stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guy de Lusignan
Populaarikulttuurissa

Ajanjaksosta on tehty Ridley Scottin vuonna 2005 ohjaama fiktiivinen elokuva, Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guy de Lusignan Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Balduin V | Jerusalemin kuningas  1186–1192 | Seuraaja: Isabella (nimellisesti) |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Puola 
Muut:  IdRef 
Guy de Lusignanin ja Jerusalemin kuningatar Sibyllan avioituminen Jerusalemissa 1180, kuvitus Guillaume de Tyren teokseen, Histoire de la Guerre sainte (Pyhän sodan historia), 1200-luku
Tommi Kovanen

| Tommi Kovanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1975 (ikä 49) Pieksämäki
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  78 kg
Pelinumero:  10
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2013
Aik. seurat:  KalPa (SML), Pelicans (I-div./SML), Jukurit (Mestis), HC Fassa (Serie A), JYP (SML), HC Fribourg-Gottéron (NLB), Lukko (SML), Jokerit (SML), HIFK (SML), Tappara (SML)
Tommi Kovanen (s. 15. heinäkuuta 1975 Pieksämäki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Kovanen oli taitava kiekollinen puolustaja. Lääkäri kehotti syksyllä 2013 Kovasta lopettamaan uransa pahan loukkaantumisen takia.
Ura > Aivovamma

26.1.2013 Rauman Lukon runkosarjaottelussa Espoo Bluesia vastaan Bluesin Tommi Huhtala taklasi Kovasta kuolleesta kulmasta päähän, kun ottelua oli kulunut 11 sekuntia. Taklaus aiheutti vakavan aivovamman ja Kovasen uran päättymisen. Huhtala ajettiin ulos ottelusta, mutta hänelle ei tuomittu pelikieltoa.
Kovasella diagnosoitiin ottelun jälkeen kylkiluun murtuma, aivotärähdys sekä tärähtänyt leuka. Neljä päivää ottelun jälkeen Kovasen leuan todettiin murtuneen, ja noin kuukausi taklauksesta Kovasen todettiin saaneen aivovamman, joka oli tehnyt hänestä työkyvyttömän jääkiekkoilijan työhönsä.
Taklauksen aiheuttama aivovamma muutti Kovasen persoonaa ja käyttäytymistä, heikensi toimintakykyä ja aiheutti hänelle muun muassa tunteiden vaihtelua, ärtyisyyttä ja raivokohtauksia, prosessoinnin hidastumista, organisointikyvyn heikkenemistä, impulsiivisuutta, unohtelua ja muistin heikkoutta, nopeaa kuormittumista, väsymystä, keskittymis- ja tarkkaavaisuusvaikeuksia, vaikeuksia lukea ja voimakkaita migreenikohtauksia. Fyysinen ja henkinen rasitus aiheuttivat hänelle voimakkaita oireita. Hänestä tuli myös poissaoleva, eristäytynyt ja välinpitämätön muuta maailmaa kohtaan, ja myöhemmin hänen tunteensa katosivat. Kovanen kuvasi itse persoonansa muuttuneen kuin aiemman vastakohdaksi. Hänen aivovammansa on paranematon, mutta sen oireet ovat ajan myötä yksilöllisesti muuttuvia. Lokakuussa 2013 Kovanen todettiin pysyvästi työkyvyttömäksi jääkiekkoilijan työhön.
Elokuussa 2014 pelattin Kovasen jäähyväisottelu, joka oli syntynyt Raumam Boja -kannattajayhteisön aloitteesta. The Game for Life -nimisessä ottelussa kerättiin rahaa joustokaukalon hankkimiseen Mikkeliin. Kovasen kokoama Tommim Boja -joukkue kohtasi Mikkelissä pelatussa hyväntekeväisyysottelussa Rauman Lukon, ja Kovanen oli itse mukana joukkueessaan.
Noin kuukausi ottelun jälkeen Kovanen yritti itsemurhaa. Sen jälkeen hänet otettiin avohoitoon ja siirrettiin myöhemmin Moision mielisairaalaan, josta Kovanen kotiutettiin noin neljän viikon hoidon jälkeen. Omasta mielestään Kovanen ymmärsi ja hyväksyi aivovammansa vasta Moisiossa ollessaan, ja hänen elämänhalunsa alkoi palata. Kovanen on sittemmin kuntouttanut itseään, ja hän on esimerkiksi saanut viitteitä tunteiden mahdollisesta palaamisesta.
Muu elämä

