stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän agraaripuolue

Puolueen logo
Venäjän agraaripuolue (ven. Аграрная партия России, Agrarnaja partija Rossii) oli venäläinen vasemmistolainen puolue. Se perustettiin helmikuussa 1993 ja oli siten yksi Venäjän vanhimmista puolueista.
Agraaripuolue oli ideologialtaan lähellä kommunisteja ja yleensä liitossa heidän kanssaan. Puolue kannatti kaiken maatalousmaan valtiollista omistusta. Sen logossa oli sirppi ja vasara.
Vuoden 1993 vaaleissa puolue sai 8 % äänistä ja 37 paikkaa. Vuosina 1994–1996 sen edustaja Ivan Rybkin oli duuman puhemies. Joulukuun 1995 vaaleissa puolue ei enää ylittänyt 5 % äänikynnystä, mutta sai paikkoja yhden edustajan piireistä. Puolue hajosi ennen vuoden 1999 vaaleja sen johtajan Mihail Lapšinin tukijoiden lähdettyä Isänmaa – Koko Venäjän -vaalilistalle. Tällöin sen toisen perustajan ja puheenjohtajan Nikolai Haritonovin tukijat liittoutuvat kommunistisen puolueen kanssa. Vaalien jälkeen osa puolueen edustajista liittyi Isänmaa – Koko Venäjän ryhmään (nyk. Yhtenäinen Venäjä). Vuoden 2003 vaaleissa agraaripuolue sai vielä 3 paikkaa yhden edustajan piireistä.
Lapšin johti puoluetta aina vuoteen 2004. Puolueen entinen jäsen Nikolai Haritonov oli ehdolla vuoden 2004 presidentinvaaleissa kommunistisen puolueen ehdokkaana ja sijoittui toiseksi Vladimir Putinin jälkeen saaden 13,7 % äänistä.
XV puoluekokous päätti 10. lokakuuta 2008 liittää puolueen Yhtenäiseen Venäjään.
Puolue julkaisi lehteä Rossijskaja zemlja (Российская земля).
Aiheesta muualla

http://www.agroparty.ru/
Verkkolehdet

| Verkkolehdet |
| --- | --- |
 Rusoverkkolehti (Aponogeton crispus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Verkkolehtikasvit Aponogetonaceae
Suku::  Verkkolehdet Aponogeton  L.f.
Katso myös
   Verkkolehdet Wikispeciesissä   Verkkolehdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aponogeton madagascariensis
Verkkolehdet (Aponogeton) on vesikasvisuku, jonka monet jäsenet ovat suosittuja akvaariokasveja. Verkkolehdet elävät luonnossa trooppisilla vesialueilla Aasiassa, Afrikassa ja Australiassa. Sukuun kuuluu 45–50 lajia ja ne risteytyvät helposti, joten lajinmääritys on hankalaa.
Suvun nimilaji verkkolehti (Aponogeton madagascariensis) verkkomaisine lehtineen on kotoisin Madagaskarilta. Akvaariokasviksi keräämisen pelättiin aiemmin tehneen kasvista uhanalaisen sen luonnollisilla kasvupaikoilla, mutta sitä on löydetty laajemmilta alueilta.
Tuntomerkit

Verkkolehdillä on lyhyt juurakko, joka voi olla mukulamainen. Lehtiasento on kierteinen. Ruodillisten lehtien lapa on toisinaan ikkunamainen. Lavassa on vahva keskisuoni, sen kanssa samansuuntaisia suonia ja vahvat poikittaissuonet. Kasvit ovat tavallisesti yksikotisia eli hede- ja emikukat sijaitsevat samassa kasviyksilössä. Kukinto on pitkävanainen ja usein tiheän tähkämäinen. Siinä on melko pienet ja perättömät kukat, vaikka niissä on usein enemmän tai vähemmän huomiota herättävät kehälehdet. Koko kukinto on värikäs. Joillakin lajeilla kukat ovat vastakohtaisia. Emikukissa on joutoheteitä ja kahdesta yhdeksään emilehteä, jotka ovat erillisiä ja vuorottain kehälehtien kanssa. Kukassa on myös mesiäisiä. Kussakin emilehdessä on 1–12 siemenaihetta pohjaistukkaan kiinnittyneinä. Kukan osia voi olla vielä hedelmässä jäljellä. Siementä peittää limakerros, ja sen sisällä on vihreä tai valkoinen alkio.
Verkkolehtien anatomiaa

