stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Telos (kaupunki)
Historia

Teloksen saaren alkuperäinen nimi oli Plinius vanhemman mukaan Agathusa (Αγαθοῦσα). Historiallisella ajalla Teloksen asukkaat olivat doorilaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tēlios (Τήλιος).
Telos oli aina läheisissä yhteyksissä Rhodoksen polikseen. Sen arvioidaan kuitenkin olleen ainakin arkaaisella ja klassisella kaudella itsenäinen polis, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään tuon aikaisessa lähteessä. Teloslaiset olivat mukana perustamassa Gelan siirtokuntaa Sisiliassa 600-luvulla eaa. yhdessä Lindoksen asukkaiden kanssa, ja Sisilian tyranni Gelonin suku oli teloslaista alkuperää, sillä hänen esi-isiinsä kuulu teloslainen Telines.
Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Telos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa noin vuosina 427/426–415/414 eaa. Vuosina 404–394 eaa. saari oli Spartan vallassa, kunnes Farnabazos II ja Konon vapauttivat sen Korintin sodan aikana. Kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien, ja oli ainakin tuolloin itsenäinen Rhodoksen vallasta. Se tuli Rhodoksen vallan alle 200-luvulla eaa.
Telos esitetään usein runoilijatar Erinnan yhdeksi mahdolliseksi kotipaikaksi. Plinius mainitsee saaren olleen tunnettu voiteestaan tai parfyymistään, joka tehtiin mahdollisesti meiramista.
Rakennukset ja löydökset

Teloksen akropolis on ollut varustettu muurein, joista on säilynyt jäänteitä. Ne ympäröivät noin 10 hehtaarin kokoisen alueen. Muurit on ajoitettu klassisen kauden lopulle tai varhaiselle hellenistiselle kaudelle. Muihin löytöihin lukeutuvat tornin sekä Athene Poliaalle omistetun pyhäkön rauniot. Piirtokirjoitusten mukaan Teloksella oli paitsi Athenen myös Zeus Polieuksen kultti. Akropoliin huipulla on nykyisin keskiaikaisen linnan rauniot.
Kaupungin talot oli tehty pengerryksille akropoliin rinteeseen. Niiden lukumääräksi on arvioitu korkeintaan 150. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa veistoksia sekä suuri määrä piirtokirjoituksia. Kastéllosta nykyisen Livádian läheltä on löydetty muurin ja tornin jäänteitä. Antiikin lähteiden mukaan Teloksella oli myös Poseidonille omistettu temppeli.
Teinimutanttininjakilpikonnat III

| Teinimutanttininjakilpikonnat III> Teenage Mutant Ninja Turtles III |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-kansi.
Ohjaaja:  Stuart Gillard
Käsikirjoittaja:  Stuart Gillard
Perustuu:  Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin sarjakuvaan Teenage Mutant Ninja Turtles
Tuottaja:  David Chan Kim Dawson Thomas K. Gray
Säveltäjä:  John Du Prez
Kuvaaja:  David Gurfinkel
Leikkaaja:  William D. Gordean James R. Symons
Pääosat:  Elias Koteas Paige Turco Vivian Wu Sab Shimono Stuart Wilson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Hongkong
Tuotantoyhtiö:  Golden Harvest Clearwater Holdings
Levittäjä:  New Line Cinema (Yhdysvallat) Alliance Atlantis (Kanada) 20th Century Fox (kansainvälinen) Paramount Pictures (Japani) Hong Kong Films (Hongkong)
Ensi-ilta:   17. maaliskuuta 1993  23. heinäkuuta 1993
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  21 miljoonaa $
Tuotto:  42 273 609 $
Edeltäjä:  Teinimutanttininjakilpikonnat 2: Mönjän salaisuus
Seuraaja:  TMNT
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teinimutanttininjakilpikonnat III (engl. Teenage Mutant Ninja Turtles III) on kolmas Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. maaliskuuta 1993. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 23. heinäkuuta 1993. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Stuart Gillard.
Tarina > Hahmot > Turtlet

