stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ISO 13407
Aiheesta muualla > Ammattijärjestöjä

ACM, The Association for Computing Machinery
ACM SIGCHI, the ACM's Special Interest Group on Computer-Human Interaction
IEEECS, The IEEE Computer Society
Sigchi Finland
UPA, Usability Professionals’ Association
Aiheesta muualla > Muita ohjeistuksia

ACM Code of Ethics and Professional Conduct
HCI Bibliography, Human-Computer Interaction Resources
Jakob Nielsenin sivut
Don Normanin sivut
Shneiderman's "Eight Golden Rules of Interface Design"
Windows XP - Guidelines for Applications
J. D. Williams

| Darnell ”J>  D.” Williams.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1978  Newark, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1997-
Merkittävät roolit:  Kenny Wangler   Kylmä rinki   Preston Broadus   Langalla
Aiheesta muualla
IMDb 
Darnell ”J. D.” Williams (s. 22. toukokuuta 1978) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan HBO:n  draamasarjoissa Kylmä rinki (Oz) ja Langalla (The Wire). Televisiosarjojen lisäksi Williams on esiintynyt useiden rap & hip hop -artistien, kuten Freewayn, musiikkivideoilla.
Osittainen filmografia > Televisiosarjat

Kylmä rinki (Oz) (1997-2000)
Langalla (The Wire) (2002-2006)
The Kill Point (2008)
Good Wife (2010-2013)
Osittainen filmografia > Musiikkivideot

Freeway ”What We Do” (2002)
2pac "Ghetto Gospel" (2005)
Eino Marttinen

Eino Kristian Marttinen (19. tammikuuta 1914 – 6. maaliskuuta 1990) oli suomalainen hiustenhoitoalan yrittäjä, jonka yrityksiä olivat kampaamoalan tukkuliike ja kalustetoimittaja Marttinen Oy, teknokemian tehdas Indal Oy ja Epeteus Oy.
Marttisen isä oli kähertäjämestari ja Marttinen Oy:n perustaja Kristian Marttinen (1885–1942) ja veljiä säveltäjä Tauno Marttinen ja taidemaalari Veikko Marttinen. Keskikoulun käytyään Eino Marttinen valmistui kultasepän kisälliksi Viipurissa 1935. Hän työskenteli kultaseppänä Ruotsissa ja Belgiassa ja toimi jalometallialan myyntitehtävissä myös Suomeen palattuaan. Vuodesta 1941 hän toimi myös perheensä yrityksen Marttinen Oy:n toimitusjohtajana, josta tuli hänen varsinainen elämäntyönsä. Sen ja Indal Oy:n ohella Marttisen yrityksiin kuului myös Epeteus Oy.
Eino Marttisen johtajakaudella Marttinen Oy ja sen sisaryritys Indal Oy tulivat tunnetuiksi innovatiivisen mainonnan ja pakkaussuunnittelun avulla luoduista tuotemerkeistä, joihin kuuluivat 1970-luvulla lanseeratut shampoomerkit Hellä Mietonen ja Erittäin Hieno Suomalainen Shampoo. Niiden pakkaukset ja mainonnan suunnitteli Kirsti Paakkasen omistama Womena-mainostoimisto. Hellä Mietosen ihmishahmoisen pullon piirsi siellä sittemmin animaattorina tunnettu Marjut Rimminen.
Indalin kaljuuntumista estäväksi väitetty tuote Antiscal aiheutti 1970-luvun alkupuolella oikeusjutun, jossa tuotteen kehittäneet professori Kai Setälä ja tohtori Ilona Schreck-Purola syyttivät Indalia patenttirikkomuksesta.
1980-luvun taitteesta alkaen Indalin tehdas Heinävedellä oli osa ruotsalaista Mölnlycke-yhtymää, joka valmisti tehtaassa muun muassa Bliw-nestesaippuoita sekä Vitaplus- ja Alberto-hiustenhoitotuotteita. Marttisen shampoomerkki Erittäin Hieno Suomalainen siirtyi vuosiksi 1995–2015 ruotsalaiselle Cederrothille ja on nyt Orklan omistuksessa.
Marttinen Oy oli paitsi kampaamotarvikkeiden tukkuliike, myös merkittävä alan kalusteiden toimittaja ja liiketilojen suunnittelija, joka vei tuotteitaan muun muassa Neuvostoliittoon. Vuonna 1980 Marttinen Oy yritti ostaa vaikeuksiin ajautuneen huonekaluyritys Haimin, mutta hävisi Martela Oy:n ja Haimin henkilöstön perustamalle Avartelle. Vuonna 1985 Marttinen Oy työllisti 75 ihmistä. Yrityksen toiminta on lakannut vuonna 2000.
Eetu Pellikka

