stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perhokalastus
Perhokalastus Suomessa

Perhokalastus tuli tiettävästi Suomeen englantilaisten liikemiesten ja kalastusmatkailijoiden mukana 1800-luvulla. 1800-luvun alkupuolella Suomessa osattiin ilmeisestikin jo sitoa niin sanottuja häkiläperhoja taimen- ja harriperhoiksi, mutta ammattimaisen perhonsidontataidon katsotaan alkaneen kuitenkin Kajaanissa. Kajaanilainen Herman Renfors lähetti perimätiedon mukaan sisarensa Maria Renforsin opiskelemaan perhonsidontaa Englantiin vuonna 1875. Opiskelupaikka ei ole tiedossa, mutta on varsin todennäköistä, että se oli Redditchissä sijainnut Allcock’sin kalastusvälinetehdas, yksi aikansa suurimmista. Renforsilla oli pitkä yhteistyösuhde Allcock'sin kanssa.
Palattuaan Suomeen Maria Renfors aloitti sisarensa Annan kanssa ammattimaisen perhonsidonnan. Sisarusten perhot saivat  näyttelyissä palkintoja ja kunniamainintoja. Suomalainen lohiperhonsidonta oli saanut alkunsa. Oskari Rönkä työskenteli Kajaani Osakeyhtiön (myöhemmin UPM) palveluksessa vuoteen 1949 saakka. Hän  sai sidontaopin suoraan Maria Renforsilta. Viljo Saaristo oli farmaseuttina Hyrynsalmella ja sai puolestaan perhonsidontataidon perusteet Röngältä tietojen mukaan 1930-luvulla. Kainuun Rajavartioston komentajana 1956–1962 toiminut Matti Tiitola oppi myös Röngän avustuksella  sitomaan perhoja. Rönkä opetti myös Kajaanissa asuneen everstiluutnantti Erkki Vaalaman sitomaan lohiperhoja. Eräiden tietojen mukaan Vaalaman opettajana toimi myös Matti Tiitola. Vaalaman tunnetuin perhosarja on 12 lohiperhoa käsittävä Teno-sarja.
Herman August Renfors (1849–1928) oli Kajaanissa vaikuttanut monitoimimies, tehdasyrittäjä sekä poliitikko. Renfors saapui Kajaaniin viisivuotiaana yhdessä leskeksi jääneen äitinsä sekä kolmen sisaruksen kanssa. Hermanin isä oli merikapteeni, joka menehtyi haaksirikossa.
Renfors alkoi parikymppisenä valmistaa Kajaanissa uistimia ja vuonna 1876 hän perusti kivihiomon, jossa valmistettiin muun muassa koruja sekä nappeja. Liiketoiminta laajeni 1880 turkistuotteisiin ja 1891 hän perusti Helsingin keskustaan sivuliikkeen kalastustuotteidensa myyntiä varten.
Vielä 1950-luvulla perhokalastus- ja perhonsidontataidot olivat suhteellisten harvojen henkilöiden käsissä. Edelleen sidottiin pääasiassa englantilaisten reseptien mukaisia lohi- ja taimenperhoja. Välineet olivat kalliita ja vaikeasti hankittavissa. 1970-luvulla vaikutti Suomessa jo joukko persoonallisia ja taitavia perhokalastajia , jotka olivat kehittäneet Suomen oloihin sopivia perhoja ja kalastustekniikoita, niinpä perhokalastusharrastus alkoi yleistyä. Ensimmäisiä  suomalaisia perhokalastusoppaita kirjoittivat Walter Aunesluoma ja Toivo Mäkinen. Kirjojen tiedollinen taso ei aina ollut kovinkaan korkea. Esimerkiksi Erkki Vaalama arvosteli Aunesluoman kirjan julkaisun jälkeen tuoreeltaan Urheilukalastus-lehdessä.
Perhokalastuksen yleistymiseen on vaikuttanut voimakkaasti myös lasikuituisten vapojen ja muiden keinomateriaalien markkinoille tulo. Se laski voimakkaasti välineiden hintaa. Silti käsin tehty bambuvapa on nykyäänkin kallis hankinta.
Kilpailut

