stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yltävänjärvi (Virrat)
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,5 metriä mpy.
ZB vz. 37

ZB vz. 37
ZB vz. 37, tehdasnimikkeeltään ZB-53 on tšekkoslovakialainen ilmajäähdytteinen, kaasumäntätoiminen raskas konekivääri. Československá zbrojovka Brnon valmistama, Václav Holekin suunnittelema konekivääri valittiin vuonna 1937 Tšekkoslovakian armeijan raskaaksi konekivääriksi. Sitä käytettiin sekä jalkaväen tukiaseena että panssarivaunuaseena.
Konekivääriä valmistettiin Tšekkoslovakian asevoimille noin 6 000 kappaletta ja vientiin Iraniin, Jugoslaviaan, Kiinaan, Romaniaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan noin 12 000 kappaletta.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa B.S.A. valmisti asetta lisenssillä panssarivaunuaseeksi vuodesta 1939 Besa-nimellä. Niitä valmistettiin toisen maailmansodan aikana kaikkiaan 59 322 kappaletta.
Saksan miehitettyään Tšekkoslovakian, konekivääri otettiin saksalaisjoukkojen käyttöön nimikkeellä MG-37(t) ja sen valmistus jatkui vuoteen 1942.
Tekniset tiedot

Kaliiperi: 7,92 x 57 mm
Pituus: 1 095 mm
Paino: 19 kg, M45 kolmijalalla 36,5 kg
Tulinopeus: säädettävä 450 - 550 laukausta minuutissa tai 750 l/min
Syöttömenetelmä: 100 tai 200 patruunan metallivyö
Aseeseen valmistettiin sekä kevyttä sileää, että raskasta, jäähdytysurilla varustettua piippua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Těžký kulomet vz. 37 (ZB-53)
Łukasz Kubot

| Łukasz Kubot |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1982  Bolesławiec 
Kansalaisuus:   Puola
Tennispelaaja
Pituus:  190 cm
Paino:  86 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2002–
Palkintorahat:  8 728 383 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  41. (12.4.2010)
Voitot/tappiot:  97–130
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2010)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2011, 2012)
Wimbledon:  puolivälierät (2013)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2006)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  1  (8. tammikuuta 2018)
Voitot/tappiot:  435–305
Aiheesta muualla
www.lukasz-kubot.com/en
ITF
ATP
Łukasz Kubot (s. 16. toukokuuta 1982 Bolesławiec) on puolalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-maailmanlistalla sijalla 41. Nelinpelissä hän on voittanut seitsemän ATP-turnausta ja ollut parhaimmillaan nelinpelirankingissa sijalla seitsemän.
Tennisura > 2009

Kubot aloitti vuoden karsinnoilla Qatar ExxonMobil Openiin ja Australian avoimiin, mutta hävisi viimeisellä karsintakierroksella molemmissa turnauksissa. Brasil Openin pääsarjassa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Daniel Gimeno-Traverin 7–6(7), 1–6, 6–3, mutta hävisi toisella kierroksella Thomaz Belluccille 7–5, 4–6, 4–6. Serbia Openissa hän hävisi viimeisen karsintaottelunsa, mutta pääsi lucky loserina mukaan pääsarjaan, koska Steve Darcis loukkaantui. Turnauksessa hän voitti Arsenije Zlatanovicin 6–3, 7–5, Igor Andrejevin 3–2 luov., Kristof Vliegenin 7–6(6), 6–3 ja Ivo Karlovićin 7–6, 6–2. Finaalissa hän hävisi maailmanlistan kolmoselle Novak Đokovićille 6–3, 7–6(0) ensimmäisessä ATP-finaalissaan. Hänestä tuli ensimmäinen puolalainen 26 vuoteen, joka pääsi ATP-turnauksen finaaliin.
Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Viktor Troickille 6–3, 3–6, 4–6, 7–6(4), 3–6. Pekingin olympialaisissa hän otti uransa suurimman voiton, kun hän voitti Andy Roddickin ensimmäisellä kierroksella. Toisella kierroksella hän kuitenkin hävisi Ivan Ljubičićille. Nelinpelissä hän voitti parinsa Oliver Marachin kanssa Grand Prix Hassan II -turnauksen Serbia Openin ja Bank Austria-TennisTrophyn. He pääsivät myös Australian avointen semifinaaliin, jonka he hävisivät Mahesh Bhupathile ja Mark Knowlesille 6–3, 6–1.
Tennisura > 2010

