stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansalliskirjasto (Suomi)

| Kansalliskirjasto> Helsingin yliopiston kirjasto |
| --- | --- |
 Carl Ludvig Engelin suunnittelema vuonna 1840 valmistunut Kansalliskirjaston päärakennus
Sijainti:  Helsinki
Kansalliskirjasto (ruots. Nationalbiblioteket), aiemmin Helsingin yliopiston kirjasto, on Suomen suurin ja vanhin tieteellinen kirjasto. Se on myös yksi Helsingin yliopiston suurimmista erillislaitoksista, joka vastaa kansallisen julkaisuperinnön ja ainutlaatuisten kokoelmiensa säilyttämisestä, kuvailusta ja käyttöön asettamisesta. Kansalliskirjasto toimii suomalaisen kirjastoalan valtakunnallisena palvelu- ja kehittämislaitoksena sekä edistää kirjastoalan kotimaista ja kansainvälistä yhteistyötä. Suomessa kansalliskirjaston asema ja tehtävät määritellään yliopistolaissa (558/2009) ja laissa kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä (1433/2007).
Kansalliskirjaston päärakennus sijaitsee Senaatintorin ja Helsingin yliopiston päärakennuksen naapurissa. Rakennuksen sisäänkäynti on Unioninkadun varrella Tuomiokirkon sisäänkäyntiä vastapäätä.
Kansalliskirjastoa johtaa kesäkuussa 2022 tehtävässä aloittanut ylikirjastonhoitaja Kimmo Tuominen. Ennen Tuomista tehtävää hoiti Cecilia af Forselles. Hänen edeltäjänsä Kai Ekholm toimi ylikirjastonjohtajana vuodesta 2001 vuoden 2018 elokuuhun.
Vuonna 2021 Kansalliskirjaston kokoelmaan kuului kolme miljoonaa kirjaa ja kolme miljoonaa muuta julkaisua, ja kirjasto digitoi vuoden aikana noin 2,3 miljoonaa sivua kansallisia aineistoja. Syyskuussa 2021 Digi.kansalliskirjasto.fi-palvelussa oli yli 21 miljoonaa sivua, joista aikakauslehtiä 7 miljoonaa sivua ja sanomalehtiä lähes 12 miljoonaa sivua.
Vuonna 2015 kokoelmaan kuului 115 hyllykilometriä aineistoa ja 814 miljoonaa tiedostoa suomalaisia verkkosivuja haravoitiin kirjaston verkkoarkistoon.
Vuonna 2011 Kansalliskirjastossa vieraili kaikkiaan 166 300 asiakasta. Maan laajimmat kokoelmat käsittivät kaikkiaan 109 hyllykilometriä. Digitoitujen aineistojen sivulatauksia kertyi 7,6 miljoonaa. Kotimaisten julkaisujen verkkoarkistoon haravoitiin 224 miljoonaa tiedostoa, ja yhteensä verkkoarkistossa on 718 miljoonaa tiedostoa.
Kansalliskirjasto aloitti suomalaisten verkkosivustojen keräämisen verkkoarkistoonsa vuonna 2006.
Historia

