stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neue Deutsche Welle

| Neue Deutsche Welle |
| --- | --- |
Alkuperä:  uusi aalto, post-punk, synthpop, iskelmämusiikki, krautrock
Alkuperämaa:  Länsi-Saksa
Kehittymisen ajankohta:  1970-luku
Tyypillisiä soittimia:  sähkökitara, kitara, bassokitara, syntetisaattori, rummut, rumpukone
Neue Deutsche Welle (NDW, ’uusi saksalainen aalto’) on saksalaisen rockmusiikin tyylilaji, joka tulee alun perin post-punk sekä uusi aalto -tyylilajeista, jossa on myös elektronisen musiikin vaikutteita. Termiä ”Neue Deutsche Welle” käytettiin alun perin Burkhardt Seilerin levykaupan mainoksessa saksalaisessa Sounds-lehdessä elokuussa vuonna 1979 ja sen jälkeen toimittaja Alfred Hilsbergin artikkelissa ”Neue Deutsche Welle — Aus grauer Städte Mauern” (”Uusi saksalainen aalto — harmaiden kaupunkien muureilta”), joka julkaistiin Sounds-lehdessä lokakuussa vuonna 1979. Ehkä yksi tunnetuimmista Neue Deutsche Welle -yhtyeistä on Länsi-Saksasta tullut Nena, joka on tunnettu maailmanlaajuista suosiota 1980-luvulla saaneesta kappalestaan ”99 Luftballons”.
Nuorten Muotineuvosto

Nuorten Muotineuvosto oli suomalaisten nuortenvaatevalmistajien vuonna 1961 perustama keskustelufoorumi, jonka puitteissa teinikuntien valitsemat edustajat oppikouluista ympäri maan kokoontuivat kaksi kertaa vuodessa arvioimaan vaatemarkkinoijien uusia mallistoja. Muotineuvoston hyväksymät mallit saivat käyttää mainonnassaan tunnusta ”Nuorten Muotineuvoston hyväksymä”.
Nuorten Muotineuvoston perustajayrityksiä olivat James-farkuistaan tunnettu Mattisen Teollisuus, turkulainen Kestilän Pukimo sekä helsinkiläiset sisaryritykset Pola ja Pallo-Paita. Neuvosto kokoontui vaihtuvin jäsenin ainakin 1960-luvun loppuun asti.
Raadin jäsenenä on muistellut olleensa muun muassa kirjailija Lasse Lehtinen.
Nuorten Muotineuvosto oli ainakin nimellään mukana myös Tekstiilikauppiaiden liiton 1960-luvun alussa kaksi kertaa vuodessa julkaisemassa mainoslehdessä Pukeudu oikein.
Nuorten Muotineuvosto valitsi vuosittain Hopeapeili-lehdessä Suomen parhaiten pukeutuvan nuoren tunnettujen nuorisoidolien joukosta. Esimerkiksi vuonna 1969 valinta osui nousevaan rocktähteen Kirka Babitziniin.
Maracanã

Maracanã
Maracanã sisältä
Maracanã on jalkapallostadion Rio de Janeirossa Brasiliassa. Ellipsin muotoinen stadion rakennettiin vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja varten ja vihittiin käyttöön 26. kesäkuuta 1950. Stadionin virallinen nimi on Estádio Jornalista Mário Filho edesmenneen urheilujournalistin mukaan, mutta stadion tunnetaan yleisesti nimellä Maracanã, koska se sijaitsee Maracanãn kaupunginosassa Avenida Maracanã -nimisen kadun ja Rio Maracanã -nimisen joen varrella.
Maracanãn virallinen yleisöennätys on 183 341 maksanutta katsojaa, joka syntyi MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan 31. elokuuta 1969. Kuitenkin arvellaan, että vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailujen voittajan ratkaissutta ottelua Uruguay–Brasilia olisi ollut katsomassa lähes 200 000 ihmistä, koska maksamattomia katsojia oli niin paljon. 1990-luvulla stadionin seisomapaikat muunnettiin istumapaikoiksi, jolloin paikkaluku putosi noin 70 000 katsojaan. Jatkuvissa uudistustöissä katsojaluku on tarkoitus kohottaa 100 000 katsojaan.
Maracanãlla ovat pelanneet kotiotteluitaan muun muassa Botafogo, Vasco da Gama, Flamengo ja Fluminense. Nykyään joukkueet Fluminensea lukuun ottamatta pelaavat stadionilla kuitenkin vain tärkeimmät ottelunsa.
Yksi tunnetuimmista rockkonserteista Maracanãlla on KISS-yhtyeen konsertti 18. heinäkuuta 1983 yli 250 000 katsojalle. Yleisöennätystä ei ole koskaan laskettu stadionin viralliseksi, koska yleisöä oli kenttäkatsomossa lähes 140 000 ihmistä ja 90 000 katsomossa. Tarkkaa lukumäärää ei saatu koskaan selville.
Maracanã-stadion toimi yhtenä vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikoista. Kaksi vuotta myöhemmin stadionilla pidettiin 2016 kesäolympialaisten avajaiset ja päättäjäiset, ja se toimi myös kisojen jalkapallon pääareenana.
Stadionista sanottua

