stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wilhelm Steinitz
Ura shakinpelaajana > Virallinen maailmanmestari

Steinitz muutti vuoden 1883 lokakuussa Yhdysvaltoihin, mikä hidasti Steinitzin ja Zukertortin välisen ottelun suunnittelua. Pitkän kirjeenvaihdon ja säännöistä kiistelyn jälkeen osapuolet pääsivät yksimielisyyteen: Ottelun voittoon vaadittiin kymmenen voittoa. Miettimisaikaa oli 15 siirtoa tunnissa, ja molemmat osapuolet asettivat panokseksi 2 000 dollaria. Steinitzin erityisestä vaatimuksesta sopimuksessa mainittiin, että ottelu pelattiin maailmanmestarin tittelistä. Hän oli varma voitostaan ja halusi, ettei sen jälkeen olisi enää epäselvyyttä maailmanmestarista. Ottelu alkoi 11. tammikuuta 1886, ja sitä oli seuraamassa suuri määrä lehdistön edustajia.
Zukertort aloitti ensimmäisen pelin valkeilla. Hän käytti kuningatargambiittia, mutta teki jo seitsemännessä siirrossa asemallisen virheen. Steinitz uhrasi kuudennessa siirrossaan ratsunsa valkean kahteen sotilaaseen ja voitti pelin sotilaidensa ansiosta. Zukertort kokosi kuitenkin tappion jälkeen itsensä nopeasti ja voitti seuraavan pelin. Zukertort siirtyi johtoon kolmannessa pelissä, kun Steinitz teki virheen voittoasemassa. Sama jatkui neljännessä pelissä: Steinitz menetti upseerinsa, vaikka oli luullut voittavansa sotilaan, ja luovutti pelin. Zukertort voitti myös viidennen pelin vaivattomasti, joten tilanne oli jo 4–1 hänen hyväkseen. Sen jälkeen ottelua jatkettiin St. Louisissa. Steinitz nousi takaa-ajoasemasta ja voitti kuudennen pelin valkeilla pelaten espanjalaista peliä. Seitsemännessä pelissä Steinitz hankki Zukertortille eristetyn sotilaan, johon kohdisti hyökkäyksensä. Steinitz voitti pelin 35 siirrossa. Seuraava peli päättyi tasan, mutta yhdeksännen pelin Steinitz voitti, minkä jälkeen tilanne olikin tasan 4–4. Kymmenes peli päättyi nopeasti tasan. Steinitz voitti yhdennentoista pelin, kun Zukertort teki epäkorrektin uhrauksen lähetillään. Sama lopputulos oli myös kahdennessatoista pelissä, joten Steinitz johti ottelua jo kahdella pisteellä 6–4. Zukertort voitti seuraavan pelin, ja sen jälkeen kaksi peliä päättyi tasan. Steinitz voitti puolestaan kuudennentoista pelin mutta joutui tyytymään tasapeliin seuraavassa pelissä. Loput ottelusta oli sitten Steinitzin juhlaa: hän voitti loput kolme peliä. Viimeisessä pelissä Zukertort yritti rohkeaa gambiittia, mutta luovutti, kun huomasi menettävänsä kuningattarensa ratsuhaarukalle. Lopputulos oli 10 voittoa, 5 tappiota sekä 5 tasapeliä Steinitzille, josta tuli vihdoin virallinen maailmanmestari.
Ura shakinpelaajana > Tittelin menetys

