stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haukkamies
Avaruuspoliisi, 1960-luku

1960-luvulla Silver Agen sarjakuvissa muiden sankarien myötä myös Haukkamies ja Haukkatyttö herätettiin henkiin. Mutta kuten monille muillekin kävi, olivat hahmot päivitettyjä. Tämä Haukkamies oli Katar Hol, muukalainen Thanagar-planeetalta, joka työskenteli galaksin poliisivoimissa. Yhdessä hänen vaimonsa Shayeran kanssa he käyttävät antigravitaatiovöitä ja siipiä lentämään ja taistelemaan rikollisia vastaan. Nämä olivat poliisin eliittiyksikön työkaluja, joiden tehtävänä oli jäljittää ja ottaa kiinni vaarallisimmat rikolliset. Pariskunta lähetettiin Maahan vuonna 1961 vangitsemaan muotoaan muuttava rikollinen Byth. Tämän tehtävän jälkeen he päättivät jäädä maan päälle työskennelläkseen Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa ja oppiakseen ihmispoliisin menetelmiä. Maassa heistä tuli pian Oikeuden Puolustajien jäseniä. He käyttivät siviilinimiä Carter ja Shiera Hall, ja työskentelivät kuraattoreina Midway Cityn museossa kuten edeltäjänsä.
Hahmojen piti olla samat kuin alkuperäisetkin, vain päivitettyinä. Hahmojen välillä oli paljon ristiriitoja, joten jo 1960-luvulla Haukkamiehet ja -naiset katsottiin eri hahmoiksi. Vanha Haukkamies asui Maa-2:lla, kuten muutkin 1940-luvulla aloittaneet sankarit. Maa-2:n kaikki sankarit siirrettiin sivuun vuonna 1986.
Crisis ja universumin muutos, 1980-luku

1980-luvulla DC julkaisi 12-osaisen minisarjan Crisis on Infinite Earths joka pyyhki pois Maa-2:n ja muut rinnakkaismaailmat. Sarjan tarkoituksena oli eliminoida jatkumovirheet yhtiön sarjakuvahahmojen suhteen. Esimerkiksi Teräsmies uusittiin täysin (suom. TM 1-2/1987 alkaen). Haukkamies säilyi tässä vaiheessa kutakuinkin ennallaan.
Vuonna 1989 oli Haukkamiehen vuoro uudistua. Hawkworld-minisarjassa esiteltiin tyly Thanagar-planeetta, josta Katar Hol ja Shayera Tal lähetettiin Maapallolle. Katar Hol, nuori poliisi Thanagar-planeetalla, kapinoi planeettansa sortavaa järjestelmää vastaan ​​ja lähetetään maanpakoon. Myöhemmin hän pakenee ja paljastaa luopion poliisikapteenin Bythin. Tämän seurauksena hänet palautetaan poliisivoimiin, hänelle annetaan uusi kumppani, Shayera Thal, ja hänet lähetetään suorittamaan tehtävää maan päälle, missä hän on kolmas Haukkamies. Jatkumoon ei sopinut uusi idea, ja lukijoille kerrottiin että kyseessä on upouusi Haukkamies joka tulee vasta nyt Maahan. Entiset Haukkamiehet olivat tavanneet jo muita supersankareita, joten ei se noin yksinkertaista ollut. Ensinnäkin kerrottiin että alkuperäinen Carter Hall oli ollut Oikeuden Puolustajien jäsen. Hall olisi ollut konsulttina myös vanhan supersankariryhmän JSA:n ja OP:n (JLA) välillä. Koska Hall ja muut JSA:n jäsenet olivat joutuneet limboon Crisis-sarjan myötä, piti keksiä takautuvasti välimallin Haukkamies. Tämä oli Fel Andar, joka siis nähtiin Haukkamiehenä esimerkiksi suomalaisessa Teräsmies 12/1989:ssä jälkikäteen muokattuna. Fel Andar oli Thanagarilainen vakoilija, joka muun muassa tappoi kumppaninsa Haukkanaisen. Hän rakastui naiseen nimeltä Sharon Parker ja he saivat pojan, Charley Parkerin, josta tuli myöhemmin Golden Eagle nimellä tunnettu sankari ja Teinititaanien jäsen.
Ja siis oikea Katar Hol tuli oikean Shayera Talin kanssa Maahan vasta näiden jälkikäteen keksittyjen jatkumo-oikaisujen jälkeen. Uuden Hawkworld-lehden (eri lehti kuin em. minisarja) aikana taas JSA palautettiin Maan päälle ja hahmojen kohtaamisessa Carter Hall antoi tunnustuksen Katar Holille että tämä on hänen työnsä jatkaja.
Yhteensulatus, 1990-luku

