stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tieliikenne
Liikennesäännöt > Maksullisuus

Tienpitäjä voi halutessaan periä tiellä kulkevasta liikenteestä tienkäyttömaksua, jolla on tarkoitus kattaa tien ylläpidosta aiheutuvia kustannuksia. Ruuhkaisilla kaupunkialueilla voidaan myös periä vuorokaudenaikaan perustuvia vyöhykepohjaisia ruuhkamaksuja, joiden tarkoitus on lähinnä rajoittaa liikennettä ruuhkaisimpina aikoina.
Tieliikenne Suomessa > Liikennemäärät

Väkilukuun suhteutettuna ajetut ajoneuvokilometrit kasvoivat pitkään varsin tasaisesti keskimäärin 2 % vuodessa 2000-luvun puoliväliin asti. Sen jälkeen keskimääräinen vuosittainen kilometrimäärä henkeä kohden tasaantui noin kymmeneen tuhanteen kilometriin vuodessa, kunnes se 2010-luvun puolivälissä kääntyi laskuun. Kehä I:n osa Pakilantieltä Hämeenlinnanväylälle on Suomen vilkasliikenteisin tie, sen liikennemäärä on keskimäärin 90 000 ajoneuvoa vuorokaudessa (2015).
Seuraavassa taulukossa on esitetty yhteenveto maanteiden liikennemääristä vuonna 2023.
| Tieluokka | Keskimääräinen liikenne (autoa vuorokaudessa) | Liikennesuorite (miljoonaa autokilometriä) |
| --- | --- | --- |
| Valtatiet | 6 056 | 19 042 |
| Kantatiet | 2 816 | 4 988 |
| Seututiet | 1 352 | 6 640 |
| Yhdystiet | 304 | 5 649 |
| Yhteensä | 1 279 | 36 319 |
Tieliikenne Suomessa > Yleistä liikennesäännöistä

Jotta liikenne tiellä sujuisi turvallisesti ja sujuvasti, on tiellä liikuttaessa on noudatettava liikennesääntöjä. Suomessa liikennesäännöistä määrätään lähinnä tieliikennelaissa ja -asetuksessa sekä näiden nojalla annetuissa määräyksissä. Tiellä liikennesäännöistä tiedotetaan liikennevaloin, liikennemerkein, ajoratamerkinnöin ja erityistapauksissa myös liikenteenohjaajan merkein.
Suomessa on käytössä oikeanpuoleinen liikenne. Risteyksissä on väistettävä oikealta tulevaa tienkäyttäjää ja raitiovaunua, ellei liikennevaloin tai -merkein ole muuta määrätty. Suojatiellä olevalle tai sille aikovalle jalankulkijalle on annettava esteetön kulku. Kaikkien matkustajien täytyy käyttää henkilöautoissa turvavöitä. Jokaisessa moottoriajoneuvoissa on käytettävä ajovaloja pimeällä tai huomiovaloja valoisan aikaan. Rattijuopumuksen raja on 0,5 promillea alkoholia veressä tai 0,22 milligrammaa litrassa uloshengitysilmaa.
Talvirenkaita on käytettävä on joulukuun alusta helmikuun loppuun henkilö- ja pakettiautoissa ja kokonaismassaltaan enintään 3,5 tonnin erikoisautoissa sekä kokonaismassaltaan yli 0,75 tonnin ja enintään 3,5 tonnin perävaunuissa. Nastarenkaita saa käyttää 1.11. alkaen ja ne on vaihdettava pois 31.3. tai viimeistään toista pääsiäispäivää seuraavana maanantaina, riippuen kumpi päivämäärä on myöhempi. Muulloinkin nastarenkaita saa käyttää sään tai kelin niin vaatiessa. Nastattomia talvirenkaita saa käyttää ympäri vuoden.
Tieliikenne Suomessa > Nopeusrajoitukset Suomessa

