stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suinulan verilöyly
Verilöylyn jälkeen

Suinulassa vangiksi jääneitä valkoisia kohdeltiin epätavallisen hyvin. Punakaartilaiset  kuljettivat teloituksesta hengissä selvinneet valkoiset vangit Tampereelle, jossa heidät tuomittiin vallankumousoikeudessa eripituisiin vankeusrangaistuksiin. Haavoittuneet saivat hoitoa Klassillisen lyseon sidonta-asemalla.
Verilöyly kiihdytti sodan osapuolten tunteita, ja tapahtumaa käytettiin tehokkaasti hyväksi sotapropagandassa. Valkoisella puolella Suinulassa katsottiin teloitetun rauhallisia rintamanlinjan yli pyrkineitä suojeluskuntalaisia. Punaisella puolella valkoisten toiminta nähtiin uhkana Tampereen hallinnalle ja sabotaasina punakaarteja vastaan. Vastakkainasettelu punaisen ja valkoisen Suomen välillä kärjistyi entisestään.
Suinulan tapahtumalla oli vakavat seuraukset, sillä se muutti sodan luonteen. Joukkomurha sai mielet kiihdyksiin ja nostatti entistä voimakkaampaa vihaa osapuolten kesken. Valkoiset joukot päättivät kostaa moninkertaisesti. Suuri osa valkoisten vangiksi jääneistä punaisista surmattiin.
Tapaus oli alkusoittoa sisällissodassa harjoitetulle terrorille ja lopulta se lienee ollut tyypillinen esimerkki lentävien osastojen toiminnasta siinä. Suinulassa toimineen Tampereen punaosaston johtajat Kaarlo Vilander ja Valdemar Sammalisto ammuttiin huhti-toukokuussa 1918 Tampereen kaupungin valtauksen jälkeen. Suinulan sotasurmat herättivät myös kansainvälistä huomiota: Britannian, Italian ja Ruotsin konsulit ilmaisivat punaisille paheksuntansa verityön johdosta. Markkulan talon pihamaan välittömään läheisyyteen pystytettiin Suinulan uhrien muistomerkki vuonna 1933.
Aiheesta muualla

Suinulan verilöyly Tampereen yliopiston sivuilla
Suinulan tapahtumat Tay, Koskivoimaa
Suinulan surujuhla. Sankarivainajien patsas noussut 15 v:n kuluttua verilöylystä, Hakkapeliitta, 31.01.1933, nro 5, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suinulan kylän Markkulan talon talli, jonka edessä suojeluskuntalaiset ammuttiin.
Suinulan kylän Markkulan talon kuisti jonka portailla kapt. Söderholm haavoittui kuolettavasti.
Suggestopedia

Suggestopedia on Georgi Lozanovin kehittämä oppimismenetelmä, jossa omaksutaan tietoja, taitoja ja elämyksiä kokonaisvaltaisesti kaikkien aistien mielikuvaprosessien kautta. Tämän jälkeen niitä aktivoidaan oman elämyksen, kokemuksen ja ymmärryksen kautta. Lozanov ensin kehitti menetelmän suggestopediseen kielenopetukseen. Alan tutkimuksessa suggestopediaa on arvosteltu jo pitkään ja väitetty näennäistieteeksi.
Lozanovin (1980) mukaan suggestopedian onnistumisen edellytyksiä ovat ilo, tiedostamattoman ja tiedostetun yhdistäminen sekä persoonallisuuden koko kapasiteetin hyödyntäminen. Tarkoituksena on edesauttaa oppimista alitajunnan energiaa vapauttamalla ja ottamalla mielen voimavarat käyttöön. Mielen huomion väitetään kiinnittyvän itsestä pois, jolloin mahdolliset oppimisen esteet autetaan voittamaan. Suggestioiden käyton esitetään tapahtuvan harhauttamalla siten, että oppilaan huomio kiinnittyy muuhun kuin oppimisprosessiin ja oppiminen tapahtuu huomaamatta. Opiskelijat rentoutetaan ja opiskelusta pyritään tekemään miellyttävä asia. Suggestopediassa korostetaan oppimisen helppoutta, nopeutta ja tehokkuutta.
Peruskäsitteet

