stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2020 – naisten kaksinpeli
Kaavio > Kaavion alaosa > Lohko 8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros |   |   | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros |   |   | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros |   |   | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros |

| 16 |   E Mertens | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   L Siegemund | 2 | 2 |  |   |   | 16 |   E Mertens | 6 | 7 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| WC |   C Liu | 2 | 4 |  |   |   |  |   S Sorribes Tormo | 3 | 5 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   S Sorribes Tormo | 6 | 6 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 16 |   E Mertens | 7 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   V Kužmová | 4 | 1 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   C McNally | 5 | 1 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   C McNally | 6 | 6 |  |   |   |  |   C McNally | 4 | 6 | 77 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
| WC |   K Clijsters | 6 | 5 | 1 |   |   | 21 |   J Aleksandrova | 6 | 3 | 62 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
| 21 |   J Aleksandrova | 3 | 7 | 6 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 16 |   E Mertens | 6 | 6 |  |
| 27 |   O Jabeur | 6 | 78 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 2 |   S Kenin | 3 | 3 |  |
|   |   K Kawa | 2 | 66 |  |   |   | 27 |   O Jabeur | 710 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   K Siniaková | 1 | 2 |  |   |   |  |   K Kanepi | 68 | 0 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   K Kanepi | 6 | 6 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 27 |   O Jabeur | 64 | 3 |  |   |  |  |  |  |  |  |
| PR |   V Zvonarjova | 4 | 5 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 2 |   S Kenin | 77 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   L Fernandez | 6 | 7 |  |   |   |  |   L Fernandez | 4 | 3 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   Y Wickmayer | 2 | 2 |  |   |   | 2 |   S Kenin | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 |   S Kenin | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Aili Jokelainen

Iida (Ida) Aili Jokelainen (17. marraskuuta 1924 Sotkamo – 29. marraskuuta 2019) oli suomalainen kodin teknologian tutkija.
Sotkamolaissyntyinen maanviljelijän tytär Aili Jokelainen valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1956, lisensiaatiksi 1959 ja väitteli siellä tohtoriksi 1965. Hän oli Helsingin yliopiston kodinhoito-opin opettaja 1966–1973 ja kodin teknologian vt. professori 1970–1973. Vakituinen professori hän oli vuosina 1973–1991, josta vuoteen 1977 ylimääräisenä professorina. Hänen väitöskirjansa käsitteli saamelaisten ruokavaliota.
Jokelainen aloitti kodin teknologian opetuksen ilman aiempaa esimerkkiä. Tämä oli suuri haaste, johon liittyi myös uuden laitoksen tilojen, toimintojen ja käytäntöjen hahmottaminen sekä opetus- ja tutkimuslaitteiden ja -välineiden hankinta. Hän joutui tällöin myös tuottamaan oppimateriaalin ja oppikirjojen alan peruskursseja varten.
Jokelaisen oma tutkimustyö painottui puhtausteknologiaan. Väitöskirjatyössään hän perehtyi radioaktiivisten menetelmien käyttöön, ja tätä kokemusta hän sovelsi  luodessaan puhdistumisen mittaamiseen käytettäviä menetelmiä. Hän tutki radioaktiivisin menetelmin sekä kovien pintojen että tekstiililattioiden puhdistumista. Suurinta mielenkiintoa hän tunsi laboratorio-oloissa tehtyihin tutkimuksiin. Aiheen käytännönläheisyys vaati kuitenkin häntä laajentamaan tutkimusta myös työelämään ja arjen kotitaloustyöhön.
Kirjallisuutta

