stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hajajätevesiasetus
Aiheesta muualla

Suomen ympäristökeskuksen Hajajätevesisivusto
Suomen ympäristökeskuksen Puhdistamosivusto
Mesa 3D

| Mesa 3D |
| --- | --- |
Luoja:  Brian Paul
Kehityshistoria
Vakaa versio:  24.3.1 (4. joulukuuta 2024)
Kehitysversio:  24.3.0-rc2 (13. marraskuuta 2024)
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Lisenssi:  MIT-lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Mesa 3D (Mesa 3D Graphics Library, usein lyhyesti Mesa) on avoimen lähdekoodin ohjelmakirjasto, joka toteuttaa useita grafiikkarajapintoja kuten OpenGL, OpenCL ja Vulkan.
Kirjastoa kehitetään ja käytetään pääasiassa Linuxilla, mutta tukee myös muita alustoja kuten Haiku ja Windows.
Historia

Kehityksen aloitti Brian Paul joko vuonna 1992 tai 1993, jolloin hän kehitti Amigan ja X Window Systemin (Xlib) piirtorajapinnoilla toimivan ohjelmiston. Paul oli kehittänyt ohjelmistoa IRIS GL:llä ja innostui SGI:n julkaistua OpenGL:n. Marraskuussa 1994 hänellä oli lähes täydellinen toteutus OpenGL:lle ja sai SGI:ltä luvan julkaista työnsä. Paul julkaisi Mesa 1.0 -beetaversion comp.graphics-uutisryhmässä 3. helmikuuta 1995.
Tekniikat

Direct Rendering Infrastructure (DRI) on rajapinta, jolla Mesa voi käyttää laitteistoa grafiikkakiihdytykseen.
Gallium3D on joukko kirjastoja, joilla voidaan tehdä laitekohtaista tukea varten ajureita. Gallium LLVMpipe -ajuri on tarkoitettu ohjelmistopohjaiseen renderöintiin.
libdrm on Direct Rendering Manager -rajapinnan käyttöön tarkoitettu kirjasto, jota käytetään Mesan DRI-ajureista, X-ikkunoinnin ajureista sekä libva-kirjastosta. Kirjasto käyttää ioctl-rajapintaa ja toteuttaa kapselointitoiminnot jotta ytimen rajapinnat eivät ole suoraan esillä.
NIR on välikieli toisesta kielestä tai välikielestä kuten GLSL IR tai TGSI ajurille sopivaksi. NIR:in tarkoitus on tehokkuus optimoinneissa, paremman koodin tuottaminen ja olla riippumaton laitteistosta. NIR mahdollistaa koodin jakamisen ja uudelleen käyttämisen eri valmistajien ja rajapintojen välillä. Myös käännös SPIR-V:stä NIR-kieleen on mahdollinen.
Rusticl on Rust-kielellä toteutettu OpenCL-tuki. Aiempi on Clover, jonka poistamista on ehdotettu.
Zink on Gallium-ajuri, joka tuottaa Vulkan-komentoja: Zinkin avulla voi toteuttaa OpenGL:n Vulkanin päällä toimivana kerroksena.
Kehittäjät

Mesan kehittäjiin kuuluu sekä ammatikseen työskenteleviä että vapaaehtoisia henkilöitä. Kehityksen sponsoreihin kuuluvat muun muassa Valve Corporation, VMWare, Intel ja Red Hat.
Aiheesta muualla

Ajuriominaisuuksien luettelo visualisoituna (englanniksi)
Kanavanippu E

Kanavanippu E:llä tarkoitetaan Digitan rakentamaa viidettä digitaalista lähetysverkkoa, joka avattiin 1. syyskuuta 2007, kun Suomi siirtyi pelkästään digitaalisiin televisiolähetyksiin. Kanavanippu E on B:n ja C:n tavoin varattu toimiluvanvaraiseen käyttöön. Osa sen sisältämistä kanavista on maksullisia, ja niiden katseluun tarvitsee kortinlukijalla varustetun digisovittimen sekä maksu-tv-kortin. Kanavanippu C:n tavoin kanavanippu E:n kanavatarjonta vaihtelee alueittain. Kanavanipun välittää Digita, käyttäen DVB-T2-teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Syyskuun 2007 alussa kanavanippu E:n väestöpeitto oli noin 63 % ja lokakuun alussa noin 80 %. Keväällä 2008 nippu kattoi jo 95 % väestöstä.
Kanavanipun käynnistäminen myöhästyi hieman Lahden ja Päijät-Hämeen alueilla teknisistä syistä. Nippu käynnistyi näillä alueilla sunnuntaina 2. syyskuuta 2007.
Lupien haku

