stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen tunnustuksellinen luterilainen kirkko
Lähetystyö

STLK tekee lähetystyötä pääasiassa kirjalähetyksen muodossa useissa maissa, erityisesti Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa. Erityisesti lähetystyötä varten STLK on julkaissut venäjäksi Luterilaiset tunnustuskirjat, Kristinopin ja muita kirjoja. Kristinoppi on käännetty myös usealle muulle kielelle, viimeisimpänä igbo.
Johtajat

Kimmo Pälikkö
2022– Marko Kailasmaa
Aiheesta muualla

Suomen Tunnustuksellinen Luterilainen Kirkko.
Conrad Ferdinand Meyer

Conrad Ferdinand Meyer
Conrad Ferdinand Meyer (11. lokakuuta 1825 Zürich – 28. marraskuuta 1898 Kilchberg) oli sveitsiläinen kirjailija. Hän kuuluu Sveitsin huomattavimpiin saksankielisiin kirjailijoihin ja oli historiallisten novellejen mestari realismin kaudella. Hän kirjoitti muodoltaan ja tyyliltään hiottuja teoksia keskiajan, renessanssin ja barokin henkilöhahmoista.
Meyer oli kotoisin Zürichistä. Hän oleskeli pitkät ajat ranskankielisessä Sveitsissä, missä hän perehtyi siinä määrin ranskan kieleen, että epäröi pitkään, ryhtyisikö kirjoittamaan saksan vai ranskan kielellä. Vasta 39-vuotiaana Meyer julkaisi esikoisteoksensa Zwanzig Balladen (1864; laajennettu p. 1869). Ranskan-Saksan sota sai hänessä saksalaistunnon hereille ja riemu saksalaisten voitoista puhkeaa ilmi runossa Huttens letzte Tage (1871), jota seurasi idylli Engelherg (1872). Suopea vastaanotto sai Meyerin jatkamaan historiallisilla novelleilla: Das Amulett (1873), Jürg Jenatsch (1874). Der Heilige (1880) käsittelee Thomas Becketin elämää, Der Schuss von der Kanzel (1878) ja Gustav Adolfs Page (1882) kuvaavat uskonpuhdistuksen ja katolisen vastauskonpuhdistuksen aikoja, Plautus im Nonnenkloster (1882), Das Leiden eines Knaben (1883), Die Hochzeit des Mönchs (1884), Die Versuchung des Pescara (1887) ja Angela Borgia (1890) ovat kaikki renessanssiaiheisia. Die Richterin (1885) kuvaa Kaarle Suuren aikoja. Vuonna 1882 ilmestyi runokokoelma Gedichte.
Meyerin teokset ovat sommittelultaan kiinteitä, ajankuvaus on loistava ja objektiivinen. Gottfried Kellerin rinnalla Meyer oli aikansa saksankielisen Sveitsin etevin kirjailija. Meyerin Sämtliche Schriften julkaistiin 1908.
Suomennetut teokset

K. F. Meijer, "Paashi Leubelfing", suom. Aatto S. Teoksessa "Lapsi", Helsinki: K. E. Holm 1883.
Pescara : novelli, suom. Joel Lehtonen, Lahti: WSOY 1906. Sarja: Suurten kertojain teoksia, 12.
Munkin häät, suomentanut Toini Kalima, 1884-1929. Porvoo: WSOY 1912. Sarja: Werner Söderström oy. 50-pennin kirjoja, 13.
Pärttylin yö: historiallinen kertomus (Das Amulet), suomentanut H. Nieminen, Hämeenlinna: Karisto 1915. Sarja: Kariston 50 p:n romaaneja, n:o 58.
Gustav Adolfs Page, Porvoo: WSOY 1923. Sarja: Saksalaisia koulutekstejä, 8. julk. Edwin Hagfors. Erillinen liite: Sanasto. Sarja: Deutsche Schulausgaben, 8. Porvoo: WSOY 1923
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Teoksessa: Laulujen virta: saksalaista lyriikkaa seitsemänsadan vuoden varrelta, suomentanut Arvi Kivimaa, WSOY 1936
Ahdistus
Elonleikkaajien laulu
Kuolleiden kuoro (Chor der Toten)
Lepäävät airot (Eingelegte Ruder)
Lokkien lento (Möwenflug)
Roomalainen kaivo (Der Römische Brunnen)
Ruoskittu Psyke (Die gegeißelte Psyche)
Uhkeus
Yön ääniä (Nachtgeräusche)
Teoksessa: Saksan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Rafael Koskimies, Porvoo: WSOY, 1930
Kolme poikaa, suom. Lauri Viljanen
Teoksessa: Yrjö Jylhä, Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta, Porvoo, Helsinki WSOY 1934
Kaksi sanaa (Mit zwei Worten)
Kerjäläisballadi (Bettlerballade)
Teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Yön äänet (Nachtgeräusche), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, 1974 ja 2004
Airot (Eingelegte Ruder), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, 1957, 1974 ja 2004
Metsänhakkuu

