stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avaarit (Kaukasia)
Asuinalue ja lukumäärä

Avaarien perinteinen asuinalue käsittää Dagestanin vuoristoseudulla sijaitsevat Avarskoje Koisu, Andijskoje Koisu ja Karakoisu -jokien laaksot. 1940–1960-luvuilla osa kansasta muutti vuoristosta tasangolle. Rutulin piirissä on yksi avaarikylä (Kusur). Azerbaidžanissa avaareja asuu Balakənin ja Zaqatalan piireissä. Pieni avaariryhmä on myös Georgian Qvarelin piirissä. Kaukasian sodan jälkeen avaareja siirtyi Turkkiin.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 602 000 avaaria, joista 544 000 asui Venäjällä, 496 100 Dagestanissa, 44 100 Azerbaidžanissa ja 4 200 Georgiassa. Turkissa avaareja arvioitiin vuonna 1981 olevan noin 10 000 henkeä.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 814 500 avaaria. Alueellisesti he jakautuivat seuraavasti (lukuihin sisältyvät myös sukukansojen edustajat):
| --- | --- |
 Dagestan 758 400  Stavropolin aluepiiri 7 200  Moskova 5 000  Astrahanin alue 4 200  Tšetšenia 4 100  Rostovin alue 4 000  Tjumenin alue 2 800:  Kalmukia 2 300  Volgogradin alue 2 100  Krasnodarin aluepiiri 1 500  Pietari 1 500  Saratovin alue 1 400  Moskovan alue 1 200

Avaarit ovat Dagestanin suurin etninen ryhmä. Sukukansoineen he muodostavat 29,4 % tasavallan väestöstä (vuonna 2002). Paikallishallintoalueittain heidän osuutensa ja lukumääränsä jakautuvat vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan seuraavasti:
| --- | --- |
 Ahvahin piiri 99,8 % (20 300)  Botlihin piiri 99,8 % (50 400)  Šamilin piiri 99,8 % (26 000)  Gumbetin piiri 99,7 % (18 100)  Gergebilin piiri 99,5 % (18 300)  Tljaratan piiri 99,1 % (21 900)  Tsumadan piiri 99,1 % (20 500)  Hunzahin piiri 98,6 % (29 800)  Tšarodan piiri 98,4 % (11 600)  Tsuntan piiri 98,4 (17 200)  Untsukulin piiri 97,0 % (26 600)  Gunibin piiri 96,2 % (24 200)  Kazbekin piiri 88,0 % (29 200)  Kiziljurtin piiri 82,5 % (58 100)  Kiziljurtin kaupunkialue 70,3 % (33 500):  Južno-Suhokumsk 47,9 % (4 700)  Buinaksk 46,0 % (28 300)  Kizljarin piiri 39,7 % (22 900)  Tarumovkan piiri 31,2 % (8 900)  Hasavjurtin piiri 30,5 % (38 300)  Mahatškalan kaupunkialue 28,4 % (23 600)  Hasavjurt 28,2 % (34 300)  Mahatškala 26,5 % (122 800)  Kumtorkalan piiri 24,4 % (5 100)  Novolakin piiri 23,7 % (5 200)  Buinakskin piiri 22,9 % (14 900)  Levašin piiri 22,9 % (14 700)  Babajurtin piiri 19,3 % (8 000)  Kizljarin kaupunkialue 15,6 % (8 000)  Kaspijsk 13,1 % (10 200)

Kaupunkiväestön osuus Venäjän avaarien ja heidän sukukansojensa kokonaismäärästä on 36,6 % (vuonna 2002).
Azerbaidžanissa avaareja on vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 50 900 henkeä. He muodostavat 29,2 % Balakənin ja 24,1 % Zaqatalan piirien väestöstä. Georgian Qvarelin piirissä avaarit muodostavat 6,5 % väestöstä (noin 1900 henkeä vuonna 2002).
Kieli

