stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo suomalaisista pursiseuroista
Veneilyseurat maakunnittain > Varsinais-Suomi

A Akateeminen purjehdusseura, AkateeminenPurjehdusseura.Fi
ASS Airisto Segelsällskap
Airiston Veneilijät Ry, www.airistonveneilijat.fi
AUR Aurinkopurjehtijat
DMSK Dalsbruk Motor- Och Segelklubb
HMK Hakkenpään Merenkävijät, www.hakkenpaanmk.fi
GK Gullkrona Kryssarklubb, www.gk.fi
IPS-ISS Iniön Pursiseura - Iniö Segelsällskap
Kaarinan Veneseura www.kaarinanveneseura.fi
KaaVe Kaarinan Veneilijät, www.kaave.fi
KoS Korppoon merenkävijät, www.korposjofarare.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Kustavin Kipparit ry, www.uusikaupunki.fi/kipparit (Arkistoitu – Internet Archive)
Kärranlahden venekerho, www.kbbr.net/batklubbfin.htm[vanhentunut linkki]
LaiVS Laivaston Veneseura
MST Meriseura Turku, www.meriseuraturku.fi
NSS Nagu Segelsällskap, NSS:n kotisivut
NPS Naantalin purjehdusseura, NPS:n kotisivut
Navigaatioseura Isokarin Kiertäjät ry, www.uusikaupunki.fi/~ik (Arkistoitu – Internet Archive)
PBK-PVK	Pargas Båtklubb-Paraisten Venekerho, www.pbk-pvk.fi
PiVe Piikkiön Veneseura, www.piikkionveneseura.net
PV Paimion Veneilijät, PV:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
RVS Raision Veneseura, www.raisionveneseura.fi
SMPS Saaristomeren Purjehdusseura
SaPu Saaristopurjehtijat, SaPun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
SP Salon Pursiseura, SP:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
SNS Salon Navigaatioseura ry, www.salonnavigaatioseura.fi/
TeVe Teijon Venekerho, www.teijonvenekerho.fi
TMK Turun Merikotkat, www.turunmerikotkat.net (Arkistoitu – Internet Archive)
TPS Turun Pursiseura
Turun Sekstantti ry, http://www.turunsekstantti.com (Arkistoitu – Internet Archive)
TTPS Turun Työväen Pursiseura, www.ttps.fi
TMVK Turun Moottorivenekerho - Åbo Motorbåtsklubb, www.tmvk.com
Turun Navigaatioseura - Navigationssällskapet i Åbo www.turunnavigaatioseura.fi
UPS Uudenkaupungin Purjehdusseura, UPS:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
VMT Veneilyseura Merituuli, www.veneilyseuramerituuli.fi
Västanfjärds Båtklubb
Veneilyseurat maakunnittain > Laajemmalla alueella toimivat seurat

FS Färjsundets Seglarförening
FYSC Finnish Youth Sailing Club
NAPS Naispurjehtijat
SF Stormy Fellows
SMMVK Saaristomeren Merivartiokilta
SSÄ Segelsällskapet Ägir
WLS Wiborgs Läns Segelförening
Suomen Valtameripurjehtijat ry
Aiheesta muualla

SPV:n jäsenseurat ja luokkaliitot Suomen Purjedun ja Veneily ry.
Bulgarialaiset eurokolikot

