stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Betlehemin lastenmurha
Tapahtumat Raamatun mukaan

Matteuksen evankeliumin mukaan Itämaan tietäjät saapuivat Jerusalemiin nähtyään idässä tähden, jonka he selittävät merkinneen ennustetun juutalaisten kuninkaan syntymää. Kun he saapuivat Herodeksen luo, tämä kutsui kirjanoppineet koolle tiedustellakseen heiltä, missä Messiaan oli ennustettu syntyvän. Nämä vastasivat lukemalla Miikan kirjasta katkelman, jonka mukaan Messias syntyisi Betlehemissä. Tämän kuultuaan tietäjät menivät Betlehemiin, jossa he löysivät Jeesuksen ja antoivat hänelle kalliita lahjoja. Unessa Jumala varoitti heitä enää tulemasta Herodeksen luo, minkä vuoksi he palasivat toista kautta kotimaahansa. Kun tietäjät eivät Herodeksen pyynnöstä huolimatta palanneet hänen luokseen, hän raivostui ja määräsi kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat lapset surmattaviksi Betlehemissä ja koko sen ympäristössä. Sitä ennen Jumala oli kuitenkin unessa varoittanut Joosefia, että Herodes tavoitteli lapsen henkeä, minkä vuoksi tämä pakeni Marian ja Jeesus-lapsen kanssa Egyptiin ja palasi sieltä vasta, kun Herodes oli kuollut.
Matteuksen evankeliumissa selitetään myös, että tällöin toteutui Jeremian kirjassa esiintynyt profetia, jonka mukaan "Raakel etsii lapsiaan eikä lohdutuksista huoli, sillä heitä ei enää ole.
Legendaa vai historiaa?

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Herodes (73–4 eaa.) oli syntyjään idumealainen, ja roomalaiset olivat asettaneet hänet Juudean, Samarian ja Galilean kuninkaaksi. Matteuksen kertomus sopii yhteen sen kanssa, mitä Herodeksen luonteesta tiedetään: hän oli häikäilemätön puolustaessaan valtaansa ja tunnettiin julmuudestaan. Lastenmurhaa ei kuitenkaan mainita Luukkaan evankeliumissa eikä Josephuksen teoksissa.
Josephus kertoo useita esimerkkejä siitä, mitä Herodes saattoi tehdä valtansa säilyttämiseksi, mainiten ettei hän "koskaan lakannut kostamasta niille ja rankaisemasta joka päivä niitä, jotka olivat asettuneet hänen vihollistensa puolelle".  Kun Josephus ei kuitenkaan mainitse Betlehemin lastenmurhaa, useimmat historioitsijat ovat päätelleet, ettei sitä todennäköisesti ole tapahtunut.
Vermes ja Sanders pitävät tarinaa keksittynä hagiografiana, ja Maier kirjoitti vuonna 1998, että useimmat viimeaikaiset Herodes Suuren elämän tutkijat kiistävät sen täysin.
Eisenman on väittänyt aiheena kertomukseen olevan sen, että Herodes murhasi muutamat omista pojistaan, mistä myös Josephus kertoo, samoin eräs ensimmäisellä vuosisadalla kirjoitettu juutalainen apokryfikirja, jossa esiintyy tällainen profetia: "Julma kuningas seuraa hasmonealaisia pappeja. Hän surmaa kaikki nuoret." Tätä Eiseman kommentoi sanomalla, että tämän mukaan Herodes todella surmasi kaikki juutalaiset lapset, jotka saattaisivat syrjäyttää hänet, kuten Matt. 2:17:ssäkin sanotaan, mutta kysymys on hänen omista makkabealaissyntyisistä lapsistaan!
Kertomuksen Betlehemin lastenmurhasta on myös väitetty saaneen vaikutteita Vanhan testamentin kertomuksesta, jonka mukaan vähän ennen Mooseksen syntymää faarao oli määrännyt kaikki israelilaisille syntyvät poikalapset surmattaviksi.
R. T. France sitä vastoin pitää kertomusta historiallisesti uskottavana. Hänen mukaansa olisi ollut epätodennäköistä, että Josephus olisi asiasta maininnut, sillä koska kysymys oli pienestä kaupungista, uhrien lukumäärä oli pieni verrattuna muihin Herodeksen surmauttamiin henkilöihin. Koska Mooseksen syntymä­kertomuksen mukaan vain vasta­syntyneet pojat surmattiin, kertomus Betlehemin lasten­murhasta ei Francen mukaan ole voinut syntyä sen pohjalta eikä se selitä viittausta kaikkiin alle kaksi­vuotiaisiin. Hänen mukaansa Matteuksella oleva viittaus Jeremiaan kirjaan ei myös­kään ole ollut kertomuksen aiheena, vaan se on siihen myöhemmin liitetty kommentti. Tästä hän on päätellyt, että lastenmurha on todennäköisesti tapahtunut niin kuin Matteuksen evankeliumissa kerrotaankin.
Aiheen käsittely taiteessa ja kirjallisuudessa

