stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Television salaus
Conditional access -järjestelmä > Kaapeli ja aiemman satelliitin salaus

Analogisten ja digitaalisten verkkojen maksukanavilla ja tilaamiseen liittyvissä palveluissa on käytössä conditional access -järjestelmä, jossa käytetään pay-per-view (PPV) -taktiikkaa. Alun perin analogiset kaapelitelevisioverkot luottivat tv-sovittimiin, jotka valvoisivat pääsyä kanavalle, koska televisiovastaanottimet eivät alun perin olleet "kaapelia varten valmiita". Analoginen salaus rajoitettiin tyypillisesti premium-kanaviin, kuten HBO:hon tai vain aikuisille suunnattuihin kanaviin. Joissakin näistä järjestelmistä tarvittava synkronointisignaali oli erillisellä apukantoaallolla, joskus synkronointipolariteettia käyttäen, jolloin tapauksessa, kun sitä käytetään yhdessä PAL:n kanssa , voidaan käyttää SECAM L -TV: tä, jossa on kaapeliviritin, signaali vain mustavalkoisena ja käännetyssä valaistuksessa ja siten monitasoisen TV:n, joka tukee PAL L:ää, on edullista myös dekoodata väriä. Tämä johtaa kuitenkin siihen, että osa videosignaalista vastaanottaa myös ääniä, joten äänen dekoodausta varten on käytettävä toista televisiota, jossa ei ole automaattista mykistystapaa. Analogiset digisovittimet on suurelta osin korvattu digitaalisilla digisovittimilla, joilla voidaan ohjata suoraan ohjelmointia ja digitaalisesti salauksen purkamista.
VideoCipher II RS (VCII RS) on salausjärjestelmä, jonka C-kaistaiset satelliittikanavat maksavat TV-kanaville. VCII-yhteensopiva satelliittivastaanotin tarvitaan VCII-kanavien purkamiseen. VCII on suurelta osin korvattu DigiCipher 2:lla Pohjois-Amerikassa. Alun perin VCII-pohjaisilla vastaanottimilla oli erillinen modeemiteknologia videolle, joka tunnetaan nimellä Videopal. Tämä tekniikka integroitiin myöhempien sukupolvien analogisiin satelliittivastaanottimiin.
VideoCipher I (vanhentunut)
VideoCipher II (vanhentunut)
VideoCipher II+
VideoCipher II RS (uusiutuva salaus)
Digitaalisen kaapeli- ja sateelliittitekniikan salaus

DigiCipher 2 on General Instrumentin oma videojakelujärjestelmä. DigiCipher 2 perustuu MPEG-2:een. 4DTV-satelliittivastaanotin tarvitaan dekoodaamaan DigiCipher 2 -kanavia. Pohjois-Amerikassa useimmat digitaaliset kaapeliohjelmat ovat käytettävissä DigiCipher 2 -pohjaisissa digisovittimissa. DigiCipher 2:sta voidaan myös kutsua DCII:ksi.
PowerVu on toinen suosittu digitaalinen salaustekniikka, jota käytetään "ei-asuinkäyttöön". PowerVu on kehittänyt Scientific Atlantan. Muita kaupallisia digitaalisia salausjärjestelmiä ovat Nagravision (Kudelski), Viaccess (France Telecom) ja Wegener.
Yhdysvalloissa sekä DirecTV-, että Dish Network -lähetyssatelliittijärjestelmät käyttävät digitaalisia salausstandardeja kanaville pääsyn valvomiseksi. DirecTV käyttää NDS:n suunnittelemaa videokuvaa. DirecTV oli aiemmin viallinen, mikä johti runsaihin rikkinäisiin älykortteihin, jotka olivat saatavilla mustilla markkinoilla. Kuitenkin siirtyminen vahvempaan älykorttimuotoon (P4-kortti) pyyhkäisi DirectTV-piratismin pois, heti sen käyttöönoton jälkeen. Sittemmin julkisia vikoja ei ole tullut. Dish Network käyttää Nagravision (2 ja 3) salausta.
Kanadassa sekä Bell TV, että Shaw Direct DBS -järjestelmät käyttävät digitaalisia salausstandardeja. Bell TV, kuten Dish Network, käyttää Nagravisionia salaukseensa. Shaw Direct käyttää DigiCipher 2 -pohjaista järjestelmää, joka on hyvin samanlainen kuin aikaisemmissa 4DTV-lautasantennijärjestelmissä.
Vanhat salausjärjestelmät > Zenith Phonevision

