stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Spalovač mrtvol
Vastaanotto

Spalovač mrtvol oli ilmestymisvuonnaan 1969 kolmen eniten katsotun elokuvan joukossa Tšekkoslovakiassa. Se voitti kaksi elokuva-alan palkintoa kotimaassaan ja kolme Sitgesin elokuvajuhlilla Espanjassa. Uudessa poliittisessa tilanteessa elokuva kuitenkin kiellettiin vuonna 1973 ja nähtiin kotimaassaan seuraavan kerran vasta vuonna 1990 kun se kiersi uudelleenjulkaisuna maan elokuvateattereissa. Spalovač mrtvol on kerännyt vuosien varrella vankan kulttisuosion. Sitä on esitetty useilla festivaaleilla ja se mainitaan usein unohdettuna helmenä, joka ansaitsisi tulla muistetuksi paremmin.
Spalovač mrtvol on ohjaajansa Herzin tunnetuin elokuva. Se mainitaan silti vain hyvin lyhyesti tšekkoslovakialaisen elokuvan uutta aaltoa käsittelevässä kirjallisuudessa. Elokuvassa on nähty esimerkiksi liian vähän purevaa poliittista kritiikkiä. Herz ohjaajana kuului kuitenkin selvästi uuteen aaltoon. Hän oli ohjannut lopullisesta versiosta poistetun episodin liikkeen epävirallisena manifestina pidettyyn Perličky na dně (suom. ”Syvyyden helmet”) -episodielokuvaan. Jiří Menzel, yksi uuden aallon keskeisistä ohjaajista näyttelee elokuvassa.
Aurinko verkossa

| Aurinko verkossa> Slnko v sieti |
| --- | --- |
 Elokuvan Aurinko verkossa alkuperäinen elokuvajuliste vuodelta 1962.
Ohjaaja:  Štefan Uher
Käsikirjoittaja:  Alfonz Bednár
Säveltäjä:  Ilja Zeljenka
Kuvaaja:  Stanislav Szomolányi
Leikkaaja:  Bedrich Voderka
Lavastaja:  Juraj Cervik
Pääosat:  Marián Bielik Jana Beláková Olga Salagová Pavol Chrobák
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tšekkoslovakia
Tuotantoyhtiö:  Filmové Studio Bratislava
Ensi-ilta:   1962
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  slovakki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aurinko verkossa (slovakiksi Slnko v sieti) on slovakialaisen Štefan Uherin ohjaama vuonna 1962 ilmestynyt elokuva. Sitä pidetään yhtenä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon ensimmäisistä elokuvista, jonka vaikutus myöhempiin 1960-luvun uuden aallon elokuviin on erittäin suuri.
Tuotanto

Tšekkoslovakialaisen elokuvan uutta aaltoa on joskus kutsuttu myös Tšekin elokuvan uudeksi aalloksi. Termi sivuuttaa kuitenkin sen, että osa uuden aallon elokuvan tekijöistä ja elokuvista oli slovakialaisia. Hyvä esimerkki  on Štefan Uherin ohjaama Aurinko verkossa, joka sai ensi-iltansa ennen yleensä uuden aallon ensimmäisinä elokuvina pidettyjä Jaromil Jirešin Krikiä (1964), Věra Chytilován Jostakin muusta (1963) ja Milos Formanin Mustaa Pekkaa (1964).
Aurinko verkossa sisältää kaikki elementit, joista tšekkoslovakialaisen elokuvan uusi aalto tunnetaan. Uher käytti nuoria amatöörinäyttelijöitä, jotka hän löysi bratislavalaisen kerrostalon asukkaiden joukosta. Impressionistinen epälineaarinen kerronta keskittyy autenttiseen tunnelmaan ja henkilöiden välisiin jännitteisiin juonen sijasta. Visuaalinen tyyli on runollista ja raikasta. Elokuva kuvattiin pääosin luonnollisessa valossa hyödyntäen dokumenttikuvauksen tekniikoita. Ohjaaja Uher oli opiskellut dokumenttiohjausta.
Useiden muiden uuden aallon elokuvien tavoin myös Aurinko verkossa perustuu kirjalliseen lähteeseen, kolmeen Alfonz Bednárin lyhyeen kertomukseen Fajolov príspevok (suom. ”Fajolovin panos”), Pontónový deň (suom. ”Päivä ponttoonilla”) ja Zlatá brána (suom. ”Kultainen portti”). Elokuva oli Bednárin idea, jota tarjottiin ensin kokeneemmalle ohjaajalle Stanislav Barabášille. Kun tämä kieltäytyi, Uher sai mahdollisuutensa. Hänen ensimmäinen ohjauksensa My z deviatej A (1962) oli käsitellyt 15-vuotiaita koululaisia.
Tšekkoslovakialaisen sosialistisen realismin elokuvien keskellä Uherin elokuva oli sekä aiheensa että kerrontansa vuoksi jotakin täysin uutta. Elokuva ei kertonut sodasta tai stahanovilaisista työn sankareista vaan nuorista ihmisistä: heidän epävarmuudestaan, tunteistaan, suhteistaan ja kipuilustaan. Aurinko verkossa tavoitti jotakin autenttista ja raikasta. Elokuvan tyylilliset ratkaisut kuten runollinen kuvaus ja episodimainen rakenne vaikuttivat tulevan uuden aallon elokuvien kerrontaan. Vaikutus ei kuitenkaan rajoittunut vain kerrontaan. Myös Uherin tekniset ratkaisut kuten kameraa pelkääviä amatöörinäyttelijöitä kuvaaminen teleobjektiiveilla ja repliikkien dubbaaminen näkyvät myöhemmissä uuden aallon elokuvissa.
Juoni

