stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ferrari SF-24

| Ferrari SF-24 |
| --- | --- |

Talli:   Ferrari
Suunnittelija(t):   Frédéric Vasseur
Kuljettajat:  16.  Charles Leclerc 55.  Carlos Sainz Jr. 38.  Oliver Bearman
Testikuljettajat:  99.  Antonio Giovinazzi  Robert Shwartzman  Oliver Bearman  Antonio Fuoco  Davide Rigon
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Runko:  Ferrari SF-24
Moottori:  Ferrari
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Bahrainin GP 2024
Kilpailuja:  24
Voittoja:  5
Paalupaikkoja:  4
Nopeimpia kierroksia:  4
Palkintosijoja:  22
MM-pisteitä:  652
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2024
Ferrari SF-24 oli Formula 1 -talli Ferrarin käyttämä auto kaudella 2024. Autolla kilpailivat Charles Leclerc, Carlos Sainz Jr. ja Oliver Bearman. Leclerc voitti autolla kolmesti ja Sainz kahdesti. Bearman ajoi autolla pisteille sijoittumalla seitsemänneksi Saudi-Arabian osakilpailussa, kun hän tuurasi umpilisäkeleikkaukseen joutunutta Sainzia. Talli sijoittui 652 MM-pisteellään kauden lopputuloksissa toiseksi.
Ferrari teki autolla historiaa Formula 1 -sarjassa, kun talli ajatti Abu Dhabin osakilpailun ensimmäisten vapaiden harjoitusten aikana molemmissa autoissaan veljeksiä Charles Leclerciä ja Arthur Leclerciä.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Ferrari | Ferrari | P |  | BHR | SAU | AUS | JPN | CHN | MIA | EMI | MON | CAN | ESP | AUT | GBR | HUN | BEL | NED | ITA | AZE | SIN | USA | MXC | SÃP | LVG | QAT | ABU | 652 | 2. |
| 2024 | Ferrari | Ferrari | P |  Charles Leclerc | 4 | 3 | 2 | 4 | 44 | 32 | 3 | 1 | Kesk. | 5 | 117 | 14 | 4 | 3 | 3 | 1 | 2 | 5 | 14 | 3 | 53 | 4 | 25 | 3 | 652 | 2. |
| 2024 | Ferrari | Ferrari | P |  Carlos Sainz | 3 | Louk. | 1 | 3 | 55 | 55 | 5 | 3 | Kesk. | 6 | 35 | 5 | 6 | 6 | 5 | 4 | 18† | 7 | 22 | 1 | Kesk.5 | 3 | 64 | 2 | 652 | 2. |
| 2024 | Ferrari | Ferrari | P |  Oliver Bearman |  | 7 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD |  |  |  |  | 652 | 2. |
| 2024 | Ferrari | Ferrari | P |  Arthur Leclerc |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD | 652 | 2. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferrari SF-24 Wikimedia Commonsissa
Benetton Group

Benetton-yhtiön mainoksia Pariisissa vuonna 2014.
Benetton Group on italialainen vaatetusalan yritys, jonka pääkonttori ja tuotantolaitos sijaitsevat Trevisossa, Pohjois-Italiassa. Yrityksen perustivat neljä Benettonin perheen jäsentä vuonna 1965. Yrityksen päätoimiala on vaatetus, mutta yritys on laajentanut markkinoitaan muun muassa parfyymeihin, kelloihin ja keittiövarusteisiin. Benetton Group on listattu Milanon, Frankfurtin ja New Yorkin pörsseissä.
Historia > Alkuvaiheet

