stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangasperhonen
Elinympäristö ja elintavat

Kangasperhonen on ”jokapaikanlaji”, jonka elinympäristöä ovat niin kuivat kankaat tai rämeet kuin tunturikoivikot tai niityt ja oikeastaan se puuttuu vain kaupunkien keskustoista. Myös jalopuumetsistä sitä tapaa harvoin. Merkittävä elinpaikkavaatimus on kuitenkin runsas valon määrä. Kangasperhonen on paikkauskollinen ja koiraat valtaavat pieniä reviirejä, joita ympäri lennellen ne odottavat naaraita. Usein koiraat myös ärhentelevät toisilleen lentäen hetkittäin toisiaan kiertäen. Perhoset ruokailevat usein pajujen kukilla.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasvien kukannuppuihin tai niiden lähelle. Munat kuoriutuvat noin viikkoa myöhemmin ja toukat syövät kukkia ja kehittyviä marjoja. Toukkavaihe kestää noin kuukauden ja toukilla on korkeintaan vähäinen suhde muurahaisten kanssa. Koteloituminen tapahtuu kuivilla elinpaikoilla sammalten alle ja kosteammilla kasvin varrelle lähelle maanpintaa. Kangasperhonen talvehtii kotelona. Keväällä se on ensimmäinen kotelosta kuoriutuva päiväperhonen ja vain aikuistalvehtijat aloittavat lentonsa aikaisemmin.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi eli sen ravintokasveihin kuuluu suuri määrä lajeja, muun muassa juolukka (Vaccinium uliginosum), mustikka (Vaccinium myrtillus), kanerva (Calluna vulgaris), vadelma (Rubus idaeus), hiirenvirna (Vicia cracca) ja metsäapila (Trifolium medium).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Kangasperhonen (Callophrys rubi)
Suomen Perhoset: Vihernopsasiipi
Keskisuomalainen: Kangasperhonen[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Kangasperhonen (Callophrys rubi) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Callophrys rubi (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1345952  Wikispecies: Callophrys rubi  ARKive: callophrys-rubi  BioLib: 51395  BOLD: 70505  CoL: PVMS  EoL: 263782  EPPO: CAOHRU  EUNIS: 90430  Fauna Europaea: 441177  Fauna Europaea (new): 8c65d89b-2f82-4eaa-8711-3dbb712bc3e4  GBIF: 1932411  iNaturalist: 60896  IRMNG: 10866039  LepIndex: 199413  LoB: 5670  MaBENA: CallopRubi  NBN: NHMSYS0000501598  NCBI: 242269  Observation.org: 704  Open Tree of Life: 145083  Laji.fi: MX.60811
Butler (irlantilainen suku)

suvun alkuperäinen vaakuna
Butler on yksi Irlannin vanhimmista ja jaloimmista aatelissuvuista, ja se polveutuu Englannista. Sen esi-isä oli Theobald, k. 1206, Lancashirelainen aatelismies, joka oli Englannin justitiariuksen, Canterburyn arkkipiispan Hubert Walterin vanhempi veli. Tämä Theobald seurasi Juhana Maatonta Irlantiin vuonna 1185 ja sai noin 1192 "Irlannin juomanlaskijan" arvon (lat. pincerna, engl. butler). Hän itse kirjoitti sukunimenään Walter sekä Le Botiller eli Butler uuden arvon mukaan, mutta hänen jälkeläisensä ovat kaikki ottaneet Butlerin sukunimekseen. Suku lähentyi Englannin kuninkaallisen perheen kanssa, ja James Butler sai 1300-luvulla Ormonden jaarlin arvon. Toinen James Butler, 5. jaarli, oli yksi Lancasterin puolueen johtavista miehistä Ruusujen sodan aikana ja hänet teloitettiin vuonna 1461 Towtonin tappion jälkeen. Kuuluisa Kilkennyn linna oli suvun esi-isien koti.
Ismo Virtanen (elokuvaaja)

Ismo Virtanen (s. 1965 Jyväskylä, Suomi) on suomalainen animaatioelokuvaohjaaja, kuvittaja ja musiikin tekijä. Hän on valmistunut elokuvaleikkaajaksi Elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitoksesta vuonna 1998.
Palkinnot

