stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Finlaysonin sähkörata

| Finlaysonin sähkörata |
| --- | --- |

Perustiedot
Reitti:  Finlaysonin tehtaat–Santalahden varasto
Avattu:  1903
Lakkautettu:  1957
Purettu:  1957
Omistaja:  Finlayson Oy
Ylläpitäjä:  Finlayson Oy
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Finlayson Oy
 tehtaan kuljetuksia tarpeen mukaan 
Tekniset tiedot
Raiteiden lkm:  1
Raideleveys:  600 mm
Sähköistys:  kyllä
Finlaysonin sähköveturi Pikku-Pässi 1950-luvulla
Mamselin koulu ja Finlaysonin sähkörata.
Finlaysonin Santalahden halkovarasto.
Finlaysonin sähkörata eli niin kutsuttu Mansen ratikka  oli Finlayson Oy:n Tampereen tehtaiden kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti tehdasalueen ja Santalahden halkovaraston. Radan raideleveys oli 600 mm. Rautatie rakennettiin vuonna 1876, kun halkovarasto siirrettiin pois tehdasalueelta kutomorakennus Plevnan tieltä. Lupa radan sähköistämiseen saatiin vuonna 1899. Saksasta tilattu AEG:n valmistama sähköveturi saatiin radalle vuonna 1909.
Radalla toimi kaksi veturia, joista ensimmäinen oli Kummer 1902, 0-4-0sm ja toinen AEG 799/1909, 0-4-0sm, jota kutsuttiin Pässiksi. Samaa nimitystä käytettiin usein tehtaiden vetureista. Pässi kuljetti halkoja höyrykoneita varten ja muuta tavaraa radan lakkauttamiseen asti, minkä jälkeen se on ollut varastoituna Tampereen teknillisessä museossa (nyk. Museokeskus Vapriikki). Radalla oli liikennettä vuoteen 1957, jonka jälkeen toiminta lopetettiin ja kiskot ratajohtoineen purettiin pois. Kumpaakaan veturia ei kelpuutettu sotakorvaukseksi.
Radan AEG-sähköveturi oli vuosikymmenien ajan varastoituna, kunnes se toukokuussa 2019 vietiin Jokioisiin Höyrywelho Oy:n konepajalle kunnostettavaksi.lähde?
Aiheesta muualla

Finlaysonin esittely Työväen Keskusmuseo / Sakari Kestinen
Filistealaiset

Filistealainen sotalaiva kaiverrusjäljennöksessä.
Filistealaiset (hepr. ‏פלשתים‎, p'lishtim) olivat vanhan ajan Israelin viholliskansa. Vaikka filistealaisten alkuperää ei tunneta, yleensä heitä pidetäänkenen mukaan? alueelle hyökänneenä indoeurooppalaisena merikansana. Myöhemmin filistealaiset aramealaistuivat niin kuin monet muutkin Lähi-idän kansat. Filistealaisten voima heikkeni lopullisesti uusassyriaisella ja uusbabylonialaisella ajalla, mutta niiden jälkeenkin heistä on muutama maininta historiallisissa teksteissä.
Filistealaiset alistivat israelilaiset valtansa alle, mutta Israel alkoi kapinoida kuningas Saulin aikana. Vaikka filistealaiset antoivat nimensä Palestiinalle, heidän alkuperänsä on eri kuin alueen seemiläisten palestiinalaisten.
Filistealaiset