Syksyllä 1996 KalPan ja JYP:n välisessä harjoitusottelussa JYP:n riveissä pelannut ruotsalaishyökkääjä Thomas Sjögren menetti malttinsa ja hyökkäsi Kovasen kimppuun teloen tämän mailallaan sairaalakuntoon. Asiasta nousi valtakunnallinen kohu ja poliisitutkinta. Kovanen myös uhkasi Sjögreniä ja tämän työnantajaa siviilikanteella. Asia sovittiin kuitenkin kulisseissa, eikä oikeusjuttua tullut. Sjögren ja JYP maksoivat Kovaselle 25 000 markkaa kipukorvausta ja 11 000 markkaa oikeudenkäyntikuluina.
Lokakuussa 2006 Kovanen yllättäen ilmoitti lähtevänsä JYP:n riveistä kesken voimassa olleen sopimuksensa. Edellisen kauden päätteeksi Kovanen oli pelannut Sveitsissä A-liigan karsintasarjassa Gotteronin riveissä ja olisi halunnut jatkaa siellä myös kaudella 2006–2007. Marraskuussa samana vuonna julkaistiin Kovasen esisopimus Ruotsin Elitserienin MoDo:n kanssa. JYP kuitenkin kieltäytyi antamasta Kovaselle siirtolupaa, joten esisopimus kaatui. Tammikuussa 2007 HIFK ilmoitti tehneensä sopimuksen Kovasen kanssa. HIFK:n toimitusjohtaja Pentti Matikainen ja JYP:n toimitusjohtaja Jukka Seppänen olivat neuvotelleet molempia osapuolia tyydyttävän kompromissin Kovasen sopimuksen purun hinnasta, vaikka epävirallisen herrasmiessopimuksen mukaan yksikään liigaseura ei olisi tarjonnut Kovaselle sopimusta.
Kovasen elämästä kertova, Kovasen ja Jenny Rostainin kirjoittama ja Bazar-kustantamon julkaisema 240-sivuinen kirja Kuolemanlaakso ISBN 9789522794482) ilmestyi syksyllä 2017. Kirja käsittelee ennen kaikkea Kovasen saamaa aivovammaa ja hänen elämäänsä vamman jälkeen.
Kovanen on eronnut, ja hänellä on vuonna 2013 syntynyt poika.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Kaukaloväkivalta puhutti jälleen vuonna 1996
Joosef I (keisari)

| Joosef I |
| --- | --- |
 Keisari Joosef I haarniskoituna komentosauva kädessään, taustalla ehkä Blenheimin taistelukenttä, Frans van Stampart, 1705
Pyhä saksalais-roomalainen keisari
Valtakausi:  5. toukokuuta 1705 – 12. lokakuuta 1711
Edeltäjä:  Leopold I
Seuraaja:  Kaarle VI

Syntynyt:  26. heinäkuuta 1678 Wien, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut:  17. huhtikuuta 1711 Wien, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Puoliso:  Wilhelmina Amalia
Lapset:  Maria Josefina Itävaltalainen Leopold Joosef Maria Amalia
Koko nimi:  Joseph Jacob Ignaz Johann Anton Eustachius
Suku:  Habsburg
Isä:  Leopold I
Äiti:  Eleonor Magdalene
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Joosef I, Joseph Jacob Ignaz Johann Anton Eustachius, (26. heinäkuuta 1678 Wien – 17. huhtikuuta 1711 Hofburgin palatsi, Wien, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari, Unkarin ja Böömin kuningas sekä Itävallan arkkiherttua.
Arkkiherttua Joosef kuusivuotiaana, Benjamin Block 1684
Suku, lapsuus ja koulutus