Avaarin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaiseen ryhmään, jossa se muodostaa erillisen haaransa. Sen murteet jakautuvat pohjoiseen ja eteläiseen ryhmään. Avaaria kirjoitettiin aluksi arabialaisella ja vuodesta 1928 lähtien latinalaisella kirjaimistolla. Vuonna 1938 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon. Kieli toimii opetusvälineenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla opetus tapahtuu venäjäksi, ja avaaria opetetaan aineena. Avaariksi ilmestyy kirjallisuutta sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Kieltä käytetään radiossa, televisiossa ja teatterissa.
Suurin osa avaareista on kaksikielisiä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan avaareista ja heidän sukukansoistaan 94,6 % osaa avaaria ja 85,9 % venäjää. Dagestanissa vastaavat luvut ovat 98,6 % ja 85,1 %. Lisäksi 1,9 % avaareista puhuu kumykkia. Azerbaidžanin avaareista 69 % osaa azeria ja 9,7 % venäjää (vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan).
Tunnettuja avaareja

Muhu Alijev, Dagestanin presidentti vuosina 2006–2010
Fazu Alijeva, kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja
Magomed-Ali Dahadajev, bolševikkijohtaja
Rasul Gamzatov, runoilija
Sultan Ibragimov, nyrkkeilijä
Hadži Murat, yksi Dagestanin vuoristokansojen johtajista 1800-luvun puolivälissä
Habib Nurmagomedov, vapaaottelija
Abdulrašid Sadulajev, painija
Šamil, hengellinen johtaja ja sotapäällikkö, Dagestanin ja Tšetšenian kolmas imaami vuosina 1834–1859
Gamzat Tsadasa, runoilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avaarit (Kaukasia) Wikimedia Commonsissa
Avaarien asuinalueet Kaukasian kartalla.
Lasse Erola

Lasse Erola (s. 1946 Lahti) on suomalainen sanomalehtitoimittaja ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt Etelä-Suomen Sanomissa, Turun Sanomissa ja Ilta-Sanomissa. Erola on toiminut muun muassa ulkomaan- ja urheilutoimitusten esimiestehtävissä. Hän kirjoittanut elämäkertoja ja muita tietoteoksia. Erola on myös suomentanut useita kirjoja.
Kirjat

Viipuri-opas suomalaisille - 50 kiinnostavaa nähtävyyttä (Bazar, 2020)
Parhaat urheilujutut (Urheilumuseo, 2019)
Suomalaisten olympiavoittojen tarinat (Paasilinna, 2016)
Unohdetut olympiavoittajat - Taidekilpailut olympiakisoissa 1912-1948 (Urheilumuseo, 2014)
Olympialaisten outoja tapauksia (Paasilinna, 2014)
Tapsa – Tapio Rautavaaran elämä (Helsinki-kirjat, 2012; WSOY, 2014)
Omituiset olympialaiset – Kesäkisojen erikoisia sattumuksia (Helsinki-kirjat, 2011)
Rakkauden sävel – Iskelmän kulta-ajan naistähdet (Helsinki-kirjat, 2010)
Keke Rosbergin elämä ja ajot (Ajatus, 2009)
Olavi Virta ja hänen maailmansa (Ajatus, 2005; Gummerus, 2015)
Formula 1 tietosanakirja (Ajatus, 2001)
Maailmanmestari: Tommi Mäkinen! (Ajatus, 1999)
Juha Kankkusen kyydissä (Tammi, 1994)
Juha Kankkunen – Ralliteiden kuningas (Tammi, 1992)
Formula 1: Grand Prix 1983, teksti: Lasse Erola, kuvat: Antti Puskala. (Tammi, 1983)
Formula 1: Grand Prix 1982, teksti: Lasse Erola, kuvat: Antti Puskala. (Tammi, 1982)
Lahden Ahkera 1907–1967 (Lahden Ahkera, 1967)
Suomennokset

Formula Keke / [haastateltavat]: Derek Allsop...[et al.]; [kuv. ja haastattelut: Antti Puskala], Baas Oy 1986.
Keke / Keke Rosberg, Keith Botsford; [valokuvat: Antti Puskala...et al.], Otava 1986.
Inside Ferrari: ainutlaatuisia kuvia ja tunnelmia huipputiimin työstä kulissien takana ja kilparadoilla / valokuvat: Jon Nicholson ; esipuheet: Mika Salo ja Jean Todt ; teksti: Maurice Hamilton, Gummerus 2007.
Aiheesta muualla