Kasvullisten varsien kärkikasvusolukko (apikaalimeristeemi) on ainakin useimmiten kahtia jakautuva. Varressa ei ole johtojänteitä, mikä on sopeutuma vesielämään. Maitiaisputkia on, ja ne ovat nivelikkäitä. Siitepölyhiukkanen on monosulkaattinen, siinä on yksi iturako. Siemenkuoressa on ilmakanavia ja sen sisin kerros (endotegmen) on tanniinipitoinen tai se on erilaistumaton ja läpikuultava.
Akvaarioissa suosittuja lajeja

kurttuverkkolehti (Aponogeton boivinianus)
rusoverkkolehti, piikkiverkkolehti (Aponogeton crispus)
australianverkkolehti (Aponogeton elongatus)
pikkuverkkolehti (Aponogeton loriae)
verkkolehti, verkkolehtikasvi (Aponogeton madagascariensis)
kellusverkkolehti (Aponogeton natans)
nahkaverkkolehti (Aponogeton rigidifolius)
poimuverkkolehti (Aponogeton ulvaceus)
aaltoverkkolehti (Aponogeton undulatus)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Verkkolehdet (Aponogeton)
Suomen Lajitietokeskus: Verkkolehdet – Aponogeton
Vedenlaatu

Vedenlaatu, tai myös veden laatu, on talousveden ja erityisesti juomaveden tuotantoon liittyvä käsite, mutta sen laajempi tulkinta käsittää myös vesistöjen luonnontilaa. Veden laatuun vaikuttavia suureita on lukuisia ja niiden yhteisvaikutus määrittää vedenlaadun tason. Monissa maissa veden laatua säädellään lailla, mutta on valtioita, joissa vettä on niin vähän tarjolla, ettei sääntelyä yleisesti ole ja veden laatuun vaikutetaan vain yksittäisissä kohteissa. Osa luonnonvesistä ovat päätyneet raakavedeksi, josta tuotetaan vedenpuhdistustoimilla teollisuuden prosessivettä, yhteiskunnalle talousvettä ja erityisesti juomavettä. Luonnonvedet ovat ojien, jokien ja salmien kautta yhteydessä toisiinsa, joten yläjuoksun vesistöjen kunto vaikuttavat alajuoksun vesistöjen kuntoon. Ympäristön saastumisen seurantaa tehdään tutkimalla vesistöjä näytteiden satunnaisotannalla tai merkittävien vesistöjen kohdalla säännöllisellä näytteenotolla. Erityisesti seurataan raakaveden laadussa tapahtuvia muutoksia, sillä talousveden puhdistusprosesseja voidaan säädellä ja pitää pieninä huolehtimalla raakaveden laadun tasaisuudesta. Yhteiskunnalle tuotetun talousveden laatua tutkitaan, koska sen tulee täyttää lain mukaan annetut kriteerit. Ihmisille suoraan juomavedeksi myytävää vettä tai elintarviketeollisuuden käyttämää vettä valvotaan vielä erikseen.
Hyvälaatuinen vesi ei aiheuta ihmisille terveyshaittaa. Veden laatua määritettäessä on tarpeen huomioida veden fysikaaliset, kemialliset ja biologiset ominaisuudet. Erityisesti ongelmat veden mikrobiologisessa laadussa voivat aiheuttavat ihmisille välittömiä terveysriskejä ja vesiepidemioita. Ihmiset käyttävät vettä monin tavoin rakennetuissa ympäristöissä (esimerkiksi vesijohtovetenä) ja luonnon ympäristöissä (esimerkiksi uimarannalla tai kasteluvetenä ruoantuotannossa).
Juomaveden kriteerit

