stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauritsalan työväentalo

| Lauritsalan työväentalo |
| --- | --- |

Osoite:  Hakalinkatu 1
Sijainti:  Lappeenranta, Hakali
Koordinaatit:  61°04′26″N, 28°16′26″E
Valmistumisvuosi:  1910
Suunnittelija:  rakennusmestari Antti J. Öhman
Rakennuttaja:  Lauritsalan Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Lauritsalan Sos.dem. Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1,5
Kerrosala:  700 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauritsalan työväentalo kesällä 2022.
Vastavalmistunut Lauritsalan työväentalo 1910-luvulla.
Lauritsalan työväentalo on  Lappeenrannassa Hakalin kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Talo on rakennushistoriallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas ja se on suojeltu yleiskaavassa. Talo tunnetaan myös nimellä Hakalin työväentalo.
Historiaa

Lauritsalan sahan työntekijät perustivat  työväenyhdistyksen 1902. Lauritsalan sahan työväenyhdistys liittyi jo samana vuonna Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Vuoden 1905 lopussa yhdistyksessä oli 238 jäsentä, joista suurin osa oli miehiä. Heti alkuvuosina perustettiin kuitenkin oma naisosasto sekä soitto- ja laulukunta. Vuonna 1906 yhdistyksen jäsenistä kaksi oli Lappeen kunnan kunnanvaltuutettuina. Ensimmäiset kokoukset pidettiin yhdistysten jäsenten kodeissa, kunnes sahan isännöitsijä antoi luvan kokoontua sahan lukutuvassa. Sahan johto lahjoitti yhdistykselle myös tarpeettomaksi käyneen kirjaston. Vuonna 1906 yhdistyksen omistamassa kirjastossa oli 88 nidettä. Sahan johto kielsi lukutuvan käytön vuonna 1908 vedoten liian äänekkäisiin tanssi-iltoihin ja paikkojen sotkuisuuteen tapahtumien jälkeen.
Rakennus

Oman talon rakentaminen alkoi keväällä 1909. Piirustukset ja kustannusarvion oli laatinut rakennusmestari Antti Öhman. Rakennuslainan takauksena käytettiin yhdistyksen aiemmin rakennuttamaa osuusliike Onnin kauppahuonetta. Kesän 1909 aikana työväentalon tontilla järjestettiin lukuisat juhlat ja komeat arpajaiset rakennusrahaston kartuttamiseksi. Tontin vuokra-asia, rahojen riittävyys ja työmaajuopottelu aiheuttivat huolta, mutta lopulta talo valmistui alkuperäisiä suunnitelmia pienempänä. Vihkiäisiä vietettiin 30. lokakuuta 1910. Talo osoittautui nopeasti liian pieneksi ja vuonna 1917 talon laajennuspiirustukset tilattiin rakennusmestari Öhmanilta. Piirustukset käsittivät useita lisähuoneita eteisineen ja pienine pesuhuoneineen. Sahan isännöitsijä Salvesen lahjoitti yhdistykselle 30 000 markkaa rakennushankkeeseen. Ilmeisesti suunnitelmien toteutus venyi sisällissodan jälkeiseen aikaan, jolloin muun muassa ravintolan yhteyteen rakennettiin keittiö. Sisällissodan jälkeen talo tarvitsi peruskorjausta ja laajennuksen yhteydessä hirsirunkoinen talo vuorattiin laudoilla. Tontti ostettiin omaksi vuonna 1927. Taloa laajennettiin 1930-luvulla H. Malleniuksen (piirustukset v. 1936) ja O. Autereen (piirustukset v. 1937) suunnitelmien mukaan. Tässä yhteydessä vuoraamattomat sisäseinät juhlasalissa, eteisessä, ravintolassa ja yläsalissa vuorattiin Oulutapeteilla ja alaosa paneloitiin. Muissa tiloissa seinät vuorattiin kovalevyillä. Näyttämön sijainti vaihdettiin juhlasalin toisesta päästä toiseen ja samalla eteinen/sisäänkäynti siirtyi entisen näyttämön paikalle Hakalintien varteen. Näyttämön taakse rakennettiin uudet pukuhuoneet ja urheiluseura Teräkselle painihuone. Talon puulämmitys korvattiin vuonna 1958 osin öljy-sähkölämmityksellä. Talo sai vesijohdon ja viemäröinnin vuonna 1950 ja wc-tilat vuonna 1969. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, vahtimestarin huoneen ja keittiön asunto, pieni sali, painisali, johtokunnan huone sekä 2 kokoushuonetta.
Toimintaa

