stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyrki Hämäläinen
Elämä

Hämäläinen opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi harjoittelijana tv-studioissa Lontoossa ja Los Angelesissa. Hän oli Suosikki-lehden päätoimittaja vuosina 1968–2003. Hän toimi myös show-promoottorina ja ohjelmiston tuottajana. Päätoimittajan uran päättyessä Hämäläinen julkaisi muistelmansa Seikkailija tämän maailman – kovilta kaduilta tähtien suosikiksi ja sen jälkeen kirjoitti vielä Urpo Lahtisen, Olavi Virran ja Dannyn elämäkerrat sekä lehtikolumneja.
Lehtityön ohella Jyrki Hämäläinen muistetaan 1960-luvun televisio-ohjelmista, kuten Ohimennen, Syrjähyppy, Antaa soittaa ja Kertaheitolla, joita hän toimitti yhdessä Markku Veijalaisen kanssa. Toimittajatyön lisäksi Jyrki Hämäläinen on vaikuttanut musiikkimaailmassa myös äänilevyesiintyjänä sekä sanoittajana. Vuonna 1966 Hämäläiseltä ilmestyi single Lätkämarssi / Animals, jonka molemmat kappaleet olivat Hämäläisen omia sanoituksia. Lisäksi hän on sanoittanut yhdessä Kari Kuuvan kanssa Suomen Euroviisu-karsinnoissa vuonna 1975 toiseksi sijoittuneen Dannyn esittämän kappaleen Seikkailija sekä Raul Reimanin kanssa vuonna 1986 niin ikään Dannyn esittämän kappaleen Ninja. Hämäläinen toimi myös tuottajana Jarno Sarjasen vuonna 1985 ilmestyneellä albumilla Mustat kaleerit.
Juice Leskisen kappaleen ”Jyrki boy” on arveltu perustuvan Jyrki Hämäläiseen.
Yksityiselämä

Hämäläinen oli naimisissa Suomen mannekiinikuningattareksi valitun Arja-Liisa Inguksen kanssa parikymmentä vuotta. He tapasivat vuonna 1976 ja erosivat virallisesti vuonna 1997. Avioliitto oli lapseton.
Hämäläinen kuoli vuonna 2008 sairauskohtaukseen kotonaan 65-vuotiaana. Tarkkaa kuolinsyytä ei ole annettu julki, mutta Dannyn eli Ilkka Lipsasen mukaan hän oli kärsinyt kovasta stressistä lopetettuaan toimen Suosikin päätoimittajana. Hämäläisen kerrotaan syöneen yhdeksää eri lääkettä mm. eturauhasvaivoihin, ja laihtuneen rajusti, mihin lääkärit eivät tienneet syytä .
Hämäläinen siunattiin Olarin kirkossa 2. huhtikuuta ja haudattiin Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin vanhan alueen kortteliin 26, riville 10 ja hautapaikalle 333.
Teokset

Tähtien tuska ja kimallus: Tie, totuus ja elämöinti 1959–1993.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12583-4
Neitsytöljy.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13235-0
Hopeinen kuu: Kirja ihmisten haaveista ja unelmista, jotka toteutuivat – tai sitten eivät.  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-13866-9
Seikkailija tämän maailman: Kovilta kaduilta tähtien suosikiksi.  Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-17015-5
Lehtikeisari: Urpo Lahtisen orjantappurakruunu.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19339-2
Tangokuningas Olavi Virta: Mestari särkyneen toiveen kadulla.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19994-3
Iso D.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-21117-X
Aiheesta muualla

Jyrki Hämäläisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Jyrki Hämäläinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jyrki Hämäläinen Elonetissä.
Jyrki Hämäläinen Dannyn sivuilla
Jyrki Hämäläinen Jatkoajassa. Ylen Elävä arkisto.
Miten minusta tuli minä, Jyrki Hämäläinen. Ylen Elävä arkisto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Isto Lysmä | Suosikin päätoimittaja 1968–2003 | Seuraaja: Katja Ståhl |
Gyldendals legat

Gyldendals legat oli norjalainen kirjallisuspalkinto, joka edelsi Gyldendalin palkintoa. Palkintoa jakoi norjalainen kustannusyhtiö Gyldendal vuosina 1934–1995.
Palkitut

