stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hui hai (albumi)
Kappaleet

Vanha vieteriukko – 2.15
Naapurin sika – 1.53
Vauvahai – 2.30
Rokkia fröba – 1.18
Yläpeti, alapeti – 1.57
Onpas heviä – 1.56
Heijastin – 1.24
Rapuperhe – 1.30
I-Buu-I-Tai – 1.25
Bamalama-luuta – 3.46
Pyykki-laulu – 1.29
Kivi, sakset, paperi – 1.40
Kastemato ja kimalainen – 1.11
Suutari, räätäli – 1.20
Eläinkasvit – 2.12
Sattuu – 1.55
Tänk juu – 1.56
Kokoonpano

Mats Lillrank – kitarat, laulu
Timo Nuutinen – basso, taustalaulu, huuliharppu
Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot
Ari Bergström – kosketinsoittimet
+
Speedy Saarinen – viisikielinen blueskitara
Marzi Nyman – hevikitara
Marjorie Main

| Marjorie Main |
| --- | --- |
 Marjorie Main 1940-luvulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Tomlinson
Syntynyt: 24. helmikuuta 1890 Acton, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 10. huhtikuuta 1975 (85 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Stanley LeFevre Krebs (1921–1935)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marjorie Main, alk. Mary Tomlinson (24. helmikuuta 1890 Acton, Indiana, Yhdysvallat – 10. huhtikuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterissa ja vaudevillessä. Hollywoodiin hänet palkattiin Dead End -näytelmän elokuvaversioon. Hän jätti Broadwayn 1930-luvulla ja keskittyi vuodesta 1937 elokuvauraansa. Mainin tunnetuin roolihahmo on maatilan emäntä Ma Kettle, jota hän näytteli kymmenessä elokuvassa. Main oli uransa aikana kertaalleen ehdolla Oscar- ja Golden Globe -palkintoon.
Nuoruus ja opiskelu

Marjorie Main syntyi vuonna 1890 Actonissa. Hänen alkuperäinen nimensä oli Mary Tomlinson. Hän muutti nimensä myöhemmin, koska ei halunnut nolata perhettään, joka ei hyväksynyt hänen uravalintaansa. Hänen vanhempansa olivat pastori Samuel J. Tomlinson ja Mary McGaughey.
Main kiinnostui näyttelemisestä jo nuorena, kun hänen perheessään luettiin Charles Dickensiä, jonka kohtauksia hän säännöllisesti näytteli perheelle. Hän valmistui 1909 Hamilton Collegen näyttämötaiteen linjalta ja toimi tämän jälkeen vuoden alan opettajana. Main opiskeli useita vuosia näyttelemistä Chicagossa ja New Yorkissa. Tuona aikana hänen ”omalaatuinen äänensä” huomattiin, kun hän voitti joitakin elokuutiokilpailuja.
Ura > Teatteriseurueista Broadwaylle

Mainin ensimmäinen teatteriseurue oli erikoistunut William Shakespearen näytelmiin. Seurue oli mukana Chautauqua-kiertueella. Ensimmäinen rooli, josta Main sai palkkaa, oli Katherine näytelmässä Kuinka äkäpussi kesytetään.
Main kiersi myös Orpheum Circuitin teattereita ja työskenteli fargolaisessa teatteriseurueessa. Hän tapasi Fargossa The Family Ford -tuotannon yhteydessä W. C. Fieldsin, joka toi hänet mukanaan New Yorkin Palace Theatreen, joka oli tuolloin Yhdysvaltain merkittävin vaudevilleteatteri.
Mainin ensimmäinen Broadway-näytelmä oli vuoden 1916 tuotanto Cheating Cheaters. Seuraavana vuonna hän esiintyi näytelmässä Yes or No. Siinä hän korvasi Adrienne Morrisonin päähenkilönä. Mainilla oli roolit myös näytelmissä Salvation (1927) ja Burlesque (1928).
Main piti useita vuosia taukoja teatterista, sillä hänen miehellään oli vaikeuksia yhdistää töitänsä vaimonsa aikatauluun. Stanley Krebs oli opettaja, jonka luennoitsijan tehtävät olivat lisääntymässä. Main palasi teatteriin vuonna 1935 näytelmässä Dead End, kun hänen miehensä oli kuollut vuonna 1934. Hän oli teatteritaukonsa aikana ehtinyt kuitenkin tehdä ensimmäisen elokuvansa. Hänellä oli pieni rooli elokuvassa A House Divided (1931).
Ura > Keskittyminen elokuviin

