stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miguel Ángel López (pyöräilijä)

| Miguel Ángel López |
| --- | --- |
 Miguel Ángel López 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Miguel Ángel López Moreno
Syntynyt: 4. helmikuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Kolumbia
Pyöräilijä
Pituus:  170 cm
Paino:  65 kg
Joukkue:  kilpailukiellossa
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2014:  Lotería de Boyacá - Indeportes
Ammattilaisjoukkue(et)
2015–2020 2021 2022 2023:  Astana Team Movistar Team Astana Qazaqstan Team Team Medellin - EPM
Suurimmat voitot
 Sveitsin ympäriajo 2016 Katalonian ympäriajo 2019 Italian ympäriajo, nuorten kilpailu 2018, 2019  Ranskan ympäriajo, etappi Espanjan ympäriajo, 3 etappia  Aika-ajon Kolumbian-mestaruus 2023 
 Tiedot päivitetty: 5. tammikuuta 2025 
Miguel Ángel López Moreno (s. 4. helmikuuta 1994 Pesca, Boyacá) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Astanassa 2015, siirtyi kaudeksi 2021 Movistar Teamiin, mutta palasi Astana Qazaqstan Teamiin 2022. Vuonna 2023 hän edusti Team Medellin - EPM -joukkuetta..
López voitti Sveitsin ympäriajon 2016 kokonaiskilpailun 12 sekunnin erolla Jon Izagirreen. Espanjan ympäriajossa 2017 hän voitti 11. ja 15. etapin. Italian ympäriajossa 2018 hän sijoittui kolmanneksi ja voitti nuorten kilpailun. Hän oli samana vuonna kolmas myös Espanjan ympäriajossa. Hän voitti 2019 Katalonian ympäriajon 14 sekunnin erolla Adam Yatesiin. Hän voitti nuorten kilpailun  Italian ympäriajossa myös 2019. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän johti kokonaiskilpailua 1., 5. ja 7. etapin jälkeen. Hän voitti 17. etapin Ranskan ympäriajossa 2020.
Astana sulki Lópezin toiminnastaan väliaikaisesti kesällä 2022 Espanjan poliisin kuulusteltua häntä mahdollisista yhteyksistään huumekaupasta ja rahanpesusta syytettyyn tohtori Marcos Maynariin. Hän palasi kilpailuihin myöhemmin samalla kaudella ja sijoittui neljänneksi Espanjan ympäriajossa. Joulukuussa Astana ilmoitti kuitenkin katkaisseensa hänen sopimuksensa mahdollisten Maynar-yhteyksien vuoksi.
Kansainvälinen pyöräilyliitto asetti Lópezin pitkien tutkimusten jälkeen toukokuussa 2024 neljän vuoden kilpailukieltoon urheilussa kielletyn menotropinin käytöstä ja hallussapidosta vuoden 2022 Italian ympäriajossa. Hänen kilpailukieltonsa ajankohdaksi määriteltiin 25.7.2023–24.7.2027.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives, Cyclingbase
Ukonkeltanot

| Ukonkeltanot |
| --- | --- |
 Silotankikeltano (Hieracium laevigatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Cichorioideae
Tribus::  Cichorieae
Alatribus::  Hieraciinae
Suku::  Ukonkeltanot Hieracium  L.
Sektiot
 Alpina – tunturikeltanot  Amplexicaulia  Cerinthoidea – atlantinkeltanot  Depilata – kölinkeltanot  Dovrensia – dovrenkeltanot  Foliosa tai Aestiva – pohjankeltanot  Hieracium – salokeltanot  Oreadea – kalliokeltanot  Prenanthoidea – syyskeltanot  Sabauda – savoijinkeltanot  Subalpina – mustakeltanot  Tridentata – tankikeltanot  Villosa – villakeltanot  Vulgata – ahokeltanot 
Katso myös
   Ukonkeltanot Wikispeciesissä   Ukonkeltanot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukonkeltanot (Hieracium) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu pari tuhatta lajia, joista monet lisääntyvät apomiktisesti ja voivat risteytyä keskenään. Näin ollen yksittäisten lajien erottaminen voi olla hyvinkin hankalaa.
Ukonkeltanoilla on keltaiset mykerökukinnot ja niiden hedelmät ovat lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Ukonkeltanot muistuttavat ulkonäöltään muun muassa kelttoja (Crepis), kitkeröitä (Picris) ja valvatteja (Sonchus).
Sektioita

