Kristus (arvonimi)
Tausta ja Uuden Testamentin viitteet

Jeesuksen aikaan ei ollut yhtä muotoa Toisen temppelin juutalaisuudessa, ja oli merkittäviä poliittisia, sosiaalisia ja uskonnollisia eroja eri Juutalaisten ryhmien välillä. Kuitenkin juutalaiset olivat vuosisatojen ajan käyttäneet termiä moshiach (’voideltu’) viittaamaan heidän odotettuun vapauttajaansa. Juutalaiset pitivät suurta määrää Vanhan Testamentin kohtia messiaanisina, paljon enemmän kuin kristityt yleisesti pitävät messiaanisina, ja eri ryhmien juutalaiset antoivat niille eriasteisia merkityksiä.
Kreikan sana messias ilmestyy vain kahdesti Septuaginta-käännöksessä koskien luvattua prinssiä (Daniel 9:26; Psalmi 2:2). Tämä nimitys oli käytössä, kun nimeä etsittiin luvatulle, josta tulisi kerran Kuningas ja Vapahtaja. Uusi testamentti toteaa, että kauan odotettu messias oli tullut ja kuvaa tätä vapahtajaa "Kristuksena". Matteuksen evankeliumin luvussa 16:16 olevista apostoli Pietarin sanoista on tullut kuuluisa uskontunnustus Kristittyjen keskuudessa ensimmäiseltä vuosisadalta lähtien: "Sinä olet Kristus, elävän Jumalan Poika."
Markuksen evankeliumin kohta 1:1 ("Jeesuksen Kristuksen, Jumalan Pojan, evankeliumin alku") tunnistaa Jeesuksen sekä Kristuksena että Jumalan Poikana. Jumaluus on uudelleen vahvistettu Markuksen evankeliumin kohdassa 1:11. Sen Jälkeen Markus ei koskaan käytä termiä Kristus Jeesuksen nimenä. Matteus 1:1 käyttää Kristusta nimenä ja Matteus 1:16 selittää sen uudelleen: "Jesus, jota kutsutaan Kristukseksi." Johanneksen Evankeliumissa Jeesus viittasi itseensä Jumalan poikana paljon useammin kuin Synoptiset Evankeliumit.
Määräisen artikkelin käyttö englanninkielessä ennen sanaa "Kristus" ja sanan Kristus asteittainen kehitys oikeaksi nimeksi osoittavat, että kristityt tunnistivat Jeesuksen juutalaisille luvattuna messiaana, joka täytti kaikki messiaaniset ennustukset täydellisemmässä ja korkeammassa mielessä kuin rabbit olivat heille opettaneet.
Evankeliumeissa Markus ja Matteus aloittavat kutsumalla Jeesusta sekä Kristukseksi että Jumalan Pojaksi, mutta nämä ovat kaksi eri määrettä. Ne kehittyvät Uudessa Testamentissa erillisiä polkuja pitkin, ja niillä on erilliset teologiset seuraukset. Tuolloin roomalaisessa Juudeassa juutalaiset olivat odottaneet "messiasta", ja monet ihmiset ihmettelivät, kuka se olisi. Kun Johannes Kastaja alkoi saarnata, hän keräsi opetuslapsia, jotka olettivat, että hän olisi ilmoittautunut messiaaksi, tai siksi, mitä he olivat odottaneet. Malline:Original research inline
Ensimmäisen kerta, kun Jeesusta kutsutaan Jumalan Pojaksi, on Johannes Kastajan kastaessa hänet. Kerrotun mukaan taivaasta kuului ääni, joka kutsui Jeesusta pojakseen. Kun Johannes Kastaja oli vankilassa (Matteus 11:2-6 ja Luukas 7:18-23), kaksi hänen opetuslastaan kysyi Jeesukselta hänen puolestaan: "Oletko se, jonka piti tulla minun jälkeeni vai pitääkö meidän odottaa toista?" Tämä osoittaa, että Johannes epäili tuolloin, oliko Jeesus todella Kristus.
Johanneksen evankeliumin kohdassa 11:27 Martta sanoi Jeesukselle "sinä olet Kristus, Jumalan Poika, joka on tulossa maailmaan", mikä tarkoittaa, että molemmat nimitykset olivat yleisesti hyväksytyt (pidettiin vielä erillisinä) Jeesuksen seuraajien keskuudessa ennen kuin Jeesus herätti Lasaruksen.
Selviä väitteitä, että Jeesus olisi messias, löytyy kanonisista evankeliumeista Pietarin tunnustuksessa (esimerkiksi Matt. 16:16) ja Jeesuksen sanoista oikeudenkäynnissä Sanhedrinin edessä. Näihin tapauksiin liittyy paljon enemmän kuin pelkkä messiaaninen väite; syytös on, että Jeesus väittää olevansa Jumalan Poika.
Jeesuksen oikeudenkäynnistä Sanhedrinin ja Pontius Pilatuksen edessä saattaa näkyä Matteuksen ja Luukkaan kerronnasta käsin, että Jeesus ei ensin halunnut suoraan vastata ylimmäisen papin kysymykseen: "Oletko sinä Kristus?", ja hänen vastauksensa on annettu vain "su eipas" ("sinä olet sanonut"). Markuksen evankeliumi toteaa kuitenkin vastauksen "ego eimi" ("minä olen"), ja on tapauksia juutalaisessa kirjallisuudessa, jossa ilmaus "sinä olet sanonut" on sama kuin "olet oikeassa". Messiaaninen väite oli vähemmän merkittävä kuin väite jumaluudesta, joka aiheutti ylipapin kauhistuneen syytöksen jumalanpilkasta ja sen seurauksena vaatimuksen  kuolemantuomiosta. Pilatuksen edessä, toisaalta, vain väite hänen kuninkaallisesta arvostaan antoi aihetta hänen tuomitsemiseensa.
Sana "Kristus" on tiiviisti liitetty Jeesukseen Paavalin kirjeissä, mikä viittaa siihen, että varhaisilla kristityillä ei ollut tarvetta väittää, että Jeesus on Kristus, koska sitä pidettiin laajalti hyväksyttynä heidän joukossaan. Siksi Paavali voi käyttää termiä Khristós ilman epäselvyyttä siitä, kehen se viittaa, ja hän voi käyttää sellaisia ilmaisuja, kuin "Kristuksessa" viittaamaan Jeesuksen seuraajiin, kuten 1. Korinttolaiskirje 4:15 ja Roomalaiskirje 12:5. Paavali julisti hänet Viimeiseksi Aadamiksi, joka palautti kuuliaisuuden kautta sen, mitä Adam menetti tottelemattomuutensa kautta. Paavalin kirjeet ovat joidenkin kristologisten avainyhteyksien lähde; esim. Efesolaiskirje 3:17-19 suhteuttaa Kristuksen rakkauden tietoon Kristuksesta, ja katsoo, että Kristuksen rakkaus on välttämättömyys hänen tuntemiselleen.
On olemassa myös implisiittisiä väitteitä siitä, että hän on Kristus, Jeesuksen sanoissa ja teoissa. Jeesuksen elämän jaksot ja lausunnot siitä, mitä hän teki julkisen toimintansa aikana, löytyvät kautta Uuden testamentin. Kolminaisuusoppi väittää suoraan: "Jeesus Kristus oli tosi Jumala ja tosi ihminen yhdessä persoonassa, ja tulee olemaan niin ikuisesti."