Jääkarhu soitti kerran Afrikkaan:
Tampereen lyhytelokuvajuhlat: Kotimaisen kilpailun erikoispalkinto sekä napinpainajat - palkinto 1998
Bear it and Grin – englanninkielinen versio musiikkianimaatiosta Jääkarhu soitti kerran Afrikkaan. Laulaja: Billy Carson:
Rennes´in lastenelokuvajuhlat, Ranska: Élephant d´or - pääpalkinto 1998
Turilas & Jäärä – animaatiosarja:
Laonin kansainvälinen lasten ja nuorten elokuvafestivaali, Ranska: Pääpalkinto 2002
Valtion elokuvataidetoimikunnan laatutuki 2001
Taiteen valtionpalkinto 2001
Kettupäivät: Kunniamaininta 2001
Kosminen kulkuri – lyhytelokuva:
Wilmette ICFilmFest, Yhdysvallat: pääpalkinto 2012
Filmografia

1990 Rajuilma (yhtye): Piiskaa (musiikkivideo - ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja (työryhmä))
1990 Problems?: Ei tää lama päähän käy (musiikkivideo - ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja (työryhmä))
1990 Public Reaction: Acid Rain (musiikkivideo - ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja (työryhmä))
1993 Jukka Perko Severi Pyysalo Poppoo: Unknown soldiers (musiikkivideo - ohjaaja, valaisija, leikkaaja (työryhmä))
1993 Konginkankaan kantri: Sauna (musiikkivideo - ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja)
1993 Balls: God's Gone To Sleep (musiikkivideo - käsikirjoittaja, ohjaaja (työryhmä), kuvaaja, leikkaaja)
1993 Muuli Ben: Kaipaan sua (musiikkivideo - käsikirjoittaja, ohjaaja, leikkaaja (työryhmä))
1994 Nisula (lyhytelokuva - ohjaaja, käsikirjoittaja (työryhmä))
1996 Vinkalo (lyhytelokuva - leikkaaja)
1996 Jorma Kalmanlehto: Helleaalto (musiikkivideo - käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, lavastaja, leikkaaja (työryhmä))
1996 Sirpaleita (lyhytelokuva - leikkausassistentti)
1997 Tiina, tule takaisin (lyhytelokuva - valaisijan assistentti)
1997 Maraton (lyhytelokuva - valaisijan assistentti, näyttelijä)
1997 Black Out (lyhytelokuva - järjestäjä)
1997 Skin Deep (lyhytelokuva - järjestäjä)
1997 Koverhar - lihanleikkaajan kolme päivää (lyhytelokuva - valaisijan assistentti)
1997 Jääkarhu soitti kerran Afrikkaan (käsikirjoittaja, ohjaaja, musiikin säveltäjä, kappaleen sanoittaja, nukenrakentaja, animaattori)
1999 Huippuhetki (lyhytelokuva - leikkaus, musiikki)
1999 Sukkien euroelämää (leikkausassistentti)
2001 Turilas ja Jäärä (ohjaaja, käsikirjoittaja, tunnuslaulun sanoittaja)
2007 Ekspansio (lyhytelokuva - musiikki)
2010 Kosminen kulkuri (lyhytelokuva - ohjaaja, käsikirjoittaja, musiikin 2. säveltäjä)
2021 Vinkkejä animaation tekoon (2021) (opetuselokuva - toteutus. Tuottaja: Keski-Suomen elokuvakeskus )
2023 Valotar (2016/2023) (lyhytelokuva - ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja, musiikki)
2024 Sukellus animaatioelokuvan tekemiseen (2024) (opetuselokuva - toteutus. Tuottaja: Keski-Suomen elokuvakeskus, Taidetestaajat)
Aateliskalenteri

Suomen aateliskalenterin nimiösivu vuodelta 2007.
Aateliskalenteri on yleensä kirjan muotoon painettu matrikkeli, jossa kerrotaan ritari- ja aatelissukuihin kuuluvien henkilötiedot.
Tunnettuja eurooppalaisia aateliskalentereita ovat ruotsalainen Sveriges ridderskap och adels kalender (1854–), tanskalainen Danmarks Adels Aarbog (1884–) ja saksalainen Genealogisches Handbuch des Adels (1951–). Vanhin tunnettu aateliskalenteri on vuodesta 1763 julkaistu Gothan hovikalenteri (saks. Gothaischer Hofkalender ja ransk. Almanach de Gotha).
Suomen ritariston ja aateliston kalenteri

