stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
EGNOS
Tietoliikennesatelliitit ja maa-asemat

Järjestelmä koostuu kolmesta geostationäärisatelliitista sekä maa-asemien verkosta. Järjestelmän maa-asemat seuraavat GPS- ja GLONASS-paikannussignaalien tarkkuutta. Ne välittävät tiedon signaalin laadusta, luotettavuudesta (ns. eheys) ja tarkkuudesta yhteensopiviin vastaanottimiin (Vrt. DGPS) tietoliikennesatelliittien linkittämänä. EGNOS-avusteisen satelliittipaikannuksen suunniteltu tarkkuus on alle seitsemän metriä. Käytännössä päästäneen alle metrin tarkkuuteen.
| Satelliitin nimi | NMEA / PRN | Asema GEO-radalla |
| --- | --- | --- |
| Atlantic Ocean Region-East | NMEA #33 / PRN #120 | 15.5°W |
| ARTEMIS | NMEA #37 / PRN #124 | 21.5°E |
| Indian Ocean Region-West | NMEA #39 / PRN #126 | 25°E |
| Indian Ocean | NMEA #44 / PRN #131 | 64.5°E |
| SES-5 (myös Sirius 5 tai Astra 4B)  | laukaisu heinäkuussa 2012 | 5.0°E |
| Astra 5B  | laukaisu maaliskuussa 2014 | 31.5°E |
18. elokuuta 2012 Baikonurin kosmodromilta laukaistiin SES-5- alias Sirius 5-tietoliikennesatelliitti. Satelliittissa on kaksi EGNOS-transponderia ja satelliitti korvanneen ESAn Artemis-satelliitin EGNOS-järjestelmässä. SES-5-satelliitissa on L1 ja E5 taajuuden transponderit, kun aiemmissa EGNOSia palvelevissa satelliiteissa on vain L1-taajuus. Satelliitti siirtyi asemaan 5 astetta itäistä pituutta geostationaarisella kiertoradalla. Toinen SES-konsernin EGNOS:ia palveleva satelliitti, SES Astra 5B laukaistiin vuoden 2014 maaliskuussa. Se toimii asemassa 31,5 astetta itäistä pituutta.
Järjestelmään kuuluu vuonna 2012 yli 40 maa-asemaa:
34 RIMS-asemaa (Ranging and Integrity Monitoring Stations), jotka mittaavat GPS-signaalin tarkkuutta
4 MCC (Mission Control Centers), jotka laskevat kunkin maa-aseman datasta differentiaalikorjauksen
6 NLES (Navigation Land Earth Stations), jotka lähettävät asemien mittaamat tarkkuus ja luotettavuus tiedot kolmelle tietoliikennesatelliitille, jotka välittävät datan EGNOS-päätelaitteille maan päällä.
EGNOSin toiminta Suomessa

Koska EGNOS ja sen sisarjärjestelmät käyttävät paikannuksen differentiaalikorjauksen tietojen siirtoon geostationäärisiä satelliitteja (päiväntasaajan kohdalla noin 30 000 kilometrin korkeudella), ei niiden virheenkorjaus toimi napa-alueilla. Sielläkin voidaan saavuttaa suuri tarkkuus käyttämällä GPS- että GLONASS-järjestelmiä samanaikaisesti.
Suomesta katsottuna EGNOS-satelliitit ovat varsin matalalla lähellä taivaanrantaa. Ensimmäisissä EGNOS-yhteensopivissa laitteissa jo kohtalaisen pienet maastoesteet tai rakennukset saattoivat estää virheenkorjaussignaalin saamisen. Nykyiset vastaanottimet ovat kuitenkin merkittävästi herkempiä.
Suomessa toimii yksi Geodeettisen laitoksen rakentama nykyisin Euroopan komission omistama RIMS (Range and Integrity Monitoring Station). Se sijaitsee Virolahdella, aivan Kaakkois-Suomessa.
Aiheesta muualla

