stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Musa al-Sadr

Musa al-Sadr
Musa al-Sadr (arab. موسى الصدر‎, Mūsā al-Ṣadr; 4. kesäkuuta 1928 Qom – kadonnut 31. elokuuta 1978) oli iranilais-libanonilainen shiialainen uskonoppinut. Häntä on luonnehdittu Libanonin merkittävimmäksi shiiajohtajaksi ennen Hizbollahin perustamista vuonna 1982.
Al-Sadr oli ajatollahin poika. Hän sai islamilaisen koulutuksen Qomissa ja Najafissa. Lisäksi hän opiskeli poliittista taloustiedettä ja oikeustiedettä Teheranin yliopistossa. Al-Sadr sai Irakissa mujtahidin eli shiiajuristin pätevyyden ja asui Najafissa vuodesta 1953. Heinäkuun 14. päivän vallankumouksen (1958) jälkeen Al-Sadr palasi Iraniin, josta hän vuosi myöhemmin muutti Libanoniin, jossa hänellä oli sukutausta. Hän oli käynyt maassa kahdesti aiemmin. Abd al-Husayn Sharaf al-Din al-Musawin pyynnöstä Al-Sadr alkoi johtaa shiiayhteisöä Tyroksen kaupungissa. Vuonna 1969 Al-Sadr perusti Libanoniin Shiiojen korkeimman islamilaisen neuvoston, josta tuli valtion säätelemä virallinen instituutio. Aiemmin shiioilla ei ollut ollut valtion tunnustamaa itsenäistä uskonnollista asemaa vaan heidän uskonnollisista asioistaan Libanonissa oli vastannut sunneja edustanut mufti Beirutissa.
Al-Sadr teki Libanonissa sosiaalista työtä shiiayhteisön hyväksi ja perusti vuonna 1974 sosiaalista uudistusta ajaneen Harakat al-Mahruminin. Sen pohjalta perustettiin vuonna 1975 Amal-liike, joka koostui poliittisesta ja aseellisesta siivestä. Liikkeen tarkoitus oli shiiayhteisön puolustaminen Libanonin sisällissodassa. Amal-liike on ollut Hizbollahin kilpailija, mutta liikkeiden välillä on myös ollut ajoittainen vaikea liittolaisuus. Sadr halusi priorisoida Libanonin shiiojen sosiaalisen ja poliittisen aseman, mutta Mohammad Hussein Fadlallahin ajatusten ja Hizbollahin kannattajat omaksuivat kumouksellisempia ja kansainvälisempiä ideoita. Amal-liike ja Hizbollah olivat erimielisiä muun muassa Palestiinan vapautusjärjestön tukemisen laajuudesta.
Al-Sadr kannatti eri uskontojen välistä vuoropuhelua ja sitoutui uskonnollisen moniarvoisuuden säilyttämiseen Libanonissa. Hän katosi pienen seurueen kanssa tavattuaan Muammar Gaddafin virallisella vierailulla Libyassa 31. elokuuta 1978. Yleisesti on arveltu hänen tulleen siepatuksi ja tapetuksi. Libyan hallinto kuitenkin kiisti tietävänsä katoamisesta mitään. Katoamisesta alettiin esittää vaihtelevia teorioita ja syytöksiä vuosikymmenten varrella. Vuonna 2015 Libanon vangitsi Muammar Gaddafin pojan Hannibal Gaddafin pyrkiessään ratkaisemaan katoamistapauksen. Häntä alettiin pitää vangittuna ilman oikeudenkäyntiä. Hannibal Gaddafin kerrottiin vuonna 2023 ryhtyneen nälkälakkoon.
The Dave Clark Five

