Suomen Kommunistinen Puolue
Organisaatio > Johtavat toimielimet

SKP:n korkein päättävä elin oli puoluekokous eli edustajakokous, joiden välisinä aikoina valtaa käytti keskuskomitea. Vuosina 1944–1951 keskuskomitean tilalla toimivat puoluetoimikunta ja -neuvosto. Keskuskomitean johtoelimiä maanalaisella kaudella olivat Politbyroo, Suomen byroo sekä Ulkomaan byroo ja vuodesta 1951 alkaen poliittinen toimikunta. Puoluetoimikuntaa johti poliittinen jaosto. Sihteeristö oli keskeinen valmisteleva elin.
Perustavassa kokouksessa muodostettiin keskuskomitea johtamaan puolueen toimintaa. Syyskuusta 1918 alkaen keskuskomitea jaettiin toimialoittain jaostoihin, joista ensimmäiseksi perustettiin sotilasjärjestö sekä agitaatio- ja tiedotusjaostot. Keskuskomitean merkitystä korosti se, ettei puolueella aluksi ollut sääntöjä, joissa olisi määritelty keskuskomitean suhde suomalaisten kommunistien järjestöihin. Vuonna 1920 hyväksyttyjen ohjesääntöjen mukaan keskuskomitea kutsui koolle puoluekokouksen, johon järjestöillä oli oikeus lähettää edustajia. Keskuskomitean määräykset olivat kaikkia jäseniä sitovia. Vuodesta 1920 alkaen keskuskomiteaan valittiin myös Suomessa maanalaisessa työssä toimineita. Vuoden 1921 edustajakokouksessa keskuskomitean kotipaikaksi valittiin Pietari. Tammikuussa 1925 SKP:n poliittinen johto siirrettiin Leningradista Moskovaan. Moskovassa oleskelleet keskuskomitean jäsenet muodostivat politbyroon ja leningradilaiset hallinnollisen byroon, jonka tehtävänä oli Suomen yhteyksien hoitaminen. Vuonna 1930 politbyroo siirrettiin Suomeen, Suomen byroo lakkautettiin ja neuvostoliittolaisista muodostettiin Ulkomaan byroo, joka nimenmuutoksesta huolimatta säilytti johtavan roolin. Venäjällä oleskelleen johdon merkitystä kasvattivat muun muassa maanalaista kommunistijohtoa jatkuvasti harventaneet pidätykset. Vuoteen 1930 asti julkisilla elimillä oli kuitenkin SKP:n kokouksia suurempi merkitys Suomessa toimineen liikkeen ajankohtaisten kantojen muotoilussa. Ulkomaan byroon toiminta lamaantui Stalinin terrorin myötä syyskuussa 1937 ja yhteydet Suomeen katkesivat. Politbyroon toiminta päättyi marraskuun 1938 pidätyksiin.
Julkisuuteen tulon yhteydessä puoluejohdon otti käsiinsä puoluetoimikunta. Poliittista työtä johti ennen kaikkea puoluetoimikunnan poliittinen jaosto (politjaosto). Vuosina 1945–1951 toiminut puolueneuvosto kokoontui kahdesti vuodessa ja oli siten syrjässä käytännön poliittisesta johtotyöstä. Vuonna 1946 muodostettiin sihteeristö, jonka tehtävänä oli valmistella poliittiset kysymykset päättäviä elimiä varten. Päätösvaltaa keskitettiin entisestään johdon ydinryhmällä. Sihteeristön nimesi keskuskomitea ja sen työtä johti pääsihteeri. Maaliskuussa 1950 perustettiin puoluetoimikunnan organisaatiojaosto (org.-jaosto) ja tarkistuskomitea. Org.-jaoston käsiin keskitettiin toimeenpanovalta, arkaluonteiset tehtävät ja henkilöstöpolitiikka. Tarkastuskomitea (kontrollikomitea) oli ennen kaikkea puoluejohdon jäseniin suuntautuneen kontrollin väline, jonka avulla voitiin ohittaa normaalit puoluekanavat. Tarkastuskomitean sääntömääräisiä tehtäviä olivat puoluedemokratian toteutumisen valvonta, aatteellisen puhtauden vaaliminen, jäsenten kasvattaminen puoluevalppauteen sekä puoluekuria rikkoneiden saattaminen vastuuseen.
Vuonna 1951 puoluetoimikunta ja -neuvosto korvattiin keskuskomitealla ja politjaosto poliittisella toimikunnalla. Keskuskomitea valitsi poliittisen toimikunnan, puheenjohtajat ja pääsihteerin keskuudestaan.