stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kriittinen pedagogiikka

Kriittinen pedagogiikka on kasvatustieteen poliittinen suuntaus, joka pyrkii muuttamaan yhteiskuntaa.
Kriittinen pedagogiikka tarkastelee tiedon, yksilöiden, yhteisöjen ja erilaisten yhteiskunnallisten laitosten kuten kodin, koulun ja vertaisryhmien yhteiskunnallista järjestäytymistä ja poliittisuutta ja näiden vaikutusta ihmismieleen ja yhteiskunnalliseen toimintaan ja pyrkii paitsi selittämään ja ymmärtämään yhteiskunnallisia ilmiöitä myös lisäämään ihmisten mahdollisuuksia toimia yhteiskunnallisen tasavertaisuuden ja oikeudenmukaisuuden puolesta. Kriittisessä pedagogiikassa korostetaan paitsi kasvatuksen ja yhteiskunnan kriittistä erittelyä ja moraalista arviointia, myös sellaisten ajattelu- ja toimintavälineiden kehittelytyötä, joilla voidaan kyseenalaistaa vakiintuneita oletuksia ja liittyä mukaan maailman muuttamiseen.
Kriittistä pedagogiikkaa on arvosteltu joistakin sen ajamista tavoitteista.
Kriittisen pedagogiikan teoria

Kriittisen pedagogiikan eri aikoina ja eri paikoissa syntyneissä ja elävissä suuntauksissa tutkitaan yhteiskunnan ja kasvatuksen muutoksia ja kehitetään yhteiskunnallisen muutoksen keinoja. Eräät painottavat jokapäiväisestä elämästä ja erilaisista yhteiskunnallisista ja ruohonjuuriliikkeistä lähtevää muutosta sekä erilaisia pedagogis-poliittisia uudistuksia. Toiset tähdentävät, että oikeudenmukainen yhteiskunta voidaan saavuttaa vain kumoamalla ensin kapitalistiset tuotanto- ja sosiaaliset suhteet. Välittävässä kannassa ajatellaan yhteiskunnallisen muutoksen olevan yleensä hidasta, mutta jatkuvaa, ja päättyvän lopulta kapitalismin kumoutumiseen monien yhteen sulautuvien tekijöiden vaikutuksesta.
Kriittisen pedagogiikan teoriasta ja käytännöstä voidaan erottaa kolme pääsuuntaa: eurooppalainen kriittinen teoria ja kriittinen kasvatustiede, anglo-amerikkalainen kriittinen pedagogiikka ja Latinalaisessa Amerikassa syntynyt vapautuksen eli sorrettujen pedagogiikka. Anglo-amerikkalaisen kriittisen pedagogiikan edustajia ovat muiden muassa Henry Giroux ja Peter McLaren, ja jo paljon heitä ennen John Dewey ja Georg Counts. Paljolti Henry Giroux'n vaikutuksesta perinteessä ryhdyttiin käyttämään nimitystä kriittinen pedagogiikka. Giroux yhdisti tutkimustyössään eurooppalaisen kriittisen teorian vaikutteita latinalaisamerikkalaiseen perinteeseen, erityisesti Paulo Freiren ajatteluun.
Eurooppalaisen kriittisen kasvatustieteen juuret ovat ennen kaikkea Karl Marxin ja Frankfurtin koulukunnan - Theodor Adornon ja Max Horkheimerin, Erich Frommin ja Jürgen Habermasin - tuotannossa. Vaikutteita on otettu myös ranskalaisfilosofi Michel Foucault'lta, erityisesti teoksista Tarkkailla ja rangaista, Seksuaalisuuden historia ja Tiedon arkeologia.
Latinalaisen Amerikan kriittinen pedagogiikka perustuu köyhyyden ja rikkauden väliseen juopaan, niin sanotun 'suuren kurjuuden' voittamiseen yhteiskunnallisen tiedostamisen – mukaan lukien lukutaito – avulla. Perinteen keskeinen edustaja on Paulo Freire. Freire yhdisti tutkimuksessaan useita maanosansa perinteisiä ajatustapoja katolilaisuuteen ja marxilaisuuteen korostaen tiedostamisen ja kriittisen lukutaidon merkitystä. Hänen tärkein teoksensa on Sorrettujen pedagogiikka (1971).
Lisäksi kriittisen kasvatusajattelun haaroiksi voidaan erottaa Neuvostoliitossa muun muassa Anton Makarenkon ja Evald Iljenkovin kehittämä pedagogiikan teoria, tai monet Afrikan ja Aasian vapautuksen ja kumouksen kolonisaatiokriittiset käytännöt, sekä niihin liittyvä teoria, tutkimus ja kirjallisuus. Esimerkki tällaisesta on Franz Fanonin teos Sorron yöstä. Kriittisen pedagogiikan oppeja sovelletaan monilla kasvatustieteen ja käytännön aloilla, esimerkiksi aikuiskasvatuksessa ajattelutapaa on soveltanut professori Stephen Brookfield. Katsaus alan teorian ja kansainvälisen keskustelun nykytilaan on Ilan Gur-Ze'evin toimittama teos Critical Theory and Critical Pedagogy Today
Kriittinen pedagogiikka Suomessa

