stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teemu Lahtinen

| Teemu Lahtinen |
| --- | --- |
 Teemu Lahtinen helmikuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Hämeenlinna
Poliitikko
Puolue:  perussuomalaiset
Asema:  kaupunginvaltuutettu
Kotipaikka:  Espoo
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Teemu Lahtinen (s. 27. huhtikuuta 1977 Hämeenlinna) on perussuomalainen poliitikko ja Suomen Sisun perustajajäsen ja entinen puheenjohtaja. Lahtinen kertoo edustavansa kansallismielistä ja isänmaallista maailmankatsomusta. Hän oli Suomen Sisun sihteeri vuosina 2003–2004, puheenjohtaja 1998–2002 ja 2005–2007 sekä varapuheenjohtaja 2008. Lahtinen on myös ollut Suomalaisuuden liiton hallituksessa.
Poliittinen toiminta

Lahtinen pitää yhtenä merkittävimpänä yhteiskunnallisena saavutuksenaan ”poliittisen ilmapiirin vapautumista” ja isänmaallisuuden ja maahanmuuttokritiikin nostamista keskeisiksi valtakunnallisiksi keskustelunaiheiksi.
Poliittinen toiminta > Tausta

Lahtinen on kertonut olleensa ”yhteiskunnallisesti orientoitunut” jo lapsena. Hän omaksui lapsena isänmaallis-oikeistolaisen arvomaailman lukemalla tietokirjoja ja erityisesti maailmanhistoriaa. Hän on kertonut kokeneensa poliittisen heräämisensä vuonna 1992, kun Vaihtoehto EY:lle -lehtinen sai hänet kiinnostumaan politiikasta.
Poliittinen toiminta > Toiminta IKL:ssä

Lahtinen liittyi Isänmaalliseen Kansallis-Liittoon (IKL) vuonna 1993 ja alkoi toimia siinä aktiivisesti vuodesta 1996 lähtien. Tällöin hän edusti IKL:ää Pariisissa Kansallisen rintaman järjestämässä tapahtumassa, jonka jälkeen hänet valittiin järjestön hallitukseen. Lahtisesta tuli vähitellen järjestön Hämeenlinnan osaston keskeisiä henkilöitä ja hän toimi useita vuosia osaston sihteerinä. Hän oli vuosina 1995–1998 yksi harvoja IKL:n näkyviä nuoria tekijöitä. Lahtisesta tuli IKL:n nuorisojärjestön Sinimustain Liiton sihteeri ja yhteyshenkilö. Suunnitelmista huolimatta nuorisojärjestö järjesti vain yhden leirin. Sinimustain Liitto rekisteröitiin yhdistyksenä vuonna 1997, mutta Lahtisen mukaan kyse oli vain ehdotuksista ja ”todellisuudessa sellaista järjestöä ei ole edes ollut”.
Lahtinen kävi edustamassa järjestöä ulkomailla, mutta turhautui, kun varsinaista toimintaa ei saatu aikaan. Keväällä 1998 hän alkoi myös IKL:ssä toimineen ystävänsä Jura Jukolan kanssa suunnitella uutta järjestöä. Kesällä IKL julistautui puolueeksi ilman oikeusministeriön tunnustusta. Lahtisen mukaan ministeriö oli hävittänyt järjestön keräämiä kannattajakortteja ja antanut epävirallisesti ”ymmärtää, että sillä nimellä ei koskaan merkitä puoluetta rekisteriin”. Syksyllä 1998 Lahtinen osallistui viimeisen kerran IKL:n kokoukseen ja marraskuussa hän oli mukana perustamassa Suomen Sisua.
Poliittinen toiminta > Toiminta Suomen Sisussa ja perussuomalaisissa

