stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William Mackay

William Paton Mackay (13. toukokuuta 1839, Montrose, An­gus, Skotlanti - 22. elokuuta 1885, Portree, Skotlanti) oli skotlantilainen lääkäri, presbyteerikirkon pastori ja virsirunoilija.
Mackay opiskeli Edinburghin yliopistossa, josta hän valmistui lääketieteen tohtoriksi 1870. Hän työskenteli lääkärinä useita vuosia kunnes päätti tulla papiksi. Valmistuttuaan papiksi hän toimi Hullissa. Hän kirjoitti useita virsiä, joista tunnetuin on ylistyshymni "We praise Thee, O God, for the Son of Thy love" (1863 ja 1867). 17 hänen kirjoittamaansa virttä julkaistiin 1872 W. Reidin kirjassa Praise Book.
Mackayn laulu "We praise Thee" on käännetty myös suomeksi. Se on Hengellisen laulukirjan laulu 127 "Nyt ylistämme suurta Jumalaamme" (Suom. Paavo Virtanen, Seppo J. Järvinen) ja se on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 10" Soi kiitoksemme, Isä, ystävämme", suom. Pekka Kivekäs 1994.
Virren melodia on englantilaisen, Amerikassa toimineen John Jenkins Husbandin sävellys.
Neil Goldschmidt

Neil Goldschmidt
Neil Edward Goldschmidt (16. kesäkuuta 1940 Eugene, Oregon, Yhdysvallat – 12. kesäkuuta 2024 Portland, Oregon, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, liikemies ja lakimies.
Goldschmidt syntyi Eugenen kaupungissa Oregonin osavaltiossa. Hän opiskeli Oregonin yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Goldschmidt on toiminut Portlandin pormestarina vuosina 1973–1979, Oregonin kuvernöörinä 1987–1991 sekä Yhdysvaltain liikenneministerinä 1979–1981.
Goldschmidt oli pitkään Oregonin merkittävimpiä poliittisia vaikuttajia. Vuonna 2004 hän kuitenkin joutui keskelle skandaalia tunnustettuaan olleensa Portlandin pormestarina toimiessaan 1970-luvun puolivälissä seksisuhteessa 14-vuotiaan teinitytön kanssa. Rikoksen ehdittyä vanhentua tapaus ei johtanut juridisiin toimenpiteisiin, mutta Goldschmidt joutui eroamaan luottamustoimistaan.
Neil Fox

Neil Fox voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Neil Fox (juontaja) englantilainen radio- ja televisiojuontaja.
Neil Fox (rugby) englantilainen Rugby leaguen pelaaja
Neil Fox (tuomari) australialainen jalkapallotuomari.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Neil Fox”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vesileima

Vesileima 50 euron setelissä.
Vesileima on nykyisin eritoten turvapainatuksessa käytetty paperin kuiturakenteessa oleva piilotettu graafinen elementti, joka näkyy tarkasteltaessa paperia valoa vasten. Vesileimoja valmistetaan useilla eri menetelmillä. Yhteistä näille menetelmille on kuitenkin se, että nestemäistä paperimassaa uudelleensijoitetaan, vähennetään tai puristetaan. Useimmiten tämä tehdään sylinterin päälle kiinnitetyillä kohollaan olevilla metallilangasta, selluloidista tai messingistä valmistetuilla elementeillä tai sylinterin verkkopintaa muotoilemalla. Vesileimat voidaan luokitella valmistustavan mukaan monisävyvesileimoihin, korostevesileimoihin ja pikselivesileimoihin. Menetelmiä voidaan myös yhdistellä.
Vesileimatutkimusta kutsutaan filigranologiaksi, joka vakiintui osaksi historian tutkimusta 1900-luvulla, mutta sen juuret yltävät vielä satakunta vuotta kauemmaksi. Vesileiman historia juontaa juurensa 1200-luvulle. Aluksi vesileima toimi paperin valmistajasta ja laadusta kertovana tunnuksena. Koneellistumisen myötä 1800-luvulla se kehittyi suosituksi turvapainoelementiksi.
Vesileimatyypit > Monisävyvesileima

