stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Holdovers
Juoni

Rikkaiden perheiden poikien sisäoppilaitos Barton Academy jossakin Bostonin lähellä on tyhjenemässä jouluksi 1970, mutta viiden pojan on jäätävä kouluun vanhempien menojen takia. Vähän ennen joulua erään pojan isä hakee muut pojat helikopterillaan Karibian Saint Kittsin saarelle lomalle, mutta 17-vuotiaan Angusin vanhempia ei tavoiteta luvan saamiseksi. Niinpä hän jää ainoana tiukan historianlehtori Paul Hunhamin ja sosiaalisemman keittäjänaisen Mary Lambin vaivoiksi joululoman ajaksi. Nainen ei ole halunnut lähteä sukulaisiin joulunviettoon, koska hän suree Vietnamin sodassa hiljattain kuollutta poikaansa, joka oli myös Barton Academyn entinen oppilas. Herra Hunham, hänkin Bartonin kasvatti, on perheetön ja vailla sukulaisia ja harvoin edes poistuu koulun alueelta. Viettääkseen yhdessä edes siedettävän joulun kolmikon jäsenet opettelevat sietämään ja vähitellen jopa ymmärtämään toisiaan. Opettajaa ja keittäjää yhdistävät viski ja tupakka, opettajaa ja ongelmaoppilasta yksinäisyydestä juontavat mielenterveysongelmat sekä erottamisuhka: paljastuu, että Hunham on aikoinaan erotettu Harvardin yliopistosta väärin perustein, ja nyt Angus on vaarassa tulla erotetuksi Bartonista ja joutua sotilaskoulun kautta Vietnamiin. Hunhamin pojalle suomat loma-ajan vapaudet pahentavat tilannetta entisestään, pahimpana pojan päästäminen tapaamaan bostonilaisessa mielisairaalassa viruvaa isäänsä, minkä äiti on aina pojalta kieltänyt. Joululoman jälkeen erotetuksi tulee kuitenkin suorasanaisen puolustuspuheen pojan puolesta esittävä Hunham.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Paul Giamatti  | … |  Paul Hunham   |
|  Da'Vine Joy Randolph  | … |  Mary Lamb   |
|  Dominic Sessa  | … |  Angus Tully   |
|  Carrie Preston  | … |  Lydia Crane   |
|  Brady Hepner  | … |  Teddy Kountze  |
Tuotanto

The Holdovers on kuvattu aidoilla kuvauspaikoilla eri puolilla Massachusettsin osavaltiota. Koulukohtaukset tehtiin viidessä eri kohteessa, joista löytyi elokuvan tavoittelemaan 1970-luvun alun ilmeeseen helposti soveltuvia miljöitä. Tuon ajan elokuvailmettä tavoiteltiin kokeilemalla erilaisia 35 ja 16 millimetrin filmikuvausratkaisuja, mutta päädyttiin lopulta digitaaliseen kuvaukseen ja materiaalin jälkityöstöön filmimäiseksi.
Elokuva yrittää näyttää 1970-luvulla tehdyltä pienimpiinkin yksityiskohtiin asti. Jopa alkutekstien tekijänoikeusmerkintä on päivätty MCMLXXI eli kuin elokuva olisi valmistunut jo 1971.
Vastaanotto

Randolph sai naissivuosastaan Oscarin, Baftan, SAG-palkinnon ja Golden Globen, jollaisen sai myös Giamatti pääosastaan. Nuori Dominic Sessa sai muun muassa Bafta-ehdokkuuden ja Critics’ Choice Movie Awards -gaalassa tulokaspalkinnon. The Holdovers sai sekä Oscareissa että Golden Globessa parhaan elokuvan ehdokkuuden, ja Oscar-gaalassa se oli ehdolla myös alkuperäiskäsikirjoituksesta ja leikkauksesta.  Elokuva toi tekijöilleen monia muitakin palkintoja ja ehdokkuuksia.
The Holdovers sai kaikkialla maailmassa hyvin myönteisiä arvioita. Näyttelijäsuoritusten ohella kehuttiin muun muassa elokuvan yksityiskohtiin asti aidon tuntuista 1970-luvun alun tunnelmaa, realistista ja harvoin nähtyä käsikirjoitusideaa sekä tanskalaisen kuvaajan Eigil Bryldin tavoittamaa talven valoa.
Vastaanotto > Plagiointisyytös