1934: Olav Duun
1935: Peter Egge, Herman Wildenvey, Arnulf Øverland
1936: Gabriel Scott
1937: Cora Sandel
1938: Arthur Omre
1939: Johan Falkberget
1940: Sigurd Christiansen, Ronald Fangen, Sigurd Hoel
1941: Gunnar Reiss-Andersen, Kristian Elster
1942: Inge Krokann
1943: Tarjei Vesaas
1944: Inger Hagerup
1945: Johan Borgen
1946: Emil Boyson, Ernst Orvil, Tore Ørjasæter
1947: Nils Johan Rud
1948: Ingeborg Møller, Aksel Sandemose
1949: Gunnar Larsen, Magnhild Haalke
1950: Egil Rasmussen, Hans Henrik Holm
1951: Gunvor Hofmo
1952: Jakob Sande, Mikkjel Fønhus
1953: Engvald Bakkan
1954: Agnar Mykle, Terje Stigen
1955: Bjørn  Rongen, Alfred Hauge
1956: Sigbjørn Hølmebakk
1957: Eivind Tverbak, Halldis Moren Vesaas
1958: Astrid Tollefsen
1959: Alf Larsen, Åge Rønning
1960: Finn Bjørnseth
1961: Johannes Heggland, Per Bronken
1962: Bergljot Hobæk Haff
1963: Åsta Holth, Arnold Eidslott, Ola Viker
1964: Aslaug Låstad Lygre, Odd Hølaas
1965: Marie Takvam, Gisken Wildenvey
1966: Georg Johannesen, Odd Winger
1967: Kåre Holt, Per Hansson
1968: Jan Erik Vold
1969: Knut Faldbakken
1970: Espen Haavardsholm, Sigmund Skard, Merete Wiger
1971: Tor Obrestad
1972: Jens Bjørneboe
1973: Tor Edvin Dahl
1974: Emil Boyson, Nils Johan Rud, Gunvor Hofmo, Bergljot Hobæk  Haff, Tor Åge Bringsværd (kustantamon 50-vuotisjuhlassa)
1975: Pål Sundvor
1976: Finn Carling, Sigurd Evensmo
1977: Jan Jakob Tønseth
1978: Olav Nordrå, Arne Ruste
1979: Cecilie Løveid, Wera Sæther
1980: Marta Schumann, Tormod Haugen
1981: Gidske Andersen, Stein Mehren
1982: Ola Bauer, Ketil Gjessing
1983: Karin Bang, Terje Johanssen
1984: Mari Osmundsen, Simen Skjønsberg
1985: Paal-Helge Haugen, Geir Kjetsaa
1986: Inger Elisabeth Hansen, Erland Kiøsterud,
1987: Hans Herbjørnsrud, Tor Ulven
1988: Liv Køltzow, Øystein Lønn
1989: Edvard Hoem, Gunnar Staalesen
1990: Sigmund Mjelve, Atle Næss
1991: Kjartan Fløgstad, Herbjørg Wassmo
1992: Sissel Lie, Steinar Løding, Tor Fretheim
1993: Britt Karin Larsen, Thorvald Steen
1994: Kjersti Scheen, Bjørn Aamodt
1995: Torgrim Eggen, Terje Holtet Larsen
Aelius Aristides

Aelius Aristideen patsas 200-luvulta Vatikaanin museossa.
Publius Aelius Aristides (m.kreik. Ἀίλιος Ἀριστείδης, Ailios Aristeidēs; 117–181) oli kreikkalais-roomalainen reettori, jota pidetään toisen sofistiikan keskeisimpänä edustajana.
Aelius Aristides osoitti puhujankykynsä jo nuorena, ja omisti itsensä retoriikan opiskelulle. Retoriikka oli hänelle kaikkein korkein ammatti. Sen ohella hän harrasti runoutta. Hänen opettajiaan olivat Herodes Atticus, jota hän kuunteli Ateenassa, sekä Aristokles Pergamonlainen, Polemon Laodikeialainen ja grammaatikko Aleksandros Kottyaionlainen.
Aristideelta on säilynyt 55 puhetta ja kaksi tutkielmaa retorisista aiheista. Puheisiin kuuluu mm. eri jumaluuksien ja kaupunkien ylistyspuheita. Pyhät kertomukset (Hieroi logoi) on Aristideen kirjoittama omaelämäkerrallinen teos, joka kertoo erityisesti tekijänsä sairauden ja parantumisten vaiheista.
Herodianos

