stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perho Liiketalousopisto
Koulutusohjelmat

Perho Liiketalousopisto tarjoaa ravintola- (kokki ja tarjoilija) ja matkailualan (matkailun asiakaspalvelija) sekä liiketoiminnan (merkonomi) ammatillista peruskoulutusta  (perustutkinnot) sekä lisä- ja täydennyskoulutusta (ammatti- ja erikoisammattitutkinnot) myös luontoalalla.
Ravintola-alan perustutkintoon voi opiskella myös englanninkielisissä Restaurant Cook- ja Restaurant Waiter -koulutuksissa.
Ammatillisen peruskoulutuksen urheiluun yhdistäviltä Urhea-linjoilta valmistutaan urheilijan kaksoisuralle.
Työttömille tai työttömyyshan alla oleville Perho Liiketalousopisto tarjoaa työvoimakoulutusta yhteistyössä TE-toimiston kanssa.
Muut palvelut

Kouluyhtiön kaupallisia palveluja ja tuotteita ovat ravintola Perho, ravintola Perhon Helmi ja liikunta- ja hyvinvointikeskus Helmi Center, kaupunkipelto Green City Farm sekä Perho PRO:n Kokkikoulu, Viinikoulu ja Anniskelupassi-koe.
Perho PROn alta löytyvät lisäksi Perhon Juustola sekä Perhon Panimo. Ravintola Perhon tiloissa toimii myös Perho PROn Perhon Puoti, josta voi ostaa muun muassa juustoja ja oluita, oppilaitoksen oman kaupunkipelto Green City Farmin lähiruokatuotteita kuten kasviksia, yrttejä sekä myös hunajaa.
Aiheesta muualla

Suomen urheiluoppilaitokset
Strengbergin tupakkatehdas

Strengbergin tupakkatehdas.
Strengbergin tupakkatehdas oli 1762–1998 Pietarsaaressa toiminut tupakkatehdas.
Tehdasrakennuksen vanhempi punatiilinen osa on arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernan suunnittelema ja se on valmistunut 1898. Pallomaisen kellotornin hallitsema uudempi osa on arkkitehti Torben Grutin suunnittelema ja se on valmistunut 1909. Kello tilattiin ruotsalaisesta G.W. Lindrothin kellotehtaasta. Se maksoi 3 075 kruunua. Kyseinen kello on läpimitaltaan pohjoismaiden suurikokoisin kello.
Strengbergin tupakkatehtaan osuus Suomen tupakkamarkkinoista oli alimmillaan pulavuosina vajaa 20 prosenttia. Enimmillään markkinaosuus oli 38 prosenttia vuonna 1935.
Vuonna 2018 Pietarsaaren sanomien järjestämässä äänestyksessä Strengbergin tupakkatehdas valittiin Pietarsaaren kauneimmaksi rakennukseksi.
Nykyään tupakkatehtaan tiloissa toimii tupakkamuseo. Se perustettiin 1930-luvulla, mutta oli 11 vuotta suljettuna, kunnes se avattiin uudelleen vuonna 2019.
Historia > 1700-luku

Vuonna 1745 valtiovalta määräsi kaupunkien porvarit viljelemään tupakkaa kotimaisten tupakkakehräämöjen raaka-aineeksi. Pietarsaaressa epäiltiin ilmaston soveltuvuutta tupakan viljelyyn, sillä etelämpänäkin pakkanen oli usein tuhonnut sadon. Vaasan läänin maaherran usean kehotuksen jälkeen viljely aloitettiin Pietarsaaressa. Tupakantaimet eivät ehtineet täysikasvuisiksi ennen yöpakkasia. Lähin tupakkakehräämö oli tuohon aikaan Vaasassa.
Keino viljelykustannusten kattamiseksi oli ryhtyä itse raaka-aineen jalostajaksi. Marraskuussa 1761 neljä pietarsaarelaista kauppiasta ilmoitti maistraatille haluavansa perustaa tupakkatehtaan. Maistraatti lähetti anomuksen kauppakollegiolle Tukholmaan. Pietarsaaren tupakkatehtaalle myönnettiin oikeus tupakan valmistamiseen elokuussa 1762. Pormestari Lars Blom merkitsi 32:sta osuudesta neljä, 11 muuta osakasta kukin kaksi tai kolme. Epävakaan taloudellisen tilanteen vuoksi tuotanto kehräämössä alkoi vasta 1767.
Niclas Malm johti tupakkatehdasta vuodesta 1766 kuolemaansa 1785 asti. Hänen kuolemansa jälkeen tehdasta ryhtyi johtamaan vävy Adolph Lindskog, joka hankki omistukseensa koko tehtaan. Lindskogin omistuksen aikana tehtaan tuotanto oli enimmillään noin 38 000 kiloa. Tuolloin tehdas valmisti toppatupakkaa, kehrättyä puristettua rullatupakkaa ja nuuskaa. Valmisteet myytiin Pietarsaaressa ja lähialueella.
Historia > 1800-luku