Skotlantilainen elokuvakäsikirjoittaja Simon Stephenson on esittänyt väitteitä, että The Holdovers olisi monilta osin kopioitu hänen julkaisemattomasta Frisco-käsikirjoituksestaan, jossa lastensairaalan lääkärin konferenssimatkalle San Franciscoon tulee yllättäen mukaan häneen ihastunut teini-ikäinen tyttöpotilas. Väitteitä ei pidetä vakuuttavina, vaikka Alexander Paynen tiedetään saaneen Stephensonin käsikirjoituksen aikoinaan luettavakseen. Sen sijaan The Holdovers -tarinan käsikirjoittaja Hemingson ja ohjaaja Payne ovat avoimesti kertoneet saaneensa tarinan peruslähtökohtaan – yrmeä miesopettaja vahtimassa jouluksi sisäoppilaitokseen jääneitä poikia – vaikutteita Marcel Pagnolin käsikirjoittamasta ja ohjaamasta ranskalaiselokuvasta Merlusse (1935).
Səbail FK

Səbail Futbol Klubu on azerbaidžanilainen jalkapalloseura Bakun kaupungista, Səbailin alueelta. Seura pelasi kaudella 2018–19 Azerbaidžanin valioliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Seura perustettiin vuonna 2016. Se aloitti heti ensimmäisenä vuonna Azerbaidžanin 1. divisioonassa. Kaudeksi 2017–18 Səbail siirtyi pääsarjaan. Kauden 2018–19 päätteeksi se sijoittui kolmanneksi, mikä takasi sille paikan Eurooppa-liigassa.
Zirə FK

Zirə Futbol Klubu on jalkapalloseura Bakun kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Azerbaidžanin Valioliigassa. Seura on pelannut koko historiansa pääsarjassa. Zirə pelasi ensimmäisen kerran  Eurooppa-liigassa kaudella 2017–18, mutta putosi tuolloin toisella karsintakierroksella.
FK Borac Banja Luka

Fudbalski klub Borac Banja Luka (bosn. Фудбалски клуб Бopaц Бања Лука) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloseura Banja Lukan kaupungista. Se pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Bosnia ja Hertsegovinan Valioliigassa.
Borac on voittanut mestaruuden kahdesti kausina 2010/11 ja 2020/21. Bosnia ja Hertsegovinan cupin se on voittanut myös kerran vuonna 2010, ja ennen maan itsenäistymistä Jugoslavian cupin vuonna 1988. Jugoslavian sarjajärjestelmässä Borac pelasi vuoteen 1995 saakka ja sen jälkeen vuoteen 2002 asti Serbitasavallan pääsarjassa kunnes liittyi Bosnia ja Hertsegovinan sarjoihin.
Borac Banja Luka on selviytynyt useampana vuonna Euroopan sisäisiin turnauksiin. Mestarien liigassa se on esiintynyt kerran. Tämä tapahtui kaudella 2011–2012, jolloin seura hävisi toisella karsintakierroksella israelilaiselle Maccabi Haifalle yhteismaalein 7–4.
FK Sloboda Tuzla

Fudbalski Klub Sloboda Tuzla on bosniahertsegovinalainen jalkapalloseura Tuzlan kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Bosnia ja Hertsegovinan Valioliigassa. Seura ei ole voittanut maansa mestaruutta. Se on kuitenkin pelannut UEFAn alaisissa Euroopan sisäisissä turnauksissa. Eurooppa-liigan edeltäjässä UEFA Cupissa seura esiintyi kaudella 1977–1978, jolloin jäi ensimmäiselle karsintakierrokselle. Intertoto Cupissa se on pelannut kahdesti: 2003 ja 2004, jolloin se on jäänyt kummallakin kerralla toiselle karsintakierrokselle.
HŠK Zrinjski Mostar