Seuraavaksi Steinitzin haastoi Emanuel Lasker, 26-vuotias lupaava šakinpelaaja. Hän oli jo saanut mainetta voittamalla useita vahvoja turnauksia, ja hänelle oli myönnetty šakkimestarin arvo. Eräiden arvioiden mukaan hän oli yksi maailman neljästä parhaasta pelaajasta Steinitzin, Tarraschin ja Tšigorinin ohella. Lasker yritti saada aikaan mestaruusottelua Steinitzin kanssa tämän vastustuksesta huolimatta. Laskerin tukijoiden painostuksen ja ottelusta luvatun palkkion vuoksi Steinitz suostui lopulta ottelemaan Laskerin kanssa. Ottelu alkoi 15. huhtikuuta 1894 New Yorkissa. Ottelu pelattiin loppuun Philadelphiassa ja Montrealissa. Maailmanmestaruuteen vaadittiin kymmenen voittoa, ja aikarajaksi oli asetettu 15 siirtoa tunnissa.
Ensimmäisen pelin voitti Lasker. Steinitz selitti tappiotaan väsymyksellä ja hermostuneisuudella, mikä pitikin osin paikkansa: hän oli jo 58-vuotias. Steinitz nousi seuraavassa pelissä tasoihin, ja kuudennen pelin jälkeen molemmilla oli kaksi voittoa tilillään. Sitten Lasker voitti kaksi peliä, minkä jälkeen ottelua jatkettiin Philadelphiassa tilanteessa 4–2 haastajan hyväksi. Steinitz ei kuitenkaan enää pystynyt vastaamaan Laskerille, vaan hävisi kaikki Philadelphian kolme peliä. Ottelu siirtyi Montrealiin, missä Steinitz kavensi tilanteeksi 7–4. Se ei kuitenkaan auttanut, vaan Laskerista tuli maailmanmestari 10 voitolla, 5 tappiolla ja 4 tasapelillä. Steinitz oli hävinnyt tittelin, mutta hän ei suinkaan vetäytytynyt šakin pelaamisesta vaan alkoi osallistua turnauksiin entistä aktiivisemmin.
Journalisti ja kirjailija

Vuodesta 1873 Steinitz toimi englantilaisen The Field -lehden šakkikolumnistina. Vuonna 1882 kustantaja lopetti kolumnin julkaisemisen lehdessä ja Steinitz erotettiin. Palsta aloitettiin kuitenkin uudestaan heti seuraavana vuonna, mutta kolumnisteina toimivat Leopold Hoffer ja Zukertort.
Vuonna 1885 Steinitz toteutti pitkäaikaisen unelmansa: Hän perusti oman šakkiaiheisen lehden, jonka nimeksi tuli The International Chess Magazine. Lehti sisälsi muun muassa šakkipelien analyysejä, teorian esittelyä sekä Steinitzin oman palstan, jossa hän kertoi ajatuksiaan yleensä šakkiin liittyvistä asioista. Tällä palstalla Steinitz suututti monet arvostelemalla esimerkiksi Paul Morphya, jonka kritisointi oli yhdysvaltalaisille ennenkuulumatonta. Lehteä julkaistiin aina vuoteen 1891, kunnes tappiolliseksi muuttunut julkaisu oli pakko lopettaa. Steinitz jatkoi siitä huolimatta kirjoittamistaan ja aloitti moniosaisen šakkikirjan, joka sai nimekseen The Modern Chess Instructor. Vain ensimmäinen osa ehti ilmestyä, ja sitäkin kritisoitiin paljon. Steinitz kirjoitti myös šakkiartikkeleita The New York Tribune- ja The New York Herald -lehtiin. Lisäksi hän teki turnauskirjan Yhdysvaltain kuudennesta kongressiturnauksesta ja analysoi siinä kaikki 432 peliä. Kirja julkaistiin vuonna 1891.
Pelityyli ja vahvuus > Steinitzin mukaan nimetyt muunnelmat

Steinitzin mukaan on nimetty useiden avauksien muunnelmia:
Ranskalainen puolustus, Steinitzin hyökkäys: 1.e4 e6 2.e5
Ranskalainen puolustus, Steinitzin muunnelma: 1.e4 e6 2.d4 d5 3.Rc3 Rf6 4.e5
Wieniläinen peli, Steinitzin gambiitti: 1.e4 e5 2.Rc3 Rc6 3.f4 exf4 4.d4
Kolmiratsupeli, Steinitzin puolustus: 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Rc3 g6
Espanjalainen peli, Steinitzin puolustus: 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lb5 d6
Espanjalainen peli, moderni Steinitz: 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lb5 a6 4.La4 d6
Espanjalainen peli, suljetun muunnelman Steinitzin puolustus: 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lb5 a6 4.La4 Rf6 5.O-O b5 6.Lb3 d6
Steinitzin vastagambiitti suljetussa pelissä: 1.d4 d5 2.Lf4 c5
Vastaanotetun kuningatargambiitin Steinitzin muunnelma: 1.d4 d5 2.c4 dxc4 3.Rf3 Rf6 4.e3 e6 5.Lxc4 c5 6.O-O cxd4
Merkittäviä pelejä

