stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruissalo
Eläimistö > Kalalajisto

Ruissalon kalalajisto on hyvin monimuotoinen. Lajisto on mantereen puoleisilta osilta sisimmän saariston tyyppinen, kun taas Airiston puoleinen alue on verrattavissa ulkosaaristoon. Tämän vuoksi Ruissalon vesistöissä ja merialueilla on mahdollista tavata lähes kaikki Saaristomeren kalalajit.
Ruissalon vesialueita on suojeltu muun saaren tapaan. Kalanhoidollisia toimenpiteitä Ruissalossa ovat olleet muun muassa alueiden rauhoitukset, kututurojen sijoittaminen ja kalanpoikasten istutus. Yksi jo vuosia rauhoitettuna olleista alueista on Krottilanlahti Ruissalon eteläpuolella.
Virkistyskäyttö

Ruissalon laajempi käyttö virkistysalueena alkoi 1800-luvun puolessa välissä, jolloin alueelle alettiin rakentaa useita huviloita sekä yleinen virkistysalue, Yleinen käytäwä, josta myöhemmin tuli Kansanpuisto ja sinne johtava Rantapromenadi.
Ruissalo on suosittu luonnonläheinen virkistysalue. Suosittuja piknik-paikkoja ovat Kansanpuisto ja Saaronniemi. Saaronniemellä sijaitsee myös leirintäalue Ruissalo Camping ja 1,5 kilometriä uimarantaa. Kansanpuistossa järjestetään vuosittain Ruisrock-festivaali. Ruissalossa sijaitsevat myös Ruissalon Kylpylä, Turun yliopiston kasvitieteellinen puutarha ja Aura Golfin golfkenttä, joka rankattiin vuonna 2005 Suomen toiseksi parhaaksi kentäksi. Ruissalossa sijaitsee jo kuivunut Choraeuksen lähde, joka oli muun muassa kirjailija Mikael Choraeuksen mielipaikkoja. Hän ylisti Ruissaloa myös runoissaan. Kesäisin juostaan Paavo Nurmi Marathonin, jonka reitti kulkee Ruissalon läpi.
Kulttuuriympäristö

Kulttuuriympäristönä Ruissalo on yksi varhaisimmista 1800-luvulla kaupunkien ympäristöön syntyneistä huvila-alueista Pohjoismaissa. Hangon ohella Ruissalo on Suomen edustavin 1800-luvulta periytyvä suurhuvila-alue. Museovirasto onkin määritellyt Ruissalon huvila-alueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Omistus ja hallinta

Saari oli Turun linnan omistuksessa laidunmaana, kruunun metsästysmaana ja viljelysmaana 1200-luvulta lähtien aina 1600-luvulle asti.
"Vastapäätä Turun linnaa on Ruissalon saari, joka on saanut nimensä viljavuudestaan. Se näet tuottaa runsaasti viljaa, ja siellä on kaikenlaisia yrttejä, ruohoja ja puita, joita ei tavata muualla Suomessa." (Daniel Juselius: "Vanha ja uusi Turku", 1700)
Vielä 1700-luvulla se oli laidunmaana ja valtion omistuksessa, mutta Turun kaupungille myönnettiin siihen ikuinen hallintaoikeus senaatin päätöksellä vuonna 1845. Vuosina 1998–2005 Turun kaupunki ja valtio neuvottelivat saaren omistuksesta. Valtio haki lainhuutoa ja Turun kaupunki vaati vakaan hallintaoikeuden kirjaamista.
24. toukokuuta 2005 talouspoliittinen ministerivaliokunta päätti kannattaa Turun esittämää ratkaisua, jossa Turku saa Ruissalon omistukseensa ja antaa valtiolle kaksi valtion käytössä ollutta aluetta. Ehtona oli lisäksi se, että Natura-ohjelmaan merkityistä suojelualueista perustetaan luonnonsuojelualueet. Valtion ja kaupungin kiistely saaren omistuksesta päättyi 13. toukokuuta 2006, kun saaren siirtyminen kaupungin omistukseen vahvistettiin Ruissalo-sopimuksella.
Kirjallisuutta

