stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Holly Black

| Holly Black |
| --- | --- |
 Holly Black vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1971 (ikä 52)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  fantasia
Pääteokset:  Spiderwickin kronikat
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Holly Black (o.s. Riggenbach, s. 10. marraskuuta 1971) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on työskennellyt toimittajana. Black on kirjoittanut yhdessä kuvittaja Tony DiTerlizzin kanssa nuorille suunnatun Spiderwickin kronikat -fantasiasarjan. Black on kirjoittanut kirjailija Cassandra Claren kanssa Magisterium-sarjaa, jonka ensimmäinen osa The Iron Trial on ilmestynyt suomeksi nimellä Rautakoe. Sarjan toinen osa The Copper Gauntlet on ilmestynyt suomeksi nimellä Kuparikoura, kolmasosa The Bronze Key julkaistiin suomessa nimellä Pronssiavain ja neljäs osa The Silver Mask nimellä Hopeanaamio. Sarjan viides ja samalla viimeinen osa on julkaistiin vuonna 2018 englanniksi nimellä The Golden Tower. Suomennos Kultainen torni julkaistiin vuonna 2019.
Teoksia > Spiderwickin kronikat

Kirjoitettu yhdessä Tony DiTerlizzin kanssa.
Haltijakirja.  (The Field Guide, 2003)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2004.
Silmikivi.  (The Seeing Stone, 2003)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2004.
Lucindan salaisuus.  (Lucinda’s Secret, 2003)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2004.
Rautapuu.  (The Ironwood Tree, 2004)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2004.
Mulgaratin raivo.  (The Wrath of Mulgarath, 2004)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2005.
Teoksia > Spiderwickin kronikat > Spiderwickin kronikat II

Lammenneidon laulu.  (The Nixie’s Song, 2007)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2008.
Jättiläispulma.  (A Giant Problem, 2008)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2009.
Draakkien ruhtinas.  (The Wyrm King, 2009)  Suomentanut Ulla Lempinen. WSOY, 2010.
Teoksia > Magisterium

Kirjoitettu yhdessä Cassandra Claren kanssa.
Rautakoe.  (The Iron Trial, 2014)  Suomentanut Inka Parpola. Otava, 2015.
Kuparikoura.  (The Copper Gauntlet, 2015)  Suomentanut Inka Parpola. Otava, 2016.
Pronssiavain.  (The Bronze Key, 2016)  Suomentanut Inka Parpola. Otava, 2017.
Hopeanaamio.  (The Silver Mask, 2017)  Suomentanut Inka Parpola. Otava, 2018.
Kultainen torni.  (The Golden Tower, 2018)  Suomentanut Inka Parpola. Otava, 2019.
Teoksia > Ilman väki

Julma prinssi.  (The Cruel Prince, 2018)  Suomentanut Suvi Kauppila. Karisto, 2024.  ISBN 9789511481782
Langennut kuningas.  (The Wicked King, 2019)  Suomentanut Suvi Kauppila. Karisto, 2024.  ISBN 9789511481799
Kuningatar vailla valtakuntaa.  (The Queen of Nothing, 2019)  Suomentanut Suvi Kauppila. Karisto, 2024.  ISBN 9789511481805
Teoksia > Ilman väki > Keijuvalta

Kahlittu perillinen.  (The Stolen Heir, 2023)  Suomentanut Suvi Kauppila. Karisto, 2025.  ISBN 9789511502005
The Prisoner’s Throne (2024)
Teoksia > Muita teoksia

Kahden valtakunnan valtiatar.  (Heart of the Moors, 2019)  Suomentanut Annukka Kolehmainen. Tammi, 2020.
Kirjallisuutta

