stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simone Niggli

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Simone Niggli MM-kisoissa 2012. |  Simone Niggli MM-kisoissa 2012. |  Simone Niggli MM-kisoissa 2012. |  |
Maa:   Sveitsi
Naisten suunnistus
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tampere 2001 | normaalimatka |  |
|  Kultaa | Rapperswil/Jona 2003 | sprintti |  |
|  Kultaa | Rapperswil/Jona 2003 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Rapperswil/Jona 2003 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Rapperswil/Jona 2003 | viesti |  |
|  Kultaa | Västerås 2004 | sprintti |  |
|  Kultaa | Aichi 2005 | sprintti |  |
|  Kultaa | Aichi 2005 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Aichi 2005 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Aichi 2005 | viesti |  |
|  Kultaa | Århus 2006 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Århus 2006 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Kiova 2007 | sprintti |  |
|  Kultaa | Kiova 2007 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Miskolc 2009 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Trondheim 2010 | sprintti |  |
|  Kultaa | Trondheim 2010 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Lausanne 2012 | sprintti |  |
|  Kultaa | Lausanne 2012 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Lausanne 2012 | viesti |  |
|  Kultaa | Sotkamo 2013 | sprintti |  |
|  Kultaa | Sotkamo 2013 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Sotkamo 2013 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Århus 2006 | sprintti |  |
|  Hopeaa | Trondheim 2010 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Tampere 2001 | sprintti |  |
|  Pronssia | Århus 2006 | viesti |  |
|  Pronssia | Kiova 2007 | pitkä matka |  |
|  Pronssia | Miskolc 2009 | sprintti |  |
|  Pronssia | Miskolc 2009 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Sotkamo 2013 | viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sümeg 2002 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Roskilde 2004 | sprintti |  |
|  Kultaa | Roskilde 2004 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Otepää 2006 | sprintti |  |
|  Kultaa | Otepää 2006 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Primorsko 2010 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Primorsko 2010 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Falun 2012 | sprintti |  |
|  Kultaa | Falun 2012 | keskimatka |  |
|  Kultaa | Falun 2012 | pitkä matka |  |
Simone Niggli (ent. Niggli-Luder, o.s. Luder, s. 9. tammikuuta 1978) on sveitsiläinen suunnistaja.
Simone Niggli on kaikkien aikojen menestyksekkäin suunnistaja. Hän on vuosina 2001–2013 voittanut ennätykselliset 23 maailmanmestaruutta, joista 20 henkilökohtaisilla matkoilla. Lisäksi hän on voittanut kymmenen Euroopan ja kolme Pohjoismaiden mestaruutta.
Opiskellessaan Turussa hän edusti Turun Suunnistajia ja voitti seuran riveissä Venlojen viestin 2002 ja Tiomilan 2003. Hän avioitui vuonna 2004 ja muutti Ruotsiin. Hän uusi molempien viestien voittonsa edustaen Ulricehamns OK -seuraa. Venlojen viestin hän voitti myös kahtena seuraavana vuonna sekä vuonna 2009. Vuonna 2015 Jukolan viestissä Niggli juoksi OLG Bernin avausosuuden tullen vaihtoon sijalla 132.
Saavutukset > MM-kisoissa

Tampere 2001
Kultaa normaalimatkalla
Pronssia sprintissä
Neljäs lyhyellä matkalla ja viestissä
Rapperswil 2003
Kultaa sprintissä, keskimatkalla, pitkällä matkalla ja viestissä
Västerås 2004
Kultaa sprintissä
Neljäs pitkällä matkalla ja viestissä
Kuudes keskimatkalla
Aichi 2005
Kultaa sprintissä, keskimatkalla, pitkällä matkalla ja viestissä
Århus 2006
Kultaa keskimatkalla ja pitkällä matkalla
Hopeaa sprintissä
Pronssia viestissä
Kiova 2007
Kultaa sprintissä ja keskimatkalla
Pronssia pitkällä matkalla
Miskolc 2009
Kultaa pitkällä matkalla
Pronssia keskimatkalla ja sprintissä
Trondheim 2010
Kultaa sprintissä ja pitkällä matkalla
Lausanne 2012
Kultaa sprintissä, pitkällä matkalla ja viestissä
Sotkamo 2013
Kultaa sprintissä, keskimatkalla ja pitkällä matkalla
Pronssia viestissä
Saavutukset > EM-kisoissa