Monisävyvesileimassa (engl. multi tone watermark) paperin kuidut asettuvat niin, että tiheys on vaihteleva: tämä saa paperiin aikaiseksi yksityiskohtaisen vaihtuvan kolmiulotteisen vaikutelman. Sama vesileima voi sisältää runkopaperia sekä vaaleampia että tummempia alueita. Monisävyvesileimoja käytetään etenkin pankin ihmistä kuvaavissa papereissa, kuten seteleissä. Monisävyvesileimoja on erittäin vaikea kopioida niiden yksityiskohtaisuuden ja tiheyden vaihteluiden vuoksi.
Vesileimatyypit > Korostevesileima

Korostevesileimassa (engl. highlight watermark) paperin paikallista paksuutta vähennetään, jolloin paperin läpinäkyvyys paranee. Korostevesileima tunnetaan myös nimellä elektrotypisesti muodostettu vesileima.
Vesileimatyypit > Pikselivesileima

Pikselivesileimatekniikalla saadaan tuotettua erittäin yksityiskohtaisia ja hankalasti kopioitavia efektejä paperiin. Menetelmässä paperin paksuutta vaihdellaan kuten monisävyvesileimassa, jotta saadaan haluttu vaaleampi tai tummempi efekti. Pikselitekniikka valitaan, kun halutaan tarkka jäljennös esimerkiksi valokuvasta.
Käyttö

Vesileimalle on käyttöä selvitettäessä paperin alkuperää. Vesileimaa voidaan käyttää esimerkiksi tarvittaessa paperia asiakirjoihin tai painotuotteisiin, joiden väärentäminen pitäisi saada vaikeaksi ja melko suurella varmuudella aidoksi tunnistaminen helpoksi. Tällaisia papereita ovat postimerkki- ja setelipaperi sekä etenkin aiemmin viralliset konekirjoituspaperit.
Väärennetyksi epäiltyä vesileimaa voi testata kostuttamalla paperia väkevällä alkaliliuoksella. Väärennetty vesileima häviää, mutta oikea jää jäljelle. Oikean vesileiman ei pitäisi näkyä UV-valossa toisin kuin painetun vesileiman.
Valmistusteknologiaa voidaan hyödyntää myös paperin ominaisuuksien muokkaamiseen. Kaupallisesti valmistetuissa savukkeissa on nähtävissä ohuita noin millimetrin välein sijoitettuja savukkeen ympäri kulkevia linjoja. Nämä linjat on valmistettu vesileimateknologialla kiinnittämällä vesileiman muodostavan sylinterin ympärille ohuita lankoja. Paperiin muodostuu vaaleampi linja langan kohdalle. Linjojen tarkoitus on estää savuketta palamasta epätasaisesti.
Papereissa käytetyille vesileimoille on olemassa sähköisiä vastineita: kuva voi olla esimerkiksi kauttaaltaan täynnä osittain läpinäkyviä tekstinpätkiä. Tällaisia voidaan käyttää esimerkiksi verkkokauppojen näytekuviin, jolloin käyttäjän tulee ostaa kyseinen kuva saadakseen vesileimattoman version.
Historia > Yleinen historia