Dead End -näytelmää esitettiin Broadwayllä 687 kertaa, ja Main näytteli niistä 460:ssä. Samuel Goldwyn osti vuonna 1937 näytelmän elokuvaoikeudet, ja Main toisti oman roolinsa elokuvassa Varjojen kadut (1937). Hän näytteli vuoden 1937 aikana peräti 13 elokuvassa ja oli yhtä ahkera elokuva-alalla seuraavinakin vuosina. Hän keskittyikin vuodesta 1937 eteenpäin lähinnä elokuviin.
Näyteltyään elokuvassa Kalliovuorten kostaja (1940) Main sai ensimmäisen pitkän sopimuksensa Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa.  Hän näytteli 1940-luvulla muun muassa elokuvissa Morsian harhateillä (1942), Johnny Come Lately (1943), Taivas odottakoon (1943) ja Tyttö ja kosija (1944).
Main sai vuonna 1948 Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Muna ja minä (1947), jossa hän näytteli uupunutta maatilanemäntää, jolla oli 13 lasta ja laiska aviomies. Betty MacDonaldin romaanin perustuvaa komediaa seurasi yhdeksän spin-off-elokuvaa Ma ja Pa Kettle -sarjassa. Niissä Main toisti roolinsa Percy Kilbriden puolisona. Pienellä budjetilla tehdyt elokuvat eivät saaneet kriitikoilta myönteistä vastaanottoa, mutta yleisö piti niistä.
Main teki vuosina 1949–1957 roolin yhdeksässä Ma ja Pa Kettle -elokuvassa. Hän muisteli myöhemmin, että Ma Kettle oli hänen suosikkihahmonsa, koska sen ansiosta hän sai ihmiset nauramaan. Mainin viimeinen elokuva oli Ma ja Pa Kettle -sarjaan kuulunut The Kettles on Old MacDonald’s Farm (1957), jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle. Main teki 1950-luvulla myös muita elokuvia ja oli ehdolla vuonna 1957 parhaan naissivuosan Golden Globeen elokuvasta Onnellisen laakson kansa.
Yksityiselämä

Main oli naimisissa psykologi ja opettaja Stanley LeFevre Krebsin kanssa. He olivat tavanneet Chautauqua-kiertueella ja menneet naimisiin vuonna 1921. Heidän liittonsa kesti Krebsin kuolemaan 1935 asti.
Main tunnettiin yhtenä vaatimattomimmista Hollywoodin tähdistä. Hän teki itse kotityönsä ja valmisti ruokansa. Eläkkeellä hän jakoi aikansa Los Angelesin ja Palm Springsin asuntojen välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marjorie Main Wikimedia Commonsissa
Marjorie Main Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marjorie Main Elonetissä.
Hōne Heke

Hōne Heke vaimonsa kanssa, 1845
Hōne Wiremu Heke Pōkai (? – 6. elokuuta 1850) oli maorien johtaja lipputankosodassa. Hän oli syntynyt Bay of Islandsissa Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Nuorena hän kävi lähetyssaarnaajien ylläpitämässä koulussa ja kääntyi kristinuskoon. Hänestä tuli oman heimonsa johtaja ja hän oli mukana allekirjoittamassa kiisteltyä Waitangin sopimusta. Kun Uuden-Seelannin pääkaupunki siirrettiin Aucklandiin, Bay of Islandsin maorit menettivät kauppatuloja, sillä laivat eivät enää poikenneet ostamassa tuotteita heidän kylistään.
Kun erimielisyydet kasvoivat teki Hōne Heke kuuluisimman tekonsa eli kaatoi Kororarekassa lipputangon, jossa liehui Yhdistyneen kuningaskunnan lippu. Britit pitivät tätä kapinayrityksenä ja sota puhkesi osapuolten välillä. Puoli vuotta kestäneessä sodassa lipputanko pystytettiin ja kaadettiin kolme kertaa. Hōne Heke haavoittui taistelussa eikä osallistunut sodan loppuvaiheisiin. Rauha solmittiin ja britit esittivät sen heidän voittonaan, vaikka rauhansopimus solmittiinkin vain Hōne Heken ja brittiläismielisen maorijohtaja Tāmati Wāka Nenen välillä. Hōne Heke jäi eläkkeelle ja kuoli tuberkuloosiin 6. elokuuta 1850.
Helmut Geuking