Kubot aloitti vuoden Dohassa, jossa hän pääsi puolivälieriin asti, mutta hävisi sen Viktor Troickille 6–4, 4–6, 6–7(1). Australian avoimissa hän pääsi neljännelle kierrokselle. Turnauksessa hän voitti Mischa Zverevin 6–3, 6–3, 6–3 ja Santiago Giraldon 6–4, 3–6, 6–3, 6–1 sekä 20:nneksi sijoitetun Mihail Južnyin. Neljännellä kierroksella hänet voitti Novak Đoković 1–6, 2–6, 5–7. Brasil Openissa hän pääsi finaaliin toisen kerran urallaan. Turnauksessa hän voitti Óscar Hernándezin, Albert Montañésin ja Fabio Fogninin. Semifinaalissa hän voitti Igor Andrejevin 2–6, 6–4, 6–2, mutta hävisi finaalissa ykköseksi sijoitetulle Juan Carlos Ferrerolle luvuin 6–1, 6-0. Ranskan avoimissa hän putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.
Wimbledonin pääsarjassa ensimmäistä kertaa pelannut Kubot voitti avauskierroksella Blaž Kavčičin, mutta hävisi toisella kierroksella viisieräisen ottelun Philipp Petzschnerille.
Aiheesta muualla

Łukasz Kubotin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
ZDaemon

| ZDaemon |
| --- | --- |
Kehittäjä:  The ZDaemon Team:  AF-Domains, Danni, Doom2pro, HumanBones, Kilgore, Lyfe, Phenex2, Poignant, Raider
Julkaistu:  versio 1.08.08  2010
Lajityyppi:  Doom pelimoottori
Alusta:  Windows
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
ZDaemon on ZDoom-pelimoottoriin perustuva online moninpeli-pelimoottori, jonka avulla voi pelata esimerkiksi Doom 2:a internetin yli. ZDaemon on helppokäyttöinen, samalla tavalla kuten muutkin nykyaikaiset moninpelit. Pelimoottori tukee 16 pelaaja yhtä aikaa samalla palvelimella. ZDaemonilla on mahdollista seurata omaa kehitystään pelissä.
ZDaemon on suosittu pelimoottori ja siihen on tehty paljon virallisia ja epävirallisia klaaneja.
ZDaemon pelimuodot

CTF
Lipunryöstö, eli pelaajan tehtävä on ottaa vihollisen lippu ja viedä se omalle lipulle jolloin oma joukkue saa pisteen.
Tämä pelimuoto on vain Doom 2:lle
Deathmatch
Kaikki Pelaajat on kaikkien pelaajien vastassa.
Team DM
Joukkue vastaan joukkue eli joukkueet yrittävät tuhota toisiaan.
1-on-1
Pelaaja vastaan pelaaja, eli kaksintaistelu. Muuten samanlainen kuin Deathmatch.
Coop
Tavalliset yksinpelikentät vihollisineen. Pelaajaat yrittävät yhdessä päästä kentän läpi.
FFA Pelaajat kamppailevat toisiaan vastaan. (Free for All)
Aiheesta muualla

