stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kokkikartano
Historia

Kokkikartanon perustivat vuonna 1999 Esa Heikkinen ja Jaakko Jokinen.  Perustamisestaan lähtien, Kokkikartanon periaatteena oli tehdä kotitekoisen makuista valmisruokaa, jonka valmistuksessa käytetään laadukkaita raaka-aineita. Helsingin kaupunki vuokrasi Sipoossa sijaitsevan vanhan Nikkilän sairaalan keittiörakennuksen, jossa tuotanto aloitettiin vuonna 2000. Puoli vuotta myöhemmin toiminnan aloittamisesta kävi nykyinen tuotantotila Nikkilän keittiörakennuksessa pieneksi ja tilat laajennettiin kolmeen kerrokseen. 
Vuonna 2002 Kokkikartano osti Keravan Jäspilästä tontin uutta tehdasta varten ja syksyllä 2005 tuotanto käynnistettiin uusissa tiloissa. Tehtaan laajennusosa valmistui muutamaa vuotta myöhemmin.
Vuonna 2006 pietarsaarelainen liha-alan yritys Snellman Ab osti 91 prosenttia Kokkikartanon osakekannasta. Loput Kokkikartanosta Snellman osti vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Kokkikartano Snellman-konserni sivut
Pörssitieto Täydentäviä yhtiötietoja: Kokkikartano
Travian Games

| Travian Games GmbH |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  2005
Kotipaikka:   München
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  selainpohjaiset moninpelit
Henkilöstö:  120
Kotisivu:  http://www.traviangames.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Travian Games GmbH on saksalainen pelitalo, joka on erikoistunut selainpohjaisiin moninpeleihin. Yhtiö on perustettu vuonna 2005 ja se työllistää Saksassa 120 työntekijää. Travian Games on luonut kahdeksan MMOG-peliä.
Pelit

Travian (2004)
Travians (2008)
Wewaii (2009)
Imperion (2009)
Goalunited (2006)
Travian: Kingdoms (2015)
Pyramid Raid (2015)
Cheats4Hire (2015)
Lähteet

↑  https://www.gameswirtschaft.de/wirtschaft/groesste-games-studios-deutschland-2024-150824/
Lähteet > Aiheesta muualla

Travian Gamesin kotisivut
Travian
Goalunited
Abdurahmoni Džomīn piiri

| Abdurahmoni Džomīn piiri ноҳияи Абдураҳмони Ҷомӣ |
| --- | --- |
 Piiri Tadžikistanin kartalla.
Valtio:  Tadžikistan
Maakunta:  Xatlon
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Abdurahmoni Džomī
Pinta-ala:  682 km²
Väkiluku (2020):  178 671
Abdurahmoni Džomīn piiri (tadžikiksi ноҳияи Абдураҳмони Ҷомӣ, nohijai Abdurahmoni Džomī) on hallintopiiri Xatlonin maakunnassa Tadžikistanissa. Sen keskus on Abdurahmoni Džomīn taajama. Piirin pinta-ala on 682 neliökilometriä. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan siellä oli 178 671 asukasta.
Abdurahmoni Džomīn piiri rajoittuu pohjoisessa Jovonin ja idässä Danğaran piireihin, etelässä Levakandin kaupunkiin ja Kūšonijonin piiriin sekä lännessä Xurosonin piiriin. Se sijaitsee etupäässä Vaxšin ja sen sivujoen Jovonrūdin laaksoissa, joita ympäröivät matalat vuoret.
Seudulla vallitsee kuiva subtrooppinen ilmasto. Kesät ovat kuumia ja talvet leutoja. Tammikuun keskilämpötila on 9 ja heinäkuun 29 astetta. Vuotuinen sademäärä on 271 millimetriä.
Vuonna 1930 perustetun hallintoalueen nimenä oli aikaisemmin Aralin, Kuibiševin ja Xodžamastonin piiri. Se nimettiin runoilija Džamin mukaan vuonna 2004. Piiriin kuuluu Abdurahmoni Džomīn taajama (entinen Kuibišev) sekä seitsemän maalaiskuntaa: 50-solagii Todžikiston, Dūstī, Iftixor, Ittifoq, Jakkatut, Kalinin ja Qadriddin Ğijosov (entinen Aral). Kaupunkiväestön osuus on 8 prosenttia.
Piirin läpi kulkee Termizistä Dušanbehen johtava rautatie sekä Boxtarin, Jovonin ja Vahdatin välinen maantie. Matkaa alueen pääkaupunkiin Boxtariin on 36 ja maan pääkaupunkiin Dušanbehen 86 kilometriä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut puuvillan, viljan, vihannesten, hedelmien ja viinirypäleiden viljelyyn sekä karjanhoitoon ja silkkikuidun tuotantoon.
Emilia Schüle

