stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
F1 Powerboat Racing
Veneet > Rungot

BABA on sarjan hallitseva merkki. Italialaisen veneen rakennusmateriaalit ovat moderneja: komposiitteja, kevlaria ja hiilikuitua. BABA on luokan aerodynaamisin vene. Tehtaan omistaa F1-kuljettaja Massimo Roggiero
DAC hallitsi F1-sarjaa ylivoimaisesti yli kymmenen vuotta. Tehtaan omistaa mestarikuljettaja Guido Cappellini.
GTR on teknisesti pitkälle DAC-veneen kopio ainakin pohjaratkaisun puolesta. Tehtaan omistaa Trask  Brothers Racing-tallin veljekset. Laitteet rakennetaan Australiassa isolla rahalla ja pitkäjännitteisellä työllä.
Dragon on vanhan Burgess-veneen pohjalta kehitetty runko joka on luokassa jälkijunassa. Venetehtaan omistaa brittiläinen nelinkertainen maailmanmestari Jonathan Jones.
Molgaard hallitsee pikkuluokkia, erittäin hyvä muun muassa Formula 2-sarjassa. Sami Seliön kahden istuttava vene on tanskalaisen Molgaardin valmistama.
Blaze on kuljettaja Fransesco Cantandon oma pieleen mennyt projekti. Tiimi on vaihtamassa takaisin DAC-kalustoon.
Lähde: F1 Boat Grand Prix 2008 Lahti-opas
Mestarit > Turvallisuus

Kuljettajien turvallisuus nousee jokaisen moottoriurheilulajin tapaan huolenaiheeksi. Lajin poikkeaa monin tavoin auto- ja moottoripyöräilystä. Sää ja sen muutosten vaikutukset tuulen lisäksi ajoalustan käyttäytymiseen. Lisäksi veneet itsessään muuttavat ajo-alustan joka kierroksella uudenlaiseksi tyynelläkin kelillä. Talli joutuu ilmoittamaan kuljettajalleen joka kerta muun muassa hyökyaallokosta, joita saattaa ilmaantua. Aallokot voivat aiheuttaa esimerkiksi hyppyrin, jota kautta veneet saattavat heittää voltin. Aina kuitenkaan voltit eivät onnistu ja veneet saattavat pudota ylösalaisin veteen, jolloin kuljettajat ovat vaarassa jopa hukkua. Yleensä tämä estyy katon lähtiessä irti, jolloin he voivat uida takaisin pinnalle. Kuljettajien on myös pakollista käyttää HANS-niskatukea.
Mestarit > Menestyneitä kuljettajia

F1 Powerboat Racing järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981. Mestaruuden voitti italialainen Renato Molinari, joka voitti mestaruuden myös 1983 ja 1984. Vuosina 1987–1989 sarjaa ei järjestetty. Vuonna 1993 maailmanmestariksi ajoi Guido Cappellini. Mestaruus oli hänen ensimmäinen kaikkiaan kymmenestä maailmanmestaruudesta (1993–1996, 1999, 2001–2003, 2005 ja 2009). Yhdysvaltalainen Scott Gilman voitti neljä maailmanmestaruutta (1997, 2000, 2004, 2006). Sami Seliö voitti maailmanmestaruuden vuosina 2007 ja 2010. Vuosina 2011–2013 ja 2017 maailmanmestaruuden voitti Alex Carella. Vuosina 2014–2016 mestari oli Philippe Chiappe.
Kilpailut

Jokainen F1-rata on erikokoinen, mutta yleensä rata on noin 2 000 metriä pitkä. Jokaisella radalla on ainakin yksi pitkä suora ja useita tiukkoja kaarteita. Kaarteita on enemmän vasemmalle kuin oikealle, oikealle kaartavia kaarteita on 1–2. Kaarteissa g-voima saattaa nousta 4,5:een – Formula 1-autoissa g-voima on suurimmillaan nopeissa mutkissa 5,0, kuten Silverstonen Copse ja Becketts mutkissa.
Kaudelta 2009 alkaen kisaviikonloppu järjestetään siten, että viikonlopun aikana ajetaan kaksi osakilpailua: molempina päivinä järjestetään vapaat harjoitukset, aika-ajot ja kilpailu. Kilpailun pituus on 30 minuuttia plus 2 kierrosta.
| Sijoitus | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pisteet | 20 | 15 | 12 | 9 | 7 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Kilpailut > Kilpailumaat > Aasia