Adolph Lindskogin kuoltua 1838 tehtaan omistus siirtyi hänen lapsilleen. He joutuivat myymään tehtaan taloudellisten vaikeuksiensa vuoksi vuonna 1842. Kaksi kolmasosaa tehtaasta siirtyi neljän kauppiaan haltuun. Yksi heistä oli Philip Ulric Strengberg, joka lunasti kolmen muun kauppiaan osuudet itselleen vuonna 1851. Viimeinen kolmannes siirtyi vuonna 1845 apteekkari Victor Schaumanille. Vuonna 1851 tehtaan nimeksi muutettiin Ph. U. Strengberg & C:o Tobaks-Fabrik.
Vuonna 1851 Strengbergin tehdasta laajennettiin ja uudenaikaistettiin. Nuuskaosasto koneellistettiin ja myös purutupakkaosasto uudenaikaistettiin. Kaupungin tupakkaviljelmät toimittivat tehtaalle raakatupakkaa 1860-luvulle saakka, jolloin viljely lopetettiin useiden katovuosien jälkeen.
Tehtaan omistaneet Philip Ulric Strenberg ja Victor Schauman kuolivat molemmat vuonna 1872. Tehtaan omistus siirtyi heidän leskilleen. Osakeyhtiöksi tupakkatehdas muutettiin vuonna 1881. Yhtiön nimi muuttui muotoon Ph. U. Strenberg & Co Aktiebolag.
1880-luvun alussa tehdas valmisti satojatuhansia savukkeita vuodessa. Vuosikymmenen lopulla tehdas valmisti vuodessa useita miljoonia savukkeita. Vuosisadan vaihteen uudistusten myötä tuotanto kasvoi yli 100 miljoonaan savukkeeseen vuodessa.
Tehtaaseen hankittiin 1889 höyrykäyttöinen generaattori, ensimmäisenä pietarsaarelaistyöpaikkana se sai sähkövalon vuosien 1896–1900 aikana. Tehdas laajeni käsittämään koko korttelin ja oli kaupungin suurin työnantaja. Parhaimmillaan Strengbergillä oli 1 600 työntekijää. Tehtaan pihalle rakennettiin vuonna 1898 voimalaitos, joka tuotti kaiken tehtaan tarvitseman sähkön.
Historia > 1900-luku

