stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ultima Online
Player vs Player

Kun peli julkaistiin siinä voitiin taistella missä ja ketä vastaan tahansa, paitsi kaupungeissa joissa on ns. "Guardzone" eli vartoitu alue jonka sisällä hyökkääminen aiheuttaa ylivoimaisten NPC vartioiden ilmestymisen paikalle.
Myöhemmin lisäosan yhteydessä maailma jaettiin kahteen osaan, Trammeliin ja Feluccaan, joista ensimmäinen on täysin rauhoitettu PvP:ltä ja toinen samanlainen kuin alkuperäinen julkaisussa ollut maailma jossa PvP on sallittua. Vaihto maailmasta toiseen onnistuu mm. porttien ja riimukivien avulla.
Kun pelaaja kuolee PvP maailmassa, kaikki repussa ja päällä olevat tavarat voidaan poimia kuolleesta ruumiista. Pelin mainesysteemi seuraa pelaajan rikkomuksia ja pahentaa pelaajan mainetta sen mukaan miten hän tappaa toisia pelaajia ja varastaa näiltä. Esim. ruumiilta varastaminen tekee pelaajasta rikollisen jonka kimppuun voi hyökätä ilman seuraamuksia (jota, kuten varastamista eläviltäkin, osittain käytetään houkuttelemaan kokemattomia pelaajia käymään kokeneiden "murhaajien" kimppuun huonoin seurauksin).
Kun pejaajan rikollis-status putoaa liian alhaiseksi, ei hänellä ole enää asiaa kaupunkiin tai minnekään missä NPC-vartioita liikkuu.
Kehitys

Peli suunniteltiin hiekkalaatikoksi ilman rajoituksia. Pelissä oli mukana myös toimintoja nimenomaan harmin aiheuttamista varten. Tämä johti havaintoihin ihmisten käytöksestä ja mitä enemmän ihmisille antoi mahdollisuuksia sitä vaikeampaa oli hallita asioita. Kehittäjät ennakoivat tiettyjen sanojen esiintymistä pelinsisäisessä keskustelussa ja ottivat siitä aikaa.
Pelin kehittäjät toimivat vaikeissa crunch time -oloissa kehityksen aikana. Pelin kehityksessä oli 64 henkilöä, joka laski kahdeksaan henkilöön julkaisun jälkeen. Peli tuotti tuolloin noin 30 miljoonaa dollaria vuodessa. Kiirehdityn epävakaan julkaisun jälkeen kehittäjät työskentelivät ongelmien ratkomisessa ja toivat sääntöjä pelimaailmaan osana ratkaisua palauttaa pelaajien luottamus. Peliin tuotiin myös henkilöitä, jotka toimivat sen poliiseina. Vapaus oli keskeinen osa pelin toimintaa kunnes tuli ilmeiseksi, että tiettyä käyttäytymistä oli rajoitettava.
Aiheesta muualla

Ultima Online MobyGamesissa (englanniksi)
JoinUO - Sivusto joka ylläpitää listaa ilmaisista palvelimista
UOGateway - Sivusto joka ylläpitää listaa ilmaisista palvelimista
Ultima Online - Virallinen sivu
UO Stratics - Sisältää oppaita, uutisia sekä virallisen keskustelualueen
Ultima Mapper - Uusi karttasovellus joka helpottaa suunnistamista maailmalla (Suositeltava)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Ultima I  Ultima II  Ultima III  Ultima IV: Quest of the Avatar  Ultima V  Ultima VI  Ultima VII  Ultima VIII  Ultima IX  Ultima Collection 
Worlds of Ultima:   The Savage Empire  Martian Dreams 
Ultima Underworld:   Ultima Underworld: The Stygian Abyss  Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds 
Muita pelejä:   Akalabeth  Ultima Online  Ultima Worlds Online: Origin  Ultima X: Odyssey  Arthurian Legends 
Muuta:   Richard Garriott  Lord British  Avatar
Vern Schuppan

| Vern Schuppan |
| --- | --- |
 Vern Schuppanin 1983 Le Mansin 24 tunnin ajoissa käyttämä Porsche 956
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Australia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1972, 1974–1975, 1977
Talli(t):  BRM, Ensign, Hill, Surtees
Kilpailuja:  13 (9 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1972
Viimeinen kilpailu:  Hollannin Grand Prix 1977
Vernon "Vern" Schuppan (s. 19. maaliskuuta 1943) on entinen australialainen F1-kuljettaja.
Formula 1