Heti alkuvaiheessa yhdistykseen perustettiin naisosasto, näytelmäseura, laulukuoro ja soittokunta. Urheiluseura Teräs perustettiin vuonna 1910. Oman talon valmistuminen mahdollisti vilkkaan yhdistystoiminnan. Yhdistys rakennutti tanssilavan omistamalleen tontille vuonna 1915, mikä lisäsi talon käyttöä entisestään. Sisällissodan aikana talo takavarikoitiin ja yhdistys sai sen takaisin kesäkuussa 1919. Yhdistys menetti sisällissodassa 44 jäsentä. Toiminta hiipui 1920-luvulla. Taloudelliset vaikeudet heikensivät yhdistyksen seurojen toimintamahdollisuuksia ja puolueristiriidat vaikeuttivat toimintaa. Osin syynä oli kehittynyt linja-autoliikenne, jonka avulla alueen asukkaat siirtyivät entistä helpommin viettämään vapaa-aikaa Lappeenrantaan. Yhdistys toimi aktiivisesti kunnallispolitiikassa ja erityisesti Lauritsalan kauppalan aikana yhdistys osallistui voimakkaasti kauppalan kehittämiseen. Lauritsalan Sos.dem kunnallisjärjestö kokoontui työväentalolla ja lamavuosien aikana työväentalolta käsin jaettiin ruokaa työttömyydestä kärsiville. Talvi- ja jatkosodan aikana työväentaloa käytettiin sotilasmajoitukseen. Lauritsalan ensimmäinen elokuvateatteri toimi työväentalolla. Esitykset alkoivat vuonna 1938 elokuvalla Tarzan peloton. Yhdistys toimi aktiivisesti edelleen 1980-luvulla, jolloin talolla järjestettiin nuorisotoimintaa, kokouksia, tansseja, urheilutoimintaa, erilaisia juhlia ja tapahtumia sekä tuettiin työntekijöitä mm. tarjoilemalla soppaa Kaukaan sahan lakkolaisille. Nykyään talon aktiivisimpia käyttäjiä ovat Lauritsalan eläkkeensaajat, jotka kokoontuvat talolla 4 kertaa viikossa. Talolla kokoontuvat myös Nuoret Kotkat kerran viikossa. Martoilla on oma tila talolla, naisosasto kokoontuu säännöllisesti ja Lappeenrannan työväen soittokunta harjoittelee entisessä painisalissa. Yksi huone on vuokrattu bändille, samoin talonmiehen asunto on vuokrattu. Juhlasalia vuokrataan myös ulkopuolisille. Osa yhdistyksen vanhasta kirjastosta on tallessa työväentalon yläkerrassa.
Lauttasaaren liikuntapuisto

| Lauttasaaren liikuntapuisto |
| --- | --- |
Osoite:  Lahnalahdentie 4, 00200 Helsinki
Rakennustyyppi:  Urheilukenttä
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauttasaaren liikuntapuisto (Pyrinnön kenttä, puhekielessä Pyrkkä) on Lauttasaaren Myllykalliossa sijaitseva urheilukenttä ja Helsingin kaupungin liikuntapuisto. Sen ympäristössä on monien lajien suorituspaikkoja.
Kentän pysäköintialueen yhteydessä on pukukoppitiloja.
Lajit

Liikuntapuistossa on
Tekonurmikenttä:
350 metrin juoksurata
Yleisurheilu
Jalkapallo
Talvella jää
Koripallokenttä:
Koripallo
Talvella jää
Kolme tenniskentää
Tennis
Talvella tekojääkaukalo
Skeittiparkki
Skeittaus
Skuuttaus
PannaSoccer
Jalkapallo
Kuntoilupaikka
Kuntoportaat
Ulkolenkkeilypolkuja
Padelkenttä
Padel
Historia

