stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Influenssarokote

Pistoksena annettava influenssarokote
Influenssarokote on influenssan torjumiseen ja haittojen vähentämiseen tarkoitettu rokote. Suomessa käytetään pistoksena otettavaa inaktivoitua influenssarokotetta, jossa vaikuttavana aineena on influenssaviruksen pintarakenteita sekä 2–6-vuotiaille lapsille nenäsumutteena annettavaa rokotetta, jonka vaikuttavana aineena on heikennettyjä influenssaviruksia.
Suomessa influenssarokote kuuluu joillekin riskiryhmille verovaroilla maksuttomasti tarjottaviin rokotteisiin (muun muassa 65 vuotta kyseisenä vuonna täyttävät ja sitä vanhemmat, sekä tiettyjä perussairauksia sairastavat). Muut voivat hankkia rokotetta reseptillä apteekista omalla kustannuksellaan
Influenssaviruksen malli NIH.
Liikkeellä olevien influenssavirusten kannat vaihtelevat vuosittain. Influenssarokotteen katsotaan tämän vuoksi antavan suojaa vain noin vuoden ajaksi ja vain tietyille varianteille. Maailman terveysjärjestö WHO koordinoi vuosittain arvion siitä, minkä vanhojen viruskantojen arvellaan todennäköisimmin muistuttavan seuraavan kauden viruskantaa. Arvion perusteella valitaan, mihin kantoihin kuuluvia influenssaviruksia rokotteen valmistuksessa käytetään.
Historiaa

Ihmisen influenssaviruksen eristivät Wilson Smith, Christopher Andrewes ja Patrick Laidlaw vuonna 1933. Vuonna 1936 Frank Horsfall ja Alice Chenoweth onnistuivat kehittämään ensimmäisen rokotteen, jonka virukset oli kasvatettu hiiren keuhkokudoksessa. Samana vuonna valmistuivat myös Wilson Smithin elävää virusta sisältävä rokoteaihio sekä Thomas Francisin ja Thomas Magillin tapettua virusta sisältävä rokoteaihio. Molemmissa aihioissa virukset oli viljelty kananmunissa. Vaikka kananmunissa viljeltyjä rokotteita pidettiin turvallisempina, hiiren solukoissa kasvatettu rokote oli ensimmäinen, jonka osoitettiin todella tuottavan ihmisellä immuunivasteen – ja samalla se osoitti, että influenssa tosiaan on viruksen aiheuttama tauti. Heti 1937 Neuvostoliitossa kokeiltiin nenän kautta annettavaa rokotetta, joka perustui Smithin käyttämään viruskantaan. Neuvostoliittolaisten rokote ei täyttäisi läheskään nykypäivän turvallisuusvaatimuksia, mutta siitä ehti tulla ensimmäinen käyttöön otettu, elävää virusta sisältävä influenssarokote.
Löydettyään influenssa B -viruksen 1940 Francis kehitti ensimmäisen kolmevalenttisen influenssarokotteen, joka sisälsi kahta A-viruskantaa ja yhtä B-viruskantaa. Rokote otettiin massatuotantoon ja lisensioitiin käyttöön toiseen maailmansotaan osallistuvilla amerikkalaissotilailla vuonna 1945. Tällainen tapettuihin viruksiin perustuva rokote säilyi standardina Neuvostoliiton ulkopuolella 1990-luvulle saakka. Sen etuna oli teho ja turvallisuus, mutta ongelmana suojan lyhyt kesto.
Influenssarokote epäonnistui tarjoamaan suojaa vuoden 1947 epidemian aikana, ja osoitti todelliseksi jo 1930-luvulla esitetyn arvion, että jokin taudinaiheuttaja saattaisi muunnella niin paljon, ettei rokote enää toimikaan kaikkiin muotoihin. Tämän vuoksi influenssaviruskantojen muuttumista seurataan nykyäänkin aktiivisesti ympäri maailmaa. Rokotteen pettäminen oli sinänsä rajallinen ongelma, sillä rokote oli tuolloin saatavilla vasta sotilaille. Riskiryhmiin kuuluneiden siviilien rokotukset aloitettiin Yhdysvalloissa 1960. Amerikkalaislapsille rokotetta alettiin tarjota niinkin myöhään kuin 2004.
Alusta asti on ollut tiedossa, että elävään influenssavirukseen perustuvat rokotteet ovat inaktivoituihin viruksiin perustuvia tehokkaampia sekä antavat laajemman ja pitkäaikaisemman suojan. Ongelmana on kuitenkin ollut, kuinka estää rokotteen saajan sairastuminen. 1990-luvulla teknologia mahdollisti turvallisten elävien viruskantojen kehittämisen. Toistaiseksi näistä viruskannoista käyttöön on hyväksytty vasta Hunein Maassaabin kehittämä kylmäadaptoitu influenssavirus, jota hyödyntävä rokote tuli Yhdysvalloissa markkinoille 2003. Kylmäadaptoitu elävä virus voidaan antaan nenäsumutteena, sillä virus ei kykene infektoimaan soluja syvemmällä hengitysteissä. Viruksen vuotuinen vaihtelu toteutetaan hyödyntämällä reassortaatiota, jossa kausi-influenssavirusten pintaproteiineja koodaavat geenit ympätään heikennettyyn viruskantaan. Nenäsumuterokote on käytännössä osoittaunut tehokkaaksi erityisesti pienillä lapsilla.
Rokote