Manner-Suomessa yleinen nopeusrajoitus on taajama-alueella 50 kilometriä ja taajama-alueen ulkopuolella 80 kilometriä tunnissa. Yleiset nopeusrajoitukset ovat voimassa, jos liikennemerkein ei ole muuta määrätty. Suurin mahdollinen nopeusrajoitus on moottoriteillä 120 ja muilla teillä 100 kilometriä tunnissa. Valta- ja kantateillä yleisimmät nopeusrajoitukset ovat 100 ja 80 kilometriä tunnissa, joskin lyhyillä osuuksilla voi olla tätä alempia nopeusrajoituksia. Seutu- ja yhdysteiden yleisin nopeusrajoitus on 80 kilometriä tunnissa. Kaduilla nopeusrajoitus on yleisimmin 60 kilometriä tunnissa tai alempi. Moottoriteistä hieman alle kahdella kolmasosalla nopeusrajoitus on 120 kilometriä tunnissa. Muilla moottoriteillä rajoitus on yleensä 100 kilometriä tunnissa, joskus myös tätä alempi. Moottoriliikenneteiden yleisin nopeusrajoitus on 100 kilometriä tunnissa.lähde?
Talviajan alennetut nopeusrajoitukset ovat käytössä yleensä loka–maaliskuussa. Tällöin moottoriteiden nopeusrajoitus on enintään 100 kilometriä tunnissa. Lisäksi noin 10 000 tiekilometrillä nopeusrajoitus lasketaan 100:sta 80 kilometriin tunnissa. Tieosuudet, joilla talviajan nopeusrajoitukset ovat voimassa, sekä nopeusrajoitusten voimassaoloajat vaihtelevat jonkin verran vuosittain.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tiehallinto (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Tieyhdistys ry
Autoilijan tiekartta 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tienumerokartta (Arkistoitu – Internet Archive)
Liikennemääräkarttoja[vanhentunut linkki]
Road Transportation – A History and How We Use it Today (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kelirikkoa Käsnäselässä 1930-luvulla.
oikeanpuoleinen liikenne  vasemmanpuoleinen liikenne
Keskimääräisen suomalaisen vuodessa ajama autokilometrimäärä vuosina 1980-2023.
Timia

| Timia |
| --- | --- |
 Näkymä Timiaan.
 Timia
 Koordinaatit: 18°3′N, 8°39′E 
Valtio:  Niger
Alue:  Agadez
Departementti:  Arlit
Korkeus:  1 317 m
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Timia on keidaskaupunki Arlitin departementissa, Agadezin alueella Nigerissä. Timia sijaitsee Iférouanen kaupungista etelään ja Agadezin kaupungista koilliseen.
Timiassa sijaitsee Fort Massu -niminen ranskalaislinnoitus, joka rakennettiin vuonna 1952 muttei ollut koskaan sotilaallisessa käytössä. Nykyisin matkailijat käyttävät linnoitusta toisinaan suojanaan.
Viiden kilometrin päässä Timiasta länteen sijaitsee vesiputous ja guelta eli vesiallas, jonka lähellä käsityöläiset myyvät tuotteitaan. Gueltan vesi on kylmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Timia Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
 Aïrvuoriston eteläisen puoliskon kartta. :  Timian guelta.
Timon Ateenalainen (näytelmä)

Charles Robert Leslien maalaus Timon Ateenalaisesta vuodelta 1812.
Timon Ateenalainen (engl. Timon of Athens) on William Shakespearen näytelmä, joka perustuu Timon Ateenalaisen hahmoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Timon Ateenalainen Gutenbergissä
Tiibetinmastiffi

| Tiibetinmastiffi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Tiibet
Määrä:  Suomessa rekisteröity 2 175
Rodun syntyaika:  vanhin kuvaus n. 400 eaa.
Alkuperäinen käyttö:  kylien, luostarien ja karjan vartiointi
Nykyinen käyttö:  seura- ja harrastuskoira, vahtikoira
Elinikä:  yli 10 vuotta
Muita nimityksiä:  do-khyi, Tibetan Mastiff, dogue du Tibet, dogo del Tibet, tiibeti mastif, tiibetindoggi, tiffi, TM
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 2.2 Vuoristotyyppiset molossikoirat #230
Ulkonäkö
Paino:  uros 41-68kg  narttu 34-54kg
Säkäkorkeus:  uros väh. 66 cm  narttu väh. 61 cm
Väritys:  musta, musta ruskein merkein, sininen, sininen ruskein merkein tai kulta
Tiibetinmastiffi (tiibetiksi དོ་ཁྱི།, do-khyi, kiin.: 藏獒; pinyin: cáng'áo) on erittäin alkukantainen laumanvartija koirarotu, jonka alkuperäinen tehtävä on ollut Tiibetin ja sen lähimaiden kylien sekä karjan vartiointi. Tiibetinmastiffi on suuri koirarotu. Sitä pidetään kaikkien nykyisten laumanvartijarotujen mahdollisena kantarotuna.lähde?
Ulkonäkö