Fajolo ja Bela ovat nuori pari. Fajolo lähtee koulun päätyttyä pakolliselle työleirille. Belan koti on dysfunktionaalinen. Hänen isänsä pettää Belan sokeaa äitiä, ja Bela pyörittää perheen kotia yhdessä veljensä Milon kanssa. Työleirille Fajolo tapaa Janan, jonka kanssa aloittaa suhteen. Myös Belalla on suhde Bratislavassa, Peton kanssa. Bela antaa Peton lukea Fajolon hänelle lähettämiä kirjeitä. Sekä Peto että Fajolo ovat yrittäneet vietellä Belaa veteen kiinnitetyllä ponttoonilla. Kun Bela vie äitinsä ja veljensä ponttoonille, se on kuivalla maalla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marián Bielik  | … |  Fajolo  |
|  Jana Beláková  | … |  Bela  |
|  Olga Salagová  | … |  Jana  |
|  Pavol Chrobák  | … |  Mechanizátor Blazej  |
|  Adam Janco  | … |  Stohár Blazej  |
|  Eliska Nosálová  | … |  Stana Blazejová  |
|  Andrej Vandlík  | … |  Ján Blazej  |
|  Peter Lobotka  | … |  Milo  |
|  Vladimír Malina  | … |  Rybár  |
|  Zuzana Ruskova  | … |  Rybárova zena  |
|  Lubo Roman  | … |  Peto  |
|  Anton Galba  | … |  domovník Meg  |
Vastaanotto

Tšekkoslovakialainen elokuvayleisö piti Aurinko verkossa -elokuvasta ja sen raikkaasta kerronnasta. Elokuva on edelleen yleisön suosikki. Vieläkin tärkeämpää kuitenkin se, että Uherin elokuva oli erittäin suosittu elokuvantekijöiden ja elokuvaopiskelijoiden keskuudessa. Siitä tuli tyylillinen esikuva tuleville uuden aallon elokuville. Aurinko verkossa oli myös kriitikoiden suosikki. He äänestivät elokuvan vuoden 1962 parhaaksi elokuvaksi Tšekkoslovakiassa. Elokuva kiersi kansainvälisillä festivaaleilla, menestyi ja avasi tien muille uuden aallon elokuville.
Elokuvan merkitys uuden aallon ensimmäisinä tai ensimmäisenä elokuvana hyvin merkittävänä teoksena on kuitenkin usein jäänyt huomioimatta, eivätkä Aurinko verkossa tai Uher ole aina saaneet ansaitsemaansa arvostusta. Varsinkin länsieurooppalainen ja englanninkielinen huomio on usein keskittynyt tšekkiläisiin elokuviin ja ohjaajiin, yleensä Prahan elokuva- ja televisiokoulun FAMUn oppilaisiin. Uherin vaikutus näkyy kuitenkin suoraan esimerkiksi Miloš Formanin elokuvissa. Slovakiassa Uherin elokuva on kuitenkin ollut aina arvostettu. Esimerkiksi maan merkittävin vuosittain jaettava elokuvapalkinto on nimeltään The Sun in a Net -palkinto.
Veeti Lankinen