ZDaemon kotisivu
Yasuo Fukuda

| Yasuo Fukuda |
| --- | --- |
 Fukuda Maailman talousfoorumin kokouksessa Davosissa vuonna 2008.
Japanin pääministeri
 25. syyskuuta 2007 – 24. syyskuuta 2008  
Monarkki:  Akihito
Edeltäjä:  Shinzo Abe
Seuraaja:  Tarō Asō
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1936 (ikä 88) Takasaki, Gunman prefektuuri
Tiedot
Puolue:  Japanin liberaalidemokraattinen puolue
Yasuo Fukuda (jap. 福田康夫, Fukuda Yasuo, s. 16. heinäkuuta 1936) oli Japanin pääministeri vuosina 2007–2008. Hän oli Japanin liberaalidemokraattisen puolueen (Jimintō) puheenjohtaja 26. syyskuuta 2007 – 22. syyskuuta 2008. Puolueen Japanin parlamentin alahuoneessa hallitseman ehdottoman enemmistön ansiosta Fukuda valittiin Shinzō Aben seuraajana Japanin pääministeriksi 25. syyskuuta 2007.
1. syyskuuta 2008 Fukuda ilmoitti eroavansa pääministerin virasta. Eron taustalla on pitkään jatkunut hallituksen epäsuosio, joka sai lisävauhtia hävinneistä eläketiedoista, kritisoidusta terveydenhuoltomallista ja laskusuhdanteesta. Eron johdosta järjestettävä uusi kansanäänestys on toteutettava ennen syyskuuta 2009.
Yasuo Fukuda on vuosina 1976–1978 pääministerinä olleen Takeo Fukudan poika, ja toimi hänen sihteerinään Fukudan pääministerikaudella sekä tämän jälkeen aina vuoteen 1989. Vuonna 1990 Yasuo Fukuda valittiin edustajaksi Japanin alahuoneeseen, jossa hän on ollut siitä lähtien yhtäjaksoisesti edustaen nykyään Gunman prefektuurin 4. vaalipiiriä. Hän on maan historian pitkäaikaisin hallituksen pääsihteeri, jossa virassa hän toimi 2000–2004 kolmen ja puolen vuoden ajan Yoshirō Morin ja Jun’ichirō Koizumi hallituksissa.
Varhaisvaiheet

Yasuo Fukuda on syntyjään Takasakista Gunman prefektuurista, poliitikon ja myöhemmän pääministerin Takeo Fukudan vanhin poika. Vaimonsa Kiyokon kanssa Yasuo Fukudalla on kaksi poikaa ja tytär. Fukuda valmistui Wasedan yliopistosta 1959 valtio-opin ja taloustieteiden tiedekunnasta. Valmistuttuaan hän meni töihin öljyalan yritykseen eikä juuri ollut mukana politiikassa seitsemääntoista vuoteen.
Takeo Fukuda valittiin pääministeriksi 1976, minkä jälkeen Yasuo Fukudasta tuli hänen pääsihteerinsä. Pääministerin palattua tavalliseksi kansanedustajaksi 1978 jatkoi poika hänen sihteerinään aina isänsä politiikasta jättäytymiseen saakka, jonka jälkeen Yasuo Fukuda asettui itse ehdolle alahuoneeseen.
Poliittinen ura

Yasuo Fukuda valittiin parlamentin alahuoneeseen vuoden 1990 vaaleissa. Vuonna 1995 hänet nimitettiin ensi kertaa ulkoasiain apulaisministeriksi, seuraavana vuonna hänestä tuli johtaja Liberaalidemokraattisen puolueen ulkoasiainosastolla, ja syyskuusta 1997 heinäkuuhun 1998 hän toimi puolueen varapääsihteerinä. Hallituksen pääsihteerinä toimiva valtioministeri hänestä tuli lokakuussa 2000 Yoshirō Morin ministeristöön aiemman ministerin Hidenao Nakagawan jouduttua eroamaan skandaalin vuoksi. Fukuda kuului samaan liberaalidemokraattisen puolueen sisäiseen ryhmittymään kuin Morikin, vaikkakaan ei tiettävästi ollut tämän ensisijainen valinta. Fukudasta tuli joka tapauksessa Japanin pitkäaikaisin hallituksen pääsihteeri. Tästä virastaan hän erosi 7. toukokuuta 2004 Japanin eläkejärjestelmään liittyneen laajamittaisen poliittisen skandaalin yhteydessä jätettyään eläkemaksujaan maksamatta. Myös maksunsa laiminlyönyt pääministeri Jun’ichirō Koizumi ei kuitenkaan eronnut. Uudeksi pääsihteeriksi tuli Hiroyuki Hosoda, aiemmin Koizumin todennäköisenä seuraajana pidetty Fukuda jättäytyi rivikansanedustajaksi.
Kokenutta Fukudaa pidettiin varteenotettavana ehdokkaana liberaalidemokraattien johtajaksi vuonna 2006, mutta hän päätti 21. heinäkuuta olla asettumatta ehdolle. Niinpä Koizumia seurasi puolueen puheenjohtajana ja Japanin pääministerinä Shinzō Abe.
Puoluejohtaja

