stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jan D. Oker-Blom
Poliittinen ura

Oker-Blomista tuli RKP:n varapuheenjohtaja vuonna 2002, kun hän nuorisojärjestö Svensk Ungdomin ehdokkaana voitti puoluekokouksen vaalivaliokunnan ehdokkaan Michael Sandbackan äänin 403–315 puoluepäivillä Pietarsaaressa. Oker-Blom oli silloin 26-vuotias ja Rkp:n kautta aikojen nuorin varapuheenjohtaja. Henrik Wikström Inkoosta tuli myöhemmin valituksi vielä nuorempana. Seuraavan kevään eduskuntavaalien (Oker-Blom oli ehdolla mutta ei tullut valituksi) jälkeen oli hallitusneuvottelut, joissa Oker-Blom toimi nuorimpana virallisena neuvottelijana puolueensa varapuheenjohtajan ominaisuudessa.
Oker-Blom valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran 29-vuotiaana 2004 kunnallisvaaleissa 787 henkilökohtaisella äänellä. Vuodesta 2007 oli hän kolme kahden vuoden kautta RKP:n (ainoa) edustaja Helsingin kaupunginhallituksessa. Vuoden 2008 kuntavaaleissa hän sai 1132 ääntä ja uusi paikkansa. Oker-Blom oli ehdolla myös kuntavaaleissa 2012, mutta jäi 724 äänellä varasijalle. Yhtenä merkittävänä tekijänä tappioon arvioitiin olevan voimakas ja kriittinen keskustelu Guggenheim-museosta, joiden kannattajiin Oker-Blom kuuli. Hän nousi kuitenkin valtuuston varsinaiseksi jäseneksi Nils Torvaldsin siirryttyä Euroopan parlamenttiin toukokuussa 2014. Vaalit 2017 toivat niin ikään varasijan, mutta kausi jäi lyhyeksi kun Oker-Blom siirtyi johtamaan Loviisan kaupunkia.
Koulutus

Valtiotieteiden maisteri (Helsingin yliopisto 2003).
Master of Business Administration, MBA (Aalto 2007).
Hallituksen jäsenyyksiä ja luottamustehtäviä

Kymenlaakson Sähkö Oy:n hallituksen puheenjohtaja sekä Uniq Works Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Aiempia elinkeinoelämän luottamustoimia ovat HOK-Elannon hallintoneuvoston ja Oy R. Nordströmin & Co Ab:n, PakuOvelle.com Oy:n, Priceff Oy:n, Helsingin Satama Oy:n, Unicafé Oy:n sekä ASAN Security Technologies Ltd:n hallituksen jäsenyydet.
Yhtiömaailman ja politiikan ohella on Oker-Blomilla ollut luottamustoimia kuten Svenska social- och kommunalhögskolanin, Helsingin yliopiston Alumnien, Kansallisoopperan ja Atlantti-Seuran hallituksen jäsen.
Oker-Blom toimi 2002–2007 RKP:n varapuheenjohtajana.
HYY:n edustajisto 1997–1998 ja HYY:n hallitus 1998. Nylands Nationin kuraattori 2005–2008.
Perhe

Jan D. Oker-Blom on professori Pauline ja DE Kenneth Oker-Blomin poika. Hän on naimisissa KTM Carolina Oker-Blomin kanssa. lähde?
Oker-Blom oli aikaisemmin naimisissa KTM Nina Oker-Blomin kanssa (2006–2017). Heillä on yksi tytär.lähde?
Széchenyi

Suvun vaakuna
Széchenyi on vanha unkarilainen kreivillinen suku. Sen jäseniin kuuluvat:
György Széchényi (k. 1695), Esztergomin arkkipiispa
Pál Széchényi (1642–1710), Kalocsan arkkipiispa
Ferenc Széchényi (1754–1820), kreivi, lahjoittaja
István Széchenyi (1791–1860), kreivi ja edistyshankkeiden alkuunpanija, ”suurin unkarilainen”
Béla Széchenyi (s. 1837), edellisen poika, tutkimusmatkailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Széchenyi Wikimedia Commonsissa
BLKÖ:Széchenyi, das Grafengeschlecht, Genealogie
Huvitus

