stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jelena Švarts
Kirjallinen ura

Vuoden 1973 jällkeen hän ei julkaissut enää vuosikymmeneen omassa maassaan; hänen teoksiaan alkoi ilmestyä emigranttilehdissä vuonna 1978, ja hän julkaisi ulkomailla kaksi runokokoelmaa Tantsujušhij David (ven. Танцующий Давид) ja Stikhi (ven. Стихи) ja runoromaani Trudi i dni Lavinij (ven. Труды и дни Лавинии, монахини из ордена Обрезания Сердца) ennen kuin kokoelman Storony sveta (ven. Стороны света) sai julkaista Neuvostoliitossa, "tuoden hänelle välitöntä tunnustusta sekä kotimaassa että ulkomailla." Häkistä pakeneminen on hänen töidensä läpi kulkeva metafora.
Virallisesti hän ei työskennellyt missään, hän ansaitsi elantonsa kääntämällä näytelmiä Leningradin teattereille. Ennen perestroikkaa niitä julkaistiin Neuvostoliitossa vain samizdatina. Jelena Švartsin lähipiiriin kuuluivat Viktor Krivulin, Dmitri Bobishev, Sergei Stratanovski, Juri Kublanovski ja Mihail Švartsman.
Talvella 2001–2002 hän asui Brodsky-säätiön kutsumana Roomassa, Villa Medicissä.
Jelena Švarts kuoli syöpään 11. maaliskuuta 2010. Hänet on haudattu Volkovskin hautausmaalle Pietariin saman paaden alle äitinsä kanssa.
Perintö

Švartsin runokokoelmia ei julkaistu Neuvostoliiton aikana, koska ne olivat epäyhteiskunnallisia ja ei-poliittisia, kuten muillakin "toisen kulttuurin" runoilijoilla. Leningradilainen underground-runous joihin kuului myös Viktor Krivulin tuli tunnetuksi vasta perestroikan ja glasnostin myötä, kun tekstejä alettiin vähitellen julkaista.
Švartsin runoissa tärkeässä asemassa olivat uskonnolliset teemat, kotikaupunkiin Leningrad-Pietariin liittyvät myytit kuten esimerkiksi myös Gogolin, Andrei Belyin, Aleksandr Blokin, Andrei Bitovin ja Tatjana Tolstajan tuotannossa sekä olemisen ruumiillisuus.
Vuosina 2002–2013 Puškin Säätiö julkaisi Švartsin täydelliset kootut teokset viidessä osassa.
Jelena Švarts vuonna 2008
Juha E. Jääskeläinen

Juha E. Jääskeläinen on suomalainen neurokirurgi. Jääskeläinen valmistui lääkäriksi Kuopiossa vuonna 1977, jonka jälkeen hän suoritti neurokirurgian erikoistumisopinnot Helsingissä, missä hän työskenteli vuodet 1978–2004. Lääketieteen tohtoriksi Jääskeläinen valmistui vuonna 1986. Vuodesta 2004 vuoteen 2021 Jääskeläinen toimi Kuopion yliopistollisen sairaalan ja Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian professorina. Hän on tehnyt neurokirurgisen tutkimuksen, kliinisen työn ja opetustyön lisäksi syöpätutkimusta. Jääskeläinen jäi eläkkeelle vuonna 2021, mutta hän jatkaa yhä tieteellistä työtään emeritusprofessorina.
Juha Gustafsson

| Juha Gustafsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1979 Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Gusse
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  89,5 kg
Seura
Seura:  Kristianstads IK
Sarja:  Div1
Pelinumero:  2
Aik. seurat:  Blues (SM-liiga)   Tappara (SM-liiga)   SG Pontebba (Serie A)   Tingsryds AIF (Div1/Allsvenskan)
NHL-varaus:  43. varaus, 1997 Phoenix Coyotes
Juha Gustafsson (s. 26. huhtikuuta 1979) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Hän aloitti uransa Kiekko-Espoon joukkueessa ja pelasi kausien 1995–2009 aikana 451 Jääkiekon SM-liigaottelua Kiekko-Espoossa, Bluesissa, Tapparassa ja HPK:ssa. Kaudella 2007–2008 hän oli voittamassa Bluesissa SM-pronssia.
Kaudella 2008–2009 Gustafssonin rooli Bluesissa jäi pieneksi ja osapuolet purkivat sopimuksen tammikuussa 2009. Gustafsson siirtyi samall Serie A:n SG Pontebbaan. Pontebbasta Gustafsson siirtyi kesällä 2009 Ruotsin I-divisioonan Tingsrydiin.
Gustafsson oli nostamassa Tingsrydiä I-divisioonasta Allsvenskaniin, jossa pelasikin seuraavan kautensa. Kaudeksi 2011–2012 Gustafsson palasi I-divisioonaan, kun hän teki sopimuksen Kristianstads IK:n kanssa.
Joost van den Vondel

