stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustavo Munúa
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Gustavo Munúan tilastot BDFutbol-sivustolla
Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Carini |
2 Méndez |
3 Lembo |
4 Montero |
5 García |
6 Rodríguez |
7 Guigou |
8 Varela |
9 Silva |
10 O'Neill |
11 Magallanes |
12 Munúa |
13 Abreu |
14 Sorondo |
15 Olivera |
16 Romero |
17 Regueiro |
18 Morales |
19 Bizera |
20 Recoba |
21 Forlán |
22 de los Santos |
23 Elduayen |
valmentaja Púa
Munkkikurki

| Munkkikurki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Kurjet Gruidae
Suku::  Kurjet Grus
Laji::  monacha
Kaksiosainen nimi
 Grus monacha  Temminck, 1835 
Katso myös
   Munkkikurki Wikispeciesissä   Munkkikurki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Munkkikurki (Grus monacha) on Itä-Aasiassa elävä kurkilintu. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Hokkaidosta ja Koreasta vuonna 1835.
Koko ja ulkonäkö

Munkkikurjen ruumiinpituus on 100 senttiä ja paino noin 3,75 kiloa. Se on suunnilleen tavallisen kurjen kokoinen. Koiraat ovat hieman naaraita suurempia, mutta muutoin sukupuolet ovat jokseenkin samannäköiset. Ruumis on pääosin liuskeenharmaa. Pyrstö ja osa siipisulista ovat mustat. Pää ja kaulan yläosa ovat valkoiset. Laji voi näyttää kaukaa katsottuna miltei mustalta. Siipien ollessa lepoasennossa pitkät kiharaiset olkasulat roikkuvat takaruumiin yli. Silmien väritys vaihtelee pähkinänoranssista oranssinruskeaan. Jalat ovat miltei mustat. Aikuisilla linnuilla on punainen, lähes kalju päälaki, josta sojottaa muutamia mustia haivenia. Nuorten päälaki on ensimmäisen elinvuoden ajan musta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Munkkikurjen levinneisyys käsittää Venäjän kaakkoisosan ja Kiinan pohjoisosan. Sen uskotaan pesivän myös Mongolian pohjoisosissa. Maailman populaatio on kooltaan noin 11 500 yksilöä. Munkkikurki on muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Japanin eteläosissa ja vähäisessä määrin myös Etelä-Koreassa ja Kiinan keski- ja itäosissa. Yli 80 % maailman munkkikurjista talvehtii Izumin ruokinta-asemalla Kyūshūn saarella.
Munkkikurjet pesivät ja ruokailevat Kaakkois-Venäjän ja Kiinan taigalla sijaitsevilla rahkasammalsoilla, metsäisillä kosteikoilla ja vuoristolaaksoissa. Pesintäkauden ulkopuolella ne liikkuvat Etelä-Siperian ja Koillis-Mongolian alavilla, avoimilla kosteikoilla, luonnollisilla ruohotasangoilla ja pelloilla. Talvella ne elävät kosteikoilla, marskimailla, rannikon vuorovesialueilla ja maatalousalueilla.
Elintavat > Ravinto

Munkkikurki on kaikkiruokainen. Sen ravintoa ovat vesikasvit, marjat, juuret, versot, maavarret, silmut, ruohot, hyönteiset, sammakkoeläimet ja muut pikkueläimet. Korean ja Japanin ruokinta-asemilla kurjille tarjotaan riisiä, vehnää ja muuta viljaa.
Elintavat > Lisääntyminen