Mikko Mikonmaa, joka on omien sanojensa mukaan kiinnostunut ”valtavirtanäkemyksiä kyseenalaistavista poliittisista näkemyksistä”, perusti Helsingin Pienelle Roobertinkadulle vuonna 1996 kirjakauppa Burning Booksin. Mikonmaa ja muutama hänen vakioasiakkaansa perustivat Thule-seuran, joka kokoontui keskiviikkoisin. Teemu Lahtinen liittyi seuraan, ja kun IKL hiipui, Thule-seurasta tuli Lahtiselle keskeinen poliittinen foorumi. Hakkapeliittain päivänä 6. marraskuuta 1998 Lahtinen, Jura Jukola, Mikonmaa ja Mika Purjesalo perustivat Suomen Sisun Suomalaisuuden liiton nuorisojärjestöksi. Lahtinen valittiin Suomen Sisun ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Vuoden 2004 kunnallisvaalien yhteydessä Lahtinen tutustui perussuomalaisten toimintaan ja liittyi puolueeseen vaalien jälkeen. Vuonna 2006 hän sai ensimmäisen kerran valtakunnallista julkisuutta, kun hän julkaisututti Muhammad-pilapiirrokset.
Poliittinen toiminta > Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Vaalipiiri | Äänet | Tulos |  |
| 2007 | Uusimaa | 699 | ei valittu |  |
| 2011 | Uusimaa | 2 024 | ei valittu |  |
| 2015 | Uusimaa | 2 133 | ei valittu |  |
| 2019 | Uusimaa | 1 648 | ei valittu |  |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Kunta | Äänet | Tulos |  |
| 2004 | Espoo | 49 | ei valittu |  |
| 2008 | Espoo | 431 | valittiin |  |
| 2012 | Espoo | 538 | valittiin |  |
| 2017 | Espoo | 474 | valittiin |  |
| 2021 | Espoo | 476 | valittiin |  |

Lahtinen oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä perussuomalaisten listoilla. Hän sai 699 ääntä eikä tullut valituksi. Kunnallisvaaleissa 2008 Lahtinen sai Espoon perussuomalaisista toiseksi eniten ääniä (431). Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Lahtinen sai 2 024 ääntä, muttei tullut valituksi. Hän oli yksi Jussi Halla-ahon ennen vaaleja suosittelemista niin sanotulle ”Halla-ahon listalle” kuuluneista ehdokkaista. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän uusi paikkansa 538 äänellä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän sai 2 133 ääntä eikä tullut valituksi. Halla-aho oli näidenkin vaalien alla suositellut Uudenmaan vaalipiiristä Lahtista, jonka hän kuvaili olevan ”iästään huolimatta – – maahanmuuttokriittisen liikkeen grand old man”. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Lahtinen oli ehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi 1648 äänellä. Kuntavaaleissa 2021 Lahtinen sai Espoossa 476 ääntä ja tuli valituksi.
Yksityiselämä

Lahtinen on kotoisin Hämeenlinnasta. Hän on asunut Espoossa vuodesta 1998 lähtien. Hänellä on tytär.
Ammatiltaan Lahtinen on ATK-suunnittelija. Lahtisen mukaan hänen poliittinen aktiivisuutensa vaikutti Muhammad-pilapiirrosjupakan aikaan hänen työnantajaansa, minkä vuoksi Lahtinen joutui muun muassa myöhemmin peräämään palkkasaataviaan. Lahtinen harrastaa ammuntaa. Hän liittyi partioon koululaisena. Lahtisen mukaan partio loi hänen arvoperustansa ja vaikka hän ei ole enää partiotoiminnassa mukana, hän määrittelee itsensä yhä partiolaiseksi.
Tammikuussa 2019 uutisoitiin Lahtista vastaan nostetusta syytteestä, jossa rikosnimike oli kiihottaminen kansanryhmää vastaan. Maaliskuussa 2019 Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus tuomitsi hänet uskonrauhan rikkomisesta sekä kiihottamisesta kansanryhmää vastaan 60 päiväsakon suuruiseen sakkorangaistukseen. Hänen tuloillaan maksettavaa kertyy yhteensä 420 euroa. Tuomio tuli kahdesta Lahtisen Twitter-tilillään julkaisemasta viestistä. Ensimmäisessä twiitissä yhdistettiin toisiinsa islam, sen profeetta Muhammed sekä pedofilia. Lisäksi hän jakoi toisen ihmisen kirjoittaman twiitin, jossa paneteltiin somaleja. Lahtinen kiisti syytteet ja sanoi, ettei hänen tarkoituksensa ollut tietoisesti loukata ketään. Hänen mukaansa ensimmäisen viestin tarkoitus oli kritisoida korkeimman oikeuden ratkaisua, jossa Jussi Halla-aho tuomittiin päiväsakkorangaistukseen uskonrauhan rikkomisesta sekä kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Toisen twiitin osalta hän korosti, ettei teksti ollut hänen itsensä laatima. Käräjäoikeuden mukaan tällä seikalla ei kuitenkaan ollut merkitystä, vaan oleellista oli viestin asettaminen yleisön saataville.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teemu Lahtisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Teemu Lahtinen löysi poliittisen kodin Perussuomalaisista. Perussuomalainen 9/2008, sivu 20. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aimo Lahti

