stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Our Lady of the Rockies

Our Lady of the Rockies on 27 metriä korkea patsas, joka esittää Neitsyt Mariaa. Patsas sijaitsee Butten kaupungissa Montanan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Patsas on valmistettu betonista. Patsaan suunnitteli Laurien Eugene Riehl. Patsaan rakentaminen aloitettiin vuonna 1979 ja rakentaminen päättyi vuonna 1985.
Käännös suomeksi
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985

Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985 voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985 (kreikkalais-roomalainen paini)
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985 (vapaapaini)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paula Kania

| Paula Kania |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1992 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Puola
Tennispelaaja
Pituus:  168 cm
Paino:  58 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2008–
Palkintorahat:  665 096 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  130. (8.6.2015)
Voitot/tappiot:  243–209
Grand Slam -turnauksissa
Ranskan avoimet:  2. kierros (2015)
Wimbledon:  1. kierros (2014, 2016)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2014)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  64. (8.6.2015)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  227–172
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Paula Kania (s. 6. marraskuuta 1992 Sosnowiec) on puolalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 130 kesäkuussa 2015 ja nelinpelissä sijalla 64 kesäkuussa 2015. Hän on voittanut urallaan viisi ITF-turnausta kaksinpelissä ja yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
Syyskuussa 2012 Kania voitti Palina Peh’avan kanssa Tashkent Openin nelinpelin saavuttaen ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa.
Aiheesta muualla

Paula Kania WTA:n sivuilla (englanniksi)
Paula Kania ITF:n sivuilla (englanniksi)
On the Beach (Chris Rean albumi)

| On the Beach Chris Rea |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. huhtikuuta 1986
 Tuottaja(t): Chris Rea, Dave Richards
 Tyylilaji: Pop rock, soft rock, adult contemporary
 Levy-yhtiö: Magnet Records
Chris Rean muut julkaisut
| Shamrock Diaries 1985 | On the Beach 1986 | Dancing with Strangers 1987 |
On the Beach on Chris Rean kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1986. Isossa-Britanniassa se saavutti 11. sijan UK Albums Chart -listalla.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | On the Beach | 5.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Little Blonde Plaits | 4.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Giverny | 5.39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | My Lucky Day | 3.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Just Passing Through | 5.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | It’s All Gone | 7.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Hello Friend | 4.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Two Roads | 3.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Light of Hope | 4.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Auf Immer und Ewig | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| Bonuskappaleet (CD-versio) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Freeway | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Bless Them All | 2.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Crack That Mould | 4.34 |  |  |  |  |  |  |  |
Sertifikaatit ja myynti

| Maa | Ansio | Myynti |
| --- | --- | --- |
| Ranska (SNEP) | Kultaa | 100 000 |
| Saksa (BVMI) | Kultaa | 250 000 |
| Alankomaat (NVPI) | Kultaa | 50 000 |
| Iso-Britannia (BPI) | Platinaa | 300 000 |
Kokoonpano

Chris Rea – laulu, kitara, basso, kosketinsoitin, piano, tuottaja
Max Middleton – piano, Rhodes
Kevin Leach – kosketinsoitin
Eoghan O’Neill – basso
Dave Mattacks – basso
Adrian Rea – rummut
Martin Ditcham – lyömäsoittimet
David Richards – tuottaja
Arvostelut

Allmusic:
Paula Luttinen

Paula Luttinen (ent. Lihavainen, s. 4. syyskuuta 1963) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti lähes koko uransa ajan Oulun NMKY:tä ja vastasi omasta valmennuksestaan itse. Ulkoratojen SM-kisoista Luttinen saavutti kaksi pronssia maratonilta vuosina 1990 ja 1991. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1998 jälkeen.
Nikon D700

