stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekon I-divisioonan kausi 1992–1993
Runkosarja

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | KooKoo Kouvola | 26 | 16 | 4 | 6 | 141 | 81 | +60 | 36 |
| 2. | JoKP Joensuu | 26 | 16 | 4 | 6 | 138 | 87 | +51 | 36 |
| 3. | TuTo Turku | 26 | 17 | 2 | 7 | 122 | 85 | +37 | 36 |
| 4. | Kärpät Oulu | 26 | 15 | 5 | 6 | 136 | 84 | +52 | 35 |
| 5. | JHT Kalajoki | 26 | 15 | 3 | 8 | 131 | 116 | +15 | 33 |
| 6. | Kiekko-67 Turku | 26 | 13 | 4 | 9 | 100 | 79 | +21 | 30 |
| 7. | SaiPa Lappeenranta | 26 | 11 | 3 | 12 | 108 | 113 | −5 | 25 |
| 8. | FPS Forssa | 26 | 12 | 0 | 14 | 124 | 126 | −2 | 24 |
| 9. | Karhu-Kissat Helsinki | 26 | 10 | 3 | 13 | 101 | 119 | −18 | 23 |
| 10. | Vantaa HT | 26 | 9 | 2 | 15 | 92 | 101 | −9 | 20 |
| 11. | HJK Helsinki | 26 | 3 | 3 | 20 | 87 | 173 | −86 | 9 |
| 12. | Centers Pietarsaari | 26 | 2 | 1 | 23 | 80 | 196 | -116 | 5 |
Lyhenteet: O = ottelut, V = voitot, T = tasapelit, H = häviöt, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit
Finlandia-liiga

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | JoKP Joensuu | 44 | 29 | 4 | 11 | 244 | 146 | +98 | 62 |
| 2. | TuTo Turku | 44 | 27 | 4 | 13 | 200 | 152 | +48 | 58 |
| 3. | KooKoo Kouvola | 44 | 26 | 5 | 13 | 220 | 140 | +80 | 57 |
| 4. | Kärpät Oulu | 44 | 24 | 7 | 13 | 220 | 140 | +80 | 55 |
| 5. | JHT Kalajoki | 44 | 24 | 4 | 16 | 197 | 190 | +7 | 52 |
| 6. | Kiekko-67 Turku | 44 | 21 | 8 | 15 | 166 | 144 | +22 | 50 |
| 7. | SaiPa Lappeenranta | 44 | 20 | 4 | 20 | 181 | 190 | −9 | 44 |
| 8. | Karhu-Kissat Helsinki | 44 | 16 | 4 | 24 | 160 | 204 | −44 | 36 |
| 9. | FPS Forssa | 44 | 16 | 3 | 25 | 198 | 215 | −17 | 35 |
| 10. | Vantaa HT | 44 | 13 | 3 | 28 | 142 | 205 | −63 | 29 |
Lyhenteet: O = ottelut, V = voitot, T = tasapelit, H = häviöt, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit
Kaarinan vaakuna

