stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjola-talo
Historia

Pohjola-talo suunniteltiin samanlaiseksi kokonaistaideteokseksi kuin 1900-luvun alussa valmistunut yhtiön vanha toimitalo Aleksanterinkadulla. Vakuutusyhtiö Pohjola osti rakentamattoman tontin vuonna 1964 Helsingin kaupungilta, joka sai vaihdossa useita muita tontteja sekä 2,6 miljoonaa markkaa välirahaa. Lähellä sijaitsi Kultareunan asuinalue, jossa oli Pohjolan henkilökunnan työsuhdeasuntoja. Pääkonttorin suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu, jonka ensimmäinen palkinto jaettiin Alvar Aallon ja Viljo Revellin ehdotusten kesken. Jatkokilpailun voitti Revell ehdotuksellaan Byromaani. Revellin pian kuoltua talon suunnittelu jäi hänen toimistonsa muille arkkitehdeille. Pääsuunnittelijaksi ilmoitettiin Heikki Castrén, joskin huomattavan osan suunnittelutyöstä teki toimiston nuori arkkitehtiopiskelija Juhani Katainen. Talo rakennettiin vuosina 1965–1969. Eräs arkkitehtonisista esikuvista oli Frank Lloyd Wrightin vuonna 1904 Buffaloon Yhdysvaltoihin suunnittelema Larkin Building, jossa on samanlainen suuri keskusaula.
Pohjola-talo otettiin käyttöön 25. elokuuta 1969. Siinä oli aikanaan Pohjolan oma kirjapaino, ampumarata, poliklinikka, liikunta- ja musiikkisalit sekä kaksi täysimittaista uima-allasta. Kaksi ylintä kerrosta oli varattu Pohjolan johtokunnan ja hallintoneuvoston käyttöön. Sisustusarkkitehdit Yrjö Wegelius ja Pekka Perjo suunnittelivat taloa varten raskastekoiset mustat Pohjola-tuolit. Korttelissa ei pitkään ollut muita rakennuksia.
Pohjola-taloa laajennettiin vuonna 1983 B-tornilla ja vuonna 1988 kolmella matalalla lisäsiivellä, jotka suunnitteli Castrénin kuoltua hänen arkkitehtitoimistonsa Jauhiainen–Nuuttila (aiempi Castrén–Jauhiainen–Nuuttila). Pohjola myi vuonna 2004 rakennuksen yhdysvaltalaiselle kiinteistö­sijoitusyhtiö W. P. Careylle, mutta pääkonttori jatkoi toimintaa rakennuksessa vuokralla. Pohjolan käytöstä vapautuneisiin tiloihin muutti lisäksi Sanoma Magazinesin pääkonttori. Sekä Pohjolan että Sanoman toiminnot siirtyivät pois talosta vuonna 2015. Rakennuksen osti rakennusliike SRV, joka rakennutti sen ympärille seitsemän uutta tornimaista asuinkerrostaloa. Osa Pohjola-talosta purettiin keväällä 2018 uudisrakennusten tieltä, mutta alkuperäinen osa on suojeltu, joten sitä ei pureta. A-torni on tarkoitus säilyttää toimistokäytössä ja jalustaosaan tulee palveluja.
Pohjolan syke -veistos

Talon edustalla oli vuosina 1990–2018 kuvanveistäjä Antti Maasalon toteuttama 13,5 metriä korkea abstrakti suihkukaivoveistos Pohjolan syke eli Revontulet, joka pystytettiin Pohjola-yhtiöiden satavuotisjuhlan kunniaksi. Veistos jouduttiin siirtämään pois rakennushankkeen tieltä. Se myytiin vuonna 2019 Vantaan kaupungille symbolisella yhden euron hinnalla ja pystytettiin keväällä 2020 Veromiehen kaupunginosaan Lentoasemantien ja Tikkurilantien risteykseen.
Lutz Bachmann