Suomessa kriittisestä pedagogiikasta on kirjoittanut muun muassa Juha Suoranta kirjassaan Radikaali kasvatus . Kasvatus-lehden numero 1/2006 teemana oli kriittinen pedagogiikka. Aihetta tarkastellaan myös Tomi Kiilakosken, Tuukka Tomperin ja Marjo Vuorikosken toimittamassa teoksessa Kenen kasvatus? . Aino Hannula on tutkinut väitöskirjassaan Tiedostaminen ja muutos Paulo Freiren ajattelussa  kriittisen pedagogiikan tunnetuimman edustajan filosofiaa. Sanna Ryynäsen väitöskirja Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä  hyödyntää Freiren ajattelua ja liittyy kriittiseen pedagogiikkaan.
Aihepiiristä on suomennettu Henry Giroux'lta ja Peter McLarenilta Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamana teos Kriittinen pedagogiikka, McLarenin teos Che Guevara, Paulo Freire ja vallankumouksen pedagogiikka, useita Theodor Adornon ja Max Horkheimerin tekstejä ja Paulo Freiren pääteos Sorrettujen pedagogiikka (1968/2005), jonka lopussa on laaja lähdeluettelo suomalaisesta Freire-kirjallisuudesta. Lisäksi kriittisen pedagogiikan suomalaisia tutkimusavauksia on koottu kolmiosaiseen Kriittisen pedagogiikan kysymyksiä -kirjasarjaan , , .
Kriittistä pedagogiikkaa on Suomessa kehitelty myös suhteessa muihin osallistaviin tutkimusmenetelmiin ja kantaa ottaviin teoreettisiin ajattelutapoihin Juha Suorannan ja Sanna Ryynäsen kirjassa Taisteleva tutkimus (2014).
Kriittisen pedagogiikan piirteitä

Äänen antaminen äänettömille
Kokemuksesta oppiminen
Yhdessä oppiminen
Väkivallan muotojen paljastaminen
Ideologioiden haastaminen
Vallan tekeminen näkyväksi
Vieraantumisen voittaminen
Vapauden tiedostaminen
Järjen, tunteiden ja aistien rohkea käyttö
Demokraattisten käytäntöjen luominen
Kriittisen pedagogiikan tutkimusmenetelmät