Truskavets 2000
Hopeaa lyhyellä matkalla
Sümeg 2002
Kultaa pitkällä matkalla
Hopeaa viestissä
Roskilde 2004
Kultaa sprintissä ja pitkällä matkalla
Otepää 2006
Kultaa sprintissä ja pitkällä matkalla
Hopeaa viestissä
Primorsko 2010
Kultaa keskimatkalla ja pitkällä matkalla
Hopeaa sprintissä
Pronssia viestissä
Falun 2012
Kultaa sprintissä, keskimatkalla ja pitkällä matkalla
Saavutukset > PM-kisoissa

Trondheim 1999
Kultaa viestissä
Mikkeli 2001
Hopeaa normaalimatkalla
Pronssia viestissä
Notodden 2005
Hopeaa sprintissä, keskimatkalla ja pitkällä matkalla
Pronssia sprintissä
Bornholm 2007
Kultaa keskimatkalla ja pitkällä matkalla
Hopeaa viestissä
Saavutukset > Maailmancupissa

Voitto 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010 ja 2012
Toinen 2000
Saavutukset > Puistosuunnistuksen maailmancupissa

Voitto 2004
Toinen 2002
Kolmas 2003
Saavutukset > Muualla

Tiomilan voitto 2003 (Turun Suunnistajat) ja 2004 (Ulricehamns OK)
Venlojen viestin voitto 2002 (Turun Suunnistajat) sekä 2004–2006, 2009 (Ulricehamns OK)
SM-kultaa pikamatkalla 2000
Ruotsin ja Sveitsin mestaruuksia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Simone Nigglin kotisivut
The Queen’s Jubilee

| ”The Queen's Jubilee” Liliʻuokalani |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Tyylilaji: kansanlaulu
 Kesto: 05.10
The Queen's Jubilee (suom. "Kuningattaren riemujuhla") on Havaijin kuningatar Lili‘uokalanin tekemä laulu, jonka hän sävelsi ja sanoitti vuonna 1887 lahjaksi Englannin kuningatar Viktorialle. Lili‘uokalani, tuolloin vielä kruununprinsessa, matkusti Havaijin kuningaskunnan yhtenä edustajana Viktorian valtakauden kultariemujuhlaan. Havaijia edusti myös istuvan kuninkaan Kalākauan puoliso kuningatar Kapi‘olani, jonka tulkkina Lili‘uokalani toimi.
Matkalla juhliin Lili‘uokalani matkusti ensin Havaijilta Yhdysvaltoihin, josta sitten meren yli Isoon-Britanniaan. Matka innosti häntä kirjoittamaan myös muitakin lauluja. Näitä lauluja julkaistiin myöhemmin laulukirjassa, jonka nimi on myös The Queen's Jubilee.
Sanat

1. Mahalo piha, Mōʻī ʻo ʻEnelani
Kuʻi kou kaulana nā ʻāina pau
Na kai ākau nā one hema
ʻIkea kou ʻihi mana nui
Eia mākou i kou kapa kai
ʻI kou lā nui Iubilī
I hiʻi mai i kou mākou aloha
Maluna ou ka malu o ka Lani
2. Hauʻoliʻoli ʻEmepela o ʻInia
I kēia makahiki Iubili
ʻĀkoakoa nā aliʻi ʻaimoku
A puni ke ao holoʻokoʻa
E hiʻilani e mililani
Ua hui pūʻia me Hawaiʻi
E uhi mai ka lani i kona nani
E ola ka mōʻī ke Akua
Lähde:
Tatjana Pavlovskaja

Tatjana Pavlovskaja (ven. Татьяна Павловская) on venäläinen sopraano. Hän syntyi Murmanskissa ja valmistui Pietarin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta. Hän esiintyi Mariinski-teatterissa ensimmäistä kertaa vuonna 1995 Tatjanan roolissa Eugene Oneginissa. Hän on lisäksi esiintynyt muun muassa Metropolitan-oopperassa ja La Scalassa. Hänellä on Venäjän kunniataiteilijan arvonimi.
Kapellimestareihin, joiden kanssa Pavlovskaja on työskennellyt, lukeutuvat Valeri Gergijev, Vladimir Spivakov, Juri Temirkanov, Semjon Bytškov, Mihail Pletnjov, Heinz Fricke, Esa-Pekka Salonen, Ion Marin ja James Conlon.
Siperiansuomalaiset