Filistealaiset asuivat Kaanaan etelärannikolla israelilaisten saapuessa alueelle. Filistealaisten sanotaan hallinneen viittä kaupunkia Sefelan rannikkotasangolla Ioppen ja Rafian välillä: nämä olivat Gaza, Askalon, Ashdod, Ekron ja Gath. Arkeologiset kaivaukset vahvistavat noiden kaupunkien kytkeytymisen indoeurooppalaisiin ainakin kaupan avulla.
Filistealaiset liittoutuivat kanaanilaisten kaupunkien kanssa, joita israelilaiset tai filistealaiset eivät kyenneet valtaamaan. Israelin heimoista koostuva yhdistynyt sotajoukko hävisi Ebeneserin taistelun. Filistealaiset ryöstivät liiton arkin. Filistealaiset veivät mukanaan israelilaisten asesepät, jotteivat nämä kykenisi tekemään sota-aseita ja nousemaan filistealaisia vastaan.
Raamatun kertomukset Daavidista ja Goljatista sekä Simsonista ja Delilasta kertovat filistealaisten ja israelilaisten selkkauksista. Filistealaiset olivat voimakas kansa, joka kävi lähes jatkuvasti sotaa heprealaisten kanssa. He olivat pitkään alueen ainoa kansa, joka osasi takoa rautaa.
Filistealaisten aluetta kutsuttiin Filistiaksi. Nimi muuttui Rooman valtakunnan alaisuudessa Palestiinaksi.
Filistealaisten alkuperä

Filistealaiset olivat alkuperältään mahdollisesti kreikkalaisia tai ainakin heillä oli voimakkaita kulttuurisia siteitä mykeneläiseen kulttuuriin arkeologisten kaivausten perusteella. Varhaisin filistealaisten keramiikka on Kreikassa tuohon aikaan esiintynyttä myöhäishelladista IIIC-keramiikkaa, tyyppiä MYCIIIC:1b. Filistealaiset toivat mukanaan varhaisrautakautisen kulttuurin tyyppiä IA/IB.
Jotkut mahdollisesti indoeurooppalaiset sanat kielivät siitä, että filistealaiset saattoivat alun perin puhua jotain indoeurooppalaista kieltä, ennen kuin omaksuivat seemiläisen kielen. Filistealaisten saapuminen osuu yksiin merikansojen vaellusten kanssa. Merikansojen hyökkäys tuhosi pohjoisen Foinikian ja Syyrian kaupunkeja, muun muassa Alalakhin ja Ugaritin, sekä luultavasti myös Tyyroksen ja Siidonin. Ramses III esti sotajoukkonsa avulla Niilin suistossa merikansojen hyökkäyksen.  Nämä pakenivat Levanttiin. Zakkarilaiset oleilivat hetken Foinikiassa rannikolla.
Filistealaisista mainitaan Aamoksen kirjassa, jossa Jumala kysyy: ”Enkö minä tuonut Israelin Egyptistä niin kuin toin filistealaiset Kaftorista ja syyrialaiset Kiristä?” Kaftor liitetään Kyprokseen tai myös joko Kreetaan tai Anatoliaan.
Vuonna 2019 julkaistun geenitutkimuksen, joka tehtiin Askalonista löytyneistä filistealaisten luista saaduista näytteistä, tulokset viittaavat filistealaisten alkuperän olleen Etelä-Euroopasta, mahdollisesti Kreikasta, Sardiniasta tai Iberian niemimaalta. Tulokset myös osoittavat filistealaisten nopeasti sekoittuneen geneettisesti paikallisten levanttilaisten väestöjen kanssa ja eurooppalaisen geeniperimän sulautuneen jäljittämättömäksi kahden vuosisadan aikana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Filistea suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Fidžinleguaani

| Fidžinleguaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Liskot Sauria
Heimo::  Leguaanit Iguanidae
Suku::  Juovaleguaanit Brachylophus
Laji::  fasciatus
Kaksiosainen nimi
 Brachylophus fasciatus  (Brongniart, 1800) 

Katso myös
   Fidžinleguaani Wikispeciesissä   Fidžinleguaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Fidžinleguaani eli juovaleguaani (Brachylophus fasciatus) on Tyynenmeren saarilla tavattava liskolaji. Laji kuvattiin Brachylophus-suvun lajeista ensimmäisenä. Sen lajinimi fasciatus merkitsee juovikasta, vaikka lajin väritys vaihtelee iän mukaan. Laji on nykyisin erittäin uhanalainen. Saarille tuodut pedot, kuten mungot ja kissat, ovat sille suuri uhka.
Koko ja ulkonäkö

