stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sr1
Vauriot ja hylkäykset

Kolme Sr1-veturia on hylätty Jokelan, Jyväskylän ja Siuron junaonnettomuuksien seurauksena. Kymmenen veturia on poistettu liikenteestä ja muutettu varaosalähteiksi. VR asetti nämä kymmenen veturia myyntiin yrityksille ja yhdistyksille maaliskuussa 2023. Lisäksi sarjalle on sattunut useita vakavia vaurioita:
| Veturin nro | Valmistettu | Vaurioitunut | Kunnostettu | Hylätty |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3003 | 1973 | Törmäsi pikajunan veturina tavarajunaan Riihimäen junaonnettomuudessa 31. elokuuta 1989 | kyllä | – |
| 3022 | 1975 | Vaurioitui Lapuan junaturmassa 29. tammikuuta 1986 | 26. maaliskuuta 1987 | – |
| 3024 | 1975 | Vaurioitui törmäyksessä Oulun ratapihalla 13. elokuuta 2016 | kyllä | – |
| 3031 | 1976 | Vaurioitui Suonenjoen junaturmassa 12. elokuuta 1998 | 20. joulukuuta 1999 | – |
| 3033 | 1976 | Törmäsi elementtirekkaan Kausalassa 13. tammikuuta 1995   Syttyi tuleen Kuopiossa 27. kesäkuuta 2013 | kyllä elokuu 2013 | – – |
| 3034 | 1976 | Syttyi tuleen Kuivasjärvellä 23. marraskuuta 1995 | 19. heinäkuuta 1996 | – |
| 3037 | 1976 | Vaurioitui tasoristeysonnettomuudessa Äyhöllä 6. toukokuuta 2013 | tammikuu 2014 | – |
| 3042 | 1977 | Vaurioitui Suonenjoen junaturmassa 12. elokuuta 1998 | 29. elokuuta 1999 | – |
| 3048 | 1977 | Vaurioitui korjauskelvottomaksi Jokelan junaonnettomuudessa 21. huhtikuuta 1996 | – | 31. toukokuuta 1996 |
| 3049 | 1977 | Törmäsi rekkaan Toijalassa 28. maaliskuuta 1984 | kyllä | – |
| 3052 | 1978 | Vaurioitui tavarajunien peräänajossa Turengissa 12. joulukuuta 1986 Törmäsi linjalle jääneeseen säiliövaunuun Luumäellä 26. marraskuuta 1991 | kyllä | – |
| 3053 | 1978 | Törmäsi säiliövaunuun Vainikkalassa 5. huhtikuuta 1988 | kyllä | – |
| 3059 | 1976 | Syttyi tuleen Riihimäellä 4. elokuuta 2013 | kyllä | – |
| 3079 | 1980 | Vaurioitui Lapuan junaturmassa 29. tammikuuta 1986 | kyllä | – |
| 3089 | 1981 | Vaurioitui pahoin Jyväskylän junaonnettomuudessa 6. maaliskuuta 1998 | – | 1. lokakuuta 1998 |
| 3101 | 1983 | Vaurioitui tavarajunien peräänajossa Nokian Siurossa 21. helmikuuta 2011 | – | 2011 |
Vauriot ja hylkäykset > Hylkäykset (numerot)

1996 (3048)
1998 (3089)
2011 (3101)
2021 (3047, 3060, 3062, 3066, 3095)
2022 (3054, 3063, 3074, 3099, 3103)
2023 (3022, 3049, 3051, 3092, 3096, 3097, 3100)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sr1 Wikimedia Commonsissa
Kuvia Sr1-vetureista vaunut.org-sivustolla
Seisake.netin artikkeli aiheesta Sr1
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Sr1 3046 vanhassa punakeltaisessa värityksessä Oulussa 1986.
Saneeratun Sr1-veturin ohjaamo.
Sr1-veturit kaksinvedossa.
Sr1 3107 vanhassa punavalkoisessa värityksessä Helsingin asemalla.
Tavarajunaa vetäneen Sr1 3042 -veturin perä nousi ilmaan Suonenjoen junaonnettomuudessa 12. elokuuta 1998.
Keinu