Euroalue.
  EU:n jäsenvaltio, ERM II-vaiheessa, oma kansallinen valuutta.
  EU:n jäsenvaltio, ei euroaluetta, oma kansallinen valuutta.
  EU:n ulkopuolinen euroa käyttävä valtio (myös violetilla alleviivatut pikkuvaltiot).
Bulgarialaiset eurokolikot ovat Bulgarialle lyötäviä eurokolikoita. Bulgaria suunnitteli alun perin ottavansa euron valuutakseen vuonna 2015. Bulgarian pitää kuitenkin ensin liittyä Schengen-alueeseen ja Euroopan vaihtokurssimekanismin (ERM) jäseneksi ja olla jäsenenä vähintään kaksi vuotta. Kesäkuussa 2018 Bulgarian talousministeri Vladislav Goranov ilmoitti Bulgarian suunnittelevan liittyvänsä ERM:n jäseneksi kuun lopussa, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2020. Heinäkuussa 2018 Bulgaria hyväksyi suunnitelman liittyä ERM:n jäseneksi heinäkuussa 2019, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2021. Bulgaria liittyi virallisesti ERM:n jäseneksi 10. heinäkuuta 2020 ja suunnitteli ottavansa euron valuutakseen tammikuussa 2024, mutta myöhemmin liittymistä lykättiin 1. tammikuuta 2025. Korkean inflaation takia euron käyttöönottoa on jouduttu lykkäämään edelleen joko heinäkuulle 2025 tai tammikuulle 2026. Bulgarian nykyinen valuutta on Bulgarian leva, joka on ollut maan valuuttana yli 140 vuoden ajan ennen euroon liittymistä.
Bulgarian suunnittelemat eurokolikot

Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kolikon kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Marraskuussa 2023 Bulgarian keskuspankki julkaisi tulevien eurokolikoidensa kuva-aiheen. Bulgarialaisissa sentin kolikoissa on kansallisella puolella Madaran ratsastaja, joka on keskiaikainen kiveen hakattu kallioveistos Bulgariassa Madaran kylässä lähellä Šumenin kaupunkia. Yhden euron kolikossa on kuvattuna Johannes Rilalainen, bulgarialainen pyhimys, ja kahden euron kolikossa on kuvattuna Paisij Hilendarski, bulgarialainen uskonnollisen yhteisön edustaja.
Madaran ratsastaja
Ahlström (suku)

Ahlström on suomalainen suku, jonka tunnetuimpia jäseniä ovat olleet Antti Ahlström ja useat hänet jälkeläisensä. Suku tunnetaan aikaisemmin perheyhtiönä toimineen Ahlstrom Oyj:n edeltäjän, A. Ahlström Osakeyhtiön perustaja- ja pitkäaikaisena omistajasukuna. Suvun jäsenet ovat toimineet paitsi teollisuuden vaikuttajina myös muotoilijoina ja taiteilijoina.
Ahlström on yksi ”Laulussa 20 perheestä” mainituista suomalaisista suuromistajasuvuista.
Historia

Ahlström-suvun kantaisä, ruotusotamiehen poika Jussi Ahlström oli kotoisin Pirkkalan Naistenmatkan kylästä. Palveltuaan aluksi merimiehenä ja palattuaan maihin hän ryhtyi rengiksi ja nai talollisen tyttären, ja appi antoi nuorelle parille torpan. Appensa kuoltua Jussi Ahlström sai haltuunsa tämän talon ja nousi siten talonpoikaissäätyyn. Hänen esikoispoikansa Erkki Ahlström peri tilan ja meni naimisiin talollisen tyttären Anna Norrgårdin kanssa. Anna ja Erkki Ahlströmin perheen kuudentena lapsena syntynyt Antti Ahlström alkoi rakentaa teollisuusimperiumia ostettuaan vuonna 1870 pakkohuutokaupassa Noormarkun rautaruukin.
Yritystoiminta

Ennen listautumistaan pörssiin vuonna 2006 Ahlström-yhtiö oli suvun omistama perheyhtiö. Yhtiöllä oli vain 270 omistajaa, useimmat Antti Ahlströmin jälkeläisiä.
Ennen pörssilistausta kauppaa yhtiön osakkeilla oli rajoitettu, kauppa voitiin tehdä vain sukulaisten kesken.  Yhtiön listauduttua pörssiin sillä on yli 12 000 osakkeenomistajaa. Suurin osa osakkeista on kuitenkin sukuun kuuluvien yksityisomistajien hallussa. Suvun jäsenet omistavat yhtiötä myös holdingyhtiö Antti Ahlströmin Perilliset Oy:n kautta. Yhtiön 100 suurinta yksityisomistajaa muodostavat yhä merkittävän osuuden Suomen 1 000 suurimman pääomatulojen saajan listasta.
Ahlströmin omistajien jälkeläisiä on Ahlströmin lisäksi myös muun nimisiä. Perillisten joukossa on Donnereita, Ehrnrootheja ja Gullichseneja. Gullichsenit tulivat Ahlström-yhtiön omistajiksi Harry Gullichsenin avioiduttua Walter Ahlströmin tyttären Maire Gullichsenin kanssa.
Suvun jäseniä