| Veeti Lankinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. maaliskuuta 2001 (ikä 23) Lappeenranta, Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  Koppari
Sisäpelirooli:  Etenijä
Seura:  Imatran Pallo-Veikot
Pelaajaura
Junioriseurat
–2020:  Pesä Ysit Imatran Palloveikot Kiteen Pallo -90
Ammattilaisjoukkueet
2019–:  Imatran Pallo-Veikot Haminan Palloilijat
Veeti Lankinen (s. 7. maaliskuuta 2001 Lappeenranta) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Imatran Pallo-Veikkoja.
Ura

Lankinen on Pesä Ysien kasvatti. Hän siirtyi sittemmin Imatran Pallo-Veikkojen junioreihin ja pelasi myös joitakin otteluita Kiteen Pallon junioreissa. Lankinen teki Superpesis-debyyttinsä 4. kesäkuuta 2019 kotona Koskenkorvan Urheilijoita vastaan. Hän löi ottelussa yhden juoksun.
Muuta

Lankinen on pelannut nuorempana jääkiekkoa.
Viiru ja Pesonen joulupuuhissa

| Viiru ja Pesonen joulupuuhissa> Pettson & Findus: Tomtemaskinen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jörgen Lerdam
Käsikirjoittaja:  Torbjörn Jansson
Perustuu:  Sven Nordqvistin Viiru ja Pesonen -lastenkirjoihin.
Tuottaja:   Claes Dietmann  Trine Heidegaard  Dominique Christina Neudecker 
Säveltäjä:  Wolfgang Simm
Leikkaaja:  Martin Wichmann
Tuotantosuunnittelija:  Ole Bidstrup Niklas Kragh Andersen Tom Olieslagers
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi, Tanska, Saksa
Tuotantoyhtiö:  Happy Life TV-Loonland AG A. Film Telemagination
Levittäjä:  SF Studios MFA Film Distribution
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  saksa ruotsi englanti tanska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viiru ja Pesonen joulupuuhissa (Pettson & Findus: Tomtemaskinen) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Jörgen Lerdamin ohjaama saksalais-ruotsalais-tanskalainen animaatioelokuva, jonka tarina perustuu Sven Nordqvistin Viiru ja Pesonen -lastenkirjoihin.
Hevonen Suomessa

Hevosia on Suomen alueella esiintynyt esihistoriallisista ajoista alkaen. Keskiseltä rautakauden haudoista on löydetty hevosvarusteita. Villihevoskantaa Suomen alueella ei tuskin ole koskaan ollut. Vuonna 2014 Suomessa oli 16 000 hevostallia ja 74 600 hevosta. Varsoja syntyi 3000, hevosia tuotiin 1300, ja hevosala työllisti 15 000 henkilöä. Hevoskannasta noin 20 000 oli suomenhevosia, 25 000 lämminverisiä ravureita, 20 000 ratsuhevosia ja 10 000 poneja. Hevosia käytetään Suomessa eniten raviurheiluun, seuraavaksi tärkein käyttö on ratsastus. Jonkin verran hevosia käytetään myös työajossa (esimerkiksi metsätöissä ja maanmuokkauksessa) ja terapiaeläimenä.
Historia

Hevoset olivat Suomessa pitkään lähinnä ylimystön ja armeijan käytössä; tavallisen kansan tärkeimpänä ajo- ja työeläimenä oli härkä. Suomalaisen hevoskaupan vanhin tunnettu asiakirja on vuodelta 1299, jolloin paavi Gregorius IX moitti kirjeessään Gotlannin kauppiaille näiden tapaa myydä hevosia Suomen pakanoille. Myöhemmin hevoskauppa kääntyi vientivoittoiseksi. Esimerkiksi eräässä venäläisessä aikakirjassa mainitaan "Tamma-Karjala" ilmeisesti viitaten maineikkaaseen hevoskasvatusalueeseen. Myöhemmin 1500-luvulla Olaus Magnus mainitsi silloisten suomalaisten käyttämien hevosten hyvän laadun. Niinkin varhain kuin vuonna 1347 Ruotsin kuningas Maunu IV katsoi välttämättömäksi rajoittaa hevosten vientiä Karjalasta. Vuonna 1520 Kustaa Vaasa havaitsi suomalaisten vievän hevosia laivalasteittain Lyypekkiin, ja kielsi moisen kaupankäynnin sekä alle 7-vuotiaitten hevosten myynnin paikallista kantaa vahingoittavana.
Ahvenanmaan ja Lounais-Suomen talonpojat pitivät 1600-luvulla paljon hevosia. Vuonna 1623 ilmoitettiin länsisuomalaisen ratsuhevosen korkeudeksi satulan takaa mitattuna 120 cm. Tuohon aikaan hevosella oli Suomessa statussymbolin asema.
Rodut