Tiibetinmastiffi on tyypiltään alkukantainen, ja sen ilme on mietiskelevä. Tuuhea turkki muodostuu pitkästä peitinkarvasta sekä tiheästä pohjavillasta. Turkille on monia eri värityksiä, joista yleisin on musta ruskein merkein. Muita värityksiä on kulta, musta sekä sininen ruskein merkein tai ilman. Säkäkorkeus on uroksilla vähintään 66 cm ja nartuilla 61 cm, ylärajaa ei ole. Painoa tiibetinmastiffiuroksille voi kertyä 40 kg:sta ylöspäin ja nartuille 30 kg:sta ylöspäin. Tiibetinmastiffin voi joskus sekoittaa vahingossa berninpaimenkoiran kanssa, mutta tiibetinmastiffilla on tuuheampi turkki kuin berninpaimenkoiralla.
Luonne ja käyttäytyminen

Tiibetinmastiffi on luonteeltaan uskollinen, kiltti ja siihen voi aina luottaa. Rodulle ominaisen itsepäisyyden vuoksi voi koulutus olla työlästä. Tiibetinmastiffi viihtyy ulkona ympäri vuoden ja onkin hyvä pihakoira.
Tiibetinmastiffin vartiointivaisto on korkea, ja sillä olisikin hyvä olla oma piha vartioitavana. Tästä syystä se ei juuri sovellu kerrostaloihin. Ihanteellinen tiibetinmastiffi ilmoittaa haukulla vieraista, ja seuraa tarkkaan miten ihminen suhtautuu vieraisiin. Jos koira huomaa, että hän hyväksyy tulokkaat, se lopettaa haukkumisen ja vahtimisen. Vahtivietin suhteen poikkeuksiakin löytyy; jotkut tiibetinmastiffit ovat erittäin sosiaalisia ja hyväksyvät vieraat heti. Jotkut taas saattavat vahtia hyvin raivoisasti omistajan paikalletulon jälkeenkin. Useimmat tiibetinmastiffit kuitenkin hyväksyvät vieraat kuten ensimmäisenä mainittiin. Lapsiin rotu suhtautuu yleensä suojelevasti ja se onkin parhaimmillaan juuri perhekoirana.
Alkuperä

Koirarotuna tiibetinmastiffi on yksi maailman vanhimmista. Se kuuluu Himalajan seudulta löytyneeseen roturyhmään.
Tiibetinmastiffi-tyyppisiä koiria on ollut alueella koko ajanlaskun ajan. Koirat suojelivat karjaa 
susilta, karhuilta, lumileopardeilta ja ilveksiltä, mutta vartioivat myös karavaaneja kauppareiteillä sekä
omaisuutta, kyliä, luostareita ja matkaavia munkkeja. Tiibetinmastiffeja voi löytää sieltä vielä nykyäänkin paimentamasta jakkihärkälaumoja omin päin. Eurooppaan rotu saapui perin myöhään, vasta vuonna 1928, ja Suomen ensimmäiset tiibetinmastiffit rekisteröitiin vuonna 1984.
Alkuperä > Muunnokset

Intialaisen kynologi S. Theodore Baskaranin mukaan ns. Himalayan Mastiff on käytännössä sama rotu kuin tiibetinmastiffi. Kooksi hän tosin mainitsee 70 cm ja 75 kg, jotka ovat hieman tiibetinmastiffin rotumääritelmää suuremmat mitat. Intianpuoleisella Himalajalla rotua esiintyy mm. Sikkimissä. Sen tiedetään puolustaneen lampaita paitsi susia myös leopardeja vastaan, ja sen esi-isien sanottiin osallistuneen Tšingis-kaanin ja Attilan taisteluihin.
Baskaran mainitsee myös himalajalaista rotua pienemmän muunnoksen, joka tunnetaan nimellä banjaranmastiffi.
Lisäksi tunnetaan kinnauri kutta eli "parrakas himalajanmastiffi". Sitä esiintyy nimensä mukaisesti Kinnaurin alueella Himachal Pradeshissa. Jotkin asiantuntijat pitävät sitä erillisenä rotuna, mutta Baskaranin mukaan kyseessä on himalajalaisen rodun muunnos.
Terveystilanne

