stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paholaisen sanat

| Paholaisen sanat |
| --- | --- |

Nimi:  Paholaisen sanat
Tekijä:  Paul Gauguin
Valmistumisvuosi:  1892
Taiteenlaji:  jälki-impressionismi
Korkeus:  91,7 cm
Leveys:  68.5 cm
Sijainti:  National Gallery of Art
Paikkakunta:  Washington, D.C., Yhdysvallat
Paholaisen sanat, tahitiksi Parau na te Varua ino on Paul Gauguinin öljymaalaus vuodelta 1892.
Saapuessaan Tahitille 1891 Gauguin alkoi maalata saaren maisemia Bretagnen kautensa väreillä, joissa oli siellä täällä juovia van Goghin tyylin keltaista. Tässä ympäristössä syntyivät tahtitilaisnaisten veistokselliset hahmot.
Maalauksessa on merkkejä aikaisempina vuosina omaksutuista vaikutteista. Sen alaosassa huojuvat viivat ja kirkkaat värit muistuttavat japanilaisia puupiirroksia. Puun runko muistuttaa painajaismaista eläintä, ja oikeassa yläkulmassa lipuva ihmisen naamio muistuttaa Gauguinin yhteydestä symbolismiin.
Tässä oudossa maisemassa seisoo mielivaltaisen itsevarmasti sijoitettuna tahitilainen nainen puumaisen jäykkänä, suojellen alastomuuttaan painamalla rypistynyttä valkoista vaatetta vartalonsa alaosaa vasten. Kyseessä on takautuma antiikin Rooman teemasta siveä Venus. Toinen nainen kyyristyy ja pyörittää silmiään kauhuissaan. Taidemaalari luo myytin kiinnittämällä huomion mielikuvitukseensa ja tuomalla yhteen kaikki kulttuurinsa jäänteet.
Polynesialainen Eeva

Matkustaessaan Polynesiaan Gauguin otti mukaansa kokoelman valokuvia renessanssimaalauksista, Parthenonista ja Borobudurin buddhalaisesta temppelistä. Hän liitti näitä kuvia usein tahitilaismaalauksiinsa.
Tässä polyneesialaisessa Eevassa hän visioi kanavan, jonka kautta henkinen maailma liittyy arkipäivään. Hän esitti luultavasti hyvän ja pahan tiedon elämästä ja ihmisen moraalisuudesta, jotka olivat osa Gauguinin pitkäaikaista kiinnostusta elämään ja kuolemaan. Maalauksen yläosassa oikealla olevassa punaisessa ja vihreässä kasvossa Gauguin liittää itsensä mukaan tapahtumaan kuvauksella, joka on tehty luonnosmaisesti. Tätä embleemiä hän käytti myös omakuvissaan.
Gauguinin naiskäsitys

Ottaessaan taiteilija-turistin roolin Gauguin muutti tarkastelutapaansa naisiin. Hänen matkansa yhä etäisempiin paikkoihin tarjosivat sellaisia ympäristöjä, joissa hän saattoi kuvitella esimodernia elämää. Niissä hän esitti naiset ajattomina hahmoina, pikemminkin kuin erityisinä kohteina, heidän tarinansa olivat peräisin paikallisista kansantarinoista, Raamatusta ja antiikin klassisesta mytologiasta.
Kuitenkin Gauguin vastusti monia allegorisen representaation perinteitä, tarjoten symbolisen naishahmon täydellistämisen ja idealisoimisen sijaan usein kömpelöitä tai groteskeja elementtejä.  Gauguinin kiinnostusta kulttuurin arkkityyppeihin vastasi hänen kiintymyksensä romanttiseen myyttiin “Ikuisesta feminiinistä”,  johon monet ajan symbolistiset taiteilijat ja kirjailijat turvautuivat, jossa nainen oli vaistomainen tai henkinen olento, olipa hän häijy huokuttelija tai pyhä neitsyt.
Onterviot