Antti Ahlström (1827–1896), A. Ahlström Osakeyhtiön perustaja (toinen puoliso Eva Ahlström o.s. Holmström (1848–1920), josta tuli miehensä kuoltua yhtiön johtaja)
Wilhelm Ahlström (1855–1888), Kauttuan omistaja, Antti Ahlströmin ja hänen ensimmäisen vaimonsa Anna Margareta Liljebladin (1812–1870) poika
Walter Ahlström (1875–1931), A. Ahlström Oy:n pääjohtaja, vuorineuvos, Antti ja Eva Ahlströmin poika
Rafael Ahlström (1877–1918), tirehtööri, kartanonomistaja, Antti ja Eva Ahlströmin poika, Kolinahteen joukkomurhan uhri
Bertel Ahlström (1878–1928), Kauttuan tehtaiden johtaja, Antti ja Eva Ahlströmin poika
Birger Ahlström (1880–1935), kartanonomistaja, Antti ja Eva Ahlströmin poika
Erkki Ahlström (1904–1938), Ahlströmin Varkauden tehtaiden johtaja ja kilpapurjehtija, Walter Ahlströmin poika
Maire Gullichsen o.s. Ahlström (1907–1990), Walter Ahlströmin tytär, Artekin perustaja (puoliso vuorineuvos Harry Gullichsen)
Hans Ahlström (1904–1960), A. Ahlström Oy:n pääjohtaja, vuorineuvos, Bertel Ahlströmin poika
Börje Ahlström (1911–2003), A. Ahlström Osakeyhtiön hallituksen puheenjohtaja, Bertel Ahlströmin poika
Torsten Ahström (1929–2002), Pihlavan sahan johtaja, Erkki Ahlströmin poika
Krister Ahlström (s. 1940), A. Ahlström Osakeyhtiön toimitusjohtaja, vuorineuvos, Bertel Ahlströmin pojanpoika
Robin Ahlström (s. 1946), Ahlstromin hallituksen puheenjohtaja, Börje Ahlströmin poika
Peter Ahlström (s. 1964), A. Ahlström Osakeyhtiön toimitusjohtaja
Nathalie Ahlström (s. 1974), Fiskars Oyj:n toimitusjohtaja, Krister Ahlströmin tytär
Ahlström-suvun naislinjaisiin jälkeisiin kuuluvat muun muassa liikemies Peter Seligson ja useat Gullichsen-suvun jäsenet.
Kauppaneuvokset Einar ja Kauko Ahlström sekä ravitsemustieteen professori Antti Ahlström kuuluivat toiseen Ahlström-nimiseen sukuun, jolla ei ole yhteyttä tunnetumpaan Ahlström-sukuun.
Yrityksiä

Ahlström Capital
A. Ahlström Kiinteistöt Oy
A. Ahlström Osakeyhtiö
Kesällä 2014 Ahlström Capital osti Destian sataprosenttisesti Suomen valtiolta Kataisen hallituksen aikana.
Hiroshi Fushida

| Hiroshi Fushida> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Japani
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1975
Talli(t):  Maki
Kilpailuja:  2 (0 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Hollannin Grand Prix 1975
Viimeinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1975
Hiroshi Fushida (jap. 鮒子田寛, s. 10. maaliskuuta 1946 Kioto) on entinen japanilainen F1-kuljettaja.
Ura > SCCA Continental Championship

Vuonna 1970 Fushida ajoi SCCA SCCA Continental -mestaruussarjaa, missä hänen paras tuloksensa oli kolmas sija Seattlen osakilpailussa.
Ura > Le Mans