F1-veneiden pääasiallinen kilpailukeskus sijaitsee Aasiassa, jossa kilpaillaan vuonna 2007 kauden yhdeksästä kilpailusta seitsemän. Loput kaksi kilpailua käydään Euroopassa: Portugalissa ja Ranskassa.
Kilpailut > Kilpailumaat > Australia

Australiassa järjestetään erillistä kansallista sarjaa. Australiassa sarja tunnetaan nimellä F1 Superboat.
Kilpailut > Kilpailumaat > Etelä-Afrikka

Etelä-Afrikassa järjestetään erillistä kansallista sarjaa.
Kilpailut > Kilpailumaat > Suomi

Lahdessa Vesijärvellä järjestettiin F1 Powerboat Racing 6.6.2008-8. kesäkuuta 2008. Kilpailu ajettiin Teivaanmäen rannassa  noin kahden kilometrin pituisella radalla. Ajatus Lahdessa järjestettävästä kilpailusta syntyi Tarmo Pipatin kaupunginjohtajakaudella, jolloin muodostui ajatus Lahdessa järjestettävien tapahtumien lisäämisestä matkailun edistämiseksi.
Lahdessa järjestettiin F1 Powerboat-kisaviikonloppu 12. kesäkuuta 2009.
F1-venekilpailuja on järjestetty Suomessa myös Tampereella vuonna 1998 ja Helsingissä vuosina 2002 ja 2003.
Kilpailut > Kilpailumaat > Yhdysvallat

Yhdysvalloissa järjestetään erillistä F1 Champboat-sarjaa, jossa Champ class (F1)-luokan veneet ovat lähes identtisiä UIM:n veneisiin verrattuna.
Joukkueet

F1 Powerboat Racingissa on 2008 seuraavat joukkueet:
Woodstock Red Devil Racing
Trask Brothers Racing
Team Abu Dhabi
China CTIC Team
F1 Atlantic Team
Qatar Team
F1 Team Sweden
Singha Team
Rainbow Team
800 Doctor
Tamoil F1 Team
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
F1 Champboat-sarjan viralliset sivut
F1 UIM Championship Media Guide 2008 www.f1boat.com. Arkistoitu 3.12.2008. Viitattu 9.2.2009.
F1 veneily MTV3:n sivusto.
Maailmanmestari 2007 Sami Seliö ja F2000-veneilijä Michael Nylund Tammisaaressa kesällä 2008.
F1 Powerboat Racing, Lahti, 7. kesäkuuta 2008
F1 Champboat Race Mississippi 2006
F1 Powerboat Racing Pietarissa 2008
Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita

| Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita> Mickey's Magical Christmas: Snowed in at the House of Mouse |
| --- | --- |
 suomenkielinen videokansi
Ohjaaja:  Tony Craig Roberts Gannaway Rick Schneider-Calabash
Käsikirjoittaja:  Kevin Campbell
Säveltäjä:  Jason Oliver
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Walt Disney Studios Home Entertainment
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Mikki Hiiri – Olipa kerran joulu
Seuraaja:  Mikin Ketkuteatteri
Aiheesta muualla
IMDb
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita (Mickey's Magical Christmas: Snowed in at the House of Mouse) on animaatioelokuva vuodelta 2001. Se liittyy Mikin klubi -televisiosarjassa esiteltyyn Hiiriteatteriin.
Elokuvan kehyskertomuksessa Mikin ystävät ovat katsomassa Hiiriteatterin joulushow'ta, mutta jäävät lumimyrskyn saartamiksi. Niinpä heillä on aikaa muistella menneitä jouluja joista kertovat neljä erillistä tarinaa:
Aku jäällä
Pluton joulupuu
Pähkinänsärkijä
Mikki Hiiren jouluaatto
Suomenkielisissä äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Mikki Hiiri, Timon, Hassu Hatuntekijä   |
|  Jukka Rasila  | … |  Aku Ankka   |
|  Kiti Kokkonen  | … |  Minni Hiiri   |
|  Petra Karjalainen  | … |  Iines Ankka   |
|  Petri Liski  | … |  Hessu Hopo   |
|  Tom Pöysti  | … |  Mushu   |
|  Pekka Laiho  | … |  Pumba   |
|  Jarkko Rantanen  | … |  Jafar   |
|  Liisa Paatso  | … |  Pinokkio   |
|  Seppo Mäki  | … |  Samu Sirkka ja Roope Ankka   |
|  Pertti Koivula  | … |  Musta Pekka   |
|  Aarre Karén  | … |  Taavi Ankka   |
|  Rinna Paatso  | … |  Tupu, Hupu ja Lupu   |
German Football League

