stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä W
W > August Jalmari Wilander

(10. syyskuuta 1892 Saarijärvi – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Kristian Wilander ja Kaisa Kallentytär. Tämä kansakoulun käynyt Lapualainen autonkuljettaja liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 11. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 7. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon hänen sairautensa takia. Takaisin komppaniaansa hän palasi 21. heinäkuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918 ja haudattiin Saarijärven sankarihautaan. Ylennykset: Varavääpeli 7. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
Oiva Johannes "Oikki" Willamo
W > Gunnar Eliel Willberg

(2. joulukuuta 1887 Turku – 23. huhtikuuta 1958) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat insinööri Anders Willberg ja Amanda Bergroth. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Inez Skrifvarsin kanssa, joka kuoli vuonna 1954 ja Willberg vihittiin toistamiseen avioliittoon vuonna 1955 toimistopäällikkö Mathilda Öllerin kanssa. Willberg kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1908 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksessa ja valmistui voimistelunopettajaksi vuonna 1912. Hän suoritti kasvatusopin tutkinnon vuonna 1926. 
Willberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 14. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin sairauden takia 23. kesäkuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hän palasi takaisin pataljoonaan ja sijoitettiin 10. lokakuuta 1917 alkaen 2. konekiväärikomppaniaan.
Willberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkuealiupseeriksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 esikuntavääpeliksi 4. Jääkärirykmentin esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa. Willberg palveli sisällissodan jälkeen esikuntavääpelinä Vuoristoprikaatin esikunnassa, josta hänet siirrettiin 9. elokuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Vuoristoprikaatin polkupyöräosastoon. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 9. maaliskuuta 1919 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Dragsfjärdin suojeluskuntaan, missä hän palveli 27. elokuuta 1919 asti, jolloin hän siirtyi niin ikään paikallispäälliköksi Inkoon suojeluskuntaan. Inkoossa hän palveli vuodet 1919 – 1921, jonka jälkeen hän erosi suojeluskunnasta ja siirtyi sanomalehtimieheksi. Vuonna 1924 hän vaihtoi alaa ja työskenteli sen jälkeen voimistelunopettajana Kauniaisten ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuoteen 1927 asti. Vuonna 1927 hän sai viran Helsingin kaupungin verotusvalmisteluvirastosta, missä hän työskenteli virkamiehenä vuoteen 1936 saakka, jolloin hänet nimitettiin viraston osastopäälliköksi. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 11. toukokuuta 1918, Vääpeli 14. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
W > Gustaf Alfred Willberg

(1. maaliskuuta 1874 Nurmijärvi – 11. syyskuuta 1936) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Karl Gustaf Willberg ja Helena Roos. Tämä kansakoulun käynyt lämmittäjä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon hänen sairautensa takia, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin 12. huhtikuuta 1916. Hän palasi Suomeen 29. marraskuuta 1918 ja on toiminut sen jälkeen lämmittäjänä useissa rannikkoliikennettä harjoittavissa pikkulaivoissa sekä vuosina 1925–1934 hän on työskennellyt työmiehenä Asevarikko 1:ssä.
Claës Bertel Napoleon Winell
Toivo Fritjof Winqvist myöh. Veistaro
W > Carl Thomas Reguel Wolff

