stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fray
Juoni

Sarjan alkaessa pahat demonit, vampyyrit mukaan lukien, on karkotettu maan päältä. Viimeisimmän tappajan kutsumisesta on kulunut vuosisatoja, ja tappajaa opastaneesta valvojien neuvostosta on tullut pieni ja tehoton ryhmittymä.
Karkotuksestaan huolimatta vampyyrit onnistuvat palaamaan takaisin maapallolle, ja uusi tappaja joudutaan jälleen kutsumaan. Uudeksi tappajaksi valitaan varkaan ammattia elääkseen harjoittava Melaka ”Mel” Fray. Valvojien neuvoston kyvyttömyyden takia neutraaleina pysyttelevien demonien ryhmä lähettää Melin oppaaksi demoni Urkonnin. Urkonnin tarkoitus on paitsi opastaa Melia tiellä tappajaksi myös valmistella häntä tulevaa sotaa varten.
Läpäistyään rankan koulutuksen Mel on valmis tappelemaan vampyyreitä vastaan. Eräs hänen kohtaamistaan vampyyreistä on hänelle entuudestaan tuttu; vuosia sitten vampyyri nimeltä Icarus hyökkäsi Melin ja hänen kaksoisveljensä Harthin kimppuun. Kamppailussa Mel haavoittui vakavasti, kun taas hänen veljensä Harth sai surmansa vampyyrin kynsissä. Pian kuitenkin selviää Harthin olevan yhä elossa. Tosin hänestä on tullut vampyyri, ja Melillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin kohdata veljensä taistelussa. Aluksi Mel on vastahakoinen taistelemaan veljeään vastaan, mutta hänen mielensä muuttuu kun hän löytää ystävänsä Loon kuolleena. Raivostuneena Mel käy vampyyreita vastaan mukanaan joukko poliiseja, jotka hänen vanhempi sisarensa Erin on onnistunut saamaan mukaan taisteluun.
Suuren taistelun alkaessa jättiläismäinen demoni lentää paikalle. Urkonn kertoo Melille otuksen olevan portti demonimaailmaan ja että sen kautta saapuu pian lisää demoneja. Tappaja antaa otuksen syödä itsensä, kapuaa sen aivoihin ja surmaa otuksen. Ryömiessään ulos kuolleesta demonista Mel kohtaa veljensä Harthin. Tämän suunnitelmat ovat pilalla, joten Harth suutelee sisartaan hyvästiksi ja pakenee paikalta. Taistelun jälkeen Mel tapaa Urkonnin. Hän kertoo tälle tietävänsä, ettei vampyyri voinut surmata Loota. Hän tietää myös, että todellisuudessa tytön surmasi Urkonn. Sen jälkeen Mel surmaa Urkonnin.
Keskeiset hahmot

Melaka ”Mel” Fray on uusin vampyyrintappaja, valittu, jonka tehtävänä on taistella pimeyden voimia vastaan. Hänellä ei kuitenkaan ole kaikkia tappajien voimia, sillä häneltä puuttuvat menneisyydestä ja tulevaisuudesta kertovat unet. Mel pohtii usein mitä tulevaisuus tappajana häneltä vaatii.
Urkonn on demoni, joka on valittu opastamaan uutta tappajaa. Hänen tehtävänsä on kouluttaa ja valmistella Melia tulevaa sotaa varten. Aluksi Melin ja Urkonnin suhde on tiukan ammattimainen, mutta lopulta he alkavat ystävystyä keskenään. Mel joutuu kuitenkin surmaamaan Urkonnin demonin tapettua Melin ystävän Loon.
Harth Fray on Melin kaksoisveli. Vuosia sitten Harth pelasti itsensä kuolemalta muuttamalla itsensä vampyyriksi. Nyt Melin on kohdattava veljensä taistelussa. Vampyyrivoimiensa lisäksi Harthilla, tappajan kaksoisveljellä, on tappajille kuuluva kyky nähdä unia sekä menneisyydestä että tulevaisuudesta.
Yhtäläisyydet Buffyyn

