stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maxime Vachier-Lagrave
Pelaajaura

Vachier-Lagrave on alle 20-vuotiaiden shakin maailmanmestari vuodelta 2009. Hän on myös voittanut vuosittaisen Sinquefield Cupin vuosina 2017 ja 2021.
Joulukuussa 2021 Vachier-Lagrave voitti pikashakin maailmanmestaruuden kukistamalla Jan-Krzysztof Dudan pistein 2–1.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maxime Vachier-Lagrave Wikimedia Commonsissa
FIDE-kortti: Maxime Vachier-Lagrave (englanniksi)
Maxime Vachier-Lagrave ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Merityräkki

| Merityräkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Tyräkit Euphorbia
Laji::  paralias
Kaksiosainen nimi
 Euphorbia paralias  L. 
Katso myös
   Merityräkki Wikispeciesissä   Merityräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merityräkin hedelmiä.
Merityräkki (Euphorbia paralias) on tyräkkilaji, joka kasvaa Euroopassa merenrantadyyneillä.
Ulkonäkö ja koko

Merityräkki on tyvestään haarova ruoho, joka kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on möyheä, kalju ja sinivihreä. Lehdet ovat muodoltaan ehyet, vaihdellen pitkulaisen soikeasta pyöreään. Ylälehdet ovat pyöreimpiä. Merityräkin sarjamainen latvakukinto on 3–6-säteinen. Kukkien pikarimaisten suojusten sisällä sijaitsevat pienet hede- ja emikukat sekä munuaismaisia mesiäisiä. Hedelmänä on kota, joka on kooltaan 4 × 5 millimetriä.
Levinneisyys

Merityräkkiä tavataan Euroopassa Britteinsaarilla, Keski-, Etelä- ja Itä-Euroopassa, muissa maanosissa Pohjois-Afrikassa, Länsi-Aasiassa sekä levinneenä Australiassa.
Michèle Rivasi

| Michèle Rivasi |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2009–2023  
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1953 Montélimar, Ranska
Kuollut: 29. marraskuuta 2023 (70 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Europe Écologie – Les Verts
Aiheesta muualla
www.michele-rivasi.eu
Michèle Rivasi (9. helmikuuta 1953 Montélimar, Drôme, Ranska – 29. marraskuuta 2023) oli ranskalainen poliitikko. Hän oli Euroopan parlamentissa vuodesta 2009 Europe Écologien edustajana. Parlamentissa hän toimi muun muassa teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa. Hän oli Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja vuosina 2011–2016.
Rivasi toimi professorina Valencen yliopistollisessa opettajankoulutuslaitoksessa (IUFM) 1981–2003 ja Grenoblen yliopistollisessa opettajankoulutuslaitoksessa (IUFM) vuodesta 2004.
Hän oli Drômen departementin yleisvaltuutettu 2008–2009 ja Valencen kaupunginvaltuutettu ja apulaiskaupunginjohtaja vuodesta 2008. Hän oli Greenpeacen Ranskan osaston johtaja 2003–2004.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michèle Rivasi Wikimedia Commonsissa
Michèle Rivasin verkkosivut (ranskaksi)
Michèle Rivasi Euroopan parlamentin sivuilla
Lisa Vidal

| Lisa Vidal |
| --- | --- |
 Lisa Vidal vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lisa Vidal Cohen
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1965 (ikä 59)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Aiheesta muualla
IMDb 
Lisa Vidal Cohen (s. 13. kesäkuuta 1965 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa sarjoista El Caminon poliisit (Jessica Helgado, 1996–1997), Uutispuuroa (Julie, 1998–2000), Hädän hetkellä (Sara Morales, 1999–2001) ja Teho-osasto (Sandy Lopez, 2001–2004).
Vidal on ollut vuodesta 1990 lähtien naimisissa Jay Cohenin kanssa. Heillä on vuosina 1992, 1998 ja 2003 syntyneet lapset. Näyttelijä Christina Vidal on Lisan pikkusisko.
Lilli Porthan