Pieni tyttö keinumassa.
Kyläkeinu Virossa.
Tällaista keinua kutsutaan hämähäkkikeinuksi.
Keinu eli kiikku tai liekku on erityisesti lasten suosima laite, jossa yläpuolella olevasta hirrestä tai oksasta roikkuu aisojen, narujen tai ketjujen varassa lava tai jokin muu esine (esimerkiksi auton rengas), jonka päällä voi istua tai seistä ja tehdä keinumisliikettä. Keinuminen on siis seisten tai istuen keinulaudalla vauhdin ottamista. Keinumisen liike-energiaa hyväksi käyttäen voi kyydistä myös esimerkiksi hypätä.
Keinumiseen voidaan liittää myös leikkejä tai pelejä, kuten keinupolttopallo. Aikanaan monissa kylissä oli iso kyläläisten yhteiskäytössä oleva kyläkeinu. Keinuilla nuoret saattoivat tavata toisiaan ja esitellä rohkeuttaan.
Historia

Varhaisimmat keinuihin viittaavat löydökset ajoittuvat Minolaisen kulttuurin aikakauteen (noin 1450–1300 eaa.), kun Hagia Triadassa paljastui terrakottaveistos, joka esittää keinussa istuvaa naista.
1700-luvulla Ranskan aateliset taiteilijat kuvasivat keinumista korkea-arvoisten aikuisten huvina. 1800-luvulle siirryttäessä köysiä ja metalliketjuja tuotettiin teollisesti suurina määrinä, mikä mahdollisti keinujen laajamittaisen leviämisen. Tässä vaiheessa kuka tahansa, jolla oli saatavilla puumateriaalia, saattoi rakentaa keinun lasten iloksi. 1900-luvun alussa syntynyt leikkipuistoliike toi keinut julkisiin tiloihin, tarjoten lapsille mahdollisuuden leikkiä ja kasvaa terveessä ympäristössä kaupungeissa, jotka muuttuivat leikin kannalta haastaviksi. 1900-luvun puoliväliin tultaessa monet amerikkalaiset asensivat omille aurinkoisille esikaupunkitonteilleen vapaasti seisovia keinuja, jotka sopivat koko perheen käyttöön. Lasten turvallisuuteen liittyvät huolenaiheet saivat vanhemmat 1970-luvun jälkeen vaihtamaan metalliset putkimaiset rakenteet pienempiin puusta ja hartsista valmistettuihin keinuihin, jotka soveltuivat eri-ikäisille ja eri kehitystasolla oleville lapsille.
Charles Wicksteedin uskotaan olevan nykyaikaisen keinun kehittäjä. Vuonna 2013 Wicksteed Parkin läheiseltä alueelta Yhdistyneessä kuningaskunnassa löydettiin Wicksteedin keinun prototyyppi, joka oli peräisin 1920-luvun alkupuolelta ja joka liittyy vahvasti hänen panokseensa keinujen kehityksessä.
Vuonna 1993 Virossa syntyi Kiiking, joka tarjoaa osallistujille mahdollisuuden pyöriä täydet 360 astetta suurella keinulla. Lajissa käytetään korkeaa keinua, joka koostuu vahvoista terästangoista ja istuimesta, ja osallistujien tavoitteena on pyöriä sen ympäri mahdollisimman monta kertaa.
Armeijaryhmä Veiksel