Lahti, Johannes: Ruissalo : auringonkierron saari.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15646-2
Rosengren, Carola. Unelmana kesä : huvilaelämää 1910-luvun Ruissalossa. Turun yliopisto, 2003. ISBN 951-29-2457-9.
Rosengren, Carola. Kesäksi Ruissaloon! Turun maakuntamuseo 2005. ISBN 9512929058.
Soiri-Snellman Helena. Ruissalon huvilat. Turun Ruissalon, Iso-Pukin ja Pikku-Pukin saarien huviloiden rakennushistoria ja rakennusluettelo. Turun Maakuntamuseo, 1985. ISBN 951-9125-56-6.
Nils Söderman, Rauno Tenovuo. Ruissalon linnut. WSOY 1960.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruissalo Wikimedia Commonsissa
Turun kaupungin Ruissalo-sivut
Turun kaupungin Ruissalo-sivut
Ruissalo-yhdistyksen Internet-sivut
Ruissalon venesatamat
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
Turun saaret
| --- | --- |
Hirvensalo:  Pikku-Vihtilä  Iso-Vihtilä  Kupparkari  Nepo  Montti  Urhatti  Pikku-Urhatti  Mäntysaari  Kuivakari  Haurletto  Pissilinna  Ryttykari  Kauppakari  Leppäkari  Pitkäkari  Ämmäkari  Kommo  Laurinkari  Rautakari 
Kakskerta:  Haapaluoto  Harva  Hinttinen  Hylkeenkari  Iholuoto  Isosaari  Jukoluoto  Kirkkoherra  Kissasaari  Kraakunkari  Kruunukari  Kutukari  Kuusi  Kuusiluoto  Latosaari  Leppäkari  Niittusaari  Ollilansaari  Paljaskari  Peevalinkarit  Pikkusaari  Pitkä  Putki 
Satava:  Järvistensaari  Kulho  Kutuluoto  Liisankari  Porokari  Rajakari  Ristikari  Vepsä  Vähä-Tervi 
Ruissalo:  Iso-Kaskinen  Iso-Pukki  Kaletto  Kukkarokivi  Loistokari  Pikku-Pukki  Pöllönkari  Viittakari  Vähäkaskinen  Äijäkari 
Vanha tammi Ruissalossa.
Ruissalon vierasvenesatama kesällä 2017.
Ruissalon Natura 2000 -alueet.
Ruissalon Kansanpuistossa järjestetään vuosittain musiikkifestivaali Ruisrock.
Viking Grace matkalla kohti Turun satamaa, Ruissalon ja Hirvensalon välisellä merireitillä.
Kärkkäälä (Suonenjoki)

Kärkkäälä on kylä Suonenjoen kaupungissa Pohjois-Savossa. Se sijaitsee Vehmasjärven rannassa, Suonenjoen keskustaajaman ohittavan valtatie 9:n pohjoispuolella, kaupungin keskustasta noin neljä kilometriä Kuopion suuntaan alkavan Kärkkääläntien varressa.
Kärkkäälän kyläyhdistys ry:llä on seurantalo nimeltä Männikkö.
Kärkkäälä oli yksi ensimmäisistä mansikanviljelyyn panostaneista Suonenjoen kylistä.
Kärkkäälän koulu on lakkautettu vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Aulis Koivistoisen blogi, kirjoituksia mm. Kärkkäälästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Koivistoinen, Aulis. Kärkkäälää ja kärkkääläläisiä : tarinoita ja hajamietteitä eräästä savolaisesta kylästä. Omakustanne, Kuopio, 2016.
Malin, Lea. & Pöyhönen, Juhani. Suonenjoen Kärkkäälän Pöyhösiä. Helsinki : Sukuseura Pöyhönen, 1995. ISBN 952-90-7065-9.
Käsikivet