Lilli Alfhild Porthan os. Tynkkynen (31. joulukuuta 1874 Rantasalmi (toisen lähteen mukaan Sääminki) – 22. maaliskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen satukirjailija.
Lilli Porthanin ensimmäinen teos oli vuonna 1916 julkaistu Äiti kertoo satuja ja kertomuksia lapsille, suuremmille ja pienemmille. Siinä hän kertoo omille pojilleen talosta, jonka esikuvana oli heidän oma kotinsa Kuopion Ranta-Toivalassa.
Porthanin vanhemmat olivat kirjuri Petter Alfred Tynkkynen ja Wilhelmiina Maria Sonni. Hän oli naimisissa 1903–1939 Robert Porthanin kanssa, joka oli Kuopion maalaiskunnan ensimmäinen kunnansihteeri ja vuodesta 1918 Kuopion asevarikon ensimmäinen kamreeri. Porthaneilla oli pojat Olavi, Pentti ja Jorma.
Porthanit asuivat Kuopiossa Ranta-Toivalassa Pökösenmäessä, kahden kilometrin päässä Toivalan laivalaiturista, vuosina 1903–1920. Vuonna 1920 muuttivat Kuopion kaupunkiin, Linnanpellon kaupunginosaan. Ranta-Toivalan-koti säilyi perheen kesäpaikkana. Linnanpellolla Porthanien koti oli Kalevalankadun ja Sibeliuksenkadun kulmassa, kulmatornillisessa puutalossa, jota naapurustossa on kutsuttu Muumitaloksi ja Satulinnaksi. Vuonna 1914 rakennettu talo on edelleen olemassa.
Lilli Porthan muutti Kuopiosta Helsinkiin 1949.
Teoksia

Äiti kertoo : satuja ja kertomuksia lapsille, suuremmille ja pienemmille, kuvitus Rudolf Koivu.   Gummerus 1916, 2. painos 1922
Tuuli toi, kevät kertoi : satuja ja kertomuksia, kuvitus Rudolf Koivu.    Gummerus 1917, 2. painos 1927
Mansikkamäen pojat : kertomus nuorisolle.    Kirja, Helsinki 1920
Valkoinen kenraali ja pieni Heinrikki: satuja ja kertomuksia, kuvitus Rudolf Koivu.   Gummerus 1921
Merenneito : uusia satuja ja kertomuksia, kuvitus Rudolf Koivu.    Gummerus 1922
Pulu-ukko, kuvitus Rudolf Koivu.    Gummerus 1924
Kuvakirja Korven kätkössä y.m. kertoelmia, kuvitus FGÅ ja Onni Muusari.    Valistus, Helsinki 1925
Erämaan ihme y.m. satuja ja kertomuksia, kuvitus Eva Anttila.     Schildt, Helsinki 1926
Äiti ja tuhlaajapoika : romaani.   Gummerus 1929
Rõõmu-Mati : romaani, kuvitus Rudolf Koivu. Lastejutuba n:o 35–36.      Kirjastus "Pääsuke", Tallinn 1933
Mirrin matka Onnelaan sekä muita satuja ja tarinoita, kuvitus Arvo Lukala.    Aura, Turku 1942, 2. painos 1944
Ilo-Matti ja prinsessa, kuvitus Arvo Lukala.    Aura, Turku 1943
Ilsa ja kultahiisi, kuvitus K. Eskola.    Aura, Turku 1944
Valkea vuorikauris, kuvitus Arvo Lukala.   Aura, Turku 1946
Sinisilmä : satuja, kuvitus Eeli Jaatinen.    Kuva ja Sana, Helsinki 1950
Middle-earth: Shadow of Mordor

| Middle-earth: Shadow of Mordor |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Monolith Productions Behaviour Interactive (PS3, X360)
Julkaisija:  Warner Bros. Interactive Entertainment
Jakelija:  Steam, Humble Store, PlayStation Store, GOG.com ja Microsoft Store
Ohjaaja:  Michael de Plater
Tuottaja:  Mike Forgey
Suunnittelija:  Bob Roberts Chris Hoge
Käsikirjoittaja:  Christian Cantamessa
Säveltäjä:  Garry Schyman Nathan Grigg
Pelimoottori:  LithTech
Julkaistu:  Microsoft Windows 30. syyskuuta 2014 PlayStation 4, Xbox One NA 30. syyskuuta 2014 EU 3. lokakuuta 2014 AU 8. lokakuuta 2014 PlayStation 3, Xbox 360 NA 18. marraskuuta 2014 EU 21. marraskuuta 2014 AU 26. marraskuuta 2014
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 18
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One
Jakelumuoto:  DVD, Blu-ray-levy ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Middle-earth: Shadow of Mordor on Monolith Productionsin kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli, joka julkaistiin alun perin 30. syyskuuta 2014 Microsoft Windowsille. Peli on sittemmin julkaistu myös PlayStation 3:lle, PlayStation 4:lle, Xbox 360:lle ja Xbox Onelle. Peli perustuu J. R. R. Tolkienin teoksiin.
Peli on toimintaroolipeli, joka sijoittuu avoimeen pelimaailmaan, joten pelaaja voi tutkia maailmaa vapaasti. Pelissä voi päätarinan lisäksi useita sivutehtäviä pelattavaksi. Pelaaja ohjaa Talionia, jolla on hengen kaltaisia kykyjä. Hänen tulee kostaa Sauronille, joka murhasi hänen perheensä. Peli sijoittuu Hobitin ja Taru Sormusten Herrasta -sarjan välille.
Pelille on julkaistu seuraaja Middle-earth: Shadow of War.
Vastaanotto