Perhokalastuksen 27. FIPS-Mouche maailmanmestaruuskilpailu järjestettiin Simossa ja Kemissä 13.–20.6.2007. Seuraavan kerran Suomessa perhokalastuksen MM-kisat järjestetään Kuusamossa elokuun puolivälissä vuonna 2020.
Suomen mestarijoukkue

Perho.
Salibandy Club Classic

Classicin logo vuoteen 2021 asti.
Salibandy Club Classic (myös SC Classic) on Tampereen seudulla toimiva salibandyn erikoisseura, joka on perustettu 3. joulukuuta 1990. Seura on lisenssipelaajien määrällä mitattuna Suomen seitsemänneksi suurin salibandyseura. Sekä miesten että naisten edustusjoukkueet pelaavat Suomen korkeimmalla sarjatasolla F-liigassa. Lisäksi seuralla aikuisten tasolla useita miesten ja naisten joukkueita sekä poikien ja tyttöjen joukkueita junioritasolla. Classicin sisarseura on Tampereen Tennisseura.
Historia

SC Classic on virallisesti perustettu 3. joulukuuta 1990. Seuran sivujen mukaan idean salibandyseuran perustamiselle sai Pasi Peltola Veli Paloheimon polttareissa lokakuussa 1990. Seuran nimen on keksinyt Marko Ruponen, jolle nimi tuli mieleen Mika Niemen villapaidan tekstistä. Miesten edustusjoukkue aloitti pelinsä III-divisioonasta ja nousi heti ensimmäisen kauden jälkeen puhtaalla pelillä II-divisioonaan. Seuraavalla kaudella Classic ylsi I-divisioonan karsintoihin, mutta monien poissaolojen takia nousu jäi saavuttamatta.
Seuraavien kausien aikana menestys ei ollut ensimmäisten vuosien tasoa, ja Classic olikin kaudella 1994–1995 lähellä putoamista takaisin III-divisioonaan. Samalla kaudella naiset pelasivat ensi kertaa II-divisioonassa. Seuraavaksi kaudeksi Classicin ideologiaa muutettiin ja seuraa alettiin kehittää urheilullisempaan suuntaan. Naisten puolella naapuriseura Manse Heartbreakers sulautui Classiciin. Kausi 1995–1996 olikin menestys, ja sekä miesten että naisten edustusjoukkueet nousivat I-divisioonaan.
Kautta myöhemmin naiset nousivat SM-liigaan. Myös junioritoiminta käynnistyi seurassa 1990-luvun lopussa ja miestenkin onnistui vuosituhannen päättäneellä kaudella nousta ylimmälle sarjaportaalle. Menestystä alkoi naisten puolella tulla jo heti 2000-luvun alussa, kun naiset saivat hopeaa kaudella 2000–2001 ja onnistuivat muutamaa vuotta myöhemmin kaudella 2002–2003 voittamaan ensimmäisen suomenmestaruutensa. Miesten puolella suomenmestaruus on ollut tarjolla kahdesti kausilla 2006–2007 ja 2007–2008, mutta molemmilla kerroilla SSV on ollut parempi ja Classicin on ollut tyytyminen hopeaan. Keväällä 2016 Classic saavutti viimein ensimmäisen miesten suomenmestaruudensa voittamalla Esport Oilersin Salibandyliigan ensimmäisessä Superfinaalissa lukemin 8–2. Seura saavutti mestaruuden myös keväällä 2017 voittamalla EräViikingit 9–6 ja 2018 voittamalla Happeen 6–2. Keväällä 2019 seura voitti miesten suomenmestaruuden jo neljättä kertaa peräkkäin. Superfinaalin lopettamisen jälkeen loppuottelusarjassa Classic kukisti TPS:n otteluvoitoin 4–1.
Keväällä 2022 Classic voitti jo kuudennen mestaruutensa peräkkäin kukistamalla Nokian KrP:n otteluvoitoin 4–2.
Organisaatio

Classicin toiminnasta vastaa Salibandy Club Classic ry.
Organisaatio > Hallituksen jäsenet

Puheenjohtaja: Hannu Granroth
Varapuheenjohtaja: Mikko Kostamovaara
Sihteeri: Pasi Peltola
Mika Hirsimäki
Juuso Koskinen
Jorma Heljopuro
Jouni Launonen
Miehet > Miesten edustusjoukkue kaudella 2020–2021