| Emilia Schüle |
| --- | --- |
 Emilia Schüle Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2025.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1992 (ikä 32) Blagoveštšensk, Venäjä
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2005–
Merkittävät roolit:  Ewa (Jugend ohne Gott) Eva Schöllack (Ku'Damm 56)
Aiheesta muualla
IMDb
Emilia Schüle (s. 28. marraskuuta 1992 Blagoveštšensk, Venäjä) on saksalainen näyttelijä. Lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa näytellyt Schüle on palkittu rooleistaan tieteisdraamassa Jugend ohne Gott ja epookkisarjassa Ku'Damm 56.
Ura

Schülen sukutausta on saksalainen. Hän muutti jo pikkulapsena Blagoveštšenskista Berliiniin, missä hän opiskeli modernia tanssia ja balettia. Vuonna 2005 Schüle oli mukana työpajassa Talents Getting Started, joka avasi oven näyttelijän uralle. Hänen debyyttinsä oli lyhytelokuvassa Nichts weiter als (2005). Muutaman televisioroolin jälkeen Schüle debytoi valkokankailla: hänellä oli Milan osa elokuvassa Freche Mädchen (2007). Elokuva menestyi hyvin ja sai jatko-osan Freche Mädchen 2, jossa Schüle näytteli jälleen Milaa.
Vuonna 2010 Schüle näytteli pääroolin musiikkielokuvassa Rock it!. 2010-luvulla hän näytteli vuosittain useissa televisiotuotannoissa ja teatterielokuvissa, kuten Tatort - Wegwerfmädchen (2012), In einem wilden Land (2014), Mordkommission Berlin 1 (2015), High Society - Gegensätze ziehen sich an (2016) ja Jugend ohne Gott (2016).
Schülellä oli keskeinen rooli epookkisarjassa Ku'Damm 56 (2016) ja sen jatko-osissa Ku'Damm 59 (2018) ja Ku'Damm 63 (2021).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emilia Schüle Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Rakkauden planeetta

| Rakkauden planeetta Leevi and the Leavings |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994-1995
 Studio : Soundtrack Studio, Helsinki
 Julkaistu: kesäkuu 1995   (joulukuu 1995 CD-erikoispainos)   (7.5.2018 LP-painokset)
 Formaatti: CD-levy (RAMCD(S) 3072)   C-kasetti (RAMK 3072)   LP-levy (SRE210)
 Tuottaja(t): Gösta Sundqvist   Kari Kalén   Pekka Aarnio
 Tyylilaji: suomirock, suomipop, reggaelähde?
 Kesto: 48.31   64.19 (erikoispainos)
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus Oy   Oy Svart Musik Ab (2018)
 Levymerkki: Pyramid   Svart Records (2018)
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
  Suomi: 3. (kesäkuu 1995)
Leevi and the Leavingsin muut studioalbumit
| Turkmenialainen tyttöystävä 1993 | Rakkauden planeetta 1995 | Käärmenäyttely 1996 |
Singlet albumilta Rakkauden planeetta
 ”Vasara ja nauloja / Sunnuntaiksi San Franciscoon” Julkaistu: 1994  ”Rei Ban Bombay (promo)” Julkaistu: 1995  ”Luonnollinen valinta (Remix) / Itkisitkö onnesta? (Radio Edit)” Julkaistu: 1995  ”Itkisitkö onnesta? / Vakosamettihousuinen mies” Julkaistu: 1995
Rakkauden planeetta on Leevi and the Leavingsin 11. studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1995. Albumi oli tarkoitus julkaista jo kevättalvella 1995, mutta julkaisua siirrettiin saman vuoden juhannukseen. Albumi ilmestyi CD-levynä ja C-kasettina Pyramid-levymerkillä. Saman vuoden joulukuussa levystä julkaistiin 5 000 kappaleen CD-erikoispainos, joka sisältää uuden kappaleen ”Jouluaattona kännissä” sekä viisi remix-versiota albumin kappaleista. Toukokuussa 2018 Svart Records julkaisi albumin ensimmäistä kertaa vinyylilevynä oranssina ja tavallisena, mustana vinyylinä.
Taustaa ja tuotanto

