stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustolan koulu
Poikkeusoloja

Vuosien 1917–1918 levottomuudet heijastuivat Mustolassa opettajiin ja koulun johtokuntaan kohdistuvina syytöksinä ja epäluuloina. Koulutyö kuitenkin jatkui miltei koko sisällissodan ajan lukuun ottamatta koulun sulkemista neljäksi päiväksi marraskuussa 1917 ja viikoksi huhtikuussa 1918.
Sotavuodet 1939-1945 näkyivät koulutyön keskeytyksinä ja evakuointeina. Myös Mustolaa, jossa sijaitsi yksi Saimaan kanavan suluista, pommitettiin. Lauritsalassakin  koulurakennukset luovutettiin puolustusvoimien käyttöön. Talvisodan jälkeen Mustolan koulu pääsi  aloittamaan koulutyön vasta toukokuussa. Jatkosodan  aikana kesinä 1941 ja 1944 koulu ja opettajien asunnot olivat myös armeijan majoituskäytössä niin että koulu alkaminen siirtyi loka-marraskuulle.
Koululaiset osallistuivat sotavuosina monenlaisiin töihin kuten erilaisiin talkoisiin ja keräyksiin, joissa koottiin esim. pihkaa, kumia, lumppuja, voikukanjuuria puhumattakaan marjoista ja sienistä. Toimintaa organisoimaan oli perustettu 1941 Nuorten Talkoot -järjestö.  Elintarvikepulan helpottamiseksi perustettiin kasvitarhoja, joissa viljeltiin erityisesti koulukeittolan tarvitsemia vihanneksia ja juureksia. Mustolassa jokainen oppilas sai hoitoonsa viiden metrin vihannespenkin, ja koulu lopetettiin toukokuussa normaalia aikaisemmin, jotta oppilaat ehtivät hoitaa koulukasvitarhaa.  Kouluhallitus velvoitti kesän 1941 kiertokirjeellään myös opettajat koulutyön ulkopuolisiin tehtäviin kotirintamalla. Mustolan koulun opettajista ainakin Johannes Raitasalo oli puolustusvoimien palveluksessa ja naisopettajat Tyyni Stråhlman ja Kaarina Aapro lottatyössä.
Oppilaiden ruokatarpeiden hankkimiseksi tekemän talkootyön arvo korostui säädettäessä laki maksuttomasta kouluruokailusta kesällä 1943.) Mustolan koulussa lain velvoitteet täytettiin perustamalla oma koulukeittola, johon  keittäjäksi valittiin Siviä Knuutila.
Talkootyö jatkui myöhemmin Kansakoulun kerhokeskuksen organisoimana mm. vuonna 1965 käynnistetyllä jätepaperinkeräyksellä televisiovastaanottimien saamiseksi kouluihin. Mustolan kouluun hankittiin kaksi televisiota keräämällä koulutyön ulkopuolella 20 tonnia jätepaperia.
Mustolan koulun lakkautus ja koulualueen tulevaisuus

Mustolan koulukaan ei säästynyt kosteusongelmilta, jotka vaivasivat lukuisia vanhoja koulurakennuksia,  Mustolan vanhimmassa rakennuksessa ilmeni ennen joulua 2010 vakava sisäilmaongelma.  Koulun viidennen ja kuudennen luokan oppilaat siirrettiin kevätlukukaudella 2011 Lauritsalan kouluun siihen asti kunnes syksyllä 2011 Mustolaan hankittiin parakit väistötiloiksi. Koska sisäilmaongelmia todettiin myös lähialueen muissa kouluissa, Lappeenrannan itäisten kaupunginosien yhteisen uuden Pontuksen koulun rakentamishanketta nopeutettiin. Mustolan koulun 120-vuotisjuhla 11. toukokuuta 2017 ehdittiin vielä järjestää, mutta kevätjuhla 2017 jäi perinteikkäässä koulussa viimeiseksi. Syksyllä 2017 Mustolan 1–5-luokkalaiset, esikoululaiset ja päiväkotilapset aloittivat Pontuksen koulussa yhdessä Kanavansuun, Partalan ja Muukonniemen koulujen oppilaiden kanssa. Kuudesluokkalaiset siirtyivät Lauritsalan yläkouluun.
Mustolan koulun tontille on suunniteltu erillispientaloalueen rakentamista. Koulurakennukset on tarkoitus rajata omaksi tontikseen ja säilyttää vanhat rakennukset. Vuonna 2019 koulu myytiin yksityishenkilölle.
Mustolan koulu
Mustolan koulurakennukset
Nils Johansson Aejmelaeus