Toistaiseksi tiibetinmastiffien keskuudesta ei paljonkaan sairauksia ole löytynyt. Isoille koirille ominaista lonkka- ja kyynärnivelvikaa ilmenee, entropiaa ja distichiasista, sikaripunkkia ja kilpirauhasen vajaatoimintaa. Karaistuneena rotuna se on ravintonsa suhteen melko vaatimaton. Rodun alkukantaisuus ilmenee selvästi nartun juoksusta, joka tulee tiibetinmastiffeilla vain kerran vuodessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Tiibetinmastiffit ry
Rotumääritelmä:Tiibetinmastiffi (Suomen Kennelliitto)
Parmen Timm

Parmen Timm (Thim) (1705 Ruotsi – 4. toukokuuta 1750 Eura) oli Kauttuan ruukinpuiston patruuna.
Timmin vanhemmat olivat hatuntekijä, kauppias, rautaruukin omistaja Paul Timm ja Maria Magdalena Hilcke. Isänsä aiemmin omistaman Euran Kauttuan rautaruukin Timm vuokrasi 30. elokuuta 1739 kuudeksi vuodeksi, hoidettuaan sitä jo saman ajan aikaisemmin. Lunastettuaan isänsä kuoltua 1741 ruukin osuudet itselleen hän kunnosti kankipajan, uudisti tuotantoa sekä korjasi ja rakennutti ruukin alueella rakennuksia. 1744 hän anoi lupaa nippuvasarapajalle, joka valmistui 1746, mutta aloitti toiminnan hiilen saannin ongelmien takia vasta 1750-luvun alkuvuosina Timmin jo kuoltua 1750. Hän oli kuitenkin onnistunut vakiinnuttamaan Kauttuan ruukin aseman ja kaksinkertaistamaan sen arvon. Timmin kuoltua hänen leskensä ja tämän uusi puoliso hovioikeudenneuvos Lars Magnus Nordstedt johtivat ruukin toimintaa, vuodesta 1766 taas Timmin poika Johan Parmen Timm (k. 1801).
Timmin puoliso vuodesta 1741 oli Maria Haartman (1722-1773).
Aiheesta muualla

Kauttuan ruukinpuisto (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 14.2.2015)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Tindin kieli

| Tindi> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Dagestan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  5 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  avaarilaiskielet andilaiset kielet
ISO 639-3:  tin
 Ohje 
Tindin kieli (tindiksi idarab micci) on tindien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Venäjällä Dagestanin tasavallan Tsumadan piirin muutamissa kylissä. Suuri osa tindeistä on muuttanut Dagestanin tasangon uudiskyliin sekä tasavallan kaupunkeihin ja muualle Venäjälle.
Vuonna 1967 tindejä arvioitiin olleen 5–6 tuhatta henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin kuitenkin vain 616 tindin puhujaa, joista 579 asui Dagestanissa. Väestönlaskennan tulosten perusteella lähes kaikki tindit pitävät itseään etnisesti ja kielellisesti avaareina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 2 200 tindin puhujaa.
Tindi kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän andilaiseen alaryhmään. Murteita on kaksi. Niiden erot ovat lähinnä foneettisia ja morfologisia, eivätkä ne haittaa ymmärtämistä. Tindi toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielinään puhujat käyttävät avaaria ja venäjää.
Heikki Tilander

Heikki Tapani Tilander (30. heinäkuuta 1944 Helsinki – 30. lokakuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hänet ylennettiin kenraalikuntaan vuonna 1996 ja kenraaliluutnantiksi 2002.
Ura