Mervi Koski: Ulkomaisia nuortenkertojia 2. BTJ Kirjastopalvelu, 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holly Black Wikimedia Commonsissa
Holly Blackin kotisivu
Andu

| Anders Johan Westerholm> Henkilötiedot.Muusikko |
| --- | --- |
Taiteilijanimi:  Andu, Ääretön
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Kapasiteettiyksikkö
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Andu (aikaisemmin Ääretön, oikealta nimeltään Anders Johan Westerholm) on helsinkiläinen rap-artisti, joka yhdessä Uniikin ja Tasiksen kanssa muodosti Kapasiteettiyksikkö-yhtyeen. Andu tekee lähinnä biittejä Kapasiteettiyksikön käyttöön, mutta myös toisinaan muillekin artisteille. Hän on ollut myös perustamassa Rähinä Records -levy-yhtiötä. Hän toimii myös ravintola-alan yrittäjänä.
Andun diskografiaan kuuluu Kapasiteettiyksikkö-albumien (Päivästtoiseen, 2001, Klassikko, 2002, Itsenäisyyspäivä, 2003, Usko parempaan, 2004, Susijengi, 2006 ja I <3 KY, 2008) lisäksi useita vierailuja muiden artistien levyillä.
Vuonna 2006 Andu oli tuomarina Kool Kat Recordsin vuosittain järjestämissä Rap SM -kisoissa yhdessä Elastisen ja Hannibalin kanssa
Kapasiteettiyksikön viimeisen albumin jälkeen Andu siirtyi oman ravintolayrityksen, Raku Ya:n, pariin.
Andun isä on tunnettu maailmanmatkailija Folke West.
Westerholm osti yhdessä Matti Sarkkisen kanssa Helsingistä Raku Ya -ravintolan vuonna 2008 ja he ovat laajentaneet The We Are Group -yhtiönsä ravintolabisnestä niin, että vuoden 2022 keväällä heillä on jo 15 ravintolaa Helsingissä.
Diskografia > Kapasiteettiyksikkö

Päivästtoiseen (2001,  Warner Music Finland)
Klassikko (2002,  Warner Music Finland)
Itsenäisyyspäivä (2003,  Rähinä Records)
Usko parempaan (2004,  Rähinä Records)
Susijengi (2006,  Rähinä Records)
I ♥ KY (2008,  Rähinä Records)
Diskografia > Vierailijana

| Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Fintelligens | "Mist sä digaat" | Tän tahtiin |  | 2001 |
| Fintelligens | "Kokemusten summa" | Kokemusten summa | Tasapaino | 2002 |
| Uniikki | "Yövuoros" | Aika ei venaa ketään | Tasis | 2005 |
| Uniikki | "Siitähän sä tykkäät" | Nuor Tolppanen vol. 1 | Tasis | 2008 |
| Fintelligens | "Hätänumero" | Mun tie tai maantie |  | 2010 |
| Trilogia | "Nyytit 2K7 Remix" | Rähinä 4 Life | Iso H, Uniikki, Timo Pieni Huijaus, Tasis & Elastinen | 2010 |
| Fintelligens | "Rähinä räp" | Täytyy tuntuu | Tasis, Timo Pieni Huijaus, Uniikki & Spekti | 2011 |
| Timo Pieni Huijaus | "Ysiseiska" | Kaikki loppuu |  | 2012 |
| Elastinen | "Turpa kii" | Joka päivä koko päivä |  | 2013 |
| Uniikki | "Mita huomenna" | #kylänmies | Tasis & Asa | 2013 |
| Trilogia | "Nyytit 2k7" | Hakattu kivestä 2007 | Elastinen, Iso H, TPH, Tasis & Uniikki | 2014 |
| Cheek | "Leveellä" | Alpha Omega | Brädi, TS, Uniikki & Tasis | 2015 |
Lentopallon Mestaruusliiga

