stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talviolympialaiset 1988
Valintaprosessi

| Äänestystulokset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaupunki | Maa | Kierros 1 | Kierros 2 |  |  |  |
| Calgary |  Kanada | 35 | 48 |  |  |  |
| Falun |  Ruotsi | 25 | 31 |  |  |  |
| Cortina d'Ampezzo |  Italia | 18 |  |  |  |  |
Calgary voitti Kanadan sisäisessä äänestyksessä Vancouverin, jossa kisat järjestettiin vuonna 2010, eli 22 vuotta myöhemmin. Calgary oli valmis käyttämään kisoihin 217 miljoonaa dollaria, kun taas Vancouver oli laskenut pystyvänsä käyttämään kisoihin 80 miljoonaa.
Pitopaikka päätettiin 30. syyskuuta 1981, Baden-Badenissa, Länsi-Saksassa, jolloin Calgary valittiin neljän epäonnistuneen haun jälkeen järjestämään kisat. Ensimmäisellä kierroksella Italian Cortina d'Ampezzo putosi jääden 18 ääneen Ruotsin Falunin saadessa 25 ja Calgaryn saavuttaessa 35 ääntä. Toisella kierroksella Calgary voitti Falunin äänin 48-31.  Calgary voitti äänestyksen, vaikka se oli hakijoista ainoa, jolla ei ollut kunnollisia rakenteita olympialaisia varten.  Näin Kanadassa järjestettiin ensimmäistä kertaa talviolympialaiset, ja toista kertaa olympialaiset ylipäätään. Kisajärjestäjät kuitenkin päättivät, että kisarakenteista ei tehdä väliaikaisia, vain kisojen ajan pystyssä olevia, vaan kaikki rakenteet jäävät ammattiurheilijoiden ja tavallisten ihmisten käyttöön kisojen jälkeen. Kanadan 2010-luvulla talviolympialaisissa pärjäämisen yhtenä suurimmista taustasyistä on se, että juuri vuonna 1988 kilpailupaikat jätettiin käyttöön.
Lajit

Olympiaohjelmassa oli 46 tapahtumaa 11 eri urheilulajissa. Lisäksi mukana oli neljä näytöslajia.
Alppihiihto
Ampumahiihto
Jääkiekko
Ohjaskelkkailu
Pikaluistelu
Pohjoismaiset hiihtolajit
Maastohiihto
Mäkihyppy
Yhdistetty
Rattikelkkailu
Taitoluistelu
Lajit > Näytöslajit

Curling
Freestylehiihto
Kaukalopikaluistelu
Vammaishiihto
Osallistujamaat

Kisoihin osallistui 1 423 urheilijaa 57 maasta. Urheilijoista miehiä oli 1 122 ja naisia 301.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Alankomaat   Alankomaiden Antillit   Andorra   Argentiina   Australia   Belgia   Bolivia   Bulgaria   Chile   Costa Rica   Espanja   Etelä-Korea   Fidži   Filippiinit   Guam  |   Guatemala   Intia   Islanti   Iso-Britannia   Italia   Itä-Saksa   Itävalta   Jamaika   Japani   Jugoslavia   Kanada   Kiina   Kiinan Taipei   Kreikka  |   Kypros   Libanon   Liechtenstein   Luxemburg   Länsi-Saksa   Marokko   Meksiko   Monaco   Mongolia   Neuvostoliitto   Norja   Pohjois-Korea   Portugali   Puerto Rico  |   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   San Marino   Suomi   Sveitsi   Tanska   Tšekkoslovakia   Turkki   Unkari   Uusi-Seelanti   Yhdysvallat   Yhdysvaltain Neitsytsaaret  |
Mitalitaulukko

Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.
| Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1988 talviolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 11 | 9 | 9 | 29 |
| 2 |  Itä-Saksa | 9 | 10 | 6 | 25 |
| 3 |  Sveitsi | 5 | 5 | 5 | 15 |
| 4 |  Suomi | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 5 |  Ruotsi | 4 | 0 | 2 | 6 |
| 6 |  Itävalta | 3 | 5 | 2 | 10 |
| 7 |  Alankomaat | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 8 |  Länsi-Saksa | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 9 |  Yhdysvallat | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 10 |  Italia | 2 | 1 | 2 | 5 |
Lipunmyynti