Munkkikurjet palaavat pesimäalueilleen pareittain tai pieninä parvina huhti-toukokuussa. Lajin pesä on hankala löytää. Munat ovat oliivinvihreät ja tummemmat kuin muilla kurkilajeilla. Molemmat vanhemmat hautovat munia. Haudonta-aika kestää 27–30 päivää. Koiras puolustaa pesää aina silloin kun se ei itse ole hautomassa. Poikasista tulee lentokykyisiä noin 75 päivän jälkeen. Munkkikurkiperhe jättää pesintäalueen elokuussa. Laji voi joillakin alueilla risteytyä tavallisen kurjen kanssa.
Luettelo Hirvensalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Hirvensalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Hirvensalmen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Desanttien uhrin muistomerkki lähde? | Töyryläntien jatkona olevan metsäautotien kääntöpaikalta noin 150 m etelälounaaseen (metsäaukon laidassa) |  | 61.5997°N, 26.7497°E |  |  |   |  |
| Jääkärimuistomerkki (Emil Väisänen, Jääkärivääpeli) | Hirvensalmen kirkon hautausmaa, Kirkkotie 6 | Hirvensalmen kirkonkylä | 61.64°N, 26.7798°E |  | 2006 |  |  |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Hirvensalmen kirkon kirkkomaa, Kirkkotie 6 | Hirvensalmen kirkonkylä | 61.6407°N, 26.7801°E |  | 1977 |  |  |
| Pauli Tantun syntymäkodin muistolaatta (Mannerheim-ristin ritari n:o 180) | Hämeenmäentien ja Lampuulahdentien risteys |  | 61.654°N, 26.6054°E |  | 2017 |  |  |
| Vakaumuksensa puolesta menehtyneiden muistomerkki (Punaisten muistomerkki) | Hirvensalmen uusi hautausmaa, Pöyrynkangas; Hirvesalmentie 310 | Hirvensalmen kirkonkylä | 61.6588°N, 26.7634°E |  |  |  |  |
| Päämajan pioneeriosaston muistolaatta | Hirvensalmen kotiseutumuseon / käsityöaseman ulkoseinä, Junnankuja 25 | Hirvensalmen kirkonkylä | 61.6435°N, 26.7773°E |  | 1989 |  |  |
| Talvisotaan lähteneiden muistomerkki | Syväsmäen Seurapirtin piha, Syväsmäentie 82 | Syväsmäki | 61.6553°N, 26.9594°E |  | 1992 |  |  |
| Sankarimuistomerkki | Hirvensalmen kirkon sankarihautausmaa, Kirkkotie | Hirvensalmen kirkonkylä | 61.6402°N, 26.7795°E | Savikurki, ViljoViljo Savikurki | 1959 |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki, samalla aiemman kirkon paikan muistomerkki | Hirvensalmen kirkon sankarihautausmaa, Kirkkotie |  | 61.64°N, 26.7794°E | Kulvik, GöstaGösta Kulvik | 1921 |   |  |
Musta Hevonen (olut)

Mustan Hevosen alkuperäinen etiketti.
Musta Hevonen on suomalaisen Sinebrychoffin panimoyhtiön olutmerkki, jota on ollut saatavana neljänä eri ajanjaksona, aina hieman erilaisena tuotekonseptina.
Alun perin Musta Hevonen oli vaalea lager, joka pysyi markkinoilla kymmenisen vuotta alkaen vuodesta 1972. Vuosina 1997–2000 se oli merkkinä tummalle hanaoluelle, joka löytyi parinsadan olutravintolan valikoimista. Olutasiantuntijoiden hyvistä arvioista huolimatta hanke jäi lyhytaikaiseksi. Vuonna 2003 Musta Hevonen oli jonkin aikaa niin sanottu halpaolutmerkki, joka oli saatavana vain K-kaupoista. Neljännen kerran Musta Hevonen tuotiin markkinoille vuoden 2012 tammikuussa, nyt muita suomalaisia keskioluita vähemmän alkoholia (4,0 %) sisältävänä, alumiinitölkkeihin pakattuna tummana ja vaaleana lagerina.
Historiaa

