stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liminka
Tunnettuja liminkalaisia > Kansanedustajia

Susanna Huovinen (syntynyt Limingassa), SDP, 1999 alkaen
Väinö Juustila, Kokoomus, 1918–1922
Antti Nahkala, (syntynyt Limingassa), Suomen sosialistinen työväenpuolue, 1922–1924
Eero Pehkonen, (syntynyt Limingassa), Maalaisliitto, 1914–1918
Juho Sunila, (syntynyt Limingassa), Maalaisliitto, 1922–1927, 1927–1933. Pääministerinä vuosina 1927–1928 ja 1931–1932.
Antti Tuomikoski, Suomalainen puolue, 1908–1909
Samuli Tuomikoski, Kokoomus, 1929–1933
Ystävyyskunnat

Nõo, Viro
Kuvia Limingasta

Liminganjoki Alakestilän arboretumissa
Liminganjoki
Limingan kirkko
Limingan kirkko
Limingan kirkon tapuli
Limingan kirkon ympäristöä
Limingan kirkon votiivilaiva
Limingan rautatieasema
Aappola (Abraham Ojanperän entinen huvila ja koti, jossa on toiminut kotimuseo vuodesta 1917.)
Vilho Lampi -museo. Museo sijaitsee vuonna 1868 rakennetussa vanhassa Kivikoulussa.
Limingan Pappila
Limingan taidekoulu
Lintutorni Liminganlahdella
Temmesjoki Ala-Temmeksen kylällä
Linnukkapatsas
ABC-liikennemyymälä Tupoksessa.
Limingan lakeutta.
Kirjallisuutta

Ristitty. Limingan seurakuntalaisen kirja.  [Helsinki]:  Kirjapaja, Limingan seurakunta, 2005.  ISBN 951-607-258-5
Seija Korte (toim.): Liminka 1477–1977.  Liminka:  Limingan kunta ja seurakunta, 1977.  417 s.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liminka Wikimedia Commonsissa
Limingan kunnan kotisivut
Visit Liminka
Tilastokeskus – Limingan avainluvut
Liminganlahti (Arkistoitu – Internet Archive)
liminganlahti.net (Arkistoitu – Internet Archive)
WWF – Liminganlahti (Arkistoitu – Internet Archive)
Limingan taidekoulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Liminka
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Ala-Temmes  Heinijärvi  Kedonperä  Ketunmaa  Lapinkangas  Limingan kirkonkylä  Rantakylä  Tikkaperä  Tupos  Virkkula 
Vesistöt:  Liminganjoki  Liminganjärvi  Temmesjoki  Ängeslevänjoki  Valkiaisjärvi 
Muuta Liminkaan liittyvää:  Escurial  Hannu Krankka  Kirkko  Jäähalli  Liminganlahti  Limingan lakeus  Limingan musiikkiviikot  Liminganportti  Linnukkapatsas  Museoalue  Rantakylän kappeli  Rautatieasema 
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Kartta Limingan kirkkopitäjästä erotetuista seurakunnista ja kunnista.
Limingan kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa.
Muhoksen Kylmälänkylän ja Tyrnävän kirkonkylän välisellä tieosuudella yhdystiellä 8240 tulee vastaan noin viiden kilometrin osuus Limingan kuntaan kuuluvaa aluetta. Kuva Muhoksen suunnalta katsottuna.
Alakestilän arboretum
Limingan kirkko
Tampereen elokuvajuhlat

Tampereen elokuvajuhlien palkintogaala 2023.
Tampereen elokuvajuhlat (engl. Tampere Film Festival) on Tampereella järjestettävä vuosittainen lyhytelokuviin keskittynyt elokuvafestivaali. Tampereen elokuvajuhlat on Pohjoismaiden vanhin ja suurin lyhytelokuvafestivaali. Festivaali kerää vuosittain noin 30 000 kävijää.
Historia