Siperiansuomalaiset ovat Venäjän itäosissa, kuten Siperiassa, asuvia suomalaisia. Valtaosa siperiansuomalaisista oli inkerinsuomalaisia, jotka ovat lähtöisin Inkerinmaalta, josta väestöä karkotettiin 1930–1940-luvuilla. Joidenkin arvioiden mukaan jopa 30 000 inkeriläistä karkotettiin kotiseudultaan Siperiaan, ja heistä jopa kolmannes kuoli matkalla työleireille ja osa työleireillä Siperiassa. Jatkosodan aikana joitakin siperiansuomalaisia palveli Suomen puolustusvoimissa niin sanotuissa heimosoturiyksiköissä.
Siperiansuomalaiset ovat osa venäjänsuomalaisia, joita asuu eri puolilla Venäjää.
Siperiansuomalaiset kutsuvat itseään korlakoiksi.
Historia

Ensimmäiset siperiansuomalaiset olivat Inkerinmaalta karkotettuja kapinoivia maaorjia. He perustivat Ryžkovan kylän vuonna 1803. Suomen kenraalikuvernööri Arseni Andrejevitš Zakrevski hankki vuonna 1826 keisarilta luvan karkottaa ”törkeämmät rikolliset kuolemanrangaistuksen sovittamiseksi” valtakunnan ”Uralin vuoriston takaisiin kuvernementteihin”. Myöhemmin vuonna 1843 Moskovan luterilaisen konsistorin jäsen, suomalaissyntyinen Karl Sederholm ehdotti luterilaisten siirtolaisten sijoittamista omiin siirtoloihinsa kansallisuuden mukaan. Sederholmin ajatus vaikutti ratkaisevasti siihen, millaiseksi suomalaisasutus Siperiassa muodostui. Kylän rauha rikkoontui vuonna 1845, kun alueelle alettiin sijoittaa Suomesta karkotettuja rikollisia. Seuraavan 62 vuoden aikana Siperiaan karkotettiin jopa 3 200 rikollista. Toisten tietojen mukaan vuosina 1826–1888 Suomesta ja Inkerinmaalta karkotettiin Siperiaan 3 321 henkeä, joista 462 oli naisia. Siperiaan lähetettiin muun muassa puukkojunkkareita, sotilaskarkureita, väärentäjiä ja jopa joku kirkonpolttajakin. 27 prosenttia karkotetuista määrättiin pakkotyöleireille, mutta loput sijoitettiin Omskin ja Tobolskin kuvernementteihin uudisasukkaiksi. Tällä tavoin muodostuivat muun muassa suomalaiskylät Ryžkova, Helsinki, Finny, Orlovka ja Znamenka. Niiden naapurustossa sijaitsivat myös virolaisten asuttama Narva ja latvialaisten Riika. Alueen maaperä oli hedelmällistä ja ilmasto suotuisa viljelyyn. Yhteistä näille ryhmille oli luterilainen usko, kuten myös karkotetuille saksalaisille. Näille karkotetuille järjestettiin omat papit, ja ensimmäinen Suomesta tullut pappi oli Johannes Granö, Olavi Granön isoisä. Suomalaiskylissä puhuttiin suomen kieltä, väki oli maineeltaan työteliästä ja suhteellisen varakasta, mutta myös juoppoutta ja siihen kytkeytyvää rikollisuutta esiintyi melkoisesti.
Historia > Nikolai II:n aika

Kun keisari Nikolai II julisti valtaistuimelle nousunsa kunniaksi vuonna 1894 armahduksen, paluumuuttajia ei juuri ilmaantunut. Monet suomalaiset olivat kotiutuneet Siperiaan niin hyvin, että pitivät sitä uutena kotinaan. Muuttohalukkuutta laski sekin, että Siperiasta Suomeen muuttaminen oli melkoinen taloudellinen riski. 1800-luvun mittaan Siperiaan muodostui kiinteä suomalaisväestö, jonka edustajat levittäytyivät Siperian eri kolkkiin. Vuonna 1893 kootun suuntaa antavan tilaston mukaan Tobolskin kuvernementissa oli 1 057 suomenkielistä ja 71 ruotsinkielistä. Suomessa syntyneitä taas laskettiin olevan 235. Tomskin alueella vastaavat luvut olivat 136, 86 ja 304; Jenisein alueella 421, 37 ja 155; Irkutskin alueella 63, 20 ja 56; Zabaikalin alueella 211, 40 ja 259; Jakutian alueella 118, 3 ja 8.
Historia > Venäjän vallankumousten jälkeen