| Joost van den Vondel |
| --- | --- |
 Maalaus Vondelista (1665)
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. marraskuuta 1587 Köln, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 5. helmikuuta 1679 (91 vuotta) Amsterdam, Alankomaat
Ammatti:  kirjailija, näytelmäkirjailija, runoilija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joost van den Vondel (17. marraskuuta 1587 – 5. helmikuuta 1679) oli hollantilainen kirjailija ja näytelmäkirjailija. Hän oli 1600-luvun merkittävimpiä hollantilaisia näytelmäkirjailijoita.
Joost van den Vondelin patsas Vondelparkissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joost van den Vondel Wikimedia Commonsissa
Jirō Osaragi

| Jirō Osaragi> 大佛 次郞 |
| --- | --- |
 Jirō Osaragi vuoden 1925 syksynä.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kiyohiko Nojiri
Syntynyt: 1897 Jokohama, Japani
Kuollut: 1973 (75–76 vuotta) Kamakura, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: japani
Tuotannon kieli: japani
Esikoisteos:  Ikkō-romansu
Pääteokset:  Timantti (1948)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jirō Osaragi (jap. 大佛 次郞, Osaragi Jirō), oikea nimi: Kiyohiko Nojiri (jap. 野尻 清彦, Nojiri Kiyohiko, 1897 Jokohama, Japani – 1973 Kamakura, Japani) oli japanilainen kirjailija. Hän opiskeli Tokion yliopistossa yhteiskuntatieteitä. Hänen esikoisteoksensa Ikkō-romansu ilmestyi, kun hän oli 19-vuotias.
Jirō Osaragi 1956.
Osaragi toimi virkamiehenä ulkoministeriössä ennen kuin kirjat alkoivat menestyä. Hän löysi tuotannossaan tasapainon populaarikirjallisuuden ja intellektualismin välillä. Helppotajuisuudella saavuttamastaan lukijoiden suosiosta huolimatta hän oli tinkimätön humanisti.
Osaragin tunnetuin teos on Timantti (1948), joka oli ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen japanista englantiin tehty kaunokirjallinen käännös.  Charles Pooren aikalaisarviossa New York Timesissa se sai loistavan vastaanoton: ”hienovarainen ja taitava yhdistelmä sellaista mitä osaa odottaa ja sellaista mitä ei odottaisi”.
Suomennetut teokset

Timantti.  ((Alkuteos Kikyō, 1948), Sarja: Otavan kirjakerho: 1960: 3)  Suomentanut Auli Tarkka, englanninkielisestä käännöksestä Homecoming. Helsinki:  Otava, 1960.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jirō Osaragi Wikimedia Commonsissa
Joosua (yhtye)

| Joosua> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2013–
Tyylilaji:  indie rock, folk, pop
Kotipaikka:  Pori, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Olli Somero, Laulu, kitara   Tapio Heinilä, Laulu, kitara   Aleksi Koskinen,  Koskettimet, mandoliini   Lassi Kaaresmaa, Basso, laulu   Mikko Korpi, Rummut  
Entiset jäsenet:  Antero Pajunen, Laulu, kitara  
Levy-yhtiö:  Stupido Records, 2015–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joosua on suomalainen pop-yhtye, joka perustettiin vuonna 2013 Porissa. Yhtyeen esikoisalbumi Vielä hetken, Sinun julkaistiin 13. helmikuuta 2015 Stupido Recordsin kautta.
Diskografia

