stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maximilian Daublebsky von Sterneck

| Maximilian Daublebsky von Sterneck |
| --- | --- |
 Josef Kriehuberin litografia Daublebsky von Sterneckistä vuodelta 1866.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1829 Klagenfurt, Itävalta-Unkari
Kuollut: 5. joulukuuta 1897 (68 vuotta) Wien, Itävalta-Unkari
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Itävalta-Unkari
Palvelusvuodet:  1847–1897
Taistelut ja sodat:  Italian ensimmäinen itsenäisyyssota toinen Saksan–Tanskan sota Preussin–Itävallan sota
Sotilasarvo:  amiraali
Kunniamerkit:  Maria Teresan sotilasritarikunnan jäsenyys
Ylennykset:  kontra-amiraali (1872) vara-amiraali (1883) amiraali (1888)
Joukko-osasto:  Itävalta-Unkarin laivasto
Maximilian (Max) Freiherr Daublebsky von Sterneck (14. helmikuuta 1829 Klagenfurt – 5. joulukuuta 1897 Wien) oli itävaltalainen meriupseeri. Hän osallistui vuonna 1866 Lissan taisteluun Itävallan laivaston lippulaivan kapteenina ja upotti italialaisten lippulaivan törmäämällä siihen. Myöhemmin hän toimi vuodet 1883–1897 Itävalta-Unkarin laivaston komentajana, jolloin hän pyrki laajentamaan laivaston toimintaa ja lisäämään sen vahvuutta. Sotilaallisesti hän oli Jeune École -ajattelun kannattaja.
Elämäkerta

Maximilian Daublebsky von Sterneckin vanhemmat olivat Joseph von Sterneck und Ehrenstein ja Franziska von Kaiserstein. Hän oli pariskunnan nuorin poika.
Daublebsky von Sterneck valmistui vuonna 1847 Venetsian laivastoakatemiasta, ja hänestä tuli aliluutnantti seuraavana vuonna. Hän osallistui vuonna 1848 Italian ensimmäisessä itsenäisyyssodassa Venetsian saartoon. Hän yleni vuonna 1853 luutnantiksi, vuonna 1859 komentajakapteeniksi ja vuonna 1861 komentajaksi.
Toisessa Saksan–Tanskan sodassa 1864 Daublebsky von Sterneck toimi SMS Schwarzenbergin kapteenina ja osallistui Helgolandin taisteluun. Preussin–Itävallan sodassa 1866 hän toimi amiraali Wilhelm von Tegetthoffin lippulaivan SMS Erzherzog Ferdinand Maxin kapteenina ja upotti Lissan taistelussa panssarilaiva RN Re d’Italian törmäämällä siihen.
Daublebsky von Sterneck toimi vuosina 1869–1873 Pulan sotilassataman päällikkönä. Hänet ylennettiin vuonna 1872 lippueamiraaliksi. Hän osallistui samana vuonna kreivi Johannes Wilczekin arktiselle alueelle suunnatulle tutkimusmatkalle, jonka tarkoituksena oli valmistella Itävalta-Unkarin matkaa pohjoisnavalle. Tämän jälkeen hän toimi kahdeksan vuoden ajan Pulan laivastoarsenaalin päällikkönä.
Elämäkerta > Laivaston komentajana

