stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ALH 84001
Aiheesta muualla

http://www.jpl.nasa.gov/snc/alh.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Evidence of life on Mars lurks beneath surface of meteorite[vanhentunut linkki] TimesOnline, marraskuu 2009
Ancient Martians were carried to Earth (Arkistoitu – Internet Archive)Scientific American, marraskuu 2009
Three Martian meteorites triple evidence for Mars life Spaceflight Now, tammikuu 2010
AIM-9 Sidewinder

| AIM-9 Sidewinder |
| --- | --- |
 AIM-9L Sidewinder
Tyyppi:  ilmataisteluohjus
AIM-9 Sidewinder on yhdysvaltalainen lyhyen kantaman lämpöhakuinen ilmataisteluohjus. Se on myös länsimaiden yleisimmin käyttämä ilmataisteluohjus. Eri malleja on valmistettu yli 111 000 kappaletta ja ohjus on ollut 28 valtion käytössä. lähde?
Nimi "Sidewinder" tulee eräästä amerikkalaisesta kalkkarokäärmelajista (sarvikalkkarokäärme, Crotalus cerastes), joka kykenee aistimaan infrapunalämpöä.
Ohjuksen kehitys

Yhdysvaltain laivasto aloitti Sidewinderin kehityksen jo 1940-luvulla. Ensimmäinen prototyypin onnistunut testilaukaisu tapahtui syyskuussa 1953. lähde?
Suomeen näitä ohjuksia saatiin vuonna 1972 Saab 35 Draken -hävittäjien mukana. Neuvostoliittolaisten MiG-21-13F- ja Mig-21 bis -hävittäjien mukana tuli  (Vympel K-13, Nato-raportointinimi Atoll) ohjuksia. Nämä ohjukset olivat alun perin Sidewinder 9 B -version kopioita.
Vuonna 1976 käyttöön otettu malli AIM-9L (”Lima”) oli ensimmäinen, jonka ilmaisin oli tarpeeksi herkkä havaitsemaan maalin infrapunasäteilyn ja hakeutumaan siihen muista suunnista kuin takaa moottorin pakosuihkuun. Seuraava kehitysmalli AIM-9M ("Mike") oli tästä parannettu versio vuonna 1983. lähde?
Uusin malli AIM-9X, joka näkee maalit jopa 90 asteen kulmastaselvennä, on yhteensopiva uusien kypärätähtäimien kanssa. Mallissa on korvattu perinteinen ohjauspintoihin perustuva ohjausmekanismi työntövoiman kulman muutoksiin perustuvalla järjestelmällä. Tässä mallissa on sama moottori ja taisteluosa kuin "M"-mallissa, mutta parantuneen aerodynamiikan ansiosta ohjus on nopeampi. Ohjus saadaan lukittua maaliin mikäli se pysyy kypärätähtäimen näytöllä ja tuottaa kylliksi lämpösäteilyä. Ampuvan koneen ei siis tarvitse lentää maalin suuntaan. lähde?
Yhdysvaltojen maavoimien MIM-72A/M48 Chaparral ilmatorjuntaohjusjärjestelmä pohjautui Sidewinder 9 D -versioon. Järjestelmä poistettiin käytöstä 1970-luvun puolivälistä alkaen.
Tekniset tiedot (AIM-9L)

Pituus: 2,85 m
Siipien pinta-ala: 630 mm
Halkaisija: 127 mm
Laukaisupaino: 91 kg
Nopeus: Mach 2,5
Kantomatka: 18 km
Ohjaus: infrapunahakeutuva
Taisteluosa: 9,4 kg, jossa tankotaistelulataus
Valmistaja: Raytheon Corporation; Ford Aerospace; Loral Corp.
Hinta: 84 000 USDmilloin? lähde?
Kuvia