| Nikon D700 |
| --- | --- |

Tyyppi:  täyden kennon yksisilmäinen peiliheijastuskamera
Kenno:  36 mm × 23,9 mm CMOS-kenno
Korkein resoluutio:  4 256 × 2 832 (12,1 megapikseliä)
Objektiivi:  Nikon F -bajonetti, jossa on AF-kytkentä ja AF-koskettimet
Suljin:  elektronisesti ohjattu, pystysuunnassa liikkuva verhosuljin
Suljinajat:  1/8 000 – 30 sekuntia 1/3, 1/2 tai 1 EV:n välein, aikavalotus, X250
Tarkennuspisteet:  Multi-CAM3500FX, 51 pisteen automaattitarkennus
Sarjakuvaus:  5 kuvaa/s, 8 kuvaa/s akkukahvalla
Etsin:  järjestelmäkameratyyppinen kiinteä silmän tasolla oleva Pentaprism-etsin
ISO-arvot:  200–6 400
LCD-näyttö:  3,0 tuumaa, 920 000 pistettä
Tallennusmedia:  CompactFlash tyyppi I
Akku:  Nikon EN-EL3e
Paino:  1 074 g (akun kanssa)
Nikon D700 on Nikonin valmistama täyden kennon yksisilmäinen peiliheijastuskamera, joka julkistettiin 1. heinäkuuta 2008. Kamera on yhteensopiva Nikon F -objektiivien kanssa ja siinä on sama 12,1 megapikselin CMOS-kenno kuin Nikon D3:ssa. Nikon D700:lla voi kuvata viisi kuvaa sekunnissa, mutta erillisen akkukahvan kanssa sillä voi kuvata kahdeksan kuvaa sekunnissa. Kamerassa on lisäksi 3,0 tuuman näyttö.
Palosaari (Helsinki)

Palosaari
Palosaaren karanteenirakennus toukokuussa 2011.
| --- | --- |
Muut nimet:  Paloholmen
Sijainti:  Helsinki Uusimaa Suomi
Vesialue:  Suomenlahti
Merialue:  Itämeri
Pinta-ala:  0,02 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Palosaari (ruots. Paloholmen) on pieni saari Mustikkamaa–Korkeasaaren kaupunginosassa Helsingissä. Se on yhdistetty Korkeasaareen penkereellä ja kuuluu Korkeasaaren eläintarhan alueeseen, mutta on suljettu yleisöltä. Palosaarta on kutsuttu myös ”Korkeasaaren kärjeksi”.
Palosaaressa sijaitseva rakennus toimii Korkeasaaren villieläinsairaalana ja tarvittaessa eläintarhan karanteenina.
Korkeasaaresta ja Palosaaresta rakennetaan 2020-luvulla Kruunuvuorenrantaan ulottuva Kruunusillat-raitiotie ja Kruunuvuorensilta, joita varten molempien saarien pohjoisrannalle tehdään maantäyttöjä. Täyttöaluetta kutsutaan Mieritzinrannaksi.
Historia

Palosaaressa sijaitsi vuodesta 1873 huvila, jonka rakennuttivat kapteeni Carl Hallberg ja ylipalomestari A. G. Hornborg. Huvilan 1890-luvun lopussa omistanut konsuli Viktor Ek, kauppaneuvos Victor Ekin isä, rakennutti sinne muun muassa tenniskentän. Palosaari liitettiin Korkeasaaren kansanpuistoon vuonna 1925, ja ensimmäinen silta saarten välille valmistui vuonna 1929. Palosaaressa pidettiin toisinaan eläintarhan hankkimien uusien eläinten erikoisnäyttelyitä.
Palosaaren kaikki vanhat rakennukset, mukaan lukien yli satavuotias huvila, purettin vuonna 1977, ja tilalle valmistui vuonna 1979 yksikerroksinen karanteenirakennus. Samalla Palosaari suljettiin ulkopuolisilta ja sinne johtanut silta korvattiin pengertiellä. Karanteenitilojen käyttötarve väheni huomattavasti, kun Euroopan unionin alueelta Suomeen tuotujen eläinten karanteenivaatimukset suurelta osin poistettiin vuonna 2006. Tiloja alettiin sen jälkeen käyttää eri puolilta Helsinkiä löydettyjen loukkaantuneiden villieläinten hoitoon. Karanteenirakennus peruskorjattiin 2011–2012. Saarella ei ole muita rakennuksia.
Villieläinsairaala

Palosaaressa toimii Korkeasaaren eläintarhan ylläpitämä, loukkaantuneita tai orvoksi jääneitä luonnonvaraisia eläimiä hoitava Villieläinsairaala. Villieläinsairaalaan tuodaan vuosittain hoitoon yli 1 000 eläintä.
Aiheesta muualla