Suomalaisten yhteydet Suomesta Siperiaan katkesivat Venäjän vallankumousten aikoihin. Neuvostoliitossa suomalaiskylät jätettiin aluksi rauhaan, mutta tilanne alkoi muuttua 1920-luvun lopulla. Kollektivisointi, vainovuodet 1937–1938 ja toinen maailmansota kurittivat Siperiaa ja myös sen suomalaiskyliä. Tässä tilanteessa monet suomalaiset yrittivät sulautua vahvemmin paikalliseen kulttuuriin ja olla kaikin tavoin erottumatta joukosta. Siperiansuomalaiset alkoivat piilotella äidinkieltään ja tapojaan sekä venäläistää nimiään, mutta siitä ei aina ollut apua: suuren terrorin uhrilistalta löytyy ainakin joitakin satoja siperialaisia, joiden kansallisuudeksi on merkitty suomalainen. 1930-luvulla siperiansuomalaisten määrä lisääntyi sitä mukaa, kun alueelle pakkosiirrettiin muualla Neuvostoliitossa asuvia suomalaisia ja inkeriläisiä. Kielitieteilijä Vieno Zlobina kävi vuosina 1969 ja 1970 tutkimusmatkalla Omskin alueella ja löysi sieltä perheitä, jotka puhuivat suomea ja pitivät itseään suomalaisina.
Historia > Neuvostoliiton romahdettua

Osa siperiansuomalaisista kantaa nykyään Viron passia, sillä Venäjällä oli parempi olla virolainen kuin suomalainen. Vielä 2010-luvulla alueella puhuttiin suomea. Siperiassa puhuttavaa suomea on tutkinut muun muassa Ruslan Haarala vuonna 2005 julkaistussa pro gradu -työssään.
Aiheesta muualla

Dokumentti Siperian suomalaisista Yle
Syntipukki (vuoden 1957 elokuva)

| Syntipukki |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:   Matti Kassila  Ritva Arvelo  Hannes Häyrinen 
Perustuu:  Agapetuksen näytelmään Syntipukki (1930)
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  Georg Malmstén
Kuvaaja:  Esko Nevalainen
Leikkaaja:  Nils Holm
Lavastaja:  Lauri Elo
Pääosat:   Lasse Pöysti  Hannes Häyrinen  Marjatta Kallio  Rolf Labbart 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi
Ensi-ilta:  30. elokuuta 1957
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syntipukki on Matti Kassilan ohjaama mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1957. Se perustuu Agapetuksen näytelmään Syntipukki vuodelta 1930.
Samasta aiheesta ohjasi Erkki Karu elokuvan Syntipukki. Tapahtumapaikkana olevaa tavarataloa esittää molemmissa elokuvaversioissa Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo.
Juoni

