia muutoksia yksilöiden elämään, työhön, poliittiseen aktivoitumiseen, kansalaisaktiivisuuteen, naapuruuteen ja kulttuuriin ja toisaalta muuttaa sekä yksilöllisiä, että yleisiä asenteita sosiaalisten, kulttuuristen ja vapaa-ajan toimintojen välityksellä. Kyse on vapaaehtoisuuteen perustuvasta, osallistumisen avulla aikaansaatavasta muutoksesta. Työn kohteena on ihmisen arki. Tavoitteena on edistää ihmisten järjestäytymistä ja oppimista metodien avulla tekemällä ja kokemalla. Sosiokulttuurisen innostamisen kolme ulottuvuutta ovat pedagoginen, sosiaalinen ja kulttuurinen ulottuvuus. Näillä pyritään parantamaan ihmisten elämänhallintaa omassa arkipäivässään.
Innostaminen voidaan määritellä sosiaalipedagogiseksi "tekniikaksi", joka ilmenee sellaisena kannustavana, liikkeellepanevana ja organisoivana toimintana, joka saa yksilöt, ryhmät ja yhteisöt luomaan dynaamista sosiaalista verkostoa.
Sosiaalipedagogiikka Latinalaisessa Amerikassa

1990-luvulla Latinalaisessa Amerikassa alettiin vähitellen puhua sosiaalipedagogiikasta, mutta vasta 2010-luvulla se alkoi olla oikeasti esillä suurimmassa osassa sen maita. Tavalla tai toisella ja vaihtelevalla intensiteetillä sosiaalipedagogiikasta on tullut osa keskustelua ja edukatiivista suuntaa latinalaisamerikkalaisessa kontekstissa. Brasilia, Uruguay, Argentiina ja Chile ovat olleet sosiaalipedagogisen ajattelun, keskustelun ja sen viitekehyksestä toimisen edelläkävijöitä. Useimmissa Latinalaisen Amerikan maista sosiaalipedagogiikan koulutus on vasta kehittymässä, mutta esimerkiksi Venezuelassa sosiaalipedagogiikka on jo oma tieteenalansa. Kiinnostus sosiaalipedagogiikkaan on kasvamassa, viime vuosina on järjestetty erilaisia sosiaalipedagogiikan koulutuksia ja konferenseja Latinalaisen Amerikan maissa. Kasvavasta kiinnostuksesta huolimatta, useimmat sosiaalipedagogiset pohdinnat Latinalaisessa Amerikassa peilaavat eurooppalaista keskustelua ja heijastuvat sieltä.
Sosiaalipedagogiikka kulkeutui Latinalaiseen Amerikkaan pääosin kolmea kautta ja otti vaikutteita jokaisesta näistä kolmesta suuntauksesta. Espanjalaisesta sosiaalipedagogiikasta, saksalaisesta sosiaalipedagogiikasta ja AIEJIn (International Association of Social Educators) työn vaikutuksesta. Vaikka sosiaalipedagogiikka onkin suhteellisen tuore ajattelumalli Latinalaisessa Amerikassa, se istuu hyvin paikallisen kenttä- ja yhteisötyön perinteeseen.
Sosiaalipedagogiikka Ruotsissa

Ruotsin sosiaalipedagogiikan asiantuntijoina voidaan pitää Elisabeth Erikssonia ja Ann-Marie Markströmiä. Heidän mukaansa sosiaalipedagogiikka jaetaan kolmelle jalustalle: 1. Saksalaisen sosiaalipedagogiikan juuret, 2. sosiaalityö (amerikkalaisista juurista nouseva → John Dewey) ja 3. pedagogiikka.
Ruotsalainen sosiaalipedagogiikka on niin teoriassa kuin käytännössäkin suomalaista edellä. Ruotsissa on jo 1960-luvulta lähtien ollut koulupsykologeja ja erityiskoulusysteemi. Sosiaalipedagogien työalueeseen kuuluvat nuoriso, päihde- ja kriminaalityö sekä erilaiset sosiaalialan projektit. Ruotsissa sosiaalipedagogiikka kulkee sosiaalityön osana ja on myös alisteista sille. Siellä sosiaalipedagogiikka on tullut pysyväksi oppiaineeksi tieteellisen sosiaalityön sisälle sekä ammatillisen kulttuurin näkökulmana.
Sosiaalipedagogiikka Suomessa