Mustaa Hevosta alettiin panna Sinebrychoffin juuri itselleen ostamassa Porin oluttehtaassa 1972. Saman yrityksen Koff oli tuolloin keskioluiden markkinajohtaja, mutta oluiden menekki oli vuoden 1969 alusta voimaan tulleen keskiolutlain myötä voimakkaassa kasvussa, ja Sinebrychoff pyrki lisäämään markkinaosuuttaan tuomalla saataville uuden olutmerkin.
Muita lagereita vaaleamman Mustan Hevosen kehitti Porin Oluen panimomestari Georg Orlow. Sitä varten kehitettiin oma vaaleampi mallas, joka kuivattiin matalammassa lämpötilassa.
Mustan Hevosen nimen ja alkuperäisen graafisen ilmeen suunnitteli mainosgraafikko Pekka Nissinen Turkama & Kumppanit -mainostoimistossa. Uuden oluen nimi herätti aluksi kummastusta ja hilpeyttä, ja sen etiketin väritys oli täysin poikkeava olutpakkausten tiukasta perinteestä, jossa ainoat sallitut värit olivat kulta, punainen, vihreä ja sininen. Mustan Hevosen etiketti oli šakkimaisen mustavalkoinen, lisänä hieman kultaa.
Suosioon noussutta Mustaa Hevosta valmistettiin Porin panimon lisäksi myös Sinebrychoffin silloisella Hietalahden panimolla Helsingissä.
1970-luvun lopulla Mustaa Hevosta myytiin sini-oranssissa tölkissä, jonka kuvituksena käytettiin tv-sarjan Mustaa oritta muistuttavaa lämminverihevosta. Suosio kuitenkin hiipui, ja Musta Hevonen katosi ensimmäisen kerran markkinoilta 1970- ja 1980-lukujen vaihteen tienoilla.
Munkkihylje

| Munkkihylje |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Munkkihylkeet Monachus
Laji::  monachus
Kaksiosainen nimi
 Monachus monachus  (Hermann, 1779) 
Katso myös
   Munkkihylje Wikispeciesissä   Munkkihylje Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Munkkihylje (Monachus monachus) on Välimerellä ja sen ympäristössä elävä uhanalainen hyljelaji. Se on yksi alkeellisista munkkihylkeistä.
Koko ja ulkonäkö

Munkkihylje on 2,5–3-metrinen ja jopa 300 kilon painoinen. Naaraat ovat koiraita suurempia. Väri vaihtelee alueittain hieman. Selkä on yleensä tummanharmaa tai ruskehtava. Toisinaan rinnasta alavatsalle ulottuu suuri valkeankellertävä alue. Poikanen on musta. Aikuisen karva on korkeintaan 5 senttiä pitkä. Takaevät ovat myös karvaiset.
Levinneisyys

Munkkihylje elää vain laikuttaisesti Välimerellä ja Afrikan luoteisrannikolla. Sen yksilöt ovat keskittyneet kolmeen populaatioon. Itäisellä Välimerellä tärkeimmät asuinalueet ovat Joonian- ja Egeanmeren saarilla sekä Kreikan, Turkin ja Kyproksen rannikoilla. Mustastamerestä munkkihylkeen uskotaan kadonneen vuonna 1997, mutta Marmaranmeressä elää vielä joitakin yksilöitä. Afrikan rannikolla lajia tavataan vain Ras Nouadhiboun niemimaalla ja Madeiran saaristossa.
Munkkihyljettä tavattiin aiemmin huomattavasti laajemmalla alueella. Sen levinneisyysaleusiin kuuluivat koko Välimeri, Mustameri, Kanariansaaret, Madeira ja Azorit sekä Afrikan luoteisrannikko ja Pyreneiden niemimaan Atlanttin puoleinen rannikko.
Munkkihylje  suosii rauhallisia rannikkovesiä.
Elintavat

Munkkihylje liikkuu vaihtelevan kokoisissa ryhmissä. Se oleskelee mieluiten alueilla, joissa on kallioluolia. Se myös viihtyy rauhallisilla rannoilla. Munkkihylje saalistaa yleensä pimeällä, jolloin se etsii nukkuvia eläimiä. Ruokalistalle kuuluu pääjalkaisia ja kaloja. Munkkihylje lisääntyy kesällä. Ne parittelevat vedessä, mutta poikasen ne synnyttävät johonkin suojaisaan paikkaan kuten kallioluolaan. Poikanen pystyy uimaan parin viikon ikäisenä ja emo vieroittaa poikasen 6–8-viikkoisena. Tämän jälkeen poikanen pysyy emon seurassa pari vuotta, mikä on hylkeelle paljon. Sukukypsyyden poikanen saavuttaa 3–4-vuotiaana. Hylje voi elää 30-vuotiaaksi.
Uhat