| German Football League |
| --- | --- |
Laji:  Amerikkalainen jalkapallo
Maa(t):  Saksa
Perustettu:  1979
Joukkueita:  15
Hallitseva mestari:  Potsdam Royals
Eniten mestaruuksia:  New Yorker Lions (12)
Alempi taso:  GFL-2
Aiheesta muualla
[www.gfl.info Sivusto]
German Football League eli GFL on amerikkalaisen jalkapallon korkein sarjataso Saksassa. Sarjaa hallinnoi Saksan amerikkalaisen jalkapallon liitto, ja sitä on pelattu vuodesta 1979 lähtien. 1979–1999 sarja tunnettiin nimellä American Football Bundesliga. Nykyisin sarjaan osallistuu 15 joukkuetta, jotka on jaettu pohjoiseen ja eteläiseen divisioonaan. Sarjan mestaruusottelua kutsutaan nimellä German Bowl.
Joukkueet 2025

Berlin Rebels
Dresden Monarchs
Düsseldorf Panther
Hildesheim Invaders
Kiel Baltic Hurricanes
New Yorker Lions
Paderborn Dolphins
Potsdam Royals
Allgäu Comets
Kirchdorf Wildcats
Munich Cowboys
Pforzheim Wilddogs
Ravensburg Razorbacks
Saarland Hurricanes
Schwäbisch Hall Unicorns
Straubing Spiders
Mestarit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1979: Frankfurter Löwen  1980: Frankfurter Löwen  1981: Ansbach Grizzlies  1982: Ansbach Grizzlies  1983: Düsseldorf Panther  1984: Düsseldorf Panther  1985: Ansbach Grizzlies  1986: Düsseldorf Panther  1987: Berlin Adler  1988: Red Barons Cologne  1989: Berlin Adler  1990: Berlin Adler  |  1991: Berlin Adler  1992: Düsseldorf Panther  1993: Munich Cowboys  1994: Düsseldorf Panther  1995: Düsseldorf Panther  1996: Hamburg Blue Devils  1997: Braunschweig Lions  1998: Braunschweig Lions  1999: Braunschweig Lions  2000: Cologne Crocodiles  2001: Hamburg Blue Devils  2002: Hamburg Blue Devils  |  2003: Hamburg Blue Devils  2004: Berlin Adler  2005: Braunschweig Lions  2006: Braunschweig Lions  2007: Braunschweig Lions  2008: Braunschweig Lions  2009: Berlin Adler  2010: Kiel Baltic Hurricanes  2011: Schwäbisch Hall Unicorns  2012: Schwäbisch Hall Unicorns  2013: New Yorker Lions  2014: New Yorker Lions  |  2015: New Yorker Lions  2016: New Yorker Lions  2017: Schwäbisch Hall Unicorns  2018: Schwäbisch Hall Unicorns  2019: New Yorker Lions  2021: Dresden Monarchs  2022: Schwäbisch Hall Unicorns  2023: Potsdam Royals  2024: Potsdam Royals  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta German Football League Wikimedia Commonsissa
| n k  Euroopan amerikkalaisen jalkapallon pääsarjat |
| --- | --- |
Monikansalliset:  EFL  EESL  CEFL 
Kansalliset:  Alankomaat  Belgia  Espanja  Norja  Irlanti  Iso-Britannia  Italia  Itävalta  Kroatia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Venäjä 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:German Football League
Käännös suomeksi
Linja-autopysäkki

