stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aviation Traders ATL-98 Carvair

| Aviation Traders ATL-98 Carvair |
| --- | --- |

Tyyppi:  kuljetuskone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Aviation Traders Limited
Ensilento:  21. kesäkuuta 1961
Esitelty:  1962
Valmistusmäärä:  21 
Aviation Traders ATL-98 Carvair on nelimoottorinen alatasomallin kuljetuslentokone, joka on kehitelty Douglas DC-4:n pohjalta. ATL-98 Carvair suunniteltiin kuljettamaan raskasta kuormaa, kuten esimerkiksi viisi henkilöautoa eli yhteensä 25 matkustajaa. Koneesta on tehty rahtiversion lisäksi eräänlainen matkustajaversio, johon mahtuu 85 matkustajaa.
Carvairia valmistettiin vuosien 1961 ja 1969 välillä.
Eroavaisuudet Douglas DC-4 -lentokoneeseen

ATL-98 Carvair on samanlainen kuin DC-4 siivistä taaksepäin ottamatta huomioon Carvairin pidennettyä sivuperäsintä. Siivistä eteenpäin on tehty enemmän muutoksia, nimittäin ohjaamoa siirrettiin ylemmäksi rahtitilan yläpuolella sijaitsevaan "kyttyrään", sekä keulaan tehtiin hydrauliikalla toimiva rahtiluukku mahdollistamaan autojen lastaus lentokoneeseen.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2–3
Matkustajat: 85
Pituus: &&&&&&&&&&&&&031.030000031,3 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&035.080000035,8 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&09.01000009,1 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0135.0800000135,8 m²
Tyhjäpaino: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”.~18 800 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&033475.&&&&0033 475 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Pratt & Whitney R-2000-7M2 Twin Wasp -14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01080.&&&&001 080 kW (&&&&&&&&&&&01470.&&&&001 470 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0402.&&&&00402 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0350.&&&&00350 km/h
Lentomatka: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”.~3 500 km maksimikuormalla, 5 500 km puolella kuormalla
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05700.&&&&005 700 m
Azoreiden ralli

|  Azoreiden ralli |
| --- | --- |
Sarja:  rallin EM-sarja
Ensimmäinen tapahtuma:  1965
Kilpailun lähtöpaikka vuonna 2017.
Azoreiden ralli on Azoreiden saarella järjestettävä rallikilpailu, joka on kuulunut rallin EM-sarjaan sekä IRC-sarjaan. Ralli on ajettu ensimmäisen kerran vuonna 1965.
Aiheesta muualla

Verkkosivut
Automaatioasentaja

Automaatioasentajan tavanomaisia työtehtäviä ovat mm. mittaus- ja säätöpiirien asennus, huolto-, viritys- ja kunnossapito. Automaatioasentajalta vaaditaan järjestelmien ja logiikoiden ohjelmointikykyä sekä toiminnallisten kokonaisuuksien ymmärtämistä. Automaatioasentajat työskentelevät paljon asennusliikkeissä, jotka tekevät "avaimet käteen" -palveluja. Automaatioasentajan koulutus sisältää myös paljon elektroniikkaa, sähkötekniikkaa sekä fysiikkaa. Automaatioasentajan peruskoulutuksen rinnalla voi suorittaa myös ylioppilastutkinnon (kaksoistutkinto).
Aiheesta muualla

Sähkö- ja automaatiotekniikan perustutkinto, automaatioasentaja (Opintoluotsi)[vanhentunut linkki]
Automaatioasentajan ammattitutkinnon kuvaus (Koulutusnetti)
Automaatioasentajan ammatinkuvaus (Avo-ohjelma)
Tekniikan alan korkeakoulututkinnot
| --- | --- |
Yliopistotutkinnot:   Tekniikan tohtori  Tekniikan lisensiaatti  Diplomi-insinööri  Arkkitehti  Maisema-arkkitehti  Tekniikan kandidaatti 
Ammattikorkeakoulututkinnot:   Insinööri (ylempi AMK)  Insinööri (AMK)  Rakennusmestari (AMK)  Rakennusarkkitehti (AMK) 
Tekniikan alan opistotutkinnot
Insinööri
Rakennusinsinööri
Rakennusarkkitehti
Teknikko
Rakennusmestari
Tekniikan alan ammatilliset tutkinnot
Automaatioasentaja
Hienomekaanikko
Hitsaaja
Koneistaja
Levyseppähitsaaja
LVI-asentaja
Mikromekaanikko
Puuseppä
Seppä
Sähköasentaja
Valaja
Valumallinvalmistaja
Alexander von Weissenberg

