stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Johansson
Sami Huhtimon murha

Johansson ampui Nagant-revolverilla 16. syyskuuta 2001 syrjäisellä metsätiellä Porvoossa Sami Kristian Huhtimon, 32. Huhtimo oli liittynyt NBK:n jäseneksi vuonna 2000 vaikka hänellä ei ollut todellisuudessa tehtyä vaatimuksena olevaa henkirikosta taustalla, asia tuli ilmi ja sen takia häntä vaadittiin tekemään osoitetun henkilön tappo, jonka tekoa hän ei toteuttanut vedoten flunssaiseen oloon. Tästä syystä hänet myöhemmin murhattiin. Syyksi on myös kerrottu että Huhtimo olisi halunnut erota kerhosta mutta Johansson on tämän syyn kieltänyt ja kertonut että syy oli että Huhtimo ei ollut oikeutettu jäseneksi ja suostunut tekemään henkirikosta. Ko.asia tulee ilmi mm. Oho tein sen taas Pod-castissa kohdassa 32:31 (linkki https://www.youtube.com/watch?v=KRNQlvROR3Q&t=5715s )
Johansson, NBK:n sihteeri Jani Osmo Tapani Jokinen ja Vesa Juhani Kosonen vangittiin murhasta epäiltynä. Valtionsyyttäjä Jukka Rappe nosti kuitenkin murhasyytteen vain Johanssonia vastaan. Sami Huhtimon äiti ajoi tästä huolimatta Porvoon käräjäoikeudessa asianajajansa avustuksella murhasyytettä myös Jokiselle ja Kososelle.
Johansson kiisti teon kokonaisuudessaan käräjäoikeudessa. Oikeuskäsittelyn aikana suoritetun mielentilatutkimuksen mukaan hän oli alentuneesti syyntakeinen.
Käräjäoikeus totesi joulukuussa 2002 antamassaan päätöksessä, että kaikki kolme miestä olivat syyllisiä Huhtimon murhaan ja langetti jokaiselle elinkautisen vankeustuomion. Käräjäoikeus totesi, että Johanssonin tutkimuksessa havaittu psyykkinen häiriö ei ollut riittävä osoitus syyntakeisuuden alentumisesta vaan tämä oli ymmärtänyt tekonsa syy–seuraussuhteet.
Helsingin hovioikeudessa Johansson yllättäen tunnusti surmatyön ja väitti toimineensa yksin. Hän oli omasta mielestään syyllistynyt täyttä ymmärrystä vailla tehtyyn tappoon.
Heinäkuussa 2003 hovioikeus kumosi Jani Jokisen ja Vesa Kososen tuomiot. Johanssonin elinkautinen tuomio täydessä ymmärryksessä tehdystä murhasta pysyi ennallaan.
Korkein oikeus käsitteli juttua vielä Johanssonin osalta, mutta ei marraskuussa 2004 muuttanut aikaisempien oikeusasteiden tuomioita millään lailla.
Amfetamiinikauppa

Johansson, Jani Jokinen ja Jari Tapio Natunen järjestivät amfetamiinikauppoja kirkkonummelaisella huoltoasemalla lokakuussa 2001. Espoon käräjäoikeus tuomitsi kolmikon kuuden ja puolen vuoden mittaisiin vankeusrangaistuksiin helmikuussa 2002.
Joulukuussa 2002 Helsingin hovioikeus kovensi Johanssonin ja Jokisen tuomiot kahdeksaksi vuodeksi vankeutta. Natusen tuomio koveni seitsemäksi vuodeksi vankeutta.
Kahden henkirikoksen tunnustus medialle