Suomalaista kuitupuuta odottamassa kuljetusta.
Harvesteri työssään.
Hevoset tukkien vedossa.
Metsänhakkuu (joskus myös metsänkorjuu) on metsätaloudellinen toimenpide, jossa kasvanut puusto kerätään talteen. Talteenoton vaiheet ovat leimikon suunnittelu, hakkuu ja puunkorjuu. Metsänhakkuumenetelmiä ovat tavaralajimenetelmä ja kokorunkomenetelmä. Tavaralajimenetelmässä puu katkotaan metsässä ja latva sekä oksat jätetään metsään, kun taas kokorunkomenetelmässä puu kaadetaan metsässä mutta tuodaan varastopaikalle kokonaisena oksien kanssa karsittavaksi ja karkottavaksi mittaan.
Tavaralajimenetelmässä on vain kaksi konetta metsässä joista kuormatraktori tuo moton mittaan katkomat puut kuormatilassa  metsäautotien varteen varastopaikalle Tähän sekametsän monilajisuudesta johtuvan edestakaisin ajamisen ehkäisemiseksi on kehitetty lajittelupankko, jossa kuormatilassa on yleensä pienet piikit jotka nousevat pystyyn jakaen kuormatilan osiin jolloin kuljettajan on helpompi kuormata ja purkaa eri puulajeja ilman, että ne sekoittuvat toisiinsa.
Tasaikäisrakenteisessa metsänkasvatuksessa ennen ainespuuta kerryttäviä hakkuita taimikko perustetaan ja hoidetaan (taimikonhoito). Jos metsässä on hakkuuta hankaloittavaa alikasvosta, se yleensä raivataan ennen hakkuuta. Nykyisin metsätaloudessa käytetään yleisesti taloudellisesti kannattavampaa ja monimuotoisuuden kannalta parempaa hallitun hoitamattomuuden toimintamallia, jossa raivataan vain tarpeellinen alikasvos kaadettavien puiden ympäriltä.
Suomessa metsän omistaja tekee päätöksen metsänhakkuusta. Hakkuuvelvoitetta ei ole, eikä hakkuutapaa rajoiteta millään tavoin. Metsänomistajan on kuitenkin tehtävä hakkuusta metsänkäyttöilmoitus Metsäkeskukselle viimeistään kymmenen vuorokautta ennen hakkuun aloittamista.
Puunkorjuumenetelmiä

Metsänhakkuussa puut korjataan pääasiassa koneellisesti. Talousmetsän puunkorjuu tapahtuu joko täysin tai osittain koneellisesti. Perinteisessä metsänhakkuussa puut sahattiin käsisahoilla ja korjattiin metsästä hevosvetoisella reellä. Metsänkorjuun koneellistuminen alkoi puukaadosta, joka tapahtui moottorisahan avulla. Moottorisaha korvasi puunkorjuun raskaimman vaiheen eli puunkaadon, jolloin voidaan puhua osittain koneellistetusta metsänhakkuusta. Nykyinen tapa on täysin koneellistettu metsänhakkuu, jossa puuston korjuussa käytetään maataloustraktoreita tai suuremmissa metsänhakkuukohteissa harvestereita (Arkistoitu – Internet Archive), eli metsätraktoreita. Monitoimikone eli harvesteri kaataa puun, karsii ja katkoo sopivanpituisiksi tukeiksi, pikkutukeiksi, rangoiksi ja kuitupuuksi  asiakaslähtöisesti puunostajan antaman katkontaohjeen mukaisesti.
Katkontamittoihin vaikuttaa aina puun .jatkojalostuskäyttö Koneellistetun hakkuun haittapuolena on koneiden aiheuttamat vahingot metsäpohjalle, sekä käyttörajoitukset erityisen kivikkoisissa ja jyrkkärinteisissä hakkuukohteissa. Aroissa hakkuukohteissa puut korjataan pienemmillä koneilla tai joskus harvoin hevosvetoisella reellä tai vaunulla, koska tämä tapa säästää luontoa. Esimerkkinä hakkuukohteista, joissa hevosia käytetään, ovat kaupunkien puistot, luonnonsuojelualueet ja vesistöjen saaret.
Kirjallisuutta

