stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parhaat 2 (Matti ja Teppo)

| Parhaat 2 Matti ja Teppo |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1986
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 88.07
 Levy-yhtiö: M & T Tuotanto
Listasijoitukset
  Suomi: 36. (joulukuu 1986)
Matin ja Tepon muut julkaisut
| Matti & Teppo 1986 | Parhaat 2 1986 | Matti ja Teppo ’87 1987 |
Parhaat 2 on Matin ja Tepon kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1986. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Kaiken takana on nainen – 3.01
Kylmä on miehen yksin – 3.26
Jätä kainous kaupunkiin – 2.46
En odottaa voi enempää – 3.35
Lopputili – 3.15
Naapurin poika – 3.31
Olet tunteitteni määränpää – 3.17
Hetki rakkauden – 2.55
En moiti elämää – 4.06
Ei homma pelaa – 3.04
Kauan eläköön maa – 2.54
Kotiin luoksesi – 3.14
Hiljaisuuden äänet – 2.27
Hiukan ymmärrystä – 2.50
Nyt valvotaan – 2.30
Näit mun lävitsein – 3.59
Vielä mä palaan sun luo – 2.44
Teresa – 2.58
Kosketan valkoista liljaa – 3.15
Vastustamatonta on elämä – 3.09
Tämä yö – 3.39
Naiset – 3.06
Kaipaus – 2.38
Se toinen nainen – 2.55
Kaksi meitä on – 2.55
Hei hei – 3.09
Oikeus voittaa – 3.05
Adagio – 3.43
Aiheesta muualla

Musa24: Matti ja Teppo – Parhaat 2
| n k Matti ja Teppo |
| --- | --- |
 Matti Ruohonen  Teppo Ruohonen 
Studioalbumit:  Matti ja Teppo  Ota kiinni  Cara Mia  Sait mitä hait  Et voi tulla rajan taa  Pidä itsestäsi huolta  Minuun voit luottaa  Kuulut aikaan parhaimpaan  Lauluja sinulle  Matti & Teppo  Matti ja Teppo ’87  Aito tunne  Joulu on rakkautta  Suuret valssisuosikit  Taivaan merkit  Jää mun luo  Kaikki peliin  Suuret valssisuosikit 2  Toivon ja hiljaisuuden lauluja  Luotuja kulkemaan  Suuret valssisuosikit 3  Toivon ja hiljaisuuden lauluja 2  Ensimmäinen  Hänelle  Joulun aika  Pöytä täyteen  Toivon ja hiljaisuuden lauluja 3  Satoi tai paistoi   Peruskallio  Meidän paikka  Yksinoikeudella  Nostalgiaa  Enemmän  Ollaan kuin ennen 
Kokoelmat:  Täyskymppi 1969–1979  Parhaat 1  Parhaat 2  Kaksi alkuperäistä: Pidä itsestäsi huolta / Minuun voit luottaa  Vauhti kiihtyy  Kaikki hitit  Kaikkien aikojen valssisuosikit  Näin se kesäloma toimii  35 v. juhlalevy  40 v. juhlalevy  45 v. juhlalevy  50 v. juhlalevy
Mungo Park