ESA information on EGNOS
EGNOS-navigointijärjestelmä aloittaa Euroopan lentoliikenteen palvelemisen – ESA Paikallistiedotus Suomi 3.3.2011.
European Space Agency information on EGNOS for Professionals
Learning EGNOS
EGNOS Operations User Support (Arkistoitu – Internet Archive)
Usman A Zahidi, "EGNOS enabled GPS Software Receiver" Report Page,  (Arkistoitu – Internet Archive)
Information on WAAS, EGNOS & MSAS (Arkistoitu – Internet Archive)
EGNOS RIMS BRN antenni Berliinissä
Elämysurheilu

Elämysurheilulajeilla tarkoitetaan pääasiallisesti moderneja lajeja, joista osa käsitetään yleisesti myös extreme-urheiluksi. Niiden harrastamisen päämääränä on kilpailumenestyksen sijaan saavuttaa lähinnä uusia, henkilökohtaisia elämyksiä ja kokemuksia, sekä haastaa itseään. Lajien luonne yleensä tukee tätä ainakin jonkinasteisen vaarantunteen myötä, joskin lajien todellinen vaarallisuus vaihtelee merkittävästi. Lajeille yhteistä on niiden huono soveltuvuus perinteiseen suoritusperusteiseen kilpaurheiluun, sekä niiden harrastajien korostama yksilökeskeisyys harrastuksen motivaation lähteenä.
Elämysurheilulajien tarkkaa listaa on vaikea esittää. Joidenkin lajien osalta on olemassa myös kilpamuodot, joiden kuuluminen tähän joukkoon voidaan kyseenalaistaa. Tyypillisesti lajivalikoimaan kuitenkin kuuluvat mm.:
Kiipeily (kallio-, seinä-, jää- & vuorikiipeily)
Melonta
Erävaellus
Leijasurffaus
Lautailulajit (mm. rulla- & lumilautailu)
Lajeilla on joitakin tyypillisesti yhdistäviä piirteitä. Niiden harrastaminen on yleensä verrattaen järjestymätöntä verrattuna perinteisempiin urheilulajeihin. Niiden harrastuksen muoto on myös yleensä vapaamuotoisempaa, eikä lajeilla ole yleensä kirjoitettuja sääntöjä tai välttämättä edes tarkkaa lajimääritelmää. Lajit ovat tyypillisesti nuoria, ja niiden sisällä sekä lajin että välineiden kehitys on nopeatempoista.
Eddi Arent

Eddi Arent Willy Brandtin seurassa vuonna 1971.
Eddi Arent (5. toukokuuta 1925 Danzig – 28. toukokuuta 2013 München) oli saksalainen näyttelijä. Hänellä oli vuonna 1958 vähäinen rooli Géza von Radványin elokuvassa Der Arzt von Stalingrad. Tämän jälkeen hän esiintyi lukuisissa sivurooleissa useimmiten päähenkilöiden ujona ja hölmönä seuralaisena. Vaikka Arentin roolit olivat humoristisia, ne muuttuivat vähitellen vakavammiksi. Hän esiintyi muun muassa kymmenissä Edgar Wallacen teosten pohjalta tehdyissä elokuvissa. Aikoinaan hän teki yhteistyötä Werner Finckin kanssa.
Aiheesta muualla

Eddi Arent Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eddi Arent Elonetissä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eksponenttiyhtälö

Eksponenttiyhtälö on yhtälö, jonka muuttuja sijaitsee eksponentissa. Se on helpointa ratkaista, jos yhtälön molemmat puolet voi muuttaa saman kantaluvun potenssiin. Tällöin kantaluvut voi ottaa pois ja ratkaista yhtälön normaaleilla yhtälönratkaisukeinoilla. Yleensä tämä ei kuitenkaan onnistu ja sen ratkaisussa käytetään logaritmia.
Edmund Bruggmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edmund Bruggmann |  Edmund Bruggmann |  Edmund Bruggmann |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | suurpujottelu |  |
Edmund ”Edy” Bruggmann (15. huhtikuuta 1943 Flums, Sankt Gallenin kantoni, Sveitsi – 9. kesäkuuta 2014 Walenstadt, Sankt Gallenin kantoni, Sveitsi) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä ja suurpujottelun olympiamitalisti.
Bruggmann sijoittui Grenoblen olympialaisissa 1968 syöksylaskussa kymmenenneksi ja suurpujottelussa 12:nneksi ja Val Gardenan MM-kilpailuissa 1970 alppiyhdistetyssä viidenneksi. Hän saavutti Sapporon olympialaisissa 1972 hopeaa suurpujottelussa runsaan sekunnin Gustavo Thönille hävinneenä. Pujottelussa hän oli kahdeksas.
Bruggmann sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1971–1972 sekä kuudenneksi kausilla 1967–1968 ja 1970–1971. Suurpujottelun maailmancupssa hän oli toinen kausilla 1967–1968 ja 1971–1972 sekä kolmas kaudella 1970–1971. Pujottelun maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi 1971–1972. Hän voitti kaikkiaan viisi maailmancupin osakilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot

Lähde: FIS
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Laji |
| 4. tammikuuta 1968 |  Hindelang | suurpujottelu |
| 17. helmikuuta 1969 |  Kranjska Gora | pujottelu |
| 5. tammikuuta 1971 |  Berchtesgaden | suurpujottelu |
| 16. maaliskuuta 1972 |  Val Gardena | suurpujottelu |
| 19. maaliskuuta 1972 |  Pra Loup | suurpujottelu |
Eduard Philipp Körber

| Eduard Philipp Körber |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1770 Tori
Kuollut: 12. helmikuuta 1850 (79 vuotta) Tartto
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  pappi, piirtäjä
Eduard Philipp Körber (17. kesäkuuta 1770 Tori – 12. helmikuuta 1850 Tartto) oli virolainen pappi.
Tarton Kivisilta. Eduard Philipp Körberin piirros Johann Christoph Brotzen kokoelmasta.
Körber teki merkittävän työn Riiassa toimineen Johann Christoph Brotzen avustajana tämän laatiessa kokoelmaa Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc., jossa on Baltian historiallista aineistoa piirroksina ja maalauksina ja selittävin tekstein varustettuna.
Körber opiskeli teologiaa 1789–1792 Königsbergin yliopistossa ja 1792–1793 Jenan yliopistossa. Vuosina 1796–1846 hän työskenteli Võnnun seurakunnassa opettajana.
Körberin poika Carl Eduard Körber oli pappi ja kirjailija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduard Philipp Körber Wikimedia Commonsissa
Eesti biograafiline andmebaas ISIK, (Archive.org)
Eduard Philipp Körber, Bbl-digital.de
Eddie Anderson

Jack Benny ja Eddie Anderson tuomassa kamelia junasta Los Angelesissa vuonna 1942.
Edward "Eddie" Anderson (18. syyskuuta 1905 Oakland, Kalifornia – 28. helmikuuta 1977 Los Angeles) oli afroamerikkalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten esittämästään Rochesterin roolista radio- ja televisiosarjassa The Jack Benny Program.
Andersonin isä oli minstrel-esiintyjä ja äiti sirkuksen nuorallatanssija. Ensimmäisen merkittävän roolinsa valkokankaalla Anderson sai vuonna 1936 elokuvassa Vihreät laitumet.  Pian sen jälkeen hän vieraili Jack Benny Programissa rautatiekantajan roolissa ja pian hänen roolinsa vakinaistettiin.  Anderson roolihahmosta kehittyi myöhemmin Jack Bennyn autonkuljettaja Rochester. Alkuvaiheessa Rochesterin roolihahmo oli stereotyyppisen afroamerikkalainen, mutta vuosien varrella siihen saatiin lisää syvyyttä ja stereotyyppisyys väheni.
Anderson esiintyi myös useissa elokuvissa yhdessä Jack Bennyn kanssa. Hänen muista rooleistaan tunnetuimpia on Uncle Peter elokuvassa Tuulen viemää.
Eddie Anderson nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Eddie 'Rochester' Anderson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
blackpast.org: Anderson, Eddie "Rochester" (1905-1977)
Du chant à la une !