Yasuo Fukuda jatkoi puheenjohtajavaalin jälkeen parlamentissa. Aluksi suositun pääministeri Aben hallitus ajautui puolestaan jo talvella ja keväällä 2007 pahoihin vaikeuksiin korruptioskandaalien vuoksi, eikä asiaa auttanut jatkuvasti yleistyvä näkemys siitä, että maata jatkuvasti hallitseva Liberaalidemokraattinen puolue ei ota kansaa huomioon. Tilanne johti puolueen suurtappioon kesän ylähuoneen vaaleissa. Abe ilmoitti hallituksen jatkavan, mutta hänellä oli nyt enää vain lakiasäätävän alahuoneen enemmistö, vaikka lakien hyväksyntään vaaditaan molempien kamarien tuki. Ajauduttuaan umpikujaan Abe vaihtoi hallituksen kokoonpanoa elokuussa, mutta syyskuussa opposition asetuttua vastustamaan hallituksen vaatimaa jatkoaikaa Japanin laivaston Intian valtamerellä sotilasliitto Naton Afganistanin operaatiota tukevalle toiminnalle, hän ilmoitti eroavansa puoluejohtajan ja pääministerin tehtävistä ja hakeutui sairaalaan ylirasituksen takia.
Aben ilmoitettua erostaan Yasuo Fukuda ilmoitti pyrkivänsä puolueen puheenjohtajaksi 14. syyskuuta, samaan aikaan kuin aiempi ulkoministeri Tarō Asō. Muita ehdokkaita ei ilmaantunut, sillä valtiovarainministeri Fukushiro Nukaga‎ asettui tukemaan Fukudaa. Puolueen alahuoneessa hallussaan pitämän enemmistön turvin puheenjohtajasta tulee käytännössä varmasti myös pääministeri. Vaikka vastikään puolueen toiseksi tärkeimpään asemaan, pääsihteeriksi, noussutta Asōa on aiemmin pidetty hyvin vahvana johtajaehdokkaana, sai Fukuda hyvin nopeasti kannatusta, huomattavimpana puolueen suurimman sisäisen ryhmittymän johtajan, ulkoministeri Nobutaka Machimuran antama tuki. Fukuda kuuluu itse samaan ryhmittymään. Jo 16. syyskuuta Asō myönsi Fukudan vahvemmaksi ehdokkaaksi, mutta jatkoi silti kilpailua. Vaalinalusviikolla kyselyt osoittivat puolueen enemmistön tukevan Fukudaa, ja 23. syyskuuta pidetyssä vaalissa hän sai 330 ääntä Asōn saamia 197:ä vastaan tullen näin valituksi. Kahdeksan puolueen yhdeksästä ryhmittymästä antoi selvän tukensa Fukudalle, kun taas Asō sai tukea osalta prefektuurien puoluejaoksista, vaikka nekin kallistuivat Fukudan puolelle.
Parlamentin alahuone valitsi Fukudan pääministeriksi 25. syyskuuta, ja hän vannoi virkavalansa seuraavana päivänä 26. syyskuuta. Uuden hallituksen ministeristö säilyi pääasiassa samana, Fukushiro Nukagan jatkaessa valtiovarainministerinä. Nobutaka Machimura sai hallituksen pääsihteerin eli kabinettiministerin vaikutusvaltaisen paikan, hänen tilalleen ulkoministeriksi tuli entinen puolustusministeri Masahiko Komura. Uuden hallituksen kiireellisimmäksi ongelmaksi todettiin Afganistanin operaation jatkamisen saaminen hyväksytetyksi parlamentin molemmilla kamareilla.
Poliittinen katsomus