Wilhelm Steinitz vs Augustus Mongredien (1862) Steinitz sai tästä pelistään palkinnon Lontoon kansainvälisessä turnauksessa.
Wilhelm Steinitz vs Adolf Anderssen (1866) Steinitzin ja Anderssenin välisen ottelun kahdeksas peli
Johannes Zukertort vs Wilhelm Steinitz (1886) Vuoden 1886 MM-ottelu, jossa näkyvät hyvin Steinitzin asemalliset periaatteet. Steinitz vaihtoi vahvan keskustansa luodakseen valkealle kaksi heikkoa sotilasta, joihin hän kohdisti hyökkäyksensä.
Wilhelm Steinitz vs Mikhail Chigorin (1892) Vuoden 1892 MM-ottelun neljäs peli, jossa Steinitz uhrasi laadun sekä tornin saattaakseen mustan kuninkaan mattiverkkoon.
Mikhail Chigorin vs Wilhelm Steinitz (1892) Vuoden 1892 MM-ottelun 23. peli
Wilhelm Steinitz vs Curt von Bardeleben (1895) Hastingsin turnauksessa pelattu Ikivihreä peli
Merkittävimmät kilpailutulokset > Turnausmenestys

| Vuosi | Pelipaikka | Sijoitus | Pisteet | Huomautuksia | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1861 | Wien | 1. | 30/31 |  |  |
| 1862 | Lontoo | 6. | 8/13 | Tasapelejä ei laskettu. Steinitz sai eräästä pelistään nerokkuuspalkinnon. |  |
| 1865 | Dublin | 1. | 4/4 |  |  |
| 1866 | Lontoo | 1. |  ?/? |  |  |
| 1867 | Dundee | 2. | 7/9 |  |  |
| 1867 | Dundee | 1.–2. |  ?/? |  |  |
| 1867 | Pariisi | 3. | 19½/24 | Jaettu toinen sija Szymon Winawerin kanssa |  |
| 1870 | Baden-Baden | 2. | 12½/18 |  |  |
| 1872 | Lontoo | 1. | 7½/8 |  |  |
| 1873 | Wien | 1. | 10/11: 21½/25 | Tasapisteissä Blackburnen kanssa, mutta voitti uusintaottelun. Tämän turnauksen pisteenlasku oli erikoinen. Jokainen pelasi kolmen pelin pienoisottelun muita vastaan. Pienoisottelun voitosta sai pisteen, tasatuloksesta puolikkaan. Ensimmäiset pisteet ovat ottelupisteitä, toiset pelien yhteenlasketut pisteet/maksimipistemäärä. |  |
| 1882 | Wien | 1.-2. | 24/34 | Jaettu ensimmäinen sija Winawerin kanssa. Uusintaottelunkin päättyi tasan. |  |
| 1883 | Lontoo | 2. | 19/26 | Zukertort voitti turnauksen pisteillä 22/26. |  |
| 1894 | New York | 1. | 8½/10 | Tämä turnaus oli hävityn maailmanmestaruusottelun jälkeen. |  |
| 1895 | Hastings | 5. | 13/21 | Turnauksen voitti Pillsbury pisteillä 16½/21 |  |
| 1895-96 | Pietari | 2. | 9½/18 | Voittaja oli Emanuel Lasker 11½/18. |  |
| 1896 | Nürnberg | 6. | 7/18 | Emanuel Lasker voitti turnauksen pistein 13½/18. |  |
| 1897 | New York | 1.-2. |  ?/? |  |  |
| 1898 | Wien | 4. | 23½/36 |  |  |
| 1898 | Köln | 5. | 9½/15 | Turnauksen voitti Tarrasch |  |
| 1899 | Lontoo | 10.-11. | 11½/27 | Tämä oli Steinitzin ainoa merkittävä turnaus, jossa hän jäi palkinnotta. |  |
Merkittävimmät kilpailutulokset > Ottelumenestys