Vanhimman tunnetun vesileiman valmisti Cartiere Miliani -paperitehdas vuonna 1282 Fabrianossa Italiassa. Vesileiman aihe oli risti, jonka keskellä ja päissä oli ympyrät. Kyseinen vesileima oli valmistettu metallisen seulan esittelyä varten. Toinen varhainen vesileima-aiheena käytetty kuva oli heraldinen lilja. Tällainen on löydetty vuodelle 1285 päivätystä paperista. Ensimmäisen kerran käsitettä “vesileima” käytti juristi Bartola de Sassoferrato 1340-luvulla arvioidessaan, pitäisikö paperinvalmistajalta kieltää toisen valmistajan vesileiman käyttö.
Vesileimat kehittyivät aikojen saatossa paperimestarin henkilökohtaisesta tunnuksesta paperitehtaan maantieteellisestä sijainnista tai paperin laadusta, eritoten mitoista, kertovaksi tunnukseksi. Vesileiman suosio kasvoi 1400-luvun puolessa välissä niin merkittäväksi, että tuolloin ilman vesileimaa tuotettiin vain vähäisiä määriä paperia.
Perinteiset vesileima-aiheet olivat tyypillisesti langasta tehtyjä kuvioita, jotka toistuivat paperissa vaaleampina kohtina. Merkittävin harppaus vesileiman kehityksessä asettuu 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen, jolloin metalliverkot kehittyivät sellaiseksi, että yksityiskohtien toistoa saatiin lisättyä puristamalla aihe suoraan verkon pintaan. Aluksi verkon pintaan puristetut muodot olivat kuitenkin yhä tasaisia pintoja.
Englantilaista William Henry Smithiä pidetään ensimmäisenä sekä vaaleita että tummia alueita sisältävän vesileiman kehittäjänä. Vuonna 1848 hän oivalsi, että mikäli verkkoon puristettava muoto on kolmiulotteinen reliefi, on lopputuloksena reliefin mukainen monisävyinen vesileima. Reliefin syvimmät kohdat keräävät enemmän kuituja ja toistuvat näin ollen tummempina. Puristukseen käytettävät kappaleet valmistettiin aluksi kaivertamalla reliefi vahaan ja kopioimalla aihe galvanoplastisesti metalliseksi laataksi.
Vesileimapaperin valmistus koneellistui 1800-luvulla. Sylinterin avulla paperimassan altaasta nostavan paperikoneteknologian kehitti John Dickinson vuonna 1808. T. J. Marshall kehitti egutöörin Englannissa vuonna 1825.
Historia > Historia Suomessa

Suomessa piispa Johannes Gezelius vanhempi perusti ensimmäisen paperitehtaan (1667 – 1713) Tomasbölen kylään lähelle Tammisaarta. Paperitehtaan tiedetään käyttäneen vesileimaa, joskin erittäin harvoin. Nykyisin Suomessa vesileimapaperia valmistaa Tervakosken paperitehdas.
Filigranologiaa käyttäen suomalaista paperinvalmistusta tutkinut Nils J. Lindberg on tehnyt aiheesta väitöskirjan. Väitöskirjassa on paljon piirustuksia vanhoista vesileimoista. Nykyisin on olemassa tietokantoja, joista voi halutessaan kaivaa esiin suomalaisten paperitehtaiden vesileimoja, jos vaikka sattuu saamaan käsiinsä oikein vanhan teoksen tai asiakirjan.
Valmistus

Vesileima luodaan jo paperia valmistettaessa siten, että vesileiman muotoinen kuvio puristuu tiukasti paperin valmistuksessa käytettävää massaa vasten. Paperi on siis vesileiman kohdalta harvempaa tai tiheämpää kuin vesileimaa ympäröivä paperi. Valmistusmenetelmät voidaan jakaa karkeasti kolmeen päätyyppiin: käsinvalmistukseen sekä joko egutöörimenetelmään tai sylinterimenetelmään perustuvaan teolliseen prosessiin.
Valmistus > Egutöörimenetelmä