Joosef oli keisari Leopold I:n ja palatsikreivitär Eleonoora Magdalena Terese von der Pfalz-Neuburgin (1655–1720) vanhin poika, jotka avioituivat vuonna 1677. Vaikka Joosef oli ensimmäinen vanhempiensa avioliitosta syntynyt poika ja lapsi, hän oli isänsä kolmas poika ja seitsemäs lapsi. Hänen nuorempi veljensä oli Karl Frans Josef (1685 –1740), keisari Kaarle VI.
Isä Leopold oli ollut aiemmin naimisissa espanjalaisen prinsessan, Filip IV:n tyttären Margareeta Teresian (1651–1673) kanssa, joka oli synnyttänyt neljä lasta, joista yksi tytär Maria Antonia Itävaltalainen (1669–1692) eli aikuiseksi. Avioliitto oli onnellinen ja ulkonäkönsä vuoksi hyljeksityt nuoret rakastivat toisiaan. Kolme kuukautta 21-vuotiaan vaimonsa kuoleman jälkeen yhä syvästi sureva Leopold meni naimisiin pikkuserkkunsa, Itävallan arkkiherttuatar Claudia Felicitasin (1653–1676) kanssa, joka synnytti kaksi pienenä kuollutta tytärtä ja kuoli tuberkuloosiin 22-vuotiaana.
Joosefin tiukasta koulutuksesta vastasi Salmin ruhtinas, ylihovimestari Karl Teodor, ja hänestä tuli hyvä kielissä. Ehkä protestanttisen opettajansa vaikutuksesta hän oli vähemmän harras katolinen kuin vanhempansa ja muut sukulaisensa ja kehittyi valistuksen ajan varhaiseksi kannattajaksi. Hänellä oli kaksi suurta intohimoa: musiikki ja metsästys.
Kuningas ja keisari

Joosefista tuli Unkarin kuningas yhdeksänvuotiaana vuonna 1687 ja roomalaisten kuningas 11-vuotiaana 6. tammikuuta 1690. Joosefista tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuonna 1705, kesken Espanjan perimyssodan.
Joosef jatkoi isänsä Leopold I:n aloittamaa Espanjan perimyssotaa Ranskan Ludvig XIV:tä vastaan ​​yrittäessään tehdä nuoremmasta veljestään Kaarlesta (Kaarle VI) Espanjan kuninkaan. Hän onnistui sotilaskomentajansa Savoijn prinssi Eugenin voittojen ansiosta vakiinnuttamaan Itävallan hegemonian Italiassa. Joosef joutui myös kamppailemaan Ludvig XIV:n lietsoman pitkittyneen kapinan kanssa Unkarissa. Kumpikin konflikti ratkesi vasta Utrechtin rauhansopimuksella, joka tapahtui hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1713.
Hänen mottonsa oli Amore et Timore (lat. "rakkauden ja pelon kautta").
Ennen valtaistuimelle nousuaan Joosef oli ympäröinyt itsensä uudistusmielisillä neuvonantajilla ja nuoren arkkiherttuan hovissa laadittiin kunnianhimoisesti innovatiivisia suunnitelmia. Häntä kuvailtiin "tulevaisuuteen katsovaksi hallitsijaksi". Salaneuvosten määrää vähennettiin ja byrokratiaa yritettiin tehostaa. Keskushallinnon nykyaikaistamiseksi ryhdyttiin toimenpiteisiin ja saavutettiin kohtalaista menestystä kroonisesti köyhän Habsburg-talouden vakauttamiseksi.
Joosef pyrki myös vahvistamaan asemaansa Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa kasvattamalla Itävallan asemaa suurvaltana. Hänen yrittäessään vaatia keisarillisia oikeuksia Italiassa ja hankkia alueita Habsburgeille, hän joutui sotilaallisen konfliktiin paavin kanssa Mantovan herttuakunnasta. Paavi Klemens XI uhkasi Joosef I:tä ekskommunikaatiolla 16. kesäkuuta 1699.
Kuningas ja keisari > Unkarin kapinat