AIM-9B
AIM-9D
AIM-9E
AIM-9J
AIM-9M
AIM-9P
Käyttö Suomessa

Ensimmäiset Suomessa käytössä olleet Sidewinderit olivat Draken-hävittäjäkauppojen yhteydessä 1970-luvun alkupuolella. Tuolloin hankitut ohjukset olivat joko mallia AIM-9P 2 tai AIM-9P 3. Ruotsissa ohjuksista käytettiin nimeä RB24J, ja Suomessa taas OHJ 4S R. OHJ 4S R:ää käytettiin Drakeneiden ohella myös Hawk-harjoitushävittäjissä. F-18 Hornet -torjuntahävittäjien yhteydessä hankitut Sidewinderit ovat mallia AIM-9M, mitä nimikettä niistä käytetään myös Suomen Ilmavoimissa. Horneteja varten hankitaan vuodesta 2008 lähtien lämpökamerahakupäällä varustettuja AIM-9X-ohjuksia, joita on suunniteltu ostettavaksi 150 kappaletta noin 90 miljoonan euron hintaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AIM-9 Sidewinder Wikimedia Commonsissa
Raytheon (Philco/General Electric) AAM-N-7/GAR-8/AIM-9 Sidewinder
Matthias Alexander Castrén

|  |
| --- | --- |
 M. A. Castrén, Erik Johan Löfgrenin vuonna 1859 postuumisti maalaama muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1813 Tervola
Kuollut: 7. toukokuuta 1852 (38 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Keisarillinen Aleksanterin-Yliopisto
Instituutti:  Keisarillinen Aleksanterin-Yliopisto
Tutkimusalue:  kielitiede, etnografia
Tunnetut työt:  14 kielen kieliopit   Kalevalan ruotsinnos
Matthias Alexander Castrén (myös muodossa Matias Aleksanteri Castrén; 2. joulukuuta 1813 Tervola – 7. toukokuuta 1852 Helsinki) oli Helsingin yliopiston ensimmäinen suomen kielen professori ja uralilaisten kielten tutkimuksen ja etnografian uranuurtaja. Castrénin tutkimukset loivat pohjaa muun muassa fennougristiikalle ja etnolingvistiikalle.
Hän teki kaksi matkaa Siperiaan, jossa tutki useita alueen kieliä. Hän työsti lopulta peräti 14 siperialaisen kielen kieliopit. Castrén keräsi matkoiltaan myös laajan kansatieteellisen ja arkeologisen kokoelman. Ennen Siperian-matkojaan hän oli tutkinut saamelaisia ja runonlauluperinnettä. Tutustuttuaan vienalaiseen runokieleen Castrén kirjoitti kehutun ruotsinnoksen Kalevalasta.
Elämäkerta > Nuoruus ja opiskelu

Matthias Alexander Castrén syntyi Tervolassa 1813. Hänen isänsä oli kappalainen Kristian Castrén, josta tuli myöhemmin Rovaniemen kirkkoherra, ja äitinsä Susanna Sofia Fellman. Sekä Castrénin että Fellmanin suvut olivat vanhoja pappissukuja. Matthias oppi jo kotona sekä suomen että ruotsin kielen. Tervola oli suomenkielistä aluetta, mutta sivistyneissä piireissä seurusteltaessa kuten myös koulutuksen hankkimiseksi ja asioiden hoitamiseksi ruotsin osaaminen oli tarpeen.
Christian Castrénin kuoltua Susanna-äiti muutti lapsineen Ouluun, jossa Matthias Alexander aloitti vuonna 1826 triviaalikoulussa. Aiemmin hän oli saanut kotiopetusta.
Castrén siirtyi koulun jälkeen opiskelemaan Keisarilliseen Aleksanterin Yliopistoon Helsinkiin. Yliopistossa ei pystynyt vielä opiskelemaan suomea pääaineena, mutta Carl Niclas Keckman toimi suomen kielen lehtorina ja opetti moninaisista aiheista. Castrén oli todennäköisesti seurannut jonkun verran Keckmanin opetusta, sillä hän pyrki hankkimaan kaiken tiedon suomesta ja sen sukukielistä.
Castrén kuului opiskeluaikanaan Lauantaiseuraan yhdessä monien muiden Pohjalaisen Osakunnan jäsenten kanssa, mikä edisti kiinnostusta suomen kielen tutkimiseen. Hän valmistui vuonna 1836 filosofian maisteriksi. Hän oli opiskellut itämaisia ja klassisia kieliä sekä filosofiaa ja pyrki ilmeisesti papiksi. Castrén kiinnostui pohjoisen Euraasian kieli- ja kansatieteestä erityisesti Elias Lönnrotin Kalevalan ansiosta. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Lönnrotin lisäksi Zachris Topelius, J. L. Runeberg ja J. V. Snellman, joten hänen uransa suuntaan vaikuttivat todennäköisesti muutenkin suomalaisuuden nousu ja kansallisromanttinen ajattelu.
Elämäkerta > Ensimmäiset tutkimusmatkat ja Kalevalan ruotsinnos