Egutööri (engl. dandy roll) on metalliverkkosylinteri, johon vesileiman aineisto on perinteisesti ommeltu metallilangalla sylinterin pinnalle painamaan kohokuvio paperiin. Egutööri muodostaa vesileiman viiralla olevaan paperimassaan massan ollessa vielä märkää. Rulla siis toisin sanoen ohentaa paperin paikallista paksuutta painaessaan paperiin halutun kuvioinnin.
Menetelmässä on huomioitava perinteiseen käsityönä tapahtuvaan paperinvalmistukseen verrattuna paperin venyminen egutöörin vaikutuksesta. Mittatarkassa vesileima-aiheessa tulee kompensoida prosessin aiheuttama venymä. Koska perinteisessä paperinvalmistuksessa vesi valuu alas vesileima-aiheen läpi egutöörin puolestaan muodostaessa vesileiman jo kuivumisen aloittaneen liikkeessä olevan paperin pinnalle ylhäältä päin, tulevat käsin valmistetut vesileimat aina olemaan selkeämpiä ja yksityiskohtaisempia kuin konevalmisteiset.
Alun perin egutööri valmistettiin ruostumattomasta pronssista. Nykyisin käytetään myös kulutusta kestäviä synteettisiä materiaaleja.
Egutöörimenetelmällä pystytään valmistamaan monisävyvesileimoja, mutta vesileimatutkimuksen uranuurtajan Dard Hunterin mukaan vaaleita ja tummia sävyjä sisältävät vesileimat ovat parhaimmillaan sylinterimenetelmällä valmistettuna. Hunterin mukaan egutöörimenetelmällä valmistetut vesileimat ovat jotensakin himmeitä ja niistä uupuu kontrasti ja loisto.
Valmistus > Sylinterivesileima

Valmistettaessa vesileima sylinteritekniikalla (engl. cylinder mould watermark) rautalankaverkolla päällystetty sylinteri pyörii paperikoneen alkupäässä perälaatikossa puoliksi vedenpinnan alla. Sylinterin sisällä oleva imu vetää sulppua sylinteriä vasten. Sylinteri nostaa sulpun perälaatikosta viiralle. Viiran päällä vesileima-aiheen painavan egutöörin sijasta vesileima-aihe voidaan kiinnittää tai muotoilla myös tähän sylinteriin. Vesileima luodaan yleisimmin sylinterin pinnassa olevan reliefin avulla.
Sylinteritekniikalla valmistetussa vesileima-aiheessa voi olla paperikuitujen paikallista tiheyttä lisääviä tai vähentäviä yksityiskohtia, jolloin vesileima-aihe voi sisältää muuta paperia vaaleampia tai tummempia kohtia. Menetelmällä saavutetaan erittäin tarkka yksityiskohtien toisto ja vahva kontrasti; lisäksi tekniikkaa on erittäin vaikea kopioida yksityiskohtaisuutensa vuoksi. Sylinteritekniikka onkin yleisin ja luotettavin tapa valmistaa vesileimoja. Tekniikkaa käytetään valmistettaessa passeja, pankkipapereita tai muita virallisia asiakirjoja.
Sylinterivesileima on laadukkaampi kuin egutöörimenetelmällä valmistettu vesileima. Menetelmällä saavutetaan parempi kontrasti ja sävyntoisto. Tätä selittää se, että egutöörimenetelmässä osa vedestä on poistunut vesileiman puristuksen vaiheessa, sekä vettä poistuu myös vesileima-aiheen muodostavan egutöörin vastaiseen suuntaan, viiran läpi. Sylinteritekniikassa vesileima muodostetaan välittömästi hetkellä, jolloin veden poistuminen sulpusta alkaa. Vesi poistuu tässä vaiheessa vesileima-aiheen muodostavan sylinterin suuntaan mikä on omiaan parantamaan lopputuloksen laatua.
Paras sävyntoisto saavutetaan lyhytkuituisella paperimassalla.
Valmistus > Työnkulku luonnoksesta sylinterille