| The Dave Clark Five |
| --- | --- |
 DC5 vuonna 1964. Vasemmalta: Mike Smith, Lenny Davidson, Denis Payton, Rick Huxley, and Dave Clark.
Tiedot
Toiminnassa:  1958–1970
Tyylilaji:  pop rock, beat
Kotipaikka:  Tottenham, Lontoo, Iso-Britannia
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Dave Clark Mikse Smith Lenny Davidson Rick Huxley Denis Payton
Levy-yhtiö:  Columbia Graphophone Company   Epic Records   Capitol Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Dave Clark Five (tunnetaan myös nimellä DC5) oli englantilainen pop rock-yhtye, joka perustettiin Tottenhamissa vuonna 1958.  DC5 nautti suurta suosiota Yhdysvalloissa kuten myös kotimaassaan Englannissa. Vuonna 2008 yhtye pääsi Rock and Roll Hall of Fameen.
The Dave Clark Five nousi tunnettuuteen The Beatlesin aloittaman ”britti-invaasion” myötä myös Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälissä. Sen kappale ”Glad All Over” pudotti Beatlesin ”I Want to Hold Your Hand” -singlen Britannian myyntitilaston ykköspaikalta tammikuussa 1964 ja nousi Yhdysvaltojen listalla kuudenneksi huhtikuussa samana vuonna. Lyhenteellä DC5 tunnettu yhtye oli The Beatlesin jälkeen toinen brittiyhtye, joka pääsi esiintymään The Ed Sullivan Show’hun vain kaksi viikkoa myöhemmin. The Dave Clark Five olikin aluksi suositumpi Yhdysvalloissa kuin Britanniassa, mutta vuosikymmenen loppupuolella suosio kasvoi myös Euroopassa.
Historiaa

Yhtye sai alkunsa nimellä Dave Clark Quintet vuonna 1957. Clark soitti rumpuja, Dave Sanford kitaraa, Chris Walls bassoa ja Don Vale pianoa. Vale myös sovitti yhtyeen kappaleet. Seuraavina vuosina kokoonpano vaihteli, kunnes vuonna 1961 nimeksi otettiin Dave Clark Five ja kokoonpanoksi muodostui Dave Clark (rummut), Rick Huxley (bassokitara), Mike Smith (sähköurut ja laulu), Lenny Davidson (soolokitara) ja Denny Payton (saksofonit, huuliharppu ja kitara).
Vastapainona suosioon nousseelle Merseybeat-käsitteelle Dave Clark Fivea ja muita Pohjois-Lontoon yhtyeitä alettiin markkinoida ”Tottenham sound” -nimellä. The Beatlesistä kertovaa elokuvaa Yeah, yeah, tässä me tulemme matkien Dave Clark Fivesta tehtiin elokuva Catch Us If You Can, jonka ohjasi uraansa aloitellut John Boorman.
The Dave Clark Fiven muita hittejä olivat ”Bits and Pieces,”  ”Can’t You See That She’s Mine,”  ”Because”, ”Everybody Knows,”  ”Anyway You Want It” ja ”Come Home”. Yhteensä sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa myyntilistojen kärkeen nousseita singlejä yhtyeellä oli kaksikymmentä.
Vuonna 1970 yhtye hajosi, mutta Dave Clarke ja Mike Smith kokosivat uuden yhtyeen Dave Clarke and Friends, joka esiintyi vuoteen 1973 asti. Myöhemmin Dave Clarke keskittyi musiikkialan kustannus- ja muuhun liiketoimintaan. 1980-luvun puolivälissä Clark oli yhtenä neljästä tekijästä mukana Lontoossa pari vuotta esitetyssä musikaalissa Time. Sen pääosaa esitti aluksi Cliff Richard ja sitten David Cassidy, ja musikaalin albumiversiolla lauloivat muun muassa Dionne Warwick, Leo Sayer ja Freddie Mercury.
Yhtyeen hitit koottiin vuonna 1993 antologiaksi The History of the Dave Clark Five.
Jäsenet

Dave Clark - rummut
Mike Smith - laulu, koskettimet
Lenny Davidson - soolokitara
Rick Huxley - basso.
Denis Payton - saksofoni, huuliharppu, kitara.
Diskografia > Studioalbumit