Leonardo on Turtlesien vanhin ja johtaja, joka käyttää aseenaan kahta katana-miekkaa. Hänen naamionvärinsä on sininen.
Rafaello on Turtleista aggressiivisin ja kärsimätön, joka puhuu Brooklynin murteella. Hän käyttää aseenaan kahta saita. Raphaelin naamionväri on punainen.
Michelangelo on Turtles nelikon nuorin ja huolettomin ja hauskan pidosta pitävä ninja, joka käyttää aseenaan kahta Nunchakua. Hänen naamionvärinsä on oranssi.
Donatello on Turtles nelikosta älykkäin teknologian parissa. Hän käyttää aseenaan Bō-sauvaa. Donatellon naamionväri on violetti.
Tarina > Hahmot > Viholliset

Walker on lipevä englantilainen kapteeni, joka käy asekauppaa lordi Norinagan kanssa. Myös hän on kiinnostunut valtikasta.
Lordi Norinaga on kapinallisia vastaan sotiva daimio.
Tarina > Hahmot > Muut

Tikku on Turtlesien isähahmo ja sensei, joka opettaa kilpikonnanelikolle ninjutsua.
April O'Neil on televisiotoimittaja Channel 3:lla, joka uutisoi New Yorkin katujen tapahtumia.
Casey Jones on omankäden oikeuden harjoittaja, joka käyttää valkoista 1970-luvun jääkiekkomaskia. Hän käyttää aseinaan jääkiekko-, golf-, baseball- ja krikettimailoja.
Whit on aivan Caseyn näköinen englantilainen mies, joka esiintyy kapinallisena mutta paljastuu Walkerin vakoojaksi.
Mitsu on lordi Norinagaa vastaan taistelevien kapinallisten johtaja.
Kenshin on lordi Norinagan poika ja Mitsun rakastettu. Hän tulee Aprilin tilalle nykyaikaan valtikan avulla.
Tarina > Juoni

Elokuva sijoittuu pääasiassa 1600-luvulle, kun April O’Neil löytää muinaisen valtikan, joka lähettää hänet feodaaliseen Japaniin. Samalla Aprilin tilalle nykyhetkeen saapu mies feodaalisesta Japanista oma valtikka mukanaan. Turtlesit ottavat valtikan haltuunsa ja matkaavat ajassa taaksepäin pelastaakseen Aprilin. Saapuessaan Japaniin he huomaavat paikallisten kyläläisten ymmärtävän englantia vahvan kaupankäynnin ansiosta Englannin kanssa. Pian he kuitenkin joutuvat taistelemaan Japanin lordi Norinagaa ja Englannin Walkeria vastaan lopettaakseen heidän sotansa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elias Koteas  | … |  Casey Jones   |
|  Paige Turco  | … |  April O’Neil   |
|  Stuart Wilson  | … |  Walker   |
|  Vivian Wu  | … |  Mitsu   |
|  Sab Shimono  | … |  lordi Norinaga   |
|  John Aylward  | … |  Miles   |
|  Henry Hayashi  | … |  Kenshin   |
|  Mark Platt  | … |  Leonardo   |
|  Matt Hill  | … |  Rafaello   |
|  Jim Raposa  | … |  Donatello   |
|  David Fraser  | … |  Michelangelo   |
|  James Murray  | … |  Tikku   |
|  Travis A. Moon  | … |  Yoshi   |
Rooleissa > Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robbie Rist  | … |  Michelangelo   |
|  Brian Tochi  | … |  Leonardo   |
|  Tim Kelleher  | … |  Rafaello   |
|  Corey Feldman  | … |  Donatello   |
|  James Murray  | … |  Tikku   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan olevan edeltäjiään seikkailullisempi ja tietoisemmin camp, mutta konnasankareiden perusidea alkaa hänestä olla loppuun kaluttu. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Teloitus

