stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oasis

| Oasis |
| --- | --- |

 Laulaja Liam Gallagher ja kitaristi Noel Gallagher esiintymässä vuonna 2005.
Tiedot
Toiminnassa:  1991–2009, 2024–
Tyylilaji:  rock, brittipop, alternative rock, psykedeelinen rock
Kotipaikka:   Manchester, Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Liam Gallagher, laulu (1991–2009, 2024–)  Noel Gallagher, kitara ja laulu (1991–2009, 2024-) 
Entiset jäsenet:  Paul McGuigan, basso (1991–1999)  Paul Arthurs, kitara (1991–1999)  Tony McCarroll, rummut ja lyömäsoittimet (1991–1995)  Alan White, rummut ja lyömäsoittimet (1995–2004)  Gem Archer, kitara (1999–2009)  Andy Bell, basso (1999–2009)  Zak Starkey, rummut (2004–2008)  Chris Sharrock, rummut ja lyömäsoittimet (2008–2009) 
Levy-yhtiö:  Creation   Big Brother   Sony Music   Epic   Columbia  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oasis on vuonna 1991 Manchesterissa perustettu brittiläinen rockyhtye. Oasiksen perustivat laulaja Liam Gallagher, kitaristi Paul ”Bonehead” Arthurs, basisti Paul ”Guigsy” McGuigan ja rumpali Tony McCarroll. Pian yhtyeen perustamisen jälkeen Liam Gallagherin veli Noel Gallagher liittyi yhtyeen toiseksi kitaristiksi. Yhtye tuli 1990-luvun puolivälissä tunnetuksi perinteisen brittiläisen rockmusiikin edustajana. Oasiksen musiikillinen tyyli, melodinen ja kitaravoittoinen brittipop, nojasi etenkin alkuvuosina vahvasti Noel Gallagherin säveltämään ja sanoittamaan kappalemateriaaliin.
Vuonna 1993 Oasis solmi levytyssopimuksen itsenäisen Creation Records -levy-yhtiön kanssa, ja yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Definitely Maybe vuonna 1994. Sekä Definitely Maybe että yhtyeen toinen studioalbumi (What’s the Story) Morning Glory? olivat kaupallisia menestyksiä ja oman lajityyppinsä merkittävimpiä julkaisuja, ja Oasis teki läpimurtonsa hyvin nopeasti jo ensimmäisten albumiensa ansiosta. Yhtye julkaisi uransa aikana seitsemän studioalbumia, yhden livealbumin sekä viisi kokoelma-albumia. Oasiksen tuotantoa on myyty kansainvälisesti yli 70 miljoonaa kappaletta.
Oasiksen tunnetuimpiin kappaleisiin lukeutuvat muun muassa ”Live Forever”, ”Supersonic”, ”Wonderwall”, ”Don’t Look Back in Anger”, ”Champagne Supernova”, ”Stand by Me”, ”Don’t Go Away” ja ”Stop Crying Your Heart Out”. Yhtyeen julkaisemista kappaleista 23 on noussut Britannian singlelistalla kymmenen parhaan joukkoon, joista kahdeksan on yltänyt myös listaykköseksi. Britannian albumilistan kärkikymmenikössä yhtyeellä on ollut yksitoista albumia, joista ykköspaikalla yhteensä kahdeksan albumia.
Oasis hajosi alun perin vuonna 2009, kun kitaristi Noel Gallagher ilmoitti eroavansa yhtyeestä sisäisten riitojen vuoksi. Saman vuoden lokakuussa laulaja Liam Gallagher kertoi yhtyeen lopettaneen toimintansa lopullisesti.
Yhtye teki paluun vuonna 2024, ja sen on tarkoitus esiintyä Britteinsaarilla kesällä 2025.
Historia > Kolmas menestysalbumi Be Here Now (1997–1998)