Vuonna 1995 DC jälleen uudisti sarjakuviaan ja tuli päätös että Haukkamiehiä pitää olla vain yksi. Hahmot sulautuivat yhteen tarkemmin määrittelemättömällä tavalla, ja yhtäkkiä oli vain yksi Haukkamies. Loppujen lopuksi ainoa jäljelle jäänyt Haukkamies kuoli.
Kun Grant Morrison uudisti JLA-lehteä, hän halusi mukaan Haukkamiehen. DC:n päättävät henkilöt kielsivät sen tässä vaiheessa. Morrisonin tarkoituksena oli ottaa mukaan täysin uusi sankari jota kutsuttaisiin Haukkamieheksi. Kyseessä oli enkeli nimeltä Zauriel. Koska Zauriel ei saanut olla Haukkamies, hän ei sitä ollut. Mutta oli mukana kuitenkin.
Alkuperäisen paluu, 2000-luku

Muutaman vuoden päästä alkuperäinen Carter Hall heräsi henkiin JSA-lehdessä. Tällöin ilmeni että Haukkamies nousee aina aika ajoin kuolleista, kuin myös Haukkatyttö muinaisen kirouksen takia. Ilmoitettiin myös että DC:n 1970-luvulla ilmestyneet lännensarjakuvahahmot Nighthawk ja Cinnamon olisivat olleet Haukkamiehen ja Haukkatytön 1800-luvun inkarnaatioita.
Haukkamies oli tärkeä hahmo Rann–Thanagar War -minisarjassa, joka johtui Countdown to Infinite Crisis -tarinan tapahtumista. Tänä aikana hänen jatkuvuutensa muuttui entisestään.
Nykyisin taas Carter Hall on kuollut ja uusi Haukkatyttö on lehden päähenkilö. DC:n The New 52 -universumissa Haukkamies on Katar Hol, mutta käyttää nimeä Carter Hall.
Dark Knights: Metalin jälkeen Haukkamies sai oman uuden sarjan, jonka ohjasivat Robert Venditti ja Bryan Hitch.
Vihollisia

Haukkamiehen eri inkarnaatioilla on ollut useita eri vihollisia, joista tunnetuimpia ovat mm Hath-Set, Herrasmiesaave, Varjovaras, Fel Andar, Materiamestari, Blackfire ja Shrike.
Muissa medioissa > Televisiossa > Smallville

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi Smallville-televisiosarjassa, jossa häntä esitti Michael Shanks.
Muissa medioissa > Televisiossa > Legends of Tomorrow

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi Legends of Tomorrow -sarjassa, jossa häntä esitti Falk Hentschel.
Muissa medioissa > Televisiossa > Supergirl

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi Supergirl-televisiosarjassa Justice Society of American jäsenenä.
Muissa medioissa > Elokuvissa > Black Adam

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi Black Adam -elokuvassa, jossa häntä esitti Aldis Hodge.
Muissa medioissa > Animaatio > Superystävät

Katar Holin versio Haukkamiehestä esiintyi Superystävät-animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Jack Angel.
Muissa medioissa > Animaatio > Justice League

Löysästi Katar Holin Haukkamieheen pohjautuva hahmo nimeltä Hro Talak esiintyi Justice League -animaatiosarjan kolmiosaisessa jaksossa "Starcrossed", jossa häntä ääninäytteli Victor Rivers. Myöhemmin animaatiosarjassa Justice League Unlimited esiintyi Carter Hallin Haukkamieheen pohjautuva hahmo, jota ääninäytteli James Remar.
Muissa medioissa > Animaatio > The Batman

Katar Holin versio Haukkamiehestä esiintyi vuoden 2004 The Batman -animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Robert Patrick.
Muissa medioissa > Animaatio > Batman – pelottomat

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi Batman – pelottomat -animaatiosarjan jaksossa "The Golden Age of Justice!", jossa häntä ääninäytteli William Katt.
Muissa medioissa > Animaatio > Young Justice