Tarina alkaa Frans ”Mussu” Koikkalaisen haaveesta perustaa oma maitokauppa. Hänellä on pääomanaan enoltaan saamansa perintö, mutta se ei riitä – pitää lähteä kaupunkiin ansaitsemaan lisää rahaa. Koikkalainen saa paikan Helsingin hienoimmasta tavaratalosta, mutta työnkuva on hieman erikoinen: Hän saa toimia syntipukkina, jonka tiliin pannaan muiden työntekijöiden tekemät virheet ja johon vihaiset asiakkaat voivat purkaa kiukkunsa. Ajatuksen syntipukista kehittää kosmetiikkaosaston tasokas myyjätär Irja Salo, joka on saanut runsaasti valituksia asiakkailta.
Irjan ja erään kauppamatkustajan välille syntyy romanssi. Irja ei tiedä, että kauppamatkustaja onkin tavaratalon johtaja Herbert Vaara. Koikkalainen saa pian tarpeekseen syntipukin töistä ja yrittää hankkia potkut itselleen. Siitä seuraa uusia kahinoita, varsinkin kun Koikkalaisella on alusta alkaen mennyt sukset ristiin vahtimestari Miettisen kanssa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lasse Pöysti  | … |  Frans Esko Ylermi Adalbert Koikkalainen eli ”Mussu”   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  mies tavaratalossa / vahtimestari Miettinen   |
|  Marjatta Kallio  | … |  Irja Salo   |
|  Rolf Labbart  | … |  pääjohtaja Herbert Vaara   |
|  Toivo Mäkelä  | … |  henkilökunnan päällikkö Lasse Aro   |
|  Hilkka Helinä  | … |  rouva Aro   |
|  Hilkka Kinnunen  | … |  rouva Bäck   |
|  Annie Sundman  | … |  Herbert Vaaran isoäiti   |
|  Aino Mantsas  | … |  neuvoja   |
|  Tuija Halonen  | … |  Baby   |
|  Mirjam Himberg  | … |  neiti Ström   |
|  Varma Lahtinen  | … |  Frans Koikkalaisen äiti   |
|  Martta Suonio  | … |  huulipunaa ostava nainen   |
|  Kauko Kokkonen  | … |  vahtimestari   |
|  Uljas Kandolin  | … |  taksinkuljettaja   |
|  Leo Jokela  | … |  myymälävaras / 2. humalainen mies / työnhakija / mies teatterissa / konttorin aulassa / uimarannalla   |
|  Outi Poijärvi  | … |  laulusolisti   |
|  Tommi Rinne  | … |  poliisi   |
|  Nestori Lampi  | … |  mies pyöröovissa   |
|  Erkki Poikonen  | … |  asiakas rohdososastolla   |
|  Irja Kuusla  | … |  asiakas rohdososastolla   |
|  Leila Sjöström  | … |  leluosaston myyjä   |
|  Leni Katajakoski  | … |  hissityttö   |
|  Uolevi Lönnberg  | … |  osastopäällikkö   |
|  Tuukka Soitso  | … |  osastopäällikkö   |
|  Mauno Maunola  | … |  bassonsoittaja   |
|  Pentti Irjala  | … |  1. humalainen mies   |
|  Paavo Hukkinen  | … |  autonkuljettaja Pulkkinen   |
|  Annikki Linnoila  | … |  konttoristi   |
|  Matti Aulos  | … |  vihainen asiakas   |
|  Jussi Hirki  | … |  ohikulkija konttorin aulassa   |
|  Laila Rihte  | … |  asiakas rohdososastolla   |
|  Saara Ranin  | … |  Mariannen täti   |
|  Mai-Brit Heljo  | … |  Marianne   |
|  Leo Riuttu  | … |  kertoja   |
Tuotanto

Kassilan ohjaama elokuva tehtiin parissa kuukaudessa. Kassila oli Elokuun jälkeen sitoutunut tekemään kaksi elokuvaa, joista tämä oli toinen. Hän kommentoi elokuvaa Elokuva-Aitassa: ”Häpeän Syntipukkia, olisi siitä sentään saanut enemmän irti. Sellaisella kiireellä ei saisi yleensä elokuvaa tehdä...” Samassa lehdessä väitettiin, että elokuva olisi myyty Saksan demokraattiseen tasavaltaan, mutta tieto ei pidä paikkaansa. Elokuva oli vuoden parhaita yleisömenestyksiä.
Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvaa sekä kritisoitiin että kiitettiin. O. Henriksson kirjoitti Maakansassa, että se sisältää ”kutakuinkin naiiveja ja yksioikoisia nauratusmomentteja”. Bengt Pihström taas kirjoitti Nya Pressenissä, että ”hetkittäin elokuvassa näkyy oikeaa Kassilaa, tämän sujuvaa kuvakieltä, yksityiskohtien tajua ja henkilöohjauksen hienoja sävyjä”.
Myöhemmistä kriitikoista yksi on kehunut Kassilan varmaotteisuutta ja silmää merkityksellisille yksityiskohdille.
TaleSpin (videopeli)