Aulanko, Marja: ”Jokelainen, Aili (1924–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 460–461.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2.  / Teoksen verkkoversio.
Haavisto, Jukka (toim.): Kaiken voi valita: Kodin työt ja tehtävät professori Aili Jokelaisen uran läpi nähtynä.  (Helsingin yliopiston kodin teknologian laitoksen julkaisuja, 20)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1991.  ISSN 0355-1199.  ISBN 951-45-5836-7.
Alalampi (Keuruu)

| Alalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°17′38″N, 24°37′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kupanjoen valuma-alue (35.66)
Laskujoki:  Kupanjoki 
Järvinumero:  35.661.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,1 m  
Rantaviiva:  0,906 km  
Pinta-ala:  3,888 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlalampi 
Alalampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Kivijärven alueeseen (35.661) se kuuluu.
Japanin kuplatalous

Talouskuplan puhkeaminen. Sininen viiva kuvaa Japanin BKT:n prosenttimuutosta.
Japanin kuplatalous (jap. バブル景気, bubble keiki) tarkoittaa Japanin 1980-luvun lopun talouskehitystä, jossa matalakorkoiset lainat ja spekulaatio johtivat osake- ja kiinteistömarkkinoiden huimiin hinnannousuihin. Kuplan puhkeaminen 1990-luvun alussa toi mukanaan syvän laman. Japanin kuplatalous on yksi modernin taloustieteen tunnetuimmista talouskuplista.
Tausta ja kehitys

Toista maailmansotaa seuranneilla vuosikymmenillä Japani otti käyttöön tarkkoja tuontitariffeja ja käytäntöjä, joilla rohkaistiin kansalaisia säästämään tulojaan. Kun pankeissa oli enemmän rahaa, lainoja ja luottoa oli yhä helpompi saada, ja kun Japanilla oli suuri positiivinen kauppatase, jenin arvo muihin valuuttoihin nähden kasvoi. 
Tämä salli japanilaisten yritysten investoida helpommin kuin kilpailijansa, mikä laski tavaroiden hintoja ja kasvatti kauppatasetta entisestään. Jenin arvon kasvaessa osakekaupoista tuli erittäin tuottoisia.
Kuplatalouden alkuna pidetäänkin usein vuotta 1985, kun Japani ja viisi muuta maata allekirjoittivat Plaza-sopimuksen New Yorkissa laskeakseen dollarin arvoa suhteessa jeniin.
Kun rahaa oli runsaasti saatavilla investointeja varten, spekulaatiot kasvoivat arvopaperimarkkinoilla, erityisesti Tokion pörssissä, ja kiinteistömarkkinoilla. Asuntojen, osakkeiden ja joukkovelkakirjojen hinnat nousivat niin paljon, että yhdessä vaiheessa Japanin valtio laski liikkeelle 100 vuoden joukkovelkakirjoja. Lisäksi pankit antoivat yhä riskialttiimpia lainoja.
Japani sai uutta kansallista ylpeyttä ja itsevarmuutta uuden taloudellisen valtansa seurauksena, mikä näkyi esimerkiksi kirjoissa, kuten Shintarō Ishiharan ja Akio Moritan esseessä ”No” to ieru Nihon (”Japani joka osaa sanoa ei”). Monet olivat Japanin ulkopuolella huolissaan buumista, ja ulkomaalaiset havainnoijat kritisoivat tapahtumia. Esimerkiksi Michael Crichton kirjoitti Japanin taloudellisen vallan aiheuttamia ongelmia käsittelevän teoksensa Nouseva aurinko tähän aikaan.
Kuplan huippu ja puhkeaminen

