Ruotsin vallan aika Suomessa
Vapauden aika ja kustavilainen aika (1721–1809) > Valta pois kuninkaalta

Ruotsin valtakunnassa Kaarle XII:n jälkeen säädyt ottivat vallan kuninkaalta vuosien 1719 ja 1720 hallitusmuodoissa, ja itsevaltiuden aika muuttui säätyvallan ajaksi (”vapauden ajaksi”). Talous ja tiede kehittyivät tänä aikana, mutta toisaalta puolueiden valtapolitiikka aiheutti ongelmia. Ranska ja Venäjä saivat vaikutusvaltaa Ruotsissa rahoittamalla kilpailevia puolueita, joita kutsuttiin myssyiksi ja hatuiksi. Suomen hallitseva luokka oli varsin ohut. Esimerkiksi vuonna 1754 aatelisten osuus ei ylittänyt yhdessäkään läänissä yhtä prosenttia. Vähiten heitä oli Pohjanmaalla, jossa aatelisten osuus oli 0,1 prosenttia väkiluvusta. Kaiken kaikkiaan säätyläisten osuus väestöstä oli pieni. Esimerkiksi Turun ja Porin sekä Hämeen ja Uudenmaan lääneissä heidän osuutensa oli 3–4 %.
Suomessa alkoi 1720-luvulla suuren Pohjan sodan jälkeinen jälleenrakennus. Uudenkaupungin rauhan jälkeen venäläiset miehitysjoukot alkoivat poistua sovittua verkkaisemmin maasta. Vuoden 1721 aikana Suomeen nimitettiin uudet maaherrat, jotka vastasivat jälleenrakentamisesta. Korjaustyöt sujuivat nopeasti, sillä jo 1730-luvun puolivälissä jälleenrakentamisen voidaan katsoa päättyneen.
1700-luvulla tavaroiden kuljetus maateitse oli noin kaksikymmentäkertaa kalliimpaa kuin meriteitse. Tästä syystä sisävesireittejä pyrittiin parantamaan, mutta yhteyksien luominen niiden ja merien välille oli hankalaa. Näiden yhteyksien esikuvina olivat muualla Euroopassa rakennetut kanavat (durchhfart). Käytännössä kuitenkin harvaan asutussa ja niukkojen voimavarojen maassa. Käytännössä Pohjoisilla seuduilla kanavat olivat puolet vuodessa jäässä, jolloin niitä ei voitu käyttää kuljetusväylinä ja kesäaikaan talonpoikien aika kului tarkkaan viljelysten parissa. Suurreelliset kanavointisuunnitelmat katosivat Tukholman arkistoihin, mutta jokiväyliä saatiin paranneltua perkaamalla koskia. Pohjanmaan koskien perkaustyötä johtanut rovasti Jakob Stenius sai tuona aikana kansan suussa lempinimen Koski-Jaakko.
Kouluissa tärkein käytetty kieli oli 1700-luvulle asti latina, mutta ruotsi syrjäytti sen pääosin vuosisadan kuluessa. Ruotsin kielen suullista ja kirjallista taitoa koskeva vaatimus oli suomenkielisten kotien lapsille korkea kynnys, mutta koululaitos ja yhteiskunnan vaikuttajat katsoivat sen olevan paikallaan. Merkittävän osan opinnoista muodostivat käännöstehtävät latinasta ruotsiksi ja päinvastoin. Turun tuomiokapituli ihmetteli vuonna 1754 vaikeuksia joita suomenkielinen oppilas sai kokea: "Ja mikäli erityisesti tarkastellaan suomalaisen nuorukaisen asemaa – nuorukaisen, joka usein ei ole oppinut sanaakaan ruotsin kieltä, ennen kuin hänet on määrätty lukemaan samanaikaisesti ruotsinkielistä katekismusta ja latinan kielioppia; niin on miltei ihmeteltävä sitä, että enemmistö koulunuorisosta on pystynyt suoriutumaan opinnoistaan." Koulut olivat pieniä ja niissä oli oppilaita vähän. Esimerkiksi Porvoon lukiossa ja Suomen triviaalikouluissa oppilaita oli kaikkiaan 1700-luvun puolivälissä noin 600.
1700-luvun kuluessa kaupungeissa asuvan yläluokan keskuudessa tuli muotiin ruotsalaista sukunimensä. Ruotsinkielisen sukunimen nähtiin antavan henkilölle statusta. Tapa levisi paikoin myös alempiin yhteiskuntaluokkiin, kuten merimiesten keskuuteen.
Suomessa syntynyt Arvid Horn oli Ruotsin kansliapresidenttinä vuosina 1720–1738. Hänen aikansa merkittävin Suomeakin koskeva uudistus oli vuoden 1734 laki. Se säilyi voimassa vielä autonomian aikana ja on pohjana itsenäisen Suomenkin lainsäädännölle. Samaan aikaan alettiin kiinnittää huomiota suomeen myös hallinnon kielenä. Kansliakollegioon perustettiin 1734 kääntäjän virka, joka käänsi asiakirjoja suomeksi ja avusti talonpoikien valtiopäivämiehiä Tukholmassa. Lääninsihteeri Samuel Forseen käänsi vuoden 1734 lain suomeksi.