Vielä hetken, Sinun (Stupido Records,  2015)
Kaikki mitä jää – 3.36 (Albumilta Vielä hetken, Sinun, 2015)
Sudenkorento – 2.51 (Albumilta Vielä hetken, Sinun, 2015)
Hattara – 3.17 (2016)
Juhannustanssit (täsmennyssivu)

Juhannustanssit tarkoittaa seuraavia:
Juhannustanssit, suomalaiseen lavatanssiperinteeseen kuuluva juhannusaattoillan ja -yön tapahtuma
Juhannustanssit, Hannu Salaman romaani vuodelta 1964
Juhannustanssit, ruotsalainen elokuva Salaman romaanista vuodelta 1970
”Juhannustanssit”, Dingon kappale vuodelta 1986.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Juhannustanssit”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juhava

Juhava on suomalainen kynttilätehdas, joka on erikoistunut puhtaasta steariinista käsityönä valmistettuihin kynttilöihin, joita käytetään muun muassa kirkoissa. Juhavan toiminta käynnistyi 1942 vanhassa navetassa Etelä-Haagassa, silloisessa Haagan kauppalassa. Toiminnan laajetessa valmistus siirtyi 1960-luvulla Helsingin Tehtaankadulle ja sieltä 1979 Lohjalle.
Suomen Kirkon Sisälähetysseura osti Juhavan vuonna 1988. Vuodesta 2015 lähtien Juhavan kynttilätehdas on sijainnut Pieksämäellä entisissä Raamattutalon tiloissa. Juhava on vuoden 2022 alusta ollut osa Sacrum-Kotimaa Oy:n toimintaa ja se valmistaa alttari- ja kastekynttilöiden lisäksi kruunu- ja pöytäkynttilöitä.
Toimintansa aikana Juhavalle ovat suunnitelleet designkynttilöitä muiden muassa Kaija Aarikka ja Timo Sarpaneva, jonka erityisesti Festivo-kynttiläjalkaan suunnittelema antiikkipallokynttilä otettiin vuonna 2017 uudelleen tuotantoon.
Junno

Junno on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Jarmo Junno (s. 1992), futsalpelaaja
Juha Junno (s. 1958), Oulun Kärppien entinen toimitusjohtaja
Maija Junno (s. 1964), näyttelijä
Tapio Junno (1940–2006), kuvanveistäjä.
Kalle Tähtelä (ent. Franzén, ent. Junno, 1891–1919), toimittaja, kirjailija ja lentäjä.
Junno Laanti (1925–2003), insinööri ja yritysjohtaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Junnila

Junnila voi viitata seuraaviin:
Junnila, kaupunginosa Kokkolassa
Junnilan konepaja, vuosina 1949–2010 toiminut, maatalouskoneita valmistanut yritys.
Arvo Junnila (1903–2003), vakuutusmatemaatikko, Suomi-yhtiön johtaja
Ella Junnila (s. 1998), korkeushyppääjä
Jyri Junnila (s. 1984), jääkiekkoilija
Lauri Junnila (1908–1988), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Ringa Junnila (Ringa Ropo, ent. Ropo-Junnila, s. 1966), pituus- ja korkeushyppääjä
Seppo Junnila (s. 1967), kiinteistöliiketoiminnan professori
Taave Junnila (vuoteen 1890 Yli-Maakala, 1869–1943), maanviljelijä, kunnallisneuvos ja poliitikko
Toni Junnila (s. 1984), jalkapalloilija
Tuure Junnila (1910–1999), pankkimies, taloustieteilijä ja kokoomuspoliitikko
Vilhelm Junnila (s. 1982), perussuomalaisten kansanedustaja
Väinö Junnila (1893–1934), jääkärivänrikki.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Junnila”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jarl Emerik Jaatinen