"Vain kolme ihmistä on historian aikana saanut Maracanãn täysin hiljaiseksi: Frank Sinatra, Paavi Johannes Paavali II ja minä." Alcides Ghiggia, vuoden 1950 MM-kilpailujen ratkaisuottelussa voittomaalin tehnyt uruguaylaishyökkääjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maracanã Wikimedia Commonsissa
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelun järjestäneet stadionit
1930  Centenario (Montevideo) | 1934  Nazionale (Rooma) | 1938  Stade Olympique (Pariisi) | 1950  Maracanã (Rio de Janeiro) | 1954  Wankdorf (Bern) | 1958  Råsunda (Tukholma) | 1962  Nacional (Santiago) | 1966  Wembley (Lontoo)  | 1970  Azteca (México) | 1974  Olympiastadion (München) | 1978  Monumental (Buenos Aires) | 1982  Santiago Bernabéu (Madrid) | 1986  Azteca (México) | 1990  Stadio Olimpico (Rooma) | 1994  Rose Bowl (Pasadena) | 1998  Stade de France (Pariisi) | 2002  International (Jokohama) | 2006  Olympiastadion (Berliini) | 2010  Soccer City (Johannesburg) | 2014  Maracanã (Rio de Janeiro) | 2018  Lužniki (Moskova) | 2022  Lusailin stadion (Lusail) | 2026  MetLife Stadium (New York)
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952 – esteratsastuksen joukkuekilpailu

Helsingin olympiakisojen esteratsastuksen joukkuekilpailuun osallistui 15 joukkuetta. Kilpailu käytiin 3. elokuuta henkilökohtaisen kilpailun yhteydessä. Joukkueen tulos saatiin laskemalla yhteen kolmen jäsenen pistemäärä.
Ahmet Haşim

Ahmet Haşim vuonna 1922.
Ahmet Haşim (noin 1883 tai 1884 Bagdad – 4. kesäkuuta 1933) oli merkittävä 1900-luvun alkupuolen turkkilainen runoilija. Hän aloitti perinteiseen osmanityyliin, mutta saatuaan vaikutteita ranskalaisesta runoudesta, erityisesti ihailemaltaan Henri de Régnierilta, hän suuntautui symbolismiin ja kehitti oman tyylin. Myöhemmin hän siirtyi proosaan.
Hän työskenteli ensin valtion keskuspankissa, mutta Turkin perustamisen jälkeen hän opetti estetiikkaa ja ranskaa ja kirjoitti sanomalehtiin esseitä.
Teokset > Runokokoelmat

Göl Saatleri (گول ساعتلرى, "Hours of the Lake"), 1921
Piyâle (پياله, "Goblet"), 1926
Teokset > Proosateokset

Bize Göre, 1928
Gurebâhâne-i Laklakan, 1928
Frankfurt Seyahatnamesi, 1933
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952 – kouluratsastuksen joukkuekilpailu