Castrén lähti 1838 osakuntatoverinsa Carl Robert Ehrströmin matkakumppaniksi Lappiin, jossa hän sai ensimmäisen kosketuksensa saamen kieleen. Hän tutki siellä saamelaista kansanrunoutta ja mytologiaa. Castrén julkaisi vuonna 1839 keräämänsä aineiston pohjalta väitöskirjansa De affinitate declinationum in lingua Fennica, Esthonica et Lapponica. Siinä hän kirjoitti suomen, viron ja saamen deklinaation yhteisistä piirteistä. Tutkimustensa ansiosta Castrén nimitettiin vuonna 1840 Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston suomen ja muinaisten pohjoisten kansanheimojen kielten dosentiksi.
Palatessaan Lapista hän kuuli Pietarin tiedeakatemian suunnittelemasta Siperian-tutkimusmatkasta. Castrén otti yhteyttä Anders Johan Sjögreniin ja ilmoitti halukkuutensa retkikunnan kielentutkijaksi. Kun Pietarin tiedeakatemian vastaus venyi, Castrén anoi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralta matka-avustusta aitoon runonlauluperinteeseen ja runojen mytologiseen taustaan tutustumiseen. Castrén pääsi matkalle Vienan runomaille, ja hän tapasi siellä kesällä 1839 sekä Arhippa Perttusen että Vaassila Kieleväisen.
Venäjän Karjalan matkojen ansiosta Castrén tutustui vienalaiseen runokieleen. Sen ansiosta hän pystyi perehtymään Kalevalan käännöstyöhön. Castrénin ruotsinnos ilmestyi 1841, ja se oli teoksen ensimmäinen täydellinen käännös. Sitä pidettiin erinomaisena. Castrén osallistui muutenkin Kalevalaa koskeneeseen keskusteluun. Hän taipui uskomaan, että sen muinaisrunot olivat pitkälti mytologisia.
Suomen ja sen sukukielten tutkimuksia alkoi ilmestyä sitä tahtia, että vuonna 1841 perustettiin niitä varten julkaisusarja Suomi: Tidskrift i fosterländska ämnen. Sen perustajiin kuuluivat muun muassa Castrén ja Elias Lönnrot.
Elämäkerta > Matkat Venäjälle > Ensimmäinen matka

Castrénin ensimmäinen suurempi tutkimusmatka käynnistyi marraskuussa 1841, jolloin hän lähti Lönnrotin kanssa Lappiin. Castrén sai tammikuussa 1842 tietää Pietarin tiedeakatemian periaatepäätöksestä Siperian alkuperäiskansojen laajasta tutkimushankkeesta. Hänelle kirjoittanut Anders Johan Sjögren neuvoi Castrénia lähtemään Arkangeliin tutkimaan nenetsin kieltä.
Arkangelissa Castrén kuuli, että Suomen valtion varoista oli myönnetty hänelle apuraha samojedikielten tutkimiseen. Castrén aloitti kesällä 1842 työn Arkangelissa nenetsien avustuksella. Tämän jälkeen hän aloitti matkan arktiksen rannikkoa pitkin ja saapui helmikuussa 1843 Pustozerskiin, josta hän jatkoi Petšoraa pitkin Ust-Tsilmaan ja Ižmaan. Castrén sai syyskuussa valmiiksi komin kieliopin käsikirjoituksen, jonka hän lähetti Pietarin tiedeakatemiaan.
Syksyllä Castrén kulki Usajokea itään. Tämän matkan aikana hänen terveytensä alkoi heikentyä. Obdorskiin hän saapui marraskuussa ja teki siellä huomioita nenetsin ja suomen kielten sukulaisuudesta. Castrénin terveydentila alkoi kuitenkin olla huolestuttava, ja hän joutui helmikuussa 1844 matkustamaan lääkärinhoitoa varten Obia pitkin Berezovoon. Lääkärin mukaan Castrén sairasti keuhkotautia, minkä takia hän joutui lähtemään kotimatkalle.
Castrén palasi toukokuussa 1844 Helsinkiin. Siellä hän viimeisteli komin kielioppinsa Elementa grammatices Syrjaenae, jonka nominitaivutusta käsittelevä osa De nominum declinatione in lingua Syrjaena hyväksyttiin väitöskirjaksi.
Elämäkerta > Matkat Venäjälle > Toinen matka