Middle-earth: Shadow of Mordor on saanut positiivisen vastaanoton. IGN antoi pelille arvosanaksi 9.3/10, Game Informer 8.25/10, GameSpot 8/10, GameTrailers 8.7/10 ja Eurogamer 8/10. Suomessa Gamereactor totesi pelin olevan "ehdoton ostos toiminnallisista seikkailupeleistä pitäville pelaajille" ja antoi arvosanaksi 8/10, Dome.fi antoi 4,5/5.
Peli on voittanut muun muassa Interactive Achievement Awards -palkinnon Vuoden seikkailupeli sekä Game Developers Choice Awards Vuoden Peli (Game of the Year).
Aiheesta muualla

Middle-earth: Shadow of Mordor MobyGamesissa (englanniksi)
Middle-Earth: Shadow of Mordor Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mercadier

Mercadier oli merkittävä ranskalainen palkkasoturi ja sotilasjohtaja, joka toimi 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa. Hänen koko nimeään tai syntyperäänsä ei ole tiedossa, mutta hän on tullut tunnetuksi erityisesti palveluksestaan Englannin kuningas Rikhard Leijonamielen (Rikhard I) aikana.
Mercadierin ura > Palvelus Rikhard Leijonamielelle

Mercadier toimi kuningas Rikhard I:n uskottuna palkkasoturina ja sotilasjohtajana. Hän johti joukkoja useissa merkittävissä taisteluissa, erityisesti Rikhardin sotaretkillä Ranskaa vastaan. Mercadier oli tunnettu kovasta ja pelottomasta luonteestaan, mikä teki hänestä erittäin arvostetun sotilaan.
Mercadierin ura > Sotilaalliset saavutukset

Yksi hänen tunnetuimmista saavutuksistaan oli Limousinin alueen piiritys vuonna 1199, jossa Mercadier osoitti suurta sotilaallista taitoa. Tämä kampanja oli osa Rikhardin pyrkimyksiä lujittaa valtaansa Ranskassa. Rikhardin kuoltua samana vuonna Mercadier jatkoi sotilaspalvelustaan, ja hänestä tuli vaikutusvaltainen hahmo Ranskan poliittisessa ja sotilaallisessa kentässä.
Mercadierin ura > Rikhardin kuoleman jälkeen

Kun Rikhard I kuoli vuonna 1199, Mercadier siirtyi hänen veljensä, kuningas Juhana Maattoman, palvelukseen. Mercadier jatkoi sotilasoperaatioitaan ja palkkasoturitoimintaansa, mutta hänen tarinansa päättyi pian traagisesti.
Mercadierin ura > Kuolema

Mercadierin kuolema oli yhtä väkivaltainen kuin hänen elämänsä. Hänet surmattiin vuonna 1200 Bordeaux'ssa, kun hän oli osallistumassa pääsiäisjuhlaan. Hänen surmaajansa oli Roger de Lacy -niminen henkilö, joka toimi todennäköisesti paikallisen aatelismiehen käskystä. Mercadierin kuolema oli osa laajempaa poliittista valtataistelua, jossa eri osapuolet pyrkivät hyötymään Rikhard Leijonamielen jälkeisestä valtatyhjiöstä.
Mercadierin ura > Perintö