| --- | --- |
 Wehrmachtin armeijaryhmät 1 
Itärintama : 
Pohjoinen armeijaryhmä: 
Keskustan armeijaryhmä: 
Etelän armeijaryhmä: 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B: 
Armeijaryhmä Don: 
Armeijaryhmä Etelä-Ukraina: 
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina: 
Armeijaryhmä Kuurinmaa: 
Armeijaryhmä Veiksel: 
Länsirintama : 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B 1940: 
Armeijaryhmä B 1943–1945: 
Armeijaryhmä C: 
Armeijaryhmä D: 
Armeijaryhmä G: 
Armeijaryhmä H: 
Balkan : 
Armeijaryhmä E: 
Armeijaryhmä F: 
Pohjois-Afrikka  : 
Armeijaryhmä Afrikka: 
Armeijaryhmä Tunisia2 : 
 Office of United States Chief of Counsel For Prosecution of Axis Criminality: AFFIDAVIT TO ACCOMPANY MEMORANDUM ON THE GERMAN GENERAL STAFF AND HIGH COMMAND Last-Modified: 1999/11/17. Nizkor Project. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi)  Steen Ammentorp: Ziegler, Heinz, General of Artillery generals.dk. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi) : 
Armeijaryhmä Veiksel tai armeijaryhmä Vistula (saks. Heeresgruppe Weichsel) oli toisen maailmansodan itärintamalla palvellut saksalainen armeijaryhmä, joka muodostettiin vuonna 1945 Saksan pääkaupungin Berliinin puolustamiseksi. Armeijaryhmän komentajana toimi aluksi Reichsführer-SS Heinrich Himmler, mutta hänen tilalleen nimitettiin 20. maaliskuuta kenraali Gotthard Heinrici.
Armeijaryhmä Veiksel osallistui Berliinin taisteluun, ja osat siitä jatkoivat taistelua Saksan antautumiseen 8. toukokuuta asti. Armeijaryhmän vahvuus oli noin 500 000 miestä, mutta se oli varsin huonosti varusteltu.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armeijaryhmä Veiksel Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Army Group Vistula
Käännös suomeksi
KNM Nordkyn (F309)

| KNM Nordkyn |
| --- | --- |
 HMS Buttercup

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  17. joulukuuta 1940
Laskettu vesille:  10. huhtikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  (20. joulukuuta 1941) 24. huhtikuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 brt
Pituus:  62,48 m (kokonaispituus)
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 x 4" tykki 1 x 2 naulan ilmatorjuntatykki 4 x .303" konekivääriä
KNM Nordkyn (viirinumero F309) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Norjan  laivastolle toisessa maailmansodassa lainaama Flower-luokan korvetti HMS Buttercup.
HMS Buttercup

Buttercupin palvelukseen otto viivästyi, koska se varustettiin miinanraivauskalustolla. Alus sijoitettiin 23. huhtikuuta 1942 valmistuessa Vapaan Belgian laivaston muodostamaan osastoon.
HMS Buttercup > Aluksen päälliköt

James Crosbie Dawson  15. tammikuuta 1942 - 23. maaliskuuta 1943
Rernegius Julianus Jonckheere 23. maaliskuuta 1943 - 26. maaliskuuta 1944
John Hunter 26. maaliskuuta 1944 -
Willy Alexander Marie Joseph Libert
Norjan laivastossa

Buttercup lainattiin 20. joulukuuta 1944 Norjan laivastolle korvaamaan tuhoutunut Castle-luokan korvetti KNM Tunsberg Castle. Alus palveli 15. helmikuuta 1945 alkaen Liverpoolin saattajaosastossa aina 8. toukokuuta saakka. Alus lähti 13. toukokuuta 1945 Osloon ja Norjan hallitus lunasti aluksen 1946. Se nimettiin 10. elokuuta KNM Nordkynniksi. Alus luokiteltiin 1950 fregatiksi, jolloin sen viirinumeroksi tuli F309.
Alus myytiin marraskuussa 1957 Thor Dahl Whaling Companylle, joka muutti sen valaanpyyntialukseksi nimettynä Thorikseksi. Se myytiin romutettavaksi kesäkuussa 1969.
Norjan laivastossa > Aluksen päälliköt

Leif Rosenvold Lund 20. joulukuuta 1944 - 1. maaliskuuta 1945
Per Scott-Hansen 1. maaliskuuta  - 30. toukokuuta 1945
Harmaaotsaorneero

| Harmaaotsaorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pöyhijäorneerot Synallaxis
Laji::  hypospodia
Kaksiosainen nimi
 Synallaxis hypospodia  Sclater, 1874 

Katso myös
   Harmaaotsaorneero Wikispeciesissä   Harmaaotsaorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaotsaorneero (Synallaxis hypospodia) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Harmaaotsaoneeroa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kommando-käsky