Festivaali sai alkunsa Tampereen lyhytelokuvapäivistä, jotka järjestettiin helmi-maaliskuun vaihteessa vuonna 1969. Seuraavana vuonna järjestettiin opetusministeriön, Suomen elokuvasäätiön ja Tampereen kaupungin tuella ensimmäiset kansainväliset lyhytelokuvajuhlat. Elokuvajuhlien alkuaikoina festivaalilla näytettiin vuosittain runsaat sata elokuvaa. 1990-luvun puolivälissä näytöksiä oli jo noin sata, ja elokuvia näytettiin viitisen sataa. Ammattilaisten käyttöön suunnattu Film Market sai alkunsa vuonna 1992.
Kansainvälinen kilpailu on järjestetty perustamisvuodesta lähtien. Vuonna 1978 päätettiin järjestää myös kilpailu kotimaisille elokuville otsikolla "kotimainen katselmus". Vuonna 1983 nimi muutettiin kotimaiseksi kilpailuksi. Nykyinen muoto, jossa on omat sarjansa alle 30-minuuttisille ja yli 30-minuuttisille, tuli voimaan 1996. Alle 30-minuuttisten sarjaan hyväksytään animaatiot, fiktiot ja dokumentit. Yli 30-minuuttisten sarja on avoin myös kaikille genreille, mutta fiktiot eivät saa olla yli 60 minuuttisia.
Tapahtuma

Festivaali järjestetään vuosittain maaliskuussa viikolla 10. Elokuvajuhlien kansainvälisen pääpalkinnon, Grand Prix'n, voittaja pääsee kisaamaan myös Oscar-ehdokkuudesta. Kotimaisen ja kansainvälisen kilpailun lisäksi festivaali tarjoaa laajan ja monipuolisen erikoisohjelmiston, jossa esitetään niin tuoreita kuin vanhempia, historiallisesti merkittäviä lyhyt-, dokumentti- ja animaatioelokuvia. Festivaalin oheistapahtumat koostuvat näyttelyistä, seminaareista, keskustelutilaisuuksista ja iltaklubeista.
Festivaali pyrkii kannustamaan nuorten elokuvantekijöiden esiinmarssia. Monet arvostetut elokuvaohjaajat ovatkin saaneet uransa ensimmäiset tunnustukset ja palkinnot Tampereen elokuvajuhlilla. Kotimaisen kilpailun festivaalivoittajiin lukeutuvat esimerkiksi Mika Kaurismäki vuonna 1981, Kaisa Rastimo vuonna 1988, Markku Pölönen vuonna 1993, John Webster vuonna 1999, Zaida Bergroth vuonna 2007 ja Mika Ronkainen vuonna 2013.
Festivaalin yhteydessä jaetaan rahalliselta arvoltaan Suomen suurin elokuva-alan palkinto, Risto Jarva -palkinto.
Palkinnot

Tampereen elokuvajuhlilla jaetaan palkintoja kansainvälisessä sekä kotimaisessa kilpailussa. Kansainvälisessä kilpailusarjassa jaetaan pääpalkinnon Grand Prix'n lisäksi kolme kategoriapalkintoa, paras dokumentti, paras fiktio sekä paras animaatio. Yhdelle elokuvalle myönnetään Tampereen palkintoehdokkuus European Film Awards 2019 -kilpailussa. Lisäksi tuomaristolla on mahdollisuus jakaa kunniamainintoja ja yleisö valitsee yleisöpalkinnon.
Kotimaisessa kilpailusarjassa jaetaan alle 30-minuuttisten sarjassa pääpalkinto, erikoispalkinto, nuorisotuomariston palkinto ja yleisöpalkinto. Yli 30-minuuttisten sarjassa jaetaan pääpalkinto ja erikoispalkinto. Lisäksi molemmissa sarjoissa jaetaan Kirkon mediasäätiön palkinto, opiskelijapalkinto sekä Risto Jarva -palkinto.
Palkinnot > Grand Prix -palkinto

