stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antero Ruotsalainen
Valokuvia julkisista teoksista

Liikettä tilassa, 1974, Hyvinkää.
Kaskisavut, 1976, Kiuruvesi.
Älä sotke ympyröitäni, 1976, Oulu.
Ans kattoo ny

| Ans kattoo ny Anita Hirvonen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981–1983
 Julkaistu: 1983
 Tuottaja(t): Chrisse Johansson
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 32.39
 Levy-yhtiö: CBS
Listasijoitukset
  Suomi: 6. (elokuu 1983)
Anita Hirvosen muut julkaisut
| On nuoruus haihtuva 1983 | Ans kattoo ny 1983 | Päivään uuteen 1984 |
Ans kattoo ny on Anita Hirvosen studioalbumi vuodelta 1983. Albumi myi kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Ans kattoo ny – 3.04 (säv. Antti Hyvärinen, san. Chrisse Johansson)
Yön kyyneleet – 3.48 (säv. Jorma Roine, san. Chrisse Johansson)
Niin kuin paita ja peppu – 2.46 (säv. Antti Hyvärinen, san. Minttu)
Joskus kosket sydäntäin – 3.34 (säv. Jukka Koivisto, san. Chrisse Johansson)
Coco-loco – 3.08 (säv. Esko Koivumies, san. Juuso Ruud)
Nikolai – 3.14 (säv. Esko Koivumies, san. Chrisse Johansson)
Mitä tekisin toisen miehellä – 3.06 (säv. Jukka Koivisto, san. Linda Vallila)
Tähtien yö – 3.12 (säv. Esko Koivumies, san. Chrisse Johansson)
Pidä pulssi puntarissa – 3.15 (säv. Jukka Koivisto, san. Linda Vallila)
Näätkö hymyn huulillain – 3.34 (säv. Jukka Koivisto, san. Chrisse Johansson)
Antero Rinne (yhteiskuntatieteilijä)

Antero Rafael Rinne (7. syyskuuta 1896 Turku – 5. elokuuta 1950 Turku) oli suomalainen yhteiskuntatieteilijä.
Rinteen vanhemmat olivat rakennusmestari Kustaa Anton Rinne ja Elsa Elisabeth Sippola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, lisensiaatiksi 1931 ja tohtoriksi 1932.
Rinne oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun sosiologian ja sosiaalipsykologian  vt. professori 1944–1947 ja professori 1947–1950. Hän oli lisäksi Yhteiskunnallisen korkeakoulun osuustoimintaopin opettajana 1934–1939 ja toimi korkeakoulun rehtorina 1948–1950. Hän oli Talousneuvoston jäsen 1947–1948 ja sosialisoimiskomitean jäsen 1946–1950. Rinne oli myös Suomen Sosialidemokraatin taidearvostelija 1933–1950, Filosofisen yhdistyksen johtokunnan jäsen ja rahainhoitaja 1935–1947, valtion taidelautakunnan jäsen 1948–1950 ja Taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen 1946–1950. Vuonna 1939 hän oli yksi Nykytaide ry:n perustajista.
Vuonna 1947 valmistunut Rinteen teos Sosiologian pääpiirteet oli ensimmäinen suomenkielinen sosiologian yliopistollinen oppikirja. Se tosin ilmestyi vasta vuonna 1954, Rinteen kuoleman jälkeen. Rinne esitteli siinä saksalaisia ja muita eurooppalaisia alan klassikoita, mutta se ei ulottunut uuden polven yhdysvaltalaiseen tieteilijäpolveen.
Antero Rinne oli naimisissa vuodesta 1934 Aino Marja Veivon kanssa.
Teoksia