Alpina – tunturikeltanot
Amplexicaulia
Cerinthoidea – atlantinkeltanot
Depilata – kölinkeltanot
Dovrensia – dovrenkeltanot
Foliosa tai Aestiva – pohjankeltanot
Hieracium – salokeltanot
Oreadea – kalliokeltanot
Prenanthoidea – syyskeltanot
Sabauda – savoijinkeltanot
Subalpina – mustakeltanot
Tridentata – tankikeltanot
Umbellata – sarjakeltanot
Villosa – villakeltanot
Vulgata – ahokeltanot
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ukonkeltanot (Hieracium)
Den virtuella floran: Hökfibblor (Hieracium) (ruotsiksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q16526  Wikispecies: Hieracium  APDB: 191406  APNI: 93522  CoL: 4X5R  EoL: 50169  EPPO: 1HIEG  FNA: 115448  FoAO2: Hieracium  FoC: 115448  GBIF: 3134951  GRIN: 5670  iNaturalist: 55910  IPA: 18780  IPNI: 330082-2  IRMNG: 1291144  ITIS: 37691  NBN: NHMSYS0000459324  NCBI: 102745  NZOR: 1775e9c9-1c73-4a58-969a-fdef5859f599  Open Tree of Life: 23821  PLANTS: HIERA  Plazi: C7FDB811-401B-D422-86DB-955E1560DD91  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:330082-2  Tropicos: 40025886  VASCAN: 1249  VicFlora: fea51d7c-b057-4320-9313-45b260e1ad00  WFO: wfo-4000017887  WoRMS: 1076123
Jan Bednář

| Jan Bednář> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. elokuuta 2002 (ikä 22) Karlovy Vary, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  194 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Grand Rapids Griffins
Sarja:  AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  HC Karlovy Vary (ČEL)   HC Baník Sokolov (Tšekki I)
NHL-varaus:  107. varaus, 2020 Detroit Red Wings
Jan Bednář (s. 26. elokuuta 2002 Karlovy Vary, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsia.
Ura > Seuraura

Bednář on HC Karlovy Varyn kasvatti. Hän debytoi seuran Extraliga-joukkueessa kaudella 2018–2019, jolloin Bednář pelasi siellä kymmenen runkosarja- ja viisi playout-ottelua. Hän teki Extraliga-debyyttinsä vain 16-vuotiaana 15. tammikuuta 2019 vieraissa HC Třineciä vastaan. Bednář torjui Karlovy Varyn 4–3-jatkoaikatappioon päättyneessä ottelussa 27 kertaa. Kaudella 2019–2020 hän jatkoi joukkueen pääasiallisena kakkosmaalivahtina Filip Novotnýlle. Bednář pelasi Extraligassa 13 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Hän pelasi ensimmäisen nollapelinsä Extraligassa 25. lokakuuta 2019 vieraissa HC Libereciä vastaan. Bednář torjui Karlovy Varyn 0–4-voittoon päättyneessä ottelussa 39 kertaa. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin lainalla sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan HC Baník Sokolovissa, jossa Bednář pelasi 24 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin.
QMJHL-joukkue Acadie-Bathurst Titan varasi Bednářin koko CHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana heti venäläishyökkääjä Matvei Petrovin jälkeen kesällä 2020. Häntä aiemmin maalivahdeista on yhtä pienellä numerolla varattu vain slovakialainen Jaroslav Janus vuonna 2007. Elokuussa Bednář teki sopimuksen Titanin kanssa. Marraskuussa seura lainasi hänet kuitenkin toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella HC Karlovy Varyn Extraliga-joukkueeseen. Bednář pelasi siellä viisi ottelua, kunnes alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen jälkeen hän palasi QMJHL:ään.
Detroit Red Wings varasi Bednářin neljännellä kierroksella 107. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020.
Ura > Maajoukkueura