| Onterviot |
| --- | --- |
 Ontervio (Myagrum perfoliatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Onterviot Myagrum  L.
Katso myös
   Onterviot Wikispeciesissä   Onterviot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onterviot (Myagrum) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin yksi laji: ontervio (Myagrum perfoliatum). Sen lisäksi sukuun on kuvattu useampia muitakin lajeja, mutta niitä on sijoitettu toisiin sukuihin tai todettu samoiksi lajeiksi joidenkin aiemmin kuvattujen lajien kanssa. Muutaman ontervioiden sukuun sijoitetun lajin taksonominen asema on edelleen epäselvä.
Onterviot ovat yksivuotisia ja kaljuja ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat tavallisesti haaraisia ja kasvutavaltaan pystyjä. Lehdet ovat yleisesti ottaen harmaanvihreitä ja pitkänpuikeita. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja niiden muoto vaihtelee puikeasta pariliuskaiseen. Varsilehdet ovat ruodittomia, pitkänsuikeita, hammas- tai sahalaitaisia ja sepiviä. Kukkien terälehdet ovat kalvaankeltaisia. Hedelminä olevat lidut ovat leveitä ja kolmilokeroisia. Lokeroista kaksi ylintä ovat tyhjiä, mutta alin sisältää yhden siemenen. Lidut putoavat aukeamattomina.
Sukuun kuuluvaa onterviota (Myagrum perfoliatum) on tavattu Suomessa ja Ruotsissa satunnaisesti.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Onterviot – Myagrum
Oksana Robski

Oksana Viktorovna Robski (o.s. Poljanskaja; ven. Оксана Викторовна Робски (Полянская); 10. toukokuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen käsikirjoittaja ja kirjailija.
Suku ja koulutus

Oksana Robski kasvoi intellektuelliperheessä Moskovassa. Hänen äitinsä Nina Nikolajevna Poljanskaja oli matematiikan opettaja moskovalaisessa lukioissa, isäpuoli oli siviili-lentäjä. Robski opiskeli 15-vuotiaana Moskovan yliopiston journalismin tiedekunnassa nuorten toimittajien koulutusohjelmassa ja suoritti korkeakoulututkinnon käsikirjoittamisesta ja ohjaamisesta vuonna 2000 Vladimir Menšovin ja Aleksandr Gelmanin työpajassa.
Hänen valmistumistyönään tehty elokuvansa osallistui Venäjän nuorten ohjaajien kilpailuun. Hän työskenteli apulaisohjaajana Ostankinon televisiostudiossa, sitten Moskovan suuressa sirkuksessa pääohjaajan assistenttina.
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Robski on ollut naimisissa kuusi kertaa. Kaksi ensimmäistä aviomiestä kohtasivat väkivaltaisen kuoleman, ensimmäinen kuoli tappelun seurauksena. Oksana Robskilla on tytär Darja ensimmäisen aviomiehensä oligarkki Andrei Antonovin kanssa, joka ammuttiin porttikäytävään 9 kuukautta häiden jälkeen ja poika Joseph kolmannen aviomiehen saksalaisen huonekaluyrittäjä Michael Robskin kanssa, he erosivat vuonna 1998. Hän on ollut naimisissa jalkapallovalmentaja Igor Šalimovin kanssa vuonna 2008 ja eronnut. Viides aviomies oli yrittäjä Oleg Gorelišev. Vuonna 2015 Robski meni naimisiin kuudennen kerran.
Robski asuu Žukovkassa ja Barvikassa Moskovan ulkopuolella.
Kirjallinen ura