Suggestologia tutkii suggestion vaikutusta ihmiseen. Suggestologian soveltamista opetukseen sanotaan suggestopediaksi. Suggestopedian peruskäsite on suggestio. Suggestio on osa kaikkea viestintää, sitä ei ole vain sanoissa vaan myös sanattomassa viestinnässä kuten äänessä, eleissä, ilmeissä, liikkeissä, väreissä, sisustuksessa ja kuvissa.
Suggestio siis merkitsee viestintätekijääselvennä, joka ilmaistaan ”ehdotettaessa”selvennä, että persoonallisuusselvennä tekisi valintansaselvennä, valitsisi – sekä järkiperäisesti että intuitiivisesti ja omien rakenteellisten taipumusten ja tilanteensa mukaisesti – laajasta mahdollisuuksien joukosta ärsykekokonaisuuksiaselvennä. Nämä ovat mutkikkaasti kytkeytyneet, tiivistyneet, koodautuneet, symboloituneet ja vahvistuneet toisiinsa.
Tärkeimpinä suggestokeinoina voidaan mainita auktoriteetti, vastaanottavaisuus, kommunikaation eli viestinnän kaksi tasoa, intonaatio, rytmi sekä luova pseudopassiivisuus.
Auktoriteetti = kunnioitusta, arvonantoa ja luottamuksenosoitusta henkilöä kohtaan. Opetuksessa opettajan auktoriteetti perustuu siihen, kuinka hän osaa käyttää pedagogisia ja henkilökohtaisia ominaisuuksia oppilaittensa hyväksi.
Vastaanottavaisuuden luominen = luottavaista odotusta tulosten saamiseksi, yksilön havainto ja muistitoiminta palautuu nuoren ihmisen antoisamman ja suotuisamman havainto- ja muistitoiminnan tasolle. Löydämme siis uudestaan nuoruuden joustavuuden ja omaksumismahdollisuudet, säilyttäen kuitenkin aikuisen kyvyn ajatella analyyttisesti. Mm. roolileikit, taiteellinen toiminta, laulu.
Kommunikaation kaksi tasoa = ensimmäiseen tasoon liittyy verbaalinen viestintä, toiseen tasoon kaikki muu: kasvojen ilmeet, eleet, asennot, puhetapa. Molempien tasojen tulee olla harmoniassa keskenään, ja informaatio on vakuuttaa jos suggestopedagogin käyttäytyminen ja toiminta on aitoa ja vilpitöntä.
Intonaatioselvennä = on myös osa toisen tason komminokaatiota. Tämä ei ole aivan välttämätön suggestiivisen ilmapiirin luomiseksi mutta opiskelijat pitävät miellyttävämpänä tilannetta, jossa opittava materiaali esitellään intonaation keinojaselvennä käyttäen.
Rytmi = on osa kaikkea elämäämme. Rytmi intonaatioon yhdistettynä määrää suurelta osin taiteen suggestiivisen vaikutuksen. Opetuksessa ei ole lainkaan samantekevää millä rytmillä oppimateriaali esitetään, miten opiskeluvaiheiden tauot toteutetaan.
Luova pseudopassiivisuus = musiikki rentouttaa, mielenvireet vaihtelevat, syntyy vapaita assosiaatioita, emme tunne väsymystä. Tämä on erittäin suotuisaa kun halutaan luoda piilevien voimavarojen esiin saamiseksi sopiva mielentila tai valmius.
Soveltamisalueet

Suggestopedia soveltuu yksilöopetuksesta maksimissaan 20 hengen ryhmille. Sitä suuremmat ryhmäkoot ovat usein este suggestopedian käytölle. Suggestopedian oppimismenetelmänä esitetään soveltuvan sekä lapsille että aikuisille. Tunnetuin suggestopedian soveltamisalue on suggestopedinen kielenopetus.
Suggestopediaa on käytetty oppimismenetelmänä 1970-luvun lopulta lähtien. Suomessa suggestopedinen menetelmä on ollut käytössä 1980-luvun alkupuolelta läht­ien ensisijaisesti aikuis­opiske­lijoiden kielten opetuksessa, mutta hyviä tulok­­­sia saatu myös muista oppiaineista ja eri kouluasteilta. Kaskenviita (2005) on tutkinut suggestopediaa äidinkielen ja kirjallisuuden opetukses­sa ja hänen mukaansa suggestopedia sopii kaikenikäisille oppilaille. Eri-ikäisinä sitä voidaan hyödyntää hieman eri tavoilla: rauhoittuminen (esikoulu), kokonaisvaltaistaminen (alakoulu), jännittämisen esto (yläkoulu) ja leikinomaisuuden ylläpito (lukio). Suggestopediaa on käytetty oppimisen avuksi myös biologian opetuksessa. Suggestopediaa on kokeiltu menestyksellisesti myös musiikin opetuksessa. Sitä voi­daan käyttää sekä musiikin teorian ja tekniikan (erilaiset soittimet) oppimiseen että silloin kun valmis­tau­­du­taan esittämään musiikkia.
Suggestiivista valmennusta tai jopa hypnoosia on käytetty urheilijoiden psyykkisen suoritus­kyvyn kehittämi­seen. Silloin tavoitellaan paran­nus­ta motivaa­tioon, keskit­ty­miskykyyn ja henkiseen suorituskykyyn. Lopullinen tavoite on tulosten parantaminen. Suggestopedinen menetelmä soveltuu kivun tunteen poistamiseen tai lieventämiseenlähde?. Samalla tavalla suggestopediasta väitetään olevan hyötyä kehitysvammaisten opetuksessa kun rentoutumisen avulla päästään suhtautumaan asioihin uteli­aasti ja leikkien eikä sosiaalistumisen mukanaan tuomat estot kahlit­se luovaa tarmoa. Suggestopedisen opetusmenetelmän käytöstä ammatillisessa koulutuksessa on hyvin vähän raportoituja esimerkkejä.
Suggestopedia mielikuvaoppimisessa