1970: 79 primaveras, Santiago Alvarez (Kuuba)
1971: Rantojen miehet, Hannu Peltomaa (Suomi)
1973: Chrikales, Marta Rodriguez, Jorge Silva (Kolumbia)
1974: La Primera página, Sebastian Alarcon (Neuvostoliitto)
1975: Bölcs mesterek, okos szerkezetek, Vince Lakatos (Unkari/Bulgaria)
1976: Campesinos, Marta Rodriguez, Jorge Silva (Kolumbia)
1977: Poezd pamyati, Nikolai Serebrjakov (Neuvostoliitto)
1978: A piacere - Tetszés Szerint, Zoltán Huszárik (Unkari)
1979: They Are Killing The Horse, Mushtaq Ali Gazdar (Pakistan)
1980: An Encounter With Faces, Vinod Chopra (Intia)
1981: Survival Run, Robert Charlton (Yhdysvallat)
1982: En Stad Under Huden, Johan Donner (Ruotsi)
1983: Mindrák, Milos Macourek, Jaroslav Doubrava, Adolf Born (Tšekkoslovakia)
1984: The Snowman, Dianne Jackson (Iso-Britannia)
1985: Byker, Sirkka-Liisa Konttinen (Iso-Britannia)
1986: Getekende mensen, Harrie Geelen (Alankomaat)
1987: Før gæsterne kommer, Jon Bang Carlsen (Tanska)
1988: Eine murul (Breakfast On The Grass), Priit Pärn, Neuvostoliitto
1989: Devant le mur, Daisy Lamothe (Ranska)
1990: Kitchen Sink, Alison Maclean (Uusi-Seelanti)
1991: De Craciun ne-am luat ratia de libertate, Catalina Fernoaga, Cornel Mihalache (Romania)
1992: Året gjennom Bøfjord, Morten Skallerud, Norja
1993: Neonovi prikazki, Eldora Atanassova Traykova (Bulgaria)
1994: Wallace & Gromit in the Wrong Trousers, Nick Park (Iso-Britannia)
1995: Quelque chose de différent, Bruno Rolland (Ranska)
1996: Cicha przystan, Mariusz Malec (Puola)
1997: Many Happy Returns, Marjut Rimminen (Iso-Britannia)
1998: Un Jour, Marie Paccou (Ranska)
1999: Youfek, Mahvash Shaykh-Aleslami (Iran)
2000: Four Corners, Ian Toews (Kanada)
2001: Hyppääjä, P. V. Lehtinen (Suomi)
2002: Intolerance II: The Invasion, Phil Mulloy (Iso-Britannia)
2003: The Projectionist, Michael Bates (Australia)
2004: Utvecklingssamtal, Jens Jonsson (Ruotsi)
2005: Gjennom mine tykke briller, Pjotr Sapegin (Norja/Kanada)
2006: Eût-elle été criminelle... (Even if She Had Been Criminal...), Jean-Gabriel Periot (Ranska)
2007: Milan, Michaela Kezele (Saksa)
2008: Madame Tutli-Putli, Chris Lavis, Maciek Szczerbowski (Kanada)
2009: Ahendu nde sapukai, Pablo Lamar (Paraguay)
2010: Lumikko, Miia Tervo (Suomi)
2011: Händelse vid Bank, Ruben Östlund (Ruotsi)
2012: Posledný Autobus, Martin Snopek, Ivana Laucikova (Slovakia)
2013: The Mass of Men, Gabriel Gauchet (Iso-Britannia)
2014: Bum-bum doch' rybaka, Ivan Maximov (Venäjä)
2015: Kastrats Kuilis, Raitis Abele, Lauris Abele (Latvia)
2016:  The Living Need Light, the Dead Need Music (Vietnam 2014)
2017: Scris/Nescris, Adrian Silisteanu (Romania)
2018: Intimity, Elodie Dermange (Sveitsi)
2019: Dulce, Angello Faccini, Guille Isa (Yhdysvallat, Kolumbia, Peru)
2020: Bab Sebta, Randa Maroufi (Ranska, Marokko)
2021: Al-Sit, Suzannah Mirghani (Qatar, Sudan)
2022: Babičino seksualno življenje, Urška Djukić, Émilie Pigeard (Slovenia, Ranska)
2023: Das Rotohr, Paul Drey (Saksa)
2024: Wander to Wonder, Nina Gantz (Alankomaat, Belgia, Ranska)
Aiheesta muualla

Tampere Film Festival
IMDb
Festival News -verkkojulkaisu
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024)
Kauppakeskus Kupiainen

| Kauppakeskus Kupiainen |
| --- | --- |
Sijainti:  Kitee
Kauppakeskus Kupiainen sijaitsee Kiteen keskustassa. Kauppakeskuksessa on 15 liikettä ja pysäköintihalli.
Laajennus 2007