| Helmut Geuking> Euroopan parlamentin jäsen |
| --- | --- |
 2.7.2019–4.2.2024  
Ryhmä:  EPP-ryhmä ECR-ryhmä (2019–2021)
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1964 (ikä 60) Coesfeld, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Tiedot
Puolue:  Saksan perhepuolue
Aiheesta muualla
www.wählefamilie.de
Helmut Geuking (s. 16. tammikuuta 1964 Coesfeld, Saksa) on saksalainen poliitikko. Geuking edustaa Saksan perhepuoluetta. Geuking on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 helmikuuhun 2024 saakka. Hän edusti Euroopan parlamentissa keskusta-oikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Helmut Geuking Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Hornnesin kirkko

| Hornnesin kirkko Hornnes kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Evje og Hornnes, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1828
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hornnesin kirkko (norj. Hornnes kyrkje) on Evje og Hornnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1828.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hornnesin kirkko Wikimedia Commonsissa
Hydraulic Oilers

| Hydraulic Oilers |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Lakkautettu:  2014
Kaupunki:  Mikkeli, Suomi
Kotiareena:  Kalevankankaan jäähalli
– kapasiteetti:  4 400
Värit:                
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hydraulic Oilers oli mikkeliläinen jääkiekkoseura, joka pelasi kevääseen 2014 Suomi-sarjaa eli Suomen kolmanneksi ylintä sarjatasoa. Tämän jälkeen seura luopui sarjapaikastaan. Oilersin kotihallina toimi Kalevankankaan jäähalli.
Aiheesta muualla

Hydraulic Oilersin eliteprospects.comin sivut
Hideo Fukuyama

Hideo Fukuyama (s. 13. elokuuta 1955 Suzuka, Mien prefektuuri, Japani) on japanilainen uransa päättänyt kilpa-autoilija.
Fukuyama voitti Japanin touring car mestaruuden luokassa 1 vuonna 1992. Hän voitti Japanin Super GT -sarjan (tuolloin JGTC-sarja) mestaruudet GT300-luokassa vuosina 1997 ja 2000. Vuonna 2000 hän myös voitti Team Taisan Junior tallin Porsche GT3:lla Suzukan 1000 kilometrin kilpailun yhdessä Hideshi Matsudan ja Kazuyuki Nishizawan kanssa. Samana vuonna Fukuyama oli mukana Le Mansin 24 tunnin ajon GT-luokan voittaneessa Team Taisan Advan Porsche autokunnassa, jossa hänen lisäkseen ajoivat hänen maanmiehensä Atsushi Yogo ja belgialainen Bruno Lambert.
Vuonna 1993 Fukuyama sijoittui kolmanneksi JGTC-sarjan GT500-luokassa.
Viimeisen kilpailunsa Fukuyama ajoi GT300-luokan Ford GT:lla vuonna 2007.
Mattia Perin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. marraskuuta 1992 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Latina, Italia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: Juventus
Junioriseurat
2005–2006: ASD Pro Cisterna
2006–2008: Pistoese
2008–2010: Genoa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010– | Genoa | 148 | (0) |
| 2011–2012 | → Padova | 25 | (0) |
| 2012–2013 | → Pescara | 29 | (0) |
| 2018– | Juventus | 27 | (0) |
| 2020–2021 | → Genoa | 53 | (0) |
Maajoukkue
| 2009 | Italia U17 | 12 | (0) |
| 2009 | Italia U18 | 4 | (0) |
| 2009–2010 | Italia U19 | 7 | (0) |
| 2011–2012 | Italia U20 | 2 | (0) |
| 2010–2012 | Italia U21 | 3 | (0) |
| 2014–2018 | Italia | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. joulukuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. joulukuuta 2023.
Mattia Perin (s. 10. marraskuuta 1992 Latina, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa seuratasolla Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Perin on pelannut Italian jalkapallomaajoukkueessa ja oli mukana muun muassa MM-kilpailuissa 2014.
Seuraura > Varhainen ura