Itävalta-Unkarin laivaston komentaja Friedrich von Pöck sai ylirasittuneena ja stressaantuneena hermoromahduksen marraskuun alussa 1883, ja hänet pakotettiin eroamaan. Daublebsky von Sterneck kutsuttiin 13. marraskuuta Hofburgin palatsiin keisari Frans Joosef I:n puheille ja nimitettiin uudeksi laivaston komentajaksi. Hän oli komentajaksi tullessaan suhteellisen vanha. Hän sai myös ylennyksen vara-amiraaliksi.
Daublebsky von Sterneck pyrki komentajana kohottamaan laivastossa palvelevien moraalia. Hänen ensimmäisen komentajuusvuotensa aikana upseerikokelaiden palveluksesta jättäytymisaste väheni puolella von Pöckin aikaan verrattuna. Hän yritti myös murtaa laivaston upseeristossa vallinnutta klikkiytymistä antamalla ylennyksiä puhtaasti vanhemmuuteen perustuen. Hän järjesti silti joillekin läheisille upseereilleen ylennyksiä ja parempia asemia – esimerkiksi entisen alaisensa kapteeni Hermann von Spaunin hän siirsi pois arkkiherttua Kaarle Stefanin adjutantin asemasta parhaisiin merikomennuksiin. Hän antoi kesällä 1884 lisäksi suosituksensa laivaston komentoketjun uusimisesta, minkä keisari hyväksyi elokuussa 1885.
Siinä missä von Pöckin komentajuuden aikana laivastolla oli usein ollut käytössä vain yksi panssarilaiva kerrallaan, Daublebsky von Sterneckin aikana laivasto alkoi suorittaa kesäkuukausina säännöllisiä harjoituksia Adrianmerellä. Laivaston alukset alkoivat myös tehdä merkittävästi laivastovierailuja – pelkästään vuonna 1885 Pulasta lähti laivastovierailuille neljä alusta, jotka palasivat seuraavana vuonna. Laivastolle varattiin lisäksi yksinoikeus rannikkoalueen asevelvollisiin, ja vuonna 1889 perustettiin Seewehr-reservi vastineeksi armeijan Landwehrille ja Honvédille. Daublebsky von Sterneck itse ylennettiin amiraaliksi lokakuussa 1888.
Erityistä huomiota Daublebsky von Sterneck antoi Jeune École (suom. nuori koulukunta) -aatteen kannattajana laivaston pienemmille aluksille. Hänen aikanaan laivaston palvelukseen otettiin sen ensimmäiset kymmenen torpedovenettä ja kaksi puskuriristeilijää, joista viimeisiä nimitettiin joskus ”Sterneckin peltipurkeiksi”. Syyskuussa 1891 hän esitteli laivasto-ohjelman, johon olisi kuulunut muiden alusten ohella 72 torpedovenettä, mutta jota ei lopulta otettu käyttöön. Viimeisinä vuosinaan hänen uskonsa Jeune Écoleen alkoi vähetä.
Daublebsky von Sterneck oli edelleen laivaston komentajana, kun hän kuoli 68-vuotiaana 5. joulukuuta 1897 Wienissä. Häntä seurasi laivaston komentajana Hermann von Spaun. Von Spaunia vuonna 1904 puolestaan seurannut Rudolf Montecuccoli alkoi vähitellen korvata Daublebsky von Sterneckin Jeune École -pohjaista laivastoa todellisella valtamerille soveltuvalla laivastolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maximilian Daublebsky von Sterneck Wikimedia Commonsissa
Iltalintu