Lasse Erola Gummeruksen sivuilla[vanhentunut linkki]
Jukka Kolari

Jukka Kolari (s. 10. elokuuta 1959 Jyväskylä) on suomalainen tietokirjailija.
Kirjat

Parempia kuvia Canon EOS -järjestelmäkameralla / Jukka Kolari & Peter Forsgård.  HITC, 2008.  ISBN 978-952-5668-19-3
WAP ja mobiili tulevaisuus / Jukka Kolari, Vesa-Matti Paananen, Pekka Veistola.  CredoNet, 2000.  ISBN 952-5344-07-X
Netti ja naiset / Kristiina Rautio, Jukka Kolari.  CredoNet, 1999.  ISBN 951-97817-6-5
Internet 1-2-3 / Paavo Ahonen, Jukka Kolari, Pekka Veistola.  CredoNet, 1998.  ISBN 951-97817-1-4
Word 2000.  CredoNet, 1999.  ISBN 978-9519-7817-92
Internet-opas OS/2 Warp / Paavo Ahonen, Jukka Kolari.  Teknolit, 1995.  ISBN 952-9823-20-7
World Wide Web : Internetin tehokäyttö / Jarno Tarkoma, Jukka Kolari.  Teknolit, 1995.  ISBN 952-9823-18-5
Internet-opas / Paavo Ahonen, Jukka Kolari.  Teknolit, 1994.  ISBN 952-9823-13-4
WordPerfect 6 for Windows -opas.  Teknolit, 1994.  ISBN 952-9823-03-7
Julius Krohn

| Julius Krohn |
| --- | --- |
 Julius Krohn, kirjallisuuden ja kansanrunouden tutkija, runoilija.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Julius Leopold Fredrik Krohn
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1835 Viipuri
Kuollut: 28. elokuuta 1888 (53 vuotta) Viipuri
Ammatti:  tutkija, professori, runoilija
Julius Leopold Fredrik Krohn (19. huhtikuuta 1835 Viipuri – 28. elokuuta 1888 Viipuri) oli suomalainen kansanrunouden tutkija, suomen kielen ja kirjallisuuden professori, runoilija, suomentaja ja lehtimies. Krohn toimi suomen kielen lehtorina Helsingin yliopistossa vuodesta 1875 ja ylimääräisenä professorina vuodesta 1885. Hän oli 1800-luvun merkittävimpiä suomalaisen kansanrunouden tutkijoita. Hän myös kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen pro gradu -työn.
Henkilötietoja