Brittiläisiä kommandoja vuonna 1941 Vågsøyssä Norjassa.
Kommando-käsky oli Adolf Hitlerin 18. lokakuuta 1942 antama huippusalainen käsky teloittaa välittömästi kaikki Euroopassa ja Afrikassa tavattavat kommandot, vaikka he kiinni joutuessaan tarjoutuisivatkin antautumaan. Kommandoiksi luokiteltiin muun muassa kommandokoulutuksen saaneet miehet ja ilman sotilaspukua tavatut sotilaallista tekoa suorittavat henkilöt. Hitler piti kommandoja vaarallisina, koska he olivat saaneet paljon tuhoa aikaan Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Kommandojen toiminta laski myös taistelutahtoa kotirintamalla.
Tämän laittomaksi määritellyn käskyn kumoamatta jättäminen oli se ratkaiseva seikka, jonka perusteella kenraalieversti Alfred Jodl tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä hirtettäväksi. Erwin Rommel ja Heinz Guderian taas tekivät päinvastaisen päätöksen eivätkä suostuneet toteuttamaan käskyä. Guderianin ei sen vuoksi katsottu syyllistyneen sotarikoksiin, Rommelin taas oli Hitler määrännyt jo sodan aikana oikeudenkäynnin vaihtoehtona tekemään itsemurhan.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kommando-käsky on Wikiaineistossa
Kommando-käsky kokonaisuudessaan (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kommando-käsky kokonaisuudessaan (saksaksi)
Lisdeksamfetamiini

| --- | --- |

Lisdeksamfetamiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S)-2,6-diamino-N-[(2S)-1-fenyylipropan-2-yyli]heksanamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 608137-32-2
ATC-koodi: N06BA12
PubChem CID: 11597698
DrugBank: DB01255
Kemialliset tiedot
Kaava: C15H25N3O 
Moolimassa: 263,38
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 245 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 96,4%
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: ≤1 t (aihiolääke)  9-11 t (dekstroamfetamiini)
Ekskreetio: munuaisten kautta
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  
Riippuvuusalttius: lievä
Antotapa: suun kautta
Lisdeksamfetamiini (L-lysiini-dekstroamfetamiini dimesylaatti) on deksamfetamiinin aihiolääke. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA:n hyväksymä käyttökohde on ADHD lapsilla ja aikuisilla. Suomessa lisdeksamfetamiinilla on myyntilupa valmistenimillä Adixemin, Elvanse, Elvanse Adult, Lexaliz Adult ja Lisdexamfetamine Orion, joissa lisdeksamfetamiini on dimesylaattisuolana. Lisdeksamfetamiini on deksamfetamiinin ja L-lysiini-aminohapon muodostama amidi (aihiolääke), joka hajoaa aktiiviseksi deksamfetamiiniksi veressä. Koska lisdeksamfetamiini muuttuu vaikuttavaksi deksamfetamiiniksi vasta elimistössä, sen väärinkäytön mahdollisuus on vähäinen. Elvanse-lääkevalmiste on saanut myyntiluvan Suomessa 4. kesäkuuta 2013 ja se luokitellaan Suomessa huumausaineeksi. Lääke on Suomessa rajoitetusti peruskorvattava.
Elvanse 20 mg depotkapseleita
Aiheesta muualla

PubChem: Lisdexamfetamine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Lisdexamfetamine (englanniksi)
DrugBank: Lisdexamfetamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lisdexamfetamine (englanniksi)
Ōjin

| Ōjin |
| --- | --- |
 
Japanin keisari
Valtakausi:  270–310
Edeltäjä:  Jingū
Seuraaja:  Nintoku

Hautapaikka:  Habikino
Suku:  Yamato
Uskonto:  šintolaisuus
Ōjin (jap. 応神) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 15. keisari.
Ōjinin uskotaan vahvistaneen keisarillista valtaa, johtaneen maareformia ja edistäneen aktiivisesti kulttuurivaihtoa Korean ja Kiinan kanssa. Sanotaan, että monimutkaiset kudontatekniikat tuotiin Japaniin Koreasta hänen hallituskautensa aikana. Kiinalaiset oppineet taas esittelivät kungfutselaisuuden ja toivat kiinalaisen kirjoitusjärjestelmän maahan, mikä kiihdytti japanilaisen kulttuurin kehitystä.
Ōjinin hautakumpu eli kofun Habikinossa lähellä Ōsakaa on Japanin toiseksi suurin. Legendan mukaan Ōjin muuttui kuolemansa jälkeen Hachimaniksi, sodan jumalaksi.
Ilmakuva hautakummusta
Reichsführer-SS