Kisoihin oli tarjolla noin 1,9 miljoonaa lippua, joista myytiin noin 1,6 miljoonaa. Lippuja myytiin enemmän kuin kertaakaan kisojen jälkeisissä talviolympialaisissa. Lipunmyynti tuotti arviolta 38,5 miljoonaa. Lippujen kysyntä kisojen päätapahtumiin yllätti järjestäjät, jotka olivat asettaneet lippujen hinnat alhaisiksi tarkoituksenaan tarjota tasaiset mahdollisuudet kaikille ostaa lippuja. Ongelmaksi muodostui se, että kaikki halusivat ostaa samoja lippuja, sillä esimerkiksi maastohiihto ja yhdistetty eivät kiinnostaneet kanadalaisia, koska nämä lajit olivat heillä melko vieraita. Suurin osa, eli noin kolme neljäsosaa lipuista, myytiin Calgaryn lähialueiden asukkaille ja kymmenesosa Yhdysvaltoihin.
Kisoja edeltävinä vuosina kisojen lipunmyynnissä kärjistyi skandaali. Kisojen lipunmyynnistä vastannut James McGregor pidätettiin sekä erotettiin virastaan, sillä häntä syytettiin petoksesta yritettyään myydä 8 000 lippua väärin Yhdysvaltoihin oman yrityksensä nimissä sähköpostilla. Tämän lisäksi Yhdysvaltoihin myytäväksi tarkoitetut liput tulivat myyntiin yli viikon verran myöhässä verrattuna Kanadan vastaaviin, vaikka niiden piti tulla myyntiin yhtä aikaa tarjoten tasaväkisen mahdollisuuden ostaa lippuja haluamiinsa tapahtumiin ja parhaisiin paikkoihin. Näin kanadalaiset saivat etua tässä asiassa.
Televisiointi

Neljä vuotta ennen kisoja, vuonna 1984, kisajärjestäjät kertoivat Sveitsin Lausannesta, että he olivat tehneet 309 miljoonan Yhdysvaltain dollarin sopimuksen kisojen televisiointioikeuksista American Broadcasting Companyn kanssa. Se oli yli kolme kertaa enemmän kuin edellisissä talviolympialaisissa Sarajevossa 1984.  Tämä myös varmisti sen, että kisat eivät jääneet tappiolle. Sopimus oli kuitenkin tappiollinen ABC:lle, sillä sen saamat mainostulot eivät riittäneet paikkaamaan maksua kisojen televisioinnista.
Kanadassa kisat televisioi pääasiassa CTV, mutta CBC lähetti tunnin koosteen kisoista pävittäin. Euroopan yleisradiounioni puolestaan maksoi 5,7 miljoonaa dollaria lähetysoikeuksista 32 maassa. Neuvostoliitto, Kuuba, Pohjois-Korea ja Itä-Euroopan sosialistiset valtiot maksoivat yhteensä 1,2 miljoonaa kisojen oikeuksista.
Vihreällä on merkitty maat, jotka osallistuivat olympialaisiin, ja sinisellä ne maat, jotka osallistuivat ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin. Calgary on merkitty mustalla pisteellä.
Hubertus von Hohenlohe

Hubertus von Hohenlohe
Hubertus von Hohenlohe (s. 2. helmikuuta 1959 México) on aatelista syntyperää oleva alppihiihtäjä ja poplaulaja. Alppihiihdossa hän edustaa Meksikoa.
Hän asui kymmenen ensimmäistä elinvuottaan Espanjassa, josta muutti Itävaltaan. Siellä hänellä on edelleen vaikutusvaltainen asema muun muassa esiintyjänä. Nykyään Hubertus von Hohenlohe asuu pääosin Liechtensteinissa ja Espanjan Marbellassa.
Alppihiihdon suhteen hänellä on paras menestys maailmancupista vuodelta 1981 Madonna di Campigliossa, jossa hän sai alppiyhdistetyssä viidennen sijan, joskin kilpailuun osallistui vain viisi laskijaa.
Talviolympialaisiin hän on osallistunut Sarajevossa 1984, Calgaryssä 1988, Albertvillessä 1992, Lillehammerissa 1994, Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014. Alppihiihdon MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 1982, 1985, 1987, 1989, 1991, 1993, 1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2005, 2009, 2011, 2013, 2015, 2017, 2019, 2021, 2023 ja 2025. Hohenlohe perusti Meksikon hiihtoliiton vuonna 1981.
Aiheesta muualla