Hrvatski športski klub Zrinjski Mostar on bosniahertsegovinalainen jalkapalloseura Mostarin kaupungista. Se pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Bosnia ja Hertsegovinan Valioliigassa. Se on osa Zrinjski Mostar -urheiluseuraa. Mostar on voittanut maansa mestaruuden kolmasti: 2004–05, 2008–09 ja 2013–14. Seura on pelannut usealla kaudella Euroopan sisäissä kilpailuissa, mutta ei ole koskaan päässyt karsintakierroksia pidemmälle.
NK Široki Brijeg

Kuva NK Široki Brijegin ottelusta vuodelta 2009.
Nogometni klub Široki Brijeg on bosniahertsegovinalainen jalkapalloseura Široki Brijegin kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Bosnia ja Hertsegovinan Valioliigassa. Seura on voittanut kahdesti Bosnia ja Hertsegovinan mestaruuden. Tämä on tapahtunut kausina 2003–2004 ja 2005–2006. Bosnia ja Hertsegovinan Cupin Široki Brijeg on voittanut vuosina 2007 ja 2013.
Seura on pelannut useana kertana UEFAn alaisissa Euroopan sisäisissä turnauksissa. Ensimmäisen kerran se oli mukana Eurooppa-liigan edeltäjässä UEFA Cupissa kaudella 2002–2003. Mestarien liigassa se on pelannut kahdella kaudella. 2004–2005 Široki Brijeg hävisi ensimmäisellä karsintakierroksella azerbaidžanilaiselle Neftçi Bakulle vierasmaalisäännön perusteella. Kaudella 2006–2007 seura voitti ensimmäisellä kierroksella valkovenäläisen Shakhtyor Soligorskin 2–0, mutta seuraavalla kierroksella skotlantilainen Hearts oli parempi yhteismaalein 3–0. Eurooppa-liigassa tai UEFA Cupissa seura ei ole koskaan edennyt lohkovaiheeseen.
FC Santa Coloma

FC Santa Coloma on andorralainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Andorra la Vella. Vuonna 1986 perustettu seura on yksi maan menestyneimpiä, sillä se on voittanut maan liigan kolmesti ja cupin kuudesti.
Saavutukset

Andorran mestaruudet: 13 (1995, 2001, 2003, 2004, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019)
Andorran cup-mestaruudet: 11 (1991, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2012, 2013, 2016)
Andorran supercup-mestaruudet: 5 (2003, 2005, 2007, 2008, 2015)
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
John Munsterhjelm

Omakuva, pronssia, 1917
Johan Hjalmar (John) Munsterhjelm (11. joulukuuta 1879 Tuulos – 16. elokuuta 1925) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Elämä ja teot

Munsterhjelmin vanhemmat olivat taidemaalari Magnus Hjalmar Munsterhjelm ja Olga Mathilda Tanninen. Hän kävi polyteknisen opiston ja opiskeli Saksassa Kunstgewerbemuseumschulessa Berliinissä 1902–1903 sekä Tanskassa Kuninkaallisessa kuvaamataidekorkeakoulussa Charlottenburgissa 1904–1907. Munsterhjelm asui Saksassa vuosina 1902–1911.
Munsterhjelm teki useita marmori- ja pronssiveistoksia tunnetuista henkilöistä (Jean Sibelius, Hjalmar Munsterhjelm, Adolf Paul,  R. A. Wrede, Fr. Saltzman, Walter Runeberg, Larin Kyösti). Hän teki myös 22 Suomen sisällissodan valkoisten sankaripatsasta (muun muassa Kokkolaan, Lokalahdelle ja Joensuuhun), useita hautapatsaita ja lisäksi Munsterhjelm suunnitteli mitaleita sekä maalasi myös muotokuvia. Munsterhjelm käytti ensimmäisenä Suomessa keinotekoista graniittia patsaiden materiaalina.
»Kauppatorin puoleisen pääkäytävän molemmin puolin seisoo, noin 3 metrin korkuista veistokuvaa. He kuvaavat työtä tai paremmin lepoa työn jälkeen. Mies ja nainen; seppä ja puutarhassa työskennellyt nainen, seisovat siinä rauhallisina, ehkä ajatellen osaansa. Niiden luoja, John Munsterhjelm, on tehtävässään hyvin onnistunut. Se koristeellinen tyyli, mikä niissä on, jo herättää huomiota yksinkertaisilla "kubistisilla" pinnoilla, saavuttaen kuitenkin ne muodot, missä on pysyttävä. Siis tekotapa on kerrassaan osuttu. Hakkaustyön harmaaseen kiveen on kiitosta ansaitsevalla tavalla suorittanut Myntin kivilouhimo täällä.– Eero Nelimarkka»
Veistoksia

