stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dmitri Pavlovitš Romanov
Vallankumouksen jälkeen 1917

Helmikuun 1917 vallankumous kaatoi Romanov-sukuisten keisarikunnan. Sitä seurannut Lokakuun 1917 bolševikivallankumous aiheutti Romanov-sukuisten pakenemisen Venäjältä tai pahimmassa tapauksessa teloituksen uusien vallanpitäjien käsissä. Kesällä 1918 teloitettiin jo keisariperheen mukana joukko Dmitri Pavlovitšin sukulaisia mm. hänen velipuolensa Vladimir Pavlovitš Palei. Hänen isänsä Pavel Aleksandrovitš ja sukulaiset suuriruhtinaat Nikolai Konstantinovitš, Dmitri Konstantinovitš Romanov ja Nikolai Mihailovitš teloitettiin myöhemmin samaan aikaan tammikuussa 1919 Petrogradissa.
Dmitri Pavlovitšin oli Persian rintamalla ja onnistui paeta brittien avulla Teheranin kautta Bombayhin ja sieltä edelleen Lontooseen. Hänen elämänsä pakolaisuudessa oli aluksi taloudellisesti kunnossa, koska hänen Petrogradissa sijaitseva Beloselski-Belozerski palatsinsa oli onnistuttu myymään ja Venäjän väliaikainen hallitus oli sallinut rahojen siirron ulkomaille. Parin Lontoon vuoden jälkeen Dmitri Pavlovitš siirtyi Pariisiin, jossa hänellä oli vuosina 1920–1924 suhde muotikuningatar Coco Chanelin kanssa.
Avioliitto ja lapset

Dmitri Pavlovitš avioitui vuonna 1927 amerikkalaisen Audrey Emeryn kanssa, joka otti nimekseen ruhtinatar Iljinski. Heille syntyi yksi poika, Paul Romanovsky-Ilyinsky (ven. Павел Дмитриевич Романов-Ильинский), josta tuli myöhemmin Floridassa sijaitsevan Palm Beachin kuvernööri.
Dmitri Pavlovitš toimi 1930-luvulla viinikauppiaana Yhdysvalloissa. Dmitri Pavlovitš ja Audrey Emery erosivat vuonna 1939.
Viimeiset vuodet

Hän palasi sairastelunsa vuoksi hoitoon Sveitsiin, mutta kuoli tuberkuloosiin Davosissa vuonna 1941.
Dmitri Pavlovitš Romanov haudattiin aluksi Davosiin, mutta 1950-luvulla hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin Saksan Mainauhun sen linnan kryptaan, jossa lepäävät myös hänen sisarensa suuriruhtinatar Maria Pavlovna ja sisaren poika, entinen Ruotsin prinssi, kreivi Lennart Bernadotte.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dmitri Pavlovitš Romanov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Merkinnän syy: urheiluun liittyvistä asioista ei puhuta mitään?
Dmitri Pavlovitš isänsä Pavel Aleksandrovitšin sylissä n. 1892, vasemmalla kasvattivanhemmat setä Sergei Aleksandrovitš ja Sergein puoliso Elisabet Fjodorovna ja sisar Maria Pavlovna.
Dmitri Pavlovits ja sisar Maria Pavlovna n. 1900
Suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš vastasyntyneen poikansa Paulin ja puolisonsa Audrey Emeryn kanssa vuonna 1928.
Shinji Nakano

| Shinji Nakano> 中野信治 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1971 (ikä 53) Osaka
Kansalaisuus:   Japani
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1997–1998
Talli(t):  Prost (1997) Minardi (1998)
Kilpailuja:  33
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  2
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 1997
Viimeinen kilpailu:  Japanin GP 1998
Shinji Nakano (jap. 中野信治, s. 1. huhtikuuta 1971 Osaka) on japanilainen autourheilija. Hän ajoi kausilla 1997–1998 Formula 1 -sarjassa. Hän saavutti 2 MM-pistettä ajamalla kahdesti kuudenneksi.
Uran alkuvaiheet