Mercadierin maine elää edelleen hänen legendaarisen uransa ansiosta. Häntä pidetään yhtenä keskiaikaisen Euroopan merkittävimmistä palkkasotureista, ja hänen tarinansa on esimerkki siitä, kuinka palkkasoturit saattoivat nousta merkittäviin asemiin feodaaliyhteiskunnassa.
Martin koulu (Turku)

Koulun logo
Martin koulu on peruskoulun luokkien 1–6 kouluyksikkö Turun Martin kaupunginosassa Paavo Nurmen stadionin vieressä sen länsipuolella. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1927 ja oli pitkään Turun suurin kansakoulu. Vuonna 2012 Martin koulu lakkautettiin ja yhdistettiin Kerttulin ja Luostarivuoren koulujen kanssa Luostarivuoren yhtenäiskouluksi. Martin koulun virallinen nimi on nykyään Luostarivuoren koulun Martin yksikkö.
Martin koulussa opiskelee nykyisin noin 450 oppilasta. Oppilaat tulevat kouluun pääasiassa Martin kaupunginosasta ja Tuomiokirkon ympäristöstä, mutta erikoisluokille, kuvataideluokille ja ruotsin kielikylpyluokille, tullaan koko kaupungin alueelta.  Kuvataideluokkatoiminta alkoi Martin koulussa kokeiluna syksyllä 1989 ja kielikylpyluokat siirtyivät Kerttulin koulusta Luostarivuoren koulun Martin yksikköön koulujen yhdistyessä.
Rakennushanke

Vuonna 1905 kansakoulujen vuosiraportissa todettiin, että Turussa oli pulaa sopivista luokkahuoneista Aurajoen itäisellä puolella. Seuraavana vuonna kaupunki jaettiin neljään koulupiiriin ja jakopäätökseen liitettiin suunnitelma uudesta koulurakennuksesta, joka tuli rakentaa kattamaan Martin ja Itärannan kaupunginosien nousevat oppilasmäärät. Rakennustarvetta perusteltiin tuolloin sekä tilantarpeella, että oppilaiden koulumatkojen turvallisuudella. Monet Aurajoen itäpuolella asuneet joutuivat käymään koulua länsipuolella, mikä oli hankalaa ja aiheutti vaaratilanteita erityisesti kelirikon aikana. Suurin osa Martin ja Itärannan lapsista kävi koulua Eerikinkadulla sijainneessa Wiklundin koulussa tai Sirkkalankadun koulussa.
Erimielisyydet kouluhankkeiden kiireellisyydestä ja tärkeysjärjestyksestä sekä myöhemmin puhjennut kansalaissota lykkäsivät rakentamispäätöstä, kunnes vuonna 1926 rakennustyöt alkoivat Turun urheilupuiston laidassa sijaitsevalla tontilla. Koulu nimettiin kaupunginosan ja alueen seurakunnan mukaisesti Martin kouluksi ja se aloitti toimintansa syyslukukauden alussa syksyllä 1927. Virallisesti koulu vihittiin käyttöön 10. joulukuuta 1927.
Koulurakennus

Valmistuessaan Martin koulu oli Turun suurin koulurakennus. Rakennuksen suunnittelivat kaupunginarkkitehti J. Eskil Hindersson sekä apulaisarkkitehti Harald Smedberg. Taloon rakennettiin nelikerroksinen päärakennus, jonka molemmissa päädyissä on kolmikerroksiset siipirakennukset. Koulurakennuksen alkuperäinen suunnitelma sisälsi mahdollisuuden jatkokoulun sisällyttämiseen samaan rakennukseen, mutta suurin osa talosta varattiin kansakoululle. Rakennuksessa oli käytössä kuusitoista luokkahuonetta ja erilliset luokkatilat piirustusta, luonnontietoa, tyttöjen käsityötä, poikien käsityötä ja kotitaloutta varten. Lisäksi itäiseen siipeen rakennettiin yhdistetty juhla- ja liikuntasali.
Jatkokoululle oli alun perin varattu Aurajoen puoleinen rakennuksen läntinen siipi, johon sijoitettiin poikajatkokoulun metallityöluokka, paja, varasto, veistoluokka, konehuone ja maalaushuone sekä tyttöjatkokoulun käsityöluokka, kutomoluokka ja piirustusluokka. Lisäksi rakennuksessa oli useita opettajanhuoneita, opetusvälinevarastoja, pannuhuone sekä vahtimestarin ja lämmittäjän asuinhuoneet. Koulussa asui oma vahtimestari vuodesta 1927 vuoteen 1973. Koulussa oli aikaan nähden edistyksellinen varustus, sillä koulussa oli oma vesiklosetein varustettu ulkohuone sekä erillinen kylpyhuone suihkulaitteineen.
Nykyisin koulussa on käytössä 18 luokkahuonetta, neljä pienryhmätilaa, kaksi käsityötilaa, kuvataidetila, koulukeittiö ja ruokala, hallintotila, opettajainhuone sekä yhdistetty juhla- ja liikuntasali. Koulua on kunnostettu vuodesta 2000 vastaamaan paremmin nykyajan vaatimuksia.
Oppilaat