Castrén lähti helmikuussa 1845 uudestaan Siperiaan. Hänen matkatoverinaan oli vastavalmistunut maisteri Johan Reinhold Bergstadi. Kazaniin he saapuivat huhtikuussa. Siellä Castrén viimeisteli marin kielioppinsa Elementa grammatices Tscheremissae. He jatkoivat toukokuussa eteenpäin ja tekivät tutkimuksia Irtyšin ja Obin varrella asuneiden hantien parissa. Toropkovassa Castrén tapasi metsänenetsejä, joiden kieli metsänenetsi oli vielä Castrénin aikana tieteelle tuntematon.
Castrén täydensi loppukesän Surgutissa hantin kieliopin käsikirjoitusta. Surgutista Castrén ja Bergstadi jatkoivat matkaansa Narymiin, missä Castrén tutki selkupeita. Selkupilaisten alueella he matkustivat reellä, kunnes he saapuivat maaliskuussa 1846 Tomskiin. Huhtikuussa heidän tiensä erkanivat Jeniseiskissä. Castrén tutki paikallisiin selkupin murteita ja antoi Bergstadille tehtäväksi tutkia keetin kieltä.
Castrén ja Bergstadi palasivat toukokuun lopussa Jeniseiskiin. He jatkoivat sen jälkeen pohjoiseen. Matkan aikana Castrén keräsi myös evenkien, keettien ja selkuppien perinteistä esineistöä. Dudinkaan Castrén ja Bergstadi saapuivat syyskuun alussa. Sairastunut Bergstadi ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan matkaa Tolstoi Nosiin, missä Castrén tutki alueen samojedikieliä ja keräsi kansatieteellistä aineistoa. Paluumatkalla hän otti Bergstadin mukaansa, joka ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan enää ja joutui palaamaan Suomeen. Castrén palasi Jeniseiskiin, jossa työskenteli keetin kielen parissa.
Castrén sairasteli itsekin, mutta kesän lähestyessä pystyi jatkamaan matkaansa etelään. Hän kulki Krasnojarskin ja Minusinskin kautta Sajanvuoristoon. Hän tapasi kamasseja ja tutki kamassia sekä kahta turkkilaista kieltä, hakassia ja tofaa.
Castrén saapui maaliskuussa 1848 Irkutskiin. Hän oli tuolloin varsin heikkokuntoinen. Sieltä hän lähetti Pietariin kielitieteellisiä muistiinpanoja ja arkeologis-etnologisen kokoelman. Irkutskista Castrén matkusti Baikaljärven yli burjaattien alueelle. Kjahtasta hän teki matkansa toisen vierailun Kiinassa, ja toukokuussa hän saapui Nertšinskiin, joka oli hänen matkansa itäisin piste. Siellä Castrén tutki evenkiä sekä seudun muinaishautoja ja piirtokirjoituksia.
Castrén lähti kesäkuussa paluumatkalle. Se kesti sairastelun takia yli puoli vuotta. Hän kärsi keuhkotaudin lisäksi myös punataudista ja keripukista. Pietariin Castrén saapui vasta tammikuun lopulla ja Helsinkiin helmikuussa 1849.
Elämäkerta > Professoriksi