Lutz Bachmann, 2015
Lutz Bachmann (s. 1973 Dresden, Itä-Saksa) on poliittinen aktivisti ja lähinnä Dresdenissä toimivan saksalaisen maahanmuuttovastaisen liikkeen Pegidan johtaja. Hän on graafinen suunnittelija ja on nuorena syyllistynyt pahoinpitelyihin, murtoihin ja myynyt huumeita.
Bachmannia on syytetty natsimielisyydestä sen jälkeen kun hänestä levisi sosiaalisessa mediassa kuvia Hitler-viiksissä. Häntä pidetään karismaattisena puhujana, joka innostaa kuulijoitaan. Hän oli vuodesta 1997 kolme vuotta pakosalla tuomiotaan Etelä-Afrikassa mutta palasi Saksaan vuonna 2000.
Syyskuussa 2016 Lutz Bachmann muutti Espanjaan Teneriffalle, mutta lokakuussa Kanariansaarten paikallisparlamentti julisti hänet ei-toivotuksi henkilöksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lutz Bachmann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Luhka

Aili Keskitalo yllään punainen luhka
Luhka (myös lukka, luhkka tai lapinviitta) on alun perin saamelaisten käyttämä viitta. Se on osa saamenpukua.
Luhka on hupullinen, hihaton viitta, joka muistuttaa ponchoa. Siinä on keskellä pääntie, ja viitan liepeet ulottuvat sivuilla ranteisiin ja edessä ja takana vyötäisille. Sitä on pidetty poronnahkaturkin eli peskin tai muun vaatteen päällä. Perinteisesti luhka on tehty tiiviistä sarkakankaasta. Nykyään mm. Fjällräven valmistaa niitä myös tekokuiduista.
Harry Wahl

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | 10mR |  |
Harry August Wahl (17. heinäkuuta 1869 Hamina – 31. heinäkuuta 1940 Viipuri) oli suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti ja arvosoitinten keräilijä.
Harry Wahl oli viipurilaisen kauppaneuvos Paul Wahlin (1797–1872) pojanpoika. Perhe oli vaurastunut muun muassa Saimaan kanavan rakennustöihin liittyvällä liiketoiminnalla kauppahuoneensa Paul Wahl & Co avulla.
Harry Wahlin vanhemmat olivat kauppias, varakonsuli Carl August Wahl ja Bertha Paulina Holstius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1890 ja hän harjoitti sitten kaupallisia opintoja Saksassa, Englannissa ja Ranskassa. Wahl tuli 1902 toiminimen Paul Wahl & Co:n johtajaksi ja kun tämä toiminimi oston kautta siirtyi A. Ahlström Oy:n haltuun, Wahl perusti vuonna 1916 veljensä kanssa Wahl & Co:n, joka omisti Lamposaaren sahan lähellä Lappeenrantaa.
Kilpapurjehduksen olympiamitalisti

Wiborgs Läns Segelföreningiä edustanut Wahl kuului suomalaisen Nina-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmassa 1912. Seuraavana vuonna Wahl voitti Sinebrychoffin pokaalin Aurora-veneellä.
Jousisoitinten keräilijä

Harry Wahl omisti 1930-luvulla yhden Euroopan merkittävimmistä soitinkokoelmista, johon kuului useita Stradivarius-, Guarneri- ja Amati-viuluja. Viulujen lisäksi kokoelmassa oli myös alttoviuluja ja selloja. Kokoelman arvo oli nykyrahassa mitaten jopa yli 50 miljoonaa euroa. Kun venäläiset valtasivat Viipurin, valtaosa Wahlin kokoelmasta jäi venäläisille. Wahlin suojatin, viulisti Onni Suhosen onnistui kuitenkin pelastaa 32 arvokkainta soitinta ensin pois Viipurista ja sitten Suomen puolelle.
Vuonna 2007 helsinkiläinen Maija-Stiina Roine löysi Wahlin testamentin omasta kirjahyllystään. Roineen isä, diplomi-insinööri Voitto Valdemar Kolho oli ollut Wahlin luottohenkilö viuluhankinnoissa. Testamentin soitinluettelosta selvisi, että venäläisten käsiin olivat arvosoittimista jääneet Santo Serafin -viulu 1700-luvulta sekä Lorenzo Storionin rakentama alttoviulu. 
Testamentista, joka luovutettiin Suomen Kulttuurirahastolle, selviää myös muut venäläisille joutuneet ja sitä kautta ympäri maailmaa kulkeutuneet soittimet. 
Harry Wahl kuoli 1940, ja valtaosa hänen omaisuudestaan oli viipurilaisissa kiinteistöissä, jotka jäivät rajan taakse. Wahlin perilliset joutuivat luopumaan alhaisin kauppahinnoin kaikista Suomeen pelastetuista arvosoittimistaan päästäkseen uuden elämän alkuun Suomessa. Testamenttiluettelon perusteella Maija-Stiina Roine on jäljittänyt kymmeniä niistä maailmalta ja julkaisi niistä vuonna 2008 omakustannekirjan Harry Wahlin viulut.
Wahlin perillisten hallussa ollut, irlantilaishistoriansa takia ”iiriläiseksi” kutsuttu Stradivarius on ainoa Suomessa nykyisin oleva Wahlin kokoelman soitin. Se kuuluu nykyisin OP-ryhmän taidesäätiölle, joka hankki sen lainattavien arvosoitintensa kokoelmaan Japanista 1986. Soitin on kiertänyt 2000-luvun vaihteen jälkeen Réka Szilvayn, Antti Tikkasen, Kasmir Uusituvan ja Rebecca Roozemanin käytössä noin kolmen vuoden jaksoissa.
Aiheesta muualla