Sekä Buffy että Fray sijoittuvat samaan Joss Whedonin luomaan maailmaan, ja tämän takia ne jakavat joitakin yhtäläisyyksiä. Esimerkiksi Frayssa esiintyvä viikate on tärkeässä roolissa myös useassa Buffyn seitsemännen tuotantokauden jaksossa. Melaka Fray itse muistuttaa Buffy Summersin vaihtoehtoista minää sarjan kolmannen kauden jaksosta Toivomus. Myös Buffy on viitannut Frayhin: sarjan kahdeksatta tuotantokautta kuvaavassa sarjakuvassa eräs sarjan henkilö nähdään lukemassa Fray-sarjakuvaa.
Buffy, vampyyrintappaja
| --- | --- |
Sarja:  Elokuva · Sarja · Sarjakuvat (Eight · Nine · Ten)
Jaksot:  ”Ruumis” · ”Paluu” · ”Vielä kerran tunteella”
Hahmot:  Buffy Summers · Faith Lehane
Spin-offit:  Angel · Fray
Fred Schwarz

Schwarz vuonna 1964
Frederick Charles Schwarz (15. tammikuuta 1913 – 24. tammikuuta 2009) oli australialainen lääkäri ja antikommunistinen aktivisti. Hän perusti Christian Anti-Communism Crusade (CACC) -järjestön ja johti sitä aina 1990-luvulle.
Schwarz oli syntyisin Brisbanesta Australiasta. Hänen isänsä oli Wienin juutalainen, joka muutti Australiaan 1905 ja kääntyi kristinuskoon ja ryhtyi helluntalaissaarnaajaksi. Fred Schwarz opiskeli Queenslandin yliopistossa kaksi tutkintoa. Hän erikoistui psykologiaan ja piti omaa vastaanottoa Sydneyn lähiössä.
Schwarzin ryhtymiseen kommunismin vastustajaksi vaikutti väittely vuonna 1940 australialaisen kommunistin kanssa, jonka jälkeen hän alkoi opiskella marxismi-leninismiä oppiakseen kaiken vastustajistaan. Schwarz teki useita kommunismia vastustavia puhekiertueita Yhdysvalloissa 1950-luvulla ja siirtyi Kaliforniaan 1960. Hän perusti CACC:in 1960-luvulla ja johti sitä aina 1990-luvun loppupuolelle.
Schwarz kirjoitti kommunismia vastustavaa uutiskirjettä 40 vuotta ja kirjoitti kolme kirjaa, joista 1960 julkaistu You Can Trust the Communists (to be Communists) muodostui bestselleriksi ja myi yli miljoona kappaletta.
Schwarzin antikommunismi perustui kristilliseen arvopohjaan ja vastusti kommunismin jumalattomuutta ja materialismia. Schwarzille kommunismi oli jakamaton monoliitti, jossa ei ollut sisäisiä riitoja ja joka oli vääjäämättä pyrkimässä kohti maailmaherruutta. Schwarz piti kehitysapua ja aseapua kolmannen maailman maille haitallisena ja kannatti niiden lakkauttamista, koska tällöin Neuvostoliitto joutuisi tukemaan näitä maita, mikä kuluttaisi sen resursseja. Sen sijaan hän kannatti uskonnollisten lähetyssaarnaajien värväämistä levittämään antikommunismin sanomaa. Schwarz piti myös 1980-luvun euro-ohjuksia vastustavaa rauhanliikettä ja vihreää liikettä kommunistien salajuonena heikentää kapitalistista leiriä.
Viimeisessä kirjassaan Beating the Unbeatable Foe: One Man’s Victory over Communism, Leviathan, and the Last Enemy Schwarz julisti itsensä kommunismin kukistajaksi ystävänsä Ronald Reaganin kanssa.
Schwarz kirjoitti kuolemaansa asti National Review -lehteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fred Schwarz Wikimedia Commonsissa
The Schwarz Report (englanniksi)
George Alexander Parks

George Alexander Parks
George Alexander Parks (29. toukokuuta 1883 – 11. toukokuuta 1984) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alaskan territorion kuvernöörinä vuosina 1925–1933.
Fred Schepisi