Mielikuvaohjelma voi olla jokin tarina tai satu ja se kestää noin 15–20 minuuttia. Satu herättää jokaisessa kuulijassa tai lukijassa ainutkertaisia mielikuvatapahtumia. Mielikuvaohjelmien tarkoituksena on elävöittää sitä materiaalia jota halutaan oppia. Tarinan kertominen kuulijoiden ollessa sopivassa mielentilassa mahdollistaa suurien asiakokonaisuuksien käsittelyn, sekä kattavan aihepiiriä käsittelevän sanaston oppimisen. Aihepiirin sanaston pohjalta kirjoitetaan vapaasti ikään kuin käsikirjoitus mielen elokuvaa varten.
Mielikuvaohjelma sisältää tilanteita, toimintoja ja käsitteitä, joita oppilaiden tulisi ymmärtää ja myöhemmin kiteyttää muistiinsa. Usein mielikuvaohjelman ideana on ollut matka tai aikatilassa tapahtuva normaali toiminto, johon kuulijoiden on helppo samaistua. Mielikuvaohjelman luonne on paljous. Oppilaan tulee tuntea, että havaintoa, tietoa, taitoa ja kokemusta tulee paljon. Tämä mahdollistaa suurien kokonaisuuksien pääsyn muistitoimintoihin vastaamaan aivojen luonnollista toimintaa, joka koko ajan vastaanottaa eri aistimodaliteettien mielteitä monessa tasossa nopeasti ja paljon.
Aiheesta muualla

HAMK:n ammatillisen opettajakorkeakoulun opiskelijat soveltavat suggestopediaa suunnitteluun (Youtube)
HAMK:n ammatillisen opettajakorkeakoulun opiskelijat soveltavat suggestopediaa kasvohieronnan opiskeluun (Youtube)
Adolfo Suárez

| Adolfo Suárez |
| --- | --- |

Espanjan pääministeri
 3. heinäkuuta 1976 – 29. tammikuuta 1981  
Monarkki:  Juan Carlos I
Edeltäjä:  Carlos Arias
Seuraaja:  Leopoldo Calvo-Sotelo
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1932  Cebreros, Espanja
Kuollut: 23. maaliskuuta 2014 (81 vuotta)
Arvonimi: 1. Suarezin herttua, Espanjan grande
Puoliso:  Amparo Illana
Tiedot
Puolue:  FET y de las JONS (1958–1977) UCD (1977–1982)   CDS (1982–1991)
Uskonto:  roomalaiskatolinen
 Nimikirjoitus
Don Adolfo Suárez González, Suarezin herttua, Espanjan grande (25. syyskuuta 1932 – 23. maaliskuuta 2014) oli espanjalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi vuosina 1976–1981 Espanjan pääministerinä. Kesäkuussa 1977 hänen johtamansa Demokraattisen keskustan unioni voitti maan ensimmäiset parlamenttivaalit ja hänestä tuli ensimmäinen demokraattisesti valittu pääministeri caudillo Francisco Francon kuoleman jälkeen.
Yksityiselämä