Video esittää käsikivien käyttöä Nepalissa.
Ville Saari ja Anna-Maria Utsi (Saaren muori) pyörittävät käsikiviä Muoniossa 1929.
Käsikivet ovat käsikäyttöisiä jauhinkiviä, joita käytettiin erityisesti jauhojen valmistuksessa.
Käsikivien alkeellisin muoto oli sylinterimäinen jauhinkivi, jota rullattiin jyvien yli edestakaisin. Tehokkaampi tapa oli kahden päällekkäisen kiekkomaisen kiven pyörittäminen vastakkain. Tällaisten käsikivien ylemmän kiven navassa oli aukko, johon jauhettavat jyvät kaadettiin. Valmis jauho tuli ulos laitteen ulkoreunoilta. Samalla pieniä kivensiruja joutui jauhoihin, mikä kulutti ihmisten hampaita. Arkeologit voivat arvioida tuon ajan ihmisten luurankojen hampaiden kulumisen perusteella, kuinka vanhaksi ihmiset ovat eläneet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käsikivet Wikimedia Commonsissa
Kökarin fransiskaanikonventti

Kökarin fransiskaanikonventti oli fransiskaaniluostari, joka perustettiin Kökariin Ahvenanmaan saaristoon viimeistään vuoden 1470 tienoilla. Luostari mainitaan ensi kertaa vuonna 1472 (nimellä ”Conuentu Tiokkarlensis”), mutta se on saatettu vihkiä käyttöön jo 1450-luvulla ja saarella on saattanut olla munkkeja jo 1300-luvulla. Vuodelta 1484 on merkintä, jossa mainitaan ”Kiökars Klöster”, eli konventtia on tuolloin kutsuttu myös lyhyemmin Kökarin luostariksi.
Luostari sijaitsi Hamnön saarella. Se omisti koko saaren ja sen lisäksi kolmanneksen Överbodan kylästä, viidenneksen Finnön kylästä sekä saaria, vesimyllyn, kuusi nuotta-apajaa ja osuuden silakkanuotasta.
Luostariveljestön koosta ei juuri tiedetä, vain joitakin nimiä tunnetaan. Esimerkiksi Södermanlandista kotoisin ollut Ericus Olaui oli jonkun aikaa Kökarin guardianina (johtajana). Myöhemmin hän toimi Tukholman konventin lehtorina. Mahdollisesti myös teologian tohtorilla Stephanus Laurentiilla oli siteitä Kökariin. Hän toimi Viipurin guardianina ja oli myöhemmin fransiskaanien Pohjoismaisen provinssin ministeri vuosina 1478–1493. Hän myös suoritti vuosina 1481–1482 ainoana suomalaisena keskiajalla Roomassa teologian tohtorin tutkinnon. Hänen kuoltuaan vuonna 1496 Tanskan Viborgissa hänet tuotiin haudattavaksi Kökarin luostarikirkkoon, mikä viittaa hänellä olleen kytköksiä myös tähän luostariin.
Vuonna 1527 Västeråsin valtiopäivät päätti takavarikoida kaikkien valtakunnassa toimineiden luostarien omaisuudet. Kökarista mainitaan vuonna 1536 takavarikoidun luostarin hopeat, ja vuonna 1539 takavarikoitiin sen maa-alueet ja annettiin ne vuokralle laitumina, mikä ilmeisesti on merkinnyt luostarin lopullista lakkauttamista. Luostari on mainittu testamenteissa kolmesti, viimeksi 1512.
Luostarin kirkko oli käytössä vielä uskonpuhdistuksen jälkeenkin. Sen raunioille rakennettiin nykyinen Kökarin kirkko.
Kökarin lisäksi fransiskaaneilla oli Suomessa luostarit Viipurissa ja Raumalla.
Olaf Küttner

Olaf Küttner (21. helmikuuta 1915 – 24. kesäkuuta 1974) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Porin kaupunginarkkitehtina vuodesta 1951 aina kuolemaansa 1974 saakka. Hän suunnitteli Poriin lukuisia merkittäviä julkisia rakennuksia, joista osa valmistui vasta Küttnerin kuoleman jälkeen. Hänen tunnetuimpia rakennuksiaan ovat muun muassa Porin kaupunginkirjasto, Porin palo- ja poliisitalo ja Satakunnan Museo sekä 52 metriä korkea Porin sairaanhoito-oppilaitoksen asuntola, joka on yksi kaupungin maamerkeistä. Küttner suunnitteli myös peruskorjauksia ja muutostöitä, kuten Junneliuksen palatsin saneerauksen Porin kaupungintaloksi 1960-luvun alussa.
Vuonna 1957 Olaf Küttner perusti oman arkkitehtitoimiston, jonka toimintaa jatkaa hänen poikansa Michael Küttner.
Suunnittelutöitä > Porissa

