stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Yhdysvaltain presidentinvaalien ehdokkaista vaalivuosittain
Vaalitulokset > 1804–1852

| Vuosi | Voittajaehdokas  (puolue)  | Hävinneet ehdokkaat  (puolue) |
| --- | --- | --- |
| 1804 | Thomas Jefferson (dem-rep) | Charles Pinckney (federalisti) |
| 1808 | James Madison (dem-rep) | Charles Pinckney (federalisti)  George Clinton (dem-rep) |
| 1812 | James Madison (dem-rep) | Dewitt Clinton (federalisti) |
| 1816 | James Monroe (dem-rep) | Rufus King (federalisti) |
| 1820 | James Monroe (dem-rep) | John Q. Adams (dem-rep) |
| 1824 | John Q. Adams (dem-rep) | Andrew Jackson (dem-rep)  William H. Crawford (dem-rep)  Henry Clay (dem-rep) |
| 1828 | Andrew Jackson (demokraatti) | John Q. Adams (kansallinen-republikaani) |
| 1832 | Andrew Jackson (demokraatti) | Henry Clay (kansallinen-republikaani)  John Floyd (kansallinen-republikaani)  William Wirt (vapaamuurarienvastainen) |
| 1836 | Martin Van Buren (demokraatti) | William Henry Harrison (Whig)  Hugh L. White (Whig) Daniel Webster (Whig)  W. P. Mangum (Whig) |
| 1840 | William Henry Harrison (Whig) | Martin Van Buren (demokraatti) |
| 1844 | James K. Polk (demokraatti) | Henry Clay (Whig) James G. Birney (Whig)  Amos Ellmaker (vapauspuolue) |
| 1848 | Zachary Taylor (Whig) | Lewis Cass (demokraatti)  Martin Van Buren (vapaudenpuolue) |
| 1852 | Franklin Pierce (demokraatti) | Winfield Scott (Whig)  John P. Hale (vapaudenpuolue) |
Lääkekehitys

Lääkekehitys on tieteellistä tutkimustoimintaa käyttökelpoisten lääkkeiden löytämiseksi ja niiden ominaisuuksien paremmaksi tuntemiseksi. Laki ja viranomaismääräykset sääntelevät lääketutkimusta. Uuden lääkkeen kehittäminen kestää tyypillisesti ainakin 10–12 vuotta.
Historiaa

Ensimmäisenä kliinisenä lääketutkimuksena pidetään James Lindin vuonna 1747 suorittamaa koetta, jossa hän erilaisia hoitoja eri potilaille kokeilemalla totesi sitrushedelmien auttavan keripukkiin.
Lääketutkimuksen kulku

Tutkijat saattavat valita jopa kymmenentuhannen erilaisen molekyylin joukosta muutaman kymmenen tai sata molekyyliä tarkempaan tarkasteluun. Prekliinisessä eli kliinistä edeltävässä tutkimuksen vaiheessa tarkastellaan molekyylin turvallisuutta ja vaikutuksia tietokonemallinnuksella sekä in vitro, siis soluviljelmissä. Tutkimusta jatketaan eläinkokein.
Ennen ihmisillä tehtäviä eli kliinisiä tutkimuksia lääketutkimus on ilmoitettava viranomaisille. Maailman terveysjärjestön mukaan kaikkien interventiotutkimusten rekisteröiminen on tieteellinen ja eettinen velvollisuus. Maailman terveysjärjestö luettelee verkkosivuillaan pääasialliset kliinisten kokeiden rekisterit. Euroopan unionissa lääketutkimukset ilmoitetaan kansalliselle viranomaiselle, esimerkiksi Suomessa Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskukselle (Fimea), jonka kautta tiedot tallennetaan EudraCT-tietokantaan. Yhdysvalloissa interventiotutkimukset rekisteröidään ClinicalTrials.gov-sivustolle.
Kliininen lääketutkimus jaetaan neljään vaiheeseen eli faasiin:
Kolmannen vaiheen jälkeen lääkeyritys voi hakea lääkevalmisteelle myyntilupaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lääkekehitys Wikimedia Commonsissa
Terveelle koehenkilölle annetaan kokeellista malariavasta-ainetta eräässä faasin I tutkimuksessa.
Lima (erite)