| Nils Aejmelaeus |
| --- | --- |
 Kirkkoherra Nils Aejmelaeus miniatyyrimaalaus
Valtiopäivämies 
 pappissäädyn edustaja Porvoon valtiopäivillä 22. maaliskuuta – 19. heinäkuuta 1809. 
 Suomen lähetyskunnan edustaja
 pappissäädyn edustaja Suomen pietarin lähetyskunnassa joulukuun aikana 1808 – noin. 31. tammikuuta 1809. 
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1753 Isokyrö, Ruotsin valtakunta
Kuollut: 9. huhtikuuta 1817 (63 vuotta) Isokyrö, Suomen suuriruhtinaskunta
Kansalaisuus:  Ruotsi 1753– , Suomi 1809–
Ammatti:  kirkkoherra ja lääninrovasti
Titteli:   pappi
Vanhemmat:  Isä; Johan Nilsson Aejmelaeus ja äiti; Maria Elisabet Henriksdotter Moliis
Puoliso:  (1.puoliso) Beata Kristina Israelsdotter Björck ja (2.puoliso) Brita Katarina Fäder
Sukulaiset:  Aejmelaeus
Muut tiedot
Tunnustukset:  Pyhän Vladimirin ritarikunta 4. lk ritarimerkki
Nils Johansson Aejmelaeus tai Emeleus, ven. Нильс Эймелеус, (21. huhtikuuta 1753 Isokyrö – 9. huhtikuuta 1817 Isokyrö) oli suomalainen pappi, joka osallistui Venäjän Pietariin matkanneeseen lähetyskuntaan vuonna 1808.
Aejmelaeuksen isä oli Isonkyrön kirkkoherra Johan Nilsson Aejmelaeus (1718–1805), ja äiti Maria Elisabet Henriksdotter Aejmelaeus os. Moliis (1733–1818). Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Beata Kristina Israelsdotter Björck ja toinen puoliso Brita Katarina Fäder (Foeder).
Aejmelaeus osallistui myös Porvoon valtiopäiville 1809 ja on nähtävissä Emanuel Thelningin maalauksessa Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809.
Kunnianosoitukset

Pyhän Vladimirin 4. luokan rintamerkki, Suomen lähetyskunta 1808
Henkilökohtainen esineistö > Sinetit ja muistoesineet

Aejmelaeus sinetti tai puumerkki
Nokikanat

| Nokikanat |
| --- | --- |
 Nokikana (Fulica atra)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Nokikanat Fulica  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Nokikanat Wikispeciesissä   Nokikanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokikanat (Fulica) on rantakanojen heimoon kuuluva lintusuku.
Nokikanoihin (Fulica) kuuluvia lajeja

Amerikannokikana (Fulica americana)
Andiennokikana (Fulica ardesiaca)
Havaijinnokikana (Fulica alai)
Isonokikana (Fulica armillata)
Karibiannokikana (Fulica caribaea)
Kruununokikana (Fulica cristata)
Lymynokikana (Fulica rufifrons)
Nokikana (Fulica atra)
Pikkunokikana (Fulica leucoptera)
Punannokikana (Fulica gigantea)
Sarvinokikana (Fulica cornuta)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1967

Vuoden 1967 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Tukholmassa Tukholman Olympiastadionilla 19. ja 20. elokuuta.
Tulokset