(24. maaliskuuta 1888 Helsinki – 21. maaliskuuta 1924) oli suomalainen gruppenführer Saksan armeijassa. Hänen vanhempansa olivat liikemies Gustaf Edvard Reguel Wolff ja Elsa Ramsay. Wolff kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors - nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1905 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hän suoritti lääketieteen kandidaattitutkinnon vuonna 1909 ja lisensiaattitutkinnon vuonna 1915. Wolff liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 18. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Hänet komennettiin syyskuun alussa vuonna 1915 etappitehtäviin Ruotsiin, missä hän toimi aluksi Haaparannan ja myöhemmin Uumajan etappiaseman hoitajana. Hän palasi takaisin Saksaan joulukuussa 1915 ja nyt hänet sijoitettiin Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan. Hänet tuomittiin saksalaiseen siviilihenkilöön Frieda Steinbergiin uudenvuodenpäivänä 1916 kohdistuneesta henkirikoksesta ja erotettiin pataljoonasta. Saksalainen sotaylioikeus tuomitsi 28. huhtikuuta 1917 Wolffin kahdeksan vuoden kuritushuonerangaistukseen. Hän kärsi rangaistustaan Hampurin Altonan vankilassa mutta onnistui karkaamaan sieltä 4. tammikuuta 1918 avustajan tuomien väärennettyjen paperien avulla. Tämän jälkeen hän pakeni Saksasta Ruotsiin, mistä hän palasi takaisin Suomeen vuonna 1921.
Wolff ampui revolverilla 7. helmikuuta 1921 Turussa jääkärikapteeni Magnus Ekbladia Hamburger Börs-hotellissa niin että tämä kuoli vammoihinsa pari päivää myöhemmin. Wolff oli vaatinut Ekbladia tunnustamaan Saksassa tehdyn surmatyön josta Wolff oli tuomittu. Ekblad oli ollut Wolffin seurassa rikoksen tapahtumahetkellä. Turun raastuvanoikeus tuomitsi Wolffin kesäkuussa 1921 Ekbladin murhasta elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen ja menettämään kansalaisluottamuksensa. Hovioikeus vahvisti tuomion heinäkuussa ja Wolff lähetettiin Helsingin keskusvankilaan kärsimään rangaistustaan. Hän teki itsemurhan vankilassa saatuaan selliinsä jollain tavoin suuren annoksen kokaiinia.  Hänet haudattiin tiettävästi Helsinkiin. Ylennykset: Gruppenführer 5. syyskuuta 1915.
Kasper Fabian Wrede
Gunnar von Wright
Sven von Wright
Jarl Erik Wulff
W > Kaarlo Kustaa Wunsch myöh. Veha

(11. marraskuuta 1896 Tornio – 2. lokakuuta 1975) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Anna Wunsch. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilda Karolina Pohjosen kanssa. Wunsch kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 17. marraskuuta 1916, josta hänet laskettiin hänellä todetun sairauden takia siviilitöihin. 21. joulukuuta 1915 alkaen. Wunsch palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 25. marraskuuta 1918 ja liittyi aliupseerina Viron vapaussotaan lähtevään Pohjan Poikain II pataljoonan 6. komppaniaan.
Wunsch otti Viron vapaussodassa osaa taisteluihin muun muassa Valkissa ja Marienburgissa. Viron armeijasta hän erosi 3. huhtikuuta 1919, mutta hänen taisteluintoaan ei virossa vielä tyydytetty vaan hän liittyi Virosta palattuaan Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi kuriirina Sortavalan ja Salmin välillä. Sotaretkiltä palattuaan Wunsch suoritti vankeinhoitotutkinnon ja toimi vartijana Oulun lääninvankilassa 1. toukokuuta 1920 - 1. heinäkuuta 1930 välisen ajan, jonka jälkeen hän siirtyi Merivartiolaitoksen palvelukseen ollen sen rullissa 15. toukokuuta 1934 - 31. toukokuuta 1938 välisen ajan, jonka jälkeen hän työskenteli talonrakennusalalla Oulussa ollen samalla Fennia Patrian asiamiehenä vuodesta 1938 lähtien. Vuonna 1938 Wunsch vaihtoi sukunimensä Vehaksi.
Veha osallistui talvisotaan väestönsuojelutehtävissä ja koulutusvääpelinä Autovarikko 6:ssa ja kolonnan johtajana evakuointitehtävissä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin väestönsuojelutehtäviin, missä hän oli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin. Loppusodan hän vietti työnjohtajana ja työmaatulkkina saksalaisten joukkojen mukana Pohjois-Suomessa. Sotien jälkeen hän työskenteli vanginvartijana Oulun lääninvankilassa vuoteen 1946 saakka, jonka jälkeen hän toimi yksityisyrittäjänä. Veha on haudattu  Oulun hautausmaalle Intiöön. Ylennykset: Aliupseeri 1919, Vääpeli 1940. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali,  Karjalan Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi,  Viron Vapaussodan muistomitali.
Edvin Werner Wäggrén myöh. Edvin Werner Fredriksson
Aselaiva S/S Equity
Sinfonia nro 4 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 4 a-molli op. 63 on vuonna 1911 valmistunut neliosainen sinfonia. Neljäs sinfonia on Sibeliuksen tuotannon merkittävimpiä teoksia. Sinfonia sisältää paljon ekspressiivisiä elementtejä, ja sen onkin katsottu olevan Sibeliuksen henkilökohtaisin sinfonia. Sibelius itsekin nimitti sävellystään "psykologiseksi sinfoniaksi". Erik Tawaststjernan mukaan sinfoniaan vaikuttivat aikakauden syvyyspsykologiset virtaukset, ja hän luonnehtii neljättä sinfoniaa "erääksi psykoanalyyttisen aikakauden merkittävimmistä dokumenteista". Kuuluisaksi on tullut myös Elmer Diktoniuksen antama lisänimi "pettuleipäsinfonia".
Teos sijoittuu aikakaudelle, jolloin Sibelius oli kurkunpäänleikkauksen vuoksi pidättäytynyt suurilta intohimoiltaan sikareilta ja alkoholilta kahdeksaksi vuodeksi (1908–1916). Kauden teokset ovatkin suurelta osin tummanpuhuvia. Neljännen sinfonian syntyyn on saattanut vaikuttaa myös Kolille vuonna 1909 tehty matka, vaikka kantaesityksen musiikkiarvostelija "Bis" Wasenius sai Sibeliuksen närkästymään Waseniuksen tehtyä Kolista sinfonian ohjelmallisen sisällön. Sinfonian kantaesitys oli Helsingissä 3. huhtikuuta 1911; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Kantaesityksessä teos sai hämmentyneen vastaanoton. Ensimmäisen levytyksen tekivät Leopold Stokowski ja Philadelphian orkesteri vuonna 1932.
Teoksen osat