Vesileiman suunnittelu alkaa aiheen luonnostelusta. Luonnoksen perusteella valmistellaan vesileiman varsinainen aineisto suunnitteluohjelmistolla. Vesileima-aiheeseen määritellään, mitkä alueet ovat paperia tummempia ja mitkä vaaleampia. Näiden lisäksi vesileima-aihe voi sisältää portaattomia sävyliukuja tummasta vaaleaan.
Vesileima-aiheen aineiston viimeistelyä seuraa tyypillisesti asiakashyväksyntä. Aineiston avulla voidaan valmistaa myös lopputulosta jäljittelevä simulaatio, päätöksenteon helpottamiseksi.
Hyväksytystä vesileima-aiheesta tehdään 3D-muunnos korkopuristustyökalun kaiverrusta varten. Korkopuristustyökalu sisältää tyypillisesti naaraskappaleen ja uroskappaleen. Naaraskappaleessa pinnan tasoa syvemmällä olevat kohdat ovat uroskappaleessa kohollaan ja päin vastoin. Kappaleet kiinnitetään hydrauliseen puristimeen, jolla vesileima-aihe puristetaan kappaleiden väliin sijoitettuun verkkoon. Tässä vaiheessa on mahdollista valmistaa testiympäristössä ensimmäinen todellinen vedos vesileimasta ennen kokonaisen sylinterin valmistuksen aloittamista. Kokonaiseen sylinteriin vesileima-aihe toistetaan prosessin edellyttämän jakomitan ja asemoinnin mukaisesti. Tämän jälkeen verkko on valmis kiinnitettäväksi sylinterin ympärille.
Lähikuva pronssisen egutöörin pinnasta, jossa on yhdistetty monisävyvesileiman ja korostevesileiman ominaisuuksia.
Vesileima 1600-luvun puolalaisessa asiakirjassa.
Havainnekuva egutöörimenetelmän toimintaperiaatteesta.
Rakennusta esittävä vesileima-aihe kiinnitettynä testipaperikoneen egutöörin pintaan.
Havainnekuva sylinterimenetelmän toimintaperiaatteesta.
We the Kings

| We the Kings |
| --- | --- |
 Laulaja Travis Clark
Tiedot
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  pop-punk, alternative rock, emopop
Kotipaikka:   Bradenton, Florida, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Travis Clark, laulu   Hunter Thomsen, kitara   Drew Thomsen, basso   Charles Trippy, basso   Danny Duncan, rummut  
Levy-yhtiö:  S-Curve Records  
Aiheesta muualla
Wethekings.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
We the Kings 2012.
We the Kings on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye. Se perustettiin Bradentonissa, Floridassa vuonna 2003. Ensimmäisen albuminsa yhtye julkaisi vuonna 2007. Yhtyeen toinen albumi Smile Kid julkaistiin joulukuussa 2009, ja kolmas albumi Sunshine State of Mind heinäkuussa 2011.
Radio, lehdet ja televisioesiintymiset

Yhtye tuli tutuksi televisiosta ja radiosta uransa alussa. Yhtye esiintyi mm. The Early Show:ssa, MTV:n Spring Breakissa ja Jimmy Kimmel Livessä 27. heinäkuuta 2008 ja esitti siinä singlen "Check Yes Juliet". Kesällä 2008 We the Kings esiteltiin Alternative Press -lehdessä, jossa yhtyeestä oli kirjoitettu kolmen sivun artikkeli. Lisäksi yhtyeestä on kerrottu mm. Substream Music Pressissä ja Kerrang! -lehdessä sekä brittiläisessä Black Velvetissä.
8. joulukuuta 2009 yhtye julkaisi toisen albuminsa Smile Kid. Albumilta julkaistiin kaksi singleä: "We'll Be a Dream" (mukana Demi Lovato) ja "Heaven Can Wait". 5. heinäkuuta 2011 yhtye julkaisi kolmannen albuminsa Sunshine State of Mind.
Jäsenet

Travis Clark – laulu, kitara, piano
Hunter Thomsen – kitara, taustalaulu
Danny Duncan – rummut
Charles Trippy – basso
Coley O'Toole – piano, kitara, taustalaulu
Diskografia > Albumit

We the Kings (2007)
Smile Kid (2009)
Sunshine State of Mind (2011)
Somewhere Somehow (2013)
Stripped (2014)
Strange Love (2015)
Self Titled Nostalgia (2017)
Six (2018)
Diskografia > EP:t

Between The Ink And Paper
Secret Valentine EP
Friendship Is A Touchy Subject
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Listasijoitukset> US | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | "Skyway Avenue" | 174 | We the Kings |
| 2008 | "Check Yes Juliet" | 70 | We the Kings |
| 2008 | "Secret Valentine" | 94 | We the Kings |
| 2009 | "Heaven Can Wait" | 119 | Smile Kid |
| 2010 | "We'll Be a Dream" (feat. Demi Lovato) | 76 | Smile Kid |
| 2013 | "Just Keep Breathing" |  |  |
| 2013 | "Find You There" |  |  |
Aiheesta muualla