| Lopputulokset | pisteet |
| --- | --- |
Suomi: 51
Ruotsi: 66
| Laji | 1>  | 2>  | 3>  | 4>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | Ulla-Britt Wieslander (R) 11,9 s | Karin Wallgren (R) 12,0 s | Mona-Lisa Strandvall (S) 12,3 s | Orvokki Ojala (S) 12,5 s |
| 200 m | Karin Wallgren (R) 24,0 s | M. Olsson (R) 24,8 s | Mona-Lisa Strandvall (S) 25,2 s | Orvokki Ojala (S) 25,5 s |
| 400 m | Karin Wallgren (R) 54,0 s | I. Ericsson (R) 54,5 s | Pirjo Wilmi (S) 56,9 s | Eeva Haimi (S) 57,0 s |
| 800 m | E. Östberg (R) 2.08,2 min.s | A-M. Nenzell (R) 2.09,9 min.s | Eeva-Liisa Kalliolahti (S) 2.12,2 min.s | M. Aaltonen (S) 2.19,8 min.s |
| 80 m aidat | Ulla-Britt Wieslander (R) 11,1 s | Sirkka Norrlund (S) 11,2 s | G. Karlmark (R) 11,2 s | Pirkko Heikkilä (S) 12,0 s |
| 4 x 100 m viesti | Ruotsi (Ericsson, Olsson, Wallgren, Wieslander) 45,7 s | Suomi (Koivusaari, Ojala, Norrlund, Strandvall) 47,6 s |  |  |
| Pituus | G. Eriksson (R) 599 cm | Maija Koivusaari (S) 587 cm | B. Larsson (R) 584 cm | Pirkko Helenius (S) 566 cm |
| Korkeus | Ritva Bister (S) 166 cm | Gun Nordlund (S) 166 cm | M. Bergkvist (R) 155 cm | I-B. Persson (R) 155 cm |
| Kiekko | Marjatta Kuuluvainen (S) 46,44 m | V. Freivald (R) 45,56 m | Sirkka Kauppinen (S) 45,38 m | L. Sandgren (R) 43,12 m |
| Keihäs | Raija Mustonen(S) 50,40 m | Arja Mustakallio (S) 48,50 m | G-B. Klippmark (R) 47,06 m | M. Carell (R) 46,32 m |
| Kuula | Marjatta Kuuluvainen (S) 13,80 m | G-B. Flink (R) 13,78 m | M. Pettersson (R) 13,21 m | Tuula Vuotila (S) 12,45 m |
Lisätietoa

lajeissa pisteet 5, 3, 2, 1 ja viestissä pisteet 5, 2
800 m:n juoksussa Östbergin voittotulos oli uusi Ruotsin ennätys
korkeushypyssä Bister ylitti 166 cm saksityylillään ensimmäisellään ja Nordlund toisellaan vastaavasti
Suomen viestijoukkueen juoksema aika 4x100 m:n viestissä oli uusi Suomen ennätys. Ruotsin viestijoukkueelle sattui vaihtorikko, mutta siitä ei kuitenkaan jätetty protestia.
Nurmijärvi (järvi)

| Nurmijärvi |
| --- | --- |
 Senaatin kartta 1871.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Nurmijärvi
Koordinaatit:  60°27′00″N, 24°47′40″E
Mittaustietoja
 fiNurmijärvi 
1910-luvulla otetussa kuvassa etualalla Suomelan talo ja taustalla Nurmijärvi.
Nurmijärvi on kuivatettu lintujärvi Nurmijärven kunnassa. Sen pintaa laskettiin ensimmäisen kerran 1920-luvulla ja kokonaan se kuivatettiin 1950-luvulla. Sitä kutsuttiin myös Kirkkojärveksi. Palauttamisesta on tehty 1980-luvulla Tampereen teknillisessä korkeakoulussa tutkimus.
Nyanga

Nyanga tarkoittaa seuraavia asioita:
Nyanga, provinssi Gabonissa
Nyanga, paikka Nyangan provinssissa
Nyanga, joki Gabonissa ja Kongossa
Nyanga, kaupunki Zimbabwessa
Nyangan kansallispuisto, paikka Zimbabwessa
Nyanga, asutuskeskus Kapkaupungissa
nyangan kieli
nyanga-lin kieli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nyanga”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1966

Vuoden 1966 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 10. ja 11. syyskuuta.
Tulokset