Fred Schepisi vuonna 2012.
Frederick Alan ”Fred” Schepisi AO ['skɛpsi] (s. 26. joulukuuta 1939 Melbourne) on australialainen elokuvaohjaaja. Hänen ohjaustöitään ovat Jäätynyt mies (1984), Rakkauteni, kohtaloni (1985), Roxanne (1987), Huuto pimeydestä (1988), Sankari vai vakooja (1990), Moni kakku päältä kaunis (1994), Rakkauden yhtälö (1995) ja Viimeinen kierros (2001). Hän on ollut Kultainen palmu-, Emmy- ja Golden Globe -ehdokkaana.
Aiheesta muualla

Fred Schepisi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Frunzenskajan metroasema (Pietarin metro)

Frunzenskaja (ven. Фрунзенская) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 29. huhtikuuta 1961.
Gates of the Arcticin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Alaska, Yhdysvallat
Lähin kaupunki:  Fairbanks, Alaska
Pinta-ala:  34 287 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Gates of the Arctic National Park and Preserve 
Tyyppi:  national preserve (käännä suomeksi), Yhdysvaltain kansallispuisto, kansallispuisto 
Perustettu:  2. joulukuuta 1980
Kävijämäärä:  10 047 (2016)
Hallinto:  National Park Service
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gates of the Arcticin kansallispuisto (engl. Gates of the Arctic National Park and Preserve) on Yhdysvaltojen Alaskassa, napapiirillä sijaitseva kansallispuisto. Gates of the Arctic julistettiin Yhdysvaltain kansalliseksi suojelumonumentiksi vuonna 1978, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin 2. joulukuuta 1980 se kohotettiin kansallispuiston asemaan. Puiston 34 287 km² laajuista alaa hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan National Park Service. Denalin ja Kobuk Valleyn kansallispuistot sijaitsevat lähellä Gates of the Arcticia.
Suurin osa puistosta on autiota erämaata. Sinne ei johda maanteitä, eikä siellä ole vierailijoille rakennettuja tiloja kuten majataloja tai retkeilyalueita. National Park Service kuitenkin pyörittää pientä turistikeskusta läheisessä Coldfootin kylässä. Noin 1 500 ihmistä asuu puiston rajojen sisäpuolella pienissä yhteisöissä ja he saavat ravintonsa ja tarvikkeensa puiston luonnonvaroista.
Puisto sijaitsee tundralla. Sen eläimistöön kuuluu muun muassa hirviä, mustakarhuja, harmaakarhuja, susia ja ohutsarvilampaita. Puiston halki kulkee kuusi merkittävää jokea, joita ovat esimerkiksi Alatna- ja Kobuk-joki. Brooks Range -vuoristo sijaitsee puistossa.
Gates of the Arcticin kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gates of the Arcticin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
NPS visitor guide
Yhdysvaltain kansallispuistot
Acadia
American Samoa
Arches
Badlands
Big Bend
Biscayne
Black Canyon of the Gunnison
Bryce Canyon
Canyonlands
Capitol Reef
Carlsbad Caverns
Channel Islands
Congaree
Crater Lake
Cuyahoga Valley
Death Valley
Denali
Dry Tortugas
Everglades
Gates of the Arctic
Glacier
Glacier Bay
Grand Canyon
Grand Teton
Great Basin
Great Sand Dunes
Great Smoky Mountains
Guadalupe Mountains
Haleakalā
Hawaii Volcanoes
Hot Springs
Isle Royale
Joshua Tree
Katmai
Kenai Fjords
Kings Canyon
Kobuk Valley
Lake Clark
Lassen Volcanic
Mammoth Cave
Mesa Verde
Mount Rainier
North Cascades
Olympic
Petrified Forest
Pinnacles
Redwood
Rocky Mountain
Saguaro
Sequoia
Shenandoah
Theodore Roosevelt
Virgin Islands
Voyageurs
Wind Cave
Wrangell-St. Elias
Yellowstone
Yosemite
Zion
Filip Jalomielinen

Filip Jalomielinen, Hans Krellin maalaama muotokuva vuodelta 1534.
Filip I Jalomielinen (saks. Philipp der Grossmütige; 13. marraskuuta 1504 Marburg – 31. maaliskuuta 1567 Kassel) oli Hessenin maakreivi vuosina 1509–1567. Hän oli merkittävä uskonpuhdistuksen puolustaja sen alkuvuosina.
Elämä > Hallitsijakauden alku