Alexander Bernhard von Weissenberg (1. joulukuuta 1822 Helsinki – 28. syyskuuta 1901 Viipuri) oli suomalainen virkamies, joka toimi 1885–1886 senaattorina senaatin oikeusosastossa sekä Suomen suuriruhtinaskunnan prokuraattorina 1886–1890. Hän johti niin sanottua Weissenbergin komiteaa ja profiloitui aluillaan olevassa oikeustaistelussa Suomen perustuslaillisen aseman puolustajana.
Von Weissenbergin isä oli todellinen valtioneuvos Ernst Bernhard von Weissenberg (ent. von Witte), joka toimi Suomen kenraalikuvernöörin kansliapäällikkönä vuoteen 1840 ja aateloitiin vuonna 1835. Alexander von Weissenberg työskenteli samassa kansliassa kielenkääntäjänä, kunnes valmistui tuomariksi 1844. Sen jälkeen hän loi uran Viipurin hovioikeudessa 1845–1857 ja 1860–1863 sekä Viipurin läänin lääninsihteerinä 1863–1885, työskennellen välillä myös virkailijana senaatin talousosastossa ja Suomen asiain komiteassa. Von Weissenberg oli myös sukunsa edustajana aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894.
Tsaari Aleksanteri III:n määräyksestä kenraalikuvernööri Fjodor Heiden asetti 1885 suomalaisista lainoppineista koostuneen komitean kokoamaan Suomen perustuslaintasoiset lait. Sen johtoon asetettiin von Weissenberg, joka samana vuonna nimitettiin senaatin oikeusosastoon, ja sieltä pian edelleen prokuraattoriksi eli ylimmäksi lainvalvojaksi. Heidenin ja muiden venäläisten pettymykseksi Weissenbergin komitean enemmistö asettui kannattamaan Leo Mechelinin oppia Suomen ja Venäjän valtiounionista, ja komitean mietinnöstä tuli "separatistinen" esitys Suomen hallitusmuodoksi.
Von Weissenberg yritti estää vuoden 1890 Postimanifestin julkaisemisen, koska piti sitä laittomana. Kun manifesti kuitenkin julkaistiin, hän jätti kesällä eronpyyntönsä, ja ero astui voimaan lokakuun alussa. Loppuikänsä hän vietti yksityishenkilönä Viipurissa.
Alexander von Weissenbergin ja hänen puolisonsa  Constance Maria Åkermanin poika oli kansanedustaja ja sotaylioikeuden puheenjohtaja Arthur von Weissenberg.  Toinen poika Axel Leonard von Weissenberg oli puolestaan insinööri ja rautatievirkamies.  Molemmat olivat myös valtiopäiväedustajia isänsä tavoin.
Bang the Drum Slowly – hiljennä-hidasta

| Bang the Drum Slowly – hiljennä-hidasta> Bang the Drum Slowly |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Hancock
Käsikirjoittaja:  Mark Harris
Perustuu:  Mark Harrisin romaaniin
Säveltäjä:  Stephen Lawrence
Kuvaaja:  Richard Shore
Leikkaaja:  Richard Marks
Pääosat:   Michael Moriarty  Robert De Niro 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  ANJA Films
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1973, Suomessa 1978
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bang the Drum Slowly – hiljennä-hidasta on John Hancockin ohjaama yhdysvaltalainen urheiluaiheinen draamakomedia vuodelta 1973. Baseballin maailmasta kertova elokuva oli yksi pääosaa näyttelevän Robert De Niron läpimurtotöistä. Toista keskeistä roolia esittää Michael Moriarty. Käsikirjoituksen laati oman romaaninsa pohjalta Mark Harris.
Juoni