| Du chant à la une ! Serge Gainsbourg |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Studio Blanqui, Pariisi
 Julkaistu: 1958
 Tuottaja(t): Denis Bourgeois
 Tyylilaji: jazz
 Kesto: 22.57
 Levy-yhtiö: Philips
Listasijoitukset
  Ranskan albumilista: 137.
Serge Gainsbourgin muut julkaisut
|   | Du chant à la une ! 1958 | N° 2 1959 |
Du chant à la une ! on ranskalaisen muusikon Serge Gainsbourgin vuonna 1958 julkaistu esikoisalbumi. Se sijoittui Ranskan albumilistan sijalle 137. Albumi voitti Académie Charles-Cros’n palkinnon vuonna 1959.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. S. Gainsbourg paitsi missä mainittu..
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Le Poinçonneur des Lilas |  |  | 2.44 |  |  |  |  |  |
| 2. | La Recette de l’Amour Fou |  |  | 1.57 |  |  |  |  |  |
| 3. | Douze Belles Dans la Peau |  |  | 1.55 |  |  |  |  |  |
| 4. | Ce Mortel Ennui |  |  | 2.55 |  |  |  |  |  |
| 5. | Ronsard 58 | Serge Barthélémy | Gainsbourg | 1.53 |  |  |  |  |  |
| 6. | La Femme des Uns Sous le Corps des Autres |  |  | 3.01 |  |  |  |  |  |
| 7. | L’Alcool |  |  | 3.59 |  |  |  |  |  |
| 8. | Du Jazz Dans le Ravin |  |  | 2.11 |  |  |  |  |  |
| 9. | Charleston des Déménageurs de Piano |  |  | 2.22 |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Du chant à la une ! Discogsissa. (englanniksi)
Edda Göring

| Edda Göring |
| --- | --- |
 Edda Göring noin vuonna 1954.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1938 Berliini, natsi-Saksa
Kuollut: 21. joulukuuta 2018 (80 vuotta) München, Baijeri
Vanhemmat:  Hermann Göring Emmy Göring
Edda Göring (2. kesäkuuta 1938 – 21. joulukuuta 2018) oli natsi-Saksan Luftwaffen komentajana ja Adolf Hitlerin oikeana kätenä tunnetun Hermann Göringin tytär. Hän oli isänsä aseman kautta toisen maailmansodan aikana hyvin tunnettu Saksassa. Sodan ja isän kuoleman jälkeen hänet tunnettiin isänsä jälkimaineen puolustajana.
Elämäkerta

Edda Göringin vanhemmat olivat marsalkka Hermann Göring ja tämän toinen vaimo Emmy Göring. Isänsä vaikutusvaltaisen aseman takia Eddastakin tuli Saksassa hyvin tunnettu hahmo jo heti syntyessään. Adolf Hitler oli hänen kummisetänsä, ja hänen syntymäpäiviään juhlittiin jopa kansallisesti. Hän varttui isänsä omistamassa Carinhallissa, valtavassa metsästyslinnassa, jonka Göring oli nimennyt kuolleen ensimmäisen vaimonsa mukaan.
Idyllinen elämä Carinhallissa päättyi Saksan tappioon toisessa maailmansodassa. Hermann Göring oli jäänyt Yhdysvaltain armeijan joukkojen vangiksi vapaaehtoisesti ja Carinhall räjäytettiin. Nürnbergin sotaoikeudessa hänet tuomittiin sotarikoksista, salaliitosta sodan käymiseksi, rikoksista rauhaa vastaan ja rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Hermann teki itsemurhan vankilassa syanidikapselilla 15. lokakuuta 1946 hieman ennen kuin hänet oli tarkoitus hirttää. Edda oli tuolloin 8-vuotias. Isänsä oikeudenkäynnin aikana Edda ja hänen äitinsä Emmy olivat vankilassa. Hermannin kuoleman jälkeen he muuttivat pieneen mökkiin Baijerin maaseudulla. Alkeellisissa oloissa ei ollut esimerkiksi sähköä tai juoksevaa vettä. Lopulta he muuttivat Müncheniin, jossa Edda Göring sai sittemmin töitä lakimiesavustajana.
Edda Göring tuli sittemmin tunnetuksi etenkin isänsä jälkimaineen puolustajana. Hän piti esimerkiksi juutalaisten kansanmurhaa eli holokaustia isäänsä liittymättömänä tapahtumana. Edda Göringin mielestä hänen isänsä suurin ongelma oli tämän liiallinen uskollisuus Hitlerille. Monilla natsi-Saksan merkkihenkilöiden lapsilla oli monimutkainen suhde vanhempiinsa. Edda kuvaili kuitenkin isäänsä rakastavaksi vanhemmaksi. Sodan aikana ylellisistä elämäntavoistaan tunnettu Hermann Göring oli aikanaan kerännyt myös valtavan omaisuuden. Hän oli esimerkiksi taidekeräilijänä vienyt valtavat määrät taiteellisia arvoesineitä eri Saksan miehittämistä maista ja niiden museoilta ja gallerioista. Taidetta ryöstettiin myös juutalaisilta. Saksan viranomaiset olivat sittemmin takavarikoineet omaisuuden suuren valtaosan. Edda Göring yritti saada osan omaisuudesta takaisin ja teki vetoomuksia Baijerin osavaltion viranomaisiin. Viimeisin hakemus käsiteltiin vuonna 2015, mutta se hylättiin hyvin lyhyen kuulemisen jälkeen.
Edda Göring kuoli Münchenissä 21. joulukuuta 2018. Hän asui kuollessaan yksin.
Drakóspito