Suomessa aateliskalenteria on julkaistu vuodesta 1858 lähtien, ja nykyisin se ilmestyy joka kolmas vuosi. Kalenteri julkaistiin aiemmin ruotsinkielisenä, nimellä Finlands ridderskaps och adels kalender, mutta uudemmat painokset ovat kaksikielisiä. Suomen ritariston ja aatelin kalenteria julkaisee Suomen Ritarihuone.
Matrikkelissa ovat kaikkien elossa olevien ritarihuoneeseen merkittyjen sukujen jäsenten henkilötiedot. Jokaisen sukuesittelyn alussa esitellään myös suvun vaakuna.
2010-luvulla kalenterissa oli kaikkiaan 357 sukua, joista 164 – eli hieman alle puolet – oli yhä elossa.
Aiheesta muualla

Sveriges ridderskap och adels kalender.
Danmarks Adels Aarbog: Register 1884–2011. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aateliskalenteri. Pieni Tietosanakirja I: A–Isonzo, s. 11. Helsinki: Otava, 1926. (Viitattu 1.11.2021.)
Fitzmaurice

Fitzmaurice on yksi Englannin huomattavimmista ja rikkaimmista aatelissuvuista. Se omisti jo keskiajalla suuria maaomaisuuksia Irlannissa Kerryn kreivikunnassa ja myöhemmin kasvatti eniten omaisuuttaan perhesiteiden kautta. Thomas Fitzmaurice, Kerryn ensimmäinen jaarli, oli naimisissa kuuluisan tilastotieteilijän ja taloustieteilijän Sir William Pettyn tyttären ja perillisen kanssa, ja hänen poikansa John Fitzmaurice, Shelburnen jaarli, otti vuonna 1751 nimen Petty ja täten suvun jäsenet käyttävät nimeä Petty-Fitzmaurice. Vuodesta 1784 lähtien suvun päämies on kantanut arvonimeä Lansdownen markiisi.
Suvun tunnettuja jäseniä

William Petty, William Petty Fitzmaurice (1737–1805), Lansdownen ensimmäinen markiisi, whig-poliitikko, Ison-Britannian pääministeri 1782–1783
Henry Lansdowne, Henry Charles Keith Petty-Fitzmaurice (1845–1927), Lansdownen viides markiisi, poliitikko ja ministeri, Kanadan kenraalikuvernööri 1883–1888, Intian varakuningas 1888–1894
Aaroninparta

| Aaroninparta |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Suku::  Lehtirikot Saxifraga
Laji::  stolonifera
Kaksiosainen nimi
 Saxifraga stolonifera  Meerb.  
Katso myös
   Aaroninparta Wikispeciesissä   Aaroninparta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aaroninparta (Saxifraga stolonifera)  on amppeli- ja maanpeitekasviksi soveltuva itäaasialainen kasvi.
Tuntomerkit

Lehdet ovat normaalisti tummanvihreät ja nukkapintaiset. Puna-valko-vihreän kirjava lajike 'Tricolor' sopii huonekasvatukseen paremmin kuin vihreälehtinen.
Kukkii vaatimattomin valkoisin kukin, mutta kasvattaa pitkät rönsytaimet, jotka lisäävät kasvin koristeellisuutta ja käyttöarvoa.
Hoito

