Joseph Kabila
Elämäkerta > Presidenttinä

Kabilasta tuli presidentti 26. tammikuuta 2001, 29-vuotiaana, isänsä salamurhan jälkeen. Häntä pidettiin nuorena ja kokemattomana. Hän otti tehtäväkseen poistaa maasta ulkomaiset joukot ja lopettaa maassa vuosikausia jatkuneen sisällissodan. Vuonna 2002 solmittiin rauhansopimus, joka lopetti Kongon sodan ainakin paperilla. Sopimuksessa Kabila nimitettiin Kongon päämiehenä väliaikaishallituksen johtoon, johon kuului myös kapinallisryhmien ja sekä hallitusta tukevien että vastustavien poliittisten puolueiden edustajia.
Joulukuussa 2005 Kongossa hyväksyttiin kansanäänestyksellä uusi perustuslaki, jonka mukaan maassa pidettäisiin parlamentti- ja presidentin vaalit seuraavana vuonna. Vaalit pidettiin 30. heinäkuuta 2006. Kabila otti osaa presidentinvaaliin itsenäisenä ehdokkaana vastassaan 32 muuta ehdokasta. Hän sai ensimmäisellä kierroksella 45 prosenttia äänistä. Toiseksi tullut vastaehdokas, varapresidentti ja entinen kapinallisjohtaja Jean-Pierre Bemba sai 20 % äänistä. Kabila voitti vaalien toisen kierroksen 58 prosentin ääniosuudella. Kongon oppositio kritisoi vaaleja paitsi niiden huonojen järjestelyiden takia, mutta myös siksi, että Euroopan unionin kehitysyhteistyökomissaari Louis Michel oli kansainvälisen yhteisön edustajana asettunut avoimesti tukemaan Kabilaa. Kabila oli hänen mukaansa "Kongon toivo". Jopa Kongon helluntaiseurakunnat palvelivat Kabilan vaalikampanjaa ja niissä kehotettiin osoittamaan suosiota Jeesukselle ja Kabilalle.
Kiinan kansantasavalta ja Kabilan hallitus neuvottelivat vuonna 2007 kaksi kuukautta Kongon luonnonvarojen yhteiskäytöstä. Syyskuussa samana vuonna ilmoitettiin, että kolmen kiinalaisen valtionyrityksen ja Kongon välille perustettaisiin yhteisyritys, joka louhisi Kongosta kymmenen miljoonaa tonnia kuparia ja 600 000 tonnia kobolttia. Kongon valtio omistaisi yrityksestä 32% ja Kiina 68%. Vastineeksi kiinalaiset rakentaisivat rautateitä, kestopäällystettyjä maanteitä, sairaaloita, lentokenttiä, poliklinikoita, asuntoja, yliopistoja sekä vesivoimaloita. Kabila oli erittäin iloinen sopimuksen synnystä. Hänen mukaansa "Ensi kertaa historiassamme Kongon kansa saa vihdoinkin nähdä, mitä hyötyä kaikesta sen kuparista, nikkelistä ja koboltista on!
Kabila lupasi kampanjassaan rauhoittaa maan, jossa oli käyty sotaa vuosikymmen. Sodassa oli tapettu viisi miljoonaa ihmistä. "Kurinpitoa odotettavissa"  sanoi Kabila julkisessa puheessaan ja turvautui maaliskuussa 2007 väkivaltaan. Jean-Pierre Bemballa oli varapresidenttinä ollut oikeus pitää yksitysmiliisiä. Senaattoriksi alennettuna hän kieltäytyi luopumasta siitä. Kabilan joukot avasivat 21. maaliskuuta 2007 Kinshasassa sitä kohti tulen. Tämän seurauksena kaupungin polttoainevarastossa leimahti tulipalo. Kolmensadan, joidenkin arvioiden mukaan viidensadan, ihmisen arvioitiin kuolleen. Bemba pakeni Portugaliin. Tapauksessa oli kyse kahakasta joka vahingossa päättyi väkivaltaan. Kabila ei voinut mitenkään myöntää, että hän ei hallinnut edes eliittijoukkojaan. Kabilaa onkin pidettynä heikkona johtajana, jonka ympärillä on heikkoja instituutioita. Tapahtuma muistutti kongolaisten mielissä Mobutu Sese Sekon ajan verilöylyjä ja presidentin kansansuosio lähti laskuun. Lisäksi hänestä alkoi kiertää kansan suussa huhuja joiden mukaan hän oli kokaiiniriippuvainen ja vietti päivänsä pelaten Nintendoa. Tämän päälle hänen luultiin vielä tulleen ammutuksi.
Joulukuussa 2008 Kabila antoi Ugandalle ja Ruandalle luvan lähettää joukkojaan maahan. Kolmen maan armeijat hyökkäsivät Itä-Kongossa toimivia FDLR:n hutukapinallisia ja Herran vastarinta-armeijaa vastaan, mikä johti levottomuuksiin ja väkivaltaan alueella. Tutsien Laurent Nkunda saatiin kiinni Ruandassa tammikuussa 2009.
Tammikuussa 2011, 11 kuukautta ennen seuraavia vaaleja, Kongon parlamentti hyväksyi pikavauhtia valmistellun perustuslain muutoksen, jolla presidentinvaali muutettiin yksivaiheiseksi. Tämän arveltiin suosivan istuvaa presidenttiä vaaleissa. 28. marraskuuta 2011 Kabila valittiin toisella kaudelle. Hän sai 49 % äänistä. Hänen lähin vastaehdokkaansa oli Étienne Tshisekedi, joka sai 32 % äänistä. Tshisekedi tuomitsi vaalin vilpilliseksi ja julistautui lailliseksi presidentiksi.
Vuoden 2018 vaaleissa oli ehdokkaana Étienne Tshisekedin poika  Félix Tshisekedi, joka julistettiin voittajaksi. Vastaehdokkaina olivat toinen opposition edustaja  Martin Fayulu, sekä Kabilan seuraajakseen valitsema Emmanuel Ramazani Shadary.