Nakanon ura alkoi kartingissa vuonna 1984, missä hän kilpaili vuoteen 1988 asti. Uransa alussa Nakano ajoi Britannian Vauxhall-Lotus mestaruussarjassa vuonna 1990, missä hän sijoittui viidenneksi. Hän kilpaili myös Japanin Formula 3- ja Formula 3000 -sarjoissa. Lisäksi hän testasi Domen keskeneräiseksi jäänyttä F1-autoa vuonna 1996.
Formula 1 -ura

Nakano debytoi F1-sarjassa kauden 1997 Australian GP:ssä Prost-tallin kuljettajana. Kaudelta 1997 Nakano onnistui sijoittumaan kahdesti kuudenneksi saaden näin kaksi MM-pistettä.
Kaudeksi 1998 Prost-talli vaihtoi uusien Peugeot'n moottorien myötä Nakanon Jarno Trulliin. Nakano siirtyi tämän takia Minardi-talliin. Nakano ei onnistunut ajamaan pisteille kertaakaan koko kauden aikana. Kauden parhaaksi tulokseksi jäi Kanadan osakilpailun seitsemäs sijoitus. Kausi 1998 jäi samalla Nakanon viimeiseksi F1-sarjassa. Kahden kautensa aikana hän osallistui yhteensä 33 Grand Prix -kilpailuun. Vuonna 1999 hän testasi vielä Jordanin autoa.
F1:n jälkeen

F1-sarjan jälkeen Nakano kilpaili muun muassa Champ Car -sarjassa. Vuonna 2003 hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun Beck Motorsportsin ratissa, missä hän ajoi 14:nneksi. Nakano osallistui vuosina 2006, 2008 ja 2011–2014 Le Mansin 24 tunnin ajoon. Kestävyysajoja Nakano on ajanut FIA WEC-, Asian Le Mans Series-, European Le Mans Series- ja Japanin Super GT-sarjoissa.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Prost | AUS 7 | BRA 14 | ARG Kesk. | SMR Kesk. | MON Kesk. | ESP Kesk. | CAN 6 | FRA Kesk. | GBR 11† | GER 7 | HUN 6 | BEL Kesk. | ITA 11 | AUT Kesk. | LUX Kesk. | JPN Kesk. | EUR 10 | 2 | 18. |
| 1998 | Minardi | AUS Kesk. | BRA Kesk. | ARG 13 | SMR Kesk. | ESP 14 | MON 9 | CAN 7 | FRA 17† | GBR 8 | AUT 11 | GER Kesk. | HUN 15 | BEL 8 | ITA Kesk. | LUX 15 | JPN Kesk. |  | 0 | 18. |
Aiheesta muualla

Shinji Nakano ChicaneF1-sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Japani
Reinhold Johan Jägerhorn