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Keskiaikaisissa näytelmissä olivat usein aiheena Raamatun tapahtumat, myös Betlehemin lastenmurha. Esimerkiksi Englannin Coventryssä esitettiin näytelmää, johon kuuluva aiheeseen liittyvä laulu tunnetaan nykyään nimellä Coventry Carol. Ordo Rachelis on perinteinen neliosainen näytelmä, johon itse lastenmurhan lisäksi kuuluvat pako Egyptiin, Herodes Arkhelaoksen valtaantulo ja paluu Egyptistä sekä oleellisesti myös Raakelin itku Jeremian profetian toteutumisen vuoksi.
Betlehemin lastenmurhaa käsitellään myös suomalaisessa Tiernapoikien joulunäytelmässä. Sen mukaan surmatut lapset olisi heitetty virtaan, vaikka Raamatussa ei niin sanota.
Uudemmassa kirjallisuudessa aiheeseen liittyvät muun muassa Wyndham Lewisin trilogia The Human Age sekä Albert Camus'n novelli La Chute.
Betlehemin lastenmurha on ollut yleinen aihe myös kuvataiteessa. Siihen liittyviä maalauksia ovat tehneet esimerkiksi Rubens, Cornelis van Haarlem ja Nicolas Poussin.
Muistopäivä

Betlehemin lastenmurhan uhrien muistopäivää, viattomien lasten päivää vietetään katolisessa, anglikaanisessa ja luterilaisessa kirkossa 28. joulukuuta. Eräissä syyrialaisissa kirkkokunnissa heidän muistopäivänsä on 27. joulukuuta, ortodoksisessa kirkossa 29. joulukuuta.
Kirjallisuutta

Albright, W.F. and C.S. Mann. "Matthew." The Anchor Bible Series. New York: Doubleday & Company, 1971.
Clarke, Howard W. The Gospel of Matthew and its Readers: A Historical Introduction to the First Gospel. Bloomington: Indiana University Press, 2003.
Robert Eisenman, 1997. James the Brother of Jesus: The Key to Unlocking the Secrets of Early Christianity and the Dead Sea Scrolls (Viking/Penguin)
Goulder, M.D. Midrash and Lection in Matthew. London: SPCK, 1974.
Jones, Alexander. The Gospel According to St. Matthew. London: Geoffrey Chapman, 1965.
Schweizer, Eduard. The Good News According to Matthew. Atlanta: John Knox Press, 1975.
Aiheesta muualla

Catholic Encyclopedia: "Holy Innocents"
Images of the "Massacre of the Innocents"
The Holy Martyred 14,000 Infants
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Cornelis van Haarlem, Viattomien murha, 1590, Rijksmuseum
Rubens' Betlehemin lastenmurha, Toronto
William Holman Huntin maalaus Triumph of the Innocents
Akamella

Akamellan hautausmaa
Akamella sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Pajalan kunnassa Muonionjoen jokitörmällä noin kuusi kilometriä Muodoslompolosta pohjoiseen. Akamellassa sijaitsee Muonionniskan ensimmäinen hautausmaa. Hautausmaa on perustettu vuonna 1663 Markkinan kirkon vaikutuspiiriin. Ennen Akamellan hautausmaata vainajat kuljetettiin Muonion alueelta Matarengin hautausmaalle. Akamellaan haudattiin ihmisiä alueelta, jossa eli saamelaisia ja uudisrakentajia. Alue oli noin kymmenen peninkulmaa Muonion ympäri. Tuohon aikaan kirkkoja oli harvassa. Lähimmät olivatkin juuri Markkinan kirkko sadan kilometrin päässä ja Köngäsen ruukin kirkko Pajalan ulkopuolella.
Hautausmaan historiaa