| Lentopallon Mestaruusliiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Lentopallon Mestaruusliigakausi 2024–2025 
 Lentopallon Mestaruusliigan logo
Laji:  lentopallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  1957
Edeltäjä:  Lentopallon SM-liiga
Joukkueita:  Miehet: 9   Naiset: 10
Hallitseva mestari:  Hurrikaani-Loimaa (miehet) Pölkky Kuusamo (naiset)
Eniten mestaruuksia:  Hämeenlinna ja LP Viesti Salo (naiset, 10)  KuPS-Volley ja VaLePa (miehet, 8)
Alempi taso:  Lentopallon miesten 1-sarja Lentopallon naisten 1-sarja
TV:  Ruutu+
Sivusto:  www.mestaruusliiga.fi
Lentopallon Mestaruusliiga (vuoteen 2010 saakka Lentopallon SM-liiga) on lentopallon korkein sarjataso Suomessa. Mestaruusliigan toimintaa johtaa Suomen Lentopalloliitto.
Kaudella 2024–2025 sarjassa pelaa miesten puolella yhdeksän joukkuetta ja naisten puolella kymmenen joukkuetta.
Sarjajärjestelmäkuvaus > Miesten Mestaruusliiga 2024–2025

Miesten liigassa pelataan yhdeksän joukkueen nelinkertainen runkosarja (32 ottelua/joukkue). Runkosarjassa sijoille 1–8 päätyneet joukkueet pelaavat puolivälierät (4–7 ottelua) pääsystä välieriin, Puolivälierien voittajat pelaavat välierät (4–7 ottelua), välierien häviäjät pronssiottelut (2 ottelua + mahdollinen lisäerä) ja välierien voittajat finaalit (4–7 ottelua).
Runkosarjassa sijoille 1–4 sijoittuneet saavat puolivälieriin kotiedun. Otteluparit ovat 1–8, 2–7, 3–6, 4–5.
Runkosarjan 9. sijoittunut joukkue kohtaa liigakarsinnassa 1-sarjan voittajan paras viidestä menetelmällä. Tämän ottelusarjan voittajalla on oikeus hakea liigapaikkaa.
Sarjajärjestelmäkuvaus > Naisten Mestaruusliiga 2024–2025

Naisten liigassa pelataan kymmenen joukkueen kolminkertainen runkosarja (27 ottelua). Runkosarjassa sijoille 1–8 päätyneet joukkueet pelaavat puolivälierät (4–7 ottelua) pääsystä välieriin, Puolivälierien voittajat pelaavat välierät (4–7 ottelua), välierien häviäjät pronssiottelut (2 ottelua + mahdollinen lisäerä) ja välierien voittajat finaalit (4–7 ottelua).
Runkosarjassa sijoille 1–4 sijoittuneet saavat puolivälieriin kotiedun. Otteluparit ovat 1–8, 2–7, 3–6, 4–5.
Runkosarjan 9. ja 10. sijoittuneet joukkueet pelaavat ns. esikarsinnan, jonka häviäjä kohtaa varsinaisessa liigakarsinnassa 1-sarjan voittajan paras viidestä menetelmällä. Tämän ottelusarjan voittajalla on oikeus hakea liigapaikkaa.
Televisiointi

Lentopallon Mestaruusliigan otteluita lähettää kaudella 2024–2025 Ruutu+, josta on nähtävissä on monikameratuotantona suurin osa otteluista ja loput ns. fanikameralähetyksinä. Myös Jim-televisiokanavalla sekä ISTV:ssä on nähtävissä muutamia otteluita.
Joukkueet 2024–2025 > Miesten Mestaruusliigan joukkueet

| Joukkue | Kaupunki | Kotihalli | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Hurrikaani-Loimaa | Loimaa | Loimaan liikuntahalli | 2007 | Olli Kuoksa |
| Kyyjärven Kyky-Betset | Kyyjärvi | Kyyjärven liikuntahalli | 1990 | Guntis Atars |
| Savo Volley | Lukuisia kotipaikkoja | Lukuisia kotihalleja | 2018 | Arttu Keränen |
| Kokkolan Tiikerit | Kokkola | Hollihaan liikuntahalli | 1974 | Mikko Keskisipilä |
| Raision Loimu | Raisio | Kerttulan liikuntahalli | 1958 | Kari Raatikainen |
| VaLePa Sastamala Tampere | Sastamala | Vexve Areena | 1978 | Janne Kangaskokko |
| Akaa-Volley | Akaa | Toijalan monitoimihalli | 2010 | Olli Kunnari |
| Karelian Hurmos | Joensuu | Joensuun Urheilutalo | 2017 | Daryl Tay |
| TUTO Volley | Turku | Kupittaan palloiluhalli | 1929 | Jani Niskakangas |
Joukkueet 2024–2025 > Naisten Mestaruusliigan joukkueet

