stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gašper Vidmar
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gašper Vidmar Wikimedia Commonsissa
Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Slovenian joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2010
4 Slokar |
5 Lakovič |
6 Udrih |
7 Bečirovič |
8 Klobučar |
9 Rizvić |
10 Nachbar |
11 Dragić |
12 Jagodnik |
13 Zupan |
14 Vidmar |
15 Brezec |
Valmentaja Bečirovič
Georg Gaffky

Georg Theodor August Gaffky
Georg Theodor August Gaffky (17. helmikuuta 1850 Hannover – 23. syyskuuta 1918 Hannover) oli saksalainen bakteriologi ja Robert Kochin jälkeen vuodesta 1904 Berliinin Institut für Infektionskrankheiten -laitoksen (vuodesta 1912 Robert Koch-Institut) johtaja. Hän tutki koleraa ja ruttoa Egyptissä ja Intiassa. Yhdessä Joseph Eberthin kanssa Gaffky löysi Salmonella typhi -bakteerin, joka aiheuttaa lavantaudin.
Gaffky opiskeli lääketiedettä Friedrich-Wilhelms-Akademiessa.
Gabriel, tule takaisin (vuoden 1979 televisioelokuva)

| Gabriel, tule takaisin |
| --- | --- |
 Kristina, Gabriel ja Ulriika DVD-julkaisun kannessa (vasemmalta Seela Sella, Antti Litja ja Ritva Ahonen)
Ohjaaja:  Mirjam Himberg
Käsikirjoittaja:  Mika Waltari
Perustuu:  Mika Waltarin näytelmään Gabriel, tule takaisin
Kuvaaja:  Pentti Jurvanen
Lavastaja:  Heikki Liikanen
Pääosat:   Ritva Ahonen  Seela Sella  Hannele Lauri  Antti Litja 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio TV1 Televisioteatteri
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raili (Hannele Lauri) ja Gabriel (Antti Litja) käyvät keskustelua Angerin keittiössä. Elokuvan pukusuunnittelijana toimi Airi Iso-Lotila
Gabriel, tule takaisin on Mirjam Himbergin ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1979. Se perustuu Mika Waltarin samannimiseen näytelmään, jota on kutsuttu sydämettömäksi komediaksi. Suositusta näytelmästä on tehty useita sovituksia paitsi teattereihin, myös sähköisiin medioihin. Muun muassa Valentin Vaala filmatisoi oman palkitun tulkintansa aiheesta vuonna 1951.
Aikakautena on 1940-luvun puoliväli, jolloin liikkeellä oli monenlaista huijaria.
Juoni

Himberg noudattaa televisioelokuvassaan Waltarin alkuperäistekstiä, katso artikkeli Gabriel, tule takaisin. Gabriel on psykopaattisia piirteitä omaava huijari, joka sovittaa kulloisenkin roolinsa ja tarinansa vastaamaan huijaustensa kohteina olevien naisten unelmia. Hän kertoo omistavansa kiinteää omaisuutta ja likvidejä varoja aina sen mukaan, mikä tilanteeseen soveltuu. Hänellä on myös aina jokin syy, miksi hän ei juuri sillä hetkellä pääse varoihinsa käsiksi. Tällä kertaa hän vedättää pikkukaupunkilaisia, verraten varakkaita sisaruksia.
Nuorempi sisar, Kristina, on helposti vietävissä. Vanhempi sisar, Ulriika, taasen antaa vedättää itseään, vaikka sisimmässään tajuaa Gabrielin olevan huijari. Tätiensä residenssissä asuva sisarentytär Raili näkee heti Gabrielin todellisen luonteen ja seuraa huvittuneena vierestä tämän järjestämää näytelmää. Raili ja Gabriel liittoutuvat, mutta eivät luota toisiinsa. Ahdasmieliseen pikkukaupunkiin tympääntynyt Raili vie Gabrielin huijaamat huomattavat rahavarat ja karkaa Helsinkiin. Gabriel häipyy vähin äänin mukanaan sisarusten paperikaupan käteiskassa.
Kaikesta tapahtuneesta huolimatta Ulriika jää kaipaamaan Gabrielia.
Julkaisut