Suárez syntyi Cebrerosissa, Ávilassa. Hänen vanhempansa olivat Hipólito Suárez Guerra ja Herminia González Prados (Ávila, 1910 – 18. heinäkuuta 2006). Suárezin sisar on Doña María del Carmen Suárez González, joka on naimisissa Aurelio Delgado Martínin kanssa.
Suárezin vaimo Amparo Illana kuoli syöpään vuonna 2001, kuten myös hänen vanhempi tyttärensä Maria vuonna 2004. Suárezin poika ilmoitti 31. toukokuuta 2005 isänsä sairastavan Alzheimerin tautia.
Taustaa

Estellan markiisi, kenraali Miguel Primo de Rivera teki sotilasvallankaappauksen ja johti maata kuolemaansa asti diktaattorina vuosina 1923–1930. Sen jälkeen kuningas Alfonso XIII yritti vuoden ajan johtaa maata, mutta oli menettänyt luottamuksensa niin armeijan kuin poliittisten ryhmienkin keskuudessa ja pakeni maasta huhtikuussa 1931. Tätä seurasi Espanjan toinen tasavalta, joka oli koko olemassaoloaikansa pahenevassa taloudellisessa ja poliittisessa kriisissä. Vuodesta 1934 alkaen maa ajautui yhä pahempaan kaaokseen ja poliittisten osapuolten radikalisoitumiseen. Heinäkuussa 1936 armeija yritti vallankaappausta, mutta hallitus onnistui pitämään osan maasta hallussaan, ja vallankaappaus muuttui kapinaksi oikeiston tukialueilla. Espanjan sisällissota syttyi. Kenraali Francisco Francon johtamat "kansalliset" tai "kansallismieliset" muodostuivat koko oikeiston laajasta kirjosta: kristillisdemokraateista, konservatiiveista, yleisoikeistolaisista, monarkisteista (alfonsistit), karlisteista, traditionalisteista ja falangisteista. Hallituksen johtamat "tasavaltalaiset" muodostuivat keskustavasemmistosta, liberaaleista, sosiaalidemokraateista, sosialististeista, kommunisteista ja anarkisteista. Sodan kuluessa kummankin osapuolen radikaalit ainekset nousivat johtoon.
Huhtikuussa 1939 sisällissota päättyi Francon johtamien kansallisten voittoon. Franco ei palauttanut monarkiaa, vaan ilmoitti perustavansa autoritaarisen diktatuurin. Maan ainoaksi lailliseksi puolueeksi tuli Falange Española Tradicionalista y de las JONS, johon kaikki kansallisten poliittiset osapuolet yhdistettiin. FET y de las JONS muodosti Kansallisen liikkeen (Movimiento Nacional) poliittisen siiven. Kansallinen liike oli taas koko francolaisen poliittisen järjestelmä ydin, johon kuuluivat niin ammattiliitto, virkamiehet kuin ainoa sallittu puolue FET y de las JONS. Liikkeen johtaja (Jefe de Movimiento) oli Francisco Franco, ja hänen alaisenaan liikettä johti ministeripääsihteeri (Ministro Secretario General del Movimiento), joka oli myös Espanjan hallituksen jäsen. Espanjan julkiseen elämään ei voinut ottaa osaa ilman Liikettä, ja koska se kattoi useita eri poliittisia "perheitä" (Familias del Regimen) keskustaoikeistosta kansallissyndikalisteihin, sen tärkeimpänä poliittisena linjana oli vain uskollisuus vallitsevalle hallinnolle (El Regimen). Koska tasavaltalainen perustuslaki oli kumottu sodan päätyttyä, maalla ei ollut perustuslakia ennen vuotta 1978. Hallinnon legitimoivana pohjana toimivat "Kuningaskunnan peruslait" (Leyes Fundamentales del Reino), jotka eivät muodostaneet perustuslakia, vaan Espanjan lainsäädännön rungon vuosina 1938–1978.
Elämä