Baseballia ammatikseen pelaava newyorkilainen Henry (Moriarty) on myös kirjailija. Hän pitää huolta joukkuetoveristaan Brucesta (De Niro), jonka paheneva Hodgkinin tauti yritetään pitää piilossa joukkueenjohtajalta (Vincent Gardenia).
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1981 sen kuvaavan hienosti kahden miehen välistä ystävyyttä ja luottamusta: ”Hancock toimii tunteiden ja mielteiden tasolla, tuo ihmisen olemassaolon kauniisti katsojan eteen.” Varsinaisessa pääosassa on Moriarty, mutta Fränti pitää De Niron roolityötä hämmästyttävänä, vaikka tiedossa olikin näyttelijän perusteellinen ennakkotutkimus ja tutustuminen lajiin.
Sports Illustrated -lehti nimesi elokuvan vuonna 2003 kaikkien aikojen 11. parhaaksi urheiluelokuvaksi. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Bang the Drum Slowly (1973) British Film Institute – BFI. Viitattu 3.6.2021. (englanniksi)
Alexander von Rechenberg

Karl Alexander von Rechenberg (24. lokakuuta 1812 Viipuri – 5. maaliskuuta 1858 Vaasa) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut upseeri. Hän oli päämaanmittauskonttorin ylitirehtööri 1847–1854 ja Vaasan läänin maaherra 1854–1857.[lähde? ]
Von Rechenberg -aatelisuku oli saapunut Itä-Preussista Liivinmaalle ja sieltä Viipuriin, jossa Alexander von Rechenberg syntyi vuonna 1812. Hän opiskeli Haminan kadettikoulussa ja osallistui Venäjän keisarikunnan armeijan palveluksessa Puolan marraskuun kansannousun tukahduttamiseen vuonna 1831 ja sotatoimiin Keski-Aasiassa 1836–1847. Hän erosi sotaväestä kapteenina ja siirtyi Suomen suuriruhtinaskunnan päämaanmittauskonttorin ylitirehtööriksi Helsinkiin vuonna 1847.tarvitaan parempi lähde
Huhtikuussa 1854 Rechenberg nousi Vaasan läänin maaherraksi. Krimin sodan aikana hän johti Vaasan läänin rannikon siviilipuolustusta brittien laivasto-osastoa vastaan. Rechenberg kuoli Vaasassa 5. maaliskuuta 1858.
Alexander von Rechenbergin ja kreivitär Natalie Alexandrine Stewen-Steinheilin poika oli Viipurin läänin maaherra Nikolai von Rechenberg.
Belizen kasvitieteellinen puutarha

Belizen kasvitieteellinen puutarha (engl. Belize Botanic Gardens) on Macaljoen varrella Belizeen kuuluvalla Cayon hallintoalueella sijaitseva kasvitieteellinen puutarha. Se toimii San Ignacion kaupungin ulkopuolella. Sen päätehtäviä ovat Belizen biodiversiteetin suojeleminen ja tiedon lähteenä toimiminen yhteisölle, hallinnolle, liike-elämälle ja tieteen käyttöön.
Kasvien viljely nykyisen Belizen kasvitieteellisen puutarhan alueella alkoi Ken duPlooyn ostettua vaimonsa Judy duPlooyn kanssa tätä käyttöä varten  45 eekkerin suuruisen maatilan vuonna 1993. Vuonna 1997 Belizeen saapui orkideoita keräämään Brendan Sayers Irlannin National Botanic Gardensista. Hän ehdotti duPlooyille alueen aseman virallistamista kasvitieteelliseksi puutarhaksi. Tämä toteutui ja Belizen kasvitieteellisestä puutarhasta tuli maan ensimmäinen kasvitieteellinen puutarha. Se on yhä Belizen suurin kasvitieteellinen puutarha. Ken duPlooy kuoli elokuussa 2001, mutta toiminnan kehittämistä on jatkettu aktiivisesti.
Belizen kasvitieteellisessä puutarhassa on monia vierailijoille avoimia kulkuteitä ja erikoistuneita reittejä, muun muassa omansa sademetsän kasvillisuudelle.
Apple Lisa

| Apple Lisa |
| --- | --- |

 Apple Lisa, 5 MHz:n Motorola 68000, 1 Mt keskusmuisti, Lisa OS -käyttöjärjestelmä
Valmistaja:  Apple Computer
Tyyppi:  mikrotietokone
Julkaistu:  1983
Mukana toimitettu käyttöjärjestelmä:  Lisa OS
Suoritin:  Motorola 68000
Keskusmuisti:  1 Mt
Apple Lisa on Apple Computerin suunnittelema mikrotietokone, joka julkaistiin tammikuussa 1983. Lisa sisälsi merkittävää tekniikkaa, kuten graafisen käyttöliittymän, hiiren, mahdollisuuden moniajoon ja virtuaalimuistin. Tietokonetta markkinoitiin yrityskäyttöön, mutta se ei saavuttanut toivottua kaupallista menestystä.
Kehitys