Katar Holin versio Haukkamiehestä esiintyi animaatiosarjassa Young Justice, jossa häntä ääninäytteli James Arnold Taylor.
Muissa medioissa > Animaatio > Justice League Action

Katar Holin versio Haukkamiehestä esiintyi animaatiosarjassa Justice League Action, jossa häntä ääninäytteli Troy Baker.
Muissa medioissa > Animaatio > DC Super Hero Girls

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi vuoden 2019 DC Super Hero Girls -animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Phil LaMarr. Sarjassa Haukkamies nähtiin Metropolisin lukion oppilaana ja Invincibros ryhmän jäsenenä. Tämä versio hahmosta puhuu matalalla, murisevalla äänellä ja on helposti kiihtyvä.
Muissa medioissa > Animaatio > Superman/Batman: Public Enemies

Carter Hallin versio Haukkamiehestä teki pienen roolin vuoden 2009 animaatioelokuvassa Superman/Batman: Public Enemies, jossa hahmon äänenä toimi Michael Gough. Hän työskenteli Lex Luthorin alaisuudessa ja taisteli Kapteeni Marvelin kanssa Teräsmiestä ja Batmania vastaan, jotka yrittivät estää Luthorin suunnitelman.
Muissa medioissa > Animaatio > Justice Society: World War II

Maa 2 universumin Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyi animaatioelokuvassa Justice Society: World War II, jossa häntä ääninäytteli Omid Abtahi.
Muissa medioissa > Animaatio > Justice League Dark: Apokolips War

Katar Holin versio Haukkamiehestä esiintyi animaatioelokuvassa Justice League Dark: Apokolips War, jossa hänellä ei ollut puheroolia. Elokuvassa Darkseid muutti Haukkamiehen kyborgiksi ja teki hänestä osan Furies ryhmäänsä.
Muissa medioissa > Animaatio > Injustice

Katar Holin versio Haukkamiehestä esiintyi animaatioelokuvassa Injustice, jossa hänellä ei ollut puheroolia. Elokuvassa Haukkamies kuoli Amazoa vastaan käydyn taistelun aikana.
Muissa medioissa > Videopelit

Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.
Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyy pelattavana hahmona Batman: The Brave and the Bold – The Videogame -pelissä, jossa häntä ääninäyttelee William Katt.
Carter Hallin versio Haukkamiehestä esiintyy pelattavana hahmona Lego Batman 3: Beyond Gotham -pelissä, jossa häntä ääninäyttelee Travis Willingham.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | Vic Perrin | The Superman/Aquaman Hour of Adventure |  |  |
| 1977–1978 1980, 1983 1985  | Jack Angel | The All-New Super Friends Hour Superystävät Superystävät The Super Powers Team: Galactic Guardians |  |  |
| 1979 | Bill Nuckols | Legends of the Superheroes |  |  |
| 2005–2006 | James Remar | Justice League Unlimited |  |  |
| 2008 | Robert Patrick | Batman |  |  |
| 2009 | Michael Gough |  | Superman/Batman: Public Enemies |  |
| 2010 | William Katt | Batman – pelottomat |  | Batman: The Brave and the Bold – The Videogame |
| 2010 | Michael Shanks | Smallville |  |  |
| 2010 | David Kaye | DC Super Friends |  |  |
| 2016 | Falk Hentschel | Legends of Tomorrow |  |  |
| 2022 | Aldis Hodge |  | Black Adam |  |
Acre Kari