| Joukkue | Kaupunki | Kotihalli | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Hämeenlinnan Lentopallokerho | Hämeenlinna | Loimua Areena | 1929 | Giovanni Torchio |
| LiigaPloki | Pihtipudas | Pihtipudas-sali | 1995 | Hakan Can Turan |
| LP Kangasala | Kangasala | Pitkäjärven liikuntahalli | 1994 | Nikolas Buser |
| LP-Vampula | Huittinen | Tahto Areena | 1946 | Stefan Paunovic |
| LP Viesti Salo | Salo | Salohalli | 2008 | Tomi Lemminkäinen |
| Oriveden Ponnistus | Orivesi | Oriveden liikuntahalli | 1908 | Fabio Menta |
| JymyVolley | Seinäjoki | Nurmohalli | 1925 | Patrik Ojaniemi |
| Pölkky Kuusamo | Kuusamo | Kuusamon liikuntahalli | 1966 | Sotiris Gkotsis |
| Arctic Volley | Rovaniemi | Lapin liikuntaopisto | 1991 | Jukka Lehtonen |
| Puijo Wolley | Kuopio | Pohjantien koulu | 1997 | Pekka Seppänen |
Miesten Suomen mestarit

Liittojen välinen yhteistoiminta käynnistyi 1957, ja mestaruuskilpailuista vastasi aluksi Suomen Lentopallokomitea, jossa oli edustus Työväen Urheiluliitosta ja Suomen Kori- ja Lentopalloliitosta. Suomen Lentopalloliitto perustettiin lopulta vuonna 1959 ja SVUL:n lentopallo irtisanoutui Lentopallokomiteasta kauden 1963 jälkeen, jonka jälkeen mestaruussarja jäi Lentopalloliiton vastuulle. Kaudella 1963–1964 TUL:n joukkueet vetäytyivät yhteisestä sarjasta ja pelasivat Lentopallokomitean SM-sarjassa, joka käytännössä oli TUL:n mestaruussarja. Kauden 1964–1965 jälkeen TUL:n parhaat joukkueet liittyivät jälleen yhteiseen mestaruussarjaan.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1957 Porin Pyrintö  1958 Järvensivun Kisa  1959 Järvensivun Kisa  1960 Kimmo  1961 Järvensivun Kisa  1962 Kimmo  1963 Rantaperkiön Isku  1964 Kimmo  1965 Käpylän Lentopalloilijat  1966 Käpylän Lentopalloilijat  1967 Johanneksen Pojat  1968 Johanneksen Pojat  1969 Luolajan Kajastus  1970 Luolajan Kajastus  1971 Luolajan Kajastus  1972 Luolajan Kajastus  1973 Karhulan Rateko  1974 Karhulan Rateko  1975 Pieksämäen NMKY  1976 Pieksämäen NMKY  1977 Pieksämäen NMKY  1978 Pieksämäen NMKY  1979 Pieksämäen NMKY |  1980 Pieksämäen NMKY  1981 Pieksämäen NMKY  1982 Loimu -79  1983 Loimu -79  1984 Loimu -79  1985 Hesa  1986 Seinäjoen Maila-Jussit  1987 Seinäjoen Maila-Jussit  1988 Rantaperkiön Isku  1989 Varkauden Tarmo  1990 Raision Loimu  1991 KuPS- Volley  1992 KuPS- Volley  1993 KuPS-Volley  1994 KuPS-Volley  1995 KuPS-Volley  1996 KuPS-Volley  1997 Raision Loimu  1998 KuPS-Volley  1999 Keski-Savon Pateri  2000 KuPS-Volley  2001 Raision Loimu  2002 Tampereen Isku-Volley |  2003 Perungan Pojat  2004 Pielaveden Sampo  2005 Pielaveden Sampo  2006 Tampereen Isku-Volley  2007 Rovaniemen Santasport  2008 Rovaniemen Santasport  2009 Pielaveden Sampo  2010 Sun Volley  2011 Team Lakkapää  2012 VaLePa  2013 Kokkolan Tiikerit  2014 VaLePa  2015 Kokkolan Tiikerit  2016 Kokkolan Tiikerit  2017 VaLePa  2018 VaLePa  2019 VaLePa  2020 ei mestaria  2021 VaLePa  2022 VaLePa  2023 VaLePa  2024 Hurrikaani-Loimaa |
