stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Homeomorfismi
Kirjallisuutta

Jalava, Väinö: Moderni analyysi I.  (Opintomoniste 15)  Tampere:  TTKK, 1976.  ISBN 951-720-223-7
Anselm Hollo

| Anselm Hollo |
| --- | --- |
 Anselm Hollo vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1934 Helsinki
Kuollut: 29. tammikuuta 2013 (78 vuotta) Boulder, Colorado, Yhdysvallat
Ammatti:  runoilija, kääntäjä
Kirjailija
Esikoisteos:  Sateiden välillä (1956)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anselm Hollo noin vuonna 2004
Paavo Anselm Aleksis Hollo (12. huhtikuuta 1934 Helsinki – 29. tammikuuta 2013 Boulder, Colorado, Yhdysvallat) oli suomalaissyntyinen runoilija ja kääntäjä. Hän asui 1960-luvun lopulta lähtien pysyvästi Yhdysvalloissa, missä hänet tunnettiin taiteilijanimellä Anselm Paul Alexis Hollo.
Ura

Hollon vanhemmat olivat Helsingin yliopiston professori, esseisti ja kääntäjä J. A. Hollo (1885–1967) ja Riiassa syntynyt musiikinopettaja ja kääntäjä Iris Walden.
Hollo muutti vuonna 1952 ulkomaille, ensin Saksaan ja Itävaltaan ja vuonna 1958 Englantiin, missä hän työskenteli Lontoossa BBC:n maailmanpalvelun suomenkielisellä osastolla. Hänen tehtävänään oli kirjoittaa radiodraamoja yhdessä Matti Rossin kanssa. Musiikin näihin esityksiin sävelsi Erkki Toivanen. Vuonna 1963 ilmestyi Hollon, Pentti Saarikosken ja Matti Rossin suomentamana osia Allen Ginsbergin kokoelmasta Howl and Other Poems teoksessa Kuolema van Goghin korvalle. Hollo suomensi myös John Lennonin teokset John Lennon panee omiaan (1964) ja Hispanialainen jakovainaa (1966).
Hollo saavutti runoilijana mainetta Lontoon underground-piireissä. Vuonna 1965 hän esiintyi International Poetry Incarnation -tapahtumassa, ja samana vuonna Indica Bookshopin ensimmäinen asiakas, Paul McCartney, osti muiden muassa Hollon teoksen And It’s A Song päivää ennen kirjakaupan virallisia avajaisia. Vuonna 1966 Hollo esiintyi Lahden kansainvälisessä kirjailijakokouksessa. Hänen toinen esiintymisensä Suomessa oli Helsingin juhlaviikoilla vuonna 1997.
Hollo muutti vuonna 1967 pysyvästi Yhdysvaltoihin. Hän opetti luovaa kirjoittamista muun muassa Buffalon yliopistossa, Iowan yliopistossa, Coloradon yliopistossa ja vuodesta 1989 lähtien Naropa-instituutissa. Hän asui viime vuosinaan Coloradon Boulderissa vaimonsa taiteilija Jane Dalrymple-Hollon kanssa.
Hollo käänsi suomalaisten nykykirjailijoiden tuotantoa, kuten Paavo Haavikon, Pentti Saarikosken, Mirkka Rekolan, Lauri Otonkosken, Antti Tuurin ja Rosa Liksomin. Hollo julkaisi 35 runoteosta. Hänen runoutensa sai vahvoja vaikutteita amerikkalaisilta beat-runoilijoilta.
Teokset