Helsingin olympiakisojen kouluratsastukseen osallistui 8 joukkuetta. Kilpailu käytiin 28.-29. heinäkuuta henkilökohtaisen kilpailun yhteydessä. Joukkueen tulos saatiin laskemalla yhteen kolmen jäsenen pistemäärä.
Lopputulokset

| Sija | Joukkue | Urheilija | Hevonen | Pisteet | Yhteispisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | Henri Saint Cyr | Master Rufus | 561,0 | 1597,5 |
| 1 |  Ruotsi | Gustaf Adolf Boltenstern | Krest | 531,0 | 1597,5 |
| 1 |  Ruotsi | Gehnäll Persson | Knaust | 505,5 | 1597,5 |
| 2 |  Sveitsi | Gottfried Trachsel | Kursus | 531,0 | 1579,0 |
| 2 |  Sveitsi | Henri Chammartin | Wöhler | 529,5 | 1579,0 |
| 2 |  Sveitsi | Gustav Fischer | Soliman | 518,5 | 1579,0 |
| 3 |  Saksa | Heinz Pollay | Adular | 518,5 | 1501,0 |
| 3 |  Saksa | Ida von Nagel  | Afrika | 503,0 | 1501,0 |
| 3 |  Saksa | Fritz Thiedemann | Chronist | 479,5 | 1501,0 |
| 4 |  Ranska | André Jousseaume | Harpagon | 541,0 | 1501,0 |
| 4 |  Ranska | Jean Peitevin de Saint André | Vol Au Vent | 479,0 | 1501,0 |
| 4 |  Ranska | Jean Saint-Fort Paillard | Tapir | 403,5 | 1501,0 |
| 5 |  Chile | José Larraín Cuevas | Rey de Oros | 473,5 | 1340,5 |
| 5 |  Chile | Héctor Clavel | Frontalera | 452,0 | 1340,5 |
| 5 |  Chile | Ernesto Silva | Viarregio | 415,0 | 1340,5 |
| 6 |  Yhdysvallat | Robert Borg | Bill Biddle | 492,0 | 1253,5 |
| 6 |  Yhdysvallat | Marjorie Haines  | The Flying Dutchman | 446,0 | 1253,5 |
| 6 |  Yhdysvallat | Hartmann Pauly | Reno Overde | 315,5 | 1253,5 |
| 7 |  Neuvostoliitto | Vladimir Raspopov | Imeninnik | 433,5 | 1205,5 |
| 7 |  Neuvostoliitto | Vasili Tihonov | Pevec | 395,0 | 1205,5 |
| 7 |  Neuvostoliitto | Nikolai Sitko | Cesar | 377,0 | 1205,5 |
| 8 |  Portugali | António Malheiro Reimão Nogueira | Napeiro | 428,5 | 1196,5 |
| 8 |  Portugali | Francisco Valadas Júnior | Feitiço | 422,0 | 1196,5 |
| 8 |  Portugali | Fernando Cerqueita da Silva Paes | Matamás | 346,0 | 1196,5 |
= naisurheilija.
Itäsuomenkarja

| Itäsuomenkarja |
| --- | --- |

Käyttötarkoitus::  alun perin lypsyrotu
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Itäinen Suomi
Kantakirja perustettu::  1898
Ominaisuudet
Sarvet::  nupo
Värit::  yleensä punakyyttö
Itäsuomenkarja (ISK) (puhekielessä myös kyyttö) on yksi Suomessa vanhastaan kasvatetusta maatiaiskarjasta polveutuvasta rodusta. Nykyisin rotu on uhanalainen. Tuotostarkkailussa niistä on 267. Maidon rasvapitoisuus on 4,36 % ja valkuaispitoisuus 3,46 %. Maitotuotos on keskimäärin 4 057 kg maitoa ja poistettaessa elinikäistuotos on 11 910 kg maitoa.
Itäsuomenkarja on suomenkarjaroduista siroin. Rotu ja erityisesti sen maatiaissuvut ovat tunnettuja terveydestään, sitkeydestään ja pitkäikäisyydestään. Rotu on tunnettu muun muassa maitonsa hyvistä juustoutumisominaisuuksista. Väritys on nykyisin liki aina kyyttö.
Rotua on alun perin käytetty pelkästään maidontuotannossa, mutta viime vuosina sitä on alettu käyttämään  emolehmätuotannossa.
Jalostuksen historiaa