Reichsführer-SS kaulusarvolaatat.
Reichsführer-SS Heinrich Himmler
Reichsführer-SS (suom. SS-valtakunnanjohtaja) oli natsi-Saksan SS-joukkojen ylipäällikön arvo vuosina 1925–1945. Varsinaiseksi SS:n sotilasarvoksi se otettiin vuonna 1934 pitkien puukkojen yön jälkeen, jolloin siitä tuli Saksan armeijan sotamarsalkan arvoa vastaava.
Reichsführer SS:n mukaan nimettiin myös 16. SS-panssarikrenatööridivisioona Reichsführer SS.
Reichsführer-SS:t 1925–1945

1925–1926 Julius Schreck
1926–1927 Joseph Berchtold
1927–1929 Erhard Heiden
1929–1945 Heinrich Himmler
1945 Karl Hanke
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Reichsführer-SS Wikimedia Commonsissa
| n k Schutzstaffelin (SS) organisaatiot |
| --- | --- | --- |
| SS:n haarat |  Allgemeine SS  Waffen-SS  Ahnenerbe SS  |  |
| Johtoporras |  Reichsführer-SS  SS- ja poliisijohto  Henkilökunta  |  |
| Päämajat |  Reichsführer-SS:n päämaja  SS-Hauptamt  SS Führungshauptamt  RSHA  Talous- ja hallinnonministeriö  Rotu- ja asutusministeriö  Etnisten saksalaisten keskusministeriö  Saksalaisten uudelleenasuttamisen valtakunnankomissaario  SS-oikeusistuin  SS-henkilökunnan ministeriö  Opetusministeriö  |  |
| Erikoisosastot |  SS-Totenkopfverbände  Einsatzgruppen  Reichssicherheitsdienst  SS-Begleitkommando des Führers  SD (tiedustelupalvelu)  Ahnenerbe  |  |
| Poliisiyksiköt |  OrPo (järjestyspoliisi)  KriPo (rikospoliisi)  Gestapo (salainen valtionpoliisi)  SiPo (turvallisuuspoliisi)  |  |
| Waffen-SS:n yksiköt |  Waffen-SS:n yksiköt  Luettelo Waffen-SS:n yksiköistä  SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitler  |  |
| SS:n hallinnoima teollisuus |  Ostindustrie  Deutsche Wirtschaftsbetriebe  |  |
| Sekalaiset |  Deutsche Ausrüstungswerke  Das Schwarze Korps  Allachin posliini  Apollinaris  Mattoni  SS-arvot  Sudetenquell  |  |
Kosteikko-orneero

| Kosteikko-orneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pöyhijäorneerot Synallaxis
Laji::  gujanensis
Kaksiosainen nimi
 Synallaxis gujanensis  (Gmelin, 1789) 

Katso myös
   Kosteikko-orneero Wikispeciesissä   Kosteikko-orneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kosteikko-orneero (Synallaxis gujanensis) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kosteikko-orneeroa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kastanjakurkkuorneero

| Kastanjakurkkuorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pöyhijäorneerot Synallaxis
Laji::  cherriei
Kaksiosainen nimi
 Synallaxis cherriei  Gyldenstolpe, 1930 

Katso myös
   Kastanjakurkkuorneero Wikispeciesissä   Kastanjakurkkuorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kastanjakurkkuorneero (Synallaxis cherriei) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kastanjakurkkuorneeroa tavataan Brasiliassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Perussa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Seppo Porvali

| Seppo Porvali> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1950 Pori, Suomi
Kuollut: 31. elokuuta 2019 (69 vuotta) Laos
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1976–2019
Aiheet:  henkilö- ja sotahistoria
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Seppo Porvali (31. heinäkuuta 1950 Pori – 31. elokuuta 2019 Laos) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ura

