Sotanorsu
Historia > Keskiaika

Keskiajalla norsuja ei juurikaan käytetty Euroopassa. Eräs poikkeus oli Kaarle Suuri, joka käytti norsuaan Abul-Abbasia astuessaan taisteluun tanskalaisia vastaan vuonna 804. Toinen esimerkki sotanorsujen käytöstä Euroopassa on ristiretkien ajalta: tuolloin Fredrik II sai yhden norsun sotasaaliikseen Pyhällä maalta ja sitä käytettiin Cremonan valloittamiseen vuonna 1214.
Intian sulttaanien käyttämät norsut saivat lähes lopetettua Timur Lenkin valloitukset. Vuonna 1398 Timurin armeija kohtasi yli sata Intian sotanorsua taistelussa ja lähes hävisi joukoissaan puhjenneen pelon takia. Historialliset lähteetlähde tarkemmin? selittävät kuitenkin timurien voittaneen omanlaatuisella taktiikalla: sotilaat sitoivat kameleidensa häntiin palavaa heinää ennen rynnäkköä. Syntynyt savu sai kamelit juoksemaan kohti norsuja, joiden perääntyminen murskasi vastustajan omia joukkoja. Ahmed ibn Arabshahin johtama toinen sotakampanja kertoo Timurin käyttäneen tavallista suurempia jalka-ansoja pysäyttämään norsujen hyökkäyksen. Myöhemmin timurien komentajat käyttivät norsuja hyökkäykseen kohti Ottomaanien valtakuntaa.
Kuningas Rajasinghe ensimmäisen sanotaan piirittäessään portugalilaisen linnoituksen Colombossa Sri Lankassa vuonna 1558 2200 norsun phalanx vahvuudella. Rynnäkön johtajaa kuninkaallisilla talleilla kutsuttiin nimellä "Gaja Nayake Nilame" ja hänen avustajaansa "Kuruve Lekham", jonka tehtävänä oli käskyttää Kuruwe-klaania sekä norsujen ohjaajia. Sotanorsujen koulutus oli Kuruwe-klaanin työtä, joita taas johti heidän oma Muhandiram. Myanmar ja Thaimaa käyttivät myös usein norsuja kaikissa sodissaan. Eräs kuuluisa taistelu käytiin vuonna 1519, jolloin burmalaisten armeija hyökkäsi thaimaalaista Ayutthayan kuningaskuntaa vastaan. Sota päättyi kun Nong Saraissa (Suphanburissa) käydyssä taistelussa burmalaisten kruununprinssi Minchit Sra tapettiin itsensä thaimaalaisten kuningas Naresuanin johdosta sotanorsunsa avustuksella.
Kiinassa Eteläisessä Hanissa Viiden dynastian aikana (907-960) oli ensimmäinen kiinalainen dynastia, joka piti yllä norsukomppaniaa osana tavallista armeijaansa. Historioitsija Edward H. Schaferin mukaan "sotanorsujen käyttö oli yleistä" ottaen huomioon Etelä-Hanin läheisyyden Annamiin ja Champan alueisiin, joista oli saatavilla norsuja. Norsuja komentaneille johtajille annettiin arvonimi "Legate Digitant and Agitant of the Gigantic Elephants." Jokainen norsu kannatti puista tornia, jonka saattoi miehittää yli kymmenenkin sotilasta. Sotanorsut olivat tärkeässä roolissa Etelä-Hanin voitokkaissa kampanjoissa, kuten Chun valloituksessa vuonna 948. Kuitenkin Eteläisen-Hanin norsurykmentit lyötiin pahoin Shaossa 23. tammikuuta, 971, jolloin joukot lyötiin Song-dynastian joukkojen varsijousien avulla. Schafer huomauttaa, että Kiinassa tämän jälkeen käytettiin norsuja ratkaisevassa asemassa taistelun kulun kannalta vain kerran. Tämä tapahtui Wu Shifanan (Wu Sanguin pojan) hyökätessä Qing-dynastiaa vastaan vuonna 1681.
Ruudin yleistyessä sodankäynnin aseena 1500-luvun loppupuolella teki sotanorsuista vanhentuneita sotilasyksikkönä. Tykistön tulitus oli liian tehokas hitaasti liikkuvaa ja isoa norsua vastaan. Tästä lähtien norsuja käytettiinkin myöhemmin taisteluiden ulkopuolella muissa tarkoituksissa aina toiseen maailmansotaan asti, jossa ne vielä olivat hyödyllisiä pystyessään suorittamaan tehtäviä maastossa, jossa tavallinen koneellinen kalusto ei pystynyt toimimaan.