Juomavedeksi kutsutaan sellainen talousvesi, joka käytetään tarvittaessa ruuanlaittoon ja suoraan nautittavaksi. Se tulee olla kirkasta, väritöntä ja sen tulisi sisältää kivennäisaineita. Juomaveden epäpuhtaudet paljastuvat jo pieninä pitoisuuksina makuhaittoina. Juomavedeksi voidaan kutsua pullotettua vettä, mutta sen säilyvyys vaatii vesijohtovettäkin tiukemmat laatukriteerit.
Talousveden kriteerit

Talousvesi tarkoittaa sitä vettä, jota tuotetaan esimerkiksi kotitalouksille, yhteiskunnalle ja elintarviketeollisuudelle. Muun teollisuuden laatukriteerit saattavat olla väljemmät, joten tällaiset yritykset hankkivat vetensä luonnosta ja puhdistavat sen itse, jos se on kannattavaa.
Veden mikrobiologinen laatu

Vedessä esiintyy erilaisia bakteereja, viruksia ja aitotumaisia eliöitä. Veden mikrobiologista laatua määritetään yleisimmin indikaattorimikrobien avulla. Vesivälitteisiä infektioita epäiltäessä vedestä voidaan määrittää myös taudinaiheuttajamikrobeja.
Yleisimmät mikrobiologiset veden laadun indikaattorit ovat bakteereja, myös virusindikaattoreita käytetään. Laboratoriotutkimukset tehdään käyttäen veden laadun mikrobiologisia menetelmiä, joista osa on standardisoitu. Veden suolistoperäistä saastumista ilmentäväviä indikaattoribakteereja ovat Escherichia coli, suolistoperäiset enterokokit ja Clostridium perfringens. Veden yleistä mikrobiologista laatua arvioidaan heterotrofisen pesäkelukumäärän avulla. Koliformiset bakteerit sen sijaan osoittavat pintavesien pääsyä veteen. Vedenkäsittelyn tehokkuuden arvioimiseksi voidaan käyttää kolifaageja, jotka ovat E. coli -bakteereja infektioivia viruksia.
Vedenvälityksellä infektioita aiheuttavia suolistoperäisiä mikrobeja ovat mm. norovirukset, kampylobakteerit, sekä Giardia ja Cryptosporidium -alkueläimet. Yleisimpiä vesissä esiintyviä ihmisille infektioita aiheuttavia mikrobeja ovat legionellat, Pseudomonas aeruginosa ja atyyppiset mykobakteerit. Sinibakteerit aiheuttavat sinileväkukintoja luonnonvesissä esiintyessään.
Luonnonveden laatu

Luonnonveden laatua tutkitaan usein samoilla menetelmillä kuin juoma- ja talousvettä. Biodiveristeetin seuraaminen huomioidaan seuraamalla myös sellaisia vedenpuhdistuksen yhteydessä hävinneitä piirteitä, joita eliökunta mukaan lukien ihminen tarvitsee luonnossa.
Luonnonveden laatu > Happipitoisuus

Luonnonveden biodiversiteetti on hyvin riippuvainen veden happipitoisuudesta, sillä hapettomissa olosuhteissa elää vain anaerobista eliöstöä kun muuten siinä elää aerobista eliöstöä. Veteen liuenneet mineraalit ja ravinteet käyttäytyvät eri lailla hapekkaassa vedessä kuin hapettomassa. Juomavesi maistuu hapettomana toisenlaiselta kuin hapetettuna.
Luonnonveden laatu > Ravinteet