Suárez opiskeli oikeustiedettä Salamancan yliopistossa ja valmistui oikeustieteen tohtoriksi Madridin keskusyliopistosta. Vuonna 1955 Ávilan kuvernööriksi tuli lakimies Fernando Herrero Tejedor, joka oli Opus Deihin kuulunut kokenut Kansallisen liikkeen (Movimiento Nacional) aktiivi. Herrero nimitti Suárezin sihteerikseen, ja vuonna 1957 Herrero pääsi liikkeen pääsihteeristöön. Tämä tarkoitti myös Suárezin uran edistymistä, ja vuonna 1958 hänkin aloitti uransa pääsihteeristössä. Vuonna 1961 hänestä tuli apulaispääsihteerin teknillisen lautakunnan päällikkö (Jefe del Gabinete Técnico del Vicesecretario General) ja vuonna 1967 Ávilaa edustava Cortesin prokuraattori. (Koska puoluepolitiikka oli eliminoitu yhteiskunnasta, vanhan ajan monarkioita noudattaen kansanedustajat edustivat asuinalueitaan. Prokuraattoriksi saattoi päästä syntyperän, vaalin tai valtionpäämiehen nimityksen kautta.) Vuonna 1968 Suárez nimitettiin Segovian kuvernööriksi, ja seuraavana vuonna hänestä tuli Radio Television Españolan pääjohtaja, ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1973 asti. Vuosina 1964-1968 hän oli toiminut eri tehtävissä RTVE:ssa. 4. maaliskuuta 1975 Herrero valittiin Liikkeen ministeripääsihteeriksi, ja huhtikuussa Herrero nimitti Suárezin Kansallisen liikkeen apulaispääsihteeriksi, ja hän toimi tehtävässä Herreron kuolemaan auto-onnettomuudessa 12. kesäkuuta 1975 asti. Kun Arias Navarro muodosti hallituksen Francon kuoleman jälkeen 11. joulukuuta 1975, Suárez tuli mukaan tähän ministeripääsihteerin asemassa.
Caudillo oli kysellyt Suárezilta vain kuukausi ennen kuolemaansa tämän käsityksiä Espanjan poliittisesta tulevaisuudesta, ja Suárez oli vastannut suoraan, ettei uskonut Liikkeen selviävän Francon jälkeen ja että demokratisoituminen on väistämätöntä.
9. kesäkuuta 1976 Cortesissa käsiteltiin "Lakia poliittisista yhdistyksistä" (Ley de Asociaciones Políticas), joka salli poliittisten yhdistysten (ei puolueiden) perustamisen, kunhan ne hyväksyivät Liikkeen periaatteet (los principios del Movimiento) ja tunnustivat peruslait. Lain hyväksymistä puoltanut Suárez siteerasi Cortesille pitämässään puheessa vapaaehtoisessa maanpaossa ollutta runoilijaa Antonio Machadoa:
»ja sallikaa minun lopettaa espanjalaisen runoilijan säkeisiin:
Tänään kaikki on auki tulevaisuteen

Huomisesta ikuisuuteen

Espanjan miehet!

Menneisyys ei ole kuollut

Eikä eilen ole kirjoitettu tulevaisuutta.»
»
»...:y permitidme para terminar que recuerde los versos de un autor español:
«Está el hoy abierto al mañana

mañana al infinito

Hombres de España:

Ni el pasado ha muerto

Ni está el mañana ni el ayer escritos.»
»
Olžas Suleimenov

| Olžas Suleimenov |
| --- | --- |
 Olžas Suleimenov 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1936 (ikä 88–89) Alma Ata, Kazakkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: kazakki
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olžas Suleimenov (s. 1936 Alma Ata, Kazakkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen kirjailija. Hän on ammatiltaan geologi ja kirjoittaa venäjäksi. Hän on valmistunut kuitenkin Gorkin kirjallisuusinstituutista 1961. Teokset ovat hengeltään eksoottisen perinteisiä. Hän on tutkinut slavistiikkaa ja turkologiaa, ja se näkyy myös hänen kaunokirjallisessa tuotannossaan.
Suomennetut teokset

Igorin laulu, suom. Paavo Rintala, Helsinki: Otava 1992 ISBN 951-1-12474-9
Suomennettuja runoja

Julkaisussa Punalippu: Karjalan ASNT:n kirjailijaliiton kaunokirjallinen ja yhteiskunnallis-poliittinen aikakausjulkaisu (1982: 6) on Reijo Takalan suomentamia runoja:
Maisema
Minä palaan
Omena
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olžas Suleimenov Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 2  Latvia  Tšekki  Korea  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Eino Suhonen

Eino Henrik Suhonen (22. huhtikuuta 1893 Joensuu – 5. joulukuuta 1935) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Jääkäriluutnantti Eino Suhosen hautajaiset Maaningalla vuonna 1935
Perhe ja opinnot

Suhosen vanhennat olivat työmies Pekka Suhonen ja Stiina Liisa Nygren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna Maria Siilinin kanssa.
Hän kävi viisi luokkaa Joensuun lyseota ja työskenteli sen jälkeen vuodesta 1912 alkaen Joensuun tullikamarin ylimääräisenä tullivartijana vuoteen 1913 saakka. Sotilaskoulutusta hän sai jääkärialiupseereille järjestetyllä upseerikurssilla Kadettikoulussa 1921 vuonna ja konekiväärikurssilla Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.
Jääkärikausi