Acre Kari Tullikamarilla.
Aarre Johannes ”Acre” Kari (12. marraskuuta 1929 Jyväskylän maalaiskunta – 24. huhtikuuta 1993 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut jazzmuusikko. Acre Kari soitti instrumenttinaan vetopasuunaa. Hänen tunnetuimpia levytyksiään olivat ”Mökki maantien laidassa”, ”Mä ruma oon” ja ”Unohtumaton vokstrotti”.
Acre Kari kuului erinäisiin yhtyeisiin vuosien varrella. Näistä tunnetuin oli 1950-luvun taitteessa perustettu dixieryhmä Acre Kari & His Chicago Seven. Yhtyeen kokoonpano vaihteli paljonkin, mutta alkuperäisjäseniin lukeutuvat Acren lisäksi Napi Lepokorpi (trumpetti), Paavo Partti (klarinetti), Goony Strömmer (piano), Helmer Rautsola (banjo; Harri Lahtinen vuorottelevana jäsenenä Rautsolan kanssa), Martti Leppänen (basso) ja Matti ”Haxi” Hakala (rummut).
FM Music on julkaissut vuonna 2000 Acre Karin vuoden 1976 levytyksistä cd-kokoelman Diga Diga Doo. Rocket Records julkaisi alkuvuodesta 2014 albumin Unohtumaton vokstrotti ensimmäistä kertaa cd-painoksena.
Acre Kari työskenteli myös sähköasentajana, joka oli erikoistunut korkeissa ja vaikeissa paikoissa tehtäviin asennuksiin. Hän kärsi alkoholismista läpi 1950- ja 1960-luvun.
Acre Karin muistokivi paljastettiin syksyllä 2007 hänen haudallaan Tampereen Kalevankankaan hautausmaalla.
Aiheesta muualla

Unohtumaton vokstrotti -levyn esittely Rocket Recordsin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Acre Karin diskografia 1974–2000
Acre Karille muistokivi[vanhentunut linkki]
Ylen Elävä arkisto: Tanssisalien velikulta Acre Kari
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Jaakko Kaprio

| Jaakko Kaprio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1952 (ikä 72) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  geneettisen epidemiologian professori, tutkimusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1976, LKT 1984)
Instituutti:  Helsingin yliopisto ja Suomen molekyylilääketieteen instituutti
Tutkimusalue:  Geneettinen epidemiologia
Palkinnot:  monia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jaakko Arthur Kaprio (s. 23. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen lääkäri, joka työskenteli pitkään geneettisen epidemiologian professorina Helsingin yliopistossa (2001–2020) ja jatkaa tutkimusprofessorina (2018–) Suomen molekyylilääketieteen instituutissa (FIMM). Hän oli akatemiaprofessori vuosina 2013–2017 ja johti Suomen molekyylilääketieteen laitosta vuosina 2015–2018.
Opinnot ja ura

Kaprio tuli ylioppilaaksi Geneven kansainvälisestä koulusta (1970). Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1976) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (LKT 1984). Hänen kaksospareilla tehty, tupakoinnin vaikutusta sepelvaltimotaudin ilmaantuvuuteen tarkastellut englanninkielinen väitöskirjansa (1984) oli otsikoitu The incidence of coronary heart disease in twin pairs discordant for cigarette smoking : a six year follow-up of adult like-sexed male twin pairs. Helsingin yliopiston epidemiologian dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1987.
Työurallaan hän on toiminut Helsingin yliopiston kansanterveystieteen assistenttina (1976–1981), apulaisopettajana (1981–1982). Sitten hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti (1983–1985), ensin nuorempi sitten vanhempi tutkija (1985–1997). Tänä aikana hän oli post doc -tutkijana Yhdysvalloissa (1987–1989) ja vierailevana tutkijana yhdysvaltalaisessa Indianan yliopistossa (1990). Hän toimi Turun yliopiston apulaisprofessorina (1995–1997) ja Oulun yliopiston kansanterveystieteen professorina (1997–2005). Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut osa-aikaisesti Helsingin yliopiston geneettisen epidemiologian professori ja osa-aikaisesti Kansanterveyslaitoksen (nykyinen THL) tutkimusprofessori. Hän oli kanadalaisen Albertan yliopiston (Edmonton) vieraileva tutkija vuosina 2006–2007.
Opetus- ja julkaisutoiminta