Helsingin yliopiston kirjaston kokoelman alkuna pidetään Turun kimnaasin noin 20 niteen kirjakokoelmaa, joka siirtyi Turun akatemialle sen perustamisen yhteydessä vuonna 1640. Kirjasto sai 1640-luvulla merkittäviä kirjalahjoituksia, jotka olivat peräisin kolmikymmenvuotisen sodan ryöstösaaliista. Kirjastonhoitaja Axel Kempen vuonna 1655 julkaisemassa kirjastoluettelossa oli listattu jo pitkälti toista tuhatta teosta. Vuonna 1707 Ruotsin kuninkaallinen kansliakollegio määräsi, että maan kaikkien kirjapainojen oli luovutettava yksi kappale kaikkia painamiaan teoksia maan yliopistoille, joihin myös Turun akatemia kuului. 1700-luvulla kokoelma alkoi kasvaa, ja 1800-luvun alussa kirjaston kokoelmaan kuului noin 30 000 nidettä.
Autonomian aikana kirjaston vapaakappaleoikeus laajeni, sillä vuodesta 1820 lähtien piti Suomen lisäksi myös koko Venäjän valtakunnan kirjapainojen luovuttaa vapaakappaleet Turun akatemialle. Turun palo vuonna 1827 tuhosi kuitenkin kirjaston kokoelmat lähes täydellisesti: tulelta säästyi vain noin 800 lainassa ollutta nidettä. Kokoelmien kerääminen jouduttiin aloittamaan siis lähes alusta. Merkittävä osa ennen paloa Suomessa painettuja kirjoja saatiin kirjankeräilijä Matti Pohdon kokoelmista. Lukuisien kirjalahjoitusten ja kirjaston omien hankintojen tuloksena kokoelma kasvoi itsenäisyyden alkuun mennessä yli 300 000 niteeseen. Muun muassa siitä syystä ja atomipommin kaltaisten uhkien takia vapaakappaleita kerätään eri puolille maata, kuten Helsinkiin, Jyväskylään ja Ouluun.
Helsingin yliopiston kirjaston asema Suomen kansalliskirjastona on vahvistunut vähitellen. Etenkin vuonna 1972 perustetun bibliografisen osaston ja vuonna 1993 kirjastoon liitetyn, aiemmin suoraan opetusministeriön alaisuudessa toimineen tieteellisten kirjastojen atk-yksikön myötä siitä on kehittynyt Suomen tieteellisten kirjastojen yhteinen palveluorganisaatio. Vuonna 1998 kirjastossa aloitti toimintansa myös Kansallinen elektroninen kirjasto FinELib, ja vuonna 1990 perustetusta Mikkelin digitointi- ja konservointikeskuksesta on vuosituhannen vaihteesta lähtien pyritty luomaan kansallinen digitointikeskus.
Helsingin yliopiston kirjaston nimi vaihtui Kansalliskirjastoksi 1. elokuuta 2006, jolloin kirjaston toimialaa laajennettiin. Vanha nimi, Helsingin yliopiston kirjasto, sai uuden käyttötarkoituksen vuoden 2010 alussa, kun Helsingin yliopiston muut kirjastot (Opiskelijakirjasto sekä kampus- ja tiedekuntakirjastot) yhdistettiin omaksi erillislaitoksekseen.
Kirjastonhoitajia

Henrik Gabriel Porthan. Turun akatemian kirjastonhoitaja 1772–1777.
Fredrik Wilhelm Pipping. Turun akatemian kirjastonhoitaja, sittemmin Helsingin Keisarillisen Aleksanterin yliopiston kirjastonhoitaja 1814–1845.
Alexander Blomqvist. Kirjastonhoitaja 1845–1848.
Carl Wilhelm Törnegren. Kirjastonhoitaja 1850–1860.
Gustaf Edvard Ingelius. Kirjastonhoitaja 1862–1864.
Karl Collan. Kirjastonhoitaja 1866–1871.
Andreas Wilhelm Bolin. Kirjastonhoitaja 1873–1912.
Georg Schauman. Kirjastonhoitaja 1914—1918, ylikirjastonhoitaja 1918–1930.
Lauri Tudeer. Ylikirjastonhoitaja 1933–1954.
Päärakennus