Sovittuaan erimielisyytensä Oasis vietti vuoden 1996 lopun ja seuraavan vuoden alun Lontoon legendaarisella Abbey Road -studiolla äänittäen kolmatta studioalbumiaan Be Here Now. Albumin ensimmäinen single, vuoden 1997 heinäkuussa julkaistu ”D’You Know What I Mean?” nousi Britanniassa singlelistan kärkipaikalle ja ylitti platinalevymyynnin jo ennen julkaisuaan, ja se kasvatti yleisön ja kriitikoiden keskuudessa tulevaan albumiin kohdistuneita odotuksia entisestään. Lopulta yhdeksi koko vuosikymmenen odotetuimmista albumeista muodostunut Be Here Now julkaistiin elokuussa. Albumia myytiin jo sen julkaisupäivän aikana yli 350 000 kappaletta, ja siitä tuli Britannian levynmyynnin historian nopeiten myynyt albumi. Yhdysvalloissa albumi oli Billboard 200 -listan toinen, mutta sen ensimmäisen viikon 152 000 kappaleen myyntimäärä koettiin pettymykseksi. Oasiksen kahden ensimmäisen studioalbumin menestyksen vanavedessä myös Be Here Now sai julkaisunsa aikaan positiivisen vastaanoton. Suurimman albumia ympäröineen huuman laskeuduttua se sai kuitenkin osakseen kritiikkiä, ja sitä pidettiin yleisesti pettymyksenä. Albumia kritisoitiin muun muassa yliampuvasta ja korostetusta tuotannosta ja tarkoituksellisesta pophakuisuudesta, ja moni katsoi Oasiksen kaatuneen omaan suurieleisyyteensä.
Yhtye oli albuminsa tiimoilta pitänyt suuren ja kalliin kiertueen, jonka kohokohtana pidetään Manchesterin G-Mexissa pidettyä kahden päivän konserttirupeamaa joulukuussa 1997. Yhtye keikkaili vuoden 1998 maaliskuuhun saakka, jolloin se tietoisesti poistui joksikin aikaa parrasvaloista ja median huomiosta.
Historia > The Masterplan -kokoelma (1998)

Vuoden 1998 marraskuussa Oasis julkaisi aiempien singlejulkaisujensa b-puolista koostuneen kokoelma-albumin The Masterplan. Albumi myi platinaa Britanniassa, jossa se nousi myös albumilistan toiselle sijalle.
Historia > Kokoonpanovaihdos ja neljäs albumi Standing on the Shoulder of Giants (1999–2000)

Oasis aloitti neljännen studioalbuminsa Standing on the Shoulder of Giants työstämisen vuonna 1999. Rytmikitaristi Paul Arthurs erosi yhtyeestä yllättäen kesken albumin äänittämisen, koska halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa, ja hän oli myös ajautunut erimielisyyksiin Noel Gallagherin kanssa äänitysten aikana. Pian Arthursin eron jälkeen myös basisti Paul McGuigan jätti yhtyeen. Huhut yhtyeen lopullisesta hajoamisesta alkoivat velloa voimakkaana, mutta Gallagherin veljekset ilmoittivat järjestämässään tiedotustilaisuudessa yhtyeen jatkavan uraansa takaiskuista huolimatta. Kolmihenkinen Oasis jatkoi kaikesta huolimatta Standing on the Shoulder of Giantsin äänittämistä, ja Noel Gallagher äänitti albumia varten Arthursin rytmikitara- ja McGuiganin basso-osuudet suurimmaksi osaksi uudelleen.
Albumin äänittämisen jälkeen Arthursin ja McGuiganin korvaajiksi liittyivät kitaristi Colin ”Gem” Archer. Uuden kitaristin löytäminen oli käynyt varsin vaivattomasti, mutta basistin löytämiseksi yhtye joutui tekemään enemmän työtä. Oasis ehti esimerkiksi jo harjoitella basisti David Pottsin kanssa, kunnes hän päätti kieltäytyä paikasta. Lopulta uudeksi basistiksi valittiin Andy Bell. Bell ei kuitenkaan ollut koskaan ennen soittanut bassoa, joten Noel Gallagherin oli opetettava tälle koko yhtyeen aiempi tuotanto uuden albumin kappalemateriaalin ohella, sillä Oasiksen oli määrä aloittaa uusi kiertue vuoden 1999 joulukuussa Yhdysvalloista.
Levy-yhtiö Creation Records lakkautti toimintansa vuonna 1999. Tämän seurauksena Oasis perusti oman levy-yhtiönsä Big Brother Recordings, joka vastasi yhtyeen tuotannon julkaisemisesta ja levittämisestä Britanniassa ja Irlannissa. Big Brother Recordingsin perustamisen myötä Oasis julkaisi neljännen studioalbuminsa Standing on the Shoulder of Giants vuoden 2000 helmikuussa. Albumi menestyi julkaisuviikollaan kaupallisesti hyvin ja ylsi Britanniassa listaykköseksi, ja sen singlejulkaisut ”Go Let It Out”, ”Who Feels Love?” ja ”Sunday Morning Call” nousivat kaikki Britanniassa singlelistan viiden parhaan joukkoon. Albumi sai kuitenkin keskinkertaisen vastaanoton ja se alitti yhtyeen kolmen aiemman studioalbumin myyntilukemat, minkä vuoksi sitä pidettiin kaupallisena epäonnistumisena.
Standing on the Shoulder of Giantsia seuranneella maailmankiertueella Oasista varjostivat jälleen yhtyeen jäsenten, erityisesti Gallagherin veljesten, väliset erimielisyydet, minkä vuoksi Noel Gallagher jättäytyi pois kiertueelta lähes kokonaan esiintyen yhtyeen kanssa vain Britannian ja Irlannin konserteissa. Kiertueen aikana esiintyi kahdessa loppuunmyydyssä konsertissa Lontoon Wembley Stadiumilla, ja ensimmäisestä konsertista taltioitiin livealbumi Familiar to Millions ja samanniminen konserttivideojulkaisu, jotka julkaistiin vuoden 2000 marraskuussa. Britanniassa Familiar to Millions nousi albumilistan viidenneksi ja myi platinaa, mutta se sai osakseen sekä positiivisia että negatiivisia arvosteluita sekä yleisöltä että kriitikoilta.
Historia > Heathen Chemistry (2002–2003)