Schuppan osallistui kolmeentoista F1-osakilpailuun kausilla 1972, 1974–1975 ja 1977. Schuppanin debyyttikisaviikonloppu oli Belgian GP 1972, mutta hän ei startannut kilpailuun. Parhaimmillaan F1-uralla Schuppan sijoittui seitsemänneksi Saksan GP:ssä 1977.MM-pisteitä Schuppan ei saavuttanut. Schuppan hylättiin kaksi kertaa.
Muut Formula -sarjat

Schuppan osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin. Hän voitti Macaon Grand Prix'n vuosina 1974 ja 1976. Indianapolis 500 -kilpailussa Schuppan ajoi viisi kertaa kausina 1976–1977, 1979 ja 1981–1982. Vuoden 1981 kilpailussa hän nousi sijoittui lopulta kolmanneksi.
 Kotimaassaan Schuppan osallistui useaan otteeseen Australian Formula 5000 -sarjaan 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Vuonna 1976 hän voitti Formula 5000 -sarjan.
Kestävyysajot

Schuppan osallistui useisiin kestävyysajoihin uransa aikana. Vuonna 1983 Le Mansin 24 tunnin ajoon, jonka hän voitti yhdessä Al Holbertin ja Hurley Halwoodin kanssa. Samana vuonna hän voitti All Japan Sports Prototype -sarjan mestaruuden.
Kunnianosoituksia

Schuppan modifioi katulaillisia urheiluautoja japanilaisella rahoituksella ja vuonna 1994 modifioitu Porsche 962 nimettiin Schuppan 962CR:ksi. Schuppan valittiin vuonna 2006 Club International des Anchiens Pilotes de Grand Prix F1 -klubiin Monacossa.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 | Marlboro BRM | BRM BRM P153B | BRM V12 | ARG | RSA | ESP | MON | BEL DNS | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | CAN | USA |  |  |  |  |  | NC | 0 |
| 1974 | Team Ensign | Ensign Ensign N174 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | ESP | BEL 15 | MON Kesk. | SWE DSQ | NED DSQ | FRA DNQ | GBR DNQ | GER Kesk. | AUT | ITA | CAN | USA |  |  | NC | 0 |
| 1975 | Embassy Racing With Graham Hill | Embassy Hill Hill GH1 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | ESP | MON | BEL | SWE Kesk. | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | USA |  |  |  | NC | 0 |
| 1977 | Team Surtees | Surtees Surtees TS19 | Cosworth V8 | ARG | BRA | RSA | USW | ESP | MON | BEL | SWE | FRA | GBR 12 | GER 7 | AUT 16 | NED DNQ | ITA | USA | CAN | JPN | NC | 0 |
Schuppan 962CR
Nokimaa

Esimerkki tuhkapitoisesta nokimaasta
Nokimaa on nuotion polttamisessa syntyvä palamisjäännösten ja maa-aineksen sekoitus. Nokimaa eroaa tuhkasta siitä, että siihen on sekoittunut erilaisia orgaanisia tai epäorgaanisia maa-aineksia sekä maa- ja kallioperän teknisiä ominaisuuksia.selvennä
Naurun tasapaino

| Naurun tasapaino |
| --- | --- |
 Naurun tasapainon tunnus syksyllä 2014
Tyyli:  Viihdeohjelma
Kestoaika:  n. 50 min
Pääosissa:  Sanna Stellan (2013–2015) Ilari Johansson (2013–2015) Anna Dahlman (2015) Liisa Kukkola (2014) Janne Ruusuvaara (2013)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  8. kesäkuuta 2013 –
Tuotantokausia:  3
Aiheesta muualla
IMDb
Naurun tasapaino on suomalainen televisio-ohjelma, jossa kymmenen stand up -koomikkoa kisaa voitosta. Sitä on tehty kolme kautta, joista ensimmäinen esitettiin Yle TV2 -kanavalla vuonna 2013, toinen kausi 2014 ja viimeisin käynnistyi syksyllä 2015.
Ohjelmaa on juontanut kaikilla kausilla Sanna Stellan. Ohjelmassa koomikot vierailevat erilaisissa paikoissa, joista heidän on löydettävä aiheita 5 tai 10 minuutin esityksiinsä. Pudotuksista päättää finaaliin asti kolmihenkinen tuomaristo, joka koostuu kahdesta vakiotuomarista sekä yhdestä vierailevasta tuomarista. Finaalissa, johon selviää kolme kisaajaa, katsojat äänestävät voittajan. Ohjelma perustuu brittiläiseen formaattiin Show Me the Funny.
Kaudet > Ensimmäinen kausi (2013)

