stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
József Mindszenty
Muisto, jälkimaine ja kritiikki

18. toukokuuta 1990 Unkarin Korkein oikeus julisti Mindszentyn syyttömäksi kaikkiin rikoksiin, joista häntä oli syytetty. Hänen jäännöksensä tuotiin juhlallisesti Unkariin 4. toukokuuta 1991 ja haudattiin uudelleen Esztergomin basilikan kryptaan, jonka hän itse oli jälkisäädöksessään määrännyt lopulliseksi hautapaikakseen.
Vuonna 1986 ulkomaalaiset katoliset papit käynnistivät menettelyn hänen julistamisekseen autuaaksi, ja vuonna 1994 tähän yhtyivät myös Esztergomin arkkipiispa ja Unkarin katolinen piispainkokous. Helmikuussa 2019 paavi Franciscuksen suostumuksella Mindszenty sai ”kunnianarvoisan Jumalan palvelijan” (venerabilis Dei servus) arvonimen, mutta autuaaksijulistamisen menettely oli kesäkuussa 2024 kardinaali Marcello Semeraron tiedonannon mukaan yhä kesken.
23. lokakuuta 2020 pääministeri Viktor Orbán henkilökohtaisesti avasi Zalaegerszegissä Mindszentyneum-nimisen valtiollisen museo-kulttuurikeskuksen. Mindszentystä on Orbánin Unkarissa tullut valtiollisen muistopolitiikan keskeisin kirkonmies, jonka varjoon jäävät monet muut diktatuureja vastustaneet Unkarin kirkkojen vaikuttajat ja jonka muiston vaalimiseen on sijoitettu huomattavia summia.
Historiantutkija Krisztián Ungváryn mukaan Mindszentyn ”myytillä” on kuitenkin pimeä puolensa. Hän ei ollut ihmisoikeustaistelija vaan kiihkonationalisti, jota eivät kiinnostaneet muut kansat tai Unkarin vähemmistökansallisuuksien saati toisten uskontokuntien oikeudet. Hänen nimityksensä piispaksi oli Ungváryn mukaan "työtapaturma", sillä katolisen kirkon sisälläkin hänen autoritaarinen omavaltaisuutensa ja jäykkä kompromissikyvyttömyytensä oli herättänyt vastustusta. Toisin kuin väitetään, hän ei – toisin kuin monet muut Unkarin katolisen kirkon toimijat – toisen maailmansodan ja saksalaismiehityksen aikana juurikaan aktiivisesti pyrkinyt suojelemaan juutalaisia (lukuun ottamatta kristinuskoon kääntyneitä); useimmat kertomukset hänen teoistaan vainottujen juutalaisten pelastamiseksi eivät Ungváryn mukaan pidä täysin paikkaansa. Itse asiassa hän jo 1920-luvulta lähtien julisti avoimen antisemitistisiä ajatuksia, samastaen juutalaiset kollektiivisesti Unkarin neuvostotasavallan kommunistihallintoon ja sen hirmutöihin, ja tuki peittelemättömän antisemitististä ”Heräävien unkarilaisten yhdistystä” (Ébredő Magyarok Egyesülete). Hänen julkaisemassaan Zalamegyei Újság -lehdessä ilmestyi kirjoituksia, joissa juutalaisia nimitettiin esimerkiksi Unkarin yhteiskunnan "löyhkääväksi paiseeksi ja märkiväksi haavaksi". Fasisteja, natseja ja Unkarin nuoliristiläisiä hän ei vastustanut näiden antisemitismin vaan näiden uuspakanallisuuden ja kristinuskon vastaisuuden takia. Yhteiskunnallisena vaikuttajana Mindszenty oli äärimmäisen oikeistokonservatiivinen katolilainen, joka tuki köyhiin kohdistuvaa hyväntekeväisyyttä mutta vastusti ”kristillis-sosiaalisia” tasa-arvopyrkimyksiä ja oikeudenmukaisempien yhteiskuntarakenteiden vaatimuksia. Ungváryn mukaan Mindszentyn toiminta ei myöskään edistänyt hänen kansansa yhtenäisyyttä eikä auttanut hänen omaa kirkkoaan vaan päinvastoin tuotti niille vahinkoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta József Mindszenty Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Minas Geraes

| Minas Geraes |
| --- | --- |
 Minas Geraes pian käyttöönottonsa jälkeen vuonna 1910