Väkevistä saarnoista ja kirkollisista toimituksista huolimatta Lapissa istui 1600-luvulla lujassa noituus ja taikauskoisuus. Tällä tavoin noituus ja taikauskoisuus pesiytyi myös Akamellaan. Tarina kertoo, että Akamellan hautauspaikaksi on valinnut vainaja itse. Lapinakka oli haudattu. Hänet oli pantu ensin sopivaksi katsottuun tievaan Muonionjoen varressa. Akka ei kuitenkaan saanut kaipaamaansa rauhaa, vaan ilmestyi sieltä ihmisilmoille huolestuneena sanoen: "Ei tähän tievaan, mutta siihen, joka on alempana". Ja niin vainaja siirrettiin anomaansa jokimutkaan. Tästä tarinasta sai alkunsa Akamellan hautausmaan levoton historia.
Akamellan ympärillä oli aiemmin hirsimuuri. Muurin sisäpuolella oli talvisin avantoja, joihin vainajat laitettiin odottamaan kesää ja roudan sulamista, jotta vainajalle voitiin kaivaa hauta. Vainaja laitettiin usein joko arkkuihin tai ahkioihin, mutta vainajaa varten voitiin myös veistää noin 4–5-kertainen hirsikehä, joka oli niin suuri, että siihen voitiin haudata myöhemmin myös muita suvun jäseniä. Kehikon päälle ladottiin lankuista peite. Hautamuistomerkkinä saattoi olla 3-metrinen veistetty tukki, johon oli kaiverrettu risti ja ristiin vainajan nimi. Ristin yläpuolella syvennyksessä sijaitsi pyöreä lasi, jota kutsuttiin uskonsilmäksi.
Suomen sodan (1808–1809) päätyttyä muodostui uusi valtakunnan raja Könkämäenoa, Muonionväylää ja Tornionjokea pitkin. Raja paloitteli pitäjät ja seurakunnat kahteen osaan. Näin kävi Muoniollekin ja Akamella jäi vainajineen Ruotsin puolelle, koska se sijaitsi joen länsirannalla. Seurakuntalaisten yhteisen kalmiston historia päättyy oikeastaan tähän, kuitenkin vasta vuonna 1823. Muonion tultua omaksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1812 perustettiin nk. kirkkotarhan hautausmaa kirkon viereen. Ja näin Akamellan hautausmaa alkoi jäädä unohduksiin. Hirsikehien päältä kattolankut lahosivat ja tippuivat alas, jolloin vanhan kansan luut olivat näkösällä. Akamella oli pelottava paikka. Pelontunnetta lisäsivät kaikenlaiset peltiset kilistimet, jotka oli laitettu hautamuistomerkkien yhteyteen. Tyypillisin kilistin oli tuuliviiri. Tuulisella ilmalla ne saivat aikaan epämiellyttäviä ääniä ja tekivät hautausmaasta entistäkin kammottavamman. Viimein Muonionalustan kauppias Kusto Forsström kauhistui hoitamattomiin hautoihin ja laitatutti ne omalla kustannuksellaan kuntoon.
Viimeinen ruumis Akamellaan on haudattu noin vuonna 1902. Hän oli Karesuvannon nimismies Forsström, eli edellä mainitun "Muoniovaaran porvarin poika". Häntä kutsuttiin pikkupapiksi. Hän oli nimittäin lukenut papiksi, mutta ryhtynyt nimismieheksi, koska ei kokenut tuntevansa kutsumusta papin työhön.
Ahlam