Ensimmäinen kausi esitettiin Yle TV2 -kanavalla kesällä 2013. Tuomareina toimivat Ilari Johansson ja Janne Ruusuvaara. Jokaisessa jaksossa nähtiin myös yksi vieraileva tuomari.
Kauden finaalin, joka esitettiin suorana lähetyksenä Helsingin Peacock-teatterista, voitti Robert Pettersson. Toiseksi tuli Tommi Tuominen ja kolmanneksi Tomi Walamies. Muut kilpailijat olivat Johanna Tohni, Joonatan Pitkänen, Marju-Nella Kivimäki, Jaakko Suomala, Nickolay Antonov, Mika Kivinen ja Joonas Korhonen. Pääpalkinto oli 20 000 euroa sekä Suomen-kiertue.
Kaudet > Toinen kausi (2014)

Toinen kausi esitettiin Yle TV2 -kanavalla 4. syyskuuta 2014 alkaen. Ruusuvaaran tilalle toiseksi vakiotuomariksi tuli stand up -kriitikko Liisa Kukkola. Kilpailijoina olivat Henric Chezek, Tomi Haustola, Risto Koo Järvinen, Iikka Kivi, Päivi Kuuva, Arimo Mustonen, Aatu Raitala, Peter Sapiano, Jussi Simola ja Janne Westerlund. Voittajaksi selviytyi Iikka Kivi. Toiseksi sijoittui Jussi Simola ja kolmanneksi Tomi Haustola.
Kaudet > Kolmas kausi (2015)

Kolmas kausi alkoi Yle TV2:lla 11. syyskuuta 2015. Tuomariston puheenjohtajana jatkoi Ilari Johansson. Uutena vakiotuomarina toimi käsikirjoittaja-ohjaaja Anna Dahlman.
Kilpailijoina olivat Fathi Ahmed, David Fagerudd, Petri Hankonen, Toni Jyvälä, Saana Peltola, Matti Patronen, Mebe, Helena Pöllänen, Heikki Vilja ja Pietari Vihula.
Vuoden 2015 Naurun tasapainon ja samalla 20 000 euron pääpalkinnon voitti Matti Patronen. Yleisö äänesti hänet Helsingin Suvilahdessa pidetyssä finaalissa voittajaksi. Toiseksi eniten ääniä keräsi Toni Jyvälä ja kolmanneksi Heikki Vilja. Finaalikolmikko suuntasi 2016 koko Suomen kattavalle kiertueelle.
Aiheesta muualla

Naurun tasapaino Twitterissä
Naurun tasapaino Facebookissa
Naurun tasapaino Yle Areenassa (1. kausi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Naurun tasapaino Yle Areenassa (2. kausi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokimaitohiippo

| Nokimaitohiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Mycenaceae
Suku::  Hiipot Mycena
Laji::  Maitohiippo galopus
Muunnos::  leucogala
Kolmiosainen nimi
 Mycena galopus var. leucogala  (Cooke) J.E. Lange 
Katso myös
   Nokimaitohiippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokimaitohiippo (Mycena galopus var. leucogala, syn. Mycena galopus var. nigra) on kellomainen tummanruskea tai musta maitohiipon muunnos. Sen jalka on lakin värinen ja siinä on valkeaa maitiasnestettä. Sienen malto on harmaata. Heltat ovat valkoiset. Sieni kasvaa melko yleisenä sekametsissä.
Namumyrkkysammakko

| Namumyrkkysammakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Nuolimyrkkysammakot Dendrobatidae
Alaheimo::  Colostethinae
Suku::  Epipedobates
Laji::  anthonyi
Kaksiosainen nimi
 Epipedobates anthonyi  (Noble, 1921) 
Katso myös
   Namumyrkkysammakko Wikispeciesissä   Namumyrkkysammakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Namumyrkkysammakko (Epipedobates anthonyi) on nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluva sammakkoeläin.
Tuntomerkit