Kuplan huipulla huimasti kohonnut maan arvo nousi otsikoihin myös ulkomailla. Keisarillisen palatsin maa-alueen sanottiin olevan Ranskaa arvokkaampi, ja Tokion Ginzan kadulle pudonnut 10 000 jenin seteli oli vähemmän arvokas kun sen peittämä maa. Kuplatalous lisäsi matkailua, kun rikkaat japanilaiset kävivät länsimaissa ostamassa luksustuotteita. Se toi myös Japaniin ulkomaalaisia, joko rikastumaan osakkeilla tai opettamalla englantia.
Hinnat nousivat korkeimmiksi Tokion Ginzan alueella vuonna 1989, paikoin yli 1,5 miljoonaan dollariin neliömetriltä, ja jäivät vain hieman alhaisemmiksi Tokion muilla alueilla. Vuoteen 2004 mennessä huippuluokan "A"-kiinteistö Tokion kauppa-alueella maksoi alle sadasosan 1980-luvun lopun huippuhinnoista ja Tokion asuinalueilla kymmenesosan huipusta. Tästä huolimatta kiinteistöjen hinnat olivat maailman korkeimpia. Noin 20 miljardia dollaria (vuoden 1999 kurssilla) katosi kiinteistömarkkinoiden ja Tokion pörssin romahtaessa.[lähde? ]
Koska Japanin taloutta ajoi eteenpäin uudelleeninvestointien suuri määrä, tämä romahdus tuntui erityisen voimakkaana. Investointeja tehtiin yhä enemmän maan ulkopuolelle, ja japanilaiset teollisuusyritykset menettivät paljon kilpailukyvystään. Kun japanilaisista tuotteista tuli ulkomailla vähemmän kilpailukykyisiä, alhainen kulutusaste alkoi haitata taloutta ja aiheutti deflaation.
Seuraukset

Kiinteistökuplan luomisessa ja kasvattamisessa auttaneet helposti saatavat luotot pysyivät ongelmana useiden vuosien ajan, ja vielä vuonna 1997 pankit antoivat suuririskisiä lainoja. Luotto-ongelman korjaaminen tuli vielä vaikeammaksi, kun valtio alkoi tukea konkurssikypsiä pankkeja ja yhtiöitä, luoden useita ”zombiyrityksiä”.
Kuplan puhkeaminen (jap. 崩壊, hōkai) tapahtui pikemminkin vähitellen kuin kertarysäyksellä. Sen jälkeistä aikaa kutsutaan Japanissa ”menetetyksi vuosikymmeneksi” (jap. 失われた10年, ushinawareta jūnen).
Käännös suomeksi
Afromeksikolaiset

Afromeksikolaiset ovat Meksikon tummaihoisia asukkaita, joiden juuret ovat kokonaan tai osittain Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Eri arvioiden mukaan afromeksikolaisia on Meksikossa 474 000–4 miljoonaa. Historiallisesti tärkein afromeksikolaisten asuinalue on ollut entinen orjasatama Veracruz, mutta nykyisin heitä asuu Costa Chican alueella Oaxacan ja Guerreron osavaltioiden rannikoilla.
Historia

Afromeksikolaiset ovat espanjalaisten Afrikasta maahan tuomien orjien jälkeläisiä. 1600-luvun alussa Meksikossa oli suurempi afrikkalaistaustainen väestö kuin missään muussa Amerikan osassa. Koko siirtomaavallan ajan afrikkalaisia oli maassa enemmän kuin espanjalaisia. Yhteensä maahan tuotiin arviolta 200 000 afrikkalaista orjaa. Vuoden 1810 väestönlaskennan mukaan afromeksikolaiset muodostivat 10 % väestöstä. Meksikoon muodostui myös karanneiden orjien vapaita yhteisöjä, joista tunnetuimman, San Lorenzo de los Negrosin, perusti Gaspar Yanga 1570-luvulla. Meksikon itsenäisyyssodassa mustia palveli kapinallisten puolella Espanjaa vastaan. Yksi heistä oli Vicente Guerrero, josta tuli maan itsenäistyttyä sen toinen presidentti. Meksikon itsenäistyttyä afromeksikolaiset vaikuttivat voimakkaasti maan talouden kehitykseen toimiessaan muun muassa hopeakaivoksilla ja sokeriruokoviljelmillä.
Nykypäivä

