Varhaiskuntoutus
Varhaiskuntoutuksen historiaa

Matti Ylikosken johdolla vuosina 1976–77 toiminut valtiovarainministeriön Varhaiskuntoutustoimikunta oli ensimmäinen virallinen suunnitteluelin, jolle annettiin varhaiskuntoutuksen selvittämistehtävä: *selvittää varhaiskuntoutuksen tarpeen määrällinen arviointi valtionhallinnossa
selvittää, mitä erilaisia varhaiskuntoutuksen toimenpiteitä tulisi valtion sektorilla toteuttaa valtion palveluksessa olevien työkyvyttömyyteen johtavien tekijöiden ehkäisemiseksi ja minkälaisia säännöksiä ja muita toimenpiteitä näiden toimenpiteiden toteutus edellyttää
laatia ehdotukset ja kustannusarviot niistä varhaiskuntoutuksen toteuttamisen kannalta tarpeellisista muutoksista ja terveys- ja muihin palveluihin liittyvistä järjestelyistä, joilla voitaisiin valtion palveluksessa olevien terveydentila säilyttää ja parantaa sekä ehkäistä sellaista työkyvyn alenemista, joka johtaa ajautumiseen työelämän ulkopuolelle
Tämän työryhmän vaikutuksesta valtiokonttori alkoi kehitellä muista vakuutusjärjestelmistä poikkeavaa toimintatapaa, joka nykyisin on muotoutunut erityiseksi KAIKU-ohjelmaksi. 
Kovin yksiselitteiseen ratkaisuun varhaiskuntoutuksen osalta toimikunta ei päässyt, ja tehtäväaluetta täsmennettiin kahdesta syystä:
Varhaiskuntoutus on käsitteenä tulkinnanvarainen, eikä se ilman käsitteen keinotekoista laajentamista olisi käyttökelpoinen
Toimikunta päätti keskittyä myös yleisemmin niihin kuntoutustavoitteisiin toimintamuotoihin, joita työpaikoilla voidaan toteuttaa.
Taustan työlleen valtion Varhaiskuntoutustoimikunta sai WHO:n vuoden 1976 yleiskokouksessa hyväksytystä raportista, jossa kuntoutuksen sijoittamista lääketieteellisen tapahtumasarjan (ehkäisy, hoito, kuntoutus) kolmanneksi jäseneksi arvosteltiin ja suositeltiin kuntoutuksen laajentamista ja keskittymistä erityisesti varhaisvaiheiseen kuntoutukseen. Varhaiskuntoutus esitettiin erityisesti ”toisen vaiheen ehkäisyyn” (sekundaaripreventio) kuuluvana toimenpiteenä. Toimikunta kommentoi lyhyesti myös ns. riskiryhmän käsitettä: ”sairastumis- ja työkyvyttömyysalttiita henkilöitä on tarkoituksenmukaista etsiä sellaisista ryhmistä, joissa heitä kokemuksen mukaan esiintyy tavallista useammin.”
Varhaiskuntoutuksen lähtökohtana on työkykyä heikentävien prosessien pysäyttäminen ja työkyvyttömyyden ehkäisy riittävän aikaisessa vaiheessa oireiden ilmaantumisen jälkeen, työkyvyn ollessa vielä pääosin tallella. Varhaiskuntoutuksen perusajatuksena on pyrkimys saattaa kuntoutuksen käynnistyminen mahdollisimman lähelle sitä vajaakuntoistumisprosessin vaihetta, jossa yksilön koettu tarve ja motiivi kuntoutukseen ovat suurimmillaan: ongelmat on havaittu, mutta prosessi ei kuitenkaan ole edennyt niin pitkälle, että toivo niiden ratkaisemisesta olisi mennyt. 
Aila Järvikoski, suomalaisen varhaiskuntoutuksen keskeinen kehittäjä, kirjoitti varhaiskuntoutuksen alkuvaiheista:
»Korjaavin tavoittein toteutettu työpaikkakuntoutus sai 1970-luvun aikana rinnalleen ehkäisevin tavoittein toteutetun varhaiskuntoutuksen. Työssä käyvän väestön varhaiskuntoutus nousi Suomessa keskustelun kohteeksi Työterveyssäätiön Kuntoutuskeskuksen silloisen johtajan Pertti Hujun määrätietoisen työn tuloksena. Varhaiskuntoutuksen toiminta-ajatuksena oli Hujun mukaan, että kuntouttavat toimenpiteet aloitetaan jo siinä vaiheessa kun vajaakuntoisuus on vasta uhkaamassa, mutta ei ole vielä aiheuttanut työelämästä pois joutumista. 1970-luvun alussa käynnistyi ensimmäinen laaja varhaiskuntoutustutkimus, jonka toteutti Kuntoutuskeskus yhteistyössä Helsingin kaupungin henkilöstöasiainkeskuksen ja Kunnallisen eläkelaitoksen kanssa. Sitä seurasi yhteistyössä Helsingin kaupungin satama- ja vesilaitosten kanssa toteutettu kokeiluprojekti, jossa kehiteltiin jo konkreettisella tasolla työterveyshuollon, työsuojelun ja henkilöstöhallinnon yhteistyömuotoja varhaiskuntoutusasioissa. Tämän hankkeen avulla suomalaista varhaiskuntoutusajattelua vietiin ulkomaille jo 1980-luvun alussa.»
Merkittäviä varhaiskuntoutuskokeiluja olivat
Helsingin kaupungin ja Kuntoutussäätiö toteuttama varhaiskuntoutus eräissä kaupungin virastoissa
Valtiokonttorin kolmessa virastossa toteuttama, vuonna 1981 käynnistynyt hanke
Kelan vuonna 1983 käynnistynyt varhaiskuntoutusprojekti kolmessa lounaissuomalaisessa teollisuuslaitoksessa
Vuosina 1990–1991 toteutettu Työeläkevakuuttajat Telan varhaiskuntoutuskokeilu