| Vuosi | Vastustaja | Ottelupaikka | Voitot | Tappiot | Tasapelit | Huomautuksia | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1862 | Dubois | Lontoo | 5 | 3 | 1 |  |  |
| 1863 | Blackburne | Lontoo | 7 | 1 | 2 | Blackburne oli aloittanut šakinpeluun vain kaksi vuotta aikaisemmin. |  |
| 1863 | Deacon | Lontoo | 5 | 1 | 0 |  |  |
| 1863 | Mongredien | Lontoo | 7 | 0 | 0 |  |  |
| 1864 | Green | Lontoo | 7 | 0 | 2 | Joidenkin lähteiden mukaan ottelu oli vuonna 1863. |  |
| 1865 | Robey | Lontoo | 4 | 1 | 0 |  |  |
| 1866 | Anderssen | Lontoo | 8 | 6 | 0 | Ottelun jälkeen Steinitzia pidettiin yleisesti maailman parhaana, mutta virallisen maailmanmestaruuden hän sai vasta 20 vuotta myöhemmin. |  |
| 1866 | Bird | Lontoo | 6 | 5 | 5 |  |  |
| 1867 | Fraser | Lontoo | 3 | 1 | 2 |  |  |
| 1870 | Blackburne | Lontoo | 5 | 0 | 1 |  |  |
| 1872 | Zukertort | Lontoo | 7 | 1 | 4 |  |  |
| 1876 | Blackburne | Lontoo | 7 | 0 | 0 |  |  |
| 1882 | Meitner |  | 5 | 0 | 0 |  |  |
| 1882 | Martinez |  | 7 | 0 | 0 |  |  |
| 1882 | Martinez |  | 3 | 1 | 3 |  |  |
| 1882 | Sellman |  | 4 | 0 | 2 |  |  |
| 1883 | Mackenzie |  | 3 | 1 | 2 |  |  |
| 1883 | Golmayo | Havanna | 8 | 1 | 1 |  |  |
| 1883 | Martinez |  | 8 | 1 | 1 |  |  |
| 1885 | Sellman |  | 3 | 0 | 0 |  |  |
| 1888 | Vasquez |  | 5 | 0 | 0 |  |  |
| 1888 | Golmayo |  | 5 | 0 | 0 |  |  |
| 1889 | Carvajal |  | 4 | 1 | 0 |  |  |
| 1894 | Ettlinger |  | 10 | 0 | 0 |  |  |
| 1896 | Schiffers |  | 6 | 4 | 1 |  |  |
Merkittävimmät kilpailutulokset > Maailmanmestaruusottelut

| Vuosi | Vastustaja | Pelipaikka | Voitot | Tappiot | Tasapelit | Huomautuksia | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1886 | Zukertort | New York, St. Louis, New Orleans | 10 | 5 | 5 | Steinitz oli vaatinut ottelusopimukseen, että ottelu olisi ”maailmanmestaruudesta” |  |
| 1889 | Tšigorin | Havanna | 10 | 6 | 1 |  |  |
| 1890 | Gunsberg | New York | 6 | 4 | 9 |  |  |
| 1892 | Tšigorin | Havanna | 10 | 8 | 5 |  |  |
| 1894 | Lasker | New York | 5 | 10 | 4 | Steinitz menetti mestaruutensa Laskerille |  |
| 1896 | Lasker | Moskova | 2 | 10 | 5 |  |  |
Kirjallisuutta

The Games of Wilhelm Steinitz, Pickard & Son 1995. (englanniksi) Yli tuhat Steinitzin peliä kommentoituina
From Steinitz to Fischer, Sahovski Informator, Belgrad 1976. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wilhelm Steinitz ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Wilhelm Steinitz ChessMetricsissä
A Literary Steinitz Gambit (englanniksi)
Steinitz Chesscornerissa (englanniksi)
Steinitzin lyhyt elämäkerta (englanniksi)
Shakin maailmanmestarit
| --- | --- |
Kiistattomat (1886–1993)::  Steinitz  Lasker  Capablanca  Euwe  Alehin  Smyslov  Tal  Botvinnik  Petrosjan  Spasski  Fischer  Karpov  Kasparov 
FIDE:n maailmanmestarit 1993–2006::  Halifman  Ponomarov  Kasymdžanov  Topalov 
PCA:n maailmanmestarit 1993–2006::  Kasparov  Kramnik 
Yhdistymisen jälkeen 2006 alkaen::  Kramnik  Anand  Carlsen  Ding  Gukesh 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC 
Wilhelm Steinitzin muistomerkki Prahassa.
Steinitz 40-vuotiaana.
Steinitz ja Lasker vuoden 1894 maailmanmestaruusottelussa.
Parrakas Steinitz.
Welcome to Sunny Florida