Fushida ajoi vuosina 1973, 1975 ja 1981 Mazdan ja Toyotan valmistamilla autoilla Le Mansin 24 tunnin ajoja S 3.0 -luokassa.
Ura > Formula 1

Fushida osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1975. Hän kuitenkin karsiutui molemmista eikä päässyt starttaamaan kilpailuihin. Hollannin GP:ssä hänen moottorinsa hajosi harjoituksissa ja Britannian GP:ssä hän epäonnistui aika-ajoissa. Hän ajoi Maki-tallissa.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Maki Engineering | Maki F101C | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | ESP | MON | BEL | SWE | NED DNS | FRA | GBR DNQ | GER | AUT | ITA | USA | NC | 0 |
Ura > Touring Car

Vuoden 1975 Hardie Ferodon 1000 Touring Car -kilpailussa hän oli Don Hollandin kanssa C-luokan ensimmäinen ja koko kilpailun viides.
Hitotsubashin yliopisto

Kunitachin kampus
Hitotsubashin yliopisto (jap. 一橋大学, Hitotsubashi daigaku) on Tokiossa toimiva Japanin kansallinen yliopisto. Siellä opetetaan kauppatieteitä, oikeustiedettä ja sosiaalitieteitä.  Sillä on kampukset Kunitachin, Kodairan ja Kandan alueilla. Yliopistossa on noin 6 600 opiskelijaa, joista kolmannes on jatko-opiskelijoita.  Yliopisto sai alkunsa eräänlaisena liikemiesten kauppaopistona vuonna 1875.
Panu Varstala

Panu Varstala (s. 27. marraskuuta 1975) on suomalainen tanssija-koreografi ja muusikko. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta tanssitaiteen maisteriksi vuonna 2008. Hän on myös kasvatustieteen maisteri.
Panu Varstala on tehnyt nykytanssikoreografian "Onni" valtakunnalliseen Koko Suomi tanssii -kampanjaan, joka on osa Suomen itsenäisyyden 100-vuotisjuhlavuoden ohjelmaa.
Panu Varstala toimii mm. Taideosuuskunta Apinatarhassa. Vuonna 2015 hän sai Porvoon taideyhdistyksen myöntämän vuoden kulttuuriteko-palkinnon.
Varstalan puoliso on näyttelijä Ria Kataja. Erikoinen kosinta kesken tanssiesityksen vuonna 2013 ylsi iltapäivälehtien otsikoihin asti.
ITA Tuuli

| Ilmatyynyalus Tuuli |
| --- | --- |
 Ilmatyynyalus Tuulen pienoismalli Forum Marinumissa.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aker Finnyards, Rauman telakka
Hinta:  noin 13,5 miljoonaa euroa
Laskettu vesille:  2002
Tekniset tiedot
Uppouma:  90 t
Pituus:  27,4 m
Leveys:  15,4 m
Koneteho:  2 × 3 000 kW
Nopeus:  50 solmua
Miehistöä:  10
Tuulin toinen moottori esillä Turussa Aurajoen rannalla.
ITA Tuuli oli Suomen merivoimien ilmatyynyaluksen prototyyppi. Se kuului alun perin Laivue 2000:een, johon suunniteltiin kuuluvaksi kaksi Hamina-luokan ohjusvenettä ja neljä Tuuli-luokan ilmatyynyalusta. Aluksen hankintahinta ilman aseistusta oli noin 13,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2003 puolustusministeriö valtuutti merivoimat myymään ilmatyynyaluksen varusteineen. Syksyllä 2005 alus oli ostajaehdokkaiden koeajossa Suomenlahdella, mutta kauppoja ei syntynyt.
Valmistus