| Lopputulokset | pisteet |
| --- | --- |
Suomi: 55
Ruotsi: 62
| Laji | 1>  | 2>  | 3>  | 4>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | K. Wallgren (R) 12,0 s | M. Olsson (R) 12,5 s | S. Norrlund (S) 12,6 s | M-L. Strandvall (S) 12,6 s |
| 200 m | K. Wallgren (R) 24,2 s | S. Norrlund (S) 25,4 s | U-B. Wieslander (R) 25,8 s | O. Ojala (S) 26,1 s |
| 400 m | K. Wallgren (R) 55,3 s | I. Ericsson (R) 56,6 s | E-L. Kalliolahti (S) 57,7 s | P. Wilmi (S) 57,7 s |
| 800 m | E-L. Kalliolahti (S) 2.10,0 | G. Olausson (R) 2.10,4 min.s | B-M. Fritz (R) 2.12,8 min.s | P. Vihonen (S) 2.19,0 min.s min.s |
| 80 m aidat | S. Norrlund (S) 11,0 s | G. Karlmark (R) 11,2 s | U-B. Wieslander (R) 11,5 s | P. Heikkilä (S) 11,6 s |
| 4 x 100 m viesti | Ruotsi (Nenzen, Olsson, Wallgren, Wieslander) 46,8 s | Suomi (Koivusaari, Ojala, Norrlund, Strandvall) 47,7 s |  |  |
| Pituus | U. Olsson (R) 625 cm | A. Zetterberg (R) 602 cm | M.Koivusaari (S) 589 cm | S. Niiranen (S) 543 cm |
| Korkeus | G. Nordlund (S) 161 cm | Bergqvist (R) 158 cm |  ? (R) 158 cm | R. Bister (S) 150 cm |
| Kiekko | M. Mäkinen (S) 50,66 m | S. Kauppinen (S) 47,06 m | L. Sandgren (R) 40,58 m | M. Ericsson (R) 39,56 m |
| Keihäs | K. Launela (S) 49,12 m | R. Mustonen (S) 47,52 m | G-B. Liljegren (R) 47,06 m | M. Carell (R) 45,52 m |
| Kuula | M. Mäkinen (S) 14,79 m | G-B. Flink (R) 14,43 m | B. Johansson (R) 13,58 m | T. Vuotila (S) 12,18 m |
Lisätietoa

lajeissa pisteet 5, 3, 2, 1 ja viestissä pisteet 5, 2
pituushypyssä Ruotsin Olsson hyppäsi 5 kertaa yli Ruotsin vanhan ennätyksen ja paransi sitä 4 kertaa peräkkäin
800 m:n juoksussa juostiin uudet Suomen ja Ruotsin ennätykset
keihäänheitossa Launela heitti kahdesti selvästi yli 50 m, mutta lappeelleen tulleet keihäät eivät mittamiesten mielestä jättäneet nurmeen mitään jälkiä
Neuvostoliiton naisten jalkapallomaajoukkue

Neuvostoliiton naisten jalkapallomaajoukkue edusti Neuvostoliittoa naisten jalkapallossa vuosina 1990–1991. Joukkuetta valmensi koko sen toiminnan ajan Oleg Lapšin.
Historia > Naisten jalkapallo Neuvostoliitossa

Naiset olivat pelanneet jalkapalloa Venäjällä ensimmäisen kerran jo vuonna 1911. Neuvostoliitossa siihen ei kuitenkaan panostettu, koska maa käytti urheilua propagandatarkoituksiinsa, eikä lajissa ollut kansainvälistä kilpailutoimintaa ennen 1960–1970-lukujen vaihdetta. Näin naisten jalkapallo pysyi vuosikymmenet Neuvostoliitossa ainoastaan pienten piirien puuhasteluna. Naisten kansainvälisen kilpailutoiminnan käynnistyttyä lajiin alettiin kiinnittämään huomiota myös Neuvostoliitossa. Vuonna 1972 Dnepropetrovskissa järjestettiin maailman ensimmäisen avaruudessa käyneen naisen Valentina Tereškovan mukaan nimetty turnaus, johon osallistui joukkueita Ukrainan sosialistisesta neuvostotasavallasta sekä Moskovasta ja Riiasta. Turnaus saavutti suuren suosion, ja se keräsi tuhatmäärin katsojia, mutta naisten pelaamista otteluista tehtiin myös valitus viranomaisille. Neuvostotiedemiehet tutkivat asiaa ja totesivat jalkapallon pelaamisen olevan mahdollisesti haitallista naisten fysiikalle. Tämän seurauksena Valtion ruumiinkulttuurin ministeriö päättikin kieltää naisilta jalkapallon sekä nyrkkeilyn ja painin vielä samana vuonna.
Historia > Maajoukkue