Kauppakeskus Kupiaisessa aloitettiin mittavat laajennus- ja muutostyöt vuonna 2007. Kauppakeskuksen K-Supermarket laajeni Suomen suurimmaksilähde? ja keskuksen alakerrokseen valmistui Kiteen ensimmäinen pysäköintihalli. Kauppakeskuksen kokonaispinta-ala on 12 000 neliömetriä.
Djiboutinfrankoliini

| Djiboutinfrankoliini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Afrikanfrankoliinit Pternistis
Laji::  ochropectus
Kaksiosainen nimi
 Pternistis ochropectus  (Dorst & Jouanin, 1952) 
Synonyymit
 Francolinus ochropectus 

Katso myös
   Djiboutinfrankoliini Wikispeciesissä   Djiboutinfrankoliini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Djiboutinfrankoliini eli aiemmalta nimeltään somalianmetsäfrankoliini (Pternistis ochropectus) on aitokanoihin kuuluva kanalintu. Djiboutinfrankoliini on äärimmäisen uhanalainen laji; sitä on jäljellä vain 250–999 yksilöä, ja nekin elävät pienellä alueella. Populaatio on pienentynyt metsästyksen ja elinalueiden heikkenemisen seurauksena.
Koko ja ulkonäkö

Djiboutinfrankoliini on pyylevä harmaanruskea 35 cm pitkä afrikanfrankoliini, jolla on lyhyt pyrstö. Linnun alapuoli on punavalkoviiruinen; päälaki ja siivet ovat tummemmat. Linnun nokka on musta ja jalat kellanvihreät.
Levinneisyys

Lajia esiintyy ainoastaan Djiboutissa, kahdella pienellä alueella. Sieltäkin se on häviämässä, sillä vuonna 1977 nähtiin 5 600 lintua, kahdeksan vuotta myöhemmin djiboutinfrankoliineja oli jäljellä vain 1 500 yksilöä. Sitä esiintyy pääosin katajametsissä 700–1 500 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Lisääntyminen ja ravinto

Djiboutinfrankoliini syö siemeniä, marjoja ja termiittejä. Se on luultavasti moniavioinen, ja munia on yleensä 5–7. Ainut tunnettu pesä oli matala ja tehty pääosin ruohoista.
Raumanmeren juhannus

| Raumanmeren juhannus |
| --- | --- |
Tyyppi:  musiikkifestivaali
Ajankohta:  juhannus
Tapahtumapaikka:  Otanlahti
Paikkakunta:  Rauma
Ensimmäisen kerran:  1999
Kävijöitä:  99 000 (2005)
Kotisivut
Raumanmeren juhannus (RMJ) on suuri tanssimusiikin festivaali, joka järjestetään merenrannalla Otanlahdessa Raumalla. Nykymuotoinen Raumanmeren juhannus on painottunut elektroniseen tanssimusiikkiin. Festivaali kesti vuonna 2017 kolme päivää. Vuoden 2016 pääesiintyjänä oli David Guetta.
Alkuvuosinaan festivaaleilla esiintyivät suomalaisen rockmusiikin sen hetken tunnetuimmat artistit ja tapahtumapaikkana oli Otanlahti. Myöhemmin festivaali järjestettiin Porin Kirjurinluodossa ja pienimuotoisempana Rauman Unajassa.
Historia

Festivaalin perusti raumalainen Riku Räsänen vuonna 1999, minkä jälkeen tapahtuma järjestettiin vuosittain. Suurimmillaan kolmen päivän yhteenlaskettu kävijämäärä nousi vuonna 2003 noin 90 000:een ja vuonna 2005 ennätuslukemiin 99 000 kävijällään. Radiokanava YleX ja sen edeltäjä Radiomafia taltioivat tapahtuman konsertteja vuosina 2002–2004. Tapahtumaa on markkinoitu "Suomen parhaimmiksi bileiksi".
Festivaalien omistaja vaihtui 2007. Uudeksi omistajaksi tuli SK Ravintolat Oy:n tytäryhtiö, SK Festivals Oy. Tuolloin juhlilla vieraili näyttelijä Pamela Anderson. Samana vuonna festivaaleilla kuoli kolme ihmistä. Festivaali siirtyi Rauman Otanlahdesta Poriin 2008 ja nimi vaihtui pelkäksi RMJ:ksi. Porissa festivaalien tapahtumapaikkana oli Kirjurinluoto ja siellä sijaitseva Pori Delta Arena.
Jo seuraavana vuonna SK Entertainment Group luopui pääomistajuudestaan ja vetovastuu tapahtumasta siirrettiin toiselle yritykselle, jonka johtajaksi tuli RMJ:n perustaja Riku Räsänen ja hänen lisäkseen omistajina toimivat Jyrki Kangas, SK Entertainment Group, Local Crew sekä Toni Järvinen. Samalla tapahtuman nimi muutettiin RMJ Party Campiksi. Vuonna 2010 tapahtuma järjestettiin pienimuotoisempana jälleen Raumalla nimellä RMJ Unajassa ja vuoden 2011 festivaalien jäädessä toistaiseksi viimeiseksi.
Nykymuotoinen Raumanmeren juhannus

