stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panteleimon (metropoliitta)

| Panteleimon |
| --- | --- |
 Metropoliitta Panteleimon Helsingin kirjamessuilla 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Petri Sarho
Syntynyt: 17. toukokuuta 1949 (ikä 75) Vieremä, Suomi
Metropoliitta Panteleimon, siviilinimeltään Petri Sarho (s. 17. toukokuuta 1949 Vieremä) on suomalainen ortodoksinen piispa ja kirjailija. Hän on entinen Oulun metropoliitta ja jäi tuosta tehtävästä eläkkeelle kesäkuussa 2013.
Nuoruus

Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1969 ja aloitti opinnot Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa, josta hän valmistui vuonna 1972. Jatko-opintoja hän suoritti Neuvostoliitossa Leningradin hengellisessä akatemiassa, josta hän valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1977.
Työ ja kirkolliset vihkimykset

Panteleimon toimi vuosina 1973 ja 1975 matkakanttorina Ilomantsin piirissä. Hänet vihittiin munkiksi, munkkidiakoniksi ja pappismunkiksi vuonna 1977, jolloin hänestä myös tuli Valamon luostarin veljestön jäsen. Uudessa Valamossa hän toimi luostarin johtajana eli igumenina vuosina 1979–1997. Arkkimandriitan arvo hänelle myönnettiin vuonna 1986.
Vuonna 1997 hänet valittiin Suomen ortodoksisen kirkkokunnan apulaispiispaksi tittelillä Joensuun piispa. Piispaksi vihkiminen tapahtui Kuopiossa maaliskuussa 1997. Hän hoiti virkaatekevänä Helsingin hiippakunnan piispan virkaa kaksi kuukautta vuoden vaihteessa 2001–2002. Huhtikuussa 2002 hänet valittiin Oulun hiippakunnan piispaksi nimikkeenään Oulun metropoliitta.
Panteleimon kuului Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokoukseen ensin vuosina 1986–1992 ja sitten itseoikeutettuna jäsenenä vuodesta 1997 eläköitymiseensä saakka.
Julkaisut

Metropoliitta Panteleimon on kirjoittanut lukuisia artikkeleita ja Valamo- tai ortodoksia-aiheisia kirjoja ja historiallisia romaaneja, muun muassa Timanttiristi, Unen laiva, Karjalan maa, Venäläistä teetä, Pojan tie. Hän on myös kirjoittanut tietokirjan Luostari Jäämeren rannalla: Petsamon luostarin historiaa.
Julkaisut > Tietokirjat

Isä Johannes. Valamon vanhuksen skeemaigumeni Johanneksen (1874–1958) elämäkerta.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1985.  ISBN 951-9468-20-X
Valamon igumeni Gabriel.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1988.  ISBN 951-9468-28-5
Valamon paterikon. Luostarin isien elämäkertoja.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1989.  ISBN 951-9468-30-7
Luostari Jäämeren rannalla. Petsamon luostarin historiaa.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1990.  ISBN 951-9468-41-2
(toim.): Lintulan kronikka.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1992.  ISBN 951-9468-51-X
Timanttiristi. Munkin tie.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18102-1
Unen laiva. Luostarivanhuksen elämä.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19529-4
Ortodoksiaa pohjoisessa. Oulun ortodoksinen hiippakunta 1980–2005.  Oulu:  Paimen sanomat, 2007.  ISBN 978-952-92-2134-9
Julkaisut > Proosa