Iltalintu oli Mainostelevision lauantain myöhäisiltojen viihdeohjelma, jota lähetettiin vuosina 1976–1978. Yleisradion vuosikymmen aiemmin lähettämää Jatkoaikaa rakenteeltaan ja tyyliltään jäljitellyt show sisälsi haastatteluja, keskusteluja, sketsejä ja musiikkia.
Jatkoajasta oli peräisin myös Iltalinnun alkuvaiheen juontaja Lenita Airisto, jonka vakioparina oli Päiviö Pyysalo. Heidät korvasivat seuraavana vuonna Leena Rousek, Heikki Hietamies ja Markku Veijalainen. Muita tekijöitä ja esiintyjiä olivat Ere Kokkonen, Seppo Ahti, Jukka Virtanen, Olli Alho, Neil Hardwick, Ilkka Kylävaara, Heikki ”Lisko” Linko, Joke Linnamaa, Ritva Valkama, Leo Lastumäki ja Vesa Nuotio. Ohjelman kapellimestarina toimi Jani Uhlenius. Matti Kuuslan ”Piikkis-show” oli alusta loppuun osa Iltalinnun sisältöä. Ohjelmassa vieraili myös ulkomaisia tähtiä, kuten Danny Kaye ja Dennis Weaver. Suomalaisia vieraita olivat Lenita Airiston muistin mukaan Ella Eronen, Kari Suomalainen, Alma Pääkkönen, Paavo Haavikko, Irwin Goodman, Valto Laitinen, Sirkku Talja, Jaakko Pöyry ja Jorma Ojaharju.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava ei yleensä pitänyt MTV:n ohjelmista, mutta kirjoitti tuoreeltaan Iltalinnussa olevan jotain hyvääkin, kuten siistit lavasteet, keskustelutaitoiset juontajat ja tarpeeksi erilaiset välisketsit. Pari kuukautta myöhemmin hän oli jo kyllästynyt ohjelman joutaviin puheenaiheisiin ja toistuvaan rakenteeseen: ”Jos haluttiin, että mainokset tuntuvat ohjelman taukokohdissa virkistäviltä, houkuttavilta keitailta, niin Iltalinnun arvosana on täysi kymppi.” Ohjelman loppuvaiheissa keväällä 1978 Kajava ei nähnyt Iltalinnussa enää juuri muuta hyvää kuin Ritva Valkaman ja Leo Lastumäen komiikan.
Monet Iltalinnun tekijöistä olivat mukana myös sitä seuranneen MTV:n viihdesarjan Parempi myöhään… (1979) tuotantotiimissä.
Mauritius olympialaisissa

Mauritius osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Los Angelesissa 1984 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut.
Mauritiuksen ainoa olympiamitalisti on Bruno Julie, joka sai pronssia nyrkkeilyn kääpiösarjassa Pekingissä 2008. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, ovat yltäneet lisäksi pikajuoksija Stéphan Buckland, joka oli kuudes 200 metrillä Ateenassa 2004, judoka Christianne Legentil, seitsemäs naisten 52 kg:n painoluokassa sekä Lontoossa 2012 että Rio de Janeirossa 2016 ja nyrkkeilijä Kennedy St. Pierre, joka oli jaetulla viidennellä sijalla miesten 91 kg:n sarjassa Riossa 2016.
Olympiamitalit urheilumuodoittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Nyrkkeily | 0 | 0 | 1 | 1 | 69 |
| Yhteensä | 0 | 0 | 1 | 1 | 146 |
Lähteet:
Mitalit kesäolympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1984  1984 Los Angeles: 0
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
2004  2004 Ateena: 0
| 2008  2008 Peking | 0 | 0 | 1 | 1 | 83 |
2012  2012 Lontoo: 0
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
2020  2020 Tokio: 0
| Yhteensä | 0 | 0 | 1 | 1 | 146 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 Pronssia | Bruno Julie | 2008  2008 Peking |  Nyrkkeily | 54 kg |
Lähteet:
Ilmaston viileneminen