Jarl Emerik Jaatinen (20. syyskuuta 1884 Kokkola – 23. marraskuuta 1953) oli suomalainen rautatieinsinööri ja Kokkolan kaupunginjohtaja.
Jaatisen vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, valtiopäivämies Axel Mathias Jaatinen (1834–1907) ja Hilma Stenberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 yksityistodistuksella Helsingin reaalilyseosta ja hän suoritti insinööritutkinnon Zürichissä Sveitsissä 1907. Jaatinen oli ratainsinöörinä rautateillä 1907–1930 ja hän toimi Kokkolan kaupunginjohtajana 1930–1948.
Jarl Emerik Jaatinen oli naimisissa Fanny Nybergin kanssa ja sen jälkeen vuodesta 1925 Eine Walborg Selinin kanssa. Toimitusjohtaja, kirjailija Inga Lindqvist, o. s. Jaatinen, kirjailijanimi Inga Brogren on Jarl Emerik Jaatisen tytär hänen ensimmäisestä avioliitostaan.
Aiheesta muualla

Rautatieinsinööri, myöhempi Kokkolan kaupunginjohtaja Jarl Emerik Jaatinen, Zürichissä vuonna 1905 otettu valokuva, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
Junno Laanti

Junno Laanti (13. lokakuuta 1925 Suursaari – 26. huhtikuuta 2003 Suonenjoki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Laannin vanhemmat olivat kalastaja Arvo Johannes Laanti ja Lyyli Lempi Dagmar Naski ja puoliso vuodesta 1950 Maija Inkeri Leskinen. Laanti osallistui ryhmänjohtajana jatkosotaan 1943–1944 ja tuli ylioppilaaksi sodan jälkeen 1945. Diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1951. Laanti työskenteli jo opiskeluaikanaan Keskuslaboratoriossa ja meni 1950 töihin Veitsiluoto-yhtiön puoliselluloosatehtaalle Kemiin. Apulaisinsinöörin tehtäviensä ohella Laanti toimi tehtaan ammattikoulun sivutoimisena opettajana ja oli myöhemmin myös koulun rehtori. Tehtaan käyttöinsinööri hänestä tuli 1954, sulfiittiselluloosatehtaan suunnitteluinsinööri 1957, tehtaan teknillinen johtaja 1959 ja tehtaanjohtaja 1965. Koko Veitsiluoto-yhtiön teknilliseksi johtajaksi hän eteni 1968, tuotantojohtajaksi 1972 ja perusteollisuuden johtajaksi 1974. Laanti oli yhtiön johtokunnan jäsen vuodesta 1968. Vuonna 1983 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Laanti jäi tehtävistään eläkkeelle 1990. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kersantti (1977).
Janne Könönen

Janne Könönen (s. 1977) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Teoksia

Kahden maan kansalaiset : Suomi-gospelin historiaa ; kirj. Janne Könönen ja Tero Huvi. Suomen lähetysseura, Helsinki 2005
Kolmannen valtakunnan vieraat : Suomi Hitlerin Saksan vaikutuspiirissä 1933-1944 ; kirj. Markku Jokisipilä ja Janne Könönen. Otava 2013
Unohduksista Unescoon : Petäjäveden vanhan kirkon vaiheet 1879 – 2014. Petäjäveden vanhan kirkon säätiö, Petäjävesi 2014
Palokka : kaskimaista kaupunginosaksi. Palokka-Seura, Jyväskylä 2015
Suomen maailmanperintökohteet - Världsarvet i Finland ; kirjoittajat Juhani Kostet, Stefan Wessman, Sakari Mentu, Jyrki Niittyranta, Laura Puolamäki, Mervi Tammi, Jussi Telaranta, Janne Könönen, Eero Niinikoski, Eeva Raike, Pekka Tätilä, Tiina Hautala. Museoviraston julkaisuja 6. Museovirasto, Helsinki 2016
Punaisen leijonan maa : Suomen hullu joulukuu 1917. Otava 2017
Aiheesta muualla