Iloitse Karjalan maa. Kertomus kulttuuritaistelusta 1900-luvun alun Karjalassa.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21230-X
Venäläistä teetä.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23752-3
Pojan tie.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29640-6
Tapahtui jouluaattona.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-940-3
Murha kirkonkylässä.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2011.  ISBN 978-952-202-327-8
Murha näyttämöllä.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2013.  ISBN 978-952-202-424-4
Kohtalokas Leningradin-matka.  Espoo:  Myllylahti, 2015.  ISBN 978-952-202-655-2
Murha kirjapiirissä.  Espoo:  Myllylahti, 2016.  ISBN 978-952-202-749-8
Viestejä tuonpuoleisesta.  Espoo:  Myllylahti, 2017.  ISBN 978-952-202-838-9
Särkynyt sydän.  Espoo:  Myllylahti, 2018.  ISBN 978-952-202-940-9
Äänisen aallot.  Espoo:  Myllylahti, 2019.  ISBN 978-952-356-019-2
Toivon Ankkuri: yksinkertaisen elämän yhteisö.  Myllylahti, 2020.  ISBN 978-952-356-116-8
Vienan risti.  Espoo:  Myllylahti, 2021.  ISBN 978-952-356-223-3
Kolme viestiä.  Espoo:  Myllylahti, 2022.  ISBN 978-952-356-326-1
Matkalla Kainuussa.  Espoo:  Myllylahti, 2023.  ISBN 978-952-356-432-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen ortodoksisen kirkon kotisivut
Oulun hiippakunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ekumeeninen patriarkaatti (engl.)
Metropoliitta Panteleimon / Ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Metropoliitta Panteleimonin kotisivut
Kirjasampo.fi: Panteleimon
Oulun ortodoksisen hiippakunnan metropoliitat
Leo |
Ambrosius |
Panteleimon |
Elia
Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispat
Kiprian (Šnitnikov) |
Serafim (Lukjanov) |
Herman (Aav) |
Aleksanteri (Karpin) |
Paavali (Olmari) |
Johannes (Rinne) |
Leo (Makkonen) |
Aleksi (Rantala) |
Tiihon (Tajakka) |
Ambrosius (Jääskeläinen) |
Panteleimon (Sarho) |
Arseni (Heikkinen) |
Sergei
Erkki Lappalainen

Erkki Veikko Henrikki  Lappalainen (3. joulukuuta 1946 Eno – 15. lokakuuta 2010 Tukholma) oli ruotsinsuomalainen runoilija ja lausuja, yksi poetry slamin eli lavarunouden uranuurtajista.
Tehdastyöläisestä runoilijaksi

Erkki Lappalainen syntyi Pohjois-Karjalassa Enon Majoinvaarassa pienviljelijäperheen esikoisena. Muutaman vuoden ajan tukkimetsässä työskenneltyään hän kävi Äänekosken Mieskotiteollisuuskoulun metallityönlinjan ja valmistui hiojaksi. Vuonna 1964 Lappalainen muutti Turkuun ja työskenteli Wärtsilän laivatelakalla pyöröhiojana.  Hän kävi kansakoulun Sikressä ja kansalaiskoulun Kaltimossa. Vuonna 1970 hän siirtyi Ruotsiin Finspångiin, jonne turbiinitehdas Stal-Laval oli keskittänyt tuotantonsa. Seuraavana vuonna Lappalainen hakeutui Biskops-Arnön kansankorkeakouluun opiskelemaan ruotsin kieltä ja yhteiskunnallisia aineita. Huonetoveriksi osunut runoilija Eric Fylkeson lausui runojaan oppilastovereilleen ja herätti Lappalaisen kiinnostuksen runoihin. Lappalainen jatkoi opintojaan Marieborgin kansankorkeakoulussa ja aloitti siellä omien runojen kirjoittamisen ja niiden esittämisen. Ryhtyessään kirjoittamaan ruotsiksi hän halusi välittää uuden siirtolaisen tuntoja ruotsalaisille. Erkki Lappalainen opiskeli myös Tanskassa Den reijsende höjskolenissa vuonna 1975 ja myöhemmin Oriveden opistossa.
Marieborgin ajasta kertovat runot ilmestyivät esikoiskokoelmana Jag ville så gärna säga det vuonna 1975. Kouluttauduttuaan draamapedagogiksi Tukholman yliopistossa Lappalainen toimi kirjoittamisen ohella jonkin aikaa myös näyttelijänä katuteatterissa nimeltä Jordcirkus. Saatuaan apurahan hän julkaisi Boklagetin kustantamana vuonna 1977  toisen runokokoelmansa Mina tårar på ditt ansikte, joka sisältää rakkausrunojen ohella runoja kokemuksista teollisuusympäristössä.
Lappalainen siirtyi vuonna 1979 kirjoittamaan kulttuuritalo Kapsylenista saamaansa työskentelytilaan ja muutti myöhemmin sinne myös asumaan. Jo sitä ennen hän oli kirjoittanut tekstin katuoopperaan Mullvadsoperan (”Myyräooppera”), jonka tarkoituksena oli vastustaa Mullvadenin asuinkorttelin purkamista. Ooppera esitettiin keväällä 1978 Jordcirkusin keräämien kahdensadan henkilön voimin. Lappalainen julkaisi yhdessä Micke Bergin kanssa Mullvadenin tapahtumiin liittyvän kirjan I Mullvaden levde vi, joka ilmestyi Boklagetin kustantamana vuonna 1979. Atomivoimaa vastustava massaooppera Energioperan, jonka ryhmässä kirjoitettu teksti perustui Lappalaisen ideaan, esitettiin vuonna 1980 muun muassa Sergelin torilla. Oopperaan osallistui kolmesataa esiintyjää ja katsojia se sai kaikkiaan viisitoistatuhatta.
1980-luvulla Erkki Lappalainen kiinnostui kristinuskon tulosta pohjoiseen ja selvitti suhdettaan uskontoon kirjoittamalla suomenkieliset näytelmät Kansalainen vastaan kirkko (1983), Henkien tanssi (1985) ja Jeesusko niitä seitoja polki (1987).
Estradirunoilija ja kansainvälinen toimija