Unkarissa Joosef oli perinyt kurutsien kapinan isältään Leopold I:ltä. Transilvanian (Siebenbürgen) tilojensa takavarikoimisesta suuttuneet aateliset olivat taas nousseet Habsburgien valtaa vastaan. Vaikka Joosef joutui ryhtymään sotilaallisiin toimiin, hän pidättäytyi – toisin kuin edeltäjänsä – yrittämästä antaa opetusta alamaisilleen teloittamalla johtajat. Sen sijaan hän suostui kompromissirauhaan vuonna 1711, joka pitkällä aikavälillä helpotti Unkarin integroitumista Habsburgien valtakuntaan.
Hänellä oli onni hallita Itävallan alusmaita ja olla keisarikunnan päämies niiden vuosien aikana, jolloin armeijan komentaja, Savoijin prinssi Eugene, joko yksin Italiassa tai John Churchillin, Marlborough'n 1. herttuan kanssa Saksassa ja Flanderissa, löi Ranskan Ludvig XIV:n armeijat. Koko hänen hallituskautensa ajan Unkaria häiritsi konflikti Transsilvanian ruhtinas Ferenc II Rákóczin kanssa, joka lopulta pakeni Ottomaanien valtakuntaan vuonna 1717. Keisari kumosi monet isänsä autoritaariset toimet, mikä auttoi tyynnyttämään vastustajia.
Hän aloitti yritykset ratkaista Itävallan perimyskysymys pragmaattisella sanktiolla, jota hänen veljensä Kaarle VI jatkoi. Heidän isänsä Leopold I, sai Joosefin ja Kaarlen allekirjoittamaan vuonna 1703 keskinäisen perimyssopimuksen, jonka mukaan Joosefin tyttäret olisivat etusijalla Kaarlen tyttäriin nähden, jos kumpikaan ei saisi poikaa. Tämä päätös, joka ei pitänyt sisällään Kaarle VI:n tyttären Maria Teresian valtaistuimelle nousua vuonna 1740, johti Itävallan perimyssotaan vuosina 1740-1748.
Kuningas ja keisari > Romaneiden vaino

Vuonna 1710 Joosef laajensi isänsä määräämää lainsuojattomuuslakia romaneja vastaan ​​Habsburgien hallitsemilla alueilla. Leopoldin mukaan jokainen romani, joka saapui valtakuntaan, oli julistettava lainsuojattomaksi. Jos sama henkilö palasi Böömiin toisen kerran, häntä oli "kohdeltava kaikella mahdollisella ankaruudella". Joosef määräsi lisäksi, että Böömin kuningaskunnassa heiltä leikattiin pois oikea korva; Määrin maakreivikunnassa leikattiin vasen korva pois. Itävallassa heidät merkittiin hirsipuusymbolilla, joka poltettiin raudalla selkään. Näiden silpomisten tarkoituksena oli antaa viranomaisille mahdollisuus tunnistaa romanit, jotka oli julistettu lainsuojattomiksi ja käännytetty. Joosefin käskyssä määrättiin, että "kaikki aikuiset miehet piti hirttää ilman oikeudenkäyntiä, kun taas naiset ja nuoret miehet oli ruoskittava ja karkotettava ikuisiksi ajoiksi". Virkamiehet, jotka eivät panneet ediktiä toimeen, saattoivat saada 100 Reichsthalerin (taaleri = raha, jossa oli n. 25 g hopeaa) sakot. Romanien auttamisesta määrättiin puolen vuoden pakkotyö. Näiden toimien seurauksena raportoitiin romanien "massamurhista".
Avioliitto ja lapset

Joosef avioitui vuonna 1699 Brunswick-Lüneburgin prinsessa Wilhelmina Amalian (1673–1742) kanssa, ja he saivat kolme lasta.
Esikoinen Maria Josefina (1699–1756) avioitui Saksin vaaliruhtinas Fredrik Augustin kanssa ja hänestä tuli Puola-Liettuan kuningatar. Toinen lapsi Leopold Joosef (1700–1701) kuoli alle vuoden ikäisenä hydrokefalukseen. Nuorin lapsi Maria Amalia (1701–1756) avioitui serkkunsa keisari Kaarle VII:n kanssa.lähde?
Syy siihen ettei lapsia syntynyt enempää on todennäköisesti Joosefin aviovaimoonsa vuonna 1704 tartuttama sukupuolitauti, nähtävästi kuppa, joka teki Wilhelmina Amalian kykenemättömäksi tulemaan uudelleen raskaaksi. Joosefilla oli paljon rakastajattaria mutta ei lainkaan jälkeläisiä näistä suhteista.
Perintö