| Welcome to Sunny Florida |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Loren Haynes
Tuottaja:  Tori Amos   Loren Haynes   Chelsea Laird   John Witherspoon
Säveltäjä:  Tori Amos
Kuvaaja:  Loren Haynes
Leikkaaja:  Zak Tucker
Lavastaja:  Sheri Lee
Pääosat:  Tori Amos   Matt Chamberlain   Jon Evans
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Sony Music Entertainment   Bridge Entertainment Group   Pink Adobe Productions
Levittäjä:  Sony Music Entertainment
Ensi-ilta:   2004-05-1818. toukokuuta 2004  
Kesto:  179 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Welcome to Sunny Florida on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin konserttielokuva, joka ilmestyi DVD:nä 18. toukokuuta 2004. DVD sisältää West Palm Beachissä Floridassa syyskuussa 2003 pidetyn konsertin ja lisämateriaalia. DVD:n mukana julkaistiin Scarlet’s Hidden Treasures -niminen EP, joka sisältää kuusi Amosin vuoden 2002 albumilta Scarlet’s Walk pois jäänyttä kappaletta. Welcome to Sunny Florida nousi Isossa-Britanniassa musiikkivideojulkaisujen listan sijalle 1 ja Yhdysvalloissa sijalle 2.
Taustaa

DVD sisältää West Palm Beachissa Floridassa 4. syyskuuta 2003 pidetyn konsertin. Konsertti päätti Amosin Lottapianos-kiertueen, jolla Amos markkinoi vuoden 2002 albumiaan Scarlet’s Walk. Hän esittää konsertissa Scarlet’s Walk -albumin kappaleita sekä vanhempaa tuotantoaan. Konsertissa Amos laulaa ja soittaa Bösendorfer-pianoa ja sähköurkuja. Häntä säestävät basisti Jon Evans ja rumpali Matt Chamberlain. DVD:llä on mukana myös lisämateriaalia kuten Amosin ja hänen äitinsä Mary Ellen Amosin haastattelut sekä backstage-materiaalia.
Kaupallinen menestys

Welcome to Sunny Florida menestyi hyvin etenkin Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Se nousi ykköseksi Britannian musiikkivideojulkaisujen listalla. Yhdysvalloissa se nousi Billboardin videojulkaisujen listalla sijalle kaksi. Julkaisu on myynyt Yhdysvalloissa kultaa.
Sisältö

”Wampum Prayer”
”A Sorta Fairytale”
”Sugar”
”Crucify”
”Interlude #1”
”Cornflake Girl”
”Bells for Her”
”Concertina”
”Interlude #2”
”Take to the Sky”
”Leather”
”Cloud on My Tongue”
”Cooling”
”Interlude #3”
”Your Cloud”
”Father Lucifer”
”Professional Widow”
”I Can’t See New York”
”Precious Things”
”Tombigbee”
”Amber Waves”
”Hey Jupiter”
Tori Amosin haastattelu
Mary Ellen Amosin haastattelu
Backstage-materiaalia
Galleria, taustalla ”Past the Mission”
Scarlet’s Hidden Treasures

Welcome to Sunny Florida -DVD:n mukana on EP nimeltä Scarlet’s Hidden Treasures. EP sisältää kuusi Amosin vuoden 2002 albumilta Scarlet’s Walk pois jäänyttä kappaletta.
Aiheesta muualla

Welcome to Sunny Florida Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”1000 Oceans”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Sulkakäärme