Lisa-projekti alkoi 30. heinäkuuta 1978 ja Apple sijoitti graafisen käyttöliittymän toteuttavan, yrityskäyttöön suunnitellun tietokoneen kehittämiseen 50 miljoonaa dollaria. Tietokoneen hinnaksi suunniteltiin 2 000 dollaria ja sen tärkein käyttötarkoitus oli tekstinkäsittely , jonka vuoksi näytön tarkkuudeksi valittiin pystysuunnassa korkeita, suorakaiteen mallisia pikseleitä esittävä 760×360. Vuonna 1980 Applen Macintosh-tiimi esitteli 384×256 tarkkuudella toimivan Macintoshin prototyypin, jossa neliönmuotoiset pikselit helpottivat graafisten sovellusten kehittämistä. Lisa-projekti jatkoi kuitenkin oman tekniikkansa kehittämistä ja 19. tammikuuta 1983 julkaistu, assemblyllä ja Pascalilla ohjelmoitu Lisa ei pystynyt käyttämään myöhemmin julkaistulle Macintoshille suunniteltuja ohjelmia.
Projektin johtajaksi asetettiin Ken Rothmuller. Rothmuller totesi nopeasti, että ensimmäisessä markkinointisuunnitelmassa asetettu julkaisuaika vuonna 1981 oli mahdoton saavuttaa. Steve Jobs päätti siirtää Rothmullerin pois projektista ja määräsi tämän tilalle John Couchin. Kehitystyö oli hidasta ja vielä vuonna 1979 lopulliset päätökset laitteistoalustan kokoonpanosta olivat harkinnan alla. Jef Raskin ja Bill Atkinson, jotka työskentelivät Lisa-projektissa  ehdottivat Jobsille vierailua Xeroxin laboratoriossa saadakseen Lisa-tiimille inspiraatiota uuden koneen suunnitteluun. Jobs neuvotteli Xeroxin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Xerox sai 1 miljoonan dollarin arvoisen etuosto-oikeuden Applen vuonna 1981 myytäviin osakkeisiin kahdesta opastetusta vierailusta laboratorioissaan. Jobs ja muut näkivät vierailulla Xerox Alton hiirikäyttöisen graafisen käyttöliittymän.
Vierailut Xeroxin luona vaihtoivat Lisa-projektin suunnan Apple II:n laitteistopäivityksestä uudenlaisen ohjelmiston kehittämiseen. Projektin markkinointipäällikkö Trip Hawkins lisäsi Lisan tavoitteisiin graafisen käyttöliittymän, hiiren ja valmiuden lähiverkon käyttöön. Lisa-projektiin liittyi useita Xeroxin työntekijöitä ja kehitystyö eteni lupaavasti. Jobs oli erityisen innostunut helppokäyttöisen graafisen käyttöliittymän mahdollisuuksista ja kannusti projektia kiirehtimään. Lopulta Jobs yritti saada Applen toimitusjohtajan Mike Scottin nimittämään Jobsin Lisa-projektin johtajaksi, mutta Scott ei suostunut pyyntöön pitäen Couchia työhön paremmin soveltuvana. Jobs pettyi Scottin päätökseen ja hänen intonsa Lisaa kohtaan alkoi siirtyä Macintosh-projektin hyväksi.
Lisan prosessoriksi valittiin Motorola 68000 ja laitteistoprototyypit rakennettiin. Uuden käyttöjärjestelmän ja sovellusten kehittäminen pääsi vauhtiin. Käyttöjärjestelmän ensimmäinen käyttöliittymä oli nimeltään Filer, joka toimi käyttäjälle esitettävän kysymyssarjan avulla. Filerin saatua tarvittavat tiedot se suoritti toiminnon. Järjestelmä oli toimiva, mutta sen käyttämiseksi vaadittiin kokemusta ohjelman käytöstä. Keväällä 1982 Filer korvattiin järjestelmällä, jossa tiedostot esitettiin kuvakkeina näytöllä ja niille pystyi antamaan komentoja hiiren avulla.
Kehitys > Saavutukset