Villieläinsairaala Korkeasaaren eläintarhan www-sivuilla
Nils Svantenpoika Sture

Nils Sture, öljymaalaus 1560-luvulta Gripsholmin linnassa.
Nils Svantenpoika Sture (1543–1567) oli ruotsalainen ylimys. Hän oli 1561 tekemässä Eerik XIV:n puolesta avioliittotarjousta Englannin Elisabetille. Hän epäonnistui Tanskan sodassa, ja hänet tuomittiin kuolemaan, mutta joutui kuitenkin kärsimään vain julkisen häväistyksen. Sen jälkeen hän pääsi kuninkaan suosioon, mutta vangittiin pian ja tuomittiin kuolemaan. Tuomion toteutti kuningas Erik itse (Sture-murhat).
Nizzan karnevaali

”Jättipäitä” karnevaalikulkueessa vuonna 2009
Kukkaparaatin vaunu vuonna 2009
Nizzan karnevaali on Ranskan suurin karnevaali ja yksi maailman tunnetuimmista. Se järjestetään joka helmikuu kahden viikon ajan Nizzassa, ja se tuo kaupunkiin 1,2 miljoonaa vierailijaa. Se on tärkein Nizzan vuosittaisista noin 850 kulttuuri-, juhla- ja urheilutapahtumasta.
Historia > Kukkaparaati

Ensimmäinen kukkaparaati, eli "bataille de fleurs", järjestettiin vuonna 1876. Idean takana oli ranskalainen kirjailija Alphonse Karr. Nizzassa asuva kirjailija oli haltioitunut kukista ja toivoi tapahtumaa, jossa ihmiset voisivat heitellä toisiaan tuoksuvilla kukilla. Näin ollen Andriot Saëtone toteutti vuonna 1876 ensimmäisen kukkaparaatin Promenade des Anglais -ranta­bulevardilla.
Kukkaparaati on osa Nizzan karnevaaleja. Se on vastapainona muuten karikatyyrien ja groteskien hahmojen täyttämälle karnevaalikulkueelle. Paraati muodostuu kahdestakymmenestä kukin koristelluista vaunuista, joista nuoret naiset ja nykyään myös nuoret miehet heittelevät kukkia katsojille. Eri puolilta maailmaa tulevat musiikkiryhmät ja katutaiteilijat kulkevat vaunujen väleissä kuten karnevaalikulkueessakin.
Paraatin aikana heitetyistä kukista, kuten mimoosista, liljoista ja päivänkakkaroista, 90 % on poimittu alueen kukkuloilta. Paikalliset kasvattajat istuttavat syksyisin lajit, joilla vaunut koristellaan. Koristeet ovat paikallisten kasvattajien ja floristien yhteistyön tulosta. Yhden vaunun koristamiseen menee neljästäkymmenestä viiteenkymmeneen työtuntia. Työtä vaikeuttaa se, että kukat poimitaan vasta juuri ennen koristelua, jotta ne säilyisivät tuoreina. Paraatin ranskankielinen nimi "bataille de fleurs" tarkoittaa kukkataistelua, ja alun perin katsojat taistelivatkin keskenään kukilla. Nykyään kyseessä on kuitenkin paraati, jonka aikana noin 100 000 kukkasta heitetään vaunuista yleisölle. Taistelun poisjäämisen tarkoituksena on kiinnittää yleisön huomio asujen ja kukin koristeltujen vaunujen kauneuteen.
Vuodesta 2005 lähtien kukkaparaatin teema on ollut sama kuin karnevaalikulkueen teema. Yksi tai useampi kuvataiteilija on vastuussa vaunujen ulkoasusta. Käytännön toteutuksesta vastaa niin sanottu Nizzan kaupungin kukkaparaatin toteuttaja-floristien yhdistys (ransk. lAmical des fleuristes réalisateurs de bataille de fleurs de la ville de Nice). Paraatin asut valmistetaan erityisesti kukkaparaatille varatussa ateljeessa.
Historia > Katutaide