Suomen yleisin yksittäinen hevosrotu (noin kolmannes kannasta) ja ainoa kotoperäinen hevosrotu on yleishevostyyppiä edustava suomenhevonen. Lisäksi Suomessa on kehitetty ulkomaalaisista hevoskannoista suomenpuoliverinen ja suomalainen ratsuponi.
Suomenhevonen polveutuu Suomeen ihmisten mukana kulkeutuneista hevosista, joihin aikojen saatossa on sekoittunut ja tarkoituksellisesti risteytetty monenlaisia rotuja ja hevostyyppejä. 1500-luvulta alkaen alkuperäisistä pienikokoisista suomalaismaatiaiskannoista ja sekalaisista risteytysvaikutteista alettiin jalostaa kookkaampaa ja voimakkaampaa hevosta. 1800-luvulla suomalaisesta hevosesta tunnettiin neljä erilaista tyyppiä, jotka myöhemmin sulautuivat toisiinsa. Risteytystoiminta jatkui hiipuen 1800-luvun lopulle asti, jolloin suomalaisen kansallistunteen kehityksen myötä myös Suomen symboliksi koettu suomalainen hevostyyppi haluttiin jalostaa roduksi ja vieraat piirteet karsia pois. Vuonna 1894 tehtävään perustettiin Suomen ensimmäinen hevosjalostusyhdistys Hevoskasvatusyhdistys Hippos, nyttemmin valtakunnallinen alan keskusjärjestö Suomen Hippos. Jalostustyön tuloksena syntyi suomenhevonen, jonka kantakirja perustettiin vuonna 1907 ja joka julistettiin vuonna 2011 Suomen viralliseksi kansallissymboliksi.
Hevosenliha

Suomalainen syö keskimäärin 0,5-0,6 kg hevosenlihaa vuosittain. Hevosia poistetaan vuosittain noin 4000, joista vuonna 2014 käytettiin elintarvikkeeksi noin 40 %. Suomessa on tuotettu hevosenlihaa 2010-luvulla enenevissä määrin, vuonna 2014 450 tonnia. Hevosenlihaa tuotiin Kanadasta, Meksikosta, Etelä-Amerikasta ja Euroopasta 2050 tonnia.
Hevosvarusteet > Luokkivaljastus

Suomalaisen ajohevoskulttuurin tärkein lenkki on luokkavaljastus. Kustaa Vilkunan mukaan luokista löytyy ensimmäiset tiedot Suomesta ja Virosta. Muinaisrunoissa luokkavaljas on hyvin tavallinen ja ensimmäinen kirjallinen maininta on 1430-luvulta piispa Henrikin surmanrunossa. Virosta maininta löytyy vuodelta 1494. Venäjältä kirjallista tietoa luokasta löytyy huomattavasti myöhemmin. Ruotsissa siitä ei ole vanhojakaan tietoja, tutkimusmatkailija Carl von Linnékin näki luokan ensi kerran 1732 Suomessa. Vanhoissa verokirjoissa luokka oli talon omaisuutta, Lemun Nyynäisten taloon oli merkitty 1549 kaksi maalattua luokkaa. 1700-luvun verokirjoissa luokka oli yleinen koko maassa. Luokan käyttöalue on hyvin yhtenäinen, Suomen ja Viron lisäksi luokkaa käyttävät venäläiset sekä suomalais-ugrilaiset kansat. Läntinen raja kulkee Kuurinmaalla Latviassa. Suomessa yleisesti käytetty nimitys on luokka tai luokki, Karjalassa vemmel, vempele ja Vepsässä vembel. Sana luokki taasen on yhtenäinen suomessa, vatjassa, virossa ja liivissä.
»Ja kun on kysymys suomensukuisten kansojen hevoskulttuurin iästä ja laadusta, liittyy valjasluokki tärkeänä ja valaisevana kansatieteellisenä lisänä vanhoihin yhteisiin hevosen ja aisojen nimityksiin sekä esihistoriallisiin kesyä hevosta koskeviin löydöksiin, sillä käytännöllinen ja laadultaan perin erikoinen luokki on painava todiste varsin pitkäaikaisesta ajohevoskulttuurista. Alkukeksintö on voitu tehdä jo varhain tuossa suuressa metsäseudussa, jossa painetut, joustavat kaaret  ovat ikivanhoista ajoista saakka olleet metsästäjän apureina pyydysten osina ja käsijousina. Samalta alueelta lienee vanha myös painamalla tehty reenjalas sillä sen ja luokin maantieteelliset levinneisyysalueet lankeavat suurin piirtein yhteen.» 
(Kustaa Vilkuna)
Valtteri Havukainen