Keltaisen osan suunnittelu käynnistyi vuonna 1907. Lopullisen suunnittelutyön tekijäksi valittiin Torben Grut. Uusi osa kellotorneineen valmistui 1910. Kello tilattiin ruotsalaisesta G.W. Lindrothin kellotehtaasta. Se maksoi 3 075 kruunua. Torni toimi myös tehtaan vesi- ja viemärijärjestelmän sydämenä. Sen säiliöön mahtui 50 000 litraa vettä.
Pietarsaaren teloitukset tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana 2. maaliskuuta 1918 tupakkatehtaan seinää vasten. Teloituspaikkana toimineen tehtaan seinään maalattiin teloitusten vuosipäivänä salaa seitsemän ristiä aina 1960-luvulle saakka.
1920-luvulla Strengberg oli Suomen ja Pohjoismaiden suurin tupakkatehdas, työväkeä oli 1 300 ja osakepääomaa 30 miljoonaa markkaa. Yhtiö perusti tehtaan 1903 Härnösandiin, 1912 Osloon ja Kööpenhaminaan, mutta kaikki lakkautettiin melko pian.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen tehtaan tulos jäi tappiolliseksi. 1920-luvun puolivälissä kasvuvahti hidastui. Vuosina 1929–1931 hiipui lähelle puolta vuoden 1924 lukemista. Maailmansotien välisen ajan huippuvuosi oli 1935.
Suomessa toimi 1900-luvulla kymmeniä tupakkatehtaita. Tupakkamerkkejä oli pari tuhatta piipputupakat ja sikarit mukaan lukien. Strengberg valmisti esimerkiksi Saimaata. Sitä valmistettiin vuoteen 1980 asti.
H. Borgström Jr Tobaksbabriks Ab Helsingin Pohjoisrannassa joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Strengberg osti sen 1919 ja lopetti sen toiminnan 1928.
1970-luvun taitteessa Strengberg laajeni muillekin toimialoille ostamalla oululaisen pastillitehdas Merijalin ja muun muassa lämpöpattereita valmistaneen metalliteollisuusyritys Purmo Tuote Oy:n.
Strengberg siirtyi kokonaan Oy Rettigin omistukseen vuonna 1976, joskin Rettigin suku oli ollut Strengbergin enemmistöomistaja jo 1940-luvulta asti. Yhdistyneen yrityksen nimeksi tuli Oy Rettig-Strengberg Ab, kunnes vuonna 1983 jälkiosa pudotettiin pois ja yritys jatkoi nimellä Oy Rettig Ab. 1990-luvulla, kun Rettig halusi irtautua tupakkateollisuudesta, Pietarsaaren tehtaan osti tupakkayritys R. J. Reynolds, joka sittemmin myi sen Swedish Matchille. Tehdas lakkautettiin vuonna 1998.
Nuuska

Historian professori Oscar Nikula kirjoittaa teoksessaan Strengbergs 1762–1962 nuuskasta:
”Pietarsaaren nuuska oli ollut – – korkeassa kurssissa 1700-luvulla ja tehdas valmisti sitä yhä runsaasti. Nuuska ei ollut pelkästään nautintoaine, vaan sitä pidettiin eräillä tahoilla tehokkaana lääkkeenä hammassärkyä, päänsärkyä, jäykkäkouristusta, kaatumatautia ja syöpää vastaan.”
Esimerkiksi vuonna 1854 Strengberg valmisti kuutta nuuskalaatua, kolmea nenänuuskaa Jakobstads rappé, West rappé ja Melange rappé ja kolmea suunuuskaa Ordinärt No 1, Ordinärt No 2 ja Ordinärt No 3.
Virginia-nuuskatehdas Tampereella aloitti 1898 kilpailun nuuskamarkkinoista. Suurin tuottaja Strengberg toi markkinoille oman nuuskansa Stjärnsnus, ja sillä se sai Virginian markkinoilta. Ostettuaan Borgströmin Strengberg jatkoi myös entisen kilpailijansa nuuskamerkkien valmistusta. Vuoden 1908 aikoihin nuuskaa valmisti kaksi tehdasta; Strengberg ja W. Falk & Co.
Vuonna 2024 Pietarsaaressa aloitetaan suomalaisten nikotiinipussien valmistus Strengbergin nimellä läheisessä teollisuusrakennuksessa.
Kirjallisuutta

Nikula, Oscar: Strengberg 1762–1962. Suomentanut Lisa Ahlblad. Ph. U. Strenberg & K:ni ab, 1962.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strengbergin tupakkatehdas Wikimedia Commonsissa
Perälä, Reijo: Suomessa toimi ennen kymmeniä tupakkatehtaita. Ylen Elävä arkisto.
Strengbergin osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Jani Honkavaara