Ahlam
Ahlam Ali Al Shāmsi (s. 13. helmikuuta 1969), taiteilijanimeltään Ahlam (احلام), on bahrainilainen laulaja. Hän on erityisen suosittu Lähi-idän arabimaissa.
Ahlam aloitti laulu-uransa jo lapsena. Hän lauloi usein häissä ja muissa juhlatilaisuuksista. Kuwaitilainen säveltäjä Anwar Abdullah huomasi hänen kykynsä ja pian Ahlam solmi sopimuksen Funoon Al Emarat -levy-yhtiön kanssa. Ahlam on eräs Arabian parhaiten ansaitsevista laulajista. Hän on naimisissa qatarilaisen ralliautoilijan Mubarak al-Hajirin kanssa ja heillä on yksi lapsi.
Diskografia

Motheer (1995, Funoon Al Emarat)
Ma'aa Al Salamah (1996, Funoon Al Emarat)
Kaif Artha (1997, Funoon Al Emarat)
Ma yeseh Ela El Saheeh (1998, Funoon Al Emarat)
Tabee'ee (1999, Funoon Al Emarat)
Mekhtlef (2000, Funoon Al Emarat)
Le Elmak Bas (2001, Funnon Al Emarat)
Ahsan (2003, Alam El Phan)
El Thokol San'aa (2006, Rotana Music)
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Alden John Bell

Alden John Bell (11. heinäkuuta 1904 Peterborough, Kanada – 28. elokuuta 1982) oli kanadalaissyntyinen, Yhdysvalloissa uransa luonut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Los Angeles-San Diegoon 14. toukokuuta 1932 ja nimitettiin Los Angelesin vihkipiispaksi sekä Rhodopoliin titulaaripiispaksi 11. huhtikuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Francis Aloysius McIntyre, jota avustivat Joseph Thomas McGucken ja Timothy Manning.
Bell sai 30. maaliskuuta 1962 nimityksen Sacramenton piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 15. toukokuuta. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 11. heinäkuuta 1979.
Alden W. Clausen

Alden Winship Tom Clausen (17. helmikuuta 1923 – 21. tammikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja. Clausen toimi Maailmanpankin johtajana vuosina 1981–1986.
Clausen syntyi Hamiltonissa, Illinois'ssa, saksalaistaustaiseen sukuun. Hän valmistui Carthage Collegesta, Minnesotan yliopistosta ja Harvardin yliopistosta. Clausen nousi Bank of American johtajaksi vuonna 1970. Hän oli koulutukseltaan lakimies.
Alden Richards

| Alden Richards |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. tammikuuta 1992 (ikä 32) Santa Rosa, Laguna, Filippiinit
Ammatti:  näyttelijä, esiintyjä, laulaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2010–
Aiheesta muualla
IMDb 
Alden Richards (s. 2. tammikuuta 1992 Santa Rosa, Laguna, Filippiinit) on filippiiniläinen näyttelijä, esiintyjä ja laulaja.
Aitosuomalainen

Aitosuomalainen oli aitosuomalaisuusliikkeen lehti, joka ilmestyi vuosina 1924–1939. Vuosina 1924–1927 ja 1931–1939 lehti ilmestyi aikakauslehden luonteisena ja vuosina 1928–1930 sanomalehtenä.
Lehden päätoimittajana toimi yliopiston opettaja ja filosofian tohtori Heikki Lehmusto vuosina 1924–1927 ja 1929. Muita Aitosuomalaisen päätoimittajia olivat varatuomari Oskari Parma 1928, diplomi-insinööri Paavo Pero 1928, filosofian maisteri Vilho Rantasalo 1928 ja filosofian maisteri Juho Arvi Kemiläinen 1930.
Lehden toimittajana vuonna 1926 vuoden verran toiminut Ilmari Turja on kuvannut toimitustyötä kirjassaan Herrojen kanssa marjassa.
Toimitussihteerinä toimi vuonna 1926 E. A. Sovijärvi. Lehden toimitus sijaitsi vuonna 1926 Helsingissä osoitteessa Hallituskatu 15. Aitosuomalaisen neuvottelevaan toimituskuntaan kuuluivat filosofian tohtori V. T. Aaltonen, Santeri Alkio, kirkkoherra K. V. Hurmerinta, filosofian maisteri Arvo Inkilä, johtaja Juho Kauppi, professori Iivari Leiviskä, teollisuusneuvos Paavo Pero, kansakoulunopettaja Matti Rajamaa, maanviljelijä P. Saarinen, rehtori Edvard Vaarama ja professori Kalle Väisälä.
Aitosuomalaista ilmestyi vuonna 1928 104 numeroa ja vuosina 1929–1930 86 numeroa vuodessa. Sivuja oli vuosina 1928–1929 420 ja vuonna 1930 350. Vuosikerta maksoi 1928–1930 60 markkaa.
Aitosuomalainen kertoi erityisesti kieliasioista Suomessa, sukunimien taustoista sekä Ruotsin Länsipohjan suomalaisen vähemmistön vaikeasta asemasta. Lehti halusi kouluissa opetettavan ruotsin sijasta muita kieliä, esimerkiksi englantia vuonna 1924 .
Aitosuomalainen kertoi myös Ruotsin lehdistön vihamielisestä suhtautumisesta suomalaisiin ja erityisesti lehden kannattamiin aitosuomalaisiin .
Aiheesta muualla