Vuonna 2016 juhannuksena RMJ järjestettiin taas vuosien tauon jälkeen Otanlahdella. Elektroniseen tanssimusiikkiin (EDM) keskittyvällä festivaalilla nähtiin myös maailmanluokan tähtiä, muun muassa nykyisen elektromusiikin kärkinimet David Guetta, Jason Derulo ja Nero.
Ensimmäisenä vuotenaan uudistuneella juhannusfestivaalilla oli kävijätavoitteenaan kahden päivän osalta 30 000 festivaalikävijää. Vuonna 2017 juhannusjuhlat kasvoi kolmipäiväiseksi ja lippuja myytiin 50 000. Esiintyjälistalla olivat muun muassa Pendulum, David Hasselhoff Shaggy ja The Rasmus.
Vuosina 2020 ja 2021 ei RMJ:tä järjestetty koronaviruspandemian vuoksi.
Tapahtuman ohjelmajärjestäjänä toimii nykyisin Nelonen Media Live. Festivaalin perustajan Riku Räsäsen yritys Suomen Elämyspalvelu Oy on vastannut juhlien alue- ja majoitusjärjestelyistä.
Aiheesta muualla

RMJ:n kotisivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nelonen Media
| --- | --- |
TV::  Nelonen  Nelonen HD  Jim  Liv  Hero 
Radio::  Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
Festivaalit::  Rockfest  RMJ  Himos Juhannus  Tahko Juhannus  Iskelmä Festivaali Himos / Pori  Jysäri  Wanaja Festival  Suomipop Festivaali Jyväskylä / Oulu  Tikkurila Festivaali  Tammerfest  Solar Sound Festival  Kuopiorock 
Suoratoisto- ja audiopalvelut::  Ruutu  Supla 
RMJ festivaalialueen rantaviivaa vuonna 2006 Raumalla.
RMJ-aluetta vuonna 2019.
Politiikkaan perustuva näyttö

Politiikkaan perustuva näyttö ja politiikkaan pohjautuva näyttö (myös politiikkalähtöinen näytönhankinta, engl. policy-based evidence making) on halventava termi, jolla viitataan käytäntöön tilata tutkimusta jo päätetyn politiikan tueksi. Se on vastakohta näyttöön perustuvalle päätöksenteolle. Politiikkaan pohjautuva näyttö on käänteinen versio näyttöön perustuvasta politiikasta: sen sijaan, että päätökset perustuivat tutkimukseen, tutkimus muokataan tukemaan päätöksiä.
»Tämä  tarve [tutkimusnäytölle] on vakiintunut Isossa-Britanniassa ja muualla, kun ”näyttöön perustuvan politiikan” käytännöt ovat sisäänrakennettuja hallinnon toimintaan. Intuitiivisesti ajatellen vaikuttaa järkevältä ja toivottavalta perustaa ihmisten elämään ja talouteen vaikuttavat politiikat vankkaan akateemiseen tutkimukseen. Tällaiset lähestymistavat ovat kuitenkin perustavanlaatuisesti ongelmallisia, koska hallinto pyrkii laajimmassa merkityksessään hallitsemaan tiedon tuottamisen prosesseja siinä määrin, että tällaista ”tutkimusta” voisi parhaiten kuvata politiikkaa tukevaksi näytönhankinnaksi. » 
()
Termi kuvaa tilannetta, jossa tutkimusta käytetään tietyn poliittisen tavoitteen perustelemiseen valikoiden, sen sijaan että poliittista päätöksentekoa ohjattaisiin objektiivisesti ja riippumattoman tieteellisen näytön perusteella. Tämä lähestymistapa voi johtaa tutkimustulosten valikointiin ja siten päätöksenteon vinoutumiseen.
Määritelmä ja tarkoitus