Lima (lat. mucus) on liukasta ja melko sitkeää nestettä, jota erittyy selkärankaisten ja selkärangattomien eläinten limarauhasista ja yksittäisistä limasoluista, kuten pikarisoluista. Tätä kirkasta eritettä on esimerkiksi limakalvojen pinnalla ja monien eläinten iholla. Laajasti ymmärrettynä limaksi nimitetään kaikkia eliöiden tuottamia samankaltaisia eritteitä. Tällainen on esimerkiksi kasvien vaurioituneisiin siiviläputkiin saostuva P-proteiini, joka muuttuu limankaltaiseksi tulpaksi tukkien siiviläputken vuodon.
Lima suojaa osaltaan kudoksia kemiallisia ja mekaanisia vaurioita vastaan. Se koostuu vedestä, suuresta määrästä glykoproteiineja, muidenkin rauhassolujen kuin limarauhasten eritteistä, entsyymeistä, hapoista, emäksistä ja erilaisista myrkyistä. Ihmisen limassa on muun muassa vettä, runsashiilihydraattisia glykoproteiineja (musiinia), epiteelisoluja, valkosoluja ja suoloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lima (erite) Wikimedia Commonsissa
Länsi-Yhdysvallat

Länsi-Yhdysvaltoihin kuuluu 13 kartalla tummanpunaisella merkittyä osavaltiota: Alaska, Arizona, Kalifornia, Colorado, Havaiji, Idaho, Montana, Nevada, New Mexico, Oregon, Utah, Washington ja Wyoming.
Länsi-Yhdysvallat (engl. Western United States, usein lyhyemmin American West tai the West) viittaa perinteisesti Yhdysvaltojen läntisiin osavaltioihin. Koska Yhdysvallat laajeni perustamisensa jälkeen länteen päin, käsitys ”lännestä” on laajentunut ajan kuluessa: ennen 1800-lukua Appalakit nähtiin läntisenä rajana, sittemmin raja liikkui lännemmäs ja Mississippijokea pidettiin lännen itärajana.
Nykyään Kalliovuorten ja Great Basinin alueella olevat osavaltiot luetaan länsirannikoksi.
Lännellä on ollut iso rooli Yhdysvaltojen historiassa, ja se tunnetaankin maan kansanperinteessä ”villinä läntenä”.
Länsi-Yhdysvallat on maan suurin alue: se käsittää yli puolet Yhdysvaltojen pinta-alasta. Alueen osavaltiot voidaan jaotella Tyynenmeren osavaltioihin eli Alaskaan, Kaliforniaan, Havaijiin, Oregoniin ja Washingtoniin sekä vuoristo-osavaltioihin eli Arizonaan, Coloradoon, Idahoon, Montanaan, Nevadaan, New Mexicoon, Utahiin ja Wyomingiin.
Asukkaat

Vuoden 2000 väestönlaskennassa Länsi-Yhdysvaltojen rotujakauma oli seuraava:
68,5 % valkoisia
12,1 % jotakin muuta rotua
7,9 % aasialaisia
4,9 % mustia tai afroamerikkalaisia
4,3 % kaksi tai useampi rotu
1,8 % alkuperäisamerikkalaisia tai alkuperäisalaskalaisia
0,5 % alkuperäishavajilaisia tai Pacific Islander -amerikkalaisia
Maantiede