Ilmasto viileni aikavälillä 1965–1975 keskimäärin 0,11 °C suhteessa vuosien 1937–1946 keskiarvoon.
Maailman pintalämpötilojen muutos aikavälillä 1850–2006 suhteessa vuosien 1961–1990 keskiarvoon.
Ilmaston viileneminen on ilmaston lämpenemiselle vastakkainen ilmastonmuutos, jossa ilmasto ja meret viilenevät ja jäätiköt kasvavat.
Tuhansien vuosien aikajänteellä ilmaston viileneminen voi johtaa jääkauteen, jolloin merenpinta laskee. Jääkausisyklien uskotaan johtuvan niin kutsutuista Milankovićin jaksoista eli muutoksista Maan kiertoradassa.
Jääkausisykliin liittyvä ilmaston viilenemisen lähitulevaisuudessa ei ole mahdollista, koska Maan kiertoradan muutoksista aiheutuvan jääkauden kehittymiseen kuluu tuhansia vuosia . Tästä huolimatta viilenemisellä on ajoittain spekuloitu mediassa. Myös vuoden 2010 Bilderberg-kokouksessa yhtenä käsitellyistä aiheista oli ilmaston viileneminen.
Ilmaston viilenemisellä voidaan myös viitata aikavälillä 1940–1975 tapahtuneeseen lievään maailmanlaajuiseen lämpötilojen laskuun.
1980-luvun alussa huolestuttiin mahdollisesta ydintalvesta. Suuren asteroidin iskeytyminen Maahan tai valtava tulivuorenpurkaus voivat viilentää ilmakehää hämärtämällä, jolloin auringonvalo ei lämmitä enää yhtä voimakkaasti. Supertulivuoren purkaus aiheuttaa ilmaston viilenemistä.
Etelämantereella kahdesta kohdasta mitatut lämpötilat ja muutokset jäätikköjen tilavuuksissa 450 000 vuoden ajalta. Nykyhetki on kuvaajan vasemmassa laidassa.
Maan kiertoradan epäkeskisyys sekä pyörimisakselin kallistuskulma ja prekessio ovat rytmittäneet jääkausien toistumista.
Ida Silfverberg

| Ida Silfverberg |
| --- | --- |
 Ida Silfverberg, omakuva vuodelta 1868.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ida Gustava Silfverberg
Syntynyt: 23. tammikuuta 1834 Helsinki
Kuollut: 23. joulukuuta 1899 (65 vuotta) Firenze, Italia
Ida Gustava Silfverberg (23. tammikuuta 1834 Helsinki – 23. joulukuuta 1899 Firenze, Italia) oli suomalainen taidemaalari.
Silfverberg aloitti maalausopintonsa 13-vuotiaana muotokuvamaalari Johan Erik Lindhin ohjauksessa. Myöhemmin hän oli Berndt Godenhjelmin yksityisoppilaana. Hän sai 15-vuotiaana ensimmäisen kerran maalauskopioita Suomen Taideyhdistyksen näyttelyyn vuonna 1849.
Silfverberg asui loppuelämänsä Firenzessä, jossa hän myös kuoli. Hän esiintyi vuodesta 1849 aina 1880-luvun puoliväliin asti Taideyhdistyksen näyttelyissä asetelma-, kukka- ja henkilökuvilla, mutta etupäässä hän asetti näytteille vanhempien italialaisten, alankomaalaisten ja ranskalaisten mestarien tauluista tekemiään jäljennöksiä, joiden valmistamista ulkomaiden gallerioissa hän harjoitti ammattinaan.
Dresdenissä Silfverberg kopioi 1600-luvun alankomaalaisten ja italialaisten taiteilijoiden teoksia. Vuonna 1860 hän voitti nuorten taiteilijoiden kannustamiseksi järjestetyn dukaattikilpailun toisen palkinnon ja vuonna 1862 ensimmäisen palkinnon teoksella Äiti paranevan lapsensa vuoteen äärellä, joka ostettiin Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin. Vuonna 1866 Silfverberg osallistui Pohjoismaiseen taidenäyttelyyn Tukholmassa.
Vuodesta 1857 Silfverberg asui ulkomailla Dresdenissä, Pariisissa ja Firenzessä. Hän maalasi alttaritaulut Bromarvin ja Liljendalin kirkkoon sekä Pälkjärven kirkkoon. Viimeksi mainittu on nyt Viinijärven kirkon alttaritauluna Liperin Viinijärvellä.
Serlachiuksen taidemuseoon Mänttään ostettiin Pehr Hilleströmin teoksena Lukemaan opetteleva tyttö, mutta vuonna 2015 paljastui että nimi "Pehr Hillerström" maalauksessa on väärennös, ja oikea tekijä on Silfverberg.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ida Silfverberg Wikimedia Commonsissa
Konttinen, Riitta: / Silfverberg, Ida (1834 - 1899) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Jaavanpöllönen

| Jaavanpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus
Laji::  angelinae
Kaksiosainen nimi
 Otus angelinae  Finsch, 1912 
Katso myös
   Jaavanpöllönen Wikispeciesissä   Jaavanpöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jaavanpöllönen (Otus angelinae) on harvinainen pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Indonesiassa Jaavan saarella, jossa tunnetaan seitsemältä vuorelta. Viime aikoina se on kuitenkin nähty vain kolmella, tosin erilaiset arviot yhdessä sen äänettömyyden kanssa viittaavat siihen, että sitä voisi olla enemmän ja laajemmalla alueella, kuin on tiedossa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset vuoret 1 000–2 000 metrin korkeudessa. Ylempänä vuoristossa sen elinalueet ovat turvatut, mutta alempana sen uhkana ovat erilaiset kehityshankkeet, kuten matkailu, sekä maanviljely.
Aiheesta muualla

Jaavanpöllönen (Otus angelinae) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
Owlpages.com
Moral Hygiene

| Moral Hygiene Ministry |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. lokakuuta 2021
 Kesto: 47.10
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Ministryn muut julkaisut
| AmeriKKKant 2018 | Moral Hygiene 2021 | Hopiumforthemasses 2024 |
Singlet albumilta Moral Hygiene
 ”Alert Level” Julkaistu: 24. huhtikuuta 2020  ”Good Trouble” Julkaistu: 8. heinäkuuta 2021  ”Search and Destroy” Julkaistu: 20. elokuuta 2021
Moral Hygiene on industrial metal -yhtye Ministryn viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin 1. lokakuuta 2021.
Kappaleet

Alert Level – 6.04
Good Trouble – 3.53
Sabotage Is Sex – 5.10
Disinformation – 4.46
Search And Destroy – 4.28
Believe Me – 5.52
Broken System – 5.57
We Shall Resist – 4.30
Death Toll – 3.24
TV Song #6 (Right Around The Corner Mix) – 3.06
Kokoonpano

Al Jourgensen - laulu
John Bechdel - koskettimet
Cesar Soto - kitara
Paul D’Amour - basso
Roy Mayorga - rummut
Monte Pittman - kitara
Arvostelut

Inferno:
Kaaoszine: 7+/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Moral Hygiene Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Moral Hygiene Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iltamakasiini

| Iltamakasiini |
| --- | --- |

Lyhenne:  IM
Lehtityyppi:  verkkolehti
Kustantaja:  Keskisuomalainen Oyj
Julkaisija:  Etelä-Suomen Media Oy
Perustettu:  11. tammikuuta 2013
Lakkautettu:  2019
Päätoimittaja:  Toni Tervo
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Iltamakasiini oli viihde- ja lifestyle-media, joka aloitti tammikuussa 2013 verkkolehtenä ja laajeni tabloid-julkaisuksi. Julkaisu lakkautettiin 2019.
Sen perusti seitsemän vuotta Iltalehdessä toiminut julkkistoimittaja Jari Kupiainen ja hänen yrityksensä Starvista Oy. Vuosina 2010–2012 Kupiainen toimi MTV3:n verkkoviihteen vastaavana tuottajana ja aiemmin hän työskenteli Seura- ja Hymy-lehdissä. Kupiainen toimi Iltamakasiinin päätoimittajana huhtikuuhun 2018 saakka.
Iltamakasiinin julkaisuoikeudet siirtyivät Keskisuomalainen konsernille Starvista Oy:ltä tammikuussa 2015. Konserniin kuuluva Etelä-Suomen Media alkoi julkaista Iltamakasiini.fi-viihdesivustoa. Sivuston konseptia ja sisältöä kehitetään ja laajennetaan asteittain. Iltamakasiinin uutena päätoimittajana aloitti huhtikuussa 2018 Toni Tervo.
Ida Tarbell