Krohnin äiti oli Viipurin lähellä sijainneen Kiiskilän kartanon tytär, baltiansaksalaista sukujuurta oleva Julie Dannenberg. Monipuolisesti lahjakas Julie osasi kahdeksaa kieltä ja soitti loistavasti pianoa. Julie Dannenbergin suvun toinen puoli oli taustaltaan inkeriläinen.
Juliuksen isä, Saksasta Rügenin saarelta lähtöisin olleen köyhän leipurinkisällin Abraham Krohnin poika, panimonomistaja Leopold Wilhelm Krohn (1806–1890), oli rakastunut Suomeen ja Julieen vieraillessaan Kiiskilässä. Julius Krohnin äidinkieli oli siten saksa. Jo lapsena hän kuitenkin oppi venäjää ja ranskaa sekä koulua varten ruotsia. Julius kävi Viipurissa ruotsinkielistä koulua, mutta kuuli suomea inkeriläiseltä äidinäidiltään ja kartanon alustalaisten lapsilta. Kymnaasissa hänen opettajansa olivat suomalaismielisiä ja välittivät oppilailleen kansallisromanttista kieliaatetta. Myöhemmin hän kävi Elias Lönnrotin luennoilla. Palvelusväen kanssa Krohn puhui suomea ja ruotsia. Avioiduttuaan perheen kotikieleksi vakiintui alusta lähtien suomi niin, että jo esikoispojan Kaarlen ensimmäinen kieli oli suomi. Tätä pidetään yhtenä syynä siihen, että hän korosti kansanrunojen läntisiä, germaanisia ja skandinaavisia, aineksia.lähde?
Krohn tuli ylioppilaaksi vuonna 1853, valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1860 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1862. Hän halusi osoittaa, että suomea voitiin käyttää myös vaativaan taiteelliseen ilmaisuun, ja paneutui erityisesti Kalevalan tutkimukseen. Tutkijana hän kehitti folkloristiikan alan ensimmäisen tieteellisen metodin. Krohnin menetelmällä pyritään selvittämään runon, myytin, legendan tai sadun varhaisia vaiheita sekä niiden kulkeutumista ja muuntumista. Menetelmä perustuu saman runon tai tarinan eri versioiden systemaattiseen vertailuun. Metodia kutsutaan nykyään maantieteellis-historialliseksi metodiksi tai suomalaiseksi tutkimusmenetelmäksi. Sen ansiosta kansanrunouden tutkimus nousi Suomessa ensimmäisenä maailmassa yliopistolliseksi oppiaineeksi. Julius Krohnin poika, professori Kaarle Krohn (1863–1933), seurasi isänsä jälkiä, kehitti metodia edelleen ja teki siitä kansainvälisesti tunnetun.
Krohn kehitti myös suomen kirjakieltä ja loi uutta sanastoa. Tunnetuimpia Krohnin uudissanoista on elohopea, sillä siihen asti oli puhuttu elävästä hopeasta. Hän myös suoritti Seitsemän veljeksen käsikirjoituksen korjausluvun eli kielentarkastuksen. 1880-luvulla Krohn oli jäsenenä virsikirjakomiteassa, jonka työn tuloksena valmistuivat vuonna 1886 käyttöön otetut suomen- ja ruotsinkieliset virsikirjat; hän myös kirjoitti usean virren tekstin. Krohn kuoli vuonna 1888, kun hän hukkui purjehdusmatkallaan Viipurinlahdella.
Krohnin ensimmäinen puoliso oli Emilia (Emma) Sofia Nyberg (1838–1875). Heidän lapsiaan olivat kansanrunoudentutkija Kaarle Krohn, säveltäjä, musiikintutkija ja kirkkomuusikko Ilmari Krohn ja kirjailija Helmi Krohn. Jäätyään leskeksi Julius Krohn solmi vuonna 1876 uuden avioliiton Maria Wilhelmiina (Minna) Lindroosin (1841–1917) kanssa. Tästä avioliitosta syntyi muun muassa kirjailija Aino Kallas.
Teokset

Krohn toimi useiden Johan Ludvig Runebergin teosten suomentajana, usein salanimellä, osin kollektiivisen fennomaaniryhmän johtavana jäsenenä. Myös Maamme-laulun suomenkielisten sanojen väitetään olevan hänen käsialaansa. Kirjailijanimellä Suonio hän julkaisi runoja (muun muassa teos Mansikoita ja mustikoita 1856–1861) ja teoksen Kuun tarinoita sekä toimitti kuvalehtiä, kuten Suomen Kuvalehteä. Lisäksi Krohn suomensi useita Walter Scottin romaaneja.
Teokset > Tieteellisiä teoksia

Suomenkielinen runollisuus Ruotsin vallan aikana ynnä kuvaelmia suomalaisuuden historiasta, väitöskirja (1862)
Wiron kielioppi suomalaisille (1872)
Suomalaisen virsikirjan historia (1880)
Kaunotieteellinen katsaus Kalevalaan (1881)
Suomalaisen kirjallisuuden historia I: Kalevala (1883–1885)
Lappalaisia tekstejä sanakirjan kanssa (1885)
Suomen suku (1887)
Teokset > Runoja, kertomuksia, elämäkertoja