Roine, Maija-Stiina: Harry Wahlin viulut. Maija-Stiina Roine 2008. ISBN 6418616183262.
Harry Wahl Uppslagsverket Finlandissa[vanhentunut linkki] (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Ted Allbeury

Theodore ”Ted” Le Bouthillier Allbeury (24. lokakuuta 1917 Stockport – 4. joulukuuta 2005) oli englantilainen jännitys- ja vakoilukirjoista tunnettu kirjailija. Hän kirjoitti nelisenkymmentä romaania.
Allbeury varttui Birminghamin seudulla. Hän palveli vuosina 1940–1947 Britannian armeijan tiedusteluosastolla muun muassa Etiopiassa, Sudanissa, Italiassa ja Saksassa. Hän yleni everstiluutnantiksi saakka. Tämän jälkeen hän toimi liike-elämässä. Hän perusti oman mainostoimiston ja pyöritti jonkin aikaa lontoolaista merirosvoradiota.
Allbeury aloitti kirjailijan uransa vasta 54-vuotiaana. Hän kirjoitti esikoisromaaninsa A Choice of Enemies eräänlaisena terapiana nelivuotiaan tyttärensä kidnappauksen herättämille tunteille, ja käsikirjoitus päätyi erään tuttavan kautta kustantajalle, joka innostui siitä, ja teos julkaistiin vuonna 1972. Vakoilu- ja rakkaustarinan kertova romaani sai hyvän vastaanoton Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Yksi Allbeuryn pääteoksia on vuonna 1978 julkaistu Varjo menneisyydestä. Sen tarinassa ranskalainen vastarintamies joutuu valitsemaan vaimonsa ja lapsensa hengen sekä 40 muun ihmisen hengen välillä. Romaanissa Hiljaisuuden toinen puoli Allbeury pureutui vakooja Kim Philbyn petosten motiiveihin. Suomeksi ovat ilmestyneet myös Maksoi mitä maksoi (1983) ja Kenttäagentti (1984). Allbeury kirjoitti viimeiset romaaninsa 1990-luvun lopulla.
Hveragerði

| Hveragerðisbær |
| --- | --- |
 Näkymä Hveragerðiin
 Hveragerðin sijainti
Valtio:  Islanti
Alue:  Suðurland
Vaalipiiri:  Suðurkjördæmi
Lääni:  Árnessýsla
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9 km²
Väkiluku (2022):  2 984
 – Väestötiheys:  331,56 as./km²
 
 www.hveragerdi.is 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hveragerði (virallisesti Hveragerðisbær) on kunta Islannin eteläosassa, 45 kilometriä Reykjavíkistä itään, maan päätien Hringvegurin varrella. Kunnan asukasluku on 2 566 (1. tammikuuta 2018). Sen läpi virtaa Varmá-joki.
Kuvia