Influenssarokotteen valmistajia on useita, mutta kaikki rokotteet sisältävät saman, WHO:n asiantuntijaryhmän tulevaa influenssakautta varten antaman ohjeistuksen mukaisen koostumuksen. Nykyisin käytetään ns. nelivalenssisia rokotteita, joiden koostumuksessa on kaksi A-viruskantaa ja kaksi B-viruskantaa. Koska rokotteen valmistus kestää noin puoli vuotta, rokotteeseen käytettävät viruskannat valitaan pohjoista pallonpuoliskoa varten helmikuussa ja eteläistä pallonpuoliskoa varten lokakuussa. Viruskantojen valinta onnistuu yleensä hyvin, mutta joskus influenssavirus voi muuntua odottamattomalla tavalla, jolloin rokotteen teho jää odotettua heikommaksi. Aikuisväestössä influenssarokotteen teho on keskimäärin 70–80 %, vanhuksilla jonkin verran heikompi. Rokottaminen kuitenkin estää jopa 50 % sairaalahoitoa vaativista tapauksista ja jopa 60 % kuolemista. Lapsilla ne ehkäisevät merkittävästi influenssaan liittyviä korvatulehduksia.
Adjuvanttia (yleensä MF59 tai AS03) sisältävien rokotteiden käynnistämä vasta-ainetuotanto on selvästi adjuvantittomia rokotteita parempi. Pienillä lapsilla nenäsumutteena annettava, heikennettyjä eläviä viruksia sisältävä rokote on osoittautunut huomattavasti pistoksena annettavaa tehokkaammaksi. Suomessa käytetyissa rokotteissa virukset on inaktivoitu eikä rokotteesta ole mahdollista saada tartuntaa. Yhdysvalloissa käytetään tehokkaita, elävää virusta sisältäviä rokotteita, mutta näillä ei ole myyntilupaa Euroopassa
Useimmissa influenssarokotteissa käytettävät virukset on kasvatettu kananmunissa. Tämän vuoksi rokote saattaa sisältää erittäin pieniä määriä kananmunan albumiinia. Useimmat kananmunalle allergiset voivat kuitenkin ottaa rokotteen. Nenäsumutteena annettavaa rokotetta ei tule antaa yli 18-vuotiaille, salisyylihapolle allergisille eikä immuunipuutteisille.
Influenssarokote annetaan pistoksena lihakseen tai ihon alle. Rokotteen tilavuus on 0,5 ml kaikille rokotettaville. Pienten lasten ensimmäisen influenssarokotuksen kohdalla voidaan antaa tehoste noin kuukauden kuluttua ensimmäisestä pistoksesta. Koska rokotteista yleensä on pulaa, tehostetta ei kuitenkaan suositella annettavaksi. Jos tehoste on annettu kerran, sitä ei anneta enää myöhempinä vuosina. Rokotteen antama suoja muodostuu noin kahden viikon kuluessa pistoksesta.
Kohderyhmä

