stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kerran sotureita

| Kerran sotureita> Once Were Warriors |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lee Tamahori
Käsikirjoittaja:  Riwia Brown
Perustuu:  Alan Duffin romaaniin
Tuottaja:  Robin Scholes
Säveltäjä:   Murray McNabb  Murray Grindlay 
Kuvaaja:  Stuart Dryburgh
Leikkaaja:  Michael Horton
Pääosat:   Rena Owen  Temuera Morrison  Cliff Curtis  Mamaengaroa Kerr-Bell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Uusi-Seelanti
Tuotantoyhtiö:   New Zealand Film Commission  Communicado  Fine Line Features 
Levittäjä:  Fine Line Features Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kerran sotureita (Once Were Warriors) on uusiseelantilaisen Alan Duffin romaaniin perustuva draamaelokuva vuodelta 1994. Se kertoo kaupungistuneen maoriperheen elämästä. Toisin kuin perheen isään keskittyvässä kirjassa, elokuvan päähenkilöksi nousee matriarkaalinen äiti. Kriitikoiden mukaan rap-musiikki ja kuvaustyyli yhdistävät sen tyyliltään afroamerikkalaisiin yhteiskunnallisiin elokuviin.
Kelastiot

| Kelastiot |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Celastrales
Heimo::  Kelasköynnöskasvit
Suku::  Kelastiot Gymnosporia  (Wight & Arn.) Hook.f.
Katso myös
   Kelastiot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kelastiot (Gymnosporia) on kelasköynnöskasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 115 lajia, joita esiintyy Espanjassa ja Kanarian saarilla, Afrikassa, Aasian eteläosassa, Australiassa ja Oseaniassa.
Lajeja

malawinkelastio (Gymnosporia buchananii)
kanariankelasti (Gymnosporia cassinoides)
afrikankelastio eli afrikankelasti (Gymnosporia senegalensis, syn. Maytenus senegalensis)
nirkkokelastio (Gymnosporia serrata)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Gymnosporia
Suomen Lajitietokeskus: Kelastiot – Gymnosporia
Kenneth Rakvaag

| Kenneth Rakvåg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. elokuuta 1983 Oslo
Kansalaisuus:   Norja
Uran tiedot
Pituus:  184 cm
Laji:  futsal
Seura:   Vegakameratene
Saavutukset
Voitot:  Norjan mestaruus (3 kertaa)
 Tietolaatikko päivitetty 25. tammikuuta 2015 
Kenneth Rakvåg (s. 20. elokuuta 1983 Oslo) on norjalainen futsalmaalivahti, joka edustaa Norjan pääsarjassa Vegakamerateneä. Rakvåg on voittanut kolmesti Vegakameratenen kanssa Norjan mestaruuden. Hän on edustanut seuraa vuodesta 2009 alkaen.
Rakvåg kuuluu myös Norjan futsalmaajoukkueeseen. Hän on pelannut maajoukkueessa 37 ottelua ja on nykyisin sen ykkösmaalivahti. Rakvåg kuului maajoukkueeseen muun muassa Nordic Futsal Cupissa 2014. Hän on 184 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa. Rakvågia pidetään yhtenä Pohjoismaiden parhaista futsalmaalivahdeista.
Kauriin merkeissä

| Kauriin merkeissä> Under Capricorn |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alfred Hitchcock
Käsikirjoittaja:  James Bridie
Perustuu:  Helen Simpsoniin romaaniin Under Capricorn (1937)
Tuottaja:  Sidney Bernstein
Säveltäjä:  Richard Addinsell
Kuvaaja:  Jack Cardiff
Leikkaaja:  Bert Bates
Pääosat:  Ingrid Bergman  Joseph Cotten Michael Wilding Margaret Leighton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Britannia
Tuotantoyhtiö:  Transatlantic Pictures Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1949
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kauriin merkeissä (Under Capricorn) on Alfred Hitchcockn ohjaama elokuva vuodelta 1949. Se perustuu Helen Simpsoniin romaaniin Under Capricorn (1937). Elokuva kuuluu Hitchcockin erikoisuuksiin, sillä se on epookkielokuva. Tapahtumien aikakausi on 1830-luku ja paikka Australia.
Juoni