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 2. helmikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Seinäjoki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Lempinimi: Honsu
Junioriseurat
: TP-55
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1999 | TP-Seinäjoki | 121 | (10) |
| 1997 | → Virkiä (laina) | 1 | (0) |
| 1998 | → Sepsi-78 (laina) | 1 | (0) |
| 2000 | JiiPee | 18 | (1) |
| 2001 | TP-Seinäjoki | 14 | (0) |
| 2002 | JIPPO | 12 | (4) |
| 2002–2004 | Viikingit | 45 | (7) |
| 2005 | SoVo | 16 | (1) |
| 2006 | Viikingit | 10 | (0) |
| 2006 | → FC Kontu (laina) | 2 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 240 | (24) |
Valmennusura
2007–2009: Viikingit (apuv.)
2010–2011: HIFK
2012: Gnistan
2013–2016: HIFK
2017–2019: KuPS
2020–2021: SJK
2023–2024: KuPS
2024: Suomi (apuv.)
2025–: Djurgården
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jani Honkavaara (s. 2. helmikuuta 1976 Seinäjoki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on toiminut Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa pelaavan Djurgårdenin päävalmentajana kaudesta 2025 lähtien.
Pelaajaura

Honkavaara aloitti pelaajauransa kasvattajaseurassaan TP-Seinäjoessa (ennen Törnävän Pallo-55). Pelatessaan joukkueessa hän esiintyi Suomen korkeimmalla sarjatasolla, Veikkausliigassa, yhteensä kymmenen kertaa. Myöhemmin urallaan hänet tunnettiin lähinnä vuosaarelaisen FC Viikinkien pelaajana.
Valmennusura

Jalkapallouransa lopetettuaan Honkavaara nimettiin FC Viikinkien valmennusryhmään. Hän toimi seuran valmentajana ensin reservijoukkueessa ja sitten edustusjoukkueessa aina kauden 2009 loppuun saakka. Syksyllä 2009 hänet valittiin HIFK:n päävalmentajaksi, jossa hän valmensi joukkueen menestyksekkäästi Ykköseen kauden 2010 päätteeksi. Hän erosi kuitenkin tehtävästä kauden 2011 jälkeen, valmennettuaan joukkueen yhdeksänneksi niin, että se säilytti sarjapaikkansa. Menestyksekkään HIFK-jaksonsa jälkeen hänet valittiin oulunkyläläisen Gnistanin päävalmentajaksi. Hyvästä menestyksestä huolimatta hän jätti pestinsä perhesyihin vedoten. Pian tämän jälkeen hänet valittiin uudestaan HIFK:n päävalmentajan rooliin. HIFK oli kauden 2012 päätteeksi pudonnut Juha Moilasen johdolla takaisin Kakkoseen. Heti seuraavalla kaudella HIFK nousi kuitenkin Kakkosen itälohkosta Honkavaaran valmentamana takaisin Ykköseen.
Kaudella 2014 Honkavaara luotsasi HIFK:n Ykkösen mestaruuteen. Helsinkiläisten nousu Veikkausliigaan yli 40 vuoden tauon jälkeen varmistui viimeisellä kierroksella HIFK:n kaadettua FC Jazzin ja sarjan kärjessä olleen FC KooTeePeen jäätyä tasapeliin JIPPOn vieraana.  Kaudella 2015 HIFK sijoittui Honkavaaran alaisuudessa seitsemänneksi ja säilytti sarjapaikkansa. Kausi 2016 sujui HIFK:lta mollivoittoisemmin. Huhtikuun jälkeen HIFK saavutti vain yhden voiton ja vajosi Veikkausliigan toiseksi viimeiseksi. Lopulta seurajohto päätyi heinäkuun lopussa 2016 erottamaan Honkavaaran päävalmentajan tehtävistä.
Lokakuussa 2016 Honkavaara teki 1+1-vuotisen sopimuksen Kuopion Palloseuran kanssa. Hän valmensi KuPSissa lopulta vuoden 2019 loppuun saakka, jättäen seuran syksyllä 2019 voitetun Suomen-mestaruuden jälkeen.
Menestyksekkäiden KuPS-vuosien jälkeen hän siirtyi valmentamaan Veikkausliigassa pelaavaa Seinäjoen Jalkapallokerhoa, jota hän valmensi kaudet 2020-2021. . Hän valmensi SJK:n SM-pronssille kaudella 2021.
Vuoden 2022 alussa hän aloitti Suomen Palloliiton huippu- ja nuorisovaihteen asiantuntijana.
Vuoden 2023 huhtikuussa Honkavaara palasi takaisin päävalmentajaksi Kuopion Palloseuraan. Hän valmensi KuPSin SM-hopealle kauden 2023 päätteeksi. Kaudella 2024 hän johdatti KuPSin tuplamestaruuteen voittaen sekä Suomen Cupin mestaruuden, että myös Suomen mestaruuden. Honkavaara ilmoitti sarjakauden 2024 ollessa vielä kesken, että hän jättää KuPSin kyseisen kauden päätteeksi ja keskittyy sen jälkeen maajoukkuetehtäviin.
Marraskuussa 2024 uutisoitiin yllättäen, että Honkavaara on noussut ykkösehdokkaaksi ruotsalaisen suurseura Djurgårdenin päävalmentajahaussa. Honkavaara valittiin lopulta Djurgårdenin pääkäskijäksi ja sopimus julkaistiin joulukuun lopulla. Sopimuksen myötä Honkavaara jätti apuvalmentajapestinsä Suomen maajoukkueessa. Honkavaaran sopimus Djurgårdenin kanssa on yksi merkittävimpiä päävalmentajapestejä suomalaisen jalkapallon historiassa.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 2019, 2024
hopeaa: 2017, 2023
pronssia: 2018, 2021
Suomen Cup: 2024
Ykkönen: 2014
Kakkonen: 2010 (A-lohko), 2013 (itälohko)
Jan-Mikael Järvinen