Suomessa sosiaalipedagogiikka on tieteenalana hyvin uusi aluevaltaus, vaikka viimeisen kymmenen vuoden aikana onkin tapahtunut laajaa kehitystä. Sosiaalipedagogiikka on Suomessa vielä melko laaja-alainen käsite, sillä tutkimuksia ja kirjallisuutta alalta on vielä hyvin niukasti. Sen selkeyttämiseksi tulisi sosiaalipedagogiikan tiedeluonnetta kehittää, sillä siten saisimme yksiselitteisempiä käsitteitä ja näin ollen pystyisimme paremmin tuomaan sosiaalipedagogista sisältöä käytännön työhön. Tähänastinen teoreettinen kehitys on palvellut sosiaali- ja kasvatusalan ammatillista koulutusta. Sosiaalipedagogiikan opinnot ovat tulleet lakiasetusten myötä pakollisiksi esiopetustoimen henkilöstön koulutuksissa.
Kiinnostus sosiaalipedagogiikkaan on kuitenkin kasvanut ja kehitys on myönteistä asiantuntijoiden näkökulmasta. Suomalainen sosiaalipedagogiikka on vahvasti yhteydessä sosiaalityöhön. Sitä voi opiskella akateemisena oppiaineena Kuopion ja Tampereen yliopistoissa. Muutamissa ammattikorkeakouluissa (esimerkiksi Satakunnan ammattikorkeakoulussa) sosiaalialan koulutusohjelmien suuntaukseksi voi valita sosiaalipedagogiikan tai muuten koulutustarjonnasta oppiaineita valitsemalla suuntautua sosiaalipedagogiikkaan.
Suomen sosiaalipedagoginen seura ry. perustettiin Porissa vuonna 1997, sen tarkoituksena on edistää kansallisessa ja kansainvälisessä yhteistyössä sosiaalipedagogista tutkimusta ja koulutusta, myötävaikuttaa sosiaalipedagogiikan kehittymiseen ja toimia keskustelufoorumina sosiaalipedagogiikan tutkimuksen ja käytännön työn välillä. Suomen sosiaalipedagoginen seura järjestää valtakunnallisia koulutuspäiviä vuosittain ja julkaisee Sosiaalipedagogista aikakauskirjaa.
Suomalaisen sosiaalipedagogiikan kehittäjinä voidaan pitää Juha Hämäläistä ja Leena Kurkea, jotka ovat julkaisseet suurimman osan sosiaalipedagogiikkaa käsittelevästä kirjallisuudesta. Lisäksi Kaarina Ranne ja Leo Nyqvist ovat myös käsitelleet töissään sosiaalipedagogiikkaa eri näkökulmista.
Sanna Ryynänen on laatinut sosiaalipedagogiikan alaan kuuluvan väitöskirjan Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä .
Sosiaalipedagoginen ammattipätevyys