Australiaan karkotetuista entisistä vangeista on kehkeytynyt kunniallisia kansalaisia. Mantereelle asettunut varaton  brittiläinen aatelinen Charles Adare tapaa vankilasta vapautuneen maanmiehensä Sam Fluskyn. Fluskyn vaimo on aatelinen alkoholisoitunut Henrietta. Rikastunut alempi sääty ei pääse vanhan kotimaan luokkajaosta, joka herättää ristiriidat tallirengistä tilalliseksi nousseen Samin ja tämän vaimon välille.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ingrid Bergman  | … |  Lady Henrietta Flusky   |
|  Joseph Cotten  | … |  Sam Flusky   |
|  Michael Wilding  | … |  Hon. Charles Adare   |
|  Margaret Leighton  | … |  Milly   |
|  Cecil Parker   | … |  The Governor   |
|  Denis O'Dea  | … |  Mr. Corrigan   |
|  Jack Watling  | … |  Winter   |
|  Harcourt Williams  | … |  The Coachman   |
|  John Ruddock  | … |  Mr. Potter   |
|  Bill Shine  | … |  Mr. Banks   |
|  Victor Lucas  | … |  The Rev. Smiley   |
|  Ronald Adam  | … |  Mr. Riggs   |
|  Francis De Wolff  | … |  Major Wilkins (nimellä Francis de Wolff)   |
|  G.H. Mulcaster  | … |  Dr. Macallister   |
|  Olive Sloane  | … |  Sal    |
Vastaanotto

Kritiikissä elokuvaa on pidetty puisevana, koska Hitchcock ei kykene luomaan siihen samaa jännitettä kuin jännityselokuvissaan. Näyttelijät ovat kuitenkin saaneet kiitosta.
Aiheesta muualla

Kauriin merkeissä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Under Capricorn. Tcm.com. (englanniksi)
Kenneth Pitt

Kenneth Cooper Pitt (10. marraskuuta 1922 – 25. helmikuuta 2019) oli brittiläinen toimittaja ja kustantaja sekä show-alan ammattilainen, joka työskenteli muun muassa David Bowien, Liberacen ja Manfred Mannin managerina, ja hänen asiakkaitaan olivat myös yhdysvaltalaislaulajat Mel Tormé, Johnnie Ray ja Billy Eckstine. Pitt toimi David Bowien managerina vuodesta 1966 huhtikuuhun 1970, jolloin Bowie erotti hänet ja palkkasi tilalle Tony Defriesin.
Pitt kuoli 96-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen kotonaan Hertfordshiressa.
Kersantilleko Emma nauroi?

| Kersantilleko Emma nauroi? |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Ilmari Unho
Perustuu:  A. V. Multian romaaniin Kersantillekko Emma nauroi? (Hämeenlinna: Karisto, 1939)
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Toivo Lampén
Kuvaaja:  Ernst Westerberg
Leikkaaja:  Elle Viljanen
Lavastaja:  Ville Salminen
Pääosat:  Irja Rannikko Kullervo Kalske Reino Valkama Uuno Laakso Lea Joutseno
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  2. marraskuuta 1940
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kersantilleko Emma nauroi? on vuonna 1940 valmistunut Ilmari Unhon ohjaama sotilasfarssi. Elokuva pohjautuu A. V. Multian samannimiseen romaaniin vuodelta 1939, josta Unho muokkasi elokuvakäsikirjoituksen.
Elokuvan yleisömenestys kuului vuoden parhaisiin. Sen ensi-ilta oli 2. marraskuuta 1940 Turun Kino-Palatsissa ja Vaasan Gloriassa. Ensi-iltakierros alkoi seuraavana päivänä Helsingin teattereiden lisäksi muun muassa Kotkan Bio-Biossa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Uuno Laakso  | … |  johtaja Tobias Strömberg   |
|  Reino Valkama  | … |  räätäli, kersantti Hesekiel Naukkarinen, ”Hese”   |
|  Irja Rannikko  | … |  Emma, everstin palvelijatar   |
|  Lea Joutseno  | … |  Helvi, everstin tytär   |
|  Kullervo Kalske  | … |  luutnantti Raimo Tappara   |
|  Paavo Jännes  | … |  eversti   |
|  Oiva Sala  | … |  konttoristi Asko Nännimäinen alias runoilija Alfons Kaukokaipuu   |
|  Veikko Linna  | … |  vääpeli Joki-Paavola   |
|  Salli Karuna  | … |  everstin rouva   |
|  Eine Laine  | … |  apteekkarin rouva Tappara   |
|  Jenny Hjelmman  | … |  Naukkarisen muori   |
|  Onni Veijonen  | … |  kanttori Liironen   |
|  Arvi Tuomi  | … |  sotilaslääkäri   |
|  Kalle Rouni  | … |  tohtori Oiva Kilpi   |
|  Väinö Parviainen  | … |  Pipinen   |
|  Oiva Luhtala  | … |  rintatautinen reserviläinen   |
|  Vilho Auvinen  | … |  Iisakkinen, roisto   |
|  Pentti Saares  | … |  kersantti   |
|  Tuire Orri  | … |  Impi, konttoristi   |
|  Varma Lahtinen  | … |  rouva Strömberg   |
|  Sirppa Sivori  | … |  Hesen sisko   |
|  Hannes Veivo  | … |  Haitari-Kalle   |
|  Evald Terho  | … |  matkustaja junassa   |
|  Holger Salin  | … |  Reissu-Ville   |
|  Nestori Lampi  | … |  lihava reserviläinen   |
|  Onni Timonen  | … |  reserviläinen   |
|  Georgi Goubtschenko  | … |  pitkä laiha reserviläinen   |
|  Mikko Kallakari  | … |  Hautala   |
|  Yrjö Liukkonen  | … |  sotamies   |
|  Laila Jokimo  | … |  konttoristi   |
Taustaa