Kesäkuuhun 2019 mennessä Kaprio oli toiminut 51 väitöskirjatyön virallisena ohjaajana.
Kaprio on poikkeuksellisen tuottelias tieteentekijä. Marraskuussa 2020 Kaprion julkaisuluettelossa oli jo yli 1 300 nimikettä. Monet tieteellisistä artikkeleista on laadittu yhteistyössä laajan yhteistyöverkoston kanssa. Merkittävä osa artikkeleista on ilmestynyt korkeatasoisissa tiedelehdissä kuten New England Journal of Medicine, Lancet, JAMA, BMJ, PNAS, Nature, PLOS Medicine, PLOS Genetics, PLOS Biology, Nature Genetics ja Nature Neuroscience. Professori Kaprio oli noussut Google Scholar -hakupalvelun aineistoon pohjautuvassa, heinäkuun 2020 espanjalaisessa tutkijatilastossa listan sijalle 312 hakupalvelun listaamista maailman 4 238 huippututkijasta koko uran kattavien viittausten perusteella. Kaprion koko uran julkaisuja koskeva h-indeksi oli tämän luettelon mukaan 162 (tai 165 marraskuussa 2020), yli 130 000 viittausta. Hänen julkaisuihinsa on viitattu erityisen kasvavasti 2010-luvulta lähtien (vuodesta 2015 lähtien marraskuun 2020 lopulle jo yli 70 000 viittausta!). Kaprio on tämän tilaston mukaan eräs kaikkein viitatuimmista suomalaisista tieteentekijöistä, (joilla on Google Scholar profiili); häntä ylemmäs listalla sijoittuivat suomalaisista tai Suomessa työskentelevistä ulkomaalaisista tutkijoista ainoastaan Kapriota FIMM:n johtajana seurannut Mark Daly (h=202), Markku Laakso (h=172) ja Mika Kivimäki (h=169) sekä osin Ruotsissa työskentelevä Leif Groop.
Palkinnot ja tunnustukset

International Society for the Study of the Spinen Volvo-palkinto 1992 ja 1998
International Society for Twin Studies James Shields -muistopalkinto 2001
Vuoden epidemiologi 2005
Maud Kuistila -palkinto 2008
Orthopedic Research Societyn (USA) Kappa Delta -palkinto 2008
Suomen kulttuurirahaston 35 000 euron suurpalkinto 2022
Aiheesta muualla

Kaprion Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Jaakko Karpioon viittaavia artikkeleita Helsingin Sanomissa hs.fi. Viitattu 1.2.2016.
Yleisesti kaksostutkimuksesta helsinki.fi. Viitattu 1.2.2016.
Professorit Holmström ja Kaprio saivat tiedepalkinnot (Yrjö Johnssonin säätiön tiedepalkinto) 16.12.2014. Salon Seudun Sanomat, sss.fi. Viitattu 1.2.2016.[vanhentunut linkki]
Nikotiiniriippuvuustutkimus toi professori Jaakko Kapriolle GRAND-apurahan med.helsinki.fi. Viitattu 1.2.2016.
Professori Jaakko Kapriolle Maud Kuistilan palkinto 2008. med.helsinki.fi. Viitattu 1.2.2016.
Jaakko Kaprio kunniatohtoriksi Odenseen 3.10.2006. helsinki.fi. Viitattu 1.2.2016.
Jaakko Kapriosta vuoden epidemiologi 2005. helsinki.fi. Viitattu 1.2.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus 
Muut:  IdRef
Jigorō Kanō

Jigorō Kanōn patsas Japanissa Kōdōkanin edustalla.
Jigorō Kanō (jap. 嘉納治五郎, 28. lokakuuta 1860 Mikagen kylä, Ubaran piirikunta, Settsun provinssi, Japani – 4. maaliskuuta 1938 laivamatkalla Yhdysvalloista Japaniin) oli judon kehittäjä.
Jigorō Kanōn isä oli Jirosaku Kanō, ja hänen äitinsä Sadako Kanō, sake-tehtaan omistajan tytär. Jirosaku oli adoptoitu Kanōn perheeseen hänen mentyään naimisiin Sadakon kanssa. Hän toimi šintopappina ja oli myös töissä laivanvarustusliikkeessä. Jigorō oli perheen kolmas poika, ja hänellä oli myös kaksi vanhempaa siskoa. Sadako kuoli Jigorōn ollessa yhdeksänvuotias. Yksitoistavuotiasaana Jigorō muutti perheensä mukana Tokioon, jossa hän aloitti opinnot Tokion Kaisei-koulussa (josta myöhemmin tuli Tokion yliopisto). Koska Jigorō oli pieni ja sairaalloinen, hän alkoi yliopisto-opintojensan aikana harjoitella erilaisia liikuntamuotoja, kuten voimistelua ja baseballia voimistaakseen itseään.
Kanōta kiusattiin koulussa, ja hän alkoi etsiä keinoja kiusaajilta suojautumiseen. Noin viisitoistavuotiaana hän kuuli jūjutsusta, jonka avulla pienikin henkilö pystyisi päihittämään itseään kookkaampia vastustajia. Kanōlla oli kuitenkin vaikeuksia löytää ketään itsepuolustustaitoja opettamaan. Hänen isällään oli Mikagen kylän kotitalon lisäksi Tokion Koishikawan erillisaluella toinen talo, jonka hoitajana toimi Ryūji Katagiri. Katagiri suostui opettamaan Jigorōlle muutaman tämän ollessa 17-vuotias, mutta kehotti Jigorōta unohtamaan koko asian, sillä Meiji-kauden kulttuurisen modernisaation aikana budō-lajeja pidettiin menneiden aikojen harrastuksena. Myös Jigorōn isä vastusti jūjutsu-harrastusta.
Jūjutsu-mestariksi