IMDB:n mukaan Gabriel, tule takaisin sai ensi-iltansa 14. kesäkuuta 1979. Yle Myynti julkaisi teoksen DVD:nä vuonna 2018.
Eroja Vaalan elokuvan ja Himbergin televisioelokuvan välillä

Valentin Vaala ohjasi Waltarin näytelmästä teatterielokuvan Gabriel, tule takaisin vuonna 1951. Gabrielin roolin tulkitsi Tarmo Manni. Vaala lisäsi juoneen sivuhenkilöitä, kuten Rosa Pakkalan ja aloitti tapahtumat varhaisemmasta vaiheesta, Kristinan ja Gabrielin tapaamisesta Helsingin Stockmannin tavaratalossa. Hän laajensi elokuvansa tapahtumapaikaksi koko pikkukaupungin, jossa Angerit edustavat parempaa väkeä. Himbergin televisioelokuva tapahtuu yhdessä lavastuksessa ja tarinaan ei ole lisätty sivuhahmoja.
Näytelmästä Gabriel, tule takaisin on tehty myös kaksi muuta televisioelokuvaa, vuosina 1961 ja 1988.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Litja  | … |  Gabriel Lindström   |
|  Seela Sella  | … |  Kristina Anger   |
|  Ritva Ahonen  | … |  Ulriika Anger   |
|  Hannele Lauri  | … |  Raili   |
Aiheesta muualla

Kansallisteatteri : Silmäniskuja: Huijarit ja uhrit (Matti Patana, 7.6.2018)
Georg Friedrich Puchta

Georg Friedrich Puchta
Georg Friedrich Puchta (31. elokuuta 1798 Cadolzburg, Baijeri – 8. tammikuuta 1846 Berliini, Preussi) oli saksalainen oikeustieteilijä. Puchta oli Friedrich Carl von Savignyn kehittämän oikeuden historiallisen koulukunnan merkittävä edustaja ja samalla käsitelainopin kehittäjä.
Puchtan isä oli tuomari ja oikeudellinen kirjoittaja Wolfgang Heinrich Puchta (1769–1845). Puchta opiskeli kymnaasissa Nürnbergissa vuosina 1811–1816, ja vuonna 1816 hän ryhtyi opiskelemaan Erlangenin yliopistossa, jossa hän suoritti tohtorin tutkinnon. Hän toimi professorina Erlangenin yliopistossa vuodesta 1823 alkaen, Münchenin yliopistossa vuodesta 1828 alkaen, Marburgin yliopistossa vuodesta 1835 alkaen, Leipzigin yliopistossa vuodesta 1837 ja lopulta Berliinin yliopistossa vuodesta 1842 alkaen. Vuonna 1845 Puchtasta tuli Preussin valtioneuvoston (saks. Staatsrat) ja lainsäädäntökomission (saks. Gesetzgebungskommission) jäsen.
Puchta edusti siirtymävaihetta historiallisen koulukunnan ja oikeuspositivistisen käsitelainopin välillä. Puchtalle, kuten tämän edeltäjänä toimineelle Savignylle, oikeus oli sekä historiallinen että systemaattinen ilmiö. Hän piti Savignyn tapaan oikeuden ensisijaisena syntylähteenä kansanhenkeä, mutta hänen ajattelutapansa oli jo lähellä oikeuspositivistista käsitystä tietoiseen inhimilliseen toimintaan perustuvasta oikeudesta. Puchtan dogmaattinen kotipaikka oli Savignyn tavoin yksityisoikeudessa. Hänen kehittämänsä oikeudellinen järjestelmä oli luonteeltaan nimenomaan yksityisoikeudellinen järjestelmä, ja sen lähtökohtana oli vapauden käsite. Puchta tunnetaan myös roomalaista oikeutta koskevasta tutkimuksestaan. Hänen kirjoituksiinsa kuuluvat Das Gewohnheitsrecht (1828–1837), Lehrbuch der Pandekten (1838), Einleitung in das Recht der Kirche (1840), Kursus der Institutionen (1841–1847) ja Kleine zivilistische Schriften (1850).
Gösta Berlingin taru

| Gösta Berlingin taru> Gösta Berlings saga |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Selma Lagerlöf
Kieli:  ruotsi
Genre:  romaani
Julkaistu:  1891
Suomennos
Suomentaja:  Joel Lehtonen
Julkaistu:  1913, 1914
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Gösta Berlingin taru on Selma Lagerlöfin esikoisromaani vuodelta 1891. Sen tapahtumat sijoittuvat 1820-luvun Ruotsiin. Teos on ilmestynyt suomeksi Joel Lehtosen käännöksenä kahdessa osassa 1913 ja 1914.
Mauritz Stiller on ohjannut vuonna 1924 kirjan pohjalta elokuvan Gösta Berlingin taru.
Aiheesta muualla