Reinhold Johan Jägerhorn af Spurila (17. toukokuuta 1716 – 19. marraskuuta 1790 Vuoltee (Voltis) Loimaa) oli suomalainen upseeri ja valtiomies.
Jägerhorn oli vanhempiensa kapteeni Johan Anders Jägerhornin (vanhempi) ja vapaaherratar Barbro Juliana von der Pahlenin vanhin poika. Fredrik Anders Jägerhorn oli Reinhold Johanin nuorempi veli. Hänet on haudattu Loimaalle.
Jägerhorn oli Ruotsin kuninkaan henkikaartin vapaaehtoinen 1731, Puolan kuninkaan Stanislaus I:n henkikaartin kornetti 1733, luutnantti 1734, Turun läänin jalkaväkirykmentin vänrikki 1740, toinen luutnantti 1742, ensimmäinen luutnantti 1746, kapteeni 1749, majuri 1772 ja erosi armeijasta everstiluutnanttina 1784. Jägerhorn osallistui hattujen sotaan 1741–1743.
Jägerhorn sai kuninkaallisen miekkaritarikunnan ristin 1761.
Reinhold Johan Jägerhorn otti aktiivisesti osaa valtiopäivätyöhön 1746–1778. Hän allekirjoitti 23. elokuuta 1760 muistion, joka koski Suomen avustamista ja oli jäsenenä talouskomiteassa (ekonomisk deputation), jonka tehtävänä oli selvittää suurjaon toteuttamista Uudenmaan ja Hämeen läänissä 1765. Hänet tunnetaan "aitona suomalaisena" valtiopäivillä 1765–1766 esitettyään näkemyksensä, että emämaa kohteli Suomea holhoavasti ja että Suomen saama tuki oli riittämätöntä.
Hän osallistui Suomen Pyhän Johanneksen loosin Pyhän Augustinin (vapaamuurariloosi) perustamiseen 1762, jota seuraa myös kutsuttiin ”Suomen iloksi”.
Jägerhorn peri Kopilan kartanon Somerniemellä ja omisti myös Jokioisten kartanon Jokioisissa 1752–1773, Odensaaren Maskussa 1754–1756, Storbyn 1765–1769 ja Viksbergin 1764–1773 Ruotsinpyhtäällä.
Jägerhorn meni naimisiin Turussa 5. tammikuuta 1750 sisarensa langon Hedvig Eleonora von Willebrandin kanssa. Hedvig Eleonora oli eversti Ernst Gustaf von Willebrandin ja vapaaherratar Eleonora Maria Creutzin tytär, joka oli Juhana III:n ja Katarina Hansdotterin jälkeläisiä. Hedvig Eleonora von Willebrand syntyi 4. tammikuuta 1725 ja kuoli Lahden (Lehtis) kartanossa Mietoisissa 20. elokuuta 1795. Hänet on haudattu Flemingien sukuhautaan Askaisten kirkkoon.
Reinhold Johan Jägerhornin poika, kapteeni Gustaf Johan Jägerhorn kirjautti päämiehen ominaisuudessa sukunsa Suomen Ritarihuoneelle numerolla 5.
Uusi Tuuli

Uusi Tuuli on kansalaisjärjestö, joka toimii pääasiassa kehitysmaakysymysten parissa. Järjestön tarkoituksena on sen omien tiedotteiden mukaan aatteellisena yhteenliittymänä toimien edistää kansainvälistä solidaarisuutta, oikeudenmukaista kansainvälistä taloudellista järjestystä, rauhaa ja keskinäistä yhteisymmärrystä yksityisten ihmisten ja kansojen välillä.
Näiden asioiden puolesta toimiakseen Uusi Tuuli -yhdistys on kunnostanut Eestaas Oy:n omistamasta Estellestä valtamerikatsastetun, purjehduskelpoisen aluksen, jolla voidaan sekä harjoittaa Reilun kaupan tiedotustoimintaa että kuljettaa avustustavaraa Euroopasta kehitysmaihin ja Reilun kaupan tavaraa kehitysmaista Eurooppaan.
Uusi Tuuli tekee yhteistyötä maailmanparannushenkisten kansalaisjärjestöjen kanssa ympäri Euroopan. Esimerkkeinä Estellen Välimerenkiertue 2000, joka toteutettiin yhdessä eteläeurooppalaisten kansalaisjärjestöjen kanssa osana Jubilee 2000 -kampanjaa ja Angola-projekti 2001–2003, jota toteutettiin yhdessä suomalaisten, eurooppalaisten ja angolalaisten kansalaisjärjestöjen kanssa. Laivanvarustuksen ohella yhdistys harjoittaa monenlaista kulttuuri-, talous- ja liikennepoliittista propagandatoimintaa esimerkiksi pitämällä polkupyöräkirpputoria Turussa Aurinkotehtaalla.
Vuonna 2007 Uusi Tuuli toteutti yhdessä italialaisten Pangean ja LiberoMondon, kreikkalaisen Gaian ja maltalaisen KKG:n kanssa Make Fair Trade Greener -hankkeen, joka keskittyi tiedottamaan reilusta kaupasta ja ympäristöasioista sekä herättämään keskustelua reilun kaupan ympäristövaikutuksista ja tasa-arvoisemmista Etelän ja Pohjoisen välisistä suhteista. Hankkeen yhtenä toimintakokonaisuutena purjelaiva Estelle kiersi Itämeren ja Britteinsaarten satamakaupungeissa toteuttamassa tiedotus- ja kampanjatapahtumia. Estelle vieraili muun muassa Rostockissa G8-kokouksen aikaan.
Osana hanketta kehitettiin yhdessä hankekumppanien kanssa materiaalia, jota käytetään peruskouluissa oppituntien pitämiseen reilusta kaupasta ja ympäristöasioista. Yhä edelleen sekä opettajia että Uuden tuulen ja muiden järjestöjen vapaaehtoisia koulutetaan hyödyntämään materiaaleja. Lisäksi hankkeen osana tehdään tutkimus kansainvälisen tavarakuljetuksen ympäristövaikutuksista.
Uusi Tuuli -järjestön arkisto on tallennettuna Kansan Arkistoon, jossa se on vapaasti käytettävissä.
Aiheesta muualla