Porvali oli Lehtimiehet Oy:n palveluksessa erikoistoimittajana 1970–1972 ja 1975–1987. Välillä hän oli 1973–1974 vajaan vuoden ilmestynyttä Panoraama-skandaalilehteä kustantaneessa Menekkilehdet Oy:ssä päätoimittajana ja sai tuona aikana kahdeksassa eri kunnianloukkausjutussa ehdottoman vankeustuomion sekä maksettavakseen sakkoja, vahingonkorvauksia ja oikeudenkäyntikuluja.. Vuonna 1989 Porvali oli kahden numeron verran ilmestyneen Miehen maailma -lehden päätoimittajana, sen jälkeen vapaana kirjailijana.
Porvali kirjoitti teoksia erityisesti henkilöhistorioina. Hän kirjoitti teokset muun muassa Mauno Koivistosta ja Tony Halmeesta. Hänet tunnettiin myös dokumentaariseksi fiktioksi kuvailluista sotahistoriateoksistaan.
Yksityiselämä

Porvali asui elämänsä viimeiset noin kymmenen vuotta Laosissa. Hänellä oli kaksi poikaa, Ali ja Toni.
Teokset > Tekijänä

Panssarikauhu.  Jyväskylä:  Gummerus, 1987.  ISBN 951-20-2929-4
Sotilaan kunnia.  Jyväskylä:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3113-2
Isänmaan puolesta.  Jyväskylä:  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3490-5
Sotasankari.  Jyväskylä:  Gummerus, 1991.  ISBN 951-20-3831-5
Kari. Tasavallan hovinarri. Dokumentti maailman parhaimpiin pilapiirtäjiin kuuluneen Kari Suomalaisen elämästä.  Tampere:  Revontuli, 1999.  ISBN 952-5170-10-1
Mannerheim-risti.  Jyväskylä:  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5536-8
Kalle Päätalo. Elämäkerta 1919–2000. Ison miehen savotta.  Tampere:  Revontuli, 2000.  ISBN 952-5170-19-5
Syöksykierre.  Jyväskylä:  Gummerus, 2000.  ISBN 951-20-5800-6
Daltonit. Euralaisten Koistisen veljesten karu tarina kaatopaikalta rikoskierteeseen.  Jyväskylä:  Revontuli, 2001.  ISBN 952-5170-18-7
Katkera marssi. Sotaromaani kolmen sotilaan taistelusta.  Tampere:  Revontuli, 2001.  ISBN 952-5170-21-7
Marskin ritarit. 191 ihmiskohtaloa.  (Palmunen, Rainer (toim.))  Helsinki:  Valitut Palat, 2001.  ISBN 951-584-531-9
Porvali, Seppo & Wind, Anja: Viimeinen kotka. Hävittäjälentäjä Hans Wind.  Tampere:  Revontuli, 2002.  ISBN 952-5170-28-4
Naurettiin sitä ennenkin!.  (Calder, Anneli (toim.))  Helsinki:  Valitut palat, 2004.  ISBN 951-584-631-5
Panssarikauhu. Mannerheim-ristin ritari Eero Seppäsen tarina.  Tampere:  Revontuli, 2004.  ISBN 952-5170-39-X
Talvisodan sankarit. 105 kunnian päivää – 105 legendaa.  Helsinki:  Valitut Palat, 2004.  ISBN 951-584-630-7
Minä, Marokon kauhu. Muukalaislegioonasta Kollaan sankariksi.  Tampere:  Revontuli, 2005.  ISBN 952-5170-43-8
Sotalentäjä Ville Salminen.  Tampere:  Apali, 2005.  ISBN 952-5026-43-4
Ritarit ilman ristiä.  Tampere:  Apali, 2006.  ISBN 952-5026-58-2
Suomalaisia hävittäjä-ässiä.  Tampere:  Apali, 2007.  ISBN 978-952-5026-69-6
Ystäväni Mauri Sariola. Epäromaani.  Tampere:  Apali, 2007.  ISBN 978-952-5026-62-7
Hävittäjäveljekset. Dokumenttiromaani.  Tampere:  Apali, 2008.  ISBN 978-952-5026-70-2
Uskollisuus on kunniamme.  Tampere:  Apali, 2008.  ISBN 978-952-5026-83-2
Ässien ässä. Kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari hävittäjälentäjä Eino Ilmari Juutilainen.  Tampere:  Revontuli, 2009.  ISBN 978-952-5170-95-5
Eversti Armas Kemppi – sotilaan kujanjuoksu.  Tampere:  Revontuli, 2011.  ISBN 978-952-5767-36-0
Syöksykierre.  Tampere:  Revontuli, 2011.  ISBN 978-952-5767-60-5
Viimeinen ässä — dokumenttiromaani.  Tampere:  Apali, 2011.  ISBN 978-952-5877-11-3
Teokset > Toimittajana