Castrénin terveys kohentui Suomessa, ja hän alkoi valmistella tutkimustulostensa julkaisemista. Hantin kielioppi Versuch einer ostjakischen Sprachlehre nebst kurzem Wörterverzeichniss (1849) valmistui ensimmäisenä. Castrén piti Helsingissä myös kuuluisan esitelmänsä ”Hvar låg det Finska folkets vagga?” Siinä hän esitti kansantajuisesti teoriansa siitä, että suomalaiset olivat lähtöisin Altailta. Castrénin mukaan suomalais-ugrilaisten alkukoti olisi ollut Altain länsirinteillä Sajanin vuoristossa.
Castrénin professorin virkaa varten kirjoittamassaan väitöskirjassaan De affixis personalibus linguarum Altaicarum hän vertailee uralilaisten, turkkilaisten, mongolialaisten ja tunguusilaisten kielten persoonapäätteitä. Castrén nimettiin 14. maaliskuuta 1851 Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston ensimmäiseksi suomen kielen ja kirjallisuuden professoriksi. Kaksi vuotta aikaisemmin (1849) hänet oli kutsuttu Suomen Tiedeseuran jäseneksi.
Professorina Castrén luennoi etnologiasta, suomalaisesta ja suomalais-ugrilaisesta mytologiasta sekä Kalevalasta. Hän kirjoitti myös matkakuvaustaan ja työskenteli pääteoksensa, samojedikielten kieliopin parissa. Castrénin tuberkuloosi puhkesi kuitenkin uudelleen vuonna 1852. Vaikka hän jaksoi välillä työskennelläkin, hän ei saanut teostaan viimeisteltyä ja kuoli toukokuussa.
Hänen laajan kirjallisen jäämistönsä Franz Anton von Schiefner toimitti julkaistavaksi vuosina 1853–1862. Pietarin tiedeakatemia julkaisi tuona aikana peräti kaksitoista saksankielistä nidettä Nordische Reisen und Forschungen von Dr. M. Alexander Castrén -sarjana.
Perhe

Castrén oli mennyt naimisiin vuonna 1850 tunnettuun Tengströmien sukuun kuuluneen Natalia Tengströmin kanssa. Natalian isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström. He saivat vuonna 1851 pojan. M. A. Castrénin kuoltua Natalia jäi 21-vuotiaana leskeksi. Heidän poikansa Robert Castrén oli tunnettu poliitikko ja lehtimies, joka kuoli 32-vuotiaana umpilisäkkeen tulehdukseen.
Merkitys

Castrén oli kielitieteilijänä jopa maailmanlaajuisesti poikkeuksellinen. Vaikeissa olosuhteissa keräämistään aineistoista hän työsti yhteensä 14 kielen kieliopit. Hän oli myös vertailevan uralistiikan ja Siperian kielten tutkimuksen uranuurtaja. Hän olikin luomassa pohjaa fennougristiikan kehittymiselle, ja toisaalta hänen tutkimuksensa olivat aloittamassa sekä uralistiikan että altaistiikan tutkimuksia. Lisäksi Castrén oli aloittamassa kielitieteellistä kenttätyötä, joten häntä voidaan pitää jopa etnolingvistiikan perustajana.
Castrénista voidaan katsoa saaneen alkunsa kiinnostus suomensukuisten kansojen kielen ja kulttuurin alkukodin ja kansojen yhteyksien selvittämiseen. Vaikka Castrénin ajatukset suomalais-ugrilaisten kansojen alkukodista Altailla olivat pitkälti yhdistelmiä romanttisista muinaistarinoista, Raamatun vedenpaisumuskertomuksesta ja kielivertailuista, ne vaikuttivat laajalti muun muassa käsitykseen suomalaisten mongolialaisesta alkuperästä.
Castrén tunnetaan taitavana aineiston kerääjänä ja muistiinpanijana. Monet hänen aikansa kielentutkijoista harrastivat lähinnä vain filosofisia spekulaatioita. Pietarin tiedeakatemia kokosi vuosina 1853–1862 Castrénin tutkimuksia sekä matkamuistelmia, mytologiaa ja uralilais-altailaisten etnologiaa koskevat luennot teokseksi M. A. Castréns nordische Reisen und Forschungen I-XII, joka innoitti muitakin tutkijoita tekemään matkoja sisä-Venäjälle.
M. A. Castrénin muistopatsas vuodelta 1921 on Helsingissä Matiaksenlehdossa Kansallismuseon vieressä, Eduskuntatalon puolella Ostrobotnia-talon tuntumassa. Kulttuurijärjestö M. A. Castrénin seura on nimetty Castrénin mukaan. Seura pyrkii luomaan yhteyksiä ja edistämään vuorovaikutusta Suomen ja Venäjän uralilaisia kieliä puhuvien kansojen välillä, tekemään niiden kulttuuria tunnetuksi Suomessa sekä tukemaan kansojen kulttuuripyrkimyksiä ja kielen käyttöä. Myös Helsingin Kalliossa sijaitseva Castréninkatu on saanut nimensä Matthias Alexander Castrénin mukaan.
Kirjallisuutta