Jean Sibeliuksen pronssipatsas,  1909
Suomen järvet, Vaha-Helmin puisto, Epilä, Tampere 1911
Sonni-patsas, Suur-Merijoen kartano, siirretty myöh. Järvenpäähän, 1913
Kaarle IX:n korkokuva, Vaasan kaupungintalo  1924
P. E. Svinhufvudin ja C. G. E. Mannerheimin korkokuvat, Vaasan kaupungintalo  1924
Veistoksia > Veistoskuvia

Jean Sibeliuksen muotokuva, rintakuva, 1909
Suomen järvet, 1911
Sonni Grey, Järvenpää, 1913.
Hartmanin talon korkokuvat, 1913, Vaasa.
Sonni, Viipurin maalaiskunta, 1915.
Veistosparin Samling och sparsamhet  vasemmanpuoleinen veistos, yhdessä Viktor Janssonin kanssa, 1916, Porvoo.
Veistosparin Samling och sparsamhet  oikeanpuoleinen veistos.
Vapaussodan muistomerkki, Ähtävä, Pedersören kunta, 1919.
Vapaussodan muistomerkki, Lokalahti, Uusikaupunki, 1919.
Vapaussodan sankarien muistomerkki, Joensuu, 1920
Munsalan sankarimuistomerkki, 1920, Uusikaarlepyy.
Vapaudenpatsas Kokkolan vanhaa kaupungintaloa vastapäätä, 1924. Sisällissodassa kuolleiden nimet on hakattu jalustaan. Oikeassa kädessä on miekka, ja vasemmalla olalla on kilpi.
Svinhufvud ja Mannerheim, Vaasan kaupungintalon etumuksen vasen puoli, 1924
Kaarle IX, Vaasa kaupungintalon etumuksen oikea puoli, 1924
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Munsterhjelm Wikimedia Commonsissa
John Munsterhjelmin elämäkerta Kansallisbiografiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Mustakirja (loitsukirja)

Mustakirja (käytetään myös nimeä Perhon noidan mustakirja) on loitsuja ja manauksia sisältävä käsikirjoitus, jonka hallussapitäjä oli Perhossa toiminut parantaja-noita Juha Kellokoski. Häneltä käsikirjoituksen sai valkeakoskelainen kasööri Tuomas Taittonen vuonna 1862 ja hänen sekä muutaman välikäden kautta se päätyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran haltuun vuonna 1908. Käsikirjoituksesta on sittemmin julkaistu useita näköispainoksia.
Loitsukirjaa ei pidä sekoittaa Turun tuomiokirkon Mustakirjaan, joka on Suomen keskiajan historian tärkeä lähdeteos, eikä myöskään Musta raamattu -nimellä suomeksi julkaistuun, kabbalistisia loitsuja, manauksia ja sinettejä sisältävään kirjaan.
Taustaa

Valkeakoskelainen kasööri, räätäli ja kanavapäällikkö Tuomas Taittonen sai vuonna 1861 tehtäväkseen johtaa Perhossa suoritettavia suonkuivaustöitä. Taittonen saapui Perhoon kesällä 1862 ja asettui asumaan kirkkoväärti Antti Sahlbackan taloon. Naapuritalossa asui 70-vuotias Juho Kellokoski, jota pidettiin paikkakunnan suurimpana noitana, jonka luokse saapui avunpyytäjiä naapuripitäjistäkin. Taittonen sai tietää, että Kellokoskella oli hallussaan niin sanottu mustakirja, käsikirjoitus, josta hän oli saanut taitonsa. Taittonen hankki käsikirjoituksen itselleen pyytämällä Kellokosken piikaa varastamaan sen. Kun Kellokoski sai tapahtuneen tietoonsa, hän vaati Taittosta palauttamaan käsikirjoituksen uhaten muussa tapauksessa noitua kipuja ja porotuksia Taittoselle. Taittonen puolestaan uhkasi Kellokoskea hirsipuulla ja lopulta syyskuussa 1862 Kellokoski suostui myymään käsikirjoituksen markalla Taittoselle. Kellokoski alkoi sairastella talvella 1863, mutta ehti keskustella kirjan sisällöstä ja alkuperästä Taittosen kanssa. Kellokosken mukaan kirjan oli laatinut Vetelissä ja Halsualla aikanaan asunut Aaprami Pöyrynen. Kysymykseen siitä, miten Pöyrynen käsikirjoituksen oli kirjoittanut, Kellokoski vastasi: "Ei Musta-kirja ollut kirjoitettu eikä präntätty; Aapramilla oli muu voima jolla sellaisia tehtiin."
Myöhemmin Taittonen lähetti kirjan nimeämättömän tuttavansa välityksellä toimitettavaksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle. Käsikirjoitus joutui kuitenkin kadoksiin tai unohtui, eikä sen vaiheista tiedetty ennen kuin vasta vuonna 1908, kun ylioppilas Eric Holmberg luovutti sen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle, joka julkaisi sen seuraavana vuonna kokonaisuudessaan Suomi-aikakauslehdessä.
Sisältö