Lappalainen perusti vuonna 1985 kulttuuritalo Kapsylenissa toimineeseen kahvilaan Kafe 44:ään joidenkin runoilijakollegoiden kanssa kerran viikossa järjestettävän Poeternas Estradin (Runoilijoiden estradi), työpajan, jossa runoilijat esittivät runojaan yhdistäen niitä musiikkiin, tanssiin ja näyttämötaiteeseen. 
Kirjoittamisen ohella Erkki Lappalainen esitti runojaan ja teki lukuisia kiertueita ja matkoja ulkomaille mm. Italiaan Bolognaan avantgardistien festivaaliin, Yhdysvaltoihin, Neuvostoliittoon, Viroon ja Valko-Venäjälle  Minskissä hän myös teki kuoroteoksen paikalliselle kuorolle..
Vuonna 1992 Lappalainen osallistui USA:n matkallaan runokilpailuihin ja toi sieltä Ruotsiin poetry slam -lavarunouskilpailut. Ensimmäiset lavarunouden Ruotsin mestaruuskisat hän järjesti vuonna 1995 Tukholmassa. Hän juonsi Tukholmassa kerran viikossa pidettäviä lavarunousiltoja yhteensä 12 vuotta. Kirjailija Johan Wretman järjesti hänen muistokseen yhteistyössä Kapsylenin ja Kafe 44:n kanssa Ruotsin Poetry Slam Gand Prix’n, johon osallistui 32 runoilijaa, joukossa lavarunouden vuoden 2010 kanadalaiden maailmanmestari.
Erkki Lappalaisen painettuna julkaistu tuotanto käsittää runoja, näytelmiä, oopperalibrettoja ja lastenkirjallisuutta. Vielä suurempi osa hänen teoksistaan on saanut ensi-iltansa kirjailijan itsensä estradiesityksenä. Lappalaisen runouteen liittyvät 1990-luvulla ilmestyneet runovideot Stone and Water ja Hiljaisuus on ohjannut Igor Glazistov. Stone and Water perustuu runoon, jonka Lappalainen kirjoitti 1980-luvulla ns. sukellusvenejahdin (U 137 -sukellusveneselkkaus) innoittamana.
Lappalainen oli esiintyvien runoilijoiden järjestön International Organisation of Performing Poets (IOPP) ja sen Ruotsin osaston IOPP Svenska Avdelningen perustajajäsen ja toimi niissä myös puheenjohtajana.
Avantgardisti