Aikuisella fidžinleguaanilla on pituutta noin 70 cm, josta häntää on yli kaksi kolmasosaa. Ruumis on solakka, ja pitkää häntää käytetään tasapainoiluun puissa ja pensaissa liikkuessa. Naaraan häntä on suhteessa suurempi kuin koiraalla. Sukupuolet ovat muutoin melko samankokoiset, mutta naaraan raajat ovat hoikemmat ja niiden kuviointi himmeämpi kuin koiraalla. Selkä- ja pyrstöharjat ovat matalat. Koiraspuolisilla fidžinleguaaneilla on ruumiissaan 2–3 leveää, sinivihreää poikkiraitaa, jotka erottuvat hyvin vaaleanvihreästä tummanvihreään ruumiista. Naarailla ei ole raitoja, vaan muutama valkoinen tai vaaleansininen pilkku. Juovat auttavat leguaania sulautumaan lehvästöön, jossa auringon valo synnyttää vihreän eri sävyjä. Vihollisen tai kilpailijan ilmestyessä värit muuttuvat jyrkkäreunaisemmiksi. Väritys muuttuu noin 2–4 minuutissa, joskus minuutissakin. Värityksen muutosta säätelevät hormonit ja hermosto. Naaraan kuvioinnit ovat hyvin yksilöllisiä. Silmät ovat oranssit ja sierainten reunat erottuvan keltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Fidžinleguaania tavataan alkuperäisenä Fidži- ja Tongasaarilla. Lisäksi sitä tavataan istutettuna Vanuatulla. Lajin pääasiallista elinympäristöä ovat soiden tuntumassa sijaitsevat alankomaan rannikko- ja metsäalueet. Toisinaan niitä tapaa myös viljelysmailta ja istutusmetsistä.
Elintavat

Fidžinleguaani on päiväaktiivinen eläin ja viettää päivänsä paistattelemassa auringossa, puolustamalla reviiriään ja ruokaillen. Fidžinleguaanit oleilevat pääosin oksistossa. Ne ovat myös hyviä uimareita. Kun leguaani menee nukkumaan, se hakeutuu tuulelta suojassa olevaan oksanhaaraan ja asettuu siihen niin, että pää lepää etujalkojen varassa toisessa oksanhaarassa ja takajalkojen vahvat varpaat pitävät kiinni toisesta haarasta. Ne voivat tarrautua oksiin myös hännällään. Leguaanit viestivät keskenään viemärisuolen eritteiden avulla. Ne etsivät niistä kemiallisia viestejä kielellään koskettamalla. Koiraat myös erittävät sieraimistaan nestettä, joka on peräisin suolatasapainoa säätelevästä rauhasesta.
Koiraat ovat hyvin territoriaalisia, ja niiden väliset kamppailut voivat olla rajuja. Sukukypsät koiraat muuttuvat tavallista aggressiivisemmiksi marraskuussa. Kun koiras tapaa vihollisen tai kilpakosijan, sen ruumiin juovitus muuttuu jyrkkärajaisemmaksi. Se heiluttaa aluksi päätään nopeassa tahdissa puolelta toiselle ja levittää samalla kurkkunsa ja vetää kylkensä sisään näyttääkseen mahdollisimman suurikokoiselta. Kurkun levittäminen saa sen pään näyttämään 30–40 prosenttia normaalia suuremmalta. Kylkien sisäpinnan vetäminen lisää korkeutta 15–20 prosenttia. Samaa tarkoitusta palvelee myös niskan kohdalta korkeimmillaan oleva selkäharja. Jos toinen yksilö ei peräänny, seuraa raju tappelu. Taistelujen takia noin viidennekseltä aikuisista koiraista puuttuu 1–2 varvasta. Siitä huolimatta fidžinleguaanit ovat hyvin arkoja ja hakeutuvat heti kasvillisuuden suojaan pedon, kuten petolinnun, käärmeen tai nuorille yksilöille vaarallisen kuningaskalastajan havaitessaan.
Fidžinleguaanit syövät enimmäkseen kasviravintoa. Ne syövät puiden nuoria versoja, kukkia, lehtiä ja hedelmiä, ja täydentävät ruokavaliotaan myös hyönteisillä.
Elintavat > Lisääntyminen