| Valtteri Havukainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. toukokuuta 2001 (ikä 23) Kitee, Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  lukkari
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Seura:  Jyväskylän Lohi
Pelaajaura
Junioriseurat
–2020:  Kiteen Pallo -90
Ammattilaisjoukkueet
2019–:  Kiteen Pallo -90 Jyväskylän Lohi
Valtteri Havukainen (s. 4. toukokuuta 2001 Kitee) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Ykköspesis-joukkue Jyväskylän Lohea.
Ura

Havukainen on Kiteen Pallon kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 6. elokuuta 2019 kotona Kempeleen Kiriä vastaan. Hän löi ja toi ottelussa yhden juoksun. Kesäksi 2021 Havukainen siirtyi Ykköspesiksen nousijajoukkue Jyväskylän Lohen riveihin.
Saavutukset

2 B-poikien Itä–Länsi-ottelua (2018, 2019)
Kauhavan vapaaseurakunta

| Kauhavan vapaaseurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Vapaakirkollisuus
Kirkkokunta:  Suomen Vapaakirkko
Perustettu:  1908
Pääkirkko:  Kauhavan vapaakirkko Lentokentäntie 18 62200 Kauhava
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kauhavan vapaaseurakunta on Kauhavalla toimiva Suomen Vapaakirkon jäsenseurakunta.
Kauhavan vapaaseurakunta on perustettu vuonna 1908. Seurakuntaan kuuluu yhteensä 201 jäsentä (2014), joista varsinaisia jäseniä on 132. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat muun muassa torstain rukousillat, sunnuntain jumalanpalvelukset, lauantain nuortenillat, partiotoiminta lippukuntana Kauhavan Erä-Versot ja ViaDia-toiminta.
Kauhavan vapaaseurakunnan vanhimmiston puheenjohtajana toimii Markku Pelkkikangas, taloudenhoitajana Yrjö Alestalo ja partiolippukunnanjohtajana Salme Annala. Seurakunnan pastori on Kai Almgren ja nuorisotyöntekijä Laura Panula.
Aiheesta muualla

Kauhavan vapaaseurakunnan sivusto
| n k Vapaakirkollisuus Suomessa |
| --- | --- |
 Historia 
Kirkot:  Missionskyrkan i Finland  Suomen Vapaakirkko  Evankeliset ystävät 
Suurimmat seurakunnat:  Helsingin vapaaseurakunta  Hämeenlinnan vapaaseurakunta  Jyväskylän vapaaseurakunta  Järvenpään vapaaseurakunta Arkki  Kuopion vapaaseurakunta  Lahden vapaaseurakunta  Pietarsaaren Ebeneser-seurakunta  Seinäjoen vapaaseurakunta  Vaasan lähetysseurakunta  Turun vapaaseurakunta  Luettelo seurakunnista 
Henkilöt:  Arpiainen  Björkenheim  Braxén  Brofeldt  Dahlbäck  Heikel  Heiskanen  A. Hellman  H. Hellman  Jalkio  E. Jokinen  W. Jokinen  Lindberg  Lönnbeck  Mangs  Mannero  Meyer  Mäkinen  Rintala  Salmensaari  Vuorinen 
Järjestöt ja media:  Finska Veckobladet  Frank Mangs Center  Fria kristliga folkhögskolan  Kiponniemen toimintakeskus  Missio Ecuador  Päivä  Santalan kartano  Suomen teologinen opisto  Suomen Viikkolehti  Teopolis  Tyyne-Liisa ja S.S.Salmensaaren Opintosäätiö  ViaDia 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Harpunsäveliä  Hengellinen laulukirja  Vapaakirkon kesäjuhlat 
 Frikyrklig samverkan  Suomen vapaakristillinen neuvosto
Viiru ja Pesonen – muisti pätkii