Individualismin eetillinen arvostelu 1 :  Sosiaalinen yksilöindividualismi , väitöskirja.    WSOY 1930
Ester Helenius.       Tekijä, Helsinki 1933
Yhteisöllinen rationalismi ja irrationalismi.      WSOY 1933 (eripainos Ajatus : Filosofisen yhdistyksen vuosikirja 6)
Epäilyn maailmankatsomus.    Gummerus 1937
Osuuskauppaliikkeen talouspoliittinen ohjelma.     Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1938
Sota–aika ja osuuskauppaliike.     Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1941
Wäinö Aaltonen – varsinaissuomalainen kuvanveistäjä.     Forssa 1941 (Erip. Lännetär nro 4)
Valtiojohtoisuus ja osuuskauppaliike : osuuskauppaliikkeen suhde muihin talouspiireihin ja valtioon.     Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1942
Markan arvon säilyttäminen.        Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1943
Osuustoiminta sosiologisena ilmiönä.      Helsinki 1943 (eripainos Yhteiskunnallisen korkeakoulun vuosikertomus  1941–1942 ja 1942–1943)
Rochdalelaisen osuuskauppaliikkeen varsinaiset ja lisäperiaatteet.        Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1944
Rochdalen uranuurtajat ja heidän työnsä.      Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1946
Alkoholijuomien tarjoilu osuusliikkeiden ravintoloissa.        Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1947
Monopolistiset yritysyhtymät kuluttajain vaarana.        Kulutusosuuskuntien keskusliitto, Helsinki 1948
Unelma kauneimmasta ihmisestä.       WSOY 1951
Sosiologian pääpiirteet.      WSOY 1954
Tampereen opiskelija-asuntosäätiö

| Tampereen opiskelija-asuntosäätiö (TOAS) |
| --- | --- |

Perustettu:  1959
Kotipaikka:  Tampere
Säätiön sivut
Tampereen opiskelija-asuntosäätiö (TOAS) on vuonna 1959 perustettu säätiö, joka vuokraa opiskelija-asuntoja Tampereen alueella sijaitsevien toisen asteen sekä korkea-asteen oppilaitosten (Tampereen yliopisto, Tampereen ammattikorkeakoulu, Tampereen seudun ammattiopisto Tredu ja Poliisiammattikorkeakoulu) päätoimisille, tutkintoa varten opiskeleville opiskelijoille.
TOAS vuokraa ja ylläpitää Tampereella noin 6 000 asuntoa. Huoneistot ovat yksiöitä, perheasuntoja ja soluja.
Historia

Yhteiskunnallinen Korkeakoulu päätettiin vuonna 1956 siirtää Helsingistä Tampereelle. Kaupungissa oli ennestään vain Teknillinen oppilaitos ja Kauppaoppilaitos eikä lainkaan korkea-asteen koulutusta. Asuntotilanteen järjestämiseksi perustivat opiskelijat keväällä 1957 rakennustoimikunnan, jonka tarkoituksena oli rakennuttaa Tampereelle opiskelija-asuntola. Tampereen kaupunki tarjosi asuntolalle tontin Kalevasta, ja Bertel Strömmerin suunnittelemaa taloa päästiin rakentamaan toukokuussa 1959. 5. toukokuuta YK:n oppilaskunta ja ylioppilaskunta perustivat rakennustöiden toteuttamista ja asuntolan tulevaa hallintoa varten Yhteiskunnallisen Korkeakoulun Opiskelijain Asuntola-Säätiön. Asuntola valmistui huhtikuussa 1960 ja sai kilpailun kautta nimen Domus YK.
Säätiön vuonna 1959 laadituissa säännöissä sen tarkoitus muotoiltiin seuraavasti: ”Yhteiskunnallisen Korkeakoulun opiskelijain taloudellinen tukeminen, minkä toteuttamiseksi se hankkii, rakentaa ja ylläpitää oppilasasuntoloita, myöntää mahdollisuuksien mukaan apurahoja opintoja ja tutkimustyötä varten sekä toimii muilla tarkoitukseen sopivilla tavoilla opiskelijoiden taloudellisten, sosiaalisten ja sivistyksellisten olojen parantamiseksi.”
1960-luvulla säätiön rakentaminen keskittyi Domukselle, jonka toinen vaihe valmistui 1961 ja kolmas keväällä 1965. Neljäs vaihe, Uusi Domus, rakennettiin vuosina 1967–1968. Lisäksi säätiöllä oli pienemmät asuntokohteet Messukylässä ja Härmälässä sekä joitakin vuokrattuja tiloja. Vuonna 1966 Yhteiskunnallinen Korkeakoulu vaihtoi nimensä Tampereen yliopistoksi, ja siten säätiönkin nimi vaihdettiin Tampereen yliopiston Asuntolasäätiöksi.
Säätiö sai nimen Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiö vuonna 1977, jolloin sääntöihin kirjattiin yliopiston opiskelijoiden rinnalle myös muut Tampereen ja ympäryskuntien toisen ja korkea-asteen oppilaitosten opiskelijat. Käytännössä asuntoja oli tosin vuokrattu esimerkiksi Kieli-instituutin ja Kauppaopiston opiskelijoille jo 1970-luvun alulta lähtien, mutta teknillisen yliopiston opiskelijat tulivat säätiön palvelujen piiriin vasta tässä vaiheessa. Säätiön nimestä pudotettiin seutu-sana pois muotoon Tampereen opiskelija-asuntosäätiö 19. elokuuta 2016.
TOASin asuntokohteet