Glad All Over (1964)
The Dave Clark Five Return! (1964) / A Session with The Dave Clark Five (1964)
American Tour (1964)
Coast To Coast (1965)
Weekend In London (1965)
Having A Wild Weekend (1965) / Catch Us If You Can (1965)
I Like It Like That (1965)
Try Too Hard (1966)
Satisified With You (1966)
5 By 5 (1967)
You Got What It Takes (1967)
Everybody Knows (1968)
5 By 5 = Go! (1969)
If Somebody Loves You (1969)
Good Old Rock'n'Roll (1970)
Käännös suomeksi
Magomed Suleimanov

Magomed Alijevitš Suleimanov (ven. Магомед Алиевич Сулейманов; 29. helmikuuta 1976 Gimry, Dagestan – 11. elokuuta 2015 Untsukulin piiri, Dagestan) oli venäläinen militantti islamisti, joka johti Kaukasian emiraattia vuonna 2015. Hänet tunnettiin myös nimellä Abu Usman Gimrinski (ven. Абу Усман Гимринский).
Suleimanov aloitti yliopisto-opinnot Syyrian Damaskoksessa 1992. Hän palasi Dagestaniin vuonna 2005 ja toimi saarnaajana Gimryn keskusmoskeijassa. Hän työskenteli myös paikallisena shariatuomarina ja aloitti toiminnan aseellisissa ryhmissä vuonna 2007. Suleimanov lisättiin liittovaltion tasoiselle etsintäkuulutettujen listalle vuonna 2012. Venäläinen tutkimuskomitea epäili hänen tuominneen kuolemaan uskonoppinut Said Afandi al-Chirkawin, joka murhattiin 28. elokuuta 2012. Suleimanov tuomitsi Isisiin loikanneet taistelijat, varsinkin joulukuussa 2014 uskollisuutensa Isisille vannonneen Rustam Aselderovin. Suleimanovin mukaan Aselderovin heikko tietämyksen taso shariasta vaikutti tämän loikkaamiseen.
Suleimanov johti Kaukasian emiraattia huhtikuusta 2015 Aliashab Kebekovin saatua surmansa. Julkisesti hänen nimityksensä emiiriksi ilmoitettiin vasta 1. heinäkuuta 2015. Suleimanovin aikana Kaukasian emiraattia heikensivät taistelijoiden siirtymiset Isisin riveihin.
11. elokuuta 2015 Dagestanin Untsukulin piirissä Venäjän turvallisuusjoukot tappoivat neljä Kaukasian emiraatin militanttia, joihin kuuluivat Suleimanov ja hänen oikeaksi kädekseen luonnehdittu Kamil Sidov.
Maatalous

Maataloutta muinaisessa Egyptissä.
Navetta, jossa on lehmien ruokinta meneillään.
Maatalous on elinkeino, johon kuuluu kasvien viljely  peltoviljelyn, kasvihuonetuotannon ja puutarha- ja taimitarhaviljelyn muodossa sekä eläinten pito kotieläintalouden, turkistarhauksen, porotalouden, mehiläistalouden ja eräiden muiden  tuotteiden tuotantotoimintaa.
Maatalous vaatii paljon pinta-alaa: puolet maailman asumiskelpoisesta pinta-alasta on maanviljelyn käytössä, ja kolme neljäsosaa siitä karjataloudella.
Maataloudessa hyödynnettävät tekniikat ovat kehittyneet vuosisatojen aikana, sekä kasvi- ja eläinlajeja on jalostettu tuottoisammiksi.lähde?
1950-1960-luvuilla niin sanottu vihreä vallankumous kasvatti maanviljelyn tuottavuutta lannoitteilla ja torjunta-aineilla. Yhteys maataloustuotannon ja maailman väkiluvun kasvun välillä on kiistanalainen.
Maatalouden historia

