Goldschmidtin luokittelu
Kalkofiiliset alkuaineet

Kalkofiilisiä alkuaineita ovat antimoni, arseeni, kadmium, elohopea, gallium, germanium, hopea, indium, kadmium, kupari, lyijy, rikki, seleeni, sinkki, tallium, telluuri, tina ja vismutti.
Kalkofiiliset alkuaineet ovat pysyneet Maan pinnalla tai sen läheisyydessä, koska ne yhtyvät helposti rikin tai muiden kalkogeenien, eivät kuitenkaan hapen kanssa yhdisteiksi, jotka eivät ole vajonneet Maan ytimeen.
Kalkofiilisiä ovat ne metallit ja raskaamat epämetallit, jotka eivät helposti yhdy happeen mutta kylläkin rikkiin muodostaen käytännöllisesti katsoen liukenemattomia sulfideja. Termi kalkofiilinen onkin muodostettu kreikan sanasta khalkós (χαλκός), joka tässä yhteydessä merkitsee malmia, joskin klassisessa kreikassa sama sana tarkoitti myös pronssia tai kuparia.
Koska näiden sulfidien tiheys on selvästi suurempi kuin silikaattimineraalien, kalkofiiliset alkuaineet erottuivat litofiilisistä, kun Maan kuori ensimmäisen kerran kiteytyi, päätyen silikaattien alapuolelle. Siksi niiden pitoisuudet Maan kuoressa ovat pienemmät kuin muualla aurinkokunnassa keskimäärin, mutta koska nämä mineraalit eivät ole metalleja, niitä on Maan pintakerroksissakin selvästi enemmän kuin siderofiilisiä alkuaineita.
Poikkeuksen muodostavat kuitenkin epämetallisimmat kalkofiiliset alkuaineet, jotka muodostavat helposti haihtuvia hydridejä. Koska Maan alkuaikoina vallitseva kemiallinen reaktio oli vedyn hapettuminen tai pelkistyminen, nämä alkuaineet poistuivat suurelta osin maapallolta avaruuteen, ja nyt niitä maapallolla kokonaisuudessaankin on paljon pienempi osa Maan kokonaismassasta kuin maailmankaikkeuden aineesta. Tämä koskee varsinkin seleeniä ja telluuria, jotka kuuluvatkin Maan kuoren harvinaisimpiin alkuaineisiin. Telluuria onkin Maan kuoressa vain suunnilleen saman verran kuin platinaa.
Kalkofiilisistä alkuaineista metallisimpia, kupari-, sinkki- ja booriryhmään kuuluvia, saattaa esiintyä myös Maan ytimessä rautaan sekoittuneina. Todennäköisesti niitä on maapallolla suunnlleen yhtä suuri osa kokonaismassasta kuin koko aurinkokunnassa, sillä ne eivät muodosta haihtuvia hydridejä. Sinkki ja gallium ovatkin jossakin määrin litofiilisiä luonteeltaan, sillä niitä esiintyy usein myös silikaattimineraaleissa, ja ne muodostavat melko voimakkaita sidoksia hapen kanssa. Galliumia saadaankin enimmäkseen bauksiitista, alumiinihydroksidimalmista, jossa galliumionit ovat korvanneet osan kemiallisesti samankaltaisista alumiini-ioneista.
Vaikka kaikki kalkofiiliset alkuaineet ovat Maan kuoressa jokseenkin harvinaisia, ne muodostavat suuren osan kaupallisesti tärkeistä metalleista. Tämä johtuu pitkälti siitä, että litofiiliset metallit voidaan eristää vain runsaasti energiaa vaativan elektrolyysin avulla, kun taas kalkofiiliset metallit voidaan helposti eristää hiilellä pelkistämällä. Sitä paitsi niitä paikoitellen esiintyy geokemiallisten prosessien tuloksena suuresti rikastuneina, äärimmäisissä tapauksissa jopa 100 000-kertaisina pitoisuuksina verrattuna niiden keskimääräiseen pitoisuuteen. Suurimmat rikastumat ovat korkeilla ylängöillä kuten Tiibetissä ja Bolivian altiplanossa, joissa suuret määrät kalkofiilisiä alkuaineita on noussut maan pintakerroksiin mannerlaattojen törmäyksissä.