Zenith Electronics kehitti 1950- ja 1960-luvuilla salausjärjestelmän Phonevision-järjestelmäänsä.
Vanhat salausjärjestelmät > Oak ORION

Oak Orionaa käytettiin alun perin analogiseen satelliittitelevisiokanavaan Kanadassa. Se oli aikanaan innovatiivinen, koska se käytti digitaalista ääntä. Se on korvattu kokonaan digitaalisella salaustekniikalla. Oak Orion käytti Sky-kanavaa Euroopassa vuosien 1982 ja 1987 välisenä aikana. Oak Orion kehitti kaapelitelevision ja maksullisten TV-palveluiden, kuten ONTV:n yhteydessä olevia salausjärjestelmiä.
Vanhat salausjärjestelmät > Leitch Technology

Leitch Viewguard oli analoginen salausstandardi, jota käytettiin pääasiassa yleisradioverkkoihin Pohjois-Amerikassa. Sen salaustekniikka oli sekoittaa kuvasignaali (Line Shuffle), mutta jättää ääni ehjäksi. Maanpäälliset lähetykset, CATV-järjestelmät, Pohjois-Kanadassa käyttivät tätä ehdollisen pääsyn järjestelmää vuosia. Sitä käytetään vain satunnaisesti joissakin satelliittipiireissä, koska se on samanlainen kuin D2-MAC ja B-MAC.
Leitch Technologystä oli myös versio, joka salasi äänen digitaalisella äänivirralla vaakasuorassa tyhjennysaikavälissä, kuten VCII-järjestelmässä. Yksi yhdysvaltalainen verkko käytti sitä affiliate-syötteissään ja sammutti satelliittisyötteen analogiset alikantajat.
Vanhat salausjärjestelmät > B-MAC

B-MACia ei ole käytetty DTH-sovelluksiin, koska PrimeStar siirtyi kaiken digitaalisen jakelujärjestelmän käyttöön 1990-luvun puolivälissä.
Vanhat salausjärjestelmät > VideoCrypt

VideoCrypt oli analoginen järjestelmä ja hallitsi sekoitusjärjestelmää älykorttiin perustuvalla ehdollisella pääsyjärjestelmällä. Sitä käytettiin 1990-luvulla useissa Euroopan satelliittilähetysyhtiöissä, lähinnä British Sky Broadcastingissa. Sitä käytti myös Sky New Zealand (Sky-NZ). Yksi Videocryptin (VideoCrypt-S:n) ominaisuus oli kyky sekoittaa lähetyksen ääni. Saatavilla oli myös pehmeä salausvaihtoehto, jossa salattua videota voidaan lähettää kiinteällä avaimella ja mikä tahansa VideoCrypt-dekooderi voi purkaa sen.
Vanhat salausjärjestelmät > RITC Discret 1

RITC Discret 1 on järjestelmä, joka perustuu horisontaaliseen videolinjaviiveeseen ja äänen salaamiseen. Jokaisen videon rivin aloituspiste oli näennäisesti satunnaisesti joko 0 ns, 902 ns tai 1804 ns. Ensimmäisenä sitä käytti vuonna 1984 ranskalainen Canal Plus -kanava, mutta vaarantui laajasti joulukuun 1984 "Radio Plans" -lehteen painetun dekooderisuunnitelman jälkeen.
Vanhat salausjärjestelmät > SATPAC

Eurooppalaisen kanavan Filmnetin käyttämä SATPAC häiritsi horisontaalisia ja vertikaalisia synkronointisignaaleja ja lähetti signaalin, joka sisälsi synkronointi- ja lupatiedot erillisellä apukantoaallolla. Järjestelmää käytettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1986 ja se sai monia päivityksiä, koska se oli helposti ohitettavissa. Syyskuussa 1992 FilmNet muuttui D2-MAC EuroCryptiksi.
Vanhat salausjärjestelmät > Telease MAAST / Sat-Tel SAVE