| --- | --- |
 Keskusta 120 Rantalinna  130 Trikootalo  135 Forum  145 Pinja  160 Markuksentori  170 Pellavapää  175 Willa Espa  180 Tullinaukio  190 Herrainpuisto  195 Espantorni  205 Rauhaniemi  206 Rauhaniemi 32  960 Ilmari  970 Lapinkaari Kaleva 200 Vanha Domus  201 Vanha Domus A-talo  210 Uusi Domus  211 Hippos  215 Pekola  217 Kissanmaa  218 Kauppi  270 Kalevan Keihäs  271 Pirjonsampo  273 Hennansampo  280 Kalevan Nuoli  285 Jarinsampo  287 Ninansampo Messukylä-Janka 220 Messukylä  230 Rautapelto  240 Pappila  250 Janka  260 Ankkari  290 Ismonraitti Iidesranta-Järvensivu 300 Ritvanranta  310 Kirstinranta  320 Pirkonranta  330 Raunonlinna  340 Heikintorni  350 Viklanpolku  360 Timontalot  370 Velinterassit  380 Liljanterassit :  Hervanta 401 Mikontalo  410-412 Wäinölä 1–3  420 Paawola  430 Erkkilä  435 Lumipuu  440 Tuulanhovi  450 Pianpytinki  455 Saaranpytinki  460 Kanjoni  470 Tekniikantornit  475 Tieteentornit  480 Veijonhovi  490 Karinkaari  495-496 Veikkola 1–2 Lukonmäki 500 Lukonkierikka  510 Lukonlysti  520 Lukonkruuti Hallila 600 Männikkö  610 Leenanlinna Kaukajärvi-Annala 700 Sepontalo  710 Annala  720 Iso-Heikkilä  730 Kaisanpirtit
Aiheesta muualla

Tampereen opiskelija-asuntosäätiö
Tupsulan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Markuksentori
Jarinsampo
Mikontalon ulkoseinää.
Kahden hengen soluasunto Sepontalossa.
Ariel Edgardo Torrado Mosconi

Ariel Edgardo Torrado Mosconi vuonna 2014
Ariel Edgardo Torrado Mosconi (s. 18. tammikuuta 1961 Veinticinco de Mayo) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan Antonio Quarracino 17. marraskuuta 1990. Hänet nimitettiin Santiago del Esteron hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vicus Pacatin titulaaripiispaksi 22. marraskuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Francisco Polti Santillán ja Antonio Marino.
Anna (vuoden 1997 elokuva)