Leevi and the Leavings oli saavuttanut suurta suosiota 1990-luvun alkupuolella, mistä kertoo muun muassa vuonna 1992 julkaistun kokoelma-albumin Menestyksen salaisuus kultalevyrajan ylitys vuonna 1995.
Yhtyeen johtohahmolla Gösta Sundqvistilla oli alun perin ideana tehdä 37 kappaleen pituinen tupla-cd:nä julkaistava albumi, mutta lähes utopistisesta ideasta luovuttiin miltei välittömästi.
Albumia tehdessä yhteistyö kansitaiteilija Mikko Kurenniemen kanssa oli päättynyt ja kansikuvasta vastasi tällä kertaa Petri Artturi Asikainen yhdessä Sundqvistin perustaman Kumpi Kolmesta Oy:n kanssa. Kansikuvassa suomalainen mies istuu männyn latvassa polttaen tupakkaa.
Vastaanotto ja palkinnot

Albumi oli parhaimmillaan Suomen levylistojen kolmannella sijalla ja pysyi listalla yhteensä 24 viikon ajan. Albumi ylitti alle kuukaudessa kultalevyrajan (25 000 kpl) ja pari vuotta myöhemmin vuonna 1997 platinalevyrajan (40 000). Albumia on myyty yhteensä 41 218 kappaletta ja on täten yhtyeen kolmanneksi myydyin studioalbumi, heti Häntä koipien välissä- (1988) ja Kerran elämässä (1998) -albumien jälkeen.
Helsingin Sanomien kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaiden äänilevyjen listalleen.
Albumin kappaleesta "Rakkauden työkalu" tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Hannu Puttonen. Video julkaistiin vuotta ennen albumia ja se voitti vuonna 1994 Hopeinen muuvi -palkinnon. Yhtye sai myös Emma-palkinnon vuoden 1995 gaalassa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist, ellei toisin mainita.
Rei Ban Bombay – 4.49 (sri-ram laulu Swami Ambikanandan aiheen mukaan elokuvasta Bombayn viipyilevä kuu)
Sunnuntaiksi San Franciscoon – 2.29
Rakkauden työkalu – 5.17
Takaisin hiekkalaatikkoon – 2.37
Vakosamettihousuinen mies – 4.42
Itkisitkö onnesta? – 4.43
Kyykyssä – 4.21
Vasara ja nauloja – 4.42
Luonnollinen valinta – 4.42
Koko talvi kesämökillä – 3.23
Rakkauden planeetta – 6.46 (toasting Ragga JB)
Kappaleet > Vuoden 1995 CD-erikoispainoksen kappaleet