Ensimmäisen lukukauden alussa vuonna 1927 Martin koulussa opiskelija 777 oppilasta. Heistä 286 oli alakansakoululaisia, 292 yläkansakoululaisia ja loput jatkokoululaisia. Martin koulu oli tällöin oppilasmäärältään Turun suurin koulu ja sen oppilasmäärä muodosti viidenneksen kaikista Turun kansakoululaisista. Oppilasmäärät pysyivät suunnilleen samana toiseen maailmansotaan asti, laskivat sotavuosien ajaksi ja lähtivät sodan jälkeen nopeaan nousuun suurten ikäluokkien myötä.
Oppilasmäärän huippu saavutettiin lukuvuonna 1957-1958, jolloin koulussa opiskeli 1 214 oppilasta. Näin suuri oppilasmäärä ei voinut opiskella koulussa samanaikaisesti tilojen ahtauden vuoksi, minkä vuoksi koulussa opiskeltiin vuodesta 1947 lähtien kahdessa vuorossa. Alakoulussa aamuvuoro opiskelija kello kahdeksasta kahteentoista ja iltapäivävuoro kello kahdestatoista neljään. Yläkoululaiset opiskelivat tuolloin tuntia myöhemmin yhdeksästä yhteen ja yhdestä viiteen. Jatkokoulun puolella opiskeltiin toisen maailmansodan jälkeen myös vuorolukuina vuodesta 1952 lähtien vuoteen 1958 asti. Tämän jälkeen jatkokoulu muuttui kansalaiskouluksi ja se muutti kokonaan pois Martin koulun tiloista.
1960-luvulta lähtien oppilasmäärät laskivat hiljalleen, kunnes 1970-luvun alussa oppilaita oli 668 ja opetusryhmiä 21. Oppilasmäärien lasku kiihtyi ja lukuvuonna 1980-1981 oppilasmäärä oli enää 330 ja opetusryhmiä oli 13. 80-luvun loppuun mennessä oppilasmäärä laski 242:een ja lopulta 1990-luvulla noin 200 oppilaaseen ja noin kymmeneen opetusryhmään.
Oppilaat > Tunnettuja Martin koululaisia

Tero Hannula, oopperalaulaja
Juha-Pekka Jalo, urheiluselostaja
Tomi Jalo, jalkapalloilija
Mauno Koivisto, presidentti
Jukka Koivu, jääkiekkovalmentaja
Jarkko Laine, kirjailija
Jermu Laine, kansanedustaja ja ministeri
Sara Melleri, näyttelijä ja ohjaaja
Timo Nummelin, jääkiekkoilija
Marjukka Parpola, kansanedustaja
Reino Poutanen, kilpasoutaja, olympiamitalisti
Matti Ruohonen, iskelmälaulaja
Seppo Ruohonen, oopperalaulaja
Teppo Ruohonen, iskelmälaulaja
Matti Salminen, oopperalaulaja
Heikki Suhonen, jalkapallovalmentaja
Kalevi Wiik, emeritusprofessori
Kuriositeettina voitaneen mainita, että kirjailija Jarkko Laine kirjassaan Soutajat Aurajoella  sivulla 85 kertoo lyhyesti muistonsa Martin koulusta ja mieleen jäävimmistä opettajista.
Koulun johtajat ja rehtorit