Eetu Pellikka (s. 23. helmikuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa, jonka kanssa teki syyskuussa 2017 3+1-vuotisen pelaajasopimuksen. Ensimmäisen ottelunsa Veikkausliigassa Pellikka pelasi 14. kesäkuuta 2017 ottelussa Vaasan Palloseuraa vastaan. Eetu Pellikka on kolmannen polven jalkapalloilija, sillä myös hänen isoisänsä Ensio ja isänsä Anssi ovat olleet pääsarjatason jalkapalloilijoita. Lisäksi hänen setänsä Jussi pelasi KuPS:in riveissä liigatasolla.
Eetu Qvist

Eetu Qvist (s. 10. kesäkuuta 1983 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija. Qvist on pelannut SM-liigaa KalPassa ja SaiPassa 210 ottelua tehoin 16+38=54. Kaudeksi 2007–2008 Qvist siirtyi Ruotsin Allsvenskaniin. IK Oskarshamnin urheilupäällikkö Dag Larsson kommentoi siirtoa seuraavasti: "– Olemme kuulleet paljon hyvää Eetusta ja siitä, että hänen pelityylinsä sopii paremmin Ruotsiin kuin Suomeen". Qvist olikin heti ensimmäisellä kaudellaan seuransa toiseksi paras pistemies keräten tehot 9+30=39 40 ottelussa. Qvist pelasi myös kaudella 2008–2009 IK Orskarshamissa. Kauden 2009–2010 hän kiekkoili niin ikään Allsvenskanissa pelaavassa IF Björklövenissä ja kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi saman sarjan Bofors IK:hon. Qvist pelasi Boforsissa kaksi kautta ja jatkoi sieltä Ruotsin I-divisioonan IF Sundsvalliin.
Jaakko Kalkas

Jaakko Johannes Kalkas, vuoteen 1927 Carlstedt (20. heinäkuuta 1920 Helsinki – 11. tammikuuta 2017) oli juristi, joka toimi Naantalin kaupunginjohtajana.
Kalkkaan vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Ilmo Joosef Carlstedt ja Yolanda Karin Johanna Hjelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1943–1965 oli Lempi Maria Pokkinen ja toinen vuodesta 1969 Eila Anna-Liisa Siivonen. Kalkas tuli ylioppilaaksi 1938 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1946, varatuomarin arvon hän sai 1949. Kalkas oli Turun hovioikeuden ylimääräinen virkamies 1946–1955, Turun ja Porin lääninhallituksen vt. lääninnotaari 1949–1955, ylimääräinen esittelijä 1955–1956 ja nuorempi lääninsihteeri 1956–1959. Naantalin kaupunginjohtaja hän oli 1959–1975, Siilinjärven ja Maaningan kuntien yleinen oikeusavustaja 1976–1977 ja Pieksämäen tuomiokunnan käräjätuomari vuodesta 1977. Hän toimi 1940-luvun lopulla myös Turun raastuvanoikeuden vt. rikosasiainnotaarina ja maistraatin vt. notaarina. Sotilasarvoltaan Kalkas oli reservin yliluutnantti (1956). Naantalin kaupunginvaltuusto erotti Kalkkaan kaupunginjohtajan tehtävästä 1975 luottamuspulan takia.
Kalkas esiintyi kaupunginjohtaja Horsmana elokuvassa Asfalttilampaat (1968). Kalkkaan sisar oli hoitotieteen professori Hertta Kalkas.
Aiheesta muualla