Digi-tv lupia kanavanippu E:hen haki kaiken kaikkiaan 21 eri yhtiötä, lupien hakuaika päättyi 2. toukokuuta 2006. Valtioneuvosto katsoi, että osalla ilmaiskanavan lupaa hakeneista ei ollut riittäviä edellytyksiä harjoittaa televisiotoimintaa.
Osa yrityksistä haki toimilupaa useammallekin kanavalle. Osa puolestaan haki entisen toimiluvan laajentamista. The Walt Disney Company sai toimiluvan lähettää päiväsaikaan lastenohjelmia olemassa olevassa kanavanippu C:ssä.
Lupien haku > Luettelo toimiluvan hakijoista

Toimiluvan saaneet yritykset on lihavoitu.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Arctecho  Blue Media  Citizen TV  C More Entertainment  Discovery Channel  Etelä-Pohjanmaan Viestintä  Euronews |  Eurosport  MTV Oy  MTV Networks Europe / Nickelodeon  National Geographic  NonStop Television  Q-TV Productions |  Sanoma Television Oy  The Walt Disney Company Limited  Turner Entertainment  TV5 Finland  Vaasan Läänin Puhelin  Viasat  Vizor |
Lähetysalueet

1.9.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta:

Espoo, Fiskars, Jyväskylä, Kruunupyy, Lahti, Lapua, Pernaja, Pyhävuori, Tampere, Turku ja Vaasa.
1.10.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään lisäksi seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta:

Anjalankoski, Eurajoki, Kuopio ja Oulu.
1.1.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää Tammelan, Haapaveden, Vuokatin, Mikkeli, Kolin ja Joutsenon päälähetinasemilta sekä Raahen, Puolangan ja Lieksan täytelähetinasemilta.
6.6.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää myös Ylitornion Ainiovaaran täytelähetinasemalta.
Kanavanipun kanavat

Televisiokanavat
MTV Sub HD
TV5 HD
Liv HD
Jim HD
Kutonen HD
TLC HD
Star Channel HD
MTV Ava HD
Hero HD
Frii HD
Alfa HD
Eveo HD
Iskuri.net HD
National Geographic HD
One Way TV HD
Kanavanipun kanavat > Entiset kanavat

Alfa-tv
Hero (siirtyi kanavanippuun C)
SVT World (siirtyi kanavanippuun A)
SuomiTV (siirtyi kanavanippuun A)
IskelmäTV Harju & Pöntinen
Nickelodeon (Nick Jr. tuli tilalle)
MTV Sub (siirtyi kanavanippuun A)
Liv (siirtyi kanavanippuun C)
Jim (siirtyi kanavanippuun C)
MT
Estradi
MTV Max
Joona Rantala

