Palloliiton ja Työväen Urheiluliiton yhteistoiminta
Yhteistoimintasopimus

Keväällä 1939 SPL ryhtyi neuvottelemaan TUL:n kanssa yhteistoiminnasta. Ensimmäinen yhteistoimintasopimus allekirjoitettiin 8. toukokuuta. Sopimuksessa liitot sitoutuivat kunnioittamaan toistensa itsemääräämisoikeutta. Itse yhteistoiminta käsitti käytännössä maajoukkuevalinnat ja tähtäimessä ennen kaikkea Helsingin olympiakisojen 1940 jalkapalloturnaus. 29. elokuuta 1939 pelattiin Helsingissä ensimmäinen liitto-ottelu SPL–TUL, jonka SPL voitti 1–0 tuloksella. B-joukkueet kohtasivat Kotkassa jo kaksi päivää aiemmin, ja siinäkin SPL peri voiton, 2–1. Myös SPL:n piirit pelasivat niin sanottuja piiriotteluja TUL:n vastaavia piirikuntia vastaan.
Huhtikuussa 1940 Helsingin olympiakisojen järjestämisestä oli luovuttava. SVUL, TUL ja Palloliitto päättivät jo toukokuussa järjestää yhteiset muistokisat talvisodassa kaatuneiden urheilijoiden kunniaksi. Kisoja kutsuttiin epävirallisesti kotiolympialaisiksi, ja ne avattiin samana päivänä, 20.7.1940, jolloin olympiakisojen olisi pitänyt alkaa. Jalkapallossa käytiin kaksi ottelua: Kotkan Työväen Palloilijat hävisi Palloliiton mestarille TPS:lle 1–3 ja Kullervo HJK:lle 2–6.
Kesällä 1940 sopimusta muutettiin niin, että myös eri liittoon kuuluvien seurojen väliset ottelut tulivat mahdollisiksi. Vuonna 1940 pääsivät myös ensimmäistä kertaa TUL:n edustajat maajoukkueisiin. Elo-syyskuussa 1941 SPL järjesti yhdessä TUL:n kanssa jalkapallossa niin sanotun sotasarjan. Kesällä 1942 ei liitto-otteluja saatu aikaiseksi, mutta SPL:n ja TUL:n nuorten mestarit sekä nuorten mestaruuskilpailussa toiseksi sijoittuneet joukkueet pelasivat keskenään ottelut. TUL ehdotti myös yhteistä kilpailua Suomen-mestaruudesta, ja neuvottelujen tuloksena ehdotettiin edustajakokoukselle TUL:n mukaantuloa mestaruus- ja Suomensarjaan kaudelle 1943–1944, mikä sitten toteutuikin. Myös vuoden 1942 mestaruuskilpailuihin, jotka sotatilan vuoksi järjestettiin cup-kilpailuna, lähetettiin kutsu TUL:n seuroille. Ainoastaan Helsingin Kullervo otti kutsun vastaan.
Mestaruussarjaa 1943–1944 ei saatu pelatuksi loppuun vuoden 1944 aikana. TUL:n joukkueet luopuivat sarjan viimeisistä otteluista kesällä 1945. Vuoden 1945 mestaruuskilpailujen osalta liitot sopivat cup-kilpailusta, johon kumpikin liitto haluamallaan tavalla karsien sai asettaa 32 joukkuetta. Yhteistyövaliokunnan ehdotus, jonka mukaan kumpikin liitto järjestää sarjatoimintansa täysin itsenäisesti, hyväksyttiin.
Vuoden 1945 lopussa TUL sanoi yhteistoimintasopimuksen irti, mutta se uusittiin 27. huhtikuuta 1946. Liitot asetettiin nyt tasavertaiseen asemaan maaotteluiden järjestämisessä ja yhteistoimintavaliokunnan puheenjohtajan valinnassa, kun ne aiemmin olivat kuuluneet yksin SPL:lle. TUL tunnusti SPL:n yksinoikeuden edustaa Suomea FIFA:ssa. TUL:n maaottelupelaajat kuuluivat sen vuoksi muodollisesti SPL:oon tätä tarkoitusta varten erikseen perustetun seuran, Pallo –39:n kautta. Seuran nimi viittaa yhteistoiminnan alkamiseen vuonna 1939. Vuoden 1946 Suomen mestaruus ratkaistiin siten, että liittojen mestarit pelasivat kaksoisottelun, toisin sanoen kerran kummankin kotikentällä. Koska voitot menivät tasan (maalieroa ei huomioitu) tarvittiin mestaruuden ratkaisemiseksi kolmas ottelu puolueettomalla kentällä. Vuoden 1947 kilpailuun Suomen mestaruudesta, jonka liitot järjestivät yhteisesti, kelpuutettiin kummankin liiton kaksi parasta joukkuetta. Jääpallossa otettiin käyttöön liiton mestareiden välinen SM-ottelu, jota käytäntöä jatkettiin vuoteen 1953 saakka. Yhteisissä SM-kilpailuissa TUL:n jääpallojoukkueet olivat käväisseet vuosina 1944 ja 1945.
Keväällä 1948 yhteistyö ulottui jo niin pitkälle, että sovittiin kesällä aloitettavasta yhteisestä 16 joukkueen mestaruussarjasta, johon kummankin liiton mestaruussarjajoukkueet (8+8) osallistuivat. Myös Suomensarjat yhdistyivät, ja uusi Suomensarja pelattiin kahdessa 16 joukkueen lohkossa, joissa molemmissa oli 8 joukkuetta kummastakin liitosta. Myös karsinnat seuraavan kauden Suomensarjaan liitot järjestivät yhdessä. Maakuntasarja ja TUL:n vastaava sarjataso, Liittosarja, jatkoivat edelleen liittokohtaisina sarjoina. Yhteiseen mestaruussarjaan suunniteltiin myös uudet mestaruusmitalit. Nuortenmestaruus ratkaistiin edelleen liittojen mestareiden välisessä kamppailussa, ja lisäksi liittojen kakkoset kohtasivat niin sanotussa B-liitto-ottelussa.