| Jan-Mikael Järvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. helmikuuta 1988 (ikä 36) Pirkkala, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Miksa, Mixa, Proffa, JMJ
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  174 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Ässät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  44
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  Ilves (SML) HPK (SML) SaPKo (Mestis) Tappara (SML) Adler Mannheim (DEL) Malmö Redhawks (SHL) EC Salzburg (ICEHL)
Jan-Mikael Johannes Järvinen (s. 26. helmikuuta 1988 Pirkkala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Porin Ässissä. Hän toimii joukkueen kapteenina. Järvinen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Järvinen pelasi uransa alussa Ilveksessä ja HPK:ssa ennen siirtymistään Tapparaan, jossa hän pelasi kahdeksan kautta ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Vuodet 2019–2022 hän pelasi ulkomailla ennen siirtymistään Ässiin vuonna 2022. Maajoukkueessa Järvinen on voittanut alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 2006.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet ja aika Mestiksessä (2006–2011)

Järvinen on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti vuonna 2006 B-nuorten Suomen-mestaruuden. Järvinen nostettiin seuran SM-liigarinkiin kaudeksi 2006–2007, jolloin hän pelasi SM-liigassa kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Järvinen teki liigadebyyttinsä 5. lokakuuta 2006 Rauman Lukkoa vastaan. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudestaan vielä Ilveksen A-nuorissa, jonka paras pistemies hän oli tehoilla 15+27=42. Järvinen jakoi A-nuorten SM-liigan pistepörssin kahdeksannen sijan Ässien Mika Niemen kanssa.
Huhtikuussa 2007 Järvinen teki kolmivuotisen sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa, jonne hän siirtyi pitkän tähtäimen hankintana. Järvinen pelasi ensimmäisellä sopimuskaudellaan kolme SM-liigaottelua. Kauden 2008–2009 hän pelasi muutamia A-nuorissa vietettyjä otteluita lukuun ottamatta kokonaan lainalla Mestiksessä. Järvinen pelasi yhden ottelun Lempäälän Kisassa ja loput 32 ottelua Savonlinnan Pallokerhossa. Myös kausi 2009–2010 kului lähes kokonaan Savonlinnassa. Lainasopimus pidennettiin loppukautiseksi lokakuussa 2009. Järvinen pelasi myös yhden SM-liigaottelun HPK:ssa.
Kesäkuussa 2010 Järvinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SaPKon kanssa. Joukkueen varakapteenina toiminut Järvinen teki kaudella 2010–2011 48 runkosarjaottelussa tehot 20+34=54, joilla hän voitti koko Mestiksen piste- ja syöttöpörssin ja palkittiin Jouni Rinne -palkinnolla. Maalipörssissä Järvinen sijoittui kolmanneksi. Hänet palkittiin myös kauden parhaana pelaajana Kultaisella kiekolla, parhaana hyökkääjänä Mika Helkearo -palkinnolla, herrasmiespelaajana Waltteri Immonen -palkinnolla sekä äänestettiin Mestiksen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Järvinen onnistui tekemään kauden aikana myös ilmaveivimaalin 15. tammikuuta 2011 pelatussa vierasottelussa D Teamia vastaan.
Ura > Seuraura > Tappara ja kaksi Suomen-mestaruutta (2011–2019)