Vuoden 2001 aikana Oasis äänitti maailmankiertueensa ohella tulevaa, viidettä studioalbumiaan Heathen Chemistry. Albumi julkaistiin vuoden 2002 heinäkuussa ja se nousi Britanniassa listaykköseksi, mutta sen vastaanotto oli Standing on the Shoulder of Giantsin tapaisesti hyvin keskinkertainen. Albumin singleinä julkaistiin kappaleet ”The Hindu Times”, ”Stop Crying Your Heart Out”, ”Little by Little / She is Love” ja ”Songbird”, joka oli ensimmäinen Liam Gallagherin kirjoittama Oasis-single. Jokainen single nousi brittilistalla viiden parhaan joukkoon, ja ”The Hindu Times” ylsi singlelistan kärkipaikalle.
Myös Heathen Chemistrya seurasi uusi ja mittava maailmankiertue, joka oli jälleen erilaisten välikohtausten sävyttämä. Noel Gallagher ja kiertueella kosketinsoittajana ollut Jay Darlington joutuivat vuoden 2002 kesällä kiertueen alussa auto-onnettomuuteen Indianapoliksessa, minkä vuoksi yhtye joutui peruuttamaan konserttejaan Yhdysvalloissa. Joulukuussa Liam Gallagher ja Alan White sekä kolme yhtyeen kiertuehenkilöstön jäsentä ajautuivat yökerhossa sattuneeseen tappeluun Münchenissä, ja heidät pidätettiin. Liam oli käyttänyt illan aikana kokaiinia ja menetti tappelussa kaksi etuhammastaan, ja Alan White kärsi välikohtauksessa lievän päävamman saatuaan osuman tuhkakupista. Kiertue päättyi lopulta vuoden 2003 maaliskuussa, ja Liam Gallagher kertoi yhtyeen aloittavan tulevan studioalbuminsa äänittämisen myöhemmin joulukuussa.
Historia > Don’t Believe The Truth (2004–2007)