Elokuvan ulkokuvia otettiin Puolustuslaitoksen harjoituskeskuksessa Valkealan Utissa sekä Helsingin Tuusulassa kesällä 1940. Romaaniin kuulunut vakoilusivujuoni häivytettiin pois käsikirjoituksesta tekemällä Iisakkisesta korttihuijari ja autovaras, ja tunnollinen konttoristi Nännimäinen muutettiin runoilevaksi hupakoksi. Näyttelijä Turo Kartto teki sanoituksen useisiin elokuvan musiikkikappaleisiin, jotka sävelsi Toivo Lampén.
Arviot

Salama Simosen (Uusi Suomi) arviossa elokuva sai luonnehdinnan ”hatara keitos”. Orvo Kärkösen (Aamulehti) mukaan elokuvan siteet ja kuteet eivät riitä liittämään yhteen yksittäisiä hyviä otteita. Toisaalta myönteistäkin löytyi, esimerkiksi Vaasa-lehden kriitikko kirjoitti: ”Koko juttu lähentelee miellyttävää hillittyä farssia”.
Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä Arto Pajukallio (Helsingin Sanomat) pitää elokuvaa vaatimattomana farssina, jossa säätyhierarkia määrää myös parien muodostumisen. Sodan varjossa valmistuneessa elokuvassa pilkanteon kohteeksi joutuu epäsotilaallinen runoilija Alfons Kaukokaipuu.. Sitä on luonnehdittu myös ”hatarasti kyhätyksi, sinne tänne sinkoilevaksi elokuvatukseksi” (Tv-maailma).
Aiheesta muualla

Kersantilleko Emma nauroi? Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kersantilleko Emma nauroi? Elonet.
Kenneth Rexroth

| Kenneth Rexroth> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1905 South Bend, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 1982 (76–77 vuotta) Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kenneth Rexroth (1905 South Bend, Indiana, Yhdysvallat – 1982 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija, kriitikko ja taidemaalari.
Rexroth oli San Franciscon 1950-luvun kirjallisuuspiirien ja San Franciscon renessanssin johtohenkilöitä ja beatrunouden vaikuttajia. Hän itse sai vaikutteita D. H. Lawrencelta ja William Carlos Williamsilta. Hän otti kantaa poliittisesti, mutta runoihin sisältyi myös erotiikkaa ja luonnontunnetta. Hän kirjoitti lisäksi näytelmiä ja esseitä sekä omaelämäkerrallisia teoksia.
Kaurianlampi

| Kaurianlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°08′44″N, 25°54′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ruotsalaisen alue (14.14)
Laskuoja:  oja Vähä Huukinlampeen 
Järvinumero:  14.143.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,8 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,629 km  
Pinta-ala:  2,033 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaurianlampi 
Kaurianlampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Viinakoijan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Hanjoen valuma-alueeseen (14.143) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,8 metriä mpy.
Kayser

Kayser tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sukunimi

Alois Kayser (1877–1944). saksalainen katolinen lähetyssaarnaaja
Jan Henrik Kayser (1933–2016), norjalainen pianisti
Heinrich Kayser (1853–1940), saksalainen fyysikko ja professori
Heinrich Kayser (1842-1917), saksalainen arkkitehti
Wolfgang Kayser (1906–1960), saksalainen kirjallisuudentutkija
Muut