Maatalouden historia kuvaa maatalouden kehitystä maanviljelyn synnystä nykyaikaan. Maanviljely sai alkunsa useassa paikassa eri puolilla maapalloa toisistaan riippumatta. Eräs näistä oli muinainen Lähi-itä. Tämän ohella maanviljely kehittyi samaan aikaan myös Kiinassa, Väli-Amerikassa, Etelä-Amerikassa, Pohjois-Amerikan itäisissä osissa ja Uudessa-Guineassa. Maatalousyhteiskunta levisi ympäri maailmaa. Teollisen vallankumouksen jälkeen alkoi kehitys kohti teollisuusyhteiskuntaa. Maatalous on joutunut väestönkasvun seurauksena tehostumaan ja laajenemaan valtavasti. Tehostumisesta uusin tekniikoin kutsutaan vihreäksi vallankumoukseksi.
Maailman viljan tuotanto kasvoi 53 prosenttia 30 vuodessa vuodesta 1990 vuoteen 2020.
Viljan tuotannon kasvua ei ole tehty uusia viljelymaita raivaamalla vaan tuotantoa tehostamalla. Viljelyala kasvoi vain 4 prosentilla 30 vuodessa. Hehtaarisato oli vuonna 2020 yli 4 000 kg/ha, kun se vuonna 1990 oli 2 750 kg/ha.
Maatalouden muodot

Maatalous jaetaan maanviljelyyn ja karjatalouteen, joka voi olla liha- tai lypsykarjan kasvattamista. Monin paikoin sekä viljellään maata että kasvatetaan eläimiä, jolloin kyse on sekataloudesta.
Maatalous voidaan luokitella intensiiviseen eli pienialaiseen, voimaperäiseen maatalouteen, jossa hehtaarikohtainen tuotto on suurta, tilakoot pieniä, lajit jalostettuja, torjunta-aineiden käyttö runsasta ja koneiden tai ihmistyövoiman käyttö tehokasta. Intensiivisen vastakohta on ekstensiivinen eli laaja-alainen maatalous, jossa hehtaarikohtainen sato on pieni, tuotantokustannukset vähäiset, tilakoot suuria ja työ tehdään pääasiassa koneita käyttäen. Tähän lasketaan myös paimentolaisuus.
Maatalous jaetaan kaupalliseen ja omavaraismaatalouteen.
Maatalouden muodot > Kaupallinen maatalous

Kaupallisessa maataloudessa tuotteet myydään tehtaille tai kuluttajillle suoraan tai välikäsien kauutta.
Maatalouden muodot > Kaupallinen maatalous > Laaja-alainen viljanviljely ja karjanhoito

Laaja-alaista eli ekstensiivistä viljanviljelyä ja karjanhoitoa harjoitetaan pääasiassa lauhkean ilmaston vyöhykkeen aroilla kuten Pohjois-Amerikassa preerialla, Etelä-Amerikassa pampalla ja Unkarin pustalla.
Aroilla maannos on viljavaa mustaamultaa, mutta loppukesästä on kuivaa, mikä rajoittaa viljelyä. Tavallisesti pellot jätetään syksyllä kyntämättä, jottei tuuli veisi multaa mennessään. Kosteilla aroilla viljellään pääasiassa vehnää. Hehtaarikohtainen sato on pieni, mutta pinta-alat ovat laajat, usein tuhansia hehtaareita, ja suuri osa maapallon vehnästä tuleekin kosteilta aroilta. Viljely on pitkälle koneistettua ja työvoiman tarve vähäinen, mikä pitää tuotantokustannukset vähäisinä. Kaikkein kuivimmilla alueilla viljaa ei kasvateta joka vuosi, vaan sitä vuorotellaan laidunjaksojen kanssa.lähde?
Kuivilla aroilla kasvatetaan lihakarjaa monituhatpäisissä laumoissa, jotka lihotetaan maissilla ennen teurastusta. Lihakarjaa kasvatetaan myös Brasilian savanneilla. Jotkut alueet, esimerkiksi Patagonia Argentiinassa ja Australian keskiosat, ovat niin karuja, että ne soveltuvat ainoastaan lampaiden kasvatukseen.lähde?
Maatalouden muodot > Kaupallinen maatalous > Pienialainen ja voimaperäinen sekatalous