Carl Ludvig Engelin suunnittelema Helsingin yliopiston kirjaston päärakennus valmistui vuonna 1840. Lisärakennus, kirjavarasto Rotunda, valmistui vuonna 1906. Kirjastorakennuksen läheisyyteen louhittiin 1950-luvulla maanalaisia kokoelmatiloja, joita on sittemmin merkittävästi laajennettu. Vuonna 1998 kirjasto laajeni lisäksi samassa korttelissa sijaitsevaan Fabiania-rakennukseen, johon se yhdistettiin maanalaisella tunnelilla.
Kirjastolla on toimitiloja Helsingin lisäksi Mikkelissä.
Kansalliskirjaston päärakennuksessa toteutettiin 2010-luvun alussa laajamittaisia korjauksia. Julkisivun maalaustyöt valmistuivat kesällä 2012, ja elokuussa 2013 käynnistyi laaja peruskorjaus, jolla parannettiin tilojen toimivuutta ja esteettömyyttä sekä uusittiin talotekniikkaa.
Korjausten ajaksi kokoelmat siirrettiin tilapäisiin tiloihin, mutta kirjasto toimi normaalisti. Remontteja luonnehdittiin etukäteen haasteellisiksi, sillä monilta osin rakennus ei enää vastannut Engelin alkuperäispiirustuksia.
Peruskorjaus valmistui vuoden 2015 lopulla, ja Kansalliskirjasto juhlisti avajaisiaan yleisötapahtumalla 1.3.2016. Sisätiloissa toteutuneita muutoksia olivat muun muassa lukusalien alkuperäisten oviaukkojen ja puulattioiden palauttaminen sekä eteistilojen kattomaalausten rekonstruointi. Lisäksi uusittiin kalusteita ja kellarikerrokseen rakennettiin naulakkotilat. Rakenteiden, kalusteiden ja pintojen konservointiin tarvittiin perinteistä käsityötaitoa sekä yksityiskohtainen taustaselvitys rakennuksen eri vaiheista. Engelin alkuperäisen idean ohessa haluttiin kunnioittaa eri aikakausien kerrostumia ja nykyaikainen talotekniikka asetti omat vaatimuksensa.
Kirjallisuutta

Itkonen, Satu & Kaitavuori, Kaija (toim.): Kansalliset kulttuurilaitokset.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2007.  ISBN 978-951-746-863-3
Knapas, Rainer: Tiedon valtakunnassa: Helsingin yliopiston kirjasto – Kansalliskirjasto 1640–2010.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1347 (Tiede). Kansalliskirjaston julkaisuja, 78)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.  ISSN 0355-1768  ISBN 978-952-222-272-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansalliskirjaston verkkosivut
Kansalliskirjaston kokoelmat (Finna) (sis. Fennica ja Viola tietokannat)
Kansalliskirjaston asiakaswikit
Melinda – Kansallinen metatietovaranto (sis. Arto-viitteet)
Kansalliskirjaston julkaisuarkisto (Doria)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kansalliskirjasto (Q420747)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kansalliskirjasto, korkeakoulukirjasto
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kansalliskirjasto, Leipätehdas, Fabiania
katuosoite: Unioninkatu 36, Unionsgatan 36
postinumero: 00014, 00014 HELSINGIN YLIOPISTO, 00014 HELSINGIN YLIOPISTO
koordinaatit: 60°10′13″N 24°57′01″E﻿ / ﻿60.1703011°N 24.9503139°E﻿ / 60.1703011; 24.9503139

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 2 
Kansalliskirjaston Kupolisali
Yleinen lukusali Kansalliskirjastossa.
Rotundassa on kuusi kerrosta.
Giorgio Estephan