Kun ensimmäiset viralliset naisten EM-kilpailut järjestettiin vuonna 1984, naisten jalkapallotoiminta käynnistyi uudelleen myös Neuvostoliitossa ja maajoukkue koottiin vuonna 1990. Neuvostoliitto pelasi ensimmäisen maaottelunsa Bulgariaa vastaan vieraskentällä maaliskuussa 1990. Ensimmäinen kotiottelu pelattiin Norjaa vastaan Sevastopolissa huhtikuussa 1990.
Neuvostoliitto ei ehtinyt mukaan vuoden 1991 EM-karsintoihin, mutta ilmoittautui vuoden 1993 EM-kisojen karsintoihin. Joukkue pelasi ainoan EM-karsintaottelunsa lokakuussa 1991 Unkaria vastaan. Neuvostoliiton hajottua joulukuussa Venäjän maajoukkue jatkoi karsintoja keväällä 1992.
Neidonpeilit

| Neidonpeilit |
| --- | --- |
 Legousia.
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Kellokasvit
Suku::  Neidonpeilit Legousia  Durande (1782)
Katso myös
   Neidonpeilit Wikispeciesissä   Neidonpeilit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neidonpeilit (Legousia) on kellokasvisuku, jossa on seitsemän lajia. Niitä esiintyy Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa, Keski-Euroopassa, Välimeren ja Mustanmeren alueella. Venuksenpeili, joka on yksivuotinen, kirkkaan sinikukkainen ruoho, on aiemmin esiintynyt satunnaistulokkaana Suomessa.
Lajeja

Sirppipeili (Legousia falcata)
Muusanpeili (Legousia hybrida)
Amppelipeili (Legousia pentagonia)
Venuksenpeili (Legousia speculum-veneris)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Neidonpeilit (Legousia)
Suomen Lajitietokeskus: Neidonpeilit (Legousia)
iNaturalist: Neidonpeilit (Legousia)
ITIS: Legousia (englanniksi)
UniProt: Taxonomy – Legousia (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Legousia (englanniksi)
Nikkōn pyhäköt ja temppelit

| Nikkōn pyhäköt ja temppelit |
| --- | --- |
 Rinnō-jin temppelin päärakennus.
Maailmanperintökohde
Sijainti:   Nikkō, Tochigin prefektuuri, Japani  36°44′51″N, 139°36′38″E
Tyyppi:  Kulttuurikohde
Kriteerit:  I, IV, VI
Tunnusnumero:  913
Valintahistoria
Valintavuosi:  1999
 Nikkō
Nikkōn pyhäköt ja temppelit on Unescon maailmanperintökohde Japanissa, Nikkōn kaupungissa. Siihen kuuluu kaksi šintolaista pyhäkköä ja buddhalainen temppeli, jotka muodostuvat useista erillisistä rakennuksista.
Historia

Nikkōn pyhäkköjen ja temppeleiden historia ulottuu 700-luvun lopulle, jolloin buddhalainen munkki Shodo rakensi ensimmäiset rakennukset Nikkōn rinteille. Alueen vuoria oltiin kuitenkin palvottu pitkään. Osa Futarasanin pyhäkön ja Rinnō-jin temppelin rakennuksista ovat tuolta ajalta.
Kamakura-shōgunaatti vakiinnutti asemiaan Kantōn alueella 1100-luvulla, minkä jälkeen Nikkō vahvisti asemiaan Kantōn keskeisenä hengellisenä keskuksena. Seutu kuitenkin hylättiin 1500-luvulla Muromachi-kaudella. Temppelien merkitys uudistui 1600-luvun alussa, kun alue valittiin Tōshō-gūn rakennuspaikaksi. Useasta rakennuksesta koostuva pyhäkkö rakennettiin Tokugawa-shōgunaatin perustajan Tokugawa Ieyasu mausoleumiksi.
Meiji-kaudella 1871 Nikkōn alueen pyhäköt päätettiin jakaa kolmeen rykelmään, ja jaon seurauksena syntyivät Futarasanin pyhäkkö ja Tōshō-gū, jotka menivät šintolaisille, ja buddhalainen Rinnō-ji. Nikkōn pyhäköt ja temppelit suojeltiin jo 1800-luvun lopulla, kun ne suojeltiin lain mukaan vuonna 1897.
Kohteet