Janne Könönen otti selvää Kolmannen valtakunnan vieraista, Uusi Tie 25.10.2013
Janne Könösen artikkeleita Seurakuntalainen-sivustolla
Juho Ojala

| Juho Ojala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Juho Ojala
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Kuusamo, Suomi
Mäkihyppääjä
Seura:  Kuusamon Erä-Veikot
 Tietolaatikko päivitetty 5. syyskuuta 2015 
Juho Ojala (s. 17. maaliskuuta 1995 Kuusamo) on suomalainen mäkihyppääjä. Ojala edustaa Kuusamon Erä-Veikkoja ja hänen valmentajinaan toimivat Jukka Ylipulli ja Kari Pätäri.
Ojala on sijoittunut Continental Cupissa parhaimmillaan sijalle 21 vuonna 2014. Hän on ollut mukana kolmissa nuorten MM-kilpailuissa, sijoittuen henkilökohtaisessa kilpailussa parhaimmillaan sijalle 16 vuosina 2013 ja 2015 ja joukkuekilpailussa sijalle seitsemän vuonna 2012. Vuoden 2011 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Liberecistä Ojala saavutti hopeaa joukkuekilpailuista.
Kesä-GP:ssä Ojala on sijoittunut parhaimmillaan 29:nneksi syyskuussa 2015 Tšaikovskissa. Sija toi hänelle kaksi pistettä.
Johannes Dürr

Johannes Dürr
Johannes Dürr (s. 12. maaliskuuta 1987 Melk) on itävaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti SC Göstling-Hochkar -seuraa. Hän jäi Sotšin olympialaisissa 2014 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
27. tammikuuta 2020 Dürr tuomittiin 15 kuukauden ehdolliseen vankeuteen dopingrikoksesta, sillä Itävallassa doping on rikos. Tuomio ei ole vielä lainvoimainen.
Arvokisat

Oslon MM-kilpailuissa 2011 Dürr sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 64:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa 15:s.
Sotšin olympialaisissa 2014 Dürr sijoittui yhdistelmäkilpailussa alun perin kahdeksanneksi. Hänen oli määrä kilpailla myös 50 kilometrillä, mutta hän antoi kilpailujen välillä epoa sisältäneen dopingnäytteen. Itävallan hiihtoliitto erotti Dürrin hiihtoliitosta tapauksen vuoksi. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja kaikki hänen henkilökohtaiset tuloksensa syyskuusta 2013 lähtien hylättiin takautuvasti.
Maailmancup

Maailmancupissa Dürr kilpaili ensimmäisen kerran Rybinskissä helmikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2012–2013, jossa hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kiertueen lopputuloksissa hän sijoittui 24:nneksi. Helmikuussa 2013 hän sijoittui kahdeksanneksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Joulukuussa 2013 Dürr oli neljänneksi nopein Rukan avaustapahtumaan kuuluneessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli seitsemäs. Dürr sijoittui kolmanneksi Tour de Skillä 2013–2014. Hän oli kiertueella nopein 35 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä viimeisellä etapilla, 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Nämä kaikki kauden 2013–2014 tulokset kuitenkin hylättiin dopingkäryn vuoksi.
Maailmancup > Paluu ladulle

Kilpailukielto päättyi helmikuussa 2016 ja Dürr palasi kilpaladuille maaliskuussa 2016. Hän toimi kilpailukieltonsa aikana tullimiehenä.
Dürr lopetti uransa maastohiihtäjänä helmikuussa 2019.[lähde? ]
José de Espronceda

| José de Espronceda |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1808 Almendralejo, Espanja
Kuollut: 23. toukokuuta 1842 (34 vuotta) Madrid, Espanja
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
Tyylilajit:  romantiikka
Kirjallinen suuntaus: romantiikka 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
José Ignacio Javier Oriol Encarnación de Espronceda Delgado (25. maaliskuuta 1808 Almendralejo, Espanja – 23. toukokuuta 1842 Madrid, Espanja) oli romantiikkaa edustanut espanjalainen kirjailija.
Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat romaani Don Sancho Saldaña (1834) sekä runoelmat "El Pirata", "El Verdugo", "El Estudiante de Salamanca" ja keskeneräiseksi jäänyt symbolinen runoelma "El diablo mundo".
Suomennettu runo

Salamancan ylioppilas: Neljännes osa: katkelma, suom. Helvi Vasara, teoksessa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY, 1954
James the Beaver

James the Beaver oli joensuulainen rock-yhtye joka tunnettiin myös lyhenteellä JTB ja nimellä JamesX.
Jäsenet

Pasi Typpö (rummut)
Markku Renko (kitara)
Jussi "Jute" Musikka (kitara, taustalaulu)
Aleksi Ojala (kosketinsoittimet, laulu)
Antti Kohonen (basso, laulu)
Julkaisut