Huvituksen päärakennus Johtola vuonna 2019
Huvitus on C.R. Sahlbergin 1800-luvulla perustama Yläneen Uudenkartanon kartanon puutarhatila Yläneellä Pöytyällä.
Tila sijaitsee Säkylän Pyhäjärven länsirannalla. Puutarha raivattiin kiviseen metsään Yläneen Uudenkartanon osuudelle Kolvaan metsäpalstasta. Rakennusaikana sinne ei johtanut tietä, vaan matka tehtiin soutaen Yläneen kirkonkylästä. Valmistuessaan 1800-luvun puolivälissä se oli Suomen suurin hedelmätarha.  Tilan koko oli 381 hehtaaria, josta metsää oli 308 hehtaaria. Tila työllisti enimmillään kolmisenkymmentä henkilöä.
Puutarha

Sahlberg valitsi Huvituksen puutarhansa sijoituspaikaksi kun hän havaitsi että paikalla sijainnen pienen torpan viljelykset säästyivät hallalta läheisen järven ja seudun suojatun aseman vuoksi. Puutarhan vaatimat raivaustyöt tekivät Uudenkartanon torpparit ja puutarhan paikalta ajettiin suuria kivimääriä läheiseen järveen sekä kivivalliksi puutarhaa reunustamaan. Huvituksen puutarha oli jaettu 4 osaan. Osat olivat Pieni puutarha, Suuri puutarha, Omenisto ja Kirsikkamäki. Omenapuiden lisäksi puutarhoissa kasvatettiin luumu- ja kirsikka- ja päärynäpuita. Hedelmäpuita puutarhassa oli toista tuhatta. Laajin ja tärkein puutarha oli 3,5 hehtaarin kokoinen Omenisto, jossa oli omenapuita yhteensä 120 eri lajiketta.  Sahlberg kirjasi puutarhan kasvit luetteloon, jota nykyään säilytetään Turun yliopistossa.  Puutarhasta on lähtöisin Huvitus-omenalajike. Puutarhaa ympäröi kivivalli, jonka päälle rakennettiin hirsistä salvettu kolme metriä korkea aita. Puutarhan portit pidettiin öiseen aikaan lukittuina. Puutarhaan kuului myös ristikkoja sälepuita varten ja useita kasvihuoneita. Puurivien välissä oli marjapaensaita ja laajoja mansikkaistutuksia.  Sahlbergin kuoltua vuonna 1860 puutarha siirtyi hänen tyttäriensä omistukseen. Tyttäristä Sofia asui koko ikänsä Huvituksella, ja hänen kuoltuaan puutarha siirtyi taas hänen tyttärilleen. Puutarhan loiston päivät olivat kuitenkin tuolloin jo takanapäin.
Puutarhan kunnossapito kävi kuitenkin kalliiksi koska sen syrjäinen sijainti ja huonot tiet rajoittivat tuotteiden kaupaksisaantia. Puutarha alkoi rappeutua 1870-luvun lopulla ja jo vuoden 1890 tienoilla puutarhan hirsiaidat olivat lahonneina sortuneet, hedelmäpuita oli kuihtunut ja viidakko vallannut metsänpuoleiset osat puutarhaa. 1910-luvulla hedelmäpuita oli vielä muutamia elossa koivu- ja leppäviidakon valtaamassa Omenistossa. Alueella oli myös pari pientä peltosarkaa viljeltynä ja sinne oli rakennettu puinti- ja kotitarvesahalaitos. 1930-luvulla Omenisto raivattiin karjanlaitumeksi. Aluella oli vielä jälkellä entisten istutuskumpujen ja -pengermien jätteitä ja alueen keskellä oli vielä puoliksi umpeen kasvanut, pajupensaiden reunustama lammikko sortuneen kivivallin ympäröidessä entistä puutarha-aluetta.
Tilan uusi käyttötarkoitus > Alkoholistiparantola (1891–1937)