| Giorgio Estephan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. helmikuuta 1997 (ikä 28) Edmonton, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Gio
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Ässät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Rochester Americans (AHL) Toronto Marlies (AHL) Newfoundland Growlers (ECHL) Stockton Heat (AHL) Kansas City Mavericks (ECHL) HC Litvínov (ČEL) JYP (SML) Mountfield HK (ČEL) HKm Zvolen (SloEL)
NHL-varaus:  152. varaus, 2015 Buffalo Sabres
Giorgio Estephan (s. 3. helmikuuta 1997 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Porin Ässissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Estephan laukoo oikealta.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Estephan vietti juniorivuotensa kotikaupungissaan Albertan Edmontonissa. Hän pelasi kauden 2010–2011 SSAC Lionsin U15-joukkueessa. Estephan valittiin kauden päätteeksi AMBHL:n vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2011–2012 hän toimi joukkueen kapteenina. Estephan voitti koko AMBHL:n piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 43+57=100. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Estephan valittiin AMBHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi hyökkääjäksi.
Lethbridge Hurricanes varasi Estephanin koko WHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana. Hän pelasi kauden 2012–2013 vielä AMHL-juniorisarjaa SSAC Athleticsin U18-joukkueessa. Estephan voitti tehoilla 17+30=47 koko sarjan syöttöpörssin sekä sijoittui pistepörssissä kolmanneksi edellään vain joukkuetoverit Riley Simpson ja Jake DeBrusk. Hänet valittiin kauden päätteeksi AMHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Estephan debytoi kauden aikana myös WHL:ssä, jossa hän pelasi kolme runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Kaudella 2013–2014 Estephan pelasi siellä 64 runkosarjaottelua tehopistein 12+12=24. Kaudella 2014–2015 hän oli Hurricanesin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 23+28=51.
Buffalo Sabres varasi Estephanin kuudennella kierroksella 152. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Kaudella 2015–2016 hän nousi Lehtbridge Hurricanesin WHL-joukkueen varakapteeniksi. Estephan oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 30+44=74. WHL-kauden päätyttyä huhtikuussa 2016 Estephan liittyi amatööritryout-sopimuksella AHL-joukkue Rochester Americansin vahvuuteen, jossa hän pelasi kuusi runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Kaudella 2016–2017 Estephan oli Hurricanesin toiseksi paras pistemies Tyler Wongin jälkeen tehoilla 35+54=89. Pudotuspeleissä hän jakoi Wongin kanssa joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin voiton tehoilla 11+13=24.
Kaudella 2017–2018 Estephan nousi Lethbridge Hurricanesin WHL-joukkueen kapteeniksi. Tammikuussa 2018 seura kuitenkin kauppasi hänet, maalivahti Stuart Skinnerin ja hyökkääjä Tanner Nagelin Swift Current Broncosiin vaihdossa hyökkääjä Logan Barlageen, maalivahti Logan Flodelliin ja puolustaja Matt Stanleyyn sekä kesän 2020 ensimmäisen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin sekä kesän 2021 ehdolliseen toisen kierroksen varausvuoroon. Toisessa konferenssifinaaliottelussa 21. huhtikuuta 2018 Estephan teki kypärätempun hänen entistä seuraansa Hurricanesia vastaan. Estephanin ensimmäinen maali syntyi ylivoimalla ja kolmas maali ratkaisi Broncosille 4–3-jatkoaikavoiton ajassa 69.41. Hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi. Estephan teki WHL:n pudotuspelien aikana kaikkiaan neljä voittomaalia, joista viimeisin syntyi kuudennessa finaaliottelussa 13. toukokuuta 2018 Everett Silvertipsia vastaan. Hänen osumansa jäi Broncosin 3–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi ja se ratkaisi joukkuueelle WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin. Estephan valittiin ottelun kakkostähdeksi.
Ura > Seuraura > Ammattilaisura