| Joona Rantala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. helmikuuta 1999 (ikä 25)
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  keskushyökkääjä / oikea laitahyökkääjä
Seura:  Nokian KrP
Pituus:  195cm
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
: Taiki, Classic, NST
Seurat
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 2015–2016 2016–2017 2017–2018 2018– | NST Zug United Classic Nokian KrP | 25 (21+5=26) | 25 (21+5=26) |
Maajoukkue
|  | Suomi | 16 (7+11) | 16 (7+11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16.9.2022.
Joona Rantala (s. 13. helmikuuta 1999) on suomalainen salibandypelaaja. Hän on edustanut Suomea nuorten ja aikuisten maajoukkueissa ja pelannut kaudesta 2015–2016 alkaen pääsarjatasolla. Hänen kasvattajaseuransa on Taipalsaaren Kisa, ja vuodesta 2018 hän on edustanut Nokian KrP:tä.
Rantala aloitti aikuisten pääsarjauransa lappeenrantalaisen NST:n joukkueessa kaudella 2015–2016 ja pelasi Salibandyliigassa avauskaudellaan 25 ottelua, joissa hän teki 21 maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Kauden 2016–2017 Rantala pelasi Sveitsin toisella sarjatasolla Zug Unitedissa, johon hänen Jarkko-isänsä pääsi valmentajaksi. Seuraavalla kaudella Joona Rantala pelasi jälleen Suomessa ja voitti Classicin joukkueessa Suomen-mestaruuden. Hän teki 24 ottelussa kahdeksan maalia ja sai seitsemän syöttöpistettä, ja yhdeksässä pudotuspelissä hän teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. Enemmän vastuuta hän sai nuorten SM-sarjassa, jossa hän myös voitti mestaruuden.
Rantala on edustanut kaudesta 2018–2019 alkaen Nokian KrP:tä. Hän keräsi kolmella ensimmäisellä kaudellaan runkosarjassa yli 60 tehopistettä kautta kohden ja teki kaudella 2019–2020 yli 40 maalia. Hän saavutti SM-pronssia kaudella 2020–2021 ja SM-hopeaa kaudella 2021–2022. Pronssikaudella Rantala teki pudotuspeleissä 16 maalia ja sai kuusi syöttöpistettä, ja hopeakaudella hänen tilastoihinsa kirjattiin 15 maalia ja kahdeksan syöttöpistettä.
Rantala voitti alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2017, ja hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Hän on pelannut Suomen miesten maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 16 maaottelua, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia ja saanut 11 syöttöpistettä.
León (Nicaragua)

| Léon |
| --- | --- |
 Ylösnousemuksen katedraali
 vaakuna
 Léon
 Koordinaatit: 12°26′0″N, 86°53′12″W 
Valtio:  Nicaragua
Lääni:  Léon
Korkeus:  86 m
Väkiluku (2005):  139 433
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
León (Santiago de los Caballeros de León) on kaupunki Nicaraguassa. Se on saman nimisen kunnan ja departementin pääkaupunki. Kaupungissa on noin 168 000 asukasta (arvio 2015). León sijaitsee Río Chiquiton varrella noin 15 km ylävirtaan Tyynenmeren rannikosta. Kaupunki on pitkään ollut maan intellektuellien keskus ja yliopisto sinne perustettiin jo 1813.
Leónin perusti alun perin Francisco Hernandez de Cordoba 1524 noin 30 km itään nykyisestä paikasta. Vuonna 1610 Momotombon tulivuoden purkauksen jälkeen se siirrettiin nykyiseen paikkaan. Vanhan kaupungin rauniot kaivettiin esiin 1960 ja niistä tuli UNESCOn maailmanperintökohde 2000.
Leónin suuri ylösnousemuksen katedraali (Basilica Catedral de la Asunción de León) rakennettiin 1706–1740 ja siihen lisättiin kaksi tornia 1746 ja 1779. Katedraali on maailmanperintökohde vuodesta 2011.
Kun Nicaragua erosi Keski-Amerikan yhdysvalloista 1839, Leónista tuli maan pääkaupunki. Muutamia vuosi pääkaupunki vaihteli Leónin ja Granadan välillä riippuen siitä olivatko vallassa Leónin liberaalit vai Granadan konservatiivit. Lopulta Managuasta tuli pysyvä pääkaupunki 1858.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta León (Nicaragua) Wikimedia Commonsissa
Portal Virtual de la Ciudad León (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Aatami Kuortti