Kaarinan vaakuna vuodesta 2009. Sama vaakuna oli vuosina 1955–2008 Piikkiön vaakunana.
Kaarinan vaakuna oli alun perin Piikkiön kunnan vaakuna, joka valittiin Kaarinan kaupungin vaakunaksi Kaarinan ja Piikkiön kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2009. Vaakunan piikit viittaavat puhuvasti suoraan Piikkiön kunnan nimeen ja niiden kärjissä olevat apilat maatalouteen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme nousevaa kultaista, apilakärkistä sudenhammasta”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Piikkiön kunnanvaltuusto hyväksyi sen 21. joulukuuta 1954 tekemällään päätöksillä. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. helmikuuta 1955.
Kaarinan vaakuna vuosina 1955–2008.
Alkuperäinen Kaarinalle kunnanvaltuuston 25. tammikuuta hyväksymä ja sisäasiainministeriön 13. kesäkuuta 1955 vahvistama vaakuna oli myös Ahti Hammarin suunnittelema. Sen vaakunaselitys oli ”punaisessa kentässä hopeinen, yläreunaltaan rikottu teilausratas; päällikkeenä Pyhä Katariina, oikeassa kädessään miekka ja kohotetussa vasemmassa kädessään avonainen kirja; kaikki kultaa”. Pitäjä on nimetty vaakunassa kuvatun Pyhän Katariina Aleksandrialaisen mukaan, joka oli myös pitäjän 1200–luvulta peräisin olevan kivikirkon, Pyhän Katariinan kirkon suojeluspyhimys. Vuonna 1991, jolloin Kaarinan seurakunnan Turussa sijainnut osa erotettiin Turun Katariinanseurakunnaksi, Kaarinan vanha kirkko sai nykyisen nimensä. Taustalla oleva teilipyörä on puolestaan Pyhän Katariinan attribuutti. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa.
Jääkalat

| Jääkalat |
| --- | --- |
 Krokotiilijääkala (Chaenodraco wilsoni)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Jääkalamaiset Notothenioidei
Heimo::  Jääkalat  Channichthyidae  Gill, 1861
Suvut
 Chaenocephalus  Chaenodraco  Champsocephalus  Channichthys  Chionobathyscus  Chionodraco  Cryodraco  Dacodraco  Neopagetopsis  Pagetopsis  Pseudochaenichthys 
Katso myös
   Jääkalat Wikispeciesissä   Jääkalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jääkalat (Channichthyidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät kylmissä vesissä etelämantereen lähistöllä.
Lajit ja anatomia

Jääkalojen heimoon kuuluu 11 sukua ja lähteestä riippuen 15–17 lajia. Tyypillisesti lajit ovat kooltaan noin 25–55 cm pitkiä, ja suurin laji jääkala (Chaenocephalus aceratus) voi saavuttaa 75 cm:n pituuden. Jääkalat ovat suomuttomia ja väriltään vaaleita, kylkiviivoja on kaksi tai kolme. Ruumiinrakenteeltaan lajit ovat melko pitkulaisia, ja nokka on pitkähkö ja litteä. Suu on melko suuri ja hampaat pienet. Silmät ovat jääkaloilla kookkaat. Selkäeviä lajeilla on kaksi, joista takimmainen on pidempi. Jääkalalajeilla ei ole uimarakkoa.
Jääkalalajeilla on useita sopeutumia Etelämantereen kylmissä vesissä elämiseen. Niillä ei ole veressä lainkaan hemoglobiinia, minkä vuoksi veri on väritöntä. Hemoglobiini ei ole välttämätöntä, koska kylmissä vesissä happipitoisuus on melko korkea. Kalat ottavat happea paitsi kiduksillaan myös suomuttoman ihonsa läpi. Veri on myös melko juoksevaa, minkä vuoksi veri virtaa suonissa melko nopeasti ja on näin hapensiirtokyvyltään parempi. Sydän on kaloilla kookas ja ylläpitää nopeaa verenkiertoa. Hidastunut aineenvaihdunta on sopeutuma kylmissä oloissa elämiseen.
Levinneisyys ja elintavat

Lähes kaikki jääkalat elävät lähellä Etelämannerta. Haukijääkalaa (Champsocephalus esox) tavataan Patagoniasta ja Falklandinsaarilta. Nuoret kalat elävät lähempänä pintaa kuin aikuiset, ja eräitä lajeja tavataan jopa yli 1 500 metrin syvyydestä. Jääkalat viettävät todennäköisesti melko pitkiä aikoja levossa.
Jääkalojen ravintoa ovat krillit, muut pienet äyriäiset sekä toiset kalat. Lajien kutuaika kestää tyypillisesti helmikuulta toukokuulle. Naaras laskee merenpohjaan 2 000–20 000 suurehkoa mätimunaa.
Jääkalojen heimon lajeja saadaan sivusaaliina kalastettaessa muita kalalajeja ja eräitä kalastetaan myös kaupallisestikin. Tärkeimmät saalislajit ovat makrillijääkala (Champsocephalus gunnari), jääkala, tummajääkala (Pseudochaenichthys georgianus), rengasjääkala (Chionodraco ratrospinosus) ja krokotiilijääkala (Chaenodraco wilsoni).
Kaarisilta