Liikuntapuiston mäessä sijaitsi 1950-luvulla rakennettu hyppyrimäki, joka kuitenkin 1970-luvulla purettiin vaarallisuutensa vuoksi.
Leptobunus californicus

| Leptobunus californicus> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Lukit Opiliones
Heimo::  Seinälukit Phalangiidae
Suku::  Leptobunus
Laji::  californicus
Kaksiosainen nimi
 Leptobunus californicus  (Nathan Banks, 1893) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leptobunus californicus on seinälukkien (Phalangiidae) heimoon ja lukkien (Opiliones) lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Lajin kuvasi tieteelle Nathan Banks vuonna 1893.
Levinneisyys

Lajia tavataan Pohjois-Amerikan valtioista.
Käännös suomeksi
Lavreotikí

| Lavreotikí Lavreotikín kunta Λαυρεωτική Δήμος Λαυρεωτικής |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Lavreotikí
 Koordinaatit: 37°43′N, 24°4′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Itä-Attika
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  4905
 – Kuntakeskus:  Lávrio
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  176,87 km²
Väkiluku (2011):  25 102
 – Kunnallis­yksikkö:  9 611
 – Väestötiheys:  141,92 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  195 xx
Suuntanumero(t):  22920
 
 www.mylavrio.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lavreotikí (kreik. Λαυρεωτική eli Δήμος Λαυρεωτικής, Dímos Lavreotikís) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Kunnan pinta-ala on 176,87 neliökilometriä ja väkiluku 25 102 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Lávrio.
Lavreotikí sijaitsee noin 40 kilometriä Ateenan keskustasta kaakkoon. Sen alue käsittää Attikan kaakkoisosan, mukaan lukien Soúnion niemen. Kuntaan kuuluvat saaret Archí ja Daskaleió. Alueen nimi periytyy antiikin aikaisesta Laureionista, joka sijaitsi nykyisen Lávrion kaupungin paikalla. Nykyinen Lavreotikín kunta muodostui, kun Lavreotikí, Ágios Konstantínos ja Keratéa yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavreotikí Wikimedia Commonsissa
Δήμος Λαυρεωτικής. Lavreotikín kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Attikan alue
| --- | --- |
Keski-Ateenan alueyksikkö:   Ateena  Dáfni-Ymittós  Filadélfeia-Chalkidóna  Galátsi  Ilioúpoli  Kaisarianí  Výronas  Zográfou 
Pohjois-Ateenan alueyksikkö:   Agía Paraskeví  Amaroúsio  Chalándri  Filothéi-Psychikó  Irákleio  Kifisiá  Lykóvrysi-Péfki  Metamórfosi  Néa Ionía  Papágou-Cholargós  Pentéli  Vrilíssia 
Länsi-Ateenan alueyksikkö:   Agía Varvára  Ágioi Anárgyroi-Kamateró  Aigáleo  Chaïdári  Ílio  Peristéri  Petroúpoli 
Etelä-Ateenan alueyksikkö:   Ágios Dimítrios  Álimos  Ellinikó-Argyroúpoli  Glyfáda  Kallithéa  Moscháto-Távros  Néa Smýrni  Palaió Fáliro 
Pireuksen alueyksikkö:   Keratsíni-Drapetsóna  Korydallós  Níkaia-Ágios Ioánnis Rénti  Pérama  Pireus 
Itä-Attikan alueyksikkö:   Acharnés  Diónysos  Kropía  Lavreotikí  Marathónas  Markópoulo Mesogaías  Oropós  Paianía  Pallíni  Rafína-Pikérmi  Saronikós  Spáta-Artémida  Vári-Voúla-Vouliagméni 
Länsi-Attikan alueyksikkö:   Asprópyrgos  Elefsína  Fylí  Mándra-Eidyllía  Mégara 
Saarten alueyksikkö:   Agkístri  Aígina  Hydra  Kythera  Póros  Salamis  Spétses  Troizinía-Méthana
Leonhard Hess Stejneger