Lisa-projektin kehittämä käyttöjärjestelmä sisälsi muutamia uusia keksintöjä. Graafisen käyttöliittymän ikkunat oli mahdollista vetää halutun kokoisiksi ja siirtää vapaasti näytöllä, myös toisten ikkunoiden päälle. Uutta olivat myös raahaa ja pudota -tyyppinen tiedostojen raahaaminen näytöllä ja ikkunavalikon toimintoihin yhdistettyjen näppäinoikoteiden käyttö. Projekti kehitti ohjelmallisesti toteutettua muistinhallintaa käyttäen muistiosoittimia, joiden kautta muistin fyysista sijaintia levyllä saattoi muuttaa dynaamisesti.
Laitteisto

Ensimmäinen Lisa sisälsi 5 MHz Motorola 68000 -prosessorin, 1 Mt RAMia, kaksi 5¼" levykeasemaa, 12" harmaasävynäytön, hiiren ja näppäimistön sekä lisävarusteena hankittavan 5 Mt ulkoisen kiintolevyn. "Twiggy"-nimellä kutsuttu, kaksi lukupäätä sisältävä levykeasema käytti erikoisvalmisteisia 871K:n levykkeitä, jotka olivat avoimia kahdesta päästä. Levyasema osoittautui käytössä epäluotettavaksi ja 6 500 myydyn Lisan jälkeen Apple korvasi kaksi levyasemaa yhdellä, 400K standardilevykkeitä käyttävällä 3½" Sonyn asemalla. Päivitetty tietokone sai nimen Lisa 2/5, jossa 5 viittasi 5 Mt:n kovalevyyn. Uuden mallin lisävarusteisiin kuului myös 10 Mt:n kiintolevy, jonka lisäämiseksi alkuperäisen Lisan I/O-kortista poistettiin rinnakkaisliitäntä. Jäljelle jäivät kaksi sarjaporttia ja liitäntä hiirtä varten.
Hiirtä, näppäimistöä ja kiintolevyä lukuun ottamatta Lisan osat olivat yksissä kuorissa. Laite oli 39 senttimetriä leveä, 47 cm korkea ja 35 cm syvä ja se painoi 22 kilogrammaa.
Lisa maksoi 9 995 dollaria, päivitys Lisa 2/5 -malliin oli Lisan omistajille ilmainen kesäkuuhun 1984, jonka jälkeen se maksoi 595 dollaria. Lisan päivittäminen Lisa 2/10 -malliin maksoi 2 495 dollaria ja 512 Kt:n RAM-lisämuisti 1 495 dollaria.
Ohjelmisto

Lisa OS -käyttöjärjestelmä käytti yhteistyömoniajoa ja virtuaalimuistia, joista varsinkin jälkimmäinen ominaisuus aiheutti tietokoneen ajoittaista hidastumista hitaan kovalevyn takia. Graafinen käyttöliittymä rakentui suorakaiteen muotoisista pikseleistä, jotka soveltuivat hyvin tekstinkäsittelyyn, mutta huonosti kuvien esittämiseen. Käyttöjärjestelmä koostui kahdesta osasta, joista Workshop oli ohjelmistokehitykseen suunniteltu tekstieditori ja Lisa Office System (myöhemmin tunnettu nimellä 7/7) seitsemän toimistosovelluksen paketti. Järjestelmän käyttäminen perustui dokumenttien käsittelyyn, jossa dokumentin avaaminen avasi sen käsittelyyn tarvittavan ohjelman. Uuden dokumentin luominen tapahtui luomalla käyttöjärjestelmässä uusi, oikean tyyppinen tiedosto, jota osoittamalla tyhjä dokumentti avautui oikeassa sovelluksessa. Apple otti käyttöön nykyisin tunnetun, sovelluskeskeisen käyttöliittymän vasta myöhemmin.
1. tammikuuta 1985 Apple julkaisi Macintosh XL:n, joka oli Lisa 2/10 -laitteisto päivitettynä MacWorks XL -ohjelmalla. Päivitetyllä Lisalla saattoi ajaa Macintoshin ohjelmia.
Menestys