Herodianos (m.kreik. Ἡρωδιανός, Hērōdianos, lat. Herodianus; noin 180 – noin 255) oli kreikkalais-roomalainen virkamies ja historioitsija. Hän oli syntyjään kreikkalaisperäinen ja kirjoitti kreikankielisen kahdeksankirjaisen Rooman historian, joka käsitti vuodet 180–238.
Teosta Tes meta Markon basileias historiai kirjoittaessaan Herodianos oleskeli pitkään Roomassa. Se on säilynyt kokonaan ja se kuvaa aikaa keisari Marcus Aureliuksen kuolemasta keisari Gordianus III:n noususta valtaan. Sitä ei pidetä aina täysin luotettavana, vaikkakin se muodostaa parhaan lähteen käsittelemästään ajanjaksosta. Se on fiktiota pursuavan Historia Augustan ohella ainoa lähde, joka kertoo ajan vähemmän tunnetuista tapahtumista, kuten keisari Maximinus Thraxin vallasta (jonka kohdalla Herodianos on harvinainen silminnäkijä keisarin väitettyä jättiläismäistä kokoa koskien), ja hän myös antaa esimerkiksi Elagabaluksesta tasapuolisemman kuvan kun Dio Cassius.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herodianos Wikimedia Commonsissa
Livius.org Herodian (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Aristeides Miletoslainen

| Aristeides Miletoslainen> Ἀριστείδης ὁ Μιλήσιος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Miletos?
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Tyylilajit:  romaani, historia?
Pääteokset:  Miletoslainen kertomus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aristeides Miletoslainen (m.kreik. Ἀριστείδης ὁ Μιλήσιος, Aristeidēs ho Milēsios, lat. Aristides Milesius) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka kirjoitti teoksen Miletoslainen kertomus (Μιλησιακά, Milēsiaka, myös Μιλησιακοὶ λόγοι, Milēsiakoi logoi).
Aristeideen ajoitusta ja varmaa kotipaikkaa ei tunneta, mutta hänen teoksestaan on päätelty, että hän olisi ollut kotoisin Joonian Miletoksesta. Joskus on kuitenkin katsottu, ettei hän välttämättä ollut itse miletoslainen, vaikka sijoittikin teoksensa sinne. Joka tapauksessa häntä kutsutaan yleensä lisänimellä ”Miletoslainen”. Teoksensa ansiosta häntä on joskus pidetty kreikkalaisen romaanin kehittäjänä, ja teos antoi nimen koko lajityypille, ”miletoslaisille kertomuksille”.
Joskus on ajateltu, että tämä Aristeides olisi sama Aristeides Miletoslainen, joka kirjoitti teokset Sisilian historia (Σικελικά, Sikelika), Italian historia (Ἰταλικά, Italika) ja Persian historia (Περσικά, Persika), joita Plutarkhos usein lainaa. Hän saattaa olla myös sama Pindaroksen skoliastin mainitsema henkilö, joka kirjoitti teoksen Knidoksesta (Περὶ Κνίδου, Peri Knidū).
Iamblikhos (kirjailija)

| Iamblikhos> Ἰάμβλιχος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 100-luku
Kuollut: 100/200-luku
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Tyylilajit:  romaani
Pääteokset:  Babylonialainen kertomus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Iamblikhos (m.kreik. Ἰάμβλιχος, lat. Iamblichus; toimi n. 165–180) oli antiikin kreikkalainen roomalaisella kaudella elänyt kirjailija, joka tunnetaan romaanistaan Babylonialainen kertomus (Babyloniaka).
Iamblikhoksen kerrotaan olleen syyrialainen, joka osasi syyriaa ja akkadia, ja opiskeli vasta myöhemmällä iällään Babyloniassa kreikkaa, jolla hän kirjoitti romaaninsa. Elettyään Babyloniassa useita vuosia hänet otettiin vangiksi ja myytiin orjaksi syyrialaiselle, joka kuitenkin päästi hänet vapaaksi. Iamblikhoksen kerrotaan oppineen kreikkaa niin hyvin, että olisi toiminut reettorina. On kuitenkin mahdollista, että viittaus babylonialaisiin juuriin on keksitty lähinnä hänen teoksensa nimen ja sisällön perusteella.
Lollianos (kirjailija)