Gösta Berlings saga Runeberg.orgissa (ruotsiksi)
Gramota-arkisto

Gramota eli Kolttakylän arkisto Siidassa, Inarissa. Asiakirja on jäljennös, kotelo alkuperäinen.
Gramota-arkisto eli ns. Kolttakylän arkisto on kokoelma 1600–1700-luvuilta peräisin olevia Venäjän tsaarien allekirjoittamia asiakirjoja. Kolttasaamelaisten keräämä kokoelma oli kääritty rullalle, joka oli sijoitettu ontoksi koverrettuun mäntypuiseen pölkkyyn. Arkistoa säilytettiin Petsamon Suonikylässä, josta se talvisodan aikana joutui suomalaisten haltuun. Nykyään alkuperäiset asiakirjat ovat Inarin Saamelaisarkiston kokoelmissa, niiden kopiot sekä puinen säilytyskotelo ovat nähtävillä Inarissa sijaitsevassa saamelaismuseo Siidassa.
Yleistä

Gramota-arkiston asiakirjoista vanhin on vuodelta 1601 ja nuorin vuodelta 1775. Ne käsittelevät muun muassa Suonikylän kolttien asemaa ja oikeuksia sekä heidän taloudellisia suhteitaan Petsamon luostariin.
Noin 28 cm pitkään ja 12 cm halkaisijaltaan olevaan pölkkyyn on kaiverrettu vuosiluku 1865, jota pidetään sen valmistamisen ajankohtana. Pölkky oli Suonikylässä kätketty juurakon alle ja sen sijainti oli alun perin vain kolmen miehen tiedossa. Mikäli joku kätköpaikan tietävistä kuoli, nimesivät kaksi muuta hänen tilalleen uuden henkilön. Myöhemmin arkisto oli tiettävästi yhden henkilön hallussa.
Arkiston vaiheet

Vuonna 1931 apulaissisäministeri Niilo Solja vieraili Petsamossa ja toi arkiston mukanaan Helsinkiin, jossa sen sisältämät asiakirjat valokuvattiin ja tutkittiin. Arkisto palautettiin Suonikylään vuonna 1933. Talvisodan sytyttyä koltat evakuoitiin Tervolaan. Joulukuussa 1939 majuri Matti Tiitola lähetti arkiston kuriirin mukana Rovaniemelle, jossa sitä säilytettiin Lapin rajavartioston kassaholvissa aina Lapin sodan päättymiseen saakka. Koska koltat eivät sodan jälkeen päässeet palaamaan kotiseudulleen, luovutti majuri Tiitola asiakirjat silloiselle Valtionarkistolle (nykyinen Kansallisarkisto).
Gramata-arkisto joutui unohduksiin aina vuoteen 1996 asti, jolloin se löydettiin saamelaismuseo Siidassa järjestetyn kolttasaamelaisia esittelevän näyttelyn valmistelun yhteydessä. Vuonna 1998 Kansallisarkisto lainasi säilytyskotelon sekä asiakirjojen kopiot sijoitettavaksi saamelaismuseon perusnäyttelyyn. Gramota-arkiston alkuperäiset asiakirjat olivat Kansallisarkiston kokoelmissa aina huhtikuuhun 2012 saakka, jolloin ne luovutettiin Inarin Saamelaisarkistolle.
Maailmanperintölistalle

Saamelaisarkisto ja Kansallisarkisto esittivät vuonna 2014 Gramota-arkistoa lisättäväksi Unescon Memory of the World -ohjelmaan, jonka tavoitteena on säilyttää ihmiskunnan merkittävät arkistot ja kirjastokokoelmat. Suomesta Unescon luetteloon kuului tuolloin vain A. E. Nordenskiöldin karttakokoelma. Arkisto valittiin Unescon Maailman muisti -listalle 9. lokakuuta 2015.
Aiheesta muualla