| Aimo Johannes Lahti |
| --- | --- |
 Aimo Lahti kuvattuna sotilaspuvussa.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Aimo Johannes Lahti
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1896 Viiala
Kuollut: 19. huhtikuuta 1970 (73 vuotta) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Asesuunnittelija
Aimo Johannes Lahti (28. huhtikuuta 1896 Viiala – 19. huhtikuuta 1970 Jyväskylä) oli suomalainen itseoppinut asesuunnittelija. Hänen kehittelemistään aseista tunnetuin on Suomi-konepistooli.
Lapsuus ja nuoruus

Lahti syntyi Evert Wilhelminpoika Lahden ja Ida Sofia Kallentytär Viitasen vanhimmaksi pojaksi viiden veljeksen perheeseen. Aimo Lahdelle koulunkäynti ei maistunut ja hän vihasi koulua. Hän kävi vain kansakoulun, joka kesti tuolloin kuusi vuotta. Päättötodistuksen hän sai koulusta keväällä 1909. Koulun lopetettuaan hän meni Viialan lasitehtaalle töihin 13-vuotiaana. Lasitehtaalla Lahti oli kuusi vuotta, ja hän oli opissa kaikki lasinpuhalluksen työvaiheet vormupojasta lasinpuhaltajaan. Ensimmäisen aseensa, Berdan-kiväärin hän hankki viiden markan palkkarahoillaan 14-vuotiaana. Lahti oli hyvin kiinnostunut aseen tekniikasta ja kävi usein paikallisen aseseppä Juho Säterin luona tutkimassa asetta tarkemmin ja opettelemassa oman ja muiden aseiden rakennetta ja kokoamista. Hän totesi myöhemmin, että rakasti enemmän koneita ja aseita kuin lasimassaa ja sen mahdollisuuksia.
Ennen varusmiespalvelusta hän lopetti lasitehtaalla ja aloitti marraskuussa 1915 työt Riihimäellä VR:n liikenneosastolla jarrumiehenä. Hän ehti myös ennen kutsuntoja olla kesän 1918 töissä Viialassa T. K. Järvelän sähkölaitoksella.
Asepalvelus ja avio

Asepalveluksensa hän suoritti 1918–1919 Keski-Suomen rykmentissä. Kiinnostus aseisiin johti siihen, että hän kävi armeijassa aliupseerikurssin erikoisalanaan aseiden rakenne ja valmistus. Lahden ollessa armeijassa hänen rykmenttinsä siirrettiin Hämeenlinnaan, missä Lahti tapasi tulevan vaimonsa Ida Dagmar Lassilan (s. 1.12.1890). Pariskunta meni kihloihin Tampereella ja heidät vihittiin kotona Viialassa lokakuussa 1919. Naimisiin menon jälkeen he muuttivat Riihimäen lasitehtaan lähelle puutaloon, jossa heillä oli huone ja keittiö. Perheeseen syntyi poika tammikuun 17. päivänä 1921, hän sai kasteessa nimen Olavi Johannes.
Asepalveluksen jälkeen