Kriittisen pedagogiikan tasa-arvoihanne tarkoittaa tutkimuksessa sellaisia asetelmia, jossa epistemologisesti ja olemassaolonsa puolesta tasa-arvoiset oppivat toisiltaan. Tutkimus on ”tiedon kanssatuottamista”. Tyypillisiä tutkimustapoja ovat osallistuva etnografia ja toimintatutkimus sekä muut osallistavat tutkimusotteet, joissa tutkijat eivät asetu sosiaalisen todellisuuden ulkopuolelle, vaan ovat osa tutkittavien jakamaa maailmaa. Tutkimuksesta, asioiden ajamisesta ja olosuhteiden parantamisesta tulee osallisten yhteinen tehtävä.
Kriittisen pedagogiikan kritiikki

Eurooppalainen kriittinen pedagogiikka on ammentanut paljon eurooppalaisesta postmodernista filosofiasta (mm. Foucault). Monilta osin sen ajatustavat sopivat yhteen postmodernin oikeudenmukaisuusteorian kanssa. Pluckrose ja Lindsay katsovat, että kriittinen pedagogiikka (Critical Education Theory) on omaksunut "wokeismiin" liittyvän suvaitsemattomuuden. Siitä esimerkkinä on Barbara Applebaum, joka kirjassaan sosiaalisen oikeudenmukaisuuden pedagogiikasta (2010) kehottaa opettajaa estämään oppilailta sellaisten mielipiteiden esittämisen, jotka opettajan mielestä "marginalisoivat" vähemmistöjä.
Kirjallisuutta > Alan tieteelliset lehdet

Bad Subjects  (Arkistoitu – Internet Archive)
Critical Education
Fast Capitalism
Heathwood Journal of Critical Theory
Journal for Critical Educational Policy Studies
Logos
Radical Pedagogy  (Arkistoitu – Internet Archive)
The International Journal of Critical Pedagogy
Kirjallisuutta > Oppikirjat

Apple, Michael ym. (2009) The Routledge International Handbook of Critical Education. London & New York: Routledge. (johdanto-luku [vanhentunut linkki]).
Brookfield, Stephen (2005) The Power of Critical Theory. San Francisco: Jossey-Bass.
Darder, Antonia ym. (toim.) (2003) The Critical Pedagogy Reader. London & New York: Routledge.
Darder, Antonia ym. (toim.) (2015) International Critical Pedagogy Reader. London & New York: Routledge
Giroux, Henry (2011) On Critical pedagogy. New York: Continuum.
Hooks, Bell: Vapauttava kasvatus.  Helsinki:  Kansanvalistusseura, 2007.  ISBN 978-951-9140-31-5
Kincheloe, Joe (2004) Critical Pedagogy Primer. New York: Peter Lang.
McLaren, Peter (2014). Life in Schools: An Introduction to Critical Pedagogy in the Foundations of Education (6 p.).
McLaren, Peter & Kincheloe, Joe (toim.) Critical Pedagogy. Where are we now? New York: Peter Lang.
Suoranta, Juha: Radikaali kasvatus: Kohti kasvatuksen poliittista sosiologiaa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-937-7
Suoranta, Juha ja Sanna Ryynänen: Taisteleva tutkimus.  Helsinki:  Into Kustannus, 2014.  ISBN 978-952-264-297-4
Wink, Joan (2010). Critical Pedagogy: Notes from the Real World (4.p.). New York: Longman. Boston & New York: Allyn & Bacon.
Kirjallisuutta > Klassikot