Ida Minerva Tarbell (5. marraskuuta 1857 Erien piirikunta, Pennsylvania – 6. tammikuuta 1944 Bridgeport, Connecticut) oli yhdysvaltalainen toimittaja, joka oli yksi ensimmäisistä tutkivista journalisteista. McClure's Magazinessa ilmestyneessä 19-osaisessa sarjassaan The History of The Standard Oil Company hän toi ilmi John D. Rockefellerin bisnesmonopolin laajenemiseen liittyneet epäreilut käytännöt. Artikkelisarja julkaistiin myöhemmin kirjana 1904. Tarbell kirjoitti McClure’s Magazine -lehteen vuosina 1894–1906. Sen jälkeen hän kirjoitti osaksi omistamaansa American Magazineen vuoteen 1915 asti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The History of the Standard Oil Company e-kirjana (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jakob August Estlander

Jakob August Estlander.
Jakob August Estlander (24. joulukuuta 1831 Lapväärtti – 4. maaliskuuta 1881 Messina, Sisilia, Italia) oli suomalainen lääkäri ja kirurgi. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1858 ja väitteli 1859. Hän oli kirurgian ja topografisen anatomian professori vuodesta 1860. Hän pyrki kehittämään kirurgian opetusta ajanmukaiseksi. Estlanderin tieteellinen maine perustuu julkaisuun Resektion af refben vid kroniskt empyem (1879), jossa hän esitti uuden leikkaustavan, jolla aiemmin parantumattomana pidetty krooninen märkivän keuhkopussintulehduksen aiheuttama tila saadaan paranemaan.
Estlander oli myös yhteiskunnallisesti aktiivi. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1879–1880, Helsingfors Dagbladin perustajia, vakuutusyhtiö Kalevan perustajia ja yhtiön ylilääkäri 1874–1881.
Aiheesta muualla

Nordisk Familjebok, Estlander 1
Inglewood – Live in California

| Inglewood – Live in California Deep Purple |
| --- | --- | --- |

Vuoden 2009 Saksan painoksen kansikuva
Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 18. lokakuuta 1968
 Julkaistu: 2002
 Tyylilaji: rock
 Levy-yhtiö: Sonic Zoom
Deep Purplen muut julkaisut
| The Bootleg Series 2001 | Inglewood – Live in California 2002 | Kneel & Pray 2002 |
Inglewood – Live in California on Deep Purplen livejulkaisu, joka on nauhoitettu yhtyeen ensimmäisellä Amerikan-kiertueella lokakuussa 1968. Se on myös Deep Purplen ensimmäisen kokoonpanon ainoa saatavilla oleva konserttinauhoite. Ääniraita on peräisin videonauhalta, jonka levy-yhtiön edustaja kuvasi kyseisenä iltana.
Kappaleet

Hush – 4.44
Kentucky Woman – 5.01
Mandrake Root – 10.10
Help – 6.19
Wring That Neck – 6.40
River Deep Mountain High – 9.44
Hey Joe – 7.57
Kokoonpano

Rod Evans – laulu
Ritchie Blackmore – kitara
Nick Simper – basso
Jon Lord – urut
Ian Paice – rummut
Aiheesta muualla