Naisten Suomen mestarit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1957 Eiran Riento  1958 Helsingin Ponnistus  1959 Käpylän Lentopalloilijat  1960 Tampereen Veikot  1961 Käpylän Lentopalloilijat  1962 Helsingin Ponnistus  1963 Käpylän Lentopalloilijat  1964 Käpylän Lentopalloilijat  1965 Käpylän Lentopalloilijat  1966 Käpylän Lentopalloilijat  1967 Koiton Riento  1968 Kimmo  1969 Wartti  1970 Wartti  1971 Helsingin Elite  1972 Wartti  1973 Kimmo  1974 Kimmo  1975 Karhulan Veikot  1976 Helsingin Kiri -60  1977 Jyväskylän Pesä-Veikot  1978 Karhulan Veikot  1979 Karhulan Veikot |  1980 Karhulan Veikot  1981 Karhulan Veikot  1982 Jyväskylän Pesä-Veikot  1983 Jyväskylän Pesä-Veikot  1984 Euran Raiku  1985 Euran Raiku  1986 Vaasan Vasama  1987 Vaasan Vasama  1988 Vaasan Vasama  1989 Vaasan Vasama  1990 Hesa  1991 Vaasan Vasama  1992 Vaasan Vasama  1993 Vaasan Vasama  1994 Vaasan Vasama  1995 Palokan Pyry  1996 Vaasan Vasama  1997 Oriveden Ponnistus  1998 Valkealan Kajo  1999 Euran Raiku  2000 Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2001 Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2002 Hämeenlinnan Tarmo-Volley |  2003 Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2004 Pieksämäki Volley  2005 Vanajan RC  2006 Vanajan RC  2007 Vanajan RC  2008 Vanajan RC  2009 LP Viesti Salo  2010 LP Viesti Salo  2011 LP Viesti Salo  2012 LP Viesti Salo  2013 LP Viesti Salo  2014 LP Viesti Salo  2015 LP Viesti Salo  2016 HPK Naiset  2017 LP Viesti Salo  2018 HPK Naiset  2019 LP Viesti Salo  2020 ei mestaria  2021 LP Viesti Salo  2022 Pölkky Kuusamo  2023 Pölkky Kuusamo  2024 Pölkky Kuusamo |
Aiheesta muualla

Lentopallon Mestaruusliigan verkkosivut
Suomen Lentopalloliitto
Mestaruusliigan tulospalvelu Flashscoressa
Mocuban piiri

| Mocuban piiri Distrito de Mocuba |
| --- | --- |
 Mocuban piirin sijainti Mosambikissa.
 Koordinaatit: 16.8392°S, 36.9856°E 
Valtio:  Mosambik
Maakunta:  Zambezia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mocuba
 – johtaja:  António Moide Gusse
Pinta-ala  (2019):  8 867 km²
Väkiluku (2022)  (ennuste):  470 317
Mocuban piiri (port. Distrito de Mocuba) on Mosambikin keskiosissa sijaitseva, Zambezian maakuntaan kuuluva piiri. Piirin hallintokeskus on Mocuban kaupunki, joka sijaitsee linnuntietä 116 kilometriä maakuntakeskus Quelimanesta pohjoiseen.
Ilmasto-olot