Telease MAAST / Sat-Tel SAVE lisäsi lähetykseen häiritsevän siniaallon, jonka videosignaalin taajuus oli noin 93,750 kHz. Tämä häiritsevä signaali oli noin kuusi kertaa vaakasuoran päivityksen taajuus. Siihen kuului valinnainen Spectrum Inversionia käyttänyt äänentallennus. Tätä käytettiin Britanniassa BBC:n maailmanlaajuisissa palvelulähetyksissä, ja sittemmin lakkautetulla Britannian elokuvakanavalla "Premiere".
Vanhat salausjärjestelmät > Payview III

Saksalais-svetsiläisen kanavan Teleclub käytössä 1990-luvun alussa ollut Payview III käytti erilaisia ​​menetelmiä, kuten videon invertointia, synkronointisignaalien muuttamista ja pseudo-viivästysvaikutusta.
Vanhat salausjärjestelmät > D2-MAC EuroCrypt

D2-MAC on standardia käyttävä ehdollinen käyttöjärjestelmä. Se on kehittynyt pääasiassa France Telecom:ista, jonka järjestelmä oli älykortti. Älykortin salausalgoritmi perustui DES:iin. Se oli yksi ensimmäisistä älykorttipohjaisista järjestelmistä, joka oli vaarassa.
Vanhat salausjärjestelmät > Nagravision analoginen järjestelmä

Vanhempien Nagravision-järjestelmien analogisten satelliitti- ja maanpäällisten televisio-ohjelmien sekoittumiseen käytettiin 1990-luvulla esimerkiksi saksalaisessa maksutelevisiolähetystoiminnassa Premiereä. Tässä linjasekoittajärjestelmässä PAL-TV-signaalin 32 rivit tallennetaan tilapäisesti sekä kooderiin, että dekooderiin ja luetaan poikittaissuunnassa pseudosatunnaislukugeneraattorin ohjauksessa. Älykortin suojausmikro-ohjain (avaimen muotoisessa paketissa) purkaa datan, joka lähetetään TV-signaalin hiljentymisvälien aikana ja se poimii satunnaisluvun tuottamiseen tarvittavan satunnaisen siementen arvon. Järjestelmä sallii myös äänisignaalin sekoittumisen kääntämällä spektrin 12,8 kHz taajuussekoittajalla.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Television encryption
Salattu analoginen televisiolähetys, jonka kuva tuli älykortilla katselukelvolliseksi.
Käännös suomeksi
Markus Fagervall

| Markus Fagervall |
| --- | --- |
 Markus Fagervall vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1982 (ikä 42) Kiiruna
Muusikko
Tyylilajit:  pop, rock
Levy-yhtiöt:  Sony BMG Music Entertainment 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eino Markus Fagervall (s. 5. lokakuuta 1982 Kiiruna) on ruotsalainen laulaja. Hän voitti Idol 2006 -kilpailun vuonna 2006.
Markus Fagervallin äiti on suomalainen ja isä on kotoisin Tornionlaaksosta Ruotsin puolelta. Hän on sukua Markus Krunegårdille, Susanna Heikille ja Suvi Teräsniskalle.
Fagervall lauloi Liquid Scarlet -rockyhtyeessä. Hän on julkaissut kaksi sooloalbumia Echo Heart (2006) ja Steal My Melody (2008). Duettoalbumi The Silence Tony Björkenvallin kanssa ilmestyi syyskuussa 2013.
Diskografia > Albumit