Tilander kävi kadettikoulun vuosina 1964–1967 ja Sotakorkeakoulun 1975–1977. Hän toimi Uudenmaan jääkäripataljoonassa opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä vuosina 1967–1975 ja YK-tehtävissä UNTSO:n sotilastarkkailijana Lähi-idässä vuonna 1972–1973. Tilander toimi esikuntatehtävissä Sotakorkeakoulussa vuosina 1977–1980, opettajana 1984–1986 ja valtakunnallisten Maanpuolustuskurssien apulaisjohtajana 1986–1989. Apulaissotilasasiamiehenä Tukholmassa Tilander oli 1980–1984. Tilander toimi pataljoonankomentajana Uudenmaan Prikaatissa 1989–1991. Hän oli Helsingin sotilaspiirin esikuntapäällikkönä 1991–1992 ja jatkotutkinto-osaston johtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa 1995–1996. Tilander toimi apulaismaavoimapäällikkönä Pääesikunnassa vuodesta 1996 lähtien. Hän toimi Pohjoisen Maanpuolustusalueen komentajana 1.1.2001–31.7.2004.
Tilander toimi Kadettikunnan puheenjohtajana vuodet 2000–2003. Lisäksi hän toimi Maanpuolustusmitalitoimikunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2012.
Palvellessaan apulaismaavoimapäällikkönä hän ajoi saattokoptereiden tarvetta hankittavien kuljetushelikoptereiden suojaksi.
Teokset

Tilander julkaisi vuonna 2006 muistelmateoksen Sotilaan vuosikymmenet – muistikuvia noottikriisin ajasta EU-Suomeen.
Aiheesta muualla

Kiianlinna, Lauri; Hult, Heikki: Heikki Tilander 1944–2017 (muistokirjoitus) Helsingin Sanomat.  2.12.2017. Viitattu 2.12.2017.
Tihvinänjoki

| Tihvinänjoki Tihvinka, Тихвинка |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Tihvinä, Boksitogorsk
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Laatokan valuma-alue Säsjoen valuma-alue
Pinta-ala:  2 140 km²  
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Jeglino, Jefimovski
 :  59.573°N, 34.5109°E
Laskupaikka:  Säsjoki, Tsvyljovo
 :  59.6592°N, 33.1420°E
Sivu-uomat:  Šomuška, Rybežka, Rjadan
Taajamat:  Tihvinä
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  153,8 m  
Laskukorkeus:  yli 40 m  
Korkeusero:  alle 113 m
Pituus:  144 km  
Kaltevuus:  alle 0,79 m/km
Keskivirtaama:  19,7 m³/s (MQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Tihvinänjoki (ven. Тихвинка, Tihvinka, ) on Venäjällä Leningradin alueen Boksitogorskin ja Tihvinän piireissä virtaava 144 kilometriä pitkä Säsjoen suurin sivujoki, joka yhtyy siihen hieman Tihvinän alapuolella.
Joen kulku