Bent Madsen havainnollistaa sosiaalipedagogista ammattipätevyyttä sosiaalipedagogisen ammatillisuuden kompetenssimallin avulla. Malli tunnetaan nimellä Madsenin kukka. Sosiaalialan työntekijän toimintapätevyyden keskiössä on etiikka. Toimintapätevyys muodostuu neljästä eri kompetenssialueesta. Ne ovat tuottava pätevyys, analyyttinen ja synteesiä luova reflektiivinen pätevyys, kommunikatiivinen pätevyys ja ilmaisullinen pätevyys. Toimintapätevyydessä yhdistyvät siis kaikki nämä osa-alueet.
Tuottava pätevyys tarkoittaa, että työntekijä hallitsee erilaisia työvälineitä, osaa käyttää niitä ja kykenee organisoimaan ja suunnittelemaan asioita. Hänen pitää pystyä ratkaisemaan kädentaitoja edellyttäviä arkipäivän ongelmia, kehittämään työtä ja hyödyntämään uusia innovaatioita omassa työssään. Analyyttinen ja synteesiä luova reflektiivinen pätevyys liittyy oman työn tutkimiseen ja uudelleen jäsentämiseen, jonka pohjalta kyetään luomaan uusia toimintakäytäntöjä sekä parhaimmillaan toimintaa kehittävää teoriaa. Kommunikatiiviseen pätevyyteen liittyy kyky toimia eettisesti kestävällä tavalla, kyky toimia yhteistyössä ja solmia luottamuksellisia vuorovaikutussuhteita. Ilmaisullinen pätevyys edustaa toimintapätevyyden esteettistä ja emotionaalista ulottuvuutta. Työntekijän tulee kyetä astumaan asiakkaan asemaan sekä sanallisen viestinnän että toiminnallisten menetelmien (esim. luova liikunta, musiikki, kuvallinen ilmaisu ja draama) avulla.
Madsen korostaa että sosiaalipedagogiikka suuntautuu yhteiskuntaan kiinnittymisen kannalta keskeisiin sosiaalisiin prosesseihin. Siellä missä yhteiskuntaan integroituminen on uhattuna, siellä sitä on keskeistä kehittää. Sosiaalipedagoginen interventio voi kohdistua syrjäytymisen eri vaiheisiin ja olla joko korjaavaa tai ehkäisevää. Tällä sosiaalipedagigisella interventiolla pyritään edistämään yksilön integraatiota. Integraatiolla tässä tarkoitetaan kykyä toimia yhteiskunnassa ja sen eri instituutioissa. Madsen käyttää käsitteitä sosiaalistuminen, valmentautuminen ja integroituminen yhteiskuntaan. Näillä kaikilla alueilla sosiaalipedagogiikka 
toimii, kun ihmistä uhkaa syrjäytyminen.
Sosiaalipedagogiikan tulevaisuus (suomalaisten asiantuntijoiden mukaan)

Yhteiskunnallisten muutosten myötä myös sosiaalipedagogiset, niin teoreettiset kuin käytännöllisetkin, haasteet lisääntyvät. Sosiaalipedagogiikan tulevaisuus on riippuvaista alalla toimivien ihmisten aktiivisuudesta keskustelun ylläpitämiseksi ja ajan haasteisiin vastaamisesta.
Hämäläisen mukaan sosiaalipedagoginen keskustelu ja sen ylläpito on erittäin tärkeää tulevaisuudessa. Ihmisten tulee tietää ja voida vaikuttaa siihen mitä yhteiskunnassa tapahtuu. Hänen mielestään sosiaalipedagogiikka liittyy erityisen läheisesti integraation (osallisuus) ja emansipaation (mahdollisuutta) teemoihin.
Nyqvist puolestaan näkee, että sosiaalipedagogiikka ei ole sidottu yhteen tiettyyn teoreettiseen ajattelutapaan. Hänen mielestään tärkeää on antaa eri suuntauksille mahdollisuus ”elää”. Nyqvist ei näe tulevaisuudessa kliinisellä työllä ja sosiaalipedagogisella työllä yhteyttä, ne tulee mieluummin pitää erillään toisistaan. Sosiaalipedagogiikka on sosiaalityön väline. Pedagogisen suuntauksen vahvistuminen on hänen mukaansa tärkeää tulevaisuuden sosiaalityössä, sen avulla voidaan löytää ratkaisuja syrjäytymisen ehkäisyyn. Kurjen mukaan sosiaalipedagogiikka tulee tulevaisuudessa olemaan tärkeää erityisesti nuorisotyössä, kuraattorityössä sekä vanhustyössä. Sosiaalipedagogiikalle tulisi hänen mielestään löytää myös oma tiedeluonne pois sosiaalityön alaisuudesta.
Aiheesta muualla