Koska Estephan ei tehnyt kahden vuoden aikana NHL-sopimusta hänet varanneen Buffalo Sabresin kanssa, hänen pelaajaoikeutensa vapautuivat muille seuroille kesäkuussa 2017. Vuotta myöhemmin heinäkuussa 2018 Estephan teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Toronto Marliesin kanssa. Samana syksynä hän osallistui myös Toronto Maple Leafsin NHL-harjoitusleirille. Estephan pelasi kaudella 2018–2019 AHL:ssä kolme runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin ECHL-joukkue Newfoundland Growlersin vahvuudessa. Estephan oli runkosarjassa joukkueen neljänneksi paras pistemies tehtyään 69 ottelussa tehot 20+33=53. Pudotuspeleissä hän teki 23 ottelussa tehot 9+15=24, joilla Estephan jakoi liigan pistepörssin kolmannen sijan Tulsa Oilersin Alex Dostien ja joukkuetoverinsa Brady Fergusonin kanssa edellään joukkuetoveri Zach O’Brien ja Tulsa Oilersin Stephen Perfetto. Kuudennessa finaaliottelussa 5. kesäkuuta 2019 hän teki kaksi maalia, joista jälkimmäinen jäi Growlersin 4–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi, joka ratkaisi joukkueelle ECHL:n mestaruuden, Kelly Cupin. Estephan sai ottelussa myös syöttöpisteen Josh Kestnerin tekemään maaliin. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL:n tähdistöottelussa.
Heinäkuussa 2019 Estephan teki Toronto Marliesin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hän osallistui samana syksynä jälleen myös Toronto Maple Leafsin NHL-harjoitusleirille. Estephan pelasi kaudella 2019–2020 kahdeksan AHL-ottelua, mutta suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin jälleen ECHL-joukkue Newfoundland Growlersissa. Estephan oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+34=52.
Marraskuussa 2020 Estephan teki vuoden mittaisen sopimuksen ECHL-joukkue Kansas City Mavericksin kanssa. Helmikuussa 2021 hän teki kaksisuuntaisen AHL-sopimuksen Stockton Heatin kanssa, jossa Estephan pelasi koronaviruspandeman lyhentämällä kaudella 19 ottelua tehopistein 2+5=7, kunnes huhtikuussa Estephan palasi Mavericksin vahvuuteen.
Kaudeksi 2021–2022 Estephan siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin Extraligan HC Litvínoviin. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 18+30=48, joilla Estephan jakoi koko liigan pistepörssin seitsemännen sijan Mountfieldin Ahti Oksasen ja Třinecin Martin Růžičkan kanssa. Huhtikuussa 2022 hän teki Litvínovin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 Estephan oli tehoilla 12+23=35 joukkueen toiseksi paras pistemies Šimon Stránskýn jälkeen.
Estephan siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin. Hän ehti pelata siellä kahdeksan ottelua tehden kaksi maalia, kunnes Estephan lopulta putosi joukkueen kokoonpanosta. lLokakuussa 2023 hänen sopimuksensa JYPin kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Jo samana päivänä Estephanin vahvistettiin palaavan Tšekin Extraligaan ja siirtyvän kaksivuotisella sopimuksella Mountfieldiin. Kesken kauden 2024–2025, marraskuussa 2024 hän jätti seuran ja siirtyi loppukaudeksi Slovakian Extraligan HKm Zvoleniin. Helmikuussa 2025 Estephan palasi sieltä SM-liigaan ja siirtyi loppukaudeksi Porin Ässiin.
Ura > Maajoukkueura

Estephan edusti Canada Pacificin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa tammikuussa 2014, jolloin hän voitti hopeaa.
Galliumarsenidifosfidi

| Galliumarsenidifosfidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  (Ga2AsP)60953-19-7 (GaAs0-1P0-1) 12044-20-1 (Ga2AsP)60953-19-7 (GaAs0-1P0-1)
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ga2AsP (seossuhde 2:1:1) GaAs0-1P0-1 (seossuhde 1:(0-1):(0-1))
Moolimassa:  245,33 g/mol (Ga2AsP) 175,61 g/mol (GaAsP)
Ulkomuoto:  kiinteä aine värisävyt:  harmaa metallinkiilto (GaAs)  keltainen, oranssi tai punainen (GaP)
Sulamispiste:  1 238–1 465 °C (1 511–1 738 K, riippuen GaAs/GaP suhteesta)
Tiheys:  5,31 g/cm3 (300 K, GaAs) 4,13 g/cm3 (300 K, GaP)
Liukoisuus veteen:  veteen liukenematon
  
Galliumarsenidifosfidi (GaAsP, engl. gallium arsenide phosphide) on galliummetallista, puolimetalli arseenista ja epämetalli fosforista koostuva epäorgaaninen yhdiste. Yhdiste kuuluu sähkön- ja lämmönjohtavuusominaisuuksiensa vuoksi puolijohdeseosten ryhmään ja se muodostuu galliumarsenidista (GaAs) sekä galliumfosfidista (GaP). Galliumarsenidifosfidin rakenteeseen vaikuttaa näiden kahden puolijohdeyhdisteen seossuhde. Seossuhde vaikuttaa myös aineen ulkomuotoon, jolloin sen värisävy voi vaihdella galliumarsenidin harmaan metallinkiiltoisesta galliumfosfidin punaiseen sävyyn.
Galliumarsenidifosfidi on ihmiselle ja ympäristölle myrkyllistä. Lisäksi sillä on karsinogeenisiä ominaisuuksia, koska yhdisteen hajotessa muodostuu arseenioksideja, arseenihydridejä sekä alkuainemuotoista arseenia.
Käyttö