| TaleSpin |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom (NES) Dual Corporation (Game Boy) Radiance Software, Interactive Designs (PC Engine) Sega (Sega Genesis, Game Gear)
Julkaisija:  Capcom Sega NEC
Säveltäjä:  Minae Fujii (NES) Hitoshi Sakimoto (Game Boy) Scott Etherton (PC Engine) Paul Gadbois (Sega Genesis, Game Gear)
Julkaistu:  NESNA joulukuu 1991AUS 13. maaliskuuta 1992EU 24. syyskuuta 1992 PC EngineNA 1991 Sega Mega DriveNA marraskuu 1992EU 1992 Game BoyNA joulukuu 1992EU 1993 Game GearNA maaliskuu 1993EU 1993
Lajityyppi:  shoot ’em up
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  NES, Game Boy, Sega Mega Drive, Sega Game Gear, PC Engine
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
TaleSpin on Capcomin vuonna 1991 julkaisema ammuntapeli Nintendo Entertainment System-konsolille. Peli perustuu Disneyn piirrossarjaan Pilipalipilotit.
Samanniminen peli on julkaistu myös Game Boy, Sega Mega Drive, Sega Game Gear ja PC Engine-pelikonsoleille, joissa on jotakin erilaista muiden konsoleiden peleihin verrattuna.
Huhtikuussa 2017 pelin NES-versio julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle osana The Disney Afternoon Collection -kokoelmaa.
Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Juoni

Baloo-karhu hakee asiakkaiden lastia lentokoneellaan Ilmarilla. Ongelmia matkan aikana tuottaa Rosvo-Rudolf Don Karnage ilmapiraattijoukkoineen, jotka yrittävät estää Baloota toimittamasta sitä perille.
Aiheesta muualla

Disney's TaleSpin MobyGamesissa (englanniksi)
Taiwanin kansanpuolue

| Taiwanin kansanpuolue> 台灣民眾黨 |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2019
Puheenjohtaja:  Ko Wen-je
Ideologia:  Sosiaaliliberalismi populismi
Poliittinen kirjo:  keskusta
Parlamentti:  8 / 113
Pormestarit ja piiirkunnanjohtajat:  2 / 22
Kotisivu:  https://www.tpp.org.tw/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taiwanin kansanpuolue (kiin.: 台灣民眾黨; pinyin: Táiwān mínzhòng dǎng, lyh. TPP) on taiwanilainen poliittista keskustaa edustava puolue. Se kuuluu Taiwanin pääpuolueisiin, joilla on edustus maan parlamentissa.
Tammikuussa 2023 perustettu Uusi kotimaa on TPP:tä lähellä oleva ajatushautomo.
Historia

Heinäkuun 2019 lopulla Taipein pormestari Ko Wen-je, joka oli tuolloin sitoutumaton, toimitti maan sisäministeriölle hakemuksen uuden puolueen perustamisesta. Puoluehankkeesta oltiin huhuttu jo jonkin aikaa, koska Kon uskottiin lähtevän sen kautta ehdolle presidentinvaaleissa. Uuden puolueen nimi, Taiwanin kansanpuolue, viittaa Taiwanissa 1920-luvulla toimineeseen samannimiseen puolueeseen, jota johti demokratia-aktivisti Chiang Wei-shui.
Puolueen nimi sai aikaan vastareaktion Chiangin sukulaisilta, joiden mielestä puolueen nimi oli epäsopiva, koska pelkäsi Kon käyttävän sitä ratsastaakseen Chiangin saavutuksilla. Chiangin muistoksi perustettu säätiö pyysi Kota harkitsemaan puolueensa nimeä uudelleen. Ko vastasi syytöksiin sanomalla, että puolueiden nimiin tulisi puuttua ainoastaan, mikäli ne ovat lainvastaisia. Hän sanoi myös, ettei aio muuttaa puoleen nimeä. Tainanin kaupungin entinen varapormestari Tseng Hsu-cheng teki viranomaisille pyynnön puolueen rekisteröinnin estämisestä, koska sen nimi oli sama kuin 1920-luvulla toiminut puolue.
Puolueen ensimmäiset jäsenet olivat Kon alaisuudessa toimivat pormestarin hallinnon edustajat Taipeissa. Myöhemmin siihen alkoi liittyä loikkareita niin demokraattisesta edistyspuolueesta (DPP), kuomintangista kuin sitoutumattomienkin riveistä.
Lokakuun 2023 lopulla puolue ilmoitti tekevänsä yhteistyötä kuomintangin kanssa vuoden 2024 parlamenttivaaleissa. Mahdollisesta yhteistyöstä samaan aikaan järjestettävien presidentinvaalien yhteydessä ei ole vielä tehty päätöstä. 18. marraskuuta uutioitiin, että TPP:n ja KMT:n yritys muodostaa vaaliliitto presidentinvaaleissa on kaatunut. Syynä oli se, että puolueet halusivat valita presidenttiehdokkaansa mielipidemittausten perusteella, mutteivat päässeet yhteisymmärrykseen siitä, miten mielipidemittauksia pitäisi tulkita.
Historia > Vaalimenestys