Armeijan jälkeen Lahden ollessa töissä Valtionrautateillä asemamiesten esimiehenä hän toimi myös Riihimäen suojeluskunnan asemestarina. Kesällä 1921 Aimo Lahti nimitettiin Keski-Suomen rykmentin asemestariksi, ja myöhemmin hän sai siirron Kouvolaan. Siirto oli tiedossa jo alun perin ja sen vuoksi vaimo Ida muutti heidän poikansa kanssa väliaikaisesti asumaan mummolaan Viialaan. Kouvolan asepajalla Lahden tehtävänsä oli aseiden korjaus, ja samalla hän teki pieniä keksintöjä. Hän oli tutustunut saksalaiseen Bergman M18 -konepistooliin, josta alkoi suunnitella parempaa versiota, koska siihen tuli helposti syöttöhäiriö. Viialalaisen maaseppä Salmisen kanssa hän lomallaan valmisti aseen prototyypin. Prototyyppi oli pienoismalli, joka kuitenkin osoitti aseen toimivuuden ja toimi 7,65 mm pistoolinpatruunoilla. Aseen jatkokehittelyyn hän lainasi rahaa muun muassa viialalaiselta tehtailija Kalle Taavetti Järvelältä.
Asesuunnittelijan ura

Vuonna 1929 toukokuussa hänet komennettiin Jyväskylään Valtion Kivääritehtaalle aloittamaan pikakiväärin valmistamista. Vuoden 1932 lopulla puolustusministeriö nimitti hänet kevyiden aseiden asekonstruktööriksi, joksi siihen aikaan nimitettiin asesuunnittelijaa. Yhdessä kolmen upseerin, Yrjö Koskisen, Viljo Korpelan ja Leo Boijer-Spoofin (myöhemmin Poijärvi) kanssa hän perusti Konepistooliosakeyhtiön, jonka nimissä valmistettiin malliase tulevasta Suomi-konepistoolista. Koska heillä kellään ei ollut paljon rahaa, he suostuttelivat viialalaisen tehtailijan T. K. Järvelän ja Leo Boijer-Spoofin isän tukemaan heitä lainaamalla tarvittavat rahat. Lahti tarjosi puolustusministeriölle mahdollisuutta valmistaa asetta, mutta puolustusministeriö epäröi, koska se ei voinut rahoittaa valmistusta tai ostaa sellaista, mitä ei ollut vielä edes valmistettu. Lahti sitten myi yksinoikeuden valmistamiseen Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus osakeyhtiölle 65 000 mk:lla + 5 % rojaltilla. Yhtiön nimeksi tuli myöhemmin Oy Tikkakoski Ab. Yhtiö valmisti myös Tikka-ompelukoneita.
Tikkakoski oli tunnettu aseistaan ja sen Suomi-konepistooli oli hyvin tunnettu; sitä pidettiin aikoinaan yhtenä maailman parhaimmista konetuliaseista ja se oli merkittävä ase Suomen armeijalle sen taisteluissa talvi- ja jatkosodassa. Suomi-konepistooleita oli kesään 1944 mennessä valmistettu Suomen armeijalle lähes 53 000. Vuosien 1931 ja 1953 välisenä aikana sitä valmistettiin yli 80 000 kappaletta. Suurin sarjanumero on kirjojen mukaan 81 500, mutta niitä löytyy sarjanumeroilla, jotka ovat yli 100 000. Tämä johtuu siitä, että Puolustusvoimat kasasi varikkotyönä Tikkakosken osista Suomi-konepistooleita, koska he olivat huolissaan, saako Tikkakoski tehtyä niitä tarpeeksi. Näissä aseissa numerointi aloitettiin 100 000:sta, jotta Tikkakosken ja asevarikoiden kasaamien aseiden numerointi ei menisi päällekkäin.
Aimo Lahti oli aikalaistensa mukaan lahjakas, ahkera, sitkeä ja määrätietoinen. Täysin erilaisen työkokemuksen ja vähäisen koulutustaustansa vuoksi hänellä oli huono itsetunto, joka näkyi äkkipikaisuutena, ristiriitaisena käytöksenä ja joskus hankalana persoonallisuutena. Hänestä kehittyi kuitenkin monipuolinen ja tuottelias asesuunnittelija, joka vaikutti paljon kotimaansa puolustuskykyyn. Amerikkalaiset asevalmistajat tarjosivat marraskuussa 1932 kolmen miljoonan markan sekkiä siitä, jos Lahti siirtyisi Yhdysvaltoihin työskentelemään heille. Lahti kuitenkin hyväksyi mieluummin Suomen hallituksen vastatarjouksen, joka takasi toimeentulon hänen perheelleen ja osoitti arvostuksen Aimo Lahdelle, vaikkei tarjous ollutkaan yhtä suuri.
Työnsä puolesta valtion asesuunnittelijana hän joutui matkustelemaan useisiin Euroopan maihin. Näillä matkoilla lisääntyi alkoholin käyttö, mistä seurasi alkoholi- ja rahaongelmia. Mannerheim tiesi tilanteesta, mutta oli kenraali Rudolf Waldenille todennut: Kyllä hän asiansa hoitaa, ei se meille kuulu, jos hän juo, kun Walden valitti Lahden juopottelusta. Aimo Lahti olikin sanonut, että hän taitaa olla ainoa ihminen, jolla on Mannerheimin lupa juoda.
Merkittävimmät asesuunnittelut