Peda.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Koulutusnetti: Sosiaalipedagogiikka
Talentia: Tätä se sosiaalipedagogiikka sitten on!
Sosiaalipedagoginen orientaatio kasvatus- ja sosiaalialan työssä -seminaari: Sosiaalipedagogiikka ja sosiaalityö[vanhentunut linkki]
Sosiaalipedagogiikan Säätiö
Fran García

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Francisco José García Torres
Syntymäaika: 14. elokuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Bolaños de Calatrava, Espanja
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 169 cm
Seura
Seura: Real Madrid
Pelinumero: 20
Junioriseurat
2009–2013: Bolaños
2013–2018: Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2020 | Real Madrid Castilla | 57 | (1) |
| 2018–2021 | Real Madrid | 0 | (0) |
| 2020–2021 | → Rayo Vallecano | 37 | (1) |
| 2021–2023 | Rayo Vallecano | 72 | (3) |
| 2023– | Real Madrid | 43 | (1) |
Maajoukkue
| 2023– | Espanja | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. helmikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. syyskuuta 2024.
Francisco ”Fran” José García Torres (s. 14. elokuuta 1999 Bolaños de Calatrava, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura

García nostettiin Real Madridin reservijoukkueeseen kaudella 2018–2019, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 9. syyskuuta 2018. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa García teki 6. joulukuuta 2018, kun hänet otettiin Copa del Reyn ottelussa UD Melillaa vastaan vaihdosta kentälle Dani Carvajalin tilalle. Ensimmäisen maalinsa reservijoukkueessa hän teki 15. joulukuuta 2019 ottelussa paikallisvastustaja Getafen reservijoukkuetta vastaan.
1. syyskuuta 2020 García lainattiin Segunda Divisiónissa pelanneeseen Rayo Vallecanoon kauden 2020–2021 kestävällä lainasopimuksella. Hän teki esiintymisensä madridilaisseurassa 13. syyskuuta 2020 ottelussa Mallorcaa vastaan.
13. heinäkuuta 2021 Rayo Vallecanon palattua takaisin maan pääsarjaan kaudeksi 2021–2022, Garcían sopimuksesta tehtiin pysyvä, joka oli pituudeltaan nelivuotinen. Rayo Vallecano sai sopimuksen myötä omistukseensa 50 %:ia pelaajan omistusoikeuksista ja 50 %:ia jäi puolestaan kasvattajaseura Real Madridille. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa 15. elokuuta 2021 Sevillaa vastaan.
9. kesäkuuta 2023 Real Madrid ilmoitti käyttävänsä takaisinosto-optionsa Garcíaan ja teki pelaajan kanssa vuoteen 2027 asti ulottuvan sopimuksen. Hänestä maksettiin 5 miljoonan euron siirtokorvaus.
Aiheesta muualla

Fran Garcían tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Fran Garcían tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Real Madrid – Primera División
1 Courtois |
2 Carvajal |
3 Militão |
4 Alaba |
5 Bellingham |
6 Camavinga |
7 Vinícius Júnior |
8 Valverde |
9 Mbappé |
10 Modrić |
11 Rodrygo |
13 Lunin |
14 Tchouaméni |
15 Güler |
16 Endrick |
17 Vázquez |
18 Vallejo |
19 Ceballos |
20 García |
21 Brahim |
22 Rüdiger |
23 Mendy |
Valmentaja Ancelotti
Kisō

| Kisō Dir en grey |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2001
 Julkaistu: 30. tammikuuta 2002
 Tuottaja(t): Dir en grey
 Tyylilaji: alternative metal, progressiivinen metalli, kokeellinen rock
 Kesto: 69.57
 Levy-yhtiö: Firewall Div., SMEJ
Dir en greyn muut julkaisut
| Kai 2001 | Kisō 2002 | six Ugly (EP) 2002 |
Kisō (jap. 鬼葬) on japanilaisen Dir en grey -yhtyeen järjestyksessään kolmas täyspitkä studioalbumi. Se julkaistiin Japanissa 30. tammikuuta 2002. Kaikkien kappaleiden sanoituksista vastasi Kyō.
Kappaleet