Influenssarokote on kuulunut Suomen kansalliseen rokotusohjelmaan vuodesta 1980 saakka. Maksuttomaan influenssarokotukseen ovat oikeutettuja Suomessa:
sosiaali- ja terveydenhuollon sekä lääkehuollon henkilöstö
raskaana olevat naiset
65 vuotta täyttäneet
alle 7-vuotiaat lapset
sairauden tai hoidon vuoksi riskiryhmiin kuuluvat
varusmiespalveluksensa aloittavat miehet ja vapaaehtoisen asepalveluksen aloittavat naiset
vakavalle influenssalle alttiiden henkilöiden lähipiiri
henkilöt, jotka asuvat tai oleskelevat pitkäaikaisesti laitosmaisissa olosuhteissa kuten vankeinhoitolaitoksissa ja vastaanottokeskuksissa.
Maailmalla näkemykset influenssarokotteen kohderyhmistä vaihtelevat suuresti. Esimerkiksi Yhdysvalloissa rokotetta suositellaan kaikille yli kuuden kuukauden ikäisille.
Rokotteen hyödyt

Influenssarokote on paras suoja influenssaa vastaan. Se vähentää vakavan influenssan ilmaantuvuutta, influenssan aiheuttamia kuolemia ja sairaala- sekä laitoshoitoja. Rokote vähentää influenssan aiheuttamia jälkitauteja esimerkiksi korvatulehduksia, keuhkoputkentulehduksia, keuhkokuumeita sekä sydäninfarkteja ja aivoverenkierron häiriöitä.
Influenssaa vastaan rokotetuilla lapsilla on noin kolmannes vähemmän korvatulehduksia kuin rokottamattomilla.
Rokotteen hyödyt > Suoja sydänkohtauksilta

Ainoan meta-analyysin mukaan (BMJ) influenssarokotus suojaa sydänkohtauksilta myös terveitä nuorempia ihmisiä, ei vain riskiryhmiä eli iäkkäitä ja sepelvaltimotaudista kärsiviä. Rokote pienentää riskiä yhtä paljon kuin verenpaine- tai kolesterolilääkkeet mutta on halvempi ja helpompi ehkäisykeino, joten tutkijat ehdottavat sen käyttämistä. Sydänkohtaus on yleisimpiä kuolinsyitä länsimaissa. Influenssa puolestaan lisää sydänkohtauksen riskiä.
Haittavaikutukset

Influenssarokotteet ovat olleet markkinoilla jo kauan ja osoittautuneet hyvin siedetyiksi ja turvalliksi. Paikallisreaktioita esiintyy influenssarokotteilla saman verran kuin lumerokotteen saaneilla. Pienellä osalla influenssarokotteen saajista voi ilmetä haittavaikutuksia, mutta ne ovat yleensä ohimeneviä. Pistoksena annettavan influenssarokotteen jälkeen rokotuskohta saattaa punoittaa ja aristaa. Nenäsumutteena annettavan rokotteen jälkeen nenä voi olla tukkoinen ja nuhainen.
Influenssarokotteiden viruskannat

Suomessa aikuisille käytetyt influenssarokotteet ovat kananmunissa tuotettuja nelivalentteja influenssarokotteita, joissa on kaksi influenssa A -viruskantaa ja kaksi influenssa B -viruskantaa. Kaiken ikäisille kuuden kuukauden iästä alkaen jaettava, pistettävä influenssarokote on kauppanimeltään Vaxigrip Tetra. Nenäsumutteena annettava Fluenz Tetra -rokote on pistettävän rokotteen vaihtoehtona 24 kuukauden – kuuden vuoden ikäisille lapsille.
Influenssarokotteiden viruskannat > Kauden 2023–2024 rokote