Hveragerðinkirkja
Talo Hveragerðissä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hveragerði Wikimedia Commonsissa
Kaupungin sivut
Sed

sed (lyhenne sanoista stream editor) on Unixille kehitetty ohjelmoitava ei-interaktiivinen tekstieditori tekstivirran käsittelyyn. Ohjelman on kehittänyt Lee E. McMahon Bell Labsissa vuonna 1973 tai 1974. 4.4BSD-version on kehittänyt Diomidis Spinellis. Ohjelman GNU-versio on saatavilla useille muillekin alustoille.
Ohjelma sai vaikutteita Ken Thompsonin kehittämistä ed ja grep -ohjelmista.
sed on sanottu olevan Turing-täydellinen.
Perl-ohjelmointikieli on saanut huomattavia vaikutteita sed:stä.
Komennot

Tyypillinen käyttö on merkkijonon korvaus, jota varten ohjelma kehitettiin.
sed 's/teksti/korvaus/g' alkutiedosto > kohdetiedosto
.. jolla teksti korvataan sanalla korvaus.
Aiheesta muualla

GNU sed manual (englanniksi)
OpenBSD-version man-sivut (englanniksi)
Herman Paul
Aiheesta muualla

Hermann Paul, Kalevala maailmalla. Kalevalaseura.fi
E. N. Setälä, Hermann Paul, Valvoja 1909. s. 275–276.] (Kansalliskirjaston digitaalinen lehtiarkisto)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Särki

| Särki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Alaheimo::  Särjet Leuciscinae
Suku::  Rutilus
Laji::  rutilus
Kaksiosainen nimi
 Rutilus rutilus  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Cyprinus rutilus Linnaeus, 1758  Leuciscus rutilus (Linnaeus, 1758)  Cyprinus rubellio Leske, 1774  Cyprinus simus Hermann, 1804  Cyprinus lacustris Pallas, 1814  Cyprinus jaculus Jurine, 1825  Leuciscus decipiens Agassiz, 1835  Leuciscus prasinus Agassiz, 1835  Cyprinus xanthopterus Vallot, 1837  Cyprinus fulvus Vallot, 1837  Gardonus pigulus Bonaparte, 1841  Leucos cenisophius Bonaparte, 1841  Leuciscus rutiloides Selys-Longchamps, 1842  Leuciscus selysii Selys-Longchamps, 1842  Leuciscus lividus Heckel, 1843  Leuciscus pausingeri Heckel, 1843  Leucos pigulus Bonaparte, 1845  Leucos cenisophius Bonaparte, 1845  Cyprinus pigus Gronow, 1854  Leuciscus jurinii Dybowski, 1862  Gardonus ruboculus Walecki, 1863  Leuciscus pallens Blanchard, 1866 
Katso myös
   Särki Wikispeciesissä   Särki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Särki (Rutilus rutilus) on karppikalojen lahkoon (Cypriniformes) kuuluva makean ja murtoveden kalalaji, jota tavataan läntisessä Aasiassa ja Euroopassa Välimeren aluetta lukuun ottamatta. Sitä on myös siirretty moniin maihin sen alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolella pääasiassa virkistyskalastuksen vuoksi. Särki on pitkänomainen ja sivuilta litteä laji, jolla on hopeiset kyljet, punaiset silmät ja punaiset vatsanpuoleiset evät. Särjet ovat parvikaloja ja syövät pääsääntöisesti pieniä eläimiä. Särjet voivat vaikuttaa vesistöjen rehevöitymiseen syömällä eläinplanktonia ja näin edistämällä kasviplanktonin lisääntymistä.
Koko ja ulkonäkö