Länsi-Yhdysvallat on maan suurin alue ja se käsittääkin yli puolet Yhdysvaltojen pinta-alasta. Alue on maantieteellisesti monipuolinen ja se yhdistää sellaisia maantieteellisiä alueita kuin länsirannikko, Illinois, luoteisrannikon viileänlauhkeat sademetsät, Kalliovuoret, Suuret tasangot ja preerioita. Arizona ja New Mexico luokitellaan aina lounaisiksi osavaltioiksi ja joskus myös joidenkin Kalifornian, Coloradon, Nevadan, Oklahoman, Texasin ja Utahin osien ajatellaan kuuluvan siihen.
Vaikka Keski-Kaliforniassa on suhteellisen kuivaa, punapuumetsät saavat tarpeeksi kosteutta kasvaakseen.
Länsi-Yhdysvalloissa on muutamia hedelmällisiä laaksoja, kuten Kaliforniassa sijaitseva San Joaquinin laakso ja Oregonissa sijaitseva Willametten laakso. Niiden toisella puolella etelässä on Sierra Nevada ja pohjoisessa Kaskadit. Nämä vuoret kuuluvat Yhdysvaltojen korkeimpiin. Sierra Nevadaan kuuluva Mount Whitney (4 421 m) on Yhdysvaltojen korkein vuori Alaskan ulkopuolella. Kaskadit ovat tuliperäisiä.
Mount Rainier on Washingtonissa sijaitseva aktiivinen tulivuori. Se on korkeudeltaan yli 4 300 metriä ja onkin siten Washingtonin ja Kaskadien korkein vuori. Toinen Kaskadeilla sijaitseva tulivuori St. Helens (2 549,7 m) purkautui räjähdysmäisesti vuonna 1980.
Suuri osa Nevadan, Utahin ja Arizonan pinta-alasta on aavikkoa. Niiden takana kohoavat Kalliovuoret, joiden korkein kohta (n. 4 250 m) sijaitsee keskellä Coloradoa.
Lännessä on muutamia jokia, jotka laskevat Tyyneenmereen. Niistä suurin, Columbia, laskee luoteiseen Tyyneenmereen, samoin sen sivujoki Snake River. Rio Grande, yli kolmentuhannen kilometrin pituinen joki, muodostaa rajan Texasin ja Meksikon välille ennen kääntymistään kohti pohjoista.
Maantiede > Ilmasto

Länsi-Yhdysvaltojen ilmasto on melko kuivaa, tosin sademäärät ja kuivuus vaihtelevat paljon. Alueen joissakin osissa sataa erittäin paljon, kun taas joissakin osissa on aavikoita ja vuosittainen sademäärä on noin 254 mm.[lähde? ] Lännen ilmasto on melko epävakaata ja alueet, jotka ovat yleensä kosteita, voivat olla hyvin kuivia monien vuosien ajan ja päinvastoin.
Kausittaiset lämpötilat vaihtelevat alueella paljon. Länsirannikolla kesät ovat lämpimiä tai jopa hyvin lämpimiä, ja lunta tulee vähän, jos ollenkaan. Aavikkoisemmassa lounaassa kesät ovat hyvin lämpimiä ja talvet ovat leutoja, kun taas mannerilmastoisessa luoteessa kesät vaihtelevat lämpimistä hyvin lämpimiin ja talvet viileistä purevan kylmiin.
Vuosittaiset sademäärät ovat idässä suurempia kuin muualla alueella. Luoteisen Tyynenmeren rannikkoalueilla sataa eniten koko Yhdysvalloissa. Lännessä pitkäkestoinen kuumuus on yleisempää kuin muualla Yhdysvalloissa; koko maan kuivin paikka on Kalifornian Kuolemanlaakso.
Kalliovuorista itään esiintyy rajuja ukkosmyrskyjä ja joka kevät tasangoilla esiintyy tornadoita. Yleisimmin ja rajuimmin niitä esiintyy niin sanotun Tornado Alleyn alueella, joka kattaa lännen itäiset osat.
Maantiede > Maatalous

Maatalous vaihtelee riippuen sademäärästä, keinokastelusta, maaperästä, korkeudesta ja lämpötilavaihteiluista. Yleensä kuivilla alueilla suositaan karjojen laiduntamista, enimmäkseen lihakarjan. Vehnävyöhyke ulottuu Texasista Pohjois- ja Etelä-Dakotaan, ja siellä tuotetaan suurin osa Yhdysvaltojen vehnästä ja soijapavuista. Niitä viedään myös ulkomaille. Lounaassa keinokastelu mahdollistaa hedelmien, pähkinöiden, vihannesten, sekä vehnän, heinän ja kukkien suuren kasvattamisen. Texasissa kasvatetaan pääasiassa karjaa ja lampaita, ja se on myös maan suurin puuvillan tuottaja. Kalifornia ja Arizona ovat sitrushedelmien päätuottajia, tosin kasvavat metropolialueet vievät viljelyalueilta maata.
Galleria