Katutaideseurueet ovat tehneet Nizzan karnevaalista tunnetun katutaiteen alalla. Seurueet saapuvat joka puolelta Ranskaa ja koko maailmaa, ja juhlakulkueisiin osallistuu viidentoista eri kansallisuuden edustajia. Ryhmät tuovat karnevaaleihin oman mielikuvituksellisen lisänsä esittelemällä omaa kulttuuriaan tai mukautumalla karnevaalien vuosittaiseen teemaan.
Historia > Karnevaalien kuningas

Ennen karnevaalien varsinaista alkua perjantai-iltana Karnevaalien Kuningas saapuu Masséna- aukiolle ja avaa juhlakauden ottamalla kaupungin avaimet haltuunsa. Kuningas hallitsee kaupunkia karnevaalien loppuun asti, jolloin hän näyttäytyy viimeisen kerran ennen kuin hänet poltetaan roviolla merellä tai toisinaan rannalla. Polttamisen jälkeen Baie des Anges -lahdella (Enkelten lahti) järjestetään ilotulitus musiikin säestyksellä.
Karnevaalivaunun valmistus

Karnevaalivaunujen valmistus alkaa siten, että Nizzan turistitoimisto julistaa kilpailun vaunujen suunnittelupiirustuksista karnevaalien teeman hengessä. Vuodesta 2000 lähtien kilpailupiirustukset on pyydetty lehdistön pilapiirtäjiltä. Karnevaalien toimitusjohtaja sekä taiteellinen johtaja valitsevat parhaat piirustusten joukosta. Vuonna 1993 säädetystä Sapinin laista lähtien käytäntönä on ollut järjestää tarjouskilpailu. Laki on myös pakottanut karnevaalivaunujen rakentajia (les carnavaliers) järjestäytymään yhdistyksiin, jolloin ryhmien määrä on vähentynyt noin sadasta vain neljään tai  viiteen. Lopuksi järjestetään arvonta, jossa päätetään, minkä vaunun kukin rakentaja saa valmistettavakseen.
Itse vaunujen rakentaminen alkaa yleensä lokakuussa. Rakentamisen vaiheisiin kuuluu:
Rautaisen rungon (kaksi tonnia vaunua kohden) sekä erilaisten motorisoitujen hydraulisten liitosten pystyttäminen pyörille nostetulle lavalle (3m×12m). Tämä rakennelma on lähes kahdeksan metriä korkea.
Rakenteen jatkaminen puurimoilla tai rautalankaverkolla, joiden päälle lisätään paperimassakerroksia (postikorttien, sanomalehtipaperin, voimapaperin ym. sekoitusta) kuumasta vedestä ja jauhoista käsityönä valmistetun liiman avulla. Lavoille rakennettavien hahmojen rintakehät ja päät rakennetaan kahdella eri tekniikalla muotteja apuna käyttäen. Perinteinen tapa on käyttää joko hartsia tai styroxia, nykyisin vaihtoehtona on myös käyttää polyester-kertamuovia.
Hahmojen maalaus, johon kuluu viisi tonnia maalia, ja lopuksi vaatteiden valmistaminen hahmoille ja esiintyjille.
Sähköjen asentaminen vaunuun valaistusta ja motorisointia varten.
Vaunun kokoennätystä pitää vuoden 2009 "Naamiaisten kuningas" (ransk. Roi des Mascarades), joka esiintyi naamioituneena edellisten vuosien karnevaalien kuninkaan naamioihin. Se oli 17 metriä korkea. Vuoden 2007 "Erittäin suuren sekamelskan kuningas" (ransk. Roi de la très grand Mêlée) esitti Jacques Chiracia ja oli 13 metriä korkea, josta lähes kuusi metriä oli päätä.
Järjestäminen

Vuodesta 1996 karnevaalin on järjestänyt Nizzan turistitoimisto. Se korvasi juhlatoimikunnan, joka oli ollut vastuussa karnevaalin järjestämisestä vuodesta 1873. Seuraavan vuoden karnevaalin teema ja ajankohta julkistetaan kuluvan karnevaalin viimeisenä päivänä. Vuonna 1997 taiteelliseksi johtajaksi nimitetty Gad Weil antoi uuden sysäyksen Nizzan karnevaalille.
Karnevaali lukuina > Yleistä