Itäsuomenkarja eli kyyttö on maatiaiskarjasta ensimmäisenä erotettu suomalainen karjarotu. Vastaperustetun rodun ulkomuodoksi valittiin nupo punakyyttö. Itäsuomenkarjalle perustettiin oma rotuyhdistys ja kantakirja vuonna 1898. Näin se on Suomen tuotantoeläinroduista vanhin. Itäsuomenkarjan jalostuksen alkaessa 1900-luvun alussa Savon ja Karjalan kyyttövaltaisessa karjassa tavattiin kymmenkuntaa eri värisävyä ja -yhdistelmää. Tavallisin väri oli punakylkinen, mutta myös mustakylkisiä ja lähes täysin mustia, punaisia, hallavia, voikkoja ja valkeitakin esiintyi. Oli myös laikukkaan kirjavia eläimiä. Suurin osa eläimistä oli sarvellisia. Jalostustavoitteeksi otettiin vuonna 1925 nupous ja punainen  kyyttöväritys. Nupoutta perusteltiin helppohoitoisuudella. Vanhastaan oli yleisesti uskottu, että punaväristen lehmien maito on laadultaan parasta, joten tämänkin nojalla punakyyttö oli helppo yleistää ainoaksi värivaihtoehdoksi. Ulkonäköseikoissa oltiin pitkään hyvin ankaria, ja rotukarjasta pyrittiin karsimaan kaikki ”vääränväriset” ja sarvekkaat yksilöt. Samalla menetettiin suuri määrä terveitä ja elinkelpoisia yksilöitä ja karjasukuja. Näin saatiin aikaiseksi itäsuomenkarjan nykyinen yhtenäinen ulkonäkö: nupo punakyyttö. Määrätietoisesta värijalostuksesta huolimatta rotu ei kuitenkaan ole täysin vakiintunut yhdenmukaiseksi: nykyäänkin voi syntyä muita kuin punakyyttöjä itäsuomennautoja.
Vuonna 1930 kantakirjavaatimuksia lievennettiin, ja kantakirjaan alettiin hyväksyä myös esimerkiksi valkoisia ja ”puninkirjavia” eläimiä.
Itäsuomenkarjasta yritettiin 1900-luvun mittaan jalostaa tehokasta lypsyrotua, mutta se osoittautui maidontuotoltaan heikoimmaksi suomenkarjan kolmesta rodusta, eikä se pystynyt kilpailemaan maitomäärissä muiden kotimaisten saati tuontirotujen kanssa. Karjatalousviranomaiset päättivät silloin lakkauttaa itäsuomenkarjan yhdistämällä kaikki kolme suomenkarjarotua yhdeksi roduksi, jonka perustyypiksi valittiin länsisuomenkarja eli punainen (lehmä). Itäsuomenkarjan sonnit hävitettiin keinosiemennysasemilta 1970-luvulla, eikä niiden pakastettua spermaa annettu käyttöön karjanomistajien pyynnöistä huolimatta. Näin kyytöt hävisivät nopeasti, sillä omia sonneja ei tiloilla ollut juurikaan enää pidetty.
Suojelu ja tulevaisuus

Kyyttö on uhanalainen nautarotu: sen edustajia löytyy Suomesta noin 850. Rotu jakautuu nykyään jalostettuun haaraan ja maatiaishaaraan, joiden väliset erot ovat varsin suuret. Jalostetun itäsuomenkarjan suvussa on yleensä käytetty keinosiemennystä 1960–70-luvuilla. Jalostettua itäsuomenkarjaa on jäljellä kahdeksan sukua. Varsinaista maatiais- eli alkuperäishaaraa on jäljellä kuusi sukua kahdesta karjasta: kiuruvetisen Helvi Tossavaisen aikoinaan säilyttämästä karjasta ja kiteeläisen Vieno Nenosen suvun karjasta. Tunnetuin tossavaiskarjan kasvattaja on kuvataiteilija Miina Äkkijyrkkä. Vieläkin harvalukuisempaa nenoskarjaa on Uljas-Ilmari Majurilla.
Itäsuomenkarjaa ja erityisesti sen jalostuslinjoja säilytettiin ja jalostettiin Sukevan vankilaan kuuluvan Iskolan avovankilan karjatilalla. Talvella 2007 heräsi keskustelu Sukevan karjan kohtalosta, kun julkisuuteen tuli tietoja maatilan sulkemisaikeista ja nautojen teurastussuunnitelmista. Vuonna 2008 Sukevan kyytöt siirrettiin Kajaanin Seppälään Kainuun ammattiopiston luonnonvara-alan koulutilalle Seppälään ja Ahlmanin ammattiopiston koulutilalle Tampereelle.
Suurin osa rodun yksilöistä on yksityisten karjanomistajien hallussa.
Aiheesta muualla