Fanon, Frantz: Sorron yöstä.  ((Les damnés de la terre, 1961.) Suomentanut Hilkka Mäki)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2003.  ISBN 952-471-202-4
Freire, Paulo: Sorrettujen pedagogiikka.  ((Pedagogia do oprimido , 1970.) Suomentanut Joel Kuortti)  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-159-3
Fromm, Erich: Pako vapaudesta.  ((Escape from freedom, 1941.) Suomentanut Markku Lahtela)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1976.  ISBN 951-26-1137-6
Gramsci, Antonio: Vankilavihkot.  ((Quaderni del carcere, kirjoitettu 1929–35.) Suomentaneet Mika Böök, Martti Berger ja Lena Talvio)  Tampere:  Vastapaino, 2009.  ISBN 978-951-768-237-4
Hooks, Bell: Vapauttava kasvatus.  ((Teaching to transgress: Education as the practice of freedom, 1994.) Suomentanut Jyrki Vainonen)  Helsinki:  Kansanvalistusseura, 2007.  ISBN 978-951-9140-31-5
Illich, Ivan: Kouluttomaan yhteiskuntaan.  ((Deschooling society, 1971.) Suomentanut Aarne Valpola)  Helsinki:  Otava, 1972.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Amsler, Sarah ym. (2010). (toim.) Why critical pedagogy  and popular education matter today [vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

KRIGO ry - Kriittiset pedagogit http://www.kriittisetpedagogit.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Paulo Freire keskus
Kantti-lehden teemanumero kriittisestä pedagogiikasta
Kriittisen pedagogiikan sivusto  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kriittinen pedagogiikka ja tutkimusmenetelmät
Video pohjoisamerikkalaisesta kriittisestä pedagogiikasta  (Arkistoitu – Internet Archive)
Paulo Freire (1921–1997)
Kreolikieli

Kreolikieli, lyhyemmin kreoli, on kieli, joka on syntynyt, kun erikielisten ryhmien keskinäiseksi kieleksi kehitetty yksinkertainen pidginkieli on saanut äidinkielisen puhujakunnan ja muuttunut täysipainoiseksi kieleksi. Kreoliksi voidaan kutsua myös pidginiä, joka on vain kasvanut yhteisön kieleksi ilman äidinkielisiä puhujia.
Muutos pidginistä kreoliksi voi olla hidas, ja pidginin ja kreolin välimuotoja kutsutaan joskus ”laajennetuiksi pidgineiksi”.
Kreolit ovat yleensä jonkin länsimaisen siirtomaavallan kielen (superstraattikielen) ja jonkin paikallisen kielen (substraattikielen) sekoituksia. Joillakin kreoleilla on miljoonia tai jopa kymmeniä miljoonia puhujia, kuten nigerialaisella naijalla, jota puhuu Nigeriassa joko äidinkielenään tai toisena kielenään noin 30 miljoonaa ihmistä. Papuauusiguinealaisella tok-pisinillä on noin viisi miljoonaa puhujaa ja jamaikankreolilla kolme miljoonaa puhujaa.
Etymologia

Kreoli-sana on ilmeisesti peräisin portugalista (crioulo, ‘kotimaalainen henkilö’) tai espanjasta (criollo, ‘natiivi’). Niistä sana lainattiin ranskaan (créole) ja siitä englantiin (creole). Sana palautuu latinan verbiin creare, ‘luoda, tuottaa’. Kreolilla tarkoitettiin aluksi siirtomaissa, etenkin Karibialla, syntyneitä eurooppalaisia. Sitten sen merkitys muuttui tarkoittamaan ketä tahansa tai mitä tahansa siirtomaissa syntynyttä tai kasvatettua, ja sana alkoi lopulta tarkoittaa siirtokuntien valtaväestöjen kulttuureja ja kieliä. Sanan varhaisin käyttö erilliseen kreolikieleen viittaamassa tunnetaan vuodelta 1684, kun portugalilainen Francisco de Lemos Coelho käytti sitä vuonna 1684 nykyisen Guinea-Bissaun alueella Afrikassa puhutusta creoulo de Cacheu -kielestä. Englannin kieleen sana tuli viimeistään vuonna 1726, ja sillä tarkoitetaan nykyisin etupäässä kolonialismin seurauksena syntyneitä kieliä, vaikka osa kreoleista ei perustukaan mihinkään eurooppalaiseen kieleen.
Piirteet