Nizzan karnevaali kestää kaksi kokonaista viikkoa sekä yhden viikonlopun. Vuonna 2009 karnevaalit toivat 1,2 miljoonaa vierailijaa kaupunkiin ja 600 000 ihmistä kävi katsomassa juhlakulkueita. Jokaista Karnevaalien Kuninkaan esiintymistä varten tarvittiin 1500 ihmistä osallistumaan järjestelyihin. Vuonna 2006 karnevaaleille myytiin 150 000 lippua, joiden tuotto nousi yhteensä 1,5 miljoonaan euroon. Kaiken kaikkiaan vuoden 2009 karnevaalien tuomat turistitulot (sisältäen ravintoloiden, majoituksen, julkisen liikenteen, kauppojen yms. saamat tulot) ylsivät 30–35 miljoonaan euroon.
Karnevaali lukuina > Juhlakulkueet

Vuosittain 20 karnevaalivaunua, joiden pinta-ala on 3m×12m ja korkeus 8–14 metriä. Kulkueiden neljä ensimmäistä vaunua ovat aina Karnevaalien Kuningas, Rouva Karnevaali, Carnavalon eli Kuninkaan ja Rouvan poika sekä Puhallin (vaunu, jolta puhalletaan konfettia yleisön joukkoon).
Kaksi pienempää animoitua vaunua.
Keskimäärin 30 vaununrakentajaa.
150 jättipäätä, joista kolmisenkymmentä on valmistettu pahvimassasta. Pahvimassapäiden paino vaihtelee 1,5 ja 12 kilon välillä, plastazote-muovivaahdosta valmistetut painavat 5 kiloa ja puhallettavat päät kilon.
60 katutaideryhmää, joista kolmannes on Nizzan alueelta ja kolmannes muista maista saapuneita ryhmiä.
4000 työtuntia puolen vuoden aikana.
20 tonnia konfettia.
15 maata.
Yksi 20 hengen seurue jokaisesta Nizzan kahdeksasta kaupunginosasta osallistuu juhlakulkueisiin.
Karnevaali lukuina > Kukkaparaati

4000–5000 tuoretta kukkaa, joista 90 prosenttia on kasvatettu lähialueilla marraskuun ja helmikuun välisenä aikana.
Vaunujen pinta-ala on 2 m × 7 m ja korkeus 6 metriä.
45 työtuntia kahden ja puolen päivän aikana.
400 oasis-sientä (kooltaan 23 cm × 11 cm × 40 cm).
Kymmenen kiloa rautalankaa.
12,5 metriä rautalankaverkkoa.
Jokaisessa 20 vaunussa kaksi esiintyjää, jotka viskelevät yleisön joukkoon noin 20 kiloa mimoosia ja muita leikkokukkia.
Karnevaali lukuina > Media

Sata eri mediaa edustettuna.
190 lehdistökorttia.
17 prosenttia lehdistökorteista paikalliselle medialle.
19 kansallisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nizzan karnevaali Wikimedia Commonsissa
Elsa Lindfors : Nizzan karnevaalit ja kukkaisjuhlat, Suomen Kuvalehti, 10.05.1924, nro 19, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Carnaval de Nice
Vuoden 2009 kukkaparaatin vaunu.
Nizzan Karnevaalien kuningas vuonna 2006.
Vuoden 2007 Karnevaalien Kuningas -vaunu esitti presidentti Jacques Chiracia.
Valaistu kulkue Masséna-aukiolla vuonna 2009.
Kukkaparaati Promenade des Anglais -kadulla vuonna 2009.
Käännös suomeksi
On the 13th Day

| On the 13th Day Magnum |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : M2 Studios, Coven, Yhdistynyt kuningaskunta
 Julkaistu: 19. syyskuuta 2012
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Tony Clarkin
 Tyylilaji: hard rock
 Levy-yhtiö: SPV
Listasijoitukset
  GfK Entertainment: 28.  Sverigetopplistan: 36.
Magnumin muut julkaisut
| Evolution 2011 | On the 13th Day 2012 | Escape from the Shadow Garden 2014 |
On the 13th Day on hard rock -yhtye Magnumin studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 19.–24. syyskuuta 2012 ja Pohjois-Amerikassa 2. lokakuuta 2012. Albumista julkaistiin kolme eri versiota: tavallinen CD, rajoitettu bonus-CD:n sisältävä erikoispainos ja tupla-LP.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
All the Dreamers – 7.09
Blood Red Laughter – 4.40
Didn't Like You Anyway – 4.33
On the 13th Day – 5.35
So Let It Rain – 4.50
Dance of the Black Tattoo – 5.16
Shadow Town – 5.57
Putting Things in Place – 4.41
Broken Promises – 4.55
See How They Fall – 4.56
From Within – 4.42
Kappaleet > Rajoitetun painoksen bonus-CD