| Viiru ja Pesonen – muisti pätkii> Pettson & Findus – glömligheter |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Jørgen Lerdam  Anders Sørensen 
Käsikirjoittaja:  Torbjörn Jansson
Tuottaja:  Ulf Synnerholm
Säveltäjä:   Niclas Fransson  Ulf Turesson 
Tuotantosuunnittelija:  Peter Gissberg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi  Saksa  Tanska 
Tuotantoyhtiö:  AB Svensk Filmindustri
Levittäjä:  SF Studios MFA Film Distribution
Ensi-ilta:  13. maaliskuuta 2009 (Ruotsi)
Kesto:  70 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Katsojat:  60 349 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viiru ja Pesonen – muisti pätkii (ruots. Pettson & Findus – Glömligheter) on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Ulf Synnerholmin ohjaama animaatioelokuva. Se perustuu Sven Nordqvistin Viiru ja Pesonen -tarinoihin.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| Lukas Karlsson | Johanna Viksten | Findus / Viiru |
| Tord Peterson | Jukka Voutilainen | Pettson / Pesonen |

Lähde:
Muissa rooleissa muun muassa:  Jarmo Koski, Ilpo Mikkonen ja Susa Saukko.
Nokia 6300 4G

| Nokia 6300 4G |
| --- | --- |
Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  tammikuu 2021
Käyttöverkot:  2G, 3G, 4G
Mitat:  131,4 × 53 × 13,7 mm
Paino:  104,7 g
Näyttö:  2,4", TFT
Näytön kuvatarkkuus:  240 × 320 px
Suoritin:  Qualcomm Snapdragon 210
Grafiikkapiiri:  Adreno 304
Muisti:  4 Gt
Keskusmuisti:  512 Mt
Takakamera:  0,3 Mpx
Radio:  FM
Musiikkisoitin:  Mp3
Valmiusaika:  25–28 vuorokautta
Puheaika:  3–8 tuntia
Käyttöjärjestelmä:  KaiOS
Akku:  1 500 mAh
Liitännät:  microUSB, kuulokeliitäntä
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 32 Gt:n microSDHC-kortteja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 6300 4G on HMD Globalin marraskuussa 2020 julkistama ja tammikuussa 2021 julkaisema matkapuhelin, jonka käyttöjärjestelmänä on KaiOS. Puhelimessa on 2,4 tuuman näyttö, 0,3 megapikselin kamera, neljä gigatavua tallennustilaa ja 512 megatavua keskusmuistia. Puhelimessa on muistikorttipaikka, joka tukee enintään 32 gigatavun microSDHC-kortteja. Akun kapasiteetti on 1 500 milliampeerituntia. Puhelimen valmiusaika on verkosta riippuen 25–28 vuorokautta ja puheaika verkosta riippuen 3–8 tuntia.
Keskustelu