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maalivahdit: 1 Markus Talvitie  31 Oskar Sillanpää  35 Lassi Toriseva Kenttäpelaajat: 2 Eemeli Akola  3 Otto Kilpi  4 Konsta Tykkyläinen  7 Albert Koskinen  9 Eemeli Salin  10 Oskari Heikkilä  11 Sami Johansson  12 Eetu Sikkinen  15 Aaro Helin  16 Jussi Piha  17 Janne Lamminen  18 Juuso Woivalin  20 Nico Salo  23 Juho Syvänen  33 Matias Vaajala  36 Ville Lastikka  45 Jere Pulkkinen  66 Mikko Leikkanen  81 Tuukka Salo  88 Alpo Laitila |   |  Toimihenkilöt: Päävalmentaja: Juha Kivilehto  Valmentaja: Juha Jäntti  Valmentaja: Vesa-Matti Virtanen  Valmentaja: Henri Toivoniemi  Valmennuskonsultti: Topi Tamminen  Maalivahtivalmentaja: Jori Järvenpää  Akatemiavalmentaja: Mikko Hernetkoski  Akatemiavalmentaja: Janne Keinänen  Joukkueenjohtaja: Matias Maijala  Joukkueenjohtaja: Esa Johansson  Huoltaja: Jouni Launonen  Huoltaja: Sami Kiviniemi  Manageri: Pasi Peltola  Fysioterapeutti: Mark Lehtimäki  Pelaajakoordinaattori: Tomi Sairanen  Viestintä: Jyri Hömmö |
Miehet > Saavutukset

SM-kultaa: 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019, 2020–2021, 2021–2022
SM-hopeaa: 2006–2007,  2007–2008,  2013–2014, 2023–2024
SM-pronssia: 2004–2005, 2012–2013
Suomen Cupin voitto: 2003–2004, 2013–2014, 2017–2018, 2018-2019
EuroCupin kultaa: 2019
EuroCupin hopeaa: 2016, 2017, 2023
EuroCupin pronssia: 2007–2008
Miehet > Ennätykset

Suurin voitto: Classic – SalBa 18–2 (9. helmikuuta 2017)
Suurin tappio: Oilers – Classic 18–4 (2. marraskuuta 2005)
Runkosarjan yleisöennätys: 1398 katsojaa (Classic – Tapanilan Erä 10–4, 15. marraskuuta 2006)
Piste-ennätys: 60+32=92 (Sami Nyman 2004–2005)
Maaliennätys: 60 (Sami Nyman 2004–2005)
Eniten maaleja yhdessä ottelussa: 9 (Henri Johansson 16. marraskuuta 2005, HIFK–Classic 10–11)
Naiset > Naisten edustusjoukkue kaudella 2024–2025:

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Pelaajat: 7    Juulianna Sotala 8    Alma Laitila  9    Vilja Kuutniemi  10    Suvi Hämäläinen ”A”  12    Lotta Purhonen  14    Sofia Lappalainen  16    Ida Kattilakoski  18    Julia Woivalin ”A”  19    Johanna Homi  20    Sofia Lahti  23    Meri Jokinen ”A”  24    Juulia Kataja (MV)  26    Elli Kylmäluoma ”C”  29    Laura Katajisto  31    Veera Vilenius  32    Mila Manninen  54    Kiia-Mari Avikainen  60    Zara Gauffin-Kauste  64    Natalia Pitkäkangas  70    Vilhelmina Niemelä (MV)  71    Julia Saarinen (MV)  74    Olivia Honkonen  81    Annu Selinummi  86    Liisa Kaihua  91    Kiia Kokko  92    Meri Mäkinen     |   |  Toimihenkilöt: Valmennus: Juho Syvänen (päävalmentaja)  Toni Katajisto  Lauri Tourunen Maalivahtivalmennus: Topi Tamminen Fysiikkavalmennus: Mona Backman  Juha Virtanen Joukkueenjohto: Sari Lundgren  Minna Silvennoinen Huoltaja: Noora Laakso Viestintä ja markkinointi: Riku Hämäläinen  Sanni Nieminen  Jesse Peltola Manageri: Irina Peltola |
Naiset > Saavutukset