Óchi-vuoren drakóspito eli ”lohikäärmetalo".
Drakóspito (kreik. Δρακόσπιτο, ”Lohikäärmetalo”; monikossa Drakóspita, Δρακόσπιτα) on nykyaikainen nimitys, jota käytetään eräistä antiikin aikaisista rakennuksista Euboian saarella Kreikassa. Niiden käyttötarkoitusta ei tunneta.
Historia

Kaikki drakóspito-talot eli lohikäärmetalot sijaitsevat Euboian etelä- ja keskiosien vuorilla. Niitä tunnetaan yhteensä 23 (toisen lähteen mukaan 25) kappaletta. Tunnetuin ja parhaiten säilynyt taloista sijaitsee Óchi-vuorella lähellä Kárystosta. Talot ajoitetaan arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. hellenistis-roomalaiselle kaudelle 100-luvulle tai 1. vuosisadalle eaa. Rakennusten käyttötarkoitusta ei tunneta. Niitä on usein arveltu Zeukselle, Heralle tai Herakleelle omistetuiksi pyhäköiksi. Toisten teorioiden mukaan ne olisivat olleet vartiopaikkoja tai muita puolustuksellisia rakenteita, varastotiloja, tai suojapaikkoja vuorilla (esimerkiksi louhoksilla) työskennelleille.
Nykyisen nimensä talot ovat saaneet paikallisista kansantaruista, joiden mukaan Óchi-vuoren talossa olisi asunut seutua kauhun vallassa pitänyt lohikäärme.
Rakennukset ja löydökset

Lohikäärmetaloja yhdistää se, että ne ovat vuorilla jyrkissä paikoissa, joista on laaja näköala. Talot ovat pohjakaavaltaan suorakulmaisia, ja ne on tehty suurista kalkkikivilohkareista, jotka on ladottu päällekkäin ilman sideaineita tai kiinnikkeitä. Taloissa on harjakattomainen tai pyramidimainen katto, joka on samoin tehty kivenlohkareista. Oven yläpuolella on suuri ja painava kamanapalkki. Joissakin taloissa on ikkuna-aukkoja. Sisäseinissä on usein syvennyksiä tai hyllyjä.
Tunnetuin esimerkki, Óchi-vuoren lohikäärmetalo, sijaitsee Kárystoksen pohjoispuolella 1 389 metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna. Sen koko on 12,4 × 7,6 metriä. Nikólaos K. Moutsópoulos tutki taloa vuonna 1959, ja sen ympäristöä vuosina 1960 ja 1978–1980. Tutkimuksissa löytyi keramiikan osia ja piirtokirjoituksia arkaaiselta hellenistis-roomalaiselle kaudelle. Eräässä sirpaleessa oli tuntematonta kirjoitusta.
Muihin paikkoihin, joista on löydetty lohikäärmetaloja, lukeutuvat:
Pálli - Lákka, Stýra – kolme taloa, koot 12,4 × 6,2 m, 12,4 × 6,2 m ja 6,15 × 6,15 m.
Limikó – koko 7,65 × 6,25 m.
Ílkizes – kaksi taloa, koot 11,4 × 5,7 m ja 6,2 × 5,8 m.
Koúrthea – kaksi taloa, koot 5,95 × 5,85 m ja 4,6 × 4,6 m.
Nimporió – koko 7,4 × 6,5 m.
Kápsala, Stýra.
Vígklia, Léfka, Néa Stýra.
Dírfi-vuori, keskinen Euboia.
Vatóntas, keskinen Euboia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta drakóspito Wikimedia Commonsissa
Óchi-vuoren lohikäärmetalo.
Stýran Kápsalan lohikäärmetalo.
Elizabeth Moon