Hubertus von Hohenlohe Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Hubertus von Hohenlohe Olympedia. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz  Photographers' Identities 
Muut:  Europeana  IdRef
Cabonline

| Cabonline Group AB |
| --- | --- |
Toimiala:  taksiliikenne
Emoyhtiö:  Cabonline Group Holding AB
Kotisivu:  www.cabonline.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cabonline Group AB on ruotsalainen taksiyhtiö, joka omistaa Inva-Taksin, Kovasen ja Mankkaan Taksin. Cabonlinella on Suomessa kaksi tytäryhtiötä, Cabonline Finland Oy ja Cabonline Finland Black Oy. Cabonline osti Kovasen ja Mankkaan Taksin kesäkuussa 2017 sekä Inva-Taksin elokuussa 2017.
Maaliskuussa 2021 ilmoitti Cabonline Finland aloittavansa yt-neuvotteluita jotka koskevat kolmea eri yritystä, Cabonline Finlandia, Kovanen Yhtiöitä sekä Tilaus 24h:ta. Cabonline Finland ilmoitti tiedotteessaan 36:n henkilön verran vähennyksistä. Yritys ilmoitti myös luopuvansa omasta autokannastaan 31.7.2021 mennessä keskittyen tämän jälkeen pelkkään tilausvälitystoimintaan.
Aiheesta muualla

Cabonlinen kotisivut
Milano

| Milano (Comune di Milano) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Milano
 Koordinaatit: 45°28′N, 009°11′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Metropolikaupunki:  Milano
Perustettu:  n. 600 eaa.
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Giuseppe Sala
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  181,7 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (2019):  1 379 000 
 – Väestötiheys:  7 588 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  20100, 20121–20162
Suuntanumero(t):  02
 
 Comune di Milano 
 Lähteet: = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Milano (ital. Milano, lomb. Milán) on kaupunki Pohjois-Italiassa Lombardian alueella. Se on myös samannimisen metropolikaupungin keskus. Milanon asukasluku on noin 1,38 miljoonaa, joten se on Italian toiseksi suurin kaupunki.
Milanon metropolialueen (muun muassa Milano, Como, Lecco, Varese) asukasluku on arviolta noin 4,2 miljoonaa (2012, Eurostat). OECD:n määrittelemällä Milanon metropolialueella puolestaan asuu yli seitsemän miljoonaa ihmistä.
Milano on Italian taloudellinen keskus ja Italian pörssin kotikaupunki. Se tunnetaan myös yhtenä maailman muodin keskuksista. Via Montenapoleonen varrella on lähes kaikilla merkittävillä vaatemerkeillä oma liikkeensä. Milanossa päämajaa pitävät myös muun muassa Alfa Romeo ja Pirelli. Milanolaiset jalkapalloseurat AC Milan ja Inter Milano tunnetaan ympäri maailman. Milano on kuulu myös La Scala -oopperastaan.
Sijainti

Milano sijaitsee Pon sivujoen Olonan runsasravinteisessa laaksossa Pon alangon länsiosassa. Comojärvi ja Sveitsin raja sijaitsevat noin 50 kilometriä Milanosta pohjoiseen. Po virtaa kaupungin eteläpuolitse noin 35 kilometrin päässä sen keskustasta. Milanon halki virtaavat puolestaan Olona-, Lambro- ja Sevesojoet. Kaupungin alueella on useita keinotekoisia kanaaleja (Navigli), kuten Naviglio Grande, Naviglio Pavese, Naviglio della Martesana, Vettabbia ja Redefossi (johon laskevat Seveson ja Naviglio della Martesanan vedet).
Italian virallisessa seismisessä luokituksessa Milano kuuluu vyöhykkeeseen 4 (zona 4) eli alhaisen maanjäristysriskin alueeseen.
Ilmasto