Puutarha-alueelle muodostettiin vuonna 1891 Turva-seuran alkoholistiparantola. Huvituksen alkoholistiparantolaksi Turva-Seuralle hankkivat hovineuvos Vihtori Nyberg ja pastori Elis Bergroth. Vuodesta 1914 lähtien parantolan omistaja oli Raittiuden Ystävät ry. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Huvituksen asioita hoitamaan muodostettiin erityinen johtokunta, johon kuului Nyberghin lisäksi puheenjohtaksi professori Mikael Soininen, tohtori Matti Helenius-Seppälä, sekä rovasti K.V. Hurmerinta.
Laitoksen johtajina toimivat mm.
kirkkoherra rovasti K.M. Olander (1914-1918)
rovasti S.O.L. Schöneman
kirkkoherra Juhani Ahola
Raittiuden Ystävät ry jatkoi Huvituksessa jatkoi toimintaa vuoteen 1937 asti, jolloin parantola siirtyi valtion omistukseen.
Tilan uusi käyttötarkoitus > Yläneen alkoholistihuoltola (1937–1943)

Valtio-omisteisen alkoholistihuoltolan aikana laitos muutettiin naisalkoholisteille tarkoitetuksi, joskin aluksi huoltolassa oli aluksi sekä mies- ja naisalkoholisteja. Laitoksen johtajana toimi ensin neiti Lyyli Vuoristo ja vuonna 1940 eversti Oskar Alfred Wilkama. Alkoholistihuoltolan aikana viljelystilana toimineessa Huvituksessa oli maita 300 hehtaaria, joista 50 viljelyskäytössä.
Tilan uusi käyttötarkoitus > Yläneen tyttökoti (1943–1978)

Vuonna 1943 alueelle perustettiin Tyttökoti ja se toimi Huvituksessa vuoteen 1978 saakka. Tyttökotiin sijoitettiin 15–20-vuotiaita nuoria naisia koko maasta, jotka eivät tulleet toimeen muualla. Se oli ankara ja suljettu laitos. Rikkeistä saattoi joutua eristykseen tai kirjeiden vastaanotto- ja lähetyskieltoon. Kasvatusmuotoina olivat maatilan työt sekä erilaiset ammattikurssit. Tyttökodista pääsi pois ulkopuoliseen koepalvelukseen, jos oli suorittanut tarpeeksi kursseja. Muita vapautuskeinoja olivat avioituminen ja 21 vuoden iän saavuttaminen. 1970-luvulla kasvatusmuodoiksi otettiin virikkeellinen toiminta ja kurittamisesta luovuttiin.
Osa tyttökodissa olleista kertoo kärsineensä toimintatapojen takia traumoja ja häpeää aikuisikään asti. Valtio pyysi vuonna 2016 anteeksi lastensuojelun sijaishuollossa kaltoinkohdelluilta henkilöiltä.
Yläneen tyttökodin johtajina toimivat ainakin
Salli Hukkinen (1943–1950)
Liisa Harteela (1951-1955)
Martti Kuusikoski (1955–1972)
Jorma Kyyhkynen (1972-78)
Tilan uusi käyttötarkoitus > Yläneen koulukoti (1979–1994)

Vuodesta 1979 oppilaiksi otettiin myös poikia, jolloin nimikin muuttui Yläneen koulukodiksi. Koulukodissa oppilasaines oli edelleen Suomen vaikeinta ja tuli usein muista laitoksista, joissa heitä ei voitu pitää käytöshäiriöiden vuoksi. Valtion säästötoimien vuoksi koulukoti lakkautettiin 1.9.1994.
Tilan uusi käyttötarkoitus > Mannerheimin lastensuojeluliiton Kuntoutus- ja kehittämiskeskus (1994–2013)

Vuonna 1994 Huvituksesta tuli Mannerheimin lastensuojeluliiton Kuntoutus- ja kehittämiskeskus.  Se tarjosi muun muassa lastensuojelullista kuntoutusta psyykkisissä ja sosiaalisissa vaikeuksissa oleville lapsiperheille sekä kuntoutusta vaikeavammaiselle lapsille ja nuorille. Keskus työllisti 80 henkilöä. Vuonna 2013 toiminta Huvituksessa loppui ja se siirrettiin Paimion sairaalaan.
Nykypäivä