Joosef kuoli isorokkoon 32-vuotiaana Wienissä vuonna 1711. Hänen veljensä Kaarle VI seurasi Joosefia keisarikunnan hallitsijana.
Vuoden 1711 isorokkoepidemian aikana, joka tappoi Ludvig, Ranskan kruununprinssin sekä tulevan keisari Frans I:n kolme sisarusta, myös Joosef sai tartunnan. Hän kuoli 17. huhtikuuta Hofburgin palatsissa. Hän oli aiemmin luvannut vaimolleen lopettaa suhteet rakastajattariinsa, jos selviää taudista.lähde?
Keisari haudattiin keisarilliseen kryptaan, joka on Habsburgien lepopaikka 20. huhtikuuta 1711 hautaan nro. 35 Karlin holvissa. Haudan on suunnitellut Johann Lukas von Hildebrandt, ja se on koristeltu kuvilla eri Espanjan perimyssodan taisteluista. Josefstadt (Wienin kahdeksas kaupunginosa) on nimetty Joosefin mukaan.lähde?
Hänen isänsä Leopold I sai Joosefin ja Kaarlen allekirjoittamaan vuonna 1703 keskinäisen perimyssopimuksen, jonka mukaan Joosefin tyttäret olisivat etusijalla Kaarlen tyttäriin nähden, jos kumpikaan ei saisi poikaa. Tämä päätös, joka ei pitänyt sisällään Kaarle VI:n tyttären Maria Teresian valtaistuimelle nousua vuonna 1740, johti Itävallan perimyssotaan vuosina 1740-1748.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Joosef I, Johann Rudolf Huber (attr.) 1702
Käännös suomeksi
Jakub Vrána

| Jakub Vrána |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1996 (ikä 29) Praha, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Nashville Predators
Sarja:  NHL
Pelinumero:  19
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Linköpings HC (SHL) Hershey Bears (AHL) Washington Capitals (NHL) Detroit Red Wings (NHL) St. Louis Blues (NHL) Springfield Thunderbirds (AHL)
NHL-varaus:  13. varaus, 2014 Washington Capitals 
Jakub Vrána (s. 28. helmikuuta 1996 Praha, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsissa. Washington Capitals varasi Vránan ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana kesällä 2014. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Vrána osaa pelata myös laidassa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu hyökkäyspään pelaaminen, luistelu, työteliäisyys, kiekonhallinta, tekniset taidot ja maalintekotaidot. Vránalla on parannettavaa puolustuspelaamisessa.
Seuraura