Sami Huhtimon murhasta saamansa elinkautistuomion aikana Lauri Johansson myönsi rikoslehti Alibille haastattelun, joka julkaistiin lehdessä vuoden 2008 ensimmäisessä numerossa. Haastattelussa Johansson kertoi tulleensa uskoon ja tunnusti tehneensä kaksi selvittämättömäksi jäänyttä henkirikosta.
Toinen henkirikoksista paljastui Kotkassa heinäkuussa 1992. Uhri oli vuonna 1962 syntynyt Pauli Juhani Saastamoinen. Saastamoista oli ammuttu ja hänen jalkoihinsa oli sidottu betonipainot, jotta ruumis pysyisi upoksissa veden alla. Ruumis kuitenkin nousi pintaan Hallan satama-altaalla kaasuuntumisen ansiosta.
Toinen Johanssonin tunnustamista henkirikoksista tapahtui 31. elokuuta 1998. Uhrina oli helsinkiläinen liikemies ja  rock-muusikko Remu Aaltosen veli Jari Aaltonen. Aaltosen oli tuona päivänä tarkoitus tavata Johansson. Aaltonen astui bensiiniasemalla Mellunmäessä tummansiniseen Audiin ja katosi jäljettömiin. Poliisi epäili alusta alkaen, että Aaltonen oli joutunut henkirikoksen uhriksi ja käynnisti laajat tutkimukset ja aloitti etsinnät ruumiin löytämiseksi.
Pari viikkoa katoamisen jälkeen poliisi pidätti ja vangitsi Johanssonin ja hänen kumppaninsa henkirikoksesta epäiltynä. Molemmat vapautettiin näytön puutteessa. Johanssonin Alibille antamien tunnustusten vuoksi poliisi ryhtyi tutkimaan kumpaakin tapausta uudelleen. Helmikuussa 2008 poliisi aloitti suuretsinnät metsäalueella Uudellamaalla Jari Aaltosen ruumiin löytämiseksi. Johansson kävi useasti poliisin kanssa etsintäalueella, metsäalueella Uudellamaalla, mutta ei muistanut tarkkaa hautapaikkaa. Poliisi lopetti Aaltosen ruumiin etsinnät tuloksettomina toukokuussa 2008.
Tunnustusten seurauksena NBK:n jäsenet syrjäyttivät Johanssonin pois johdosta. Syrjäytys johtui siitä, että Johansson rikkoi itse laatimaansa NBK-sääntöä, jonka mukaan niin sanotusta vasikoimisesta poliisille menettää henkensä. Sama uhka koskee myös tällaisen jäsenen läheisiä. Johansson sai tämän vuoksi vankilassa uhkauksia ja hänet jouduttiin siirtämään vankilan turvaosastolle kärsimään  elinkautistaan.
Joulukuussa 2008 Aaltosen ja Saastamoisen henkirikosjutut siirtyivät syyttäjälle syyteharkintaan. Johanssonin mukaan hän surmasi Aaltosen ampumalla ja motiivina tekoon oli huumevelat. Johanssonin lisäksi jutussa epäiltiin toista miestä, joka istui elinkautista murhasta. Tämä myönsi oman osuutensa tapahtumiin. Johanssonille luettiin Helsingin käräjäoikeudessa syytteet kahdesta murhasta 23. huhtikuuta 2009. Johansson myönsi murhasyytteet oikeiksi, mutta katsoi olleensa alentuneesti syyntakeinen tekohetkillä.
6. marraskuuta 2009 käräjäoikeus katsoi Johanssonin syyllistyneen kahteen murhaan, mutta katsoi Sami Huhtimon murhasta saadun elinkautisen riittäväksi seuraamukseksi.
Uskoontulo ja vapautuminen elinkautisesta

Johansson on uskoontulonsa jälkeen kierrellyt vankilomillaan puhumassa hengellisissä tilaisuuksissa eri puolilla maata, muun muassa Helsingin jäähallissa vuonna 2012. Vuonna 2014 hänet siirrettiin istumaan elinkautistaan Naarajärven avovankilaan. Kesäkuun lopussa 2016 Helsingin hovioikeus hylkäsi hänen ehdonalaisanomuksensa. Johansson oli tuolloin istunut elinkautistaan 15 vuotta.
Tammikuussa 2019 Helsingin hovioikeus hyväksyi Johanssonin anomuksen päästä ehdonalaiseen vapauteen. Hovioikeus katsoi vapauttamista puoltaviksi seikoiksi rikollisjärjestöstä ja sen johtajuudesta eroamisen, kahden murhan tunnustamisen, pitkäaikaisen päihteettömyyden sekä poistumislupien moitteettoman sujumisen. Oikeus asetti Johanssonin vapautuspäiväksi 1. kesäkuuta 2020, jolloin Johanssonin elinkautinen vankeus on kestänyt 18,5 vuotta. Ehdonalaiseen koevapauteen liittyy kolmen vuoden koeaika ja saman mittainen jäännösrangaistus. Jos Johansson sen aikana syyllistyy uuteen rikokseen, tuomioistuin ratkaisee pannaanko jäännösrangaistus täytäntöön kokonaan vai osittain. Hän pääsi pois vankilasta jo 12. joulukuuta 2019 valvottuun koevapauteen, joka päättyy 1. kesäkuuta 2020. Sinä aikana hänen liikkeitään seuratiin gps-signaalin avulla.
Johansson sai Radio Dei -radioasemalle helmikuussa 2020 oman ohjelman Ex-Criminals, jota hän juontaa yhdessä myös entisen rikollisen Ali Niemelän kanssa.
Syyskuussa 2020 ilmestyi Johanssonin kirjoittama elämäkertakirja Late – Suomen pelätyimmän rikollisen tarina.
Myöhempi elämä