Aatami Kuortti (15. joulukuuta 1903 Korkankylä, Kupanitsa, Inkerinmaa – 15. huhtikuuta 1997 Helsinki) oli inkerinsuomalainen pappi, joka pakeni 1930 Suomeen.
Kuortti teki koulun lopetettuaan aluksi puutarha- ja tehdastöitä. Hän toimi sitten Inkerin evankelis-luterilaisen kirkon palveluksessa ensin saarnaajana 1921–1927 ja pappistutkinnon suorittamisen jälkeen pappina Lempaalan seurakunnassa 1927–1930. Kuortti hoiti papin tehtäviä myös Vuolen ja Miikkulaisten seurakunnissa.
Koska Lempaala sijaitsi rajavyöhykkeellä Kuortti joutui hakemaan luvat liikkumiseen paikallisesta GPU:n toimistosta. GPU ehdotti, että Kuortti ryhtyisi vakoilemaan seurakuntalaisiaan, mutta hän kieltäytyi tästä ehdottomasti. Joulukuussa 1929 Kuortti sai kuulla olevansa vastavallankumouksellinen ja helmikuussa 1930 hänet tuomittiin ensin kuolemaan, mutta tuomio muutettiin sitten 10 vuoden pakkotyöleirivankeudeksi.
Kuortti joutui USLONin leirille Magrino-järven luo Karjalassa lähelle Vienanmerta, jossa oli jo ennestään vankina useita inkerinsuomalaisia. Leirin olosuhteet olivat kehnot; työ oli raskasta, vartijoina toimi entisiä rikollisia ja majoitusolot sekä ruoka olivat surkeita. Kuortti alkoi suunnitelma pakomatkaa 300 kilometrin päähän Suomeen. Hän onnistuikin pakenemaan kesällä 1930 leiriltä ja matkasi 12 päivän ajan jalan halki Vienan Karjalan ja pääsi lopulta Suomen rajan yli.
Kuortti toimi Suomessa opettajana ja pappina. Hän julkaisi myös useita kirjoja. Kuortti pääsi näkemään Inkerin kirkon uuden nousun 1990-luvun alussa. Kun Inkerin kirkon ensimmäisen oman työntekijäkurssin päätteeksi suomalainen Leino Hassinen vihki Inkerin seurakuntien palvelukseen diakoneja maaliskuussa 1990, pääsi Kuortti saarnaamaan vihkimisjumalanpalveluksessa.
Kuortti on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Teoksia

Pappina, pakkotyössä, pakolaisena : inkeriläisen papin kokemuksia Neuvosto-Venäjällä.   WSOY 1934, 2. painos 1935
Tapahtui Inkerissä.   Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1962, 2. painos 1966
Inkerin kirkon vaikeita vuosia. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Pieksämäki 1963
Kirkossa, keskitysleirissä, korvessa.   Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1964, 3. painos 1967, 4. painos 1989
Juhana, inkerinsuomalainen.    Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1966
Aloitettava alusta.   Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Joensuu 1972
Veljeni sotavangit : : rauhan toimissa sota-aikana.   SLEY-kirjat, Helsinki 1989, 2. painos 1990
Inkerin kirkon yö ja aamu, kirjoittajat Aatami Kuortti, Reijo Arkkila.   SLEY-kirjat, Helsinki 1990
Luettelo Uuraisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Uuraisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Uuraisten kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Keski-Suomen läänin keskipisteen muistomerkki | Uuraisten kunnantalon vieressä, Virastotie 4 |  | 62.5006°N, 25.4382°E |  |  |  |  |
| Kuukan kurki | Kiertoliittymä |  | 62.4969°N, 25.4419°E | Ohra-aho, JukkaJukka Ohra-aho | 2017 |  |  |
| Sankarimuistomerkki | Uuraisten kirkon sankarihautausmaa, Kirkkotie 1 |  | 62.5042°N, 25.4223°E | Mattila, NiiloNiilo Mattila | 1947 |  |  |
| Vapaussodassa valkoisten puolella taisteluissa kaatuneiden muistomerkki | Uuraisten kirkon kirkkotarha, Kirkkotie 1 |  | 62.5043°N, 25.423°E |  | 1924 |  |   |
Ruth Munck

Ruth Margareta Munck
Ruth Margareta Munck (12. elokuuta 1886 Lempäälä – 30. syyskuuta 1976) oli suomalainen vapaaherratar ja sairaanhoitaja, joka tunnetaan Jääkäripataljoona 27:n toisena suomalaisena sairaanhoitajana, Schwester Ruthina sekä myöhemmin suomalaisen SS-pataljoonan sairaaloissa toimineena yhdyshenkilönä. Munck sekä jääkäripataljoonan toinen sairaanhoitaja Saara Rampanen on myös merkitty jääkäriluetteloon.
Elina Virtanen pohtii väitöskirjassaan Schwester, lotta ja maanpetturi (Sigillum 2018) mahdollisuutta, että Munck oli natsien myötäilijä. Munck ei suostunut näkemään pahuutta natsi-Saksassa ja että hän kannatti natsi-Saksaa.
Perhetausta ja nuoruusaika