Tärkeimmät yleisesti seurattavat ravinteet ovat fosfori ja typpi. Nämä esiintyvät vesistöissä monina erilaisina yhdisteinä, joiden pitoisuuksien määritysmenetelmät poikkeavat hieman toisistaan. Samalla eri yhdisteiden merkitys eri eliöiden ravintoketjussa vaihtelee. Erityisesti fosfori, mutta myös typpi, on niin sanottu kriittinen ravinne, joka on eliöille aineenvaihdunnassa välttämätön ja samalla eliöiden lisääntymistä rajoittava tekijä.
Luonnonveden laatu > Happamuus

Veden happamuustaso vaikuttaa kemiallisiin reaktioihin ja reaktiotuotteiden liukoisuuteen. Eliöiden aineenvaihdunta riippuu happamuustasosta ja se vaikuttaa erityisesti niiden lisääntyminen. Vesistöjen happamuustasoon vaikuttavat ympäristön niihin kuljettamien luonnollisten happojen ja emästen lisäksi yhteiskunnan niihin laskemien jätevesien koostumus. Kemiallinen kuormitus on usein hapanta, joten ainakin Suomessa tuloksena on happamoituminen. Vesistön kykyä kestää hapanta kuormaa kutsutaan alkaliteetiksi eli puskurikyvyksi happamoitumista vastan. Vastaava puskurikyky voi esiintyä alkalisoitumista vastaan.
Luonnonveden laatu > Liuenneet aineet

Rautapitoisuus (limnologia)
Veteen voi liueta kallio- tai maaperästä erilaisia metalleja tai muita mineraaliyhdisteitä, jotka ovat eliöille ja ihmisellekin haitallisia. Tällaisia ovat esimerkiksi rauta, mangaani ja arseeni.
Ultramagneettinen

| Ultramagneettinen Stepa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. huhtikuuta 2014
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): BennyBen, LX-Beats, Pepe Pitkäluuppi, X23, Antisankari
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Monsp Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.
Stepan muut julkaisut
| ...ja naksuvat luupit 2012 | Ultramagneettinen 2014 | Henget 2017 |
Ultramagneettinen on rap-artisti Stepan kolmas sooloalbumi, joka julkaistiin 4. huhtikuuta 2014 Monsp Recordsin kautta. Albumin ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin kappaleesta "Gettounelmii" elokuussa 2013 ja toinen kappaleesta "Paha jäbä" maaliskuussa 2014. Kappaleesta "Rock n Roll Volkswagen" julkaistiin musiikkivideo huhtikuussa 2014, ja kappaleesta "Laineen Kaspereita" toukokuussa samana vuonna. Ultramagneettinen nousi Suomen virallisen albumilistan viidennelle sijalle.
Kappaleet

Paha jäbä – 3.21
Rock n Roll Volkswagen – 4.47 (feat. Tanja Torvikoski)
Se ei oo maanantai (eikä tiistai) – 4.01 (feat. Are & Jodarok)
Laineen Kaspereita – 3.27
Muhina – 4.07
Jaoin nuorena postii – 2.35 (feat. Jodarok)  (mukana Jodarok)
Tee omaa juttuu – 3.45 (feat. Are & Jodarok)
Gettounelmii – 4.24
Emilia – 3.59
Ajat muuttuu vielä – 3.57
Aika mennä kotiin – 4.29
Enemmän kuin tarpeeksi – 4.29 (feat. Tanja Torvikoski & Säkä)
Biitit

BennyBen: 1, 3, 4, 6, 7, 10, 12
LX-Beats: 2
Pepe Pitkäluuppi: 5
X23: 8
Antisankari: 9, 11
Arvostelut

Desibeli.net:
Rumba:
Soundi:
Ville Kivioja

Ville Kalevi Kivioja (s. 9. heinäkuuta 1990 Nokia) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa Nokian Urheilijoita. Vuoteen 2009 saakka Kivioja edusti Nokian Pyryä.
Kalevan kisoista Kivioja on voittanut kiekonheiton SM-hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2015, 2016, 2019 ja 2020. Kiviojan ennätys ulkona on 58,43 m ja hallissa 54,30 m. Kiekon SM-hallikilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2018, hopeaa 2017 ja pronssia 2020.
Kivioja karsiutui loppukilpailusta Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-ottelussa 2013. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi 2019.
Myös Kiviojan nuoremmat veljet Olli ja Kalle ovat kiekonheittäjiä. Heitä valmentaa isä Esa Kivioja, Ville Kiviojaa isänsä lisäksi Erkki Helanoja.
Kivioja väitteli matematiikan tohtoriksi toukokuussa 2021.
Vilhelms Purvītis