Kreolit nähdään usein muita kieliä morfosyntaktisesti yksinkertaisempina. Niistä usein puuttuvat lähtökielten harvinaisimmat foneemit, ja tavut ovat yleensä muotoa konsonantti+vokaali. Toonia esiintyy hyvin harvoin, eikä sillä ole kieliopillista merkitystä. Muoto-oppi on rajoittunutta, ja redundanssia ja useiden peräkkäisten liitteiden käyttöä vältetään. Analyyttiset rakenteet ovat yleisiä. Sijamuodot yleensä puuttuvat kokonaan, ja lukukin on valinnainen. Kieliopillinen suku ei ole tärkeä. Aikamuotoja, aspekteja ja tapaluokkaa kuvataan usein vain yhdellä tunnuksella kutakin. Ei-finiittisiä verbimuotoja ei yleensä ole lainkaan. Sanajärjestys on kiinteä, yleensä SVO kaikentyyppisissä lauseissa, myös kysymyslauseissa, joissa käytetään nousevaa intonaatiota. Kaksoisnegatiivi on yleinen. Passiivia ei yleensä ole. Useita verbejä voidaan käyttää peräkkäin yhtenä verbiyksikkönä.
Kreolin sanasto on suurimmaksi osaksi peräisin yhdestä kielestä. Joidenkin sanojen merkitys on muuttunut lähtökielen merkityksestä. Relatiivipronominit usein puuttuvat.
Tyypit

Ulkosyntyiset kreolit ovat syntyneet sellaisissa monikielisissä maahanmuuttajayhteisöissä, joihin ei ole kuulunut alkuperäisväestöä. Tällaisia olivat esimerkiksi asumattomille seuduille saapuneet uudisasukkaat, tai paikat, joissa alkuperäisväestö katosi nopeasti uudisasukkaiden saapumisen jälkeen. Monikielinen tällaisesta yhteisöstä tuli, kun siihen tuotiin työvoimaa eri maista, ja heidän parissaan syntyi kreolikieliä.
Plantaasikreoleita syntyi siirtomaiden plantaasitalouden seurauksena. Plantaasien työntekijät olivat etupäässä Atlantin yli rahdattuja orjia, tai Tyynellämerellä velkaorjia. Kreoli syntyi näiden monikielisten työntekijöiden yhteiseksi kieleksi plantaaninomistajien kanssa kommunikoidessa. Karibialla puhutaan edelleen useita plantaasikreoleina syntyneitä kreoleja. Niitä kehittyi myös Yhdysvaltain eteläosissa ja Länsi-Afrikan rannikolla sekä Intian valtameren saarilla.
Karanneet orjat kehittivät joskus kreoleja, joita he puhuivat vaikeapääsyisissä asutuksissaan. Tällaisia kreoleja on edelleen käytössä esimerkiksi Surinamessa, Kolumbiassa ja São Toméssa.
Sisäsyntyiset kreolit kehittyivät useimmiten uudisasukkaiden ja alkuperäisväestön kontaktien ja kaupankäynnin seurauksena. Moni näistä kreoleista perustuu portugalin kieleen, ja niitä puhutaan edelleen Länsi-Afrikassa ja Aasian etelärannikoilla. Jotkin sisäsyntyiset kreolit eivät perustu kaupankäyntiin vaan väestöjen muuttoliikkeisiin, ja Afrikassa tällaisilla ei-europpalaisilla kreoleilla voi olla miljoonia puhujia.
Asema

Monella kreolikielellä on ollut vaikea historia, ja niitä on väheksytty ”viallisina”, ”laiskoina” ja ”kieroutuneina”. Kreoleja ei hyväksytty opetuksen tai median kieliksi, ja niillä on harvoin ollut virallinen asema maassaan. Esimerkiksi Havaijin viralliset kielet ovat nykyisin englanti ja havaijin kieli, mutta Havaijin kreolienglannilla ei ole virallista asemaa, vaikka puolet väestöstä puhuu sitä äidinkielenään. Kreolin puhujat käyttävätkin äidinkieltään lähinnä vain epävirallisissa yhteyksissä. Nykyajan kielentutkijat kuitenkin pitävät kreoleja samanarvoisina kuin muitakin kieliä. Kreolien asema on myös yleisestikin paranemassa monessa yhteiskunnassa, ja myös kreolinkielisen kirjallisuuden määrä on kasvussa.
Luettelo kreolikielistä > Englannin kreolit