Mustakirja sisältää yhteensä kahdeksantoista lehteä (ts. 36 sivua), joista kaksi ensimmäistä lehteä on väriltään mustia ja loput valkoisia. Mustien lehtien teksti on kirjoitettu punaisella musteella ja valkoisten mustalla.
Teksti jäljittelee painettuja fraktuurakirjaimia muutamaa kaunokirjoituksella kirjoitettua katkelmaa lukuun ottamatta. Kellokoski kertoo Taittoselle, että tekstin on tuottanut Aaprami Pöyrynen, eikä sitä ollut "kirjoitettu eikä präntätty" vaan tuotettu "muulla voimalla".
Kolmen ensimmäisen lehden käsiala on paljon kauniimpaa kuin myöhempien. Taittonen arvelee, että aiemmin suurempikin osa kirjasta olisi ollut tällä käsialalla mutta myöhemmin korvattu huonommalla kopiolla.
Tekstiä on vain viidellätoista sivulla (sivut 1, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 14, 15, 17, 19, 21, 35 ja 36). Teksti sisältää seuraavat loitsut, joista osa esiintyy kirjassa useamman kerran:
Kalmasta tarttuu ("Jos sinä ott Ruumin kalma niin ruuminkalma kadotcon" jne.)
Painajainen ("Minä panen painaiaisen Hiitolan kodan owelle" jne.)
Ähky ("Ähky Poika Äimäröinen" jne.; kirjassa kahteen kertaan käytännössä samalla tekstillä.)
Madon sanat ("O sinä Perna Perkelestä" jne.; kirjassa kahteen kertaan, toisinnot eroavat toisistaan.)
Weren Seisotus Sanat ("Seiso veri tysty veri" jne.)
Walkijan Sanat ("Taijan minä tulenlamoroa kalen kiecotella" jne.; kahteen kertaan käytännössä samalla tekstillä mutta eri kirjoitusvirheillä.)
Usealla käsikirjoituksen sivulla esiintyy käsialalla kirjoitettuna nimi Gabriel Borgström. Suomi-lehdessä 1908 esitetään, että Borgström olisi ollut virkamies, joka käsitteli Mustaakirjaa vuosien 1807 ja 1835 välillä. Lisäksi käsikirjoituksessa esiintyy nimi Johan Johanin poika Hauckapuro ja vuosiluku 1834.
Painokset

Mustakirja.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden seura, 1909.  ISSN 0355-0257
Mustakirja - Vuonna 1862 löydetty suomalainen noitakirja.  Salakirjat, 2014.  ISBN 978-952-5774-37-5
Muut suomalaiset loitsukirjat