Namumyrkkysammakkokoiras on 19−24,5 mm pitkä, ja naaras 21,5–26,5 mm pitkä. Aikuiset yksilöt ovat punaisia ja niillä on keltaisia tai valkoisia pitkittäisiä raitoja.
Levinneisyys

Namumyrkkysammakkoa tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Sen levinneisyysalue ei luultavasti ole paljoa yli 20 000 km2. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi elinympäristöjen heikentymisen vuoksi. Eteläisessä Ecuadorissa laji on kuitenkin runsaslukuinen.
Elinympäristö

Namumyrkkysammakko elää metsissä purojen lähellä.
Aiheesta muualla

Sammakkolampi.net: Epipedobates anthonyi, Namumyrkkysammakko (Arkistoitu – Internet Archive)
iNaturalist: Epipedobates anthonyi
ITIS: Epipedobates anthonyi (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Epipedobates anthonyi (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Epipedobates anthonyi (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Epipedobates anthonyi (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Epipedobates anthonyi, the Anthony's poison frog (englanniksi)
Nukkuja-alus

Nukkuja-alus (sleeper ship) on kuvitteellinen avaruusalus, jonka miehistö viettää pitkän tähtienvälisen matkan kryonisessa horroksessa, tietokoneen hoitaessa aluksen ohjausta.
Kuuluisia esimerkkejä nukkuja-aluksista ovat 2001: Avaruusseikkailu -elokuvan Jupiter-alus, Alien-elokuvasarjan alukset sekä Botany Bay -alus Star Trek -televisiosarjan jaksossa Space seed (”Varastossa”).
Aiheesta muualla

Weitekamp, Margareta: “Ahead, Warp Factor Three, Mr. Sulu”:Imagining Interstellar Faster-Than-Light Travel in Space Science Fiction. The Journal of Popular Culture, 2019, 52. vsk, nro 5.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.7.2024.
Nokilepinkäinen

| Nokilepinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikanlepinkäiset Malaconotidae
Suku::  Tropiikkilepinkäiset Laniarius
Laji::  leucorhynchus
Kaksiosainen nimi
 Laniarius leucorhynchus  (Hartlaub, 1848) 
Katso myös
   Nokilepinkäinen Wikispeciesissä   Nokilepinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokilepinkäinen (Laniarius leucorhynchus) on afrikkalainen varpuslintu, jonka elinympäristö ulottuu lännessä Sierra Leonesta ja Guineasta idässä Lounais-Sudaniin ja Ugandaan, sekä etelässä Luoteis-Angolaan ja Kongoon, ja jonka holotyypin Gustav Hartlaub kuvaili Elminasta Ghanasta 1848.
No Smoking Team

| No Smoking Team> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2011–
Tyylilaji:  rap
Kotipaikka:  Helsinki
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Davo   Edu Kehäkettunen   Väiski  
Levy-yhtiö:  Brokeback Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
No Smoking Team on suomalainen hip-hop yhtye, jonka jäsenistöön kuuluvat Edu Kehäkettunen, Davo ja Väiski. Yhtye julkaisi vuonna 2012 debyyttialbuminsa Terve elämä, puhdas omatunto. Levyllä vierailee myös Stig Dogg ja Setä Koponen. Yhtyeen nimi viittaa Jyp Hockey Teamin nimen yhteydessä aikoinaan käytettyyn lisään No Smoking Team. Tekstiä käytettiin osana tupakanvastaista kampanjaa.
Diskografia

Terve elämä, puhdas omatunto (CD ja Tupla-vinyyli) (2012)
Samplet

Telluksen parhaat: Dennis Coffey - Back Home
Tsuippaduippadui: The Dynamics - She's For Real (Bless You)
Aiheesta muualla

No Smoking Team Facebook -sivustolla
Nylanderin reagenssi

Nylanderin reagenssi eli Böttger-Almén-Nylanderin reagenssi on liuos, jonka avulla voidaan todeta virtsassa oleva glukoosi. Se on emäksisen vismuttinitraatin ja seignettesuolan alkalinen liuos. Se on saanut nimensä ruotsalaisen lääkärin Emil Salomon Nylanderin mukaan.
Nylandia Rock