Jouluaattona kännissä – 3.00
Kyykyssä (Kenpukazo remix) – 4.12 (sov. Kari Kalén)
Luonnollinen valinta (Timo Löyvä remix) – 4.42 (sov. Timo Löyvä)
Koko talvi kesämökillä (Skandinavia remix) – 3.54 (sov. Kari Kalén)
Koko talvi kesämökillä (instrumentaali) – 3.31 (sov. Kari Kalén)
Koko talvi kesämökillä (remix) – 3.30 (sov. Kari Kalén)
Kokoonpano > Leevi and the Leavings

Gösta Sundqvist - laulu, akustinen kitara, sähkökitara ja kosketinsoittimet
Risto Paananen - basso, akustinen kitara, kosketinsoittimet ja taustalaulu
Juha Karastie - sähkökitara, akustinen kitara, mandoliini ja taustalaulu
Niklas Nylund - rummut, akustinen kitara, sähkökitara, kosketinsoittimet ja taustalaulu
Kokoonpano > Muut muusikot

Haije Sundqvist - taustalaulu
Tanjalotta Räikkä - taustalaulu (1, 3-6, 9-11)
Pekka Aarnio - taustalaulu (3, 7, 9)
Ragga JB Jimmy Black - toasting (11)
Poona - sri ram-laulu ja sormikellot
Shalimar- sri ram-laulu ja tamboura
Susa Silpoja - viulu, sello, huilu ja taustalaulu
Riina Silpoja – alttoviulu, oboe, nokkahuilu, urkuharmooni, kirkkourut, Mellotron M 400 ja taustalaulu
Asgumi Matlison - ganeeh-laulu ja hylkeenluuhuilu
Meinur Matlison - ganeeh-laulu ja nahkarumpu
Falistan kansanarmeijan orkesteri ja kuoro
Puka Oinonen - kitara (13)
Kokoonpano > Tuotanto

Gösta Sundqvist - sävellykset, sanoitukset, sovitukset ja tuotanto
Kari Kalén - tuotanto, äänitys ja miksaus (Soundtrack Studio, Helsinki) ja sovitukset (13, 15-17)
Petri Artturi Asikainen - valokuva
Kumpi Kolmesta Oy - kansi
Hölderlin - kansi
Pauli Saastamoinen - masterointi (Finnvox)
Joona Lukala - vuoden 2018 uusintajulkaisun masterointi
Ville Angervuori - uusintajulkaisun taitto
Pikku Myy

| Pikku Myy |
| --- | --- |
 Pikku Myy Tove Janssonin piirtämänä.
Luoja(t):  Tove Jansson
Näyttelijä(t):  Suomenkieliset ääninäyttelijät: Leena Uotila (1983) Elina Salo (1991–2002) Outi Alanen (2000–2008) Pauliina Holmqvist (2006–2007) Ragni Grönblom (2014) Karolina Blom (2017) Diandra Flores (2017) Kiti Kokkonen (2019–) Sarika Lipasti (2020) Alma Pöysti (2021)  Näyttelijät: Elina Salo (1969) Ann-Christine Waldemarson (1973)
Ensi- esiintyminen:  Muumipapan urotyöt (1950)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  nainen
Asuinpaikka:  Muumilaakso
Luonteenpiirteet:  rasavilli, itsepäinen, utelias, päättäväinen, suorapuheinen, kyyninen, sarkastinen
Suhteet
Vanhemmat:  Vanhempi Mymmeli, Juksu (mahdollinen isä), Muumimamma (kasvattiäiti), Muumipappa (kasvatti-isä)
Sisarukset:  Mymmelin tytär, Nuuskamuikkunen, useita muita sisaruksia, Muumipeikko (kasvattiveli), Nipsu (kasvattiveli),
Tutut:  Niiskuneiti, Niisku, Hemuli, Aliisa ja muut Muumilaakson asukkaat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikku Myy (ruots. Lilla My) on Tove Janssonin luoma Muumi-tarinoiden hahmo. Hän on pienikokoinen, rasavilli tyttö, jolla on yleensä yllään punainen mekko, vaaleanpunainen rusetti ja iso nuttura keskellä päätä. Kriittisenä ja suorapuheisena, aggressiivisenakin hahmona hän on tarpeellinen vastavoima kilteille ja kaikkia kohtaan ymmärtäväisille muumeille.
Nimen alkuperä