Kayser-Threde GmbH, saksalainen avaruusteknologiayhtiö
Kiinankerttunen

| Kiinankerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttuset Acrocephalidae
Suku::  Ruokokerttuset Acrocephalus
Laji::  sorghophilus
Kaksiosainen nimi
 Acrocephalus sorghophilus  (Swinhoe, 1863) 
Katso myös
   Kiinankerttunen Wikispeciesissä   Kiinankerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinankerttunen (Acrocephalus sorghophilus) on itäaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö tunnetaan puutteellisesti, mutta se pesinee ainakin Koillis-Kiinassa, ja talvehtii ainakin Filippiineillä. Robert Swinhoe kuvaili lajin holotyypin Xiamenista, Fujianista Kiinasta 1863.
Kersantin kunnia

| Kersantin kunnia |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Veli-Matti Saikkonen
Käsikirjoittaja:  Veijo Meri
Perustuu:  Veijo Meren romaani Tukikohta (1964)
Tuottaja:  Kari Kyrönseppä
Kuvaaja:  Raimo Hartzell
Leikkaaja:  Arvo Pylvänäinen
Lavastaja:  Pablo Sikow
Pääosat:  Vesa Vierikko   Tommi Korpela   Pertti Sveholm   Merja Larivaara
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kersantin kunnia on vuonna 1997 julkaistu Veli-Matti Saikkosen ohjaama televisioelokuva. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Ylen Kotikatsomossa joulukuussa 1997.
Juoni

Itärajan läheisyydessä sijaitsevalle kansakoululle majoitetaan kersantti Korhosen johtaja ryhmä nuoria sotilaita. Ryhmän tehtävänä on tarkkailla Neuvostoliiton puolella tapahtuvaa liikehdintää.
Kansakoululla asuu sotilaiden lisäksi kaksi naista, koulun keittäjätär ja opettaja. Kateus, intohimo ja rakkaus roihahtavat liekkeihin miesjoukon kilpaillessa naisten suosiosta.
Koulu on tarkoitus räjäyttää, jos vihollinen pyrkii läpi. Kersantti Korhonen pitää kunniastaan kiinni ja päättää toteuttaa annetun tehtävän.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesa Vierikko  | … |  kersantti Korhonen   |
|  Pertti Sveholm  | … |  nimismies Bergström   |
|  Merja Larivaara  | … |  opettaja Halonen   |
|  Rea Mauranen  | … |  keittäjä Liisa   |
|  Tommi Korpela  | … |  alikersantti Juntunen   |
|  Ari-Kyösti Seppo  | … |  jääkäri Happonen   |
|  Janne Reinikainen  | … |  jääkäri Väisänen   |
|  Jarkko Tiainen  | … |  tykkimies Erkkilä   |
|  Esa-Matti Long  | … |  tykkimies Korpela   |
|  Svante Martin  | … |  etsivä   |
|  Rabbe Smedlund  | … |  etsivä   |
|  Pauli Poranen  | … |  kapteeni   |
|  Markku Maalismaa  | … |  majuri   |
|  Vesa Mäkelä  | … |  lääkintäkersantti   |
|  Jorma Hellström  | … |  lääkintämies   |
|  Markku Huhtamo  | … |  sotilas   |
|  Konsta Mäkelä  | … |  sotilas   |
|  Antti Peltola  | … |  poika   |
Aiheesta muualla

Kersantin kunnia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kersantin kunnia Elonet.
Jäämerentie

Jäämerentien linjaus Rovaniemeltä Liinahamariin, matka 531 km.
Jäämerentie on Rovaniemen ja Petsamonvuonon länsirannalla sijainneen Liinahamarin sataman yhdistänyt, vuonna 1931 kokonaisuudessaan valmistunut maantie. Jäämerentie oli valmistuessaan 531 kilometriä pitkä ja viisi metriä leveä.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Jäämerentiestä tuli osa valtatietä 4, joka nykyäänkin noudattelee pääosin vanhaa Jäämerentien linjausta Rovaniemeltä Ivaloon saakka. Alkuperäisen tien pohjoisin osa jäi vuonna 1944 kuitenkin luovutetulle alueelle, ja nykyisin valtatie 4 johtaa Utsjoelle ja Saamen sillalle, Norjan rajalle.
Ensimmäiset linjaukset

Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen aikaan elokuussa 1914 Suomen suuriruhtinaskunnan pohjoisin maantie ulottui Rovaniemeltä Maaselän rinteellä olevalle Tankapirtille, josta taas jatkui talvitie Ivaloon.
Ensimmäiset linjaukset > Kuljetusreitti Kirkkoniemeen