Nylandia Rock oli ruotsinkielisen nuorisojärjestön Nylands Svenska Ungdomsförbundin järjestämä rock-tapahtuma. NSU piti tärkeänä edistää nuorisotyötä omalla tahollaan joten yhdistys ryhtyi 1980-luvulla promotoimaan rockmusiikkia. Toiminnalle haettiin mallia pohjanmaalta, jossa Svenska Österbottens Ungdomsförbund jo järjesti rockfestivaalia Moikipäässä.
Ensimmäinen Nylandia Rock pidettiin vuonna 1982 Finlandia-talossa. Paikalla oli suomenruotsalaisia yhtyeitä Uudeltamaalta, Turun seudulta ja Pohjanmaalta.
Nylandia Rock jatkui vuodesta 1984 vuosittaisena tapahtumana vuoteen 1989 asti. Tapahtuma järjestettiin vielä vuonna 1984 suurempana tapahtumana vanhassa messuhallissa (nyk. Töölön kisahalli), ja sen jälkeen se kiersi pienempänä tapahtumana vuosittain eri puolilla Uuttamaata. Festivaalin pienentäminen mahdollisti konserttien järjestämisen maakunnissa.
Vuonna 1991 festivaalin luonne ja nimi muuttui Raseborg-Rock-tapahtumaksi. Se pidettiin Raaseporin linnan kesäteatterin näyttämöllä, ja festivaaleille kutsuttiin esiintyjiä myös Ruotsista.
Seuraava suurempi tapahtuma oli vuonna 1993 Tammisaaressa järjestetty Ramsrock. Tapahtumassa oli yleisöä 1 300 henkilöä.
NSU järjesti Porvoossa seuraavana vuonna myös rock-tapahtuma Kokonrockin. Festivaalin yleisökadon ja musiikkifestivaalien kovan kilpailun vuoksi NSU päätti lopettaa rockfestivaalien järjestämisen vuoteen 1994.
Vuonna 2002 NSU päätti silti yrittää vielä uudelleen, tällä kertaa pienepimuotoisesti sekä ilman kaupallisia päämääriä, järjestämällä NSU-rock -nimisen tapahtuman. NSU rock järjestettiin samanaikaisesti Loviisassa ja  Tammisaaressa ja siihen osallistui muutamia paikallisia nuoriso-orkestereita.
Vuonna 2003 NSU julkaisi levyn "Den Finlandssvenska Samlingsskivan", jossa esiintyi 13 eri nuoriso-orkesteria vuosien varrelta.
NSU:n rocktapahtumissa on vuosien varrella esiintynyt monia enemmän ja vähemmän tunnettuja suomenruotsalaisia rock- sekä muita orkestereita. 
Muutamia festivaaleilla esiintyneistä orkestereista ovat esimerkiksi: Major Minor, 2 Fun, Happy End, Gycklarnas Afton, Viktor Hurmio, New Bandits, Nakhit Silmillah, Good Evening Manchester, Gigi Sannholm ja Trio kanal. Festivaalien kävijämäärää lisäämään tuotettiin myös muutamia Ruotsista tuotettuja "vetonauloja", kuten Niklas Strömstedt, Ankie Bagger ja Staffan Hellstrand orkestereineen.
Nisä

Nisä on nisäkkäiden maitorauhanen side- ja rasvakudoksineen. Nisiensä kautta naaras imettää poikasiaan.
Nisien lukumäärä vaihtelee eläimillä riippuen siitä, montako poikasta ne yleensä saavat kerrallaan. Ihmisnaisella on vain kaksi rintaa, koska nainen synnyttää tavallisimmin vain yhden lapsen. Myös urospuolisilla nisäkkäillä on nisät. Joidenkin kotieläinten nisiä kutsutaan utareiksi.
Niilo Hersalo