Vilhelms Purvītis (3. maaliskuuta 1872 Zaube, Latvia – 14. tammikuuta 1945 Bad Nauheim, Saksa) oli latvialainen taidemaalari. Tuotannossaan Purvītis keskittyi lähinnä maisemamaalaukseen.  Hän toimi vuodet 1919–1934 Latvian taideakatemian rehtorina. Hän oli yksi oppilaitoksen perustajista.
Elämäkertaa

Purvītisin isä oli mylläri ja perhe muutti työn perässä nykyisen Valko-Venäjän alueelle Vitebskin kuvernementtiin. Siellä poika kävi koulua vuonna 1888 Drissan pikkukaupungissa, jossa opettaja huomasi pojan kuvallisen lahjakkuuden.  Taideopintonsa Purvītis aloitti vuonna 1890 Pietarin taideakatemiassa. Opintomenestys oli hyvä ja hänet palkittiin edistyneille opiskelijoille myönnettävällä suurella kultamitalilla.
Opiskeluaikanaan Purvītis ystävystyi kahden nuoren latvialaisen kuvataiteilijan Johann Walter-Kuraun ja Janis Rozentālsin kanssa, ja yhdessä he matkustivat Eurooppaan saamaan vaikutteita uusista taidesuuntauksista.
Paluu Latviaan koitti vuonna 1899.  Purvītis asettui Riikaan, missä antoi yksityistunteja maalaustaiteen opettajana. Purvītisia kiinnosti maalauksissaan lumen kuvailu. Jotta oppisi parhaiten kuvaamaan lunta, hän matkusti vuonna 1902 Huippuvuorille. Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän muutti Tallinnaan, missä työskenteli piirustuksenopettajana suomalaista oppikoulua vastaavassa koulussa. Riikaan hän palasi vuonna 1909 saatuaan kaupungin taidekoulun rehtorin viran.
Riian kaupungin taidekoulu evakuoitiin Ensimmäisen maailmansodan jaloista Pietariin. Venäjän vallankumousten jälkeen vuonna 1917 Purvītis siirtyi Norjaan hoitamaan terveyttään. Norjassa hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä ennen kuin palasi saksalaisten miehittämään Riikaan vuonna 1918.
Purvītis nimitettiin vuonna 1919 Riian kaupungin taidemuseon johtajaksi. Museo on nykyään Latvian kansallinen taidemuseo. Hän oli mukana myös Latvian taideakatemian perustamishankkeessa ja hänet valittiin sen ensimmäiseksi rehtoriksi. Hänen rehtorikautensa kesti aina vuoteen 1934 saakka.  Purvītis työskenteli myös Latvian yliopiston arkkitehtiosaston taidejaoksen johtajana ja opetti taideakatemiassa maisemamaalausta. Suuren opiskelijamäärän kautta hänellä on merkittävä vaikutus Latvian 1900-luvun kuvataiteeseen. Suhteidensa avulla hän järjesti 1920- ja -30- luvuilla monia latvialaisen taiteen näyttelyitä Euroopassa.
Neuvostoliitto miehitti Latvian kesällä 1940. Miehityksen jälkeen Purvītis menetti virkansa museon johtajana, mutta sai jatkaa opettajana. Hänen viimeinen näyttelynsä Latviassa pidettiin saksalaismiehityksen aikana vuonna 1942. Kesällä 1944 hänen omaisuutensa ja monet töistään tuhoutuivat, kun saksalaiset ja puna-armeija taistelivat Jelgavan hallinnasta. Saksalaiset evakuoivat Purvītisin ensin Jelgavaan ja sieltä Danzigiin. Danzigista hänet siirrettiin Hesseniin, Bad Neuheimiin, missä hän kuoli.
Tuotantoa