| Lollianos> Λολλιανός.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. vuosisata/100-luku?
Kuollut: 100-luku?
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  roomalainen kausi
Kirjallinen suuntaus: romaani
Pääteokset:  Foinikika
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lollianos (m.kreik. Λολλιανός, lat. Lollianus) oli kreikkalais-roomalainen kirjailija, joka eli todennäköisesti 100-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Hänestä itsestään ei tiedetä juuri mitään; roomalainen nimi Lollianos tai Lollianus esiintyy useilla henkilöillä tuona aikana, eikä kirjailijan henkilöllisyyttä ole voitu kiinnittää varmasti kehenkään samannimisistä. Hänet on yritetty yhdistää muun muassa reettori ja sofisti Publius Hordeonius Lollianukseen, joka toimi Ateenassa toisen vuosisadan puolessa välissä.
Lollianos tunnetaan pelkästään hänen kirjoittamastaan antiikin kreikkalaista romaania edustavasta teoksesta Foinikika eli Foinikialainen kertomus. Teoksesta on säilynyt nykyaikaan ainoastaan katkelmia.
Suomen Lausujain Liitto

| Suomen Lausujain Liitto |
| --- | --- |

Perustettu:  1938
Toimiala:  taiteellinen toiminta, koulutus
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  303 jäsentä, joista 1 kunniapuheenjohtaja, 4 kunniajäsentä 26 yhteisöjäsentä
Puheenjohtaja:  Ella Pyhältö 2024–
Hallitus:  Malla Kuuranne, Marju Lökström, Tiinaliisa Multamäki, Wenla Reimaluoto, Matti Ristinen, Kalle Sandqvist, Kirsi-Kaisa Sinisalo, Kari Suhonen (2024-)
Aiheesta muualla
[www.suomenlausujainliitto.fi Sivusto]
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Lausujain Liitto eli SLL on korkeatasoista lausuntataidetta ja runoesityksiä sekä niihin liittyvää koulutusta tukeva ja edistävä järjestö. Yhdistys toimii alan taiteilijoiden, opettajien ja tutkijoiden yhdyssiteenä. Liittoon kuuluu (vuonna 2024) 303 jäsentä ja 26 jäsenjärjestöä. SLL:n kunniapuheenjohtajana toimii Hannu Huuska, kunniajäseniä ovat Kati Hannula, Malla Kuuranne, Juhani Niemelä ja Seela Sella.
Taiteilijajäsenillä on oikeus käyttää itsestään lausuntataiteilija-nimikettä. Jäsenistö koostuu pääosin puheen ammattilaisista, puheilmaisun ja lausunnan opettajista ja puheen alalta päätulonsa hankkivista esiintyjistä, näyttelijöistä ja teatteri-ilmaisun ohjaajista. Jäsenjärjestöillä on jäseniä arviolta noin 600.
Lausunta taidemuotona

Lausunnan vahvasta kaunolukuperinteestä (esimerkiksi 1940–1950-luvuilla) tuli pitkäksi aikaa leima. Yleisön mielissä lausunta oli korkeakulttuuria, jonka taitava esittämien oli tiukasti säädeltyä. Vahvat ja karismaattiset esiintyjät Ella Erosesta Yrjö Jyrinkoskeen jäivät ihmisten mieliin, ja heidän tapansa esittää alkoi tarkoittaa samaa kuin lausuntataide. Se ymmärrettiin myös hyvin solistiseksi alaksi. Lausunta kulkee muun esittävän taiteen mukana ja trendit kulkeutuvat myös lausuntaan. 2010-luvulla lausunta on yhä runon esittämistä, mutta nyt selvästi näyttämötaiteen ja esittävien taiteiden aluetta: On epätavallisia esityspaikkoja, improvisoituja runoja, poetry-slamia, musiikin, liikkeen ja elävän kuvan käyttöä esityksissä. Esittävissä taiteissa on meneillään käänne. Taiteet ruokkivat toisiaan ja lainaavat toisiltaan. Monitaiteisuus on suosittua. Kun samaan aikaan vanhat ihanteet ja leimat haalistuvat, myös runon esittämisessä voi kokeilla, leikkiä, ottaa vapauksia.
Suomen Lausujain Liiton puheenjohtajat