Suomesta tunnetaan kaikkiaan viisi kansanomaista taikakirjaa. Muut neljä ovat:
Pylkönmäen suppea loitsuvihkonen
Lammin suppea loitsuvihkonen (yhdistetty Kansanrunousarkistossa edellisen kanssa Mustakirja-nimiseksi sidokseksi)
Kangasniemeläinen loitsukokoelma (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa)
Kärsämäen taikakokoelma, jonka omisti talollinen Johan Panka 1840-luvulla.
Lisäksi Hätämaan tietäjä Juho Luomajoki kertoi oppineensa verenseisautuksen sanat kärsämäkeläiseltä Anna Porkalta, joka oli oppinut ne "vanhoista runokirjoista". Raudan synnyn hän oli oppinut Jussi Lassilalta, joka oli myös lukenut "runokirjoja".
Keskilampi (Vesanto)

| Keskilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°56′58″N, 26°22′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kerkonjoen valuma−alue (14.76)
Tulo-oja:  oja Ylälammesta
Laskuoja:  oja Alalampeen 
Järvinumero:  14.764.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,7 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,809 km  
Pinta-ala:  2,264 ha  
Suurin syvyys:  4,3 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKeskilampi 
Keskilampi on Pohjois-Savossa Vesannolla Koskenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 370 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Kerkonjoen valuma-alueella (14.76), jonka Vesantojoen valuma-alueeseen (14.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,7 metriä mpy.
Oinaslampi

Oinaslampi tai Oinaslampi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Oinaslammi, järvi Janakkalassa
Oinaslammi, järvi Jämsässä
Oinaslampi, järvi Ilomantsissa
Oinaslampi, järvi Joensuun Uimaharjussa
Oinaslampi, järvi Joensuun Öllölässä
Oinaslampi, järvi Kuhmossa
Oinaslampi, järvi Leppävirralla
Oinaslampi, järvi Toivakassa
Oinaslampi, järvi Vesannolla.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oinaslampi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Keşlə FK

Keşlə FK (azer. Keşlə Futbol Klubu) on jalkapalloseura Bakun kaupungista. Se pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Azerbaidžanin Valioliigassa. Maansa mestaruuden İnter Baku on voittanut vuosina 2008 ja 2010. Seura vaihtoi nimensä İnter Bakusta Keşləan lokakuussa 2017.
Historia

İnter Baku on perustettu vuonna 1997 nimellä Khazar University. Se aloitti amatöörisarjoista, mutta nousi vuonna 1999 Azerbaidžanin Valioliigaan sijoittuen ensimmäisellä kaudella 11. eli toiseksi viimeiseksi. Seuraavina kausina sijoitukset olivat 7. ja 3. Kauden 2003-04 sijoitus neljänneksi takasi paikan UEFA Intertoto Cupin, mutta seura hävisi toisella kierroksella suomalaiselle Tampere Unitedille yhteismaalein 3-1. Kesällä 2004 seuran nimi vaihtui nykyiseen İnter Bakuin. Seura voitti ensimmäisen mestaruutensa kaudella 2007-08, mikä takasi paikan seuraavan kauden Mestarien liigaan. Baku voitti makedonialaisen Rabotničkin vierasmaalisäännön turvin, mutta toisella kierroksella serbialainen Partizan oli parempi yhteismaalein 3-1. Baku pääsi kaudella 2009-10 pelaamaan Eurooppa-liigaa, jolloin slovenialainen Spartak Trnava oli ensimmäisellä karsintakierroksella parempi maalein 5-2. İnter Baku voitti toisen mestaruutensa vuonna 2010, joka takasi paikan jälleen Mestarien liigan kaudelle 2010-11. Tällöin puolalainen Lech Poznań voitti lopulta toisella karsintakierroksella rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kauden 2012-13 Eurooppa-liigan ensimmäisellä karsintakierroksella Baku voitti virolaisen Narva Transin toisessa osaottelussa 5-0, mikä oli tuolloin ennätys. Toisella kierroksella kreikkalainen Asteras Tripolis oli parempi rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Seuraavan kauden Eurooppa-liigan ensimmäisellä karsintakierroksella İnter Baku voitti suomalaisen IFK Mariehamnin 3-1, mutta toisella kierroksella norjalainen Tromsø oli parempi maalein 2-1. Kaudella 2014-15 Baku eteni jälleen toiselle karsintakierrokselle Eurooppa-liigassa voitettuaan ensin moldovalaisen FC Tiraspolin, mutta toisella kierroksella ruotsalainen Elfsborg oli parempi rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Eurooppa-liigan kaudella 2015-16 İnter Baku voitti ensimmäisellä kierroksella albanialaisen Laçin vierasmaalisäännön turvin, toisella kierroksella FH:n, mutta kolmannella kierroksella espanjalainen Athletic Bilbao oli parempi maalein 2-0. Seura vaihtoi nimensä nykyiseen Keşlə FK:hon lokakuussa 2017.
FC Ararat Jerevan