Englanti toimii superstraattina muun muassa seuraavissa kielissä:
Kreyol on kieli, jota puhutaan Liberiassa. Siinä superstraatteina ovat englanti ja ranska, substraatteina bantukielet.
Tok-pisin on pidginin kautta syntynyt kreolikieli, jota puhutaan Papua-Uudella-Guinealla. Superstraatti on englanti, substraatteja ovat paikalliset kielet. Kielen nimi on lähtöisin englannin sanoista talk pidginlähde?. Hyvin läheisiä kreolikieliä ovat Vanuatulla puhuttava bislama ja Salomonsaarilla puhuttava pijin.
Kriol on nykyisin Australian aboriginaalien suurin englannista poikkeava kieli; sen puhujia on yli 10 000.
Pitcairnin ja norfolkin kielet ovat kieliä, joita puhutaan Pitcairnilla ja Norfolkinsaarella. Kummassakin superstraattina on englanti ja substraattina tahiti.
Sranan tongoa eli ”taki-takia” (engl. talkie-talkie) puhutaan Surinamessa. Kielen nimi on lähtöisin sanoista Surinam tongue, mutta muun muassa espanjan kielen vaikutuksesta kielen fonotaksi ja fonologia on kehittynyt täysin omaan suuntaansa. Muita Surinamessa puhuttavia kreolikieliä ovat saarmacca, ndyuka ja kwinti.
Kriolia eli Belizen kreolia puhutaan Keski-Amerikan Belizessä; noin 40 prosenttia väestöstä puhuu sitä äidinkielenään. Belizen kreolin substraatteja ovat muiden muassa maya-kielet kitche ja ketsua sekä carib-intiaani (garifuna), minkä takia se on läheisempää sukua Hondurasin Miskito-rannikolla puhutun kreolin kanssa kuin esimerkiksi Jamaikan patoisin kanssa.
Havaijin pidginenglanti syntyi 1830-luvulla niin eurooppalaisten kuin aasialaistenkin saapuessa suurissa määrin Havaijille.
Luettelo kreolikielistä > Espanjan kreolit

Espanja on superstraattina ainakin neljässä kreolikielessä:
Chavacano eli chabacano (tarkoittaa suom. vulgaari) on Filippiineillä puhuttava kreolikieli. Sen puhujia on lähes 300 000 Filippiineillä ja Sabahissa, Malesiassa. Kielen kielioppi pohjautuu Filippiinien alkuperäisiin kieliin. Kielellä järjestetään peruskouluopetusta, ja sitä käytetään televisiossa ja radiossa.
Palenquero eli palenque on Kolumbiassa puhuttava kreolikieli, jota puhuu noin 2 500 ihmistä San Basilio de Palenquen kylässä ja joissakin Barranquillan lähiöissä Kolumbiassa. Kylän muodostivat aikanaan paenneet orjat ja alkuperäisväestö. Monet orjista eivät olleet pitkään aikaan olleet yhteydessä espanjalaisiin eivätkä siten olleet ehtineet oppia kieltä täydellisesti. Substraatteina toimivat erilaiset afrikkalaiset kielet. Espanjankieliset eivät ymmärrä palenqueroa. Pääasiassa sen puhujat ovat iäkkäämpää väestöä; alle 25-vuotiaista kieltä puhuu 10 prosenttia kylän väestöstä.
Papiamento eli papiamentu on Alankomaiden Antilleilla ja Arubassa puhuttava kreolikieli, jota puhuu nykyisin noin 329 000 ihmistä. Se on itse asiassa alun perin portugaliin pohjautuva kreoli, mutta nykyään se muistuttaa yhä enenevässä määrin espanjaa. Espanjan ja portugalin samankaltaisuuden vuoksi on vaikea tarkasti määrittää, kummasta kielestä mikäkin piirre tulee.
Fá d'Ambô on Ano Bom -saarella (Päiväntasaajan Guinealla) puhuttava kreolikieli. Kielestä käytetään myös nimiä Falar de Ano Bom ja Fla d'Ambu. Se muistuttaa suuresti portugaliin pohjautuvaa forron kreolikieltä, jota puhutaan samalla saarella sekä Fernando Póon saarella. 82 prosenttia kielten sanastosta on samaa. Portugali otti asumattoman Ano Bomin haltuunsa 1400-luvulla, mutta vaihtoi sen ja joitakin Afrikan alueita Espanjan kanssa Uruguayhin 1700-luvulla. Väestö oli kuitenkin espanjalaisvastaista.
Luettelo kreolikielistä > Malaijiin pohjautuvat kreolit