Hotelli Juhana Herttua (1955)
Pihlavan kirkko (1957)
Porin palo- ja poliisitalo (1961)
Porin Sairaanhoito-oppilaitoksen asuntola (1962)
Kaanaan vesitorni (1963)
Porin kaupunginsairaalan laajennusosa (1971)
Satakunnan Museo (1973)
Teljän kirkko (1973)
Herralahden koulu (1975)
Porin kaupunginkirjasto (1976)
Suunnittelutöitä > Muualla

Tuberkuloositalo, Kankaanpää (1957)
Suunnittelutöitä > Kuvia

Pihlavan kirkko
Porin poliisilaitos
Porin sairaanhoito-oppilaitoksen asuntola
Kaanaan vesitorni
Satakunnan Museo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olaf Küttner Wikimedia Commonsissa
KWH Group

| KWH-yhtymä Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  We are the Knowledge Company
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1929 (Wiik & Höglund) 1937 (Keppo) 1984 (KWH Group)
Perustaja:  Emil Höglund
Toimitusjohtaja:  Kjell Antus
Puheenjohtaja:  Henrik Höglund
Avainhenkilöt:  Kjell Antus, Henrik Höglund, Peter Höglund, Stefan Sjöberg, Joakim Laxåback, Peter Lång, Marko Nylund
Kotipaikka:   Uusikaarlepyy
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  moniala
Tuotteet:  Mirka: hiomatarvikkeet KWH Logistics: varastointi, huolinta ja logistiikka  KWH Freeze: pakastevarastointi  KWH Invest/Prevex: vesilukot
Liikevaihto:  592,8 milj. € (2021)
Henkilöstö:  2 487 (2021)
Omistaja:  Emil Höglundin suku (enemmistö) ja Tidströmien suku
Kotisivu:  http://www.kwhgroup.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
KWH-yhtymä Oy (ruotsiksi KWH-koncernen Ab, englanniksi KWH Group Ltd) on Pohjanmaalla toimiva suomalainen perheyritys, joka valmistaa ja markkinoi hiomatarvikkeita ja muovituotteita sekä tarjoaa huolinta- ja logistiikka-alan 
palveluita. Yhtiö syntyi vuonna 1984, kun Emil Höglundin perustama Oy Keppo Ab osti Höglundin ja Edvin Wiikin perustaman Oy Wiik & Höglund Ab:n osakekannan.
KWH-yhtymä kuuluu kahdensadan suurimman suomalaisen yrityksen joukkoon. Vuonna 2021 sijoitus oli 120.. KWH-yhtymä kuuluu myös Suomen 20 suurimman perheyhtiön joukkoon, vuonna 2021 sijoitus oli 14. Yrityksen merkittävin osa on hiomatuotteita valmistava Mirka. Vuonna 2021 KWH-yhtymä oli Suomen 80. suurin työllistäjä.
Historia > Wiik & Höglund (1929–1983) > 1929–1939

Elokuussa 1929 vaikeuksiin joutuneen Hellnäsin sahan konttoristi Emil Höglund ja sahalle puuta välittävä Edvin Wiik päättivät perustaa yhteisen puutavaraliikkeen Wiik & Höglundin. Tarkoituksena oli käydä kauppaa pyöreällä puutavaralla, kaivospölkyillä ja paperipuulla. Wiik huolehtisi ostoista, Höglund hoitaisi myynnin ja kirjanpidon.
Ensimmäisen tilivuoden tulos oli hyvä, mutta 1930-luvun lama vaikeutti kaupantekoa seuraavina vuosina. Ostoasiamiehet eri kunnista olivat miltei toimettomia. Vuonna 1931 myynti jäi vain puoleen kaavaillusta. Kaiken lisäksi kesä 1932 oli niin kuiva, että puutavarauitot onnistuivat vasta myöhäissyksyllä.
Kesällä 1933 Peräseinäjoella raivosi suuri metsäpalo, joka tuhosi yli tuhat hehtaaria metsää. Edvin Wiik teki tarjouksen sen hakkuuoikeudesta, ja tämän kaupan ansiosta yhtiön laajentuminen pääsi vauhtiin. 1930-luvun jälkipuoliskolla Wiik & Höglundin ostajat liikkuivat ympäri Suomea Rovaniemeltä Viipuriin. Pysyviä konttoreita oli Vaasan lisäksi Rovaniemellä, Kokkolassa, Laihialla, Kristiinankaupungissa ja Porissa. Vuonna 1939 Wiik & Höglundista oli tullut maan suurin puutavaranviejä. Sen osuus tukkipuuviennistä oli 26 prosenttia ja paperipuuviennistä noin 20 prosenttia.
Yritys osti Petsmon sahan Mustasaaresta vuonna 1936, seuraavana vuonna ostettiin osuus Oy Wilh. Schauman Ab:n johdolla toimineesta Pietarsaaren Selluloosa Oy:stä ja perustettiin puutavaranhankintayhtiö Pohjanmaa Puu Oy.
Vuonna 1939 Wiik & Höglundista tuli Ab Vasa Rederin osakas, jolloin toimintaan tulivat mukaan ahtaus- ja huolinta-alat.
Historia > Wiik & Höglund (1929–1983) > 1940–1959