Nevatie, Erkki: Suomalaissotilaana Vietnamissa.  Karkkila:  Karkir, 1976.
Lena von Martens: Kaikki minun roolini.  Tampere:  Revontuli, 2000.  ISBN 952-5170-16-0
Aares Salli: Sallasta Karjalankannakselle. Jatkosota tekstein ja piirroksin.  Espoo:  Aares Salli, 2004.  ISBN 952-91-7117-X
Tony Halme: Testamentti.  Tampere:  Revontuli, 2010.  ISBN 978-952-5767-35-3
Elina Laavi

| Elina Laavi |
| --- | --- |
 Laavi kesäkuussa 2023.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elina Maria Laavi
Syntynyt: 13. marraskuuta 1981 (ikä 43)
Ammatti:  elinvoimajohtaja
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Asema:  valtiosihteeri (2023–) erityisavustaja (2011–2012, 2013–2014)
Kotipaikka:  Helsinki
Koulutus:  hallintotieteiden maisteri
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Elina Maria Laavi (s. 13. marraskuuta 1981) on suomalainen poliitikko. Laavi valittiin vuonna 2023 Lahden elinvoimajohtajaksi. Laavi on tehtävästä virkavapaalla ja toimii valtiosihteerinä valtiovarainministeriössä, työ- ja elinkeinoministeriössä, oikeusministeriössä ja opetus- ja kulttuuriministeriössä.
Ura

Laavi on toiminut muun muassa Suomen ylioppilaskuntien liiton sosiaalipoliittisena sihteerinä vuosina 2006–2007, Kokoomuksen Naisten Liiton pääsihteerinä 2007–2011, ministerin erityisavustajana 2011-2013, KUUMA-kuntien yhteistyöjohtajana 2013, Lahden kaupungin yhteysjohtajana 2014–2016, Työeläkevakuuttajat TELA:n yhteiskuntasuhteiden päällikkönä 2016–2020 sekä Kokoomuksen yhteyspäällikkönä vuosina 2020–2023. Kesäkuussa 2023 Laavi valittiin Lahden kaupungin elinvoimajohtajaksi, josta hän jäi virkavapaalle valtiosihteerin toimikauden ajaksi.
Poliittinen ura

Hän oli Keravan kaupunginvaltuuston jäsen 2001–2011 ja kaupunginhallituksen jäsen 2009–2011. Hän on toiminut Setan varapuheenjohtajana vuodesta 2010.
Aiemmin Laavi on toiminut muun muassa Suomen Lukiolaisten Liiton varapuheenjohtajana (2001), Kokoomusnuorten hallituksessa (2003–2004), Väestöliiton hallituksessa (2005–2008) ja Kuntaliiton valtuustossa (2006–2009).
Laavi on perustanut 2018 avatun Helsingin Montessori-koulun, joka toimii Herttoniemessä ja toimii yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana. Yhdistyksellä on peruskoulun lisäksi seitsemän montessoripäiväkotia Helsingissä.
Poliittinen ura > Erityisavustaja

Laavi on toiminut kuntaministeri Henna Virkkusen erityisavustajana 2011–2013.
Poliittinen ura > Valtiosihteeri

Laavi nimitettiin vuonna 2023 Orpon hallituksen valtiosihteeriksi. Laavi toimii kunta- ja alueministeri Anna-Kaisa Ikosen sekä tiede- ja kulttuuriministeri Sari Multalan valtiosihteerinä. Kunta- ja alueministerin valtiosihteerinä Laavi vastaa muun muassa yleisestä hallintopolitiikasta, työnantajapolitiikasta, sopimuksellisuudesta sekä valtionosuusjärjestelmään ja Ahvenanmaahan liittyvistä kysymyksistä.
Koulutus

Laavi on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri Tampereen yliopistosta pääaineenaan kunta- ja aluejohtaminen sekä kasvatustieteen ylioppilas Helsingin yliopistosta.
Aiheesta muualla

Elina Laavin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)