Tuuli valmistui vuonna 2002 Aker Finnyardsin Rauman telakalla.
Ilmatyynyaluksia oli tarkoitus käyttää nopeasti liikkuvina, kaikkina vuodenaikoina toimimaan kykenevinä ohjuslavetteina. Merivoimien mukaan alus täytti ja jopa ylitti kaikki sille asetetut vaatimukset, mutta suunnitelmasta luovuttiin merivoimien tehtävien painopisteen muuttuessa suorasta iskukyvystä meriliikenteen suojaamiseen. Meriliikenteen suojaamiseen pitkän toiminta-ajan omaavat kiinteärunkoiset ohjusveneet sopivat paremmin, joten toukokuussa 2003 uudeksi kokoonpanoksi päätettiin neljä Hamina-luokan ohjusvenettä. Tuulta yritettiin myydä usean vuoden ajan, kunnes se päätettiin 2013 romuttaa. Tuuli romutettiin vuonna 2014.
Alusta säilytettiin Kirkkonummella Upinniemen laivastotukikohdassa.
Toinen aluksen moottoreista on esillä Turussa Aurajoen rannalla Forum Marinumin läheisyydessä.
J1 League

| J1 League |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi J1 Leaguen kausi 2023 

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Japani
Perustettu:  1992
Joukkueita:  18
Hallitseva mestari:  Yokohama F. Marinos (5. mestaruus 2022)
Eniten mestaruuksia:  Kashima Antlers, Sanfrecce Hiroshima (8)
Sarjataso:  1
Alempi taso:  J2 League J3 League
TV:   SKY PerfecTV!  ESPN Brasil
Sivusto:  j-league.or.jp/eng/ 
J1 League (jap. 日本プロサッカーリーグ, Nihon Puro Sakkā Rīgu tai J1リーグ, Jē-wan Rīgu) on Japanin korkein jalkapallon sarjataso. Sponsorisyistä liiga tunnetaan tällä hetkellä nimellä Meiji Yasuda J1 League.
Historiaa

Sarja perustettiin nimellä J. League vuonna 1992, ja seuraavana vuonna alkoi liigan ensimmäinen kausi. Ensimmäisellä kaudella sarjaan osallistui kymmenen joukkuetta, mutta vuoteen 1996 saakka joka vuosi tuli kaksi joukkuetta lisää, ja vielä yksi joukkue vuosina 1997 ja 1998.
1993: Kashima Antlers, Urawa Red Diamonds (tunnetaan myös nimellä Urawa Reds), JEF United Ichihara (myöh. JEF United Ichihara Chiba), Verdy Kawasaki (myöh. Tokyo Verdy), Yokohama Marinos (myöhemmin yhdistyi Yokohama Flügelsin kanssa ja muodosti Yokohama F. Marinosin), Yokohama Flūgels, Shimizu S-Pulse, Nagoya Grampus Eight, Gamba Osaka ja  Sanfrecce Hiroshima
1994: Júbilo Iwata, Bellmare Hiratsuka (myöh. Shonan Bellmare)
1995: Kashiwa Reysol, Cerezo Osaka
1996: Kyoto Purple Sanga, Avispa Fukuoka
1997: Vissel Kobe
1998: Consadole Sapporo
Vuodeksi 1999 sarjan kaksi viimeistä joukkuetta liitettiin puoliammattimaisen Japan Football Leaguen (JFL) kymmenen joukkueen kanssa 
uuteen J2-liigaan. Kun 1999 kaksi Jokohaman joukkuetta yhdistyi ja Consadole Sapporo pudotettiin sarjaporrasta alemmas sen hävittyä karsintaturnauksen, liigan joukkueiden määrä putosi 16:een.
2000: Mito HollyHock (J2)
2001: Yokohama FC (J2)
2005 :THE SPA Kusatsu (J2), Tokushima VORTIS (J2). Samana vuonna kaksi J2:n joukkuetta nostettiin J1:een, jolloin sen joukkuemäärä oli jälleen 18.
2006: Ehime FC (J2)
Pelijärjestelmä