Filipin isä oli Hessenin maakreivi Vilhelm II, jonka seuraajaksi hän tuli vain nelivuotiaana. Hänen äitinsä Anna von Mecklenburg-Schwerin toimi sijaishallitsijana kunnes keisari Maksimilian I julisti Filipin täysi-ikäiseksi maaliskuussa 1518, jolloin hän oli 13-vuotias. Yhdessä Trierin ja Pfalzin vaaliruhtinaiden kanssa Filip kukisti vuonna 1523 kapinallisen ritarin  Franz von Sickingenin. Hän auttoi myös Saksin vaaliruhtinasta sekä Saksin ja Braunschweig-Lüneburgin herttuoita vuoden 1525 talonpoikaiskapinan kukistamisessa Thüringenin alueella. Filip komensi henkilökohtaisesti hesseniläisiä joukkoja toukokuun 1525 Frankenhausenin taistelussa, jossa lahkolaissaarnaaja Thomas Müntzerin johtamat kapinalliset lyötiin lopullisesti. Filipin liittolaispolitiikka vahvisti Hessenin vaikutusvaltaa samalla kun hän uudisti valtakuntansa hallintoa valistuneen itsevaltiuden merkeissä.
Elämä > Avioliitot ja lapset

Filip Jalomielinen nai vuonna 1523 Saksin vaaliruhtinas Yrjö Parrakkaan tyttären Kristiinan, mutta solmi vuonna 1540 Lutherin ja Philipp Melanchthonin rohkaisemana toisen avioliiton siskonsa hovineidon Margarethe von der Saalen kanssa, jolloin hän syyllistyi kaksinnaimiseen. Tapauksen julkinen selvittely heikensi Filipin arvovaltaa Saksan protestanttien johtajana. Vuonna 1562 laatimassaan testamentissa Filip määräsi jakamaan valtakuntansa neljään osaan neljän ensimmäisestä avioliitosta syntyneen poikansa kesken. Vilhelm sai Hessen-Kasselin, Ludvig Hessen-Marburgin, Filip Hessen-Rheinfelsin ja Yrjö Hessen-Darmstadtin. Hänen tytärtään Kristiina Hesseniläistä kaavailtiin vuonna 1563 puolisoksi Ruotsin kuningas Eerik XIV:lle, mutta hanke raukesi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filip Jalomielinen Wikimedia Commonsissa
Georges Piot

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | Perämiehetön kaksikko |  |
Georges Piot (14. syyskuuta 1896 Pariisi – 5. huhtikuuta 1980 Créteil) oli ranskalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Joinville-le-Pontissa toiminut Société Nautique de la Marne.
Piot voitti Pariisin olympialaisissa 1924 hopeaa perämiehettömissä kaksikoissa parinaan Maurice Bouton. Hän kilpaili Amsterdamin kisoissa 1928 maansa perämiehellisten nelikkojen joukkueessa, joka putosi toisella kierroksella.
Gabriela Cé

| Gabriela Cé |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Brasilia
Tennispelaaja
Kätisyys:  vasen
Palkintorahat:  263 305 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  225. (3.11.2014)
Voitot/tappiot:  344–264
Nelinpeli
Paras sijoitus:  109  (18. huhtikuuta 2016)
Voitot/tappiot:  253–179
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Gabriela Cé (s. 3. maaliskuuta 1993 Porto Alegre) on brasilialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 225 marraskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä ja seitsemän nelinpelissä.
Cé edusti Brasilian Fed Cup -joukkuetta ensimmäisen kerran vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Gabriela Cé WTA:n sivuilla (englanniksi)
Gabriela Cé ITF:n sivuilla (englanniksi)
Gabriela Andersen-Schiess

Gabriela Andersen-Schiess (s. 20. toukokuuta 1945 Zürich) on sveitsiläinen uransa päättänyt kestävyysjuoksija. Andersen-Schiess tuli maailman tietoisuuteen vuonna 1984 Los Angelesin olympiakisojen maratonjuoksussa. Hän jätti käymättä viimeisellä väliaikapisteellä ja saapui maaliin horjuvana lämpöhalvauksesta kärsien. Toimitsijat antoivat Andersen-Schiessin jatkaa maaliin, vaikka hän välillä pysähdellen kiersi viimeistä stadionkierrosta. Viimeinen 500 metrin matka kesti häneltä seitsemän minuuttia. Andersen-Schiess sijoittui 37:nneksi ja tuli maaliin 24 minuuttia voittaja Joan Benoitin jälkeen. Andersen-Schiess palautui kisan jälkeen huolestuttavalta näyttäneestä tilastaan huolimatta nopeasti ja pääsi sairaalahoidosta pois pari tuntia myöhemmin.
Aiheesta muualla