Suurin osa afromeksikolaisista elää köyhyydessä. Esimerkiksi teiden puute haittaa Costa Chican taloudellista kehitystä ja monet ovatkin muuttaneet alueelta pois. Pois muuttaneita erehdytään usein pitämään Kuubasta tai Belizestä tulleina siirtolaisina. Afromeksikolaista kulttuuria on pyritty ylläpitämään muun muassa näyttelyin, elokuvin ja yhteisöjen tapaamisin. Vaikka afromeksikolaiset ovat esimerkiksi televisiossa lähes näkymättömiä, he ovat vaikuttaneet voimakkaasti meksikolaiseen kulttuuriin. Esimerkiksi kuuluisalla meksikolaisella kappaleella La Bamballa on afromeksikolainen tausta. Afromeksikolaisten marginalisointia pidetään kuitenkin suurena ongelmana.
Johann Wolfgang Döbereiner

| Johann Wolfgang Döbereiner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1780 Hof
Kuollut: 24. maaliskuuta 1849 (69 vuotta) Jena
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Heinrich Hlasiwetz
Tutkimusalue:  Kemia
   
Johann Wolfgang Döbereiner (13. joulukuuta 1780 Hof, Saksa – 24. maaliskuuta 1849 Jena, Saksa) oli saksalainen kemisti, joka muistetaan alkuaineiden atomipainon mukaisen ryhmittelyn edelläkävijänä ja ensimmäisen teollisesti valmistetun sytyttimen keksijänä.
Tutkimukset

Döbereiner oli ensin apteekkari ja tehtailija, lopulta Jenan yliopiston kemian ja farmasian professori.
Vuonna 1829 Döbereiner näytti, että yhdenmukaisesti suhtautuvat alkuaineet usein muodostavat niin sanotun triadin, toisin sanoen kolmen alkuaineen atomipainoista on keskimmäinen yhtä suuri kuin kahden toisen aritmeettinen keskiarvo, ja hän päätteli tästä, että alkuaineitten ominaisuudet jossain määrin olivat riippuvaisia niiden atomipainoista.
Vuonna 1823 hänen kehittämänsä heterogeeniseen katalyysiin ja platinan aiheuttamaan vedyn syttymiseen perustuva Döbereiner-lamppu, joka sai nimensä keksijänsä mukaan, antoi ratkaisevan sysäyksen sytyttimien valmistamiselle.
Döbereiner teki myös varhaisia havaintoja kaasujen diffuusiosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johann Wolfgang Döbereiner Wikimedia Commonsissa
Japanin koripallomaajoukkue

Japanin koripallomaajoukkue edustaa Japania miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia

Maa pääsi mukaan vuoden 1936 olympialaisten koripalloturnaukseen, jolloin laji oli ensimmäistä kertaa mukana. Kisoissa Japani sijoittui lopulta yhdeksänneksi yhdessä viiden muun maan kanssa. Vuonna 1960 järjestettiin ensimmäiset koripallon Aasian-mestaruuskilpailut, joihin maa osallistui. Japani sijoittui turnauksessa kolmanneksi ja voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa. Vuonna 1963 maa pääsi ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin, mutta sijoittui turnauksen viimeiseksi. Vuosina 1965 ja 1971 Japani voitti Aasian-mestaruuskilpailut. Maan viimeisin esiintyminen MM-tasolta on vuodelta 2006, jolloin Japani sijoittui kotikisoissaan seitsemänneksitoista.
Vuonna 2020 Japani tulee pelaamaan kotiolympialaisissaan ensimmäistä kertaa olympiaturnauksessa 44 vuoteen.
Tunnettuja pelaajia

Shigeaki Abe
Rui Hachimura
Yūta Watanabe
Kōsuke Takeuchi
Yūta Tabuse
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Albert Riera

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Albert Riera Ortega
Syntymäaika: 15. huhtikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Manacor, Baleaarit, Espanja
Pelipaikka: vasen laitalinkki
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: Galatasaray
Pelinumero: 11
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2003 2003–2005 2005–2008 2006 2008–2010 2010–2011 2011– | Mallorca Bordeaux Espanyol → Manchester City Liverpool Olympiakos Galatasaray | 46 (6) 53 (4) 72 (8) 15 (1) 40 (3) 26 (6) 36 (1) |
Maajoukkue
| 2007–2009 | Espanja | 16 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. marraskuuta 2012.
Albert Riera Ortega (s. 15. huhtikuuta 1982 Manacor, Baleaarit, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Galatasarayta. Hän pelaa yleensä vasempana laitalinkkinä.
Ura

Riera aloitti ammattilaisuransa kaudella 2000–2001 Mallorcassa, jossa hän oli mukana voittamassa Espanjan cupia Copa del Reytä vuonna 2003. Kesällä 2003 Riera siirtyi ranskalaiseen Bordeaux’hon, jossa hän kuului kahden kauden ajan joukkueen vakiokokoonpanoon.
Vuonna 2005 Riera teki sopimuksen barcelonalaisen Espanyolin kanssa. Hän ei kuitenkaan pystynyt vakuuttamaan valmentaja Miguel Ángel Lotinaa eikä päässyt säännöllisesti kentälle, joten tammikuussa 2006 hänet lainattiin odotetusti englantilaiselle Manchester Citylle. Debyyttinsä Cityssä hän teki Manchesterin derbyssä Manchester Unitedia vastaan. Kaudeksi 2006–2007 Riera palasi Espanyoliin ja vakiinnutti paikkansa nyt Ernesto Valverden valmentamassa joukkueessa. Samalla kaudella hän teki Espanyolille maalin UEFA Cupin loppuottelussa, mutta mestaruus meni lopulta Sevillalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kesällä 2008 Riera siirtyi espanjalaisen Rafael Benítezin luotsaamaan Liverpooliin. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi kreikkalaiseen Olympiakosiin, josta vaihtoi seuraavaksi kaudeksi turkkilaiseen Galatasarayhin.
Espanjan maajoukkueessa Riera teki ensiesiintymisensä 13. lokakuuta 2007 Tanskaa vastaan pelatussa EM-karsintaottelussa, jossa syntyi myös maajoukkueuran ensimmäinen maali. Kesän 2008 EM-kilpailuihin Rieraa ei valittu, mutta hän palasi joukkueen kokoonpanoon syksyllä 2008 alkaneissa MM-karsinnoissa.
Saavutukset

Copa del Rey: 2003
Aiheesta muualla

Albert Riera Liverpoolin sivustolla (englanniksi)
Albert Riera Football Database -sivustolla (englanniksi)
Espanjan joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Casillas |
2 Albiol |
3 Piqué |
4 Marchena |
5 Puyol |
6 Hernández |
7 Villa |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Fàbregas |
11 Capdevila |
12 Busquets |
13 López |
14 Alonso  |
15 Ramos |
16 Llorente |
17 Güiza |
18 Riera |
19 Arbeloa |
20 Cazorla |
21 Silva |
22 Mata |
23 Reina |
Valmentaja Del Bosque
Alexander Georg Weilin

Alexander Georg Weilin (25. syyskuuta 1823 Savonlinna – 13. elokuuta 1889 Helsinki) oli venäjänopettaja ja painotalo Weilin+Göösin toinen perustaja. Hän syntyi savonlinnalaisen postimestari Georg Aron Weilinin (k. 1837) ja Katarina Wirilanderin perheeseen. Weilin ehti itse kahdesti naimisiin, vuonna 1851 Blondine Andreette Aschanin ja vuonna 1864 Hanna Elisabet Dorotea von Brandenburgin (k. 1910) kanssa.
Weilin kävi Savonlinnan yläalkeiskoulua, jollaisen opettajaksi hän päätyi lopulta itse Jyväskylään. Sitä ennen hän kuitenkin kävi Porvoon lukion ja kuului viipurilaiseen osakuntaan, sekä opiskeli venäjää Kazanin yliopistossa. Ensimmäinen työ oli Käkisalmen ala-alkeiskoulussa. Weilinin ollessa Jyväskylässä kaupungissa toimi myös Jyväskylän seminaari, jossa työskenteli lehtorit K. G. Göös ja J. F. Canth. Edellä mainitut sekä Keski-Suomi-lehden perustaja H. F. Helminen olivat ostaneet yhdessä vuonna 1871 painotalon, jossa alettiin tehdä Keski-Suomea. Painotalo myytiin vuonna 1872 Weilinin ja Göösin yhdessä perustamalle painotalo Weilin+Göösille, mistä alkoi perustajien menestyksekäs kustantajanura. Weilin+Göösiä perustaessa molempien kerrotaan sijoittaneen pääomaksi saman summan, 12 292 markkaa 89 penniä.
Weilinin poika hänen toisesta avioliitostaan oli liikemies ja kirjailija Yrjö Weilin.
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Alexander Georg Weilin. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Weilin+Göös (wg.fi), historiaa perustajista (Arkistoitu – Internet Archive)
Iñaki Williams