Tönnön silta (1911) on kaarisilta, jossa siltakansi on kaarien yläpuolella.
Savukosken sillan (1927) kansi on ripustettu kaarista teräksisin riipputangoin.
Kaarisilta on siltatyyppi, jonka kantavan osan muodostaa pystytasossa kaareva, puristettu palkkimainen rakenne.
Kaarisiltaa muistuttaa langerpalkkisilta, jonka kantava rakenne on jäykistyspalkin ja kaaren yhdistelmä.
Jääkärin morsian (vuoden 1931 elokuva)

| Jääkärin morsian |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Kalle Kaarna
Käsikirjoittaja:  Kalle Kaarna 
Perustuu:  Sam Sihvon näytelmään Jääkärin morsian (1921)
Tuottaja:  Hugo Stenlund
Säveltäjä:  Toivo Palmroth
Kuvaaja:  Heikki Aho Björn Soldan
Leikkaaja:  Kalle Kaarna
Pääosat:  Hanna Taini Tauno Palo Ella Eronen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Sarastus
Ensi-ilta:  12. huhtikuuta 1931
Kesto:  101 min.
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jääkärin morsian on Kalle Kaarnan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1931. Se perustuu Sam Sihvon samannimiseen näytelmään. Pääosissa olivat Hanna Taini ja Tauno Palo. Elokuva kuvattiin talvella 1931 Helsingissä ja Hangossa. Risto Orko ohjasi Jääkärin morsiamesta oman versionsa vuonna 1938.
Tauno Palo (alkuteksteissä nimellä Tauno Brännäs) esiintyi ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Hän oli toiminut teatterissa iltanäyttelijänä eikä ollut ollut edes avustajana yhdessäkään elokuvassa.
Elokuvaa pidettiin vuosikymmeniä kadonneena, sillä sen uskottiin tuhoutuneen tulipalossa. Elokuvasta löytyi muutamia keloja helsinkiläisestä kellarista vuonna 1990. Kahdeksasta kelasta löytyivät 1, 3–6 ja 8, viimeksi mainittu ilman ääntä. Vuonna 1997 Yhdysvalloista lähetettiin täydellinen esityskopio elokuvasta.
Juoni