Poliittiselta linjaltaan Yasuo Fukuda tunnetaan maltillisena. Yleisesti konservatiivisessa Liberaalidemokraattisessa puolueessa hänen voidaan sanoa olevan lähempänä opposition puolueita kuin muiden johtajien, ja hänen valintaansa pidetäänkin vastalauseena aiempien pääministerien ajamalle kansallismieliselle politiikalle, etenkin kun hävinnyt vastaehdokas Asō tunnetaan kovan linjan konservatiivina. Fukudan huomatuimpiin pyrkimyksiin kuuluu ministeritasojen vierailujen lopettaminen Japanin käymien sotien kaatuneiden muistoa vaalivaan Yasukuni-temppeliin, jonka kirjoissa on myös toisen maailmansodan aikana sotarikoksiin syyllistyneitä. Kesällä 2006 Fukuda ehdotti perustuslakiin vedoten maallista vaihtoehtoa temppelille. Samaten hän pyrkii parempiin suhteisiin Japanin aasialaisten naapurimaiden kanssa.
Ulkopolitiikassa Fukuda ajaa yleisestikin sovittelevaa ja rauhanomaista linjaa, joskin hän tästä huolimatta kannattaa puolueensa tavoin laivaston Afganistanin-operaatiota tukevan toiminnan jatkoa ja yhteistyötä Nato-maiden kanssa terrorismia vastaan. Suurimmat haasteet Fukudan pääministerikaudella ovat joka tapauksessa sisäpoliittisia, ja hän on korostanut tarvetta palauttaa kansan luottamus puolueen harjoittamaan politiikkaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yasua Fukudan virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tiedot Liberaalidemokraattisen puolueen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Liberaalidemokraattinen puolue uuden puheenjohtajan valinnasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fukuda tapasi George W. Bushin marraskuussa 2007
Fukuda ja Tony Blair Davosissa 2008
Yltävänjärvi (Ruovesi)

| Yltävänjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  61°51′45″N, 24°03′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Paloveden alue (35.32)
Laskuoja:  oja Isojärveen 
Järvinumero:  35.327.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,8 m  
Rantaviiva:  1,337 km  
Pinta-ala:  10,574 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiYltävänjärvi 
Yltävänjärvi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Jäminkipohjan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,6 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Isojärven valuma-alueeseen (35.327) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,8 metriä mpy.
Épernay

| Épernay |
| --- | --- |

 vaakuna
 Épernay
 Koordinaatit: 49°02′25″N, 3°57′36″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Champagne-Ardenne
Departementti:  Marne
Arrondissementti:  Épernay
Väkiluku:  25 000
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Épernay [epɛʁnɛ] on kunta Pohjois-Ranskassa Marnen departementissa Grand Estin alueella. Épernay sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kaupunki on yksi samppanjan tuotantokeskuksista, ja sitä kutsutaan myös samppanjan pääkaupungiksi.
Nähtävyyksiä

Avenue de Champagne, jolla on suurten samppanjatalojen, kuten Moët & Chandon, Champagne Mercier, Boizel, Perrier-Jouët ja Champagne Pol Roger ryhmittymä.
Kaupungintalo Hôtel de ville d'Épernay, joka on rakennettu 1800-luvulla Auban-Moëtin suvulle, Vuonna 1919 kunta osti talon.
De Castellanen tornit rakennettiin vuosina 1903-1905. Tornien korkeus on 63 metriä, ja niiden tarkoitus on antaa näkyvyyttä Champagne de Castellanen samppanjatalolle.
Vuonna 1902 perustettu teatteri, Théâtre Gabrielle-Dorziat, joka nimettiin kaupungissa syntyneen näyttelijättären Gabrielle Dorziatin mukaan vuonna 1987.
Urheilu

Épernay on ollut Ranskan ympäriajossa etappikaupunkina kuudesti; vuosina 1963, 1978, 2002, 2010, 2012 ja 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Épernay Wikimedia Commonsissa
Ángel Casero

| Ángel Casero |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ángel Luis Casero Moreno
Syntynyt: 27. syyskuuta 1972 (ikä 52)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  aika-ajon erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1994–1997 1998–1999 2000–2001 2002 2003 2004 2005:  Banesto Vitalicio Seguros Festina Team Coast Team Bianchi Kelme Comunidad Valenciana
Suurimmat voitot
 Espanjan ympäriajo 2001  Espanjan maantiepyöräilymestari 1998, 1999 
Ángel Luis Casero Moreno (s. 27. syyskuuta 1972 Valencia) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, Espanjan ympäriajon voittaja. Hänen nimensä on liitetty Operaatio Puertoon.
Saavutuksia