Maatiainen ry: Kyyttö on vuoden 2008 maatiaiseläin
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus Suomen alkuperäisrodut
VirtuaaliAMK Suomen alkuperäisrodut
Kainuun ammattiopiston luonnonvara-ala
Pienitehoinen mopo

Esimerkki pienitehoisesta moposta, Solex S3800.
Sachs Saxonette Classic
Pienitehoinen mopo eli moottoroitu polkupyörä on tavallisesti kaksipyöräinen polkimin varustettu mopo.  Se kuuluu ajoneuvoluokkaan L1e-A, jolloin sen sallittu nopeus on enintään 25 kilometriä tunnissa ja moottorin teho enintään 1 kW. Moottoroiduiksi polkupyöriksi luokitellaan myös kolmi- ja nelipyöräiset ajoneuvot, jos ne täyttävät luokan muut ehdot.
Suomessa pienitehoista mopoa saa kuljettaa 15 vuotta täyttänyt ilman mopokorttia. Pienitehoista mopoa eli moottoroitua polkupyörää ei tarvitse katsastaa tai rekisteröidä, mutta moottoriajoneuvona sille tarvitaan liikennevakuutus. Moottoroitu polkupyörä sai vuoden 2016 alussa voimaan tulleen lain mukaisesti luokituksen L1e-A. Moottoroidun polkupyörän maksimiteho on 1kW. Sitä ei ennen vuotta 2016 tarvinnut edes vakuuttaa, koska sitä ei luokiteltu moottoriajoneuvoksi. Vuoteen 1995 asti mopoissa käytössä ollutta vakuutuskilpeä siihen ei myöskään saa huolimatta vakuutuksesta, joten se on vakuutettunakin kilvetön.
EU-direktiivin mukaan moottorilla varustettu polkupyörä voi olla myös kolmi- tai nelipyöräinen. Esimerkiksi suomalaisvalmisteinen Scouter LMV on tähän ajoneuvoluokkaan kuuluva nelipyöräinen sähköajoneuvo.
Toisaalta Suomen ajoneuvolain mukaan polkupyöräksi katsotaan myös sellainen enintään 250 W:n tehoisella sähkömoottorilla varustettu ajoneuvo, jonka moottori toimii vain poljettaessa ja kytkeytyy toiminnasta viimeistään nopeuden saavuttaessa 25 kilometriä tunnissa. Tällaisia ajoneuvoja pidetään ajoneuvolain mukaan moottorittomina ajoneuvoina. Tämä tarkoittaa, että alle 250 W:n tehoisella polkemista avustavalla moottorilla varustettuja moottoroituja polkupyöriä ei tarvitse vakuuttaa eikä niiden kanssa tarvitse käyttää kypärää. Tähän erikoistapaukseen lukeutuvat useimmat sähköpolkupyörät.lähde?
Toinen Suomen lainsäädännön erikoistapaus on  kevyt sähköajoneuvo, johon kuuluu pienitehoinen sähkömopo, jossa ei ole polkimia. Niidenkin huippunopeus on rajoitettu 25 km/h:on, ja teho 1000 wattiin, mutta liikennevakuutuspakko koskee vain yli 25 kg painavia yksilöitä.
Pienitehoinen mopo vastaa Ruotsin klass II -mopoa ja Alankomaiden snorfiets-mopoluokkaa. Suomessa pienitehoisella mopolla kuljettaessa on käytettävä kypärää, mutta lain mukaan kuljettaja on vapautettu mopokypärän käyttöpakosta, jos polkupyörän massa on enintään 35 kilogrammaa ja moottorin nimellisteho enintään yksi kilowatti (28.12.2018/1310, 6 §). Myös Ruotsissa riittää pyöräilykypärä. Alankomaissa snorfietsiä kuljetettaessa ei ole pakko käyttää kypäräälähde?.
Ranskan Grand Prix 1992