Kaarlo Marjanen 1938–1965
Iiro Kaikko 1965–1969
Reino Jokilehto 1969–1974
Ritva Ahonen 1974–1977
Timo Tiusanen 1977–1983
Liisa Majapuro 1983
Tuulikki Yli-Lonttinen 1983–1989
Seela Sella 1989–1990
Hannu Huuska 1990–2000
Malla Kuuranne 2000–2011
Helka-Maria Kinnunen 2010–2014
Ella Pyhältö 2014–2018
Eero Ojala 2018–2022
Hillevi Kilpeläinen 2022–24
Ella Pyhältö 2024-
Tunnettuja Suomen Lausujain Liiton jäseniä

Ella Eronen
Jarmo Heikkinen
Veikko Honkanen
Hannu Huuska
Einar Kiviranta
Krista Kosonen
Iines Laitinen-Sandberg
Tiia Louste
Ritva Oksanen
Anja Pohjola
Taisto Reimaluoto
Matti Ristinen
Niko Saarela
Seela Sella
Sinikka Sokka
Aiheesta muualla

Kajaanin Runoviikon sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Lokakuun manifesti

Lokakuun manifesti Pietarin kaupungin virallisen tiedotuslehden etusivulla.
Lokakuun manifesti oli Venäjän keisari Nikolai II:n vuoden 1905 vallankumouksen aikana 30. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1905 antama julistus, joka merkitsi itsevaltiudesta luopumista ja perustuslailliseen monarkiaan siirtymistä. Lokakuun manifestissa luvattuja kansalaisoikeuksia ja parlamentaarista hallintoa ei toteutettu täydessä laajuudessaan, joten manifestin on toisaalta sanottu jättäneen itsevaltiuden ytimen koskemattomaksi.
Manifestin synty

Vallankumous Venäjällä oli lokakuussa 1905 radikalisoitunut yleislakoksi, joka alkoi Pietarissa tehtaiden sulkeutumisena 26. (13.) lokakuuta ja levisi nopeasti. Koko pääkaupunki seisahtui ja jopa ministeriöiden henkilökunta meni lakkoon. Yritykset lopettaa lakko armeijan avulla johtivat väkivaltaisiin yhteenottoihin Pietarissa. Tässä tilanteessa Nikolai II joutui valitsemaan joko sotilasdiktatuuriin turvautumisen tai vallankumouksellisten lepyttelemisen antamalla Venäjälle vaadittu perustuslaki. Ministeri Sergei Witten neuvosta hän päätti valita jälkimmäisen vaihtoehdon, tosin lähinnä taktisista syistä. Aleksandr Obolenski ja Nikolai Vuitš valmistelivat Witten valvonnassa ”Manifestin valtakunnan järjestyksen parantamisesta”, jonka Nikolai II allekirjoitti 30. lokakuuta.
Manifestissa keisari lupasi turvata kaikille alamaisilleen kansalaisoikeudet, kuten henkilökohtaisen loukkaamattomuuden, sananvapauden, painovapauden ja yhdistymisvapauden. Lisäksi hän lupasi, että suunnitteilla ollut parlamentti eli duuma tultaisiin valitsemaan laajalla äänioikeudella ja kaikki lait vaatisivat vastaisuudessa duuman hyväksynnän.
Seuraukset

Lokakuun manifesti vakuutti huomattavan osan Venäjän maltillisesta oppositiosta, joka oli valmis luopumaan vallankumouksellisista toimista. Tämä mahdollisti keisarille vallankumouksen tukahduttamisen. Pietarin työläiset eivät luottaneet keisarilliseen julistukseen, vaan vaativat kansalaisoikeuksien välitöntä toteuttamista. Kun poliittisille vangeille oli myönnetty osittainen yleinen armahdus, Pietarin neuvosto määräsi lopettamaan yleislakon 3. marraskuuta (21. lokakuuta).
Vasta saatuaan tilanteen hallintaansa tsaarin hallinto alkoi toteuttaa manifestiin sisältyneitä lupauksia. Puolueiden, ammattiliittojen ja oppositiolehtien toiminta laillistettiin. Eräs uusista perustuslailliseen monarkiaan sitoutuneista porvarillisista puoleista otti nimekseen lokakuun manifestiin viittaavan ”Lokakuun 17. päivän liitto”. Tsaarin hallinnon valmistelema perustuslaki saatettiin voimaan 6. toukokuuta (23. huhtikuuta) 1906. Siihen sisältyneet kansalaisoikeudet olivat kuitenkin suppeammat kuin mitä lokakuun manifestissa oli luvattu. Uusi parlamentti ei saanut ehdotonta lainsäädäntövaltaa, sillä sen budjettivalta jäi rajalliseksi eikä hallituksen tarvinnut nauttia sen luottamusta. Lisäksi parlamentin kahdesta kamarista vain alempi eli valtakunnanduuma valittiin yleisillä vaaleilla.
Ilja Repinin maalaus Mielenosoitus 17. lokakuuta 1905 esittää manifestista iloitsevaa väkijoukkoa.
Anonymus Iamblichi