1980-luvun puolella Erkki Lappalainen alkoi edetä runoissan kokeilevaan suuntaan. Moniosainen runoelma Barnet och soldaten, jota Lappalainen pääteoksenaan esitti jo Bolognassa vuonna 1986, ilmestyi Nordanin kustantamana vuonna 1988. Sinfonia i:lle ja kahdelle h:lle sai ensi-iltansa Poeternas Estradilla Tukholmassa vuonna 1988 ja Lappalainen esitti sen myös Pärnun jazzfestivaaleilla. Teoksessa on i-kirjainten lisäksi kaksi h-kirjainta lopussa. Samaa pelkistyksen ja toiston kautta edustaa myös teos TTT, joka sai ensi-iltansa Poeternas Estradilla Tukholmassa 1988 ja joka ilmestyi ntamon kustantamana vuonna 2008. Runoilija on siinä halunnut käyttää kirjainta kuten säveltäjä nuotteja, aikaan rytmittämällä.
Lappalaista on luonnehdittu underground-runoilijaksi ja hänen runojensa on sanottu edustavan avantgardea, minimalismia ja uusfuturismia. Itse hän piti runojensa lähtökohtana alistumattomuutta valtarakenteisiin ja sodan taustavoimien paljastamista.Yksi hänen esikuvistaan runoilijana oli Vladimir Majakovski. Erkki Lappalainen oli Ruotsin kirjailijaliiton sekä Suomen Maakuntakirjailijat ry:n jäsen.
Kirjailija asui kesät kesäpaikallaan Enon Majoinvaarassa kirjoittaen suomeksi ja muun osan vuodesta Tukholmassa kirjoittaen ruotsiksi. Enossa hän esiintymisien ohella rohkaisi  ja auttoi paikallisia runoilijoita julkaisemaan yhteiskokoelman Arkiunia.
Aiheesta muualla

Teosluettelo Latvavesiltä-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Lodenius, Peter: Nekrolog: Mannen som gjorde det omöjliga.Ny tid 17.11.2010
Erkki Lappalainen Kirjasampo.fi:ssä
Avainkirjoahven

| Avainkirjoahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Alaheimo::  Kirjoahvenet Cichlasomatinae
Suku::  Cleithracara  Kullander & Nijssen 1989
Laji::  maronii
Kaksiosainen nimi
 Cleithracara maronii  (Steindachner, 1891) 
Synonyymit
 Aequidens maronii  Acara maronii Steindachner, 1891  Cleithracara maroni 
Katso myös
   Avainkirjoahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Avainkirjoahven (Cleithracara maronii) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon ja samannimiseen alaheimoon (Cichlasomatinae) kuuluva laji. Se on sukunsa Cleithacara ainoa laji ja suosittu akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Avainkirjoahven on pieni, kellanruskea ja hieman munanmuotoinen kala. Sillä on kyljissä pieni musta piste, joka joillakin yksilöillä on laajentunut lyhyeksi viiruksi. Kun kala on hermostunut, se muuttuu väritykseltään laikukkaaksi ja painautuu kiviä tai kasveja vasten naamioidakseen itsensä. Koiraat erottaa naaraista niiden selkäevän takaosan ja peräevän pidentyneistä ruodoista. Se voi kasvaa luonnossa korkeintaan noin 7,1 senttimetrin mittaiseksi, mutta saattaa akvaariossa yltää jopa 10 senttimetrin mittaan.
Alkuperä

Avainkirjoahven on kotoperäinen Orinoco-joessa Guyanan ja Ranskan Guyanan alueilla trooppisessa Etelä-Amerikassa.
Käyttäytyminen

Laji on rauhallinen ja ujo, eikä sitä tulisi pitää yhdessä aggressiivisten lajien kanssa. Se on myös vaikea saada lisääntymään muihin Aequidens-suvun lajeihin verrattuna.
Aiheesta muualla