Viihtyy valoisassa tai puolivarjossa, ei kestä suoraa auringonvaloa. Keväästä syksyyn kastellaan reilusti ja annetaan sitten kuivahtaa ennen seuraavaa kastelua. Lannoitetaan keväästä syksyyn parin viikon välein. Viihtyäkseen vihreälehtinen aaroninparta tarvitsee talvella 5–15 celsiusasteen lämpötilan, kun 'Tricolor' menestyy 15–20 celsiusasteen.
Kasvia on helppo lisätä rönsytaimista, jotka istutetaan juurtumaan pieniin ruukkuihin ruukutusmultaan joko ennen niiden irrottamista emokasvista tai sen jälkeen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Aaroninparta – Saxifraga stolonifera
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159002  Wikispecies: Saxifraga stolonifera  APDB: 153549  APNI: 221936  BOLD: 554340  Calflora: 7371  CoL: 6XR9D  EoL: 485057  EPPO: SXFSA  EUNIS: 181608  FNA: 200010401  FoC: 200010401  GBIF: 3032762  GRIN: 423527  iNaturalist: 68217  IPNI: 794584-1  IRMNG: 10789255  ITIS: 895013  MoBotPF: 286950  NatureServe: 2.128079  NBN: NBNSYS0000033921  NCBI: 182070  NZOR: 6b57d593-3f92-4901-af29-0830c48d602b  NZPCN: 2675  Observation.org: 145980  Open Tree of Life: 816926  PfaF: Saxifraga stolonifera  PFI: 8606  Plant List: kew-2584890  PLANTS: SAST6  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:794584-1  Tropicos: 50043013  VicFlora: ada5a330-42f5-43f2-8245-e307c070cc58  WFO: wfo-0000494724
O’Higgins (suku)

Ballynaryn O’Higginsien vaakuna
O’Higgins (iiriksi Ó hUiginn) on irlantilainen Espanjaan muuttanut aatelisssuku, jonka useilla jäsenillä oli merkittävä rooli Etelä-Amerikan historiassa. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä mm:
Ambrosio O’Higgins (n. 1720 – 1801), Espanjaa palvellut irlantilainen sotilas, Osornon markiisi, Chilen käskynhaltija ja Perun varakuningas
Bernardo O’Higgins (1778–1842), edellisen avioton poika, Chilen itsenäisyystaistelun johtaja ja ensimmäinen presidentti
FitzGerald (suku)

FitzGerald-suvun vaakuna
FitzGerald on vanha irlantilainen aatelissuku. Se muutti Irlantiin ensimmäisen Englannin valloituksen yhteydessä 1100-luvulla ja polveutui yhdestä Vilhelm Valloittajan Domesday bookissa mainitusta normandialaisesta saattajasta Walter FitzOtherista. Hänen pojanpoikansa Geraldin mukaan, joka oli naimisissa Etelä-Walesin kuninkaan Rhys Suuren tyttären Nestan kanssa, sukua kutsutaan joskus Geraldiineiksi. Hänen poikansa Maurice FitzGerald, k. 1176, tuli Irlantiin vuonna 1169 Walesista auttamaan Leinsterin kuningas Dermotia saamaan takaisin valtakuntansa ja näytteli sitten näkyvää roolia valloituksissa. Koko keskiajan suku oli yksi Irlannin johtavista, ja se oli melkein jatkuvasti riidoissa de Burghin ja Butlerin sukujen kanssa. Vanhimman haaran päämies kantoi arvonimeä Kildaren jaarli (suvun kantalinnan mukaan), nuorempi haara sai arvonimen Desmondin jaarli. Suvun erittäin vahva poliittinen valta keskiajalla murtui Henrik VIII:n aikana, kun Kildaren 9. jaarli Gerald FitzGerald kuoli vankina Towerissa 1534 ja hänen poikansa Thomas FitzGerald, lordi Offaly, epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen Dubliniin pidätettiin ja teloitettiin  vuonna 1537. Suvun myöhempiä jäseniä ovat:
James FitzGerald (1722-1773), Kildaren 20. jaarli, Leinsterin 1. herttua
William Robert FitzGerald (1749-1804), Leinsterin 2. herttua, edellisen poika
Lordi Edward Fitzgerald (1763 –1798) edellisen veli, vallankumouksellinen
Täpläpaksupää

| Täpläpaksupää |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Paksupääperhoset Hesperiidae
Alaheimo::  Hesperiinae
Tribus::  Hesperiini
Suku::  Hesperia
Laji::  comma
Kaksiosainen nimi
 Hesperia comma  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Augiades comma 
Katso myös
   Täpläpaksupää Wikispeciesissä   Täpläpaksupää Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täpläpaksupää, vanhemmassa kirjallisuudessa valkotäpläpaksupää, (Hesperia comma) on paksupääperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Sen alalaji H. c. catena (pohjantäpläpaksupää) on Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 luokiteltu vaarantuneeksi (VU), rauhoitettu ja kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin.
Koko ja ulkonäkö