Leonhard Hess Stejneger (30. lokakuuta 1851 Bergen − 28. helmikuuta 1943 Washington, D.C.) oli norjalainen eläintieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat Peter Stamer Steineger (1826–1921), kauppias ja tilintarkastaja, ja vaimonsa Ingeborg Catharina Hess (s. 1830). Stejneger opiskeli lakia ja filosofiaa Kristianian yliopistossa. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1871 ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1875. Filosofian tohtorin arvon yliopisto myönsi hänelle vuonna 1930 kunnianosoituksena tieteellisistä ansioista.
Stejneger kiinnostui luonnosta ja linnuista teini-ikäisenä, 15-vuotiaana. Hän piti tarkkaa kirjaa keräämistään linnuista vuosina 1867–1874. Vuosina 1869–1871 hän asui äitinsä kanssa Meranossa Tirolissa, missä äidin piti asua terveydellisistä syistä. Hänen ensimmäinen julkaisunsa oli Ornithologische Notizen, aus Meran, Süd-Tirol, während der Winter 1869/70 un 70/71 (Journal für Ornithologie, maaliskuu 1871 ss. 122–124). 1871 hänet valittiin Deutsche Ornithologische Gesellschaft in Berlinin jäseneksi. Samoihin aikoihin hän kirjoittaa sukunimekseen Stejneger. Hän aloitti lyhyen lakimiehen uran ja avusti isänsä liiketoimintaa.
Steinegerin suku oli vuoteen 1880 saakka Bergenin vauraimpia, mutta silloin isän liiketoimet alkoivat mennä huonosti ja päättyivät lopulta konkurssiin. Leonhardin piti etsiä itselleen uusi ammatti, ja koska liike-elämä ei kiinnostanut häntä suuremmin, hän ryhtyi luonnontieteilijäksi. Bergenin museolla ei ollut tarjota hänelle työtä eikä muualtakaan ollut tarjolla kuin lyhytaikaisia sijaisuuksia. Jean Cabanis neuvoi häntä menemään Amerikkaan. Samoihin aikoihin, 30. lokakuuta 1876, Leonhard avioitui bergeniläisen opettajan Anna Normannin kanssa. Elokuussa 1881 Leonhard lähti Norjasta ja saapui Washingtoniin 21. lokakuuta. Vaimo ei kuitenkaan halunnut lähteä Amerikkaan, vaan jäi Bergeniin, ja myöhemmin heille tuli avioero.
Kommodorinsaarten matka

Stejneger sai paikan Smithsonian-instituutissa Spencer Fullerton Bairdin alaisena ja ryhtyi tutkimaan Uuden maailman lintuja. Ensimmäisen julkaisunsa instituutissa hän teki joutsenista. Baird lähetti hänet tutkimaan Kommodorinsaaria. Hän pestautui U.S. Signal Servicen palvelukseen perustamaan havaintoasemia Aleuttien Venäjälle kuuluvaan osaan. 5. huhtikuuta 1882 hän matkusti Alaskan kauppakomppanian (Alaska Commercial Company) laivalla Aleksander II San Franciscosta ja saapui Gavaniin Beringinsaarelle 8. toukokuuta. Täällä hän ryhtyi tekemään säähavaintoja kolmasti päivässä, tehden samalla luonnontieteellisiä havaintoja. Kesä-heinäkuussa hän perusti toisen havaintoaseman Petropavlovskiin Kamtšatkan niemimaalle. Hän työskenteli alueella toista vuotta, pääasiassa Beringinsaarella, ja palasi höyrylaiva St. Paulilla San Franciscoon 26. lokakuuta 1883. Matkaltaan hän toi suuren kokoelman eläinnäytteitä, muun muassa sukupuuttoon kuolleiden stellerinmerilehmän luita ja isomerimetson luurangon. Retkensä tieteellisestä annista hän laati kirjoituksen Results of Ornithological Explorations in the Commander Islands and in Kamtscatka (1885).
1. joulukuuta 1884 hän sai museon lintuosaston apulaisintendentin viran, intendentin ollessa Robert Ridgway. Hän jatkoi työtään perehtymällä Japanin ja Havaijin linnustoon. 4. helmikuuta 1887 Stejneger sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. 1889 hän sai nimityksen virkaatekeväksi intendentiksi ja hänen vastuulleen siirtyi myös matelijakokoelmien hoitaminen ja tutkiminen. Loppukesällä 1889 hän sairastui keuhkotulehdukseen ja terveytensä hoitamiseksi hän matkusti Flagstaffiin Arizonaan ja liittyi C. Hart Merriamin johtamaan kenttätutkijoiden ryhmään, joka tutki San Franciscon vuoristoalueen biologiaa. Saapuessaan Flagstaffiin hän oli niin huonossa kunnossa, että Merriam arveli hänen pian kuolevan. Stejnegerin toivomus oli nähdä Grand Canyon ennen kuolemaansa. Matkalla sinne hän kuitenkin alkoi toipua raittiissa ja aurinkoisessa ilmassa ja pian hän oli lähes entisellään. Parin kuukauden aikana hän tutki Arizonan ja Teksasin matelijoita ja sammakkoeläimiä ja palasi sitten takaisin Washingtoniin jatkamaan museotyöskentelyä.
22. maaliskuuta 1892 hän avioitui Washingtonissa Helene Maria Reinersin (syntynyt Crefeldissä Saksassa) kanssa. 1907 he adoptoivat Kristianiassa pikkutytön, Ingan, sittemmin Inga Stejneger Miller. 1895 Stejneger julkaisi alansa klassikon, The Poisonous Snakes of North America.
Toinen, kolmas, neljäs ja viides Kommodorinsaarten matka