Suhonen työskenteli vaakakirjurina Pielisjoen kanavien kanavakonttorissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Suhonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi koulutusaliupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi III Täydennyspataljoonan 2. komppaniaan ja edelleen pataljoonan järjestäydyttyä 7. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Säiniöllä ja Kelkkalassa sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Suhonen palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 3 ja sitten Kajaanin sissipataljoona sekä lopuksi Pohjanmaan Jääkäripataljoona. Hän toimi pataljoonassa joukkueenjohtajana 1. komppaniassa. Kyseisestä joukko-osastosta hänet komennettiin vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan. Retkikunnalta palattuaan hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 9. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 7. heinäkuuta 1922 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin 1. joulukuuta 1922 alkaen paikallispäälliköksi Ruskealan suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1923 alkaen päälliköksi Sortavalan suojeluskuntapiirin IV. alueelle. Suojeluskunnista hän erosi 15. marraskuuta 1925. Myöhemmin hän työskenteli 17. huhtikuuta 1928 alkaen Ruokovirran kanavakasöörinä ja toimi sen ohella 13. syyskuuta 1928 alkaen Maaningan suojeluskunnan harjoituspäällikkönä. Hänen kohtalonaan oli hukkua 5. joulukuuta 1935 Ruokoveteen palatessaan Maaningan suojeluskunnan taisteluharjoituksista.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 5. toukokuuta 1918  Vänrikki 15. kesäkuuta 1921  Luutnantti 16. toukokuuta 1932 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Manuale Aboense

Manuale Aboense
Manuale Aboense (”Turun kirkkokäsikirja”) oli Turun hiippakuntaa varten keskiajan lopulla painettu kirkkokäsikirja. Se oli tarkoitettu käytettäväksi käsikirjana jumalanpalveluselämän ulkopuolella suoritetuissa toimituksissa, kuten kasteessa ja avioliittoon vihkimisessä.
Kirjan painoi Laurentius Stuchs Halberstadtissa, Saksassa vuonna 1522. Se on toinen keskiajalla Suomea varten painetuista kahdesta kirjasta. Ei ole varmaa, että teosta olisi koskaan käytetty Suomessa, sillä sen tilannut piispa Arvid Kurki hukkui samana vuonna, ja myös uskonpuhdistus oli alkamassa. Ei myöskään tiedetä, kuinka monta valmista kappaletta Suomeen on tullut. Näin kirja menetti merkityksensä heti valmistuttuaan.
Kirja oli kadoksissa yli 300 vuotta, kunnes se vuonna 1844 koottiin yhteen arkistojen irtolehdistä. Kirjasta on valmistettu näköispainos vuonna 1980.
Sukuvaakuna

Keskiajan jälkeen sukuvaakunoita käytettiin yhä paljon sineteissä: Glöersen-suvun vaakuna noin vuodelta 1720. (Cato Holmsen: "Slekten Glöersen med sidelinjer", 1929).
Sukuvaakuna on vaakuna, joka kuuluu tunnuksena yksittäiselle suvulle. Sukuvaakunat voivat olla joko aatelisten sukujen tunnuksina toimivia aatelisvaakunoita tai aatelittomia porvarisvaakunoita.
Alkuaan sukuvaakunat ovat lähtöisin henkilövaakunoista, jotka ovat periytyneet suvussa. Skotlannissa sukuvaakunat ovat edelleen henkilövaakunoita, ja ainoastaan suvun päämies käyttää suvun vaakunaa alkuperäisenä ilman erottelua. Sukuvaakuna periytyy agnaattisesti eli patrilineaarisesti, toisin sanoen isältä kaikille lapsille ja 
näistä lapsista edelleen poikien kaikille lapsille. Ns. Sukuseuravaakuna on eri asia kuin periytyvä sukuvaakuna, ja se on 
rinnastettavissa minkä tahansa muun yhdistyksen tai seuran vaakunaan. Jotkut suvut ovat käyttäneet sukuvaakunaa myös sukuyhdistyksen vaakunana. Useissa Euroopan maissa ja Amerikassa esiintyy huijaustoimintaa (Wappenschwindel, Bucket shop), jossa myydään vanhoja sukuvaakunoita tai niihin liittyviä tuotteita asiakkaille, joiden esi-isille vaakunan uskotellaan kuuluvan.