Bussipysäkki Klaukkalassa, taustalla Korsisaaren linja U456
Pysäkkikatos Ylikiimingissä seututie 836:n varrella.
Linja-autopysäkki eli bussipysäkki on ajoradan varteen merkitty alue tai erillinen levennys, jossa linja-autot pysähtyvät ottaakseen kyytiin matkustajia tai jättääkseen heitä pois. Bussipysäkit ovat linja-autojen kulkusuunnan puoleisella ajoradan laidalla. Linja-autopysäkin tunnistaa keltapohjaisesta linja-auton kuvalla varustetusta liikennemerkistä.
Pysäkeille, joiden käyttäjämäärä on suuri, rakennetaan usein katos suojaamaan odottavia matkustajia säältä. Pysäkkien yhteyteen on tapana asentaa roska-astioita sekä haja-asutusalueilla usein postilaatikoita.
Matkustajainformaatio

Kaupungeissa linja-autopysäkeillä on usein paperinen aikataulu. Katoksellisilla pysäkeillä voi olla myös linjakartta. Esimerkiksi pääkaupunkiseudulla, Tampereella, Turussa, Oulussa ja Kuopiossa on pysäkeillä myös sähköisiä aikataulunäyttöjä, jotka kertovat linja-autojen tuloon jäljellä olevan ajan. Joillakin linjoilla näytöt saavat ajantasaista informaatiota linja-auton sijainnista ja vastaavat näin todellista tilannetta, eivätkä pysäkkiaikataulun arvioaikaa.
Linja-autopysäkkiin liittyviä liikennesääntöjä

Tieliikenneasetuksessa linja-autopysäkin merkki kieltää pysäköinnin 12 metrin etäisyydellä merkistä, ellei reunakiveykseen ole värityksellä merkitty tästä poikkeavaa pysäkkialuetta. Väritys on Suomessa useimmiten keltainen. Pysäkiltä lähtevää linja-autoa on muun liikenteen väistettävä, jos tien nopeusrajoitus on korkeintaan 60 km/h.
Liikennemerkit

531. Linja-auton pysäkki
532. Vanha kaukoliikenteen linja-auton pysäkki
Merkin yhteyteen voidaan asettaa kunnan vaakuna, tariffin ja liikenteenharjoittajaryhmän tunnus, lisäkilvissä pysäkin nimi sekä varsinkin kaupungeissa paikallisliikenteen linja-auton pysäkeillä siinä pysähtyvien linjojen numerotunnukset sekä päätepisteiden nimet, jonne linjat liikennöivät. Pikavuorolinjan pysäkki osoitetaan merkin yhteyteen asetettavalla lisäkilvellä.
Tieliikennelain uudistuksen myötä kaikki linja-automerkit muuttuivat keltaisiksi, eikä pikavuoroja enää mainita lisäkyltillä. Joissakin paikoissa pikavuoro-lisäkilpiä on vielä jäljellä. Uudessa pysäkkimerkissä linja-auton kulkusuunta on vasemmalle, kun vanhoissa (paikallisliikenteen keltaisissa ja kaukoliikenteen sinisissä) merkeissä se oli oikealle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lontoon linja-autopysäkkien merkkejä (englanniksi)
Bus-Stops at Old People's Homes Take Patients for a Ride (englanniksi)
Linja-automerkit. Ylhäältä alas: lähiliikenne, kaukoliikenne sekä pikavuoro-lisäkyltti.
Moraalinen varustautuminen

Moraalinen varustautuminen,  MRA (engl. Moral Re-Armament) oli kansainvälinen korkeakirkollinen hengellinen järjestö, joka syntyi 1938 yhdysvaltalaisen pastorin Frank N. D. Buchmanin johtamasta Oxfordin ryhmäliikkeestä. Buchman johti järjestöä 23 vuotta, 1938–1961.
Alkuun järjestö koostui Buchmanin omista kannattajista, ja nimi oli vain lisäysselvennä. Nimeä käytti ensimmäisenä 1938 H. W. Austin toimittamassaan kirjassa Moral Rearmament (The Battle for Peace). Buchman ja muut Oxfordin ryhmäliikkeen johtajat mieltyivät siihen, ja niin entisestä Oxfordin ryhmäliikkeestä tuli Moral Re-Armament eli Moraalinen varustaututuminen. Järjestö kannusti jäseniään osallistumaan politiikkaan ja yhteiskunnalliseen toimintaan ja keskusteluun. Varsinkin kylmän sodan aikana sen keskeisiä ajatuksia oli, että maailman muutos lähtee ihmisestä itsestäänlähde?
MRA:n jäsenet perustivat Up with People -nimisen kuoron, jonka taustalla on samanniminen järjestö. MRA rahoitti sitä.lähde?
Suomessa MRA oli voimakkaimmin julkisuudessa 1950- ja 1960-luvuilla, ja sen näkyvimpiä edustajia oli Kokoomuksen kansanedustaja Margit Borg-Sundman. MRA alkoi tuolloin kylmän sodan hengessä vetää jyrkkää rajaa kommunismiin. MRA:n suomalaisten kannattajien tausta oli kommunisminvastainen ja länsimyön­teinen, he olivat usein talouselämän pii­ristä. Kansalaisaktivisti Olli Stålströmin mukaan Moraalinen varustautuminen nimesi kaksi toisiinsa kytkeytynyttä pahaa: kommunismin ja homoseksualismin, joita vastaan piti taistella.
Järjestön uusi englanninkielinen nimi on vuodesta 2001 ollut Initiatives of Change.
Aiheesta muualla