Mikko Rönnholm: Taiteellinen tuomari. (Viitattu 11.8.2019)
Naantalin kaupunginjohtajat
Oskari Tervo (1930–1942) |
Lasse Kangas (1943–1956 ja 1958–1959) |
Osmo Suontila (1956–1959 vt. kaupunginjohtaja) |
Jaakko Kalkas (1959–1975) |
Mauno Holma (1975–1976 vt. kaupunginjohtaja)

Jorma Kallio (1976–2000) |
Timo Kvist (2000–2014) |
Martti Sipponen (2012–2014 vs. kaupunginjohtaja) |
Jouni Mutanen (2014–2021) |
Laura Leppänen (2021–)
Jaakko Kalela

Jaakko Kalela vuonna 2009.
Jaakko Kalela (s. 24. tammikuuta 1944 Helsinki) on suomalainen virkamies ja suurlähettiläs. Hän työskenteli 33 vuotta tasavallan presidentin avustajana (ensin ulkopoliittisena neuvonantajana, myöhemmin kansliapäällikkönä) ja siirtyi vuonna 2005 Suomen suurlähettilääksi Tallinnaan. Kalela toimi myös Ulkopolitiikka-lehden päätoimittajana.
Jaakko Kalelan isoisä oli pääministeri A. K. Cajander.
Aiheesta muualla

Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 2011, 49 min, Yle Areena.
Edmund Stoiber

Edmund Stoiber.
Edmund Stoiber O.Q. (s. 28. syyskuuta 1941) on saksalainen poliitikko. Hän toimi Baijerin osavaltion pääministerinä 1993–2007 ja CSUn puheenjohtajana 1999–2007. Liittopäivävaaleissa 2002 hän oli Saksan kristillisdemokraattisen unionin liittokansleriehdokas. Kampanjan alkupuolella hän johti mielipidetiedusteluissa, mutta hävisi vaalit Gerhard Schröderille.
Stoiber on kotoisin Rosenheimin alueelta Baijerista. Hän on koulutukseltaan juristi ja työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään Regensburgin yliopistossa. Hän pääsi Baijerin osavaltioparlamenttiin 1974.
Aiheesta muualla

Kotisivu. (saksaksi)
DreamHack Open Cluj-Napoca 2015

DreamHack Open Cluj-Napoca 2015 oli järjestyksessään seitsemäs Counter-Strike: Global Offensiven major-turnaus. Se pidettiin Cluj-Napocassa Romaniassa 28. lokakuuta – 1. marraskuuta 2015.
Turnauksen voitti Envy kukistaen Natus Vinceren finaalissa. Turnauksen MVP-tittelin sai Kenny ”kennyS” Schrub.
ISO 14001

ISO 14001 on ympäristöasioiden hallintaa käsittelevä kansainvälinen standardisarjan päästandardi, joka on laajasti käytössä maailmalla ympäristöasioiden hallinnan perustana.
Standardin ensimmäinen versio julkaistiin 1996
, ja se on sittemmin kasvanut maailman toiseksi suosituimmaksi hallintajärjestelmäksi heti ISO 9000-standardin jälkeen.
Standardin osa-alueet

Standardi sisältää peruselementit tehokkaalle ympäristöjohtamisjärjestelmälle, ja sitä voidaan soveltaa minkä tahansa tyyppiseen ja kokoiseen organisaatioon, niin julkisella kuin yksityiselläkin sektorilla.
Standardi vaatii organisaatiota määrittämään ympäristöpäämääränsä ja -tavoitteensa, sekä johtamisjärjestelmän, jolla nämä tavoitteet saavutetaan. Lisäksi standardi vaatii, että organisaatio pitäytyy näissä vaatimuksissa myös prosesseissaan, menettelyohjeissaan ja toiminnoissaan.
Standardin päävaatimukset ovat:
ympäristöpolitiikka
suunnittelu
järjestelmän toteuttaminen ja toiminnot
tarkastukset ja korjaavat toimenpiteet
johdon katselmus
Standardiin liittyviä sertifikaatteja myöntävät akkreditoidut sertifiointialan yritykset. Vuoden 2017 lopussa suomessa oli ISO 14001 -sertifikaatteja 1 480 kappaletta.
Standardin osa-alueet > Asteittain siirtyminen vihreämpään suuntaan