Tempo molto moderato, quasi adagio – Adagio – Tempo I – Adagio – Tempo I
Allegro molto vivace – Tranquillo – Doppio più lento
Il tempo largo
Allegro
Häilyvä tunnelma virittyy heti tritonus-intervallin leimaamissa ensimmäisissä tahdeissa. Vasta sellon mietteliäs soolo vakiinnuttaa tonaliteetin a-molliin. F-duurissa alkava scherzo-osa käynnistyy oboen leikkisällä teemalla. Myöhemmin musiikki muuttuu dissonoivaksi ja ristiriitaiseksi. Kolmas osa (Il tempo largo) on Sibeliuksen ehkä vaikuttavin hidas sinfoniaosa. Musiikki kasvaa aforistisista aiheista tuskaisiin huipennuksiin intensiteetin noustessa kerta kerralta. Finaali alkaa leikkisästi toisen osan mieleen tuoden. Musiikki kuitenkin kehittyy eri sävellajien väliseksi kamppailuksi ja sisältää materiaalia keskeneräisestä orkesterilaulusta Korppi (Edgar Allan Poe). Kooda henkii vahvaa kuolemanläheisyyttä. Sinfonia päättyy jousien raskaisiin a-molli-sointuihin.
Siltalan pehtoori (vuoden 1953 elokuva)

| Siltalan pehtoori |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Usko Kemppi Valentin Vaala
Perustuu:  Harald Selmer-Geethin romaanin Inspektorn på Siltala, (1903). Siltalan pehtori, suom. Aarni Kouta, 1904, pohjalta tehtyyn Hj. Procopén näytelmäsovitukseen, Hilja Jorman ja Olli Nuorton elokuvakäsikirjoitukseen ja Risto Orkon ohjaamaan elokuvaan Siltalan pehtoori, 1934.
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Väinö Hannikainen
Kuvaaja:  Eino Heino
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Lavastaja:  Oiva Hovi
Pääosat:  Helena Vinkka Erkki Viljos Oiva Sala
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  7. marraskuuta 1953
Kesto:  92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Tuotto:  19 308 039 vmk
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siltalan pehtoori on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1953. Se perustuu Harald Selmer-Geethin romaaniin Inspektorn på Siltala, (1903, Siltalan pehtori, suom. Aarni Kouta, 1904).
Tarina kertoo agronomista, joka saapuu Siltalaan pehtooriksi, panee tilan asiat järjestykseen ja rakastuu kartanon nuoreen leskiemäntään. Väärinkäsitys vaarantaa rakkauden. Karrikoidut sivuroolit ongelmineen ja haaveineen värittävät tarinaa. Tarinan aikajänne on keväästä loppukesään; tapahtumapaikkana on lähinnä suurtilan sydän, välillä poiketaan metsän siimeksessä ja rantakallioilla hempeilemässä.
Risto Orko ohjasi aiheesta samannimisen teoksen vuonna 1934.
Juoni