Pienialaisessa eli intensiivisessä sekataloudessa hehtaarikohtainen tuotto on suurta. Samalla tilalle viljellään usein monia eri kasveja ja kasvatetaan lisäksi kotieläimiä. Usein tilat ovat erikoistuneet jollekin tietylle alalle, esimerkiksi siipikarjan kasvattamiseen. Yleistä mainitunkaltainen maatalous on lauhkealla ilmastovyöhykkeellä lehtimetsäalueilla, muun muassa Euroopassa ja Yhdysvaltain itäosissa, Kiinan pohjoisosissa, mutta myös pohjoisemmilla havumetsäalueille, esimerkiksi Suomessa.lähde?
Pohjoisessa keskimääräinen tuotto hehtaaria kohti on kuitenkin huomattavasti pienempää johtuen muun muassa kasvukauden lyhyydestä, karusta podsolimaannoksesta ja kosteista korjuuoloista. Vilja ei pohjoisemmassa enää kelpaa leipäviljaksi, ohra, ruis ja kaura saattavat menestyä paikoin. Usein maatalouden painopiste on lypsykarjassa, mutta myös tällöin tuotantokustannukset kohovat, kun joudutaan rakentamaan kalliita suojia. Pohjoisen alueen, muun muassa Suomen, kilpailuetuna on kuitenkin elintarvikkeiden puhtaus. Puhtaus on suoraa seurausta vähäisemmästä kemiallisten torjunta-aineiden käytöstä, joka taas johtuu siitä, että tuholaisillekin olosuhteet ovat epäsuotuisammat.
Etelämmässä lehtimetsäalueella maataloudelle on paremmat edellytykset, sillä talvet ovat leutoja, kosteus on sopivaa ja ruskomaannos hedelmällistä. Hyvissä olosuhteissa, muun muassa Tanskassa ja sen eteläpuolen seutuvilla, ovat sadot hehtaaria kohden maailman suurimpia. Tilojen koko vaihtelee muutamasta kymmenestä muutamaan sataan hehtaariin. Runsas koneiden käyttö on tavallista. Meri-ilmastossa leipäviljan viljelyä haittaavat epävakainen sää ja kosteus, mutta vihanneksille ja juureksille edellytykset menestyä ovat hyvät. Intensiivisen maatalouden alueella lypsykarjaa kasvatetaan laajamittaisemmin vain Länsi-Euroopassa, Yhdysvaltain ja Kanadan itärannikolla sekä Uuden-Seelannin pohjoissaarella. Karjaa ei tarvitse pitää pitkää aikaa vuodesta sisällä, mutta kesät ovat sen verran viileitä että maito säilyy hyvin ja se voidaan myydä lähialueiden asutuskeskuksiin, jolloin kuljetusmatkat jäävät lyhyiksi. Myös rehukasveja, kuten heinää, ohraa, kauraa ja maissia kasvatetaan.
Maatalouden muodot > Kaupallinen maatalous > Subtropiikin maatalous

Subtrooppisten seutujen maataloutta kutsutaan usein Välimeren maataloudeksi, vaikka sitä harjoitetaan Välimeren alueen lisäksi myös Kaliforniassa, Australian eteläosassa sekä Etelä-Afrikassa. Tavallisesti viljellään viiniä, hedelmiä ja oliiveja. Talvet ovat leutoja, mutta kosteutta on riittävästi, jolloin vehnä ja kevätvihannekset kasvavat hyvin, mutta kesät taas ovat liian kuivia ja kuumia, jotta vilja ja ruoho kasvaisivat hyvin. Parhaat olosuhteet viljelylle ovatkin jokisuistoissa ja jokien varsilla, missä kastelua voidaan käyttää helposti hyväksi. Sadonkorjuuaikana työvoiman tarve on suuri, sillä hedelmät poimitaan ihmistyövoimin.lähde?
Maatalouden muodot > Kaupallinen maatalous > Plantaasit

Plantaasit ovat palkkatyövoiman ja ammattimaisen työnjohdon avulla tehokkaasti viljeltyjä suuria tiloja, jotka keskittyvät yhden kasvilajin tehokkaaseen tuotantoon myyntiä varten. Lajikkeet ovat jalostettuja ja torjunta-aineita sekä lannoitteita käytetään runsaasti. Plantaaseja sijaitsee trooppisilla seuduilla, erityisesti Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Kasvatettavat kasvit ovat ns. rahakasveja, eli muun muassa kumipuuta, tupakkaa, banaania, kahvia, teetä ja sokeriruokoa.lähde?
Maatalouden muodot > Kaupallinen maatalous > Keidasviljely