Maaliskuussa 2011 Järvinen teki 1+1-vuotisen sopimuksen Tapparan kanssa. Hänen varsinainen SM-liigan tulokaskautensa 2011–2012 toi Järviselle 39 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10. Hän teki liigauransa avausmaalin 9. joulukuuta 2011 Porin Ässiä vastaan. Hän teki ylivoimalla Tapparan 3–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin. Järvinen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Hän pelasi kauden aikana myös yhteensä yhdeksän Mestis-ottelun verran lainalla LeKissä ja KooKoossa. Helmikuussa 2012 Järvinen teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Elokuussa 2012 Järvinen loukkasi kätensä European Trophy-ottelussa SC Berniä vastaan. Hän joutui veneluun murtuman vuoksi useaksi kuukaudeksi sivuun. Järvisen sovittiin siirtyvän jo kauden 2012–2013 kynnyksellä lainalle LeKiin, jossa hän kuntouduttuaan teki 12 ottelussa hienot tehot 4+12=16. Järvinen palasi SM-liigaan tammikuussa 2013. Hän pelasi runkosarjan aikana Tapparassa vain kahdeksan ottelua, mutta nousi pudotuspeleissä loukkaantumisten myötä aina ykkösketjuun saakka ja sai vastuuta myös ylivoimalla. Järvinen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Huhtikuussa 2013 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Saman vuoden lokakuussa sitä jatkettiin kolmella vuodella.
Kaudella 2013–2014 Järvinen nosti pelaajaprofiiliaan ja teki SM-liigan runkosarjassa tehot 8+30=38. Hän johti ns. "Särkänniemi-ketjua", jossa Järvisen laidoilla pelasi SM-liigan maalipörssinkin voittanut Olli Palola sekä Pekka Jormakka. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2014–2015 Järvinen nousi Tapparan varakapteeniksi. Hän oli Mestarien liigassa joukkueen paras syöttäjä kuudella syöttöpisteellään. Järvinen voitti kauden päätteeksi jo kolmannen peräkkäisen SM-hopeansa. Kaudella 2015–2016 hän oli Tapparan kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+25=36. Mestarien liigassa Järvinen oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+5=7. Hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Joulukuussa 2016 Järvinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Järvinen jakoi kaudella 2016–2017 Tapparan sisäisen tehotilaston voiton Alexander Bonsaksenin kanssa lukemalla +23. Hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Kaudella 2017–2018, 20. lokakuuta 2017 Järvinen teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun paikallisottelussa kasvattajaseuraansa Tampereen Ilvestä vastaan. Tappara voitti ottelun murskalukemin 8–1. Hänen ensimmäinen maalinsa syntyi ylivoimalla. Jari Grönstrand valitsi Järvisen ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hän oli pudotuspeleissä seitsemällä syöttöpisteellään Tapparan paras syöttäjä Kristian Kuuselan ja Jukka Peltolan kanssa. Järvinen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+30=40, joilla Järvinen oli Tapparan toiseksi paras pistemies Kristian Kuuselan jälkeen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Huhtikuussa 2019 Järvisen sopimus Tapparan kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.
Ura > Seuraura > Vuodet ulkomailla (2019–2022)

Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Adler Mannheimiin. Järvinen voitti tehoilla 11+33=44 joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja hän jakoi sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Andrew Desjardins'n ja Matthias Plachtan kanssa. Kaudeksi 2020–2021 Järvinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Malmö Redhawksiin.
Kaudeksi 2021–2022 Järvinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen ICE Hockey Leaguen itävaltalaisjoukkue EC Salzburgiin. Neljännessä puolivälieräottelussa 15. maaliskuuta 2022 vieraissa tšekkiläistä Orli Znojmoa vastaan hän teki joukkueensa 0–1-voittomaalin jo 1.17 minuutin pelin jälkeen. Järvisen osuma ratkaisi Salzburgille välieräpaikan otteluvoitoin 4–0. Toisessa finaaliottelussa 7. huhtikuuta 2022 vieraissa unkarilaista Fehérvár AV19:ta vastaan hän sai syöttöpisteen kahteen Brian Leblerin tekemään maaliin, kun Salzburg voitti ottelun lukemin 3–5. Niistä jälkimmäinen jäi ottelun voittomaaliksi. Seuraavassa ottelussa 9. huhtikuuta 2022 Järvinen teki Salzburgin 2–1-voittomaalin vain 1.36 minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Joukkue voitti lopulta ICEHL:n mestaruuden seuraavan ottelun päätteeksi otteluvoitoin 4–0. Mestarien liigassa hän oli Salzburgin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+8=9. Järvinen jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Thomas Rafflin kanssa lukemalla +5.
Ura > Seuraura > Ässien kapteenistoon (2022–)

Järvinen palasi kaudeksi 2022–2023 SM-liigaan ja hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Porin Ässiin. Järvinen nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Kaudella 2023–2024 hän joutui lähes kahdeksi kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi marraskuussa. Järvinen voitti kuitenkin Ässien sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehtyään 43 runkosarjaottelussa yhdeksän maalia ja yhteensä 34 tehopistettä, sekä sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Kauden päätteeksi huhtikuussa 2024 Järvinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa. Kaudeksi 2024–2025 Ässät nimesi Järvisen seuran uudeksi kapteeniksi Jesse Joensuun lopetettua uransa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ruotsi 2006 | jääkiekko |  |
Järvinen oli voittamassa alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2006, jolloin hän voitti Suomen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jan-Mikael Juutilaisen kanssa tehoilla 1+4=5. Yhteensä Järvinen on pelannut yhdeksän nuorten ja 23 poikien maaottelua.
Muuta

Järvinen on toisen polven liigakiekkoilija, sillä isänsä Kari Järvinen pelasi omalla urallaan Ilveksessä hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 257 SM-liigaottelua. Hän toimi joukkueen kapteenina kaudella 1979–1980. Kari valmensi Jan-Mikael Järvistä Ilveksen A-nuorten apuvalmentajana kaudella 2006–2007. Hän toimii nykyään Ilveksen junioripäällikkönä. Jan-Mikaelin sisko Johanna on naimisissa viisi kautta Tapparan kapteenina toimineen Suomen A-maajoukkuehyökkääjä Jukka Peltolan kanssa. Jan-Mikael Järvinen ja Peltola pelasivat Tapparassa seitsemän kautta joukkuetovereina.
Järvinen on maininnut esikuvikseen Martin St. Louis'n ja Raimo Helmisen.
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen 2019 pudotuspelivaihe

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen 2019 pudotuspelivaihe oli turnauksen toinen ja viimeinen vaihe. Se alkoi 22. kesäkuuta 2019 neljännesvälierävaiheesta ja päättyi 7. heinäkuuta 2019 loppuotteluun, joka pelattiin Yhdysvaltojen ja Alankomaiden välillä Parc Olympique Lyonnaisilla, Lyonissa. Pudotuspeleihin eteni 16 joukkuetta: alkulohkojen kaksi parasta ja neljä parasta lohkokolmosta.
Pudotuspeleihin edenneet joukkueet

| Lohko | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| A |  Ranska |  Norja |  Nigeria |
| B |  Saksa |  Espanja |  Kiina |
| C |  Italia |  Australia |  Brasilia |
| D |  Englanti |  Japani | — |
| E |  Alankomaat |  Kanada |  Kamerun |
| F |  Yhdysvallat |  Ruotsi | — |
Neljännesvälierät > Saksa vs. Nigeria

Saksa  v  Nigeria
| Saksa  | 3–0 |  Nigeria |
| --- | --- | --- |
|  Popp  20'  Däbritz  27' (rp.)  Schüller  82'  | Raportti |  |
| --- | --- |
           }}   Saksa :            }}   Nigeria