Milanossa on mannerilmasto, talvet ovat viileitä ja kesät kuumia ja kosteita. Lunta sataa marraskuun ja tammikuun välisenä aikana.
Köppenin ilmastoluokituksessa Milano sijoittuu keskileveysasteiden lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen (Cfa). Milanon keskustan sääasemalla (Stazione meteorologica di Milano Centro) vuoden keskilämpötila oli 13,8 °C kaudella 1961–1990 ja Linaten lentokentän sääasemalla (Stazione meteorologica di Milano Linate) puolestaan 12,5 °C. Milanoa vaivaa usein ilman seisahtuminen paikalleen, mikä suosii sumujen muodostumista ja pahentaa ilman saasteisuutta. Talvet ovat normaalisti viileitä ja kosteita, kesät sitä vastoin kuumia, kosteita ja heikkotuulisia. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä oli keskustan sääasemalla 895 mm ja Linatessa 944 mm. Sateet jakautuvat melko tasaisesti koko vuodelle.
| Sääasema | Korkeus merenpinnasta (m) | Vuoden keskilämpötila (°C) | Tammikuun keskilämpötila (°C) | Heinäkuun keskilämpötila (°C) | Vuotuinen sademäärä (mm) | Sadepäiviä vuodessa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Keskustan sääasema | 123 | 13,8 | 3,1 | 24,6 | 895 | 81 |
| Linaten sääasema | 103 | 12,5 | 1,5 | 23,0 | 944 | 87 |
| Malpensan sääasema | 211 | 11,4 | 0,9 | 22,0 | 1 082 | 89 |
Ilmasto > Kuukausittaiset sääolot

Kuukausittaiset keskilämpötilat ja sademäärät kaudella 1961–1990 (45°28′N, 009°11′E, 147 mpy):
| Kuukausi | Lämpötila (°C) | Sademäärä (mm) |
| --- | --- | --- |
| Tammi | 2,0 | 55 |
| Helmi | 4,0 | 62 |
| Maalis | 8,6 | 93 |
| Huhti | 12,7 | 94 |
| Touko | 17,9 | 83 |
| Kesä | 21,7 | 79 |
| Heinä | 24,1 | 63 |
| Elo | 23,5 | 67 |
| Syys | 19,1 | 75 |
| Loka | 13,1 | 113 |
| Marras | 7,1 | 93 |
| Joulu | 3,8 | 86 |
| Vuosi | 13,1 | 963 |
Kaupungin rakenne

Puolustusmuurit, kanaalit ja maantiet ovat muodostaneet Milanon historiallisen keskustan ympärille vuosisatojen saatossa kehiä. Viisi tärkeintä kehää sisimmästä uloimpaan ovat:
Kanavakehä eli sisin kehä (cerchia dei navigli)
Sisempi bastionijärjestelmä (espanjalainen muuri)
Ulkoinen kehä, jonka muodostavat Viale Tibaldi, Viale Toscana, Piazzale Lodi jne
Italian hallinnollisten alueiden mukaan nimettyjen teiden kehä (Viale Campania, Viale Molise, Viale Romagna jne)
Milanoa ympäröivät kehämoottoritiet (tangenziali)
Kaupungin rakenne > Kaupungin laajeneminen

Perustamisensa aikoihin Milanon alueen on arvioitu olleen 12 hehtaaria, gallialaisten kaudella alue oli noin 80 hehtaaria (0,8 km²).
Roomalaisten valtakaudella kaupungin väkiluku oli noin 50 000 ja pinta-ala 1,33 km².
Langobardien aikana pinta-ala ylitti 200 hehtaaria (2 km²).
Keskiajalla Milanoa ympäröivät kanaalit (la Cerchia dei Navigli). 1000-luvulta aina 1500-luvulle Milanon pinta-ala oli 2,97 km².
Vuodesta 1560 vuoteen 1873 Milanon kunnan alue laajeni kattamaan espanjalaisten muurien sisäpuolisen alueen (Cerchia dei Bastioni, nykyinen Zona 1). Hallinnollisen alueen pinta-ala oli 9,67 km².
Corpi Santin kunta liitettiin Milanoon 1873. Kaupungin pinta-ala kasvoi 76,02 km²:iin.
Vuosina 1918–1923 Milanoon liitettyjen kuntien yhteispinta-ala oli 105,75 km². Tuolloin kaupungin hallinnollinen alue saavutti nykyisen laajuutensa, 181,77 km².
Historia > Antiikki