Liquid Scarlet (Liquid Scarletin kanssa, 2004)
II (Liquid Scarletin kanssa, 2005)
Echo Heart (2006)
Steal My Melody (2008)
The Silence (Tony Björkenvallin kanssa, 2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Markus Fagervall Wikimedia Commonsissa
Maxime Lagarde

| Maxime Lagarde |
| --- | --- |
 Maxime Lagarde vuonna 2021
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Niort, Deux-Sèvres, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Elo-luku:  2 648 (heinäkuu 2021)
Korkein Elo:  2 659 (helmikuu 2020)
Maxime Lagarde (s. 16. maaliskuuta 1994 Niort, Deux-Sèvres) on ranskalainen shakinpelaaja. Hän saavutti vuonna 2013 suurmestarin arvonimen. FIDE-mestari hän on ollut vuodesta 2008 ja kansainvälinen mestari vuodesta 2011. Lagarde oli heinäkuussa 2021 maailmanlistan sijalla 99 vahvuusluvulla 2 648. Ranskan pelaajista hän oli kolmanneksi korkeimmalle sijoittunut Maxime Vachier-Lagraven ja Étienne Bacrotin jälkeen. Parhaimmillaan Lagarde on ollut helmikuussa 2020 vahvuusluvulla 2 659.
Lagarde saavutti vuonna 2019 shakin Ranskan mestaruuden. Hopealle sijoittui Laurent Fressinet, jonka kanssa hän oli alkusarjassa tasapisteissä. Mestaria haettiin tämän jälkeen pelaamalla kaksi lisäpeliä. Niistä ensimmäisen voitti Fressinet ja toisen Lagarde. Lopulta ratkaisua haettiin nopeammilla blitz-peleillä. Ensimmäinen päättyi tasapeliin, ja kun Lagarde voitti seuraavan ei enempää pelejä enää tarvittu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maxime Lagarde Wikimedia Commonsissa
Maxime Lagarde ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Mathesonin klaani

Mathesonin klaani (gaeliksi MacMhathain) on yksi Skotlannin klaaneista Lochalshissa, Ylämaalla.
Päällikkö

Sir Fergus John Matheson, 7th Baronet (vuodesta 1993)
Tunnus

Fac et spera (Do and hope, Tee ja toivo)
Historia

1400-luvun alussa Mathesonin klaani oli varsin vaikutusvaltainen, ja klaanin päälliköllä Alastair Mathesonilla oli vuoden 1427 tienoilla johdossaan noin 2000 miestä. Kuningas Jaakko I kuitenkin vangitutti ja teloitutti hänet, sillä hän kuningas pelkäsi klaanipäälliköiden vaikutusvaltaa. Jakobiittikapinan aikaan osa klaanin jäsenistä oli brittien, osa kapinallisten puolella.
Maxime Monfort

| Maxime Monfort |
| --- | --- |
 Maxime Monfort Liège–Bastogne–Liège’ssä 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Kansalaisuus:   Belgia
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2004–2005 2006–2008 2009–2010  2011 2012 2013 2014–2019:  Landbouwkrediet - Colnago Cofidis Team Columbia-High Road / HTC-Columbia Team Leopard-Trek RadioShack-Nissan-Trek RadioShack-Leopard-Trek Lotto-Belisol / Lotto Soudal
Suurimmat voitot
 Luxemburgin ympäriajo 2004 Belgian aika-ajomestaruus 2009 Bayern-Rundfahrt 2010 
 Tiedot päivitetty: 18. tammikuuta 2022 
Aiheesta muualla
www.maxime-monfort.be
Maxime Monfort (s. 14. tammikuuta 1983 Bastogne, Belgia) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena 2004–2019.
Monfort oli hyvä mäki- ja aika-ajaja. Hän aloitti uransa Landbouwkrediet-Colnago-tallissa 2004, jolloin voitti Luxemburgin ympäriajon kokonaiskilpailun. Hän siirtyi ranskalaiseen Cofidis-talliin 2006. Cofidisissa Monfortin parhaat saavutukset olivat Espanjan ympäriajon 11. sija, viides sija Baskimaan ympäriajossa ja yhdeksäs sija Dauphiné Libéréssä. Monfort oli vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa 23:s.
Kausilla 2009–2010 Monfort edusti Team Columbiaia. Hän voitti Belgian aika-ajomestaruuden 2009. Seuraavana vuonna hän voitti 2. HC -kategoriaan (eli seuraavalle tasolle ProTourin jälkeen) arvostetun Bayern-Rundfahrt-kilpailun. Kaudeksi 2011 hän siirtyi luxemburgilaiseen Team Leopard-Trek -joukkueeseen ja jatkoi RadioShack-Nissan-Trek / RadioShack-Leopard-Trek -tallissa, kunnes siirtyi Lotto-Belisol / Lotto Soudal -joukkueeseen viimeisiksi ammattilaiskausikseen 2014–2019.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ranskaksi)
May Grethe Lerum