Käyhkö, Arttu: Metsätyökoneet Suomessa. Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-69-7.
Käyhkö, Arttu: Suuri Metsäkonekirja. Kustantaja Laaksonen, 2017. ISBN 978-952-5805-93-2.
Käyhkö, Arttu: Volvo metsäkoneet. Kustantaja Myllymäki, 2019. ISBN 978-952-69085-2-6.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsänhoitopalvelut (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsänhakkuuta Oregonissa vuoden 1905 tienoilla.
Suomen Vapaudenpatsas

| Suomen Vapaudenpatsas |
| --- | --- |

Nimi:  Suomen Vapaudenpatsas
Tekijä:  Yrjö Liipola ja Jussi Mäntynen
Valmistumisvuosi:  1938
Julkistettu:  9. heinäkuuta 1938
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Teostyyppi:  patsas ja muistomerkki
Materiaali:  pronssi (patsas)
Korkeus:  14 m
Sijainti:  Vaasan kauppatori
Koordinaatit:  63°05′46.2″N, 021°36′56.0″E
Suomen Vapaudenpatsas on Yrjö Liipolan ja Jussi Mäntysen suunnittelema, vuonna 1938 paljastettu monumentaalinen veistoskokonaisuus, joka sijaitsee Vaasan kauppatorilla. Teoksen korkeus jalustoineen on 14 metriä ja jalustan päällä olevan osan korkeus on kuusi metriä. Pronssiveistos painaa 3,6 tonnia.
Monumentin osat

Kokonaisuus koostuu tummasta graniitista tehdyn jalustan lisäksi viidestä mustaan graniittiin veistetystä reliefistä ja leijonasta, sekä pääryhmästä, joka on valettu tummaan pronssiin.
Monumentin osat > Sivureliefit

Torilta katsottuna jalustan oikealla sivulla Alatorin puolella on kaksi reliefiä. Vasemmanpuoleinen on Työ, jossa on mies, jonka oikeassa kädessä on viljalyhde ja vasemmassa sirppi. Oikealla on Tulevaisuus, jossa on kuvattu äiti ja kaksi lasta. Ylätorin puolella olevissa reliefeissä on Laki, jossa on  kuvattu mies käsissään miekka ja kilpi, sekä Uskonto, jossa on nainen, joka on kääntänyt kasvonsa kohti kirkkoa.
Jalustan takasivun reliefissä on kuvattu marsalkka Mannerheim puettuna pitkäviittaiseen sotilastakkiin. Hänen oikeassa kädessään on kiikari. Mannerheimin takana marssii sotilaita ja hänen taustallaan on tykin lavetin pyörä. Sivureliefit veisti Yrjö Liipola.
Monumentin osat > Leijona

Jalustan etupuolella on Jussi Mäntysen veistämä tyylitelty Suomen Leijona, joka seisoo etujaloillaan maassa makaavan, poljetun lohikäärmeen päällä. Leijonan yläpuolella on versaalikirjaimin "ISÄNMAANSA VAPAUTTAJILLE / ÅT FÄDERNESLANDETS BEFRIARE / 1918". Tekstin yläpuolella on jalustaan veistetty Vapaudenristi.
Monumentin osat > Pääryhmä

Jalustan päällä on sotilasasuinen seisova mies, jonka oikea käsi on koholla. Kädessä on sotilaslakki, jossa on kuusikokardi. Miehen vasen käsi puristaa kivääriä. Miehen suu on avoin. Hänen takanaan on istuva mies, joka pitelee vasemmalla kädellään rintaansa. Hän on kääntänyt kasvonsa ylös oikealle.
Kuvat osista

Työ
Tulevaisuus
Mannerheim
Laki
Uskonto
Suomen Leijona
Pääosa
Syntyvaiheet > Patsastoimikunta