Lahti suunnitteli uransa aikana kaiken kaikkiaan noin 60 erilaista asetta, joissa oli erilaisia asetyyppejä, kivääreitä, pistooleita, konekiväärejä ja tykkejä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Aseen nimi | Tyyppi | Valmistaja | Valmistusmaa | Valmistusvuodet |
| Lahti-Saloranta M/26 | pikakivääri | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1928–1942 |
| Maxim M/32-33 | konetyökalu konekivääri | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1933–1944 |
| 7,62 ITKK 31 VKT -ilmatorjuntakonekivääri | ilmatorjuntakonekivääri | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1933–1944 |
| Suomi KP/-31 | massasulkutoiminen konepistooli | Oy Tikkakoski Ab | Suomi | 1931–1953 |
| Lahti L-35 | itselataava pistooli | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1935–1952 |
| Lahti L-39 | panssarintorjuntakivääri | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1940–1945 |
| Sampo L-41 -konekivääri (7,62 kk/41) | konekivääri | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1940–1942 |
| 20 ITK 40 VKT -kevyt ilmatorjuntatykki | kevyt ilmatorjuntatykki | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1943–1944 |
Töiden loppu

Välirauhan aikaan syksyllä 1944 liittoutuneiden valvontakomissio lopetti Aimo Lahden työt Puolustusvoimien aseiden kehittäjänä. Vuodesta 1947 alkaen hän alkoi saada kenraalimajurin palkan mukaista eläkettä. Eläkepäivillään hän perusti Jyväskylässä pajan, jossa valmistettiin putkikone Salaputki Oy:lle, lihapullakone Karjakunnalle ja sähköuunit Teijon tehtaille. Jyväskylässä perhe asui aluksi Kansakoulukadulla. Perheen poika Olavi kiinnostui varhain taistelulentäjän ammatista, mutta menehtyi lentäjänä vuonna 1944 Utin lentokentällä epäonnistuneen nousun takia. Vanhemmat, varsinkaan äiti, eivät tästä koskaan toipuneet. Heidät on haudattu Jyväskylään Seppälänkankaan hautausmaalle (nykyisin Lahjaharjun hautausmaa). Vuonna 1997 Aimo Lahden muistoksi paljastettiin Eero Kökön suunnittelema muistokivi Viialassa.
Kirjallisuutta