Suomen teollisuuden tarvitsemien raaka-aineiden läntiset tuontiväylät menivät nopeasti miltei umpeen, koska sotatarvikkeiden kuljetukset sitoivat harvat avoimet tuontiväylät. Kun varsinkin raakapuuvillaa oli vaikea saada Suomeen, ryhtyivät puuvillatehtaiden johtajat tutkimaan kuljetusmahdollisuutta Jäämeren kautta ja antoivat marraskuussa 1915 kuljetuksen järjestämisen Lapin olojen tuntijan, puutavaraliikkeen johtajan Lennart Halleenin tehtäväksi.
Halleen raivautti tieuran Ivalosta pohjoiseen soitten ja metsien halki Paatsjokilaaksoa pitkin Norjan Kirkkoniemeen. Norjankin puoleisen tieosan metsänavaus ja tienteko tapahtuivat niin ripeästi, etteivät Norjan paikalliset viranomaiset ehtineet edes hidastaa tientekoa. Kauttakulku voitiin siten sopia Norjan kanssa "ennen tehtyä tietä" käyttäen kansainvälisten sopimusten mukaisesti. Tälle 520 kilometrin pituiselle etappitielle rakennettiin tarvittavat miehistökämpät ja hevostallit. Tämä vaikeissa olosuhteissa suoritettu "pumpulitalven" kuljetus oli sen ajan mittapuun mukaan huomattava saavutus. Se aloitettiin Kirkkoniemestä 17. tammikuuta 1916 ja päättyi Rovaniemellä 27. huhtikuuta 1916. Hevosia oli ollut ajossa noin 800, poroja noin 1 000 ja miehistöä noin 1 200 henkeä. Hevoskuormassa oli 2–3 paalia, kunkin paino oli keskimäärin 230 kiloa. Porokuormissa oli yksi paali. Kaikkiaan kuljetettiin 5 000 paalia.
Tämä pumpulikuljetus aikaansai sen, että vuoden 1918 valtiopäivillä esitettiin ensi kerran niin kutsutun Jäämeren rautatien rakentamista ympärivuotisten vienti- ja tuontikuljetusten hoitamiseksi Rovaniemeltä joko Petsamonvuonolle tai Norjan Neidemiin.
Ensimmäiset linjaukset > Maantie Petsamonvuonoon

Uuden tien avaaminen Paatsjokilaakson kautta Jäämerelle herätti siinä määrin yleisempääkin huomiota, että Suomessa olleet venäläiset sotilasviranomaiset panivat heti vireille kysymyksen maantien rakentamisesta Ivalosta Petsamonvuonolle. Jo 22. kesäkuuta 1916 asia esitettiin Nikolai II:lle ja tämä määräsi työt aloitettavaksi Suomen valtion varoilla. Samana syksynä ryhtyikin Suomen tie- ja vesirakennushallitus rakentamaan Ivalon ja Petsamon välille maanteitä, lennätin- ja puhelinjohtoa sekä majataloja. Lennätinlinja vedettiin jo ennen tienrakennusta Rovaniemeltä Ivalon kautta Petsamoon, ja sen kautta saivat venäläiset merikaapelia pitkin uuden yhteyden Britteinsaarille (Pietarin–Lontoon linja nro 509).
Kun suomalaiset ryhtyivät valmistelemaan ensimmäisen Petsamon retkikunnan lähettämistä 1918 Petsamoon, kiinnitettiin myös huomiota Petsamon kulkuyhteyksiin. Kuljetusmahdollisuudet Suomen puolelta Petsamoon olivat tuolloin hyvin alkeelliset. Suomen puolella oli Rovaniemeltä Ivaloon (Kyröön) valmiina maantie, jolle kesän aikana saattoi järjestää kuljetuksen korkeintaan kahden tonnin autoille ja talvella hevosajoneuvoilla. Majoitusmahdollisuudet tällä 302 kilometrin matkalla olivat vähäiset. Ilman erikoistoimenpiteitä saattoi Rovaniemeltä lähettää matkalle Petsamoa kohti vain noin 50 henkeä päivässä. Vain Sodankylään ja Ivaloon voitiin majoittaa enemmän miehiä kerrallaan.
Ivalosta Petsamoon oli olemassa edellä mainittu keskeneräiseksi jäänyt maantie. Suomen puolella oli muutamin kohdin valmiina leveää tietä, mutta välillä oli kokonaan raivaamattomia taipaleita. Rajalta eteenpäin tie oli viitoitettu ja linjalle oli rakennettu tuskin kahden metrin levyinen tie. Puhelin- ja lennätinjohto olivat valmiina Petsamoon saakka.Tien varteen oli rakennettu 18 sotilasparakkia joihin saattoi majoittaa kuhunkin joukkueen verran väkeä. Lisäksi oli noin päivämarssin päässä toisistaan vastarakennettuja majataloja, kaikkiaan kaksitoista. Niissä oli runsaasti tilaa, joten venäläiset olivat suunnitelleet niitä käytettäväksi myös sotilaallisiin tarkoituksiin.
Majataloja Petsamontien varrella