Vuoden 2004 alussa yhtyeessä vuodesta 1995 lähtien soittanut rumpali Alan White erosi yhtyeestä. Oasiksen uudeksi rumpaliksi pestattiin Gallagherin veljesten suuresti ihaileman The Beatles -yhtyeen rumpali Ringo Starrin poika Zak Starkey, joka oli ansioitunut muun muassa The Who -yhtyeen rumpalina. Pian Starkeyn yhtyeeseen liittymisen jälkeen Oasis konsertoi pääesiintyjänä Glastonbury Festivalilla toisen kerran urallaan.
Vuoden 2004 lokakuusta joulukuuhun Oasis vietti aikansa Los Angelesissa tuottaja Dave Sardyn kanssa äänittäen uransa kuudennen studioalbumin Don’t Believe The Truth, joka julkaistiin vuoden 2005 toukokuussa. Kriitikoiden keskuudessa se sai positiivisen vastaanoton, ja monet pitivät albumia myös Standing on the Shoulder of Giantsia ja Heathen Chemistrya parempana tuotoksena, ja sitä pidettiin yhtyeen vahvimpana studioalbumina kymmeneen vuoteen. Don’t Believe The Truth nousi listaykköseksi Britanniassa, ja Yhdysvalloissa se nousi albumilistan 12. sijalle. Albumilta julkaistiin kolme singleä: listaykköseksi Britanniassa nousseet ”Lyla” ja ”The Importance of Being Idle” sekä listan toiseksi yltänyt ”Let There Be Love”.
Toukokuussa 2005 Oasis aloitti albumin tiimoilta suuren Don't Believe the Truth Tour -maailmankiertueen, joka päättyi vuoden 2006 maaliskuussa. Kiertue oli Oasiksen mittavin sitten Definitely Maybea seuranneen konserttirupeaman, sillä yhtye esiintyi kiertueen aikana 26 eri maassa 113 konsertissa yhteensä yli 3,2 miljoonalle hengelle. Kiertueen aikana yhtyettä seurannut kameraryhmä taltioi dokumenttielokuvan Lord Don’t Slow Me Down, ja lisäksi yhtyeen konsertti Manchesterissa taltioitiin uudeksi DVD-julkaisuksi.
Vuonna 2006 yhtyeen levytyssopimus Sony Musicin kanssa päättyi, eikä yhtye aikonut enää jatkaa sitä. Sony päätti julkaista uuden kokoelma-albumin vastoin Noel Gallagherin suunnitelmia, mutta hän kuitenkin valitsi suurimman osan marraskuussa 2006 julkaistun Stop the Clocks -kokoelman kappaleista. Albumin nimi viittaa Noelin 1990-luvun lopulla kirjoittamaan samannimiseen kappaleeseen, jota hän ajoittain haastatteluissa oli siteerannut yhdeksi parhaimmista sävellyksistään. Kappaletta ei ole kuultu vielä millään albumilla, koska Noelin mukaan mieleistä versiota ei ole saatu aikaiseksi. Vuoden 2008 toukokuussa kappaleen demoversio sekä demokappaleet ”I Wanna live in A Dream (In My Record Machine)” ja ”They Got Nothing On Me, They Got Nothing On You” vuosivat internetiin. Samalla myös demot kappaleista ”Eyeball Tickler”, ”Turn Up the Sun”, ”Love Like A Bomb”, ”The Meaning Of Soul”, ”A Bell Will Ring” ja Liamin laulama versio kappaleesta ”Lord Don't Slow Me Down” vuosivat internetin kautta levitykseen. Yhtye julkaisi verkkosivustollaan tiedon, jossa se ilmoitti kappaleiden olevan vanhoja demoja, jotka oli nauhoitettu jo Don’t Believe The Truth -albumia levytettäessä.
Vuonna 2007 Brit Awards -palkintogaalassa 14. helmikuuta yhtyeelle annettiin "Outstanding Contribution to Music" -palkinto elämäntyöstä. Yhtye esiintyi tilaisuuden päätteeksi.
Historia > Dig Out Your Soul (2008–2009)