Ennen vuotta 2004 J1:n vuosi oli jaettu kahteen kauteen. Kumpanakin kautena joukkueet kohtasivat toisensa kerran. Mikäli sama joukkue voitti molemmat kaudet, se julistettiin Japanin mestariksi, mutta mikäli kummankin kauden voitti eri joukkue, ratkaistiin mestari ottelulla, jossa ne kohtasivat toisensa. Kaudeksi 2005 järjestelmä muuttui nykyisenkaltaiseksi, jossa kauden aikana joukkueet kohtaavat toisensa kahdesti, kotona ja vieraissa. J2:ssa joukkueet kohtaavat toisensa neljästi kauden aikana.
Nousu- ja putoamisjärjestelmä J1:n ja J2:n välillä noudattelee perinteistä eurooppalaista käytäntöä. J1:n kaksi viimeistä joukkuetta putoaa J2:een, mistä kaksi parasta joukkuetta nousee niiden tilalle, mikäli ne täyttävät liigalisenssivaatimukset. J2:n ja JFL:n välillä joukkueiden nousu ja putoaminen on tapauskohtaista, eikä sille ole kehitetty virallisia sääntöjä.
Joukkueet kaudella 2021

Kashima Antlers (Ibaraki)
Avispa Fukuoka (Fukuoka)
Yokohama FC (Jokohama)
Cerezo Osaka (Osaka, Sakai)
Consadole Sapporo (Hokkaido)
Yokohama F. Marinos (Jokohama, Yokosuka)
Kawasaki Frontale (Kawasaki)
Gamba Osaka (Osaka)
Urawa Red Diamonds (Saitama)
Kashiwa Reysol (Kashiwa Reysol)
Shimizu S-Pulse (Shizuoka)
Sagan Tosu (Tosu)
Sanfrecce Hiroshima (Hiroshima)
FC Tokyo (Tokio)
Vegalta Sendai (Sendai)
Vissel Kobe (Kobe)
Oita Trinita (Ōita)
Shonan Bellmare (Hiratsuka)
Nagoya Grampus Eight (Nagoya)
Tokushima Vortis (Tokushima)
Mestarit

| --- | --- |
 1993 Verdy Kawasaki  1994 Verdy Kawasaki  1995 Yokohama F. Marinos  1996 Kashima Antlers  1997 Júbilo Iwata  1998 Kashima Antlers  1999 Júbilo Iwata  2000 Kashima Antlers  2001 Kashima Antlers  2002 Júbilo Iwata  2003 Yokohama F. Marinos  2004 Yokohama F. Marinos  2005 Gamba Osaka  2006 Urawa Red Diamonds  2007 Kashima Antlers  2008 Kashima Antlers  2009 Kashima Antlers  2010 Nagoya Grampus :  2011 Kashiwa Reysol  2012 Sanfrecce Hiroshima  2013 Sanfrecce Hiroshima  2014 Gamba Osaka  2015 Sanfrecce Hiroshima  2016 Kashima Antlers  2017 Kawasaki Frontale  2018 Kawasaki Frontale  2019 Yokohama F. Marinos  2020 Kawasaki Frontale  2021 Kawasaki Frontale  2022 Yokohama F. Marinos
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
| n k Pääsarjatason jalkapallosarjat Aasiassa (AFC) |
| --- | --- |
 Afganistan  Arabiemiirikunnat  Australia  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Etelä-Korea  Filippiinit  Guam  Hongkong  Indonesia  Intia I-League  Superliiga  Irak  Itä-Timor  Iran  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Laos  Libanon  Macao  Malediivit  Malesia  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Palestiina  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Singapore  Sri Lanka  Syyria  Tadžikistan  Taiwan  Thaimaa  Turkmenistan  Uzbekistan  Vietnam
Kuoleman käytävä