Lahti, Aimo / Haastatellut ja koonnut Maire Vaajakallio: Asesuunnittelijana Suomessa.  Jyväskylä:  Gummerus, 1970.
Hyytinen, Timo: Suomi-konepistoolin tarina : näin syntyi maailman paras ase ja näin sitä käyttivät maailman parhaat taistelijat.  Jyväskylä : Arma Fennica, 2003.  ISBN 951-97543-9-3
Palokangas, Markku, täydentänyt, ajanmukaistanut ja toimittanut Maire Vaajakallion tekemien haastattelujen pohjalta: Aimo Lahti, asesuunnittelun suuri suomalainen.  Oulu : Ase-lehti, 2000.  ISBN 952-91-2548-8
Aiheesta muualla

Timo Hyytinen: Tikkakosken aseet 1918-1990.  Jyväskylä:  Arma Fennica Oy, 2011.  ISBN 978-952-5687-14-9
Maanpuolustajien kertomuksia - Aimo Lahti - merkittävin asesuunnittelijamme (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle - Uutiset: Puolustusvoimien hätä talvisodassa näkyy yhä Suomi-konepistoolin kyljessä
Konepistooli Suomi (Pienpainatteet - Digitoidut aineistot - Kansalliskirjasto) digi.kansalliskirjasto.fi.  1930. Jyväskylä. Viitattu 14.12.2017.
Lauri Harviala: (Suomenarmeijan käyttämat aseet 1918–1945) Kansa taisteli, 1975, nro 5.  Kansa taisteli – miehet kertovat. (pdf) Viitattu 14.12.2017.
Erjola, Risto: Asetuotanto Suomessa toisen maailmansodan aikana (pdf) journal.fi. Viitattu 14.12.2017.
Mies, jota suurvallatkin havittelevat, Suomen Kuvalehti, 06.03.1937, nro 10, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Master-Coat

Master-Coat Oy oli suomalainen naisten kappatehdas eli takkivalmistaja, joka toimi vuodesta 1977 aina 1990-luvun lopulle saakka. Se työllisti parhaimmillaan yli 300 henkeä ja oli 1980-luvun puolivälissä Pohjoismaiden suurin naisten takkien valmistaja.
Master-Coatin historia juontaa vuoden 1938 Kokkolaan, jonne Evald Vainio perusti Kokkolan Kappatehtaan. Perheyritys valmisti Anja Vainion suunnittelemia naisten takkeja Master-tuotemerkillä. Yritys lopetti 1977, ja sen tilat ja laitteet myytiin vaatealan vaikuttajille, teollisuusneuvos Oiva Turuselle ja Rauno Virtaselle, jotka perustivat uuden yhtiön nimeltä Master-Coat Oy. Yrityksen turkulaiset avainhenkilöt päättivät vuonna 1980 laajentaa toimintaa Turkuun Dixi Oy:n vapaaksi jääneisiin tiloihin. Kokkolassa valmistettiin Lady-Master-kappoja ja Neuvostoliiton bilateraalikaupan vaatimia pitkiä tuotesarjoja. Turussa keskityttiin aluksi Elina Kokkilan suunnittelemiin nuorekkaampiin takkimalleihin. Master-Coatin muita suunnittelijoita olivat Kestilän Pukimossa nimeä hankkineen Puppe Halonen, Pirjo Hirvonen, Irmeli Lähde ja Asta Aikkila-Vatanen.
Vienti muihin Pohjoismaihin alkoi vetää ja nousi 1980-luvun alkuvuosina idänkauppaa suuremmaksi. Turunen ja Virtanen myivät yrityksen sen toimivalle johdolle, joka paikkasi hiipuvaa takkituotantoa ottamalla tuotevalikoimaan myös hameet, bleiserit ja housut. 1990-luvun alussa Kokkolan tehdas lopetettiin ja ompelutyötä siirrettiin Baltian maihin, Puolaan ja Portugaliin.
Master-Coat myytiin vuonna 1993 Lekar Oy:lle, haettiin seuraavana vuonna velkasaneeraukseen mutta ajautui kuitenkin konkurssiin. Yritys siirtyi porilaiselle Lipsanen Oy:lle ja nimeksi muutettiin Lips Oy Master-Coat, joka toimi Kaarinassa. Se sai Kirsti Raekallion suunnittelemalla mallistolla vuoden 1996 Kultainen vaatepuu -palkinnon.
Master-Coat Oy:n toiminta on loppunut vuonna 2001.
Marxilainen uskontokritiikki (kirja)