28. toukokuuta 1895 Stejneger lähti uudelle matkalle Kommodorinsaarille San Franciscosta höyrylaiva Berthalla, vaihtoi alusta Unalaskassa ja saapui Beringinsaarelle 3. heinäkuuta. Heinäkuun lopulla hän teki matkan Copper Islandilla olevaan pohjanmerikarhuyhdyskuntaan (Callorhinus ursinus). Täällä hän havaitsi merisaukon yleiseksi. Hän asui myös Petropavloskissa jonkin aikaa ja palasi San Franciscoon 11. lokakuuta. Retkestään hän kirjoitti raportin The Russian Fur Seal Islands (1896). 1896 hän teki uuden matkan Kommodorinsaarille pohjanmerikarhuja tutkimaan. Tällä kertaa hän palasi takaisin Kuriilien ja Japanin kautta. 1897 hän teki kolmannen Kommodorinsaarten matkansa, mukanaan vaimonsa Helene. He saapuivat Beringinsaarelle 7. heinäkuuta kutteri Grantilla. He palasivat Japanin kautta San Franciscoon 27. marraskuuta.
1. kesäkuuta 1911 Stejnegeristä tuli Instituutin biologisen osaston johtaja. Heinäkuussa 1922 hän saapui, nyt 70-vuotiaana, jälleen Beringinsaarelle. Hän havaitsi, että pohjanmerikarhuyhdyskunta oli pienentynyt vuoden 1897 30 000 yksilöstä 2 000:een. Japanin Tjulenii-saarella sijaitseva yhdyskunta puolestaan oli suojelutoimien ansiosta kasvanut merkittävästi.
Poikkeuslain ansiosta hän oli Smithsonian-instituutin palveluksessa kuolemaansa saakka. Hän nimesi suuren joukon lintuja ja muita eläimiä, muun muassa pikkuvarpusen alalajin saturatus 1885.
Les rois thaumaturges

Ranskan kuningas Henrik IV koskettaa risatautisia
Les rois thaumaturges. Étude sur le caractère surnaturel attribué à la puissance royale particulièrement en France et en Angleterre (Parantavat kuninkaat. Tutkimus erityisesti Ranskan ja Englannin kuninkaille suodusta yliluonnollisesta kuninkaallisesta voimasta) on ranskalaisen medievistin ja annalistisen historiankirjoituksen koulukunnan toisen perustajan Marc Blochin keskeisin teos, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1924. Tässä teoksessaan Marc Bloch pyrkii selvittämään keskeistä kuninkuuteen liittyvää ja keskiajalla syntynyttä perinnettä eli kuninkaita ihmeparannuksen tekijöinä. Tämä kyky oli ominainen lähinnä Ranskan ja Englannin kuninkaille. Kyseinen parantaminen kohdistui lähinnä imusolmuketuberkuloosia eli risatautia (scrofula) sairastaviin. Aikoinaan järjestettiin suuria tapahtumia, joissa kuningas kosketti läsnäolijoita ja totesi: ”Kuningas koskettaa sinua, Jumala sinut parantaa”.
Historialliset lähteet