Vuonna 1998 yhtye julkaisi albumin Seeds ja muutaman singlen vuosina 1998–2001:
One And Only Life (1998)
Out Tonight (1998)
Singalong With... (1999)
I know it's you/Spring song (1999)
Branded (2000) (oli mukana myös Soundi 2001 -kokoelmalevyllä yhtyeen nimellä JamesX)
To Want and Not to Need (2001)
Aiheesta muualla

Ylioppilaslehti 3/1999
Jukka Junttila: JOENSUUN ROCKIN SYNTY JA ALTERNATIVE BOOMI
Julkaisuja (Discogs)
Jääviini

Jääviinin valmistamiseen tarkoitettuja rypäleitä kanadalaisella viinitilalla.
Jääviini (saks. Eiswein, engl. ice wine) on viini, jonka valmistuksessa käytettyjen viinirypäleiden on annettu jäätyä niiden vielä ollessa kiinni viiniköynnöksessä. Useimmat jääviinit ovat makeita jälkiruokaviinejä. Tähän tarkoitukseen jääviini sopii erityisen hyvin, koska rypäleiden jäätyessä niistä haihtuu vettä. Veden haihtuminen puolestaan nostaa rypäleiden sokeripitoisuutta. Jäädytys konsentroi sokereiden ohella myös viinin sisältämiä aromiaineita.
Jääviiniä voidaan tuottaa vain sellaisilla alueilla, joiden sääolot mahdollistavat paitsi viiniköynnöksen kasvattamisen, mutta myös rypäleiden riittävän nopean jäätymisen kasvukauden päätyttyä. Saksa on merkittävin jääviinin tuottajamaista. Saksan ohella jääviinejä tuotetaan runsaasti myös Kanadassa.
Jääviinin valmistaminen on tavallista viininvalmistusta alttiimpaa erilaisille ympäristötekijöille, jotka saattavat pilata sadon. Merkittävä pilaantumisen syy ovat luonnonhomeet, joille kypsyneet, mutta pakastumista vielä odottavat rypäleet altistuvat. Etenkin kosteina ja lämpiminä syksyinä viiniä pilaavat homelajit lisääntyvät tehokkaasti. Jääviini vaatii myös vähintään -7 °C pakkasta ennen rypäleiden poimimista. Riittävä kylmyys vaaditaan, jotta rypäleiden vesi kristalloituu tavalla, joka mahdollistaa rypälemehun konsentroitumisen.
Valmistamiseen liittyvien epävarmuustekijöiden vuoksi markkinoilla on nykyään myös jääviinejä, joissa rypäleet on pakastettu keinotekoisesti vasta rypäleiden poimimisen jälkeen. Tämän kaltaiset jääviinit ovat yleensä aitoja jääviinejä edullisempia, mutta niitä pidetään myös heikompilaatuisina ja vähemmän arvostettuina luonnon pakastamista rypäleistä valmistettuihin jääviineihin verrattuna.
Historia