Kolttakylän arkisto digitoituna
Georg Friedrich Treitschke

Georg Friedrich Treitschke
Georg Friedrich Treitschke (29. elokuuta 1776 Leipzig, Saksa – 4. kesäkuuta 1842 Wien, Itävalta) oli saksalainen säveltäjä, kääntäjä ja entomologi.
Georg Friedrich Treitschken vanhemmat olivat Daniel Friedrich ja Clara Laurentia Treitschke. Georg Friedrich Treitschke pyrki aluksi isänsä tavoin kaupalliselle alalle ja muutti Sveitsiin sitä opiskelemaan vuonna 1793. Sveitsissä Treitschke kiinnostus musiikkiin ja runouteen vahvistui ja hän ystävystyi runoilija Johann Georg Gessnerin kanssa. Vuonna 1797 Treitschke palasi Leipzigiin toimiakseen kaupallisella alalla, mutta isän kuoltua kahta vuotta myöhemmin Treitschke omistautui taiteelle. Säveltämisen ohella Treitschke toimi myös teatterien johtotehtävissä: vuosina 1811–1814 hän johti Theater an der Wieniä ja vuodesta 1814 aina kuolemaansa asti hän toimi Wienin valtionoopperan johdossa.
Ystävyys näyttelijän ja entomologin Ferdinand Ochsenheimerin kanssa sai Treitschken kiinnostumaan myös hyönteisten keräämisestä ja tutkimisesta. Treitschke myös kirjoitti aiheesta useita julkaisuja.
Treitschke meni naimisiin Wienissä vuonna 1805 tanssija Magdalena de Caron (25. toukokuuta 1788 - 24. elokuuta 1816) kanssa, jonka kanssa Treitschke eli tämän kuolemaan asti. Heille syntyi avioliitosta kaksi tytärtä ja yksi poika.
General Atomics MQ-9 Reaper

| MQ-9 Reaper |
| --- | --- |
 MQ-9 Reaper eteläisen Afganistanin yllä marraskuussa 2008.
Tyyppi:  miehittämätön sotilaslentokone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  General Atomics
Esitelty:  lokakuu 2007
Valmistusmäärä:  93 
Kehitetty mallista:  MQ-1 Predator
General Atomics MQ-9 Reaper on yhdysvaltalainen miehittämätön sotilaslentokone, jota ohjataan etänä satelliittitietoliikenteen sekä koneen keräämän tiedon avulla. Reaper on isompi ja raskaammin aseistettu kuin MQ-1 Predator. Lentolaitetta ohjaa etänä kahden hengen miehistö, joista toinen on pilotti ja toinen sensorioperaattori. Kone on varustettu monispektrikameralla (engl. Multispectral Targeting System, MTS-B), joka tukee erilaisia maalinhakutoimintoja.
Historia

Yhdysvaltain ilmavoimat on käyttänyt 1990-luvun Persianlahden sodasta lähtien MQ-1 Predatoreja, miltä päävastuuta on ajan myötä siirretty uudemmalle ja suorituskykyisemmälle MQ-9 Reaperille, joka on jatkokehitelmä MQ-1B:stä. Tavoitteena oli saada uusi lennokki lentämään korkeammalla ja nopeammin sekä kantamaan selvästi enemmän hyötykuormaa.
Vuoden 2011 aikana MQ-1 ja MQ-9 -lennokit ylittivät miljoonan lentotunnin rajan taistelutehtävissä. Kahden miljoonan lentotunnin raja ylitettiin kahta vuotta myöhemmin, mikä viimeistään osoitti lennokkien hyödyllisyyden eri operaatioissa. Syksyllä 2014 käynnistyneessä Yhdysvaltain johtaman koalition operaatio Inherent Resolvessa MQ-1 Predator ja MQ9 Reaper -lennokit olivat merkittävässä roolissa Isisin vastaisessa taistelussa Irakin ja Syyrian yllä. Niillä lennettiin yksin vuoden 2017 aikana yli 12 000 tehtävää, joka vastasi noin 16 000 lentotuntia.
Rakenne ja järjestelmät