On oletettu, että insubreiksi kutsuttu kelttiheimo perusti Milanon noin vuonna 600 eaa. Historioitsija Titus Liviuksen mukaan heitä johti prinssi Belloveso, joka joukkoineen löi alueella aiemmin asuneet etruskit. Paikkakunnasta kehittyi insubrien tärkein kaupunki.
Roomalaiset valloittivat kaupungin vuonna 222 eaa. ja antoivat sille nimen Mediolanum. Keisari Hadrianuksen aikana Mediolanumista tehtiin colonia eli sotilassiirtokunta nimellä Colonia Aelia Augusta Mediolanum. 300-luvulla Mediolanum toimi valtakunnan länsiosan ja sitten Länsi-Rooman valtakunnan pääkaupunkina. Ensimmäisenä sen otti pääkaupungikseen Maximianus noin vuonna 303. Mediolanum menetti asemansa pääkaupunkina Ravennalle Honoriuksen aikana 400-luvun alussa.
Historia > Keskiaika > Langobardien aika

Rooman valtakunnan hajoaminen ja myöhäisantiikkisen yhteiskunnan rappio johtivat demografiseen kriisiin. 400-luvulla Milanon valloittivat germaaniset ostrogootit, joiden valtakaudella kaupungin vaikea poliittinen asema jatkui: Sitä koettelivat muun muassa burgundien hyökkäys 400-luvun lopulla ja tuhoisa goottisota vuosina 535–553. Langobardit valloittivat Pojoen laaksoon 500-luvulla, heidän kuninkaansa Alboin saapui Milanoon vuonna 569. Alueen kaupungit ja maaseutu alkoivat elpyä. Pohjois-Italia sai nimen Langobardia Major, josta on peräisin nykyisen Lombardian nimi. Milanosta tuli yksi uuden langobardien kuningaskunnan keskuksista. Sen asema maallisen ja hengellisen vallan keskuksena vahvistui edelleen frankkien valtakaudella.
Historia > Keskiaika > Myöhempi keskiaika

Milano sai 1000-luvulla lähes itsenäisen aseman Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan sisällä. Huhtikuussa 1162 Fredrik I Barbarossa tuhosi kaupungin, mutta se nousi jälleen kukoistukseen Lega Lombardan voitettua Legnanon taistelun 29. toukokuuta 1176.
Myöhäiskeskiajalla Milanon herruudesta taistelivat della Torren ja Viscontin suvut. Della Torret olivat Pohjois-Italian mahtisuku 1200-luvulta 1400-luvulle, kunnes Viscontin suku syrjäytti heidät. Viscontit perustivat Milanon herttuakunnan (Ducato di Milano) 11. toukokuuta 1395. Renessanssin aikana sitä johtivat Visconti- ja Sforza-sukujen herttuat. Herttuakunta kävi sotia Venetsiaa vastaan 1400-luvun alusta alkaen, kunnes 9. huhtikuuta 1454 osapuolten välillä solmittiin Lodin rauha. Vuonna 1494 alkoi niin kutsuttujen Italialaissotien sarja. Vuosina 1500–1512 ja 1515–1521 Milanoa hallitsivat ranskalaiset. 27. huhtikuuta 1522 kaupungin tuntumassa käytiin tuhansia kuolonuhreja vaatinut Bicoccan taistelu, jossa Espanjan joukot löivät ranskalaiset ja venetsialaiset. Nykyisin Bicocca on eräs Milanon pohjoisista kaupunginosista. Italialaissodat päättyivät huhtikuussa 1559 solmittuun Cateau-Cambrésisin rauhaan. Sen seurauksena pienten herttuakuntien autonomia heikkeni oleellisesti.
Historia > Espanjalaishallinnosta itävaltalaishallintoon

Milanossa elettiin espanjalaishallinnossa vuodesta 1540 vuoteen 1706. Vaikka espanjalaisten hallintoa pidettiin huonona, kaupungin kulttuuri- ja taide-elämä kehittyi. Barokin kaudella Milanossa luotiin huomattavia taiteen "jalokiviä", joista monet ovat säilyneet jälkipolville. Vuosien 1628–1630 tuhoisa rutto jätti jälkensä Milanoon ja sen kulttuurielämään. Alessandro Manzoni kuvailee synkkiä ruttovuosia teoksissaan Kihlautuneet ja Storia della Colonna Infame.
1700-luvun alussa Itävalta korvasi Espanjan Milanon isäntänä. Itävallan armeijan marsalkka Eugen Savoijilainen saapui kaupungin porteille 24. syyskuuta 1706. Espanjalaisvallan korkein edustaja, Vaudemontin prinssi poistui Milanosta pikaisesti ja jätti sen uusille vallanpitäjille. Pohjoisnaapurin valtakausi katkesi kolmeksi vuodeksi, kun Sardinian kuningaskunta otti vallan vuosiksi 1733–1736. Itävallan kaudella kulttuuri kukoisti: Milanossa vaikuttivat muun muassa tiedemiehet Pietro Verri, Cesare Beccaria ja Paolo Frisi. Itävaltalaishallinto päättyi 9. toukokuuta 1796, jolloin vallan kahvaan tarttui Napoleon I.
Historia > 1800-luku