On vuosi 1915, ja viisi suomalaista miestä hiihtää Ruotsiin Pohjanlahden kautta tarkoituksena päästä Saksaan saamaan jääkärikoulutusta. Miesten joukossa on 27. jääkäripataljoonaan kuuluvat Martti ja Kalpa, jotka joutuvat mukaan taisteluihin. Reservissä joukot viettävät vapaa-aikaansa Kulta-ankkuri -nimisessä kahvilassa, jonka omistaa Sonja Strand. Sonjan kapteenimies palvelee Venäjän armeijassa, ja Sonjalla on suhde paroni von Lichtensteiniin, joka käyttää naista hyväkseen ja vakoilee Venäjälle kayttäen sanansaattajanaan juutalaista Isakia.
Sabina, joka on Varsovan oopperan tanssijatar, on kadonneita vanhempia etsiessään joutunut pakkotyövankeuteen. Paroni Lichtenstein löytää hänet ja tuo Sonjan luo. Strand palkkaa hänet tanssijaksi kahvilaansa, ja Sabinasta tulee suosittu vetonaula. Erään tanssin jälkeen hän tutustuu Marttiin, ja heidän välilleen syntyy romanssi. Martin pataljoona joutuu takaisin rintamalle, kun venäläiset valmistelevat suurhyökkäystä. Taistelussa Martti haavoittuu ja venäläisten joukossa oleva Sonjan mies kuolee. Kun Martti on toipunut vammoistaan, hän lähtee tiedusteluretkelle ja löytää Strandin ruumiin ja sen vierestä muistikirjan ja Sonjan valokuvan.
Isakin välittämät vakoilupaperit joutuvat Sonjalle, joka kieltäytyy enää avustamasta paronia, joka on tehnyt hänestä "kunniattoman aviovaimon". Martti palaa rintamalta ja antaa Sonjalle hänen miehensä muistikirjan. Sonja tekee itsemurhan: jäähyväisviestissään hän pyytää Marttia huolehtimaan Sabinasta ja varoittaa paronista ja Isakista. Martti löytää vakoilupaperit ja lähtee ilmoittamaan Sonjan kuolemasta. Von Lichtenstein onnistuu kuitenkin lavastamaan Martin syylliseksi ryöstömurhaan.
Paroni uskottelee Sabinalle tämän isän olevan sairaana ja aikoo viedä Sabinan mukanaan. Von Lichtensteinin vakoilutehtävä on tällä välin paljastunut ja Martti vapautetaan. Hän menee pelastamaan Sabinan paronilta, joka vangitaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hanna Taini  | … |  Sabina    |
|  Tauno Brännäs  | … |  Martti    |
|  Ella Eronen  | … |  Sonja Strand    |
|  Armas Lindström  | … |  kapteeni Strand    |
|  Hellin Kahila-Matinpalo  | … |  Marusja    |
|  Väinö Hukka  | … |  Kalpa    |
|  Hannes Närhi  | … |  Mikko    |
|  Gunnar Calenius  | … |  Suvela    |
|  Rakel Linnanheimo  | … |  Aino, Kalvan morsian    |
|  Väinö Hellén  | … |  Isak    |
|  Toivo Pohjakallio  | … |  von Lichtenstein    |
|  Georg Skutnabb  | … |  von Roller, saksalainen kapteeni   |
Jyväskylä–Haapajärvi-rata

Jyväskylä–Haapajärvi-rataa Jyväskylässä
Jyväskylän–Haapajärven radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Jyväskylästä Laukaan, Äänekosken, Saarijärven, Kannonkosken ja Pihtiputaan kautta Haapajärvelle. Rataosan pituus on 211 kilometriä. Rata on tällä hetkellä kokonaan tavaraliikenteen käytössä, suurin osa liikenteestä on raakapuun kuljetusta. Rataosalle ei ole koskaan ohjattu mainittavaa läpikulkuliikennettä lukuun ottamatta paikallisjunia (1960–1968). Suomen neljänneksi pisin rautatietunneli, 2 734 metriä pitkä Kangasvuoren tunneli on tällä rataosuudella.  Rataosuudella Jyväskylä–Äänekoski liikenteenohjaus hoidetaan nykyisin kaukokäytöllä Tampereelta.
Onnettomuudet

Kannonkosken tasoristeysturma. Kuolleita 6. (22. helmikuuta 1971)
Nykytila

Äänekosken ja Haapajärven välinen osuus on noussut aiempaa suurempaan arvoon, sillä sitä pidetään raakapuukuljetusten vuoksi tärkeänä. Keskimäärin radalla kulkee yksi raakapuujuna päivässä suuntaansa. Päälastauspaikkoja ovat Kannonkoski, Viitasaaren Keitelepohja ja Pihtipudas.
Väylävirasto on strategiakortissaan huhtikuussa 2020 poistanut Haapajärven radan vähäliikenteisten rataosien luettelosta  ja esittää rataosan  peruskorjausta koko mitaltaan.
Tulevaisuus