Mungo Park
Mungo Parkin matkareitit Afrikassa
Mungo Park (11. syyskuuta 1771 – 1806) oli skotlantilainen lääkäri ja tutkimusmatkailija. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen Nigerjoella, ja hän selvitti sen virtaussuunnan ja kartoitti siitä osan.
Park syntyi Skotlannin rajamailla ja opiskeli lääketiedettä ensin Edinburghissa ja myöhemmin Lontoossa. Hän pääsi 21-vuotiaana lääkärin apulaiseksi vuonna 1793 Sumatraan purjehtineeseen Itä-Intian kauppakomppanian laivaan. Vuonna 1795 Park sai johdettavakseen 50 miehen tutkimusretkikunnan, jonka tavoitteena oli kartoittaa siihen asti tuntematonta Nigerjokea. Park kuitenkin lähti matkaan ilman retkikuntaa ja alkoi tutkia jokea mukanaan vain paikallinen opas ja orjapoika. Maurit pidättivät Parkin neljäksi kuukaudeksi, mutta Parkin onnistui paeta ilman matkatavaroitaan. Vuoden 1796 heinäkuussa hän vihdoin löysi Nigerjoen ja totesi sen virtaavan itään. Park jatkoi matkaa jokea alaspäin orjakaravaanin mukana ja saavutti Gambian rannikon kesäkuussa 1797, mistä hän purjehti takaisin Englantiin joulukuussa. Kotimaassaan hänen matkakertomuksensa ja orjakaupan kuvauksensa tulivat seuraavina vuosina hyvin tunnetuiksi.
Vuonna 1805 Park lähti uudelleen Nigerjoelle tarkoituksenaan laajentaa Britannian kauppaa ja lisätä maantieteellistä tietämystä. Retkikunta oli hyvin varustautunut, mutta vaikeiden säiden vuoksi miehistö harveni viiteen jäseneen. Parkin ja muiden selviytyneiden vene juuttui lopulta joen kivikkoon Bussan putouksilla ja he joutuivat paikallisten hyökkäyksen kohteeksi, minkä seurauksena Park hukkui.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mungo Park Wikimedia Commonsissa
Mungo Parkin teoksia Gutenberg-projektissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii 
Taiteenala:  Scientific illustrators  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Parolanpuiston vesitorni

| Parolanpuiston vesitorni |
| --- | --- |
 Parolanpuiston vesitorni
Sijainti:  Runosmäki, Turku
Koordinaatit:  60°29′14″N, 022°14′53″E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  1981
Suunnittelija:  rakennesuunnittelija Insinööritoimisto Erkki Juva
Urakoitsija:  rakennettu kaupungin omana työnä
Omistaja:  Turun kaupunki
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  betoni
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parolanpuiston vesitorni on Turussa Runosmäen kaupunginosan Parolanpuistossa sijaitseva vesitorni, joka on rakennettu vuonna 1981. Muodoltaan vesitorni on sienimäinen. Vesitornilla on korkeutta 43 metriä (90,5 m merenpinnasta) ja sen vesitilavuus on 6 550 kuutiometriä. Se on rakennettu kaupungin omana työnä. Tornin varsi on valettu erikoisliukuvalumenetelmällä, jolla on tehty Suomessa vain kolme muuta vesitornia, Paraisille, Kaarinaan ja Nakkilaan. Parikymmentä metriä puiden latvojen yläpuolelle yltävän tornin varsi levenee ylöspäin, samoin jalan seinämäpaksuus kasvaa. Tornin säiliö on lämpöeristämätön. Vesitornia suunniteltaessa oli mielessä myös näkötornin saaminen vesitorniin, mutta Turun lentoasema on liian lähellä.
Turku nähtynä Peltolan maankaatopaikan päältä. Kuvan oikeassa laidassa Parolanpuiston vesitorni ja vasemmassa laidassa Juhannuskukkulan vesitorni.
Parisauvakrotti

| Parisauvakrotti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Sauvakrotit Diceratiidae
Suku::  Diceratias
Laji::  bispinosus
Kaksiosainen nimi
 Diceratias bispinosus  (Günther, 1887) 
Katso myös
   Parisauvakrotti Wikispeciesissä   Parisauvakrotti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Parisauvakrotti (Diceratias bispinosus) on sauvakrotteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö

Parisauvakrottinaaras voi kasvaa suurimmillaan 11–13 cm pitkäksi ja koiras on huomattavasti pienempi. Lajin naaras on ruumiinrakenteeltaan pallomainen. Kalan otsassa on lyhyehkö uloke, jonka päässä on valoelin. Selkäevän kaksi ensimmäistä ruotoa ovat pidentyneet. Parisauvakrotti on väriltään tumman ruskea tai musta.
Levinneisyys ja elintavat