Big Sur
Columbia Coast
Olympicin kansallispuisto
Yosemiten kansallispuisto
Monument Valley
Rogue River
Grand Canyon
Superstition Mountains
Alaska
Havaiji
Kalliovuoret
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Länsi-Yhdysvaltojen museo
The American West
Center of the American West
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Luettelo Kustavin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kustavin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kustavin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Isokarin linnakkeen muistolaatta | Isokari, muistotykin vieressä |  | 60.7175°N, 21.0199°E |  | 2009 |  |  |
| Katanpään linnakkeen muistolaatta | Katanpää (karttalinkki likimääräinen) |  | 60.6126°N, 21.1669°E |  | 2010 (2005) |  |  |
| Merelle tähystäjät | Kustavin kirkko, hautausmaa, sankarihaudat, Kivimaantie 30 | Kustavin kirkonkylä | 60.5438°N, 21.3546°E | Vikainen, JussiJussi Vikainen | 19554 |  |  |
| Pyhän Jaakobin kappelin muistokivi | Pyhän Jaakobin kirkkomaa | Kunnarainen, Rahintie 576, viitoitus Rahintieltä | 60.5587°N, 21.4106°E |  |  |  |  |
| Pyhän Johanneksen kappelin muistokivi | Pyhän Johanneksen kirkkomaa | Pohjois-Vartsala, Kappelirannantie 33, viitoitus Vartsalantieltä | 60.5237°N, 21.316°E |  |  |  |  |
| Suomen sodan muistomerkki | Parattulan ranta, Parattulan rantatien päässä | Parattula | 60.4962°N, 21.4348°E | Auvinen, EeroEero Auvinen, Vaalikivi, AnttiAntti Vaalikivi | 2022 (2008) |  |  |
| Veteraanimuistomerkki | Tuulentuvan piha, Tuulentuvantie 3 |  | 60.5469°N, 21.3559°E |  |  |  |  |
| Volter Kilven muistokivi | Laupusten kartanon pihamaalla | Laupunen | 60.4871°N, 21.4628°E |  |  |  |   |
Luna 8

| Luna 8 |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Луна-8
Tehtävätyyppi:  laskeutuja
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  3. joulukuuta 1965 kello 10.46.14 UTC Baikonurin kosmodromi
Massa:  1 550 kg
COSPAR ID::  1965-099A
Luna 8 (ven. Луна-8) oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka yritti pehmeää laskeutumista Kuun pinnalle. Jarrutusrakettijärjestelmä käynnistyi liian myöhään ja luotain törmäsi kuun pintaan Myrskyjen valtamereen Oceanus Procellarumiin 6. joulukuuta 1965.
Kaksi kuukautta sen jälkeen kun Luna 7 oli tuhoutunut lähes samalla tavalla, ja viisi kuukautta Luna 5:n epäonnistuneen laskeutumisyrityksen jälkeen, Luna 8 pääsi näistä lähimmäs onnistumista, ja se ehti kokeilla monia teknisiä uutuuksia kuten tähtien mukaan suunnistamista ja radiolaitteiden käyttöä maasta käsin.
Länsifriisi

| Länsifriisi |
| --- | --- |
 Friisin kielten jakautuminen nykyajan Euroopassa:   Länsifriisi   Pohjoisfriisi   Itäfriisi
Oma nimi:  Frysk
Muu nimi:  friisi
Tiedot
Alue:  Friisinmaa, Groningen
Virallinen kieli:   Alankomaat (Friisinmaa)
Puhujia:  470 000 (2001)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Fryske-akatemia
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet länsigermaaniset kielet friisin kieli
Kielikoodit
ISO 639-1:  fy
ISO 639-2:  fry
ISO 639-3:  fry
 Ohje 
Länsifriisin kieli eli friisi (Frysk) on kieli, jota puhutaan Friisinmaassa Pohjois-Alankomaissa. Se on kolmesta friisin kielestä puhutuin.
Nimi