Sotavuosina Wiik & Höglund toimitti polttopuuta ja autojen häkäpönttöihin tarvittua koivuhaketta Saksan ja Suomen armeijalle. Sodan jälkeen yhtiön toiminta keskittyi taas pyöreän puutavaran vientiin.
Vuonna 1949 yhtiö osti Skinnarvikin kartanon ja Lennäsin tilan Kemiön saarelta ja sai niiden mukana 1 300 hehtaaria hyvää metsää. Vuonna 1950 yhtiö omisti jo viisi omaa sahaa. 1950-luvun alussa Kestilästä ja Siikajoelta ostettiin 2 200 hehtaaria metsää. Kaikkiaan metsää ostettiin 7 400 hehtaaria.
Syksyllä 1951 Wiik & Höglund laajentui yllättäen muovialalle. Yrityksen puutavara-asiakas Holmsund AB Uumajan lähellä oli jo jonkin aikaa valmistanut muovisia lattialaattoja ja tarjosi Wiik & Höglundille laatanvalmistuksen yksinoikeutta Suomessa. Sopimus aloitti Wiik & Höglundin muutoksen kauppayhtiöstä teollisuusyritykseksi. Muovivalmistus aloitettiin asuintalon kellarissa Vaasassa, kunnes vuonna 1952 hankittiin Suomen Forsiitti-Dynamiitti Osakeyhtiöltä vuokraoikeus alueeseen, jolla osakkuusyhtiö Uponor Infra Oy:n Vaasan tehtaat sijaitsevat vielä 2000-luvulla.
Wiik & Höglund osti myös Vasa Rederi Ab -varustamon ja alkoi hankkia Pietarsaaren Selluloosan osakkeita.
Vuonna 1953 Wiikin & Höglundin perustamasta yrityksestä tuli osakeyhtiö. Sillä oli päätoimipaikan tukena omat metsäkonttorit Sotkamossa, Oulussa, Kristiinankaupungissa, Porissa ja Forssassa. Yritystä alkoi johtaa kaksi toimitusjohtajaa, Wiik ja Höglund. Oy Wiik & Höglund Ab:n hallituksen puheenjohtajana toimi Emil Höglund. Myös muovituotantoa varten perustettiin yhtiö, Oy Wiik & Höglund Chemicals Ab.
Vuonna 1954 Wiik & Höglund ostivat vaasalaisen profiileja valmistaneen rakennusmestari Lars Bertsin yrityksen. Raaka-aineiden tuontisäännöstely teki muovibisneksen hankalaksi. Enemmän raaka-ainetta saatiin, kun tuotevalikoimaa laajennettiin. Lattialaatoista Wiik & Höglund laajensi muovieristeisiin sähkökaapeleihin ja polyeteenikalvojen ja -putkien sekä PVC-letkujen valmistukseen. Muovitehdas alkoi valmistaa polyeteenikalvoa, vuonna 1955 aloitettiin myös polyeteeniputkien ja PVC-letkujen tuotanto. Yritys oli ensimmäinen Suomessa, joka alkoi valmistaa paisutetusta polystyreenistä levyjä, Styroxia. Vuonna 1956 ostettiin pietarsaarelainen, pääasiassa kalvoja ja muovimattoja valmistanut Oy Forss & Govenius Ab. Kun säännöstelystä vapauduttutiin vuonna 1957, huomattiin, että liian laaja tuotevalikoima hajotti liikaa resursseja. Yritys päätti keskittyä saksalaisen Farbwerke Hoechst AG:n kanssa kehitetyin menetelmin jopa 400 millimetrin läpimittaisiin polyeteeniputkiin ja niiden hitsaustekniikkaan. Muovipäällysteisiä kaapeleita valmistettiin vuoteen 1958 saakka.
Historia > Wiik & Höglund (1929–1983) > 1960–1983