MRA:
MRA
Religious Movements (U Virginia) (Arkistoitu – Internet Archive)
Preliminary Guide to the Albert Heman Ely, Jr. Family Papers, Manuscripts and Archives, Yalen yliopiston kirjasto
Initiatives of Change:
Initiatives of Changen suomalainen sivusto
Initiatives of Changen sivusto MRA:n seuraaja
MRA:n ja siihen liittyvien järjestöjen aikajana (Arkistoitu – Internet Archive)
Tjällmo

| Tjällmo |
| --- | --- |

 Tjällmo
 Koordinaatit: 58°42′55″N, 15°21′44″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Motala
Väkiluku (31.12.2023):  487
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tjällmo on taajama Motalan kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 487 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tjällmo Wikimedia Commonsissa
Laura (nimi)

| Laura |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  18. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  18. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Lavra, Lara, Laure, Laurie, Lorita, Laurinda, Lora, Laurissa, Loris, Lorelle, Lauriina, Laurine, Laurelle, Lore, Lorie
Vastineita eri kielissä:  Laura
Nimen alkuperä:  Laurus, Laurentius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laura on monissa maissa yleinen naisen etunimi. Nimipäivä suomalaisessa ja Suomen ruotsinkielisessä kalenterissa on 18. tammikuuta. Suomalaiseen almanakkaan se on otettu vuonna 1908. Ruotsissa Laura pääsi almanakkaan 1901. Suomessa Laura on Laurin sisarnimi.
Laura tulee latinankielisestä sanasta laurus, joka tarkoittaa laakeripuuta. Antiikin Roomassa laakeripuun lehtiä käytettiin voitonseppeleissä (laakeriseppeleissä) ja vaatteiden koristeluissa. Nimi tarkoittaa myös kunniaa, kuuluisuutta ja henkeä (spirit). Kreikaksi nimi kirjoitetaan Λάυρα ja kyrillisillä kirjaimilla Лаура. Nimi Laura liitetään Kreikan mytologiassa Daphne-nymfiin, joka paetessaan Apollon lempeä muuttui laakeripuuksi.
Laura on suosittu nimi monissa maissa, myös Suomessa. Suomessa nimi on 1800-luvun lopulta tammikuuhun 2024 mennessä annettu 34 034 tytölle. Nimi on erityisen yleinen 1900-luvun lopulla syntyneillä, mihin vaikutti varsinkin televisiosarjasta Pieni talo preerialla tuttu Laura Ingalls.  Vuonna 1997 syntyneillä naisilla se on kaikkein yleisin etunimi.
Nimestä on monia eri variaatioita, muun muassa Lavra, Laure, Laurie, Lorita, Laurinda, Lora, Laurissa ja Loris.
Kuvitteellisia Lauroja