Perin aloitti uransa pikkuseura Pro Cisternassa, mutta 16-vuotiaana hän siirtyi pääsarjaseura Genoa CFC:n organisaatioon. Näin ollen hänet lasketaan Genoan omaksi kasvatiksi. Perin pelasi kaksi kautta Genoan juniorijoukkueissa, kunnes nousi A-joukkueen kolmosvahdiksi kaudella 2010–2011. Perin oli neljässä Serie A -ottelussa Genoan varamaalivahtina, kunnes loppukaudesta 11. toukokuuta hän teki pääsarjadebyyttinsä ja samalla debyyttinsä aikuisten tasolla. Perin pelasi Genoan maalilla ensi kertaa kotiottelussa AC Cesenaa vastaan, jonka Genoa voitti 3–2.
Seuraavaksi kaudeksi Perin lainattiin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie B:hen, Padovan joukkueeseen. Padovassa Perin pelasi 25 liigaottelua ja palasi kauden päätyttyä Genoan vahvuuteen.
Genoa kuitenkin ilmoitti, että kaudeksi 2012–2013 Perin lähtisi jälleen lainalle, tällä kertaa Serie A:han nousseeseen Delfino Pescaran joukkueeseen. Pescarassa Perin nousi ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 29 liigaottelua seuran maalilla. Hän pelasi erittäin hyvin ja vakuutti monet hyvillä otteillaan. Hän ei kuitenkaan onnistunut pitämään Pescaraa Serie A:ssa, vaan joukkue jäi sarjataulukossa viimeiseksi ja putosi toiselle sarjatasolle.
Seuraura > Läpimurto Genoassa

Perinin pelattua erittäin vakuuttavasti lainapestillään Pescarassa Genoan seurajohto päätti olla lainaamatta häntä seuraavaksi kaudeksi. Perinistä tehtiin Genoan uusi ykkösmaalivahti ja aiempi ykkösvahti, ranskalainen Sébastien Frey, päästettiin pois seurasta. Tämä oli suuri luottamuslause Genoalta nuorelle Perinille. Kausi Genoassa sujui erinomaisesti, Perin pelasi 37 liigaottelua, yhtä vaille kaikki. Hän vakuutti loistavilla peliesityksillään torjuessaan Genoan viidenneksitoista sarjassa. Monet näkivät Perinissä Italian jalkapallon tulevaisuuden ja Goal.com-jalkapallosivusto valitsi Perinin Serie A:n kauden 2013–2014 tähdistökentälliseen.
Seuraura > Myöhempi ura

Perin pelasi kausilla 2014–2018 Genoassa 32, 25, 16 ja 37 liigattelua. Kauden 2016–2017 kevätpuolella hän kärsi eturistisiteen repeämästä. Hän siirtyi 14,2 miljoonalla eurolla Juventukseen kesällä 2018. Hän pelasi yhdeksän Serie A -ottelua kaudella 2018–2019 Juventuksen voittaessa mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän ei saanut Juventuksessa peliaikaa. Hän siirtyi tammikuussa 2020 lainalle Genoaan, jossa pelasi lppukauden aikana 21 ja seuraavalla kaudella 32 liigattelua. Hän palasi Juventukseen kesällä 2021 ja pelasi seuraavalla kaudella viisi ottelua Italian pääsarjassa ja yhden pelin Mestarien liigassa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi yksitoista ottelua Serie A:ssa, kaksi Mestarien liigassa ja yhden ottelun Eurooppa-liigassa.
Maajoukkueura

Perin pelasi Italian nuorisomaajoukkueissa vuodesta 2009 lähtien. Hän edusti Italiaa alle 17-, alle 18-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetasolla. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolme ottelua ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa neljä ottelua vuonna 2009. Hän kuului seuraavana vuonna Italian alle 19-vuotiaiden EM-kisajoukkueeseen, muttei päässyt pelaamaan.
Elokuussa 2012 Perin sai ensimmäisen kutsunsa Italian A-maajoukkueeseen, harjoitusotteluun Englantia vastaan. Perin oli tuolloin vasta 19-vuotias. Perin ei kuitenkaan päässyt ottelussa kentälle, vaan oli vaihtopelaajana.
Toukokuun lopulla 2014 Italian päävalmentaja Cesare Prandelli nimesi Perinin Italian alustavaan MM-joukkueeseen vuoden 2014 MM-turnaukseen. Perin valittiin myös lopulliseen MM-joukkueeseen, kolmosvahdiksi kokeneen ykkösvahdin ja kapteenin Gianluigi Buffonin sekä Paris Saint-Germainissa pelanneen Salvatore Sirigun taakse.
Perin pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan maajoukkueessa marraskuussa 2014, kun hän pääsi vaihtopelaajana kentälle ystävyysottelussa Albaniaa vastaan. Kesäkuussa 2018 hän pelasi kokonaan ystävyysottelun Alankomaita vastaan.
Hydrauliikkaöljy