Sulkakäärme asteekkien Codex Borbonicusissa.
Sulkakäärme (náhuatliksi Quetzalcóatl, mayaksi  Kukulcán) oli tärkeä jumaluus Mesoamerikan kansojen kuten asteekkien ja mayojen mytologiassa. Sulkakäärme oli alun perin tolteekkien palvoma jumaluus, jonka sittemmin sekä mayat että asteekit omaksuivat omiin uskontoihinsa.
Sulkakäärmeen nimi niin asteekkien kuin mayojenkin kielellä tarkoittaa sulkapeitteistä käärmettä. Nimessä yhdistyvät maan ja taivaan elementit, jotka selittävät Sulkakäärmeen aspektit hedelmällisyyden, tuulen ja Aamutähden jumalana.
Sulkakäärme on ilmeisesti ollut evolutionaarinen hahmo, johon on kasautunut aikojen kuluessa yhä moniulotteisempia piirteitä. Teotihuacanilaisen kauden taitteessa 300-luvulta 600-luvulle se oli eläinjumaluus, joka yhdistettiin lähinnä maanviljelykseen. Tolteekkien valtakaudella 900-luvulta 1200-luvulle Sulkakäärmeen palvonnasta tuli merkittävä kultti, ja se transformoitui eläinhahmosta ihmismäisempään muotoon. Sulkakäärmee muuntui aamu- ja iltatähden jumalaksi, ja hänen temppelistään tuli tolteekkien pääkaupungin Tulan seremoniallinen keskus.
Asteekkien valtakaudella Quetzalcóatlia kunnioitettiin kalenterin ja kirjojen keksijänä sekä pappien, kultaseppien ja käsityöläisten suojelijana. Sulkakäärme yhdistettiin Venukseen, ja aamu- ja iltatähtenä jumala oli kuoleman ja jälleensyntymisen symboli. Kerrottiin, että Quetzalcóatl oli muinoin laskeutunut kumppaninsa, koiranpäisen Xolotlin, kanssa manalaan eli Mictlaniin, jossa he keräsivät ikivanhoja kuolleiden luita. Sulkakäärme voiteli luut omalla verellään ja synnytti siten nykyistä maailmaa asuttavat ihmiset.
Sulkakäärmeen mytologia perustuu mahdollisesti osittain todelliseen tolteekkikuninkaaseen, joka eli 1100-luvulla ja käytti titteliä ”Sulkakäärme”. Hän pakeni perimätiedon mukaan kotimaastaan uskonnollisten konfliktien seurauksena mayojen maahan Jukataniin tuodakseen sinne Sulkakäärmekultin ja -kulttuurin.
Sulkakäärmeen mytologian mukaan hän palaa tiettynä päivänä. Sattumalta 1500-luvun alussa espanjalainen konkistadori Hernán Cortés saapui miehineen Meksikoon juuri kyseisenä ajankohtana, jolloin asteekkikeisari Mochtezuma II piti häntä kohtalokkaasti Sulkakäärmejumalan lähettiläänä.
Espanjalaisvalloituksen myötä 1500-luvulta alkaen Sulkakäärme ”valaistiin” jumalaksi, rauhan apostoliksi ja inhimillisen sivistyksen opettajaksi. Samalla tummaihoinen jumala sai vaalean ihon, tuuhean parran, paimensauvan ja asukseen kerjäläismunkkimaisen kaavun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sulkakäärme Wikimedia Commonsissa
Mannus

Mannus on myyttinen germaanikansojen esi-isä. Roomalainen historioitsija Tacitus kertoo teoksessaan Germania, että Mannus oli vanhojen runojen mukaan Tuisto-jumalan poika, Maan poika. Mannuksella puolestaan oli kolme poikaa, Ingvo, Irmin ja Istvo, joista germaanien eri kansat muinaisten uskomusten mukaan polveutuivat. Poikien nimien mukaan heimot nimettiin ingaevoneiksi, herminoneiksi ja istaevoneiksi. Ingaevonit asuivat lähinnä valtamerta (Pohjanmeri ja Itämeri), herminonit puolestaan sisämaassa, ja muita kutsuttiin istaevoneiksi. Tacitus kertoo myös tarun toisen version, jonka mukaan Mannuksella oli useampia poikia, jotka olisivat olleet sveebien, vandaalien ja muiden tunnettujen heimojen esi-isät.
Suinulan verilöyly

Suinulan verilöylyn muistomerkin paljastustilaisuus v. 1933fi
Suinulan verilöylyksi kutsuttu joukkoteloitus tapahtui Suomen sisällissodan alussa Kangasalan Suinulan kylän Markkulan talon pihamaalla 31. tammikuuta 1918. Siellä punakaartin yksiköt ja venäläisjoukko surmasivat 15  Tampereen suojeluskuntaan kuulunutta sotilasta. Tapahtumasarja oli osa sisällissodan alkuvaihetta, jonka aikana punaisen ja valkoisen Suomen välinen rintamalinja ja osapuolien asevoimat muodostuivat. Suinulan terroriteko oli sodan ensimmäinen suomalaisiin kohdistunut suuri joukkoteloitus. Se sai paljon julkisuutta, sekä lisäsi sodan osapuolten välistä vastakkainasettelua. Valkoiset olivat kuitenkin jo Pietarsaaren valtauksen yhteydessä 28. tammikuuta surmanneet 15 antautunutta venäläistä niin sanotussa ”Pietarsaaren verilöylyssä”.
Nykyään teloituspaikan ohi kulkee Mustoontie, muistomerkki sijaitsee läheisyydessä Muistomerkintiellä.
Tausta