We the Kingsin kotisivut
We the Kings MySpacessa
Travis Clarkin blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikobaarienlintuhaukka

| Nikobaarienlintuhaukka> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Lintuhaukat Accipiter
Laji::  butleri
Kaksiosainen nimi
 Accipiter butleri  (Gurney, 1898)  
Katso myös
   Nikobaarienlintuhaukka Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nikobaarienlintuhaukka (Accipiter butleri) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Nikobaareilla Bengalin lahdella Intiassa. Varmuudella se tunnetaan Car Nicobarilta ja Katchalilta, mutta kun saaret tunnetaan huonosti, sitä saattaa esiintyä muillakin saarilla. Tuoreita lukuja sen määrästä ei ole, eikä populaation suuruudesta siten ole arvioita.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät.
Nimialalajia on havaittu Car Nicobarilla saariston pohjoisosassa, A. b. obsoletusta Katchalin ja Camortan saarilla saariston keskiosassa.
Koko ja ulkonäkö

Sen pituus on 30 cm. Aikuinen koiras on päältä tummanharmaa, käsisulat ovat tummat, alapuoli on vaalea, rinnassa on punaruskeaa, kyljessä raidoitusta. Naaraat ja poikaset ovat punaruskeita, yläpyrstössä 3–5 tummaa raitaa.
Alalajit

Sillä on kaksi alalajia:
Accipiter butleri butleri (Gurney, Jr., 1898)
Accipiter butleri obsoletus (Richmond, 1902)
Octavio Antonio Beras Rojas

Octavio Antonio Beras Rojas.
Octavio Antonio Beras Rojas (16. marraskuuta 1906 – 30. marraskuuta 1990) oli dominikaanilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hän oli maansa ensimmäinen kardinaali.
Beras Rojas syntyi Octavio Beras Zorrillan ja Teresa Rojas Santanan kolmesta lapsesta vanhimpana. Hän opiskeli Santo Domingossa ja vuonna 1926 Roomassa, josta joutui terveyssyistä palaamaan kotimaahan. Hän sai pappisvihkimyksen Santo Domingon arkkihiippakunnassa 13. elokuuta 1933, ja hänet nimitettiin saman arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Euchaitaen titulaariarkkipiispaksi 2. toukokuuta 1945. Piispaksi konsekroinnin suoritti 12. elokuuta Manuel Arteaga y Betancourt, jota avustivat Enrique Pérez Serantes ja Aloysius Joseph Willinger.
Beras Rojasista tuli Santo Domingon arkkipiispa 10. joulukuuta 1961. Hän sai 8. joulukuuta 1962 lisäksi nimityksen maan sotilasarkkipiispaksi. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 24. toukokuuta 1976, jolloin hän sai nimityksen San Siston kardinaalipapiksi. Hän jäi eläkkeelle Santo Domingon arkkipiispan tehtävistä 15. marraskuuta 1981 ja sotilasarkkipiispan tehtävistä 4. huhtikuuta 1982.
Beras Rojas osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuonna 1978 kahteen konklaaviin.
Viipiänjärvi

| Viipiänjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°15′19″N, 26°23′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Kommerinojaan 
Järvinumero:  14.179.1.042
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,3 m  
Pituus:  1,6 km  
Leveys:  580 m  
Rantaviiva:  4,263 km  
Pinta-ala:  50,901 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiViipiänjärvi 
Viipiänjärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Paistjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 51 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,3 metriä mpy.
Neil Faulkner (arkeologi)