Aateliseen Munck-sukuun kuulunut Munck syntyi vapaaherra Carl Otto Alexander Munckin (1853–1927) ja hänen puolisonsa Natalia Ruinin (1859–1932) tyttärenä Lempäälässä Innilän kartanossa. Munck opiskeli Helsingin ruotsalaisessa yhteiskoulussa (8/9 luokkaa) ja kävi myös käsityökoulun Helsingissä. Ruotsin Motalassa hän suoritti talouskoulun vuosina 1903–1904. Vuonna 1908 hän aloitti Helsingissä sairaanhoitajakurssin, jolta 1910 valmistuttuaan toimi osastonhoitajana.
Jääkärien "Ruth-sisar"

Munck lähti vuoden 1915 lopulla Saksaan reittiä Riihimäki–Oulu–Tornio–Haaparanta–Tukholma. Hänellä oli jo tuolloin ilmeisen hyvät yhteydet jääkäriliikkeeseen, sillä Tukholmassa häntä oli vastassa liikkeen Tukholman-edustustoon kuulunut Almar Fabritius. Fabritiuksen välityksellä hän tapasi useita korkea-arvoisia jääkäriliikkeen ja aktivistien edustajia.
Munck saapui Berliiniin 6. tammikuuta 1916 ja työskenteli Berliinin yliopiston kirurgisessa klinikassa. Hänen ensimmäinen suoraan Jääkäripataljoona 27:ään liittyvä sijoituspaikkansa oli kenttäsairaala 55 Jelgavassa (Mitau), minne hän siirtyi lokakuussa 1916. Kesäkuussa 1917 oli vuorossa kenttäsairaala 404 Tukumsissa (Tukkum) ja elokuussa samana vuonna sotilassairaala 124 Liepājassa (Libau).. Hänestä käytettiin pataljoonan sotilaiden keskuudessa saksalaiseen tapaan nimitystä Schwester Ruth, 'sisar Ruth'.
Sisällissota

Munck saapui jääkärien pääjoukossa Vaasaan 25. helmikuuta 1918. Hän työskenteli Tampereen valloitukseen saakka  sairasjunassa, jota johti saksalainen tohtori Knape. Juna toimi Tampereen seudulla.
Tampereen valtauksen jälkeen Munck siirtyi Karjalankannakselle 2. jääkärirykmentin IV pataljoonan mukana. Siellä toiminutta kenttäsairaalaa johti tohtori von Hertzen. Sodan päätyttyä Munck palasi Helsinkiin..
Munck meni vuonna 1918 naimisiin jääkäripataljoona 27:n entisen komppanianpäällikön Eduard Ausfeldin kanssa, joka oli osallistunut myös vuoden 1918 sotaan Suomessa. Liitto päättyi eroon  1921.
Lottajohtaja Munck

Munck otti osaa muotoaan hakevan Lotta Svärd -järjestön toimintaan alusta alkaen. Vuosina 1924–1932 hän oli Helsingin piirin I paikallisosaston puheenjohtaja sekä vuoteen 1928 asti myös järjestön keskusjohtokunnan lääkintäpäällikkö. Lotta Svärd -yhdistyksen Helsingin piirin puheenjohtaja hän oli vuosina 1931–1933.
Talvisota

Talvisodassa Munck palveli Karjalankannaksella Ilmeellä, jossa toimi Etelä-Uudenmaan piirin kenttäsairaala. Sairaala siirrettiin, ja Munckin palveluspaikka vaihtui ensin Kausalaan, sitten Lapinjärvelle.
SS-pataljoonan luona Saksassa

Vuosina 1941–1943 Saksan itärintamalla toimi suomalainen vapaaehtoinen SS-pataljoona SS Freiwilligen-Batallion Nordost. Suomalaista SS-pataljoonaa luotaessa haluttiin eri tavoin luoda vaikutelmaa "toisesta jääkäriliikkeestä". Tähän sopi myös, että jääkärien Schwester Ruth antoi panoksensa sotasairaaloihin joutuneiden suomalaisten hoitamiseen. Munck liikkui Saksassa, Puolassa, Itävallassa, Tšekkoslovakiassa, Elsass-Lothringenissa ja Luxemburgissa.
Esimerkiksi SS-mies Vilho Jyrinki tapasi Munckin ainakin Gross-Bornissa Taka-Pommerissa (saks. Hinterpommern) 1941 sekä Annabergissa Tšekin ja Puolan rajalla alkuvuodesta 1943.
Vankilatuomio sodan jälkeen