Munkkihylje on vaarantunut laji, ja sen kanta on alle tuhat yksilöä. Määrä on kuitenkin ollut 1990-luvulla käynnistettyjen suojelutoimien ansiosta nousussa. Sitä ennen laji oli vähentynyt huomattavasti huippuajoista. Suurin syy vähenemiseen on liiallinen häirintä rakentamisen ja muun ihmistoiminnan takia. Kalastajat pitävät hyljettä uhkana elinkeinolleen, koska se repii verkkoja ja syö niistä kaloja. Usein munkkihylkeet myös hukkuvat verkkoihin. Hylkeen tilannetta ovat pahentaneet turismi, saastuminen ja kalakantojen heikentyminen. Turismin lisääntyminen estää usein naaraiden lekottelun rannalla, eikä niiden elimistössä siksi muodostu riittävästi sikiölle välttämätöntä D-vitamiinialähde?. Munkkihylkeitä on pyritty suojelemaan rauhoittamalla rantoja ja perustamalla suojelualueita. Kreikan saaristoon on perustettu niitä varten suojelualue, jolla ne voivat rauhassa lisääntyä.
Aiheesta muualla

ITIS: Monachus monachus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Monachus monachus:  Wikidata: Q208549  Wikispecies: Monachus monachus  ADW: Monachus_monachus  ARKive: monachus-monachus  BOLD: 28490  CoL: 43ZLW  CMS: monachus-monachus  ECOS: 8079  EPPO: MWNAMO  EUNIS: 1455  Fauna Europaea: 305345  Fauna Europaea (new): efd49986-8655-49a3-80e1-062ec2187008  GBIF: 2434779  iNaturalist: 41716  IRMNG: 11027557  ITIS: 180659  IUCN: 13653  MDD: 1005920  MSW: 14001051  NBN: NHMSYS0000376963  NCBI: 248254  NOAA: mediterranean-monk-seal  Observation.org: 80618  OBIS: 137081  Open Tree of Life: 759722  Paleobiology Database: 80789  Paleobiology Database: 80789  SeaLifeBase: 69569  Species+: 10844  WoRMS: 137081 
Phoca monachus:  Wikidata: Q106448106  CoL: 4GK5M  EUNIS: 9626  GBIF: 8763974  ITIS: 1133168  WoRMS: 1393233
Musta pyramidi

| Musta pyramidi |
| --- | --- |

Sijainti:  Dahshur, Egypti
Valmistumisvuosi:  n. 1820 eaa.
Rakennuttaja:  Amenemhet III
Runkomateriaali:  tiili
Julkisivumateriaali:  kalkkikivi
Alkuperäinen korkeus:  78 m
Leveys:  195 m
Musta pyramidi on Egyptin 12. dynastian faarao Amenemhet III noin 1820 eaa. rakennuttama pyramidi Dahshurissa. Nimensä pyramidi on saanut Niilin mudasta valmistettujen, ilmakuivattujen tiiliensä tummasta väristä. Pyramidi oli 78 metriä korkea ja 195 metriä leveä, ja se oli aikoinaan keskivaltakunnan suurin rakennus. Se rakennettiin kuitenkin maalle, joka ei kyennyt kannattelemaan sitä, joten työt jätettiin kesken. Jo pystytetty graniittisarkofagi jäi tyhjäksi, ja faarao rakensi uuden pyramidin Hawaraan. Rakennus menetti aikojen kuluessa suojaavan kalkkikivipinnoituksensa ja alkoi raunioitua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musta pyramidi Wikimedia Commonsissa
Mustajänis

| Mustajänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät  Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet  Lagomorpha
Heimo::  Jänikset  Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  insularis
Kaksiosainen nimi
 Lepus insularis  W. Bryant, 1891 

Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustajänis (Lepus insularis) on keskikokoinen jänislaji. Se painaa noin 2,5 kg. Se on yläpuolelta kiiltävän musta, kyljistään tumman harmaanruskea ja vatsapuolelta tummanruskea. Mustajänistä tavataan vain Isla Espíritu Santo- ja Isla Partida -saarilta Kalifornianlahdella. Se muistuttaa paljon mantereella elävää mustahäntäjänistä, mutta kallon rakenteen perusteella on päätetty sen olevan eri laji.
Mustajänisten asuinsaarella ei ole ihmisiä eikä sellaisia petoja jotka söisivät mustajäniksiä. Kissafretti voisi ottaa pienen jäniksen, mutta ne näyttävät keskittyvän jyrsijöiden saalistukseen.
Mustakorvenkallio

Mustakorvenkallio on loivarinteinen kallio Nuuksion järviylängöllä Pohjois-Espoossa. Se kohoaa 114,2 metriä merenpinnan yläpuolelle ja on siten Espoon korkein kohta.  Mustakorvenkallio sijaitsee noin 200 metriä Saarijärven rannasta lounaaseen. Saarijärven pinta on noin 40 metriä Mustakorvenkalliota alempana.
Mustakorvenkallio on mäntyvaltaista graniitti- ja granodioriittikalliota. Se kuuluu Mustakallio–Sudenrotko-kallioalueeseen. Kallion laella on kolmiomittaustornin jäänteitä.
Muinaisen Egyptin uskonto

Imentet ja Ra maalauksessa Nefertarin haudassa
Muinaisen Egyptin uskontoa harjoitettiin Egyptissä kolmentuhannen vuoden ajan esidynastiselta ajalta ajanlaskun ensimmäisille vuosisadoille saakka.
Uskonto oli Egyptissä kokonaisvaltaista ja laaja-alaista. Siihen sisältyivät muun muassa jumalten kultit, mytologia, ihmisten hurskaus, yhteydenpito kuolleiden kanssa ja suhtautuminen tuonpuoleiseen, divinaatio, oraakkelit sekä taikuuden harjoittaminen.
Muinaisen Egyptin uskonto muotoutui valtion synnyn aikana noin 3000 eaa. Uskonto säilytti koko olemassaolonsa ajan luonteensa ja tyylinsä, vaikka sen painotukset muuttuivatkin ja uusia uskonnon harjoittamisen tapoja syntyi.
Faarao

Egyptiläisille kuningas (faarao) oli ihmiskunnan ja jumalten välissä. Hän oli osa jumalten maailmaa, hän oli jumalten ilmentymä, ja hän rakennutti maan päälle suuria monumentteja omaa kuolemanjälkeistä elämäänsä varten. Kuninkaan ensisijainen nimi, Horus-nimi, julisti hänen olevan pääjumala Horuksen ilmentymä. Toinen kuninkaan epiteetti oli ”Ra’n (auringonjumalan) poika” sekä ”Täydellinen Jumala”.
Faaraon rooli ihmisten ja jumalien välissä oli oleellinen maailmaa ylläpitävän tasapainon säilyttämisessä. Faaraon velvollisuutena oli rakennuttaa temppeleitä ja varmistaa, että niissä palvottaville jumalille annettiin uhrilahjoja. Vastineeksi jumalat antaisivat egyptiläisille siunauksiaan: sotamenestystä, hyviä satoja ja terveyttä.
Jumaluudet