Vuosina 1796–1799 Milano oli Cisalppisen tasavallan pääkaupunki, 1802–1805 Italian tasavallan pääkaupunki ja 1805–1814 Italian kuningaskunnan pääkaupunki.
Ranskan vallankumouksen ja Napoleonin sotien jälkeen Milanosta tuli italialaisen nationalismin pääpaikka. Kaupunki palasi itävaltalaishallintoon Napoleonin kauden jälkeen. Siitä tuli osa Lombardialaisvenetsialaista kuningaskuntaa (Regno Lombardo-Veneto, perustettiin 1815 ja lakkautettiin 1866). Itävallan-Sardinian sodan seurauksena itävaltalaisten hallinto Milanossa loppui 1859 ja kaupungista tuli osa Sardinian kuningaskuntaa, josta muodostui Italian kuningaskunta vuonna 1861. Elinkeinoelämässä teollisuuden merkitys kasvoi ja Milano oli Italian teollistumisen eturintamassa. Kehittyvä teollisuus vaati uusia kuljetusmuotoja: Milanosta Monzaan johtava rautatie avattiin 17. elokuuta 1840. Vuonna 1883 Via Santa Radegondalla Duomon vieressä otettiin käyttöön manner-Euroopan ensimmäinen sähkövoimalaitos.
Historia > 1900-luku

Milanossa järjestettiin Maailmannäyttely vuonna 1906. Sosialistinen liike sai vahvan sijan Milanossa, myös fasisteille kaupunki oli tärkeä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1919, Milanossa perustettiin fasistinen Fascio di Combattimento (Squadristi). Vuonna 1922 Benito Mussolini aloitti Milanosta marssinsa kohti Roomaa, jonka seurauksena Italiasta tuli fasistinen diktatuuri yli kahdeksi vuosikymmeneksi.
Toisen maailmansodan aikaisissa ilmapommituksissa Milano kärsi suurempia vaurioita kuin muut Italian kaupungit. Elokuussa 1943, niin kutsutun "helvetillisen viikon" (settimana d’inferno) aikana, liittoutuneet pudottivat kaupunkiin 4 000 tonnia pommeja. Ne tuhosivat kolmanneksen rakennetusta alueesta. Englantilaisten Bomber Commandin tarkoitus oli tuhota Milano tulimyrskyllä ja pakottaa Italia pois sodasta. Pon laakson kostean ilmaston ansiosta tulimyrskyllä ei ollut yhtä suurta tuhovaikutusta Milanossa kuin Saksan kaupungeissa. Englantilaiset tuhosivat useita historiallisesti merkittäviä rakennuksia, kuten Teatro alla Scalan ja Palazzo Marinon. Myös Galleria Vittorio Emanuele vahingoittui. Duomo sen sijaan säästyi tuholta. Muita vaurioitettuja rakennuksia olivat muun muassa Castello Sforzesco, Santa Maria delle Grazien kirkko, Palazzo Reale, Pinacoteca Ambrosiana ja Fatebenefratellin sairaala. Yli puoli miljoonaa ihmistä joutui jättämään kaupungin. 20. lokakuuta 1944 Gorlan kaupunginosan koulu jäi ilmapommittajien tähtäimeen, 184 lasta sai surmansa. Kaikkiaan tuon päivän pommituksessa tapettiin 614 ihmistä.
Toisen maailmansodan jälkeen Milano oli eräs Italian taloudellisen ja kulttuurisen jälleenrakentamisen moottoreita. Siitä tuli myös yksi maailman muodin ja muotoilun keskuksista. Sodassa pahoin vaurioitunut Teatro alla Scala avattiin restauroituna 11. toukokuuta 1946. Juhlakonsertissa orkesteria johti Yhdysvalloissa maanpaossa ollut Arturo Toscanini. Kaupunkikuvaa muutettiin sotaa edeltäneestä jonkin verran: Katuverkostoa modernisoitiin ja tornitaloja rakennettiin. Talouskasvun myötä Milanoon muutti runsaasti ihmisiä, etenkin Etelä-Italiasta. Voimakkainta kasvun aikaa olivat 1950- ja 1960-luvut. 1970-luvulla väestöä alkoi muuttaa ympäristökuntiin eli Hinterlandiin. Milanon kunnan väkiluku oli yli 1,7 miljoonaa vuonna 1971, josta se laski 1,25 miljoonaan vuonna 2001. Sittemmin väkiluku on jälleen kasvanut.
Ajanjaksoa vuodesta 1968 1980-luvun alkuun leimasi jyrkkä poliittinen vastakkainasettelu, joka johti väkivaltaisuuksiin. Vakavin isku tehtiin 12. joulukuuta 1969 kello 16.37. Banca Nazionale dell'Agricolturassa räjäytettiin pommi, iskussa kuoli 17 ja haavoittui 88 henkeä. Isku jäi historiaan Piazza Fontanan verilöylynä (Strage di piazza Fontana). 1970-luvulla Milanossa toteutettiin useita terrori-iskuja, erityisen verinen oli kevät 1975. Iskuja tekivät vasemmiston ja uusfasistien ulkoparlamentaariset ryhmittymät.
Historia > 2000-luku