Saksalaisjoukot teloittavat neuvostopartisaaneja ampumalla syksyllä 1941.
Teloitus on tuomioistuimen tai viranomaisen laillisesti langettaman kuolemantuomion täytäntöönpano, jolloin ihminen surmataan rangaistukseksi rikoksesta.
Lain auktorisoimia teloitustapoja nykyisin

Teloitus suoritetaan maailmassa nykyisin yleensä jollain yhdeksästä eri menetelmästä, jotka ovat eri maiden laeissa auktorisoinnin yleisyysjärjestyksessä (22. kesäkuuta 2012 tilanteen mukaan): hirttäminen, teloitusryhmän edessä ampuminen (monta laukausta yhtä aikaa) tai muu ampuminen (yksi laukaus), kivitys, myrkkyruiske, mestaus, kaasukammio, sähkötuoli tai pudottaminen. Joidenkin maiden lait auktorisoivat useamman kuin yhden teloitustavan.
Hirttämisen auktorisoi teloitustavaksi 60 maan laki, mukaan lukien Japani, Intia, Etelä-Korea ja Yhdysvallat. 29 maata auktorisoi ampumisen teloitusryhmän edessä, mukaan lukien Kuuba, Etelä-Korea ja Yhdysvallat. 23 muuta auktorisoi teloituksen yhdellä laukauksella, kuten Valko-Venäjä, Intia, Pohjois-Korea ja Venäjä. Kivityksen auktorisoi yhdeksän maataselvennä, kaikki islamilaisia. Myrkkyruiske auktorisoidaan kuuden (Kiina, Guatemala, Taiwan, Thaimaa, Yhdysvallat ja Vietnam) ja mestaus viiden maan laissa (Benin, Kongo, Iran, Saudi-Arabia ja Jemen).
Luettelo teloitustavoista

| --- | --- |
 Ampuminen  Hirttäminen  Mestaus  Sahaaminen  Sähkötuoli  Kaasukammio  Myrkkyruiske  Teilaus :  Kivitys  Ristiinnaulitseminen  Polttaminen roviolla  Hukuttaminen  Käärmekuoppa  Kuristaminen  Seivästäminen  Hirttäminen, repiminen ja paloittelu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teloitus Wikimedia Commonsissa
Tellervo (nimi)

| Tellervo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  13. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Tellu, Telle, Telli, Telluska, Tellukka
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Kalevalan Tellervo; nimi pohjautunee Pellervoon
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tellervo on suomalainen naisen etunimi, joka on omaksuttu Kalevalasta.
Kalevalassa esiintyy kultahiuksinen metsänneito Tellervo, joka paimentaa metsänjumala Tapion karjaa. Hänet mainitaan kerran myös Tapion vaimona. Nimi Tellervo on ilmeisesti muodostettu miespuolisen vastineensa Pellervon pohjalta. Kalevalan Pellervo eli Sampsa Pellervoinen on puiden kylväjä ja laivapuun etsijä, jota on toisinaan pidetty Tapion poikana ja kasvillisuuden jumalana.
Tellervo on tullut etunimenä käyttöön kansallisromanttisella kaudella. Sitä on ehdotettu ristimänimeksi jo 1860-luvulla. Suomalaiseen almanakkaan nimi lisättiin vuonna 1908, josta lähtien Tellervon päivää on vietetty 13. huhtikuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Tellervo on Suomessa annettu 46 566 naiselle ja 1900-luvun alkupuolella myös noin 50 miehelle. Suosionsa huipulla nimi on ollut 1920–1950-luvuilla. Se on ollut tavallinen varsinkin jälkimmäisenä etunimenä.
Tellervosta käytettyjä puhuttelumuotoja ovat muun muassa Tellu ja Telle.
Tunnettuja Tellervoja ja Telluja