May Grethe Lerum (s. 1965) on norjalainen romaanikirjailija. Hän on tunnettu etenkin 35 kirjaa käsittävästä romaanisarjastaan Livets Døtre, joka ilmestyi 1990-luvulla. Sitä myytiin yhteensä yli 2,5 miljoonaa kirjaa.  Lerum on kirjoittanut myös romaanisarjaa Solgudens krukke.
Manfred Kokot

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | 4 × 100 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Praha 1978 | 4 × 100 m |  |
|  Pronssia | Rooma 1974 | 4 × 100 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rotterdam 1973 | 60 m |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1974 | 60 m |  |
|  Pronssia | Sofia 1971 | 60 m |  |
Manfred Kokot (s. 3. tammikuuta 1948 Templin) on Itä-Saksaa edustanut yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili pikajuoksussa ja edusti urallaan kahta eri seuraa, SC Leipzigia ja SC DHfK:ta. Kokot oli mukana maansa hopeaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa Montrealin olympialaisissa 1976. Lisäksi hän voitti pikaviestissä kaksi mitalia EM-kilpailuista ja 60 metrillä kolme mitalia sisäratojen EM-kilpailuista.
Kun vuonna 1987 kansainvälinen yleisurheiluliitto vahvisti ensimmäiset viralliset sisäratojen maailmanennätykset merkittiin 50 metrin juoksun maailmanennätys Kokotin nimiin. Myöhemmin tämä aika 5,61 vuodelta 1973 kuitenkin katsottiin virheelliseksi ja pyyhittiin ME-tilastosta. Kokot itsekään ei ollut koskaan pitänyt aikaa oikeana.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 m (sisäradat): 6,58 (1974)
100 m (käsiaika): 10,0 s (1971)
100 m (sähköaika): 10,28 (1976)
Martin Benák

| Martin Benák> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. toukokuuta 1988
Kansalaisuus:   Slovakia
Uran tiedot
Laji:  keihäänheitto
Seura:   Slávia ŠŠ Trenčín
Saavutukset
Ennätykset:  79.90 (Trnava 2010)
 Tietolaatikko päivitetty 26. marraskuuta 2014 
Martin Benák (s. 27. toukokuuta 1988) on slovakialainen keihäänheittäjä. Benákin ennätys on toukokuussa 2010 Trnavassa heitetty 79.90. Seuratasolla Benák edustaa Slávia ŠŠ Trenčíniä. Vuonna 2010 Benák sijoittui kolmanneksi joukkueiden EM-kisojen kakkosliigan keihäskilpailussa. Hän on osallistunut kolmiin EM-kisoihin, joissa jokaisessa hän on jäänyt karsintaan, parhaimpana sijoituksena vuoden 2014 EM-kisojen 17. sija.
Käännös suomeksi
Martin Baturina

Martin Baturina toukokuussa 2024.
Martin Baturina (s. 16. helmikuuta 2003 Split) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 172-senttimetrinen. Hän edustaa Kroatian ykkösliigassa pelaavaa Dinamo Zagrebia. Hän on pelannut Kroatian A-maajoukkueessa vuodesta 2023.
Baturina siirtyi Splitistä Dinamo Zagrebin junioreihin vuonna 2017. Hän pelasi Dinamon edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2021. Dinamo voitti liigamestaruuden tuolla kaudella, kuten myös kolmena seuraavana kautena. Dinamo voitti Kroatian cupin vuonna 2024, ja Baturina teki loppuottelussa joukkueensa kolmesta maalista toisen. Hän on pelannut kauden 2023–2024 loppuun mennessä 81 Kroatian liigan ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän on pelannut Mestarien liigassa viisi, Eurooppa-liigassa kaksi ja Konferenssiliigassa kymmenen ottelua.
Baturina pelasi useissa Kroatian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Hän pelasi Kroatian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2023 EM-karsintaotteluissa Latviaa ja Armeniaa vastaan. Hän kuuluu Kroatian joukkueeseen EM-kilpailuissa 2024. Hän pelasi neljännen A-maaottelunsa tullessaan vaihdosta kentälle EM-kilpailujen toisessa alkulohko-ottelussa Albaniaa vastaan.
Manfred Höberl