Niilo Hersalo
Niilo Viktor Hersalo (vuoteen 1935 Sigell, 14. maaliskuuta 1895 Hollola – 13. helmikuuta 1979 Hollola) oli suomalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Suomen sisällissodan kynnyksellä ylioppilaaksi valmistunut Hersalo pani alulle Lappeenrannan suojeluskunnan, jonka jälkeen hän toimi sen kouluttajana. Myöhemmin hän palveli Hans Kalmin johtamassa Pohjois-Hämeen I pataljoonassa. Sisällissodan jälkeen Hersalo oli yksi kahdeksasta suomalaisesta upseerista, jotka koulutettiin esikuntaupseeriksi Weimarin tasavallan ajan Saksassa. Yleisesikuntaupseeriksi hänet nimitettiin 1931. Turun suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä hän toimi 1921–1924. Suojeluskuntien päällystökoulua hän johti 1925–1927. Hän loi pitkän uran suojeluskunnan yliesikunnassa 1928–1939.
Sisällissodan jälkeen Hersalo avioitui 1922 Hollolan kirkkoherran Nestor Seijeksen (ent. Nordling) tyttären Aili Seijeksen kanssa. Hersalon vanhemmat olivat vuokraviljelijä Kalle Viktor Sigell ja Amanda (o.s. Hakala) Hollolasta. Hersalon isoisä oli Hans Viktor Sigell, joka toimi vuosina 1861–1914 Hollolan kirkon suntiona.
Talvisodan aikana Hersalo johti Karjalan kannakselle sijoitettua 21. divisioonaa, joka kävi jatkuvaa ja raskasta puolustustaistelua puna-armeijaa vastaan. Välirauhan ajan Hersalo vietti Satakunnan sotilasläänin komentajana. Tässä tehtävässä hän toimi myös jatkosodan jälkeen 1944-1946.
Kuukautta ennen jatkosodan alkamista, 18. kesäkuuta 1941, Hersalo nimitettiin Kannakselle sijoitetun 15. divisioonan komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 26. huhtikuuta 1942. Myös hänen poikansa luutnantti Mauri Hersalo osallistui Kannaksen taisteluihin, joissa hän kuoli 4. marraskuuta 1943. Hersalo toimi 15. divisioonan komentajana 27. marraskuuta 1944 saakka. Sodan aikana Hersaloa ehdotettiin Vapaudenristin ritarikunnan 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi, mutta ylipäällikkö ei hyväksynyt ehdotusta.
Sodan jälkeen Hersalo kirjoitti useisiin lehtiin ja osallistui suojeluskuntien historian kirjoittamiseen.
Ylennykset: reservin luutnantti 1918, reservin kapteeni 1920, kapteeni 1925, majuri 1925, everstiluutnantti 1928, eversti 1934, kenraalimajuri 1942.
Teokset

Suojeluskuntamiehen oppi- ja käsikirja 1 Sodat, sotalaitokset, suojeluskuntajärjestö. Gummerus, 1920.
Suojeluskuntamiehen oppi- ja käsikirja. 2, Jalkaväen taktillinen kouluutus . Gummerus, 1922.
Stahel ja N. V. Sigell: Pienempien osastojen käytännöllinen taistelukoulutus : esimerkeillä, karttapiirroksilla ja valokuvilla valaistu alipäällystön opas / Stahel, Sigell. Gummerus, 1925.
Jalkaväen taistelutaito. 1, Taistelutoiminnan periaatteita. Suojeluskuntain kustannus, 1927.
Jalkaväen taistelutaito. 2, Johtajatoiminnallisia näkökohtia soveltamistehtävien valossa. Suojeluskuntain kustannus, 1928.
Jalkaväen taistelutaito. 3, Joukkueen ja sen osien taistelutoiminnasta ja –koulutuksesta. Suojeluskuntain kustannus, 1929.
Reserviupseeri johtajana: periaatteita ja soveltamisesimerkkejä kiväärijalkaväen nuoremmalle upseeristolle, Otava, 1935.
Kiväärijoukkueen johtaja: johtajatoiminnallinen oppikirja alemmalle johtajistolle, Helsinki: Otava, 1939.
Suojeluskuntai historia I–II. Helsinki:  Hata 1955, 1962. (III osan on kirjoittanut Hannes Raikkala)
Nukketeatteritalo Musta & Valkea Ratsu