Malaijiin pohjautuvia kreolikieliä ovat:
Betawian malaiji
babamalaiji
Manadon malaiji
Ternatean malaiji
bacanilainen malaiji
Larantukan malaiji
Kupangin malaiji
ambonialainen malaiji
bandalainen malaiji
Papuan malaiji
Kedahanin malaiji
Sarawakin malaiji
Brunein malaiji
chingloneesi
Kookossaarten malaiji
Luettelo kreolikielistä > Portugalin kreolit

Portugaliin pohjautuvia (portugali superstraattina) on lukuisia. Ne voidaan lajitella kuuteen ryhmään:
Guinean ylängön kreolit tunnetaan nimellä kriolit. Niitä puhutaan Gambiassa, Guinea-Bissaussa ja Senegalissa. Kap Verden kreolikielet lasketaan myös tähän luokkaan, mutta niitä kutsutaan criouloiksi.
Guineanlahden kreolit ovat São Toméssa ja Príncipessä ja Päiväntasaajan Guinealla puhuttavat kreolikielet.
Portugalin Intian kreolit ovat Intiassa ja Sri Lankassa puhuttavat portugalipohjaiset kreolikielet.
Portugali-malaiji-kreolit ovat kieliä, joiden superstraatti on portugali ja merkittävin substraatti on malaiji. Niiden puhujia on Malesiassa, Indonesiassa, Itä-Timorilla ja Singaporessa.
Portugalin Kiinan kreolit ovat Macaossa ja Hongkongissa puhuttavia portugalinpohjaisia kreolikieliä.
Portugalin Amerikan kreolit ovat Amerikassa puhuttavia portugalinpohjaisia kreolikieliä. Niitä puhutaan Antilleilla ja Surinamessa. Myös Brasiliassa on todennäköisesti aikanaan ollut portugalinpohjaisia kreolikieliä, mutta ne ovat kuolleet pois.
Myös edellä espanjan kreoleissa luetellut papiamento ja Fá d'Ambô ovat ainakin osin portugaliin pohjautuvia. Arvellaan, että Angolassa ja Mosambikissa olisi syntymässä uusia portugalinpohjaisia kreolikieliä.
Luettelo kreolikielistä > Ranskan kreolit

Ranskaan pohjautuvia kreoleita ovat muun muassa:
Amerikassa
Haitin kreoli, jota puhutaan Haitilla. Superstraatti on ranska, substraatteina afrikkalaisia kieliä.
Guadeloupen kreoli, jota puhutaan Guadeloupessa.
Louisianan kreoli, Louisianassa
Antillien kreoli, Pienillä Antilleilla
Ranskan Guayanan kreoli, Ranskan Guayanassa
karipúna, Brasiliassa
Intian valtamerellä
Agalegan kreoli
chagossialainen kreoli
Mauritiuksen kreoli
Réunioninkreoli
Rodriguesin kreoli
Seychellien kreoli
Tyynellä valtamerellä
tayo
Myös englannin kreoleissa yllä luetellun kreyolin superstraatteina ovat englanti ja ranska.
Luettelo kreolikielistä > Hollannin kreolit