Parantavat kuninkaat -teoksen alkuun on kirjoittaja liittänyt monipuolisen lähdeluettelon. Vuonna 1924 ilmestynyt teos ei kuitenkaan edusta enää viimeisintä tietoa aiheestaan. Bloch käytti useita asiakirjalähteitään ensimmäistä kertaa tieteellisen tutkimuksen välineenä. Tuolloin ei ollut mitään organisaatiota, joka olisi valmistellut ja selvitellyt keskiaikaista arkistomateriaalia tutkijoiden käyttöön.
Through the Fire and Flames

| ”Through the Fire and Flames” DragonForce |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Inhuman Rampage
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 3. elokuuta 2006
 Tekijä(t): Sam Totman & ZP Theart
 Tuottaja(t): Sam Totman, Herman Li, Vadim Pruzhanov
 Tyylilaji: power metal, speed metal
 Kesto: 07.22
 Levy-yhtiö:  Sanctuary, Roadrunner  Roadrunner, Universal
DragonForcen muut singlet
| ”Fury of the Storm” 2005 | ”Through the Fire and Flames” 2006 | ”Operation Ground and Pound” 2006 |
Through the Fire and Flames on brittiläisen power metal -yhtye DragonForcen kappale, joka esiintyy yhtyeen kolmannella studioalbumilla Inhuman Rampage. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.
Kappale on myös Guitar Hero III: Legends of Rock -pelissä bonuskappaleena. Se on toistaiseksi vaikein kappale koko Guitar Heron kappalevalikoimasta. Kappale on mukana myös Guitar Hero: Greatest Hits -pelissä. Kappale kuullaan myös Brütal Legend -pelissä. Maaliskuussa 2010 kappale saapui ladattavaksi Rock Band 3 peliin yhdessä " Operation Ground and Pound" kappaleen kanssa. Molemmissa versioissa oli ensimmäistä kertaa mukana tuki Kosketinsoittimille, Kolmen laulajan "vokaaliharmoniat" ja tuki pelin "Pro" kitaralla ja bassolle.
Kappaleessa on kuultavissa hyvin samankaltaisia osuuksia kuin yhdysvaltalaisen kristillisen  Bloodgood-metalliyhtyeen vuonna 1986 julkaisemassa Killing the Beast -kappaleessa.
Aiheesta muualla