Suomen Vapaudenpatsaan ajatus syntyi sisällissodan aikana Seinäjoella. Ylipäällikkö Mannerheim nimitti ajatusta toteuttamaan kolmihenkisen komitean, jossa oli mukana adjutantti Akseli Gallen-Kallela.
Patsaan valmisteluun nimettiin toimikunta kesällä 1918, jossa oli mukana myös Vaasan tärkeitä liike- ja virkamiehiä. Toimikunnan puheenjohtajina toimivat vaasalaiset kauppaneuvos Erik Ollonqvist 1918-1939 ja konsuli Erik Hartman vuosina 1930-1935, sekä vuorineuvos Gösta Serlachius Mäntässä vuodesta 1935. Varoja kerättiin koko maasta. Pääosa rahoista tuli kuitenkin Pohjanmaalta ja Vaasasta. Hanke edistyi hitaasti, koska sen päämäärästä oli erimielisyyksiä ja rahoituksessa ongelmia. Patsas maksoi 1 352 000 markkaa. Vaasan kaupunki maksoi jalustan ja juhlatilaisuuden.
Syntyvaiheet > Vapauden temppeli

Toukokuussa 1922 toimikunta katsasti Vaasassa sopivia paikkoja muistomerkille ja esitti sopivimpana sijoituspaikkana Hietalahden huvilan kenttää vanhan merenrantapuiston keskellä. Albert Gebhardin luonnostelema idea Vapauden temppelistä ei toteutunut Hietalahteen. Karl Hedman toteutti temppelisuunnitelman vuonna 1930 valmistuneessa uudessa Pohjanmaan museossa. Hän suunnitteli siihen Vapaussodan muistohallin, johon valittiin 10 vapaussodan sankaria, esimerkiksi Mannerheim, Oskari Peltokangas ja Hannes Ignatius. Heidän rintakuvansa on nostettu korkeille mahonkipylväille.
Syntyvaiheet > Uusia sijoituspaikkoja

Tammikuussa 1930 toimikunta kokoontui Akseli Gallen-Kallelan kotona. Gallen-Kallela ehdotti rakennettavaksi rakennusta, johon voitaisiin kerätä itsenäisyystaisteluun liittyviä muistoja. Toimikunnan muut jäsenet pitivät ajatusta kauniina, mutta huomasivat että ainakin Vaasassa toivottiin itsenäisyystaistelun muistoksi ”rakennustaiteellista tai kuvanveistoksellista ratkaisua torille”. Näin Hietalahden huvilan puistosta patsaan sijoituspaikkana luovuttiin ja patsaan sijoituspaikaksi ehdotettiin Kirkkopuistikon itäistä reunaa Kaupungintaloa vastapäätä. Tämä paikka todettiin kuitenkin liian ahtaaksi. Tämän jälkeen patsaan sijoituspaikaksi valittiin Kauppatori vuonna 1936.
Syntyvaiheet > Veistoskilpailu

Vuonna 1935 julistettuun valtakunnalliseen veistoskilpailuun osallistui 42 ehdotusta. Alkuperäinen voittanut ehdotus oli nimeltään Pohjan poika rynnistää, jossa miekalla iskuun valmistautunut nuorukainen puolustaa haavoittunutta toveriaan.
Valmistus > Graniittiosat

Yrjö Liipola aloitti veistoksen tekemisen Lallukan ateljeessaan Helsingissä alkuvuodesta 1936. Pääryhmän
suuren korkeuden vuoksi ei työtä voitu tehdä loppuun Lallukassa, joten Liipola alkoi rakennuttaa itselleen Kauniaisiin taloa, johon suunniteltiin veistosateljee. Rakennustöiden aikana Lallukassa valmistui pääryhmästä neljänneskokoinen pienoismalli, sekä kahden sivureliefin ja jalustaleijonan mallit. Sitten reliefit ja leijona suurennettiin lopulliseen kokoonsa saveen. Yli kaksi metriä korkealle leijonalle rakennettiin puusta runko, ja päälle pingoitetun rautalankaverkon varaan muotoiltiin pienoismallin mukainen ylväsasentoinen eläin.
Savimallin päälle valettiin kipsikerros, jonka jähmetyttyä kaivettiin savi pois sisältä. Muodostuneeseen muottiin valettiin kipsimassa ja se vahvistettiin raudoilla ja säkkikankaalla. Kun muotti oli hakattu pois, tuloksena oli savimallia vastaava kipsivalos. Jalustaleijonan ja kahden korkokuvan kipsimallit lähettiin Hämeenlinnaan, jossa eduskuntatalon kivityöt tehnyt Heinäsen kiviveistämö veisti ne graniittiin.
Savimallin muovailutyössä avustajina olivat muun muassa vaasalainen taiteilija Lauri Hyppönen ja kuvanveistäjä Jussi Vikainen Turusta.
Valmistus > Pääryhmä