Hollantiin pohjautuvia kreoleja ovat
petjo, Alankomaiden Itä-Intia
Ceylonin hollanti, Ceylon
javindo, †, Alankomaiden Itä-Intia
Berbicen kreoli †, Brittiläinen Guayana (nyk. Guyana)
skepi †,  Brittiläinen Guayana (nyk. Guyana)
neekerihollanti †, Tanskan Länsi-Intia
mohawkhollanti †, Yhdysvallat
Jerseyn hollanti †, Yhdysvallat
Albanyn hollanti †, Yhdysvallat
Luettelo kreolikielistä > Saksan kreolit

Unserdeutsch on nimensä mukaisesti saksaan pohjautuva. Sitä puhutaan Papua-Uudessa-Guineassa, ja se on jäänne Saksan lyhyeksi jääneestä siirtomaahallinnosta ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Keittiösaksa
Kiautschoun saksa
Luettelo kreolikielistä > Muut kreolit

Kituba pohjautuu Maniangan alueen kongon kielen murteisiin. Tämä kreoli sai alkunsa Kongon kuningaskunnassa ennen siirtomaavallan aikaa alueella, jossa eri bantukieliä puhuvat kansat tekivät kauppaa keskenään. Siirtomaavallan kielet portugali ja ranska ovat myös jättäneet jälkensä kitubaan, mutta niitä ei voida pitää kituban superstraatteina.
Sango, jota puhutaan Keski-Afrikan tasavallassa, lasketaan toisinaan kreolikieleksi.
Russenorsk
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreolikieli Wikimedia Commonsissa
Kruunumerililjat

| Kruunumerililjat |
| --- | --- |
 Holopus-suvun kruunumerililja
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Merililjat Crinoidea
Lahko::  Kruunumerililjat Cyrtocrinida  Sieverts-Doreck, 1952
Alalahkot ja heimot
 Cyrtocrinina Sclerocrinidae  Holopodina Eudesicrinidae  Holopodidae 
Katso myös
   Kruunumerililjat Wikispeciesissä   Kruunumerililjat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kruunumerililjat (Cyrtocrinida) on merililjoihin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Varhaisimmat kruunumerililjoihin kuuluvat fossiilit on ajoitettu jurakaudelle. Nykyään elossa olevat kahdeksan lajia on jaettu kolmeen heimoon. Kruunumerililjojen keskuskiekkoon liittynyt kalkkilevyvarsi on usein lyhyt tai puuttuu kokonaan. Keskuskiekossa on viisi haaraa, joista lähtee lyhyehköjä ja tukevia lonkeroita. Kruunumerililjat tarttuvat koralleihin tai kiviin ja suodattavat ravintonsa vedestä.
Kristinuskon risti

Latinalainen risti
Risti on kristillisen uskon tärkein tunnus ja kaikkien kristittyjen yhteinen tunnus.
Merkitys ja käyttö

Ristin käytön perustana kristinuskossa on Jeesuksen ristiinnaulitseminen, ja se symboloi tavallisesti syntien sovitusta Jeesuksen ristiinnaulitsemisen yhteydessä. Risti edustaa Jeesuksen ristinkuoleman kärsimystä seuranneen ylösnousemuksen kautta kristityille voittoa, toivoa ja elämää, mistä syystä ristejä käytetään hautausmailla ja kuolinilmoituksissa. Risti on sijoitettu jokaisen kirkon korkeimmalle kohdalle. Ristiä käytetään yleisesti liturgisissa esineissä. Risti esiintyy monen kristityn maan kansallislipussa.