Joen pituudeksi ilmoitetaan yleensä 144 kilometriä, mutta myös 155 kilometriä . Lyhyemmän Tihvinänjoen lähdejärveksi on silloin valittu Jeglino ja pidemmän Krupino. Järvien välinen vesireitti on monissa kartoissa merkitty Tihvinän kanavaksi, joka on kaivamalla syventäen muodostettu keinotekoinen vesiyhteys Nevan vesistön ja Volgan vesistön välille. Yhdyskanavan pituus on vain 8 kilometriä. Tässä ei ole tarkkaa tietoa siitä, missä kohtaa kanavaa vedenjakaja on sijainnut.
Tihvinänjoen luonnollinen uoma alkaa Jeglinon järvestä, joka sijaitsee 56 kilometriä Tihvinästä itään Jefimovskin kunnan pienessä Tšudskajan (ven. Чудская) kylässä. Ensimmäinen osuus seuraavaan 7 kilometrin päässä sijaitsevaan Ozerskojeen (Озерское) on noin 11 kilometriä pitkä. Ennen järveä jokeen yhtyy lyhyt sivu-uoma Ugnitsa. Tihvinänjoki jatkaa järven luoteispäästä ja virtaa 22 kilometrin päähän luoteeseen päin. Joen latvaosuudet ovat olleet asuttua maaseutua, mutta nyt katoaa joki metsäalueelle. Siihen yhtyy tusina lyhyitä sivu-uomia ja vasta Ljubanin kohdalla 47 kilometriä virrannut Tihvinänjoki kääntyy lounaaseen päin. Kun joki on edennyt alle 20 kilometriä lisää, yhtyy siihen kilometrin välein Rjadan ja Dymka. Tihvinän keskusta sijaitsee täältä 25 kilometrin päässä ja jokeen yhtyy kaupungin ulkopuolella Rybežka. Joki virtaa Tihvinän läpi, jossa sitä on padottu yhdessä sivuojien kanssa lammikoiksi. Joki virtaa ulos kaupungista mutkitellen. Seuraavaan Šomuškan sivujoen yhtymäkohtaan on 12 kilometriä, mutta Tihvinänjoki mutkittelee siinä 22 kilometriä. Šomuška ja edellinen Rjadanin sivujoet ovat suurimmat, joten joen vesimäärä suurenee niissä selvästi. Tässä kohtaa on mitattu Tihvinänjoen virtaamia, jotka ovat keskimäärin 19,7 m³/s . Säsjoelle on vielä matkaa 10 kilometriä, vaikka joella on sinne pituutta 17 kilometriä jäljellä.
Ozerskojen alapuolinen patorakennelman jäänteet
Vesireitin laiturirakenteiden lahoneet jäänteet Tihvinissä
Uudet sulkurakenteet joessa
Tihvinän luostari Tihvinässä
Historiaa

Joen yläjuoksu on aluksi kalteva ja virtaisaa. Keskiajalla sen kautta kulki reitti Volgan sivujokien yläjuoksuille. Joessa on järvien välissä useita koskia, joita on 1700-luvulla perattu veneliikenteelle. Vuonna 1811 otettiin käyttöön joen kautta kulkenut Tihvinän kanavajärjestelmä. Sitä kehitettiin ja paranneltiin 1800-luvulla rakentamalla lisää sulkuja ja portteja vedenpinnan nostamiseksi. Joella on ollut 1800-luvulla vilkas tavara ja henkilöliikenne, joka hiipui 1900-luvulle tultaessa. Viimeiset ylläpitotoimet vesireitin säilymiseksi lopetettiin vuonna 1965. Tihvinän kaupunki on syntynyt ja kasvanut tämän vesireitin ansiosta.
Tihvinänjoen valuma-alue > Yleistä

Tihvinänjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Säsjoen valuma-alueeseen. Tihvinänjoki on Säsjoen sivujoki, joka yhtyy siihen 96 kilometriä ennen Laatokkaa. Laatokasta alkava Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Tihvinänjoen valuma-alueen pinta-ala on 2 140 neliökilometriä, joka on 29 % Säsjoen valuma-alueen 7 330 neliökilometrin valuma-alueesta. Tihvinänjoki kaksinkertaistaa Säsjoen vesimäärän yhtyessään siihen.
Säsjoki laskee Laatokkaan, vuoden 1954 kartassa
Tihvinän karttalehti, joen ala- ja keskijuoksu
Babajevon karttalehti, Tihvinän kanava
Tihvinänjoen valuma-alue > Tihvinänjoen sivujoet

Tihvinänjoella on kolme suurempaa sivujokea: Šomuška, Rjadan ja Rybežka. Muutkin sivu-uomat on lueteltu alla olevaan taulukkoon esiintymisjärjestykseen. Tietojen lähteet on mainittu taulukon alla ja ne on eroteltu oikeassa sarakkeessa riveittäin.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Nimi ven>      | Tihvinäjoen kohta   | Etäisyys Säsjoesta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Tihvinänjoki yhtyy Säsjokeen 96 km Laatokasta
| Šomuška | Шомушка | Tihvinä | 17 | 84 |  | 384 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Tabory | Таборы | Tihvinä | 39 | 14 |  | 53 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Rybežka | Рыбежка | Tihvinä | 47 | 50 |  | 218 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Dymka | Дымка | Bolšoi Dvor | 64 | 34 |  | 165 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Rjadan | Рядань | Bolšoi Dvor | 65 | 55 |  | 362 | 2,2,3,2,2,–,2 |
| Ljuban | Любач | Pikaljovo | 97 | 10 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Ugnitsa | Угница | Jefimovski | 135 | 11 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
Tihvinänjoen latvauomaa on Ugnitsan yläpuolella vielä 9 kilometriä jäljellä.