Reaper kykenee toimimaan Predatoria suuremmissa korkeuksissa noin 15 kilometrissä. Reaper pystyy lentämään lyhyen kantaman ja osan keskipitkän kantaman ilmatorjuntajärjestelmien maksimikantaman yläpuolella. Reaper kykenee lentämään paremmin sääilmiöiden yläpuolella verrattuna Predator malliin. Rakenneratkaisuiltaan Reaper muistuttaa purjelentokonetta, sillä koneen 20,1 metrin kärkiväli on liki kaksinkertainen sen 11 metrin pituuteen nähden.
Järjestelmiltään Reaper on Predatoria kehittyneempi: anturit ovat parempia ja esim. SAR-tutkaa voidaan käyttää täsmäpommituksissa. Reaperissa on siivissä jäänestojärjestelmä, jolloin toimintakyky jäätävissä olosuhteissa on parempi. Reaperissä on muun muassa lennonohjausjärjestelmä ja satelliittipaikannuskyky, sekä yhdistetty ilmavoimien tehtävätukijärjestelmä AFMSS (engl. Air Force Mission Support System).
Potentiaaliset Käyttäjät

Suomi
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: miehittämätön, kaksi operaattoria maassa (lentäjä ja sensorioperaattori)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.&&&&0011 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&020.010000020,1 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.08000003,8 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02223.&&&&002 223 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&04760.&&&&004 760 kg
Polttoainemäärä: 1 814 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Honeywell TPE331-10GD -potkuriturbiini; &&&&&&&&&&&&0671.&&&&00671 kW (&&&&&&&&&&&&0900.&&&&00900 hv)
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”.~370 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01852.&&&&001 852 km
Lentoaika: 14–42 h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&015240.&&&&0015 240 m
Nousuaika: 11,9 min 2 000 metriin
Aseistus
4 × AGM-114 Hellfire -ilmasta maahan -ohjusta
4 × GBU-38 JDAM -täsmäpommia
myös GBU-12 Paveway II -pommeja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta General Atomics MQ-9 Reaper Wikimedia Commonsissa
Aseistettu kuninkaallisten ilmavoimien Reaper lähestyy Kandaharin lentotukikohtaa marraskuussa 2010.
Yhdysvaltain ilmavoimien MQ-9 Reaper lähdössä lennolle Afganistanissa syyskuussa 2007.
Georg Friedrich von Martens

Georg Friedrich von Martens
Georg Friedrich von Martens (22. helmikuuta 1756 Hampuri – 21. helmikuuta 1821 Frankfurt am Main) oli saksalainen juristi ja diplomaatti. Hän oli vuosina 1783–1808 Göttingenin yliopiston oikeustieteen professori.
Martensin tunnetuin kirjallinen tuotos on Recueil des Traités, joka oli aikanaan tärkein kokoelma kansainvälisiä sopimuksia, julistuksia ja muita säädöksiä. Laajamittaisen sopimuskokoelman neljätoista ensimmäistä nidosta ilmestyivät Martensin elinaikana vuodesta 1791 lähtien, mutta teossarjaa jatkettiin vielä pitkään hänen kuolemansa jälkeen. Viitenä sarjana ilmestynyt kokoelma käsitti vuoteen 1944 mennessä yhteensä 126 nidosta.
Gösta Bohman

| Gösta Bohman |
| --- | --- |
 Bohman vuonna 1967.
Ruotsin talousministeri
 12. lokakuuta 1979 – 5. toukokuuta 1981  
Edeltäjä:  Ingemar Mundebo
Seuraaja:  Rolf Wirtén
 25. marraskuuta 1976 – 18. lokakuuta 1978  
Edeltäjä:  Gunnar Sträng
Seuraaja:  Ingemar Mundebo
Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja
 1970–1981  
Edeltäjä:  Yngve Holmberg
Seuraaja:  Ulf Adelsohn
Valtiopäiväedustaja
 1958–1991  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Bo Gösta Bohman
Syntynyt: 15. tammikuuta 1911 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 12. elokuuta 1997 (86 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Bo Gösta Bohman (15. tammikuuta 1911 Tukholma – 12. elokuuta 1997 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä 1958–1991 ja toimi talousministerinä 1976–1978 sekä 1979–1981. Hän oli Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja 1970–1981. Koulutukseltaan Bohman oli oikeustieteen kandidaatti Tukholman yliopistosta.
Bohmanin puheenjohtajakaudella maltillisen kokoomuksen kannatus kasvoi huomattavasti. Kun puolue sai vuoden 1970 vaaleissa 11,5 prosenttia äänistä, oli kannatus vuoden 1979 vaaleissa jo 20,3 prosenttia.
Gösta Bohmanin aukio Tukholman Östermalmilla. Taustalla Karlaplan.
Aiheesta muualla