Parisauvakrottia tavataan Bengalinlahdelta Marshallinsaarille ja sieltä Japaniin. Kala elää 500–2 300 metrin syvyydessä. Toisin kuin monilla muilla syvän veden kroteilla, parisauvakrottikoiraat eivät elä naaraiden loisina.
Parorbelia

Parorbelia ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
Parorbelia (m.kreik. Παρορβηλία, Parorbēlia) eli Orbelia (Ὀρβηλία, Orbēlia) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Makedonian, Traakian ja Paionian rajalla. Nykyisin alue on Kreikan ja Pohjois-Makedonian rajaseutua.
Parorbelia käsitti Barnus- (nyk. Varnoúntas) ja Orbelos (nyk. Órvilos) -vuorten välisen alueen, ja sen nimi viittasi jälkimmäiseen vuoreen. Alueen länsipuolelta virtasi Aksios-joki ja itäpuolelta Strymon-joki. Parorbelian itäpuolella sijaitsivat Sintike ja Odomantike, kaakkoispuolella Krestonia, eteläpuolella Bottiaia, lounaispuolella Almopia, itäpuolella Pelagonia ja pohjoispuolella Paionia.
Parorbeliassa sijaitsi Eidomenen (myös Idomene, Idomenai) kaupunki, joka oli Makedonian pohjoisimpia. Strabonin mukaan alueen kaupunkeja olivat myös Filippupolis, Gareskos, Kallipolis ja Orthopolis.
Tauno Paronen

Tauno Paronen
Tauno Ilmari Paronen (23. syyskuuta 1912 Viipuri – 3. helmikuuta 1998 Kotka) oli metsänhoitaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 151.
Parosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Paronen ja Edla Katariina Jantunen  ja puoliso vuodesta 1947 sairaanhoitaja Helvi Helena Saarilahti. Paronen tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1932, suoritti metsänhoitotutkinnon 1938 ja virkatutkinnon 1939. Paronen toimi Haapa Oy:n metsänhoitajana 1939-1944, Joensuun työvoimapiirin metsätyömaatarkastajana ja liikennepiirin kuljetuspäällikkönä vuoden 1945 alusta ja Pohjois-Karjalan hankintapiirin päällikkönä saman vuoden kesästä.
Paronen suoritti asevelvollisuutensa 1932-1933 jalkaväessä, reservin vänrikiksi hänet ylennettiin 1934, luutnantiksi 1940 ja kapteeniksi 1941. Talviosodassa Paronen toimi konekiväärijoukkueen ja partio-osaston johtajana ja jatkosodassa konekivääri- ja kiväärikomppanian päällikkönä ja pataljoonan komentajana. Paronen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 22. elokuuta 1944.
Metsäneuvoksen arvonimen Paronen sai vuonna 1974.
Pareto-tehokkuus

Pareto-tehokkuus tai Pareto-optimaalisuus on peliteoreettinen kriteeri, joka viittaa tilanteeseen, jossa kenenkään asemaa ei voida parantaa huonontamatta jonkun muun asemaa. Pareto-parannus parantaa jonkun asemaa huonontamatta kenenkään muun asemaa. Pareto-tehokkuus on tärkeä käsite taloustieteessä. Käsite on nimetty italialaisen taloustieteilijän Vilfredo Pareton mukaan, joka kehitti sen tutkiessaan taloudellista tehokkuutta ja tulonjakoja.
Yleiskatsaus