| Elizabeth Moon |
| --- | --- |
 Moon vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1945 (ikä 79) McAllen, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  tieteiskirjallisuus, fantasia
Aiheesta muualla
www.elizabethmoon.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elizabeth Moon (s. 7. maaliskuuta 1945 McAllen, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.
Moon tunnetaan muun muassa Paksenarrion-fantasiakirjasarjasta sekä Serrano- ja Vatta's War -tieteiskirjasarjoista. Hänen ensimmäinen romaaninsa, Sheepfarmer's Daughter (1988), palkittiin Compton Crook -palkinnolla. Moonin romaani The Speed of Dark (2002) palkittiin parhaan romaanin Nebula-palkinnolla ja oli myös ehdolla Arthur C. Clarke -palkinnon saajaksi.
Moon on suorittanut tutkinnon biologiasta ja historiasta, ja hän palvellut Yhdysvaltain merijalkaväessä kolme vuotta.
Editors

| Editors |
| --- | --- |
 Editors Eurockéennes-festivaaleilla 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  indie rock, post-punk revival
Kotipaikka:  Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tom Smith, laulu, kitara   Russell Leetch, basso   Ed Lay, rummut   Justin Lockey   Elliott Williams  
Entiset jäsenet:  Chris Urbanowicz, kitara (2003–2012) 
Levy-yhtiö:  Kitchenware Records, 2004–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Editors on birminghamilainen indie rock -yhtye, jonka muodostavat Tom Smith, Russell Leetch, Ed Lay, Justin Lockey ja Elliott Williams. Yhtyeen musiikkia on usein verrattu yhdysvaltalaiseen Interpoliin.
Vuonna 2005 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi The Back Room, jonka suurimpia hittejä olivat ”Munich”, ”Bullets” ja ”Blood”. Parhaimmillaan albumi oli Britannian albumilistalla toisena. Kesäkuussa 2007 ilmestyi Editorsin toinen albumi An End Has a Start, joka kohosi Britannian albumilistan kärkeen. Sen single ”Smokers Outside the Hospital Doors” nousi brittilistalla ilmestymisviikollaan sijalle seitsemän. Muut albumin brittilistalle nousseet singlejulkaisut olivat ”An End Has a Start” ja ”The Racing Rats”. Suomessa An End Has A Start valittiin vuoden 2007 ulkomaiseksi albumiksi musiikkilehti Suen äänestyksessä.
Vuoden 2009 albumi In This Light and On This Evening oli myös brittilistan ykkönen ja menestyi muuallakin Euroopassa. Single ”Papillon” oli brittilistalla sijalla 23 ja muun muassa Belgian singlelistan ykkönen.
Huhtikuussa 2012 alkuperäiskitaristi Chris Urbanowicz lähti yhtyeestä. Syyksi ilmoitettiin musiikilliset erimielisyydet. Editorsin neljäs albumi The Weight of Your Love ilmestyi kesällä 2013. Levyllä ovat ensimmäistä kertaa mukana myös Urbanowiczin eron jälkeen yhtyeeseen liittyneet Justin Lockey ja Elliott Williams.
Albumit

The Back Room (2005)
An End Has a Start (2007)
In This Light and On This Evening (2009)
The Weight of Your Love (2013)
In Dream (2015)
Violence (2018)
EBM (2022)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Editors Wikimedia Commonsissa
Editorsin viralliset sivut (englanniksi)
Editors Myspacessa (englanniksi)
Elina Halttunen-Salosaari