Those Were the Days – 4.12 (Demo vuosilta 1988–89)
Eyes Like Fire – 5.23 (Täysversio)
Blood Red Laughter – 4.12 (Akustinen versio)
We All Need to Be Loved – 4.12 (Prahassa nauhoitettu liveversio)
Shadow Town – 4.59 (Akustinen versio)
Moonking – 6.29 (Mannheimissa nauhoitettu liveversio)
Kokoonpano

Tony Clarkin – kitara, taustalaulu
Bob Catley – laulu
Al Barrow – basso, taustalaulu
Mark Stanway – kosketinsoittimet
Gary "Harry" James – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net: 7+/10
Kaaoszine.fi: 7/10
Planetmosh: 9/10
Aiheesta muualla

Magnumin virallinen sivusto (englanniksi)
On the 13th Day discogs.com -sivustolla
Magnum
| --- | --- |
Studioalbumit:  Kingdom of Madness • Magnum II • Chase the Dragon • The Eleventh Hour • On a Storyteller’s Night • Vigilante • Wings of Heaven • Goodnight L.A. • Sleepwalking • Keeping the Nite Light Burning • Rock Art • Breath of Life • Brand New Morning • Princess Alice and the Broken Arrow • Into the Valley of the Moonking • The Visitation • On the 13th Day • Escape from the Shadow Garden • Sacred Blood "Divine" Lies • Lost on the Road to Eternity • The Serpent Rings • The Monster Roars • Here Comes the Rain
Livealbumit:  Marauder • Invasion Live • The Spirit • The Last Dance • Stronghold • Days of Wonder • The River Sessions • Wings of Heaven Live • Escape from the Shadow Garden – Live 2014 • Live at the Symphony Hall
Kokoelmat:  Mirador • Foundation • Archive • Chapter & Verse • Road To Paradise • Long Days, Black Nights • Evolution
Paula Laakso

Paula Tuulikki Laakso (o.s. Silmälä, s. 20. kesäkuuta 1971 Tammela) on entinen suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka. Hän edusti Tammelan Ryskettä ja häntä valmensivat Markku Perttula, Juha Koskela ja Ari Mänttäri.
Laakso voitti koululaisten maailmanmestaruuden pituushypyssä Barcelonassa 1988 tuloksella 601 cm, joka jäi hänen ennätyksekseen. Aikuisten maaotteluissa hän edusti Suomea kolmiloikassa vuosina 1995–1997 sijoittuen kolmessa ulkoratamaaottelussa toiseksi ja kahdessa hallimaaottelussa kolmanneksi.
Laakso saavutti Kalevan kisoissa hopeaa Tampereella 1996 ennätyksellään 13,36 m ja Lappeenrannassa 1997 loikittuaan 13,23 m. SM-pronssia hän sai Lapualla 1995. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti pituushypyssä kultaa Oulussa 1989 tehtyään halliennätyksensä 582 cm. Kolmiloikassa hän sai hopeaa Kuopiossa 1996 halliennätyksellään 13,32 m ja Rovaniemellä 1997 tuloksella 13,08 m.
Nikon D5200