Särki kasvaa tavallisesti 10–25 senttimetrin pituiseksi ja enimmillään 30–35 senttimetrin mittaiseksi ja 300–500 gramman painoiseksi. Naaraat ovat usein koiraita suurikokoisempia ja kasvavat myös hiukan nopeammin. Suomen dokumentoidusti painavin särki pyydettiin 29. heinäkuuta 2007 Posion Mutkalammesta, ja se painoi 1,24 kilogrammaa. Usein mainittu 2,5 kilon painoinen särki on todennäköisesti ollut oikeasti säyne. Viron ennätyssärki painoi 1,05 kilogrammaa, ja Ruotsin urheilukalastettujen särkien ennätys on 1,7 kilogrammaa. Muualla maailmassa särjet voivat kasvaa jopa 3 kilogramman painoisiksi; esimerkiksi Saksassa Reinistä pyydetty ennätyssärki on ollut 3,13 kilogrammaa. Särjen kasvu on melko hidasta, vain 2,5–3 senttimetriä vuodessa. Kasvunopeus vaihtelee ympäristöolosuhteiden mukaan. Italian Maggiorejärvessä vuonna 2006 tutkimustyötä varten suoritetuissa kalastuksissa pyydystettiin yhteensä 779 lajin yksilöä, joiden pituus vaihteli kaikkiaan 5,5 ja 38,8 senttimetrin välillä ja oli keskimäärin 21 senttimetriä. Kaikkiaan koiraiden laskettiin olevan naaraita huomattavasti pienikokoisempia.
Särjen ruumis on muodoltaan pitkänomainen ja sivuilta litteä. Sen suu on pieni ja eteenpäin suuntautunut. Särjen vatsaevien etureuna on samassa kohtaa ruumista selkäevän etureunan kanssa. Särjen ruumiin korkeus vaihtelee hieman sen ravinnonsaannin mukaan. Särkeä muistuttavia suomalaisia kalalajeja ovat seipi, sorva, säyne, toutain ja turpa. Lajilla on punaiset silmät ja punaiset vatsanpuoleiset evät. Merialueilla ja rehevissä vesissä silmä voi kuitenkin olla vaaleampikin. Särjen peräevä on lyhyt, ja sen suomut ovat suuria. Särjellä on kylkiviivalla 42–45 suomua, ja sen peräevässä on 12–14 ruotoa, joista 9–10 on haarautuneita nivelruotoja. Selkäevässä on kolme haarautumatonta nivelruotoa ja 9–11 haarautunutta nivelruotoa. Pyrstössä ruotoja on 17–19. Nieluhampaita särjellä on kuusi ja ne ovat kaikki yhdessä rivissä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Särjen luonnollinen levinneisyys ulottuu Aasian länsiosista miltei koko Eurooppaan Välimeren aluetta lukuun ottamatta. Särkeä on siirretty kalastuksen, onginnan, rehuntuotannon tai urheilukalastuksen vuoksi useisiin maihin, ja sitä tavataan vieraslajina Australiassa, Kyproksella, Espanjassa, Italiassa, Portugalissa, Azoreilla, Marokossa, Kazakstanissa, Britanniassa ja Irlannissa. Luoteis-Italiassa ja Irlannissa se luokitellaan invasiiviseksi eli haitalliseksi vieraslajiksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee särjen elinvoimaiseksi lajiksi sen laajan levinneisyyden ja vähäisien uhkien vuoksi. Laji on myös Suomessa luokiteltu alueellisesti elinvoimaiseksi.
Suomessa särkeä esiintyy kaikissa rannikkovesissä ja sisävesissäkin yleisenä pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Särki on ahvenen ja hauen jälkeen Suomen kolmanneksi yleisin kalalaji. Särki on myös Ruotsissa yleinen ja kuuluu maan kuuden yleisimmän kalalajin joukkoon. Karut järvet ja lammet ovat särjen ensisijaista elinympäristöä. Toissijaisia elinympäristöjä ovat joet, norot, purot, rehevät järvet ja rehevät lammet. Särki viihtyy rehevässä vedessä ja kestää vähähappisuutta, mutta ei siedä liian hapanta vettä. Tavallisesti särjet elävät vesissä, joiden suolapitoisuus on 10–14 ppt. Särjelle tappava yläraja on 15–17 ppt. Sen vaatima veden kovuus on 10–15 °dH.
Ravinto ja elintavat