Sodan jälkeen Munckia syytettiin maanpetoksesta. Syyte tiivistyi siihen, että hän oli siirtynyt Saksaan Lapin sodan aikana ja värvännyt suomalaisia naisia vakoilijoiksi (katso Saksalaismielinen vastarintaliike Suomessa). Munck tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen maanpetoksesta. Tuomio annettiin Turun hovioikeudessa 10. maaliskuuta 1947 ja säilyi hovioikeuden uudessa käsittelyssä (päätös 1. huhtikuuta 1947), sekä korkeimmassa oikeudessa (5. heinäkuuta 1947). Ehdonalaiseen vapauteen Munck pääsi 23. maaliskuuta 1949.
Vuonna 1957 julkaistussa Jääkärimatrikkelin täydennysosassa Munckin tuomio ilmaistiin seuraavasti: "hovioikeus antoi vapauttavan päätöksen, mutta 'korkeammalta taholta' tulleen määräyksen mukaan tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen." Munck itse kiisti maanpetoksen elämänsä loppuun asti.
Perinnetapaamisten emäntä

Vapauduttuaan Munck asettui Leponiemen kartanoon Hausjärvelle. Ilmeisesti 1940-luvun loppupuolella hän alkoi järjestää vuotuisia tapaamisia entisille jääkäreille sekä SS-pataljoonan miehille syntymäpäivänsä aikoihin elokuussa. Tapaamiset jatkuivat Munckin sairastumiseen ja kuolemaan saakka.
Kirjallisuutta

Keräilijä törmäsi Ruth Munckin kirjeenvaihtoon. Aamuposti, 11.8.2007.
SS-mies Jyrinki tutustui Ruth Munckiin sotilassairaalassa. Aamuposti, 11.8.2007.
Ausfeld, Ruth: ”Jääkärit sairaaloissa”, Suomen jääkärit: Elämä ja toiminta sanoin ja kuvin, toim. Jaakko Suomalainen et al. s. 1001–1003.  Kuopio:  Osakeyhtiö Sotakuvia, 1933.
Joensuu, Tuula: Jääkärien "schwesterit": Ruth Munck ja Saara Rampanen Jääkäripataljoona 27:n hoitajina vuosina 1916–1918.  (Suomen historian pro gradu -tutkielma)  Jyväskylän yliopisto, 2005.
Lackman, Matti: Suomen vai Saksan puolesta? : jääkäreiden tuntematon historia.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16158-X
Lauerma, Matti, toim. Markku Onttonen ja Hilkka Vitikka: Jääkärien tie.  Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12588-1
Lauerma, Matti: Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27 : vaiheet ja vaikutus.  Helsinki:  WSOY, 1966.
Munck, Ruth: Jääkärien mukana Saksassa.  Helsinki:  Sanatar, 1939.
Onttonen, Markku (toim.): Jääkärikirja.  Helsinki:  Gummerus: Ajatus, 2002.  ISBN 951-20-6232-1
Pohjonen, Juha: Maanpetturin tie: maanpetoksesta Suomessa vuosina 1945-1972 tuomitut.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16994-7
Suomen jääkärien elämäkerrasto.  Helsinki:  WSOY, 1938.
Rampanen, Saara: Jääkärien matkassa itärintamalla: sairaanhoitajattaren muistelmia, s. 179-180.  Porvoo:  WSOY, 1934. }
Suomalainen, Jaakko, Sundvall, Johannes, Olsoni, Emerik ja Jaatinen, Arno (toim.): Suomen jääkärit: toiminta sanoin ja kuvin. Osat I ja II, 2. painos.  Kuopio:  Osakeyhtiö Sotakuvia, 1933.
Suomen jääkärien elämäkerrasto : I täydennysosa.  Helsinki:  Jääkäriliitto r.y, 1957.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Roadrunner