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong Whitworth, Elswick
Kölinlasku:  17. huhtikuuta 1907
Laskettu vesille:  10. syyskuuta 1908
Palveluskäyttöön:  1. tammikuuta 1910
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1952
Tekniset tiedot
Uppouma:  19 508 t (standardi) 21 717 t (kuormattu)
Pituus:  165,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  25,29 m
Syväys:  7,4 m (keskimääräinen)
Koneteho:  23 400 ihp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  1 010
Aseistus
Aseistus:  12 × BL 12" (305 mm) -tykkiä kaksoistorneissa 22 × 4,7" (120 mm) tykkiä 8 × 3 naulan (47 mm) ilmatorjuntatykkiä
Minas Geraes tai Minas Gerais oli Brasilian laivaston Minas Geraes -luokan taistelulaiva (port. encouraçado), joka oli nimetty Brasilian osavaltion Minas Geraisin mukaan. Brasilia oli kolmas dreadnought-aluksen tilannut valtio.
Valmistus

J. R. Perrettin suunnittelema alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä, missä köli laskettiin 17. huhtikuuta 1907 telakkanumerolla 791. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1908 ja valmistui 24. syyskuuta 1910. Alus luovutettiin 5. tammikuuta 1910 tilaajalle.
Ensimmäinen maailmansota

Vaikkei ensimmäistä maailmansotaa käytykään Brasilian maaperällä, oli sillä murskaava vaikutus maan talouteen. Kahvin ja kumin hinnat romahtivat, sillä sota-aikana kumilla oli heikko kysyntä, eikä Iso-Britannia sallinut kahvintuontia Eurooppaan, koska kaikki kauppalaivat oli varattu "tärkeämmille tuotteille". Tämän lisäksi kahvinvienti keskusvaltoihin julistettiin salakuljetukseksi, joten jokainen niitä kohti matkannut brasilialainen rahti joutui tutkinnan ja takavarikoinnin kohteeksi. Jopa joihinkin puolueettomiin maihin matkalla olleiden lastien perillepääsy estettiin, jotta kahvia ei varmasti pääsisi läpi mistään. Näistä rajoituksista huolimatta Brasilia julisti virallisesti puolueettomuutensa 4. elokuuta 1914. Se oli kuitenkin ympärysvaltoihin kallellaan ensimmäiset kolme vuotta sodasta kookkaan kauppalaivastonsa vuoksi. Kauppamiesten huvettua ympärysvalloissa brasilialaiset laivat alkoivat liikennöidä tyhjenneitä kauppareittejä. Toimintansa vuoksi alukset olivat vaarassa joutua saksalaisten sukellusveneiden hyökkäyksen kohteeksi, ja Saksan julistettua helmikuussa 1917 rajoittamattoman sukellusvenesodankäynnin voimaan useita brasilialaislaivoja upotettiin, mikä ajoi maan lähelle sodanjulistusta.
Brasilia luopui neutraaliudestaan Yhdysvaltojen ja Saksan välisessä sodankäynnissä 1. kesäkuuta 1917, muttei julistanut sotaa. Samaan aikaan Brasilian satamissa olleet 45 saksalaista kauppalaivaa saarrettiin ja vallattiin. Näistä suurin osa oli käyttökelvottomia sabotaasin ja heitteillejätön vuoksi. Brasilia kumosi 28. kesäkuuta puolueettomuutensa kaikkien keskus- ja ympärysvaltojen suhteen, muttei vieläkään julistanut sotaa. Tämän seurauksena brasilialaiset kauppalaivat saattoivat matkata ympärysvaltojen saattueissa.
Brasilian merijoukkoja lähetettiin partioimaan eteläistä Atlanttia Ranskan, Ison-Britannian ja Yhdysvaltain merivoimien kanssa, vaikkei yhdelläkään Brasilian merivoimien yksiköistä ollut sukellusveneiden torjumiseen vaadittavia ominaisuuksia, eikä sen alusten oletettavasti kuulunut kohdata minkäänlaista uhkaa omien aluevesiensä ulkopuolella, sillä Brasilia ei ollut vieläkään julistanut sotaa keskusvalloille. Joka tapauksessa 18. lokakuuta Espanjassa upposi jälleen yksi brasilialainen kauppalaiva, ja kahdeksan päivää myöhemmin Brasilia julisti sodan.
Brasilia tarjosi Minas Geraesia ja São Pauloa Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka kieltäytyi kunniasta alusten huonon kunnon vuoksi. Kuin esimerkkinä alusten heikosta tilasta neljätoista São Paulon kahdeksastatoista höyrykattilasta lopetti toimintansa sen matkatessa modernisoitavaksi New Yorkiin kesäkuussa 1918.
Sotien välinen aika

Työ São Paulolla valmistui 17. tammikuuta 1920, ja se palasi Brasiliaan. Minas Geraes lähti 15. heinäkuuta New Yorkiin modernisoitavaksi. Alukselle tehtiin 22. elokuuta 1920–4. lokakuuta 1921 suuria uudistuksia etenkin aseistukseen.
Heinäkuussa 1922 Minas Geraes liittyi São Paulon avuksi kukistamaan ensimmäistä Revolução Tenentista -kapinaa, jossa vastassa oli Rio de Janeiron sotilasvaruskunta, joka oli alkanut pommittaa kaupunkia. São Paulo tulitti tukikohtaa, ja lyhyen aikavälin jälkeen kapinalliset antautuivat. Minas Geraes ei ampunut kertaakaan.
Vuonna 1924 Minas Geraes oli mukana eräässä toisessa kansannousussa, mutta pysyi hallituksen puolella. Yliluutnantti Hercolino Cascardo, seitsemän luutnanttia ja muita henkilöitä ohjastivat São Paulon Rio de Janeiron satamaan 4. marraskuuta 1924. Heidän tavoitteenaan oli pakottaa hallitus vapauttamaan vangit, jotka olivat osallistuneet vuoden 1922 kapinoihin ja joita nyt pidettiin vankilalaiva Cuibaballa, mutta heidän vaatimuksiinsa ei suostuttu. Tämän seurauksena São Paulon höyrykattilat lämmitettiin, ja se "höyrysi uhkaavasti" Minas Geraeksen ympärillä yrittäen houkutella tätä mukaan kapinaansa. São Paulo ei kuitenkaan onnistunut viekoittelemaan kuin yhden vanhan torpedoveneen hankkeensa taakse. Sen kapinallinen miehistö, joka oli vihainen Minas Geraeksen haluttomuudesta liittyä heihin, tulitti laivaa, minkä seurauksena Minas Geraeksen kokki haavoittui. Sitten kapinalliset seilasivat pois satamasta vaihtaen laukauksia matkaa reunustaneiden tukikohtien kanssa ja asettivat kurssinsa Montevideoon, Uruguayhyn. Kondensaattorit hajosivat matkalla, ja São Paulo saavutti Montevideon 10. marraskuuta edeten vain 17 kilometrin tuntivauhtia. Kapinalliset miehistön jäsenet nousivat maihin, ja heille myönnettiin turvapaikka, kun taas muut nostivat jälleen Brasilian lipun salkoon.
Vuoden 1931 kesäkuun ja vuoden 1935 välisenä aikana Minas Geraes rakennettiin täysin uudestaan ja modernisoitiin Rio de Janeiron laivastotukikohdassa. Sen vanha hiili- ja öljyjärjestelmä korvattiin pelkkää öljyä polttoaineenaan käyttävällä, ja kaikki 18 alkuperäistä Babcock- ja Wilcox-boileria poistettiin ja korvattiin kuudella uudella Thornycroft-boilerilla. Entinen 1. boilerihuone ja kaksitoista hiilivarastoa muunnettiin säiliöiksi öljyn varastoimista varten, ylemmät hiilivarastot poistettiin kokonaan. Lisäksi Minas Geraeksen dynamot korvattiin uusilla turbogeneraattoreilla.
Toinen maailmansota ja myöhemmät vaiheet

Kuten ensimmäisenkin maailmansodan, Brasilia pysyi puolueettomana toisen maailmansodan alkuvuodet. Saksan hyökkäykset Brasilian kauppalaivoja vastaan pakottivat kuitenkin valtion liittoutuneiden puolelle. Brasilia julisti sodan 21. elokuuta 1942 ja osallistui sotatoimiin 31. elokuuta alkaen.
Lukuun ottamatta kolmea vuonna 1940 vesillelaskettua hävittäjää sekä neljää sukellusvenettä sotien väliseltä ajalta olivat Brasilian sota-alukset pahasti päiväystä jäljessä koostuen lähinnä ensimmäistä maailmansotaa edeltäneistä aluksista. Minas Geraes, São Paulo, Bahia ja Rio Grande do Sul olivat kaikki yli kolmekymmentä vuotta vanhoja. Vaikka Minas Geraes modernisoitiin 1939-1943, se oli silti liian vanha ja huonokuntoinen ollakseen aktiivisesti sodassa mukana. Sen sijaan dreadnought ankkuroitiin Salvadorin edustalle ja sitä käytettiin kelluvana tykistönä sodan ajan.
Minas Geraes oli ankkuroituna suurimman osan loppuajastaan. Vaikka se poistettiinkin käytöstä 16. toukokuuta 1952, alus toimi Brasilian merivoimien ylipäällikön päämajana 17. joulukuuta saakka. Minas Geraes poistettiin alusrekisteristä 31. joulukuuta ja myytiin romutettavaksi SA Cantiere Navale de Santa Marialle Italiaan. Laiva otettiin hinaukseen 1. maaliskuuta 1954, ja se saapui Genovaan 22. huhtikuuta. Yli neljäkymmentä vuotta palveluksessa ollut alus romutettiin vielä samana vuonna.
Minas Geraes pian vesillelaskunsa jälkeen syyskuussa 1908
Minas Geraeksen ylempiä rakenteita ja keulatykkejä
Minas Geraeksen aseistuksen testausta; kuva otettiin, kun tykeillä harjoiteltiin koko laidallisen ampumista. Scientific American -lehden mukaan tämä oli "mahtavin laidallinen, joka oli koskaan taistelulaivasta ammuttu".
João Cândido Felisberto toimittajien, upseerien ja merimiesten kanssa Minas Geraeksen kannella 26. marraskuuta 1910, Revolta da Chibatan viimeisenä päivänä
Minas Geraes hiilestämässä tuntemattomana päivämääränä
Minas Geraeksen pääkansi perästä katsottuna vuonna 1921
Minas Geraes Salvadorissa vuonna 1942 modernisoinnin jälkeen
Käännös suomeksi
Frank Miller

| Frank Miller |
| --- | --- |
 Frank Miller San Diegon Comic-Conissa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1957 (ikä 68) Olney, Maryland, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  käsikirjoittaja sarjakuvan tekijä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Frank Miller (s. 27. tammikuuta 1957) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -piirtäjä, joka tunnetaan parhaiten film noir -tyylisistä, synkistä ja väkivaltaisista sarjakuvakertomuksistaan. Hän on myös ohjannut elokuvan The Spirit (2008).
Ura > Sarjakuvat

Miller on työskennellyt useimpien suurimpien kustantajien palveluksessa, kuten DC Comicsin ja Marvel Comicsin. 1980-luvun alussa hänestä tuli Daredevil-sarjakuvan vakiopiirtäjä ja käsikirjoittaja. Työnsä aikana hän nosti aiemmin Hämähäkkimiehen vihollisena tunnetun Kingpinin Daredevilin päävastustajaksi. Millerin arvostetuin Daredevil-aikana syntynyt työ on David Mazzucchellin piirtämä Daredevil: Born Again, jossa Kingpin saa tietää Daredevilin oikean henkilöllisyyden Matt Murdockina. Kingpin ajaa Murdockin hulluuden partaalle tuhoamalla tämän elämän, jonka Murdock joutuu lopulta rakentamaan uudelleen.
Miller myös loi Daredevilin maailmaan omia hahmojaan, joista tunnetuin lienee palkkamurhaaja Elektra. Vaikka Miller tappoikin Elektran Daredevil-tarinoissaan, se ei estänyt häntä kirjoittamasta 1990-luvulla hahmon ympärille sarjakuvaromaania, jonka nimeksi tuli Elektra elää.
Millerin kenties kuuluisin yksittäinen työ on hänen tulkintansa Batmanista sarjakuvatarinassa Yön Ritari, jonka DC Comics julkaisi 1985–1986. Millerin Batman ei ole jalo supersankari, vaan pikemminkin väkivaltainen oman käden oikeuden toteuttaja. Sarjakuvatarinasta tuli merkittävimpiä 1980-luvun sarjakuvateoksia yhdessä Alan Mooren käsikirjoittaman Vartijat-teoksen kanssa. Tämän jälkeen Miller käsikirjoitti Batman: Ensimmäinen vuosi -tarinan, joka käsitteli Batmanin uran alkua ja hyväksyttiin osaksi virallista DC-sarjakuvien kaanonia. Molemmat Batman-tarinat valittiin myös IGN:n listalle kaikkien aikojen parhaista Batman-tarinoista: Ensimmäinen vuosi sijoittui ensimmäiseksi ja Yön ritari toiseksi. Millerin näkemys Batmanista on vaikuttanut voimakkaasti Batmanin elokuvaversioihin. Miller teki Yön ritarille jatko-osan Batman: Yön ritari iskee jälleen vuonna 2001. Huhtikuussa 2015 DC Comics ilmoitti Frank Millerin ja Brian Azzarellon käsikirjoittavan kolmatta osaa Yön Ritari sarjalle, jonka nimi on Dark Knight 3: the master race. Sarjasta tulee 8-numeroinen jonka kuvittaa Andy Kubert ja tussaajana toimii Klaus Janson, joka tussasi myös alkuperäisen Yön Ritarin.
Millerin omista töistä tunnetuin on Sin City -sarja, jota on ilmestynyt seitsemän osaa. Tarinoiden 1; 3. ja 4. pohjalta Robert Rodriguez ohjasi (yhdessä Millerin ja Quentin Tarantinon kanssa) samannimisen elokuvan vuonna 2005. Frank Millerin kirjoittama ja piirtämä 300 perustuu antiikin aikana käytyyn Thermopylain taisteluun, jossa 300 spartalaista taisteli monin verroin suurempaa persialaisarmeijaa vastaan. Sarjakuvan pohjalta on myös tehty elokuva 300 vuonna 2007, joka Sin Cityn tavoin muistuttaa visuaalisesti sarjakuvaversiota.
Ura > Elokuva-ura