| Marxilainen uskontokritiikki |
| --- | --- |
Kirjailija:  Vesa Oittinen
Kieli:  suomi
Genre:  marxilaisuus, uskonto, uskonnonfilosofia, uskontokritiikki
Kustantaja:  Kansankulttuuri
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  185
ISBN:  951-615-242-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Marxilainen uskontokritiikki (1979) on Vesa Oittisen kirja, jonka on kustantanut vasemmistolainen kustantaja Kansankulttuuri. Teoksessa käsitellään marxilaisen uskontokritiikin lähtökohtia. Tekijä sanoo saatesanoissaan sen pyrkivän olemaan myös käsiteselvitys siitä, mitä uskonto marxilaisen ajattelun mukaan on, miten se syntyy, millaisia historiallisia muotoja sillä on (tekijä toteaa esityksen tosin rajoittuvan tässä vain kristinuskoon) sekä miten kommunistien tulisi arvioida uskontoa.
Teoksen rungon muodostavat marxilaisuuden klassikkojen keskeiset uskontoa käsittelevät lainaukset, jotka on sijoitettu tiettyyn järjestykseen. Muu teksti on selityksiä näihin lainauksiin. Tekijä toteaa, että moni asia on jäänyt tarkemmin selvittämättä ja lukija saattaa ajatella, että havainnollista yhteiskuntatutkimuksen tai historiantutkimuksen aineistoa on liian vähän. Ainakin sitä on kirjoittajan mukaan pidettävä puutteena, että uskonnollisia laitoksia – kuten kirkkoa, papistoa ja niin edelleen – on käsitelty vain ohimennen. Ne ainoastaan mainitaan ensimmäisessä luvussa siinä, missä puhutaan ylärakenteesta, mutta yksityiskohtaisempaa aineistoa ei ole esitetty. Näistä asioista kiinnostunutta lukijaa tekijä kehottaa kääntymään muun kirjallisuuden puoleen.
Sisällysluettelo

Lähtökohtia
Nuoren Marxin uskontokritiikki
Kysymys uskontokritiikin metodista
Miten uskonto on mahdollinen
Ajattelu ja toiminta
Työnjako ja vieraantuminen
Idealistisen ajattelutavan synty
Uskonnon esihistoriasta
Magia ja idealismi
Myytti ja rituaali
Mytologisen ajattelun kehitysvaiheista
Magiasta uskontoon
Uskonnon luokkafunktio antiikin kirjallisuudessa
Uskonto, taide ja filosofia
Antiikin materialismi
Yhteenvetoa: uskonnon olennaiset piirteet
Uskonnosta esikapitalistisena aikana
Kristinuskon synty
Teologia
Alkukristillisyyden sosiaalisesta pohjasta
Kristinusko ja feodalismi
Keskiajan ateismi ja vapa-ajattelu
Uskonto kapitalismin kaudella
Kristinusko ja porvariston nousu
Uskonpuhdistus ja Saksan talonpoikaissota
Deismi ja porvarillinen vapaa-ajattelu
Materialismin näköalat
Uskonnon modernisoimispyrkimykset
Uskonto ja työväenliikkeen haaste
Tieteellisestä ateismista
Marxilainen ateismi
Ateistinen valistustyö Neuvostoliitossa
Ateismin maailmankatsomuksellisesta merkityksestä
Ateismi ja moraali
Ateismi ja politiikka
Köyliönjärvi