Gösta Bohman Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gösta Bohman Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Yngve Holmberg | Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja 1970–1981 | Seuraaja: Ulf Adelsohn |
Gods

| Gods |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Bitmap Brothers
Julkaisija:  Renegade Software
Jakelija:  Nintendo eShop, Steam, Microsoft Store ja PlayStation Store
Suunnittelija:  Eric Matthews, Steve Tall
Taiteilija:  Mark Coleman
Säveltäjä:  John Foxx, Richard Joseph
Ohjelmoija:  Steve Tall
Julkaistu:  1991
Lajityyppi:  tasohyppelypeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille 
Alusta:  Acorn Archimedes, Amiga, Atari ST, DOS, NEC PC-9801, Sega Mega Drive, Super Nintendo Entertainment System
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Gods on Bitmap Brothersin kehittämä ja Renegade Softwaren julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 1991 Amigalle, Atari ST:lle ja DOS:lle, sekä seuraavana vuonna Acorn Archimedekselle, NEC PC-9801:lle, Sega Mega Drivelle ja SNESille.
Pelin teemamusiikin on säveltänyt Nation 12:n John Foxx.
Vastaanotto

Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 93%.
Aiheesta muualla

Gods MobyGamesissa (englanniksi)
Gods Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Gabriel Sanden

Gabriel Sanden (21. syyskuuta 1885 Uusikaupunki – 10. tammikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuden ruotsintaja. Hän käytti myös nimimerkkejä Oscar B. Nelson, G. Sanden ja Göran Sandmarck.
Sanden aloitti lehtimiehen uransa jo 19-vuotiaana julkaisemalla omaa viikkolehteä. Ensimmäisen maailmansodan aikana venäläinen hallinto kielsi häneltä kaiken kirjallisen julkaisutoiminnan. Sanden vietti suuren osan elämäänsä ulkomaanmatkoilla, toimi lehtimiehenä Helsingissä ja välillä myös viiden vuoden ajan Chicagossa Yhdysvalloissa. Sanden aloitti kirjallisen tuotantonsa realistisilla yhteiskuntakriittisillä romaaneilla (Svalget som skiljer, Yhdysvaltoihin sijoittunut romaani Money, Suomen sisällissotaan sijoittunut romaani  Blod) mutta siirtyi sen jälkeen kirjoittamaan pääasiassa seikkailuromaaneja.  Vuonna 1918 ilmestynyt romaani Blod kuvasi helsinkiläisen yläluokan elämää Venäjän vallankumouksen aikana 1917, romaanin Guldfasanen tapahtumat sijoittuivat Neuvosto-Venäjälle ja romaanit Konsul Carlings hundar ja Renate och den stora lögnen sijoittuivat taas maailmansodan jälkeiseen Saksaan. Sanden asui viimeiset vuotensa Helsingissä toimien useiden ruotsalaisten lehtien kirjeenvaihtajana.
Sanden kirjoitti useita romaaneja ja novellikokoelman sekä käänsi ruotsiksi uutta englanninkielistä kaunokirjallisuutta.
Teoksia

Svalget som skiljer : en fabriksinteriör av Göran Sandmarck.     Söderström, Helsingfors 1910
Money : en amerikansk roman 1-2.    Schildt, Borgå 1916
Blod : en revolutionsroman.    Söderström, Helsingfors 1918, uusi painos nimellä Tora Hammar, Bohlin, Stockholm 1921
När hafvet gaf igen : roman.   Söderström, Helsingfors 1918, suomeksi nimellä Kun meri antoi omansa takaisin, Gummerus 1924
Guldfasanen : roman.    Söderström, Helsingfors 1919, suomeksi nimellä Kultafasaani, Gummerus 1924
Konsul Carlings hundår : äventyrsroman.    Schildt, Helsingfors 1919
Fata morgana och andra miniatyrer.   Söderström, Helsingfors 1921, ilmestyi Ruotsissa nimellä Hägringar och andra miniatyrer, Bonnier, Stockholm 1921
Renate och den stora lögnen : en tidsroman.     Söderström, Helsingfors 1923
Blixttämjaren : en äventyrsbok.     Söderström, Helsingfors 1925
Vineta : en badortskrönika.    Söderström, Helsingfors 1925
Stålets roman : en berättelse om tusen miljardörer.    Söderström, Helsingfors 1929 (nimimerkillä Oscar B. Nelson)
Käännöksiä