Bednář edusti Tšekkiä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän toimi kuitenkin joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä pukenut yhteenkään otteluun. Bednář pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän toimi pääasiassa Tšekin kakkosmaalivahtina Lukáš Paříkille ja pelasi kahdessa ottelussa. Bednář pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019. Hän edusti myös Tšekin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018 sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2019, jolloin Bednář voitti kultaa. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Yhteensä Bednář on pelannut yhden nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | U18 | 2 | 0 | 1 | 77 | 4 | 0 | 3.09 | 90,2 |
Kuhan.fm

Kuhan.fm on kajaanilainen radioasema, jonka omistaa Tuontirengas Oy. Kanava kuului Vuokatissa 93,7 MHz, Joroisissa 99,5 MHZ, Oulussa 92,2 MHz ja Iisalmessa taajuudella 91,9 MHz.
Vuodenvaihteen 2024-25 jälkeen kuuluu ainostaan netissä ja Radioplayer -sovelluksessa.
Aiheesta muualla

Kuhan.fm
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:  Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:  Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:  Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:  NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:  Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:  Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:  Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024)
Valkoinen talo (täsmennyssivu)

Valkoinen talo tarkoittaa seuraavia rakennuksia:
Valkoinen talo, Washington D.C:ssä sijaitseva Yhdysvaltain presidentin virka-asunto
Valkoinen talo, Moskovassa sijaitseva Venäjän hallituksen rakennus
Valkoinen talo, Turussa sijaitseva toimistorakennus
Valkoinen talo, Tampereen kaupungintalosta (Keskusvirastotalosta) käytetty nimitys
Tampereen virastotalo

Tampereen virastotalo voi tarkoittaa seuraavia Tampereen rakennuksia:
Kauppahallin virastotalo, Tampereen kaupungin vanha hallintorakennus Hämeenkadulla
Kaupungintalo (ent. Keskusvirastotalo), Tampereen kaupungin nykyinen hallintorakennus Keskustorin laidalla
Valtion virastotalo (myöh. Hippostalo), toimistorakennus Kalevan kaupunginosassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tampereen virastotalo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Adam Johnson (jääkiekkoilija)

| Adam Johnson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Adam Robert Johnson
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1994 Grand Rapids, Minnesota, Yhdysvallat
Kuollut: 28. lokakuuta 2023 (29 vuotta) Sheffield, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  73 kg
Pelinumero:  47
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–2023
Seurat:  Pittsburgh Penguins (NHL) Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL) Malmö Redhawks (SHL) Ontario Reign (AHL) Lehigh Valley Phantoms (AHL) Augsburger Panther (DEL) Nottingham Panthers (EIHL)
Adam Robert Johnson (22. kesäkuuta 1994 Grand Rapids, Minnesota, Yhdysvallat – 28. lokakuuta 2023 Sheffield, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Johnson pelasi urallaan NHL:ssä kahden kauden aikana 13 ottelua Pittsburgh Penguinsin joukkueessa. Johnson kuoli 29-vuotiaana jääkiekko-ottelussa saamiinsa vammoihin.
Ura