Tampereen kaupungin jäätyä punaisten hallintaan kapteeni Ernst E. Söderholmin johtama Tampereen suojeluskunta, vahvuus 118 miestä, pyrki Aitolahden-Kangasalan kautta Pohjanmaalle valkoisten päävoimien luo.  Joukko lähti Tampereelta jäätä myöten Näsijärven yli yksittäisinä ryhminä ja kokoontui Aitolahden Kiikkisissä kello 1 yöllä. Sen aseistus oli heikko, mukana oli vain pari kivääriä ja parikymmentä pistoolia, mutta Kangasalle oli aiemmin kätketty 75 kivääriä. Matkan varrella suojeluskuntalaiset tunkeutuivat, paikallisen puhelinkeskuksen tuhottuaan,  Aitolahden työväentaloon, josta yritettiin takavarikoida lisää aseita laihoin tuloksin. Talosta löytyi kuitenkin jonkin verran dynamiittia, ja lisäksi he saivat 14 vankia, jotka vapautettiin myöhemmin. Valkoiset suunnittelivat aluksi työväentalon räjäytystä. Aie muuttui lopulta epäonnistuneeksi yritykseksi räjäyttää Tampere–Haapamäki-rautatie Ruutanan seisakkeella. Toisaalta joukko onnistui katkaisemaan lähistöllä olleet puhelinlinjat. Vapautetut punavangit ilmoittivat esimiehilleen valkoisten tekemistä tihutöistä ja paikalle hälytettiin Tampereen punakaartin 300-miehinen lentävän osasto vihollisen takaa-ajoon. Punaosastoa johtivat laitosmies Kaarle Vilander (päällikkö) ja maalari Valdemar Sammalisto (varajohtaja).
Kuolema Markkulassa

Lepoon ja ruokailuun Suinulan Markkulan taloon aamulla kello 8 pysähtynyt valkoinen osasto jäi punaisten saartamaksi kello 10. Alkoi noin tunnin kestänyt tulitaistelu, jonka aikana kapteeni Söderholm haavoittui kuolettavasti ja kaksi muuta suojeluskuntalaista haavoittui vaikeasti. Yksi tamperelainen punakaartilainen sai surmansa. Taistelu päättyi suojeluskuntalaisten antautumiseen tamperelaiselle punaosastolle, lähinnä V. Sammaliston taattua vangeille hengen suojan.  Antautumisen ollessa käynnissä paikalle saapui K. Vilanderin tulitaistelun aikana puhelimitse hälyttämä Turun punakaartin ja venäläisten sotilaiden 200-miehinen yhteisosasto. Puhelinkeskustelusta saamiensa tietojen perusteella se oli varustautunut taisteluun, johtajanaan Tuomas Hyrskymurto, joka oli antanut joukoilleen käskyn ettei vankeja otettaisi. Ilmeisesti tämän yksikön toimesta, V. Sammaliston estelyistä piittaamatta, alkoi kiväärien ja konekiväärien tulitus vankirivissä seisseitä aseettomia valkoisia kohti. Toisaalta myös osa tamperelaisosastosta lienee ollut teloituksen kannalla. Tulituksen seurauksena Markkulan pihassa kuoli 14 suojeluskuntalaista ja 28 miestä haavoittui. Yksi valkoinen surmattiin läheiselle maantielle. Lisäksi kapteeni Söderholm ja toinen taistelussa haavoittuneista rivimiehistä kuoli myöhemmin matkalla Tampereelle. Uhreista yhdeksän oli Tampereen teknillisen opiston oppilaita. Nuorin surmansa saanut oli 17-vuotias. Ampuminen laantui, kun punaiset ryhtyivät takavarikoimaan uhrien ja henkiin jääneiden varusteita ja henkilökohtaista omaisuutta. Osa valkoisista suojautui ruumiiden alle tai pääsi kauemmas piiloon. Kahdeksan miehen onnistui lähteä pitemmälle karkumatkalle, mutta vain viisi heistä selvisi lopulta valkoisten puolelle.