Vuoden keskilämpötila on 20-27 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on alueen ilmastoasemilla vaihdellut 850–1 300 millimetrissä. Sateisin kausi ajoittuu yleensä marras-helmikuulle, mutta sateita esiintyy huhtikuulle saakka.
Piiri ja sen naapurit, aluehallinto

Mocuban naapureina ovat pohjoisessa Lugelan ja Ilen piirit, idässä Mulevalan ja Mocubelan piirit, etelässä  Maganja da Costan, Namacurran ja Nicoadalan piirit sekä lännessä Derren piiri ja Milangen piirit.
Piirin pinta-ala on noin 8 867 neliökilometriä (1997, 2019). Muissa lähteissä pinta-ala on hieman vaihdellut: 8 777,1 km² (2021), 8 733 km² (2005) tai 8 803 (2007).
Paikallistasolla piiri jakautuu kolmeen hallinto-alueeseen (port. postos administrativos): Cidade de Mocuba (P.A. Mocuba Sede), P.A. Mugeba ja P.A. Namanjavira. Hallintoalueet jaetaan edelleen paikkakuntiin (localidades).
Väestö

Mosambikin tilastoviranomaisen väkilukuarvio on 470 317 asukasta (2022). Edellisten vuosikymmenen aikana väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 214 748 (VL 1997); 303 973 tai 300 628 (VL 2007); ja 422 681 (VL 2017, prel.).
Väestöstä lukutaidottomia on 37,9 prosenttia (2021; vuonna 1997: 67 %); miehillä lukutaito oli selvästi yleisempää kuin naisilla. Väestön valtakieli on paikalliskieliin lukeutuva lomwe (elomwe) eli länsimakuan kieli (1997). Mosambikin virallista kieltä portugalia puhui vain 51,8 prosenttia piirin asukkaista; miehet huomattavasti naisia useammin (1997).
Väestönkasvun seurauksena yli puolet maakunnan väestöstä on lapsia ja nuoria (0–17-vuotiaita); Mosambikin tilastoviraston (INE) väestöennusteen (2022) mukaan alle 20-vuotiaita oli 58,3 prosenttia Mocuban piirin asukkaista (273 980/470 317). Unescon Zambeziaan keskittyvän raportin ja maakunnan terveystilaston mukaan mukaan esimerkiksi lasten moniulotteinen köyhyys on Zambezian maakunnassa erittäin yleistä (59,1 % lapsista). Esimerkiksi alle 5-vuotiaitten krooninen aliravitsemus (44,6 %) ja anemia sekä lapsikuolleisuus (6,84 %) on hyvin korkealla tasolla (2015–2018). Yleisesti koko Mosambik lukeutuu matalan tulotason maiden keskiarvoa alhaisemmalle tulotasolle, mikä osaltaan kuvastaa äärimmäisen köyhyyden yleisyyttä koko maassa.
Talous

Päätoimialoja Mocuban piirissä ovat maatalous, tukku- ja vähittäiskauppa sekä teollisuustuotanto.
Kansallinen valtatie N1 kulkee Mocuban piirin ja kaupungin kautta.
Hyeenakoira

| Hyeenakoira |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Lycaon  Brookes, 1827
Laji::  pictus
Kaksiosainen nimi
 Lycaon pictus  (Temminck, 1820) 
 Hyeenakoiran levinneisyys (2022).
Katso myös
   Hyeenakoira Wikispeciesissä   Hyeenakoira Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hyeenakoira eli savannikoira (Lycaon pictus) on Afrikan savanneilla ja muilla ruohikkoalueilla elävä koiraeläin, joka on sukua aasialaiselle vuorisudelle. Nimestään, ulkonäöstään ja ääntelystään huolimatta se ei siis ole läheistä sukua hyeenoille. Hyeenakoira elää ja saalistaa keskimäärin noin kymmenen yksilön laumoissa.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on savannikoira.
Koko ja ulkonäkö