Nimi Myy (My) johtuu kreikkalaisen kirjaimen nimestä myy (μ). Sitä ehdotti hahmon nimeksi Tove Janssonin eno, matematiikan lehtori Harald Hammarsten sillä perusteella, että tämä kirjain muistuttaa ylös­alaisin käännettyä ”tikku­ihmistä”, ja lisäksi sitä käytettiin aikoinaan mikronin eli metrin miljoonas­osan tunnuksena (nykyisin tämän yksikön nimenä tosin on mikrometri ja tunnuksena μm). Täten nimen Myy voitiin katsoa tarkoittavan ”pienintä, mitä on olemassa”.  Pikku Myy onkin Muumilaakson hahmoista pienin.
Pikku Myy Muumi-teoksissa

Pikku Myy sanoo aina hyvin suoraan mitä ajattelee, eikä välitä, mitä muut hänestä ajattelevat, vaan on rohkea ja itsenäinen, jopa itsepäinen. Myyltä on turha salata asioita, sillä hän vaistoaa erehtymättömästi, jos joku yrittää niin tehdä. Hän on myös hyvin utelias. Muumipapan mukaan Myy on rohkea ja päättäväinen. Muumipeikon mukaan Myy tekee kaikkea mitä haluaa ja onnistuu vielä tekemään sen siten, että kukaan ei vastusta sitä.
Taikatalvi-kirjassa Pikku Myy asuu pahvilaatikossa ja laskee mäkeä hopeatarjottimella. Hän on yksi kirjan päähenkilöistä. Myy itse on sanonut muun muassa olevansa niin pieni, ettei hänelle voi tapahtua mitään pahaa. Vaikka Pikku Myy on vilkas ja ilkikurinen ja tekee kepposia, hän on silti hyväntahtoinen, eikä halua kenellekään muulle pahaa, paitsi ehkä Haisulille. Toisaalta televisiosarjassa Muumilaakson tarinoita erityisesti Nipsun hienoinen kiusoittelu ja naljailu on yksi Myyn lempipuuhista, sillä häntä ärsyttää usein Nipsun herkkänahkaisuus ja intohimot. Alkuperäisissä teoksissa Nipsu ja Myy eivät kuitenkaan keskustele kertaakaan keskenään. Pikku Myy pitää kovasti muumiperheestä ja viettää paljon aikaa muumien kanssa. Muumimamma on toisinaan hänelle kuin eräänlainen äitihahmo. Myy asuukin usein Muumitalossa, toisinaan taas Mymmelin kanssa. Hän asuu ainakin televisiosarjoissa enemmän Muumitalossa kuin Mymmelin luona.
Pikku Myy pukeutuu aina selän puolelta napitettavaan mekkoon ja pitää kaulassaan rusettia, samoin kuin sisarensa Mymmeli usein. Muumi-animaatioissa ja niihin perustuvissa oheistuotteissa Myyn mekko on lähes poikkeuksetta punainen. Esimerkiksi televisiosarjassa Muumien maailma mekko on kuitenkin raidallinen ja monivärinen. Tove Janssonin kuvituksissa mekon väri vaihtelee paljon, ja on esimerkiksi mustavalkoraidallinen. Animaatioissa Myy käyttää aina mustia hansikkaita, alkuperäisteoksissa vaihtelevasti.
Myy on kova puremaan. Hän usein uhkailee puraista jotakuta, jos tämä on hänelle itselleen tai muille ilkeä, mutta joskus ihan silkasta puremisen riemusta. Jotkut Muumilaakson asukkaat ovat oikeasti saaneetkin tuntea Myyn hampaat käpälissään tai hännässään.
Muumipeikon ohella Pikku Myyn on kerrottu olevan eräs Tove Janssonin persoonallisuuden ilmentymä Muumi-teoksissa.
Pikku Myy esiintyy Muumipeikon ohella ainoana Muumilaakson tarinoita -sarjan kaikissa jaksoissa. Jaksossa Niisku leijailee taivaalla hänet nähdään vain hetken ajan vajanrakennuskohtauksessa. Tämä on sarjan ainoa jakso, jossa hän ei puhu lainkaan. Jaksossa Keskitalven kokko hänet nähdään vain Muumipeikon unessa jakson alussa.
Pikku Myyn mekon värit