Talvi (1910)
Kevättulva (1910)
Syysaurinko (1909)
Varhaiskevät (1898–1899)
Maisemaa ja koivuja (1910)
Pavasaris (1930)
Verena Hanshaw

Verena Hanshaw (o.s. Aschauer, s. 20. tammikuuta 1994) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Itävallan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 84 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Hän pelasi muun muassa EM-kisoissa 2017, joissa Itävalta selviytyi välieriin. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi huhtikuussa 2011 Sloveniaa vastaan.
Seuratasolla Hanshaw on edustanut kotimaansa ulkopuolella saksalaisseuroja Herfoder SV kaudella 2010–2011, BV Cloppenburg kausina 2011–2014, SC Freiburg kausina 2014–2016, SC Sand kausina 2016–2018 ja 1. FFC Frankfurt (joka vuonna 2020 vaihtoi nimekseen Eintracht Frankfurt) vuodesta 2018.
Vihterpalu jõgi

| Vihterpalu jõgi |
| --- | --- |
Maat:  Viro
Maakunnat:  Harjumaa, Läänemaa
Kunnat:  Lääne-Harju,  Lääne-Nigula
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vihterpalu jõen vesistö
Pinta-ala:  481,1 km² 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ristin kylä
 :  59°0′15″N, 24°3′2″E
Laskupaikka:  Padise, Kurkse väin, Suomenlahti
 :  59°16′11″N, 23°53′0″E
Sivu-uomat:  Palderma kraav, Hardu peakraav, Piirsalu jõgi, Metslõugu oja ja Vädama oja
Taajamat:  Risti, Hatu, Änglema ja Vihterpalu
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  40 m mpy.
Laskukorkeus:  0 m mpy.
Korkeusero:  40 m
Pituus:  48,8 km  
Kaltevuus:  0,82 m/km
Muuta
Vihterpalu jõgi  (myös nimeltään Änglema jõgi ) on joki  Lääne-Nigulassa Läänemaalla ja  Lääne-Harjussa Harjumaalla Viron pohjoisosissa. Joki laskee Kurkse väinin salmeen Paldiskin lahden länsipuolelle Suomenlahdella.
Joen kulku

Joki katsotaan alkavan Ristin kylän lähellä kaivetusta suo-ojasta. Se on johdettu aluksi länteen, jossa se käväisee Palivere raban suolla, ja kääntyy tämän jälkeen kohti pohjoista 52). Hieman ennen Seljankülaa joen luontainen mutkitteleva uoma saa taas vallan. Täällä siihen yhtyy Hardu peakraav , jonka valuma-alueen pinta-ala on 25 km². Sitten se kiertää Valgeristi raban ja Linnuraban länsipuolelta ja tultuaan Varikun kylän eteläpuolelle, se kääntyy virtaamaan Suursoon läpi. Keskellä suota siihen yhtyy etelästä Kõrtsioja ja Piirsalu jõgi , idästä Kaldamäe oja sekä samalta suunnalta Pennu oja. Piirsalu jõen valuma-alueen pinta-ala on 158 km², mikä on 33 % joen koko valuma-alueesta. Hatun kylän kohdalla joki jättää suoalueet taakseen ja siihen yhtyy idästä Metslõugu oja, jonka valuma-alue on 27 km². Joki virtaa tämän jälkeen Ängelmän kylän ja Vihterpalun kylän läpi joensuun satamaan. Joki laskee Suomenlahteen aivan Suur-Pakrin eteläpuolella. Joki on monin paikoin ruopattu ja oiottu niin, että luontaisia osuuksia on enää vähän jäljellä.
Luontoarvoja

Joki on (alajuoksulla ) lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontaisen lisääntymisalue.
Ulla Lehtonen (tietokirjailija)