Ennen ammattilaisuraansa Johnson oli pelannut Minnesota-Duluthin yliopiston joukkueessa monipuolisesti eri hyökkääjien rooleissa. Johnson teki kaksivuotisen sopimuksen Penguinsin kanssa heinäkuussa 2017. Johnson oli varaamaton vapaa-agentti, joka oli osallistunut Penguinsin harjoitusleirille. Johnson pelasi Penguinsin organisaatiossa 2017–2020, pelaten 13 NHL-ottelua ja 188 AHL-ottelua Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa.
Kaudeksi 2020–2021 Johnson siirtyi ruotsalaiseen Malmö Redhawksiin, jonka kanssa hän teki loppukauden kestävän sopimuksen joulukuussa 2020. Johnsonin pyynnöstä sopimus purettiin jo seuraavana maaliskuuna ja hän palasi kotiinsa Pohjois-Amerikkaan. Malmössä Johnson pelasi 21 ottelua. Johnson teki vuoden sopimuksen Ontario Reignin kanssa huhtikuussa 2021 ja pelasi siellä loppukauden. Helmikuussa 2022 Reign kauppasi Johnsonin pelaajaoikeudet Lehigh Valley Phantomsiin. Reignissa Johnson pelasi 43 ottelua ja Phantomsissa 30 ottelua ennen paluuta Eurooppaan.
Syyskuussa 2022 Johnson teki vuoden sopimuksen saksalaisen Augsburger Pantherin kanssa. Pantherissa Johnson pelasi 45 ottelua. Kaudeksi 2023–2024 Johnson siirtyi Englantiin ja Nottingham Panthersin joukkueeseen.
Kuolema

Johnson sai surmansa EIHL-liigan järjestämässä cup-ottelussa. Sheffield Steelersin isännöimää ottelua oli seuraamassa 8 000 katsojaa, kun toisessa erässä Steelersin Matt Petgraven luistin viilsi Johnsonin kaulaa. Johnson sai jäällä ensihoitoa ja hänet siirrettiin sairaalaan, jossa hän myöhemmin kuoli vammoihinsa. Yksi henkilö pidätettin myöhemmin kuolemantuottamuksesta epäiltynä. Pidätetty henkilö vapautettin takuita vastaan vankeudesta.
Panthers kunnioitti Johnsonin muistoa seuraavassa ottelussaan Manchester Stormia vastaan ja jäädytti hänen pelinumeronsa 47.
Harkovan kolmas taistelu

Harkovan kolmas taistelu oli Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Ukrainassa sijaitsevan Harkovan kaupungin hallinnasta helmi-maaliskuussa 1943. Saksalaiset olivat joutuneet vetäytymään vuoden 1943 alun aikana, mutta Erich von Mansteinin joukkojen vastahyökkäyksessä heidän onnistui vallata takaisin hieman aikaisemmin menetetty Harkova ja suuria alueita Etelä-Venäjällä. Taistelua seurasi hyökkäystoiminnan pysäyttänyt kelirikko ja kesällä saksalaisten tappioon päättynyt Kurskin taistelu. Voitto Harkovassa oli kuitenkin lykännyt saksalaisten kokonaistappiota ehkä puolella tai jopa kokonaisella vuodella.
Taustaa

Saksa oli hyökännyt Neuvostoliittoon vuonna 1941 ja sota oli tarkoitus viedä päätökseensä nopeasti. Ratkaisevaa voittoa Neuvostoliiton joukoista ei kuitenkaan saavutettu ja vuoteen 1943 mennessä Saksa oli jäämässä alakynteen. Neuvostoliitto saavutti suuren voiton saksalaisista Stalingradin antauduttua. Josif Stalin uskoi hetken olevan otollinen vastahyökkäykselle ja puna-armeija aloitti offensiivin saksalaisia vastaan. Tammikuussa 1943 Voronežin rintama tunkeutui aukkoon saksalaisten Keskustan armeijaryhmän ja Armeijaryhmä Donin (myöhemmin Eteläinen armeijaryhmä) välissä. Puna-armeijan eteneminen uhkasi saartaa saksalaiset etelässä sen edetessä kohti Mustanmeren rannikkoa. Adolf Hitler oli antanut saksalaisille perääntymiskiellon, jota Saksan Eteläisen armeijaryhmän komentaja Erich von Manstein ei kuitenkaan noudattanut. Manstein perääntyi hallitusti saartouhan alla olleiden joukkojensa kanssa, mikä mahdollisti myös vahvistusten saapumisen. Samalla puna-armeijan hyökkäys alkoi hyytyä etenevien joukkojen huoltovaikeuksien takia. Puna-armeijan johdossa ei kuitenkaan uskottu suuria tappioita kärsineiden saksalaisten kykenevän vastahyökkäykseen heidän joukkojaan vastaan.
Toisin kuin puna-armeijan johto oletti, von Manstein oli saanut koottua vahvistuksia aikaisemmin tappioita kärsineistä joukko-osastoista, jotka olivat saaneet rintaman takana materiaali- ja henkilöstövahvistuksia. Merkittävimpiä näistä osastoista oli 1. SS-panssariarmeijakunta, johon kuuluivat SS-divisioonat Totenkopf, Leibstandarte ja Das Reich. Niiden keihäänkärkeen kuuluivat uudet 88 mm tykeillä varustetut Tiger-panssarivaunut. Vahvistuksineen von Manstein pysäytti puna-armeijan etenemisen ja uudelleenryhmittyi tämän jälkeen Harkovan puolustamiseksi. Harkovaa ei kuitenkaan voitu pitää pelkällä puolustamisella. Neuvostoliiton joukot lähestyivät kaupunkia pihtihyökkäyksellä, joka onnistuttiin pysäyttämään SS-joukkojen vastahyökkäyksellä. Hyökkäys pysähtyi kuitenkin vain hetkeksi ja alkoi Neuvostoliiton suurista tappioista huolimatta pian uudelleen. Kun saksalaiset olivat jälleen vaarassa jäädä mottiin SS-joukkoja komentanut Paul Hausser pyysi lupaa perääntyä. Hitler ei antanut lupaa, mutta Hauser perääntyi silti 15. helmikuuta, jonka jälkeen Harkova menetettiin puna-armeijalle.
Perääntymisestä raivostunut Hitler vaati von Mansteinia valtaamaan Harkovan takaisin. Hitler oli 17. helmikuuta lentänyt henkilökohtaisesti Mansteinin päämajaan Zaporožjeen. Hitler ja von Manstein kiistelivät kahden päivän ajan vastahyökkäyksen suunnitelmasta ja Hitler vaati Harkovan valtausta ensisijaisena tavoitteena peläten kelirikon pysäyttävän pian kaikki hyökkäyssuunnitelmat. Lopulta hän hyväksyi kuitenkin Manstein suunnitelmat. Neuvostojoukkojen edetessä rintamaan oli tullut houkutteleva mutka, joka tarjosi ihanteellisen tilanteen pihtiliikkeelle puna-armeijan joukkojen sivustoja vastaan.
Osapuolet

Komennossaan von Mansteinilla oli noin 160 000 saksalaista. 4. panssariarmeijan esikunta oli asetettu valvomaan 2. SS-panssariarmeijakuntaa. Lisäksi Wolfram von Richthofenin Luftflotte 4 oli täydennetty 1 000 lentokoneen vahvuuteen hyökkäyksen tukemiseksi. Neuvostoliiton joukkoihin taistelun aikana kuului 300 000 Lounaisen, Brjanskin ja Olhavan rintaman sotilasta komentajinaan kenraalit Filipp Golikov ja Nikolai Vatutin. Neuvostojoukkoihin kuuluivat esimerkiksi 40., 69. ja 3. panssariarmeija.
Taistelu