Gabriela Andersen-Schiess Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Gabrielle George

Gabrielle George (oikealla) pelaamassa Millwallin joukkuetta vastaan maaliskuussa 2015.
Gabrielle "Gabby" George (s. 2. helmikuuta 1997) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa Evertonia ja on pelannut kaksi maaottelua Englannin naisten maajoukkueessa.
George on pelannut Superliigassa Evertonin joukkueessa vuodesta 2014 alkaen. Hän on pelannut liigassa kaikkiaan 62 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, kaudella 2018–2019.
George on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kaksi maaottelua, syyskuussa 2018 Kazakstania ja marraskuussa 2018 Itävaltaa vastaan.
Georgen serkku Jesse Lingard on maajoukkuejalkapalloilija.
Gabrielle Carteris

| Gabrielle Carteris |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gabrielle Anne Carteris
Syntynyt: 2. tammikuuta 1961 (ikä 63)  Scottsdale, Arizona
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Gabriell Carteris
Aktiivisena:  1987–
Merkittävät roolit:  Andrea Zuckerman (Beverly Hills 90210)
Aiheesta muualla
IMDb 
Gabrielle Anne Carteris (s. 2. tammikuuta 1961 Scottsdale, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi roolistaan Andrea Zuckermanina televisiosarjassa Beverly Hills 90210.
Hän on naimisissa Charles Isaacsin kanssa vuodesta 1992 lähtien.
Gabrielle Carle

Carle vuonna 2016.
Gabrielle Carle (s. 12. lokakuuta 1998 Quebec, Quebec, Kanada) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän edustaa NWSL-liigassa pelaavaa Washington Spiritiä ja Kanadan naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Carle voitti Kanadan kanssa kultaa Tokion kesäolympialaisista vuonna 2021 ja edusti Kanadaa naisten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2019.
François Migault

| François Migault |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. joulukuuta 1944  Le Mans 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1972, 1974-1975
Talli(t):  Connew, BRM, Hill, Frank Williams Racing Cars
Kilpailuja:  16 (13 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1972
Viimeinen kilpailu:  Ranskan Grand Prix 1975
François Migault (4. joulukuuta 1944 Le Mans – 29. tammikuuta 2012) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 16 Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1972 ja 1974–1975. Hän oli parhaimmillaan 14. vuoden 1974 Ranskan GP:ssä. Hän ei koskaan kilpaillut kunnollisella autolla ja hänen tuloksensa jäivät laihoiksi. Migault kilpaili myös Formula 2 -sarjassa vuonna 1975 Osellalla saavuttaen yhden pisteen. Migault on kilpaillut Le Mansin 24 tunnin ajossa vuosina 1971–2001.
Tulokset ja tilastot > F1-sarjassa

| Vuosi | Talli | Malli | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 | Darnvall Connew | Connew PC1 | Cosworth V8 | ARG | SAF | SPA | MON | BEL | FRA | GBR DNS | GRE | AUT Kesk. | ITA | CAN | USA |  |  |  | NC | 0 |
| 1974 | Team Motul BRM | BRM P160E | BRM V12 | ARG Kesk. | BRA 16 | RSA 15 | ESP Kesk. | BEL 16 | MON Kesk. | SWE |  | FRA 14 | GBR NC | GER DNQ | AUT |  |  |  | NC | 0 |
| 1974 | Team Motul BRM | BRM P201 | BRM V12 |  |  |  |  |  |  |  | NED Kesk. |  |  |  |  | ITA Kesk. | CAN | USA | NC | 0 |
| 1975 | Embassy Racing With Graham Hill | Hill GH1 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | ESP NC | MON | BEL Kesk. | SWE | NED |  |  |  |  |  |  |  | NC | 0 |
| 1975 | Frank Williams Racing Cars | Williams FW03 | Cosworth V8 |  |  |  |  |  |  |  |  | FRA DNS | GBR | GER | AUT | ITA | USA |  | NC | 0 |
Tulokset ja tilastot > Le Mansin 24 tunnin ajon tulokset