| Anna |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Käsikirjoittaja:  Markku Lehmuskallio Anastasia Lapsui
Tuottaja:  Tuula Söderberg
Säveltäjä:  Paul Giger Henryk Mikolaj Górecki Stephan Micus
Kuvaaja:  Markku Lehmuskallio
Leikkaaja:  Eine Kokko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Jörn Donner Productions
Ensi-ilta:  10. lokakuuta, 1997
Kesto:  58 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anna on Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1997.
Elokuva on kansantieteellinen elokuva Venäjällä asuvasta nganasanien kansasta sekä henkilödokumentti nganasanien kuikkaklaaniin kuuluvasta Anna Aleksejevna Momdesta. Anna muistelee dokumentissa työtään kommunistisen puoluekomitean sihteerinä, jossa hän houkutteli nganasanien kansan jäseniä asumaan kyliin. Annan työn seurauksena nganasanien perinteinen elämäntapa päättyi.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Elokuva voitti vuonna 1998 Viron Pärnussa järjestettävillä International Visual Anthropology Film Festival -elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnon.
Anoraknophobia

| Anoraknophobia Marillion |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2000–2001
 Julkaistu: 2001
 Tuottaja(t): Dave Meegan
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 73.40
 Levy-yhtiö: Intact
Marillionin muut julkaisut
| marillion.com 1999 | Anoraknophobia 2001 | Marbles 2004 |
Anoraknophobia on Marillionin vuonna 2001 julkaistu, 12. studioalbumi. Yhtye pyysi fanejaan rahoittamaan albumia tilaamalla sen etukäteen jo ennen nauhoituksia. Keino osoittautui toimivaksi ja ennakkotilauksia saatiin yli 12 500. Kaikki ennakkoon tilanneet saivat albumista tupla-CD-version. Niiden, jotka tekivät tilauksensa ennen tiettyä päivämäärää, nimet löytyvät tupla-CD:n mukana tulleesta vihkosesta.
Kappaleet

Between You and Me – 6.27
Quartz – 9.06
Map of the World – 5.02
When I Meet God – 9.17
The Fruit of the Wild Rose – 6.57
Separated Out – 6.17
This Is the 21st Century – 11.07
If My Heart Were a Ball it Would Roll Uphill – 9.28
Bonus-CD:llä on seuraavat kappaleet:
Number One – 2.48
The Fruit of the Wild Rose (Demo) – 6.20
Separated Out (Demo) – 6.03
Between You and Me (Mark Kelly Remix – 5.08
Number One (Recording Video)
Map of the World (Behind-the-Scenes Recording Video)
Antti Vartiala

Antti Vartiala (6. marraskuuta 1949 Lappajärvi – 22. elokuuta 2018 Lappajärvi) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Vartiala johti Teatteri Imatraa vuosina 2005–2012 ja johti myös Lappajärvellä Halkosaaren kesäteatteria, jonka hän perusti. Hänet kiinnitettiin 1979 näyttelijäksi Lappeenrannan kaupunginteatteriin, jossa hän oli kymmenen vuotta. Sen jälkeen hän näytteli Mikkelin ja Kuopion kaupunginteattereissa. Hän johti myös Seinäjoen Kesäteatteria. Vartiala vieraili 1998 näyttelijänä Teatteri Imatran ensimmäisessä tuotannossa Kivenpyörittäjän kylä. Vartiala näytteli myös kahdessa elokuvassa, Pekko ja unissakävelijä ja Kulkuri ja joutsen. Vartiala esiintyi myös tv-sarjoissa, kuten Metsolat ja Häräntappoase.
Hän oli aviossa Marjatta Keskisen kanssa.
Aiheesta muualla

Antti Vartiala Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Alpertonin metroasema

Alperton on Lontoon metron asema Alpertonissa, Lontoossa Piccadilly-linjan varrella. Se kuuluu Oyster-vyöhykkeeseen 4.
Historia