Galliumarsenidifosfidia käytetään galliumarsenidin (GaAs), galliumantimonidin (GaSb) ja galliumfosfidin (GaP) tavoin puolijohdemateriaalina sähkölaitteissa sekä sen termisiä ja optisia ominaisuuksia soveltavissa mittauslaitteissa. Eräitä tällaisia perinteisiä laitteita ovat diodit, laserit, LED:it sekä transistorit. Nykyään galliumarsenidifosfidia käytetään myös aurinkokennoissa, radiometrissä sekä nanoteknologisten materiaalien kehitystyössä.
Galliumarsenidifosfidin sähkön- ja lämmönjohtokykyä on tutkittu vuosikymmenten ajan altistamalla sitä erilaisille säteilylähteille (röntgensäteily, valoluminesenssi, UV-valo jne.). Kokeissa sen sähköisiä ominaisuuksia on paranneltu lisäämällä seokseen typpikaasua tai indiumia. Indiumin lisäyksellä on pyritty muodostamaan puolijohdeseosta GaxIn1-xPyAs1-y, jolla olisi samankaltaisia ominaisuuksia (hilarakenne, lämmönjohtavuus, sähkönjohtavuus) kuin indiumfosfidilla.
GaAsP-levyjä on käytetty UV-säteilyä absorboivien pintojen päällystämiseen, jotta ehkäistään pintojen epähomogeeninen säteilyn vastaanottaminen. Galliumarsenidifosfidi on kuitenkin herkkä ilmankosteudelle ja ilman sisältämälle happikaasulle, minkä vuoksi GaAsP-levyjä käsitellään yleensä hapettumisen estämiseksi kullalla.
Star Trek: Voyager

| Star Trek: Voyager |
| --- | --- |

Kestoaika:  44 minuuttia
Pääosissa:  Kate Mulgrew Robert Beltran Roxann Dawson Robert Duncan McNeill Ethan Phillips Robert Picardo Tim Russ Garrett Wang
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   UPN
Esitetty:  1995 – 2001
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  172 (Luettelo jaksoista)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Rick Berman Michael Piller Jeri Taylor
Tuotantoyhtiö(t):  Paramount Television
Edeltäjä:  Star Trek: Deep Space Nine
Seuraaja:  Star Trek: Enterprise
Aiheesta muualla
IMDb 
Star Trek: Voyager on yhdysvaltalainen tieteistelevisiosarja, jota esitettiin kotimaassaan vuosina 1995–2001.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kate Mulgrew  | … |  Kathryn Janeway   |
|  Robert Beltran  | … |  Chakotay   |
|  Roxann Dawson  | … |  B'Elanna Torres   |
|  Robert Duncan McNeill  | … |  Tom Paris   |
|  Ethan Phillips  | … |  Neelix   |
|  Robert Picardo  | … |  The Doctor   |
|  Tim Russ  | … |  Tuvok   |
|  Garrett Wang  | … |  Harry Kim   |
Tuotanto

Voyager oli ensimmäinen Star Trek -sarja, joka käytti CGI-grafiikkaa ulkokuviin miniatyyrimallien sijaan. 
Fyysisestä mallista oli kaksi versiota: Amblin Imagingin LightWave 3D:lle tekemä versio ja Santa Barbara Studiosin omalla "Dynamation"-ohjelmalla tekemä versio.
Rob Bonchune työskenteli Foundation Imagingille aluksen kolmiulotteisen mallin parissa, jonka jälkeen se annettiin myös Digital Muselle ja EdenFX:lle jotta ne työskentelisivät samasta mallista.
Alkujaan sarjan tuottajat vastustivat CGI-grafiikkaa. Amblin teki esittelyn, jossa oli fyysisiä ja tietokoneella tehtyjä aluksia rinnakkain. Deep Space 9:n tuottajat eivät voineet erottaa fyysisiä malleja tietokoneella tehdyistä. CGI-grafiikan tekeminen tuli merkittävästi halvemmaksi kun LightWave 3D tuli kaupallisesti saataville. Sekä Voyager että DS9 aloittivat perinteisillä menetelmillä, mutta siirtyminen CGI-grafiikkaan tuli valmiiksi vuonna 1997 DS9:n kuudennella tuotantokaudella ja Voyagerin neljännellä tuotantokaudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Star Trek: Voyager Wikimedia Commonsissa
Sään ennustaminen