Elina Halttunen-Salosaari (o.s. Halttunen, 11. toukokuuta 1931 Helsinki – 23. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, opettaja ja toimittaja.
Elina Halttunen aloitti uutistoimittajan työt 1955 Suomen tietotoimistossa toimitusharjoittelijana ja toimi STT:ssa kotimaisen osaston vastaavana toimittajana sekä toimittajana Keskustalehtien Uutistoimistossa. Hän on tiettävästi ensimmäinen naispuolinen toimittaja, joka luki STT:n uutisia Suomen radiossa. STT:n kokeilu tapahtui vuoden 1957 kahtena ensimmäisenä viikkona, mutta jäi sillä kertaa lyhytaikaiseksi, koska aika ei tuolloin ollut vielä kypsä naisäänelle radiouutisissa.
Halttunen opiskeli Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Unto Kupiaisen oppilaana ja journalistisen uran jälkeen siirtyi 1960 Tampereelle, missä toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja Tampereen yliopiston kirjallisuustieteen assistenttina, vt. apulaisprofessorina ja muissa opetusviroissa sekä Kangasala-Opiston vt. rehtorina ja Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden lehtorina. Viranhoidon ohella Halttunen-Salosaari oli muun muassa Kirjallisuudentutkijain Seuran, Suomen Arvostelijain Liiton ja Tampereen Teatterikerhon johtokunnan jäsen.
Elina Halttunen-Salosaari oli teatteritutkija Kari Salosaaren puoliso.
Julkaisuja

Kymmenes muusa Suomessa : kirjallisuudenarvostelun varhaisvaiheet lehdistössä 1771–1861 / Elina Halttunen-Salosaari. Lisensiaatintyö. Tampereen yliopisto, 1966.
Unto Kupiaisen kirjallinen tuotanto 1929–1969 / [Laat.] Oili Kokkonen. Runoilija vai kirjallisuudentutkija / [Kirj.] Elina Halttunen-Salosaari. Tampereen yliopisto, 1969.
Thalia tentissä : puheenvuoroja tamperelaisesta teatterista / Aarre Heino, Elina Halttunen-Salosaari, Tuire Laurinolli (toim.) Tampereen yliopisto, 1987.
Ecce homo (kirja)

| Ecce homo>  Kuinka tulee siksi mitä on.Ecce homo. Wie man wird, was man ist |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Friedrich Nietzsche
Kieli:  saksa
Genre:  mannermainen filosofia
Julkaistu:  1908
Suomennos
Suomentaja:  Antti Kuparinen Tuikku Ljungberg
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ecce homo. Kuinka tulee siksi mitä on (saks. Ecce homo. Wie man wird, was man ist) on saksalaisen filosofin Friedrich Nietzschen omaelämäkerta. Kirjassa Nietzsche erittelee sitä, miten hänestä oli tullut ”traaginen filosofi”. Nietzsche kirjoitti teoksen vuonna 1888, mutta se ilmestyi vasta 1908. Suomeksi kirjan ovat kääntäneet Tuikku Ljungberg (Unio Mystica) ja Antti Kuparinen (Summa).
Nimi ”Ecce homo” on latinaa ja tarkoittaa ’katso, ihminen’. Lause on peräisin Raamatusta (Joh. 19:5).
Kirjallisuutta

Nietzsche, Friedrich: Ecce homo. Kuinka tulee siksi mitä on.  ((Ecce homo. Wie man wird, was man ist, 1888, julkaistu 1908.) Suomentanut Antti Kuparinen)  Helsinki:  Summa, 2002.  ISBN 952-5418-02-2.
Nietzsche, Friedrich: Ecce homo. Kuinka tulee siksi mitä on.  ((Ecce homo. Wie man wird, was man ist, 1888, julkaistu 1908.) Suomentanut Tuikku Ljungberg)  Helsinki:  Unio mystica, 2002.  ISBN 952-9586-83-3.
Aiheesta muualla

Kunnas, Tarmo: Friedrich Nietzschen viimeinen kirjoitelma sijoittuu nerouden ja henkisen yliherkkyyden välille (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 12.10.2002.
Tompuri, Janne: Ilmiö nimeltä ”Nietzsche”. Kiiltomato.net 10.7.2003.