Football Club Ararat Jerevan (arm. Ֆուտբոլային Ակումբ Արարատ Երևան) on jalkapalloseura Jerevanin kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Armenian jalkapalloliigassa. Maansa mestaruuden Ararat on voittanut vuonna 1993 sekä epävirallisen kauden mestaruuden 1995. Armenian cupin seura on voittanut vuosina 1993, 1994, 1995, 1997 ja 2008. Seura on voittanut myös Neuvostoliiton jalkapallon mestaruussarjan vuonna 1973.
Historia

Ararat Jerevan on perustettu vuonna 1935. Seura pelasi tuolloin nimellä Dinamo Jerevan paikallisessa liigassa. Seura voitti ensimmäisen palkintonsa vuonna 1940, kun se voitti maansa cupin. Toisen maailmansodan jälkeen se pelasi Neuvostoliiton alaisissa liigoissa, mutta pääsi Neuvostoliiton jalkapallon mestaruussarjaan vuonna 1949. Seuraavana vuonna Jerevan putosi B-sarjaan. Vuonna 1956 se sijoittui B-sarjan kolmanneksi. Vuonna 1959 Jerevan voitti B-sarjan nimellä Spartak Jerevan, mikä takasi nousun takaisin A-sarjaan. Kolmen kauden jälkeen A-sarjassa, Jerevan putosi jälleen B-sarjaan, josta nousi kahden kauden jälkeen takaisin. Seura nimettiin myös Ararat Jerevaniksi. Kaudesta 1966 lähtien Ararat pelasi säännöllisesti A-sarjassa. Vuonna 1971 Ararat saavutti hopeaa. Tämä myös takasi paikan UEFAn alaisiin turnauksiin, kun se pääsi UEFA Cupin seuraavalle kaudelle. Ararat voitti historiansa ainoan Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1973. Vuonna 1976 Ararat saavutti vielä hopeaa.
Armenian itsenäistyttyä Neuvostoliiton hajotessa, voitti Ararat maansa mestaruuden heti vuonna 1993. Armenian cupin seura voitti 1993, 1994, 1995 ja 1997. Vuoden 2003 alussa Armenian jalkapalloliitto rankaisi Araratia, sillä se ei antanut pelaajiensa osallistua harjoitusmaaotteluihin. Osa pelaajista pelasi Lernagorts-Araratin joukkueessa, josta tuli myöhemmin Araratin reservijoukkue. Vuonna 2008 Ararat voitti maansa cupin.
Historia > Kansainväliset turnaukset

Ararat Jerevan on pelannut useana kautena UEFAn alaisissa turnauksissa. Ensimmäisen kerran se oli mukana UEFA Cupin kaudella 1972-73, jolloin se pääsi kolmannelle kierrokselle. Kaudella 1974-75 se pelasi Mestarien liigan edeltäjässä Euroopan Cupissa, jossa eteni aina puolivälieriin saakka, jossa hävisi saksalaiselle Bayern Münchenille. Tämä on myös seuran paras sijoitus UEFAn alaisissa turnauksissa. Viimeisin kerta on ollut kaudella 2008-09, jolloin Ararat pelasi UEFA Cupissa.
Kalle Palonen

Kalle Palonen (25. huhtikuuta 1933 – 4. elokuuta 2012) oli suomalainen haitaristi. Hän aloitti 7-vuotiaana olemalla mukana kiertueilla. Hänellä oli 1960-luvulla orkesteri omasta suvusta, orkesterin laulusolistina kolmen vuoden ajan Henry Theel.
Diskografia

Palosen Kalle ja poika (1970,  mukana Rauno Palonen)
Menneitä muistellessa (1975)
Kalle Palonen soittaa tangoja ja humppaa (1975)
Venäläinen harmonikka (1976)
Rakasta kärsi ja unhoita (1984)
Kalle Palosen harmonikkamusiikkia (2011)
Aiheesta muualla

Kalle Palosen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)