Johansson tapasi tulevan vaimonsa Mian päästyään koevapauteen, ja he menivät naimisiin 10. lokakuuta 2020. He asuvat Tampereella.
Aiheesta muualla

Räty, Panu & Larros, Heini: Lauri Johansson: Natural born killer. City, 2008, nro 8.  Artikkelin verkkoversio.
Lauri Johanssonin rikos ja sovitus (video) Elävä arkisto.  4.1.2012. Yleisradio.
Wahlström, Marko: Lauri "Late" Johansson Metro-lehdelle: Sami Huhtimon tyttöystävä antoi anteeksi Vartti.  17.3.2012. Pukaro. Arkistoitu 29.4.2013.
Johansson, Lauri: Latenblogi (Johanssonin blogi) Blogspot.
Kirjallisuutta

Johansson, Lauri: Late - Suomen pelätyimmän rikollisen tarina.  Crime time, toimittanut Jarkko Sipilä, 2020.  ISBN 978-952-291-993-9
Vranov nad Topľou

| Vranov nad Topľou |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Vranov nad Topľou
 Koordinaatit: 48°52′50″N, 21°40′23″E 
Valtio:  Slovakia
Alue (kraj):  Prešovin alue
Piiri:  Vranov nad Topľou
Ensimmäinen maininta:  1270
Hallinto:  
 – Pormestari:  
Korkeus:  546 m
Väkiluku (2023):  20 488
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 [www.vranov.sk/] 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vranov nad Topľou on kaupunki Prešovin alueella Slovakiassa. Vuonna 2023 siellä asui 20 488 asukasta.
Maantiede

Vranov nad Topľou sijaitsee Nízké Beskydy vuoriston juurella, Topľajoen varrella.
Elinkeinoelämä

Vranov nad Topľou suurin teollisuudenala on puu- ja tekstiiliteollisuus. Kaupungissa on myös merkittävää konepaja-, rakentamis-, muovi- sekä elintarviketeollisuutta.
Hallinto

Kaupungin pormestarina on toiminut sitoutumaton Ján Ragan vuodesta 2010.
Historia

Ensimmäiset maininnat Vranov nad Topľousta ovat vuodelta 1270, jolloin sen alueet kuuluivat Čičvan linnan omistuksiin. Ensimmäisen kerran siitä puhutaan kaupunkina vuodelta 1410 peräisin olevassa asiakirjassa.
Kaupungin nimi vaihdettiin Vranovsta Vranov nad Topľouksi Tšekkoslovakian aikana, erotukseksi maan muista Vranov nimisistä kaupungeista.
Kulttuuri

Vranov nad Topľoussa järjestetään vuosittain useita kulttuuritapahtumia, joista tunnetuimmat ovat Ylä-Zemplínin kansanperinnejuhlat (Hornozemplínske folklórne slávnosti), Vranovin kuoropäivät (Vranovské zborové dni), sekä laulukilailu Zlatý gaštan.
Ystävyyskaupungit

Bystřice na Pernštejnem (Tšekki)
Dynów (Puola)
Vynohradiv (Ukraina)
Mád (Unkari)
Kuuluisia kaupunkilaisia

Ján Figeľ (s.1960), komissaari
Martin Koscelník (s.1995), jalkapalloilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vranov nad Topľou Wikimedia Commonsissa
Leon Matemaatikko

Leon Matemaatikko (kreik. Λέων ὁ Μαθηματικός tai Φιλόσοφος, Leōn ho Mathēmatikos tai Filosofos; n. 790–869) oli bysanttilainen filosofi ja loogikko. Hän oli aikansa merkittävin oppinut Bysantin valtakunnassa ja ajan "bysanttilaisen renessanssin" merkittävimpiä edustajia.
Leon oli kotoisin Thessaliasta ja toimi Thessalonikin arkkipiispana. Myöhemmin hänestä tuli Konstantinopolissa toimineen Magnauran koulun johtaja. Magnaurassa hän opetti muun muassa aristoteelista logiikkaa. Leon oli oppinut monilla aloilla. Hän kirjoitti muun muassa matematiikasta, tähtitieteestä ja lääketieteestä. Tieteellisten teosten lisäksi hän kirjoitti myös runoutta. Leonin teoksista on säilynyt vain joitakin kommentteja Platonin teosten käsikirjoitusten ohessa.
David E. H. Jones

| David E>  H. Jones |
| --- | --- |
 Jones esittelee kemiallista puutarhaansa varten kokoamansa näytteen, jonka NASA lähetti avaruuteen
Henkilötiedot
Koko nimi:  David Edward Hugh Jones
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1938 Southwark, Lontoo, Iso-Britannia
Kuollut: 20. huhtikuuta 1938 – 19. heinäkuuta 2017 Newcastle upon Tyne, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Imperial College
Instituutti:  Newcastle upon Tynen yliopisto
Tutkimusalue:  kemia
Tunnetut työt:  Daedalus, DREADCO, fullereenin ennustaminen, arseeni Napoleonin tapetissa, kemialliset puutarhat avaruudessa, polkupyörän vakaus, näennäinen ikiliikkuja
David Edward Hugh Jones (20. huhtikuuta 1938 – 19. heinäkuuta 2017) oli brittiläinen kemisti ja kirjailija, joka nimimerkillä Daedalus esiintyi DREADCO-nimisen kuvitteellisen yrityksen perustaneena keksijänä. Nimimerkillä Daedalus hän kirjoitti vuodesta 1964 hän kirjoitti 38 vuoden ajan kolumneja, jotka myöhemmin on julkaistu kirjoina. Hän keksi myös laitteen, joka näyttää ikiliikkujalta mutta jonka hän itse alusta lähtien myönsi olevan hämäystä.
Syntyperä ja opinnot

Jones syntyi Lontoon Southwarkissa. Hänen isänsä Philip oli mainostoimittaja. Hänen äitinsä nimi oli Dorothea, o.s. Sitters. Hänen ainoa veljensä oli Peter Vaughan Jones. Hän kävi Croftonin alkeiskoulua Orpingtonissa, Kentissä, ja sen jälkeen Eltham Collegea.
Koulutukseltaan hän oli kemisti. Vuonna 1962 hän suoritti tutkinnon kemiassa ja jatkoi sen jälkeen edelleen opintojaan tohtoriksi saakka Imperial College Londonissa.
Ura

Jones toimi vuoden ajan laboratoriovälineitä suunnittelevasa yrityksessä. Väiteltyään tohtoriksi hän oimi Imperialissa, jossa hän tutki infrapunaspektroskopiaa, ja ryhtyi kirjoittamaan kolumeja New Scientist -lehteen. Vuonna 1967 hänet nimitettiin avustavaksi luennoijaksi Strathclyden yliopistoon. Vuoden kuluttua hän siirtyi Runcorniin, Cheshireen, jossa hän tutki spektrosopiaa Imperial Chemical Industries -yhtiön palveluksessa. Vuonna 1974 hänet nimitettiin Newcastlen yliopiston Sir James Knott -tutkimusryhmään. Myöhemmin hän on toiminut riippumattomana konsulttina, joka on tarjonnut teollisuudelle ideoita ja aivoriihipalveluja, ja hän on myös esittänyt televisiossa tieteellisiä demonstraatiota.
Vuodesta 1964 lähtien Jones kirjoitti 38 vuoden ajan kolumneja nimimerkillä Daedalus, ensin vuoteen 1988 saakka New Scientist -lehteen ja sen jälkeen vuoteen 2002 saakka Nature -lehteen. Nämä kolumnit sekä hänen niihin liittämänsä kommentit ja muutamat tarinat on koottu kahdeksi kirjaksi: A Compendium of Plausible Schemes (1982) ja The Further Inventions of Daedalus (1999). Daedaluksena hän esiintyi "hullun tiedemiehen" perikuvana, mutta osa hänen esittämistään keksinnöistä on osoittautunut käyttökelpoisiksi. Noin viidesosaa niitä ovat muut vakavasti ehdottaneet ja osa on jopa patentoitu. Mahdollisesti hänen tärkein saavutuksensa tieteen alalla oli hänen vuonna 1966 tekemänsä päätelmä, että hiili saattaisi muodostaa onttoja molekyylejä, kauan ennen kuin fullereenia onnistuttiin valmistamaan ja sen valmistajat saivat Nobelin palkinnon.  Usein väitetään, että kolmiulotteisen tulostuksen keksi Chuck Hull vuonna 1984, mutta Jones esitti idean Daedalus-nimimerkillä New Scientist -lehdessä jo 10 vuotta aikaisemmin, vuonna 1974. Hän esitti ensimmäisten joukossa myös avaruushissin (1964) ja arkeoakustiikan (1969) ideat.
Paitsi Daedalus-nimisenä kolumnistina, tieteellisissä piireissä hänet tunnetaan myös polkupyörän tasapainoa koskevista tutkimuksistaan, Napoleonin tapetin arsenikkipitoisuuden toteamisesta, ja avaruussukkulassa suorittamastaan mikrogravitaatiokokeesta, jolla saatiin aikaan kemiallinen puutarha.
Jones tunnetaan myös sarjasta ikiliikkujalta näyttävistä laitteista, joista ensimmäisen hän rakensi vuonna 1980. Se oli keväällä 1987 näytteillä Helsingissä Forumin kauppakeskuksessa, ja toinen samankaltainen laite sijoitettiin lokakuussa 1990 Vantaalle Tiedekeskus Heurekaan, jossa se edelleen pyörii. Myös Wienin teknillisessä museossa on samankaltainen Jonesin suunnittelma jatkuvasti pyörivä laite. Jones itse myönsi alusta lähtien näiden "ikiliikkujien" olevan hämäystä, mutta edelleenkään kukaan muu ei ole onnistunut selvittämään niiden toimintaperiaatetta.  Vuonna 2009 Jonesin teoista ja keksinnöistä tehtiin dokumenttielokuva Perpetual Motion Machine, ja se esitettiin Newcastlen tiedefestivaalilla vuonna 2010.
Saksassa hän esiintyi 1980-luvulla säännöllisesti television tiedeaiheisessa tietokilpailussa Kopf um Kopf ("Pää päätä vasten", jossa hän esitteli mielenkiintoisia fysikaalisia kokeita.
Yksityiselmämä

Vuonna 1972 David Jones meni naimisiin Jane Burgesin kanssa, mutta avioliitto kesti vain vuoden. Hänellä oli pitkä aikainen suhde taiteilija Naomi Huntin kanssa.
Jones kuoli vuonna 2017 eturauhasen syöpään.
Teokset

David E. H. Jones: The Inventions of Daedalus: A Compendium of Plausible Schemes.  W. H. Freeman, 1982.  ISBN 0-7167-1412-4
David E. H. Jones: The Further Inventions of Daedalus.  Oxford University Press, 1999.  ISBN 0-19-850469-1
David E. H. Jones: The Aha! Moment: A Scientist's Take on Creativity.  Johns Hopkins University Press, 2011.  ISBN 978-1421403311
David E. H. Jones: Why Are We Conscious?: A Scientist's Take on Consciousness and Extrasensory Perception.  CRC Press, 2017.  ISBN 978-1351681315
David Jonesin "ikiliikkuja" tiedekeskus Heurekassa
David Jonesin "ikiliikkujan" vieressä oleva esittelyteksti
Johannes Zonaras