Uusi Tuuli -blogi
Estellen kotisivut
Uusi Tuuli ry:n sivu KEPA:n rekisterissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Panzerkampfwagen VI Tiger

| Panzerkampfwagen VI ”Tiger” Sonderkraftfahrzeug 181 |
| --- | --- |
 Sotasaaliiksi jäänyt Tiger Tunisiassa.
Aseen tyyppi:  raskas panssarivaunu
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1942–1945
Valtion käytössä:   Saksa
Sodissa:  toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Henschel & Sohn
Suunniteltu:  1942
Valmistusvuodet:  1942–1944
Valmistusmäärä:  1 355 kpl
Tekniset tiedot
Paino:  56,9 t
Pituus:  8,45 m
Leveys:  3,565 m
Korkeus:  3 m
Miehistö:  5 (johtaja, ampuja, lataaja, ajaja, radisti)
Panssarointi:  25–110 mm
Pääaseistus:  1 × 8,8 cm KwK 36 L/56
Muu aseistus:  2 × MG-34-konekivääriä
Moottori:  Maybach HL 230 P45 V-12 (bensiini)
Teho:  690,4 hv (514,8 kW)
Toimintasäde:  110–195 km
Huippunopeus:  38 km/h
Tiger huollossa itärintamalla vuonna 1943. Tornia kannattelee 16 tonnin pukkinosturi.
Panzerkampfwagen VI Tiger (Sonderkraftfahrzeug 181, SdKfz 181) oli Saksan maavoimien sekä Waffen-SS:n vuonna 1942 palvelukseen otettu raskas panssarivaunu toisessa maailmansodassa. Vaunusta tehtiin muutamia muunnoksia, kuten 380 millimetrin rakettiaseella varustettu Sturmtiger.
Nimi

Nimen Tiger (tiikeri) keksi Ferdinand Porsche. Vuonna 1944 Adolf Hitler määräsi roomalaisen järjestysnumeron poistettavaksi Tigerin, kuten myös Pantherinkin nimestä, tosin vaunuun viitataan tästä huolimatta usein nimellä Tiger I, jotta sitä ei sekoitettaisi sen seuraajaan, Tiger II:een.lähde?
Tiger taistelussa > Länsiliittoutuneet