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Iñaki Williams Arthuer
Syntymäaika: 15. kesäkuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Bilbao, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 186 cm
Paino: 71 kg
Seura
Seura: Athletic Bilbao
Pelinumero: 9
Junioriseurat
: Natación Pamplona
2009–2012: Pamplona
2012–2013: Athletic Bilbao
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2013 | Basconia | 18 | (7) |
| 2013–2015 | Bilbao Athletic | 32 | (21) |
| 2014– | Athletic Bilbao | 341 | (75) |
Maajoukkue
| 2015–2017 | Espanja U21 | 17 | (3) |
| 2016 | Espanja | 1 | (0) |
| 2022– | Ghana | 17 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. elokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. toukokuuta 2024.
Iñaki Williams Arthuer (s. 15. kesäkuuta 1994 Bilbao) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaota. Oikeajalkainen Williams on pelipaikaltaan hyökkääjä. Williams on myös Espanjan kansalainen. Hänen isänsä on kotoisin Ghanasta ja äitinsä Liberiasta. Hänen pikkuveljensä Nico Williams on myös jalkapalloilija.
Williamsin uran ensimmäinen seura oli CD Basconia, jota hän edusti vuodet 2012–2013 pelaten samalla myös Athletic Bilbaon nuorten joukkueissa. Otteluita Basconiassa kertyi 18 ja maaleja seitsemän. Williams on pelannut vuodesta 2013 lähtien Athletic Bilbaon kakkosjoukkueessa Bilbao Athleticissa, jossa maaleja on kertynyt 32 ottelussa hienot 21 kappaletta. Athletic Bilbaon riveissä Primera Divisiónissa Williams debytoi joulukuussa 2014 Córdoba CF:ää vastaan. Avausmaalinsa joukkueen paidassa hän teki debyyttiottelussaan Eurooppa-liigassa helmikuussa 2015 Torino FC:n verkkoon. Ensimmäisen maalinsa Primera Divisiónissa Williams teki saman vuoden toukokuussa Elche CF:n verkkoon. Kaudella 2014–2015 hän pelasi kaksi ottelua tehden yhden maalin.
Williams debytoi vuonna 2015 Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja saavutti hopeaa ikäluokan EM-kilpailuissa 2017. Hän pelasi Espanjan A-maajoukkueessa yhden ottelun toukokuussa 2016. Hän on edustanut Ghanan maajoukkuetta syyskuusta 2022 alkaen. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua.
Aiheesta muualla