Kohde hyväksyttiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Se on kooltaan 51 hehtaaria ja sitä ympäröi 373 hehtaarin suojavyöhyke. Kohteeseen kuuluu kolme pyhää rakennuskokonaisuutta. Šintolainen Futarasanin pyhäkkö ja buddhalainen Rinnō-ji ovat saaneet alkunsa jo varhain 700- ja 800-luvuilla. Niiden uudemmat rakennukset ovat kuitenkin 1600-luvulla, jolloin niitä myös kunnostettiin. Tokugawa Ieyasun mausoleumi Tōshō-gū rakennettiin puolestaan 1600-luvun puolivälin tienoilla.
ICOMOSin mukaan Nikkōn pyhäköt ja temppelit täyttävät kolme Unescon kriteeriä maailmanperintökohteelle (I, IV, VI). Nikkōn pyhäköt ovat arkkitehtonisesti ja taiteellisesti korkealaatuisia, ja tätä asiaa korostaa lisäksi rakennusten ja luonnon harmoninen yhteiselo. Pyhäköt edustavat Edo-kauden arkkitehtonista huippua, ja lisäksi pyhäköt ovat luonnollisten ympäristöjensa kanssa ainutlaatuinen esimerkki perinteisestä japanilaisesta uskonnollisesta keskuksesta.
Galleria

Futarasanin pyhäkön lähellä oleva Daiyajoen ylittävä Shin-kyou-silta.
Kivinen Tōshō-gūn ensimmäinen torii.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikkōn pyhäköt ja temppelit Wikimedia Commonsissa
Nikkōn pyhäköt ja temppelit Unescon sivuilla (englanniksi)
Nafusi

| Nafusi |
| --- | --- |
Oma nimi:  tanfusit
Tiedot
Alue:   Libya  Tunisia
Puhujia:  210 000
Kirjaimisto:  arabialainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  berberikielet
ISO 639-3:  jbn
 Ohje 
Nafusi on Libyan länsiosassa ja Tunisiassa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu Libyassa äidinkielenään 184 000 ihmistä ja Tunisiassa 26 000. Kieli voidaan jakaa eri murteisiin, joihin kuuluvat zuara, tamezret ja jerbi.
Nils Keyland

Nils Keyland (28. maaliskuuta 1867 Mangskog, Värmlanti – 8. heinäkuuta 1924 Magnskog, Värmlanti) oli ruotsalainen historioitsija ja kansankulttuurin tutkija, joka aloitti metsäsuomalaisten esineellisen kulttuurin tutkimisen ja kokosi siitä merkittävän aineiston Tukholman Nordiska museetiin.
Henkilöhistoria

Värmlannissa Ruotsissa syntyneen Keylandin vanhemmat olivat maanviljelijä Nils Olinpoika ja Stina Andersintytär, omaa sukuaan Kailainen ja Värmlannin suomalaisia. Keyland kävi lukion Arvikassa, tuli ylioppilaaksi 1888 ja valmistui Uppsalan yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1890. Hän oli opiskeluaikanaan Amerikassa opintojaan rahoittaakseen ja sai ehkä siellä vaikutteita kulttuuriantropologian tutkimukseen.
Nordiska museetin Artur Hazelius otti Keylandin 1898 apulaiseksi kansanperinteen keräämiseen ja inventointiin Värmlannista. Hän keräsikin sieltä merkittävän aineiston ja teki niihin liittyen tarkat muistiinpanot ja piirrokset ja luetteloi hankkimansa esineistön. Myöhemmin hän opetteli myös valokuvaamaan aineiston keruumatkoilla ja muun muassa tekemään kuvasarjoja työmenetelmistä. Ensimmäisen teoksensa Värmländska låtar Keyland julkaisi 1901.
Vuosina 1903–1905 Keyland laajensi matkojaan Värmlannin ulkopuolelle ja paneutui myös ruotsalaiseen kansankulttuuriin. Nordiska museetin vakinaiseen virkaan hän pääsi 1906. Keyland toimi museon intendenttinä 1912–1924 ja julkaisi tuolloin pääosan tutkimuksistaan. Hänen keskeisin kaksiosainen teoksensa Svensk allmogekost, joka ilmestyi vuosina 1919 ja 1920, koski ruokakulttuuria.
Keyland teki uudet keruumatkat Värmlannin suomalaismetsiin 1916 ja 1920 arkkitehti Ludvig Mattssonin kanssa. Albert Hämäläinen hyödynsi niiden tuloksia Värmlannin rakennuskulttuuria koskeneissa julkaisuissaan. Keylandin omat tutkimukset aiheesta ilmestyivät postuumisti vasta vuonna 1954 toimitetun teoksen Folkliv i Värmlands finnmarker osana.
Julkaisuja