Pörssitiedon esitys kustannusyhtiö Aitosuomalaisesta
Alan Rees

Alan Rees voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Alan Rees, brittiläinen kilpa-ajaja
Alan Rees, walesilainen roomalaiskatolinen munkki, urkuri ja säveltäjä
Alan Rees, walesilainen rugbyliiton ja rugbyliigan jalkapalloilija ja kriketinpelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alan Rees”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aldeno

| Aldeno |
| --- | --- |
 Aldeno
 Aldeno
 Koordinaatit: 45°59′N, 11°5′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Trentino-Etelä-Tiroli
Maakunta:  Trento
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Beozzo Emiliano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,98 km²
Korkeus:  212 m
Väkiluku (2013):  3 065
 – Väestötiheys:  341 as./km²
 
 www.comune.aldeno.tn.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aldeno on kunta ja kylä Trenton maakunnassa, Italiassa. Asukasluku on noin 3 000 ja pinta-ala 8,98 neliökilometriä. Kylä sijaitsee 10 kilometriä Trenton kaupungista lounaaseen.
Aldermastonin rautatieasema

| Aldermaston |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  AMT
Aiemmat nimet:  Aldermaston Halt (1964–1969)
Rataosa:  Reading–Taunton
Sijainti:  51°24′08″N, 001°08′12″W
Osoite:  Bath Road, Aldermaston, Berkshire, RG7 4LB
Paikkakunta:  Aldermaston
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Avattu:  21. joulukuuta 1847
Liikenne
Käyttäjiä (v.):  83 162 (2017–2018)
Liikennöitsijä(t):  Great Western Railway
Pysäköinti:  46 autopaikkaa
Ratapiha
Raiteisto:  2 laituriraidetta
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Aldermastonin rautatieasema on rautatieasema lähellä Aldermastonin kylää Berkshiressä. Se sijaitsee Reading–Taunton-radan varrella.
Asema avattiin 21. joulukuuta 1847. Se sai uudeksi nimekseen Aldermaston Halt 2. marraskuuta 1964, mutta vanhaan nimeen palattiin taas 5. toukokuuta 1969. Asemaa käytti 83 162 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Blaenavon

| Blaenavon Blaenafon |
| --- | --- |
 Big Pit -kaivosmuseo, Blaenavon
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:   Wales
Hallintoalue:  Torfaen
alue:  Etelä-Wales
Väkiluku:  6 349
Aikavyöhyke:  UTC±0
 – Kesäaika:  UTC+1
Postinumero:  NP4
Suuntanumero(t):  01495
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Blaenavon (kymriksi Torfaen) on kaupunki Kaakkois-Walesissa. Sen ympärillä on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Blaenavonin teollisuusmaisema, joka on kokonaisuutena parhaiten säilyneitä hiili- ja harkkorautateollisuuden keskittymistä 1700- ja 1800-luvuilta. Blaenavonin kaupunki sijaitsee korkealla vuoren rinteellä. Asukkaita kaupungissa 2016 oli 5 753. Täällä on vanhimpien todisteiden mukaan ollut asutusta ja valmistettu piikivestä työkaluja jo mesoliittisellä ja neoliittisillä kausilla.
Nähtävyyksiä