Italian historian tuhoisin lento-onnettomuus sattui Linaten kentällä 8. lokakuuta 2001. Onnettomuudessa kuoli 118 henkeä.
Milanon rakennustoiminta elpyi 2000-luvulla pitkän pysähtyneisyyden kauden jälkeen; esimerkiksi hylättyjä teollisuusalueita muutettiin korkeakoulujen kampusalueiksi. CityLife-hankkeen puitteissa Fiera di Milanon messualueelle suunnitellaan kolmen pilvenpiirtäjän hallitsemaa rakennuskokonaisuutta. Kaupungin kaakkoisosaan, noin 1,2 km²:n laajuiselle entiselle teollisuusalueelle puolestaan rakennetaan kaupunginosaa nimeltä Milano Santa Giulia, jonka pääsuunnittleijana toimi Norman Foster. Rakennustyöt keskeytettiin vuonna 2009 rakennuttajan taloudellisten vaikeuksien takia. 2010 havaittiin, että maaperä on niin saastunutta, että päiväkotia ei voitu avata.
Milano kielsi tupakoinnin kaduillaan vuoden 2025 alusta lähtien.
Talous

Milano on Italian taloudellinen keskus. Kaupungin talouselämää on edistänyt sijainti Alppien yli kulkevien kauppareittien varrella. 1100-luvun lopulla Milanon taide-elämä kukoisti ja kaupungin tärkein teollisuudenala oli haarniskoiden valmistus. Samaan aikaan alettiin rakentaa kastelujärjestelmiä, joilla edistettiin ympäröivän maaseudun maataloutta. Villakaupan kehittyminen puolestaan antoi kimmokkeen silkin tuotannon kehitykselle. Venetsian ja Firenzen tapaan ylellisyystavaroiden tuotanto sai huomattavan aseman. Teollisen vallankumouksen myötä erityisesti Milanon pohjoispuolisen alueen taloudellinen painoarvo lisääntyi, energiaa teollisuus sai vesivoimasta. Tekstiiliteollisuuden merkitys väheni, vastaavasti metalli- ja koneteollisuuden sekä huonekalutuotannon merkitys kasvoi.
Teollisuus hallitsi Milanon talouselämää 1800-luvun lopulta 1970-luvulle. Suurimmat tuotantolaitokset rakennettiin esikaupunkeihin ja naapurikuntiin. Milano on edelleen merkittävä teollisuuskaupunki, vaikka teollisuuden merkitys on vähentynyt. Elinkeinorakenne on painottunut palveluiden suuntaan. Muodin ja muotoilun ohella keskeisiä ovat finanssiala, koulutuspalvelut, mainosala, kustannustoiminta, media ja IT-ala.
Milanon paikallinen bruttokansantuote on Rooman jälkeen Italian suurin, ja asukasta kohti huomattavasti korkeampi kuin Rooman. Vuonna 2000 Milanon osuus koko maan bruttokansantuotteesta oli 4,74 prosenttia. Italian merkittävin pörssi, Borsa Italiana, sijaitsee Milanossa Piazza degli Affarilla.