| Vuosi | Talli | Kanssa- kuljettajat | Auto | Luokka | Kierrokset | Sijoitus | Luokan sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 |  Charles Pozzi |  Daniel Rouveyran | Ferrari 365 GTB/4 | GT 5.0 | 22 | Kesk. | Kesk. |
| 1973 |  North American Racing Team |  Luigi Chinetti, Jr. | Ferrari 365 GTB/4 | GT 5.0 | 299 | 13. | 3. |
| 1974 |  Équipe Gitanes |  Jean-Pierre Jabouille | Matra-Simca MS670C | S 3.0 | 324 | 3. | 3. |
| 1975 |  Gitanes Automobiles Ligier |  Henri Pescarolo | Ligier JS2-Ford Cosworth | S 3.0 | 146 | Kesk. | Kesk. |
| 1976 |  Grand Touring Cars Inc. |  Jean-Louis Lafosse | Mirage GR8-Ford Cosworth | S 3.0 | 338 | 2. | 2. |
| 1977 |  North American Racing Team |  Lucien Guitteny | Ferrari 365 GT4/BB | IMSA | 268 | 16. | 6. |
| 1978 |  Écurie Grand Competition Cars  North American Racing Team |  Lucien Guitteny | Ferrari 365 GT4/BB | IMSA +2.5 | 262 | 16. | 3. |
| 1979 |  Alain de Cadenet |  Alain de Cadenet | De Cadenet-Lola T380-Ford Cosworth | S +2.0 | 10 | Kesk. | Kesk. |
| 1980 |  Alain de Cadenet |  Alain de Cadenet | De Cadenet-Lola LM-Ford Cosworth | S +2.0 | 313 | 7. | 3. |
| 1981 |  Otis Jean Rondeau |  Gordon Spice | Rondeau M379-Ford Cosworth | GTP 3.0 | 335 | 3. | 2. |
| 1982 |  Malardeau Automobiles Jean Rondeau |  Gordon Spice  Xavier Lapeyre | Rondeau M382-Ford Cosworth | C | 150 | Kesk. | Kesk. |
| 1983 |  Peer Racing |  David Kennedy  Martin Birrane | Ford C100 | C | 16 | Kesk. | Kesk. |
| 1984 |  John Bartlett Racing |  Steve Kempton  François Sérvanin | Lola T610-Ford Cosworth | C2 | 52 | Kesk. | Kesk. |
| 1986 |  WM Secateva |  Jean-Daniel Raulet  Michel Pignard | WM P86-Peugeot | C1 | 132 | Kesk. | Kesk. |
| 1987 |  WM Secateva |  Jean-Daniel Raulet  Pascal Pessiot | WM P86-Peugeot | C1 | 14 | Kesk. | Kesk. |
| 1988 |  Courage Compétition |  Paul Belmondo  Ukyo Katayama | Courage C22-Porsche | C1 | 66 | Kesk. | Kesk. |
| 1990 |  Automobiles Louis Descartes |  Gérard Tremblay  Jacques Heuclin | ALD C289-Ford Cosworth | C2 | 36 | Kesk. | Kesk. |
| 1991 |  Courage Compétition |  Lionel Robert  Jean-Daniel Raulet | Cougar C26S-Porsche | C2 | 331 | 11. | 11. |
| 1992 |  TDR Spice Racing |  Chris Hodgetts  Thierry Lecerf | Spice SE90C-Ford Cosworth | C1 | - | DNS | DNS |
| 1993 |  Porsche Kremer Racing |  Andy Evans  Tomás Saldaña | Porsche 962CK6 | C2 | 316 | 13. | 8. |
| 1994 |  Rent-A-Car Racing Team  Luigi Racing |  Denis Morin  Philippe Gache | Dodge Viper RT/10 | GT1 | 225 | NC | NC |
| 1995 |  Team Marcos |  David Leslie  Chris Marsh | Marcos Mantara LM600 | GT2 | 184 | NC | NC |
| 1998 |  Pilot Racing |  Michel Ferté  Pascal Fabre | Ferrari 333 SP | LMP1 | 203 | Kesk. | Kesk. |
| 2001 |  S & R Rowan Racing Ltd. |  Warren Carway  Martin O'Connell | Pilbeam MP84-Nissan | LMP675 | 3 | Kesk. | Kesk. |
| 2002 |  Kondo Racing |  Masahiko Kondo  Ian McKellar, Jr. | Dome S101-Judd | LMP900 | 182 | Kesk. | Kesk. |
Gateshead