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta , 3 = katsottu internetin karttapalveluista, 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista
Tihvinänjoen valuma-alue > Järviä

Tihvinänjoen valuma-alueella on paljon pieniä järviä, sillä joki virtaa Tihvinän selänteellä. Sellaisia ovat  esimerkiksi Rybežka, Sjago, Ozerskoje (Озерское), Jeglino (Еглино), Landskoje (Ландское), Lebedinnoje (Лебединное) ja Tsaritsyno (Царицыно).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tihvinänjoki Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Тихвинка (река)
Käännös suomeksi
Tin Pan Alley

West 28th Streetillä sijaitseva kyltti, jossa kerrotaan kadun historiasta.
Tin Pan Alley oli joukko 1890-luvulta 1950-luvulle vaikuttaneita yhdysvaltalaisia musiikin kustantajia ja säveltäjiä sekä heidän tuottamansa populaarimusiikki. Alun perin se tarkoitti New Yorkissa sijaitsevaa West 28th Street -katua, jonka varrella usean keskeisen kustantajan toimistot silloin sijaitsivat. Nimen ”Tin Pan Alley” (suom. ”tinapannukuja”) antoi journalisti-lauluntekijä Monroe Rosenfeld, jonka mielestä musiikkikustantamoiden ikkunoista kadulle kantautuva pianojen ja laulujen ääni muistutti peltipannujen kolinaa.
Tin Pan Alleyta voidaan pitää yhdysvaltalaisen musiikkiteollisuuden syntypaikkana. Tin Pan Alley -kustantajat alkoivat ensimmäisinä markkinoida tuotteitaan suurelle yleisölle ja loivat näin markkinat, jotka perustuivat yksityiselle musiikin kulutukselle. Parhaimmillaan Tin Pan Alley -kustantajien osuus musiikin myynnistä Yhdysvalloissa oli jopa 90 prosenttia. Tin Pan Alley menetti asemansa 1950-luvun alussa, kun äänilevyt syrjäyttivät partituurit musiikkimarkkinoilla.
Tin Pan Alleyn menestys perustui suurelta osin vaudeville- ja Broadway-esityksille, jotka tekivät sen musiikkia tunnetuksi. 1920-luvun lopulta alkaen tärkeäksi markkinointikanavaksi muodostuivat myös Hollywood-elokuvat.
Tin Pan Alleylla oli keskeinen rooli blues-, jazz- ja country-musiikin popularisoinnissa 1910–1930-luvuilla. Monista Tin Pan Alley -sävellyksistä on muodostunut jazzstandardeja.
Tin Pan Alley -säveltäjien tuotantoon viitataan joskus myös käsitteellä Great American Songbook.
Tunnettuja Tin Pan Alley -säveltäjiä

Harold Arlen
Irving Berlin
George Gershwin
Cole Porter
Richard Rodgers
Al Sherman
Albert Von Tilzer
Tina(II)

| Tina(II)bromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10031-24-0
PubChem CID:  66224 ja 21114697
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SnBr2
Moolimassa:  278,51
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  215 °C
Kiehumispiste:  639 °C
Tiheys:  4,31 g/cm3
Liukoisuus veteen:  852 g/l (0 °C), reagoi veden kanssa
Tina(II)bromidi (SnBr2) on tina- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tina(II)bromidi on keltaista kiteistä ainetta. Sen rakenne muistuttaa tina(II)kloridin rakennetta, tina- ja bromidi-ionit muodostavat polymeeriketjun ja alkeiskoppi on ortogonaalinen. Yhdiste liukenee muun muassa dietyylieetteriin, etanoliin ja asetoniin. Se liukenee, mutta myös hydrolysoituu helposti. Tina(II)bromidi on pelkistin.
Tina(II)bromidia valmistetaan metallisen tinan ja vetybromidin välisellä reaktiolla .
Tina(II)bromidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa pelkistimenä ja Lewis-happokatalyyttinä allylointi- ja metylointireaktioissa.