Tiger I:n 8,8 senttimetrin KwK 36 L/56 Pzgr 39 kykeni tuhoamaan T-34-85:n tai Churchill IV:n jopa 1 300 metrin etäisyydeltä. Liittoutuneiden tykeistä ainoastaan 17-naulan panssarintorjuntatykki ja 122 millimetrin A19-tykin panssarilaukaus kykenivät läpäisemään Tiger I -vaunun vastaavalta etäisyydeltä.
Länsiliittoutuneiden taktiikkana oli usein hyökätä ryhmissä, yhden ryhmän hämätessä Tigerin miehistöä ja toisten pyrkiessä taka- tai sivuasemaan. Tigereiden hyökätessä puolustajan oli pysyttävä piilossa ja odotettava, kunnes vaunu tulisi riittävän lähelle. Brittijoukot käyttivät tätä taktiikkaa kohdatessaan ensimmäisen kerran Tigereitä Pohjois-Afrikassa ja saivat tuhottua vaunun kuuden naulan (57 mm) panssarintorjuntatykillä, jonka ammus läpäisi Tigerin sivupanssarin. Pohjois-Afrikassa britit saivat disabloitua myös kuuluisan Tiger 131:n, joka on nykyään museoituna maailman ainoana edelleen toimintakuntoisena Tigerina.
Tiger pystyi tuhoamaan M4 Shermanin 1 800 metrin päästä. Ensimmäiset Shermanit oli tarkoitettu jalkaväen tukemiseen ja niissä oli matalan lähtönopeuden 75 millimetrin tykki. Yhdysvaltain asevoimien taktiikkaan ei kuulunut taisteleminen panssarivaunuja vastaan panssarivaunuilla, vaan he käyttivät mieluummin panssarintorjuntaan erikoistuneita panssarintorjuntavaunuja, kuten M10 Wolverinea tai M36 Jacksonia. Yhdysvallat saivat vasta sodanloppuvaiheilla vuonna 1945 käyttöönsä kunnollisen raskaan panssarivaunun, M26 Pershingin.
Tiger taistelussa > Neuvostoliitto

Neuvostovaunuista luotettavasti Tigerin pystyi tuhoamaan vain 152 millimetrin haupitsilla varustettu SU-152, joka sai tästä lempinimen Zveroboi (pedontappaja). Kurskin taistelun jälkeen Neuvostoliitto alkoi varustaa rynnäkkötykkejään 85 millimetrin, 100 millimetrin ja 122 millimetrin tykeillä. Myös T-34 varustettiin viimein parannetulla 85 millimetrin tykillä ja raskas IS-2-vaunu otettiin palvelukseen. Tigerin tehokkuudesta huolimatta niitä oli vähän ja Neuvostoliitto kykeni käytännössä hukuttamaan Tigerit valtavilla määrillä T-34-vaunuja.
Tekniset tiedot

Valmistaja: Henschel & Sohn AG
Miehistö: 5 (johtaja, ampuja, lataaja, ajaja ja radisti)
Taistelupaino: 56 tonnia
Mitat
Pituus putken kanssa: 8,45 m
Pituus ilman putkea: 6,316 m
Leveys: 3,72 m taisteluteloilla, 3,14 m marssiteloilla
korkeus: 3,0 m
Maavara: 0,47 m
Nopeus: 45 km/h (hetkellisesti)
Toimintasäde: 125 km (tiellä)
Taistelutelat: Kgs 63/725/130
Tyyppi: kaksiharjainen
Leveys: 725 mm
Kosketuspituus: 3,605 m
Telakenkien lukumäärä/tela: 96
Telapaine: 1,04 kg/cm²
Jousitus: sauvajouset
Iskunvaimentimet: kummallakin puolella kahdessa ensimmäisessä ja kahdessa viimeisessä telapyörässä
Esteen ylityskyky: 0,8 m
Kaivannon ylityskyky: 2,5 m
Kahlauskyky: 1,6 m
Moottori: Maybach HL 230 P45
Tyyppi: V-12 bensiini
Suurin teho: 700 hv / 3 000 kierr/min
Suurin vääntömomentti 1 850 Nm/2 100 kierr/min
Iskutilavuus: 23,1 l
Männän halkaisija 130 mm
Iskunpituus 145 mm
Iskusuhde 1:1,12
Kulutus: 432 l/100km
Polttoainetäyttö: 569 l
Vaihteisto: Maybach OLVAR 40 12 16
Tyyppi: esivalintainen, hydraulinen
Vaihteet: 8+4R
Ohjausjärjestelmä: Henschel L600C
Tyyppi: regeneratiivinen kaksisädeohjaus
Ohjaussuhde: 1:2,8
Radiolähetin: FuG 5
Radiovastaanotin: FuG 2
Aseistus:
Pääase: 8,8 cm Kwk 36
Tyyppi: panssarivaunukanuuna
Kaliiperi: 88 mm
Putken pituus: 56 kaliiperia
Lukko: puoliautomaattinen kiilalukko, pystysuunnassa liikkuva sulkukappale
Laukaustyyppi: patruunalaukaus
Panssarikranaatin lähtönopeus: 780 m/s
Alikaliiperiammuksen lähtönopeus: 930 m/s
Sivusuuntausala: 360°, hydraulinen
Korkeussuuntausala: +15/-8°, manuaalinen
Ammuksia: 92
Konekivääri: 7,92 mm MG-34
Lukumäärä: 2
Sijainti: etulevyssä oikealla ja putken suuntaisesti oikealla tornissa
Kaliiperi: 7,92 mm (8 mm Mauser)
Tulinopeus: noin 900 ls/min
Ammuksia: 4 800
Tykin tähtäin: Zeiss TZF 9b, myöh. TZF 9c
Tyyppi: binokulaarinen tähtäinkaukoputki (TZF 9b), (9c monokulaarinen)
Suurennos: 2,5 × (TZF 9b ja 9c)
Näkökenttä: 26° (TZF 9b ja 9c)
Muut ammunnanhallintalaitteet
Haarakaukoputki: ei kiinteä, voidaan kiinnittää vaununjohtajan kupuun
Etäisyysmittari: ei kiinteä, voidaan kuljettaa mukana
Muunnoksia

