Vapaus (Sudbury)
Toimitus, levikki ja talous

Vapauden toimitus oli muiden maahanmuuttajalehtien tapaan pieni. Alkuvaiheessa lehteä toimitti yksin Työkansassa, Raivaajassa ja Työmiehessä työskennellyt Yrjö Mäkelä ja hänen jälkeensä keväästä 1918 lähtien Heikki Juntunen. Vapauden päästyä ilmestymään uudelleen keväällä 1919 toimittajaksi tuli Yhdysvalloista sotaväkeen ottoa paennut sosialistiaktivisti ja lehtimies Henry Puro, oikealta nimeltään John Wiita. Häntä seurasi vuonna 1923 Onni Saari, vuoden 1925 alusta A. B. Mäkelä ja toukokuusta 1925 Sulo G. Neil. Vuonna 1928 päätoimittajaksi nimitettiin Arvo Vaara. Häntä seurasi vuonna 1930 entinen Savon Kansan ja Savon Työn toimittaja ja kansanedustajaksikin valittu Bruno Tenhunen, joka pian siirtyi Reinhold Pehkosen kanssa Vapaaseen Sanaan. Väliaikaisena päätoimittajana toimi Mäkelä, kunnes Vaara syksyllä 1930 nimitettiin muodollisesti jälleen tehtävään. Todellisen vastuun lehdestä kantoi vuoteen 1931 saakka Yrjö Nyman (Newman), oikealta nimeltään Niilo Virtanen. Vuosina 1934–1939 päätoimittajana työskenteli A. T. Hill. Muita toimittajia olivat J. W. Ahlqvist, T. N. Carlson, J. V. Kannasto ja Hannes Sula.
Toimituksen kokonaisvahvuus nousi vuonna 1924 kahteen, vuonna 1927 neljään ja seuraavana vuonna viiteen. 1930-luvun alussa Vapaus työllisti yleensä seitsemän tai kahdeksan toimittajaa. Toimittajilta edellytettiin hyvää suomen ja englannin kielen taitoa ja päätoimittajilta myös työkokemusta amerikansuomalaisesta kommunistilehdistöstä. Uutishankinnassaan lehti käytti hyväkseen työväenliikkeen uutistoimistoja ja lukijoiden kirjeitä.
Vapauden ilmestymistiheys kasvoi vuonna 1927 kahdesta viiteen päivään viikossa, ja seuraavana vuonna siitä tuli kuusipäiväinen. Lehden levikki pysytteli 1920- ja 1930-lukujen ajan 3 000–4 000 tilaajan tasolla, mikä oli huomattavasti vähemmän kuin Kanadaankin levinneillä yhdysvaltalaisilla kommunistilehdillä. Tärkeimpiä levikkialueita olivat Toronton alue, Sudbury, Port Arthur ja Brittiläinen Kolumbia. Lehden asiamiestyötä hoitivat suomalaisen järjestön paikallisosastot ja yksityiset jäsenet.
Levikkinsä pienuudesta huolimatta Vapaus oli 1920- ja 1930-luvuilla kohtalaisesti toimeen tullut liikeyritys. Vuonna 1920 se hankki oman kirjapainon Sudburyn Liberty Halliin ja vuonna 1929 rakensi oman toimitalon. Lehden tuloista runsas kolmasosa koostui tilauksista ja neljäsosa ilmoituksista. Loput tuloista saatiin kirjakaupasta, rahalähetysten käsittelystä, laivalippujen myynnistä ja muista sivutoiminnoista. 1930-luvun alun lamavuodet horjuttivat lehden taloutta, mutta se selvisi vaikeuksista kuluja karsimalla sekä voimakkailla tilaus- ja ilmoitushankintakampanjoilla. Konkurssiin menneeseen Työkansaan verrattuna Vapauden taloudenpito oli yleensäkin hyvin varovaista.
Sanomalehden lisäksi Vapaus julkaisi kirjallisuutta ja erilaisia tilapäisjulkaisuja kuten Vapauden Soihtu, Taistelun Viiri, Työn Vappu ja Vapauden Viiri. Vuonna 1923 se teki sopimuksen yhdysvaltalaisten kommunistilehtien ja kirjallisuuden levittämisestä. Lehden sisarjulkaisuista tärkein oli vuonna 1935 perustettu kaunokirjallinen viikkolehti Liekki, jonka sisällöstä yritettiin saada mahdollisimman monipuolinen ja laajaan lukijakuntaan vetoava. 1930-luvun amerikansuomalaisen lehdistön joukossa ainutlaatuisen viihdelehden levikki saavutti 2 500 tilaajan rajan vuoden 1937 lopussa.