Politiikkaan pohjautuva näyttö tarkoittaa pyrkimystä tieteellisesti perustella ja tuottaa vääriä tosiasioita ennalta määrätyn politiikan oikeuttamiseksi. Tällöin keskitytään haluttuun lopputulokseen ja esitetään todisteita, jotka tukevat tätä lopputulosta, samalla kun jätetään huomiotta todisteet, jotka ovat ristiriidassa sen kanssa. Tämä on ristiriidassa tieteellisen menetelmän kanssa.
On tärkeää erottaa politiikkaan pohjautuva näytönhankinta tutkimuksesta, jossa arvioidaan politiikan vaikutuksia. Jälkimmäisessä tapauksessa tutkimuksen tulokset voivat johtaa politiikan tukemiseen tai hylkäämiseen saatujen todisteiden perusteella.
Termin alkuperä

Termi nousi esiin Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneen tiede- ja teknologiavaliokunnan lokakuussa 2006 julkaisemassa raportissa tieteellisestä neuvonannosta sekä riskien ja näytön huomioimisesta päätöksenteossa. Valiokunta totesi:
»Ministerien ei missään tapauksessa tulisi valikoivasti poimia todisteita jo päätetyn politiikan tueksi tai tilata tutkimusta pelkästään politiikan oikeuttamiseksi – niin sanottua ”politiikkaan pohjautuvaa näyttöä” (ks. kappaleet 95–96). Jos todisteita ei ole saatavilla tai vaikka hallitus tietoisesti toimisi todisteiden vastaisesti — kenties hyvin perustelluista syistä — tämä tulisi avoimesti tunnustaa.» 
(, [korostus alkuperäisessä tekstissä])
Soveltaminen

Termiä on sovellettu myös ilmastopolitiikkaan. Oliver Geden kirjoitti Nature-lehdessä vuonna 2015:
»Päivänpolitiikkaa ei siis hallitse näyttöön perustuva päätöksenteko vaan pyrkimykset hankkia politiikkaa tukevaa näyttöä.» 
()
Tutkimuspolitiikkaa on kritisoitu siitä, että sillä pyritään ohjaamaan akateemista tutkimusta poliittisten tavoitteiden mukaisiin suuntiin. Tämä ongelma korostuu korkeakoulutuksen ja tutkimusrahoituksen kansainvälistyessä. Tutkijat Rebecca Boden ja Debbie Epstein ovat tutkineet globalisaation vaikutuksia ja osoittaneet, että rahoituksen jakamista voidaan käyttää välineenä tutkimuksen ohjaamisessa haluttuun suuntaan.
Ralph Macchio

| Ralph Macchio |
| --- | --- |
 Macchio GalaxyConissa Raleigh’ssa v. 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ralph George Macchio Jr.
Syntynyt: 4. marraskuuta 1961 (ikä 63) Huntington, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja
Puoliso:  Phyllis Fierro (vih. 1987)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1979–
Merkittävät roolit:  Daniel Larusso (Karate Kid)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ralph George Macchio Jr. (s. 4. marraskuuta 1961 Huntington, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Daniel LaRusson roolistaan Karate Kid -elokuvatrilogiassa ja Netflix-sarjassa Cobra Kai, joka on jatkoa elokuvatrilogialle. Hänen muita roolejaan ovat muun muassa Johnny Cade elokuvassa Outsiders – kolmen jengi, Jeremy Andretti TV-sarjassa Eight Is Enough, Bill Gambini elokuvassa Serkkuni Vinny, Eugene Martone elokuvassa Crossroads – bluesjätkät ja Archie Rodriguez TV-sarjassa Ruma Betty. Hänellä oli myös toistuva rooli konstaapeli Haddix'inä TV-sarjassa The Deuce.
Varhainen elämä