Tellervo Hakkarainen (1916–2008), talousneuvos, Lotta Svärd -järjestön vaikuttaja
Tellervo Häyrinen (1908–2000), kirjailija ja lausuja
Tellervo Kalleinen (s. 1975), nykytaiteilija
Tellervo Koivisto (s. 1929), SDP:n kansanedustaja, presidentti Mauno Koiviston leski
Tellervo Maria Koivisto (1927–1982), SDP:n kansanedustaja
Tellervo Krogerus (s. 1944), kirjallisuustieteilijä ja tietokirjailija
Tellervo Laurila (1887–1960), oopperalaulaja ja kirjallisuuden suomentaja
Tellervo Mikola (s. 1929), juoksija
Tellervo Pajamies (1935–2021), ooppera- ja konserttilaulaja ja laulupedagogi
Tellervo Pakarinen (s. 1959), viisiottelija
Tellervo Ravila, Tellervo Bayerle (1935–2015), pianisti
Tellervo Renko, o.s. Nousiainen (s. 1942), keskustalainen poliitikko
Tellervo Strömmer (1926–2017), tekstiilitaiteilija
Tellervo Tapionlinna (1911–1974), kirjallisuuden tutkija
Tellervo Toppila (s. 1938), aitajuoksija, pituushyppääjä ja viisiottelija
Tellu Turkka (s. 1969), viulisti ja laulaja
Kuvitteellisia Tellervoja ja Telluja

Tellervo von Appelgren, Miitta Sorvalin esittämä parodiahahmo televisiosarjoissa Miitta-täti ja YleLeaks
Tellu (engl. Lucy), hahmo Tenavat-sarjakuvissa
Tellervo mytologiassa

Tellervo, neito suomalaisessa tarustossa ja Kalevalassa
Nimi muissa yhteyksissä

2717 Tellervo, asteroidi
Pärnänjoki

| Pärnänjoki Тихая, Tihaja |
| --- | --- |
 Joki maantiesillalta
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Käkisalmi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Vuoksen valuma-alue
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Käkisalmenselkä,
 :  61.0510°N, 30.0403°E
Laskupaikka:  Laatokka, Käkisalmi 
 :  61.0891°N, 30.0699°E
Läpivirtausjärvet:  Laatokka
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  5,1 m  
Laskukorkeus:  4,8 m  
Korkeusero:  0,3 m
Pituus:  8 km  
Kaltevuus:  0,04 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Pärnänjoki  (ven. Тихая, Пя́рну, Tihaja, Pjarnu, vanhastaan myös Vuoksi) on Venäjällä Leningradin alueen Käkisalmen piirissä virtaava 6 kilometriä pitkä joki. Se on osa Vuoksea, jonka vähävetinen koillishaara virtaa Käkisalmenselän kautta ja laskee kahta lasku-uomaa pitkin Laatokkaan Käkisalmella. Suuhaarojen välimatka on seitsemän kilometriä ja Pärnänjoki on suuhaaroista pienin .
Joen kulku

Joki, tai vesistöreitti, saa alkunsa Käkisalmenselän koillisosasta, jossa silla on kaksi uomaa. Vanhoissa suomalaisissa kartoissa uomien väliin jää Vasikkasaari, jonka nykyinen nimi on (ven. Тихий, Tihi). Läntien haara on ollut Linnanvirta ja itäinen Merivirta. Niiden takaa aukeaa saaristoinen järviallas, joka päättyy pohjoisessa lahteen, jonne aukeaa Nännäreijänsalmen kautta länteen Takavesi (ven. Сенное, Sennoje) ja josta jatkaa Vuoksen suuhaara itään päin. Joki virtaa mutkaisessa uomassaan, joka välillä haarautuu kahtia, mutta jossa on tulvakauteen liittyviä lisähaaraumia, jotka ovat yleensä kuivia. Tähän liittyy Rasilansaari, joka on kuivana kautena niemi, mutta jää veden taakse tulva-aikoina. Joen puolivälissä putoaa Pärnäkoski haarautuvaan suvantoon. Pärnässä (ven. Бригадное, Brigadnoje) on pieni asuttu kulmakunta. Läntinen haara on matala ja itäinen syväuomainen haara. Läntinen haara leviää järveksi (ven. Шурово, Šurovo, Syvälahti tai Mutalampi). Joki päättyy leveänä suvantomaisena Pärnänlampena Laatokan rantaan ja purkautuu siihen neljän saaren välistä. Joki on yleisilmeeltään mutkainen, kivinen ja matala.
Aiheesta muualla