Särjen ravintoa ovat planktonäyriäiset, pohjaeläimet, kotilot, sinisimpukat ja joskus myös vesikasvit. Särjet vaikuttavat elintapojensa vuoksi vesistöjen rehevöitymiseen, sillä ne kuluttavat tehokkaasti eläinplanktonia, minkä seurauksena kasviplanktonia syövien ja niiden määrää rajoittavien eläinplanktonien määrä vähenee ja vesi rehevöityy kasviplanktonin lisääntymisen johdosta. Särkien ja muiden sen heimon lajien lisäksi myös maa- ja metsätalouden ravinnekuormat rehevöittävät vesiä. Toisaalta särjellä on tärkeä merkitys järvien ekologiassa, sillä se muuttaa kasvillisuutta ja pohjaeläimiä ravinnoksi joidenkin ihmisten mielestä arvokkaammille lajeille kuten hauelle, kuhalle, ahvenelle ja ankeriaalle.
Särjet ovat parvikaloja ja voivat muodostaa parvia myös muiden särkien heimon kalojen tai ahventen kanssa. Särjet ovat melko paikallisia kaloja. Ne oleskelevat enimmäkseen lämpimissä pintavesissä harppauskerroksen yläpuolella. Särjet talvehtivat syvissä vesissä. Särjet voivat elää 15 vuoden ikäisiksi, mutta tavallisesti ne eivät saalistuspaineen vuoksi elä yli kymmenvuotiaiksi. Vanhimmat Suomessa tavatut särkiyksilöt ovat saavuttaneet 35 vuoden iän.
Särki kutee keväällä, kun veden lämpötila on ylittänyt 10 celsiusastetta. Tavallisesti särjet vaeltavat voimakasvirtaisiin puroihin ja jokiin. Murtovesien särjet nousevat jokien alajuoksuille kutemaan. Nykyisin kuivuneen Araljärven särjet lisääntyivät poikkeuksellisesti suolaisessa vedessä. Kutupaikoille saapuvat ensin koiraat ja naaraat vasta myöhemmin, jolloin noin viikon kestävä kutu alkaa. Se on yleensä varsin näkyvä ja meluisa. Mätimunien läpimitta on 1–1,5 millimetriä, ja särki tuottaa niitä 25 000–1 000 000 kappaletta painokiloaan kohti. Ne takertuvat vesikasvillisuuteen tai kiviin. Koiraat viipyvät kutupaikalla vielä kutemisen jälkeen. Poikaset kuoriutuvat munista 4–10 päivässä veden lämpötilasta riippuen. Ensimmäiset 2–5 päivää ne pysyttelevät synnyinalueellaan syöden munan ruskuaista. Suomut niille kasvavat noin 30 millimetrin mittaisina. Särki ei pysty lisääntymään onnistuneesti, mikäli veden pH-arvo on alle 5,5. Sukukypsyyden särki saavuttaa 14 senttimetrin mittaisena. Koiraat ovat sukukypsiä 3–4-vuotiaina ja naaraat 4–5 vuoden ikäisinä. Koiraiden selkään ilmestyy kutu-aikana kutukyhmyjä. Eri särkilajit kutevat suurin piirtein samaan aikaan ja monesti samassa paikassa, jolloin särki voi risteytyä sorvan, sulkavan ja vimman kanssa sekä myös lahnan kanssa, jolloin jälkeläisiä kutsutaan särkilahnoiksi.
Loiset

Koska särki on niin yleinen, liikkuu suhteellisesti paljon, muodostaa parvia ja kykenee hyödyntämään eri ravintoresursseja monipuolisesti, se on sopiva isäntä monille loisille. Särjen kiduksissa loisivia eliöitä ovat Capriniana piscium, Apiosoma-suvun lajit, Ichthyophthirius multifiliis, Myxobolus-suvun lajit, Dactylogyrus-suvun lajit, Gyrodactylus-suvun lajit, Paradiplozoon homoion, Rhipidocotyle campanula -lajin toukkavaihe, Philometra-suvun lajit, Ergasilus briani ja Argulus folia. Sen evissä loisivat Epistylis-suvun lajit, Ichthyophthirius multifiliis, Encentrum kozminskii, Gyrodactylus-lajit, Rhipidocotyle fennica, Philometra-lajit, Neoergasilus japonicus, Argulus folia ja kalajuotikas (Piscicola geometra). Särjen ihon loisia taas ovat Epistylis-lajit, Ichthyophthirius multifiliis, Gyrodactylus-lajit, Argulus folia ja kalajuotikas. Sen lihaskudoksessa loisii Myxobolus pseudodispar. Särjen ruumiinontelon loisia puolestaan ovat hihnamato (Ligula intestinalis) ja Raphidascaris acus. Lajin suolistossa loisivat Allocreadium isosporum, Sphaerostomum glogiporum, Proteocephalus-suvun lajit, Caryophyllaeus laticeps, Raphidascaris acus, Pseudocapillaria-suvun lajit, Neoechinorhynchus rutili, Acanthocephalus lucii sekä Acanthocephalus anguillae. Sen munuaisten loisia taas ovat Myxobolus muelleri ja Myxidium rhodei. Särjen lasiaisessa loisivat Tylodelphus clavata -lajin toukkavaihe, Tylodelphus podicipina -lajin toukkavaihe ja Diplostomum-suvun lajien toukkavaiheet. Sappirakon loisia ovat Zschokkella-suvun lajit ja Chloromyxum-suvun lajit. Särjen virtsanjohtimessa loisii Phyllodistomum folium ja mykiössä Diplostomum-suvun lajien toukkavaiheet.
Käyttö ja kalastus