Fidžinleguaanikoiras yrittää viekoitella naarasta heiluttelemalla päätään ja lipomalla sitä kielellään. Kantoaika kestää 5 kuukautta. Myöhemmin parittelun jälkeen naaras kaivaa munilleen kolon, johon se munii kerralla 3–6 munaa. Tämän jälkeen se peittää kolon. Munat ovat aluksi noin kolmen sentin pituisia, mutta paisuvat nelisenttisiksi, kun niihin imeytyy vettä kosteasta maasta. Ne ovat alkuun vaaleita, mutta saavat vähitellen ruskeahkon täplän, jonka kohdalta poikanen rikkoo munankuoren. Munat hautuvat maassa 7–9 kuukautta, minkä jälkeen poikaset kaivautuvat maasta samanaikaisesti.
Uhat ja suojelu

Fidžinleguaani on nykyään uhanalainen laji, ja niitä arvioidaan olevan luonnossa alle 10 000 yksilöä. Vähenemisen syynä ovat elinalueiden häviäminen, kuten metsien hakkuut, saarille tuodut vieraslajit, vainoaminen ja pyynti lemmikeiksi. Siat ja vuohet muuttavat lajin elinympäristöä laiduntaessaan, kun taas mungot, rotat ja kissat syövät leguaaneja ja niiden munia.
Laji on nykyään rauhoitettu Fidžissä, ja luonnonvaraisten eläinten kaupalta sitä suojaa CITES-sopimus, jonka liitteeseen I se kuuluu. Fidžinleguaanit ovat lisääntyneet menestyksekkäästi Fear-No-Moren eläintarhassa Fidžissä ja San Diegon eläintarhassa Yhdysvalloissa.
Fidžinleguaani San Antonion eläintarhassa Texasissa.
Arabia Petraea

| Arabia Petraea Provincia Arabia Petraea> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Arabia Petraean provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooma
Prefektuuri:  Oriens (300-luku–)
Diokeesi:  Oriens (n. 293–)
Nykyinen valtio/alue:  Jordania, Israel, Egypti, Saudi-Arabia
Perustettu:  106
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Petra ja Bostra
Arabia Petraea tai vain Arabia (lat. Provincia Arabia Petraea; m.kreik. Ἐπαρχία Πετραίας Αραβίας, Eparkhia Petraias Arabias) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueita nykyisten Jordanian, Israelin, Egyptin ja Saudi-Arabian alueilla.
Maantiede

Arabia Petraean provinssin pääalue sijaitsi nykyisen Jordanian alueella. Se käsitti myös nykyisen Israelin eteläosan Kuolleestamerestä etelään sekä ulottui Egyptiin Siinaille sekä Saudi-Arabian rannikolle. Nimestään huolimatta siihen kuului vain vähän nykyistä Arabian niemimaata. Arabia Petraean naapuriprovinssit olivat alun perin lännessä Aegyptus, luoteessa Judaea ja pohjoisessa Syria. Idässä ja etelässä Arabia Petraea rajautui Akabanlahteen ja Arabian aavikkoon. Provinssin pääkaupunkina toimi alun perin Petra ja myöhemmin Bostra.
Maantiede > Kaupunkeja

Arabia Petraean roomalaisaikaisia kaupunkeja ja muita asutuksia olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Adru
Ailana (Aelana)
Areopolis
Auara
Bakatha (Bacatha in Arabia)
Betthorus
Bosana
Bostra
Dion
Dionysias
Esbus
Filadelfeia (Philadelphia)
Filippopolis (Philippopolis in Arabia)
Gerasa
Kanatha (Canatha)
Kharakhmoba (Characmoba)
Khrysopolis (Chrysopolis in Arabia)
Konstantia (Constantia in Arabia)
Medaba
Maksimianopolis (Maximianopolis in Arabia)
Petra
Rhaitho (Raythu)
Huomautukset:
↑  Aiemmin osa Syrian provinssia. Osana Arabia Petraean provinssia sen perustamisesta 106 jaa. lähtien.
Historia