Ratahallintokeskus esitti vähäliikenteisten ratojen tulevaisuutta koskevassa selvityksessään vuonna 2005 osuuden Äänekoski–Haapajärvi kunnostamista kierrätysmateriaalein vuosina 2011–2015. Hallitus on osoittanut metsäteollisuuden ja energiahuollon kannalta tärkeän välin perusparannukseen liikennepoliittisessa selonteossa 20 miljoonaa euroa vuosille 2011–2012. Äänekoski–Saarijärvi-väli on syksyllä 2011 peruskorjattu ja kevyet kiskot vaihdettu raskaisiin kierrätyskiskoihin sekä päällysrakenteen sora korvattu sepelillä ja puupölkyt betonisilla. Syksyllä 2017, lähes 60 vuotta radan valmistumisen jälkeen, avattiin Äänekosken biotuotetehtaan valmistuttua vihdoin myös läpikulkeva tavaraliikenne. Raakapuujunat  alkoivat kulkea säännöllisesti, myös yöaikaan Äänekosken ja Ylivieskan välillä.
Äänekosken kaupunki puolestaan toivoo liikenneministeriön selvittävän henkilöjunaliikenteen palauttamisen edellytykset Jyväskylä–Äänekoski-välille. Äänekosken kaupunginjohtajan Hannu Javanaisen mukaan radalla on kymmenien tuhansien matkustajapotentiaali. Kansanedustaja Lauri Oinosen mukaan kunnostus mahdollistaisi henkilöliikenteen palauttamisen Jyväskylä–Oulu-välillä.
Jyväskylä–Äänekoski-väli on vuonna 2017 sähköistetty. Henkilöliikenne alkaa mahdollisesti vuonna 2020 välillä Jyväskylä–Äänekoski keskusta. Junat pysähtyisivät Laukaassa, Suolahdessa ja Äänekosken keskustassa. Radan sähköistystä jatkettaisiin nykyisestä sähköistyksen päätepisteestä 900 metriä eteenpäin Äänekoskella. Liikenneministeri hyväksyi hankkeen 13. joulukuuta 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyväskylä–Haapajärvi-rata Wikimedia Commonsissa
Suomen rautatieasemat / Jyväskylä–Haapajärvi Mika Vähä-Lassila, 2009
Kuva entisestä Jyväskylä–Suolahti-ratalinjasta Vihtavuoressa
Äänekosken ratapiha ennen sähköistystä
Jääkausijaksot

Jääkausijaksot lähde? ovat pitkiä ajanjaksoja, joiden aikana maapallolla vallitsee jääkausia ja niiden välisiä lauhoja interglasiaaleja. Yksi jääkausijakso kestää tavallisesti kymmeniä miljoonia vuosia. Nykyisin eletään kvartäärikauden jääkausiaikaa. Jääkausijaksojen välissä on pitkiä lämpimiä kausia, jolloin jäätiköt ovat sulaneet.
Jääkausijakson aikana Maan ilmasto muuttuu lämmintä kautta vyöhykkeisemmäksi, eli napojen ja päiväntasaajan välinen lämpötilaero kasvaa. Kylmät alueet leviävät navoilla laajemmalle. Usein myös vuodenaikavaihtelut kasvavat ja ilmasto kuivuu.
Suuret jääkausijaksot

Laaja jäätiköityminen on verrattain harvinainen tapahtuma maapallon historiassa. Suurimman osan ajasta maapallon lämpötilat ovat olleet 8–15 °C lämpimämpiä kuin nyt. Jäätiköitä on ollut vain 15–20 %:lla maapallon olemassaoloajasta.
Suuria jääkausijaksoja tunnetaan viisi. Suomen kielessä niistä uusinta kutsutaan jääkausiajaksi, muita pelkiksi jääkausiksi, vaikka niidenkin ilmasto oli samalla tavalla vaihtelevaa kuin nykyisen jääkausiajan.
Huron-jääkausi 2,4–2,1 miljardia vuotta sitten.
Kryogeenikauden jääkausi 850–635 miljoonaa vuotta sitten.
Andien–Saharan jääkausi 460–430 miljoonaa vuotta sitten.
Kivihiili-permin jääkausi 360–260 miljoonaa vuotta sitten.
Kvartäärinen jääkausijakso eli jääkausiaika, alkoi 2,6 miljoonaa vuotta sitten ja jatkuu edelleen.
Jääkausijaksojen aiheuttajat