Siltalan pehtoorin juoni on pääpiirteissään sama kuin vuoden 1934 versiossa. Mahtavaan Siltalan kartanoon saapuu uusi pehtoori, Kurt Alarik Paulio, joka panee kartanon asiat järjestykseen. Siltalan valtiatar, kapteenin leski Lilli Lind suhtautuu kielteisesti Kurtin omavaltaisuuteen. Lillin ja Kurtin välille alkaa kuitenkin kehittyä romanttinen suhde. Seuraa suudelmia metsälammen rannalla ja kävelyretkiä Siltalan maisemissa.
Kartanossa on vieraita, kuten paroni ja paronitar Silfversköld, kamreeri Suvanto, ruustinna Hanell ja ennen kaikkea luutnantti Mandelcrona, jonka on määrä periä 20 miljoonaa markkaa, ellei Lilli suostu naimisiin hänen kanssaan. Lilli pitää Mandelcronasta ystävänä, mutta torjuu romanttiset lähentelyt. Kurt alkaa järjestää Siltalan asioita siten, että Mandelcrona saa perintörahansa.
Lillin ja Kurtin romanssi saa kolauksen, kun Lilli huomaa Kurtin astuvan Liina-piian aittaan. Pettynyt Lilli päättää lähteä matkoille syntymäpäivänään, mutta myöhästyy junasta ja palaa Siltalaan vastentahtoisesti. Kotona Lilliä odottaa syntymäpäiväjuhla ja hänelle vakuutetaan, että Kurt kuuluu ainoastaan hänelle. Renki Aaretti puolestaan on Liinan sydämen valittu. Samaan aikaan tulee tieto, että Siltalasta on myyty metsää hyvään hintaan ja Mandelcrona saa rahansa. Lopussa juhlitaan Lillin ja Kurtin kihlajaisia sekä paljastetaan Kurtin todellinen henkilöllisyys: hän on aatelismies Uudeltamaalta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Vinkka  | … |  Lilli Lind   |
|  Erkki Viljos  | … |  Agronomi Kurt Alarik Paulio / Paul "Palle" Björnstam   |
|  Oiva Sala  | … |  Luutnantti Hugo Mandelcrona   |
|  Ari Laine  | … |  Aaretti-renki   |
|  Pirkko Karppi  | … |  Liina   |
|  Maija Karhi  | … |  Miina   |
|  Toini Vartiainen  | … |  paronitar Annette Silfversköld   |
|  Leo Riuttu  | … |  paroni Erik Silfversköld   |
|  Matti Aulos  | … |  kamreeri August Suvanto   |
|  Senni Nieminen  | … |  ruustinna Hanell   |
|  Eine Laine  | … |  emännöitsijä Rantalainen   |
|  Annikki Linnoila  | … |  keittäjätär   |
|  Pertti Nyberg  | … |  rengit   |
|  Vili Kauko  | … |  rengit   |
|  Laila Rihte  | … |  sisäkkö   |
Tuotanto

Siltalan pehtoori perustuu Harald Selmer-Geethin kirjeromaaniin Inspektorn på Siltala, joka ilmestyi 1903. Sen lisäksi Valentin Vaala ja Usko Kemppi käyttivät pohjana Risto Orkon filmatisointia.
Musiikki

Siltalan pehtoorissa esitetään verraten paljon diegeettistä musiikkia. Vinkka laulaa aarian oopperasta Carmen. Vinkka ja Viljos laulavat yhdessä Kempin säveltämän ja sanoittaman kappaleen ”Kaunehimmat ruusut jos sulle tuoda vois”. Sala laulaa ”La donna è mobile” oopperasta Rigoletto Riutun säestäessä pianolla. Laine laulaa Kempin säveltämän kappaleen ”Näin minä katseen sinisen kuin kotijärven pinta”.
Julkaisut

Televisiossa Siltalan pehtoori esitettiin ensimmäisen kerran 24. maaliskuuta 1969. Finnkino Oy on julkaissut elokuvan myös DVD:nä. Elokuva on mustavalkoinen.
Arviot