Kilpailuluonnoksen perusteella tehtiin pääryhmän figuureille rungot raudoista ja lyijyputkista. Näiden päälle muovailtiin mallia käyttäen miehet ensin alastomiksi. Näin vältyttiin anatomisilta virheiltä. Vaatteiden käsittelyssä Liipola jätti pois pienet ja epäveistokselliset rypyt ja otti mukaan vain suurimmat, tärkeimmät ja plastisesti kauneimmat poimut ja laskokset. Liipola otti muotoilussa huomioon myös katseluperspektiivin venyttäen esimerkiksi seisovan miehen yläruumista ja ylimmäistä kättä ja teki hahmojen päät ja ylimmäiset osat jykevimmiksi. Kasvojen piirteitä selvennettiin ja jyrkennettiin.
Lokakuussa 1936 Liipolan Matti Visannin suunnittelema talo Kauniaisissa oli valmis. Sen ateljeeosan ovet olivat viisi metriä korkeat ja korkeutta työhuoneella oli seitsemän metriä. Patsaalle tehtiin pyörivä jalusta, joten sitä saattoi työn kestäessä kääntää valaistuksen ja tarkastelun mukaan. Tukirungon vahvin osa oli viiden tuuman teräsputki. Patsas suurennettiin pienoismallista käyttäen apuna suurennuskonetta eli pantografia, joka oli tuolloin ainoa Suomessa. Kone nopeutti suurennustyötä kymmenkertaisesti verrattuna aikaisempiin menetelmiin.
Patsastoimikunta vieraili maaliskuussa 1937 Liipolan ateljeessa ja oli tyytyväinen tulokseen. Sen jälkeen työ valettiin kipsiin, joka paloiteltiin pronssivalun edellyttämiin osiin. Veistos siirrettiin lopulliseen materiaaliin Virtasen valimossa Helsingissä. Lopuksi valmistettiin luonnosasteella ovat kaksi sivureliefiä ja Mannerheim-kohokuva.
Paljastustilaisuus

Suomen Vapaudenpatsas paljastettiin 9. heinäkuuta 1938. Paljastustilaisuuteen osallistuivat muun muassa tasavallan presidentti Kyösti Kallio ja sotamarsalkka Mannerheim sekä sisällissodan aikaisen Svinhufvudin hallituksen elossa olleet jäsenet. Joidenkin arvioiden mukaan Kauppatorille oli kerääntynyt yli 10 000 henkeä.
Juhlatilaisuuden kustansi Vaasan kaupunki.
Vapaudenpatsaan paljastus 9. heinäkuuta 1938.
Tauno Metsänkylä

Tauno Metsänkylä (s. 1941) on suomalainen matemaatikko ja Turun yliopiston matematiikan emeritusprofessori. Hän on perehtynyt erityisesti lukuteoriaan ja algebraan. Lisäksi hän on kirjoittanut suuren määrän luentomonisteita ja toiminut asiantuntijana mm. Simon Singhin kirjoittaman Fermat'n viimeinen teoreema -teoksen suomennoksessa.
Elämä ja akateeminen ura

Tauno Metsänkylä kirjoitti ylioppilaaksi Turun Normaalilyseosta vuonna 1960. Lukion jälkeen hän aloitti opinnot yliopistossa. Metsänkylä väitteli filosofian tohtoriksi matematiikan alalta Helsingin yliopistossa vuonna 1967. Väitöskirjan ohjasi Kustaa Inkeri. Valmistumisen jälkeen Metsänkylä työskenteli erilaisissa opetus- ja tutkimustehtävissä suomalaisissa yliopistoissa. Jyväskylän yliopistossa hän toimi matematiikan apulaisprofessorina 1970–1971. Sittemmin hän oli Turun yliopiston vakinainen matematiikan professori.
Julkaisuja > Tieteelliset artikkelit