Yrityksen toiminta alkoi vuonna 1955 Luciano Benettonin toimiessa nuorena myyjänä Treviossa. Hän hankki käytettyn kutomakoneen ja alkoi markkinoida pientä villapaitamallistoaan Veneton alueen kaupoille. Sen jälkeen hän pyysi sisartaan sekä veljiään Gilbertoa ja Carloa mukaan yrityksen toimintaan. Benettonit avasivat vuonna 1965 oman liikkeensä Bellunoon ja vuonna 1966 Pariisiin.
Benettonin asiakkaat olivat pääosin nuoria. Benettonin myyntivaltteja olivat värit ja hinta. Benetton valmisti eräänä ensimmäisistä kirkkaankeltaisia, vihreitä ja sinisiä vaatteita hinnan pysyessä alhaisena.
Vuonna 1956 Benettonit hankkivat uuden ompelukoneen ja palkkasivat ensimmäiset kaksi perheen ulkopuolista työntekijää. Myöhemmin samana vuonna Benettonilla oli töissä neljä ulkopuolista työntekijää. Tuotanto lisäännyttyä yritys osti pian kolmannen koneen. Tuotantotilojen käydessä ahtaiksi Benettonit vuokrasivat lähistöltä toisen talon.
1950-luvun loppupuolella Trevison kauppiaat alkoivat myydä Benettonin tuotteita. Benetton laajensi liiketoimintansa myös Venetsiaan. Eräällä Rooman-matkallaan Luciano Benetton näki Roberto Calderonin ilmoituksen, jossa hän sanoi haluavansa työtä vaatteiden myyjänä. Calderonista tuli Benettonin ensimmäinen myyntiedustaja. Seuraavaksi Benetton laajensi liiketoimintaansa Trevisosta Roomaan.
Historia > 1960-luku

Myynti Roomassa alkoi kasvaa, kunnes vuonna 1963 se ylitti Trevison ja Venetsian myyntimäärät.
Vuonna 1962 Luciano kävi Isossa-Britanniassa ja toivoi oppivansa uusia villan käsittelymenetelmiä saadakseen uudenlaisia tuotteita markkinoille. Silloin hän osti muutamia uusia värjäys-, neule-, silitys- ja kuivauslaitteita. Matkan jälkeen Luciano Benetton keksi laboranttinsa kanssa valmistustavan, jossa langan ei tarvitse olla värjättyä ennen neulomista, vaan värittömästä langasta valmistetun neuleen voi värjätä valmistamisen jälkeen. Menetelmän avulla Benetton pystyi reagoimaan nopeasti väritrendien vaihteluun.
Benetton osti vuonna 1964 33 hehtaaria maata ja palkkasi Tobia Scarpan suunnittelemaan sille tehtaan. Tehdas valmistui 13 kuukaudessa.
Scarpa suunnitteli Benettonin myymälöihin yhtenäisen sisustuksen poistaen kaupoissa olleen myyntitiskin. Näin syntyi nykyisin käytössä oleva vaatekaupan tyyppi.
Vuonna 1966 yrityksen aikaisempi nimi Tres Jolie muutettiin Benetton SpA:ksi, jolloin siitä tuli osakeyhtiö. Sen jälkeen Luciano Benetton pyysi Scarpaa suunnittelemaan uusia ”sisustuspaketteja" myymälöille. Syntyivät myymälät, joiden futuristisissa sisustuksissa käytettiin muun muassa kromia.
Näitä tuotemerkkejä ei haluttu yhdistää liiaksi Benettoniin, vaikka ne myivätkin Benettonin valmistamia vaatteita. Saman torin laidalla saattoi olla kolme Benettonin tuotteita myyvää liikettä. Benetton ei tehnyt kirjallisia sopimuksia yrittäjien kanssa, jotka halusivat luvan avata Benetton-myymälän.
Historia > 1970-luku

Vaikka vuosina 1970-1977 Italian teollisuus ajautui kriisiin lakkojen takia, Benettonilla 1970-luku oli kuitenkin kasvuvaihetta. Liikevaihto kasvoi noin 60 prosenttia vuosittain. Benettonia suojasi osittain yrityksen rakenne, kun suurin osa tuotannosta oli siirretty alihankkijoille. Benettonin oma suuri tehdas kärsi lakoista, mutta pienten alihankkijoiden avulla Benetton sai toimitettua tarvittavan määrän vaatteita kauppoihin.
Vuonna 1972 Benettonilla oli noin 800 myymälää Italiassa ja 100 muualla Euroopassa. Vuoden 1979 lopulla koko Euroopassa myyntipisteitä oli jo 1 700.
Historia > 1980-luku