Voidaan osoittaa, että teoriassa vapaat markkinat tuottavat aina Pareto-tehokkaan lopputuloksen. Tulos tunnetaan nimellä ensimmäinen hyvinvointiteoreema. Matemaattisen todistuksen esittivät ensimmäisenä Kenneth Arrow ja Gérard Debreu. Tosin todistuksessa tarvitaan hyvin rajoittavia oletuksia, minkä vuoksi tulos ei välttämättä kuvaa talouden toimintaa käytännössä. Tarvittavat oletukset ovat:
Kaikille mahdollisille hyödykkeille on markkinat
Markkinoilla on täydellinen kilpailu
Transaktiokustannukset ovat merkityksettömän pieniä
Yleiskatsaus > Sosiaalinen optimi

Pareto-tehokkuus ei ole yksinään riittävä kriteeri oikeudenmukaisen resurssien jaon tekemiseen. Esimerkiksi yhteiskunta, jossa diktaattori omistaa kaiken omaisuuden on Pareto-tehokas, koska kenenkään asemaa ei voida parantaa huonontamatta diktaattorin asemaa. Aina on siis olemassa useita Pareto-tehokkaita resurssijakoja, eikä niitä voi laittaa paremmuusjärjestykseen ilman lisäoletuksia. Hyvinvointitaloustiede tutkii vaihtoehtoisia lisäoletuksia.
Toinen hyvinvointiteoreema todistaa, että jos lisäksi preferenssit ovat konvekseja, mikä tahansa Pareto-tehokas resurssijako saadaan aikaan markkinoiden toiminnan lopputuloksena, kunhan tehdään tietyt tulonsiirrot.
Tehottomuuksien kuitenkin usein katsotaan oikeuttavan valtiolle muutakin roolia kuin siirtää rahaa rikkailta tarvitseville.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pareto-tehokkuus Wikimedia Commonsissa
Parkkiluoto

| Parkkiluoto |
| --- | --- |
 Seututie 269 Parkkiluodon kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Meri-Pori
Kaupunginosa nro:  72
Väkiluku:  – (2013)
Postinumero(t):  28900
Parkkiluoto (ruots. Barkholmen) on Porin 72. kaupunginosa. Se sijaitsee Meri-Porissa, etelämpänä olevan Reposaaren ja pohjoisempana olevan Tahkoluodon välissä. Parkkiluoto kuuluu Reposaaren koulupiiriin, ja sen postinumero on 28900.
Aiheesta muualla

Parkkiluoto Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Papuanharpyija

| Papuanharpyija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Accipitrinae
Suku::  Harpyopsis  Salvadori, 1875
Laji::  novaeguineae
Kaksiosainen nimi
 Harpyopsis novaeguineae  Salvadori, 1875 
Katso myös
   Papuanharpyija Wikispeciesissä   Papuanharpyija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Papuanharpyija (Harpyopsis novaeguineae) on haukkojen heimoon kuuluva kotkalaji. Se on endeeminen Uuden-Guinean saarella.
Koko ja ulkonäkö

Papuanharpyijan ruumiinpituus on 75–90 senttiä ja siipiväli 157 senttiä. Paino on 1,6–2,4 kiloa. Naaraat ovat koiraita suurempia. Selkäpuolen höyhenpeite on harmaanruskea. Siivet ja pyrstö ovat selkäpuolelta tummia, alapuolelta vaaleita ja viirullisia. Siivet ovat pyöreäkärkiset ja ruumiinkokoon suhteutettuna pienet, pyrstö sitä vastoin on pitkä ja kapea. Pyrstön ja siipien muoto tekee Papuanharpyijan lennosta nopeaa ja paremmin ohjattavaa tiheässä metsässä. Rinnan yläosa on vaaleanruskea, mutta vatsa on vaaleampi. Takaraivossa on jäykistyvä röyhelo, joka on muun selkäpuolen tavoin harmaanruskea. Pitkät ja lihaksikkaat jalat ovat höyhenettömät. Papuanharpyija käyttää teräviä kynsiään saaliin pitämiseen kiinni, ja koukkumaista nokkaansa lihan repimiseen. Nokka on suuri, mutta ohut. Nokka on kannasta ruskehtavan musta, ja kärjestä sinertävänvaalea. Papuanharpyijan väritys muistuttaa pienikokoisemman ampiaishaukan (Henicopernis longicauda) ja isopyrstöhaukan (Megatriorchis doriae) väritystä, mutta sen rinta on niistä poiketen viiruton.
Levinneisyys ja elinympäristö