| Kuoleman käytävä> The Green Mile |
| --- | --- |
 Kuusiosaisen sarjaromaanin kansikuvat.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  Maaginen realismi, rikos
Julkaistu:  1996
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Kaskimies
Kansitaiteilija:  Joona Vainio (sarjaromaani)
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1997, yhteisnide 2000
Ulkoasu:  yhteisnide kovakantinen, sidottu
Sivumäärä:  446 (yhteisnide)
ISBN:  951-31-1815-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuoleman käytävä (engl. The Green Mile) on Stephen Kingin kirjoittama vuoden 1996 romaani. Se on tarina kuolemaan tuomittujen selliosastosta Yhdysvalloissa 1930-luvulla. Kirja on kerrottu teloitusosaston johtajan muistelmien muodossa. Alkuteoksen nimi The Green Mile tulee selliosaston lattian väristä. Kirja on julkaistu ensin kuusiosaisena sarjana ja myöhemmin yhtenä niteenä. Kirjasta on tehty vuonna 1999 elokuva Vihreä maili (The Green Mile), joka oli Oscar-ehdokkaanakin.
Teos on palkittu parhaan romaanin Bram Stoker -palkinnolla vuonna 1996.
Juoni

Tarinassa selliosastolle tulee suuri, kahdesta murhasta kuolemantuomion saanut musta mies. Mies on normaalin mittapuun mukaan vajavainen lahjoiltaan, mutta hänellä on yliluonnollisia kykyjä. Tarina etenee selliosaston kuolemaantuomittujen kohtaloiden kerronnalla.
Kirjasta voi lukea rivien välistä kannanoton oikeuslaitoksen toimintaan.
Osat

1996 Green Mile #1: The Two Dead Girls (Kuoleman käytävä #1: Kaksi pientä tyttöä)
1996 Green Mile #2: The Mouse on the Mile (Kuoleman käytävä #2: Hiiri käytävällä)
1996 Green Mile #3: Coffey's Hands (Kuoleman käytävä #3: Coffeyn kädet)
1996 Green Mile #4: The Bad Death of Eduard Delacroix (Kuoleman käytävä #4: Delacroixin kurja loppu)
1996 Green Mile #5: Night Journey (Kuoleman käytävä #5: Öinen matka)
1996 Green Mile #6: Coffey on the Mile (Kuoleman käytävä #6: Coffeyn viimeinen taival)
Pienoisautoilu

Pienoisautoilu on autourheilulaji, joka jaetaan kahteen osaan: ura-autoihin ja radio-ohjattaviin eli RC-autoihin. Lajin sääntöjä Suomessa ylläpitää AKK-Motorsport. Pienoisautoilua harrastetaan yleensä paikkakunnan urheiluautoiluseuroissa (UA), jotka pitävät myös ratoja yllä. Pienoisautoilu on organisoitunut kansainvälisesti. Euroopan pienoisautoilun kattojärjestö on EFRA ja maailman IFMAR. Yhdysvalloissa ja Kanadassa toimii maailman suurin RC-autojärjestö ROAR.
Pienoisautoilun voi aloittaa ottamalla yhteyttä paikkakunnan urheiluautoseuran pienoisautoiluvastaavaan.
Pienoisautoilun lajiryhmä AKK:ssa 2023-2024

Anna Borg
Janne Valtanen
Vesa Sarja
Matias Vikstedt
Heikki Sinisaari
Lajipäällikkö Mia Vihavainen.
RC-luokat

Eri RC-luokissa autot eroavat toisistaan kokonsa (mittakaava), käyttövoimansa (sähkö, "nitro" l. metanoli/nitrometaani/öljy, "bensa" l. bensiini), vetotapansa (takaveto, neliveto) ja ajoalustansa (maasto/crossi, rata/touring) puolesta. Lisäksi samantyyppiset autot voidaan edelleen jakaa vakio- ja viritettyihin luokkiin.
RC-luokat > SM-tasolla 2020-luvulla ajettuja luokkia

1:12
C-12  (matolla ajettava takavetoinen sähkörata-auto prototyyppikorilla)
1:10
M2-10  (takavetoinen sähköcrossi)
M4-10  (nelivetoinen sähköcrossi)
TSM-10  (nelivetoinen sähkötouring)
1:8
Ratakasi  (nelivetoinen nitrorata-auto prototyyppikorilla)
M8  (nelivetoinen nitrocrossi)
M8e  (nelivetoinen sähköcrossi)
1:5
FG Mini  (bensatouring)
LS-5  (bensatouring)
OR5 2WD/4WD
RC-autoradat