Vrána on HC Letňanyn kasvatti. Hän muutti vain 15-vuotiaana vuonna 2011 kotimaastaan Ruotsiin, pelaamaan Linköpings HC:n junioreihin. Syynä muutolle oli paremmat vastustajat sekä harjotteluolosuhteet. Vrána ylsi kaudella 2011–2012 seuran J18-junioreiden sisäisen maalipörssin voittoon sekä J18 Allsvenskanissa, J18 Elitissä että pudotuspeleissä.
Kaudella 2012–2013 hän oli 16-vuotiaana Linköpingin J20-junioreiden paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 20+12=32. Vrána jakoi J20 SuperElitin pistepörssin yhdeksännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Hän debytoi samalla kaudella Elitserienissä, jossa Vrána sai tililleen viisi runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän teki Elitserien-debyyttinsä vain 16 vuoden, seitsemän kuukauden ja 30 päivän ikäisenä 27. lokakuuta 2012 Rögle BK:ta vastaan. Vrána merkittiin Linköpingin kakkosketjuun Mattias Weinhandlin ja Jonas Almtorpin viereen. Hänestä tuli debyyttinsä myötä Linköpingin seurahistorian nuorin Elitserien-pelaaja ja Elitserienin kaikkien aikojen nuorin ulkomaalaispelaaja. Vrána pelasi kauden aikana joukkueessa myös yhden European Trophy -ottelun tehden yhden maalin.
KHL-joukkue Sibir Novosibirsk varasi Vránan 23. pelaajana kesällä 2013. Elokuussa hän solmi kolmivuotisen SHL (ent. Elitserien)-sopimuksen Linköpingin kanssa. Vrána pelasi liigassa kauden 2013–2014 aikana 24 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3 ja kahdeksan playoff-ottelua tehopistein 1+1=2. Hän pelasi myös kahdeksan ET-ottelua tehopistein 1+2=3. Noin puolet kaudestaan Vrána pelasi kuitenkin vielä Linköpingin J20-junioreissa.
Washington Capitals varasi Vránan ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Jo saman kesän heinäkuussa hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa, mutta Vrána pelasi vielä ensimmäisen sopimuskautensa 2014–2015 Linköpingissä. SHL-kauden jälkeen, huhtikuussa 2015 hän siirtyi AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. Vrána teki siellä kolmessa runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 2+4=6.
12. huhtikuuta 2021 ennen siirtotakarajaa Capitals kauppasi Vránan, Richard Panikin sekä ensimmäisen ja toisen kierroksen varausvuoron Detroit Red Wingsiin vaihdossa Anthony Manthaan.
Elokuussa 2021 Vrána teki Red Wingsin kanssa kolmen vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Viimeisenä vaihtopäivänä maaliskuussa 2023 Red Wings kauppasi Vránan St. Louis Bluesiin vaihdossa Dylan McLaughliniin ja seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Elokuussa 2024 Vrána palasi Capitalsiin tryout-sopimuksella. Lokakuussa hän solmi joukkueen kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen. Maaliskuussa 2025 Capitals asetti Vránan siirtolistalle, jolta Nashville Predators poimi hänet joukkueeseensa.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Suomi 2014 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Pronssia | Piešťany 2013 | jääkiekko |  |
Vrána edusti Tšekkiä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014 ja 2015. Hän oli 16-vuotiaana vuoden 2013 turnauksen nuorin pelaaja. Vuoden 2015 turnauksessa Vrána oli kahdella osumallaan Tšekin paras maalintekijä Patrik Zdráhalin kanssa.
Vrána pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013 ja 2014. Vuoden 2012 turnauksessa hän pelasi kaksi vuotta alaikäisenä ja jakoi tehoilla 4+4=8 Tšekin sisäisen piste- ja maalipörssin voiton Dominik Simonin kanssa. Vránan pistesaldo on 16-vuotiaiden kaikkien aikojen yhden turnauksen ennätys ja hänet palkittiin joukkueen top-3-pelaajana. Vuoden 2014 turnauksessa Vrána oli koko kisojen paras maalintekijä ja Tšekin paras pistemies tehoilla 8+2=10. Hän voitti hopeaa ja palkittiin joukkueensa top-3-pelaajana.
Vrána pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013, jolloin hän voitti pronssia. Vrána oli Tšekin paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton David Pastrňákin kanssa tehoilla 3+1=4. Vuoden 2012 turnaus häneltä jäi väliin nivusvamman vuoksi. Vrána pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa ja alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2012.
Muuta

Vránan eno Jaroslav Bednář pelasi omalla urallaan yhteensä 120 NHL-ottelua. Hän palasi sittemmin kotimaahansa Extraliga-joukkue HC Slavia Prahaan, jossa päätti pelaajauransa vuonna 2018.
Helsingin Roihu

| Roihu |
| --- | --- |

Koko nimi:  Roihu
Perustettu:  1957
Entiset nimet:  Roihuvuoren Roihu   1957-
Kaupunki:  Helsinki
Kenttä:  Roihuvuoren pesäpallokenttä
Miesten sarjataso:  Aluesarja
Naisten sarjataso:  Superpesis
Värit:            sininen, valkoinen