|  Ranskan Grand Prix 1992  |
| --- | --- |
 8. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1992. 
Päivämäärä:  5. heinäkuuta 1992
Sijainti:  Nevers, Ranska
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,250 km
Kilpailun pituus:  69 (72) kierrosta, 293,250 km
Sää:  Sadekeli
Paalupaikka
Kuljettaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Paaluaika:  1.13,864
Palkintokoroke
Voittaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Toinen:   Riccardo Patrese   (Williams-Renault)
Kolmas:   Martin Brundle   (Benetton-Ford)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Kierrosaika:  1.17,070 (kierroksella 37)
Ranskan Grand Prix 1992 oli 524. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 5. heinäkuuta 1992 Circuit de Nevers Magny-Cours -radalla. Kilpailun voitti Nigel Mansell. Martin Brundle saavutti uransa ensimmäisen palkintopallisijoituksen ollen kolmas.
Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 1.13,864 |   |
| 2 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 1.14,332 | + 0,468 |
| 3 | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 1.15,199 | + 1,335 |
| 4 | 2 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 1.15,316 | + 1,452 |
| 5 | 19 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 1.15,569 | + 1,705 |
| 6 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 1.16,118 | + 2,254 |
| 7 | 20 |  Martin Brundle | Benetton-Ford | 1.16,151 | + 2,287 |
| 8 | 28 |  Ivan Capelli | Ferrari | 1.16,443 | + 2,579 |
| 9 | 25 |  Thierry Boutsen | Ligier-Renault | 1.16,806 | + 2,942 |
| 10 | 26 |  Érik Comas | Ligier-Renault | 1.16,938 | + 3,074 |
| 11 | 11 |  Mika Häkkinen | Lotus-Ford | 1.16,999 | + 3,135 |
| 12 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 1.17,257 | + 3,393 |
| 13 | 29 |  Bertrand Gachot | Larrousse-Lamborghini | 1.17,442 | + 3,578 |
| 14 | 9 |  Michele Alboreto | Footwork-Mugen-Honda | 1.17,508 | + 3,644 |
| 15 | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 1.17,548 | + 3,684 |
| 16 | 24 |  Gianni Morbidelli | Minardi-Lamborghini | 1.17,667 | + 3,803 |
| 17 | 21 |  Jyrki Järvilehto | Dallara-Ferrari | 1.17,677 | + 3,813 |
| 18 | 30 |  Ukyo Katayama | Larrousse-Lamborghini | 1.17,709 | + 3,845 |
| 19 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Ilmor | 1.17,868 | + 4,004 |
| 20 | 32 |  Stefano Modena | Jordan-Yamaha | 1.17,901 | + 4,037 |
| 21 | 16 |  Karl Wendlinger | March-Ilmor | 1.17,937 | + 4,073 |
| 22 | 3 |  Olivier Grouillard | Tyrrell-Ilmor | 1.17,989 | + 4,125 |
| 23 | 15 |  Gabriele Tarquini | Fondmetal-Ford | 1.17,993 | + 4,129 |
| 24 | 33 |  Mauricio Gugelmin | Jordan-Yamaha | 1.18,337 | + 4,473 |
| 25 | 22 |  Pierluigi Martini | Dallara-Ferrari | 1.18,586 | + 4,722 |
| 26 | 14 |  Andrea Chiesa | Fondmetal-Ford | 1.18,701 | + 4,837 |
| DNQ | 17 |  Paul Belmondo | March-Ilmor | 1.19,354 | + 5,490 |
| DNQ | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Lamborghini | 1.20,062 | + 6,198 |
| DNQ | 7 |  Eric van de Poele | Brabham-Judd | 1.20,139 | + 6,275 |