Keväällä 1980 Benetton avasi ensimmäisen liikkeensä Yhdysvalloissa. Gilberto Benettonin mukaan yhtiöllä ei ollut tarkoitus toteuttaa Yhdysvalloissa amerikkalaistettua muunnelmaa klassisesta Benettonin myymälästä. Benetton pyrki säilyttämään ja jopa korostamaan yhteyttään eurooppalaisuuteen. Myöhemmin samana vuonna Benetton avasi kaksi uutta liikettä Yhdysvalloissa.
1980-luvun alkuun asti yritystä johti pelkästään perhe. Luciano Benettonin mukaan yhtiöön oli palkattu ihmisiä ilman sen tarkempaa toimenkuvaa ja ilman kokonaiskuvaa. Hänen mukaansa tämä menetelmä oli liian jähmeä. Vuodesta 1983 alkaen Aldo Palmeri ryhtyi kokoamaan ylemmän johtotason miehitystä. Luciano Benettonin mukaan "...silmiemme edessä muotoutui Benettonin ’iskuryhmä,’. Uusista miehistä monikaan ei ollut Venetosta, ja useimmilla oli takanaan työkokemus monikansallisissa yhtiöissä. Ilman tätä Benettonista olisi tullut perheyritys ilman kasvun mahdollisuutta."
Benetton ryhtyi 1980-luvulla avaamaan liikkeitä Euroopan ja Yhdysvaltojen lisäksi muun muassa Hongkongissa, Perussa ja Japanissa. Tammikuussa 1986 Benettonilla oli 4 000 myymälää.
Vuonna 1986 Benetton perusti rahoitusyhtiö InHoldingin sekä laajensi toimintaansa kosmetiikkaan, jalkineisiin ja liinavaatteisiin.
Historia > 2020-luku

Benetton Group on jatkanut toimintaansa Venäjällä huolimatta Venäjän Ukrainassa käymästä sodasta. Yale-yliopiston tutkimuksen mukaan Benetton sai huonoimman arvosanan "F", mikä viittaa siihen, että yritys ei ole ryhtynyt toimiin Venäjän markkinoilta poistumiseksi ja toimii siellä "tavalliseen tapaan". Changing Markets Foundationin tutkimus paljasti, että Benetton käyttää venäläistä öljyä polyesterituotteissaan ja on ainoa tutkituista yrityksistä, joka tekee molempia: käyttää venäläistä öljyä tuotteissaan ja pysyy Venäjän markkinoilla.
Benettonin vaatebrändejä

Benettonin vaatebrändejä ovat olleet muun muassa United Colors of Benetton, Undercolors of Benetton, Sisley, Playlife ja Killer Loop.
Markkinointi ja shokkimainonta

Vuodesta 1980 alkaen Benetton on tullut tunnetuksi sokkimainonnan käytöstä mainoskampanjoillaan, jotka ovat johtaneet skandaaleihin ja kuluttajien valituksiin. Benettonin useita mainoksia on myös ylistetty, koska ne ovat nostaneet tietoisuutta merkittävistä yhteiskunnallisista aiheista sekä ottaneet kantaa ihmisoikeuksien loukkauksiin, kansalaisvapauksiin ja ympäristöoikeuksiin.
Valokuvaaja Oliviero Toscani loi Benettonille 1980-luvulla useita ihmisrotuja kuvaavia myyntikampanjoita, joiden iskusana oli ”United Colors of Benetton”. Myöhemmin brändi siirtyi kiistanalaisempiin aiheisiin, kuten AIDS tai Persianlahden sodan uhrit. Toscani puolusti kuviaan sanomalla halunneensa käyttää julistemainonnan foorumia saadakseen ihmiset tietoisiksi AIDSin tragediasta aikana, jolloin kukaan ei uskaltanut näyttää AIDS-potilaita... Mainostajat ovat unohtaneet ammattikuntansa olemuksen, viestinnän."
Rana Plazan onnettomuus

Dhakan ulkopuolella Bangladeshissa sijainnut kahdeksankerroksinen Rana Plazan rakennus romahti  24. huhtikuuta 2013.  Benetton kiisti aluksi, että sen vaatteita olisi valmistettu tehtaassa, mutta myönsi asian, kun siihen liittyviä vaatteita ja asiakirjoja löytyi tuhoalueelta. Huhtikuussa 2015 Benetton ilmoitti lahjoittavansa uhrien avustamissäätiölle 1,1 miljoonaa dollaria. Yhtiö oli viimeinen suurista muotivalmistajista, joka osallistui YK:n ILOn tukeman säätiön rahoitukseen.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benetton Group Wikimedia Commonsissa
Benettonin myymälä Prahassa.
Statnett