| Roadrunner Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 16.–20. syyskuuta 1974
 Studio : Marcus Music, Tukholma
 Julkaistu: loppuvuosi 1974
 Formaatti: LP, MC, CD, SACD
 Tuottaja(t): Richard Stanley
 Tyylilaji: rock and roll, rhythm and blues, blues rock
 Kesto: 31.24
 Levy-yhtiö: Love Records (Suomessa)
Muut kannet
   Vinyylialbumin takakansi
Listasijoitukset
  Suomi: 1.
Hurriganesin muut julkaisut
| Rock and Roll All Night Long 1973 | Roadrunner 1974 | Crazy Days 1975 |
Singlet albumilta Roadrunner
 ”Get On” / ”Mister X” Julkaistu: joulukuu 1974  ”I Will Stay” / ”Roadrunner” Julkaistu: kevät 1975  ”Tallahassee Lassie” / ”It Ain’t What You Do” Julkaistu: elokuu 1975
Roadrunner on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen loppuvuodesta 1974 julkaistu toinen albumi. Sitä on pidetty suomalaisen rockmusiikin mahdollisesti merkittävimpänä albumina. Roadrunner oli Suomen myydyin kotimainen äänite vuoteen 1985 asti, ja sitä on myyty maassa yli 170 000 kappaletta. Levyn kappaleet ovat pääosin nopeatempoista rock and rollia, mutta mukana on myös esimerkiksi 1950-luvun teinipoppia ja 1960-luvun rautalankamusiikkia. Erityisen tunnettu on A-puolen päättävä ”Get On”, joka äänitettiin alun perin vain albumin täytteeksi.
Levyn materiaali äänitettiin Tukholmassa, ja Roadrunner oli samalla Hurriganesin ensimmäinen Ruotsissa julkaistu albumi. Levy myös kaiverrettiin Ruotsissa, minkä vuoksi siitä saatiin äänenvoimakkuudeltaan yhdeksän desibeliä muita suomalaislevyjä kovempi.
Risto Vuorimiehen ottamassa kansikuvassa yhtyeen jäsenet istuvat basisti Cisse Häkkisen Cadillacin takapenkillä Helsingin Ruskeasuolla. Se on valittu lukuisia kertoja Suomen parhaaksi levynkanneksi.
Taustaa

Hurriganesin esikoisalbumi, sekä studio- että livemateriaalia sisältänyt Rock and Roll All Night Long (1973), oli menestynyt hyvin ja oli muun muassa levy-yhtiö Love Recordsin siihen mennessä myydyin LP-julkaisu. Menestystä täydensi singlemenestys ”Blue Suede Shoes”, joka vielä elokuussa oli listakolmosena, vaikka itse albumi oli jo pudonnutkin listalta. Syksyyn mennessä Hurriganes oli menettänyt Suomen ykkösyhtyeen aseman Hullujussille, mikä ärsytti Hurriganesia ja sen innokkaimpia faneja.
Hurriganesilla oli valmiina joitakin levytyskelpoisia lainakappaleita, joita se oli soittanut esiintymisissään. Yksi niistä oli Freddy Cannonin ”Tallahassee Lassie”, johon oli lisätty tempoa. Basisti Cisse Häkkisen laulamia kappaleita olivat alun perin Jim & The Beatmakersin esittämä ”My Only One” sekä tanskalaisen The Lollipopsin ”I’ll Stay by Your Side”, joka Hurriganesin esittämänä tunnettiin nimellä ”I Will Stay”. Yhtyeellä oli myös omia kappaleita, joita yritettiin hioa valmiiksi konserteissa. Yhtye vuokrasi harjoittelua varten Ruskeasuon K-kaupan kellaritilan.
Uuden albumin tuottajaksi lupautui englantilainen Richard Stanley, joka oli innostunut Hurriganesista kuultuaan yhtyeen esikoisalbumin. Stanley sai yhtyeeltä myös demonauhan, jolla oli kappaleet ”Roadrunner”, ”Tallahassee Lassie” sekä erilaisia boogieriffejä, joista yhdestä muotoutui lopulta albumin ensimmäiseksi kappaleeksi päätynyt ”It Ain’t What You Do”. Stanley päätti kirjoittaa yhtyeelle kaksi omaa kappaletta.