Laura, Tuija Lehtisen nuortenkirjojen ja niihin perustuvien televisiosarjojen päähenkilö
Laura Daughtery, meribiologi televisiosarjassa Surface
Laura Hunt, henkirikoksen uhri Otto Premingerin elokuvassa Laura
Laura Kiviranta, henkilöhahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Laura Mars, muotivalokuvaaja Irvin Kershnerin elokuvassa Laura Marsin silmät
Laura Mäkimaa, henkilöhahmo televisiosarjassa Kotikatu
Laura Palmer, murhan uhri tv-sarjassa Twin Peaks
Laura Porkkana, animaatiosarjassa Popsikkaat
Laura Rouhiala, henkilöhahmo televisiosarjassa Tahdon asia
Laura Spencer, henkilöhahmo televisiosarjassa General Hospital
Laura Steedson, sarjakuvahahmo sarjakuvassa W.i.t.c.h.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laura (nimi) Wikimedia Commonsissa
Volframi

Volframi on hopeanvalkea metallinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on W (lat. wolframium). Volframilla on viisi pysyvää isotooppia. Volframi ei ole kovin myrkyllistä; tosin metallipöly ärsyttää ihoa ja silmiä.
Volframin englanninkielinen nimi on tungsten, joka tulee ruotsin kielen sanoista tung (raskas) ja sten (kivi). Volframi on varsin kovaa ja tiheää sekä kestää hyvin kulutusta ja lämpöä, minkä myötä sitä käytetään näitä ominaisuuksia vaativissa kohteissa, kuten kovametalliseoksissa. Suuren tiheytensä myötä se on myös yleinen materiaali panssarintorjunta-ammuksissa.
Ominaisuudet

Ominaisuuksiltaan volframi on kova ja tiheä. Kovuutensa takia sitä käytetään paljon metalliseoksissa. Puhtaana alkuaineena se on sitkeä, mutta alhaisissa lämpötiloissa se on kuitenkin hauras. Väriltään volframi on hopeanvalkoinen, mutta tummuu ilmassa, koska se muodostaa suojaavan oksidikerroksen. Jauheena se on harmaata. Volframilla on kaikista metalleista korkein sulamispiste, korkein kiehumispiste ja suurin vetolujuus. Tämän lisäksi sillä on myös korkea lämmönjohtokyky ja korroosion kestokyky.
Yhdisteissä se on kaikkein yleisimmin hapetusluvulla VI. Volframi on yksi viidestä tärkeimmästä tulenkestävästä metallista (muut ovat niobium, molybdeeni, tantaali ja renium). Näitä metalleja yhdistävät suuri kulumisen ja lämmön kestokyky.
Sen lisäksi, että volframi on haurasta alhaisissa lämpötiloissa, käyttöä rajoittavat uudelleenkiteytymisestä johtuva hauraus ja säteilyn aiheuttamat vauriot. Seostamalla voidaan kuitenkin parantaa volframin ominaisuuksia. Esimerkiksi tantaalia, titaania, vanadiinia ja molybdeenia käytetään parantamaan volframin mekaanisia ominaisuuksia.
Historia

Vuonna 1781 Carl Wilhelm Scheele keksi, että uutta volframihappoa voisi tehdä scheeliitistä. Scheele ja Torbern Bergman ehdottivat, että happoa pelkistämällä voisi löytyä uusi metalli. Vuonna 1783 veljekset Juan José ja Fausto Elhuyar analysoivat tinakaivoksesta otettua wolframiittinäytettä ja huomasivat sen olevan uuden hapon rauta- ja mangaanisuola. Veljekset huomasivat wolframiitista tehdyn hapon olevan samanlaista volframihapon kanssa. Myöhemmin samana vuonna veljekset onnistuivat valmistamaan puhdasta volframia pelkistämällä tätä happoa kivihiilellä.
1847 Robert Oxlandille myönnettiin patentti, johon sisältyi natriumvolframaatin valmistaminen, volframihapon muodostuminen ja metalliseen muotoon pelkistäminen öljyllä, tervalla tai hiilellä. Tämä merkitsi suurta askelta modernissa volframikemiassa ja avasi ovia teollistumiseen.
Toisen maailmansodan aikaan volframia tuottavat valtiot joutuivat molempien sodan osapuolien painostuksen alaiseksi, sillä volframikarbidi oli kovuutensa ansiosta laajalti käytössä leikkuutyökaluissa. Volframilla vahvistettu teräs oli myös tärkeä hyödyke.
Esiintyminen