Huvituksen tilalle etsittiin pitkään uutta omistajaa. 50 rakennusta käsittävä tila oli 2010-luvun keskivaiheilla myynnissä neljän miljoonan euron hinnalla. Keväällä 2022 kerrottiin Huvituksen siirtyneen euralaiselle Antero Lehdolle.
Kirjallisuutta

Skyttä, Jaana: Huvituksen kartanon tytöt.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-35539-7
HMS Cowslip (K196)

| HMS Cowslip |
| --- | --- |
 HMS Cowslip

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  16. tammikuuta 1941
Laskettu vesille:  28. toukokuuta 1941
Palveluskäyttöön:  9. elokuuta 1941
Loppuvaihe:  romutettu 1949
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 shp
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  87
Aseistus
Aseistus:  1 x BL 4″/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 x DP 3″/L50 -tykki 2 x kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Cowslip (viirinumero K196) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1940 Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 16. tammikuuta 1941 telakkanumerolla 1105. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta ja valmistui kolmisen kuukautta myöhemmin 9. elokuuta.
Palvelus

Aluksen muutostyöt kauppalaivaksi peruutettiin vuonna 1948. Alus romutettiin huhtikuussa 1949.
Gyulay

Gyulay (von Maros-Németh und Nádaska), oli vanha unkarilainen, transilvanialainen suku, joka korotettiin vapaaherralliseen arvoon vuonna 1694 ja kreivilliseen arvoon vuonna 1704. Suvun jäseniä ovat muun muassa:
Sámuel Gyulay (1719–1802), upseeri, komendantti
Ignác Gyulay (1763–1831), edellisen poika, Kroatian baani, hovisotaneuvoston presidentti
Albert Gyulay (1766–1836), edellisen veli, upseeri
Ferenc Gyulay (1798–1868), Ignác Gyulayn poika, kuvernööri, sotaministeri
Samuel Gyulay (1803–1886), edellisen veli, sotamarsalkka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gyulay Wikimedia Commonsissa
BLKÖ:Gyulay, Genealogie des Hauses
Kumykit

| kumykit |
| --- | --- |
 Kumykkien lippu
Väkiluku:  423 000
Asuinalueet:   Venäjä Dagestan
Kielet:  kumykki
Uskonnot:  sunnalainen islam
Kumykit (Кумыки, Kumyki, Къумукълар, Qumuqlar) ovat turkkilainen kansa, joka asuu Kaukasian itäosassa, etenkin Dagestanissa. Heidän asuinalueensa ulottuu pohjoisessa Kumykkiylänköön ja etelässä Terekkiin sekä idässä Kaspianmereen. Kumykkiylänkö on hyvin hedelmällistä aluetta.
Venäjällä asui vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 422 000 kumykkiä, joista asui Dagestanissa 267 500, jossa he muodostavat 12 prosenttia väestöstä ja ovat näin ollen maan kolmanneksi suurin etninen ryhmä. Pohjois-Ossetia-Alaniassa asuu 12 659 kumykkia mikä on 1,78 prosenttia tasavallan väestöstä. Jonkin verran kumykkeja asuu myös Venäjän ulkopuolella lähinnä entisen Neuvostoliiton alueella. Esimerkiksi Ukrainassa asui vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 718 kumykkia.
Kumykit puhuvat turkkilaisiin kieliin kuuluvaa kumykkia. Uskonnoltaan kumykit ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeita, mutta heillä on säilynyt joitain uskonnollisia rituaaleja ajalta ennen islamiin kääntymistä.
Historia

Oletettavasti Klaudios Ptolemaios tunsi kumykit nimellä kami ja kamaks. Useat tutkijat pitävät kumykkeja kasaarien jälkeläisinä. A. Vambry olettaa kumykkien asettuneen nykyiselle asuinalueelleen kasaarien kuningaskunnan kukoistusaikana 700-luvulla. Kumykeilla oli 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla itsenäinen kuningaskunta, jonka pääkaupunkina oli Tarki ja jonka hallitsijaa kutsuttiin nimellä Šamkhal.
Venäjä rakensi kumykkien alueelle linnoituksia vuonna 1559. Kumykit olivat naapurikansojaan sivistyneempiä, minkä vuoksi muut kaukasialaiset kansat kunnioittivat heitä.
Viime vuosina kumykkinationalistit, kuten Salau Aliev ovat, kasaarien historian innoittamina vaatineet kumykeille johtoasemaa Dagestanissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kumykit Wikimedia Commonsissa
Kumykkien asuinalue Keski-Dagestanissa Kaspianmeren rannalla.
Kumyk Turkvision laulukilpailussa