Nimeä ”länsifriisi” käytetään vain Alankomaiden ulkopuolella erottamaan se läheistä sukua olevista, Saksassa puhutuista itä- ja pohjoisfriisistä. Alankomaissa nimi ”länsifriisi” (West-Fries) viittaa hollannin kielen murteeseen, jota puhutaan Länsi-Frieslandissa. Länsifriisin kieltä sen sijaan kutsutaan vain friisiksi (Fries). Alankomaalaiset kielitieteilijät käyttävät friisin kielelle selvyyden vuoksi nimeä Westerlauwers Fries (Länsi-Lauwersin friisi). Lauwers on joki, joka erottaa hollantilaiset provinssit Friisinmaasta ja Groningenista.
Murteet

Länsifriisi jaetaan yleensä kolmeen murteeseen:
savifriisi (Klaaifrysk)
metsäfriisi (Wâldfrysk)
lounaisfriisi (Súdwesthoeksk)
Savi- ja puufriisi ovat länsifriisin puhutuimmat murteet. Ne ovat saaneet nimensä puhuma-alueidensa maisemista. Friisinmaan länsi- ja luoteisosissa, joissa puhutaan savifriisiä, maaperä on paksua merisavea, kun taas metsäfriisin puhuma-alue idässä on metsäistä.
Puhujat

Eniten länsifriisin puhujia asuu Friisinmaan provinssissa Pohjois-Alankomaissa. Friisinmaassa on 643 000 asukasta (2005); heistä 94 % ymmärtää puhuttua friisiä, 74 % osaa puhua friisiä, 75 % osaa lukea friisiä ja 27 % osaa kirjoittaa sitä.
Friisinmaassa 55 % asukkaista äidinkieli on länsifriisi. Osa friisin puhujista asuu Groningenin provinssin puolella kylissä Marum, De Wilp ja Opende. Monet friisit ovat myös muuttaneet muualle Alankomaihin vauraammille alueille. Siksi noin 150 000 friisin puhujista asuu muissa Alankomaiden provinsseissa. Friisin puhujia on ulkomailla eniten Kanadassa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Toisena kielenä Friisinmaassa friisiä puhuu 120 000 henkilöä.
Tila

Vuodesta 1956 lähtien länsifriisillä on ollut hollannin ohella virallinen asema Friisinmaassa. Oikeusistuinten kieli on hollanti, vaikkakin Friisinmaassa todistajanlausunnot voi pitää länsifriisiksi. Lisäksi todistajanvalan voi vannoa länsifriisiksi koko Alankomaissa.
Länsifriisi on ollut pakollinen oppiaine Friisinmaan peruskouluissa vuodesta 1980 ja toisen asteen oppilaitoksissa vuodesta 1993 lähtien.
Vuonna 1997 Friisinmaan provinssi vaihtoi virallisen nimensä hollanninkielisestä nimestä Friesland länsifriisinkieliseen nimeen Fryslân. Provinssin 31 kunnasta kuusi (Dantumadiel, Tytsjerksteradiel, Boarnsterhim, Littenseradiel, Wûnseradiel, Ferwerderadiel) on vaihtanut virallisen nimensä länsifriisinkielisiksi. Osa kunnista käyttää sekä hollannin- että länsifriisinkielistä nimeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsifriisi Wikimedia Commonsissa
Luca Agamennoni

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Luca Agamennoni vuonna 2010. |  Luca Agamennoni vuonna 2010. |  Luca Agamennoni vuonna 2010. |  |
Maa:   Italia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | perämiehetönnelikko |  |
Luca Agamennoni (s. 8. elokuuta 1980 Livorno) on italialainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Italian pronssia voittaneessa joukkueessa Ateenan olympialaisissa 2004 perämiehettömän nelikon kilpailussa ja neljä vuotta myöhemmin Pekingin Olympialaisissa 2008 Agamennoni voitti hopeaa pariaironelosessa.
Lunastuksen arkki

| Lunastuksen arkki> Redemption Ark |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alastair Reynolds
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Julkaistu:  2002
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Tervaharju
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  784
ISBN:  952-471-791-3

Edeltävä:  Ilmestysten avaruus
Seuraava:  Sovituksen kuilu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lunastuksen arkki on Alastair Reynoldsin tieteisromaani vuodelta 2002. Teos on jatkoa Ilmestysten avaruudelle. Kirja ilmestyi suomeksi 2006.
Juoni