| Anonymus Iamblichi |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  400- tai 300-luku eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Anonymus Iamblichi on nimitys, jota käytetään Iamblikhoksen teoksen Protreptikos osana säilyneestä sofistisesta kirjoituksesta. Se ei kuitenkaan ole todellisuudessa Iamblikhoksen kirjoittama.
Kyseistä tekstiä, joka muodostaa noin kymmenen sivua Iamblikhoksen teoksesta, pidettiin pitkään tämän kirjoittamana muun teoksen ohella. Vuonna 1889 Friedrich Blass osoitti, että teksti olikin todellisuudessa peräisin jostakin 400- tai 300-luvulta eaa. peräisin olevasta, muutoin tuntemattoman sofistin teoksesta. Teksti on kirjoitettu ehkä jopa 700 vuotta ennen Iamblikhosta. Tekstiä ei kuitenkaan ole onnistuttu liittämään kehenkään tuolloin vaikuttaneeseen sofistiin. Blass itse laittoi teoksen Antifonin nimiin, mutta muut tutkijat eivät ole hyväksyneet tätä näkemystä. Nykyisin kirjoittajaksi on arveltu muun muassa jotakuta Protagoraan seuraajaa tai jopa Protagorasta itseään.
Anonymus Iamblichi on eräänlainen käsikirja hyvälle elämälle. Sen mukaan oleellista elämässä menestymiselle on hyveen (aretē) saavuttaminen. Tämä vaatii ihmiseltä sekä luontaisia ominaisuuksia että harjoitusta. Hyve toimii yhdessä lain ja oikeuden kanssa ja hyödyttää näin kaikkia takaamalla hyvän hallinnon ja estämällä tyrannian. Näin teos ei hyväksy sitä monien sofistien kannattamaa näkemystä, että luonto ja laki olisivat täysin ristiriidassa toistensa kanssa.
Hermann Alexander Dielsin kokoelmassa Die Fragmente der Vorsokratiker Anonymus Iamblichi on luettu osaksi vanhemman sofistiikan teoksia (osa II, C 89).
Aiheesta muualla

Diels, Hermann & Kranz, Walther (toim.): Anonymus Iamblichi (DK 89 A,1-7) Die Fragmente der Vorsokratiker.  2009. ILIESI-Daphnet.
Kallistratos (sofisti)

| Kallistratos> Καλλίστρατος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 200–400-luku
Ammatti:  sofisti
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  roomalainen kausi
Pääteokset:  Ekfraseis
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kallistratos (m.kreik. Καλλίστρατος, lat. Callistratus) oli antiikin kreikkalainen sofisti. Hänen ajoitustaan ei tunneta varmuudella; joskus hänet on ajoitettu toimineeksi noin vuonna 280 ja joskus taas vuosien 330 ja 475 välillä.
Kallistratos tunnetaan pelkästään teoksestaan Ekfraseis (Ἐκφράσεις, ”Kuvauksia”; lat. Statuarum descriptiones), joka esittää 14 veistoksen kuvaukset.
Kirjallisuutta

Callistratus: Descriptions. Teoksessa Philostratus the Elder: Imagines.  (Philostratus the Younger, Imagines. Callistratus, Descriptions. Translated by Arthur Fairbanks. Loeb Classical Library 256)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1931.
Harpokration (reettori)

| Harpokration> Ἁρποκρατίων.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 100-luku
Ammatti:  reettori
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  roomalainen kausi
Tyylilajit:  retoriikka
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Harpokration (m.kreik. Αἴλιος Ἁρποκρατίων, Ailios Harpokratiōn, lat. Aelius Harpocration; toimi 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla) oli antiikin kreikkalainen reettori, joka eli roomalaisella kaudella. Sudan mukaan hän kirjoitti useita teoksia alaltaan.
Teokset