Espanjan ympäriajo:
1995 kokonaiskilpailun 13.
1999 kolmas etapilla 6  (aika-ajo)
2000 kokonaiskilpailun toinen sekä kolmas etapilla 9 (aika-ajo) ja toinen etapilla 21 (aika-ajo)
2001 kokonaiskilpailun voitto ja kolmas etapilla 21 (aika-ajo)
2002 kokonaiskilpailun kuudes ja toinen etapilla 21 (aika-ajo)
Ranskan ympäriajo:
1999 kokonaiskilpailun viides
Katalonian ympäriajo:
1997 kokonaiskilpailun toinen
1998 prologin voitto
1999 prologin voitto
Burgosin ympäriajo:
1998 kokonaiskilpailun kolmas
Vuelta a Castilla y León:
1997 kokonaiskilpailun ja etapin 13 voitto
1998 kokonaiskilpailun toinen
Espanjan maantiepyöräilymestari: 1998, 1999
Øivin Fjeldstad

Øivin Fjeldstad 1953.
Øivin Fridtjof Fjeldstad (2. toukokuuta 1903 Oslo – 16. lokakuuta 1983 Høvikodden) oli norjalainen kapellimestari. Hän oli yksi maansa ja sukupolvensa johtavista kapellimestareista; hän toimi Oslon filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina 1960-luvulla ja vieraili johtavien orkestereiden kapellimestarina Norjassa sekä ulkomailla. Fjeldstad toimi myös viulistina ja säveltäjänä. Hän sai Pyhän Olavin ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin arvon ja monia muita tunnustuksia.
Näyttelijä Lise Fjeldstad ja pankkiiri, poliitikko Øivin Skappel Fjeldstad ovat Fjeldstadin lapsia.
Elämä ja ura

Fjeldstad opiskeli viulunsoittoa Gustav Langen johdolla Oslon musiikkikonservatoriossa. Hän täydensi opintojaan Leipzigissa Walther Davissonin johdolla. Vuonna 1923 hän pääsi vakituiseksi viulistiksi Oslon filharmoniseen orkesteriin, jossa debytoi myös kapellimestarina vuonna 1931. Hän sai vielä tämän jälkeen kapellimestariohjausta Clemens Kraussilta, mutta jatkoi työtään viulistina vuoteen 1946. Toisen maailmansodan jälkeen Fjeldstad alkoi työskennellä Norjan radion orkesterin pääkapellimestarina. 1950-luvulla hän ansioitui oopperakapellimestarina. Hän johti esimerkiksi Didon ja Aeneaksen esityksiä Oslo Nye Teaterissa vuonna 1952; näissä kuultiin Kirsten Flagstadin viimeinen näyttämörooli. Samassa paikassa Fjeldstad johti myös Norjan-ensiesityksiä Gian Carlo Menottin oopperoista.
Keväästä 1954 alkaen Fjeldstad vieraili useissa yhdysvaltalaisorkestereissa, joissa hän otti ohjelmistoon norjalaisia teoksia muiden muassa Harald Sæverudilta. Hänestä tuli kysytty kapellimestari myös Ranskassa, Belgiassa, Saksassa ja Jugoslaviassa. Lontoossa hän johti BBC:n konsertteja ja työskenteli maan kansallisen nuoriso-orkesterin kanssa. Fjeldstad johti 16. helmikuuta 1959 Den Norske Opera & Balletin esitystoiminnan aloittaneen tulkinnan Eugen d’Albertin oopperasta Tiefland. Tämän jälkeen hän johti esitykset Carl Maria von Weberin Taika-ampujasta ja Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilusta.
Vuosina 1962–1969 Fjeldstad toimi Oslon filharmonisen orkesterin taiteellisena johtajana ja jaetusti Herbert Blomstedtin kanssa pääkapellimestarina. Hän keskittyi erityisesti Johannes Brahmsin ohjelmistoon ja johti paljon norjalaisen musiikin esityksiä, myös teosten kantaesityksiä. Fjeldstad osallistui myös amatööripohjaisten orkestereiden kehittämiseen. Hän antoi ison panoksen Vestfoldin ja Bærumin sinfoniaorkesterien toimintaan. Ensin mainitussa sinfoniaorkesterissa hänestä tuli kunniajäsen. Vuonna 1977 hän johti Oslon konserttitalon avajaisia. 80-vuotispäivänsä kunniaksi hän johti toukokuussa 1983 suuren ohjelman Oslon filharmonisen orkesterin kanssa. Siihen kuuluivat Edvard Griegin Bergliot (puhujana kapellimestarin tytär Lise Fjeldstad), Max Bruchin viulukonsertto (solistina Arve Tellefsen) ja Brahmsin ensimmäinen sinfonia. Fjeldstad kuoli 80-vuotiaana kesken konsertin, jossa johti Bærumin sinfoniaorkesteria.
Kapellimestarin työnsä lisäksi Fjeldstad opetti Oslon musiikkikonservatoriossa ja johti sen orkesterikoulua. Hän sävelsi pienimuotoisia vokaaliteoksia sekä duettoja pianolle ja viululle.
Levytykset