| Köyliönjärvi |
| --- | --- |
 Köyliönjärvi ja Kirkkosaari.
Valtiot:  Suomi 
Maakunnat:  Satakunnan maakunta
Kunnat:  Säkylä (Köyliö)
Koordinaatit:  61°08′13″N, 22°19′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Eurajoen vesistö (34)
Valuma-alue:  Köyliönjoen valuma-alue (34.05)
Laskujoki:  Köyliönjoki 
Järvinumero:  34.054.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  40,5 m 
Rantaviiva:  36,791 km 
Pinta-ala:  12,42499 km² 
Tilavuus:  0,03257442 km³ 
Keskisyvyys:  2,62 m 
Suurin syvyys:  12,81 m 
Valuma-alue:  169,71 km² 
Keskivirtaama:  0,93 m³/s (MQ) 
 fiKöyliönjärvi 
Köyliön kirkko sijaitsee Kirkkosaarella.
Köyliönjärvi (ruots. Kjulo träsk) on Satakunnassa Säkylän Köyliössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Eurajoen vesistön Köyliönjoen valuma-alueeseen.  Köyliönjoki on järven laskujoki, joka yhtyy Eurajokeen Euran Kiukaisissa Eurakosken alapuolella. Se on Pyhäjärven jälkeen Eurajoen vesistön toiseksi suurin järvi.
Maantiede

Köyliönjärven pinta-ala on 1 240 hehtaaria, eli 12,4 km², ja se on 10,3 kilometriä pitkä ja alle 2,0 kilometriä leveä. Järvi on pohjois-etelä-suuntainen, ja sen luusua sijaitsee järven pohjoisosan länsireunalla Kaukosaaren kohdalla, mistä järven laskujoki Köyliönjoki saa alkunsa.
Järven rantaviiva on 36,8 kilometriä pitkä, ja se on pääasiassa savipohjaiseen peltomaahan rajautuvaa matalaa ranta-aluetta. Sen rannat rajoittuvat toissijaisesti peltoihin, mutta aivan rannalla kasvuston välivyöhykkeenä saattaa olla lehtipuukasvustoa, vesiheinää ja niittyä tai suota. Järven erottaa lounaispuolella olevasta Pyhäjärvestä 4–5 kilometriä leveä kannas, joka on pääasiassa Säkylälle kuuluvaa peltomaata.
Järvi on savipohjainen, mutta Kankaanpäässä harju ulottuu rantaan asti ja siellä on hiekkapohja. Järvi on yleisesti hyvin matala, koska 35 % järven pinta-alasta on alle metrin syvää ja vain 22 % on yli 3 metriä syvää. Järven keskisyvyys on 2,6 metriä, mutta sen syvänteessä on 13 metriä syvää. Syvänne sijaitsee Kirkkosaaren länsipuolella Polsunsalmessa, ja siihen kuuluva yli 6 metriä syvä alue kattaa järvestä 2 %.
Järven tulovirtauma on keskimäärin 1,3 m³/s ja poistovirtauma Köyliönjoessa on 0,93 m³/s. Tulovirtauma vaihtelee vuoden aikana 0,2–2,6 m³/s. Veden teoreettinen keskimääräinen viipymä järvessä on 436 vuorokautta. Aiemmin vesi virtasi järven läpi vain Kirkkosaaren länsipuolella olevan Polsunsalmen kautta, sillä saaren itäpuoli tukittiin vuonna 1955 pengertiellä. Penkereeseen tehtiin vuonna 1983 aukko, joka laajennettiin 20 metriä leveäksi vuonna 2010.
Köyliön kunnan keskusta Kepola sijaitsee kilometrin päässä sen länsirannalta ja järven eteläpäässä sijaitsee Kankaanpään kylä. Rannoilla on yli 300 loma-asuntoa.