Kanō tutustui kahdeksantoistavuotiaana Tenjin shinyō -ryūn päämieheen, Hachinosuke Fukudaan (1827–1879). Fukuda suostui Kanōn opettajaksi ja ehti opettaa Jigorōta runsaan vuoden, ennen kuin yllättäen sairastui ja kuoli 52-vuotiaana. Fukudan leski pyysi Jigorōta ottamaan vastaan mestarin arvon ja jatkamaan miesvainajansa töitä. Kanō ei pitänyt itseään tarpeeksi pätevänä, muttei tohtinut kieltäytyä lesken pyynnöstä. Hän ohjasi koulun harjoituksia mutta etsi samalla uusia opettajia. Kanōn seuraava opettaja oli Tenjin shinyō -ryūn Masatomo Iso (1818–1881), joka oli jo 62-vuotias mutta yhä vahva ja ketterä. Iso arvosti Kanōn harjoitusintoa ja nopeaa kehitystä niin, että antoi Kanōn itse ohjata harjoituksia. Kanōsta tuli Tenjin shinyō -ryūn mestari. Isokaan ei ennen kuolemaansa ehtinyt opettaa Kanōta kuin kaksi vuotta. Jigorō halusi oppia yhä lisää jūjutsua.
Kanōn kolmas opettaja oli Tsunetoshi Iikubo, jonka Kanō tapasi vuonna 1881. Iikubo oli Kitō-ryūn päämies. Syksyllä 1883 Jigorō Kanō onnistui päihittämään opettajansa harjoitusottelussa, jolloin Iikubo ilmoitti, ettei hänellä enää ole mitään opetettavaa Kanōlle. Lokakuussa 1883 Kanō sai myös Kitō-ryūn mestarin tunnustuksen.
Kōdōkan-jūdō

Feodaalivallan loppuminen ja Meiji-uudistus, joka kielsi samuraita kantamasta miekkaa, toivat mukanaan sen, että kiinnostus vanhoja sotataitoja kohtaan väheni merkittävästi. Kanō visioi kuitenkin, että jūjutsu voisi moderninakin aikana auttaa henkisessä kasvussa, ja halusi kehittää rakastamansa lajia. Helmikuussa 1882 hän vuok­rasi kaksi huonetta Eishōji-temppelistä. Koska pelkkä nimi ”jūdō” oli jo käytössä, Kanō nimesi lajinsa Kōdokan-jūdōksi.
Kōdōkanin ensimmäiset oppilaat olivat yhdeksän Kanōn henkilökohtaista oppilasta Kitō-ryūsta. Oppilaat asuivat Kanōn kanssa kou­lulla. Jigorō ei vielä ollut naimisissa, joten palkattu taloudenhoitaja piti huolta päivittäisistä asioista. Iikubo kävi myös alkuaikoina auttamassa Kanōta opetuksessa pari–kolme kertaa viikossa. Kurssit olivat ilmaisia. Kanō teki paljon ylimääräisiä töitä, kuten yksityisopetusta ja käännös­töitä, maksaakseen kustannukset. Vasta vuonna 1909 hän alkoi periä maksua kursseista.
Yhä kiistellään siitä, mitkä Kōdōkan-jūdōn tekniikoista olivat Kanōn tai hänen oppilaidensa kehittämiä ja mitkä muista bujutsu-lajeista otettuja. Donn F. Dragerin kirjoittaa kirjassaan Modern Bujutsu & Budo: ”Poikkeuksetta kaikki (Kōdōkan jūdōn tekniikat) olivat jollain tavalla jo käytössä vanhemmissa bujutsu- ja budō-järjestelmissä.” Budō-tutkijat Patti ja Westbrook ovat jäljittä­neet ainakin Koshiki no katan Kitō-ryūhun. Seuraavassa on kahden tekniikan tarinat.
Kanōn oppimissa jūjutsu-tekniikoissa oli paljon vaarallisia liikkeitä. Näitä hän jätti judosta pois, joskin hän piti mukana jotkin sellaiset lyöntitekniikat, joita käytetään katoissa. Jotkut Kanōn oppilaista olivat harjoittaneet muitakin lajeja, ja he toivat näistä lajeistaan joitakin liikkeitä jūdōhon. Donn F. Dragerin mukaan Shirō Saigō toi Kōdōkan-jūdōhon yama-arashiksi kutsutun heiton. Saigō oli oppinut sen daitō-ryūsta, joka oli aikijūjutsu-koulukunta.
Kōdōkan-jūdō saa julkisen tunnustuksen