Täpläpaksupää on väriltään kellanruskea ja sen siipien kärkiväli on 26–34 mm. Siipien yläpinnat ovat koiraalla oranssinruskeat ja ulkoreunasta laajalti tummanruskeakehnäiset ja etusiiven kärkiosassa erottuu muutama nelikulmainen, keltainen täplä. Naaralla siivet ovat melko tasaisen ruskeat ja keltaisten kärkitäplien lisäksi etusiivessä on myös muutama oranssinsävyinen laikku. Siipisuonet ovat molemmilla sukupuolilla tummat . Sävyeron lisäksi naaraan ja koiraan erottaa koiraan etusiivessä olevasta koirassuomuviirusta eli mustasta, naarasyksilöitä houkuttelevia hajusteita sisältävästä juovasta, joka erottuu hyvin selvästi. Siipien alapinnat ovat harmaanruskeat ja takasiiven alapinnalla on selkeitä, kirkkaan valkoisia, nelikulmaisia täpliä. Pohjoinen alalaji H. c. catena on hieman pienempi ja sävyltään tummempi. Valkotäpläpaksupää muistuttaa läheistä sukulaislajiaan piippopaksupäätä (Ochlodes sylvanus). Helpoimmin lajit erottaa täpläpaksupään siipien alapinnalla olevista selkeistä valkeista täplistä.
Levinneisyys ja lentoaika

Maailmanlaajuisesti täpläpaksupäätä tavataan laajalti Pohjois-Afrikassa, Euroopassa, Aasiassa sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa laji on ollut aiemmin yleinen, mutta nykyisin sitä tavataan vain muutamilla alueilla Ahvenanmaalla, lounaissaaristossa, Kaakkois-Suomessa sekä Luoteis-Lapissa. Suomen lisäksi myös muualta Euroopasta on merkkejä lajin vähenemisestä.
Luoteis-Lapin alalajin H. c. catena ainoa nykyinen esiintymä Suomessa sijaitsee Ánnjaloanjin luonnonsuojelualueella Kilpisjärven ja Haltin välisellä erämaa-alueella, jossa kannan koko lienee noin 1 000 yksilöä.
Perhoset lentävät etelässä heinäkuun alusta elokuun alkuun, alalaji H. c. catena kuitenkin paria viikkoa aikaisemmin.
Elinympäristö ja elintavat

Täpläpaksupään ympäristöä ovat kuivat ja avoimet kedot, jotka saavat paljon auringonvaloa. Sitä tavataan tyypillisesti lämpimillä etelärinteillä, missä ruoho on lyhyttä. Tuntureilla elinpaikkoja ovat avoimet, mutta rehevät puronvarsikosteikot. Paksupää on nopea ja voimakas lentäjä, mutta perhoset ovat hyvin paikkauskollisia, käyvät ahkerasti ruokailemassa kukilla tai istuksivat auringonpaisteisilla kivillä tai paljaalla maalla. Pilvisellä säällä ne eivät lennä. Lepäävän perhosen lepoasennossa siivet ovat puoliksi avoinna.
Koiraita tavataan paljon naaraita useammin. Ne tähyilevät naaraita lepäillen korkeilla paikoilla ja lennähtävät kumppanin toivossa minkä tahansa ohilentävän perhosen perään. Mikäli ohilentäjä on pariutumaton naaras, koiras pakottaa sen laskeutumaan ja parittelee sen kanssa.
Naaras munii kasveille lähelle maanpintaa ja lajin talvehtiva vaihe on muna tai hyvin pieni toukka. Toukka elää silkkirihmoilla yhteensidottujen lehtien välissä lähellä maanpintaa. Pohjoinen alalaji talvehtinee kahdesti ennen perhosen aikuistumista, toisen kerran kotelona. Toukkakehitys kestää 14–15 viikkoa ja kotelovaihe 2–4 viikkoa.
Suomessa täpläpaksupää on arvioitu vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa vaarantuneeksi. Ruotsissa laji on silmälläpidettävä ja pohjoinen alalaji erittäin uhanalainen. Nimialalaji on harvinaistunut kaikkialla Euroopassa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvun myötä, sillä se on paikkauskollinen, esiintymien yksilömäärät ovat tavallisesti pieniä ja populaatiot ovat jo valmiiksi pirstoutuneita. Havainnot Englannissa ovat osoittaneet etenkin lampaiden ja kaniinien suorittaman laidunnuksen pitävän ympäristön täpläpaksupäälle sopivana. Jänisruttoepidemian hävitettyä kaniineja, myös alueen täpläpaksupäiden määrä romahti. Ruotsin Öölannissa on havaittu, että toistuvat kuivat kesät, joiden aikana ravintokasvit kuihtuvat, voivat aiheuttaa pienten pirstoutuneiden populaatioiden perhosten lukumäärän putoamisen, josta paluu normaaliin saattaa kestää jopa vuosikymmenen. Pohjoisella alalajilla vastaavaa uhkatekijää ei tunneta, mutta ilmastotekijät voivat vaarantaa senkin säilymisen.
Ravintokasvi