M. A. Castrén: Luentoja suomalaisesta mytologiasta.  (Suom. ja toim. Joonas Ahola)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016.  ISBN 978-952-222-741-6
Kallio, Pauli & Otsamo, Pentti: M. A. Castrén ja Siperian kielioppi.  (Teksti: Pauli Kallio. Kuvat: Pentti Otsamo. Julkaistu yhteistyössä M. A. Castrenin seuran kanssa)  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22570-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matthias Alexander Castrén Wikimedia Commonsissa
M. A. Castrénin seura
M. A. Castrénin matkakirjeet Kansalliskirjaston nettisivuilla
Ylen radiojuttu Castrénista ja hänen mukaansa nimetystä kadusta (8 min) (Arkistoitu – Internet Archive)
M.A. Castrén 375 humanistia -sivustolla 1.3.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
Yle Areena-Radio 1: Suomalaisia tutkimusmatkailijoita – Matthias Alexander Castrén
Vapaasti ladattavia M. A. Castrénin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Alpo Sailo, M. A. Castren, 1921.
Aallonpituus

Aallonpituus  \lambda .
Aallonpituus on paikan suhteen jaksollisen ilmiön kahden vierekkäisen samassa vaiheessa olevan pisteen välinen etäisyys. Esimerkiksi voidaan ottaa aallon kahden harjanhuipun välinen matka.
Esimerkiksi trigonometristä sinifunktiota  \sin(kx) vastaavan aallon aallonpituus  \lambda =2\pi /k, koska funktio toistuu samanlaisena  2\pi /k välein, missä  k on aallon aaltoluku.
Jos funktio  g:\mathbb {R} \to \mathbb {R}  on aallon amplitudifunktio (aaltomuoto), ja  \lambda  on aallonpituus, niin  g(x+\lambda )=g(x) kaikille  x\in \mathbb {R} .
Aalto-opin perusyhtälö

Aalto-opin perusyhtälön mukaan jaksollisen, vakionopeudella etenevän aallon aallonpituus on
missä  v on aallon etenemisnopeus ja  f on aallon taajuus.
Sähkömagneettisen säteilyn etenemisnopeus tyhjiössä on 299 792 458 m/s (valonnopeus).
De Broglien aallonpituus

Louis de Broglie ehdotti, että fotoni ei ole ainoa hiukkanen, jolla on sekä hiukkasluonne että aaltoluonne. Hän esitti että massallinen hiukkanen, jonka liikemäärä on  p, käyttäytyy kuten aalto, jonka aallonpituus on
missä  h on Planckin vakio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karttunen, Hannu: Aallonpituus, taajuus (Arkistoitu – Internet Archive).
Abbey Road Studios

Abbey Roadin studio joulukuussa 2005.
Abbey Road Studios on äänitysstudio, joka sijaitsee Abbey Roadilla Lontoossa ja jonka omistaa levy-yhtiö EMI.
Studio perustettiin vuonna 1931 nimellä EMI Recording Studio, ja ennen sotia siellä levyttivät Herbert von Karajan, Fred Astaire ja Glenn Miller. Ensimmäinen siellä levyttänyt popmuusikko oli Cliff Richard. George Martin, josta tuli The Beatlesin tuottaja, alkoi käyttää studiota 1950-luvulla, ja lähes kaikki Beatlesin levyt äänitettiin siellä. Abbey Road -albumin kansikuvassa yhtyeen jäsenet kävelevät studion läheisen suojatien yli. Sen jälkeen monet muut yhtyeet ovat käyttäneet studiota, kuten Pink Floyd, Radiohead ja Blur.
Nykyään studion tuloista suuri osa tulee elokuvamusiikista. Se on yksi harvoista studioista, joihin mahtuu kokonainen sinfoniaorkesteri. Esimerkiksi Kadonneen aarteen metsästäjät, Taru sormusten herrasta ja Harry Potter -elokuvat on äänitetty Abbey Roadilla.
Vuonna 2010 EMI suunnitteli studion myymistä velkojensa peittämiseksi, ja uusi omistaja olisi voinut purkaa sen. Britannian hallitus julisti kuitenkin studion suojelukohteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abbey Road Studios Wikimedia Commonsissa
Kullankylä