Arnold Lahovski, Keskustelu.
Keskustelu on kahden tai useamman ihmisen välistä ajatustenvaihtoa. Keskustelussa osapuolet toimivat yhteistyössä ja keskittyvät yhteiseen aiheeseen vuoropuhelun kautta.
Keskustelu voidaan käydä esimerkiksi kasvotusten, puhelimitse, Internetin kautta tai kirjeitse. Tekniikan välityksellä käydyt keskustelut perustuvat toisiaan seuraaviin puheenvuoroihin. Kasvotusten käydyssä keskustelussa myös päällepuhuminen voi olla mahdollista. Kasvotusten käydyt keskustelut käydään yleensä pienissä ryhmissä, sillä jo neljän ihmisen ja sitä suurempien ryhmien keskustelut tapaavat hajota pienempiin ryhmiin.
Keskustelu voi vaihdella hyvin järjestyneestä täysin kaoottiselta vaikuttavaan. Järjestyneessä keskustelussa kukin osapuoli pitää vuorollaan puheenvuoronsa, jolloin muut kuuntelevat. Perheenjäsenten ja läheisten ystävysten väliset keskustelut voivat olla paljon tunnepitoisempia, ja niihin liittyy keskeyttelyä, päällepuhumista ja kiusoittelua.
Pystyäkseen käymään keskusteluja ihmisen täytyy hallita keskustelukielen sanasto, ääntäminen ja kielioppi sekä erilaiset keskustelunmuodot. Nämä opetellaan yleensä jo lapsena.
Keskustelun muotoja ovat esimerkiksi juoruilu, sosiaalinen keskustelu, kaupanhieronta, neuvottelu, kriittinen pohdiskelu, huulenheitto, väittely, haastattelu, kuulustelu, suostuttelu, molemminpuolinen yksityisten ajatusten paljastaminen sekä flirttailu. Jokainen keskustelun muoto on omanlaisensa vuorovaikutuksen kaavoiltaan ja osanottajien välisiltä suhteiltaan. Esimerkiksi sosiaalisessa keskustelussa osapuolet ovat tasa-arvoisia ja ilmaisevat näkökantansa vuorotellen. Kuulustelu sen sijaan on epäsymmetrinen ja epätasa-arvoinen keskustelu.
Keskustelut ovat hyvin tärkeässä osassa ihmisten päivittäisessä elämässä. Muodollisia keskusteluja käydään työpaikalla esimerkiksi esimiehen ja alaisen välillä tai lääkärin ja potilaan välillä. Sosiaalisia keskusteluja käydään ystävysten ja vasta tutustuneiden ihmisten välillä. Konflikteja sekä rikkinäisiä ihmissuhteita tai työsuhteita pyritään korjaamaan ensisijaisesti keskustelemalla.
Keskustelua tutkitaan muun muassa keskustelunanalyysissä, etnometodologiassa ja sosiolingvistiikassa. Eri tieteenalat tutkivat muun muassa keskustelujen rakennetta, keskustelujen avausta ja päättämistä, keskusteluvaikeuksia esimerkiksi miesten ja naisten välillä, ja keskustelujen korjaamista.
Kirjallisuutta

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Allardt, Erik: Filosofinen ja sosiologinen hyvää elämää koskeva keskustelu terveystutkimuksen kannalta. Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti, 1999, 36. vsk, nro 3, s. 203-212.  Tampere:  Sosiaalilääketieteen yhdistys.
Harisalo, Risto & Aarrevaara, Timo: Keskustelu, väittely ja dialogi lautakuntien päätöksenteossa : puhekulttuurin kohteet, luonne, osallistuminen ja vaikutukset. (5. artikkeli) Kunnallistieteellinen aikakauskirja, 2007, 35. vsk, nro 1.  Helsinki:  Kunnallistieteen yhdistys.
Halonen, Mia & Routarinne, Sara (toim.): Keskustelunanalyysin näkymiä.  Helsinki:  Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2001.  ISBN 952-10-0190-9
Laaksonen, Salla-Maaria: Pahastumista vai politiikkaa: sosiaalisen median kohut affektiivisessa keskustelukulttuurissa. Wider screen, 2018, nro 3.  Turku:  Filmiverkko ry. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.7.2021.
Pietari Brahen patsaat

Johannes Takanen, Pietari Brahe ja historian henki, 1883. Terrakottaluonnos, Kööpenhamina.
Walter Runeberg, Pietari Brahe, 1888, Turku.
Pietari Brahen patsaat on omistettu kreivi, Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahelle. Neljästä patsaasta Suomessa ensimmäisenä valmistui vuonna 1888 Walter Runebergin veistämä pronssiveistos, joka on Raahessa. Sen kopio valmistui Turkuun samana vuonna. Grännassa, Ruotsissa on Börje Börjesonin tekemä Per Brahen rintakuva (1916). Lieksassa on Eva Ryynäsen (1953) ja Kajaanissa Yrjö Liipolan (1954) veistämät Pietari Brahen patsaat. Lisäksi Valtion taidemuseon kokoelmissa on Johannes Takasen veistämä Pietari Brahe ja historian henki vuodelta 1883.