Vuonna 1995 Robski alkoi julkaista koirista kertovaa Sebastian-lehteä. Hänen debyyttiromaaninsa Ca$ual julkaisi Rosman-kustantamo alkuvuonna 2005. Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2005, ruotsiksi vuonna 2006 ja saksaksi nimellä "Babuschkas Töchter" vuonna 2006. Häntä nimitetään glamour-kirjailijaksi. Hän kirjoittaa Venäjän uusrikkaiden (novyje russkije, uudet venäläiset) elämästä Moskovan Rubljovkan asuinalueella.
Vuonna 2005 hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa Casual. Menestyksen innoittamana Robski julkaisi useita kirjoja perättäin: "About LoveOFF/ON" (ven. Про ЛюбOFF/ON, 2005, saks. "Kalinka, Kalinka", 2007), 'Onnen päivä on huomenna' (ven.  День счастья — завтра, 2006), novellikokoelman 'Taas elämä' (ven. Жизнь зановоt, 2006), 'Ostereita sateessa' (ven. Устрицы под дождём, 2007) ja ironinen käsikirja 'Avioliitto miljonäärin kanssa tai ylimmän tason avioliitto' (ven. Zамуж за миллионера, или Брак высшего сорта, 2007) yhdessä Ksenija Sobtšakin kanssa ja teki vuonna 2007 jatko-osan Casual 2 ensimmäiseen kirjaansa.
Vuonna 2005 Casual oli ehdolla Vuoden kirja (ven. Книга года) -palkinnon saajaksi. Vuonna 2005 hän sai 'Kansallinen Bestseller' (ven. Национальный бестселлер) -palkinnon ja 'Hopeinen tohveli' (ven. Серебряная калоша) antipalkinnon "epäilyttävimmistä saavutuksista show-liiketoiminnan alalla". Casual romaani sisältää omaelämäkerrallisia aineksia kuten aviomiehen salamurhan.
Tehokkaan mainoskampanjoinnin seurauksena Robskista tuli kirjaimellisesti yhdessä yössä ei vain eräänlainen Rubljovkan eliitin ääni, vaan myös Neuvostoliiton jälkeisen kuluttajakulttuurin symboli yleensäkin. Robski on lanseerannut myös kirjojensa nimisiä hajuvesiä ja vuonna 2010 omaa nimeäään kantavan hajuveden. Lisäksi hän on kirjoittanut kaksi glamour-elämään opastavaa kirjaa 'Glamuuri talo' (ven. Glaмурный Дом, 2007) ja 'Rubljovkalainen keittiö' (ven. Рублевская кухня, 2007).
Robski teki käsikirjoituksia mainoksiin, lyhtytelokuviin ja elokuviin Hollywoodissa. Vuonna 2018 hän palasi takaisin Venäjälle. Robski on käsikirjoittanut elokuvan #Nerealnaja ljubov (2014) ja näytellyt elokuvassa Igra v šindai (2007).
Nissan Qashqai

Nissan Qashqai on Nissanin vuodesta 2006 lähtien valmistama crossover-tyyppinen henkilöautomalli, joka on suunniteltu Euroopassa. Qashqain ulkomuodot on suunnitellut Nissan Design Europe ja tekniikasta on vastannut Cranfieldissa sijaitseva Nissan Technical Center Europe. Euroopassa myytävät autot valmistetaan Sunderlandissa Isossa-Britanniassa.
Nissan Qashqai oli vuonna 2018 Suomen myydyin automalli ensirekisteröityjen autojen määrällä mitattuna. Vuoden aikana ensirekisteröitiin yhteensä 5 540 Nissan Qashqaita. Toiseksi suosituinta Škoda Octaviaa rekisteröitiin 540 kappaletta vähemmän.
Nissan Qashqai J10 (2006–2013)