Standardi vaatii organisaatiota selvittämään kaikki ympäristövaikutuksensa ja niihin liittyvät näkökohdat. Se vaatii toteuttamaan toimenpiteitä, joilla parannetaan prosessien toimivuutta painopistealueilla ja merkittävimmissä ympäristönäkökohdissa.
Standardin osa-alueet > Standardin hyödyt

Ympäristöjärjestelmän käyttöönotolla voidaan saavuttaa useita liiketoiminnallisia hyötyjä vaatimustenmukaisuuden lisäksi. Näitä ovat muun muassa kustannustehokkuuden parantaminen, henkilöstön ympäristötietoisuuden edistäminen ja vastuullisuuden osoittaminen sidosryhmille.
Uusin versio

Uusin versio standardista on ISO 14001:2015 joka julkaistiin 15. syyskuuta 2015. SFS julkaisi standardin suomeksi marraskuussa 2015 nimellä SFS-EN ISO 14001.
Muita standardeja

ISO 14001 -standardiin liittyvät läheisesti myös nämä standardit:
ISO 14004: Ohjeita ympäristöjohtamisjärjestelmän kehittäjille
ISO 14005: Opastusta ympäristöjohtamisjärjestelmän käyttöönottoon ja ympäristönsuojelun tason arviointiin
ISO 14006: Ohjeita ympäristönäkökohdat huomioon ottavan suunnittelun liittämisestä ympäristöjohtamisjärjestelmään
Lisäksi ISO 14000-standardiperheessä on lukuisia muitakin standardeja ympäristöasioiden hallintaan liittyen, joilla on liittymäkohtia ISO 14001-standardiin. Näitä ovat muun muassa ISO 14031, ISO 14020 ja ISO 14040.
Aiheesta muualla

ISO 14000 standardisarja (Arkistoitu – Internet Archive)
DreamHack Winter 2014

DreamHack Winter 2014 oli järjestyksessään neljäs Counter-Strike: Global Offensiven major-turnaus. Se pidettiin Jönköpingissä Ruotsissa 27. – 29. marraskuuta 2014.
Turnauksen voitti LDLC kukistaen Ninjas in Pyjamasin finaalissa. Turnauksen MVP-tittelin sai Vincent ”Happy” Cervoni Schopenhauer.
Isac Lundeström

| Isac Lundeström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. marraskuuta 1999 (ikä 24) Jällivaara, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  Anaheim Ducks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  21
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Luleå HF (SHL) Timrå IK (Allsv.) San Diego Gulls (AHL)
NHL-varaus:  23. varaus, 2018 Anaheim Ducks
Ulf Isac Lundeström (s. 6. marraskuuta 1999 Jällivaara, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Anaheim Ducksin organisaatiossa. Anaheim varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Lundeström on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Lundeström on lahjakas ja monipuolinen pelintekijä, joka pelaa hyvin joka puolella kaukaloa ja on käyttökelpoinen missä tahansa pelitilanteessa. Hänellä on myös hyvät syöttötaidot ja Lundeström on kärsivällinen kiekon kanssa. Hän ei ole kuitenkaan optimaalisen kokoinen pelaaja NHL-tasolle, joten Lundeströmin tulisi lisätä massaa. Hänen tulisi myös laukoa useammin.
Luleå HF:n SHL-joukkueen toimitusjohtaja ja entinen päävalmentaja Stefan Nilsson on verrannut Lundeströmiä pelityyliltään Peter Forsbergiin.
Ura > Seuraura