Maan jääkausijaksojen pääasiallinen syy ovat mannerliikunnot. Jääkausijaksolle otollista on, kun mantereet liikkuvat lähelle napaseutuja. Mannerliikunnot myös nostattavat Maata viilentäviä ylänköalueita ja aiheuttavat merivirtojen muutoksia. Jääkausijakso alkaa, kun tämän lisäksi sademäärät ovat riittävät ja lunta alkaa kasaantua.
Jotkin jääkausijaksot ovat saattaneet johtua Maan ilmakehän kasvihuonekaasujen, muun muassa metaanin tai hiilidioksidin vähenemisestä. Vuoristojen synty tropiikissa on viilentänyt Maata siitä syystä, että tropiikissa vuoret rapautuvat nopeasti, ja rapautuminen sitoo paljon kasvihuonekaasu hiilidioksidia.
Aiheesta muualla

Volcano location could be greenhouse-icehouse key (Arkistoitu – Internet Archive) Rice University News & Media 8.2.2013
Isabel Montañez and G.S. Soreghan (2006)Earth’s Fickle Climate: Lessons Learned From Deep-Time Ice Ages Geotimes March 2006.
Ilkka Malmberg

Ilkka Malmberg vuonna 2010.
Ilkka Malmberg (14. maaliskuuta 1954 Turku – 3. joulukuuta 2016 Helsinki) oli Helsingin Sanomien toimittaja, joka tunnettiin laajoista ja syväluotaavista artikkeleistaan. Niitä on julkaistu lähinnä Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä. Kirjoiksi Malmberg laajensi artikkelisarjansa Suomen heimoista, Seitsemän veljeksen ja Tuntemattoman sotilaan henkilöhahmoista, vuosien 1808–1809 Suomen sodasta sekä Lapin Posiolta ostamastaan hehtaarin maapalstasta.
Malmberg opiskeli valtiotieteitä yliopistossa ja kävi Sanomien toimittajakoulun 1979–1980. Hän aloitti Kuukausiliitteessä satunnaisilla jutuilla 1980-luvun puolivälissä. Malmberg kertoi saaneensa paljon oppia Juha Tantulta sekä muiden muassa Antti Tuurin, Hannu Raittilan ja Veijo Meren niukasta mutta tarkasta proosakerronnasta.
Malmberg sai Suuren journalistipalkinnon vuonna 2005 julkaistulla jutullaan Mervi Nykäsestä. Malmberg oli yksi vuoden 2012 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajista. Palkinto myönnettiin raadin mukaan ”syvällisestä, ajatuksia herättävästi ja ihmisläheisestä journalismista, jota hän on harjoittanut omaperäisellä ja elävällä kirjoitustyylillä”. Vuonna 2014 hän sai Suomen Kulttuurirahaston 30 000 euron arvoisen palkinnon ”oivaltavasta syväjournalismista, lukijoiden arvostamisesta”.
Vuonna 2010 Malmberg palkittiin vuoden posiolaisena sen ansiosta, että hänen Posion-maahankinnan tuloksena syntynyt juttusarjansa Helsingin Sanomissa oli tuonut Posiota esille korvaamattomalla tavalla.
Malmberg kuoli nopeasti edenneeseen haimasyöpään 3. joulukuuta 2016. Hänellä oli aikuinen tytär ja kolme kouluikäistä poikaa.
Helsingin Sanomain Säätiö on vuonna 2021 perustanut hänen nimeään kantavan Ilkka Malmberg -palkinnon. Palkinto on suuruudeltaan 15 000 euroa.
Kirjat