Apple Lisan kaupallinen menestys ei vastannut Applen odotuksia. Apple oli kokenut vastaavanlaisen takaiskun Apple IIIn yhteydessä muutamaa vuotta aiemmin. Lisan potentiaaliset yritysasiakkaat valittelivat laitteen kovaa hintaa ja päätyivät usein valitsemaan IBM PCn, joka oli juuri aloittamassa voittokulkuaan. Uusista keksinnöistään ja suuresta, vakiovarusteena toimitettavasta 1 Mt käyttömuististaan huolimatta Lisaa pidettiin hitaana koneena. Apple Macintoshin julkaisu vuonna 1984 oli viimeinen isku Lisalle, sillä Macintosh sisälsi Lisan näyttävimmät ominaisuudet (graafisen käyttöliittymän ja hiiren), mutta maksoi huomattavasti vähemmän.
Viimeinen Macintosh XL valmistettiin 15. toukokuuta 1985 ja 1. elokuuta 1985 kaikkien Lisa-mallien myynti lopetettiin, noin 100 000 myydyn tietokoneen jälkeen. Sun Remarketing osti tuhansia myymättä jääneitä Lisa-koneita, päivitti niitä Macintoshin tekniikoilla ja myi eteenpäin.
Suomessa Apple Lisaa myi Oy Grönblom Ab -yhtiön pientietokoneosasto. Laitteen hinta Suomessa oli viiden megatavun kiintolevyllä varustettuna noin 80 000 markkaa. Marraskuuhun 1983 mennessä sitä oli tiettävästi myyty Suomessa ainakin joitakin kymmeniä kappaleita.
Triviaa

Apple teetti Lisasta TV-mainoksia, joista eräässä esiintyi vielä tuntematon näyttelijä Kevin Costner.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Apple Lisa spotlight at GUIdebook
Birth of the Lisa
Original Lisa Owners Guide (Warning: 67.9 MB PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
Lisa links
mprove: Graphical User Interface of Apple Lisa
Rare images of screenshots and prints of first Apple Lisa Prototype GUI still without icons
Archive of an early publication for Lisa users (Arkistoitu – Internet Archive)
Apple Lisa Handbook circa 1991 copyright Michael J Posner (Arkistoitu – Internet Archive)
Videos on the Apple Lisa User Interface from DigiBarn
Busy Being Born
Inventing the Lisa User Interface
Macintosh XL oli ohjelmistopäivitys Lisa 2/10 -malliin.
Aleksandr Zatsepin

Aleksandr Zatsepin
Aleksandr Sergejevitš Zatsepin (ven. Алекса́ндр Серге́евич Заце́пин; s. 10. maaliskuuta 1926 Novosibirsk) on venäläinen elokuvamusiikin säveltäjä.
Zatsepin valmistui Alma-Atan konservatoriosta vuonna 1956 ja aloitti uransa elokuvamusiikin parissa Qazaqfïlmin studiolla. Hän saavutti myöhemmin suosiota erityisesti yhteistyöllään ohjaaja Leonid Gaidain kanssa. Hän sävelsi musiikin muiden muassa elokuviin Briljanttikäsi, 12 tuolia, Iivana Julma vaihtaa ammattia ja Kolmannen planeetan arvoitus. Zatsepin teki yli sata laulua Leonid Derbenjovin sanoihin. Hänen laulujaan tulkitsivat muiden muassa Andrei Mironov, Juri Nikulin, Valeri Zolotuhin, Oleg Dal, Oleg Anofrijev, Tatjana Antsiferova, Aida Vedištševa, Sofija Rotaru, Žanna Roždestvenskaja ja Alla Pugatšova. Zatsepin teki musiikin myös suomalais-neuvostoliittolaisessa yhteistyössä tehtyyn elokuvaan Tulitikkuja lainaamassa (1980).
Zatsepin liittyi Neuvostoliiton säveltäjäliittoon vuonna 1956. Hän muutti vuonna 1983 Ranskaan. Zatsepin on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Venäjän kansantaiteilijan arvonimen (2003) ja neljännen luokan kunniamerkin ansioista isänmaalle (2011).
Aiheesta muualla

Aleksandr Zatsepin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Auto (albumi)

| Auto Sydän, sydän |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 2005
 Tuottaja(t): Sydän, sydän
 Tyylilaji: Kokeellinen rock, progressiivinen rock, heavy metal
 Kesto: 47.42
 Levy-yhtiö: Pyramid
Sydän, sydän muut julkaisut
| Kännykkä 2004 | Auto 2005 | Tårta på tårta 2005 |
Auto on helsinkiläisen Sydän, sydän -yhtyeen vuonna 2005 julkaistu kolmas täyspitkä albumi. Se on samalla yhtyeen ensimmäinen levytys Pyramid -merkille tai ylipäänsä millekään levy-yhtiölle. Levy äänitettiin kokonaisuudessaan yhtyeen Vuosaaren telakalla sijaitsevalla treenikämpällä.
Yhtyeen muusta tuotannosta poiketen albumi on kokonaan akustinen, mikä on erikoista, kun otetaan huomioon sen olevan yhtyeen ensimmäinen kaupallinen julkaisu.
Kappaleet