Ulla Lehtonen (o.s. Holopainen, ent. Antolainen, 3. kesäkuuta 1927 Varkaus – 1. heinäkuuta 2018 Varkaus) oli suomalainen luomuaatteen ja kasvisruokavalion uranuurtaja, luennoitsija, toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti lukuisia kirjoja ja lehtiartikkeleita, piti kursseja ja antoi neuvontaa. Ulla Lehtonen esiintyi radiossa ja TV:ssä. Kasvisruuan ja luonnonmukaisen kotipuutarhaviljelyn lisäksi hänen osaamistaan olivat luonnonkasvien hyväksikäyttö, luonnonmarjat, kauppasienet ja ekoasuminen. Ulla Lehtonen oli myös Vihreän puolueen poliitikko ja aktiivinen Suomen Luonnonsuojeluliiton toiminnassa.
Ura

Ulla Lehtosen ura alkoi -70-luvulla lehtiartikkeleiden kirjoittamisella. Vuosikymmenten aikana Ulla Lehtonen kirjoitti yli 900 juttua. Tärkeimmät lehdet olivat TEE-lehti (myöh. Terve elämä -lehti), Eläkeläinen, Kotipuutarha, Varkauden lehti , Helsingin Sanomat ja Kauneus ja Terveys. Toisaalta muut toimittajat kirjoittivat hänestä huomattavan määrä juttuja etenkin 1980-90-luvulla. Opetusvideoista Luonnonmukainen kotipuutarhaviljely "Ullan mullat" ja Ullan yrtit muokattiin Yleisradiolle 10-osainen TV-sarja Ullan kasvitarha. Lisäksi Ulla Lehtonen esiintyi mm. Muuttuva perhe ja Tänään kotona -ohjelmissa. Tunnetuimmat radiosarjat olivat Risto Nurmen toimittamat Kauniit ja ryöpättävät sekä Onnellinen kasvissyöjä (samanniminen, Ulla Lehtosen kirjoittama kirja ilmestyi Yleisradiolta samana vuonna). Lisäksi Ulla Lehtonen oli mukana muun muassa lukuisissa Yleisradion Aamuvihjeissä ja Ruokailloissa.
Ulla Lehtonen kirjoitti 10 omaa kirjaa ja lisäksi hän oli mukana monissa muissa teoksissa. Merkittävin kirjoista oli 2007 ilmestynyt Syö itsesi terveeksi - 100 puutarhakasvia ruokana ja rohtona. Tämän kirjan myötä Ulla Lehtonen sai elämäntyöstään Suomen tietokirjailijoiden Varelius -palkinnon.
Ulla Lehtonen luennoi ympäri Suomea erilaisten yhdistysten ja kuntien järjestämillä kursseilla, parhaimmillaan kursseja oli yli 30/vuosi. Aiheina olivat mm. puutarhakasvien kulttuurihistoria, viljelytavat, valmistaminen ravinnoksi ja kasvien terveysvaikutukset. Myös luonnonyrtit, villivihannekset ja ekoasuminen kiinnostivat monia. Luentojen keskeisen rungon muodostivat diakuvat, joita kertyi lopulta tuhansia. Kursseja olivat esimerkiksi kesäyliopistokurssit, mutta suurin osa luentotyöstä oli ilmaista.
Ulla Lehtosen puoliso oli vuodesta 1966 lähtien opetusneuvos, diplomi-insinööri Uljas Lehtonen, joka yhdessä vaimonsa kanssa puhui julkisuudessa. 80-luvun alussa Ulla ja Uljas Lehtonen rakensivat ja rakennuttivat Varkauden Ruokovirralle Suomen ensimmäisiä ekotaloja. Talo oli Uljas Lehtosen suunnittelema ja piirtämä. Ulla Lehtonen oli mukana erilaisissa valtakunnallisissa ja maakunnallisissa hankkeissa. Näistä esimerkkeinä Mikkeli Kenkäveron näytepuutarhan perustaminen ja lasten kulttuuritapahtuma Vekara-Varkaus.
Ulla Lehtosella ei ollut akateemista koulutusta. Hänet tunnettiin tietokirjailijana, joka tarkistutti tietonsa tutkijoilla ja oli varovainen antaessaan neuvoja aiheista, joita oli tutkittu niukasti.
Palkinnot