Suomalaisten harrastajien sivuja:
Antti Pulkkinen (Arkistoitu – Internet Archive)
Lisa
Makevaario[vanhentunut linkki]
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cleithracara maronii:  Wikidata: Q795072  Wikispecies: Cleithracara maronii  BOLD: 200832  CoL: VXNV  EoL: 1004109  FishBase: 11136  GBIF: 2373115  iNaturalist: 611363  IRMNG: 10156037  ITIS: 648188  NCBI: 172537  OBIS: 405367  Open Tree of Life: 797212  WoRMS: 405367 
Acara maronii:  Wikidata: Q109538476  CoL: 92X8  GBIF: 5208471  ITIS: 169836
Kimmo Saneri

Kimmo Saneri (s. 1958 Puolanka) on suomalainen kirjailija. Hän on asunut Lahdessa vuodesta 1989. Kimmo Saneri on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1986. Saneri on palkittu Atorox-palkinnolla vuoden 1987 parhaasta kotimaisesta science fiction -novellista.
Runokokoelmat

Suuret valkoiset linnut (1983)
Kuu nousee uneeni.  Hämeenlinna:  Karisto, 1986.  ISBN 951-23-2290-0
Novellikokoelmat

Avaruussirkus.  Karisto, 1988.  ISBN 951-23-2481-4
Valon takana.  Karisto, 1992.  ISBN 951-23-3173-X
Aiheesta muualla

Päijäthämäläistä kirjallisuutta – Kimmo Saneri (Arkistoitu – Internet Archive). Lahden kaupunginkirjasto.
Virpi Kianta: Valon takana. Aikakone 1/1993.
Joseph Avenol

| Joseph Avenol |
| --- | --- |
 Joseph Louis Anne Avenol
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1879 Ranska
Kuollut: 2. syyskuuta 1952 (73 vuotta) Duillier, Sveitsi
Kansalaisuus:  
Ammatti:  diplomaatti
Joseph Louis Anne Avenol (9. kesäkuuta 1879 Melle, Ranska – 2. syyskuuta 1952 Duillier, Sveitsi) oli ranskalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän oli Kansainliiton pääsihteeri vuosina 1933–1940.
Avenol syntyi katoliseen perheeseen Melleen, lähelle Poitiersia.
Avenol työskenteli Ranskan talousministeriössä hallintoviranomaisena valmistuttuaan Poitiersin yliopistosta. Hän toimi Eric Drummondin avustajana ennen astumistaan tämän paikalle Kansainliiton pääsihteeriksi.
Kirjallisuutta

Barros, James: Betrayal from Within: Joseph Avenol: Secretary-General of the League of Nations 1933–1940.  New Haven:  Yale University Press, 1969.
| n k  Yhdistyneiden kansankuntien ja Kansainliiton pääsihteerit |
| --- | --- |
Kansainliitto (1919–1945):  Eric Drummond  Joseph Avenol  Seán Lester 
Yhdistyneet kansakunnat (1945–):  Gladwyn Jebb  Trygve Lie  Dag Hammarskjöld  U Thant  Kurt Waldheim  Javier Pérez de Cuéllar  Boutros Boutros-Ghali  Kofi Annan  Ban Ki-moon  António Guterres 
Sihteeristö
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Avaruuslintu

Avaruuslintu oli suomalainen lauluyhtye, joka levytti 1970-luvulla Love Records -levymerkille.
Kokoonpano

Tarja Määttä
Lea Vanajas
Tuomo Holopainen
Jukka Hynninen
Vesa Kulomaa
Jari Laukkanen
Ossi Peura
Diskografia

Avaruuslintu (1976)
Siitä jossain päätettiin (1978)
Aiheesta muualla

Avaruuslinnun esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Avaruuden portti

| Avaruuden portti> Gateway.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Frederik Pohl
Kieli:  englanti
Genre:  tieteisromaani
Julkaistu:  1977
Suomennos
Suomentaja:  Rauno Ekholm
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1981
ISBN:  951-0-10736-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Avaruuden portti (engl. Gateway) on Frederik Pohlin vuonna 1977 ilmestynyt tieteisromaani. Teos on ilmestynyt suomeksi 1981 WSOY:n Scifi-sarjassa ja sen on suomentanut Rauno Ekholm.
Vuosina 1992-1993 Legend Entertainment julkaisi romaanin pohjalta kaksi tietokonepeliä.
Asetelma