| Kumyk |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  МКО Qumuqlar
Esiintymiset
Esiintymiskerrat:  0
Ensiesiintyminen:  2016 (Kilpailu peruttiin)
Kumykin oli tarkoitus osallistua ensimmäistä kertaa Turkvision laulukilpailuun, vuonna 2016, mutta osallistuminen peruttiin, sillä kilpailua ei järjestetty.
Historia > 2016

Kumyk oli aikomassa osallistua ensimmäistä kertaa vuoden 2016 Turkvision laulukilpailuun, joka olisi pidetty Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi oli valittu laulaja Daniyal Harunow.
Kilpailijat

Voitto
Toinen
Kolmas
Viimeinen
| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif>  | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Daniyal Harunow |  |  | Kilpailu peruttu | Kilpailu peruttu | Kilpailu peruttu | Kilpailu peruttu |
Seymour (aatelissuku)

Seymourin suvun alkuperäinen vaakuna
Seymour on vanha englantilainen aatelissuku. Nimi Seymour tulee normannilaisesta nimimuodosta St. Maur. Suvussa on muun muassa Somersetin herttuan arvo, joka on suvun päämiehellä.
Tähän sukuun kuuluvat muun muassa:
Jane Seymour (n. 1507–1537), Englannin kuningatar, Henrik VIII:n kolmas vaimo, kuningas Edvard VI:n äiti.
Edward Seymour (n. 1506–1552), edellisen veli, Somersetin herttua ja englantilainen valtiomies.
Suuri kaalihuijaus

| Suuri kaalihuijaus: Kirjoituksia yhteiskunnallisesta tietämättömyydestä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tommi Uschanov
Kansitaiteilija:  Satu Karppinen
Kieli:  suomen kieli
Genre:  poliittinen kirjallisuus
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  256
ISBN:  978-951-851-315-8

Edeltävä:  Mikä vasemmistoa vaivaa?
Seuraava:  Miksi Suomi on Suomi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suuri kaalihuijaus: Kirjoituksia yhteiskunnallisesta tietämättömyydestä on Tommi Uschanovin vuonna 2010 ilmestynyt kirja. Nimensä kirja on saanut  Yhdysvalloissa vuosikymmenien ajan säilyneestä paikkansapitämättömästä huhusta, jonka mukaan jokin ”byrokraattinen taho” on antanut 26 911 sanan pituisen yksinomaan kaalia koskevan määräyksen.
Aiheesta muualla

Timo Toivonen: Hilpeää politologian popularisointia. Agricola 15.11.2010.
Jari Sihvola: Kyllä kansa ei tiedä. Uutispäivä Demari 15.11.2010.
Taru Taipale: Tiedä, äläkä vain luule (Arkistoitu – Internet Archive). Talouselämä 3.12.2010.
Jukka Torikka: Suuri kaalihuijaus. Jyväskylän ylioppilaslehti 7.12.2010.
Osmo Soininvaara: Suuri kaalihuijaus. 12.12.2010.
Elias Krohn: Tietämättömyys heikentää demokratiaa. Kansan uutiset 26.12.2010.
Forgách

Suvun vaakuna
Forgách (tai Forgács) on vanha unkarilainen aatelissuku, joka mainittiin jo 1200-luvulla. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä muun muassa:
Ferenc Forgách (1530-1575), Nagyváradin piispa, Transilvanian ruhtinaan kansleri, historioitsija.
Zsigmond Forgách (k. 1621), Unkarin palatiini.
Ádám Forgách (1601-1681), korotettiin 1640 kreivinarvoon.
Simon Forgách (1669-1729), otti osaa Rákóczin kapinaan vuodesta 1704.
Antal Forgách (1819-1885), kreivi, valtiomies.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Forgách Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki
Apafi