Fjeldstad teki Oslon filharmonisen orkesterin kanssa merkittäviä levytyksiä muiden muassa Johan Svendsenin, Christian Sindingin ja Fartein Valenin teoksista. Erityisen kuuluisia ovat hänen vuosien 1958 ja 1959 levytyksensä, joilla hän tulkitsi Lontoon sinfoniaorkesterin ja Kirsten Flagstadin kanssa Jean Sibeliuksen sekä norjalaisten säveltäjien kuten Griegin ja Eyvind Alnæsin lauluja.
Fjeldstad johti ensimmäisen kaupallisen levytyksen Richard Wagnerin Jumalten tuhosta. Levytys toteutettiin radiolähetyksinä Oslon yliopiston auditoriosta tammikuussa 1956. Enimmäkseen norjalaisessa esiintyjistössä pääroolissa oli Kirsten Flagstad. Decca Records julkaisi levytyksen samana vuonna.
Łukasz Szumowski

| Łukasz Szumowski |
| --- | --- |
 Łukasz Szumowski 2018.
Puolan Terveysministeri
 Morawieckiin hallitus 9.1.2018–15.11.2019 Morawieckiin hallitus 15.11.2019–26.08.2020  
Edeltäjä:  Konstanty Radziwiłł
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1972 (ikä 52) Varsova
Puoliso:  Anna Szumowska
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  Laki ja oikeus
 Nimikirjoitus
Łukasz Szumowski (s. 3. kesäkuuta 1972 Varsova) on puolalainen poliitikko ja lääkäri. Hänet nimitettiin Puolan terveysministeriksi 9. taammikuuta 2018. Szumowski on ollut Sejmin, maansa parlamentin, vuodesta 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Łukasz Szumowski Wikimedia Commonsissa
Ándros (alueyksikkö)

| Ándroksen alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Άνδρου> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Kuntia:  1
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ándros
Pinta-ala:  380 km²
Väkiluku (2011):  9 221
 – väestötiheys:  24,27 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL422 (osa)
Ándroksen alueyksikkö (kreik. Περιφερειακή ενότητα Άνδρου, Perifereiakí enótita Ándrou) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Etelä-Egean saarten alueella ja sen hallinnollinen keskus on Ándros. Alueyksikön pinta-ala on 380 neliökilometriä ja asukasluku 9 221 (vuonna 2011).
Alueyksikkö käsittää Ándroksen saaren sekä joukon sen lähellä sijaitsevia pienempiä saaria. Se perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Tuolloin aiempi Kykladien prefektuuri lakkautettiin ja jaettiin yhdeksäksi alueyksiköksi, joista Ándros on yksi.
Kunnat

Alueyksikkö muodostuu yhdestä kunnasta: