stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron itsenäisyyspuolue

| Viron itsenäisyyspuolue> Eesti Iseseisvuspartei |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  30. marraskuuta 1999
Johto:   Sven Sildnik (pj.) 
Ideologia:  euroskeptismi, nationalismi
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Toimisto:  Estonia puiestee 7-105, Tallinna 10143
Jäsenmäärä:  2095 (2015)
Riigikogu:  0 / 101
Euroopan parlamentti:  0 / 7
Kotisivu:  www.iseseisvuspartei.ee
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viron itsenäisyyspuolue (vir. Eesti Iseseisvuspartei, EIP) on vuonna 1999 perustettu virolainen nationalistipuolue. Sen edeltäjä oli Viron tulevaisuuspuolue. Puolueen nimi viittaa sen päätavoitteeseen, joka on Viron erottaminen Euroopan unionista. Puolueella ei ole toistaiseksi ollut edustusta riigikogussa ja sillä oli 1 242 jäsentä 15. heinäkuuta 2009. Puolueen jäsenmäärä on kylläkin virolaisittain poikkeuksellisen suuri suhteutettuna puolueen kannatukseen vaaleissa. Esimerkiksi Viron vasemmistopuolueella oli viimeisenä itsenäisenä toimintavuotenaan (1.12.2007) 1028 jäsentä.
Ideologia

EIP:n poliittinen filosofia korostaa oppia "Viron uusautarkkisesta geopoliittisesta asemasta" ja oma neutraali tekijänsä idän ja lännen välissä.
Puolueen ohjelma korostaa, että Viro on erityislaatuisen rikas luonnonvaroiltaan, joista suurinta osaa ei ole hyödynnetty, ja että sillä on erityinen geopoliittinen asema. Näin ollen Viro ei voi kuulua Euroopan unioniin, jonka puolue väittää uuskolonisoideen Viron.
Puolue suosittelee luopumista Kansainvälisen valuuttarahaston ehdotuksista. Samoin puolue pitää Setumaata osana Viroa eikä Venäjää.
Historia

Puolueen edeltäjä, Viron tulevaisuuspuolue (Tuleviku Eesti Erakond), perustettiin 1994. Vuonna 1999 se sai nykyisen nimensä.
Vuonna 2001 puolue toivoi läheisempiä suhteita Venäjään ja sanoi, että maalla pitäisi olla enemmän  sananvaltaa Viron tulevaisuuteen.
EIP:n ehdokkaat saivat 2705 ääntä (0,55% kaikista äänistä) vuoden 2003 parlamenttivaaleissa.
EIP oli osallisena EU-jäsenyyden vastaisessa liikkeessä vuonna 2003.
Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa puolueen äänimäärä tipahti lähes kaksikolmasosaa. Se sai 1 274 ääntä (0.2% kaikista äänistä).
Puolueen kohtaamat syytökset

Puolueen vastustajat väittävät EIP:n olevan äärioikeistolainen. Puolueen puheenjohtaja Sven Sildnik ja puoluehallituksen jäsen Tauno Rahnu ovat kuitenkin kiistäneet tällaiset syytökset, vaikkakin Rahnu on saanut tuomion viharikoksesta ja puolueen hallituksessa ovat tunnetut kansallissosialistit ajoittain olleet jopa enemmistönä. Entisistä johtavaa puolueen jäsentä suomalaista Risto Teinosta on syytetty kansallissosialistisista näkemyksistä eikä hän ole koskaan päinvastaista väittänytkään.
Victor Frankenstein

| Victor Frankenstein |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul McGuigan
Käsikirjoittaja:  Max Landis
Perustuu:  Mary Shelleyn romaaniin Frankenstein
Tuottaja:  John Davis
Säveltäjä:  Craig Armstrong
Kuvaaja:  Fabian Wagner
Leikkaaja:  Andrew Hulme
Tuotantosuunnittelija:  Eve Stewart
Pääosat:   Daniel Radcliffe  James McAvoy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Studios
Levittäjä:  20th Century Studios Disney+
Ensi-ilta:   2015-11-2525. marraskuuta 2015 (Yhdysvallat)  
Kesto:  109,0 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Victor Frankenstein on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka on ohjannut Paul McGuigan. Elokuva perustuu Mary Shelleyn vuonna 1818 julkaistuun romaaniin Frankenstein. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Daniel Radcliffe, James McAvoy ja Andrew Scott.
Juoni

Elokuva kertoo Shelleyn romaanin tarinan Victor Frankensteinin palvelijan Igorin näkökulmasta. Se kertoo siitä, kuinka nuori Igor tapasi lääketieteen opiskelijan Victor Frankensteinin ja kuinka heistä tuli ystäviä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Radcliffe  | … |  Igor   |
|  James McAvoy  | … |  Victor Frankenstein   |
|  Jessica Brown Findlay  | … |  Lorelei   |
|  Andrew Scott  | … |  Roderick Turpin   |
|  Charles Dance  | … |  Colton   |
|  Mark Gatiss  | … |  Dettweiler   |
|  Callum Turner  | … |  Alistair   |
|  Daniel Mays  | … |  Barnaby   |
|  Alistair Petrie  | … |  Tarkastaja   |
Tuotanto

Elokuvaprojekti aloitettiin vuonna 2011, kun 20th Century Fox ja tuottaja John Davis palkkasivat nuoren käsikirjoittajan Max Landisin kirjoittamaan Victor Frankensteinia koskevan elokuvan. Elokuvan ohjaajaksi oli ehdolla  muun muassa Ron Howard ja Shawn Levy, mutta syyskuussa 2012 elokuvan ohjaajaksi valittiin esimerkiksi Uusi Sherlock-televisiosarjaa ohjannut Paul McGuigan.
Heinäkuussa 2013 ilmoitettiin, että elokuvan nimirooliin oli valittu James McAvoy. Rooliin olivat ehdolla myös Jack Huston ja Toby Kebbell.
Aiheesta muualla

Victor Frankenstein Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viisi tähteä

| Viisi tähteä Radiopuhelimet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 2006 Äänisauna, Oulu
 Julkaistu: 28. helmikuuta 2007
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 41.49
 Levy-yhtiö: If Society
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 11.
Radiopuhelimien muut julkaisut
| Varmaa hapuilua 1987–2002 2006 | Viisi tähteä 2007 | Radiopuhelimet rakastaa sinua 2010 |
Viisi tähteä on vuonna 2007 ilmestynyt Radiopuhelimet-yhtyeen yhdestoista studioalbumi. Kolmen edellisen levyn tapaan sen äänittivät Riku Mattila ja Pentti Dassum. Kyseessä oli yhtyeen ensimmäinen uutta materiaalia sisältänyt levy viiteen vuoteen. Se julkaistiin myös vinyylipainoksena, jonka kustansi neljä suomalaista pienlevy-yhtiötä. Albumi nousi Suomen viralliselle listalle kahden viikon ajaksi, ollen korkeimmillaan sijalla 11.
Levyn nimikappaleesta tehtiin musiikkivideo, jonka ohjasi Maija Rönkkö.
Kappaleet

Kotiin! – 2.32 (säv. Katz, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet)
Viisi tähteä – 4.17 (säv. Mällinen, Mäki, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet, Jarno Valli)
Kosmos kiihdyttää – 4.35 (säv. Mällinen, Mäki, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet)
Hullumagneetti – 2.52 (säv. Mällinen, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet)
Joskus olen leivonnainen – 2.06 (säv. & san. Mällinen, sov. Radiopuhelimet, Jarno Valli)
Rajoja – 3.48 (säv. Mällinen, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet, Jarno Valli)
Loputon kesä – 2.51 (säv. & san. Mällinen, sov. Radiopuhelimet)
Nimetön päivä – 5.15 (säv. Mällinen, Mäki, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet)
Kamennogorsk? – 4.51 (säv. Mällinen, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet, Pentti Dassum)
Musta lakana – 2.42 (säv. Mällinen, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet)
Tähti ja metsärosvo – 5.22 (säv. Mällinen, Mäki, san. Mällinen, sov. Radiopuhelimet)
Moottoriperse – 0.31 (säv. Mällinen, san. Mäki, sov. Radiopuhelimet)
Kokoonpano

Antti Annunen – basso
Ray Katz – kitara
J. A. Mäki – laulu
Jarno Mällinen – kitara
Jyrki Raatikainen – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Anu Anttila – taustalaulu (#1, #4)
Pentti Dassum – kitara (#9)
Ansa Helmi – taustalaulu (#1, #4)
Essi Nisä – taustalaulu (#1, #4)
Jarno Valli – syntetisaattori
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi: 9/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Viisi tähteä Radiopuhelimien kotisivuilla
Radiopuhelimet
| --- | --- |
Studioalbumit:   Rokkiräjähdys  K.O.  Pian, pian  Jäämeri  Maalla  Maasäteilyä  Avaruus  Hiljaista!  Oulu on kaupungin nimi  Tänään!  Viisi tähteä  Radiopuhelimet rakastaa sinua  Ei kenenkään maa  Saastan kaipuu  Kosminen tiedottomuus  Radiopuhelimet 
EP:t:   Sinappia ja ketsuppia  Tyhjä on täysi  Hygiene 
Kokoelmat:   2 ½  Varmaa hapuilua 1987–2002 
Singlet:   ”Vitsit vähissä” / ”Olen pommikone”  ”Palaan pohjoiseen” / ”Sahatkaa!”  ”Nahkajeesus” / Pian, pian”  ”Joose Ryti tapettiin” / Taas ja taas”  ”Jäämeri” / ”Edelläkävijä”  ”Tänä iltana” / ”Kahvila Keidas” 
DVD:t:   Radiopuhelimet Plays Kansanturvamusiikkikomissio  Olkaa hyvä!
Victor Fleming

| Victor Fleming |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1889 La Cañada, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 6. tammikuuta 1949 (59 vuotta) Cottonwood, Arizona, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja
Puoliso:  Lucille Rosson (1933–1949)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1910–1948
Tunnetuimmat ohjaukset:  Tuulen viemää Ihmemaa Oz
Palkinnot
 Oscar Tuulen viemäästä 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Victor Fleming (23. helmikuuta 1889 La Cañada, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. tammikuuta 1949 Cottonwood, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Flemingin tunnetuimpia ohjauksia ovat Ihmemaa Oz (The Wizard of Oz, 1939), Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939) ja Tri Jekyll ja Mr. Hyde (Dr. Jekyll and Mr. Hyde, 1941). Fleming voitti parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvastaan Tuulen viemää.
Ura > Mykkäelokuvat

Fleming aloitti elokuva-alalla sekalaisissa töissä 1910-luvun alussa ja eteni pian kameramieheksi useissa Allan Dwanin elokuvissa. 1915 hän oli päätynyt kuvaajaksi ja Dwanin Douglas Fairbanks -elokuvien lisäksi hän oli myös yksi D. W. Griffithin Kansakunnan synnyn kuvaajista.
Flemingin ensimmäinen ohjaustyö oli Fairbanks-elokuva Aivan tuiki hullu (When the Clouds Roll By 1919) United Artists -yhtiölle, jonka perustajajäseniä Fairbanks oli. Hänen ensimmäinen menestyselokuva oli Lord Jim 1925. Seuraavana vuonna hän ohjasi Clara Bow'n ensimmäisen menestyselokuvan Synti joka houkuttelee (The Mantrap). Kiusauksessa (The Way of All Flesh, 1927) pääosaa esitti Emil Jannings, joka sai roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon.
Ura > Äänielokuvat (1929–1948)

Flemingin ensimmäinen äänielokuva oli The Virginian (1929), jonka myötä Gary Cooper nousi tähdeksi. Fleming siirtyi MGM:lle. Siellä hän ohjasi Clark Gablen läpimurtoelokuvan Saigonin kaunotar (Red Dust, 1932).
Vuonna 1939 saivat ensi-iltansa Flemingin tunnetuimmat teokset: Ihmemaa Oz ja Tuulen viemää. Kumpaankin elokuvaan hänet palkattiin korvaamaan aikaisemmat ohjaajat. Ihmemaa Oz ei menestynyt hyvin, joidenkin lähteiden mukaan se olisi jo tuottanut tappiota ensi-iltakierroksellaan, mutta televisioesitysten myötä siitä on tullut klassikko. Tuulen viemää sen sijaan oli jättimenestys heti alusta alkaen.
Flemingin 1940-luvun elokuvat tuottivat kaikki hyvin – En lennä yksin (A Guy Named Joe) oli MGM:n tuottoisimpia elokuvia 1944. Vain hänen viimeiseksi jäänyt elokuva Orleansin neitsyt ei menestynyt.
Filmografia

Tämä on luettelo Flemingin ohjaustöistä:
| Vuosi | Alkuperäinen nimi | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| 1919 | When the Clouds Roll By | Aivan tuiki hullu |
| 1920 | The Mollycoddle | Vetelys |
| 1921 | Woman's Place |  |
| 1921 | Mama's Affair | Mamman vallan alla |
| 1922 | Anna Ascends |  |
| 1922 | Red Hot Romance |  |
| 1922 | The Lane That Had No Turning |  |
| 1923 | The Call of the Canyon | Kultainen nuoriso |
| 1923 | To the Last Man | Viimeiseen mieheen |
| 1923 | Law of the Lawless | Laittomien laki |
| 1923 | Dark Secrets | Hämärän salaisuudet |
| 1924 | Code of the Sea | Meren laki |
| 1924 | Empty Hands |  |
| 1925 | Lord Jim |  |
| 1925 | A Son of His Father | Jack Morgan Arizonasta |
| 1925 | Adventure | Seikkailuja etsimässä |
| 1925 | The Devil's Cargo | Paholaisen laivalasti |
| 1926 | Mantrap | Synti joka houkuttelee |
| 1926 | The Blind Goddess |  |
| 1927 | The Rough Riders | Tovereita elämässä ja kuolemassa |
1927: Hula
| 1927 | The Way of All Flesh | Kiusaus |
| 1928 | The Awakening | Herääminen |
| 1929 | The Virginian |  |
| 1929 | The Wolf Song | Suden laulu |
| 1929 | Abie's Irish Rose | Rakkauden evankeliumi |
| 1930 | Renegades | Saharan auringon alla |
| 1930 | Common Clay | Avioton äiti |
| 1931 | Around the World in 80 Minutes with Douglas Fairbanks | Maailman ympäri 80 minuutissa |
| 1932 | Red Dust | Saigonin kaunotar |
| 1932 | The Wet Parade |  |
1933: Bombshell
| 1933 | The White Sister | Valkoinen sisar |
| 1934 | Treasure Island | Aarresaari |
| 1935 | The Farmer Takes a Wife |  |
| 1935 | Reckless | Trocadero |
| 1937 | Captains Courageous | Meren urhoja |
| 1938 | Test Pilot | Nykypäivän sankarit |
| 1939 | Gone with the Wind | Tuulen viemää |
| 1939 | The Wizard of Oz | Ihmemaa Oz |
| 1941 | Dr. Jekyll and Mr. Hyde | Tri Jekyll ja Mr. Hyde |
| 1942 | Tortilla Flat | Tyhjäntoimittajien kerho |
| 1943 | A Guy Named Joe | En lennä yksin |
| 1945 | Adventure | Seikkailu |
| 1948 | Joan of Arc | Orleansin neitsyt |
Aiheesta muualla

Victor Fleming Elonetissä.
Victor Fleming Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Visual kei

Versailles Philharmonic Quintet
Visual kei  (ヴィジュアル系) on japanilaisen rockmusiikin tyylilaji, joka painottaa lavaesiintymisen näyttävyyttä. Huoliteltu ulkonäkö ja lavaesiintyminen ovat yhtä tärkeitä musiikin kanssa. Yksi tunnetuimmista ja vanhimmista visual kei -yhtyeistä on X Japan.
Visual kei syntyi Japanissa 1980-luvulla. Yksi sen alullepanijoista oli vuonna 1997 hajonnut yhtye X Japan, mutta ensimmäisen kerran termiä visual käytettiin Buck-Tickin yhteydessä. Visual keitä pidetään länsimaissa yhtenä japanilaisen musiikin erityispiirteistä, mutta kaikki japanilaiset yhtyeet eivät ole visual kei -yhtyeitä. Japanissa visual kei on vain pieni osa monia japanilaisia alakulttuureja. Musiikkityyli on levinnyt muihinkin maihin kuin Japaniin. Kiinalaista visual keitä edustaa esimerkiksi rockyhtye Silver Ash. Länsimaisista visual kei -yhtyeistä yksi tunnetuimmista on vuonna 2013 hajonnut Seremedy.
Visual kei -termin alle luetaan monia erilaisia musiikkityylejä aina iloisesta pop rockista raskaaseen metallimusiikkiin. Visual kei itsessään ei ole musiikkigenre, vaikka yhteisiä piirteitä vk-yhtyeiden musiikista löytyykin, vaan pikemminkin tyyli. Lähes poikkeuksetta nämä androgyynisen kauniit hahmot ovat miehiä, tyyli juurtuu pitkältä japanilaisesta historiasta aina kabuki-teattereiden ajoilta asti ja on näin pohjimmiltaan varsin perinteistä.
Uuden sukupolven visual kei -yhtyeiden jäsenet ovat yleensä tiukasti yhteydessä faneihinsa internetin ja erilaisten instore-tapahtumien kautta.
Nykyään visual kei -yhtyeiden tyyli on huomattavasti monimuotoisempaa kuin alkuaikoina. Eri alalajeja ovat muun muassa
kotekote: 90-luvulle tyypillinen tummanpuhuva tyyli (Phantasmagoria, Metis Gretel).
angura: "Angura" on johdanne sanasta "underground". Tyylilaji, johon on haettu vaikutteita perinteisistä japanilaisista vaatteista (vanha Kagrra,, Inugami circus-dan).
oshare: Esiintymisvaatteet artistien omia ja itse yhdistelemiä. Vaikka vaatteet ovat "tavallisia", on oshare selkeästi visual kein alalaji (Milphinne, Hameln).
eroguro: (merry, cali≠gari)
decora tai oshare kei : Decora-tyylin mukainen, pirteää musiikkia soittava tyyli (käytetään yleisesti vain eimystä).
sentai: Supersankarimainen tyyli, jossa on paljon animevaikutteita (Sendai Kamotsu, Psycho le Cému, Imitation PoPs Uchuu Sentai NOIZ)
Japanissa visualin eri tyylit eivät kuitenkaan ole tärkeitä, sillä yleisesti välitetään vain siitä, onko yhtye visual vai ei. Tämän vuoksi visualin alalajitkaan eivät ole mitään yksiselitteisiä ja on paljon yhtyeitä, jotka voivat kuulua yhteen tai useampaan alalajiin (nightmare → koteosa = kotekotexoshare) tai olla kuulumatta lainkaan (kra → kra-visual).
Vuoden aforismikirja

| Vuoden aforismikirja |
| --- | --- |
Palkinnon antaja:  Suomen aforismiyhdistys
Maa:  Suomi
Ensimmäinen palkinto:  2006
Vuoden aforismikirja on Suomen aforismiyhdistyksen vuosittain myöntämä tunnustus ansiokkaasta teoksesta aforistiikan alalla.
Saajan päättää yhdistyksen nimeämä, vuosittain vaihtuva raati. Vuoden 2011 kirjan valitsi poikkeuksellisesti yksi henkilö, suomen kielen professori Kaisa Häkkinen.
Ensimmäisen kerran tunnustus myönnettiin vuonna 2006 vuonna 2005 ilmestyneestä kirjasta.
Vuoden aforismikirjat

2005 Markku Envall: Ja Job antaa anteeksi
2006 Olli Hyvärinen: Vielä kerran tulee toisenlainen aika
2007 Jarkko Laine: Kolmas mustakantinen vihko
2008 Tiina Lehikoinen: Sitruunalumilyhtyjä
2009 René Char: Hypnoksen muistikirja (suom. Kristian Blomberg)
2010 Pekka Kejonen: Kädettömän taputukset
2011 Sami Feiring (toim.): Tiheiden ajatusten kirja – uuden aforismin parhaat
2012 Hilja Mörsäri: Siitä voi kulkea
2013 V. S. Luoma-aho: Kronologi
2014 Johannes Ojansuu: Katoavaisuuden aineisto
2015 Marko Laihinen: Halokehrät
2016 Olli-Pekka Tennilä: Ontto harmaa
2017 Anne Hänninen: Kaleidoskoopit
2018 Ramón Gómez de la Serna: Hevoselle kaikki niityt ovat rumpuja
2019 Hanna-Leena Ylinen: Jotta varastaisit ajatukseni
2020 Virpi Alanen: Hiilellä piirretty hymy
2021 Hannu Hirvonen: Vuori sumussa
2022 Markku Envall: Rautasydän
2023 Jouni J. Särkijärvi: Varokaa purevia aforismeja
Lähde (2005–2016)
Ville Kähkönen

Ville Antero Kähkönen (s. 23. kesäkuuta 1984 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut yhdistetyn kilpailija. Hän edusti Ounasvaaran hiihtoseuraa.
Kähkönen kilpaili ennen A-maajoukkueeseen pääsyä B-maailmancupissa, jossa hän parhaimmillaan voitti yhden osakilpailun sprintissä Saksan Klingenthalissa vuonna 2006. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa  Ruotsin Sollefteassa vuonna 2003 hän oli sprintissä seitsemäs, joka hänen parhain saavutuksensa. Hänen paras saavutus maailmancupin yksilölajeissa on 12. sija vuoden 2007 Italian Lago di Teseron yhteislähtökilpailusta. Joukkuekilpailuissa hän on voittanut yhden osakilpailun.
Kähkönen valittiin myös yhdistetyn joukkueeseen Sapporon MM-kilpailuihin. Sapporossa hän osallistui normaalikilpailuun ja sijoittui sijalle 14. Kähkönen lopetti kilpailu uransa yhdistetyssä vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Kähkönen Suomen Hiihtoliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Virslīga

| SynotTip Virslīga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Virslīgan kausi 2023 
Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Latvia
Perustettu:  1927
Joukkueita:  10
Hallitseva mestari:  Valmiera FC
Eniten mestaruuksia:  Skonto FC (15)
Alempi taso:  1. līga
SynotTip Virslīga on Latvian jalkapallon pääsarja.
Sarjaan osallistuu kahdeksan joukkuetta, jotka kauden aikana kohtaavat toisensa neljästi, kahdesti kotonaan ja kahdesti vieraissa. Kauden päätteeksi viimeiseksi sijoittunut joukkue putoaa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. līgaan, jonka voittaja nousee pääsarjaan. Toiseksi viimeinen joukkue karsii 1. līgan kakkosen kanssa. Sarjakausi alkaa huhtikuussa ja päättyy marraskuussa.
Joukkueet 2019

Daugavpils (Daugavpils)
Jelgava (Jelgava)
Liepāja (Liepāja)
Metta (Riika)
RFS (Riika)
Riga (Riika)
Spartaks Jūrmala (Jūrmala)
Valmieras (Valmiera)
Ventspils (Ventspils)
Mestarit