Tauno Metsänkylä on julkaissut muun muassa seuraavat tieteelliset artikkelit:
Catalan's Conjecture: another old Diophantine problem solved. Bull. Amer. Math. Soc. 41, no. 1 (2004), 43–57.
Catalan's equation with a quadratic exponent. C. R. Math. Rep. Acad. Sci. Canada 23, no. 1 (2001), 28–32.
Tauno Metsänkylä, J. Buhler, R. Crandall, R. Ernvall, A. Shokrollahi: Irregular primes and cyclotomic invariants to 12 million. J. Symb. Comput. 31 (2001), 89–96.
On the parity of the class numbers of real abelian fields. Acta Math. Inform. Univ. Ostraviensis 6 (1998), 159–166.
Some divisibility results for the cyclotomic class number. Tatra Mt. Math. Publ. 11 (1997), 59–68.
Tauno Metsänkylä & R. Ernvall: On the p-divisibility of Fermat quotients. Math. Comp. 66 (1997), 1353–1365.
An application of the p-adic class number formula. Manuscr. Math. 93:4 (1997), 481–498.
Letter to the editor. J. Number Theory 64:1 (1997), 162–163.
Note on the zeros of p-adic L-functions. Contemporary Math. 174, American Math. Society (1994), 61–64.
Tauno Metsänkylä & R. Ernvall: Computation of the zeros of p-adic L-functions, II. Math. Comp. 62 (1994), 391–406.
Julkaisuja > Oppimateriaali

Metsänkylä on laatinut runsaasti oppimateriaalia (luentomonisteita) matematiikan opetukseen yliopistossa:
Tauno Metsänkylä & Marjatta Näätänen: Algebra. Limes ry., Helsinki, 2. painos 2005.
Algebra (syventävä kurssi). Turun yliopisto, matematiikan laitos, n:s painos, 2004.
Algebralliset luvut. TY matem. laitos, 3. painos, 2005.
Algebran peruskurssi. TY matem. laitos, n:s painos, 2004.
Elliptiset käyrät. TY matem. laitos, 2. painos, 2002.
Lineaarialgebra. TY matem. laitos, n:s painos, 2004.
Matriisilaskenta. TY matem. laitos, 4. painos, 2004.
p-Adiset luvut. TY matem. laitos, 4. painos, 2003.
Ryhmäteoria. TY matem. laitos, 4. painos, 2003.
Aiheesta muualla

Tauno Metsänkylän henkilökohtainen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsänkylän tieteellisiä julkaisuja ResearchGate-palvelussa. (englanniksi)
Mathematics Genealogy Project: Tauno Metsänkylä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project
Matias Häkkinen

Matias Häkkinen (s. 9. joulukuuta 1981 Helsinki) on suomalainen cembalisti ja kapellimestari. Hän on Taideyliopiston Sibelius-Akatemian taideopettaja vanhan musiikin aineryhmässä ja Ensemble Nylandian ja BarokkiKuopio-festivaalin taiteellinen johtaja. Lisäksi hän toimii vapaan taiteilijan ominaisuudessa kapellimestarina, solistina ja taiteellisissa suunnittelutehtävissä useissa ammattiorkestereissa ja organisaatioissa.
Vuonna 2011 Häkkinen päätti opintonsa musiikin maisterin tutkintoon. Matkan varrella hän opiskeli pianon- ja cembalonsoittoa muun muassa Anssi Mattilan, Menno van Delftin, Seppo  Saloviuksen, Joonas Pohjosen, Ana Mafalda Castron ja Annamari Pölhön johdolla Sibelius-Akatemiassa, Stadiassa, sekä Amsterdamissa ja Portossa. Opintojaan hän on täydentänyt mm. Gustav Leonhardtin, Ton  Koopmanin, Laurence Dreyfusin, Pierre Hantaïn, Bob van Asperenin, Huguette Dreyfusin ja Andrew Lawrence-Kingin mestarikursseilla. Tällä hetkellä hän opiskelee Sibelius-Akatemian DocMus-tohtorikoulussa taiteellisesti suuntautuneeksi musiikin tohtoriksi aiheenaan historialliset viritysvallankumoukset ja viritysfilosofian käsite.
Suomen puolustusvoimat
Tehtävät ja toimivaltuudet