Ainakin paikoin Euroopassa täpläpaksupään toukka hyväksyy ravintokasvikseen vain lampaannadan (Festuca ovina). Ravintokasvia Suomessa ei tunneta, mutta Ahvenanmaalla munia on löydetty lapaannadalta. Myöskään pohjoisen alalajin ravintokasvia ei ole Suomessa suoraan havaittu, mutta se lienee ulkomaisten havaintojen perusteella jokin nata (Festuca) tai nurmikka (Poa).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Valkotäpläpaksupää (Hesperia comma)
Suomen Perhoset: Valkotäpläpaksupää
Perhosopas: Valkotäpläpaksupää (Hesperia comma) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Hesperia comma (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet.nl (hollanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Hesperia comma:  Wikidata: Q630602  Wikispecies: Hesperia comma  ARKive: hesperia-comma  BAMONA: Hesperia-comma  BioLib: 51269  BOLD: 12717  BugGuide: 12859  CoL: 3L4K7  EoL: 185582  EPPO: HSPECO  Fauna Europaea: 440721  Fauna Europaea (new): e01361b4-68d1-4856-bd98-3be746cdc906  GBIF: 5142282  iNaturalist: 58468  IRMNG: 10774977  ITIS: 188611  IUCN: 174454  LepIndex: 184211  LoB: 3929  MONA: 4020  MaBENA: HespComma  NatureServe: 2.112679  NBN: NHMSYS0000502853  NCBI: 291688  Observation.org: 691  Laji.fi: MX.60751 
Papilio comma:  Wikidata: Q109585076  GBIF: 7905767
Kärpäset

| Kärpäset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera  Schiner, 1862
Osalahkot
 Muscomorpha  Stratiomyomorpha  Tabanomorpha  Xylophagomorpha 
Katso myös
   Kärpäset Wikispeciesissä   Kärpäset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärpäset (Brachycera) ovat kaksisiipisiä hyönteisiä. Kärpäset ovat yleensä lyhyitä ja leveitä, ja niillä on lyhyemmät jalat kuin sääskillä. Suuret verkkosilmät miltei peittävät pään. Kärpäset ovat nopeita ja kestäviä lentäjiä. Huonekärpänen (Musca domestica), joka kuuluu varsinaisten eli sukaskärpästen heimoon, levittää monia tauteja. Se on noin 8 mm pitkä, mustan- ja harmaankirjava, koiraalla on kellertävät laikut takaruumiissa. Muita kärpäsheimoja ovat muun muassa kukkakärpäset, juurikärpäset, petokärpäset, paarmat, mahlakärpäset, täikärpäset ja raatokärpäset.
Suomessa on tavattu yli 4 200 kärpäslajia.
Älykäs suunnittelu