Arabia Petraean provinssi perustettiin vuonna 106, kun keisari Trajanus liitti nabatealaisten valtakunnan Roomaan. Nabatealaisten kuningaskunta sijaitsi tärkeiden kauppareittien varrella, jota pitkin kulki muun muassa mausteita. Nabatealaiset mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 312 eaa. paimentolaisina. Myöhemmin nabatealaiset vaurastuivat ja perustivat useita kaupunkeja, muun muassa Petran ja Bostran.
Nabatealaisten alueen lisäksi Arabia Petraeaan liitettiin myös eteläosa aiemmasta Syrian provinssista. Samalla sen osaksi tuli osa Dekapoliin kaupungeista, ainakin sen itäisimmät kaupungit Dion, Filadelfeia ja Gerasa. Provinssi sai lisänimensä Petran kaupungista.
Provinssi oli olemassa perustamisestaan Rooman valtakunnan lopulle saakka, ja näin myös valtakunnan ollessa laajimmillaan Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117. Jossakin välissä provinssin eteläosa kuitenkin liitettiin Syria Palaestinan provinssiin, jonka jälkeen Arabian provinssin alue oli näin aiempaa pienempi. Vuodesta 293 Arabian provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se tuli osaksi Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Judaea 44–135 | Syria Palaestina | Syria Palaestina | Palaestina prima | (Palestiina) |  |
| Judaea 44–135 | Syria Palaestina | Syria Palaestina | Palaestina secunda | (Palestiina) |  |
| Arabia Petraea 106– | Arabia Petraea 106– | Syria Palaestina | Palaestina salutaris (Palaestina tertia) | (Siinai) |  |
| Arabia Petraea 106– | Arabia Petraea 106– | Arabia | Arabia | (Jordania) |  |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Arabian provinssin lisäksi roomalaiset tunsivat myös Saban kuningaskunnan nimellä Arabia Felix eli ”Onnellinen Arabia”.
Filosofien jalkapallo-ottelu

Filosofien jalkapallo-ottelu (engl. The Philosophers' Football Match) on Monty Python -sketsi, joka kuvaa saksalaisten ja kreikkalaisten filosofien jalkapallo-ottelua Münchenin olympiastadionilla vuoden 1972 kesäolympialaisissa.
Sketsissä esiintyvät mm. ”Sokrates” (Eric Idle), ”Arkhimedes” (John Cleese), ”Hegel” (Graham Chapman), ”Nietzsche” (Michael Palin), ”Marx” (Terry Jones) ja ”Kant” (Terry Gilliam). Pelin selostajana toimii Palin.
Sketsi kuului alun perin saksalaisen Monty Python's Fliegender Zirkus -sarjan (1972) toiseen osaan. Myöhemmin se oli osana Monty Python Hollywoodissa -elokuvassa (1982) nimellä ”International Philosophy”.
Joukkueet

| Saksa | Kreikka |
| --- | --- |
Gottfried Leibniz: Platon
Immanuel Kant: Epiktetos
Georg ”Nobby” Hegel (joukkueen kapteeni): Aristoteles
Arthur Schopenhauer: ”Chopper” Sofokles
Friedrich Schelling: Empedokles
Franz Beckenbauer: Plotinos
Karl Jaspers: Epikuros
Karl Schlegel: Herakleitos
Ludwig Wittgenstein: Demokritos
Friedrich Nietzsche: Sokrates (joukkueen kapteeni)
Martin Heidegger: Arkhimedes
Karl Marx – korvaa Ludwig Wittgensteinin toisella puoliajalla: 
Pelin tuomarina toimii Kungfutse, linjatuomareina puolestaan Tuomas Akvinolainen ja Augustinus. Saksan joukkueen johtajana toimii Martti Luther.
Sketsissä kreikkalaisten filosofien nimet on esitetty saksaksi. Arkhimedeen läsnäolo Kreikan joukkueessa mainitaan yllätykseksi – mahdollisesti koska hän oli enemmän fyysikko ja matemaatikko kuin filosofi. Sofokles oli todellisuudessa näytelmäkirjailija, ei filosofi, mutta häntä ei mainita erikseen.
Franz Beckenbauer on ottelun ainoa oikea jalkapalloilija, ja myös hänen läsnäolonsa mainitaan yllätykseksi. Ludwig Wittgenstein oli todellisuudessa itävaltalainen, ei saksalainen.
Selostaja mainitsee ohimennen Saksan voittaneen ”Englannin kuuluisan keskikentän kolmikon Bentham, Locke ja Hobbes” välierissä.
Pelin kulku