Papuanharpyijaa tavataan vain Uuden-Guinean saarella, joka jakautuu Papua-Uuteen-Guineaan ja Indonesialle kuuluvaan Länsi-Uuteen-Guineaan. Lajin esiintymistiheys on alhainen, mutta se on levinnyt saarella laajalle. Kannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 lintua.
Papuanharpyijan elinympäristöä ovat saaren sademetsät merenpinnan tasolta aina 3 700 metrin korkeuteen saakka. Niitä on tavattu myös hakkuuaukeilla ja galleriametsissä.
Elintavat

Papuanharpyijaa on tutkittu vain vähän ja useimmat tiedot ovat peräisin sen kotimetsistä eläviltä ihmisiltä. Papuanharpyijoita näkee ja kuulee usein, mutta niitä on tarkkailtu pitkiä aikoja luonnossa hyvin harvoin. Lajin ääntely koostuu toistuvista, syvistä ja kaikuvista huudoista ja murahduksista, joita se päästää usein öisin.
Elintavat > Ravinto

Papuanharpyija pääravintoa ovat puissa ja maassa liikkuvat nisäkkäät. Saaliit ovat tavallisesti pussieläimiä ja rottia, mutta niille kelpaavat myös nuoret siat ja koirat, linnut, liskot ja käärmeet. Papuanharpyija metsästää päivällä. Se tarkkailee puiden oksilta maata ja kiertelee puita saalista etsiessään. Sen näkö on muiden petolintujen tapaan luultavasti tarkka. Kauluksen uskotaan toimivan kuulon vahvistimena ja siten auttavan saaliin löytämisessä. Havaittuaan saaliin papuanharpyija syöksyy alas ja nappaa sen jalkoihinsa tai seuraa sitä tarpeen tullen juoksemalla ja hyppäämällä maanpinnalle asti. Siipiään ja jalkojaan apunaan käyttäen se pystyy myös ajamaan saaliin lehvästön suojista ulos ja poimimaan vahvoilla jaloillaan onkaloissa piileskeleviä saaliseläimiä.
Elintavat > Lisääntyminen

Papyanharpyijat ovat yksinpesijöitä. Ne rakentavat oksista suuren pesän korkeaan puuhun. Pesimäkausi ulottuu todennäköisesti sadekaudesta kuivaan kauteen. Toistaiseksi on tutkittu vain yhtä käytössä ollutta pesää, jossa oli yksi poikanen. Papuanharpyijat eivät välttämättä pesi joka vuosi. Elinikä voi vankeudessa olla yli 30 vuotta.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee papuanharpyijan vaarantuneeksi lajiksi. Metsien hävitys Uuden-Guinean alankoalueilla on vähitellen supistanut sen pesimä- ja saalistusalueita. Hakkuut ovat luoneet teitä aiemmin luoksepääsemättömille alueille avaten ne metsästäjille. Metsästys on myös merkittävä uhka. Lajia metsästetään haulikoilla sen pyrstö- ja lentosulkien vuoksi, joita käytetään paikallisten seremoniallisissa päähineissä. Metsästyspaine on korkein tiheästi asuttujen alueiden lähiseuduilla, joilla laji on vähentynyt huomattavasti tai jo hävinnyt kokonaan. Ampuma-aseiden saatavuuden lisääntyminen Länsi-Papuassa on lisännyt metsästysvaaraa. Papua-Uudessa-Guineassa aseidenomistus on sitä vastoin vähentynyt. Ihmiset myös kilpailevat ravinnosta metsästämällä papuanharpyijan saalisnisäkkäitä.
Papuanharpyija on rauhoitettu Papua-Uudessa-Guineassa, mutta lakia valvotaan harvoin. Se kuuluu myös uhanalaisten lajien kauppaa rajoittavan CITES-sopimuksen liitteeseen II, ja sitä tavataan useilla suojelualueilla.
Pariutuminen