| Nissan Qashqai J10 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Japani  Kiina
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2006–2013
Muut nimet:  Nissan Dualis
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Almera (N16)
Seuraaja:  Nissan Qashqai J11
Teknisesti samankaltaisia:   C-pohjalevyn mallit  Mercedes-Benz Citan  Nissan Lafesta (B30)  Nissan NV250  Nissan Rogue  Nissan Sentra (B16)  Nissan Serena (C25)  Nissan X-Trail (T31)  Renault Fluence  Renault Kangoo II  Renault Koleos I  Renault Mégane II  Renault Mégane III  Renault Scénic II  Renault Scénic III 
Henkilöluku:  5–7
Pohjalevy:  Renault–Nissan C
Iskutilavuus:  1,5–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti CVT-automaatti
Ensimmäisen sukupolven Nissan Qashqain valmistus alkoi loppuvuodesta 2006, ja markkinoille se tuli seuraavan vuoden alussa. Euroopassa se korvasi epäsuorasti Nissan Almeran. Vuonna 2008 markkinoille tuli myös suurempi, seitsenpaikkainen Qashqai+2-malli. Australiassa ja Japanissa Qashqaita myytiin nimellä Nissan Dualis.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä Qashqai sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Qashqai sai keväällä 2010 kasvojenkohotuksen, jossa uudistettiin erityisesti keulan ilmettä.
Nissan Qashqai J11 (2013–2021)

| Nissan Qashqai J11 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Kiina
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2013–2021
Muut nimet:  Nissan Rogue Sport
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Qashqai J10
Teknisesti samankaltaisia:  Infiniti QX50/QX55 (J55) Nissan Pulsar (C13) Nissan Sylphy (B18) Nissan X-Trail (T32) Renault Espace V Renault Kadjar Renault Koleos II Renault Mégane IV Renault Scénic IV Renault Talisman
Pohjalevy:  Renault CMF-C/D
Iskutilavuus:  1,2–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Toisen sukupolven Nissan Qashqai esiteltiin Brysselin autonäyttelyssä tammikuussa 2014. Sillä on suurin osa tekniikasta yhteistä Renault Kadjarin kanssa.
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Qashqai sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2017 esiteltiin Qashqain Yhdysvalloissa myytävä versio, jonka nimi on Nissan Rogue Sport.
Nissan Qashqai J12 (2021–)

| Nissan Qashqai J12 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2021–
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Nissan Qashqai J11
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Renault CMF-C/D
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–1,5l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Kolmannen sukupolven Qashqai valmistus alkoi Ison-Britannian Sunderlandissa vuonna 2021. Autossa on joko bensiini- tai kevythybridimoottori. Vaihteistona on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto tai portaaton CVT-automaatti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissan Qashqai Wikimedia Commonsissa
Qashqai-mallisto Nissan kotisivuilla
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Facelift-mallin Nissan Qashqai+2.
Toisen sukupolven facelift-malli.
Nokia N70

| Nokia N70 |
| --- | --- |

Julkaistu:  syksy 2005
Käyttöverkot:  EGSM 900 GSM 1800/1900 W-CDMA
Mitat:  108,8 × 53 × 21,8 mm
Paino:  126 g
Näytön kuvatarkkuus:  176 × 208 pikseliä
Värien lukumäärä:  262 144
Muisti:  22 Mt
Kamera:  2 megapikseliä (1600 × 1200 pikseliä) ja VGA (640 × 480 pikseliä)
Radio:  kyllä
Musiikkisoitin:  kyllä
Valmiusaika:  264 h
Puheaika:  3,5 h
Käyttöjärjestelmä:  Symbian OS 8.1 S60 2nd Edition, Feature Pack 3
Tiedonsiirto:  GPRS, EGPRS, W-CDMA
Liitännät:  Bluetooth, USB
Muuta:  Quickoffice-toimistosovellus, Opera-selain, Symantec Mobile Security 4.0
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia N70 on Nokian valmistama 3G-älypuhelin, joka tuli myyntiin syksyllä 2005.
Tekniikka