Kun ottelu alkaa, filosofit alkavat käyskennellä ympäri kenttää omissa ajatuksissaan koskematta palloon. Tämä saa Beckenbauerin hämmennyksiin. Filosofit näyttävät syöttelevän toisilleen filosofisia argumentteja ja viittilöivän välillä. Nietzsche saa keltaisen kortin väitettyään, ettei Kungfutsella ole vapaata tahtoa.
Karl Marx tulee kentälle, kun peliä on jäljellä kaksi minuuttia. Vastoin selostajan toiveita hän ei kuitenkaan saa elävöitettyä Saksan hyökkäystä, vaan lähtee harhailemaan kentällä muiden tavoin.
Minuutti ennen peliajan päättymistä Arkhimedes huudahtaa ”Heureka!” ja syöttää pallon Sokrateelle. Kreikkalaiset ohittavat saksalaisten puolustuksen ja Sokrates puskee pallon maaliin. Saksalaiset kiistävät maalin; Hegel väittää, että todellisuus on vain epänaturalistisen etiikan apriorinen aksidenssi; Kant puolestaan väittää kategorisen imperatiivin perusteella, että se on ontologisesti olemassa vain mielikuvituksessa; ja Marx puolestaan väittää, että kyseessä oli paitsio. Hidastuskuva todistaa Sokrateen todella olleen paitsiossa silloin voimassa olleiden paitsiosääntöjen mukaan (muuttuivat 1990). Maali kuitenkin hyväksytään ja Kreikka voittaa ottelun.
Aiheesta muualla

International Philosophy (Arkistoitu – Internet Archive). Sketsin käsikirjoitus. (englanniksi)
Gustav Fischer (ratsastaja)

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Kouluratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Kouluratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Kouluratsastus. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Kouluratsastus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tukholma 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
Gustav Fischer (8. marraskuuta 1915 Meisterschwanden – 22. marraskuuta 1990) oli sveitsiläinen kouluratsastaja ja olympiamitalisti.
Fischer kilpaili kaikissa kesäolympialaisissa vuosien 1952–1968 välillä ja ylsi hopealle tai pronssille jokaisella kerralla. Roomassa 1960, jolloin joukkuekilpailua ei käyty, Fischer ylsi yksilökilpailussa hopealle. Hänet muut arvokisamitalinsa tulivat joukkuekilpailusta.
Makenzie Fischer

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio 2016 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kazan 2015 |  |  |
|  Kultaa | Budapest 2017 |  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2019 |  |  |
Makenzie Fischer (s. 29. maaliskuuta 1997 Laguna Beach) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017 ja 2019.
Makenzie Fischerin pikkusisko Aria Fischer kuului myös Rio de Janeirossa 2016 ja Tokiossa 2021 vesipallon olympiakultaa voittaneisiin joukkueisiin. Heidän isänsä Erich Fischer pelasi vesipalloa Barcelonan olympialaisissa 1992.
Sonja Finell

Sonja Anita Finell (s. 17. elokuuta 1968 Vaasa) on suomalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu. Hän voitti matkan Suomen mestaruuden ulkoradoilla kuusi kertaa. Finellin edustamat seurat olivat Vasa Idrottssällskap ja Helsingfors IFK.
Saavutukset