Pohjoisen pallonpuoliskon talvikaudelle 2023–2024 kolmivalentteihin kananmunassa tuotettuihin rokotteisiin  valittiin:
A/Victoria/4897/2022 (H1N1)pdm09 -kaltainen viruskanta
A/Darwin/9/2021 (H3N2) -kaltainen viruskanta
B/Austria/1359417/2021 (B/Victoria) -kaltainen viruskanta
ja nelivalentteihin edellämainittujen lisäksi:
B/Phuket/3073/2013 (B/Yamagata) -kaltainen viruskanta.
Influenssarokotteiden viruskannat > Kauden 2021–2022 rokote

Pohjoisen pallonpuoliskon talvikaudelle 2021–2022 nelivalentteihin kananmunassa tuotettuihin rokotteisiin valittiin:
A/Victoria/2570/2019 (H1N1)pdm09 -kaltainen viruskanta
A/Cambodia/e0826360/2020 (H3N2) -kaltainen viruskanta
B/Washington/02/2019 (B/Victoria-haara) -kaltainen viruskanta
B/Phuket/3073/2013 (B/Yamagata-haara) -kaltainen viruskanta.
Influenssarokotteiden viruskannat > Kauden 2020–2021 rokote

Pohjoisen pallonpuoliskon talvikaudelle 2020–2021 nelivalentteihin kananmunassa tuotettuihin rokotteisiin valittiin:
A/Guangdong-Maonan/SWL1536/2019 (H1N1)pdm09 -kaltainen viruskanta
A/Hong Kong/2671/2019 (H3N2) -kaltainen viruskanta
B/Washington/02/2019 -kaltainen viruskanta (Victoria-haara)
B/Phuket/3073/2013 -kaltainen viruskanta (Yamagata-haara)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen Rokottajan käsikirjan influenssarokotteita käsittelevä osio (Arkistoitu – Internet Archive)
Ranskan 3. armeijaryhmä

| 3>  armeijaryhmä |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1939–1940
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  Maavoimat
Rooli:  kenttäarmeija
Koko:  armeijaryhmä
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Ranskan 3. armeijaryhmä (ransk. Groupe d'Armées 3) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan.
Palvelus

Armeijaryhmän esikunta asetettiin liikekannalle ja se asettui Dôleen 20. lokakuuta 1939. Sille alistettiin aluksi VII sotilasalue ja 8. armeija, joka vastasi Ranskan Saksan vastaisen rajan eteläosasta sekä Sveitsin vastaisesta rajasta. Sen toisena tehtävänä oli vallata Sveitsi, mikäli Saksa ei kunnioittaisi Sveitsin puolueettomuutta (ransk. Hypothèse H). Tilanteen kiristyessä esikunta siirtyi 19. toukokuuta 1940 lännemmäksi Montryyn, missä sille alistettiin seuraavana päivänä 6. ja 7. armeija. Esikunnan alaisuudessa oli 3.-11. kesäkuuta 10. armeija. 6. armeija siirrettiin 11. kesäkuuta uuden vastaperustetun 4. armeijaryhmän alaisuuteen ja 10. armeija yleisesikunnan reserviksi. Armeijaryhmän alaisuuteen liitettiin samassa yhteydessä Pariisin armeija.
Komentajat

Armeijaryhmänkomentajina olivat:
armeijankenraali Besson 20. lokakuuta 1939 –
Ranskalaisen luutnantin nainen