Sateiden välillä, runoja. Otava 1956
& (And) what else is new: A small pamphlet. New voice, Chatham, Kent 1963
Jazz poems. Vista Books, London 1963
Loverman, with a drawing by René Magritte. Dead Language, New York 1963
Poems: We just wanted to tell you. Writers forum, London 1963 (yhdessä David Ballin kanssa)
History. Drawings by Ken Lansdowne & Gregory Corso. Matrix Press, London 1964
Trobar: löytää, runoja. Otava 1964
& (And) it is a song: Poems. Migrant Press, Birmingham 1965
Faces & forms. Ambit, London 1965
Here we go. The Stranger’s press, London 1965
Word from the north: New poetry from Finland. Edited, translated and introduction by Anselm Hollo. Blackburn, London 1965
The claim. Goliard Press, London 1966
The going-on poem. Writers forum, London 1966
The minicab war: The gotla word. Interview with minicab driver and cabbie. Bormann. Eliot. Betjeman. Barker. Russell. Macmillan. Matrix Press, London 1966
Poems/Runoja. Suomentaneet Pekka Virtanen ja Anselm Hollo. Otava 1967
The coherences: Poems. Trigram, London 1968
The man in the treetop hat. Kuvat Barry Hall. Turret Books, London 1968
Maya: Works 1959–1969. Cape Gollard Press, London 1970
Alembic. Trigram Press, London 1972
Some worlds. The Elisabeth Press, New Rochelle 1974
Heavy jars. Toothpaste Press, West Branch, Iowa 1977
Sojourner microcosms: New & selected poems 1959–1977. With a foreword by Robert Creeley & an afterword by Edward Dorn. Blue Wind Press, Berkeley, California 1977
Finite continued. Blue Wind Press, Berkeley, California 1980
With ruth in mind. Station Hill, Barrytown, New York 1980
No complaints: Poems. Toothpaste Press, West Branch, Iowa 1983
Pick up the house: New & selected poems. Coffee House, Minneapolis 1986
Outlying districts: Poems. Coffee House, Minneapolis 1990
High beam. Pyramid Atlantic, Riverdale, Maryland 1991
Space Baltic: The science fiction poems, 1962-1987. Ocean View Books, Mountain View, California 1991
Blue ceiling. Tansy Press, Lawrence, Kansas 1992
West is left on the map. Tekijät Anselm Hollo ja Jane Dalrymple-Hollo. Dead Metaphor Press, Boulder, Colorado 1993
Corvus. Minneapolis: Coffee House Press 1995 (suom. Kai Nieminen, WSOY 2002)
AHOE: And How On Earth. Erie CO: Smokeproof Press 1997
AHOE 2: Johnny Cash Writes a Letter to Santa Claus. Writers Forum: London 1998
CAWS & CAUSERIES: Around Poetry and Poets. La Alameda Press/University of New Mexico Press
Notes on the Possibilities and Attractions of Existence: Selected Poems 1965–2000. 2000
Avaruudessa. Anselm Hollon runoja vuosilta 1960–2012. Valikoinut ja suomentanut Hannu Ylilehto. Helsinki: Rosebud 2022 ISBN 978-952-7313-61-9
Palkinnot

New York State Creative Artists' Public Service Award 1976
National Endowment for the Arts (NEA) Poet's Fellowship 1979
P.E.N./American-Scandinavian Foundation Award for Poetry in Translation 1981
American-Scandinavian Foundation Award for Poetry in Translation 1989
Fund for Poetry Awards for Contributions to Contemporary Poetry 1989, 1991
Gertrude Stein Award in Innovative American Poetry 1995-1996
Harold Morton Landon Translation Award 2004
Kirjallisuutta

Ekholm, Kai: Beatnik planeettamatkalla: Anselm Hollon elämä ja runot.  Helsinki:  Rosebud, 2022.  ISBN 978-952-7313-60-2
Aiheesta muualla

Ekholm, Kai: Anselm Hollo – kirjailija joka kieltäytyi unohdukselta. Agricolan Tietosanomat 14.1.2022.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Sten Holm