Saharan ja Lähi-idän aavikoilla viljellään keitailla muun muassa vehnää, puuvillaa ja taatelipalmuja. Keitaita on perustettu alkujaan kuivilla alueilla, joissa jokien vettä tai pohjavettä voidaan hyödyntää kasteluun, esimerkiksi Israelissa, Uzbekistanissa ja Turkmenistanissa. Kastelun myötä kustannukset nousevat korkeiksi ja viljely on intensiivistä, puuvillan ja vehnän lisäksi kasvatetaan hedelmäpuita, muun muassa sitrushedelmiä.
Maatalouden muodot > Omavaraistalous

Omavaraistaloudessa viljellään tai kasvatetaan karjaa pääasiassa omiin tarpeisiin ja mahdollisesti pienimuotoiseen torimyyntiin tai vaihtokauppaan.
Maatalouden muodot > Omavaraistalous > Kaskiviljely

Kaskiviljelyssä alueen ruoho ja puusto poltetaan ennen alueen ottoa viljelykäyttöön. Maata viljellään usein vain muutama vuosi kerrallaan ja pelto jätetään sen jälkeen kesannolle ja polttamisen jälkeen otetaan käyttöön. Kaskiviljelyllä on pitkät perinteet, mutta nykyään sitä harjoitetaan pääasiassa trooppisilla sademetsä- ja savannialueilla heikkotuottoisilla perheviljelmillä. Vaikka sademetsien latosolimaannos on karua, myös se kestää kaskiviljelyn, kun kiertoaika maltetaan pitää tarpeeksi pitkänä. Ravinteiden palautumista pyritään edistämään myös vuoroviljelyllä, jolloin peräkkäisinä satokausina ei viljellä samaa kasvia. Nykyisin kaskiviljelmillä tavallisia kasveja ovat hirssi, durra ja jauhobanaani sekä bataatti ja maniokki. Työvälineet ovat usein alkeellisia, minkä takia peltoalojen täytyy olla pieniä, jotta ne pystytään hoitamaan. Savanneilla maannoksen ravinnepitoisuus on sen verran korkea, että kaskikiertoa ei tarvita, mutta tavallisesti peltoviljelyn sadot pieniä ja varsinkin hehtaarikohtainen tuotto niukkaa, mihin syynä ovat kasteluveden, työvälineiden ja lannoitteiden puute, kasvisairaudet sekä huonot lajikkeet.lähde?
Maatalouden muodot > Omavaraistalous > Paimentolaisuus

Paimentolaisuus, laajaperäisen laiduntamisen käyttö karjantuotantoon laidunmailla, on yksi tärkeimmistä ruoan tuotantojärjestelmistä maailman kuivilla alueilla.
Sitä harjoittavat Pohjois-Afrikassa muun muassa beduiinit lampaita ja kameleita kasvattaen, sisemmissä osissa Afrikkaa esimerkiksi masai-heimolla on pitkät perinteet nautakarjankasvatuksessa, Aasian sisäosissa kasvatetaan myös muun muassa jakkeja ja hevosia. Paimentolaiset kuljettavat vuodenaikojen mukaisesti karjaansa sinne, missä ovat vehreät laitumet. Nykyään paimentolaisten laidunalueet ovat pienentyneet muun muassa sotien, valtioiden rajojen sekä maanviljelyn laajentumisen vuoksi. Aikaisemmin maa kesti hyvin, kun laitumilla ei viivytty yhdessä paikassa pitkään, mutta nykyään liikalaiduntaminen on lisääntynyt ja sen vuoksi muun muassa Saharan reuna-alueet aavikoituvat lisää.lähde?
Maataloustuotanto > Viljelykasvit