Puhelimessa on kaksi kameraa: 2 megapikselin kamera takakannessa ja  etupuolella VGA-tasoinen eli 0.3 megapikselin kamera, joka on tarkoitettu videopuheluihin. Puhelimessa on myös FM-radio, Bluetooth 2.0, musiikkisoitin, tuki 3D-javapeleille sekä paikka kaksoisjännitteiselle RS-MMC-muistikortille. N70 on varustettu S60 Symbian OS -käyttöjärjestelmällä. Tarkemmin S60 2nd Edition, Feature Pack 3 (versio 2.8), joka perustuu Symbian OS versio 8.1a:lle.
Levinneisyys

Suomen noin neljästä miljoonasta matkapuhelimesta Nokia N70 -mallisia oli syyskuun 2007 lopussa 2,4 %. Tarkastelu kattoi noin 80–90 % Suomen matkapuhelimista.
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nokia N70 Wikimedia Commonsissa
Nokia N70 - Tuki
Oppdal

Oppdal on kunta Trøndelagin läänissä Norjassa. Oppdalin tärkeimpiä elinkeinoja ovat maatalous, turismi ja pienteollisuus. Kunnassa on yli 4 000 kesämökkiä. Vuoden 2024 alussa Oppdalissa oli 7 389 asukasta.
Media

Oppdalissa ilmestyy paikallislehti OPP.
Kuvia

Oppdalin kulttuuritalo
Oppdal tunnetaan myös talviurheilukeskuksena
Oppdalin kirkko
Oppdalin kulttuurihistoriallisen museon sisäänkäynti
Tunnettuja henkilöitä

Ingebrigt Håker Flaten (s. 1971), jazzmuusikko
Inge Krokann (1892–1963), kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oppdal Wikimedia Commonsissa
Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik
Selbu
Skaun
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Ørland
Åfjord
Norjan läänit | Norja
Olga Rozanova

| Olga Rozanova |
| --- | --- |
 Olga Rozanova vuonna 1900.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1886 Melenki, Vladimir, Venäjä
Kuollut: 8. marraskuuta 1918 (32 vuotta) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:  venäläinen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  suprematismi, primitivismi, futurismi
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Olga Vladimirovna Rozanova (ven. О́льга Влади́мировна Ро́занова; 3. heinäkuuta (J: 21. kesäkuuta) 1886 Melenki, Vladimirin lääni – 8. marraskuuta 1918 Moskova) oli venäläinen avantgardetaiteilija, suprematismin, uusprimitivismin ja kubofuturismin edustaja.
Elämäkerta

Rozanova aloitti 1904 opiskelun K. Bolšakovin ja Konstantin Juonin ateljeissa Moskovassa. Samaan aikaan hän opiskeli Stroganovin taideteollisuuskoulussa.
Vuonna 1911 hänestä tuli taiteilijaryhmä Nuorten liiton (Sojuz Molodjoži) aktiivinen jäsen. Seuraavana vuonna hän ystävystyi futuristirunoilijoiden Velimir Hlebnikovin ja tulevan miehensä Aleksei Krutšenyhin kanssa. Vuonna 1916 hän liittyi venäläisten avantgardistien ryhmään Supremukseen, jota johti Kazimir Malevitš. Siinä vaiheessa hänen aiemmin kubismista ja italialaisesta futurismista vaikutteita saanut maalaustyönsä suuntautui täysin itsenäisesti puhtaaseen abstraktismiin, jossa sommitelma perustuu visuaalisen painon ja värien suhteeseen.
Samana vuonna Rozanova työskenteli yhdessä muiden suprematistien, kuten Kazimir Malevitšin, Aleksandra Eksterin, Nina Genken, Ljubov Popovan, Ksenia Boguslavskajan, Nadežda Udaltsovan, Ivan Kljunin, Ivan Punin ynnä muiden, kanssa Verbovkan kylän taiteilijayhteisössä Kiovassa, jossa avantgardetaiteilijat toimivat yhteistyössä käsityöläisten kanssa kehittäen modernia koriste- ja käyttötaidetta, kuten mattoja, tyynyjä, huiveja ja vöitä.
Vuosina 1917–1918 hän teki sarjan non-objektiivisia maalauksia, joista hän käytti nimitystä värimaalaus (tsvetopis). Hänen Ei-esineellinen sommitelmansa, 1918, joka tunnetaan myös nimellä Vihreä raita, ennakoi eräiden abstraktien ekspressionistien litteää kuvapintaa ja runollista vivahteikkuutta.
Kuvia teoksista > Uusprimitivismi