Toivo Rautavaara-mitali v. 1981, Juho Vainion säätiö
Savon Sanomien ”Savonmuan Hilima” v. 1984
Luonto-Liiton hopeinen ansiomerkki 1987
Kirja-Varkauden kunniajäsen 1990
Maiju ja Yrjö Rikalan Puutarhasäätiön tunnustuspalkinto v. 1992
Suomen Luonnonsuojeluliiton juhlavuoden 1998 Pohjois-Savon piirin kellokas
Suomen Luonnonsuojeluliiton Pohjois-Savon piirin ympäristöpalkinto v. 1998
Pohjois-Savon Ympäristökeskuksen ympäristöpalkinto 2000 (Palkintona taulu, jossa Mirka Johanssonin grafiikan työ)
Tiedonjulkistamispalkinto -ehdokkuus 2000 (Suomen aikakauslehdentoimittajien liitto)
Kansainvälisen Slow Food-järjestön (www.slowfood.com) Suomen ehdokas Slow food-2001 palkinnon saajaksi. Järjestö suhtautuu kriittisesti pikaruokiin ja toimii myös sellaisen ravinnon tuottamiseksi, joka ottaa biodiversiteetin huomioon.
Kesko Oyj:n Kestävän kehityksen palkinto 2003
Varkauden 75 juhlavuoden kulttuurityön erityispalkinto 6.12.2004
Suomen Luonnonsuojeluliiton hopeinen ansiomerkki v. 2005
Pohjois-Savon sydänpiiri ry:n ansiomerkki tehdystä elämäntyöstä 2007
Suomen Tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto v. 2007
Teokset

Herkkuja luonnosta ja puutarhasta, 1979
Opettelisinko kasvissyöjäksi, 1982
Herkulliset yrtit, maustekasvien keittokirja, 1982
Kasvisruokaopas maatilamatkailuemännille, 1982
Ullan mullat, 1984
Ullan yrtit, 1987 (u. p. nimellä Ullan luonnonyrtit, 2004)
Ullan maustekasvimaa, 1989
Onnellinen kasvissyöjä, 1994
Taimetoidut, 1995
Ullan puutarha- ja viljelyvinkit: 30 vuotta luonnonmukaista kotipuutarhaviljelyä, 1999 (u. p. nimellä Luonnonmukaisesti omassa puutarhassa luomuviljelyn käsikirja kaikille kotipuutarhureille, 2004)
Syö itsesi terveeksi – 100 puutarhakasvia ruokana ja rohtona, 2007
Mukana teoksissa

Rehellinen Varkaus, SKS v. -80
Lautasella kemikaaleja, Suomen Luonnonsuojelun Tuki v. -84
Suomalainen ruokapöytä, osa 2, Kirjayhtymä v. -81
Syö paremmin, elä terveemmin, Valitut Palat v. -84
Palstaviljely ja sen kansantaloudellinen merkitys, Maatilahallitus v. -84
Kodin suuri puutarhatieto, osa 3, WSOY v. -86
Gastronominen kalenteri 1987, Yrityskuva v. -86
Terveen elämän salaisuudet, WSOY v. -87
Luonnonmukainen vihannesviljely, Hyötykasviyhdistys ry v. -89
Kasviskeittokirja Taimetoidut Virossa, jossa mukana toista sataa ruokaohjetta ja muuta tekstiä, 2007
Toiminta politiikassa

Kaupunginvaltuutettuna 3 kautta (1993-2004)
Sosiaali- ja terveyslautakunnan jäsen
Koululautakunnan jäsen
Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin Varkauden aluesairaalan johtokunta vaalikaudella 1993-1996