Egyptiläisillä oli satoja jumaluuksia, niin jumalia kuin jumalattariakin, joita tuli ja meni aikojen kuluessa. Jumalat eivät olleet kaikkivaltiaita tai kaikkitietäviä, mutta heidän valtansa oli  paljon suurempi kuin ihmisten, ja he pystyivät vaikuttamaan ihmisiin eri tavoin ja olivat lähes kuolemattomia. Useimmat jumalat olivat hyväntahtoisia, mutta heitä täytyi silti lepytellä ja rohkaista asuttamaan kulttikuvansa, jotta heitä voitaisiin palvoa.
Egyptiläiset uskoivat jumaluuksiensa elävän melko samankaltaista elämään kuin ihmisetkin elivät. Egyptiläisten tärkeimpiä jumaluuksia olivat auringonjumala Ra sekä kuolleiden ja manalan jumala Osiris ja hänen puolisonsa Isis. Jumaluuksien lisäksi egyptiläisillä oli monia vähäisempiä olentoja, kuten demoneja, jotka kuvattiin usein groteskissa muodossa.
Useimmat jumalat olivat tärkeiden asioiden henkilöitymiä, kuten Ra Auringon ja Hathor naisten. Kaikilla pääjumalilla oli luojajumalien piirteitä, ja muitakin päällekkäisyyksiä oli runsaasti. Jumaluuksia oli lisäksi muun muassa maailmankaikkeudelle, tuonpuoleiselle, synnytykselle, viljalle, jopa juopumukselle. Jumaluuksiin liittyneillä myyteillä selitettiin tuntemattomia asioita, kuten yön pimeyttä tai sairauden syytä.
Useimmat jumalat yhdistettiin johonkin tiettyyn eläimeen, joka oli hänen ilmentymänsä. Miespuolisten jumalten tärkeimmät ilmentymät olivat haukka ja härkeä, jumalattarien lehmä, kobra, korppikotka ja naarasleijona. Joillakin jumaluuksilla oli useita ilmentymiä, kuten Thotilla iibislintu ja paviaani. Monella jumaluudella oli vain ihmisen hahmo. Eläinhahmoiset jumalat kuvattiin usein ihmisen ruumiilla ja eläimen päällä. Kuningas kuvattiin joskus päinvastoin sfinksinä, jolla oli ihmisen pää ja leijonan ruumis.
Monella jumaluudella oli oma kruununsa, josta hänet voi tunnistaa.
Kultit ja temppelit

Egyptissä oli useita kulttikeskuksia, joilla oli omat temppelinsä, papistonsa ja jumaluutensa. Esimerkiksi aurinkojumala Ra’n kultti oli Heliopoliksessa, Ptahin, Sekhmetin ja Nefertumin Memfisissä, Amonin Thebassa sekä Osiriksen, Isisin ja Horuksen Abydosissa. Aluksi kaikki jumaluudet olivat paikallisia, mutta maan eri osien välisten yhteyksien parannuttua monen jumaluuden palvonta levisi toisiinkin keskuksiin. Joskus paikallisesta jumaluudessa tuli koko maassa tärkeä siksi, koska kuningashuone oli kotoisin samasta kaupungista. Joskus kaksi jumaluutta yhdistettiin poliittisista syistä, kuten pääkaupunki Theban suojelijajumala Amonin yhdistäminen Heliopolisin keskuksessa palvotun aurinkojumalan kanssa Amun-Ra’ksi. 18. dynastian faarao Akhenaten pyrki korvaamaan kaikki jumaluudet Atonilla, mahdollisesti Amonin papiston vallan vähentämiseksi, mutta se jäi lyhytaikaiseksi muutokseksi.
Jumalan kotina ja kultin uhripaikkana oli kulttitemppeli. Aavikon reunoille kivestä rakennetut temppelit saattoivat olla valtavia ja hyvin kauniisti koristeltuja. Niistä tunnetuimpia ovat Karnakin temppeli ja Luxorin temppeli.
Egyptiläisten kultit keskittyivät päivittäiseen jumalankuvan hoitamiseen ja palvontaan pyhäkössä. Pyhäkkö avattiin aamulla, jumalankuva puhdistettiin, sitä tervehdittiin ja ylistettiin, ja se puettiin ja ruokittiin. Päivän aikana papit toimittivat erilaisia palveluksia, ja jumalankuva palautettiin pyhäkköönsä yöksi. Sen lisäksi vuoden aikana oli useita juhlia, joissa jumalankuva kiikutettiin tavallisten ihmisten ilmoille ja vierailulle toisiin temppeleihin. Juhlissa esitettiin myös myyttisiä kertomuksia. Jumalankuvakultin tarkoituksena oli säilyttää ihmisten ja jumaluuksien välinen vastavuoroisuus sekä lepyttää jumalat, jotta he pysyisivät jumalkuvissaan.
Pappeudesta tuli vuosisatojen kuluessa Egyptissä yhä tärkeämpää. Papit olivat yleensä miehiä, mutta esimerkiksi jumalatar Hathorin pappeina oli naisia, ja naisilla oli Uudessa valtakunnassa rooli musiikillisissa kulttiesityksissä. Kulttipaikan papeista ylin oli ylipappi, jolla oli ehkä jopa yksinoikeus seistä pyhäkössä jumalankuvan edessä.
Mytologia

