Australian alkuperäiskansat
Perinteinen kulttuuri > Sosialisaatio

Lapsen sielun uskottiin tulevan sikiöön uniajasta. Varhaislapsuudessa lapselle läheisin henkilö oli äiti, mutta myös muut henkilöt osallistuivat läheisesti lapsen kasvattamiseen. Imettäminen lopetettiin lapsen ollessa 2–3-vuotias, mutta se saattoi jatkua jopa viiden tai kuuden vuoden ikään saakka. Ympäröivän elämän mukana lapsi oppi ja tälle opetettiin yksityiskohtaisesti oikeaoppiset käytöstavat liittyen sukulaisuussuhteiden mukaisiin käyttäytymisnormeihin. Pienet lapset kulkivat äitinsä ja muiden naisten mukana ruoankeruussa. Tytöt jatkoivat tätä myös vanhempina, mutta pojat jätettiin vanhemmiten enemmän oman onnensa nojaan.
Tytöille kasvu aikuisuuteen ja avioliittoon kävi ennalta määrätyn kaavan mukaisesti. Tavallisesti jo ennen murrosikää tytöt olivat oppineet keräämään ruokaa ja siirtyivät elämään aviomiehensä kanssa. Sen sijaan poikalasten elämä muuttui merkittävästi aikuistumisen myötä valmistauduttaessa rituaaliin. Poikien tulevaisuus oli pitkälti vanhempien miesten päätettävissä. Aikuistumisriitin ajankohta vaihteli alueittain: Isolla Hiekka-aavikolla se oli 16, Kimberleyssä 12, aranda-heimon keskuudessa vähintään 10–12 ja koillisessa Arnhem Landissa 6–8 vuotta. Yleisesti ottaen poika oli valmis aikuistumisriittiin, kun hän oli saavuttanut murrosiän ja merkit parran kasvusta alkoivat näkyä.
Aboriginaalien keskuudessa aikuistumisriitti oli symbolinen kuoleman herättäminen, minkä johdosta alkoi uusi elämä aikuisena. Kun riitin kohde lähti leiristään, naiset voivottelivat ja ääntelivät muulla tavoin symboloidakseen myyttisen olennon ääntä, jonka sanottiin nielaisevan nuorukaisen ja oksentavan tämän takaisin uuteen elämään. Aikuistumisriiteissä laulettiin lauluja ja harjoitettiin rituaaleja, joilla oli myös opetuksellinen tarkoitus. Suurimmassa osassa Australiaa myös ympärileikkaus oli tärkeä rituaali. Muita laajalti suoritettuja rituaaleja olivat syväviilto eli loven tekeminen virtsaputkeen, joka oli merkittävässä osassa pyhässä salaisessa rituaalissa, nenän väliseinän lävistäminen, hampaiden vetäminen (keskeinen osa aikuistumisriittiä Uudessa Etelä-Walesissa), veren vuodattaminen kädestä tai siittimen lovesta, hiusten poistaminen, arpien tekeminen ja tulella leikkiminen. Naiselle murrosikä merkitsi täydellistä tai ainakin osittaista eristäytymistä, minkä jälkeen heidät koristeltiin ja puhdistettiin rituaalisesti. Joillakin alueilla rituaaliin kuului neitsyyden vieminen tai immenkalvon puhkaiseminen, mutta yleisesti ottaen naisten aikuistumista ei juhlittu rituaalimuodossa.
Ympärileikkauksen jälkeen pojat osallistuivat entistä enemmän aikuisten puuhiin. He eivät kuitenkaan saaneet saman tien mennä naimisiin, vaan heidän täytyi käydä läpi muita rituaaleja, kuten esimerkiksi juuri syväviilto. Miehen naimisiinmenoikää viivytettiin lähemmäs kolmeakymmentä, kun vaimon ikä saattoi olla 12–13 vuotta. Miehen aikuistumisrituaali oli esimakua uskonnolliselle toiminnalle, johon kaikki miehet osallistuivat. Se merkitsi myös useiden käytännön elämään liittyvien asioiden oppimista. Aikuisuus lisäsi vaikutusvaltaa, mutta toi myös velvollisuuksia. Suuri määrä tietoa piti saada kulkemaan eteenpäin nuoremmille sukupolville. Prosessi jatkui koko eliniän.