Aikalaiskriitikot epäilivät Siltalan pehtoorin uudelleenfilmatisoinnin mielekkyyttä, etenkin kun Orkon lähes 20 vuotta vanha versio oli edelleen yleisön suosiossa. Keskeisin kysymys oli, kykenikö Vaala puhaltamaan tarinaan uutta eloa. Maija Savutie arvioi, että aihe kiinnostaa korkeintaan ”romanttisia koulutyttöjä”. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti Vaalan teosta ”viehättävänä kartanoromanssina” ja ”notkeasti liukuvana viikonloppuajanvietteenä”.
Kriitikko Arto Pajukallio luonnehti heinäkuun 2012 televisioesityksen yhteydessä julkaistussa arviossaan elokuvaa rutiinilla tehdyksi tilaustyöksi, jossa hyödynnetään edellisen elokuvan ratkaisuja vailla omaperäistä kosketusta.
Sinilehväsammal

| Sinilehväsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Lehväsammalet Mniaceae
Suku::  Pystylehväsammalet Mnium
Laji::  stellare
Kaksiosainen nimi
 Mnium stellare  Hedw. 
Katso myös
   Sinilehväsammal Wikispeciesissä   Sinilehväsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinilehväsammal (Mnium stellare) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä ja havumetsävyöhykkeellä. Skandinaviassa lajin levinneisyysaluetta on erityisesti eteläosa ja se harvinaistuu pohjoista kohti.
Suomen alueella sinilehväsammal on melko yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy koko maassa. Laji kasvaa lehdoissa ja lehtokorvissa kallioseinämillä, lohkareilla, maalla ja puiden tyvillä.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sinilehväsammal (Mnium stellare)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1941272  Wikispecies: Mnium stellare  BioLib: 90737  CoL: 43SS8  EoL: 928062  EUNIS: 197963  FNA: 200001499  GBIF: 5282686  iNaturalist: 49385  IRMNG: 10477919  ITIS: 16026  NatureServe: 2.125462  NBN: NBNSYS0000036648  NCBI: 342066  Observation.org: 17466  Open Tree of Life: 547890  Plant List: tro-35170857  PLANTS: MNST  Tropicos: 35170857  WFO: wfo-0001187720  Laji.fi: MX.43713
Luettelo jääkäreistä N

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
N

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
N > Herman Arvid Nabb

(25. lokakuuta 1898 Raippaluoto – 29. lokakuuta 1972) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat luotsi Jonas Herman Nabb ja Johanna Amanda Sand. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Sigrid Johanna Borgarin kanssa. Nabb kävi kansakoulun ja työskenteli kalastajana Raippaluodossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Nabb siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan.
Nabb astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi kiväärinjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa konekiväärikomppanian mukana taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella sekä Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Nabb palveli sisällissodan jälkeen Jääkärirykmentti 2:ssa, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. konekiväärikomppaniassa. Porin jalkaväkirykmentti 2:sta hänet siirrettiin 15. syyskuuta 1918 Meripataljoonaan, josta hän erosi 7. tammikuuta 1919. Hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. tammikuuta 1920 ja hänet sijoitettiin vahtimestariksi Uudenmaan rakuunarykmentin polkupyöräeskadroonaan. Eskadroonasta hän erosi 14. heinäkuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen vuosina 1920 – 1923 merimiehenä Suomen höyrylaiva oy:n laivoissa.
Meriltä palattuaan hän astui 1. toukokuuta 1924 luotsilaitoksen palvelukseen ylimääräisenä luotsina  ja hänet nimitettiin vakinaiseksi luotsiksi Vaasan luotsipiiriin 3. heinäkuuta 1925. Aikaisemmin hän oli toiminut myös 1. – 28. huhtikuuta 1924 välisen ajan sekä 1. tammikuuta – 28. huhtikuuta 1925 ja myöhemmin 1. tammikuuta – 20. huhtikuuta 1926 väliset ajat Kaartin jääkäripataljoonassa konekiväärikomppanian vääpelinä. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi sotaluotsina Vaasassa. Sotien jälkeen Nabb oli luotsivanhimpana merenkulkuhallituksen palveluksessa Vaasassa, josta tehtävästä hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1961. Hänet haudattiin Vaasaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 15. marraskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. mitali,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
N > Karl Johan Fredrik Nabb

(3. huhtikuuta 1891 Raippaluoto –) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat suutari Johan Fredrik Nabb ja Johanna Sofia Kapell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Vendla Amanda Nålsin kanssa. Nabb työskenteli kalastajana Raippaluodossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 28. maaliskuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 26. elokuuta 1917. Takaisin Suomeen Nabb alasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen kalastajana Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Yrjö Ilmari Nikolai Nahi
Otto Vilhelm Nenonen