Sten Alfred Holm
Sten Alfred Holm (22. tammikuuta 1887 Pietarsaari – 2. kesäkuuta 1932 Kanada) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja tehtaanjohtaja. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Johan Alfred Holm ja Maria Lovisa Påhlsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1910 Toini Sofia Elisabet Holmströmin kanssa.
Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua. Hän teki vuonna 1908 opintomatkan Turkkiin tutkiakseen paikallista tupakanviljelyä.
Jääkäriaktivisti

Hän toimi tupakkatehtailijana ollessaan jääkäriliikkeen värvärinä värväten miehiä jääkäripataljoonaan. Hän teki Pietarsaaren Uumajan etapin järjestämiseksi tiedustelumatkoja Holmöhön ja Uumajaan kesällä 1915 ja järjesti tämän etapin toiminnan syksyllä samana vuonna. Hänen urotyökseen laskettakoon tapaus, jossa hän vapautti Pietarsaaren poliisivankilasta jääkärietappimies Johannes Sandvikin ja joutui sen jälkeen pakenemaan Ruotsiin, mistä hän jatkoi matkaansa Saksaan.
Jääkäriaika

Saksassa hän liittyi vapaaehtoisena sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Hän sai Misse-joen taisteluiden ansiosta 2. lk. rautaristin toisena suomalaisena pataljoonassa heti gruppenführer Waseniuksen jälkeen Hän oli komennettuna etappitehtäviin Suomeen 18. elokuuta 1916 – 5. marraskuuta 1916 välisen ajan. Hän osallistui vuonna 1917 järjestetyille moottoripyöräkursseille Libaussa.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen luutnanttina 7. helmikuuta 1918 ja saapui 3. maaliskuuta 1918 aselastia seuranneen komennuskunnan mukana höyrylaiva S/S Virgolla Vaasaan. Hänet sijoitettiin Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi aluksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1918 alkaen 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Näsilinnassa, Tampereella ja Kuokkalassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi myöhemmin muuttui Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 21. syyskuuta 1918 ja siirtyi Ab J. A. Holm Oy:n palvelukseen tupakkatehtaan johtajaksi, missä toimessa oli vuodet 1918–1926. Johtajan työnsä ohella hän toimi Pietarsaaren suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. elokuuta 1918 – 15. maaliskuuta 1920 ja esikunnan jäsenenä vuosina 1920–1926. Hän matkusti vuonna 1928 Kanadaan, missä kuoli 2. kesäkuuta 1932. Hänen tuhkansa siirrettiin myöhemmin Suomeen Pietarsaaren hautausmaahan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Gruppenführer 28. lokakuuta 1917  Luutnantti 7. helmikuuta 1928 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  |
Hilfsgruppenführer Sten Holmin Rautaristin kunniaksi järjestetty tilaisuus, jonka olivat järjestäneet hänelle pioneerikomppanian upseerit. Kuvassa vasemmalta luutnantti Mellis, tuntematon, luutnantti Jacobsen, kapteeni Just, hilfsgruppenführer Sten Holm, luutnantti Basse, tuntematon ja luutnantti Claussen.
Johan Holm (jääkäri)

Johan Arne Holm (16. lokakuuta 1894 Tampere – 18. elokuuta 1973) oli suomalainen jääkärivänrikki.
Perhe ja koulutus

Holmin vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Oskar Hemming Holm ja Lydia Olivia Ahlstedt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Alma Alexandra Bomin kanssa. Holm kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Tämä tamperelainen puutarhuri liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoona 3. komppaniaan 4. elokuuta 1917.
Suomen sisällissota