| Statnett |
| --- | --- |

 Statnettin pääkonttori Oslossa.
Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  1991
Toimitusjohtaja:  Hilde Tonne (konsernijohtaja)
Kotipaikka:  Oslo, Norja
Toimiala:  energia
Tuotteet:  kansallinen kantaverkkoyhtiö
Tilikauden tulos:   1,474 mrd. NOK (2021)
Omistaja:  Norjan valtio
Kotisivu:  www.statnett.no
Infobox OKNimi-testi OK: 
Statnett SF on Norjan valtiollinen, vuonna 1991 perustettu kantaverkkoyhtiö. Yhtiö operoi Norjan Transmisjonsnettet-nimellä tunnettua kantaverkkoa, omistaa pääosan tästä siirtoverkosta ja kehittää sitä. Noin 6 prosenttia Norjan kantaverkosta on alueellisten verkkoyhteisöjen omistuksessa. Statnett on myös systeemivastuussa Norjan sähköverkon toiminnasta, mikä tarkoittaa, että Statnett myös huoltovarmuuden nimissä tasapainoilee sähkötuotannon ja käytön välillä, huolehtii siirtoverkon jännitteen ylläpidosta, huolehtii sähköntuotannon reservikapasiteetin saatavuudesta erilaisten vikatilanteiden varalta samoin kuin riittävästi mitoitetusta ja toimintavarmasta sähkönsiirtojärjestelmästä. Yhtiön omistaa Norjan valtio öljy- ja energiaministeriönsä välityksellä. Stattnetin päätoimipaikka sijaitsee Oslossa.
Historiaa

Norjan valtion voimalatoiminnot toimivat vuosina 1921–1986 nimellä Norges vassdrags- og elektrisitetsvesen (NVE) ja vuosina 1986–1991 nimellä Statskraftverkene. Norja uudisti energialainsäädäntöään vuonna 1990. Sen pohjalta Statskraftverkene jaettiin kahdeksi valtio-omisteiseksi yhtiöksi. Energiantuotanto siirtyi valtiolliselle Statkraft-yritykselle. Siitä erotettu kantaverkkoyhtiö Statnett voisi palvelella myös muiden energiayhtiöiden ja energiamarkkinoiden siirtotarpeita aiempaa riippumattomammin.
Norjan kantaverkko

Norjan sähkönsiirron kansallisen kantaverkon runko koostuu 420 kV:n, 300 kV:n ja 132 kV:n suurjännitelinjoista. Ilmassa kulkevia suurjännitelinjoja oli yhteensä 11 395 kilometriä, minkä lisäksi kantaverkossa oli 190 muuntamoasemaa ja 2 550 kilometriä meri- tai maakaapelia (vuonna 2021).
Norjan sähköalueet ja sähkötaseen kehitysnäkymät

Kantaverkkoa pitkin sähköä siirretään myös Norjan viiden sähköalueen (NO1 Oslo/Østlandet, NO2 Kristiansand/Sørlandet, NO3 Trondheim/ Midt-Norge, NO4 Tromsø/ Nord-Norge ja NO5 Bergen/Vestlandet) välillä tuotannon, kulutuksen ja markkinatilanteen mukaan. Eri sähköalueiden välillä on ollut suuria sähkönhinnan eroja. Norjassa on havaittu, ettei kansallinen kantaverkko aina riitä optimaalisesti kansallisiin sähkötarpeisiin, kun sääriippuvaa energiatuotantoa on tullut markkinoille kasvavassa määrin ja sähkönsiirto ulkomaille voi olla suurempaa kuin sähkönsiirron voluumi Norjan omien sähköalueiden välillä.
Kantaverkkoyhtiö ja esimerkiksi Norjan ympäristöministeriö ennakoivat, että Norjan sähkönkulutus kasvaisi merkittävästi seuraavina vuosikymmeninä 2020-luvun alun noin 140 TWh:n kulutuksesta. Sähkönkäytön kasvu olisi yhteydessä sekä maakaasun hinnan nousupaineisiin että vähemmän hiilidioksidia synnyttävään teollisuustuotantoon ja liikenteeseen siirtymistavotteista. Muutos vihreään teollisuustuotantoon voi merkitä, että mikäli sähkön tuotantoa ei lisätä vastaavasti, Norjasta voisi tulla sähkötaseen osalta alijäämäinen maa jo vuoden 2026-2027 tienoilla. Myös sähkönsiirtoverkkoa pitää kehittää samanaikaisesti voimakkaasti. Statnett on esimerkiksi viestinyt uusia hankkeita suunnitteleville, että esimerkiksi Pohjois-Norjan kaikki sähkönsiirtokapasiteetti on jo varattu tulevien lähivuosien ajalta muun muassa teollisuuden sähköistyshankkeiden vuoksi. Eräs Pohjois-Norjaan vaikuttava hanke on Ruotsin Kiirunassa sijaitsevan LKAB:n suunnitelma siirtyä hiilen ja maakaasun käytöstä vetypohjaiseen tuotantotapaan, mikä vaatisi huimat 55 TWh sähköä vuosittain. Tämä vaatisi mittavaa sähkönsiirtoa myös Norjasta rajan yli.
Kantaverkon kansainväliset liitynnät