Jääviini on luultavasti keksitty alun perin sattumalta, viinisadon päästyä vahingossa jäätymään. Jääviinejä on mahdollisesti valmistettu jo antiikin Roomassa. Esimerkiksi roomalainen ensimmäisen vuosisadan aikaan elänyt runoilija Martialis kuvaa kirjoituksissaan viininvalmistajia, jotka ovat tarkoituksella ostaneet jäätyneitä rypäleitä viininvalmistusta varten. Myös samalla aikakaudella elänyt Plinius vanhempi kirjoittaa viinilajikkeesta, jonka sato kerätään vasta rypäleiden jäätymisen jälkeen. Vaikka mainintoja jäätyneiden rypäleiden keräämisestä ja käyttämisestä onkin, ei suoria mainintoja jääviinin valmistamisesta tai nauttimisesta kuitenkaan tiettävästi ole. Jääviinin keksimistä jo antiikin aikana ei voidakaan pitää täysin varmana. Antiikin jälkeen mainintoja jäätyneiden rypäleiden käytöstä ei esiinny ennen 1700-luvun loppua, joten jos kyseinen viinilaatu on tunnettu antiikissa, on sen valmistaminen ilmeisesti myöhemmin unohtunut.
Nykyaikaisen jääviinin keksiminen ajoittunee 1700-luvun loppuvuosiin. Saksassa Franconian alueella jääviiniin käytettäviä jäätyneitä rypäleitä on väitetysti kerätty ensimmäisen kerran vuonna 1794. Ensimmäiset luotettavat kirjalliset lähteet jääviinin valmistuksesta ajoittuvat kuitenkin vasta 1800-luvulle, kertoen vuoden 1829 vuosikerran rypäleiden korjaamisesta vuoden 1830 helmikuussa Rheinhessenin viinialueella, lähellä Bingeniä. Tuolloin poikkeuksellisen kylmä ja aikaisin alkanut talvi oli haitannut sadonkorjuuta siinä määrin, että paikallisten viinintuottajien oli pakko jättää osa sadostaan korjaamatta. Rypäleiden kuitenkin huomattiin sattumalta tuottaneen tavallista makeampaa ja aromikkaampaa mehua, mikä yllytti kokeiluihin jääviinin tarkoitukselliseksi valmistamiseksi.
Muistomerkki kunnioittaa Bingenin ensimmäistä jääviinisatoa vuodelta 1830.
Jorma Tenovuo

Jorma Tenovuo
Jorma Tenovuo (s. 26. maaliskuuta 1949 Turku) on Turun yliopiston kariesopin professori. Tenovuo valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1974 Turun yliopistosta, väitteli hammaslääketieteen tohtoriksi 1976, sai dosentuurin 1978 ja erikoishammaslääkärin oikeudet 1984.
Tenovuo toimi vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa (University of Alabama, Birmingham) 1980-81, 1982 ja 1984. Turun yliopiston kariesopin professoriksi hänet nimitettiin 1988. Hän on toiminut myös mm. Suomen Hammaslääkäriseura Apollonian puheenjohtajana 1995-96, Turun yliopistollisen keskussairaalan (TYKS) suusairauksien klinikan ylihammaslääkärinä 2005-09 ja lääketieteellisen tiedekunnan tutkimusvaradekaanina 2001-06.
Tenovuo on toiminut Caries Research-julkaisun päätoimittajana 1992-99 sekä European Journal of Oral Sciences-julkaisun toimittajana 2002 alkaen. Hän on julkaissut yli 300 tieteellistä artikkelia erityisesti suun mikrobiologian, immunologian ja sylkitutkimuksen alueilta.
Huomionosoituksia

Tutkimusansioistaan Tenovuolle on myönnetty useita kansainvälisiä palkintoja, mm. International Association for Dental Research (IADR) Oral Science Award (1984), E.W. Borrow Memorial Award (1998), Acta Odontologica Scandinavica-palkinto (1998), Bensow-palkinto (2000), Yngve Ericsson-palkinto (2006) sekä kotimaassa 1984 hammaslääketieteen Pohjola-palkinto.
Muuta

Tenovuo on aktiivinen lintuharrastaja ja lintukuvaaja. Hänen kuviaan ja artikkeleitaan on julkaistu kymmenissä lintulehdissä ja -kirjoissa eri puolilla maailmaa, mm. Birding World, Birdwatch, Suomen Luonto, Dutch Birding ja Linnut.
Tenovuo asuu nykyisin Utössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jorma Tenovuo Wikimedia Commonsissa
Juho Näivä

Juho Näivä (s. 1992) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän on kotoisin Lemiltä, Etelä-Karjalasta, ja on Lemin Eskojen kasvatti. Näivä on valmistunut hammaslääkäriksi vuonna 2019 Itä-Suomen yliopistosta.
Ura

Näivä on ampumahiihdon nuorten Suomen mestari vuosilta 2005, 2007 ja 2013. Aikuisten sm-kilpailussa Näivä oli kymmenes vuosina 2013 sekä 2014 ja seitsemäs vuonna 2015. Näivä kilpaili Karhu Ski -suksimerkillä.
Kalervo Saarela

Kalervo Saarela (25. maaliskuuta 1925 Helsinki – 22. tammikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos (tuomari) vuodesta 1977.
Saarela kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1945, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1953 ja sai varatuomarin arvon 1960.