| DNQ | 8 |  Damon Hill | Brabham-Judd | 1.21,412 | + 7,548 |
Kilpailun tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytyssyy | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 69 | 1:38.08,459 | 1 | 10 |
| 2 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 69 | + 46,447 | 2 | 6 |
| 3 | 20 |  Martin Brundle | Benetton-Ford | 69 | + 1.12,579 | 7 | 4 |
| 4 | 11 |  Mika Häkkinen | Lotus-Ford | 68 | + 1 krs. | 11 | 3 |
| 5 | 26 |  Érik Comas | Ligier-Renault | 68 | + 1 krs. | 10 | 2 |
| 6 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 68 | + 1 krs. | 12 | 1 |
| 7 | 9 |  Michele Alboreto | Footwork-Mugen-Honda | 68 | + 1 krs. | 14 |   |
| 8 | 24 |  Gianni Morbidelli | Minardi-Lamborghini | 68 | + 1 krs. | 16 |   |
| 9 | 21 |  Jyrki Järvilehto | Dallara-Ferrari | 67 | + 2 krs. | 17 |   |
| 10 | 22 |  Pierluigi Martini | Dallara-Ferrari | 67 | + 2 krs. | 25 |   |
| 11 | 3 |  Olivier Grouillard | Tyrrell-Ilmor | 66 | + 3 krs. | 22 |   |
| Kesk. | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 61 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Ilmor | 51 | Ulosajo | 19 |   |
| Kesk. | 30 |  Ukyo Katayama | Larrousse-Lamborghini | 41 | Moottori | 18 |   |
| Kesk. | 25 |  Thierry Boutsen | Ligier-Renault | 46 | Ulosajo | 9 |   |
| Kesk. | 28 |  Ivan Capelli | Ferrari | 38 | Moottori | 8 |   |
| Kesk. | 16 |  Karl Wendlinger | March-Ilmor | 33 | Vaihdelaatikko | 21 |   |
| Kesk. | 32 |  Stefano Modena | Jordan-Yamaha | 25 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 20 | Ulosajo | 15 |   |
| Kesk. | 19 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 17 | Kolari | 5 |   |
| Kesk. | 2 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 10 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 15 |  Gabriele Tarquini | Fondmetal-Ford | 6 | Kaasuvaijeri | 23 |   |
| Kesk. | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 0 | Kolari | 3 |   |
| Kesk. | 29 |  Bertrand Gachot | Larrousse-Lamborghini | 0 | Kolari | 13 |   |
| Kesk. | 33 |  Mauricio Gugelmin | Jordan-Yamaha | 0 | Kolari | 24 |   |
| Kesk. | 14 |  Andrea Chiesa | Fondmetal-Ford | 0 | Kolari | 26 |   |
| DNQ | 17 |  Paul Belmondo | March-Ilmor |   |   |   |   |
| DNQ | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Lamborghini |   |   |   |   |
| DNQ | 7 |  Eric van de Poele | Brabham-Judd |   |   |   |   |
| DNQ | 8 |  Damon Hill | Brabham-Judd |   |   |   |   |
Kilpailun tulokset > Johtokierrokset

| Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- |
|  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 1-18 |
|  Nigel Mansell | Williams-Renault | 19-69 |
Kilpailun Jälkeen > MM-tilanne -kuljettajat

| Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 66 |
| 2. |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 34 |
| 3. |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 26 |
| 4. |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 18 |
| 5. |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 18 |
| 6. |  Jean Alesi | Ferrari | 11 |
| 7. |  Martin Brundle | Benetton-Ford | 9 |
| 8. |  Michele Alboreto | Footwork-Mugen-Honda | 5 |
| 9. |  Mika Häkkinen | Lotus-Ford | 4 |
| 10. |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Ilmor | 4 |
Kilpailun Jälkeen > Valmistajien MM-tilanne

| Sija | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Williams-Renault | 100 |
| 2. |  McLaren-Honda | 36 |
| 3. |  Benetton-Ford | 35 |
| 4. |  Ferrari | 13 |
| 5. |  Lotus-Ford | 6 |
Muuta

Èrik Comaksen  paras sijoitus (5. sija)
Aiheesta muualla

Kuvia kilpailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -luokan Ranskan Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | 2025 | 2026 | 2027 | 2028 | 2029 |
Radat: Reims-Gueux (1950–1951, 1953–1956, 1958–1961, 1963, 1966) Rouen-Les-Essarts (1952, 1957, 1962, 1964, 1968) Circuit de Charade (1965, 1969–1970, 1972) Bugatti Circuit (1967) Circuit Paul Ricard (1971, 1973, 1975–1976, 1978, 1980, 1982–1983, 1985–1990, 2018–2019, 2021–2022) Dijon-Prenois (1974, 1977, 1979, 1981, 1984) Circuit de Nevers Magny-Cours (1991–2008)
Formula 1 -kausi 1992
Etelä-Afrikka |  Meksiko |  Brasilia |  Espanja |  San Marino |  Monaco |  Kanada 
  Ranska |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Portugali |  Japani 
  Australia
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952 – kouluratsastuksen yksilökilpailu

Helsingin olympiakisojen kouluratsastukseen osallistui 27 kilpailijaa, joista neljä oli naisia. Kilpailu käytiin 28.-29. heinäkuuta. Samassa yhteydessä käytiin myös joukkuekilpailu.