Staattisen voiman välittäminen hydraulinesteen välityksellä.
Hydrauliöljyä käytetään hydrauliseen tehonsiirtoon. Hydraulinesteenä voidaan käyttää myös vettä tai bio-pohjaisia hydrauliöljyjä. Hydraulinesteillä on omat viskositeettiluokituksensa.
Hydraulijärjestelmässä nesteen pääasiallinen tehtävä on tehonsiirto, mutta hydraulineste toimii samalla jäähdytysnesteenä sekä toimilaitteiden voiteluöljynä. Hydraulinesteet toimivat yleensä hyvin suuren paineen alaisina ja niiden kokoonpuristuvuus on vähäinen. Hydraulista tehonsiirtoa hyödynnetään muun muassa seuraavissa sovellutuksissa; hissi, kulkuneuvot, teollisuus ja työkoneet.
Hydraulinesteen dynaaminen (laminaarinen) virtaus.
Hydraulisesti pystytään tuottamaan ja säätämään tarkasti suuria voimia ja momentteja. Pyörivä ja lineaarinen liike voidaan toteuttaa helposti, ja nopeuden muuttaminen on helppoa. Hydrauliikan komponentit ovat standardoituja ja järjestelmiä voidaan kuormittaa vaurioitta jopa pysähdyksiin saakka. Esimerkiksi kaivinkoneiden ja metsätraktoreiden hydraulinen teho voi nousta jopa satoihin kilowatteihin, kun komponentit kuitenkin pysyvät tehoon nähden pieninä. Teho on mahdollista siirtää liikkuviin osiin käyttäen esimerkiksi joustavia letkuja.
Hydraulineste on yleensä öljypohjaista tai synteettistä. Muiden vastaavien öljyjen tapaan ne ovat myrkyllisiä ja vuodot pilaavat ympäristöä. Nykyään kuitenkin käytetään useissa tapauksissa kasvipohjaisia hydrauliikkaöljyjä, joiden ominaisuudet käyttötarkoituksessaan saattavat olla jonkin verran huonommat (eivät esimerkiksi aina kestä kuumuutta).[lähde? ] Ne eivät kuitenkaan aiheuta niin suuria ympäristöhaittoja kuin öljypohjaiset tai synteettiset nesteet. [lähde? ] Palo-/räjähdysvaarallisissa tiloissa voidaan hydraulinesteenä käyttää vettä, joka ei syty palamaan vaikka sitä vuotaisi, eikä aiheuta ympäristöongelmia.
Letkurikon sattuessa tuleva korkeapaineinen nestesuihku on vaarallinen, koska paine voi lävistää ihon tai irronnut paineinen letku saattaa "pyyhkäistä" ulottuvuusalueensa paineen vaikutuksesta. Paineilmaan verrattuna monimutkaistava tekijä on paluulinjan tarve. Esimerkiksi mekaaniseen tehonsiirtoon verrattuna hydrauliikan hyötysuhde on yleisesti heikompi. Hydraulisen tehonsiirron hyötysuhteeseen vaikuttaa myös, onko nesteen virtaus laminaarista vai turbulenttista.
Kavitaatio

Kavitaatio syntyy, kun virtaavan nesteen paine alenee höyrystymispaineeseen, ts. neste kiehuu. Tämä ilmiö voi tapahtua lämpötilasta riippumatta. Syrjäytyspumpuissa paineen aleneminen syntyy nesteen suuresta nopeudesta, nestemassan kiihdytyksestä ja imukanavien virtausvastuksen vaikutuksesta. Kun neste höyrystyy, pumpun työkammio täyttyy imujakson aikana vain osittain öljyllä ja loppu on höyryn täyttämää. Haittavaikutuksena on tilavuusvirran pieneneminen ja samalla muiden suoritusarvojen aleneminen. Täten paineen kasvaessa, iskeytyvät höyrykuplat kokoon, jolloin syntyy paikallisesti hyvin korkeita paineita. Tästä seuraa nestettä ympäröivien metallipintojen vaurioituminen, eli kavitaatioeroosio. Eroosion karheuttama pinta voi johtaa kiinnileikkautumiseen voitelun heikentyessä. Iskut pumpulle ja putkistolle aiheuttavat kuormitusta ja värähtelyä ääni-ilmiöineen.
Hondo, yksinäinen vaeltaja