Holm saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianvääpeliksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Holm palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin pian sodan päättymisen jälkeen Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Hän toimi rykmentissä 5. komppanian vääpelinä, josta hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Rykmentissä hänet sijoitettiin aluksi komppanianvääpeliksi 2:een ja 15. tammikuuta 1919 alkaen 3. komppaniaan. Helmikuun 15. 1920 hänet siirrettiin Helsingin komennuskomppaniaan puolustusministeriöön komennetun joukkueen johtajaksi ja edelleen määrättiin 1. toukokuuta 1925 alkaen komppanian vääpeliksi ja 1. toukokuuta 1928 alkaen puolustusministeriön kirjapainon johtajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Talvisodan aikana Holm toimi edelleen kirjapainon johtajana puolustusministeriössä, josta hänet komennettiin Sotatalousosaston esikuntaan jatkosodan puhjettua. Hänet siirrettiin vielä ennen sotien loppumista Helsingin Varuskuntapataljoonaan, josta hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi järjestysmieheksi Helsingin kaupungin liikennelaitokselle, missä hän palveli vuoteen 1948 saakka. Hänet haudattiin Vantaalle.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Hopearuusukkeet

| Hopearuusukkeet |
| --- | --- |
 Meksikonhopearuusuke (Dudleya brittonii)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Hopearuusukkeet Dudleya  Britton & Rose
Katso myös
   Hopearuusukkeet Wikispeciesissä   Hopearuusukkeet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopearuusukkeet (Dudleya) on maksaruohokasveihin kuuluva mehikasvisuku, jossa on 40 lajia. Niitä esiintyy Yhdysvaltojen etelä- ja lounaisosissa sekä Meksikon pohjois- ja luoteisosissa. Hopearuusukkeet ovat tyvestä lehtiruusukkeellisia monivuotisia sukkulenttikasveja. Niiden kukat ovat putkimaisia, kellon- tai tähdenmuotoisia, keltaisia, valkoisia tai punaisia. Joitain hopearuusukelajeja viljellään huonekasvina.
Lajeja

Dudleya brittonii – meksikonhopearuusuke
Dudleya stolonifera – rönsyhopearuusuke
Dudleya traskiae – santabarbaranhopearuusuke – Kasvaa luonnossa vain Kaliforniassa Santa Barbaran saarella.
Dudleya farinosa – jauhohopearuusuke
Dudleya caespitosa.
Dudleya farinosa.
Dudleya palmeri.
Santabarbaranhopearuusuke.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Dudleya
Suomen Lajitietokeskus: Hopearuusukkeet – Dudleya
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q138291  Wikispecies: Dudleya  BOLD: 423052  CoL: 48MW  EoL: 38024  EPPO: 1DUDG  FNA: 111029  FoC: 111029  GBIF: 2985872  GRIN: 4026  iNaturalist: 51891  IPNI: 297170-2  IRMNG: 1039287  ITIS: 195811  NCBI: 23003  Open Tree of Life: 437858  PLANTS: DUDLE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:297170-2  Tropicos: 40036253  WFO: wfo-4000012706
Honkajoki (Tuntematon sotilas)

Aarne Honkajoki on hahmo Väinö Linnan kirjassa Tuntematon sotilas. Hän on sotamies, joka on ottanut itselleen humoristin roolin ja laukoo satiirisia kommentteja näennäisesti vakavaa ja totista esittäen. Honkajoki pilkkaa Suomen armeijaa ja sodankäyntiä, mutta on silti tunnollinen sotilas. Hahmo muistetaan parhaiten jousipyssyn mukana kantamisesta sodan keskellä.
Hahmon kuvaus