Apafi on unkarilainen aatelissuku, josta tuli kaksi Transilvanian ruhtinasta. Sen jäseniä olivat:
György Apafi, ispaani
Mihály I Apafi (1632-1690), edellisen poika, Transilvanian ruhtinas
Mihály II Apafi (1680-1713), edellisen poika, Transilvanian ruhtinas
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apafi Wikimedia Commonsissa
Kiuruorneero

| Kiuruorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Coryphistera  Burmeister, 1860
Laji::  alaudina
Kaksiosainen nimi
 Coryphistera alaudina  Burmeister, 1860 

Katso myös
   Kiuruorneero Wikispeciesissä   Kiuruorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiuruorneero, aikaisemmalta nimeltään tasankojuoksija (Coryphistera alaudina) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se on yksi harvoista orneeroista, joilla on päässään harja.
Levinneisyys

Kiuruorneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Montfort

Suvun vaakuna
Montfort oli kuuluisa ranskalainen suku 1100- ja 1300-luvuilla, jonka jäsenet antoivat merkittävän panoksen sekä Ranskan että Englannin historiassa. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä mm:
Simon IV de Montfort (1160–1218), Leicesterin viides jaarli, ranskalainen aatelinen, joka otti osaa neljänteen ristiretkeen ja ristiretkeen kerettiläisiä vastaan
Simon V de Montfort (1208–1265), Leicesterin kuudes jaarli
Aiheesta muualla

1911 Encyclopædia Britannica/Montfort
Montfort Family. French lords Britannica.com
Acehin sulttaanikunta

Varhaiset kuningaskunnat
Tarumanagara (358-669)
Kalingga (500–600-luku)
Srivijaya (650–1377)
Sailendra (800–900-luku)
Sunda (669–1579)
Mataram (752–1006)
Bali (914–1908)
Kahuripan (1006–1045)
Kediri (1045–1221)
Singhasari (1222–1292)
Majapahit (1293–1500)
Sulttaanikuntien aika
Samudera Pasai (1267–1521)
Ternaten sulttaanikunta (1257–1914)
Gowan sulttaanikunta (1300–1946)
Malakan sulttaanikunta (1400–1511)
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Cirebonin sulttaanikunta (1445–1677)
Demakin sulttaanikunta (1475–1548)
Acehin sulttaanikunta (1496–1903)
Pagaruyungin kuningaskunta (1500–1825)
Bantenin sulttaanikunta (1526–1813)
Banjarin sulttaanikunta (1526-1860)
Mataramin sulttaanikunta (n. 1586–1755)
Surakartan sulttaanikunta (1745–1946)
Yogyakartan sulttaanikunta (1755[–1945])
Siakin sulttaanikunta (1725–1946)
Delin sulttaanikunta (1814–1946)
Riau-Linggan sulttaanikunta (1824–1911)
Kolonialismin aika
Alankomaiden Itä-Intia (1800–1949)
Lanfangin tasavalta (1777–1885)
Itsenäisyyden aika
Indonesian vallankumous (1945–1950)
Syyskuun 30. päivän liike (1965)
n
k
Acehin sulttaanikunta oli Sumatran saarella sijainnut kuningaskunta 1500-1800 -luvuilla. Se sijaitsi keskeisellä paikalla Lähi-idän ja Kiinan välisellä kauppareitillä, minkä ansiosta Aceh nousi kukoistavaksi kauppatukikohdaksi. Acehin hallitsema alue oli laajimmillaan 1600-luvulla, jolloin sen vaikutusvallan alla oli myös osia Malakan niemimaasta. Aceh joutui 1500-luvulta lähtien kilpailemaan eurooppalaisia siirtomaavaltoja vastaan alueen kauppavallasta. Nykyisen Indonesian alueen merkittävimmäksi vallaksi nousi 1800-luvulla Hollannin Itä-Intia. Hollantilaiset kukistivat sulttaanikunnan Acehin sodassa, mutta hollantilaiset eivät koskaan saaneet alistettua acehlaisia täysin siirtomaahallintonsa alle.
Historia > Sulttaanikunnan synty