SM-kultaa: 2002–2003, 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011, 2011–2012, 2012–2013, 2014–2015, 2016–2017
SM-hopeaa: 2000–2001, 2005–2006,  2013–2014, 2017–2018, 2022-2023, 2023-2024
SM-pronssia: 2001–2002, 2003–2004
Suomen Cupin voitto: 1998–1999, 2000–2001, 2002–2003, 2005–2006, 2012–2013, 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018
EuroCupin kultaa: (1) 2003–2004
EuroCupin hopeaa: (4) 2011, 2012, 2015, 2016, 2017
EuroCupin pronssia: (1) 2004–2005
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu
nhlfinns.net, Classicin pelaajatilastot miesten salibandyliigassa
Classicin tilastoja (UrheiluSuomi.com)
| n k Salibandyn Suomen mestarit |
| --- | --- |
Miehet:  1987: Manse United  1988: Manse United  1989: BET  1990: S.C. Dalmac  1991: S.C. Dalmac  1992: Josba  1993: SSV  1994: Josba  1995: SSV  1996: SSV  1997: VFT  1998: Viikingit  1999: Oilers  2000: HIFK  2001: SSV  2002: Oilers  2003: Oilers  2004: SSV  2005: SSV  2006: Oilers  2007: SSV  2008: SSV  2009: SSV  2010: SSV  2011: SSV  2012: SPV  2013: SPV  2014: Happee  2015: SPV  2016: Classic  2017: Classic  2018: Classic  2019: Classic  2020: Ei jaettu  2021: Classic 
Naiset:  1989: BET  1990: S.C. Dalmac  1991: S.C. Dalmac  1992: Erä  1993: Erä  1994: Oilers  1995: Erä  1996: Erä  1997: Erä  1998: VFT  1999: VFT  2000: Erä  2001: HIFK  2002: HIFK  2003: Classic  2004: VFT  2005: Tiikerit  2006: NST  2007: Erä  2008: Classic  2009: Classic  2010: Classic  2011: Classic  2012: Classic  2013: Classic  2014: SB-Pro  2015: Classic  2016: NST  2017: Classic  2018: SB-Pro  2019: SB-Pro  2020: Ei jaettu  2021: PSS 
| n k Salibandyn Suomen Cupin voittajat |
| --- | --- |
Miehet:  1989: BET  1990: Josba  1991: Viikingit  1992: Josba  1993: Viikingit  1994: Josba  1995: SSV  1996: Oilers  1997:  1998: Viikingit  1999: SSV  2000: Gunners  2001: SSV  2002: Oilers  2003: Josba  2004: Classic  2005: SSV  2006: SSV  2007: SSV  2008: Erä  2009: SSV  2010: Erä  2011: SPV  2012: Erä  2013: Happee  2014: Classic  2015: SSV  2016: Happee  2017: EräViikingit  2018: Classic  2019: Classic  2020: Classic  2021: SPV 
Naiset:  1992: Erä  1993: Erä  1994: S.C. Blues  1995: Josba  1996:  1997:  1998: VFT  1999: Classic  2000: Erä III  2001: Classic  2002: Happee  2003: Classic  2004: Erä III  2005: Oilers  2006: Classic  2007: Erä III  2008: PSS  2009: PSS  2010: NST  2011: NST  2012: SB-Pro  2013: Classic  2014: SB-Pro  2015: Classic  2016: Classic  2017: TPS  2018: Classic  2019: PSS  2020: SB-Pro  2021: FBC Loisto
Kuopion seutukunta

| Kuopion seutukunta |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  142 836 7:nneksi suurin 31.12.2021 
Kuopion seutukunta  on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Savon maakunnassa. Siihen kuuluu kaksi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 112. Kuopion seutukunnan asukasluku on 146 936 (2024).
Kunnat

| Vaakuna | Kunta | Väkiluku (2024) | Maa- pinta-ala (km²) | Väestön- tiheys (as> /km²) | Kunnallis- vero (2025) | Suomen- kieliset (2023) | Ruotsin- kieliset (2023) | Muun- kieliset (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kuopio | 125 668 | 3 241 | 39 | 8.1 % | 93 % | 0,1 % | 6 % |
|  | Siilinjärvi | 21 268 | 401 | 53 | 9.4 % | 98 % | 0,1 % | 2 % |
|  | yhteensä | 146 936 | 3 642 | 40 |  | 94 % | 0,1 % | 5 % |
Historia