Kaupunkimaisema, 1910.
Omakuva, 1912.
Siskon muotokuva, Anna Vladimirovna Rozanova, 1912.
Paja, 1912.
Kuvia teoksista > Kubismi ja futurismi

Mies kadulla, 1913.
Kuvitusta Aleksei Krutšenyhin teokseen Sorsanpesä, 1913.
Kirjoituspöytä, 1914.
Astioita, 1915.
Sommitelma, 1916.
Kuvia teoksista > Suprematismi ja non-objektiivinen maalaus

Suprematismi, 1916-1917.
Non-objektiivinen sommitelma (Värimaalaus), 1917.
Sommitelma (Suprematismi), 1916-1917.
Vihreä viiva, 1917.
Tsvetopis, 1917.
Sommitelma, 1917.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
MOMA online, A Little Duck's Nest... of Bad Words, Rozanovan ja Krutšenyhin taiteilijakirja sekä lyhyt elämäkerta.
Orona

Orona
Kartta Oronasta
| --- | --- |
Muut nimet:  Hull
Sijainti:  Phoenixsaaret Kiribati
Pinta-ala:  3,9 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Orona on Kiribatin Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli. Sen pinta-ala on 3,9 km².
Palmas d’Aveyron

| Palmas d’Aveyron |
| --- | --- |
 Saint-Vincentin kirkko
 Palmas d’Aveyron
 Koordinaatit: 44°23′43″N, 2°50′36″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Aveyron
Arrondissementti:  Rodez
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,6 km²
Väkiluku (2014):  1 049 
 – Väestötiheys:  24 as./km²
Kunnan numero:  12177
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Palmas d’Aveyron on kunta Ranskan eteläosassa Aveyronin departementissa Occitanien alueella.
Kunta syntyi 1. tammikuuta 2016 voimaan tulleella kuntaliitoksella, jolloin kolme kuntaa Coussergues, Cruéjouls ja Palmas yhdistyivät.
Cruéjoulsin kylässä on kaksi linnaa. Château de Cruéjouls on peräisin 1400-luvulta. Se koostuu neljästä pyöreästä tornista, jotka ympäröivät hyvin pientä päärakennuksen. 
Château du Caylaret (tai Cayla) rakennettiin 1400- ja 1500-luvuilla. Siinä on suorakulmainen puolustustorni vierellään pyöreä torni portaikolle. Linna kunnostettiin 1900-luvun alkupuolella.
Cousserguesin kirkko
Château du Cayla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palmas d’Aveyron Wikimedia Commonsissa
Palmuvarpunen

| Palmuvarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varpuset Passeridae
Suku::  Varpuset Passer
Laji::  flaveolus
Kaksiosainen nimi
 Passer flaveolus  Blyth, 1844 
Katso myös
   Palmuvarpunen Wikispeciesissä   Palmuvarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palmuvarpunen (Passer flaveolus) on varpusten heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Myanmarista Thaimaahan, Laosiin, Kambodžaan, Vietnamiin ja Malakan niemimaalle. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Burman Arakanista vuonna 1844.
Palmuvihertikka

| Palmuvihertikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Vihertikat Picus
Laji::  vittatus
Kaksiosainen nimi
 Picus vittatus  (Vieillot, 1818) 
Katso myös
   Palmuvihertikka Wikispeciesissä   Palmuvihertikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Palmuvihertikka (Picus vittatus) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan, eteläiseen Kiinaan, Pohjois-Vietnamiin, Malakan niemimaalle sekä Indonesian Sumatralle, Jaavalle, Baliin ja Kangeansaarille. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Jaavalta 1818.
Nissan R390 GT1