Johannes Zonaras (m.kreik. Ἰωάννης Ζωναρᾶς, Jōannēs Zōnarās, noin 1075–1150) oli bysanttilainen hovimies, historioitsija, teologi ja munkki, joka eli Konstantinopolissa. Hän kirjoitti teologisten teostensa ohella laajan maailmanhistoriaa käsittelevän teoksen Historian tiivistelmä (Ἐπιτομὴ ἱστοριῶν, Epitomē historiōn, lat. Epitome historiarum). Teos ulottuu maailman luomisesta vuoteen 1118 ja se on yhdistelmä kreikkalaisten, hellenistisen maailman, roomalaisten ja juutalaisten historiasta. Zonaras käytti teosta kirjoittaessaan myöhemmin kadonneita lähteitä, muun muassa Dion Kassioksen kirjoituksia.
Blaga Dimitrova

| Blaga Dimitrova> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. tammikuuta 1922 Bjala Slatina
Kuollut: 4. toukokuuta 2003 Sofia
Ammatti:  kirjailija
Blaga Dimitrova (bulg. Блага Димитрова, 2. tammikuuta 1922 – 4. toukokuuta 2003) oli bulgarialainen kirjailija ja maan kommunistihallinnon aikainen toisinajattelija. Dimitrova toimi lyhyen aikaa tammikuusta 1992 kesäkuuhun 1993 myös maansa varapresidenttinä Želju Želevin presidenttikaudella.
Elämäkerta

Blaga Dimitrova syntyi 2. tammikuuta 1922 Bjala Slatinassa ja hän varttui nuoruutensa Veliko Tărnovossa. Lopulta hän lähti opiskelemaan slavistiikkaa Sofian yliopistolle maan pääkaupunkiin. Dimitrova valmistui vuonna 1945 ja jatkoi opintojaan Neuvostoliitossa ensin Maksim Gorkin kirjallisuustieteen instituutilla Moskovassa ja sittemmin Pietarissa. Valmistuttuaan Pietarista tohtoriksi hän alkoi työskennellä tehden lapsille ja nuorille suunnattuja aikakausijulkaisuja, sekä populaaritieteen teoksia. Dimitrova osasi puhua sujuvasti paitsi useita slaavilaisia kieliä, mutta mtös ruotsia, saksaa ja vietnamia. Hän käänsikin bulgariaksi klassista runoutta ja esimerkiksi Adam Mickiewiczin teoksen Pan Tadeusz. Ajoittain hän kirjoitti myös omia runojaan.
Omaan runouteensa Dimitrova alkoi keskittyä hänen ajautuessaan kauemmaksi sosialistisesta realismista. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli Lirika eli vapaasti kääntäen "Lyriikat" vuodelta 1959. Vuodet 1966–1972 Dimitrova vietti asuen Vietnamissa maassa käytävän sodan aikaan toimien rauhanliikkeessä. Vuonna 1969 hän oli myös osallistunut kommunistiseen Maailman rauhanneuvoston kokoukseen Berliinissä ja vastaavaan tapahtumaan Moskovassa vuonna 1971. Kommunistiseen rauhanliikkeeseen osallistumisen ohella hänen kirjallinen tyylinsä alkoi kuitenkin muuttua virallisesti hyväksytyn kirjallisen tyylin vastaiseksi. Tämä näkyy esimerkiksi teoksessa Lavinata ("Lumivyöry") vuodelta 1971. Dimitrovalla alkoi samalla olla myös yhä suurempia vaikeuksia saada julkaistuksi töitään, minkä lisäksi hän herätti julkistakin kritiikkiä. Kritiikin kohteeksi joutui esimerkiksi Dimitrovan yhdessä miehensä Jordan Vasilevin kanssa kirjoittama Elisaveta Bagrjanan elämäkerta. Teoksen kolmannen niteen julkaisu kiellettiin. Vuonna 1981 kiellettiin myös Dimitrovan romaani Liceto.
Suurin piirtein 1980-luvun puolivälissä oli syntynyt bulgarialaisten oppineiden ryhmä, joka vaati kattavia poliittisia uudistuksia. Dimitrovasta tuli ryhmän toimija. Hän kritisoi esimerkiksi hallinnon pyrkimyksiä pakkobulgarialaistaa Bulgarian turkkilaiset. Hänen teoksensa Ime vuodelta 1985 kertoo aiheesta. Vuonna 1988 Dimitrova liittyi Želju Želevin Sofian yliopistolla perustamaan glasnostia ja perestroikaa kannattaneeseen ryhmään. Kun seuraavana vuonna järjestettiin bulgarialaisten kirjailijoiden kokous, Dimitrova kritisoi kovaäänisesti kollegoidensa hiljaisuutta Todor Živkovin johtaman Bulgarian hallinnon sortotoimien aikana.
Dimitrova oli saanut toiminnallaan suurta kansansuosiota. Kommunistihallinnon lopulta kaatuessa Bulgarian presidentiksi nousi tammikuussa 1992 Želju Želev ja Dimitrovasta tuli Bulgarian varapresidentti. Dimitrova tosin erosi tehtävästään jo 30. kesäkuuta 1993 mainiten varapresidentin olevan kyvytön virkansa puolesta vaikuttamaan maan asioihin. Päätöksen taustalla oli myös Dimitrovan yhteydet oikeistolaiseen Demokraattisten voimien liittoon. Sittemmin Dimitrova lukeutui maan johtaviin oppineisiin. Hän julkaisi bulgariaksi länsimaisia artikkeleja, sekä omia runollisia filosofisia esseitään. Dimitrova kuoli Sofiassa 4. toukokuuta 2003.
Mari Strachan