Kirjan päätapahtumat sijoittuvat Yellowstonen ja Resurgamin aurinkokuntiin. Galiana, yhtyneiden kaukoretkeläinen, palaa Yellowstoneen ainoana selviäjänä. Muukalainen on vallannut Galianan mielen, ja Galiana laitetaan karanteeniin. Galiana kutsuu muukalaista sudeksi. Sudet ovat ikivanha galaktinen kulttuuri, joka tunnetaan myös nimellä tukahduttajat (engl. inhibitors). Yhtyneille selviää, että tukahduttajat ovat vakava uhka kaikille ihmisille maailmankaikkeudessa.
Yhtyneet tarvitsevat kaiken avun selvitäkseen uhasta, ja päättävät lähteä hakemaan Resurgamin aurinkokunnasta kauan sitten hukattuja aseita, joista voisi olla hyötyä taistelussa tukahduttajia vastaan. Nevil Clavain on yhtyneiden vanha ja menestynyt sota sankari, joka loikkaa yhtyneiden puolelta pois. Clavain yrittää hankkia hukatut aseet itselleen, koska hän ei pidä yhtyneiden suunnitelmasta paeta tukahduttajia. Clavain retkikuntineen kaappaa Ultrilta aluksen, ja lähtee yhtyneiden perään kohti Resurgamia. Kummankin osapuolen päämääränä hankkia aseet itselleen. Clavain saa tuurilla kiinni yhtyneiden aluksen, joka yritti virittää moottoreitaan aiheuttaen itselleen katastrofin. Clavain tuhoaa Skaden, vanhan liittolaisensa, aluksen.
Tukahduttajat saapuvat Resurgamiin ennen Clavainia ja yhtyneitä. Tukahduttajien missio on tuhota kaikki tähtien väliseen matkustukseen kykenevät kulttuurit. Tukahduttajat päättävät tuhota Resurgamin. Triumviraatti Ilia Volyova ja Ana Khouri yrittävät evakuoida Resurgamin kaikki kaksisataatuhatta asukasta alukselleen nimeltä Äärettömyyden kaipuu ennen kuin tukahduttajat ehtivät tuhota auringon.
Hukatut aseet ovat triumviraatin hallussa. Clavain vaatii aseita takaisin, mutta triumviraatti ei suostu luopumaan niistä. Tämä johtaa taisteluun, jossa Clavain saa aseet haltuunsa aselevon, kompromissien ja tappioiden kautta. Tämän jälkeen hän tuhoaa loput yhtyneiden retkikunnasta. Kirjan lopuksi Clavain lähtee etsimään uutta elinpaikkaa kaukaisista tähdistä.
Hahmot

Nevil Clavain, sittemmin loikannut yhtyneiden sotasankari
Antoinette Bax, avaruusrahtari
John Brannigan, Äärettömyyden kaipuun kapteeni
Scorpio
Remontoire
Felka
Skade, yhtyneiden retkikunnan johtaja, Clavainin päävastustaja
Galiana, yhtyneiden retkeläinen, jonka mielen sudet valtasivat
Ana Khouri
Triumviraatti Ilia Volyova
Thorn, toisinajattelija ja maan alle paennut mielenosoittaja Resurgamista
Aiheesta muualla

M. John Harrison: Confessions of an astrophysicist. The Guardian 10.8.2002. (englanniksi)
Toni Jerrman: Lunastuksen arkki. Tähtivaeltaja 19.1.2007.
Markku Soikkeli: Avaruusoopperassa vain tähdet ovat pieniä. Turun sanomat 14.4.2007.
Luostarin valvoja

Luostarin valvoja on ortodoksisen luostarin luottamushenkilö.
Valvoja huolehtii luostarin asukkaiden elämän valvonnasta. Hänen vastuullaan on, että luostarissa asutaan oikein ja kristillis-siveellisesti. Tämä koskee paitsi veljestöä tai sisaristoa myös maallikkohenkilöstöä ja mahdollisia talkoolaisia. Mahdollisesta hotellista, retkeilymajasta ja ravintolasta vastaavat niiden isänniksi määrätyt, jotka ovat vastuussa valvojalle ja johtokunnalle. Valvoja on vastuussa luostarin johtajalle, johtokunnalle, luostarista vastaavalle piirinvalvojalle sekä tietenkin hiippakunnan piispalle.
Valvoja on yleensä veljestön tai sisariston vanhimpia, kuitenkin vähintään pienen skeeman munkki tai nunna.  Luostarin valvojan tehtävä on pääsääntöisesti pysyvä, siitä vapautetaan yleensä vasta vanhuuden tai vakavan sairauden vuoksi.
Luettelo pallomaisista tähtijoukoista