Puolustusvoimista säädetään puolustusvoimista annetussa laissa (551/2007), joka astui voimaan 1. tammikuuta 2008 korvaten aiemman, 1970-luvulta peräisin olevan samannimisen lain. Uuden lain mukaan ja siihen 1. heinäkuuta 2017 tehdyn muutoksen jälkeen puolustusvoimien tehtäviä ovat
Suomen sotilaallinen puolustaminen, johon kuuluvat: a) maa-alueen, vesialueen ja ilmatilan valvominen sekä alueellisen koskemattomuuden turvaaminen; b) kansan elinmahdollisuuksien, perusoikeuksien ja valtiojohdon toimintavapauden turvaaminen sekä laillisen yhteiskuntajärjestyksen puolustaminen; c) sotilaskoulutuksen antaminen ja vapaaehtoisen maanpuolustuskoulutuksen ohjaaminen sekä maanpuolustustahdon edistäminen;
muiden viranomaisten tukeminen, johon kuuluvat: a) virka-apu yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitämiseksi, terrorismirikosten estämiseksi ja keskeyttämiseksi sekä muuksi yhteiskunnan turvaamiseksi; b) pelastustoimintaan osallistuminen antamalla käytettäväksi pelastustoimintaan tarvittavaa kalustoa, henkilöstöä ja asiantuntijapalveluja;
osallistuminen Euroopan union toiminnasta tehdyn sopimuksen 222 artiklaan tai Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 42 artiklan 7 kohtaan perustuvaan apuun, aluevalvontayhteistyöhön tai muuhun kansainvälisen avun antamiseen ja kansainväliseen toimintaan;
osallistuminen kansainväliseen sotilaalliseen kriisinhallintaan ja sotilastehtäviin muussa kansainvälisessä kriisinhallinnassa.
Puolustusvoimien tärkein toimivaltuus on valtuutus käyttää sotilaallista voimaa. Lakiteksti muotoilee tämän tehtävän seuraavasti:
Tehtäviensä toteuttamiseksi puolustusvoimilla on myös muita toimivaltuuksia, joista on säädetty suuressa määrässä erityislakeja. Tärkeimmät toimivaltuussäädökset ovat aluevalvontalaissa ja sotilaskurinpidosta ja rikostorjunnasta puolustusvoimissa annetussa laissa (255/2014). Edellinen laki antaa puolustusvoimille oikeuden valvoa ilma- sekä vesirajoja ja ottaa kiinni tarvittaessa rajaa loukkaavat alukset ja henkilöt. Se mahdollistaa myös tiettyjen salaisten kohteiden suojaamisen. Sotilaskurinpidosta ja rikostorjunnasta annettu laki puolestaan antaa puolustusvoimille oikeuden tutkia itse asevelvollisten ja ammattisotilaiden tekemät sotilasrikokset, minkä jälkeen syyllisiä voidaan rangaista joko kurinpito- tai tuomioistuinmenettelyssä.
Sodan aikana tai poikkeusoloissa tasavallan presidentti voi asetuksellaan antaa puolustusvoimille lisätoimivaltuuksia siten, miten puolustustilalaissa on säädetty. Vastaavasti valtioneuvosto voi yhteistoiminnassa presidentin kanssa poikkeusoloissa antaa puolustusvoimille lisätoimivaltuuksia siten, miten on valmiuslaissa säädetty.
Organisaatio ja puolustushaarat

Vuoden 2015 alusta puolustusvoimien rauhan ajan organisaatio koostuu pääesikunnasta ja sen alaisesta viidestä laitoksesta, maa-, meri- ja ilmavoimista sekä Maanpuolustuskorkeakoulusta. Pääesikunnan alaiset laitokset ovat puolustusvoimien johtamisjärjestelmäkeskus, puolustusvoimien palvelukeskus, puolustusvoimien tiedustelulaitos, puolustusvoimien tutkimuslaitos ja puolustusvoimien logistiikkalaitos.
Maavoimat muodostaa pääosan puolustusvoimien sodanajan vahvuudesta. Maavoimiin kuuluu jalkaväki-, tykistö-, ilmatorjunta-, pioneeri-, viesti-, huolto- ja erikoisjoukkoja. Maavoimien rungon muodostaa jalkaväki.
Ilmavoimat koostuu viidestä joukko-osastosta: Lapin, Karjalan ja Satakunnan lennostosta, ilmasotakoulusta ja esikunnasta.
Merivoimat puolustaa Suomea kolmen päätehtävänsä avulla: merialueiden valvonta ja alueloukkauksien torjuminen, meriyhteyksien turvaaminen sekä merellisten hyökkäysten torjunta.