| Nissan R390 GT1 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  1998
Luokka:  superauto
Seuraaja:  Nissan R391
Tekniset tiedot
Rakenne:  keskimoottori
Moottori:  kaksois-turbo-V8
Iskutilavuus:  3495 cm3
Teho:  410,1 kW (550 hv)
Huippunopeus:  310 km/h
Kiihtyvyys:  3,9 s (0–96 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Nissan R390 GT1 on ylivoimaisesti tehokkain ja myös kallein katuauto, mitä Nissan on koskaan valmistanut. Katukäyttöön soveltuvia versioita valmistettiin vuonna 1998 vain se yksi kappale, jonka ACO GT1 -luokan säännöt edellyttivät, jotta auto voitaisiin hyväksyä Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Toisin kuin kilpailijat, Nissan rakensi ensin katuauton, jonka pohjalta kilpa-auto kehiteltiin. Muiden kilpailijoiden tapa oli rakentaa ensin kompromissiton täysiverinen kilpa-auto, josta sitten muokattiin sääntöjen edellyttämä määrä katuautoja.
Auton suunnittelusta vastasi Tom Walkinshaw Racingin palveluksessa ollut Ian MacCallum. Auton hiilikuitukorin muotoja hiottiin huolellisesti ensin pienoismallin avulla Englannissa ja lopulta täysikokoista mallia käyttäen Nissanin omassa tuulitunnelissa Japanissa.
Heti ohjaamon takana sijaitsee auton voimanlähteenä käytetty tuplaturboilla varustettu 3.5 litrainen DOHC V8, tyyppimerkinnältään VRH35L, joka kehittää 410 kilowatin tehon 6800 rpm nopeudella, samalla kuitenkin täyttäen eurooppalaiset saastenormit.
Autossa on myös elektroninen lähtöavustin sekä luistonesto, jotta koneen teho saadaan maksimaalisesti hyödynnettyä paikaltaan lähdöissä sekä mutkista ulos kiihdytettäessä. Moottorin ja vetopyörästön välissä on Xtracin valmistama kuusinopeuksinen sekventaalivaihteisto, jota katuautossa operoidaan täysin manuaalisesti. Pyöränripustus on toteutettu jokaisessa kulmassa kahdella päällekäisellä kolmiotukivarrella sekä kierrejousilla. Auton pysäyttämisestä huolehtivat joka kulmassa AP:n 14" tuuletetut ABS levyjarrut kuusimäntäisin jarrusatuloin.
Tekniset tiedot > R390 GT1 (kilpa-auto)

Voimansiirto: Keskimoottori, takaveto
Vaihteisto: 6-vaihteinen sequential manuaalivaihteisto
Moottori: V8 DOHC (VRH35L).
Iskutilavuus: 3495 cm3
Teho: 641 hv/6800 r/min
Vääntö: 706 Nm/4400 r/min
Mitat: 4720 mm x 2000 mm x 1090 mm.
Massa: 1000 kg.
Tekniset tiedot > R390 GT1 (katuauto)

Voimansiirto: Keskimoottori, takaveto
Vaihteisto: 6-vaihteinen sequential manuaalivaihteisto
Moottori: V8 DOHC (VRH35L).
Iskutilavuus: 3495 cm3
Teho: 345 hv/5200 rpm.
Vääntö: 490 Nm /4000 r/min
Massa: 1180 kg.
Hinta: $1.000.000
Mitat (1997 - 1998)

Pituus: 4 585 - 4 720 mm
Leveys: 2 000 mm
Korkeus: 1 090 mm
Akseliväli: 2 720 mm
Aiheesta muualla

Nissan.co.jp