1969: keltainen
1990: punainen
Ikä ja sukulaisuussuhteet

Myyn ikä ja sukulaisuus Nuuskamuikkuseen ovat herättäneet lukijoissa ihmetystä. Muumi-kirjat ovat ristiriitaisia Pikku Myyn iän suhteen.
Kirjassa Muumipapan urotyöt kerrotaan, että Myy syntyi vanhemman Mymmelin ja Juksun seurustelun aikana, kun Muumipappa ei vielä ollut edes tavannut muumimammaa. Näin ollen Pikku Myy olisi Muumipeikkoa vanhempi. Samasta suhteesta kerrotaan myös Nuuskamuikkusen saaneen alkunsa Näin ollen Myy ja Nuuskamuikkunen olisivat kutakuinkin samanikäisiä sisaruksia. Muissa yhteyksissä tähän ei viitata. Muumipapan urotöissä Pikku Myy syntyy juhannusyönä, ja vastasyntyneenä  hänet kuvataan mikroskooppisen pienenä. Pikku Myy onkin kaikkein pienin vanhemman Mymmelin lapsista, ja hänellä on paljon sisaruksia.
"Juhannusyö tuli ja meni (silloin syntyi muuten Mymmelin pienin tytär, jolle annettiin nimeksi Myy; se merkitsee pienin-mikä-on-olemassa)."
Kirjassa Vaarallinen juhannus Nuuskamuikkunen tapaa tulvassa Muumi-perheestä erilleen joutuneen Myyn eikä tunnista tätä, sillä Myy on ollut liian pieni, että häntä olisi voinut huomata, silloin kun Nuuskamuikkunen on edellisenä vuonna vieraillut Muumilaaksossa. Kirjassa siis annetaan ymmärtää, että Myy on vasta kasvuiässä ja hyvin nuori. Muikkusen ja Myyn mahdollisesta sisarussuhteesta ei mainita mitään. Pikku Myyn isää Tove Jansson ei koskaan maininnut suoraan missään, ei edes omissa muistiinpanoissaan hahmojen sukulaisuussuhteista.
"Kun he viimeksi olivat tavanneet, Myy oli ollut niin pieni, että häntä tuskin näkyi, joten eipä ihmekään, etteivät he tunteneet toisiaan."
Pikku Myyn isosisko on myös nimeltään Mymmeli, ja hän toimii Myyn pääasiallisena kaitsijana kirjoissa Kuinkas sitten kävikään?, Vaarallinen juhannus ja Taikatalvi, Muumi-sarjakuvissa sekä televisiosarjassa Muumilaakson tarinoita.
Pikku Myyn suosio

Pikku Myy oli ehdolla satusuomalaiseksi vuonna 2006 pidetyssä äänestyksessä, mutta hävisi finaalissa Röllille.
Pikku Myy on myös suosittu vappuasu-idea. Monessa pilailuliikkeessäkin myydään Pikku Myy -asuja.
Pikku Myyn (ääni)näyttelijät > Pikku Myyn suomenkieliset ääninäyttelijät

| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1983 | Mumindalen | Leena Uotila |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Elina Salo |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Elina Salo |
| 1996 | Suuri Muumijuhla | Elina Salo |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Elina Salo |
| 1999 | Muumit meren aalloilla | Elina Salo |
| 2000 | Muumit ja Taikatalvi | Outi Alanen |
| 2001 | Muumit ja Taikalamppu | Outi Alanen |
| 2005–2006 | Muumien malliin | Outi Alanen |
| 2006 | Muumit ja salaperäiset huudot | Pauliina Holmqvist |
| 2007 | Muumit ja suuri syysjuhla | Pauliina Holmqvist |
| 2007–2008 | Muumien maailma | Outi Alanen |
| 2008 | Muumi ja vaarallinen juhannus | Outi Alanen |
| 2014 | Muumit Rivieralla | Ragni Grönblom |
| 2017 | Muumilaakson tarinoita | Karolina Blom |
| 2017 | Muumien taikatalvi | Diandra Flores |
| 2019–2022 | Muumilaakso | Kiti Kokkonen |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Sarika Lipasti |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | Alma Pöysti |
| 2025 | Muumilaakso | Aksa Korttila |
Pikku Myyn (ääni)näyttelijät > Pikku Myyn ruotsinkieliset (ääni)näyttelijät

Luettelossa on vain osa.
| Vuosi | Elokuva / Sarja / Peli | Näyttelijä |
| --- | --- | --- |
| 1969 | Muumipeikko | Elina Salo |
| 1973 | Mumindalen | Ann-Christine Waldemarson (näyttelijä) Christina Schollin (ääni) |
| 1991-1994 | Muumilaakson tarinoita | Lilli Sukula-Lindblom |
| 1993 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Lilli Sukula-Lindblom |
| 1996 | Suuri Muumijuhla | Elina Salo |
| 2005-2006 | Muumien malliin | Lilli Sukula-Lindblom |
| 2006 | Muumit ja salaperäiset huudot |  |
| 2007 | Muumit ja suuri syysjuhla |  |
| 2010 | Muumi ja vaarallinen juhannus | Joanna Wingren |
| 2014 | Muumit Rivieralla | Ragni Grönblom |
| 2019-2025 | Muumilaakso | Saga Sarkola |
| 2020 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Saga Sarkola |
| 2021 | Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut | Alma Pöysti |
Kelloseppäkoulu

Kelloseppäkoulun rakennus Espoon Leppävaarassa.
Kelloseppäkoulu (engl. The Finnish School Of Watchmaking) on Espoon Leppävaarassa toimiva yksityinen ammattioppilaitos, jonka kelloalan koulutusohjelmassa koulutetaan kelloseppiä ja mikromekaanikkoja sekä erillisillä kursseilla kello- ja jalometallialan erikoismyyjiä. Koulua ylläpitää Kellosepäntaidon edistämissäätiö, jonka taustalla on Kelloseppäliitto.lähde?  Kelloseppäkoulu on Suomen ainoa ammattioppilaitos, jossa koulutetaan kelloseppiä.
Henkilökuntaa on 13.
Kelloseppäkoulusta ovat valmistuneet mm. Kari Voutilainen ja Stepan Sarpaneva.
Historia

Kelloseppäkoulun perustaminen lähti liikkeelle, kun Oy Perkon omistaja Esteri Perkko lahjoitti hanketta varten 500 000 mk. Koulu perustettiin Lahteen vuonna 1944. Lahdessa koulu toimi aina vuoteen 1959, jolloin Tapiolaan valmistuivat uudet koulu- ja asuntolarakennukset. Vuonna 2007 koulu muutti nykyisiin tiloihinsa entisessä kirjastorakennuksessa. Vuoden 2025 alussa koululle on varattu rakennuksesta 1800 m2 tilaa.
Alkuperäinen opetussuunnitelma sai innoituksensa saksalaisesta Glashütte Original Uhrmacherschule Alfred Helwig -koulusta.
Kelloseppäkoulu ryhtyi vuonna 1997 kouluttamaan mikromekaanikkoja kasvavan tarkkuusteollisuuden tarpeisiin ja koulutus kehitettiin yhteistyössä teollisuuden kanssa. Metalliteollisuuden Keskusliitto (vuodesta 2003 Teknologiateollisuus ry) ja Sähkö- ja elektroniikkateollisuusliitto tukivat koulutuksen aloittamista. 2010-luvulla kello- ja mikromekaniikan koulutus lopetettiin kaikista muista ammattioppilaitoksista, joissa sitä järjestettiin (Validia, Varia ja Hyria).
Koulutus