Blaenavonin nähtävyyksistä merkittävimpiä ovat kaivosmuseo (Big Pit National Coal Museum) sekä Blaenavonin rautaruukki (Blaenavon Ironworks). Opastuskeskus (Blaenavon World Heritage Centre) joka esittelee maailmanperintölistalle päässeen teollisuuskaupungin historiaa.
Historia

Blaenavonin kaupunki syntyi rautaruukin ympärille 1788 kun Thomas Hill, Thomas Hopkins ja Benjamin Pratt perustivat ruukin Blaenavoniin. Se oli jo vuonna 1789 toiseksi suurin rautaruukki Walesissä ja yksi maailman suurimmista. Yhtiöllä oli omissa mineraalivarannoissaan hallussa rautamalmia, savea, kivihiiltä ja kalkkikiveä. Jotka ovat perusraakaineet mitä masuuniraudan valmistamisessa tarvitaan.
Vuonna 1796 uunit tuottivat 5 400 tonnia rautaa vuodessa. Nopesti oli luotu infrastruktuuri jossa rautamalmi kaivokset, hiilikaivokset, kalkkikivi louhokset, rautatakomot, tiilitehtaat, rautatiet, vesistöissä kanaalit ja työntekijöiden talot olivat kaikki Blaenavon iron companyn hallinnassa.
Vuonna 1878 keksittiin Bessemerin prosessi jolla voitiin vähentää jolla voitiin vähentää fosforin määrää raudassa ja tällä tavalla saada lujempaa terästä. Sen seurauksena rautaa vietiin entistä suurempia määriä ympäri maailman ja alue kehittyi entisestään. Vuonna 1891 alueen asukasluku oli 11 452, mihin se oli kasvanut suunnilleen tyhjästä.
Nousujohteinen kehitys oli vallalla koko Etelä-Walesissa aina vuoteen 1913, jolloin hiilen louhinta työllisti suoraan 250 000 henkilöä Walesissa, taikka yhden neljästä aikuisesta miehestä. Kaupungin väkiluku oli suurimmillaan jopa yli 20 000 asukasta.[lähde? ] Teräksen tuotanto päättyi vuonna 1938, ja Big Pit, viimeinen merkittävä hiilikaivos suljettiin vuonna 1980. Osa ruukkialueesta on nykyisin museona.
Muuta

Blaenavonissa on kuvattu Brittiläistä draamasarjaa Tohtori Intiasta, joka sijoittuu 1960-luvulle.
Kaupungin ystävyyskaupunki on:
Coutras, Ranska
Kuvia

Broad Street, Blaenavon
Pietarinkirkko
Unescon maailmanperintökohde Blaenafon Ironworks.
Sepän paja
Big Pit -hiilikaivosmuseo
Höyryvasara
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Welsh History Month: Blaenavon Ironworks
Blaenavon Ironworks
Abbie Magee

Abbie Magee (s. 15. marraskuuta 2000) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Pohjois-Irlannin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja kuusi maaottelua. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 2020.
Magee edustaa Pohjois-Irlannissa Cliftonvilleä, johon hän siirtyi maaliskuussa 2022 Linfieldistä.
Alan Rawsthorne