DragonForcen sivusto (englanniksi)
Batman & Robin

| Batman & Robin |
| --- | --- |
 Virallinen teatterijuliste
Ohjaaja:  Joel Schumacher
Käsikirjoittaja:  Akiva Goldsman
Perustuu:  Bob Kanen Batman-sarjakuviin
Tuottaja:  Peter MacGregor-Scott
Säveltäjä:  Elliot Goldenthal
Kuvaaja:  Stephen Goldblatt
Leikkaaja:  Dennis Virkler Mark Stevens
Pääosat:  George Clooney Chris O’Donnell Arnold Schwarzenegger Uma Thurman Alicia Silverstone
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. PolyGram Filmed Entertainment
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:   20. kesäkuuta 1997  4. heinäkuuta 1997
Kesto:  125 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  125–140 miljoonaa $
Tuotto:  238 207 122 $
Edeltäjä:  Batman Forever
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Batman & Robin on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva. Sen ohjasi edeltäjänsä tapaan Joel Schumacher ja käsikirjoitti Akiva Goldsman. Se on Batman-elokuvasarjan neljäs ja viimeinen osa. Batmanin roolissa esiintyy George Clooney, joka korvasi aiemmassa elokuvassa pääroolissa nähdyn Val Kilmerin. Chris O’Donnell toisti roolinsa Robinin roolissa.
Elokuva tehtiin vielä Batman Foreveriakin perheystävällisemmäksi ja tarkoituksella camp-tyylisesti, vaikka Schumacher itse olisi halunnut ohjata synkemmän Batman-elokuvan. Tämä suututti vakavimmat Batman-fanit sekä kriitikot. Elokuvan saama huono julkisuus lopetti Warner Bros. -yhtiön suunnitelmat julkaista viides elokuva, ja koko sarja haudattiin. Viidenneksi elokuvaksi Schumacher kaavaili Batman Triumphant -nimistä elokuvaa, joka olisi hänen sanojensa mukaan palannut sarjan synkille juurille. Elokuvan oli huhuttu sisältävän pääantagonistina Linnunpelättimen ja tämän aiheuttamia hallusinaatioita Jokerista. Vuonna 2005 julkaistiin vihdoin uusi, huomattavasti vakavampi ja synkempi Batman Begins -elokuva, joka käynnisti uuden sarjan. Sarja oli osittain muotoiltu Triumphantin tyyliseksi noudattaen alkuperäistä harmaasävyistä ideaa, myös sisältäen Linnunpelättimen tärkeänä osana elokuvan juonikulkua.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  George Clooney  | … |  Batman/Bruce Wayne   |
|  Arnold Schwarzenegger  | … |  Pakkasherra/tri Victor Fries   |
|  Chris O’Donnell  | … |  Dick Grayson/Robin   |
|  Uma Thurman  | … |  tri Pamela Isley/Myrkkymuratti   |
|  Alicia Silverstone  | … |  Barbara Wilson/Batgirl   |
|  Michael Gough  | … |  Alfred Pennyworth   |
|  Pat Hingle  | … |  James Gordon   |
|  John Glover  | … |  tri Jason Woodrue   |
|  Elle Macpherson  | … |  Julie Madison   |
|  Vivica A. Fox  | … |  rouva B. Haven   |
|  Vendela Kirsebom Thomessen  | … |  Nora Fries   |
|  Elizabeth Sanders  | … |  Gossip Gerty   |
|  Jeep Swenson  | … |  Bane   |
|  Eric Lloyd  | … |  nuori Bruce Wayne   |
|  Jon Simmons  | … |  nuori Alfred Pennyworth   |
Les Vêpres siciliennes

Sisilialainen vesper (ransk. Les Vêpres siciliennes) on Giuseppe Verdin säveltämä viisinäytöksinen ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Eugène Scribe ja Charles Duveyrier. Se kantaesitettiin 13. kesäkuuta 1855.
Ooppera on alkujaan ranskankielinen, mutta Verdi teki siitä myöhemmin italiankielisen version I vespri siciliani, joka on nykyään alkuperäistä tunnetumpi.
Historiallinen tausta

Ooppera perustuu keväällä 1282 Sisiliassa tapahtuneeseen ranskalaisten sotilaiden joukkomurhaan. Sisilian kuninkaana oli ranskalainen Anjoun herttua Kaarle I, joka oli väestön keskuudessa epäsuosittu. Erään iltamessun (vesper) päättyessä Palermossa kirkkoväki näki yhden ranskalaissotilaan ahdistelevan sisilialaista naista. Väkijoukko raivostui. Kuuden viikon mellakoiden aikana tuhansia ranskalaisia murhattiin ja Kaarlen oli erottava valtaistuimeltaan.
Hahmot

Montfortin herttua, Sisilian kuvernööri - baritoni
De Béthune, ranskalainen upseeri - baritoni
Kreivi Vaudemont, ranskalainen upseeri - basso
Arrgio, nuori sisilialaismies - tenori
Giovanni da Procida, sisilialainen lääkäri - basso
Herttuatar Elena, Itävallan herttua Friedrichin sisar - sopraano
paroni Douphol - baritoni
Ninetta, Elenan palvelijatar - altto
Danieli ja Manfredo, sisilialaisia - 2 tenoria
Thibaut ja Robert, ranskalaisia sotilaita - tenori, basso
Sisilialaisia ja ranskalaisia sotilaita - Kuoro
Le Mansin 24 tunnin ajo 2008

Allan McNish Audin ratissa.
Rataprofiili.
Le Mansin 24 tunnin ajo 2008 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 14.–15. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Allan McNish, Rinaldo Capello ja Tom Kristensen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Le Mansin 24 tunnin ajo 2008 Wikimedia Commonsissa
Le Mansin 24 tunnin ajo
1923
1924
1925
1926
1927
1928
1929
1930
1931
1932
1933
1934
1935
1937
1938
1939
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:2008 24 Hours of Le Mans
Käännös suomeksi