Heinäkuussa 2007 yhtye aloitti seitsemännen studioalbuminsa äänitykset Abbey Road -studioilla Lontoossa. Äänityksiä jatkettiin syyskuuhun asti, jolloin yhtye jäi kahden kuukauden tauolle Noel Gallagherin pojan syntymisen johdosta. Marraskuussa yhtye palasi studioon. Albumi saatii viimeistellyksi maaliskuussa 2008. Kaksi kuukautta myöhemmin rumpali Zak Starkey erosi yhtyeestä; huhujen mukaan hän oli riitautunut äänityssessioiden aikana yhtyeen johtohahmon Noel Gallagherin kanssa. Starkeyn tilalle palkattiin Chris Sharrock, joka oli työskennellyt aikaisemmin muun muassa Robbie Williamsin rumpalina.
Kesäkuussa 2008 yhtye solmi Sony BMG:n kanssa uuden kolme studioalbumia sisältäneen sopimuksen, samalla paljastettiin tulevan albumin nimeksi Dig Out Your Soul. Elokuussa 2008 yhtye aloitti maailmankiertueensa Seattlesta Yhdysvalloista, mutta syyskuun alussa kiertue jouduttiin keskeyttämään, kun kesken Toronton konserttia 47-vuotias mies hyökkäsi lavalle ja tönäisi kitaristi Noel Gallagheria joka lensi suoraan monitoreidensa päälle ja mursi kolme kylkiluutansa, tästä syystä New Yorkin konsertti jouduttiin perumaan kokonaan ja neljä muuta siirtämään toiseen ajankohtaan. Syyskuun lopulla tulevalta albumilta julkaistiin ensimmäinen single The Shock of the Lightning joka nousi suoraan brittilistan sijalle kolme. Viimein 6. lokakuuta 2008 julkaistiin uusi albumi Dig Out Your Soul, seuraavana päivänä yhtye nousi lavalle Liverpoolissa ja jatkoi maailmankiertuettaan.
Historia > Hajoaminen ja välivuodet (2009–2024)

Vuoden 2009 helmikuussa Oasis palkittiin vuoden 2008 parhaan brittiläisen yhtyeen palkinnolla NME Awards -palkintogaalassa. Noel Gallagher palkittiin myös parhaan musiikkiaiheisen blogin palkinnolla kirjoittamastaan ”Tales from the Middle of Nowhere” -blogista, jota hän oli kirjoittanut toipuessaan kylkiluidensa murtumisesta.
Noelin toipumisen jälkeen Gallagherin veljesten välille syntyi jälleen uusia jännitteitä. Vuoden 2009 elokuussa Oasiksen oli määrä esiintyä Pariisin Rock en Seine -festivaaleilla, mutta yhtyeen konsertti peruttiin veljesten riitautumisen vuoksi vain minuutteja ennen sen määrättyä alkua. Liamin uutisoitiin hajottaneen takahuoneessa Noelin kitaran, mikä oli johtanut konsertin peruuntumiseen. Oasis perui myös toisen festivaaliesiintymisensä Ranskassa, ja yhtyeen managerit ilmoittivat Oasiksen hajonneen. Kaksi tuntia Rock en Seine -konsertin peruuntumisen jälkeen Noel Gallagher julkaisi yhtyeen verkkosivustolla lausunnon, jossa hän kertoi ”eroavansa Oasiksesta, koska ei voinut työskennellä Liamin kanssa enää päivääkään”. Vuoden 2009 lokakuussa Liam Gallagher vahvisti yhtyeen lopettaneen toimintansa lopullisesti.
Oasiksen hajoamisen jälkeen Liam Gallagher, Gem Archer, Andy Bell ja Chris Sharrock perustivat yhdessä Beady Eye -yhtyeen, joka kuitenkin lopetti toimintansa kahden studioalbumin julkaisemisen jälkeen vuonna 2014. Noel perusti vuonna 2011 yhtyeensä Noel Gallagher’s High Flying Birds ja Liam aloitti niin ikään sooloartistina vuonna 2017.
Vuoden 2010 helmikuussa (What’s the Story) Morning Glory? palkittiin merkittävimpänä brittiläisenä albumina viimeisen 30 vuoden ajalta BRIT Awards -palkintogaalassa. Liam Gallagher saapui tapahtumaan vastaanottamaan palkinnon, ja välitti puheessaan kiitoksensa Paul Arthursille, Paul McGuiganille ja Alan Whitelle, mutta ei huomioinut puheessaan veljeään Noelia. Puheensa päätteeksi Gallagher heitti mikrofoninsa ja vastaanottamansa palkinnon yleisön sekaan. Maaliskuussa hän puolusti tekoaan sanoen, että hän on ”lopen kyllästynyt siihen, että Oasis henkilöidään jatkuvasti häneen ja Noeliin”, ja hän halusi huomioida muun albumilla vaikuttaneen kokoonpanon ja yhtyeen fanit heittäessään palkinnon yleisölle.
Kesäkuussa Oasiksen uran 27 singleä julkaistiin kokoelma-albumina Time Flies... 1994–2009. Albumi myi platinaa Britanniassa, jossa se oli myös albumilistan ykkönen.
Vuonna 2014 Noel Gallagher tiedotti Oasiksen verkkosivustolla, että yhtyeen kolmesta ensimmäisestä studioalbumista julkaistaisiin uudelleenmasteroidut painokset. Vuoden 2016 lokakuussa ensi-iltansa sai dokumenttielokuva Oasis: Supersonic, joka käsittelee yhtyeen uraa varhaisista vaiheista vuoden 1996 Knebworth-konsertteihin ja jossa oli haastateltavana yhtyeen jäseniä, läheisiä ja taustavaikuttajia.
Historia > Paluu