| Ranskalaisen luutnantin nainen> The French Lieutenant's Woman |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Karel Reisz
Käsikirjoittaja:  Harold Pinter
Perustuu:  John Fowlesin romaaniin Ranskalaisen luutnantin nainen
Tuottaja:  Leon Clore
Säveltäjä:  Carl Davis
Kuvaaja:  Freddie Francis
Leikkaaja:  John Bloom
Tuotantosuunnittelija:  Assheton Gorton
Pääosat:  Meryl Streep Jeremy Irons David Warner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  18. syyskuuta 1981
Kesto:  127 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  8 000 000 dollaria
Tuotto:  26 890 068 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ranskalaisen luutnantin nainen (The French Lieutenant’s Woman) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Karel Reiszin ohjaama elokuva. Se perustuu John Fowlesin samannimiseen romaaniin vuodelta 1969, jonka pohjalta käsikirjoituksen laati Harold Pinter. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep ja Jeremy Irons sekä Hilton McRae, Jean Faulds, Peter Vaughan, Colin Jeavons, Liz Smith, Patience Collier, Richard Griffiths, David Warner, Alun Armstrong, Penelope Wilton ja Leo McKern.
Ranskalaisen luutnantin nainen sai viisi Oscar-ehdokkuutta muun muassa parhaasta naispääosasta (Streep) ja parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta. Meryl Streep voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Baftan ja Golden Globen.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi pitää Harold Pinterin käsikirjoitusta Fowlesin labyrinttimaisen romaanin pohjalta nerokkaana. Hän antaa elokuvalle täydet viisi tähteä.
Aiheesta muualla

Ranskalaisen luutnantin nainen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ranskalaisen luutnantin nainen Elonet.
Ramnoosi

| Ramnoosi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2R,3R,4S,5S)-2,3,4,5-tetrahydroksiheksanaali
CAS-numero:  3615-41-6
PubChem CID:  19233
SMILES:  CC(C(C(C(C=O)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12O5
Moolimassa:  164,156 g/mol
Sulamispiste:  122–126 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Ramnoosi (C6H12O5) on deoksisokereihin kuuluva monosakkaridi. Yhdistettä esiintyy useiden kasvien ja bakteerien polysakkarideissa ja glykosideissa. Yhdistettä voidaan käyttää makeutusaineena ja kosmetiikassa.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa

Ramnoosi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta ja kiteet ovat hyvin makeita. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin. Toisin kuin useimmat muut luonnossa esiintyvät monosakkaridit, on luonnossa esiintyvä ramnoosi L- eikä D-isomeeri. D-ramnoosia ei tavata luonnossa. Ramnoosi esiintyy muun muassa glykosideissa sokeriosana, erityisesti lehtipuiden hemiselluloosan osana, eräissä muissa polysakkarideissa kuten arabikumissa, tragakanttikumissa, karaijakumissa ja gellaanikumissa. Lisäksi sitä esiintyy useiden bakteerien soluseinissä.
Monien muiden monosakkaridien tapaan ramnoosi ei juurikaan esiinny avoketjuisena vaan muodostaa rengasrakenteisen hemiasetaalin pyranoosin. Suurin osa L-ramnoosista on α-pyranoosina ja pienempi osa β-anomeerina. Ramnoosin α-muoto voidaan muuttaa β-muodoksi kuumentamalla ja β-muoto palautuu helposti takaisin α-anomeeriksi ilmankosteuden vaikutuksesta. L-ramnoosin α-muodon ominaiskiertokyky muuttuu mutarotaation vuoksi arvosta –7,7 ° arvoon +8,9 °. D-ramnoosi esiintyy liuoksessa noin 60 % α-pyranoosia ja noin 40 % β-pyranoosia ja sen ominaiskiertokyky on –8,2 °.
Valmistus ja käyttö

Ramnoosia valmistetaan kasveista hydrolysoimalla. Runsaasti sitä esiintyy muun muassa myrkkysumakin (Toxicodendron pubescens), lehdissä, eräiden koivulajien ksylaanissa, eräissä kynsiliaaneissa, arabikumissa, karaijakumissa, rutiinissa, naringiinissa ja mustatammen kuoren glykosideissa.
Ramnoosia voidaan käyttää makeuttajana ja makeuttajien ja aromiaineiden valmistuksessa. Ramnoosia käytetään myös kosmetiikassa ryppyvoiteissa, koska se edistää kollageenin muodostumista ja tekee siten ihosta kimmoisemman.
Aiheesta muualla