Mansikoita ja mustikoita 1–3 (1856–1861)
1. osa: Sisältö: Sananen Anni orpanalle: Kosken-kuvia ; Tuttuni, tui! jopa kevät koittaa ; Totta puhuen ; Pohjan-piltti / Y. K. [= Yrjö Koskinen] ; Kettu Repolainen / -kk- K. ; Sukeltaja / Schillerin mukaan J. K. [= Julius Krohn] ; Runeberg'in puutarhahoitajan kirjeet / A-n. [= Ferdinand Ahlman] ; suomennoksia Runeberg'in runoelmista / O. B. [Oskar Blomstedt]. Digitoitu
2. osa Digitoitu
3. osa: Sisältö: Kansanlauluja . Horation ode XVI: Lib. II . Kolme velimiestä / Jerem. Gotthelff, suom. A. . Minne / O. D. [= Otto Donner] . Vapunpäivä / Auerbach, suom. B. F. G. [= B. F. Godenhjelm] . [Runoja, runosuomennoksia] / Santala [= Kaarlo Slöör] . [Runoja, runosuomennoksia] / Suonio [=Julius Krohn] . [Runoja, runosuomennoksia] / Tuokko [= Anders Törneroos]. Digitoitu
Runoelmia Suoniolta (1862, uudistettu 2-osainen painos Suonion runoelmia 1869)
Maksimilian Aukusti Myhrberg. Elämäkerta (1881)
Suonion kootut runoelmat ja kertoelmat (1882)
Yrjö Aukusti Wallin ja hänen matkansa Arabiassa. Elämäkerta (1887)
Suonion lastenrunoja I–II (1898–1899)
Teokset > Toimitettuja teoksia

Helmivyö suomalaista runoutta (1866), mukana myös kokoelmaan valittujen runoilijoiden elämäkerrat.
Teokset > Postuumisti ilmestyneet teokset

Krohnin kuoltua hänen poikansa professori Kaarle Krohn toimitti isänsä jäämistön perustuen seuraavat teokset:
Suomen suvun pakanallinen jumalanpalvelus (1894)
Suomalaisen kirjallisuuden vaiheet (1897)
Kantelettaren tutkimuksia I-II (1900-1902)
Teokset > Uusintapainoksia

Maantieteellisiä kuvaelmia. 14, Suomen suku.  (Näköispainos. Alkuteos: Helsinki, 1887 (Kansanwalistus-seuran toimituksia LIX). Kairauksia kansalliseen kirjallisuuteen 2. Julkaisijat: Vanhan kirjallisuuden ystävät r.y. ja Jyväskylän yliopiston kirjasto)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopiston kirjasto, 1997.  ISBN 951-34-0923-6
Kertomuksia Suomen historiasta. 1, Pakanuuden aikakausi, I.  (Näköispainos. Alkuperäinen: Tampereella: Hagelberg, 1877)  Helsinki:  Salakirjat, 2008.  ISBN 978-952-5774-02-3
Suomen suvun pakanallinen jumalanpalvelus: Neljä lukua Suomen suvun pakanallista jumaluus-oppia.  (Näköispainos. Alkuperäinen: Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1894)  Helsingissä:  Salakirjat, 2008.  ISBN 978-952-5774-00-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Julius Krohnin e-kirjoja Kansalliskirjaston Klassikkokirjastossa,  Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Krohn-suvun vaellustarina (Arkistoitu – Internet Archive)
Maantieteellis-historiallinen metodi
Julus Krohn'in elämästä ja luonteesta...[vanhentunut linkki] – Uusi Suometar, 31.8.1888, sivu 2
Julius Leopold Fredrik Krohn – Turun Kuva-Lehti 27.9.1890 (Sanomia Turusta nro. 226–227)
Julius Krohn Estofilia.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
Albert Azarjan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Albert Azarjan vuonna 2009 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  Albert Azarjan vuonna 2009 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  Albert Azarjan vuonna 2009 julkaistussa armenialaisessa postimerkissä. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | renkaat |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | renkaat |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | renkaat |  |
|  Kultaa | Moskova 1958 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Moskova 1958 | renkaat |  |
|  Hopeaa | Moskova 1958 | rekki |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Frankfurt 1955 | renkaat |  |
|  Kultaa | Frankfurt 1955 | nojapuut |  |
|  Hopeaa | Frankfurt 1955 | moniottelu |  |
|  Hopeaa | Frankfurt 1955 | rekki |  |
Albert Vagharšaki Azarjan (arm. Ալբերտ Վաղարշակի Ազարյան, ven. Альбе́рт Вагарша́кович Азаря́н, Albert Vagaršakovitš Azarjan, 11. maaliskuuta 1929 Gjandža, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Gəncə, Azerbaidžan – 5. syyskuuta 2023 Jerevan, Armenia) oli neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Parhaiten hän menestyi renkailla.
Azarjan voitti Melbournen 1956 olympialaisissa kultaa joukkuekilpailussa sekä pistein 19,35 renkailla. Nojapuilla hän sijoittui viidenneksi (19,00 p), moniottelussa seitsemänneksi (112,55) ja rekillä kahdeksanneksi (18,95). Rooman 1960 olympialaisissa hän voitti toistamiseen kultaa renkailla, nyt pistein 19,725. Joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa.
Azarjan voitti sekä Roomassa 1954 että Moskovassa 1958 maailmanmestaruudet renkailla ja joukkuekilpailussa. Jälkimmäisissä kisoissa hän saavutti lisäksi hopeaa rekillä. Euroopan-mestaruuden Azarjan voitti Frankfurtissa 1955 renkailla ja nojapuilla.
Albert Azarjanin poika Eduard Azarjan on myös voimistelun olympiavoittaja.
Azerbaidžanin kriisi