Lundeström on Malmbergets AIF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Luleå HF:ään. Lundeström oli kaudella 2014–2015 J18 Allsvenskanissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 5+9=14. Kaudella 2015–2016 hän debytoi seuran SHL-joukkueessa, jossa Lundeström pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki SHL-debyyttinsä 11. joulukuuta 2015 vieraissa Frölunda HC:tä vastaan. Lundeströmistä tuli vain 16 vuoden, yhden kuukauden ja kuuden päivän ikäisenä kaikkien aikojen toiseksi nuorin Elitserienissä/SHL:ssä debytoinut pelaaja Fredrik Möllerin (16 vuotta ja 29 päivää vuonna 1993) jälkeen.
Huhtikuussa 2016 Lundeström teki Luulajan kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen. Kausi 2016–2017 oli hänelle liigassa varsinainen tulokaskausi ja se toi 45 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 3+3=6. Lundeström pelasi myös neljä Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki ensimmäisen SHL-maalinsa 23. lokakuuta 2016 HV71:tä vastaan. Lundeströmistä tuli 16 vuoden ja 351 päivän ikäisenä Luulajan seurahistorian nuorin maalintekijä. Kaudella 2017–2018 hän teki SHL:n runkosarjassa tehot 6+9=15. Huhtikuussa 2018 Lundeström teki Luulajan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Anaheim Ducks varasi Lundeströmin ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Jo saman vuoden elokuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Lundeströmin kausipalkka NHL:n puolella on 925 000 dollaria. Hän otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan Ducksin NHL-vahvuudesta. Lundeström teki NHL-debyyttinsä kauden 2018–2019 kolmannella kierroksella, joukkueen kotiavauksessa 8. lokakuuta 2018 Detroit Red Wingsia vastaan. Hänelle avautui paikka Ducksin pelaavaan kokoonpanoon, kun Ryan Getzlaf loukkaantui. Lundeström merkittiin joukkueen kolmossentteriksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.23 minuuttia ja Lundeström keräsi teholukeman +1. Lundeström pelasi Ducksissa 15 ottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes marraskuussa seura lähetti hänet AHL-joukkue San Diego Gullsin vahvuuteen. Lundeström pelasi siellä 12 ottelua tehden kuusi syöttöpistettä. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen jälkeen, tammikuussa 2019 Ducks lainasi hänet loppukaudeksi takaisin Luulajan SHL-joukkueeseen.
Elokuussa 2021 Lundeströn teki Ducksin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2022 Lundeström teki Ducksin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 3,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2024 Lundeström solmi Ducksin kanssa vuoden mittaisen ja 1,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tšekki 2024 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2018 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2016 | jääkiekko |  |
Lundeström pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Vuoden 2018 turnauksessa hänet valittiin Slovakiaa vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Lundeström pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan.
Lundeström pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Lundeström on pelannut 23 nuorten ja 50 poikien maaottelua.
Ruotsin A-maajoukkueessa Lundeström on pelannut neljä ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 18-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 12. huhtikuuta 2018 Rungstedissa Tanskaa vastaan.
Muuta

Lundeströmin isoveli Eric on pelannut jääkiekkoa Ruotsin alemmissa sarjoissa.
Häviöllinen pakkausmenetelmä

Esimerkki häviöllisestä kuvanpakkauksesta
Alkuperäinen kuva
pakkaamaton: 108,5 kt
(häviötön pakkaus: 60,1 kt)
84% häviöllinen pakkaus: 9,4 kt
92% häviöllinen pakkaus: 4,8 kt
98% häviöllinen pakkaus: 1,1 kt
Häviöllinen pakkausmenetelmä on tiedonpakkausmenetelmä, joka pakkaa tiedoston sisältöä pienentääkseen tiedoston kokoa. Häviöllinen menetelmä toimii poistamalla osan informaatiosta, jolloin pakkauksen jälkeen purettu tiedosto ei ole täysin samanlainen alkuperäisen kanssa. Useimmiten häviöllisiä menetelmiä käytetään äänen, kuvien ja videon pakkaamiseen. Tyypillisesti häviölliset kuvanpakkausmenetelmät perustuvat diskreetin kosinimuunnoksen tai joissain tapauksessa aallokemuunnoksen hyväksikäyttöön.
Vastakohtana häviötön pakkausmenetelmä ei poista informaatiota.
Periaate