Aarne Honkajoki on kolmenkymmenen vuoden ikäinen täydennysmies, joka ilmoittautuu loppukesällä 1942 palvelukseen luutnantti Koskelan joukkueeseen. Hän kertoo olevansa kotoisin Lauttakylästä ja palvelleensa aikaisemmin 50. jalkaväkirykmentissä, mutta haavoittuneensa ja joutuneensa sotasairaalaan. Honkajoki kertoo myös viettäneensä kiertelevää elämää ja "harjoittaneensa metsätaloutta" eli keränneensä käpyjä, mutta olevansa "oikeastaan tiedemies", joka yrittää kehitellä ikiliikkujaa parista puupalikasta. Muutoin romaanin kertoja ei paljasta hänen taustoistaan mitään, mutta iästä päätellen Honkajoki on ollut myös talvisodassa. Kertoja on ajoittanut Honkajoen saapumisen asemasodan yksitoikkoisimpaan vaiheeseen, jolloin Koskelan joukkue on asemissa Syvärin eteläpuolella. Yhdessä Honkajoen kanssa joukkueeseen liittyy vain 20-vuotias sotamies Jukka Hauhia, joka kaatuu jo seuraavana päivänä.
Honkajoki on sivistyssävyisellä kirjakielipuheellaan  omaksunut eräänlaisen pellen roolin  saadakseen omansa ja tovereidensa ajan kulumaan pitkästyttävässä asemasodassa. Jo ilmoittautuessaan palvelukseen hänellä on olallaan ”kaaripyssy”, jonka mukanaoloa hän perustelee näin:
»Huomioonottaen nopean kehityksen aseistuksen ja teknillisten varusteiden osalta nykyään käytävässä suursodassa, katson maanpuolustuksen kannalta tarpeelliseksi siirtyä uusiin aseisiin.»
Upseerit, pois lukien Koskela, kokevat Honkajoen puhetyylin irvailevan armeijan ylimmän johdon näkemyksiä, ja Honkajoki ajautuu konfliktiin luutnantti Lammion kanssa, koska tämä olettaa miehen kylvävän tappiomielialaa, vaikka todellisuudessa vaikutus on päinvastainen ja pikemminkin piristää joukkueen mielialaa. Lammion puhutteluun johtaa Honkajoen eräässä korsussa lukeman "iltarukouksen" päätöslause:
»Ja lopuksi yhdessä ja erikseen: varjele noita Suomen herroja, etteivät ne toista kertaa löisi päätänsä Karjalan mäntyyn. Aamen.»
Taistelijana Honkajoki kuitenkin enimmäkseen täyttää tehtävänsä, vaikkakin ehtii eräässä vaiheessa lähteä rintamakarkurien matkaan. Eksyttyään muista karkureista hän kuitenkin palaa takaisin ilmoittaen olleensa "majoitustiedusteluissa takanapäin". Kirjailija vihjaisee, että vänrikki Jalovaara tulisi esittämään hänelle korpraalinarvoa saman taistelun johdosta, jossa Vanhala sai toisen natsansa.
Perääntymisvaiheen alkaessa Honkajoki pakkaa puusta veistämänsä ikiliikkujan osat reppuunsa:
»Tämä saattaisi johtaa heidät oikeille jäljille. Kenties he ovat jo yhtä lähellä ratkaisua kuin minäkin.»
Sodan päättyessä Honkajoki antaa puupalikat Vanhalalle nuotioon heitettäväksi, koska hän on "kadottanut johtoajatuksen", mikä voidaan ymmärtää tarpeettomaksi käyneen pelleroolin jättämisenä, kun sotakin on viimein ohi. Viimeinen vilaus pellenroolista on se, kun hän tähän liittyvässä repliikissään puhuu ensiksi "puskaryssästä", mutta korjaa sitten termiksi "pensasneuvostoliittolainen".
Analyysia hahmosta