Seitsenpistepirkkoja parittelemassa.
Pariutuminen eli parinmuodostus tarkoittaa koiraan ja naaraan liittymistä pariksi ja seksuaalista virittymistä ennen parittelua. Pariutuminen luokitellaan yleisesti muun muassa parittelun ja jälkeläisten hoidon ohella lisääntymiskäyttäytymiseen.
Pariutumiskäyttäytyminen

Parinmuodostukseen johtavaa, tai siihen liittyvää käyttäytymistä kutsutaan yleisesti pariutumiskäyttäytymiseksi. Termi on laaja käsite, johon voidaan laskea niin lintujen soidinmenot, kuin myös kahden ihmisyksilön välinen seurustelusuhdekin, vaikkakin jälkimmäistä tarkastellaan yleensä ennemmin yhteiskunnan muovaamana tapana, kuin puhtaasti lisääntymisvaistoon perustuvana käytöksenä. Pariutumiskäyttäytyminen vaihtelee lajien välillä usein suurestikin, mutta esimerkiksi naaraan rooli lopullisen päätöksen tekijänä pariutumisesta on hyvin yleinen piirre monella lajilla.
Kirjallisuutta

Buss, David M.: Halun evoluutio: Ihmisen pariutumisstrategiat.  ((The evolution of desire: Strategies of human mating, 1994.) Suomentanut Susanna Tuomi-Giddings)  Kerava:  Sitruuna, 2006.  ISBN 952-99366-6-4
Park Chung-hee