Häviöllisen pakkauksen menetelmät pyrkivät poistamaan tietoa, joka katsotaan tarpeettomaksi tai redundanttiseksi ja menetelmä keskittyy enemmän tilan säästämiseen kuin tarkkuuteen. Ideaalitapauksessa hävikki on minimaalinen tai ihmiselle havaitsematon. Häviöllistä pakkausta voidaan käyttää kun ei tarvitse palauttaa identtistä alkuperäistä tiedostoa.
Käyttökohteita ja menetelmiä > Kuva

JPEG
JPEG 2000
Käyttökohteita ja menetelmiä > Video

MPEG (useita versioita)
VC-1
Theora
Dirac
Käyttökohteita ja menetelmiä > Ääni

MP3
AAC
Vorbis
Ilkka Ilkare

Ilkka Ilkare
Ilkka Antero Ilkare (1947–2021) oli suomalainen elokuvan tekijä, joka ohjasi ja tuotti muun muassa dokumenttielokuvat Ankara unelma (2001), Vaakamestari (2009) ja Uni on unta todempaa (2010). Hän toimi apulaisohjaajana Yleisradion ja Mikko Niskasen tv-suurtuotannossa Omat koirat purivat, joka kertoo kirjailija Ilmari Kiannon elämänvaiheista talvisodan aikana.
Ilkare esiintyi lapsinäyttelijänä nimellä Ilkka Liikanen. Hän näyttelee talonmiehen poikaa Jack Witikan elokuvassa Pikku Pietarin piha (1961), hänellä on rooli Tuiran jengissä Mikko Niskasen elokuvassa Pojat (1962) ja pääroolit Åke Lindmanin ohjaamassa elokuvassa ”Ei se mitään!” sanoi Eemeli (1962), joka kuvattiin kevättalvella Pojat-elokuvan talvi- ja kesäkuvausten välissä. Hän näyttelee Pessiä Raili Ruston ohjaamassa televisioelokuvassa Pessi ja Illusia (1965). Hän teki Vinskin roolin Ylen Radioteatterin kuunnelmassa Koko kaupungin Vinski[lähde? ].
Yle TV2 -kanavan dokumenttitoimituksessa Ilkare ohjasi tasavallan presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin kuuluneen Paavo Kähkölän toimittaman dokumentin Suomi, fasismi ja toinen maailmansota sekä dokumenttielokuvan Valvovat silmät, joka kertoi hänen kotikulmillaan Kalliossa liikkuvasta poliisipartiosta.
Ilkare näyttelee dokumenttielokuvan ohjaajaa Juho Kuosmasen elokuvassa Hymyilevä mies (2016).
Ilkare on haudattu Malmin hautausmaalle.
Filmografia

Pikku Pietarin piha (1961), näyttelijä
”Ei se mitään!” sanoi Eemeli (1962), näyttelijä
Pojat (1962), näyttelijä,
Hopeaa rajan takaa (1963), näyttelijä
Keikka (1977), ohjaaja, tuottaja
Jartsin filmi (1981), ohjaaja, tuottaja
Ankara Unelma (2001), ohjaaja, tuottaja
Vasen uppari (2003), ohjaaja, tuottaja
Vaakamestari (2009), ohjaaja, tuottaja
Uni on unta todempaa (2010), ohjaaja, tuottaja
Hymyilevä mies (2016), näyttelijä
Aiheesta muualla

Ilkka Ilkare Elonetissä.
Ilkka Ilkare Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eeva Koivusalo