Miller oli yksi RoboCop 2 -elokuvan käsikirjoittajista. Vaikka elokuvan tuottajat pitivät Millerin käsikirjoituksesta, se oli heidän mielestään mahdoton muuttaa elokuvaksi ja käsikirjoitusta muokattiin rankasti.lähde? Elokuva lopullisessa muodossaan perustuukin vain löyhästi Millerin alkuperäiskäsikirjoitukseen. Vuonna 2003 ilmestyi sarjakuva Frank Miller’s RoboCop, joka perustuu RoboCop 2 -elokuvan käsikirjoitukseen niin kuin Miller sen näki. Hän oli mukana käsikirjoittamassa myös RoboCop 3 -elokuvaa, jonka valmistumisen jälkeen vuonna 1992 hän julkaisi sarjakuvan RoboCop vs. The Terminator.
Kun Robert Rodriguezin ohjaama ja Millerin sarjakuviin perustuva Sin City -elokuva ilmestyi vuonna 2005, Rodriguez kertoi Millerin vaikuttaneen sarjakuvallaan niin suuresti elokuvan ulkonäköön, että hän vaati Millerin saavan nimensä lopputeksteihin yhdeksi ohjaajaksilähde?. Elokuvan ohjaajiksi on merkitty Rodriquez, Miller ja Quentin Tarantino.
Vuonna 2008 ilmestyi ensimmäinen Millerin kokonaan ohjaama elokuva, The Spirit, joka perustui Will Eisnerin samannimiseen sarjakuvaan. Elokuva muistutti visuaaliselta ilmeeltään paljon Sin City- ja 300-elokuvia, sillä sekin oli pyritty tekemään sarjakuvan näköiseksi. Elokuva sai huonoja arvosteluja, sillä kriitikot katsoivat näyttelijäntyön olevan olematonta ja kuvien poseeraavia.lähde?
Tuotanto > Vain piirtäjänä

Twilight Zone #84, 85 (1978) ("Royal Feast" and "Endless Cloud") (Gold Key Comics)
"Deliver Me From D-Day" short story in Weird War Tales #64 (1978) (co-art: Wyatt Gwyon) (writer: Wyatt Gwyon) (DC Comics)
"The Greatest Story Never Told" short story (wr: Paul Kupperberg) and "The Day After Doomsday" short story (wr: Roger McKenzie) both in Weird War Tales #68 (1978) (DC Comics)
"The Edge of History" short story in Unknown Soldier #219 (1978) (co-art: Danny Bulanadi) (writer: Elliot S. Maggin) (DC Comics)
John Carter, Warlord of Mars #18 (1978) (writer: Chris Claremont) (Marvel Comics)
Complete Frank Miller Spider-Man (trade paperback ISBN 0-7851-0899-8) collects:
Spectacular Spider-Man #27–28 (1979) (includes first time drawing Daredevil) (writer: Bill Mantlo) (Marvel Comics)
several covers
Daredevil #158–161, 163–167 (1978–1980)
Tuotanto > Suomeksi