Maapallolla viljellään yli kolmeasataa erilaista viljelykasvia, joista kuitenkin suuressa mitassa merkittäviä on kymmenkunta.
Maataloustuotanto > Viljelykasvit > Viljakasvit

Viljat ovat yksivuotisia heinäkasveja (Poaceae), joita viljellään niiden siementen eli jyvien vuoksi. Niitä kasvatetaan enemmän kuin mitään muuta ravintokasviryhmää.  Vuonna 2020  maailmassa tuotettiin kolme miljardia tonnia viljaa. Siitä 40 prosenttia oli maissia, 25 % vehnää ja 25 % riisiä ja ohraa noin 5%. Kaikkia muita viljoja oli yhteensä vain noin 5% maailman viljasadosta.
Afrikassa merkittävimpiä viljakasveja ovat hirssi ja durra. Pohjois-Euroopassa huomioitava kasvi on myös ruis. Rukiin ja vehnän risteytystä eli ruisvehnää käytetään rehuksi.lähde?
Maataloustuotanto > Viljelykasvit > Hedelmät

Subtropiikista ja tropiikissa kasvavat hedelmät ovat tärkeitä taloudellisesti. Yksi merkittävimmistä hedelmistä maailmankaupan kannalta on viinirypäle, sillä rypäleitä voidaan kasvattaa monenlaisissa olosuhteissa lauhkeissa, subtrooppisissa ja trooppisissa ilmasto-olosuhteissa. Myyntilukujen perusteella kärkikolmikkoon kuuluat rypäleen lisäksi banaani ja omena. Taloudellisesti merkittäviä ovat myös sitrushedelmät, esimerkiksi klementiini ja greippi. Citrus-suvun kasvit vaativat menestyäkseen 24–32 asteen keskimääräisen kasvukauden päivälämpötilan ja 1 000 – 1200 millimetrin vuosittaisen sademäärän. Tärkeimpiä sitrushedelmäalueita ovat Kiina, Välimeren seutu, Kalifornia, Florida ja Meksiko  sekä Etelä-Amerikan eteläpuolisko.
Maataloustuotanto > Viljelykasvit > Kuitukasvit

Subtropiikissa ja tropiikissa kasvavat puuvilla ja juutti sekä lauhkean vyöhykkeen pellava ovat merkittävimpiä kuitukasveja. Puuvillaa viljellään pääasiassa Yhdysvalloissa, Kiinassa ja Intiassa. Kuitupellava on eräs vanhimmista tunnetuista kehruukasveista. Juutti, josta tehdään säkkejä ja köysiä, kasvaa Kiinassa, Intiassa ja Bangladeshissa.lähde?
Myös hamppu on maininnan arvoinen kuitukasvi, ja sen viljely pohjolassa juontaa vanhimmillaan jo 4 000 vuoden taa.lähde? Hamppukuidun tunnetuin käyttökohde on hamppuköysi, mutta hampusta saatavista kuiduista voidaan valmistaa myös kestäviä kankaita, selluloosaa paperin raaka-aineeksi sekä teollista raaka-ainetta käytettäväksi eristeenä, levyinä tai huonekalujen materiaalina. P
Maataloustuotanto > Viljelykasvit > Öljykasvit

Tärkeimmät öljykasvit ovat öljypalmu ja soija, joista saadaan puolet maailman kasviöljystä. Muita merkittäviä öljykasveja ovat maapähkinä, puuvilla, auringonkukka, rypsi ja ominaisuuksiltaan samanlainen rapsi, öljypalmu, camelina, pellava ja oliivi. Soijaöljy syntyy sivutuotteena pääasiallisen tuotteen ollessa proteiinipitoinen, eläinten rehuksi käytettävä soijarouhe. Tärkeimpiä soijan tuottajia ovat Yhdysvallat, Brasilia, Argentiina ja Kiina. Maapähkinää kasvatetaan pääasiassa Kiinassa ja Intiassa, öljypalmua trooppisilla alueilla kuten Indonesiassa ja Malesiassa ja auringonkukkaa lauhkeassa ilmastossa, muun muassa Argentiinassa, Venäjällä ja Ukrainassa. Oliivipuun päätuotantoalueet ovat Välimeren seuduilla, suurimpina Espanja ja Tunisia.
Maataloustuotanto > Karjatalous