Vuonna 1880-luvulla Tokion poliisi kiinnostui aseettomista itsepuo­lustuslajeista, ja vuonna 1886 järjestettiin Yōshin-ryūn ja Kōdōkan-jūdōn välillä kilpailu, jonka tarkoituksena oli selvittää, kumpi laji sopisi paremmin poliisen käyttöön. Kumpikin koulu lähetti 15 parasta oppilastaan kilpai­luun, joka päättyi judon eduksi selkein luvuin: D.F Draegerin kirjan Modern Bujutsu & Budo, mukaan Kōdōkan saavutti 12 voittoa kahden ottelun päättyessä tappioon ja yhden tasapeliin. Kilpailumenestys kasvatti judon suosiota merkittävästi: poliisit alkoivat harjoi­tella judoa, ja ennen pitkää se levisi kouluihin ja armeijaankin.
Vuonna 1889 Kanō lähti Euroopan-kiertueel­le tutustuakseen länsimaa­isiin opetusmenetelmiin ja mainostaakseen judoa. Vuonna 1890 hän piti Englannissa näytöksen noin 60:lle merijalkaväen atta­sealle. He pitivät näkemäs­tään niin paljon, että heistä tuli judon hyvän tahdon lähettiläitä. Samana vuonna hän myös käväisi Suomessa. Judo tuli Yhdysvaltoihin vuonna 1903, kun Kanō lähetti sinne yhden parhaimmista oppilaistaan, Yoshitsugu Yamashitan. Kanō valittiin Japanin edustajaksi Kansainväliseen olympiakomiteaan vuonna 1909, ja hän toimi virassa kuolemaansa asti. Vuonna 1920 Kanō suostutteli kaksi Isossa-Britanniassa asuvaa jūjutsu-opettajaa, Gunji Koizumin ja Yukio Tanin, opettamaan judoa.
Judo ja naiset

Kanōn ensimmäiseksi oppilaaksi pitää mainita hänen vanhin siskonsa Katsuko. Kun Jigorō tuli kotiin jū jutsu -harjoituksistaan, hän opetti siskolleen joitakin perustekniikoita. Kōdōkanin ensimmäinen virallinen naispuolinen oppilas oli Sueko Ashiya, joka pyysi ja sai luvan aloittaa vuonna 1883. Mielenkiintoinen tapaus oli Noriko Yasuda, 33-vuotias, jonka elämä oli pirstaleina ja sekä fyysinen että henkinen kunto alhaimmillaan. Kanō aloitti katsomalla, että Noriko söi tarpeeksi ja terveellisesti, sitten hän antoi naisen harjoitella ensin itsekseen ja sitten ryhmässä. Vuoden sisällä hänen terveytensä oli muuttunut täysin. Kesti vuoteen 1926 ennen kuin Kōdōkan perusti naisten jaoston. Kanōn ajatus oli kuitenkin alusta lähtien ollut, että naisetkin voivat harjoittaa jūdōa. Kanō on sanonut:
»Jos todella haluat ymmärtää jūdōa, niin seuraa naisten harjoittelua» 
(Jigorō Kanō)
Vuonna 1891 Kanō meni naimisiin Sumakon, Korean entisen suurlähettilään Seisei Takesoen tyttären kanssa. Kanōn perheeseen kuului enimmillään kuusi tytärtä ja kolme poikaa.