Oasis julkaisi elokuussa 2024 uutisen paluustaan. Yhtyeen on tarkoitus tehdä kiertue Britteinsaarilla kesällä 2025.
Yhtyeen jäsenet

Liam Gallagher – laulu, tamburiini, akustinen kitara (1991–2009, 2024–)
Noel Gallagher – soolo- ja rytmikitara, akustinen kitara, laulu, basso, kosketinsoittimet (1991–2009, 2024–)
Gem Archer – soolo- ja rytmikitara, akustinen kitara, huuliharppu (1999–2009)
Andy Bell – basso, akustinen kitara (1999–2009)
Alan White – rummut, lyömäsoittimet (1995–2004)
Paul ”Guigsy” McGuigan – basso (1991–1999)
Paul ”Bonehead” Arthurs – rytmikitara, akustinen kitara, piano (1991–1999)
Tony McCarroll – rummut (1991–1995)
Zak Starkey – rummut, lyömäsoittimet (2004–2008)
Chris Sharrock – rummut, lyömäsoittimet (2008–2009)
Kiertuemuusikot
Mike Rowe - kosketinsoittimet (1996–1998, 2001)
Zeb Jameson - kosketinsoittimet (1999–2001)
Jay Darlington – kosketinsoittimet (2002–2009)
Matt Deighton – soolo- ja rytmikitara, laulu (2000)
Diskografia > Studioalbumit

Definitely Maybe (1994)
(What’s the Story) Morning Glory? (1995)
Be Here Now (1997)
Standing on the Shoulder of Giants (2000)
Heathen Chemistry (2002)
Don’t Believe the Truth (2005)
Dig Out Your Soul (2008)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oasis Wikimedia Commonsissa
OASIS (viralliset sivut)
OASIS COLLECTORS (Oasis-keräilijöiden sivut)
Oasis Live (italiaksi)
| n k Oasis |
| --- | --- |
 Liam Gallagher  Noel Gallagher  Paul ”Guigsy” McGuigan  Paul ”Bonehead” Arthurs  Tony McCarroll  Alan White  Gem Archer  Andy Bell  Zak Starkey  Chris Sharrock 
Studioalbumit:  Definitely Maybe  (What’s the Story) Morning Glory?  Be Here Now  Standing on the Shoulder of Giants  Heathen Chemistry  Don’t Believe the Truth  Dig Out Your Soul 
Livealbumit:  Familiar to Millions  Live from The Roundhouse 
Kokoelmat:  The Masterplan  Stop the Clocks 
Singlet: ”Supersonic” ”Shakermaker” ”Live Forever” ”Cigarettes & Alcohol” ”Whatever” ”Some Might Say” ”Roll with It” ”Morning Glory” ”Wonderwall” ”Don’t Look Back in Anger” ”Champagne Supernova” ”D’You Know What I Mean?” ”Stand by Me” ”All Around the World” ”Don’t Go Away” ”Go Let It Out” ”Who Feels Love?” ”Sunday Morning Call” ”The Hindu Times” ”Stop Crying Your Heart Out” ”Little by Little / She Is Love” ”Songbird” ”Lyla” ”The Importance of Being Idle” ”Let There Be Love” ”Stop the Clocks” ”Lord Don’t Slow Me Down” ”The Shock of the Lightning” ”I’m Outta Time” ”Falling Down”
Videoalbumit:  Live by the Sea  ...There and Then  Familiar to Millions DVD  Definitely Maybe – The DVD  Lord Don’t Slow Me Down 
Liittyvät artikkelit:  Diskografia  Kappaleet 
Kitaristi Noel Gallagher kirjoitti suurimman osan yhtyeen tuotannosta.
Laulaja Liam Gallagher esiintymässä vuonna 2005.
Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto

| Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  1959
Lopetti:  1973
Ideologia:  sosiaalidemokratia Vasemmistopopulismi Työväenliike
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Äänenkannattaja:  Päivän Sanomat (1957–1973)
Naisjärjestö:  Sos.-Dem. Naisliitto
Nuorisojärjestö:  Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto
Varhaisnuorisojärjestö:  Varhaisnuorisoliitto Haukat
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL, Sos.-Dem. Liitto; ruots. Arbetarnas och småbrukarnas socialdemokratiska förbund, ASSF) oli Suomen Sosialidemokraattisesta Puolueesta (SDP) erkaantuneen oppositioryhmän perustama suomalainen vasemmistolainen puolue, joka toimi vuosina 1959–1973. Vasemmistolaista sosiaalidemokratiaa edustanut TPSL sijoittui poliittisesti SDP:n ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) välimaastoon. Puolueen vaalikannatus jäi melko pieneksi suurten vasemmistopuolueiden varjossa. TPSL osallistui Karjalaisen I, Paasion I ja Koiviston I hallituksiin.
TPSL:n vahvinta kannatusaluetta oli ammattiyhdistysliike, jossa puolueen edustajia oli 1950- ja 1960-luvuilla näkyvästi johtopaikoilla. TPSL:n Vihtori Rantanen johti SAK:ta. TPSL:n kannattajat johtivat myös Työväen urheiluliittoa. TPSL:n nuorisojärjestö oli Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto (SSNL) ja naisjärjestö Sos.-Dem. Naisliitto. Molemmat olivat aiemmin SDP:tä tukeneita järjestöjä. TPSL:n lehti oli Päivän Sanomat (1957–1973).
Historia

| --- | --- |
Puheenjohtajat
Emil Skog: 1959–1963
Aarre Simonen: 1964–1970
Uuno Nokelainen: 1970–1973
Puoluesihteerit
Olli J. Uoti: 1959–1962
Vilho Turunen: 1962
Heikki Törmä: 1963–1964
Torsti Toivonen: 1964–1969
Olavi Saarinen: 1970–1972
Eero Santala (vt): 1972–1973
Historia > Synty

TPSL syntyi 1950-luvun lopulla Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kekkosmyönteisestä siivestä, joka hermostui, kun Neuvostoliiton jyrkästi vastustama ja sotasyyllisenäkin tuomittu Väinö Tanner valittiin SDP:n puheenjohtajaksi 1957. Taustalla olivat myös SDP:n kahden vahvan miehen Väinö Leskisen ja Aarre Simosen välille syntyneet erimielisyydet, kun Simonen arvosteli Leskistä siirtymisestä poliittisesti liian oikealle. SDP:tä edelliset kymmenen vuotta johtaneen Emil Skogin johtama oppositio, johon myös Simonen liittyi, tunnettiin aluksi nimellä Ryhmä 94, arkisemmin skogilaisina. Puolueen hajaannusta pahensi se, että syksyllä 1957 Sukselaisen I hallitukseen valittiin oppositiota edustaneita ministereitä (ns. ottopojat) kuulematta SDP:n eduskuntaryhmää. SDP:n johto erotutti ”ottopoikaministerit” puolueen eduskuntaryhmästä eikä kelpuuttanut heitä puolueen ehdokkaiksi eduskuntavaaleissa. Vuoden 1958 eduskuntavaaleissa puolueopposition erillisiltä ehdokaslistoilta valittiin kolme kansanedustajaa, mutta pian vaalien jälkeen 11 SDP:n listoilta valittua edustajaa loikkasi opposition ryhmään. Ryhmää vaihtaneet olivat kieltäytyneet allekirjoittamasta SDP:n puoluetoimikunnan vaatimaa erillistä sitoumusta puoluetoimikunnan päätösten ja ryhmäkurin noudattamisesta, koska sellainen ei heidän mielestään perustunut puolueen sääntöihin. Virallisesti TPSL perustettiin Helsingissä 6.–7. toukokuuta 1959 pidetyssä kokouksessa. Sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Skog, joka jatkoi tehtävässä vuoteen 1964. Vuoden 1962 valitsijamiesvaaleissa Skog oli TPSL:n presidenttiehdokas. Vaaliliitto sai vain 3,0 prosenttia äänistä ja kaksi valitsijamiestä.