Aceh oli yksi varhaisimpia paikkoja Kaakkois-Aasiassa, johon islam levisi noin vuoden 700 tienoilla. Islam levisi alueelle intialaisten, persialaisten ja arabialaisten kauppiaiden mukana, ja heille Aceh tarjosi levähdyspaikan matkalla Kiinaan. Legendan mukaan acehilaiset kääntyivät islaminuskoon vuonna 1111. Varmuudella tiedetään, että muslimisulttaanit hallitsivat aluetta hindukuninkaiden sijaan vuonna 1205. Venetsialainen tutkimusmatkailija Marco Polo vieraili Sumatralla vuonna 1292 ja hän mainitsi alueella olleen tuolloin kahdeksan eri valtakuntaa.
Valta-asemat Sumatralla alkoivat muuttua 1500-luvulla. Acehin ensimmäisenä sulttaanina toiminut Ali Mughayat Syah pyrki laajentamaan valtakuntaansa. Aceh valloitti Sumatran pohjoisosissa sijainneet Delin ja Pasain sulttaanikunnat 1520-luvulla.
1500-luvulla myös portugalilaiset saapuivat Kaakkois-Aasiaan maustekaupan perässä. Portugalin imperiumi laajeni Kaakkois-Aasiaan, kun portugalilaiset valtasivat Malakansalmen vastarannalla sijainneen Malakan sulttaanikunnan vuonna 1511. Malakan kukistumisen jälkeen Aceh piti itseään Mekan eteisenä, josta islamia levitettiin muualle Kaakkois-Aasiaan.
Acehlaiset eivät hyväksyneet portugalilaisten kasvanutta valtaa Malakansalmella ja Acehin sulttaani yritti saada liittolaisia Osmanien valtakunnasta ja hän toivoi saavansa sen sulttaani Suleiman Suurelta sotilaallista apua portugalilaisten kukistamiseksi. Nykyisen Turkin alueella sijainneesta Osmanivaltakunnasta ei kuitenkaan tullut sotilaallista apua siinä määrin mitä Acehin sulttaani oli toivonut. Hyökkäykset portugalilaisten hallitsemaa Malakkaa kohtaan vuosina 1566-1568 olivat tuloksettomia, eikä Aceh kyennyt horjuttamaan eurooppalaisten kasvavaa valtaa alueella.
Historia > Acehin laajeneminen

1600-luvun alussa Acehin sulttaanit kontrolloivat koko Sumatran pohjoisinta osaa. Acehin kuuluisin sulttaani on vuosina 1607-1636 hallinnut Iskandar Muda. Hänen valtakautensa on tunnettu siitä, että Aceh teki useita säälimättömiä sotaretkiä Sumatran eteläisempiin osiin ja Malakan niemimaalle. Sotaretkillä vahvistettiin Acehin asemaa Malaijien saariston vauraimpana ja voimakkaimpana valtiona. Acehin alaisuuteen joutuivat 1610-luvulla Malakan niemimaalla sijainneet Kedah, Perak ja Pahang. Acehlaiset tekivät ryöstöretkiä myös Johoren sulttaanikuntaan niemimaan eteläkärkeen kahdesti 1610-luvulla.
Iskandar Mudan johtaman Acehin valta-asema perustui maan vaurauteen. Aceh vei maasta runsaasti pippuria, mausteneilikkaa ja muskottipähkinää, sillä se oli keskeisellä paikalla Kiinan ja Euroopan välisellä kauppareitillä. Merkittäviä olivat Acehin hyvät suhteet Osmanivaltakuntaan, jolloin Acehin ei tarvinnut käyttää Afrikan ympäri kulkevaa merireittiä, jota portugalilaiset kontrolloivat. 1600-luvulla Aceh kasvoi yhdeksi saariston suurimmista kaupungeista.
Iskandar Mudan johtamanakaan Aceh ei onnistunut valloittamaan Malakkaa portugalilaisilta, mutta hänen hallintokaudellaan Aceh onnistui pitämään alueella valtaansa kasvattaneet hollantilaiset pois Acehista. Iskandar Mudan jälkeen sulttaaniksi nousi Iskandar Thani, joka hallitsi maata vuosina 1636-1641. Tämä liittoutui hollantilaisten kanssa ja auttoi heitä ajamaan portugalilaiset pois Malakasta. Pian sen jälkeen Aceh joutui luovuttamaan hollantilaisille kauppaoikeuksia.