| Nikon D5200 |
| --- | --- |

Tyyppi:  digitaalinen järjestelmäkamera
Kenno:  23,5 × 15,6 mm, CMOS
Korkein resoluutio:  6 000 × 4 000 (24,0 megapikseliä)
Objektiivi:  Nikon F
Suljin:  elektronisesti ohjattu verhosuljin
Suljinajat:  1/4 000 – 30 s
Tarkennuspisteet:  39
Sarjakuvaus:  5 kuvaa sekunnissa
ISO-arvot:  ISO 100 – 6 400 (laajennettavissa ISO 25 600)
LCD-näyttö:  3,2 tuumaa, 921 000 pikseliä
Tallennusmedia:  SD/SDHC/SDXC
Akku:  Nikon EN-EL14
Paino:  555 g (akun kanssa) 505 g (ilman akkua)
Nikon D5200 on Nikonin 6. marraskuuta 2012 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera, joka tuli Suomessa myyntiin saman vuoden joulukuussa 869 euron suositushintaan. Kamerassa on 24 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Sillä pystyy ottamaan viisi kuvaa sekunnissa ja videoimaan Full HD -laadulla 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on lisäksi 3,2 tuuman kääntyvä näyttö. Kameran runko painaa akun kanssa 555 grammaa.
Kameran edeltäjä on huhtikuussa 2011 julkistettu Nikon D5100 ja seuraaja lokakuussa 2013 julkistettu Nikon D5300.
Ovimbundut

| Ovimbundut |
| --- | --- |
 Ovimbundujen asuttama alue Angolassa tummansinisellä.
Väkiluku:  noin 4 miljoonaa
Kielet:  mbundu, portugali
Ovimbundut on bantukansoihin kuuluva kansa, jotka elävät erityisesti Länsi-Angolassa. Heitä on noin neljä miljoonaa. He puhuvat mbundua ja portugalia.
Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokunta

Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokunta oli 1762–1776 toiminnassa ollut kihlakunnantuomarin virka-alue. Se kuului aluksi Turun hovioikeuspiiriin ja siirrettiin Vaasan hovioikeuspiiriin 1776, kun vastaperustetun hovioikeuden oikeuspiiri määrättiin. Tuomiokunta muodostettiin Pohjois-Pohjanmaan tuomiokunnan kahtiajaossa 21. kesäkuuta 1762. Toinen uusi tuomiokunta oli Oulun pohjoisen voutikunnan tuomiokunta. Oulun eteläisen voutikunnan tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat pitäjät:
Kalajoki
Kokkola
Kruunupyy
Kälviä
Lohtaja
Pietarsaari
Pyhäjoki
Uusikaarlepyy
Kuninkaallisella julistuksella määrättiin 28. kesäkuuta 1776 tämän tuomiokunnan seuraajaksi Pohjanmaan keskiosan tuomiokunta.
Nikon D50

| Nikon D50 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Järjestelmäkamera
Kenno:  CCD
Korkein resoluutio:  3 008 × 2 000
Etsin:  optinen TTL
Tallennusmedia:  SD-muistikortti
Akku:  Nikon EN-EL3:n tuoteperhe
Paino:  544 g
Nikon D50 oli Nikonin ensimmäinen kuluttajamarkkinoille suunnattu digitaalinen järjestelmäkamerarunko. Keväällä 2005 markkinoille tuotu malli oli tarkoitettu vasta-alkajille, ja se nosti huomattavasti Nikonin markkinaosuutta digijärjestemien markkinoilla yhdessä marraskuussa 2005 lanseeratun, kehittyneille harrastajille suunnatun D200:n ja luovasta kuvauksesta kiinnostuneille harrastajille tarkoitetun Nikon D70s -mallin kanssa. Näiden kolmen mallin myötä Nikonin osuus esimerkiksi Suomen digijärjestelmäkameroiden markkinoilla yli kaksinkertaistui ja nousi 36 prosenttiin..
Tietokone-lehden vertailutestissä Nikon D50:n lähimmiksi kilpailijoiksi mainittiin Canon 350D ja Olympus E-500. D50-runkoa kuvattiin reilun kokoiseksi ja hyvin käteen istuvaksi. Säätimet oli testaajien mukaan sijoiteltu hyvin ja takakannen nestekidepaneeli selkeälukuinen. Valotusautomatiikka toimi kohtalaisen hyvin, ja kuvien dynamiikkaa ja kohinan vähäisyyttä pidettiin hintaluokassaan poikkeuksellisen hyvinä. Väritasapaino sen sijaan oli alle keskitason, ja pienissä yksityiskohdissa näkyi moaree-ilmiötä. Suurimpana haittapuolena pidettiin peilikoneiston huonoa vaimennusta ja sen aiheuttamaa laukaisu­tärähdystä.
Kameramallin käyttämiä EN-EL3-sarjan akkuja jouduttiin vaihtamaan uusiin latausvaiheen kuumentumisongelman vuoksi.