Hyeenakoira on jäntevä ja notkea petoeläin, joka painaa noin 18–36 kg. Sen ruumiin pituus on 75–110 cm, uros ja naaras ovat suunnilleen samankokoisia. Turkki on lyhyttä ja tiheää. Lajin tieteellinen nimi viittaa turkin värikuviointiin, jossa erimuotoiset ruskeat, punertavat, okrankeltaiset, valkoiset ja mustat kuviot vuorottelevat. Jokaisella hyeenakoiralla on yksilöllinen kuviointi turkissaan – aivan kuten seeproilla. Hyeenakoiran korvat ovat suuret ja pyöreämuotoiset. Sen haukunta kuulostaa naurulta. Hyeenakoiran elinikä on noin 10 vuotta.
Levinneisyys ja uhat

Hyeenakoirat elävät itäisessä ja eteläisessä Afrikassa. Lajin asuinseutuja ovat Saharan eteläpuoliset alueet ja etenkin Botswana, Namibia ja Mosambik, osin myös Zimbabwe, Transvaal, Swazimaa ja Tansania. Hyeenakoirat asuvat savanneilla sekä ruohikko- ja pensasalueilla. Niitä on tavattu myös puoliaavikoilla ja vuoristoisillakin seuduilla. Tiheässä metsässä ne eivät viihdy.
Hyeenakoira on uhanalainen laji, ja sen määrä on laskenut rajusti. Aikoinaan koiria oli noin puoli miljoonaa lähes kaikkialla Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, eivätkä sadankaan yksilön laumat olleet epätavallisia. Nykyään jäljellä on enää 6 600 yksilöä, joista vain arviolta 1 400 yksilöä on sukukypsiä. Hyeenakoiria uhkaavat metsästys ja tarttuvat sairaudet sekä elinalueiden sirpaloituminen. Ne tarvitsevat suuren alueen tullakseen toimeen ja kilpailevat ravinnosta muiden suurten petoeläinten kuten leijonien ja täplähyeenojen kanssa. Useimmat Afrikan kansallispuistot ovat liian pieniä hyeenakoiralaumoille, joten ne laajentavat reviiriään maatalousalueille. Siksi karjankasvattajat tappavat niitä suojatakseen kotieläimiään. Populaatioiden pieni koko tekee lajin haavoittuvaiseksi tautiepidemioille.
Elintavat