Harpokrationin nimiin on laitettu muun muassa seuraavat teokset:
Asioista, joita puhujat eivät vaikuta tietäneen (Περὶ τῶν δοκούντων τοῖς ῥήτορσιν ἠγνοεῖσθαι, Peri tōn dokūntōn tois rhētorsin ēgnoeisthai)
Herodotoksen Historiateoksen valheellisuudesta (Περὶ τοῦ κατεψεῦσθαι τὴν Ἣροδότου Ἳστορίαν, Peri tū katepseusthai tēn Herodotū Historian) – koskien Herodotoksen Historiateosta
Hypoteeseja Hypereideen puheista (Ὑποθέσεις λόγων Ὑπερίδου, Hypotheseis logōn Hyperidū) – koskien puhuja Hypereidestä
Järjestyksistä Ksenofonilla (Περὶ τῶν παρὰ Ξενοφῶντι τάξεων, Peri tōn para Ksenofōnti takseōn) – koskien historioisija ja filosofi Ksenofonia
Retoriikan taidosta (Περὶ τέχνης ῥητορικῆς, Peri tekhnēs rhētorikēs)
Tyylilajeista (Περὶ ἰδεῶν, Peri ideōn)
Näistä teoksista ei ole säilynyt nykyaikaan mitään. Suda mainitsee myös toisen Harpokrationin, praenomeniltaan Gaius, joka esiintyy myös pelkästään Sudassa ja kirjoitti samantapaisia teoksia, kuten:
Hypereideen ja Lysiaan puheista (Περὶ τῶν Ὑπερίδου καὶ Λυσίου λόγων, Peri tōn Hyperidū kai Lysiū logōn) – koskien puhujia Hypereides ja Lysias
Antifonin kuvioista (Περὶ τῶν Ἀντιφῶντος σχημάτων, Peri tōn Antifōntos skhēmatōn) – koskien puhuja Antifonia
Näin on mahdollista, että Sudassa on virhe, ja tosiasiassa Aelius ja Gaius olivat yksi ja sama henkilö, koko roomalaiselta nimeltään Gaius Aelius Harpocration.
Korkeasaaren eläintarha

| Korkeasaaren eläintarha> Korkeasaari Zoo, Högholmens djurgård |
| --- | --- |

Sijainti:   Helsinki
Perustettu:  1889
Toimintakausi:  Vuoden ympäri
Eläinlajeja:  155
Eläimiä:  1 457 
Pinta-ala:  22 ha
Kävijämäärä:  n. 500 000 / vuosi
Organisaatio
Organisaatiomuoto:  Voittoa tavoittelematon säätiö
Omistaja:  Korkeasaaren eläintarhan säätiö sr
Johtaja:  Sanna Hellström (2014–)
Sidokset:  Osa Helsingin kaupunkikonsernia
Jäsenyydet:  EAZA, WAZA, IUCN, IZEA, Suomen eläintarhayhdistys, Ruotsin eläintarhayhdistys
Aiheesta muualla
Verkkosivut
  Korkeasaaren eläintarha Commonsissa : 
Korkeasaaren eläintarha (ruots. Högholmens djurgård, engl. Korkeasaari Zoo) on vuonna 1889 perustettu eläintarha Helsingissä. Eläintarhaa ylläpitää voittoa tavoittelematon säätiö, jonka tavoitteena on luonnon monimuotoisuuden suojelu.
Korkeasaaren eläintarha on Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestön jäsen ja osallistuu sen lajiensuojeluohjelmiin. Eläinlajeja Korkeasaaressa on noin 150.
Eläintarha sijaitsee Korkeasaari-nimisellä saarella Helsingin edustalla, ja se on avoinna vuoden jokaisena päivänä. Korkeasaaren eläintarha on myös Helsingin suosituimpia vierailukohteita noin puolella miljoonalla vuosittaisella vierailijallaan. Korkeasaaressa on kolme ravintolaa, kahviloita, matkamuistomyymälä ja useita kioskeja.