Volframia esiintyy wolframiitissa (Fe,Mn)WO4, joka on ferberiitin FeWO4 ja hübneriitin MnWO4 kiinteä seos, sekä scheeliitissä CaWO4. Luonnossa volframi ei esiinny puhtaana alkuaineena vaan se on aina yhdisteenä. Malmeista volframi saadaan pelkistämällä niissä esiintyvä volframioksidi vedyn ja hiilen avulla. Volframilla on 33 isotooppia. Isotooppien massaluvut ovat väliltä 158–190.
Luonnossa esiintyvä volframi on sekoitus viidestä näistä isotoopeista seuraavien suhteiden mukaan: 180W (0,1 %), 182W (26,5 %), 183W (14,3 %), 184W (30,6 %) ja 186W (28,4 %).
Valmistus

Volframia tuotetaan maailmalla yhteensä vuosittain noin 60 000–80 000 tonnia, esimerkiksi vuonna 2012 maailman volframin tuotanto oli 76 400 tonnia. Ylivoimaisesti suurin volframia tuottava valtio on Kiina, joka tuottaa vuosittain yli 80 prosenttia tuotetusta volframista. Lisäksi volframia tuottavat esimerkiksi Venäjä, Kanada, Bolivia, Vietnam ja Portugali. Myös Kongossa tuotetaan volframia, minkä vuoksi volframimineraaleja pidetään konfliktimineraalina. Myös Yhdysvalloissa tuotetaan volframia, mutta tuotannon määrää ei tiedetä.
Volframia tuotetaan louhituista malmeista ja prosessi vaatii monta vaihetta, jotka on eritelty kuvassa 2.
Aluksi louhittu malmi murskataan ja jauhetaan. Saadusta jauheesta erotetaan fotometrisesti tai UV-fluoresenssin ja paineilman avulla ensin enimmät kuona-aineet pois. Sen jälkeen on lisärikastusvaihe, jonka seurauksena seoksen volframipitoisuus on 65–75 %. Lopuksi käytetään hydrometallurgiaa ja pyrometallurgiaa, joiden seurauksena saadaan joko puhdasta volframia tai sen seoksia, esimerkiksi volframitrioksidia tai -karbidia. Metallurgioissa käytetään hyväksi erilaisia hiilen ja vedyn pelkistysreaktioita. Volframia voidaan valmistaa myös pelkistämällä volframitrioksidia.
Lisäksi volframia kierrätetään paljon, sillä se on hyvin arvokasta ja sen tuottaminen on pitkä prosessi. Kierrätyksessä käytetään apuna sinkkiä.
Käyttökohteet

Suurin käyttökohde volframille ovat kovametallit, joissa volframikarbideja käytetään materiaalin lujittamiseen. Volframia käytetään myös seosaineena teräksissä sekä sitä hyödynnetään erilaisissa elektroniikan ja kemian sovelluksissa.
Käyttökohteet > Kovametallit

Volframikarbidi (WC) on yksi kovimmista karbideista ja se onkin käytetyin materiaali kovametallien valmistuksessa. Kovametalleissa volframikarbidi on partikkeleina matriisissa, joka koostuu tyypillisimmin koboltti- tai nikkeliseoksesta. Karbidipartikkelit tuovat materiaalille suuren lujuuden ja kovuuden, metallinen matriisi sitkeyden. Kovametalleita käytetään erityisesti työstökoneiden terissä niiden hyvien mekaanisten ominaisuuksien takia. Volframikarbideja voidaan käyttää myös kovien, kulutuksenkestävien pinnoitteiden valmistuksessa. WC-pinnoitteet ovat termisesti hyvin stabiileja ja suojaavat materiaalia hapettumiselta. Volframia ja volframikarbidia käytetään myös sormuksien valmistuksessa, erityisesti kestävyyssyistä.
Käyttökohteet > Terässeokset

Volframia käytetään seosaineena työkaluteräksissä, sillä se tekee materiaalista kovempaa ja sallii suuremmat kierrosnopeudet. Volframia käytetään kuuma- ja kylmätyöstöteräksissä sekä pikateräksissä ja seosmäärät vaihtelevat 0,5 prosentista  jopa 20 prosenttiin. Volframi kestää myös erittäin hyvin virumista ja se on termisesti stabiili, joten sitä käytetään seosaineena teräksissä, joiden tulee kestää korkeita lämpötiloja. Volframia käytetään seosaineena myös joissakin ruostumattomissa teräksissä.