Jagdpanzer Elefant (Porschen alusta) (Sd. Kfz. 184)
Sturmpanzer VI Sturmtiger (38 cm raketinheitin)
Bergetiger (Sd. Kfz. 185)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panzerkampfwagen VI Tiger Wikimedia Commonsissa
Alan Hambyn sivusto Tiger-vaunuista (englanniksi)
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut: Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö: Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit: StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut: Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut: SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot: SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut: Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit: Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat: Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Kaaviokuva Porschen VK 4501 (P) -suunnitelmasta, joka hävisi Henschelin mallille. Ainoastaan yksi prototyyppi valmistettiin.
Tiger moottorihuollossa.
Tigerin kylkipanssariin tullutta panssarikranaatin tekemää painaumaa tutkitaan.
Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkue

| Ruotsi |
| --- | --- |

Lempinimi:  Damkronorna (eng. The Lady Crowns)
Liitto:  Ruotsin jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Ulf Lundberg
Eniten otteluita:  Erika Holst (327)
Eniten maaleja:  Maria Rooth (110)
Eniten pisteitä:  Erika Holst (233)
IIHF-ranking:  8. (2024)

Ensimmäinen ottelu
  Yhdysvallat 10–0  Ruotsi (Ontario, Kanada; 22. huhtikuuta 1987) 
Suurin voitto
  Ruotsi 10–0  Norja (Haninge, Ruotsi; 18. maaliskuuta 2000) 
Suurin tappio
  Kanada 15–1  Ruotsi (Ottawa, Kanada; 19. maaliskuuta 1990) 
Olympialaiset
 Kultaa:  0
 Hopeaa:  1
 Pronssia:  1
| Mitalit> Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Naisten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2002 |  |  |
|  Hopeaa | Italia 2006 |  |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2005 |  |  |
|  Pronssia | Kanada 2007 |  |  |
| Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Länsi-Saksa 1989 |  |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1991 |  |  |
|  Hopeaa | Tanska 1993 |  |  |
|  Hopeaa | Latvia 1995 |  |  |
|  Kultaa | Venäjä 1996 |  |  |
Kim Martin vuoden 2009 maailmanmestaruuskisoissa.
Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkue (ruotsiksi Damkronorna) edustaa Ruotsia kansainvälisissä naisten jääkiekon maaotteluissa ja turnauksissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Ruotsilla oli vuonna 2017 yli 5 000 naiskiekkoilijaa. Vuonna 2022 maassa oli liki 8 000 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, vuonna 2024 yli 9 500. Vuonna 2024 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 8. sijalla.
Pyeonghangin olympialaiset vuonna 2018 olivat joukkueelle suuri pettymys, sillä joukkue jäi seitsemänneksi. Tiedotusvälineissä uutisoitiin paljon joukkueen sisäisistä ristiriidoista ja etenkin pelaajien tyytymättömyydestä päävalmentaja Leif Boorkiin. Hänet korvattiinkin Ylva Martinsenilla. Vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa koettiin kuitenkin suuri yllätys, kun Ruotsin joukkue putosi ensimmäistä kertaa historiassaan maailmanmestaruuskilpailujen 1. divisioonaan.
Elokuussa 2019 Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkue jäi pois Suomessa pelatusta neljän maan turnauksesta, koska joukkueen jäsenet olivat tyytymättömiä Ruotsin jääkiekkoliiton ja Olympiakomitean toimintaan. Pelaajat kokivat, ettei heitä arvostettu. Samasta syystä 43 ruotsalaista naisjääkiekkoilijaa boikotoi naisten jääkiekkomaajoukkuetta.
Ruotsi nostettiin vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuihin 1. divisioonasta, koska Venäjän maajoukkue suljettiin kisoista Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Vuoden 2023 maailmanmestaruuskisoissa Ruotsi hävisi erittäin niukasti Kanadalle. Ruotsi onnistui tekemään maalin Kanadaa vastaan ensi kerran sitten vuoden 2004 maailmanmestaruuskilpailuiden, kun se kavensi ottelun lukemiksi 2–1. Ruotsi tasoitti ottelun lukemiin 2–2 vain 9 sekuntia ennen varsinaisen peliajan päättymistä, mutta Kanada voitti ottelun lopulta jatkoajalla.
Nykyään joukkueen päävalmentajana toimii Ulf Lundberg.
Sijoitukset > Euroopan-mestaruuskisat

1989 – Hopeaa
1991 – Hopeaa
1993 – Hopeaa
1995 – Hopeaa
1996 – Kultaa
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskisat

1990 – 4.
1992 – 4.
1994 – 5.
1997 – 5.
1999 – 4.
2000 – 4.
2001 – 7.
2003 – Turnaus peruttiin SARS-epidemian vuoksi.
2004 – 4.
2005 – Pronssia
2007 – Pronssia
2008 – 5.
2009 – 4.
2011 – 5.
2012 – 5.
2013 – 7.
2015 – 5.
2016 – 5.
2017 – 6.
2019 – 9., Joukkue putosi 1. divisioonan A-lohkoon kaudeksi 2020.
2020 – 1. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 1. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 – 7.
2023 – 6.
2024 – 7.
Sijoitukset > Olympialaiset

1998 – 5.
2002 – Pronssia
2006 – Hopeaa
2010 – 4.
2014 – 4.
2018 – 7.
2022 – 8.
Sijoitukset > 3/4 Nations Cup

2000 – 4
2001 – Pronssia
2002 – 4
2003 – 4
2004 – Pronssia
2005 – 4
2006 – Pronssia
2007 – 4
2008 – Pronssia
2009 – Pronssia
2010 – 4
2011 – 4
2012 – Pronssia
2013 – 4
Sijoitukset > IIHF:n maailmanranking

2003 – 4.
2004 – 4.
2005 – 4.
2006 – 3.
2007 – 3.
2008 – 4.
2009 – 4.
2010 – 4.
2011 – 4.
2012 – 5.
2013 – 6.
2014, helmikuu – 6.
2014, huhtikuu – 5.
2015 – 5.
2016 – 5.
2017 – 5.
2018, helmikuu – 5.
2018, huhtikuu – 6.
2019 – 7.
2020 – 9.
2021 – 9.
2022, helmikuu – 8.
2022, syyskuu – 8.
2023  – 8.
2024  – 8.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ruotsin jääkiekkoliiton viralliset sivut (ruotsiksi)
Ruotsi IIHF:n sivuilla (englanniksi)
Ruotsi nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)