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Тихая (река, впадает в Ладожское озеро)
Käännös suomeksi
Teerijärvi

| Teerijärvi Terjärv> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kruunupyy |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Vaasan lääni
Maakunta:  Pohjanmaan maakunta
Kuntanumero:  839
Hallinnollinen keskus:  Teerijärvi
Perustettu:  
– emäpitäjä:  Kruunupyy
Liitetty:  1969
– liitoskunnat:  Kruunupyy Alaveteli Teerijärvi
– syntynyt kunta:  Kruunupyy
Pinta-ala:   km²   (1.1.1968)
– maa:  207,8 km²
Väkiluku:  2 456   (31.12.1968)
– väestötiheys:  12,61 as./km²
Teerijärven kirjasto
Teerijärven jäähalli
Teerijärvi (ruots. Terjärv, alun perin Tervajärvi) on Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Teerijärvi liitettiin Kruunupyyhyn vuoden 1969 alussa.
Teerijärven naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Evijärvi, Kaustinen, Kruunupyy, Veteli ja Ähtävä.
Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 96,6 prosenttia Teerijärven asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Teerijärven nimestä

Kyseessä on alkuperäinen järvennimi, joka on tarkoittanut kirkonkylän järveä, jonka nykyinen nimi on Kirkkojärvi  (ruotsiksi Hemsjön). Nykyään virallinen ja suomenkielisissä naapurikunnissa käytössä oleva nimi on Teerijärvi, mutta vanhat kirjoitusmuodot paljastavat alkuperäisen nimen olevan Tervajärvi. Nykyinen Teerijärvi on luultavasti takaisinlaina ruotsinkielisestä nimestä Terjärv.  Nimi liittyy ilmeisesti tervanpolttoon, jota on ennen harjoitettu Pietarsaaren ja Kokkolan vanhojen suurpitäjien salomailla. Myös järven tumman veden voidaan ajatella olleen nimeämisperusteena.
Historia

Teerijärvi toimi vuodesta 1662 Kruunupyyn alaisena saarnahuonekuntana. Teerijärvi sai oman kirkon vuonna 1667 ja siitä tehtiin kappeliseurakunta vuodesta 1669, joskin ensimmäinen kappalainen astui virkaan vuonna 1671. Teerijärvi erotettiin kirkkoherrakunnaksi vuonna 1868. Teerijärvi muodostaa edelleen oman seurakuntansa, joka on osa Kruunupyyn seurakuntayhtymää.
Kyliä

Djupsjöbacka, Granöbyn, Hästbacka, Högnabba, Kolam, Kortjärvi (Kortjärv), Teerijärvi (Terjärv), Vähätkylät (Småbönders)
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Teerijärven taajamat olivat kirkonkylä (607 asukasta) ja Hästbacka (203 asukasta).
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Teerijärven väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.
| Teerijärven väestönkehitys 1880–1960 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 2 843 | 2 843 |
| 1890 | 1890 |    | 3 028 | 3 028 |
| 1900 | 1900 |    | 3 317 | 3 317 |
| 1910 | 1910 |    | 2 964 | 2 964 |
| 1920 | 1920 |    | 2 932 | 2 932 |
| 1930 | 1930 |    | 3 067 | 3 067 |
| 1940 | 1940 |    | 2 972 | 2 972 |
| 1950 | 1950 |    | 3 007 | 3 007 |
| 1960 | 1960 |    | 2 744 | 2 744 |
Lähde: Tilastokeskus.
Tunnettuja asukkaita