Eeva Koivusalo (s. 18. maaliskuuta 1963 Seinäjoki) on suomalainen muusikko. Hän on toiminut basistina, sovittajana, tuottajana ja säveltäjänä. Julkisuuteen Koivusalo tuli 1980-luvun alussa Se-yhtyeen basistina.  Tämän jälkeen hän on soittanut muun muassa Liisa Akimofin, Niko Ahvosen, Maritta Kuulan ja Jukka Pojan yhtyeissä. Koivusalo on myös säveltänyt elokuvamusiikkia.
Koivusalo tekee yhteistyötä Liisa Luxin ja Rosa Liksomin kanssa Liksom Lux -projektissa muusikkona, tuottajana ja taiteellisena johtajana.
Eeva Koskinen

Eeva Maria Koskinen (s. 5. marraskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen viulisti. Hän on asunut pitkään Alankomaissa.
Koskinen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa Leena Siukonen-Penttilän oppilaana vuonna 1981 ja Utrechtin konservatoriossa Viktor Libermanin oppilaana vuonna 1984. Lisäksi hän sai Ranskassa vuosien ajan opetusta Vladimir Spivakovilta. Vuonna 1984 Koskinen aloitti työskentelyn Viktor Libermanin assistenttina. Vuonna 1982 hän sai toisen palkinnon kansainvälisessä Tibor Varga -viulukilpailussa Sveitsissä. Hän saavutti 1980-luvulla myös muita kilpailumenestyksiä Alankomaissa, Chilessä ja Japanissa.
Vuonna 2001 Koskinen sai nimityksen Noord Nederlands Orkestin ensimmäiseksi konserttimestariksi. Hän piti sen solistina Alankomaiden-ensiesitykset muun muassa Ernst Křenekin ensimmäisestä viulukonsertosta, Michel Tabachnikin Dyptique-Echo-viulukonsertosta ja Mark-Anthony Turnagen teoksesta Mambo, Blues and Tarantella. Koskinen on esiintynyt sellaisten ulkomaisten orkesterien kuin Radio Filharmonisch Orkestin, Concertgebouw-orkesterin, Tokion metropolisinfoniaorkesterin ja Dresdenin filharmonikkojen solistina. Hän on ollut myös sellaisten johtavien suomalaisten orkesterien kuin Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin, Tapiola Sinfoniettan ja Turun filharmonisen orkesterin solistina.
Kamarimuusikkona Koskinen on esiintynyt usein Utrecht String Quartetin kanssa eri maissa, kuten Yhdysvalloissa, Japanissa ja Australiassa. Hän on tehnyt levytyksiä sekä solistina että Utrecht String Quartetin kanssa. Koskinen soitti aikoinaan triossa Tuija Hakkilan ja Anssi Karttusen kanssa. Sittemmin hän on ollut Trio Finlandian jäsen yhdessä sellisti Riitta Pesolan ja pianisti Marita Viitasalon kanssa. Koskinen on myös tehnyt opetustyötä viulunsoitossa Utrechtin konservatoriossa, ja lisäksi hän pääsi Tampereen konservatorion yliopettajaksi vuonna 1996.
Iivo

| Iivo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  22. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  29. elokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Ivo (Viro), Ivari, Ivar, Ivor
Nimen alkuperä:  Iivari
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iivo on suomalainen ja virolainen miehen etunimi, Iivari-nimen alkujaan karjalainen muunnelma. Iivon nimipäivä on samana päivänä kuin Iivarinkin niin Suomessa kuin Virossakin eli 22. elokuuta. Virossa käytössä ovat myös muodot Ivo, Ivar ja Ivari.
Nimi Ivo on eri maissa syntynyt muistakin lähtökohdista. Germaanisissa kielissä nimi on todennäköisesti syntynyt lyhentymänä nimistä, joiden alkuosana on marjakuusta tarkoittava sana iv. Toisaalta nimen syntyyn ovat saattaneet vaikuttaa kelttiläistä alkuperää olevat nimet Ives ja Yves, jotka ovat esiintyneet myös useilla pyhimyksillä. Sen sijaan Bulgariassa, Serbiassa ja Makedoniassa nimi Ivo on syntynyt diminutiivimuotona nimestä Ivan, joka on Johannes-nimen slaavilainen muoto.
Suomessa nimi Iivo on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1 111:lle ja Ivo noin 570 henkilölle.