Vuodesta 1927 vuoteen 1943 Martin koulussa toimi alakansakoulu, poikayläkansakoulu, tyttöyläkansakoulu, poikajatkokoulu ja tyttöjatkokoulu ja jokaisella koulun osastolla oli oma johtajansa. Vuonna 1943 koulut yhtenäistettiin yhdeksi kansakouluksi, jota johti yksi koulunjohtaja. Peruskoulun tulon myötä suuren koulun koulunjohtaja-nimike muuttui rehtoriksi.
Vuoteen 1991 mennessä Martin koulun oppilasmäärä oli laskenut niin, että siitä tuli taas johtajakoulu. Vuonna 2012 Martin koulu itsenäisenä kouluna lakkautettiin ja silloin Luostarivuoren koulun Martin yksikön toiminnasta alkoi vastata Luostarivuoren koulun apulaisrehtori.
Oli koulun johtajan nimike sitten koulunjohtaja, rehtori tai apulaisrehtori, vastuualue ja työtehtävät pysyivät samoina.
Alla on luettelo Martin koulun johtajista ja rehtoreista virkanimikkeittäin kronologisessa järjestyksessä:
Koulun johtajat ja rehtorit > Koulunjohtaja

Hilda Taube 1927–1934 (Alakansakoulun johtaja)
Saida Horsti 1934–1943 (Alakansakoulun johtaja)
Heikki Tilvis 1927–1941 (Poikayläkansakoulun johtaja)
Väinö Korpijärvi 1941–1943 (Poikayläkansakoulun johtaja)
Maria Forsblom 1927–1943 (Tyttöyläkansakoulun johtaja)
E. Niinivaara 1927–1934 (Poikajatkokoulun johtaja)
J. Päivärinne 1934–1943 (Poikajatkokoulun johtaja)
Tyyne Salonen 1927–1935 (Tyttöjatkokoulun johtaja)
Kerttu Salmi 1935–1943 (Tyttöjatkokoulun johtaja)
Juho Päivärinne 1943–1951
Kerttu Salmi 1951–1952
Aimo Rauti 1952–1967
Erik Nikander 1967–1977
Koulun johtajat ja rehtorit > Rehtori

Erik Nikander 1977–1991
Matti Palmunen 1991–1994
Koulun johtajat ja rehtorit > Koulunjohtaja

Matti Palmunen 1994-2012
Koulun johtajat ja rehtorit > Apulaisrehtori (Luostarivuoren koulu, Martin yksikkö)

Matti Palmunen 2012–2019
Juha Mäenpää 2019–
Aiheesta muualla

Martin koulun kotisivut
Martin koulu Youtubessa
Martin koulun vanhempainyhdistys[vanhentunut linkki]
Valmistuessaan Martin koulu kohosi yksinäisyydessään lähitienoon matalien rakennusten yläpuolelle alueen maamerkkinä.
Michio Yasuda

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Michio Yasuda
Syntymäaika: 10. marraskuuta 1949 (ikä 74)
Syntymäpaikka: Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 181 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1972–1980 | Nippon Steel | 155 (0) |
Maajoukkue
| 1979 | Japani | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Michio Yasuda (jap. 保田 道夫, Yasuda Michio; s. 10. marraskuuta 1949) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Yasuda debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1979.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Lisa Ryzih

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lisa Ryzih yleisurheilun Saksan mestaruuskilpailuissa Kasselissa vuonna 2011. |  Lisa Ryzih yleisurheilun Saksan mestaruuskilpailuissa Kasselissa vuonna 2011. |  Lisa Ryzih yleisurheilun Saksan mestaruuskilpailuissa Kasselissa vuonna 2011. |  |
Maa:   Saksa
Naisten yleisurheilu
| Yleisurheilun EM-kilpailut  | Yleisurheilun EM-kilpailut  | Yleisurheilun EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 2016 | seiväshyppy |  |
|  Pronssia | Barcelona 2010 | seiväshyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2017 | seiväshyppy |  |
Elizaveta Vladimirova ”Lisa” Ryzih (s. 27. syyskuuta 1988 Omsk, Neuvostoliitto) on saksalainen seiväshyppääjä.
Ryzih saavutti EM-kilpailuissa hopeaa Amsterdamissa 2016 tuloksella 470 ja pronssia  Barcelonassa 2010 hypättyään tuolloisen ennätystuloksensa 465 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sai hopeaa Belgradissa 2017 ennätyksellään 475 cm. Lisäksi hän on sijoittunut seitsemänneksi Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 ja Helsingin EM-kisoissa 2012, kuudenneksi Lontoon olympialaisissa 2012, kahdeksanneksi Moskovan MM-kilpailuissa 2013, neljänneksi Zürichin EM-kilpailuissa 2014, 12:nneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015, kymmenenneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, viidenneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja 17:nneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019.
Ryzih voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Sherbrookessa 2003, alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Grossetossa 2004 ja alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Kaunasissa 2009.
Ryzih hyppäsi ulkorataennätyksensä 473 cm Jockgrimissa 19. heinäkuuta 2016.
Ryzih poseerasi saksankielisessä Playboy-lehdessä rinnat paljaina heinäkuussa 2021 juuri ennen Tokion olympialaisia, joihin hänet oli valittu.
Lisa Rydberg