Egyptiläisiltä tunnetaan vain harvoja kertovia uskonnollisia myyttejä, joskaan tämä ei välttämättä tarkoita, että ne olivat egyptiläisillä harvinaisia. Egyptiläisten myytit kertovat esimerkiksi aurinkojumalasta, Horuksen lapsuudesta ja Osiriksesta.
Uskonnollisia käsityksiä > Kaaos ja järjestys

Egyptiläiset näkivät ihmisten maailman olevan kaaoksen ympäröimä. He näkivät kuninkaansa tehtävän olevan jumalien pitäminen suopeina, jotta he pitäisivät yllä järjestystä ja estäisivät maan vajoamisen kaaokseen. Tämän synkkyyden vastapainona egyptiläiset esittivät tyyliltään säännönmukaisessa monumentaalitaiteessaan kuninkaansa ja jumalten olevan pysyvässä harmonian ja vastavuoroisuuden tilassa.
Uskonnollisia käsityksiä > Maailman synty

Egyptiläiset uskoivat luojajumalan luoneen maailman kaaoksesta, ja että kaikki olennot luojajumalaa itseään lukuun ottamatta kuolisivat aikojen lopussa. Aurinkojumala vanheni ja joutui syntymään uudelleen päivittäin. Kaaosta jouduttiin torjumaan jatkuvasti, ja tärkein rooli tässä oli kuninkaalla. Suurin uhka koettiin vuoden vaihtuessa tai kuninkaan kuollessa.
Uskonnollisia käsityksiä > Maat

Keskeinen käsite egyptiläisille oli maat, ’järjestys’, jonka ylläpito oli kuninkaan tehtävä. Maatiin kuului vastavuoroisuus, oikeus, totuus ja kohtuus. Maat henkilöityi jumalattareen, jolla oli oma kulttinsa. Maat oli mukana myös kuolemassa, kun vainajan sydän punnittiin hänen matkallaan manalaan.
Uskonnollisia käsityksiä > Suhde kuolemaan

Egyptiläisten uskonto tunnetaan erityisesti suhteestaan kuolemaan ja kuolemanjälkeiseen elämään. Hautajaisjärjestelyjen tavoitteena oli varmistaa turvallinen ja menestyksekäs matka tuonpuoleiseen. Egyptiläiset uskoivat elämänsä jatkuvan tuonpuoleisessa entiseen tapaan mutta aiempaa vauraampana.
Egyptiläiset ylimykset muumioitiin, jotta ruumis pysyisi ehjänä tuonpuoleista elämää varten. Egyptiläiset käyttivät valtavasti resursseja merkittävien henkilöiden hautoihin, ja täyttivät ne  arvokkailla tavaroilla. Eräinä aikoina faaraoille rakennettiin korkeita pyramideja. Haudat täytettiin kirjoituksilla, joissa vainajaa opastettiin kuolemanjälkeisessä elämässään. Kuolleet saivat vaikealle matkalleen oppaakseen Kuolleiden kirjan. Siinä kerrotaan muun muassa tärkeästä sydämen punnitsemisesta, jossa vainajan kohtalo päätettiin Osiriksen edessä.
Jotkut ihmiset nostettiin kuolemansa jälkeen jumaluuksiksi. Faaraoiden lisäksi tämän kunnian sai esimerkiksi suurvisiiri Imhotep.
Uskonnollisia käsityksiä > Sielut

Egyptiläisillä ja heidän jumalillaan oli kolme ”aspektia” tai ”sielua” – ka, ba ja akh. Ka oli ihmisen elintärkeä olemus, joka siirtyi sukupolvelta toiselle, ba antoi vapauden liikkua ja ottaa erilaisia hahmoja etenkin seuraavassa maailmassa, ja akh oli ihmisen muuntunut hahmo seuraavassa maailmassa. Myös vainajan nimeä ja varjoa kuului muistaa ja suojella kuoleman jälkeen.