Frank Millerin Ronin, 1–3.  (Ronin, 1983)  Semic, 1995.
Yön ritari.  (The Dark Knight Returns, 1986)  Egmont, 2008.  ISBN 978-952-469-927-3
Batman: Ensimmäinen vuosi.  ((Batman: Year One, 1987.) Kuvitus: David Mazzucchelli)  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-624-1
Sarjakuvalehti Daredevil, numerot 1, 3, 5, 6, 7/1990, 9/1995, tilaajalahja 1995
Elektra elää.  (Elektra Lives Again, 1990)  Semic, 1994.  ISBN 951-876-345-3
Antakaa minulle vapaus.  ((Give me Liberty, 1990.) Kuvitus: Dave Gibbons)  Like, 1994.  ISBN 951-578-172-8
Hard boiled, 1–3.  ((Hard boiled, 1990–1992.) Kuvitus: Geof Darrow)  Like, 1991.  ISBN 951-578-071-3
Sin City.  (Sin City, 1991)  Like, 1993.  ISBN 951-578-124-8
Sin City 2: Kaiken takana on nainen.  (A Dame To Kill For, 1994)  Like, 1994.  ISBN 952-471-654-2
Sin City 3: Kohtalokas tappo.  (The Big Fat Kill, 1994)  Like, 1996.  ISBN 952-471-670-4
Sin City 4: Keltainen äpärä.  (That Yellow Bastard, 1996)  Like, 1996.  ISBN 952-471-671-2
Sin City 5: Perhearvot.  (Family Values, 1997)  Like, 1997.  ISBN 952-471-682-8
Sin City 6: Viskiä, vaaroja & vamppeja: Yksitoista Sin City -tarinaa.  (Booze, Broads & Bullets, 1998)  Like, 1999.  ISBN 951-578-614-2
Sin City 7: Takaisin helvetistä.  (Hell and Back, 1999)  Like, 2005.  ISBN 951-578-810-2
300.  (300, 1998)  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-662-3
Yön ritari iskee jälleen, 1–3.  (Dark Knight Strikes Again 1–3, 2001–2002)  Egmont, 2002.  ISBN 951-876-938-9
Batman & Ihmepoika Robin.  ((All-star Batman & Robin, the Boy Wonder, 2005–2008.) Kuvitus: Jim Lee)  Egmont, 2009.  ISBN 978-952-233-068-0
Cameoroolit

Miller on tehnyt joitakin cameorooleja tarinoidensa elokuvasovituksissa.
1990, RoboCop 2 -elokuvassa hän esittää kemisti-Frankia, joka kuolee huumelaboratorion räjähdyksessä.
1994, Jugular Wine: A Vampire Odyssey -elokuvassa vampyyrit tappavat hänet.
2003, Daredevil-elokuvassa hän on ruumis, jota Bullseye on heittänyt kynällä otsaan ja jonka moottoripyörän Bullseye varastaa.
2005, Sin City -elokuvassa hän on pappi, jonka Marv tappaa ripittäytymiskoppiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frank Miller Wikimedia Commonsissa
Frank Miller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Frank Miller ComicBookDB.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja 2  3  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Humusjärvi

Kainuun Puolangalla sijaitsevien Peuralampien suurin vesiallas. Suomalaiset suolammet ovat dystrofisia.
Dystrofinen lampi Puolan Bielawan luonnonpuistossa.
Länsi-Tasmaniassa Australiassa virtaavan Gordonjoen vesi on humusaineen värjäämä.
Humusjärvi eli dystrofinen järvi  tarkoittaa jokea, järveä tai suota, jonka veden väri on ruskea ja joka siten sisältää humuksesta lähtenyttä humusainetta. Tällaiset vesistöt ovat luonnostaan melko karuja eli oligotrofisia. Humus ja sen humusyhdisteet syntyvät lahoavien kasvinosien hajotessa pieniksi mikroskooppisiksi hiukkasiksi, jotka kulkeutuvat keveinä veden liikkeiden mukana. Kasvinosista liukenee veteen myös erilaisia humusaineita, jotka antavat vedelle sen ruskean värin. Humusjärvet ovat yleisiä pohjoisella lauhkealla, subboreaalisella ja arktisella vyöhykkeellä. Pääosa humusjärvistä esiintyy soilla eli ne ovat suojärviä.
Humusyhdisteiden osuus vesistöön liuenneesta orgaanisesta aineksesta vaihtelee. Merivesissä se on 10–30 %, joissa ja puroissa 40–70 % ja järvissä se on noin 50 %.
Humus vesistössä