Puheenjohtaja:  Ruth Palola
Naisten pelinjohtaja:  Jyrki Pellonperä
Omistaja:  Roihu ry
Naisten SM-mitalit
Hopeaa:  4 (1982, 1985, 1986, 1988)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Roihu on vuonna 1957 perustettu itähelsinkiläinen pesäpallon erikoisseura. Roihun naisten edustusjoukkue nousi kaudelle 2021 maan korkeimmalle sarjatasolle Superpesikseen. Ennen vuotta 2021 Roihu pelasi viimeksi pääsarjassa kaudella 2014 ja sitä aiemmin 1990-luvun lopulla. Kotiottelunsa Roihu pelaa Roihuvoressa sijaitsevalla Roihuvuoren pesäpallokentällä.
Historia > Seuran perustaminen

Helsinkiläinen Roihu ry on perustettu vuonna 1957. Parhaiten Roihu on tunnettu pesäpallosta, sillä  1990-luvulla naisten joukkue pelasi Suomen pääsarjassa, Superpesiksessä. Pudottuaan sarjasta Roihun toiminta haki vauhtia alemmista sarjoista palaten huipun tuntumaan menestyksellään Ykköspesiksessä. Kaudella 2009 Roihu sijoittui lohkossaan kuudenneksi ja seuraavalla kaudella jo neljänneksi.
Historia > Paluu Superpesikseen

Kaudella 2012 naisten Ykköspesiksessä siirryttiin lohkottomaan sarjajärjestelmään. Roihun sijoitus oli kauden päätteeksi neljäs. Sarjapaikka Superpesikseen tuli kuitenkin auki kun Petojussit ja Ylihärmän Pesis-Junkkarit luopuivat Superpesis-paikoistaan. Hakemuksen myötä Roihu sai paikan pääsarjasta kaudelle 2013. Roihu pelasi kaudet 2013 ja 2014 Superpeisksessä, kunnes putosi Ykköspesikseen. Roihu teki paluun Superpesikseen kaudeksi 2021.
Junioritoiminta

Roihulla on aktiivista junioritoimintaa aina F-junioreista B-junioreihin. B-tytöissä Roihu sijoittui kauden 2012 päätteeksi neljänneksi pelaten pronssiottelussa Lapuan Virkiää vastaan.
| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Kultaa | 1985 | 1 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Hopeaa | 1975 | 1 |  |
| C-tytöt |  Pronssia | 1984 | 1 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Hopeaa | 1973 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 4 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

Etenijäkuningatar:
Pirkko Rantala (1985)
Marjo Lehkonen (1986)
Lyöjäkuningatar:
Virve Moisio (1981)
Virpi Turtiainen (1989)
Kärkilyöntikuningatar:
Jaana Lindström (1985, 1986)
Vuoden jokeri:
Ulla-Maija Lohva (1986)
Kirsi Tanhuanpää (1990)
Maarit Lehtimäki (1991)
Vuoden lukkari:
Marjo Lehkonen (1986)
Vuoden pesäpalloilija:
Jaana Jouhikainen (1984)
Vuoden pelinjohtaja:
Ali Lindström (1990)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Marjatta Keränen (1969, 1970)
Maija Airasmaa (1971)
Suoma Saarela (1971)
Arja Helin (1973, 1978, 1982)
Virve Moisio (1973, 1981, 1983)
Merja Tamminen (1975)
Merja Nyman (1976)
Sirkka-Liisa Latvala (1979)
Jaana Jouhikainen (1981, 1982, 1983, 1984)
Pirkko Rantala (1981, 1982, 1983, 1984, 1985)
Jaana Lindström (1985, 1986, 1988, 1989)
Virpi Turtiainen (1985, 1987, 1991)
Pirjo Ahokas (1986)
Marjo Lehkonen (o.s. Rantala) (1984, 1986, 1987, 1988, 1990, 1991, 1992, 1993)
Ulla-Maija Lohva (1986)
Erna Kentala (1987)
Tiina Tammiruusu (1987, 1988)
Kaisa Tuusjärvi (1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996)
Anu Jantunen (1991)
Kirsi Lakaniemi (1992, 1993)
Leena Rantatorikka (1996)
Camilla Höglund (2021, 2022)
Teea-Kaisa Vikiö (2021)
Lotta Nummikari (2022)
Aiheesta muualla

Roihun kotisivut