Sään ennustaminen on meteorologian tunnetuin sovellus. Siinä pyritään ennakoimaan ilmakehän tulevaa tilaa tietyssä paikassa tai alueella. Sään ennustaminen on meteorologin työtä.
Ennustamismenetelmän valinta riippuu ennusteen pituudesta: parin lähitunnin sääennusteita voidaan tehdä säähavaintojen avulla. Keskipitkissä ennusteissa tärkein työkalu ovat tietokoneissa pyörivät säänennustusmallit. Hyvin pitkän jakson päähän voi tehdä vain ilmastollisia ennusteita: vanhojen tilastojen perusteella voidaan esimerkiksi sanoa, että Helsingissä lumipeitteen todennäköisyys juhannuksena on noin 0 % ja joulupäivänä paljon suurempi. Ilmastollinen ennuste, joka on eri asia kuin ilmastoennuste, ei kuitenkaan ota huomioon ilmaston muuttumista.
Historia

Sivistyneitä arvauksia tulevasta säätilasta lienee tehdyn kautta historian. Ensimmäisen sanomalehdessä ilmestyneen sääennusteen laati tilastotieteilijä Francis Galton brittiläiselle The Times -sanomalehdelle. Se julkaistiin 1. huhtikuuta 1875 ilmestyneessä lehdessä. Seuraavan päivän kattanut ennuste sisälsi säätilan lisäksi ennusteen tuulensuunnista ja ilmanpaineesta.
Lähihetkiennustaminen

Parin lähitunnin ennusteita voi tehdä ekstrapoloimalla eli olettamalla, että ilmakehän ilmiöt, kuten pilvet, sadealueet ja matalapaineet, jatkavat havaittua liikettään. Tällöin säähavainnot ovat erityisen arvokkaita, koska ne kertovat välittömän näköpiirin ulkopuolelta tulevista sääilmiöistä. Maalta ja mereltä saadaan havaintotietoja sääasemilta. Luotauksista taas saadaan lämpö-, kosteus- ja tuulitietoja eri korkeuksilta. Kaukokartoitusmenetelmät, kuten säätutka ja sääsatelliitti, tuovat yksityiskohtaista sade- ja pilvitietoa laajalta alueelta.
Numeeriset mallit

Yli kuuden tunnin sääennusteet perustuvat ilmakehän numeeriseen mallintamiseen.
Vuonna 1922 englantilainen Lewis Fry Richardson kokosi primitiiviyhtälöt, joihin useimmat ilmakehämallit edelleen perustuvat. Kuusi differentiaaliyhtälöä ja kuusi tuntematonta: yhtälöryhmä ratkeaa, jos lähtötila tunnetaan. Erityisen tärkeää on tuntea ilmakehän tila ylätroposfäärissä, ja siksi radioluotaus ja sääsatelliitti ovat välttämättömiä tiedonlähteitä.
Ilmakehämalli ei ole tilastollinen vaan fysikaalinen malli: sen perustana eivät ole vanhat säätilastot vaan yhtälöillä kuvattu tieto ilmakehän tilaa kuvaavien muuttujien (lämpötila, kosteus, virtaus, paine) suhteessa toisiinsa. Ilmakehä kuvataan pistejoukkona, ja yhtälöillä kerrotaan miten muuttujien arvot kussakin pisteessä riippuvat muiden muuttujien arvoista samassa ja naapuripisteissä. Laskentapisteiden välimatka määrittää sekä mallin erottelukyvyn että sen tarvitseman tietokonetehon tarpeen. Tulevaisuuden ennustamisessa lähdetään nykytilasta, lasketaan suureiden muutosnopeudet ja niiden avulla lasketaan ilmakehän uusi tila lyhyen ajan eli aika-askelen kuluttua. Uuden tilan avulla määritetään uudet muutosnopeudet kussakin laskentapisteessä, ja näin edetään aika-askel kerrallaan halutun pituisen ennustusjakson verran.