Heimoerot esiin ja härnäämään!.  Espoo:  Weilin + Göös, 1985.  ISBN 951-35-3386-7  (yhdessä Tapio Vanhatalon kanssa)
Seitsemän miestä.  Helsinki:  Helsingin Sanomat, 2005.  ISBN 952-5557-04-9
Tuntemattomat sotilaat.  Helsinki:  Helsingin Sanomat, 2007.  ISBN 978-952-5557-13-8
Napoleonin vika. Pieniä ihmisiä suuren sodan jaloissa 1808–1809.  Helsinki:  HS kirjat, 2009.  ISBN 978-952-5557-29-9
Hehtaari – 160 × 62,5 metrin tirkistysaukko maailmaan.  Helsinki:  HS kirjat, 2012.  ISBN 978-952-5557-52-7
Kauhia Oolannin sota – Krimin sota Suomessa 1854–1855.  Helsinki:  John Nurmisen säätiö, 2013.  ISBN 978-952-9745-36-4  (yhdessä Raoul Johnssonin kanssa)
Tunnustukset

Lumilapio-palkinto 2001, Helsingin Sanomien Kuukausiliitteen kirjoituksesta ”Kulkuri, joka löysi levon”.
Bonnierin vuoden juttu 2005,  ”Perhetyttö” (henkilökuva Mervi Nykäsestä), Helsingin Sanomien Kuukausiliite
Helsingin Sanomain Säätiö perusti 2021 vuosittain jaettavan Ilkka Malmberg -palkinnon
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Miten minusta tuli minä, Ilkka Malmberg (2009)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Yle
Erythrai (Joonia)

| Erythrai> Ἐρυθραί |
| --- | --- |
 Erythrain roomalaisen teatterin rauniot.
Sijainti
 Erythrai
Koordinaatit:  38°22′51″N, 26°28′52″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Ildır, Çeşme, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Aiheesta muualla
  Erythrai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erythrai (m.kreik. Ἐρυθραί, lat. Erythrae), harvemmin Knopupolis (Κνωπούπολις, Knopūpolis tai Knopoupolis, lat. Cnopupolis), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Ildıriä.
Maantiede

Erythrain polis sijaitsi Joonian rannikolla Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan länsiosassa. Strabon kutsuu niemimaata erythrailaisten ja teoslaisten niemimaaksi. Erythrain poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Erythrainlahden rannalla lahteen pistävän niemen eteläosassa. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsi varsinainen, pienempi Mimaksen niemimaa eli Mimas-vuoren alue.
Poliksen kaupunkikeskus oli rakennettu Aleon- tai Aleos-joen suussa olleelle pienelle tasangolle. Mainittu joen nimi esiintyy piirtokirjoituksissa ja Plinius vanhemmalla. Kaupungin lyömissä rahoissa esiintyy kuitenkin joen nimi Aksos. Kaupunkikeskuksen muurein ympäröidyn alueen koko oli noin 135 hehtaaria. Kaupungin akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi tasangolla lähellä merenrantaa sijainnut kukkula. Satama sijaitsi joen suussa kaupungin eteläosassa.
Erythrain kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Erythraia (Ἐρυθραία). Se oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä, mutta koko on vaihdellut eri aikoina huomattavasti. Alueella sijaitsivat muun muassa pienemmät polikset Butheia, Elaiussa, Polikhne, Pteleon ja Sidusa, jotka olivat ainakin osan historiastaan Erythrain alaisuudessa. Kaupungin lähellä sijaitsivat myös satama Embaton sekä kaupungit tai kylät Dorion, Helos, Korykos ja Kybelaia (Kybellia). Lahdessa kaupungin edustalla sijainneet saaret tunnettiin nimellä Hippoi.
Erythrain alueesta itään sijaitsivat Klazomenain ja Teoksen polisten alueet. Niemimaan pohjoisosassa Erythrain ja Klazomenain alueiden raja sijaitsi suunnilleen Hypokremnoksen kaupungin kohdalla. Niemimaan eteläosassa Erythrain ja Teoksen alueen raja sijaitsi suunnilleen Airain kaupungin kohdalla, kuitenkin niin että kyseinen kaupunki oli vielä Teoksen aluetta. Erythrain alueen länsipuolella sijaitsi Khioksen poliksen alue, josta osa on saattanut olla Khioksen saaren lisäksi peraiana Mimaksen niemimaalla.
Historia > Varhaishistoria ja arkaainen kausi