Macchio syntyi Huntingtonissa, New Yorkissa. Hänen äitinsä on nimeltään Rosalie (o.s. DeSantis) ja isänsä Ralph George Macchio Sr., joka omisti itsepalvelupesuloita ja jätevedentyhjennysfirman. Ralphilla on pikkuveli nimeltään Steven. Hänen isällään on italialais-kreikkalaisia sukujuuria ja hänen äitinsä on amerikanitalialainen. Macchio sanoi eräässä koe-esiintymisessä vuonna 1980, että hänen sukunsa tulee Napolista. Macchio valmistui newyorkilaisesta Half Hollow Hills High Schoolista vuonna 1979.
Macchio alkoi käydä steppaustunneilla kolmevuotiaana. Eräs kykyjenetsijä löysi hänet 16-vuotiaana.
Ura > Aikaisemmat roolit

Macchio valittiin Jeremy Andrettin rooliin kahdeksi kaudeksi TV-sarjaan Eight Is Enough. Tämän jälkeen hän sai Johnny Caden roolin vuoden 1983 elokuvassa Outsiders – kolmen jengi.
Ura > Karate Kid -elokuvat

Hänen suorituksensa Outsidersissa auttoi häntä saamaan Daniel LaRusson roolin vuoden 1984 menestyselokuvassa Karate Kid. Hän jatkoi roolin parissa elokuvan kahdessa jatko-osassa, Karate Kid II... kertomus jatkuu (1986) ja Karate Kid III (1989). Karate Kid -elokuvassa Macchio näytteli "lukiolaisreppanaa, joka päihitti kiusaajansa" ("a high school weakling turned bullybuster"), ja joka oppii karatea ystävältään ja mentoriltaan, Mr. Miyagilta (Pat Morita). Macchion suoritus Karate Kidissä teki hänestä "stratosfäärinkuulun" ("stratospherically famous").
Ura > Myöhemmät roolit

Macchio esiintyi vuoden 1986 elokuvassa Crossroads, musiikinopiskelija Eugene Martonen roolissa. Vuonna 1986, Macchio näytteli näytelmässä Cuba and His Teddy Bear Broadwaylla, muun muassa Robert De Niron kanssa. Vuonna 1992 hän näytteli Joe Pescin ja Marisa Tomein vastanäyttelijänä menestyskomediassa My Cousin Vinny, näytellen Billy Gambinia, jota syytetään virheellisesti murhasta hänen matkatessaan alabamalaisen pikkukaupungin läpi. Vuonna 1996, Macchio esiintyi pääosassa näytellen J. Pierrepont Finch'iä Tony-palkinnon vuonna 1962 voittaneen How to Succeed in Business Without Really Trying -nimisen musikaalin uusintaversion USA:n-kiertueella, ja sai suorituksestaan hyvät arvostelut. Viitaten rooliinsa kuoropoikana saman näytelmän lukioversiossa, Macchio sanoi: "Minua kutsuttiin "Dancing Kid'iksi". Ei sillä, että olisin ollut mitenkään mahtava, mutta olin tanssinut kolmevuotiaasta asti ja käynyt tunneilla June Claire School of Dancessa, Babylonissa, Long Islandilla."
Vuonna 2005, Macchio näytteli itseään TV-sarjassa Entourage. Lokakuusta 2008 lähtien, hän esiintyi useassa jaksossa TV-sarjassa Ruma Betty, roolihahmonaan Archie Rodriguez, paikallinen poliitikko, joka oli Hildan ihastus. Marraskuussa 2008 Macchio oli VH1-televisiokanavan 100 Greatest Teen Stars -listan sijalla 80.
20. syyskuuta 2010, Macchio oli aikuisen Carl Morellin roolissa Charles Messinan A Room of My Own -näytelmän lukutapahtumassa Bleecker Street Theater Companyn mukana. Helmikuussa 2011 julkistettiin uutinen, että Macchio kilpailee ABC-televisiokanavalla esitettävässä Dancing with the Stars -ohjelmassa (suom. Tanssii tähtien kanssa). Hän tippui kisasta semifinaaleissa, tullen koko kilpailun neljänneksi. Macchio on esiintynyt kanadalaisen Danko Jones -nimisen bändin musiikkivideoilla "Had Enough" ja "I Think Bad Thoughts".
Huhtikuussa 2012, Macchio sai roolin elokuvasta Hitchcock, joka pohjautuu dokumenttiromaaniin Alfred Hitchcock and the Making of 'Psycho'. Macchio näytteli Psycho-elokuvan käsikirjoittaja Joseph Stefanoa.