1927 – Olimpija Liepāja
1928 – Olimpija Liepāja
1929 – Olimpija Liepāja
1930 – Rīgas FK
1931 – Rīgas FK
1932 – FK ASK
1933 – Olimpija Liepāja
1934 – Rīgas FK
1935 – Rīgas FK
1936 – Olimpija Liepāja
1937–38 – Olimpija Liepāja
1938–39 – Olimpija Liepāja
1939–40 – Rīgas FK
1941 – keskeytyi
1942 – FK ASK
1943 – FK ASK
1944 – keskeytyi
1945-1990 – Latvia osana Neuvostoliittoa
1991 – Skonto FC
1992 – Skonto FC
1993 – Skonto FC
1994 – Skonto FC
1995 – Skonto FC
1996 – Skonto FC
1997 – Skonto FC
1998 – Skonto FC
1999 – Skonto FC
2000 – Skonto FC
2001 – Skonto FC
2002 – Skonto FC
2003 – Skonto FC
2004 – Skonto FC
2005 – FK Liepājas Metalurgs
2006 – FK Ventspils
2007 – FK Ventspils
2008 – FK Ventspils
2009 – FK Liepājas Metalurgs
2010 – Skonto FC
2011 – FK Ventspils
2012 - FC Daugava
2013 - FK Ventspils
2014 - FK Ventspils
2015 - Liepāja
2016 - FK Spartaks Jūrmala
2017 - FK Spartaks Jūrmala
2018 - Riga FC
2019 - Riga FC
2020 - Riga FC
2021 - FK RFS
2022 - Valmiera FC
Vuoden Matti

Vuoden Matti on vuonna 1983 perustetun Kansallisen Matinpäivän toimikunnan vuosittain jakama tunnustus merkittävälle Matti-nimen tai sen muunnelman (Matias jne.) kantajalle. Ensimmäinen palkittu oli mäkihyppääjä Matti Nykänen. Palkintoa on jaettu myös ulkomaisille miehille.
Vuoden Matiksi nimettyjä

1983: mäkihyppääjä Matti Nykänen
1984: kamarineuvos, mainosyrittäjä Matti Viherjuuri
1985: näyttelijä ja muusikko Vesa-Matti Loiri
1986: kirjailija Matti Pulkkinen
1987: mäkihyppyvalmentaja Matti Pulli
1988: länsisaksalainen lentäjänuorukainen Mathias Rust
1989: kansanedustaja Matti Ahde
1990: Unkarin vt. presidentti Mátyás Szűrös
1991: näyttelijä Matti Tuominen
1992:
1993: keksijä Matti Sampo
1994: Keskuskauppakamarin toimitusjohtaja Matti Aura
1995: valtakunnansovittelija Matti Pekkanen
1996: kirjailija Matti Mäkelä
1997: Kilpailuviraston ylijohtaja Matti Purasjoki
1998: toimitusjohtaja Matti Packalén
1999: oopperalaulaja Matti Salminen
2000: muotisuunnittelija Matti Seppänen
2001: valtakunnansyyttäjä Matti Kuusimäki
2002:
2003: elokuvaohjaaja Matti Ijäs
2004: kirjailija Matti J. Särömaa
2005: vammaisurheilija Matti Launonen
2006: yritysjohtaja Matti Alahuhta
2007: pääministeri Matti Vanhanen
2008: uutistoimittaja ja kirjailija Matti Rönkä
2009: rahoitusneuvos Matti Inha
2010: emeritusprofessori Matti Klinge
2011: keittiömestari Matti Jämsén
2012: elokuvaohjaaja Matti Kassila
2013: Elinkeinoelämän Valtuuskunnan johtaja Matti Apunen
2014: uimari Matti Mattsson
2015:
2016: Kaskipuu Oy:n toimitusjohtaja Matti Kaski
2017: rockmuusikko Michael Monroe, oik. Matti Fagerholm
2018: Viron entinen Suomen-suurlähettiläs Matti Maasikas
2019: tv-meteorologi Matti Huutonen
2020: kapellimestari Santtu-Matias Rouvali
2021: päätoimittaja Matti Vimpari
2022: Elisan toimitusjohtaja Veli-Matti Mattila
2023: lumilautailija Matti Suur-Hamari
2024: toimittaja ja kirjailija Matti Mörttinen
Víctor Paz Estenssoro