Lisa Rydberg
Lisa Rydberg on ruotsalainen kansan- ja barokkimusiikkia esittävä viulisti.
Rydberg aloitti viulunsoiton 5-vuotiaana. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja sai diplomin barokkiviulussa, mutta yhdisti yksilölliseen opinto-ohjelmaansa sekä kansanmusiikin että klassisen musiikin opintoja. Rydberg on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Sofia Karlssonin ja Gunnar Idenstamin kanssa. Hän on myös soittanut monissa pienissä barokkikokoonpanoissa ja tehnyt vierailuja popalbumeilla. Harmonikansoittaja Lisa Långbackan kanssa hän perusti vuonna 2011 Lisas-nimisen duon. Rydberg on julkaissut useita albumeita myös omissa nimissään.
Rydbergille myönnettiin vuonna 1999 riksspelman-arvonimi. Lisäksi Rydberg on saanut Päkkos Gustafin kunniapalkinnon ja Spel-Stinan mitalin.
Linnasalmi

Linnasalmea kuvattuna Viipurin linnan tornista.
Linnasalmi (ven. Крепостной пролив, Krepostnoij proliv) on Viipurissa sijaitseva salmi, joka erottaa toisistaan Suomenlahteen kuuluvat Viipurinlahden ja Suomenvedenpohjan sekä Linnasaaren ja Viipurin vanhan kaupunkikeskustan. Noin kilometrin pituisessa ja enimmillään parinsadan metrin levyisessä salmessa on myös pieni saari, jossa sijaitsee keskiaikainen Viipurin linna.
Linnasalmen ja Viipurin kaupunginniemen yhdistää kaksi siltaa, vuonna 1980 rakennettu Linnansilta ja 1960-luvulla valmistunut Pietarinsilta. Ensimmäinen siltayhteys rakennettiin Linnansillan kohdalle jo 1600-luvulla ja nykyistä betonisiltaa edelsi vuonna 1888 käyttöön otettu puurakenteinen silta. Salmen länsirannalla Linnasaaressa olivat Viipurin vanhat suomalaiset kaupunginosat Siikaniemi ja Tervaniemi sekä tänä päivänäkin näkyvissä olevia Pyhän Annan kruunun linnoitteita. Linnasalmen itärannalla toimivat aikoinaan Viipurin satamaan kuuluneet Etelä- ja Pohjoissatama. Nykyään keskustan puoleinen ranta on lähinnä puistokatuna, salmen eteläosassa sijaitsee vielä jonkin verran Viipurin sataman toimintoja.
Vuonna 1856 perustetun Saimaan kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki Linnasalmen kautta, mutta 1960-luvulla tehtyjen uudisrakennustöiden yhteydessä se siirrettiin Kivisillansalmeen Linnasaaren länsipuolelle.
Linnarnäs

Linnarnäs on maarekisterikylä Kemiönsaaren kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Kemiön kunnanosan itäreunalla meren rannalla.
Linnarnäs sijaitsee Näsudden-nimisellä niemellä Sjölaxin ja Pedersån välissä. Lisäksi kylään kuuluvat saaret Rågholmen, Ljusholmen ja Högholmen. Kylä on pääasiassa kallioista metsämaata, mutta niemen keskiosassa sijaitsee tasainen ojalaakso, joka on muutettu pelloksi. Kylän asutus sijaitsee ojalaaksossa ja alueen rannoilla on hieman kesäasutusta.
Linnarnäsissä on ollut kaksi kantatilaa: Norrgård ja Södergård. Molemmat tilat päätyivät aikoinaan Sjölaxin kartanon omistukseen. Tilat yhdistyivät 1950-luvulla Linnarnäsin tilaksi, joka sijaitsee yhä keskiaikaisella kylämäellä.