Erythrain asutti Pausaniaan välittämän kreikkalaisen perinteen mukaan Kreetalta tullut Erythros, Rhadamanthyksen poika. Sen väestöön kuului kreetalaisten ohella lyykialaisia, kaarialaisia ja pamfylialaisia. Tämän jälkeen sinne olisi muuttanut Kleopoksen, Ateenan kuninkaan Kodroksen pojan, Joonian muista kaupungeista keräämiä kreikkalaisia. Strabonin mukaan kaupungin perustaja olisi ollut Kodroksen avioton poika Knopos. Tämä nimi on joskus korjattu Kleopokseksi, mutta on myös mahdollista, että Pausanias käytti väärää nimeä. Polyainos kertoo, että Knopos sai Erythrain haltuunsa juonella, jonka jälkeen sen alkuperäiset asukkaat surmattiin. Tämä versio voi olla uskottavampi kuin se, että uudet asukkaat olisivat vain muuttaneet kaupunkiin aikaisempien asukkaiden rinnalle. Kaupungin perustajaksi mainitaan myös Kodroksen poika Neleus. Strabon piti kaupunkia Boiotian Erythrain siirtokuntana.
Erythrai oli yksi Joonian liiton kahdestatoista kaupungista (dodekapolis) alusta eli 800-luvulta eaa. lähtien. Se osallistui Fokaian uudelleenasuttamiseen Teoksen kanssa. Kaupungin hallinto oli alussa oligarkinen, ja valta oli Ateenan kuningassukua olleella Basilidai-suvulla. Erythraista kotoisin ollut historioitsija Hippias kertoo, että Knopos murhattiin, ja tätä seurasivat tyranneina Ortyges, Iros ja Ekharos. Knopoksen veli karkotti heidät pois, ja he kuolivat paetessaan. Tämän Knopoksen täytyy olla myöhempi kuin kaupungin legendaarinen perustaja ja elänyt arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Muutoin kaupungin varhaisesta historiasta ei tiedetä antiikin lähteiden kautta juuri mitään.
Herodotos jaotteli joonialaisen murteen neljään muotoon, ja luki Khioksen ja Erythrain murteet samaksi. Erythrai olikin maantieteellisen sijaintinsa vuoksi ikään kuin saarella, vaikka sijaitsikin mantereella. Khioksen ja Erythrain läheisyys ja yhteinen murre eivät kuitenkaan tarkoittaneet sitä, että kaupungit olisivat aina olleet ystävällisissä väleissä, sillä niiden kerrotaan olleen varhaisina aikoina myös sodassa keskenään. Kyseessä saattaa olla sama sota, johon Antikleides viittasi teoksessaan Nostoi. Parion oli Erythrain siirtokunta, Strabonin mukaan kuitenkin yhdessä Miletoksen ja Paroksen kanssa.
Noin vuodesta 560 eaa. lähtien Erythrai oli Lyydian vallan alla. Persialaiset valtasivat ja löytöjen perusteella myös tuhosivat kaupungin vuonna 545 eaa.  Kaupunki löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Erythrai varusti kahdeksan laivaa Laden taisteluun, joka käytiin Miletoksen edustalla Joonian kapinan aikaan vuonna 494 eaa.