Asema avattiin 28. kesäkuuta 1903 nimellä Perivale Alperton Metropolitan & District Railwayn jatkeelle. Tämä jatke oli Lontoon metron ensimmäisiä sähköistettyjä maanpäällisiä rataosuuksia.
Asema sai nykyisen nimensä 7. lokakuuta 1910.
Alkuperäinen asemarakennus oli vaatimaton puurunkoinen rakennelma. Vuosina 1930 ja 1931 vanha rakennus purettiin osana valmistautumista aseman siirtoon District Linelta Piccadilly Linelle. Uuden asemarakennuksen suunnitteli Charles Holden moderniin eurooppalaiseen tapaan. Asema on samankaltainen kuin muut Holdenin suunnittelemat asemat, kuten Sudbury Town, Sudbury Hill, Acton Town ja Oakwood. Uusi asema oli toinen kahdesta Lontoon metron asemasta, joissa oli ylöspäin menevät liukuportaat laituritasolle pääsyä varten. Liukuportaat on myöhemmin poistettu käytöstä, ja ne ovat nykyisin seinän takana.
Piccadilly Linen läntinen laajennus valmistui 4. heinäkuuta 1932 ja sen junat korvasivat District Linen palvelut asemalla.
Aiheesta muualla

Alpertonin metroaseman sivu (englanniksi)
London Transport Museumin valokuva-arkisto (englanniksi)
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sudbury Townin metroasema (en) ▷ Uxbridgen metroasema (en) |  |  Piccadilly Line |  | Park Royalin metroasema (en) ▷ Cockfostersin metroasema (en) |
muokkaa wikidataa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alperton tube station
Käännös suomeksi
Taidehalli (Helsinki)

Helsingin Taidehalli
Helsingin Taidehalli (ruots. Helsingfors Konsthall, engl. Kunsthalle Helsinki) on Helsingin Töölössä Nervanderinkadulla Eduskuntatalon takana sijaitseva vuonna 1928 valmistunut näyttelyrakennus. Helsingin Taidehallissa järjestetään vuosittain 5–7 näyttelyä; ohjelmiston pääpaino on nykytaiteessa, mutta näyttelyohjelmistossa ovat myös muotoilu ja arkkitehtuuri. Taidehalli ei kerää omaa kokoelmaa. Taidehallissa järjestetään myös tapahtumia ja monitaiteellista ohjelmaa.
Historia ja rakennus

Helsingin Taidehalli syntyi tarpeesta saada uusi tila vaihtuville näyttelyille. Rakennuksen suunnittelivat vuoden 1927 kutsukilpailun pohjalta arkkitehdit Jarl Eklund ja Hilding Ekelund, ja se vihittiin käyttöön 3. maaliskuuta 1928. Rakennusta tukivat ajan yritysmaailma ja mesenaatit, kuten Gösta Serlachius, Amos Anderson ja Salomo Wuorio. Taidehallissa on sen historian aikana pidetty merkittävien suomalaisten ja ulkomaisten taiteilijoiden näyttelyitä.
Taidehalli on yksi keskeisistä 1920-luvun klassisismin ajan rakennuksista Suomessa. Rakennus on ajalle tyypillisesti epäsymmetrinen, ja siitä voidaan erottaa kaksi suorakulmion muotoista osaa. Niistä korkeammassa, Aurorankadun puoleisessa osassa sijaitsee kuvanveistosali, Nervanderinkadun puoleisessa matalammassa osassa vuorostaan ovat maalaussalit. Niiden välissä on pääportaikko, jonka katto on koristeltu sinisin kasettikomeroin kullanvärisine tähtikuvioineen. Rakennuksen koristelu on pelkistettyä, ja sen julkisivu on rapattu vaaleanpunaiseksi. Sisätilat olivat alun perin väritykseltään tummemmat, mutta niitä on sittemmin vaalennettu ihanteiden muuttuessa. Taidehalli peruskorjattiin vuosina 2008–2009. Korjauksessa rakennuksen alle lisättiin kaksi maanalaista kerrosta.
Toiminta

Taidehallia ylläpitää Helsingin Taidehallin säätiö, jonka hallituksessa ovat edustettuina taiteilijajärjestöt, muun muassa arkkitehtiliitto Safa, teollisuustaiteen liitto Ornamo sekä Helsingin kaupunki. Helsingin kaupunki ja opetusministeriö tukevat Taidehallin toimintaa. Vuosittaisesta budjetista noin 25 prosenttia katetaan julkisilla avustuksilla, ja loput tulevat Taidehallin omasta tulonhankinnasta.
Taidehallin ensimmäisenä johtajana toimi Bertel Hintze aina vuoteen 1968 saakka. Häntä seurasivat Seppo Niinivaara (1968–1994), Timo Valjakka (1994–2001), Maija Tanninen-Mattila (2001–2006), Maija Koskinen (2006–2013), Jan Förster (2013–2021) sekä Nina Toppila (2022–).
Kuvia