Nils Ahlbäck (1928–2014), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Elin Blom (s. 1994), laulaja
Abigail Byskata (s. 2007), jääkiekkoilija
Uno Fagernäs (1894–1980), jääkärikenraalimajuri
Johannes Granö (1850–1913), pappi
Ragnar Granvik (1910–1997), maanviljelijä ja kansanedustaja
Emil Hästbacka (1872–1951), pankinjohtaja, maanviljelijä ja kansanedustaja
Evert Kulenius (1879–1958), kansanedustaja
Henrik Smedjebacka (1925–2012), Suomen lähetysseuran lähetysjohtaja
Ray Timgren (1928-1999), NHL-jääkiekkoilija, jonka vanhemmat olivat kotoisin Teerijärveltä
Albin Wickman (1896–1971), saarnaaja, sosiaalineuvos ja kansanedustaja
Lilian Widjeskog (s. 1965), jalkapalloilija
Niklas Widjeskog (s. 1969), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Robert Åsbacka (s. 1961), kirjailija
Ruokakulttuuri

Teerijärven pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla etenkin pyhäaamuisin syöty ostseitsi, leipäjuusto- ja vasikanlihakuutioita maitoliemessä.
Aiheesta muualla

svenska.yle.fi/arkivet: Terjärv
| n k Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kaskinen  Korsnäs  Kristiinankaupunki  Kruunupyy  Laihia  Luoto  Maalahti  Mustasaari  Närpiö  Pedersören kunta  Pietarsaari  Uusikaarlepyy  Vaasa  Vöyri 
Entiset kunnat:  Alaveteli  Bergö  Björköby  Jepua  Koivulahti  Lapväärtti  Maksamaa  Munsala  Oravainen  Petolahti  Pirttikylä  Purmo  Raippaluoto  Siipyy  Sulva  Teerijärvi  Tiukka  Uudenkaarlepyyn maalaiskunta  Vähäkyrö  Vöyri-Maksamaa  Ylimarkku  Ähtävä
Tatraplan

| Tatraplan |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Tatra Narodni Podnik, Kopřivnice; Škoda AZNP, Mladá Boleslav
Valmistusvuodet:  1946–1952
Tuotantomäärä:  6 342 kpl; (Kopřivnicessa 4 242, Mladá Boleslavissa 2 100 kpl)
Korimalli:  neliovinen sedan
Muotoilija:  Josef Chalupa, Hans Ledwinka ja Vladimír Popelář
Edeltäjä:  Tatra 97
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  6
Iskutilavuus:  1 952 cm³
Teho:  38,3 kW /4000 1/min
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4
Kulutus:  11 l / 100 km
Mitat
Massa:  1 200 kg
Pituus:  4 540 mm
Leveys:  1 670 mm
Korkeus:  1 520 mm
Tatraplan eli Tatra 600 oli tšekkoslovakialaisten Tatran ja Škodan valmistama henkilöauto. Auto oli Tatran ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen esitelty kokonaan uusi henkilöautomalli. Se oli pisaramaisine koreineen virtaviivaisesti muotoiltu ja rakenteeltaan edistyksellinen. Mallin sarjatuotanto alkoi 1948 Tatran tehtaalla Kopřivnicessa. Valmistus siirrettiin vuonna 1951 Škodan tehtaalle Mladá Boleslaviin, jossa se jatkui vuoteen 1952 asti.
Tšekkoslovakiassa Tatraplanit oli varattu puolueen eliitin, merkittävien virkamiesten ja isojen tuotantolaitosten johtajien käyttöön, eikä niitä myyty yksityisille. Suuri osa tuotannosta meni vientiin. Tatraplanit hävisivät tuotannon loppumisen jälkeen nopeasti liikenteestä moottoriongelmien ja varaosien huonon saatavuuden takia.
Mallin suunnittelu