400 metrin juoksu
Suomen mestari: 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992
SM-hopea: 1987, 1993
200 metrin juoksu
SM-hopea: 1989
Ennätykset

Ulkoradat
200 metrin juoksu: 24,18 (1989)
400 metrin juoksu: 52,62 (1991)
800 metrin juoksu: 2.05,50 (1989)
Sisäradat
400 metrin juoksu: 54,15 (1990)
Filippiinienkrokotiili

| Filippiinienkrokotiili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Krokotiilit Crocodylidae
Suku::  Aitokrokotiilit Crocodylus
Laji::  mindorensis
Kaksiosainen nimi
 Crocodylus mindorensis  Schmidt, 1935 
 Filippiinienkrokotiilin levinneisyys
Katso myös
   Filippiinienkrokotiili Wikispeciesissä   Filippiinienkrokotiili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Filippiinienkrokotiili (Crocodylus mindorensis) on Filippiinien endeeminen krokotiililaji. Se lienee luonnonvaraisista krokotiileista harvinaisin.
Koko ja ulkonäkö

Filippiinienkrokotiili kasvaa yleensä vain 1,6–2,0-metriseksi ja parhaimmillaankin vain kolme metriä pitkäksi. Filippiinienkrokotiili muistuttaa erittäin paljon uudenguineankrokotiilia ja osa tutkijoista pitää sitä uudenguineankrokotiilin alalajina. Lajit muun muassa voivat vankeudessa risteytyä keskenään ja saada lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä. Niitä onkin lähes mahdotonta erottaa varmuudella toisistaan muuten kuin levinneisyytensä perusteella, mikä on aiheuttanut päänvaivaa vankeudessa elävien yksilöiden alkuperää arvioitaessa.
Fossiililöytöjen perusteella filippiinien- ja uudenguineankrokotiilin kantamuoto on elänyt Tyynenmeren saarilla. Jossakin vaiheessa levinneisyys kuitenkin pirstaloitui ja krokotiilit jäivät eristyksiin omille saarilleen ja kehittyivät siellä omiksi lajeikseen. Se selittäisi myös sen, miksi niiden levinneisyysalueet ovat 2 500 kilometrin päässä toisistaan. Toinen selitys lajien samankaltaisuudelle on, että ne vain ovat kehittyneet samaan suuntaan, koska niiden elinympäristö on hyvin samanlainen.
Filippiinienkrokotiilin pää on hieman leveämpi ja vankkarakenteisempi ja silmäkuoppien etuosassa olevat kyhmyt ovat matalampia kuin uudenguineankrokotiililla. Pää on melko tylppä ja kidassa on 66–68 hammasta. Silmien takana on neljä pienten kilpien muodostamaa poikittaisriviä. Niskassa on neljä kilpeä, joiden molemmilla puolilla on kaksi pientä kilpeä. Lajin väritys on vihertävän ruskea. Aikuisina filippiinienkrokotiileilla on myös mustia täpliä. Nuoret ovat vaaleampia ja pyrstössä näkyy vielä poikittaisjuovia. Filippiinienkrokotiilin tieteellinen lajinimi tulee Mindoron saaresta, josta laji löydettiin 1800-luvun lopulla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Filippiinienkrokotiilin levinneisyys on aina rajoittunut Filippiineille. Historiallinen levinneisyys ulottuu Luzoniin, Mindoroon, Masbateen, Samariin, Joloon, Negrosiin, Busuangaan ja Mindanaohon. Nykyään se lienee hävinnyt monilta näistä saarista, muun muassa Busuangalta. Tiedon Palaulle istutetusta pienestä populaatiosta tiedetään nykyään olevan erehdys.
Filippiinienkrokotiili elää makeanveden vesistöissä eli pienissä järvissä, joissa, lammissa ja jokisuistoissa. Sen elinalueet saattavat olla myös vuoristoista. Elinalueille tyypillistä on rehevä kasvillisuus.