Aurinkokunnasta on löydetty hylätty muukalaisten avaruusasema ja liki tuhat erikokoista avaruusalusta ontoksi kaiverretusta asteroidista. Ihmiskunta yrittää ymmärtää Heecheeksi kutsuttujen muukalaisten tekniikkaa yrityksen ja erehdyksen kautta. Tekniikaa löytyy hylättynä eri puolilta Aurinkokuntaa. Alusten avulla ihmiskunta tekee avaruusmatkoja, koska määränpää pystytään kyllä valitsemaan. Alusten matka-aika on aina arvoitus ja nälkäkuoleman vaara on ilmeinen. Aluksia on kolmea kokoa, joihin mahtuu yksi, kolme tai viisi matkustajaa. Matkalle varataan aina tarvikkeita toivon mukaan riittävästi. Alukset tekevät puolimatkassa käännöksen joka kertoo matkalaisille puolimatkan kohdan ja nämä voivat siten laskea riittävätkö tarvikkeet perille asti. Jos ei, yleensä joku on valmis tekemään itsemurhan.
Vastaanotto

Teos on voittanut Nebula-, Hugo-, Locus- ja Campbell-palkinnot.
Muut sovitukset

Legend Entertainment julkaisi kirjaan perustuen kaksi videopeliä:
Gateway
Gateway 2: Homeworld
Aiheesta muualla

Jo Walton: Absentee aliens: Frederik Pohl’s Gateway. 9.2.2011. (englanniksi)
Ted Gioia: Gateway (Arkistoitu – Internet Archive). Conceptualfiction.com. (englanniksi)
Trent Walters: Gateway. The SF Site 2011. (englanniksi)
Avgó (Messenia)

| --- | --- |
Muut nimet:  Petrokáravo (Πετροκάραβο), Petrokárava (Πετροκάραβα)
Sijainti:  36°40′24″N, 21°53′36″E, Pýlos-Néstoras Messenia, Peloponnesos Kreikka
Saariryhmä:  Oinoússes, Jooniansaaret
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,006 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Avgó (kreik. Αυγό) eli Petrokáravo (Πετροκάραβο, myös Petrokárava, Πετροκάραβα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Oinoússes-saariin, ja sijaitsee Akrítasin niemenkärjen edustalla etelään Venétikon saaresta. Saaren pinta-ala on noin 0,006 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Avgó kuuluu Pýlos-Néstoraksen kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.
Heikki Nevala

| Heikki Nevala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1982
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Tyylilajit:  science fiction, kauhu
Esikoisteos:  Arvet (2010)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heikki Nevala (s. 1982) on suomalainen science fiction- ja kauhunovellisti. Nevala on Osuuskumma-kustantamon jäsen. Nevala voitti vuonna 2009 Portti-novellikilpailun novellilla ”Koneesta sinä olet syntyvä” ja samalla novellilla Atorox-palkinnon 2010.
Nevala on koulutukseltaan filosofin maisteri tietotekniikasta ja optometristi.
Teokset

Arvet.  Turku:  Turbator, 2010.  ISBN 978-952-5666-54-0
Vaivaispoika ja muita paholaisia.  Osuuskumma, 2022.  ISBN 978-952-7382-29-5
Aiheesta muualla

Heikki Nevala. Burning Bridge Literary Agency.
Jussi K. Niemelä: Arvet. Tähtivaeltaja 1/2011.
Auringonpimennys