Karjatalous on vähemmän riippuvainen alueen ilmastosta kuin viljely, ja karjatalouden rajoitteet syntyvätkin muista tekijöistä.
Maataloustuotanto > Karjatalous > Lypsykarja

Lypsykarjan tuotantoon vaikuttaa tärkeänä asiana alueen väestötiheys, sillä maitotuotteet vaativat säilyäkseen lyhyet kuljetusmatkat.lähde? Suurimmat raakamaidon tuuottajat ovat Intia, Yhdysvallat, Brasilia ja Kiina.
Maataloustuotanto > Karjatalous > Lihakarja

Lihakarjan pääasialliset kasvatusalueet ovat siellä, missä maa ei enää sovi viljelyyn. Merkittävimmillä lihakarja-alueilla, ns. maapallon liha-aitoissa eli aroilla, preerialla ja pampalla, lihakarja kasvaa luonnonlaitumilla suurina laumoina. Lihakarjan kasvatusalue on laajentunut voimakkaasti plantaaseille, missä muun muassa Brasiliassa raivataan sademetsästä laidunaluetta, jonka karu latosolimaannos ei kuitenkaan pitkään kasva rehua, jolloin joudutaan jälleen raivaamaan lisää suuria laitumia. Lihantuotannossa on todettu esimerkiksi Brasiliassa olevan laajoja epäkohtia; karjankasvatus ja soijanviljely rehuteollisuuden tarpeisiin ovat johtaneet suurin sademetsien hakkuisiin. Myös työntekijöiden työoloja on kritisoitu.
Lammas ja vuohi ovat karumpien arojen eläimiä, jotka kasvavat myös aavikoiden reunamailla. Eniten lampaita kasvatetaan Kiinassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Sikaa tuotetaan eniten Kiinassa, Yhdysvalloissa ja Saksassa. Teollisuusmaissa siat lihotetaan tehokkaasti rehulla suursikaloissa. Kehitysmaissakin sikoja kasvatetaan, mutta pääasiassa omaan käyttöön. Sian kasvattamista rajoittavat myös kulttuurilliset seikat, sillä muslimeilta ja juutalaisilta uskonto kieltää sianlihan syönnin.
Siipikarjan tehokas kasvattaminen on keskittynyt korkean taloudellisen kehityksen maihin, suurten asutuskeskuksen lähistölle. Suurimmat maat ovat Yhdysvallat, Kiina ja Brasilia.  Myös kehitysmaissa tropiikissa ja subtropiikissa kanoja kasvatetaan varsin yleisesti pienimuotoisesti.
Maataloustuotanto > Karjatalous > Muu kotieläinten hyötykäyttö

Maidon ja lihan lisäksi eläimistä saadaan vuotia, jotka varsinkin Afrikassa ovat kuivien alueiden maille merkittävä vientituote. Eläintenlantaa käytetään peltojen lannoituksen lisäksi myös polttoaineena; esimerkiksi Intiassa lanta on pääasiallinen polttoaine. Köyhissä kehitysmaissa yleistä on myös eläinten käyttö kanto- ja vetojuhtina. Tavallisia vetoeläimiä ovat puhveli, nauta sekä Välimeren maissa ja Kiinassa aasi ja muuli. Kameli eli "erämaan laiva" on aavikolla kätevä kulkuväline, joka soveltuu hiekalla liikkumiseen pinta-alaltaan laajojen päkiöittensäkin vuoksi, ja voi olla parin viikon ajan ilman vettä.
Luonnonmukainen maatalous

Luonnonmukainen viljely (myös ekologinen viljely, lyhenteenä luomu) on maanviljelyä ilman keinolannoitteita ja torjunta-aineita. Euroopan unionin alueella luomutuotannon osuus pinta-alasta on noin 6,2 % (2016). Luonnonmukaista viljelyä on myös biodynaaminen viljely.