| Mari Strachan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  walesilainen
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  romaani
Esikoisteos:  Hiljaisuus soi h-mollissa (2009)
Aiheesta muualla
maristrachan.info (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mari Strachan on walesilainen kirjailija. Hänen romaaninsa Hiljaisuus soi h-mollissa ilmestyi 2009.
Suomennettu romaani

Hiljaisuus soi h-mollissa.  ((The Earth Hums In B Flat, 2009.) Suom. Kirsi Ohrankämmen)  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5286-9
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Uuskieli

Kirjailija George Orwell vuonna 1933.
Uuskieli (engl. Newspeak) on englantilaisen kirjailija George Orwellin teoksessaan Vuonna 1984 kuvailema kuvitteellinen kieli. Se on virallisesti ohjailtua ja rajoitettua, ja sen tarkoitus on romaanin maailmassa tehdä toisinajattelu ja poliittinen kapinallisuus mahdottomaksi viemällä kansalaisilta käsitteet, joilla ilmaista poliittisesti vääräoppisia mielipiteitä.
Periaatteet Orwellin mukaan > Historia ja käyttö

Uuskieli perustuu Vuonna 1984 -romaanin alkukieleen englantiin eli kirjan maailmassa "vanhakieleen". Uuskieli on kirjan tapahtumapaikan Oseanian virallinen kieli, ja se on luotu "engsosin" eli englantilaisen sosialismin ideologisiin tarpeisiin. Romaanin kuvaama kielimuoto on vain väliaikainen, ja kieli on yhä kehitysvaiheessa. Kirjan tapahtumavuonna 1984 kukaan ei vielä käytä uuskieltä ainoana kielenään, mutta esimerkiksi The Timesin pääkirjoitukset on jo kirjoitettu sillä. Uuskieli on hiljalleen yleistymässä myös Puolueen jäsenten puheessa, ja sen odotetaan syrjäyttävän vanhakielen kokonaan vuoteen 2050 mennessä.
Jokapäiväisen käytön lisäksi uuskieleen kuuluu myös kaiken vanhakielellä kirjoitetun kirjallisuuden kääntäminen uuskielelle ja historian kirjoittaminen uusiksi. Kun vääräoppista kirjallisuutta käännetään uuskielelle, kirjallisuudesta saadaan samalla ideologisesti oikeaoppista. Kun käytännössä kaikki vanha kirjallisuus on vihdoin käännetty uuskielelle, ja alkuperäiset tekstit on tuhottu, ollaan onnistuttu katkaisemaan viimeisetkin yhteydet menneisyyteen. Viimeisiä vanhakielisiä tekstinjäännöksiä ei kukaan enää ymmärrä sen jälkeen, kun vanhakieli on kokonaan unohtunut.