DrugBank: L-Rhamnose (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Rhamnose (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Rhamnose (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): alpha-L-Rhamnose (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Rhamnose (englanniksi)
| --- | --- |
Pääjoukko:   aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:   pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:   glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:   riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:   glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:   sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:   glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:   hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:   kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini 
Ramnoosin α-pyranoosimuoto
Ramnoosin β-pyranoosimuoto
Gustaf Ranin

Tukkukauppias Gustaf Ranin
Gustaf Emanuel Ranin, aik. Kustaa Raninen (2. syyskuuta 1825 Sääminki – 30. lokakuuta 1896 Kuopio) oli Kuopion ensimmäisiä tukkukauppiaita ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen (1875).
Henkilöhistoria

Gustaf Ranin syntyi posteljooni Lars Ranisen ja hänen vaimonsa Henrikan (toisissa lähteissä Fredrika) o.s. Mahlbergin perheeseen Säämingissä nykyisen Savonlinnan-Punkaharjun alueella. Ranin harjoitti kauppaa aluksi ostamalla maaseudun tuotteita – voita, talia ja tervaa – ja kokoamalla niitä tukkueriksi, jotka hän toimitti Viipuriin ja Pietariin, missä ne vaihdettiin maaseudulla tarvittuihin hyödykkeisiin kuten suolaan, sokeriin ja kahviin. Hänen nimeään kantava kauppahuone perustettiin vuonna 1852.
Ranin aloitti teollisen viinanpolton 1859. Hänen kumppaninaan siinä oli toinen kauppias, Rurik Kellgren. ”Gust. Raninin”, kuten hänen nimensä kirjoitettiin liikkeen nimessä, toimialoihin kuuluivat myöhemmin erityisesti myllyt, polttimoteollisuus sekä panimot. Pääomat ja perusta teollisuudelle tulivat maalaistavaran välityksestä ja tukkukaupasta.
Mestari-, Rautakoura-, Puijo- ja Torni-olutta valmistanut Raninin olut- ja virvoitusjuomatehdas Kuopiossa päätyi vuonna 1972 Valiolle, joka lopetti 112 vuotta toimineen panimon kannattamattomana 1977. Sen osuus Suomen olutmarkkinoista oli tuolloin yhden prosentin luokkaa.
O. Y. Gust. Ranin oli myös laivanvarustaja. Sen lipun alla purjehtivat Aino, Wellamo, Wipunen, Panu ja Koljonniemi. S/S Wipunen on edelleen yhtiön omistuksessa liikennöintikuntoisena.
Gustaf Raninin veli Lars Gustav eli Lassi oli näyttelijä Helge Raninin isä ja Matti Raninin isoisä.
Teatterineuvos Matti Ranin kertoo isosetänsä Gustaf Raninin yrityksen tuotteiden joutumisesta savolaisen huumorin kohteeksi: "Raninin olut oli kuuluisaa vähän kauempanakin. Olutpullon etiketissä luki VALMIST. GUST. RANIN. Savolaiset antoivat oluelle lempinimen ’valmist kust’.”
Kirjallisuutta

Fagerlund, Bengt 1998. Kuopion legendaariset kauppaneuvokset Gust. Ranin, Herman Saastamoinen, Birger Hallman, Lauri Hallman. Kuopio : Kuopion Isänmaallinen Seura
Hietakari, Eero 1952. Osakeyhtiö Gust. Ranin: Savon vanhin kauppahuone 1852–1952. Kuopio.
Karttunen, K .I. 1945. Saimaan höyrylaivaliikenteen 100-vuotishistoria. Helsinki.
Kauranne, Jouko 2002. Oy Gust. Ranin 150 vuotta, kappale pohjoissavolaisen teollisuuden ja kaupan historiaa. Oy Gust. Ranin.
Mäkitalo, Katja 2002. Kehittyvän johtajuuden jalanjäljillä kauppaneuvos Gust. Raninin henkilökuva johtajana. Kuopio : Pohjois-Savon ammattikorkeakoulu, liiketalouden Kuopion yksikkö
Toivanen, Pekka 2000. Kuopion historia 2. Jyväskylä.
Aiheesta muualla

