Eduskuntavaalit 1995
Vaalikamppailu

Vaaleissa asetettiin yhteensä 2 083 ehdokasta. Mukana oli 18 rekisteröityä puoluetta, 12 yhteislistaa ja 11 valitsijayhdistystä. Rekisteröityjä puolueita osallistui vaaleihin enemmän kuin koskaan aiemmin. Puolueista kolme, Nuorsuomalainen puolue, Vapaan Suomen Liitto (VSL) ja Luonnonlain puolue (LLP) osallistui eduskuntavaaleihin ensimmäistä kertaa. Nuorsuomalainen puolue, jota pidettiin ennen vaaleja etenkin Kokoomuksen haastajana, korosti voimakkaasti markkinataloutta ja liberalismia. Puolue sai suurimman osan kannatuksestaan pääkaupunkiseudulta, jossa sen tukijoiksi ilmoittautuivat monet talouselämän ja kulttuurin vaikuttajat. Vapaan Suomen Liitto ajoi vuoden 1995 alussa voimaan astuneen Suomen EU-jäsenyyden mitätöimistä ja pyrki herättämään keskustelua Suomen ja sotilasliitto Naton suhteista. Puolueella katsottiin teoriassa olevan menestymisen mahdollisuudet, koska 43 prosenttia syksyn 1994 kansanäänestyksessä äänestäneistä oli vastustanut jäsenyyttä. Suomen EU-jäsenyydestä sekä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ei kuitenkaan tullut VSL:n toivomaa eduskuntavaalien teemaa, vaan muut puolueet pitivät EU-jäsenyyttä tapahtuneena tosiasiana eikä Nato-kysymystä pidetty ajankohtaisena. Ohjelmallaan selvästi muista puolueista poikennut Luonnonlain puolue ehdotti mm. satojen joogalentäjien kouluttamista ja mietiskelyä lääkkeeksi yhteiskunnan ongelmiin. Muilla puolueilla ja tiedotusvälineillä oli vaikeuksia päästä vaalikeskustelussa samalle aaltopituudelle LLP:n edustajien kanssa.
Vaalikamppailun keskeisiksi aiheiksi nousivat työllisyys ja valtiontalouden säästöt. Presidentti Martti Ahtisaari lupasi valituksi tultuaan keväällä 1994 puuttua työttömyysongelmaan ja asetti sitä pohtimaan entisen valtakunnansovittelijan Matti Pekkasen johtaman työryhmän, jonka mietintö – ns. Pekkasen paperi – valmistui kolmen kuukauden työskentelyn jälkeen syyskuun alussa 1994. Kun vaaliohjelmat julkistettiin ja vaalikampanjointi aloitettiin tammikuussa 1995, voitiin todeta suurimpien puolueiden tavoitteiden olevan samansuuntaiset: työttömyys oli puolitettava, inflaatio pidettävä kurissa ja valtionvelan kasvu pysäytettävä seuraavalla vaalikaudella. Kaikki tavoitteet olivat suoraan Pekkasen työryhmän mietinnöstä, mutta puolueiden välillä oli eroja säästökohteiden painotuksissa. Sosialidemokraatit vaativat elinkeinotukien ja varsinkin maataloustukien leikkaamista, Keskusta vastusti puuttumista perusturvaan ja Kokoomus piti esillä omaa veronkevennysohjelmaansa. Puheenjohtajien välinen kiistely henkilöityi selvimmin SDP:n Paavo Lipposeen ja Keskustan Esko Ahoon. Kokoomuksen puheenjohtajaksi kesällä 1994 valittu Sauli Niinistö joutui pariksi viikoksi sivuun vaalikamppailusta hänen vaimonsa saatua surmansa auto-onnettomuudessa matkalla Kokoomuksen vaalikampanjan avaustilaisuuteen. Lyhyen suruajan jälkeen Niinistö palasi julkisuuteen ja nousi oman puolueensakin yllätykseksi vaalien kärkihahmoksi keräten maan suurimman henkilökohtaisen äänisaaliin.
Pienemmistä puolueista Vasemmistoliitto onnistui kolmella lisäpaikallaan katkaisemaan äärivasemmiston pitkän tappioputken. Vihreiden kauan jatkunut voittokulku puolestaan katkesi ääniosuuden laskuun, yhden paikan menetykseen ja puheenjohtaja Pekka Haaviston putoamiseen eduskunnasta. Suomen Maaseudun Puolueelle jäi enää yksi eduskuntapaikka ja politiikan tarkkailijat katsoivat puolueen menettäneen ns. sosiaalisen tilauksensa. Edellisissä vaaleissa Naisliikkeen nimellä esiintynyt Naisten puolue lähti uusiin vaaleihin toiveikkain mielin, mutta sen kannatus jäi kauas eduskuntapaikasta. Uutena eduskuntapuolueena aloitti Ekologinen Puolue Vihreät ("Eko-vihreät"), jonka ohjelma ja tavoitteet olivat huomattavasti jyrkempiä kuin Vihreän liiton. "Eko-vihreiden" näkyvimpiä edustajia oli kansanedustajaksi nousseen tamperelaisen psykologin ja muusikon Pertti "Veltto" Virtasen ohella ympäristöfilosofi ja kalastaja Pentti Linkola, jonka ehdotukset toimenpiteistä ihmiskunnan ja luonnon pelastamiseksi niitä uhkaavalta tuholta olivat herättäneet kohua.