Statnett on osaltaan, osin yhteisyritysten avulla, vastuullinen Norjan sähkösiirron yhteyksien kehittämisestä ja ylläpidosta naapurimaiden kantaverkkoihin. Nord Pool -sähköpörssin välityksellä sähköä myydään maasta toiseen. Statnett vastaa myös Norjan yhteydestä keskieurooppalaiseen sähkön systeemioperaattoreiden kantaverkkoalueeseen ENTSO-E:hen. Vuonna 2022 Norjasta ulkomaille johtavat sähkönsiirtolinjat oli mitoitettu noin 9 000 MW:n siirtokapasiteettiin. Tämä piti sisällään 2020-luvun alussa valmistuneet 1 400 MW:n merikaapeliyhteydet Saksaan ja Britanniaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Statnett Wikimedia Commonsissa
Data from the power system (Nordic Power System) - Pohjoismaisen sähköjärjestelmän reaaliaikainen tila: sähkön hinta eri sähköalueilla ja sähkönsiirto alueiden välillä (englanniksi) (statnett.no)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  ISNI  VIAF 
Oslon Sognissa sijaitseva sähkön muuntamoasema.
Statnett Elektron on Statnett Transport -yhtiön alus, jolla lasketaan Statnettin kantaverkon sähkökaapeleita muun muassa Norjan vuonoihin.
Sauber C44

| Sauber C44 |
| --- | --- |

Talli:   Sauber
Suunnittelija(t):  Jan Monchaux
Kuljettajat:  24.  Zhou Guanyu 77.  Valtteri Bottas
Testikuljettajat:   Théo Pourchaire  Zane Maloney
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Runko:  C44
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Bahrainin GP 2024
Kilpailuja:  24
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  4
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Viimeinen kilpailu:  Abu Dhabin GP 2024
Sauber C44 oli Formula 1 -talli Sauberin käyttämä auto kaudella 2024. Auto julkistettiin Lontoossa 5. helmikuuta 2024. Autolla kilpailivat Zhou Guanyu ja Valtteri Bottas. Zhou ajoi autolla kauden ainoat MM-pisteet Qatarin osakilpailussa sijoittumalla kahdeksanneksi. Talli sijoittui 4 MM-pisteellään kauden lopputuloksissa viimeiselle sijalle.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Sauber | Ferrari | P |  | BHR | SAU | AUS | JPN | CHN | MIA | EMI | MON | CAN | ESP | AUT | GBR | HUN | BEL | NED | ITA | AZE | SIN | USA | MXC | SÃP | LVG | QAT | ABU | 4 | 10. |
| 2024 | Sauber | Ferrari | P |  Zhou Guanyu | 11 | 18 | 15 | Kesk. | 14 | 14 | 15 | 16 | 15 | 13 | 17 | 18 | 19 | Kesk. | 20 | 18 | 14 | 15 | 19 | 15 | 15 | 13 | 8 | 13 | 4 | 10. |
| 2024 | Sauber | Ferrari | P |  Valtteri Bottas | 19 | 17 | 14 | 14 | Kesk. | 16 | 18 | 13 | 13 | 16 | 16 | 15 | 16 | 15 | 19 | 16 | 16 | 16 | 17 | 14 | 13 | 18 | 11 | Kesk. | 4 | 10. |
| 2024 | Sauber | Ferrari | P |  Robert Shwartzman |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD |  |  |  |  | TD |  |  |  |  | 4 | 10. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sauber C44 Wikimedia Commonsissa
Taavi Pöyhönen