Yhdysvaltalaisdiplomaatti Robert Rossowin piirtämä kartta Iranille kuuluneesta alueesta.
Azerbaidžanin kriisi oli kylmän sodan alkuun liittyvä konflikti Neuvostoliiton ja Iranin välillä.
Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto ja Britannia olivat miehittäneet Iranin turvatakseen maiden välisen huoltoreitin ja Iranin öljyvarojen hallinnan. Myöhemmin myös Yhdysvallat lähetti sotilaita Iraniin. Maiden välisen sopimuksen mukaan niiden tuli vetää joukkonsa pois Iranista viimeistään kuuden kuukauden kuluttua sodan loppumisesta.
Sodan päätyttyä Neuvostoliitto jatkoi Iraniin kuuluvan Azerbaidžanin miehittämistä. Neuvostojoukkojen tukema Azerbaidžanin demokraattinen puolue otti alueella vallan käsiinsä ja perusti joulukuussa 1945 hallituksen Täbriziin. Vastaavanlainen hallitus perustettiin Azerbaidžanin kurdialueen keskukseen Mahabadiin. Teheranissa pelättiin, että Neuvostoliitto haluaa erottaa alueen Iranista ja liittää sen Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan.
Yhdysvaltojen tukema Iranin hallitus vei asian Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Pääministeri Ahmad Qavan neuvotteli sopimuksen neuvostojoukkojen vetäytymisestä toukokuuhun 1946 mennessä. Samalla Iran lupautui vetämään kysymyksen pois turvallisuusneuvostosta, neuvottelemaan Azerbaidžanin hallituksen kanssa ja harkitsemaan neuvostoliittolais-iranilaisen yhteisyrityksen perustamista maan pohjoisosien öljyvarojen hyödyntämiseksi. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iran kävi ensin neuvotteluja Azerbaidžanin hallituksen kanssa, mutta miehitti alueen joulukuussa 1946. Autonomiaa vaatineet azeri- ja kurdiliikkeet tukahdutettiin. Kesäkuussa 1947 Iranin uusi parlamentti hylkäsi ajatuksen yhteisen öljy-yhtiön perustamisesta.
Azerbaidžanin kriisiä on pidetty yhtenä kylmän sodan merkkipaaluista, joka sai Yhdysvallat näkemään Neuvostoliiton uutena strategisena vihollisena. Iranissa se herätti myötätuntoa Yhdysvaltoja kohtaan. Azerbaidžanissa Iranin hallituksen rankaisutoimet johtivat yhteiskunnallisten uudistusten mitätöintiin ja 15 000 demokratialiikkeen aktivistin tuhoamiseen.
Erkki Alaja

Erkki Johannes Alaja (18. helmikuuta 1952 Helsinki – 20. heinäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, jalkapalloilija ja käsipalloilija, tietokirjailija sekä urheilumarkkinoinnin uranuurtaja.
Pelaajaura

Alaja pelasi jalkapalloa keskuspuolustajana. Hän nousi 1. divisioonassa pelanneen Hermannin Pallon edustusjoukkueeseen 1971. Alaja siirtyi seuraan Helsingin Jalkapalloklubista, jossa hän ei kuitenkaan ollut pelannut yhtään liigaottelua. Kaudella 1972 hän pelasi FC Hakassa. Vuosina 1973–1974 Alaja jalkapalloili HIFK:ssa ja 1975–1983 Kiffenissä. Pelivuosistaan hän vietti suurimman osan 1. ja 2. divisioonassa. Mestaruussarjassa Alaja pelasi Hakassa 1972 ja Kiffenissä 1977–1978. Hänelle kertyi 41 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Jalkapallon ohella Alaja pelasi myös käsipalloa SM-sarjatasolla. Alajan seura oli myös käsipallossa Kiffen. Hän voitti käsipallon SM-hopeaa seurassa vuonna 1981.
Alajan identtinen kaksoisveli Pertti Alaja oli maajoukkuetason jalkapalloilija. Myös hänen isänsä Martti ja veljensä Risto pelasivat SM-sarjatasolla käsipalloa.
Pelaajauran jälkeen