Portaat
Nervanderinkadun suuntainen näyttelysali vuonna 2018.
Iso Aurorankadun suuntainen näyttelysali.
Taimmainen näyttelysali.
Bertel Hintze Taidehallin avajaisnäyttelyssä 3.3.1928. Kuva Wolfgang Heine.
Suomen Taideyhdistyksen satavuotisnäyttely vuonna 1946.
Kirjallisuutta

Koskinen, Maija: Taiteellisesti elvyttävää ja poliittisesti ajankohtaista: Helsingin Taidehallin näyttelyt 1928–1968.  (Diss)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2018.  ISBN 978-951-51-4773-8.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helsingin Taidehalli (suomeksi) (ruotsiksi) (englanniksi)
Helsingfors Konsthall hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Taidehallin juhlalliset avajaiset tapahtuivat täällä eilen, Helsingin Sanomat, 04.03.1928, nro 63, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suicide Silence

| Suicide Silence |
| --- | --- |
 Suicide Silence Rock am Ring-festivaaleilla Saksassa vuonna 2017.
Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  deathcore
Kotipaikka:  Riverside, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Eddie Hermida, laulu   Mark Heylmum, kitara   Chris Garza, kitara   Mike Bodkins, bassokitara   Alex Lopez, rummut  
Levy-yhtiö:  Century Media   Epitaph Records  
Aiheesta muualla
suicidesilence.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suicide Silence on viisihenkinen yhdysvaltalainen deathcore-yhtye, joka on kotoisin Riversidesta Kaliforniasta.
Historia > The Cleansing

Suicide Silence syntyi 2002 Riversidessä, Kaliforniassa, ja julkaisi ensimmäisen demonsa. Toisen demonsa he julkaisivat 2003 ja kolmannen 2006, kaksi kappaleista uudelleennauhoitettiin täyspitkälle albumilleen 2007. Vuonna 2005 yhtye julkaisi nimensä mukaisen EP:n. Kaksi vuotta myöhemmin yhtye julkaisi ensimmäisen täysipitkän albuminsa The Cleansingin. Albumin tuottaja oli Krissan Duwason ja miksaaja Tue Madsen. Albumi nousi sijalle 94 Billboard 200:lla ja myi 7 250 kappaletta ensimmäisellä viikolla, ja tuli toiseksi myydyimmäksi debyyttiartistiksi Century Median historiassa. Ennen allekirjoittautumista James Recordsille, yhtye julkaisi itsenauhoitetut demonsa 2003 ja 2004, ja myöhään 2005 yhtye laittoi ulos ensimmäisen laadukkaan studionauhoitetun julkaisun nimeltään Suicide Silence EP joka julkaistiin Isossa-Britanniassa englantilaisen levy-yhtiön In At the Deep End Recordsin ja USA:ssa SOS Recordsin toimesta. Yhtye esiintyi Mayhem Festivaleilla kesällä 2008. Se kiersi Eurooppaa Parkway Driven ja Bury Your Deadin kanssa ja jatkoi onnistunutta Yhdysvaltojen kiertuetta samojen yhtyeiden kanssa.
Aikaisin 2009, Suicide Silence vastaanotti Revolverin Golden God -palkinnon "Innovatiivisin yhtye" ja esiintyi palkintogaalassa. 
Suicide Silence esiintyi Suomessa ensimmäistä kertaa 19. marraskuuta 2010 Nosturissa.
Historia > Mitchin kuolema