Höberl vuonna 1995
Manfred Höberl (s. 12. toukokuuta 1964 Graz, Itävalta) on entinen itävaltalainen voimanostaja, joka tuli tunnetuksi niin maailman isoimmasta hauiksestaan kuin osallistumisistaan Maailman vahvin mies -kilpailuihin 1990-luvun alkuvuosina. Hänen virallisilla kotisivuillaan on hänen pituudekseen ilmoitettu 196 cm ja painokseen kilpailukunnossa noin 160 kg. Hänen hauislihaksensa ympärysmitaksi on parhaimmillaan mitattu noin 65 cm. Hänen kilpailu-uransa päättyi vuonna 1995 sattuneeseen rajuun auto-onnettomuuteen sekä pari vuotta myöhemmin tapahtuneeseen hauislihaksen repeämiseen.
Manfred Höberl on kirjoittanut kirjan 10 minuutin käsitreeni yhdessä John Littlen kanssa.
Aiheesta muualla

Manfred Höberlin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Margarita Nikolajeva

Margarita Nikolajevna Nikolajeva (ven. Маргарита Николаевна Николаева, 23. syyskuuta 1935 Ivanovo, Neuvostoliitto – 21. joulukuuta 1993 Odessa, Ukraina) oli neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Nikolajeva voitti Rooman 1960 olympialaisissa kultaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa ja hypyssä. Hän sijoittui neljänneksi henkilökohtaisessa moniottelussa ja puomilla. Hän ei saavuttanut urallaan yhtään MM- tai EM-mitalia.
Marko Šakić

| Marko Šakić> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1994 (ikä 30) Zagreb, Kroatia
Kansalaisuus:   Kroatia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  ESV Halle II
Sarja:  Regionalliga
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Medveščak Zagreb (KHL) EHC Zweibrücken (RL) HK Slavija Ljubljana (INL/Slovenia)
Marko Šakić (s. 13. huhtikuuta 1994 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan neljännellä sarjatasolla ESV Hallen kakkosjoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Šakić aloitti jääkiekon kotikaupungissaan Medveščak Zagrebin joukkueessa, mutta hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin itävaltalaiessa Klagenfurter AC:ssä. Šakić oli kaudella 2011–2012 joukkueen A-nuorten paras pistemies tehoilla 12+31=43.
Heinäkuussa 2013 Šakić siirtyi try-outille alkavalla kaudella KHL:ään liittyneeseen Medveščak Zagrebiin. Elokuussa hän sai joukkueeseen kauden 2013–2014 kattavan sopimuksen. Šakić pelasi kauden aikana yhden KHL-ottelun ja pelasi kauden aikana myös Kroatian pääsarjaa Medveščakin kakkosjoukkueessa voittaen kauden päätteeksi mestaruuden. Kaudella 2014–2015 hän ei saanut peliaikaa KHL:stä, vaan pelasi kautensa pääosin Medveščakin A-nuorissa Itävallan A-junioriliigassa. Šakić pelasi myös seuran kakkosjoukkueessa voittaen kauden päätteeksi taas Kroatian-mestaruuden.
Kaudeksi 2015–2016 Šakić siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle Regionalliga -joukkue EHC Zweibrückeniin. Joulukuussa 2015 hän siirtyi sieltä kuitenkin Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Inter-National-Leagueassa pelanneen slovenialaisjoukkue HK Slavija Ljubljanan riveihin. Kaudella 2016–2017 Šakić jatkoi uraansa Slovenian pääsarjassa Medveščak Zagrebin kakkosjoukkueessa. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 14+22=36.
Ura > Maajoukkueura