Värmländska låtar, 1901, Claes Rendahlin kanssa
Ringlekar på Skansen, 1912
Svensk Allmogekost, 1919–1920 (kaksiosainen)
Julbröd, julbockar och staffanssångare, 1919
Om kolning, 1923
Aiheesta muualla

Nils Keyland Biografiasampo.
Nyankole

| Nyankole |
| --- | --- |
Muu nimi:  nkole, nyankore
Tiedot
Alue:   Uganda
Puhujia:  2 330 000 (2002)
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  atlantinkongolaiset kielet voltankongolaiset kielet benuenkongolaiset kielet bantukielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  nyn
ISO 639-3:  nyn
 Ohje 
Nyankole on Ugandan lounaisosassa asuvien nyankolejen puhuma bantukieli. Sitä puhui vuoden 2002 väestönlaskennassa äidinkielenään 2,3 miljoonaa ihmistä. Sen läheisin sukukieli on kiga.
Ruynakitaran kieli on standardoitu sekoitus neljää Länsi-Ugandan bantukieltä: nyankolea, kigaa, nyoroa ja tooroa.
Mustakuonohai

| Mustakuonohai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Luomihaikalat Carcharhiniformes
Heimo::  Tiikerihait Carcharhinidae
Suku::  Carcharhinus
Laji::  acronotus
Kaksiosainen nimi
 Carcharhinus acronotus  (Poey, 1860) 
 Mustakuonohain levinneisyys
Katso myös
   Mustakuonohai Wikispeciesissä   Mustakuonohai Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Mustakuonohai (Carcharhinus acronotus) on tiikerihaiden eli ihmishaiden (Carcharhinidae) heimoon kuuluva hailaji.
Kuvaus

Mustakuonohai on pienikokoinen hai, joka asuu Etelä-Amerikan itärannikoilla. Sen tunnistaa sen pitkän kuonon avulla, jossa on musta täplä ja sen suurien silmien avulla. Se ei hyökkää ihmisten kimppuun ja sitä ei käytetä juurikaan kaupallisessa kalastuksessa. Se voi kasvaa vähintään 200 senttimetrin pituiseksi. Uros yleensä kasvaa 96-106 senttimetrin pituiseksi ja naaras kasvaa yleensä 103 senttimetrin pituiseksi. Se painaa noin 18,9 kilogrammaa. Se voi elää jopa kuusivuotiaaksi.
Ravinto

Mustakuonohai on nopea uimari, joka syö pieniä kaloja ja äyriäisiä. Sen on myös raportoitu syövän mustekaloja.
Elinalue

Mustakuonohaita esiintyy läntistä Atlantin rannikkoa pitkin, Pohjois-Carolinasta, Etelä-Brasiliasta ja Meksikonlahdelle.
Elinalue > Elinympäristö

Nuoret mustakuonohait elävät matalikossa ja aikuiset  elävät noin yhdeksän metrin syvyydessä.
Lisääntyminen

Mustakuonohait parittelevat toukokuun lopulla  tai kesäkuun alussa ja sillä on 10-11 kuukauden raskausaika. Mustakuonohai voi saada noin 3-6 poikasta, mutta yleensä neljä. Syntymähetkellä poikasen koko on 43-51 senttimetriä.
Vaara ihmiselle

Mustakuonohai ei aiheuta vaaraa ihmisille, eikä siitä ole koskaan raportoitu hyökkäystä ihmisen kimppuun. Sukeltajien kohdalla on kuitenkin ilmoitettu, että hai antaa varoituksen ihmiselle.
Vaarat

Ihmiset eivät yleensä kalasta tätä hailajia. Se voi joutua isompien haiden, muun muassa sumuhain, ravinnoksi.
Aiheesta muualla

Science Direct
Naga

Naga voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Naga, temppelialue nykyisessa Sudanissa
Naga, monipäinen käärme hindulaisessa ja buddhalaisessa mytologiassa
nagat, etninen ryhmä Myanmarissa ja Itä-Intiassa
Naga, kaupunki Wakayaman prefektuurissa Japanissa
naga, tiibetiläis-burmalainen kieli
Naga, Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Naga”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.