| Park Chung-Hee |
| --- | --- |
 Park Chung-heen virallinen muotokuva.
Korean tasavallan 3. presidentti
 24. maaliskuuta 1962 – 26. lokakuuta 1979  
Pääministeri:  Choi Tu-son Chung Il-kwon Paik Too-chin Kim Jong-pil Choi Kyu-hah
Edeltäjä:  Yun Bo-seon
Seuraaja:  Choe Gyuha
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1917 Gumi, Pohjois-Gyeongsang, Korea, Japanin protektoraatti
Kuollut: 26. lokakuuta 1979 (61 vuotta) Soul, Korean tasavalta
Ammatti:  sotilas
Puoliso:  Yuk Young-soo (1950–1974†)
Tiedot
Puolue:  Demokraattinen tasavaltalaispuolue
Uskonto:  buddhalaisuus
 Nimikirjoitus
Park Chung-hee (hangul: 박정희; hanja: 朴正熙; uudistettu latinisaatio: Bak Jeong-hui; 14. marraskuuta 1917 – 26. lokakuuta 1979) oli korealainen sotilas ja poliitikko. Hän oli  Korean tasavallan johdossa 1961–1979, joista presidenttinä vuodesta 1963 lähtien. Hän johti Etelä-Korean talouden nousuun vientivetoisella teollistumisella ja viisivuotissuunnitelmilla pitäen maan tiukassa otteessaan.
Park opiskeli ensin opettajaksi ja työskenteli alakoulun opettajana. Hän jatkoi opintojaan japanilaisessa kadettikoulussa ja toimi toisessa maailmansodassa luutnanttina Japanin armeijassa. Korean vapauduttua Japanin vallan alta Parkista tuli Korean armeijan upseeri.
Kenraalimajuri Park Chung-hee nousi valtaan 16. toukokuuta 1961 verettömällä sotilasvallankaappauksella. Korean keskustiedustelupalvelu (KCIA) perustettiin kesäkuussa estämään vastavallankaappaukset. Presidentti Yun asettui kaappaajien puolelle ja jäi aluksi maan johtoon. Yun erosi 22. maaliskuuta 1962, ja Kennedyn hallinnon painostuksesta maahan palautettiin siviilihallinto. Park valittiin 1963 presidentiksi.
Tuolloin Etelä-Korean bruttokansantuote (BKT) oli henkeä kohden 72 Yhdysvaltain dollaria vuodessa ja Pohjois-Koreaa pidettiin taloudellisesti vahvempana, sillä se oli teollistunut japanilaiskomennossa sijaitessaan lähellä Mantšuriaa ja ollessaan luonnonvaroiltaan rikkaampi. Parkin aikana BKT kasvoi kaksikymmenkertaiseksi.
Vuonna 1965 hän palautti diplomaattiset suhteet Japaniin, mikä johti vastalauseisiin Japanin 35-vuotisen julman miehitysvallan vuoksi. Tämä mahdollisti japanilaisen pääoman virtauksen maahan.
Vuoden 1963 perustuslaki rajoitti presidentin virkakaudet kahteen, mutta Park sai läpi perustuslain lisäyksen, joka salli sillä hetkellä istuvalle presidentille lisäkauden. Juuri ennen kolmannen kautensa alkua hän julisti maan hätätilaan, hajotti parlamentin ja julisti perustuslain mitättömäksi. Vuonna 1972 otettiin käyttöön Yusinin perustuslaki, joka lisäsi merkittävästi presidentin valtaa. Park valittiin uudelleen vuosina 1972 ja 1978.
Pohjois-Korean agentit yrittivät murhata Parkin 21. tammikuuta 1968 ja 15. elokuuta 1974. Toisessa yrityksessä hänen vaimonsa Yuk Yeong-su sai surmansa.
26. lokakuuta 1979 Parkin ampui hänen läheinen ystävänsä, KCIA:n johtaja Kim Jae-gyu.
Park Chung-heen tytär Park Geun-hye valittiin Etelä-Korean presidentiksi 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Park Chung-hee Wikimedia Commonsissa
Korean tasavallan presidentit
Rhee
Yun
Park CH
Choe
Chun
Roh TW
Kim YS
Kim DJ
Roh MH
Lee
Park GH
Moon
Yoon
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Australia  Kreikka 2  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA 2  SNAC  IdRef
Parkkinan kirkko

Parkkinan kirkko Petsamossa.
Parkkinan kirkko eli Apostoli Andreaksen ja Pyhän Nikolaoksen kirkko (храм во имя апостола Андрея Первозванного и святителя Николая Чудотворца) oli Petsamon ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Petsamon kirkonkylässä Parkkinassa. Parkkinassa sijaitsi myös pienempi ja vanhempi niin sanottu Kalastajien kirkko. Parkkinan uudemman kirkon rakennutti Petsamon luostari vuosina 1911-1912. Varat kirkon rakentamiseen saatiin lahjoituksina muun muassa arkangelilaiselta kauppiaalta Andrei Kartagorovilta ja kalastajilta. Hirrestä rakennettu kirkko oli vuorattu laudoituksella ja siinä oli peltikatto. Kirkko oli 19 metriä pitkä, yhdeksän metriä leveä ja 8,5 metriä korkea.
Talvisodan syttyessä aamulla 30. marraskuuta 1939 oli Parkkinan kirkossa menossa juhlaliturgia, joka jouduttiin keskeyttämään kun Neuvostoliiton pommikoneet lensivät kirkonkylän ylitse. Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Aiheesta muualla

Kuva Parkkinan kirkosta jatkosodan ajalta
Parlamentaarinen päätöksentekotapa

Parlamentaarinen päätöksentekotapa eli parlamentaarinen käsittelytapa tarkoittaa menettelyä, jossa päätökset tehdään äänestämällä kahden vaihtoehdon välillä. Parlamentaarinen käsittelytapa on käytössä jäsenluvultaan suurissa kollegioissa ja erilaisissa kokouksissa.