Šakić edusti Kroatiaa IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2016 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän pelasi myös II-divisioonan A-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin Šakić voitti kultaa. Hän pelasi myös Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa, jolloin Šakić jakoi ennakkokarsinnoissa Kroatian sisäisen pistepörssin voiton Dominik Kanaetin kanssa tehoilla 1+1=2.
Šakić pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012 ja 2013. Kaksi jälkimmäistä turnausta eteni B-sarjassa, jossa hän toimi Kroatian varakapteenina. Vuoden 2014 turnaukseen joukkue putosi II-divisioonan A-sarjaan. Šakić pelasi myös alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2012. Vuoden 2010 turnaus päättyi A-lohkon pronssiin. Vuoden 2012 turnauksessa hän toimi Kroatian kapteenina.
Markus Majaluoma

Markus Majaluoma (s. 29. syyskuuta 1961 Pori) on suomalainen lastenkirjailija ja kuvittaja.
Majaluoma on suorittanut kuvataideopettajan tutkinnon (taiteen maisteri) Taideteollisessa korkeakoulussa 1991. Majaluoman kuvituksille on tyypillistä murretut värit, hahmojen sijoittaminen osaksi laajempaa maisemaa ja hieman karrikoidunnäköiset hahmot. Majaluoma käyttää teoksissaan myös sarjakuvaa. Tunnetuimpia Majaluoman kuvituksia on Heinähattu ja Vilttitossu -sarja. Hänen omia kuvakirjateoksiaan on käännetty ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, ranskaksi, kiinaksi.
Majaluoman teos Hulda kulta, luetaan iltasatu oli vuoden 2010 Finlandia Junior -palkintoehdokkaana. Vuonna 2001 ehdolla oli Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittama ja Majaluoman kuvittama teos Rauhallinen Erkki.
Omat teokset

Kapteeni Castello ja perämies Åberg matkaavat etelään (1990)
Haikaroiden vauva (1994)
Olavi ja Aapo (1996)
Haikaroiden automatka (1997)
Olavi ja Aapo, merten urhot (1998)
Sairaan siisti kipsi (2000)
Leonardo, lentäjän poika (2001)
Isä, lähdetään saareen! (2002)
Isä, lähdetään sieneen! (2003)
Isä, rakennetaan maja! (2004)
Isä, koska joulupukki tulee? (2005)
Yhdeksän porilaista (2008)
Hulda ja Jalmari (2006)
Suu auki, Hulda, Pottusammakko tulee! (2008)
Isä, ostetaan kesämökki! (2009)
Hulda kulta, luetaan iltasatu! (2010)
Hulda kulta, maailma on avara (2011)
Sirkus saapuu kirjastoon (2011)
Hulda kulta, tästä pääsee rannalle! (2013)
Hulda ja Jalmari avaruustiedemiehinä (2016)
Kuvituksia muiden kirjoissa

Sinikka ja Tiina Nopola: Heinähattu ja Vilttitossu -sarja
Pirjo Rissanen: Tommo ja Karvisen kaksoset (1990)
Eija-Inkeri Eskola: Hanttapuli ja Hamaniisu (1991)
Sari Ropponen: Tseiba (1991)
Marjatta Kurenniemi: Kolme Kissimirriä (1993)
Timo Parvela: Isäni on supermies (1994)
Geza Silvay: Eläinten laulukilpailut (1994)
Timo Parvela: Hilma ja Pingviini (1995)
Marjatta Kurenniemi: Kolme kissimissiä ja muita runoja (1995)
Suvi Ruotsi: Nuorten seurusteluopas (1995)
Eppu Nuotio: Älä ankka aivasta (1995)
Ritva Toivola: Kukkanen, kumma koira (1995)
Timo Parvela: Ella-sarja
Tapani Bagge: Urho ja viidakon villipeto (2001)
S. ja T: Nopola: Rauhallinen Erkki (2001)
Ulf Stark: Mirakelpojken (2006)
Palkinnot

Rudolf Koivu -palkinto 1993
Lastenkulttuurin valtionpalkinto 1997
Adventure-palkinto 2005
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Markus Majaluoma Wikimedia Commonsissa
Markus Majaluoma kertoo teoksestaan "Sirkus saapuu kirjastoon", Kirjastokaista-video