Jäämerentien varrella majataloja oli Virtaniemessä, Nautsissa, Höyhenjärvellä, Pitkäjärvellä, Salmijärvellä, Töllevissä, Petsamon tuntureilla (Tunturimaja ja Vuoremi) ja Trifonassa. Talvella voitiin Ivalosta Virtaniemeen (53 km) avata talvitie, ja siitä eteenpäin käyttää Petsamon kapeaa tietä (noin 159 km). Koko matkalla voitiin kuljettaa vain pieniä hevoskuormia. Hevoset ja niiden rehu täytyi tuoda etelästä. Huonolla kelillä voitiin kuljetuksia järjestää vain pororaitoja käyttämällä.
Kesällä voitiin kuljetukset järjestää veneillä Ivalosta Virtaniemeen, siitä Salmijärvelle (noin 100 km) ja täältä edelleen Kuvernöörinkoskelle (vesitse 15 km, maitse 22 km). Mutta loppumatka tunturien yli (noin 35 km) oli suoritettava maitse kuormia kantamalla. Puuttuvat tieosuudet rakennettiin vuoteen 1931 mennessä; viimeisenä valmistui ns. tunturiosuus. Petsamosta (Alaluostarilta) oli 1918 valmiina yhdystie Trifonaan ja uusi tie Liinahamariin valmistui vuonna 1927. Liinahamari korvasi nopeasti Trifonan Petsamonvuonon satamana. Valmistuttuaan 1931 uutta tietä alettiin kutsua Jäänmerentieksi; tämä nimi korvasi aiemmin käytössä olleen Petsamontien.
Jäämerentien liikenne ennen talvisotaa

Rovaniemen ja Liinahamarin välisestä linja-autoliikenteestä huolehtivat Posti- ja lennätinlaitos, sekä yksityinen Petsamon Sekajunat -linja-autoyhtiö kumpikin omalla vuorollaan. Petsamon Sekajunat hoiti myös linja-autovuorollaan tavarankuljetusta omalla erillisellä yhdistelyllä henkilö- ja kuorma-autovuoroillaan. Tällä pyrittiin korvaamaan puuttuvaa Petsamon rataa.
Liikenne Petsamoon kasvoi huomattavasti Kolosjoen kaivospaikkakunnan ja Kaulatunturin nikkelikaivoksen rakennustöiden johdosta. Vuonna 1937 liikenne pystyttiin vielä hoitamaan kahdella päivittäisellä linja-autovuorolla, mutta jo kesällä 1938 liikennettä välitti neljä päivittäistä linja-autovuoroa (joista yksi em. seka-autovuoro). Lisäksi Posti- ja Lennätinhallitus järjesti kahdella päivittäisellä linja-autovuorolla liityntäliikenteen Salmijärven kirkonkylän ja Kolttakönkään välille.
Norjan puolella järjestettiin vastaavasti päivittäinen linja-autovuoro Kirkkoniemestä Suomen rajalle siten, että Salmijärveltä lähtevä aamuvuoro kohtasi Kolttakönkäällä rajalla aamulla Kirkkoniemestä lähteneen linja-auton ja toi matkustajat Salmijärvelle. Iltapäivävuoro sen sijaan lähti Salmijärveltä vasta Rovaniemen–Liinahamarin linja-auton saavuttua. Norjalainen linja-auto lähti puolestaan Suomen rajalta Kirkkoniemeen vasta Salmijärven postiauton saavuttua. Tämä näyttääkin olleen Lapin ja Pohjoiskalotin ensimmäinen "kansainvälinen" linja-autoyhteys joka avattiin kesällä 1938.
Yksi yksityinen Rovaniemi–Liinahamari linja-autovuoro alkoi kiertää päivittäin Pitkäjärveltä Kolosjoen asutuksen kautta Salmijärvelle ja edelleen Petsamoon ja Liinahamariin.