Aurinko, Maa, Kuu sekä Kuun täysvarjo ja puolivarjo auringonpimennyksen aikana. Täysvarjon kohdalla näkyy täydellinen auringonpimennys, puolivarjon kohdalla osittainen.
Auringonpimennys on luonnonilmiö, joka syntyy Kuun liikkuessa Maan ja Auringon väliin siten, että kaikki kolme ovat samalla suoralla. Tällöin Kuun varjo osuu Maahan, ja Maasta katsottuna Kuu peittää Auringon.
Jos Kuu peittää Auringon kokonaan, kyseessä on täydellinen auringonpimennys, ja Maan pinnalla tulee hämärää. Joskus Kuu on niin kaukana Maasta, että se ei pysty peittämään Aurinkoa kokonaan, vaikka kulkeekin sen keskeltä. Tällöin syntyy rengasmainen auringonpimennys. Jos Kuu ei ohita Aurinkoa keskeltä, näkyy osittainen auringonpimennys.
Auringonpimennys voi tapahtua vain uudenkuun aikaan. Auringonpimennyksiä tapahtuu koko maapallolla keskimäärin noin 2,4 yhden kalenterivuoden aikana. Täydellinen auringonpimennys näkyy maapallolla keskimäärin 18 kuukauden välein, mutta samassa kohdassa Maata keskimäärin vain kerran 375 vuodessa.
Samassa kohdassa Maan pintaa täydellinen auringonpimennys voi kestää vain lyhyestä hetkestä yli seitsemään minuuttiin. Pimennyksen aikana näkyy epätavallisia valoilmiöitä, ja Auringon kaasukehä näkyy selvästi.
Pimennystyypit

Auringonpimennys voi olla täydellinen, rengasmainen tai osittainen. Hybridi- eli sekapimennys on puolestaan auringonpimennys, joka vaihtuu matkallaan täydellisestä pimennyksestä rengasmaiseen tai päinvastoin.
Täydellinen auringonpimennys syntyy, jos Kuu peittää koko Auringon taakseen. Pimennys näkyy vain sillä kapealla vyöhykkeellä, jolla varjokartio osuu Maahan. Varjon halkaisija on suurimmillaan 270 kilometriä. Täydellisen auringonpimennyksen edellytys on se, että Kuu on taivaalla tarpeeksi suuri peittämään Auringon. Kuu ja Aurinko näkyvätkin sattumalta Maan taivaalla samankokoisina, sillä vaikka Kuu on 400 kertaa Aurinkoa pienempi, se on myös lähes 400 kertaa lähempänä kuin Aurinko. Jos Kuu olisi vain 273 kilometriä pienempi tai vastaavasti kauempana Maasta, sen koko ei enää riittäisi peittämään Aurinkoa eikä täydellisiä auringonpimennyksiä nähtäisi Maassa lainkaan. Taivaankappaleiden kokoon taivaalla ja sitä kautta auringonpimennykseen vaikuttaa myös se, että Auringon etäisyys Maasta vaihtelee sen mukaan, missä kohdassa soikeaa kiertorataansa Maa on. Lisäksi Kuun etäisyys vaihtelee sen mukaan, missä kohtaa soikeaa kiertorataansa se on.
Kuun täysvarjo ulottuu lyhyimmillään 367 230 kilometrin päähän Kuun pinnalta ja pisimmillään 379 870 kilometrin päähän. Koska Kuun etäisyys Maasta vaihtelee 356 400 ja 406 700 kilometrin välillä, Kuu on usein liian kaukana luodakseen Maahan täysvarjon. Tällöin ei voi tapahtua täydellistä auringonpimennystä, vaan Aurinko paistaa Kuun reunojen yli joka puolelta ja näkyy rengasmainen auringonpimennys. Rengasmaiset auringonpimennykset ovat yleisempiä kuin täydelliset auringonpimennykset. Osittaisessa auringonpimennyksessä Kuu peittää Auringon vain reunasta eikä siis kulje suoraan sen keskeltä.
Täydellisessä auringonpimennyksessä Kuu peittää Auringon kokonaan. Pimennyksen keskivaiheessa Auringosta näkyy vain sen korona ja kaasupurkauksia.
Rengasmaisessa auringonpimennyksessä Kuu on liian pieni peittämään Auringon kokonaan.
Osittaisessa auringonpimennyksessä Kuu ei kulje Auringon keskeltä.