Sekä Wiik & Höglund että Keppo olivat 1960-luvulla noin 15 %:n osuudella Oy Wilh. Schauman Ab:n suurimmat yksityiset osakkaat.
Wiik & Höglund luopui 1960-luvulla puutavara-alasta ja varustamostaan ja keskittyi muoviteollisuuteen, jonka vahvistukseksi se osti pietarsaarelaisen kilpailijansa Oy Nars Ab:n. Yhteisellä nimellä Yhtyneet Muovitehtaat Oy se oli Suomen suurin muoviyritys joka työllisti viitisensataa ihmistä. Tuotanto laajeni heikolla menestyksellä Saksaan ja paremmalla menestyksellä Kanadaan.
Vuonna 1964 yhtiö esitteli uuden 600 mm:n muoviputken ja jatkoi senkin jälkeen maailmanennätystehtailua: vuonna 1965 oli vuorossa 800 mm:n putki, vuonna 1969 1 200 mm:n putki ja vuonna 1976 maksimiläpimitta oli kasvanut 1 600 millimetriin.
Historia > Oy Keppo Ab (1954–1983) > 1937–1953

Oy Keppo Ab sai alkunsa 1937 Emil Höglundin turkistarhausharrastuksesta. Entisen työkaverinsa innostamana Höglundista tuli Petsmon sahan yhteyteen perustetun minkkitarhan rahoittaja ja suurin omistaja. Ruotsista tuotiin 17 minkkiä. Vuonna 1943 tarhan toiseksi omistajaksi tuli Karl Johan Tidström ja vuoteen 1953 mennessä tarhasta oli tullut Suomen suurin.
Historia > Oy Keppo Ab (1954–1983) > 1954–1983

Vuonna 1954 Höglund ja Tidström allekirjoittivat kauppakirjan Jepualla sijaitsevasta Kepon kartanosta ja perustivat Oy Keppo Ab:n. Kartanon maille rakennettiin maailman suurin minkkitarha. Vuonna 1964 siellä tuotettiin yli 100 000 minkinnahkaa. Vuonna 1962 Keppo osti Oravaisista Kimon ruukin alueen, jonne rakennettiin suurtarha, samoin kuin vuonna 1966 ostetun Oravaisten verkatehtaan maille. Myös Irlantiin perustettiin vuonna 1964 Vasa Mink Ltd -niminen suurtarha. Vuonna 1966 hankittiin jäähdytysalus minkinrehun kuljetusta varten.
Emil Höglundin kuollessa 1973 Keppo tuotti 10 prosenttia Suomen ja 2 prosenttia koko maailman minkinnahoista.
1980-luvulla Keposta tuli maailman suurin ketunnahkojen tuottaja. Yritys toimi myös eläinrehun ja turkistarhalaitteistojen valmistajana.
Vuonna 1963 Keppo Oy oli ostanut Helsingistä Jepualle siirtyneen hiomatarvikeyritys Mirkan, jonka tuotanto viisinkertaistettiin 1970-luvun lopulla. Oravaisten verkatehtaassa pyöritettiin 1970-luvun loppuun asti perinteistä kehruu- ja kutomotoimintaa.
Historia > KWH-yhtymä (1984–)