Honkajoen pellerooli kumpuaa samoista lähtökohdista kuin korsuarkkitehtuuri; sen synnyttivät asemasotavaiheen aiheuttama pitkästyminen ja motivaation hiipuminen. Näissä oloissa nousivat esiin tavalla tai toisella muista poikkeavat persoonat ja syntyi viihdytystoimintaa joukkojen omaan tarpeeseen. Honkajoen kaltaisia oli kulkenut jo ennen sotia viihdyttämässä metsätyömiehiä savotoilla ja hauska juttumies oli myös jatkosodan aikana tervetullut vieras rintamalla. Samalla tavoin Honkajoki kiertää romaanissa korsusta toiseen esittelemässä jousipyssyään ja ratkaisuvaiheessa olevaa ikiliikkujaansa.
Honkajoen hahmoon antoi vaikutteita eräs Väinö Linnan sota-aikana tapaama, hänen naapuritukikohdassaan Jalkaväkirykmentti 8:ssa palvellut kookas itäsuomalainen mies, joka huvitti itseään omalaatuisilla tempuillaan; hän muun muassa teki kaaripyssyn, johon tarkastuskäynnille tullut divisioonan aseupseeri suhtautui ainoastaan huvittuneesti. Miehellä oli usein yllään siviilimallinen nahkapusero ja jostakin hän oli saanut hankituksi myös venäläisen lakin. Toisin kuin Honkajoki, mies ei ollut luonut itselleen roolihahmoa, vaan hän teki ainoastaan silloin tällöin jonkin tempun, jota valmistellessaan hän oli saattanut nähdä paljonkin vaivaa. Kerran hän tekeytyi venäläiseksi sotavangiksi kulkien kädet pystyssä ja häntä seurasi kivääri kainalossa muuan hänen toverinsa, jonka hän oli pyytänyt juoneen mukaan. "Vanki" vastaili hänelle esitettyihin kysymyksiin tekovenäjäksi, jossa oli joitakin tunnistettavia sanoja. Normaalitilanteissa hän oli järkevän asiallinen ja reilu mies. Honkajoessa romaanin kertoja on luonut kokonaisen uuden ihmishahmon ja näyttää hänen kohdallaan miltei äärimmäisyyteen saakka sen suomalaisesta kansanelämästä tutun ilmiön, että humoristi ja hullun roolin ottanut saavat oikeuksia enemmän kuin muut. Honkajoen "iltarukouksen" viimeisen lauseen Linna merkitsi muistiin eräällä junamatkalla jatkosodan aikana ollessaan palaamassa kotilomalta rintamalle, kun samaan vaununosastoon sattunut, hänelle tuntematon sotamies luki itse sepittämänsä "rukouksen".
Lammion ja Honkajoen kohtaamisessa on Ilkka Malmbergin mukaan paljon samaa kuin Jaroslav Hašekin Kunnon sotamies Švejkissä: kuulusteltava harhautuu jatkuvasti lukemattomille sivupoluille ja vetää kuulustelijan mukaansa. Kuulustelun lopussa Lammio, jolle Honkajoki on aivan liian liukas ja älykäs, menettää tämän loputtoman jaarittelun vuoksi malttinsa ja komentaa tämän ulos. Toimittaja Pasi Heikuran mielestä Honkajoen pilanteolla puhetavoista, fraaseista ja kliseistä sekä kaikesta pönöttävästä ja tärkeilevästä on paljon yhteistä Ollin pakinoiden kanssa.
Honkajoki elokuvissa

Näyttelijä Tarmo Manni tulkitsee Honkajoen roolin Tuntemattoman sotilaan vuoden 1955 elokuvaversiossa. Haastattelussa, joka tehtiin Rauni Mollbergin ohjaaman vuoden 1985 elokuvaversion johdosta, Manni kertoi että pitkälti tuottaja T.J.Särkän tahdosta jätettiin Honkajoen ja Lammion välinen väittely pois valmiista elokuvasta. Mannin mukaan tästä seurasi, että hänen kommunistina pitämänsä Honkajoki jäi hahmona torsoksi. Ilkka Malmbergin mukaan Honkajoen repliikkejä on vaikea lukea romaanista ilman, että Tarmo Mannin ääni alkaa kuulua.
Rauni Mollbergin vuonna 1985 ohjaamassa uudemmassa filmatisoinnissa Honkajoen hahmoa näyttelee Timo Virkki ja Aku Louhimiehen versiossa vuodelta 2017 Juho Milonoff.
Horei-Ver