Rex Beach : Skrattande Bill.   Bonnier, Stockholm 1921
D. H. Lawrence :  Söner och älskare ; övers. från engelskan av Gabriel Sanden.    Söderström, Helsingfors 1925 (alkuteos Sons and lovers)
John Dos Passos : Till Manhattan.    Söderström, Helsingfors 1931 (alkuteos Manhattan transfer)
Aldous Huxley : Kontrapunkt.    Söderström, Helsingfors 1932 (alkuteos Point counter point)
Godspell

Musikaalin ehtoolliskohtaus Brasilian Porto Alegressa 2015. Pöytäliinan alla näyttäisi olevan farmariauton kori.
Godspell on yhdysvaltalainen musikaali, joka kantaesitettiin Off Broadwaylla 1971. Stephen Schwartzin säveltämä ja John-Michael Tebelakin kirjoittama musikaali perustuu väljästi Matteuksen ja osin myös Luukkaan evankeliumiin. Musikaalin juonena on huumorilla sävytetty sarja raamatullisia vertauksia, joiden välillä kuullaan perinteisiin virsisävelmiin perustuvia moderneja lauluja. Musikaalin tunnetuin laulu on gospelmainen ”Day by Day”, josta coverversion teki muun muassa Fifth Dimension -yhtye.
Musikaali sai alkunsa Pittsburghissa toimivan Carnegie Mellon -yliopiston opiskelijoiden harjoitusprojektina ja siirtyi sieltä New Yorkin Greenwich Villageen kokeelliseen teatteriin erikoistuneelle La MaMa -klubille. Toukokuussa 1971 se sai osin uudelleensävellettynä kantaesityksensä Off Broadwayllä ja saman vuoden marraskuussa Lontoon Roundhouse Theatressa, josta se siirtyi Wyndham-teatteriin. Vuonna 1972 Godspell tuotiin näyttämölle Torontossa ja vuonna 1976 Broadwaylla. Sittemmin musikaalia on esitetty ammatti- ja harrastajateattereissa ympäri maailmaa.
Godspell-musikaalia on suomeksi esittänyt ainakin Kemin kaupunginteatteri keväällä 2002 Hannele Kauppisen ohjaamana. Musikaalin on suomentanut Sointu Angervo.
Vuonna 1973 musikaalin pohjalta tehtiin elokuva Godspell – päivän sana, ohjaajana David Greene.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Godspell Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Godspell
Käännös suomeksi
Gösta Bagge

| Gösta Bagge |
| --- | --- |

Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja
 1935–1944  
Edeltäjä:  Arvid Lindman
Seuraaja:  Fritiof Domö
Ruotsin kirkkoministeri
 13. joulukuuta 1939 – 15. joulukuuta 1944  
Edeltäjä:  Arthur Engberg
Seuraaja:  Georg Andrén
Valtiopäiväedustaja
 Toinen kamari 1937–1947 Ensimmäinen kamari 1932–1936  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gösta Adolfsson Bagge
Syntynyt: 27. toukokuuta 1882 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 1951 Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  professori, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Gösta Adolfsson Bagge (27. toukokuuta 1882 Tukholma – 3. tammikuuta 1951 Tukholma) oli ruotsalainen kansantaloustieteen professori ja kokoomuspoliitikko, joka toimi puolueensa puheenjohtajana 1935–1944.
Bagge istui valtiopäivillä toisessa kamarissa 1932–1936 ja ensimmäisessä kamarissa 1937–1947. Lisäksi hän toimi kirkkoministerinä toisen maailmansodan aikaisessa koalitiohallituksessa 1939–1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gösta Bagge Wikimedia Commonsissa
Svenskt biografiskt lexikon (ruotsiksi)