| Taavi Pöyhönen |
| --- | --- |
 Taavi Pöyhönen 1910-luvulla.
Kansanedustaja
 1.4.1919–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Mikkeli
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1882 Suonenjoki
Kuollut: 5. heinäkuuta 1961 (79 vuotta) Pieksämäki
Ammatti:  kansakoulunopettaja
Taavetti (Taavi) Pöyhönen (27. tammikuuta 1882 Suonenjoki – 5. heinäkuuta 1961 Pieksämäki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä > Nuoruus

Suonenjoen Lyytilänmäessä syntyneen Taavi Pöyhösen vanhemmat olivat mäkitupalainen Aatami Pöyhönen (1855-1910) ja Maria Holm (1856-1939). Hän ei käynyt koulua, mutta hankki lukutaidon enonsa opettamana. Kymmenvuotiaasta lähtien Pöyhönen oli räätälinopissa kotiseudullaan ja muutti Helsinkiin vuonna 1900. Räätälintyönsä ohessa Pöyhönen suoritti Helsingin työväenyhdistyksen kansakoulukurssin sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun käsityökurssin. Suoritettuaan Kaarle Werkon esiseminaarin 1906 hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1910. Pöyhönen työskenteli opettajana Kivennavalla Kekrolan kansakoulussa 1910–1914 ja Pieksämäen maalaiskunnassa Venetmäen kansakoulussa 1914–1943.
Elämä > Kansanedustajaksi

Pöyhönen vaikutti nuorena raittiusliikkeessä ja oli sosialidemokraattisen puolueen jäsen vuodesta 1917 lähtien. Sisällissodan aikana hän kuitenkin liittyi Pieksämäen suojeluskuntaan ja suoritti vartiopalvelusta Venetmäen rautatieasemalla. Pöyhönen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1919, mutta hän jätti eduskunnan jo yhden vaalikauden jälkeen. Pöyhönen oli Pieksämäen maalaiskunnan kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja, jonka ohella hän hoiti lukuisia muita kunnallisia luottamustehtäviä. Hän oli myös Venetmäen työväenyhdistyksen puheenjohtaja sekä kuului muun muassa Keski-Savon Osuusliikkeen hallintoneuvostoon.
Elämä > Ajojahti

Vuonna 1931 Pöyhöstä yritettiin erottaa opettajanvirastaan kouluhallitukselle jätetyllä kantelulla. Allekirjoittajat syyttivät häntä leväperäisestä uskonnonopetuksesta, sosialistisen maailmankatsomuksen juurruttamisesta sekä Suomen Rauhanliiton julkaiseman Rauhaa Kohti -lehden levittämisestä. Kansakouluntarkastaja Akseli Salokanteleen selvityksen jälkeen Pöyhösen katsottiin syyllistyneen ainoastaan heikoksi moitittuun uskonnonopetukseen. Kouluhallitus totesi, ettei erottamiseen ollut aihetta ja jätti asian koulun johtokunnan käsiteltäväksi. Johtokunnan antama varoitus jouduttiin Pöyhösen valituksen jälkeen kumoamaan lainvastaisena, koska enemmistö sen jäsenistä osoittautui jästeiksi. Maaherra Emil Jatkola puolestaan hyllytti uuden johtokunnan puheenjohtajaksi nimitetyn lääninrovasti Kaarlo Salovaaran, sillä tämä ei asunut paikkakunnalla. Lopulta keväällä 1934 koulun johtokunta hylkäsi Pöyhöstä vastaan esitetyt syytteet toteennäyttämättöminä. Poliittiseksi ajojahdiksi luonnehditun kantelun takana oli muutama innokas Lapuan liikkeen kannattaja asemapäällikkö Atte Alasoinin johdolla. Alasoinia kuultaessa kävi ilmi, että alullepanijoina oli Pieksämäen asemaravintolassa kokoontunut revohka, johon hänen ohellaan kuuluivat muun muassa kansakouluntarkastaja Salokannel sekä Isänmaalliseen kansanliikkeen äänenkannattajan Pieksämäki-lehden päätoimittaja Armas Leppänen. Myös koulun johtokunnan puheenjohtajaksi valittu lääninrovasti Salovaara oli IKL:n jäsen.
Perhe