| Hondo, yksinäinen vaeltaja> Hondo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Farrow
Käsikirjoittaja:  James Edward Grant
Perustuu:  Louis L’Amourin lännenkertomukseen The Gift of Cochise (1952)
Tuottaja:  Robert Fellows
Säveltäjä:   Emil Newman  Hugo Friedhofer 
Kuvaaja:  Robert Burks
Leikkaaja:  Ralph Dawson
Lavastaja:  Al Ybarra
Pääosat:   John Wayne  Geraldine Page  Ward Bond 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Batjac Productions
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  27. marraskuuta 1953
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  3 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hondo, yksinäinen vaeltaja (engl. Hondo) on vuonna 1953 valmistunut yhdysvaltalainen lännenelokuva, jonka on ohjannut John Farrow. Pääosissa esiintyvät John Wayne, Geraldine Page, Ward Bond, Lee Aaker ja Leo Gordon. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Louis L’Amourin lännenkertomukseen The Gift of Cochise (1952), jonka pohjalta hän seuraavana vuonna julkaisi bestseller-romaaninsa Hondo. Kirja on sittemmin valittu moneen kertaan yhdeksi parhaista lännenromaaneista. Geraldine Page sai Oscar-ehdokkuuden parhaan naissivuosan esittäjän roolistaan tässä yhdessä ensimmäisistä elokuvistaan.
Juoni

Yksinäinen ratsastaja Hondo Lane (John Wayne) suojelee syrjässä asustavaa itsepäistä naismaanviljelijää Angie Lowea (Geraldine Page), joka ei intiaanien uhkaavista varoituksista huolimatta suostu poistumaan kotitilaltaan. Hondosta tulee myös eräänlainen isähahmo Angien nuorelle pojalle Johnnylle (Lee Aaker). Angie odottaa sinnikkäästi raakaa aviomiestään Ediä (Leo Gordon) palaavaksi. Samalla hän kuitenkin kietoutuu yhä enemmän häntä auttavan muukalaisen eli Hondon pauloihin. Hondo on kovien kokemustensa karaisema mies, jonka sydän silti taipuu myös sympatiaan ja rakkauteen.
Aiheesta muualla

Hondo, yksinäinen vaeltaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hetagurovo

Hetagurovo (georg. ხეთაგუროვი, ven. Хетагурово) on kylä Etelä-Ossetiassa. Kylä tunnetaan myös nimellä Tsunar (ven. Цунар). Se sijaitsee Tskhinvalin länsipuolella, Avnevin ja Tskhinvalin välisen tien varrella. Kylässä on noin 170 taloa ja elokuun alussa 2008 noin 700 asukasta. Kylässä on 900-luvulta oleva, pyhälle Neitsyt Marialle pyhitetty kirkko, joka on yksi Ossetian vanhimpia. Kylä on nimetty osseetin kirjakielen kehittäjä, runoilija  Kosta Hetagurovin (1859–1906) mukaan.[lähde? ]
Kylään valmistui vuonna 2007 urheiluhalli, jonka Etelä-Ossetian tasavallan presidentti Eduard Kokoity kävi vihkimässä, 9. toukokuuta voitonpäivän juhlallisuuksien yhteydessä.
Etelä-Ossetian sota 2008