Pörssitiedon esitys Ranin-yhtiöstä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Ranskan 2. armeijaryhmä

| 2>  armeijaryhmä |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1939–1940
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  Maavoimat
Rooli:  kenttäarmeija
Koko:  armeijaryhmä
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Ranskan 2. armeijaryhmä (ransk. Groupe d'Armées 2) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan.
Palvelus

Armeijaryhmän esikunta asetettiin liikekannalle elokuun lopulla 1939 ja se siirtyi valmisteltuun asemapaikkaansa Villers-lés-Nancyyn Nancyn kaupungin eteläpuolelle. Armeijaryhmänkomentaja armeijankenraali Prételat saapui esikuntaansa 2. syyskuuta ottaen komentoonsa 3., 4. ja 5. armeijan. Armeijaryhmän vastuualueena oli Longuyonista itään Reinille, josta se jatkoi jokea seuraten Rhinauhun Sélestatin pohjoispuolella. Yhteyden katkettua 2. armeijan ja 1. armeijaryhmän väliltä se siirrettiin koillisen rintaman esikunnan alaisuuteen 15. toukokuuta 1940 ja kaksi päivää myöhemmin armeija liitettiin 2. armeijaryhmään. 3. armeijaryhmän siirtyessä 19. toukokuuta lännemmäksi liitettiin 8. armeija 2. armeijaryhmään. 4. armeija siirrettiin 28. toukokuuta yleisesikunnan alaiseksi reserviksi Troyesin alueelle, jolloin se irtaantui armeijaryhmästä. 2. armeija siirrettiin 6. kesäkuuta 4. armeijaryhmään.
Saksalaisjoukkojen saarrettua armeijaryhmän kesäkuun lopulla Prételat menetti yhteyden motitettuihin armeijoihinsa, joihin sisältyivät myös 15. kesäkuuta 2. armeijan jäänteet. Prételat luovutti komennon 3. armeijan komentajalle Condélle, joka antautui joukkojensa kanssa 22. kesäkuuta.
Komentajat

Armeijaryhmänkomentajina olivat:
armeijankenraali Prételat 27. elokuuta 1939 –
Rannahotell

| Rannahotell |
| --- | --- |

Osoite:  Ranna puiestee 5
Sijainti:  Pärnu, Viro
Koordinaatit:  58°22′25″N, 24°39′9″E
Rakennustyyppi:  hotelli
Valmistumisvuosi:  1937
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rannahotell (suom. Rantahotelli) on hotelli Pärnussa Virossa. Hotellin päärakennus valmistui vuonna 1937 ja se edustaa tyyliltään funktionalismia. Hotellista on muodostunut yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista.
Historia

Pärnun ensimmäinen kylpylä oli avattu vuonna 1838 ja sinne houkuteltiin matkailijoita kunnostamalla pitkä hiekkaranta ja rantapuisto. Viron itsenäistyessä 1900-luvun puolella Pärnu oli ulkomaalaisten kesänviettäjien suosiossa ja erityisen paljon matkailijoita tuli Ruotsista. Rannahotellin rakennuksen suunnittelivat Pärnun kaupunginarkkitehti Olev Siinmaa yhdessä Anton Soansin kanssa ja hotelli valmistui vuonna 1937. Rannahotell edusti virolaisessa rakennustaiteessa 1930-luvulla yleistä funktionalismia. Valmiista hotellista tuli yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista. Hotelliin tehtiin suuri remontti vuosina 1992-1994.
Hotelli

Nykyisessä hotellissa on 55 huonetta, joista 11 on sviittejä. Hotellissa on myös kylpylä, ravintola ja kokoustiloja. Tiilestä ja teräsbetonista valmistetussa valkoisessa rakennuksessa on kolme ja paikoitellen neljä kerrosta.
Aiheesta muualla

Rannahotellin kotisivut rannahotell.ee. (suomeksi)
Rannahotell ja Pärnun hiekkarantaa.