1. marraskuuta 2012 yhtyeen pitkäaikainen laulaja ja keulamies Mitch Lucker menehtyi moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Yhtyeen Facebook-sivuilla vahvistettiin Luckerin kuolema: Ei ole helppoa tapaa sanoa tätä. Mitch menehtyi aiemmin tänä aamuna moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Tämä on todella musertavaa meille kaikille ja esitämme syvimmät osanottomme hänen perheelleen. Hän tulee olemaan sydämissämme ikuisesti. Lepää rauhassa, Mitchell Adam Lucker - Rakastamme sinua, veli.
Jäsenet > Nykyiset

Eddie Hermida - Laulu
Chris Garza – kitara
Mark Heylmun – kitara
Alex Lopez – rummut
Dan Kenny – bassokitara
Jäsenet > Entiset

Mitch Lucker – laulu
Tanner Womack - laulu
Josh Tufano - kitara
Rick - kitara
Mike Bodkins - bassokitara
Michael Olheiser - bassokitara
Chris Grucelski - bassokitara
Justin Tufano - rummut
Josh Goddard - rummut
Diskografia > Albumit

The Cleansing (2007) U.S. #94
No Time to Bleed (2009)
The Black Crown (2011)
You Can't Stop Me (2014)
Suicide Silence (2017)
Become the Hunter (2020)
Remember... You Must Die (2023)
Diskografia > EP:t

Suicide Silence EP (2005)
Green Monster (2008)
Sacred Words (2014)
Diskografia > Demot

2003 Demo (2003)
2004 Demo (Family Guy Demo) (2004)
2006 Pre-Prod Demo (2006)
Aiheesta muualla

Virallinen nettisivu
Suicide Silence Myspacessa (englanniksi)
Arto Pakkasen surma

Arto Pakkanen (1984 – 7. syyskuuta 1998) oli suomalainen 14-vuotias koulupoika, jonka Esa Vahlberg ja Veli-Tuomas Matviala surmasivat Kotkan Malmingilla.
Vahlberg ja Matviala pysäyttivät polkupyörällä ystävänsä kanssa heidät ohittaneen uhrinsa. Pakkasen seurassa ollut poika onnistui jatkamaan matkaa. Matviala aloitti surmatun pahoinpitelyn lyömällä tätä veitsellä kaulaan. Uhrista löytyi 112 veitseniskua eri puolilta kehoa. Juovuksissa olleet Matviala ja Vahlberg löivät veitsellä, potkivat ja hakkasivat vuorotellen maassa makaavaa uhriaan. Runsaat kymmenen minuuttia kestäneen pahoinpitelyn päätteeksi Vahlberg pudotti 13-kiloisen kiven kahdesti uhrin kasvoille.
Surman päätekijät Vahlberg ja Matviala tuomittiin 23. huhtikuuta 1999 Kotkan käräjäoikeudessa yhdessä tahallaan, erityisellä raakuudella ja julmuudella tehdystä murhasta. Rikoksen tekohetkellä alle 18-vuotiaan Matvialan oikeus tuomitsi vankilaan 11 vuodeksi ja 5 kuukaudeksi. Uhrin pahoinpitelyyn liittynyt ja lopuksi uhrin pään suurella kivellä murskannut 18-vuotias Vahlberg sai elinkautisen vankeustuomion. Molemmille tehdyn mielentilatutkimuksen mukaan he olivat tekoa tehdessään täydessä ymmärryksessä. Surmaajille veitsensä antaneen Jan-Erik Penin syyksi oikeus katsoi avunannon törkeään pahoinpitelyyn. Hänet tuomittiin 2 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi vankeuteen. Vapaana oikeutta odottanut Peni määrättiin välittömästi vangittavaksi. Kaikki kolme tuomittua ilmoittivat valittavansa tuomiosta Kouvolan hovioikeuteen.
Esa Vahlberg pääsi ehdonalaiseen vapauteen kesällä 2011.
Appiah

Appiah on pääosin Ghanassa käytössä oleva sukunimi. Appiah on sukunimenä muun muassa seuraavilla henkilöillä:
James Kwesi Appiah (s. 1960), ghanalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja
Kwame Anthony Appiah (s. 1954), brittiläis-ghanalainen filosofi
Stephen Appiah (s. 1980), ghanalainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.