RC-autoradat jakaantuvat tyypiltään sisäratoihin ja ulkoratoihin. Sisäratojen pinta on kokolattiamattoa (mattorata) ja ulkoratojen joko asfalttia (asfalttirata-autot) tai savea (maastoautot). Ratapaikka muodostuu itse radasta, ajajakorokkeesta, varikosta ja oheistiloista, kuten katsomo, sosiaalitilat, pysäköintipaikat jne.
Mattorata on RC-autosääntöjen määritelmän mukaan kokolattiamatosta koottava vähintään 2 m leveä rata, johon on merkitty ajoura selvästi ja varustettu tarvittavilla oikasuesteillä. Suomessa on vain harvoja kiinteitä mattoratoja, vaan radat kootaan harjoituksia ja kilpailuja varten matoista (jotka ovat väliajat rullalla) ja oikasuesteistä johonkin liikuntasaliin tai muuhun isoon tilaan. Radan pituudeksi tulee yleensä hieman yli 100 m. Mattoradalla ajetaan 1/10 touring- ja 1/12 ns. mattoautoilla.
Asfalttiratoja on Suomessa muutamaa kiinteä, pelkästään RC-autoilua varten tarkoitettu asfalttirata. Rata kiertää radan muodon asfaltoituna, nurmikkopohjalla. Asfalttiradan leveys on vähintään 3 m ja pituus yleensä 200-300 m. Ajajakoroke, johon tarvittaessa mahtuu jopa 15 kuljettajaa, on yleensä pari metriä korkea. Varikko voi olla katettu tai avoin ja siellä täytyy olla vähintään verkkosähköä käytössä. Asfalttiradoilla ajetaan sekä sähkö- että polttomoottorikäyttöisillä 1/10 touring-autoilla, 1/10 rata-autoilla, 1/8 polttomoottori-rata-autoilla ja 1/5 rata-autoilla.
Maastoautoradan (crossiradan) pinta vaihtelee. Sen pitäisi olla niin kovaa maa-ainesta, ettei se kuluisi käytössä. Savi, sekä erilaiset sekoitukset eri maa-ainesta ovat tyypillisiä. Pieni pätkä radan pinnasta voi olla jopa betonia. Maastoautorataan kuuluvat oleellisena osana hyppyrit, joista nopea kisa-auto voi hypätä jopa 5-25metriä. Radat ovat samaa pituusluokkaa asfalttiratojen kanssa, jopa pidempiä, eli yli 300 m.
RC-autoratojen sijainti > Ulkoradat

Pääkaupunkiseutu:
Fullspeed RC:n Tattarisuon asfalttirata
Fullspeed RC:n Tattarisuon 1:8 crossirata
Hyvinkää
1:10 crossi, Savirata
Touring, Asvalttirata
Joensuu
Sähköcrossirata, keinonurmirata.
Kainuu
Sähköcrossirata, savirata.
Mikkeli
1:10 crossi, keinonurmirata
Satakunta
Ulvilan FK-kerhon pienoisautorata, 1:8 & 1:10 savirata
Turku
Jyrkkälän pienoisautorata
1:8 crossi, savirata
Raisio Kerttulan pienoisautorata
1:8 ja 1:10 Touring, asfalttirata
Pohjanmaa
Kauhava 1:8 Savirata
Seinäjoki(Ylistaro) 1:10 asfalttirata
Vaasa 1:10 savirata (myös ainoa rata jossa ajettu lajin MM-kisat vuonna 2011) ja asfalttirata
1:10 crossi, keinonurmirata
1:10 Touring, asfalttirata
RC-autoratojen sijainti > Sisäradat

Vantaa:
Fullspeed RC:n sisärata Hakkilassa 1:10 ja 1:12 rata-autoille, oma rata 1:10 crossiautoille ja klubirata "kaikille autoille".
Turku
HPI Areena
1:10 skaalan off-road ja drifting rata.
Mikkeli
1:10 sisärata touringautoille