Humus syntyy metsien, soiden, peltojen ja muiden kasvuympäristöjen kasvinosien maatuessa epätäydellisesti tai kokonaan. Sen sisältämät ainesosat vaikuttavat maatuman happamuuteen, joka on esimerkiksi kangashumuksella ja turpeella suuri happamuus ja lehtomullalla pieni. Koska humus maatuu maan pinnalla, sadevesi huuhtoo sitä mukaansa ja humusta kulkeutuu ojien kautta vesistöihin. Vesistöjen humuspitoisuuden perustaso vaihtelee ympäristön mukaan ja sen mitattavissa olevat arvot riippuvat näiden lisäksi sään ja vuodenaikojen mukaan.
Suuri luontainen humuksen lähde sijaitsee soilla, missä kasvinosien epätäydellinen hajoaminen varastoi suuret määrät märkää turvetta. Sadannan huuhtoessa soita, valuu ylijäämävesien mukana väriaineita ja pieniä määriä hiutalemaista humusta suolampiin ja -järviin sekä ojiin ja jokiin. Humuspitoisuudet ovat Suomessa kasvaneet 1950-luvulta alkaen, kun metsätaloutta on kohennettu metsien ojituksella. Ojitus on lisännyt erityisesti hiutalemaisen humuksen kulkeutumista vesistöihin, jossa se on laskeutunut järvien pohjaan liejuksi. Myös metsäteollisuuden tukinuitto lisäsi veden ruskeaa väriä ja vaikutti vesistöjen happamuustasoon. Turvetuotannossa suon elävä suojakerros poistetaan ja maatunut osa paljastetaan sään ja tuulen vaikutuksille. Turvesoiden vaikutuksiin vesistöihin on kiinnitetty viime aikoina erityistä huomiota. Suomessa noin 60 % järvistä ja lammista on ruskeavetisiä.
Ominaisuuksia ja vaikutuksia

Humusaineet, joiden pitoisuus vedessä voidaan mitata, aiheuttavat veteen vedenväriä. Humuksen suurimmat hiukkaset ja humusaineet imevät itseensä auringonvaloa, joka tunkeutuu vedenpinnan läpi veteen. Siksi veden näkösyvyys pienenee. Järvessä sen runsas humus värjää veden tummaksi (väriluku on yli 90 mg Pt/l) ja sen vähäinen humus vastaavasti keltaiseksi tai ruskeaksi (alle 30 mg Pt/l). Tavallisen humusjärven luontainen väri vaihtelee välillä 30–90 mg Pt/l. Humus vähentää valon määrää vesistön pohjalla ja pienentää siellä eliöiden yhteyttämisessä saatavaa energiaa. Humus sitoo pintavedessä lämpöä, jonka vuoksi pintavesi lämpenee alusvesiä enemmän. Tämä vahvistaa lämpötilakerrostumisen jyrkkyyttä.
Humuksen väriaineet ovat monesti happamia . Veden happamuustaso eli pH laskee silloin neutraalin arvon 7 alapuolelle. Esimerkiksi happamassa vedessä rauta liukenee veteen paremmin ja tummentaa edelleen veden väriä. Happamuusasteen laskiessa alle pH 6, heikkenevät esimerkiksi jokiravun elimahdollisuudet, ja kun se laskee alle pH 5, selviävät esimerkiksi hauki ja ahven muita kaloja paremmin.
Eräät eliöt käyttävät humusta ravintonaan ja kuluttavat siinä samassa happea. Runsas humus aiheuttaakin vesistössä hapen kulumista ja saattaa aiheuttaa jopa happikatoa. Tällainen tilanne voi syntyä talvella, kun veteen ei pääse liukenemaan uutta happea kuluneen tilalle. Talven jääkansi ja keskikesän veden lämpötilakerrostuminen ovat lauhkean vyöhykkeen järvien happikadon osasyylliset. Humusjärvet ovat suuri yksittäinen kasvihuonekaasujen tuottaja.