Puolueen ensimmäiset vaalit käytiin vuonna 2020, kun se osallistui parlamenttivaaleihin. Puolue sai vaaleissa 5 paikkaa parlamenttiin nousten kolmanneksi suuremmaksi.
Myöhemmin se voitti 8 paikkaa vuonna 2024, oli saavuttanut suurimman tuloksensa näissä presidentin- ja parlamenttivaaleissa perustamisensa jälkeen tähän mennessä, mikä esti sekä KMT:tä että DPP:tä saamasta ratkaisevaa lainsäädäntäenemmistöä.
Hsinchun kaupungin pormestari ja Jinmenin piirikunnanjohtaja edustavat TPP:tä.
Ideologia ja näkemyksiä

Ko Wen-je on sanonut, että Taiwanin kansanpuolueen tavoitteena on olla keskustalainen vaihtoehto maan kahdelle perinteiselle valtapuolueelle: DPP ja kuomintangille. Ideologialtaan puolueen katsotaan olevan populistinen johtuen sen kampanjoinnista näitä kahta valtapuoluetta vastaan. Yksi puolueen vaalilsloganeista oli mm. "laita sininen ja vihreä sivuun, ja laita ihmiset keskiöön". Värit viittaavaat valtapuolueisiin.
Puolueohjelmansa mukaan TPP kannattaa mm. seuraavia asioita:
verovarojen jyvityskomitean perustamista, jonka tehtävänä on korvamerkitä kerättyjä veroja sellaisille aluehallinnoille, jotka ovat tehostaneet rahankäyttöään
asevoimien taisteluvalmiuden ja erikoistumiskyvyn kehittämistä
Taiwanin vientimarkkinoiden kehittämistä siten, että maa olisi vähemmän riippuvainen Manner-Kiinasta
yhteistyön vahvistamista Taiwanin tunnustavien maiden kanssa pragmaattisen avustustyön kautta
maan nykyisten ydinvoimaloiden käyttöiän pidentämistä
Terakoya

Terakoya tytöille
Terakoyat (jap. 寺子屋) olivat yksityisiä kouluja, joissa opetettiin kirjoittamista, lukemista ja laskemista tavallisten japanilaisten lapsille Edo-kaudella.
Sana terakoya on peräisin sanasta terako (寺子, ’temppelilapsi’), joka viittasi Japanin keskiajalla buddhalaisessa temppelissä opiskelua varten asuneeseen lapseen. Vaikka Edo-kaudella opetus ei tapahtunutkaan enää temppeleissä, sana jäi sellaisenaan käyttöön.
Historia

Ensimmäiset terakoyat ilmaantuivat 1600-luvun alussa. Ne kehittyivät buddhalaisiin temppeleihin perustetuista koulutuslaitoksista. Ennen Edo-kautta julkista koulutusta oli saatavilla vain samuraiden ja hallitsevan luokan lapsille, mutta kauppiasluokan nousu kauden puolivälissä lisäsi huomattavasti terakoya-koulujen suosiota, sillä ne olivat yleisiä sekä suurissa kaupungeissa kuten Edossa ja Osakassa mutta myös maaseudulla. Niiden osanottaja-aste nousi 70 prosenttiin Edossa 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa.
Terakoyat lakkautettiin Meiji-kaudella, kun Japanin hallitus laati uuden koulutusjärjestelmäasetuksen vuonna 1872. Julkisissa kouluissa käyminen tehtiin nyt pakolliseksi, jotta koko väestölle saataisiin annettua asianmukainen peruskoulutus.