Tämä artikkeli on luettelo pallomaisista tähtijoukoista numerotunnuksella mainiten.
NGC 104
NGC 288
NGC 362
NGC 1261
NGC 1851
NGC 1904 M79
NGC 2298
NGC 2419
NGC 2808
NGC 3201
NGC 4147
NGC 4372
NGC 4590 M68
NGC 4833
NGC 5024 M53
NGC 5053
NGC 5139
NGC 5272 M3
NGC 5286
NGC 5466
NGC 5634
NGC 5824
NGC 5897
NGC 5904 M5
NGC 5927
NGC 5986
NGC 6093 M80
NGC 6101
NGC 6121 M4
NGC 6144
NGC 6139
NGC 6171 M107
NGC 6205 M13
NGC 6218 M12
NGC 6229
NGC 6254 M10
NGC 6266 M62
NGC 6273 M19
NGC 6284
NGC 6287
NGC 6293
NGC 6304
NGC 6316
NGC 6341 M92
NGC 6333 M9
NGC 6356
NGC 6352
NGC 6362
NGC 6388
NGC 6402 M14
NGC 6397
NGC 6441
NGC 6496
NGC 6541
NGC 6553
NGC 6569
NGC 6584
NGC 6624
NGC 6626 M28
NGC 6638
NGC 6637 M69
NGC 6652
NGC 6656 M22
NGC 6681 M70
NGC 6712
NGC 6715 M54
NGC 6723
NGC 6752
NGC 6779 M56
NGC 6809 M55
NGC 6838 M71
NGC 6864 M75
NGC 6934
NGC 6981 M72
NGC 7078 M15
NGC 7089 M2
NGC 7099 M30
Lorit

| Lorit |
| --- | --- |
 Hoikkalori (Loris tardigradus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Lorit Lorisidae  Gray, 1821
Katso myös
   Lorit Wikispeciesissä   Lorit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lorit (Lorisidae) ovat Afrikassa ja Etelä-Aasiassa eläviä puoliapinoihin kuuluvia nisäkkäitä.
Lori liikkuu hitaasti, mikä johtuu käsien ja jalkojen voimakkaista, harkituista otteista. Tarttumisraajat ovat tehokkaat. Häntä on joko lyhyt tai puuttuu kokonaan. Lorien silmät ovat suuret ja suuntautuvat eteenpäin. Kooltaan lorit ovat lajista riippuen noin 20–40 cm:n mittaisia ja painavat noin 0,3–2 kg.
Lorit ovat aktiivisia päivisin ja elävät puissa. Lorien kantoaika on noin viisi kuukautta. Ne synnyttävät kerrallaan yhden tai kaksi poikasta. Poikanen pysyttelee emonsa turkin suojissa kunnes se tulee toimeen omillaan. Poikanen piileksii pesässä sen aikaa, kun emo hakee ruokaa.
Lorit elävät joko yksin tai pareittain. Täysikasvuiset lorit eivät rakenna pesää, vaan ne nukkuvat yleensä puunonkaloissa tai oksanhaarukoissa.
Lorien ruokavalio koostuu hyönteisistä, pienistä liskoista ja nisäkkäistä, linnunmunista, lehdistä ja hedelmistä.
Heimo Lorisidae
Alaheimo Perodicticinae
Suku Arctocebus
Karhulori eli pohjankarhulori eli angvangtibo, Arctocebus calabarensis
Etelänkarhulori, Arctocebus aureus
Suku Perodicticus
Potto, Perodicticus potto
Suku Pseudopotto
Pseudopotto martini
Alaheimo Lorinae
Suku Loris
Hoikkalori, Loris tardigradus
Loris lydekkerianus
Suku Nycticebus
Hidaslori eli konkangi, Nycticebus coucang
Nycticebus bengalensis
Nycticebus kayan
Nycticebus pygmaeus