Kullajoki vuonna 2008. Joen takana on Kullankylän itäpuolen paikka.
Kullankylä myös Kulla, Kullaankylä, ven. Мертвицы, Мertvitsy, ruots. Kullaby) oli kylä läntisellä Inkerinmaalla Kullanjoen varressa. Se sijaitsi 20 kilometriä Narvasta pohjoiseen. Kylän asukkaina oli inkerinsuomalaisia 1940-luvulle asti.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla Laukaan- ja Lovatjokien välissä sijainneessa Novgorodin Šelonin viidenneksessä. Kylä ei siis kuulunut Vatjan viidennekseen, johon muu Inkerinmaa kuului. Asukkaina oli tuolloin vatjalaisia ja inkeroisia. Kylä sai luultavasti nykyisen nimensä Stolbovan rauhan jälkeen vuonna 1617, jolloin alueelle muutti luterilaista väestöä Suomesta. Suureen-Narvusiin eli Kosemkinaan rakennettiin kirkko vuonna 1640 ja Kullankylä kuului siten Narvusi-Kosemkinan pitäjään, joka oli osa Narvan seurakuntaa vuoteen 1917 asti.
Perimätiedon mukaan kylän nimi juontuu siitä, että aikoinaan kaksi äveriästä asukasta väitteli, kumpi heistä on rikkaampi ja päättivät kylvää kultarahoja, toinen joen oikealle, toinen sen vasemmalle puolelle.
Kylä jakaantuu kahtia ja tuhoutuu

Vuonna 1920 solmitun Tarton rauhan seurauksena kylä jakaantui kahtia, koska Kullajoesta tuli Viron ja Neuvosto-Venäjän rajajoki. Vuonna 1926 kylässä oli 29 taloa ja 94 asukasta, joista 82 oli inkeriläisiä. Venäjän puoleinen osa kylästä kuihtui, koska asukkaita siirrettiin kauemmaksi rajasta. Näin syntyivät 1920-luvulla kaksi kylää Risukylä ja Muntinruhka Rosonajoen varteen. Vähitellen itäinen osa katosi kokonaan 1930-luvulla, kun kuusi perhettä lähetettiin Siperiaan. Loput asukkaista siirrettiin Suureen Narvusiin, jonne myös paremmat asuinrakennukset purkamalla siirrettiin.
Viron puoleinen osa kylästä kuului Viron Inkeriin. Läheiseen Kallivieriin rakennettiin kirkko vuonna 1920, ja Kullankylä kuului tähän seurakuntaan. Vuonna 1930 kylässä sijaitsi koulu ja 32 asuinrakennusta. Kylästä tuli eräänlainen Neuvostoliiton inkeriläisvainojen muistomerkki, ja piikkilangalla kahtia jaettu kylä tuli tunnetuksi muun muassa Saima Harmajan runoteoksessa Inkerinmaan rajalla. Toisen maailmansodan aikana väestö evakuoitui Suomeen ja osa Ruotsiin. Viron puoleinen osa Kullankylää poltettiin saksalaisten joukkojen vetäytymisen yhteydessä, eivätkä asukkaat palanneet sinne takaisin sodan päätyttyä. Paikka on nykyisin autio.
Kuuluisia kullankyläläisiä

Leander Reijo, Inkerin kuningas
Johannes Angere, dosentti ja Ruotsin inkeriläissuomalainen kirjailija
A Paranormal Evening with the Moonflower Society

| A Paranormal Evening with the Moonflower Society Avantasia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2022
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Kesto: 53.58
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Listasijoitukset
  13. (albumilista)    2. (fyysinen albumilista)
Avantasian muut julkaisut
| Moonglow 2019 | A Paranormal Evening with the Moonflower Society 2022 | Here Be Dragons 2025 |
A Paranormal Evening with the Moonflower Society on Avantasia-musiikkiprojektin studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2022.
Kappaleet

Welcome To The Shadows – 5.04
The Wicked Rule The Night – 4.24
Kill The Pain Away – 3.43
The Inmost Light – 3.26
Misplaced Among The Angels – 5.16
I Tame The Storm – 3.56
Paper Plane – 3.53
The Moonflower Society – 5.13
Rhyme And Reason – 4.41
Scars – 4.12
Arabesque – 10.09