Pelaajauran jälkeen Alaja toimi muun muassa oman mainostoimistonsa Pähkinän toimitusjohtajana, Helsingin Jalkapalloklubin toimitusjohtajana ja AC Allianssin puheenjohtajana.
Alaja toimi urheilumanagerina.
Alaja kirjoitti useita kirjoja urheilumarkkinoinnista ja -sponsoroinnista. Vuonna 2007 ilmestyi Alajan ja Mikael Forssellin yhdessä kirjoittama Vielä yksi maali, joka kertoo Forssellin urasta ja elämästä. Hän kirjoitti myös Aulis Rytkösen elämäkerran Aulis Rytkönen – Monsieur Magic.
Alajan puoliso oli keskimatkojen juoksija Tuuli Merikoski.
Julkaisut

Arpapeliä?: urheilumarkkinoinnin käsikirja (2000)
Summapeliä!: sponsorointiyhteistyön käsikirja (2001)
Tarinapeliä: sponsorin käsikirja (2004)
Vielä yksi maali (Teos 2007)
Aulis Rytkönen - Monsieur Magic (Teos 2009)
Helsingin Jäähalli (Teos 2012)
Bollis – Töölön Pallokentän 100 vuotta (Teos 2015)
Kutsumus (Teos 2017)
Olympiastadion (Teos 2020)
Aiheesta muualla

Erkki Alaja Teoksen sivuilla
Erkki Alajan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Azenia

| Azenia> Ἀζηνία.Sijainti |
| --- | --- |
 Azenia
Koordinaatit:  38°6′14″N, 23°32′59″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  lähellä Kókkinia, pohjoiseen Elefsínasta, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Hippothontis
Trittys:  paralia
Demonyymi:  Azēnieus, Azēniathen (Ἀζηνιεύς, Ἀζηνιᾶθεν)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Azenia (m.kreik. Ἀζηνία, Azēnia) oli antiikin aikainen Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Azenia sijoitetaan nykyisin Ateenan länsipuolelle Parnesvuoren (nyk. Párnitha) eteläpuolelle pohjoiseen Eleusiista, lähelle nykyistä Kókkinia. Perinteisesti Azenian katsottiin sijainneen Ateenan kaakkoispuolella Anaflystoksen ja Sunionin demosten välisellä alueella, perustuen erääseen Strabonin mainintaan. Paikaksi ehdotettiin usein Sunionin (nyk. Soúnio) niemen länsipuolisen lahden, jonka edustalla sijaitsee Pátrokloksen saari, rantaa. Nykyisin tulkintaa pidetään kuitenkin virheellisenä, ja Strabonin mainintaa tarkoitetuksi viittaamaan Azenian sijasta Atenen demokseen.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Azēnieus, Azēniathen (Ἀζηνιεύς, Ἀζηνιᾶθεν).
HMS Avon (K97)

| HMS Avon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Charles Hill and Sons, Bristol
Kölinlasku:  8. tammikuuta 1943
Laskettu vesille:  19. kesäkuuta 1943
Palveluskäyttöön:  18. joulukuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  Portugalille 1949
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 390 t (standardi) 1 860 t (kuormattu)
Pituus:  91,82 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,13 m
Syväys:  2,74 m
Koneteho:  5 500 ihp (4,1 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  107
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 4"/L40 Mk XIX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXIII -asennuksina 10 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMS Avon (viirinumero K97) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus

Alus tilattiin 10. elokuuta 1942 Charles Hill and Sonsilta Bristolista ja sen köli laskettiin 8. tammikuuta 1943. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 19. kesäkuuta ja se otettiin palvelukseen 18. syyskuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin 1949 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Nuno Tristão.