Alan Rawsthorne CBE (2. toukokuuta 1905 Haslingden – 24. heinäkuuta 1971 Cambridge) oli brittiläinen säveltäjä.
Rawsthorne opiskeli pianon- ja sellonsoittoa sekä sävellystä Royal Manchester College of Musicissa vuosina 1926–1930. Hän jatkoi opintojaan Berliinissä Egon Petrin johdolla vuosina 1930–1931. Kotimaahansa palattuaan Rawsthorne työskenteli vuosina 1932–1934 opettajana Dartington Hallissa. Hän asettui Lontooseen vuonna 1935 ja sai kolme vuotta myöhemmin kansainvälistä tunnustusta kahdelle viululle säveltämällään Theme and Variations -teoksella, joka esitettiin ISCM:n tapahtumassa. Sama järjestö järjesti Rawsthornen teoksen Symphonic Studies esityksen Varsovassa hieman ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Rawsthorne suoritti asepalvelusta sodan aikana ja omistautui sen jälkeen enimmäkseen sävellystyölle. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1961. Hän sai myös kunniatohtorin arvot Liverpoolin, Essexin ja Belfastin yliopistoista.
Rawsthornen varhaisessa tuotannossa lineaarinen kontrapunkti viittaa Paul Hindemithiltä saatuihin vaikutteisiin, ja hänen tyylissään säilyivät kontrapunktaalinen pohja, rytmisyys, melodinen sujuvuus sekä tonaalisten keskusten suosiminen. Rawsthorne sävelsi esimerkiksi kolme sinfoniaa, kahdeksan konserttoa sekä vokaaliteokset Medieval Diptych (1962) ja Carmen vitale (1963). Konsertoista erityisen suosituksi tuli toinen pianokonsertto. Rawsthornen kamarimusiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi jousikvartettoja. Pianoteoksensa Ballade Rawsthorne sävelsi John Ogdonia varten. Hän laati myös näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Covent Gardenille hän teki balettinsa Madame Chrysanthème.
Aigle-luokka (hävittäjä)

| Aigle-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 441 t (standardi) 3 140 t (kuormattu)
Pituus:  129 m
Leveys:  11,84 m
Syväys:  4,23 m
Koneteho:  68 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  220
Aseistus
Meritorjunta:  5 x 138 mm Mle 1927 -tykkiä 6 x 550 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  4 x 37 mm/L50 Mle 1933 -ilmatorjuntatykkiä 4 x 13 mm/L76 Mle 1929 -ilmatorjuntakonekivääriä
Aigle-luokka oli Ranskan laivaston 1930-luvun alussa valmistetun kuuden hävittäjän (ransk. contre-torpilleurs) muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Luokan hankinta vahvistettiin vuoden 1927 laivasto-ohjelmassa ja tilaukset telakoille jätettiin 3. lokakuuta 1928. Ne poikkesivat vain hieman edeltäneestä Guépard-luokasta lukuun ottamatta uusittua keulan muotoa. Suurin ero oli suurempi taisteluteho, kun niiden aseistukseksi asennettiin uudet 138 millimetrin vuosimallin 1927 tykit, jotka oli kehitetty Amiral Sénèsille (entinen Saksan keisarikunnan laivaston SMS S113) asennetuista saksalaisista kuuden tuuman tykeistä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aigle | Ateliers et Chantiers de France, Dunkerque | 8. lokakuuta 1928 | 19. helmikuuta 1931 | 10. lokakuuta 1932 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa |
| Vautour | Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, Le Havre | 30. tammikuuta 1929 | 26. elokuuta 1930 | 2. toukokuuta 1932 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa |
| Albatros | Ateliers et Chantiers de la Loire, St. Nazaire | 21. helmikuuta 1929 | 27. kesäkuuta 1930 | 25. joulukuuta 1931 | poistettu palveluksesta 9. syyskuuta 1959 |
| Gerfaut | Ateliers et Chantiers de Bretagne, Nantes | 13. toukokuuta 1929 | 14. kesäkuuta 1930 | 30. tammikuuta 1932 | miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942 Toulonissa |
| Milan | Arsenal de Lorient, Lorient | 1. joulukuuta 1930 | 13. lokakuuta 1931 | 20. huhtikuuta 1934 | Casablancan taistelussa 8. marraskuuta 1942 kärsimiensä vaurioiden vuoksi ajettu maihin |
| Épervier | Arsenal de Lorient, Lorient | 18. elokuuta 1930 | 14. elokuuta 1931 | 1. huhtikuuta 1934 | upotettu Oranin edustalla |
Abbie McManus

Abbie McManus
Abbie McManus (s. 14. tammikuuta 1993) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 18 maaottelua. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2018. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa ja pronssiottelussa.
McManus on edustanut seuratasolla pitkään Manchester Cityä. Toukokuussa 2019 hän solmi sopimuksen Manchester Unitedin kanssa. Tammikuussa 2021 hän siirtyi kauden loppuun ulottuvalla lainasopimuksella Tottenham Hotspuriin.