Toisen maailmansodan päätyttyä Tatran pääomistajan, paroni Hans von Ringhofferin omaisuus, mukaan lukien Tatran tuotantolaitokset, kansallistettiin sudeettisaksalaisten karkotuksen yhteydessä vuonna 1946. Tuotannon jälleen käynnistyttyä valmistusohjelmassa oli kaksi henkilöautomallia: 1930-luvulta peräisin oleva iso, V8-moottorilla varustettu T87 sekä pikkuautokokoluokkaan kuulunut T57B.
Tatralla haluttiin jatkaa edistyksellisten, virtaviivaisten henkilöautojen valmistusta, joiden kehitystyön sota oli katkaissut. Samalla haluttiin parantaa autojen matkustusmukavuutta, sisätiloja, painonjakaumaa ja taloudellisuutta.
Tehtaalla alettiin hahmotella vuonna 1946 nelisylinterisellä bokserimoottorilla varustettua autoa. Tatran tekninen johtaja Hans Ledwinka istui kuuden vuoden sotasyyllisyysrangaistusta Nový Jičínin vankilassa, joten suunnitteluvastuu annettiin insinööri Milan Cvetničille. Cvetnič esitti heti, että pohjana käytettäisiin sotaa edeltävää T97-mallia, jonka valmistus oli jouduttu lopettamaan kansallissosialistisen Saksan määräyksestä. Ehdotus hylättiin liian korkeiden valmistuskustannusten tähden. Uusi malli alkoi hahmottua professori Součekin johdolla. Muotoilija Josef Chalupa luonnosteli virtaviivaisen teräskorin, jossa oli moderni rakenne.
Prototyypit

Ensimmäinen prototyyppi, kutsumanimeltään Ambroz, valmistui joulukuussa 1946. Autossa oli jaetut tuulilasi ja takaikkuna, katon takaosassa oli vanhemmista takamoottorisista Tatroista tuttu selkäevä ja takapyörät oli peitetty suojuksin. Uusi Tatra sai mallinimekseen T107. Testeissä autossa havaittiin puutteita, muun muassa epävarma ajokäyttäytyminen, moottorin huono teho ja jäähdytys sekä huono sisätilojen lämmitys. Seuraava prototyyppi Josef valmistui vuoden 1947 maaliskuussa, mutta ongelmiin ei onnistuttu löytämään ratkaisua. Tämän jälkeen Souček luopui projektista.
Insinööri Vladimír Korbel ja muotoilija Vladimír Popelář määrättiin tekemään viisi prototyyppiä Prahassa syyskuussa 1947 pidettävää autonäyttelyä varten. Tehtävä osoittautui hankalaksi. Päästäkseen eteenpäin he yrittivät järjestää Ledwinkan kanssa tapaamisen vankilassa. Tämä onnistui Ledwinkan entisen autonkuljettajan, Alois Kopečnýn avulla eräänä keskiyönä toukokuussa 1947. Ledwinka ilahtui suuresti nähdessään entisten kollegojensa saapuvan sylit täynnä piirustuksia. Hän perehtyi suunnitelmiin ja esitti kahden ja puolen tunnin neuvonpidon jälkeen omat ehdotuksensa. Hän piti auton muotoilusta, mutta ehdotti moottorin iskutilavuuden kasvattamista, jäähdytystuulettimen sekä taka-akseliston suunnittelua uudelleen, etuvalojen siirtämistä lokasuojien reunoihin, jäähdytysaukkojen asettamista kattoon sekä perinteisen selkäevän lisäämistä katon takaosaan; evä oli jätetty pois jälkimmäisestä prototyypistä.
Korbel ja Popelář rakensivat ohjeiden pohjalta uudet prototyypit, jotka valmistuivat syyskuussa. Ne saapuivat Prahaan vain tunteja ennen autonäyttelyn alkua. Autosta tuli suuri menestys.