| Gateshead |
| --- | --- |
 Tynejoen rantaa Gatesheadissä.
 Gatesheadin sijainti Englannissa ja Tyne ja Wearissa.
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Koillis-Englanti
Kreivikunta:  Tyne ja Wear
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Metropolihallintopiiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,2 km²
 – Metropolialue:  142 km²
Väkiluku (2017):  122 088
 – Väestötiheys:  4 043 as./km²
 – Metropolialue:  202 419
 – Väestötiheys metropolialue:  1 425 as./km²
 
 www.gateshead.gov.uk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gateshead on noin 122 000 asukkaan kaupunki ja 202 000 asukkaan metropolihallintopiiri (metropolitan borough) Tyne ja Wearin metropolikreivikunnassa Koillis-Englannissa. Se sijaitsee Tynejoen etelärannalla vastapäätä Newcastle upon Tynea. Hallintopiiriin kuuluu Gatesheadin kaupungin lisäksi Fellingin, Dunstonin ja Blaydonin kaupungit, esikaupunkialueita sekä maaseutua ja metsää.
Gateshead on perinteinen teollisuuspaikkakunta. Sen satamassa toimi vuodesta 1747 rauta-alan yritys Hawks and co., joka tuotti ankkureita, kettinkiä ja muuta järeää rautatavaraa.
Läpi 1960-luvun Gatesheadissä toteutettiin laaja uudisrakennus- ja modernisointiohjelma kaupunginarkkitehti Leslie Berryn johdolla. Tähän kuului muun muassa paljolti siltojen päälle rakennettuja tai pengerrettyjä kevyen liikenteen väyliä liikenneturvallisuuden parantamiseksi. Hankkeen myötä kaupungin maamerkiksi nousi betonibrutalistinen Trinity Centren pysäköintitalo, joka purettiin 2010. Se toimii yhtenä tapahtumapaikkana vuoden 1971 jännityselokuvassa Tappakaa Carter.
Nykyisin kaupungin näkyvimpiä maamerkkejä on sen eteläosan kukkulalle pystytetty Antony Gormleyn veistos Pohjoisen enkeli sekä musiikkikeskus The Sage Gateshead vuodelta 2004.
Gatesheadia ja Newcastlea yhdistää kymmenen siltaa. Millennium-sillaksi kutsuttu jalankulkusilta vuodelta 2001 voidaan avata ja sulkea hydraulisella mekanismilla.
Gateshead International Stadiumilla järjestetään vuosittain British Grand Prix -yleisurheilukilpailut. Kilpailu oli vuonna 2010 osa Timanttiliigaa.
Tunnettuja gatesheadilaisia

Andy Carroll, jalkapalloilija
Paul Gascoigne, jalkapalloilija
Norman Hunter, jalkapalloilija
Brian Johnson, laulaja
Chris Waddle, jalkapalloilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gateshead Wikimedia Commonsissa
The Sage
Brisbane International

| Brisbane International |
| --- | --- |

Tiedot
Kiertue:  ATP-turnaus / WTA-turnaus
Sijainti:  Brisbane  Australia
Kilpailupaikka:  Queensland Tennis Centre
Kilpailuluokka:  ATP World Tour 250 WTA Premier
Kenttätyyppi:  Kova / ulkokentät
Kaavio:  Miehet: 28S / 16Q / 16D Naiset: 30S / 32Q / 16D
Palkintorahaa:  Miehet: 527 880 $ Naiset: 1 000 000 $
Virallinen sivusto
Brisbane International on tammikuussa Brisbanessa, Australiassa järjestettävä tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2009, kun entinen miesten Adelaiden ja entinen naisten Gold Coastin turnaus yhdistettiin Brisbanen turnaukseksi. Turnaus pelataan Queensland Tennis Centressä. Miesten turnaus kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan ja naisten turnaus WTA Premier -sarjaan.