Pappa sanoi, että – 2.32
Kuolema tulee – 3.26
Suu auki – 3.29
Paskaa – 3.28
Kädet ylös – 3.39
XXX – 3.05
Ei voi olla totta – 4.59
Perkele kolme hevosta – 3.02
00800 – 2.57
Suu kiinni – 3.15
Kuopus – 6.46
Ihmiset ovat valloittaneet maailman – 2.50
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Alexander von Schlippenbach

Alexander von Schlippenbach
Alexander von Schlippenbach (s. 7. huhtikuuta 1938 Berliini) on saksalainen free jazz -pianisti.
Schlippenbach aloitti pianotunneilla käymisen 8-vuotiaana. Häntä opettivat myöhemmin Kölnissä säveltäjät Bernd Alois Zimmermann ja Rudolf Petzold. Vuonna 1963 hän soitti Gunter Hampelin kanssa ja vuosina 1964–1967 Manfred Schoofin kvintetissä. Vuonna 1966 Schlippenbach perusti Globe Unity Orchestran, jossa hän toimi 1980-luvulle saakka. Hän perusti lisäksi vuonna 1970 trion Evan Parkerin ja Paul Lovensin kanssa. Parker ja Lovens olivat myös Peter Kowaldin kanssa jäseninä Schlippenbachin kvartetissa. Vuonna 1976 Schlippenbach ryhtyi duotyöskentelyyn Sven-Åke Johanssonin kanssa.
Schlippenbach perusti 1980-luvun jälkipuoliskolla Berlin Contemporary Jazz Orchestran. Hän on esiintynyt myös solistina. Hän on omaksunut tyyliinsä aikansa klassisen musiikin vaikutteita ja usein yhdistänyt kaksi kappalettaan toisiinsa soolo-osuuksilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander von Schlippenbach Wikimedia Commonsissa
Arvid Enckell

Enckellin hauta Père-Lachaisen hautausmaalla (kuvassa yläoikealla).
Arvid Anders Enckell-Bronikowsky (12. joulukuuta 1884 Pietari – 19. maaliskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, kirjailija ja kääntäjä.
Enckellin vanhemmat olivat kenraali Carl Enckell ja Helene Natalia Bronikowsky. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian lisensiaatiksi ja oikeustieteen tohtoriksi.
Teoksia

Nimellä Arvid Enckell-Bronikowsky:
Konstnärssträvan - Diktarlängtan. Helios, Helsingfors 1908
Künstlersehnen - Dichterschmerzen. Axel Juncker, Berlin 1908
Nimellä Arvid Enckell:
Democratic Finland. Herbert Joseph, London 1940-luvulla
La démocratie en Finlande. Librairie du Recueil Sirey, Paris 1947
Käännöksiä

Leonid Soboleff : Pansarskeppet "Generalissimus Suvoroff". Söderström, Helsingfors 1943 (alkuteos Kapitaljny remont)
Choderlos de Laclos : Farliga förbindelser ; översättning från franskan av Arvid Enckell. Söderström, Helsingfors 1945 (alkuteos Les liaisons dangereuses)
Alfred de Vigny : Krigarlivets tvång och storhet. Söderström, Helsingfors 1948 (alkuteos Servitude et grandeur militaires)
Survol de la Finlande ; texte rédigé par Jukka Miesmaa ; revu et traduit en français par Arvid Enckell. Otava 1953
Veli Merikoski : Précis du droit public de la Finlande. Ius Finlandiae 1, Publications de l'Association finnoise des juristes. D 1. Association finnoise des juristes, Helsinki 1954
Tauno Suontausta : La souveraineté des états. Ius Finlandiae 2, Publications de l'Association finnoise des juristes. D 2. Helsinki 1955
Choderlos de Laclos : Farliga förbindelser eller Brev uppsamlade i ett samhälle och offentliggjorda i avsikt att tjäna några andra till efterrättelse. Forum, Stockholm 1955, uusi painos 1989-1990