Taavi Pöyhösen puoliso oli Sysmässä syntynyt kansakoulunopettaja Aino Sigrid Kivinen (1886-1949), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910. Pariskunnalla oli kaksi lasta, joista molemmista tuli kansakoulunopettajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taavi Pöyhönen Wikimedia Commonsissa
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (80):  A. Aalto  K. Aalto (1919–1922)  Ahlfors  Ailio  Ampuja  Andersson  Arho  Elfving  Haapasalo  Hakala  Hakkila  Halme  Hannunen (1920–1922)  Heinonen  Helle (1919–1921)  Helo  Hildén  Hiltunen  Hupli  E. Huttunen  P. Huttunen  Itkonen  Kananen  Kauppinen  Keto  Koivulahti-Lehto  Ville Korhonen  Vilho Korhonen  Koskenkaiku  Koskinen  Kotonen  Kujala  Kääriäinen  Laherma  Laukkonen  Lassila (1920–1922)  Lehikoinen  Lehtinen  Lehtokoski  Lehtola  Lehtonen  Leino  Leinonen  Leivo (1919–1921†)  Leskinen  Lindroos (1921–1922)  Linna  Lumio (1919–1922)  Luukkonen  Lyytinen (1919†)  Meriläinen  Mickelsson  Niemi  Nyrkkö  Nättinen (1922)  Paasivuori  Patinen (1919–1922)  Penna Paunu (1919–1920†)  Pehkonen  Puittinen  Puro  Pöyhönen  Raearo  Rapo  Reinikainen  Rintala  Roslander (1921–1922)  Rytkönen  Ryömä  Rönnberg (1919†)  Saarikivi  Sillanpää  Sirola  Tanner  Toivari (1920–1922)  Tolonen  Pekka Tonteri (1919–1922)  Turtiainen (1919–1920†)  Törmä  Iisakki Valavaara (1919–1920)  Valjakka  Vainio (1919–1920)  Vankkoja (1919†)  Virtanen  Voionmaa  Virtanen  Viljanen  Väre  Wuolijoki 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Marja Nuuttila-Helenius

Marja Nuuttila-Helenius (28. elokuuta 1932 Helsinki – 4. maaliskuuta 2016) oli suomalainen arkkitehti, joka teki pääosan urastaan toimiston Castrén–Jauhiainen–Nuuttila (myöhemmin CJN Oy) osakkaana. Hän oli mukana pääsuunnittelijana tai suunnitteluryhmän jäsenenä muun muassa Lappeenrannan kaupungintalon (1983), Espoon virastotalon ja kaupungintalon, Pasilan virastokeskuksen (1982), Pasilan rautatieaseman (1990, purettu 2017) ja Kauppakeskus Kluuvin suunnittelussa.
Marja Nuuttila-Helenius syntyi Helsingissä ja valmistui Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolta vuonna 1959. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes vuonna 1964 pääsi Viljo Revellin toimistoon. Revellin kuoleman jälkeen sen toimintaa jatkoivat osakkaina Heikki Castrén, Juhani Jauhiainen ja Marja Nuuttila-Helenius ensin nimellä Heikki Castrén & Co, vuodesta 1972 nimellä Castrén–Jauhiainen–Nuuttila ja vuodesta 1974 nimellä CJN Oy.
Nuuttila-Helenius toimi vastaavana suunnittelijana Naisarkkitehtien yhdistys Architectan vuonna 1982 Helsingin kaupungin taidemuseossa järjestämässä suomalaisten naisarkkitehtien näyttelyssä, joka kiersi myös Saksassa, Irlannissa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Marja Nuuttila-Helenius jäi pois työelämästä vuonna 1988. Hän oli naimisissa Antti Heleniuksen kanssa. He omistivat Salon Muurlassa sijaitsevan Pullolan kartanon. Nuuttila-Helenius oli Galleria Anhavan perustajaosakas yhdessä Ilona Anhavan kanssa.
Kohteita

Espoon kaupungintalo (1971—2022)
Espoon hotelli- ja ravintolaopisto
Pasilan rautatieasema (1990—2017)
Aiheesta muualla

Marja Nuuttila-Helenius, Naisten ääni -sivusto