Neil Faulkner (22. tammikuuta 1958 – 4. helmikuuta 2022) oli brittiläinen arkeologi, kirjailija, matkaopas ja toimittaja. Hän opiskeli talouspolitiikkaa King’s Collegessa ja väitteli myöhemmin tohtoriksi University College Londoniin kuuluvassa UCL Institute of Archaeology -osastossa. Hän julkaisi useita kirjoja.
Aiheesta muualla

Neil Faulknerin kotisivut (englanniksi)
Octavio Betancourt Arango

Octavio Betancourt Arango (4. tammikuuta 1928 Abejorral – 18. kesäkuuta 2017) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1951 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Germania in Dacian titulaaripiispaksi 23. marraskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1971. Pääkonsekraattorina toimi Tulio Botero Salazar, jota avustivat Aníbal Muñoz Duque ja Arturo Duque Villegas.
Betancourt Arango sai 10. marraskuuta 1975 nimityksen Garzónin piispaksi, mutta hän erosi tehtävistään 26. huhtikuuta 1977.
Niklas Nienass

| Niklas Nienass |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Ryhmä:  Vihreät/EFA
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1992 (ikä 32) Marl, Saksa
Kansalaisuus:  saksalainen
Tiedot
Puolue:  Liittouma 90/Vihreät
Aiheesta muualla
niklas-nienass.eu
Niklas Nienass (s. 14. huhtikuuta 1992 Marl, Saksa) on saksalainen poliitikko. Nienass edustaa Liittouma 90/Vihreät-puoluetta. Nienass on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niklas Nienass Wikimedia Commonsissa
Niklas Nienass Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Weirdsville – kummajaisten kaupunki

| Weirdsville – kummajaisten kaupunki> Weirdsville |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Allan Moyle
Käsikirjoittaja:  Willem Wennekers
Tuottaja:  Nicholas D. Tabarrok
Säveltäjä:  John Rowley
Kuvaaja:  Adam Swica
Leikkaaja:  Michael Doherty
Pääosat:   Scott Speedman  Wes Bentley  Taryn Manning 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Darius Films
Levittäjä:  Magnolia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  12. lokakuuta 2007
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Weirdsville – kummajaisten kaupunki on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut kanadalainen komediarikoselokuva, jonka ohjasi Allan Moyle. Käsikirjoituksesta vastasi Willem Wennekers ja pääosissa näyttelivät Scott Speedman, Wes Bentley ja Taryn Manning.
Juoni

Kaksi narkomaania Royce ja Dexter asuvat oudossa Weedsville kylässä, jossa he ovat velkaantuneet gangsteri Omarille. Roisto päättää, että velat voi maksaa myös myymällä huumeita. Kaksikko kuitenkin käyttää itse huumet, jonka seurauksena Roycen tyttöystävä Matilda kuolee yliannostukseen ja kuolee. Royce ja Dexter päättävät haudata naisen hylättyyn drive-in-teatteriin. Tilanne kuitenkin muuttuu kun Dexter huomaa paikalliset saatananpalvojat suorittamassa rituaalia. Kaksi yrittää paeta saatananpalvojia, mutta jäävät kiinni. Sen sijaan he yrittävät uhrata Matildan, joka herääkin henkiin viiltelyn seurauksena. Kolmikko päättää paeta paikalta ja yrittävät varastaa vanhan miehen kassakaapin, jolla he saisivat maksettua Omarille velkarahansa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Scott Speedman  | … |  Dexter   |
|  Wes Bentley  | … |  Royce   |
|  Taryn Manning  | … |  Matilda   |
|  Matt Frewer  | … |  Jason Taylor   |
|  Greg Bryk  | … |  Abel   |
|  Maggie Castle  | … |  Treena   |
|  Raoul Bhaneja  | … |  Omar   |
|  Joe Dinicol  | … |  Jeremy Taylor   |
|  Jordan Prentice  | … |  Martin   |
|  Dax Ravina  | … |  Seamus   |
|  Elizabeth Lennie  | … |  Irene Taylor   |
|  James McQuade  | … |  Garry   |
|  Shayne Wyler  | … |  Todd   |
|  Joey Beck  | … |  Sheldon   |
|  Allan Redford  | … |  Theo   |