Abraham
Kertomusten synty > Historiallinen tausta

Abrahamin elämäntarina nykypäivään säilyneessä muodossaan on kirjattu muistiin viimeisinä ajanlaskua edeltäneinä vuosisatoina. Abrahamin yhteydessä mainittujen tapahtumien ja hallitsijoiden historiallisuudesta ei ole näyttöä. Tutkimuskirjallisuudessa vallitsee lähes täydellinen yksimielisyys siitä, ettei Abraham ollut historiallinen henkilö. Kertomuksen miljöökuvaus, paikannimet ja käytännöt viittaavat rautakauden Palestiinaan. Anakronismeja ovat esimerkiksi kuvaukset kesyistä kameleista sekä viittaukset filistealaisiin, aramealaisiin ja arabeihin. Raamatussa annettu Abrahamin nimen kansanetymologia on epäuskottava. Koska alkuperäinen merkitys oli Tooran kirjoittajilta mitä ilmeisimmin jo unohtanut, nimi lienee hyvin vanha ja todistaa Abrahamia koskevan perimätiedon muinaisuudesta. Kertomuksen lopullinen muoto on kuitenkin huomattavasti myöhäisempi.
Abrahamin elämäntarina ei muodosta yhtenäistä kokonaisuutta, ja se lienee syntynyt pitkän ajan kuluessa useiden eri kirjoittajien luomuksena. Suositun mutta kiistanalaisen oletuksen mukaan Tooran lähteenä olisi ollut neljä erillistä kirjaa: Jahvisti, Elohisti, Pappiskirja ja Deuteronomium. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, millaisia nämä lähteet olivat ja miten ne tulisi ajoittaa. Nykyään pidetään todennäköisenä, että Ensimmäinen Mooseksen kirja hahmottui pääpiirteissään Babylonin vankeuden (597–539 eaa.) aikana tai pian sen jälkeen. Erimielisyyttä on myös siitä, missä järjestyksessä lähteet syntyivät. Kaikki lähteet eivät välttämättä olleet kirjallisia, vaan lopulliseen Tooraan koottiin aineistoa runoista, lauluista ja suullisista proosakertomuksista. Todennäköisesti lähteet eivät myöskään kehittyneet toisistaan erillään, vaan ne edustivat yhteisen perinteen jatkuvaa uudelleentulkintaa. Kirjallisen Tooran laatimisen syistä esiintyy tutkimuskirjallisuudessa kahta koulukuntaa. Ensimmäisen mukaan Akhaimenidit vaativat alamaisiaan laatimaan lakikokoelman, jonka pohjalta Persian valloittamaa Jehudia hallittaisiin autonomisena vasallivaltiona. Toisen tulkinnan mukaan Tooran laativat juutalaiset oma-aloitteisesti, ja sen avulla määriteltiin pakkosiirtolaisuuden jälkeisen juutalaisyhteisön jäsenyyden ehdot, valtarakenteet ja eri väestöryhmien suhteet sekä papiston ja maallikkovanhimmiston asema.
Babylonialainen vaikutus Raamatussa on voimakkainta 1. Mooseksen kirjan luvuissa 1–11, jotka tarjoavat selityksen pakkosiirtolaisuudelle. Ihmiset ovat langenneet syntiin aiemminkin ja saaneet ankaran rangaistuksen, mutta joka kerta Jumalan armo on lopulta voittanut. Kirjan kuvaama muinaisaikojen historia päättyy kertomukseen Babylonian asukkaiden hybriksestä ja Baabelin tornin sortumisesta. Sitä seuraa kertomus Abrahamista, joka lähtee Mesopotamiasta ja saapuu luvattuun maahan. Lopullisen kertomuksen syntyyn vaikuttivat ehkä jännitteet, joita ilmeni Juudassa pysyneiden juutalaisten maanomistajien sekä Babyloniasta palaavien maanpakolaisten (hepr. ‏gôlâ‎) välillä. Ensin mainittu ryhmä perusteli omistusoikeuttaan Abrahamin perinnöllä ja jälkimmäinen ryhmä Mooseksen johtamalla vaelluksella Egyptistä luvattuun maahan. Pakkosiirtolaisuuden aikaan kirjoitetussa Hesekielin kirjassa kerrotaan Juudaan jääneiden maanomistajien vetoavan Abrahamiin, mutta profeetta Hesekiel kiistää heidän oikeutensa, sillä he eivät noudata Mooseksen lakia. Esran ja Nehemian kirjoissa on mainintoja samantapaisista ristiriidoista, mikä viittaa Abrahamin nauttineen suosiota Juudan suurmaanomistajien keskuudessa pakkosiirtolaisuuden aikana ja sen jälkeen.