Saksan vastahyökkäys Harkovan suunnalla alkoi 19. helmikuuta 1943. SS-joukot oli sijoitettu hyökkäyksen pihtien pohjoishaaralle ja etelähaara koostui tavallisista panssariyksiköistä. SS-joukkojen onnistui edetä lumisateesta ja sumusta huolimatta vihollisen miinakenttien läpi puna-armeijan selustaan, jossa ne katkaisivat tien Dneprille. Sieltä jatkoivat etenemistään ja Pavlograd vallattiin 24. helmikuuta. Puna-armeija oli näin ajettu sekasortoon ja sen eteneminen kohti Dnepriä pysähtyi. Vaarassa oli nyt neuvostojoukkojen aikaisemmin valtaama Harkova, jota täydennettiin kiireisesti. Muualla pyrittiin tekemään vastahyökkäyksiä, joista huolimatta SS-divisioonat Das Reich ja Totenkopf valtasivat strategisesti tärkeän Lasovajan rautatieaseman. Neuvostoliiton 3. panssariarmeijan onnistui vastahyökkäyksellään kiilata Das Reich- ja Leibstandarte-divisioonien väliin, johon Hauser vastasi hyökkäämällä sitä vastaan kahdelta eri suunnalta. Kolme päivää kestäneissä taisteluissa tuhottiin lopulta kolme puna-armeijan panssariprikaatia, kolme jalkaväkidivisioonaa ja koko ratsuväki. Menetykset saivat puna-armeijan osastot vetäytymään muualla ja saksalaiset vakiinnuttivat asemansa Harkovan rajojen sisällä 11. maaliskuuta.
Taistelu Harkovasta alkoi 12. maaliskuuta. Manstein oli määrännyt Hauserin piirittämään Harkovaa pohjoisesta, jotta saksalaiset välttyisivät Stalingradin kaltaiselta kaupunkitaistelulta. Hauser jätti kuitenkin ohjeistuksensa huomiotta ja komensi SS-divisioonansa suoraan Harkovaan. Puna-armeijan joukot tekivät kiivasta vastarintaa Harkovan rautatieaseman ja teollisuusalueiden suunnalla, mutta he joutuivat kuitenkin lopulta vetäytymään kaupungista saksalaisten tieltä. Koko kaupunki oli vallattu 14. maaliskuuta. Raskaita tappioita kärsineet saksalaiset jatkoivat hyökkäystään kohti itää, jossa murskattiin lannistuneet ja sekaannuksissa olleet kaksi kaartin panssariarmeijaa ja neljä jalkaväkidivisioonaa. Pisimpään neuvostojoukot tekivät vastarintaa traktoritehtaalla Harkovan ulkopuolella, mutta tehtaan kukistuttua koko Harkovan alue oli saksalaisten käsissä. Saksalaiset raivasivat vielä neuvostojoukot pois lähialueelta, minkä jälkeen he olivat vakauttaneet asemansa ennen tulevaa kelirikkoa, joka esti molempien osapuolien hyökkäykset.
Seuraukset

Saksalaisten voittoa Harkovassa voidaan pitää etenkin Mansteinin ansiona. Taistelun aika ja paikka oli ajoitettu oikein ja voitto siirsi Neuvostoliiton voittokulkua itärintamalla ehkä jopa puolella tai kokonaisella vuodella. Hauserille ei annettu kunniamerkkiä hänen tottelemattomuutensa takia, vaikka hänen joukkonsa olivat olleet vastuussa Harkovan jälleenvaltauksesta. Hänen alaisensa SS-joukot saivat kuitenkin huomattavia vahvistuksia. Hitler otti kunnian taistelun voitosta itselleen ja esimerkiksi Goebbels kirjoitti päiväkirjassaan Führerin iloinneen onnistuttuaan sulkemaan rintaman. Harkovan taistelua seuranneena kesänä toteutettiin koodinimellä Zitadelle tunnettu operaatio neuvostojoukkoja vastaan. Seurannut Kurskin taistelu päätyi kuitenkin saksalaisten tappioon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harkovan kolmas taistelu Wikimedia Commonsissa
Tilanne itärintamalla vuoden 1943 alussa.
SS-divisioona Das Reichiin kuuluva Panzer IV maaliskuussa 1943.
SS-joukkoja Harkovan kaduilla.
Hitler onnittelemassa Mansteinia taistelun lopputuloksen ollessa jo selvillä 10. maaliskuuta 1943.
Henrik Haukeland