Nukketeatteritalo Musta & Valkea Ratsu oli Sysmässä toiminut, 1980-luvun alussa perutettu nukketeatteri, jota johti Eevaliisa Holma-Kinnunen. Teatteri lopetti toimintansa, kun Holma-Kinnunen kuoli joulukuussa 2014. Viimeiset vuodet talo oli Holma-Kinnusen pojan Jukkapekka Kinnusen vastuulla. Nuket on myyty ja osittain lahjoitettu museoihin.
Nukketeatteritalo numero 1 (Onkiniementie 230) tehtiin vanhaan yksikerroksiseen osuuskauppaan 1975 Nestor Holman ja hänen poikiensa piirtämänä peruskorjauksena kahteen kerrokseen. Yläkerrokseen tuli nukketeatteri, johon Lahden kaupunginteatteri ja ohjaaja Sirkka-Liisa Wilen rakensivat säädettävän valaistuksen. Kymmenen vuoden aikana talossa (Valkea Ratsu) kävi eniten Heinolan Kurssikeskuksen opettajaryhmiä Kalevi Peltolan johdolla 1975–1985.
Nukketeatteritalo numero 2 (Onkiniementie 223) tehtiin vuonna 1939 rakennettuun vanhaan kaupparakennukseen (Aron kauppa) 1985, ja siihenkin tuli kaksi kerrosta: alakertaan isompi (varsinainen teatteri ns. "lurex-menetelmällä", ja yläkertaan pieni kokeiluteatteri. Eevaliisa Holma-Kinnusen veli, arkkitehti Sakari Holma piirsi Nukketeatteritalo Musta & Valkea Ratsun peruskorjauksen.
Talossa oli 500 Eevaliisa Holma-Kinnusen ideoimaa, suunnittelemaa ja valmistamaa nukkea, joista 150 oli lasten ja aikuisten kokeilukäytössä. "Lurex-menetelmä" tarkoittaa sitä, että nukettaja itse piilossa ollen näkee lurex-kankaan läpi yleisönsä ja voi kohdistaa artikulaationukella improvisoidun dialogin tiettyyn suuntaan. Menetelmän kehitti Eevaliisa Holma-Kinnunen kumppaneineen toimiessaan 1973–2006 Suvi-Pinxin kesäteatterissa, jossa hänen nukkejaan oli noin 100–200 yleisön improvisointikäytössä. Siellä entisen Ilolan kansakoulun pihapiirissä oli nukketeatteri Valkea Ratsu vuosina 1973–2006 ja sitä johti Eevaliisa Holma-Kinnunen.
Aiheesta muualla

Nukketeatteritalon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ransun syntymäkoti elää sukupolvenvaihdoksen aikaa, Yle.fi, uutiset 14.4.2010
Ville Matilainen, Nukkeäiti Eevaliisa Holma-Kinnunen yle.fi 23.12.2014, päivitetty 2.10.2018
Turun musiikkijuhlat

Turun tuomiokirkko, yksi musiikkijuhlien konserttipaikoista.
Turun musiikkijuhlat on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut musiikkifestivaali. Festivaalin perustajana oli vuonna 1960 Turun Soitannollinen Seura. Kaupunkifestivaali tarjoaa yleisölleen muun muassa suuria orkesterikonsertteja, kamarimusiikkia, resitaaleja, jazzia, ulkoilmatapahtumia ja konsertteja lapsille. Juhlilla esiintyy vuosittain niin kotimaisia kuin ulkomaisia taiteilijoita.
Vuonna 2024 Turun musiikkijuhlien residenssitaiteilijana toimii Aliisa Neige Barrière. Vuodesta 2025 eteenpäin taiteellisena johtajana toimii muusikko ja säveltäjä Lauri Porra. Vuodet 2019-2022 taiteellisena johtajana toimi kapellimestari Klaus Mäkelä. Aikaisempia taiteellisia johtajia ovat olleet mm. Ville Matvejeff, Topi Lehtipuu, Olli Mustonen ja Martti Rousi. Turun musiikkijuhlien toimitusjohtajana on vuodesta 2012 saakka toiminut Liisa Ketomäki. Myynti- ja markkinointipäälliköksi nimitettiin vuoden 2022 helmikuussa Eveliina Salminen ja tuotantopäälliköksi saman vuoden kesäkuussa Maaria Toskala. Turun musiikkijuhlien konserttipaikkoina ovat Turun alueen konserttisalit, kirkot ja muut tilat, muun muassa Turun konserttitalo, Akatemiatalo, Turun tuomiokirkko, Mikaelinkirkko, Sigyn-sali, Turun linna, Turun VPK:n talo talo, Ruissalon Telakka sekä Sibelius-museo. Elokuun juhlaviikot toimivat edelleen musiikkijuhlien kohokohtana, mutta vuodesta 2022 eteenpäin Turun musiikkijuhlat järjestää konsertteja ympärivuotisesti.