Hyeenakoirat metsästävät ja elävät laumoina, joiden keskikoko on 7–8 aikuista, äärirajoina 2–20. Pennut mukaan lukien voi laumassa olla yli 30 jäsentä. Laumalla on tukikohta, "pesimäalue" vain silloin kun siinä on poikasia. Muulloin lauma kulkee elinpiiriään ristiin rastiin saalista etsimässä tai taivaltaa päivässä 2–50 km. Joidenkin tutkittujen laumojen elinpiirin keskikoko on 1 500 km2. Elinpiirit menevät selvästi päällekkäin. Jos laumat kohtaavat, suurempikokoinen lauma ajaa tavallisesti pienemmän tiehensä. Hyeenakoirilla ei ole varsinaista reviiriä, jota ne merkitsisivät virtsallaan, vaikka laumaa johtava alfapariskunta saattaa jättää hajumerkkejä.
Hyeenakoirat turvautuvat saalistaessaan pääasiassa näköönsä. Saalistus tapahtuu yleensä ilta- ja aamuhämärässä, vain harvoin yöllä. Pääasiallinen saaliseläin vaihtelee: yleensä hyeenakoirat metsästävät keskikokoisia sorkkaeläimiä kuten impala-antilooppeja, mutta myös suurempia eläimiä kuten gnuu-antilooppeja, seeproja tai pahkasikoja. Lähes kaikenlaiset nisäkkäät käyvät, mutta hyeenakoirien tiedetään saalistaneen myös strutseja. Lisäksi ne syövät pienempää riistaa kuten jäniksiä, liskoja ja jopa munia, mutta pienriista muodostaa ruokavaliosta vain pienen osan. Tavallisesti lauma syö saaliin nopeasti, mutta hyeenakoirat saattavat myös kätkeä osan suuresta saaliseläimestä. Lauma ei tavallisesti kuitenkaan palaa ruokavarastolleen.
Toisin kuin kissaeläimet, hyeenakoirat eivät yritä päästä vaivihkaa saaliseläinten lähelle, vaan jahtaavat niitä avoimesti useita kilometrejä. Niiden huippunopeus on noin 55 kilometriä tunnissa. Kun saaliseläinten lauma on saatu vauhkoontumaan ja valittu uhri on juossut itsensä väsyksiin, yksi koirista tarraa kiinni uhrin häntään ja muut tekevät lopun eläimestä. Saalistustaktiikka vaikuttaa olevan opittua käyttäytymistä, ei vaistonvaraista. Laumat metsästävät ainakin kerran päivässä, suuremmat yleensä kaksi kertaa, erityisesti saalistaessaan pieniä eläimiä.
Tavallisesti vain laumaa johtavat alfauros ja -naaras parittelevat. Hyeenakoiran pentueet saattavat olla hyvinkin suuria (jopa 20 pentua), vankeudessa tavallisesti pienempiä. Pentujen kantoaika on 70–73 vuorokautta. Ensimmäiset 3–4 viikkoa pennut viettävät pesässä emonsa kanssa, sen jälkeen koko lauma huolehtii niistä. Lauma tuo saalistusretkiltä ruokaa myös sairaille ja muuten saalistuskyvyttömille jäsenilleen. Laumassa on yleensä enemmän uroksia kuin naaraita. Naaraat jättävät lauman tavallisesti noin 2,5-vuotiaina liittyäkseen johonkin toiseen laumaan. Urospennuista noin puolet jää laumaan, muut muodostavat uuden lauman.
Aiheesta muualla

Semiochemicals of Lycaon pictus, the African wild dog Pherobase.  3.12.2019. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
African Wild Dog – Species World Wildlife Fund – WWF. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Lycaon pictus (TSN 183833) itis.gov. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
Savannikoira (Lycaon pictus) Tunturisusi.com. Viitattu 18.2.2021. (yksityishenkilön sivusto)
Hyeenakoirat elävät laumoissa.
Anhydriitti

| Anhydriitti |
| --- | --- |
 Anhydriittilohkare
Luokka:  sulfaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  CaSO4
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  valkoinen tai väritön
Asu:  massamainen
Kidejärjestelmä:  rombinen
Kovuus Mohsin asteikolla:  3–3,5
Ominaispaino:  2,9–3,0 g/cm3
Optiset ominaisuudet
Viiru:  valkoinen
Lähteet
 Luhr, s. 70. 
Aiheesta muualla
  Anhydriitti Commonsissa 
Anhydriitti on vedetön, tavallisesti massamainen kalsiumsulfaattimineraali, jota käytetään maanparannusaineena ja sementin valmistuksessa. Vedettömyyteen viittaa myös sen nimi, joka on johdettu kreikankielisestä sanasta anudros eli ’ilman vettä’.
Anhydriittiä esiintyy usein kerrostuneena toisten evaporiittien kanssa. Veden vaikutuksesta se muuttuu vesipitoiseksi kalsiumsulfaattimineraaliksi, kipsiksi, josta sen erottaa helpoiten lohkeavuuden perusteella; anhydriittikiteissä on kolme lohkosuuntaa, jotka ovat suorassa kulmassa toisiinsa nähden.
Aiheesta muualla

Mindat: Anhydrite (englanniksi)
Webmineral: Anhydrite Mineral Data (englanniksi)
Handbook of mineralogy: Anhydrite (pdf) (englanniksi)