| Henrik Haukeland |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1994 (ikä 30) Fredrikstad, Norja
Kansalaisuus:   Norja
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hauke, Hauken, Hauki
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Düsseldorfer EG
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Stjernen Hockey (Norja) Leksands IF (Allsv./SHL) Timrå IK (Allsv.) TPS (SML) KooKoo (SML)   Färjestad BK (SHL)   EHC München
Henrik Haukeland (s. 6. joulukuuta 1994 Fredrikstad, Norja) on norjalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Saksan DEL-liigan Düsseldorfissa.
Ura > Maajoukkueura

Haukeland pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Hänen turnauksensa eteni melko heikosti, sillä Haukeland päästi kymmenen maalia avausottelussa Venäjää vastaan, joka päättyi lopulta Norjan 0–11-murskatappioon. Hän päästi kymmenen maalia myös alkulohkon kolmannessa ottelussa Ruotsia vastaan, joka päättyi puolestaan Norjan 0–10-tappioon. Lopputurnauksen ajan joukkueen torjuntavastuun kantoi lopulta Joachim Svendsen. Haukeland edusti Norjan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta myös U20 Super Challengessa syksyllä 2013.
Haukeland edusti Norjaa Sotšin olympiakisoissa 2018, joissa hän toimi lähes koko turnauksen ajan joukkueensa kakkosmaalivahtina Lars Haugenille. Haukeland pelasi ainoastaan kaksi erää puolivälieräottelussa Venäläisiä olympiaurheilijoita vastaan. Hän pelasi myös Sotšin olympialaisten karsinnoissa, jolloin Haukeland toimi Norjan pääasiallisena kakkosmaalivahtina ja sai Kazakstania vastaan pelatussa ottelussa jääaikaa vain 15 sekuntia. Haukeland edusti Norjaa myös vuoden 2022 olympiakarsinnoissa.
Haukeland on pelannut MM-kilpailuissa vuosina 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023 ja 2024. Ensimmäisessä turnauksessa hän toimi turnauksessa pääasiassa joukkueensa kakkosmaalivahtina Lars Haugenille ja pelasi kaksi ottelua. Vuoden 2018 turnauksessa Haukeland jakoi varsin tasaisesti torjuntavastuun Haugenin kanssa ja pelasi neljä ottelua, vuoden 2019 turnauksessa hän jakoi torjuntavastuun Henrik Holmin kanssa. Yhteensä hän on pelannut 60 maaottelua. Haukeland teki maajoukkuedebyyttinsä Euro Ice Hockey Challengessa 10. helmikuuta 2016 Etelä-Koreaa vastaan. Hän torjui Norjan 5–2-voittoon päättyneessä ottelussa 15 kertaa.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | JMM | 2 | 0 | 2 | 100 | 20 | 0 | 12.00 | 72,0 |
| 2016 | OQ | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0.00 | 100 |
| 2017 | MM | 2 | 0 | 2 | 118 | 8 | 0 | 4.08 | 90,7 |
| 2018 | OK | 1 | 0 | 1 | 40 | 3 | 0 | 4.50 | 76,9 |
| 2018 | MM | 4 | 1 | 3 | 174 | 12 | 0 | 4.13 | 88,6 |
| 2019 | MM | 4 | 0 | 4 | 186 | 19 | 0 | 6.13 | 83,5 |
| 2021 | MM | 6 | 2 | 3 | 148 | 16 | 0 | 2.62 | 90,2 |
| 2022 | OQ | 3 | 2 | 1 | 42 | 7 | 0 | 2.37 | 85,7 |
| 2022 | MM | 5 | 2 | 3 | 301 | 17 | 0 | 3.38 | 88,4 |
| 2023 | MM | 5 | 1 | 4 | 300 | 10 | 0 | 2.00 | 91,8 |