Kylä joutui 6. elokuuta 2008 georgialaisjoukkojen hallitseman Avnevin suunnasta tulleen tykistötulen maaliksi. Kylää tulitettiin mm. 152 mm tykeillä. 20 minuttia ennen tulituksen alkua kylässä olleet Venäjän ja Georgian rauhanturvayksikön georgialaiset tarkkailijat poistuivat paikalta. Etelä-Ossetian sisäministeriön antaman tiedon mukaan kaksi ihmistä kuoli ja 25% kylän taloista vaurioitui tai tuhoutui. 
Myös Neitsyt Marian kirkko joutui tulituksen kohteeksi. Etelä-Ossetian alanialaisen kirkon johtaja, arkkipiispa Gregori ilmoitti haastavansa Georgian Haagin kansainväliseen rikostuomioistuimeen.
Yöllä georgialaisjoukot aloittivat hyökkäyksen Etelä-Ossetian ja sen pääkaupungin Tskhinvalin valtaamiseksi. Myös Hetagurovo vallattiin.
Televisiopuheessaan 8. elokuuta Georgian presidentti Mikheil Saakašvili ilmoitti Georgian joukkojen "vapauttaneen" Hetagurovon muiden osseettikylien kanssa.
Kylä on sodassa pahiten tuhoutuneita.
Kylä oli 13. elokuuta taas eteläossetialaisten hallussa.
Georgialaisjoukkojen hyökkäys (sinisellä) yöllä 7.-8. elokuuta
Helmut Haller

Helmut Haller
Helmut Haller (21. heinäkuuta 1939 Augsburg – 11. lokakuuta 2012 Augsburg) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Haller pelasi seuratasolla ensin kotikaupunkinsa joukkueessa FC Augsburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi Italiaan pelaamaan Bolognaan ja Juventukseen. Maajoukkueessa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki 13 maalia. Haller oli Saksan joukkueen mukana kolmissa MM-kisoissa, vuosina 1962, 1966 ja 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helmut Haller Wikimedia Commonsissa
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1962
1 Tilkowski |
2 Erhardt |
3 Schnellinger |
4 Schulz |
5 Wilden |
6 Szymaniak |
7 Koslowski |
8 Haller |
9 Seeler |
10 Brülls |
11 Schäfer |
12 Nowak |
13 Kurbjuhn |
14 Werner |
15 Giesemann |
16 Sturm |
17 Kraus |
18 Herrmann |
19 Strehl |
20 Vollmar |
21 Sawitzki |
22 Fahrian |
Valmentaja Herberger
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1966
1 Tilkowski |
2 Höttges |
3 Schnellinger |
4 Beckenbauer |
5 Schulz |
6 Weber |
7 Brülls |
8 Haller |
9 Seeler |
10 Held |
11 Emmerich |
12 Overath |
13 Hornig |
14 Lutz |
15 Patzke |
16 Lorenz |
17 Paul |
18 Sieloff |
19 Krämer |
20 Grabowski |
21 Bernard |
22 Maier |
Valmentaja Schön
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1970
1 Maier |
2 Höttges |
3 Schnellinger |
4 Beckenbauer |
5 Schulz |
6 Weber |
7 Vogts |
8 Haller |
9 Seeler |
10 Held |
11 Fichtel |
12 Overath |
13 Müller |
14 Libuda |
15 Patzke |
16 Lorenz |
17 Löhr |
18 Sieloff |
19 Dietrich |
20 Grabowski |
21 Manglitz |
22 Wolter |
Valmentaja Schön
Ikävähennys

Ikävähennys eli ikäpoisto on omaisuuden hankinta-arvon vuotuinen alentaminen eli vähennys, joka perustuu omaisuuden käyttöikään. Ikävähennyksiä käytetään esimerkiksi vakuutustoiminnassa omaisuuden vakuutuskorvausten määrittämisessä. Tämä tarkoittaa sitä, ettei vakuutuskorvausta makseta omaisuuden jälleenhankintahinnan perusteella vaan omaisuuden vahinkohetken arvon mukaisesti huomioiden arvonmäärittämisessä ikävähennykset. Toinen ikävähennyksen käyttökohde on verotus, jossa verotettavan omaisuuden arvo voidaan määrittää huomioiden omaisuuden ikä ja sen mukaiset ikävähennykset.
Hämeen sotilaslääni

| Hämeen sotilaslääni |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1993-2007
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Osa joukkoa:  Läntinen maanpuolustusalue
Koko:  sotilaslääni
Tukikohta:  Hämeenlinna
Marssi:  Martti Parantainen: Asemies
Vuosipäivät:  24. helmikuuta
Hämeen sotilaslääni (HÄMSL) oli Läntisen maanpuolustusalueen alaisuudessa oleva sotilaslääni, joka muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Hämeenlinnan, Lahden ja Tampereen sotilaspiirit. Sotilaslääni lakkautettiin 31. joulukuuta 2007, jolloin sen tehtävät siirrettiin Kanta-Hämeen, Päijät-Hämeen ja Pirkanmaan aluetoimistoille.