Kigan – 4.05 (鬼眼)
Zomboid – 4.24
24-ko shirindā – 6.08 (24個シリンダー)
Filth – 4.55
Bottom of the Death Valley – 5.55
Embryo – 5.40
Shinsō – 2.06 (｢深葬｣)
Gyakujōtannō keroido miruku – 4.43 (逆上堪能ケロイドミルク)
The Domestic Fucker Family – 3.08
Undecided – 4.53
Mushi – .06 (蟲, säv. 28)
Shinsō – 0.59 (｢芯葬｣)
Jessica – 4.13
Karasu – 5.26 (鴉)
Pink Killer – 3.51 (ピンクキラー)
Shinsō – 3.03 (｢神葬｣)
André Linman

| André Linman |
| --- | --- |
 André Linman esiintymässä South Park -festivaalilla kesäkuussa 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1992 (ikä 32) Vaasa
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2004–
Tyylilajit:  heavy metal, rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Sturm und Drang One Desire
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
André Immanuel Linman (s. 28. helmikuuta 1992 Vaasa) on suomalainen laulaja ja kitaristi. Linman laulaa nykyisin suomalaisessa One Desire -yhtyeessä.
André Linman tunnettiin aiemmin Sturm und Drang -yhtyeen keulakuvana. Hän on sanoittanut isänsä Patrick Linmanin kanssa suurimman osan Sturm und Drang -yhtyeen kappaleista.
Vuonna 2017 Linman osallistui Tähdet, tähdet -televisiosarjan neljännelle tuotantokaudelle sijoittuen kolmanneksi.
Sinfonia nro 1 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 1 e-molli op. 39 valmistui vuonna 1899 ja sai ensiesityksensä 26. huhtikuuta 1899 Sibeliuksen itsensä johdolla ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius ei ollut tyytyväinen teokseensa vaan muokkasi uuden version keväällä ja kesällä 1900. Uusi versio ensiesitettiin Robert Kajanuksen johdolla 1. heinäkuuta samana vuonna.
Sinfoniassa on kuultavissa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Borodinin vaikutteita. Teosta kuitenkin hallitsee Sibeliuksen itsenäinen tyyli: esimerkiksi Borodinin musiikkiin Sibelius tutustui vasta joitakin vuosia sinfonian valmistumisen jälkeen. Hän alkoi säveltää teosta Berliinissä vuonna 1898 ja saattoi teoksen päätökseen keväällä 1899.
Sinfonia poikkeaa jo pelkästään soitinnusratkaisuissaan totunnaisesta sinfoniaperinteestä. Esimerkiksi ensimmäinen osa alkaa patarummun hiljaisella tremololla, jota vasten piirtyy sooloklarinetin melankolinen laulu. Johdannon jälkeinen viulujen soittama pääteema on vauhdikkaampi ja intohimoisempi. Toinen osa (Andante) on kuin hellä serenadi dramaattisen teoksen keskellä. Scherzo-osa alkaa jousien pizzicatosäestyksellä, kimmoisan ja ytimekkään teeman esittelee patarummut. Scherzon triotaite on puhaltimien hallitsema luonnonidylli, jossa on kuultavissa kenties Anton Brucknerin vaikutus. Finaali alkaa ensimmäisen osan klarinettiaiheella, tällä kertaa suuremmalle orkesterille siirrettynä ja kohtalokkaammaksi muunnettuna. Osa on Sibeliuksen kenties pateettisinta musiikkia. Sibelius ei sorru tälläkään kertaa romanttisen sinfoniakirjallisuuden maneereihin: alun klarinettiteemasta ei muokata voitokasta loppuhuipennusta esimerkiksi Tšaikovskin tyyliinkenen mukaan?. Sibeliuksen 1. sinfonia päättyy kuohuviin sointuihin ja jousien alistuneisiin pizzicatoihin.
Vuonna 1902 Helsingfors Nya Musikhandel (Fazer & Westerlund) julkaisi sinfonian partituurin ja orkesteriäänilehdet. Saksalainen kustantaja Breitkopf & Härtel vastasi nuottiaineiston valmistamisesta.
Teoksen osat