Horei-Ver (ven. Хорей-Ве́р) on taajama ja  Horei-Verin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnan eteläosissa Pohjois-Venäjällä.
Taajama sijaitsee Petšoran sivujoen Usan oikeanpuoleisen eli pohjoisen sivuhaaran Kolvajoen yläjuoksulla. Hieman alempana Kolvan varrella sijaitsee myös Horei-Verin maalaiskuntaan kuuluva öljyntuotantotaajama Harjaginski (eli Harjaga), joka on kuntakeskusta paremman, etelään Komin tasavallan Usinskiin johtavan maantien piirissä. Sen sijaan Horei-Veriin ei ole hyvää, ympärivuotisesti liikennöitävissä olevaa maantietä, joskin kärryteitä ja talviteitä käytetään jossain määrin. Puuttuvan tieyhteyden takia Nenetsian pääkaupunkiin Narjan-Mariin, joka on linnuntietä noin 215 kilometrin päässä, sujuu nopeiten pienkoneella (Antonov An-2 yhä käytössä) tai helikopterilla (esimerkiksi Mi-8) lentäen taajaman pohjoispuolella sijaitsevalta pienlentokentältä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Horei-Verin maalaiskunnassa asui yhteensä 739 ihmistä. Kunnan väestöstä noin puolet on nenetsejä. Taajamassa on muun muassa koulu, kulttuurikeskus ja sairaala.
Aiheesta muualla

Horei-Verin maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
Kolvajoen virtaamatietoja Horei-Veristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (russia-arcticnet.sr.unh.edu)
Robert Hooke

| Robert Hooke |
| --- | --- |
 Taiteilijan näkemys Hookesta. Yhtään varmasti Hookea esittävää muotokuvaa ei ole säilynyt.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1635 Freshwater, Wightsaari, Englanti
Kuollut: 3. maaliskuuta 1703 (67 vuotta) Lontoo, Englanti
Kansalaisuus:   Englanti
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Thomas Willis, Robert Boyle ja Christopher Wren
Oppilaat:  Edmond Halley
Tutkimusalue:  Mekaniikka, fysiikka, kemia, biologia, arkkitehtuuri, tähtitiede, maanmittaus, matematiikka ja materiaalitiede
Tunnetut työt:  Hooken laki
 Nimikirjoitus
Robert Hooken piirros kirpusta teoksessaan .
Robert Hooken mikroskooppi
Robert Hooke (18. heinäkuuta 1635 – 3. maaliskuuta 1703) oli englantilainen fyysikko ja monilahjainen tutkija. Hän oli yksi suurimmista 1600-luvun kokeellisista tieteilijöistä. Hänellä oli tärkeä osa luonnontieteellisessä vallankumouksessa.
Hooken työelämäaika jakautuu kolmeen jaksoon: tiedemieselämän taloudellisesti vaikeat varhaisvuodet, vuoden 1666 Lontoon palon jälkeiset työteliäät ja vakavaraiset vuodet sekä sairauksien ja ammatillisen 
kilpailun leimaamat myöhäiset vuodet.
Hooke työskenteli tai oli kirjeenvaihdossa aikansa tunnetumpien tutkijoiden kanssa, jotka edustivat monia tieteenaloja. Näihin kuuluivat Christiaan Huygens, Antoni van Leeuwenhoek, Christopher Wren, Robert Boyle ja Isaac Newton.
Saavutuksia

Hooke tunnetaan parhaiten kiinteiden aineiden kimmoisuutta koskevan Hooken lain keksijänä. Hän paransi myös kaukoputkea ja mikroskooppia sekä havaitsi mikroskoopillaan ensimmäisenä kasvien koostuvan soluista  Hän esitti myös valon etenevän poikittaisena aaltoliikkeenä, joskin tämä voitiin todistaa vasta 1800-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Hooke Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  Scientific illustrators  FID  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Ishirō Honda

Ishirō Honda
Ishirō Honda (jap. 本多猪四郎, 7. toukokuuta 1911, Yamagatan prefektuuri – 28. helmikuuta 1993) oli japanilainen elokuvaohjaaja.