Särkeä voidaan saada käytännössä lähes millä vain pyydyksellä. Se oli ruokakalana 1900-luvun alussa arvossaan, mutta sittemmin sen suosio on vähentynyt. Vaikka sitä pidetäänkin nykyisin melko yleisesti ”roskakalana”, on särjellä silti edelleen käyttöä ihmisruokana. Särjen liha on maukasta varsinkin kirkasvetisissä vesissä ja on parhaimmillaan veden lämpötilan ollessa alle kymmenen celsiusastetta. Sen ruodot pehmenevät kypsytettäessä mainiosti, ja ne voidaan myös jauhaa lihamyllyllä. Nykyisin särkeä myydään esimerkiksi purkitettuna. Vuonna 2018 Suomessa kulutettiin särkeä keskimäärin 50 grammaa henkilöä kohden vuodessa. Kulutettujen särkikilojen määrä vuodessa henkilöä kohden on ollut vuodesta 2011 lähtien joka vuosi 40 ja 60 gramman välillä. Särkeä hyödynnetään myös lemmikkieläinten ja turkiseläinten ravintona. Luonnonvarakeskuksen mukaan särkeä voitaisiin kestävästi kalastaa vuosittain jopa 50 miljoonaa kiloa. Särjen suomuja voitaisiin myös hyödyntää gelatiinin valmistuksessa. Särkeä suositaan syöttikalana esimerkiksi haukia, kuhia ja ankeriaita kalastettaessa.
Systematiikka

Carl von Linné kuvasi särjen tieteellisesti vuonna 1758 alun perin karpin sukuun nimellä Cyprinus rutilus. Lajinimi rutilus tarkoittaa punaista. Nykyisin myös särjen sukunimi on Rutilus, ja se on osa särkien heimon (Leuciscidae) alaheimoa Leuciscinae, särjet. Saman alaheimon muita särkilajeja ovat Suomessa sulkava, seipi, säyne, sorva, vimpa, salakka, allikkosalakka, mutu, lahna, pasuri ja toutain. Itse Rutilus-sukuun luettuja lähilajeja ovat mm. mustanmerensärki Rutilus frisii sekä itäinen Rutilus lacustris.
Aiheesta muualla

ITIS: Rutilus rutilus (englanniksi)
Särjen ravintosisältö
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Rutilus rutilus:  Wikidata: Q182976  Wikispecies: Rutilus rutilus  ADW: Rutilus_rutilus  AFD: Rutilus_rutilus  BioLib: 15563  BOLD: 71153  CoL: 4TTHT  EoL: 205274  EPPO: RUTIRU  Fauna Europaea: 304543  Fauna Europaea (new): cd7b8553-5670-4851-9a2d-34eb66afe8d9  FishBase: 272  GBIF: 2359706  GISD: 1765  iNaturalist: 69989  IRMNG: 11176676  ISC: 66337  ITIS: 163761  IUCN: 19787  NBN: NHMSYS0000544738  NCBI: 48668  Observation.org: 2184  OBIS: 154333  Open Tree of Life: 421037  Plazi: C203BE6F-DE56-AFE5-29F0-0434049542E6  WoRMS: 154333  ZooBank: 191960EB-085E-40E0-859A-1665D209C9AF  Laji.fi: MX.53145 
Cyprinus rutilus:  Wikidata: Q67141950  CoL: 33HYN  EUNIS: 10245  GBIF: 2359711  IRMNG: 10841138  WoRMS: 154335 
Särkiparvi julkisessa akvaariossa Unkarissa.
Paahdettua särkeä.
Särjen kuvaus Linnén teoksessa Systema Naturae.