Andante, ma non troppo - Allegro energico.
Andante (ma non troppo lento).
Scherzo: Allegro.
Finale: Andante - Allegro molto - Andante assai - Allegro molto come prima - Andante.
Aiheesta muualla

Sinfonia I op. 39 (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Suomalaisen Klubin julkaisemalla sivustolla
Jean Sibeliuksen sinfoniat
Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
Nro 8 (kadonnut)
Giuseppe Abbati

Giuseppe Abbati: "Stradina al sole", 1863
Giuseppe Abbati (13. tammikuuta 1836 – 21. helmikuuta 1868) oli italialainen kuvataiteilija, joka kuului 1800-luvun jälkimmäisen puoliskon Macchiaioli-ryhmän keskeisiin nimiin.
Abbati syntyi Napolissa ja sai varhaisimman taiteellisen opetuksensa veljeltään Vincenzolta. Hän osallistui Garibaldin "vuoden 1860 kampanjaan" ja menetti oikean silmänsä taistellessaan Capuassa. Hän siirtyi Firenzeen, jossa hän tutustui Giovanni Fattorin ja Silvestro Legan kaltaisiin suuriin aikalaisiinsa.
Abbati jatkoi uraansa taidemaalarina loppuikänsä. Vuoden 1866 kuluessa hän kuitenkin liittyi jälleen armeijaan Preussin-Itävallan sotaa varten. Itävaltalaiset pitivät häntä vangittuna Kroatiassa. Vapauduttuaan Abbati palasi Italiaan ja jatkoi työtään, mutta kuoli vain 32-vuotiaana sairaalta koiralta saamaansa vesikauhuun.
James ”Sawyer” Ford

| James Ford |
| --- | --- |
 Sawyer (Josh Holloway)
Näyttelijä(t):  Josh Holloway
Ensiesiintyminen:  Maahansyöksy
Viimeinen esiintyminen:  Loppu
Keskeiset jaksot:  Huijari Lainsuojattomat Vedätys Pelastukoon ken voi LaFleur Tiedusteluretki
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Ford
Ammatti:  huijari, poliisi
Infobox OKNimi-testi OK: 
James ”Sawyer” Ford (myöhemmin myös nimellä James LaFleur) on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Lost, jossa häntä näyttelee Josh Holloway.
Sawyer kuvataan sarjan alussa huijarina, sarkastisena flirttinä, joka kerää rantaan onnettomuudessa huuhtoutuneita tavaroita itselleen. Hänen takaumansa näyttävät yleensä hahmon herkemmän puolen. Sarjan alkupuolella Sawyer on rakastunut Kateen, ja hänen tunteensa Katea kohtaan ovat vahvimmillaan kolmannen tuotantokauden alussa. Neljännellä tuotantokaudella Sawyer alkaa luoda sankarillista puoltaan alkaen suojella Clairea ja uhraten oman pelastumisensa, jotta hänen ystävänsä pääsisivät pois saarelta. Viidennellä kaudella Sawyer ottaa vastaan roolinsa ryhmän johtajana ja löytää rakkauden Julietin kanssa.