Käsitteitä
Palautumaton monimutkaisuus
Täsmennetty monimutkaisuus
Hienosäädetty kaikkeus
Älykäs suunnittelija
Teistinen realismi
Kreationismi
Älykkään suunnittelun liike
Discovery Institute
Wedge-strategia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Älykäs suunnittelu (engl. intelligent design) on näennäistieteellinen näkemys, jonka mukaan "tietyt kaikkeuden ja elollisten olentojen ominaisuudet ovat parhaiten selitettävissä älyllisellä syyllä, ei ohjaamattomalla tapahtumasarjalla kuten luonnonvalinnalla".
Älykäs suunnittelu eroaa perinteisestä kreationismista siten, että se ei määrittele suunnittelijan identiteettiä eikä pohjaa näkemyksiään uskonnollisiin teksteihin. Näkemyksen mukaan suunnittelija voi olla mikä tahansa älyllinen toimija. Kannattajien mukaan älykäs suunnittelu pyrkii olemaan tieteellinen teoria, joka haastaa vallalla olevan darwinistisen evoluutioteorian ja sen oletuksen ohjaamattomista prosesseista. Älykkään suunnittelun kannattajat väittävät, että kyseessä on tieteellinen teoria. Tehdessään näin he pyrkivät myös määrittelemään tieteen niin, että se voisi sisältää myös yliluonnollisia selityksiä. Älykkään suunnittelun liike on osa laajempaa poliittista ja uskonnollista konservatiivista liikettä, joka vastustaa sekularismia ja tieteen metodologista naturalismia. Se yhdistyy Yhdysvaltojen uskonnolliseen oikeistoon, jolla on vahva poliittinen vaikutusvalta.
Älykkään suunnittelun ajatus nojaa intuitiivisiin päättelytapoihin, kuten ihmisen taipumukseen essentialisoida luonnon piirteitä ja olettaa tarkoituksellisuutta. Se ilmentää myös ihmisen taipumusta antropomorfisoida ympäristöään, eli nähdä suunnittelua ja tarkoitusta myös elottomassa luonnossa.
Tiedeyhteisön reaktiot

Tiedeyhteisön selkeän enemmistön mukaan älykäs suunnittelu ei ole tiedettä, koska siltä puuttuvat tieteen keskeiset elementit. Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian mukaan ”kreationismi, älykäs suunnittelu ja muut väitteet yliluonnollisesta väliintulosta elämän tai lajien synnyssä eivät ole tiedettä, koska ne eivät ole testattavissa tieteen menetelmillä”. Yhdysvaltain kansallinen tiedeaineiden opettajien yhteisö (NSTA) ja American Association for the Advancement of Science ovat kutsuneet älykästä suunnittelua näennäistieteeksi.
Metodologisen naturalismin rikkominen

Robert T. Pennock, filosofian professori ja tieteenfilosofi, sekä Barbara Forrest, filosofian professori ja tieteen ja uskonnon välisen suhteen tutkija, ovat todenneet, että älykäs suunnittelu rikkoo tieteen keskeistä periaatetta, metodologista naturalismia. Tämä periaate rajoittaa tieteen tutkimaan vain luonnollisia prosesseja ja syitä. Pennockin ja Forrestin mukaan yliluonnollisten selitysten salliminen tieteen piirissä vaarantaisi tieteen metodologisen luotettavuuden ja erottaisi sen perinteisestä luonnontieteellisestä lähestymistavasta, joka on ollut käytössä Aristoteleen ja Francis Baconin ajoista lähtien.
Metodologinen naturalismi mahdollistaa tieteen objektiivisuuden ja riippumattomuuden yksittäisistä uskonnollisista tai filosofisista uskomuksista. Tieteen kannalta yliluonnollisiin syihin vetoaminen ei tuota testattavia hypoteeseja, eikä siten tarjoa tieteellisiä selityksiä. Tästä syystä tiedeyhteisö on torjunut älykkään suunnittelun tieteellisenä teoriana. Älykkään suunnittelun liikkeen johtohahmot, kuten Michael Behe ja William Dembski, eivät ole esittäneet testattavia hypoteeseja, eikä heidän argumenttejaan voida tieteellisesti todentaa.
Mikrobiologi Scott Minnichin mukaan älykäs suunnittelu edellyttäisi tieteen uudelleenmäärittelyä niin, että yliluonnolliset selitykset hyväksyttäisiin, mikä rikkoisi metodologisen naturalismin periaatteita. ID:n kannattajat, kuten Michael Behe, ovat itsekin myöntäneet, että tämä muutos mahdollistaisi myös astrologian luokittelun tieteeksi, mikä osoittaa ID:n loogiset ja tieteelliset heikkoudet.