Inglewood – Live in California discogs.com -sivustolla
Jakob Ahlsman

Jakob Ahlsman (9. kesäkuuta 1798 Pöytyä – 29. marraskuuta 1872 Olkkala, Vihti) oli suomalainen koulumestari ja sanakirjan tekijä.
Ahlsman syntyi piika Maria Jöransdotterin aviottomana lapsena. Hän kasvoi isoäitinsä luona ja joutui ajoittain turvautumaan kerjäämiseenkin. Jakob sai kuitenkin kodin erään Marttilassa asuneen leskiemännän luota ja hän sai mahdollisuuden myös opiskeluun. Vuonna 1815 16-vuotias Jakob Ahlsman ryhtyi kiertäväksi lastenopettajaksi ensin Marttilassa ja sitten muuallakin Turun lähimpäristössä. Hän tutustui kesällä 1826 Turussa toimineeseen Bell-Lancaster–kouluun jossa pidemmälle edistyneet oppilaat ohjasivat hitaammin eteneviä tovereitaan. Ahlsman alkoi soveltaa näitä periaatteita myös omassa opetuksessaan.
Ahlsman siirtyi 1838 opettajaksi Vihtiin ja vuonna 1840 hänestä tuli Vihdin kiertävä koulumestari. Hän oli tässä toimessa aina kuolemaansa saakka.
Ahlsman avusti Turussa ja Helsingissä ilmestyneitä sanomalehtiä muun muassa Suometarta. Hän julkaisi 1858 Jesuksen Kristuksen sotamies nimisen uskonnollisen kirjasen jota otettiin useita painoksia. Ahlsman teki myös 1826–1835 käsikirjoituksen 302-sivuiseen ruotsalais-suomalaiseen sanakirjaan jota ei kuitenkaan painettu. Vuonna 1868 Ahlsman vieraili Elias Lönnrotin luona Sammatissa ja ryhtyi avustamaan Lönnrotia uuden virsikirjan valmistelussa. Tämä työ oli kuitenkin velä kesken Ahlsmanin kuollessa.
Ahlsman on haudattu Vihdin kirkon läheisyyteen. Hänen haudalleen pystytettiin 1906 jugendtyylinen harmaakivinen hautapaasi.
Aiheesta muualla

Doria Kansalliskirjasto : Ahlsmanin ruotsalais-suomalaisen sanakirjan käsikirjoitus vuodelta 1835 pdf-tiedostona
Ismo Mäkinen

Ismo Mäkinen (s. 16. lokakuuta 1977 Vammala) on suomalainen taekwondoin. Hän on kilpaillut ITF:n (International Taekwon-Do Federation) kilpailuissa. Hän on lajissaan maailman kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä urheilijoita. Mäkinen on vyöarvoltaan 5. Dan. Hän toimii Taekwon-Do Akatemian opettajana.
Mäkisen parhaat saavutukset taekwondossa ovat maailmanmestaruudet vuosilta 2003, 2005, 2007 ja 2009, sekä Euroopan mestaruudet vuosilta 2003, 2004 ja 2006 liikesarjakilpailuissa. Lisäksi hän on saavuttanut kaksi EM-pronssia ottelussa alle 71 kilon sarjassa vuosina 2004 ja 2005.
Koulutukseltaan Mäkinen on kasvatustieteiden maisteri.
Hergé

| Georges Remi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1907 Etterbeek, Bryssel, Belgia
Kuollut: 3. maaliskuuta 1983 (75 vuotta) Woluwe-Saint-Lambert, Bryssel, Belgia
Kansalaisuus:   Belgia
Puoliso:  Germaine Kieckens (1932–1977) ero Fanny Vlaminck
Uskonnollinen kanta:  roomalaiskatolisuus
Kirjailija
Salanimi: Hergé
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Tyylilajit:  sarjakuvat
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
tintin.com/herge
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Georges Prosper Remi alias Hergé ([ɛʁˈʒe]; 22. toukokuuta 1907 Bryssel – 3. maaliskuuta 1983 Bryssel) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti Tintin seikkailujen luojana, mutta hän käsikirjoitti ja piirsi myös sarjakuvia Quick & Flupke ja Veikko, Tette ja Jykke. Monien sarjakuvan asiantuntijoiden mielestä Hergé oli myös ligne claire -piirrostyylin ensimmäinen edustaja. Kirjailijanimi Hergé tulee hänen suku- ja etunimensä Remi Georges alkukirjaimista (R. G.), jotka ranskassa lausutaan [ɛʁ ʒe].