| Víctor Paz Estenssoro |
| --- | --- |
 Víctor Paz Estenssoro vuonna 1964.
Bolivian 54. presidentti
 16. huhtikuuta 1952 – 6. elokuuta 1956  
Edeltäjä:  Hernán Siles Zuazo
Seuraaja:  Hernán Siles Zuazo
Bolivian 56. presidentti
 6. elokuuta 1960 – 4. marraskuuta 1964  
Edeltäjä:  Hernán Siles Zuazo
Seuraaja:  René Barrientos
Bolivian 76. presidentti
 6. elokuuta 1985 – 6. elokuuta 1989  
Edeltäjä:  Hernán Siles Zuazo
Seuraaja:  Jaime Paz Zamora
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1907 Tarija, Bolivia
Kuollut: 7. kesäkuuta 2001 Tarija Bolivia
Puoliso:  María Teresa Cortés de Paz Estenssoro
Tiedot
Puolue:  MNR
 Nimikirjoitus
Ángel Víctor Paz Estenssoro (2. lokakuuta 1907 Tarija – 7. kesäkuuta 2001 Tarija) oli bolivialainen valtiomies, presidenttinä 1952–1956, 1960–1964 ja 1985–1989. Hän perusti 1941 keskustalais-vasemmistolaisen kansallisvallankumouksellisen liikkeen, Movimiento Nacionalista Revolucionario (MRN) yhdessä Hernán Siles Zuazon kanssa.
Hän opiskeli Mayor de San Andrésin yliopistossa ja työskenteli taloushistorian professorina ja valtion neuvonantajana. Vuonna 1939 hänet nimitettiin Bolivian pankin pääjohtajaksi. Hän pääsi 1941 valtiovarainministeriksi, oli Villarroelin hallituksen (1943–1946) tukipylväs, mutta meni 1946 maanpakoon Argentiinaan sotilasvallankaappauksen jälkeen, josta palasi 1952. MRN:sta tuli vähäosaisten ja tyytymättömien edustaja. Puolue nousi valtaan 1952 kansannousun jälkeen, ja Pazista tuli presidentti. Hänen kaudellaan tinakaivokset kansallistettiin, intiaanit saivat äänioikeuden ja suurten kartanoiden tilat hajotettiin ja jaettiin.
Pazia seurasi hänen varapresidenttinsä 1956, jolloin hänet nimitettiin maansa YK-lähettilääksi. Paz valittiin uudelleen presidentiksi kaksi kertaa, 1960 ja 1964, mutta sotilasvallankaappaus pakotti hänet maanpakoon ja asettui asumaan Peruun. Hän palasi Boliviaan 1971 ja toimi yhteistyössä kenraali Hugo Banzerin juntan kanssa. Sotilashallinto luopui vallasta 1982 ja Hernán Siles Zuazoista tuli maan presidentti. Paz valittiin uudelleen 1985 hänen jälkeensä. Hän aloitti liberalisoinnin ja yksityistämisen talouden vakauttamiseksi. Huolimatta tinan maailmanmarkkinahinnan laskusta, Pazin hallitus kesti vuoteen 1989, jolloin häntä seurasi Jaime Paz Zamora. Hän jäi eläkkeelle puolueen johdosta 1990.
Aiheesta muualla

biografia (espanjaksi)
Virsiä

| Virsiä Samuli Edelmann |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesäkuu 2007 Luhangan kirkko
 Julkaistu: 15. lokakuuta 2007
 Tuottaja(t): Markus Koskinen
 Tyylilaji: gospel
 Kesto: 38.04
 Levy-yhtiö: Sony BMG
Listasijoitukset
  1.
Samuli Edelmannin muut julkaisut
| Voittola 2006 | Virsiä 2007 | Virsiä 2 2008 |
Virsiä on Samuli Edelmannin albumi vuodelta 2007. Korkeimmillaan se on yltänyt Suomen virallisella albumilistalla sijalle 1. Albumi on myynyt tuplaplatinaa.