Iñaki Williams Soccerway-sivustolla
Athletic Bilbao – Primera División
1 Simón |
2 Gorosabel |
3 Vivian |
4 Paredes |
5 Yeray |
6 Vesga |
7 Berenguer |
8 Sancet |
9 I. Williams |
10 N. Williams |
11 Djaló |
12 Guruzeta |
13 Agirrezabala |
15 Lekue |
16 Ruiz de Galarreta |
17 Berchiche |
18 de Marcos |
19 Martón |
20 Gómez |
21 Herrera |
22 Serrano |
23 Ares |
24 Prados |
26 Padilla |
31 Jauregizar |
32 Boiro |
33 Olabarrieta |
Valmentaja Valverde
Ghanan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Ati-Zigi |
2 Lamptey |
3 Odoi |
4 Salisu |
5 Partey |
6 Owusu |
7 Issahaku |
8 Kyereh |
9 J. Ayew |
10 A. Ayew |
11 Bukari |
12 Danlad |
13 Afriyie |
14 Mensah |
15 Aidoo |
16 Manaf Nurudeen |
17 Rahman |
18 Amartey |
19 Williams |
20 Kudus |
21 Abdul Samed |
22 Sulemana |
23 Djiku |
24 Sowah |
25 Semenyo |
26 Seidu |
Valmentaja Addo
Aarno Aho

Aarno Vilho Aho, vuoteen 1906 Mattson (3. toukokuuta 1896 Nousiainen – 1. tammikuuta 1987 Turku) oli suomalainen kultaseppä, kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Ahn vanhemmat olivat työmies Matti Vilhelm Aho, aiemmin Mattson, ja Maria Viktoria Elers ja puolisot vuodesta 1922 Hilli Aleksandra Jalonen ja vuodesta 1971 Taimi Lahdelma Lilja. Aho kävi kansa- ja jatkokoulun ja suoritti kulta- ja hopeateosten tarkastusleimatutkinnon 1931. Virallisen mestarinarvon kultasepänammatissa hän sai 1949. Aho oli Suomen Kultaseppä Oy:n palveluksessa, emaloijana 1911–1931, Osuusliike Kultasepän jäsen 1918–1937, Auran Kultaseppä -yhtiön toimitusjohtaja 1946–1971, Pohjolan Kultaseppä Oy:n eli vuodesta 1932 Turun Kultaseppä Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1931, Kultaseppä Helenius Oy:n ja Turussa sittemmin Oy Kulta-Hovi Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 1945 ja Auran Kotka Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1953 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1955. Hänellä oli useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä.  Hän oli esimerkiksi Suomen Kultaseppien Liiton kunniajäsen vuodesta 1965 ja Turun Kultaseppien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen Aho sai 1953. Hänet muistetaan myös merkittävänä lahjoittajana muun muassa koulutuksen sekä terveyden ja hyvinvoinnin kohteisiin.
Julkaisuja

Kultasepän käsikirja, 1945 (muiden kanssa)
Auran Kultaseppä Oy: 40-vuotias, 1953
Aiheesta muualla

Oppipojasta valtakunnan oltermanniksi: Aarno Aho 1896–1987, 1988, Lasse Raustela
Jennifer Larmore

Jennifer Larmore vuonna 2013
Jennifer Larmore (s. 21. kesäkuuta 1958 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli Westminster Choir Collegessa New Jerseyssä, ja hänen opettajiaan olivat Robert McIver, John Bullock ja Regina Resnik.
Larmorella on kattava ohjelmisto, joka ulottuu barokkirooleista ja bel cantosta romanttiseen ja nykyaikaiseen taidemusiikkiin. Hän aloitti uransa Nizzan oopperassa esiintymällä Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan La clemenza di Tito esityksessä. Sittemmin Larmore on esiintynyt muiden muassa Metropolitan-oopperassa, La Scalassa, Pariisin oopperassa, Deutsche Operissa ja Covent Gardenissa. Teoksia, joissa hän on tulkinnut rooleja, ovat olleet muiden muassa Julius Caesar, Sevillan parturi, La Cenerentola, Italialainen Algeriassa ja Lulu. Oopperoiden lisäksi Larmore on esittänyt myös sinfonista ohjelmistoa.
Larmore on voittanut useita palkintoja, kuten Gramophone-palkinnon ja Grammyn. Vuonna 2002 hänestä tehtiin Ordre des Arts et des Lettres'n Chevalier ansioistaan musiikin parissa.