KWH-yhtymä syntyi vuonna 1984, kun Oy Keppo Ab osti Oy Wiik & Höglund Ab:n osakekannan.
KWH Group luopui luopui turkistuotteiden ja naistenvaatteiden valmistamisesta Oravaisten verkatehtaalla vuonna 1987.
Vuonna 2003 muun muassa putkituotteita, hiomapapereita ja kalvotuotteita sekä logistiikka-alan palveluja tarjoavan monialayhtiön liikevaihto oli reilut 400 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2012 Uponor Oyj ja KWH-yhtymä Oy kertoivat aikovansa yhdistää yhdyskuntatekniset liiketoimintansa. Tarkoitusta varten perustettiin yhteisyritys, Uponor Infra Oy, josta Uponor omisti 55,3 prosenttia ja KWH-yhtymä 44,7 prosenttia. Keväällä 2013 Kilpailuvirasto esti KWH Pipen ja Uponorin yhdistymissuunnitelmat, mutta markkinaoikeus hyväksyi yhteisyrityksen perustamisen toukokuussa. Uponor Infra Oy aloitti toimintansa heinäkuussa 2013. Yrityksen liikevaihto pieneni huomattavasti, kun KWH Pipe siirtyi vuonna 2013 osaksi Uponorin kanssa perustettua yhteisyritystä. Vuonna 2015 KWH-yhtymän liikevaihto oli 364 miljoonaa euroa. Se oli kuudes perättäinen vuosi, jolloin yhtymä paransi tulostaan. Vuoteen 2019 mennessä KWH-yhtymän liikevaihto (512 miljoonaan euroa) oli suunnilleen samalla tasolla kuin se oli ollut ennen Uponor Infran perustamista.
KWH-yhtymä kansainvälistyi 1990-luvulla. KWH Pipella oli tehtaita eri puolilla maailmaa. Mirkalla puolestaan oli markkinointiyhtiöitä monessa maassa. Vuonna 2016 Prevex laajentui Puolaan, josta se osti perheyhtiö Winkiel Sp.z.o.o:n, jonka nimi myöhemmin vaihdettiin Prevex Polandiksi. Mirka osti italialaiset CAFRO S.p.A:n vuonna 2017 ja URMA Rolls s.r.l:n vuonna 2021. Samana vuonna KWH Freeze irrotettiin KWH Logisticsista omaksi liiketoimintaryhmäkseen.
Organisaatio

KWH-yhtymä koostuu neljästä itsenäisestä liiketoimintaryhmästä:
Mirka (KWH Mirka vuoteen 2016 asti),
KWH Logistics, jonka muodostaa Backman-Trummer-konserni, joka juontaa juurensa 1800-luvulle ja johon kuuluvat
Oy Adolf Lahti Yxpila Ab,
Oy Backman-Trummer Ab,
Oy Blomberg Stevedoring Ab,
Oy Moonway Ab,
Oy M. Rauanheimo Ab,
Stevena Oy,
Oy Otto Rodén Ab,
Blomberg Rent ja
A. Jalander Oy.
Oy KWH Freeze Ab, joka tarjoaa pakastevarastopalveluja
KWH Invest, joka hallinnoi strategisia osakeomistuksia ja teollisuuskiinteistöjä ja johon kuuluu
Oy Prevex Ab, joka valmistaa vesilukkoja.
Tunnustuksia

Vuonna 2016 Perheyritysten liitto valitsi KWH-yhtymän Vuoden Perheyritykseksi
Kirjallisuutta

Anna Jeanne Söderlund: KWH 90 vuotta – Jatkuvassa muutoksessa 2019. ISBN 978-952-94-2120-6
Holger Wester – Göran Stjernschantz: Wiik & Höglund 1929-1979. Oy Wiik & Höglund Ab 1979. ISBN 951-99241-2-4 (ruotsiksi).
Holger Wester: Mirkan viisi vuosikymmentä. KWH Mirka 1993. ISBN 952-90-5138-7.
Holger Wester: Vahakankaasta muovikalvoihin: KWH Plast 1943–1993. KWH Plast 1993. ISBN 952-90-5115-8.
Holger Wester: Keppo – Gården och dess folk. KWH-koncernen Ab 2003. ISBN 952-5496-02-3.
Holger Wester: Mirka 70 vuotta. KWH Mirka Ltd 2013. ISBN 978-952-93-2444-6.
Aiheesta muualla

Verkkosivut
KWH-yritysmuseo Jepualla