Kouluun valitaan vuosittain yhteensä 30 opiskelijaa: heistä 15 aloittaa kelloseppälinjalla ja toiset 15 mikromekaanikkolinjalla.
Monet opiskelijat ovat yli 30-vuotiaita ja heillä on ollut työuraa muilla aloilla ennen kelloseppäopintoja. Hakijoita koetellaan sekä psykologisin testein että sorminäppäryyskokein ennen kuin heidät hyväksytään oppilaitokseen.
Koulutettavat eivät koske kelloon ennen kuin he ovat itse valmistaneet kellon rakentamiseen käytettävät työkalut. Opiskelijat aloittavat seinäkelloilla ja taskukelloilla ja siirtyvät  viimeisenä opintovuotenaan rannekelloihin. Myös mikromekaanikkolinjan opiskelijat, jotka pyrkivät avaruus- tai lääketieteen aloille, oppivat kellonrakennusta ja valmistavat omat instrumenttinsa ennen kuin siirtyvät oman alansa opintoihin.
Koulun painotus sorminäppäryyteen ja ongelmanratkaisuun tuottaa klassisen kellonrakennuksen hallitsevia osaajia.
Hallituksen koulutusleikkausten jälkeen Kelloseppäkoulu päätti aloittaa englanninkielisen opintolinjan kansainvälisille opiskelijoille. Linja aloittaa vuoden 2025 syksyllä. Linjalle otetaan 10 oppilasta joka toinen vuosi. Heistä jokainen maksaa 50 000 euroa kahden vuoden opinnoista.
Työllistyminen

Kolmivuotisen koulutuksen jälkeen kellosepät työllistyvät korjaus- ja myyntitehtäviin, toimivat yrittäjinä tai siirtyvät rinnakkaisaloille. Opiskelijoiden työtilanne on hyvä: pelkästään Espoon yritykset palkkaisivat kolme kertaa enemmän osaajia kuin koulusta valmistuu. Espoon Otaniemessä toimii esimerkiksi piensatelliittien moottoreita valmistava yritys, joka tarvitsee Kelloseppäkoulun mikromekaanikkojen osaamista tulitikkurasian kokoisten moottoreittensa kokoamiseen. Kelloseppäkoulun kasvatteja työllistää myös Bluefors, joka valmistaa kvanttitietokoneiden jäähdyttimiä.
Noin kolmannes opiskelijoista siirtyy valmistumisen jälkeen ulkomaille, mutta eivät yleensä suurten sveitsiläisten kellovalmistajien palvelukseen. Suurimmat valmistajat palkkaavat mieluiten ranskankielisiä opiskelijoita sveitsiläisistä kouluista, jotka on järjestetty palvelemaan juuri näitä valmistajia.
Aiheesta muualla

Kelloseppäkoulu
Kelloseppäliitto
Myllymäen koulu (Hämeenlinna)

| Myllymäen koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Ahokatu 20, 13100 Hämeenlinna
Koordinaatit:  60.9916°N, 24.4453°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Outi Kärki
Luokat:  1-6
Verkkosivut
Myllymäen koulu on Hämeenlinnassa sijaitseva peruskoulu. Myllymäen kaupunginosassa Ahokadun varrella sijaitseva koulu perustettiin vuonna 1913. Koulun hirsirunkoinen puuosa valmistui v. 1912 ja kivirakennus v. 1950. Oppilaita on 275 ja opettajia 25 henkilöä. Vuonna 2013 koulussa juhlittiin koulun 100-vuotisjuhlaa.  Koulun rehtori on Outi Kärki. Opetusta annetaan luokka-asteille 1–6.