1. tammikuuta 2001 Karttula Sisä-Savon seutukunnasta ja Maaninka Ylä-Savon seutukunnasta siirtyivät seutukuntaan
1. tammikuuta 2005 Vehmersalmi ja Kuopio yhdistettiin Kuopion kaupungiksi.
1. tammikuuta 2011 Karttula ja Kuopio yhdistettiin Kuopion kaupungiksi.
1. tammikuuta 2013 Nilsiä Koillis-Savon seutukunnasta liittyi Kuopion kaupunkiin.
1. tammikuuta 2015 Maaninka ja Kuopio yhdistyi Kuopion kaupungiksi.
1. tammikuuta 2017 Juankoski Koillis-Savon seutukunnasta liittyi Kuopion kaupunkiin.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Kuopion seutukunnan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 114 855 | 114 855 |
| 1985 | 1985 |    | 119 627 | 119 627 |
| 1990 | 1990 |    | 123 424 | 123 424 |
| 1995 | 1995 |    | 127 503 | 127 503 |
| 2000 | 2000 |    | 128 632 | 128 632 |
| 2005 | 2005 |    | 130 479 | 130 479 |
| 2010 | 2010 |    | 133 346 | 133 346 |
| 2015 | 2015 |    | 138 715 | 138 715 |
| 2020 | 2020 |    | 141 461 | 141 461 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Kuopion seudun aluekeskusohjelma
Kuopion kaupungin kotisivut
Siilinjärven kunnan kotisivut
Pohjois-Savon maakunnan seutukunnat
Koillis-Savon seutukunta
Kuopion seutukunta
Sisä-Savon seutukunta
Varkauden seutukunta
Ylä-Savon seutukunta
Kai Sadinmaa

| Kai Sadinmaa |
| --- | --- |
 Kai Sadinmaa Helsingin kirjamessuilla 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1964 (ikä 60) Tornio
Ammatti:  pastori
Siviilisääty:  naimisissa
Muut tiedot
Merkittävät teokset: 10 käskyä kirkolle, Ilmestyskirja
Järjestö:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Kai Olavi Sadinmaa (s. 3. elokuuta 1964 Tornio) on suomalainen kristillinen kirjailija ja entinen pappi.
Sadinmaa on tunnettu kirkon kriitikko. Näkemystensä vuoksi häntä on kutsuttu julkisuudessa lempinimellä ”kapinapappi”. Hän oli Suomen ensimmäinen pappi, joka vihki samaa sukupuolta olevia pareja vuonna 2017, kun sukupuolineutraali avioliittolaki tuli voimaan.
Yhteiskunnallista toimintaa

Toukokuussa 2013 Sadinmaa aiheutti kohun vertaamalla Björn Wahlroosia norjalaiseen joukkomurhaajaan Anders Behring Breivikiin. Huhtikuussa 2014 hän mainosti kirjaansa teippaamalla omat 10 käskyään Helsingin tuomiokirkon oveen Martti Lutherin teesien tapaan. Maaliskuussa 2015 Sadinmaa närkästytti joitakin seurakuntalaisia peittämällä Kallion kirkon seinälle sijoitetun Mannerheimin Suomen äideille -päiväkäskyn itse laatimallaan tekstillä, jossa arvosteltiin yhteiskunnallista eriarvoistumista. Itsenäisyyspäivänä 2015 hän seisoi Helsingissä järjestetyn EU:ta ja ”hallitsematonta” maahanmuuttoa vastustavan mielenosoituksen tuntumassa maahanmuuttajia tukevan kyltin kanssa, ja joutui uhkailujen kohteeksi, jolloin poliisi poisti Sadinmaan paikalta, katsoessaan hänen häirinneen tilaisuutta.
Homoparien vihkiminen

Sadinmaa vihki ja siunasi samaa sukupuolta olevia pariskuntia musiikkiteatteri Kapsäkissä Helsingin Vallilassa pidetyssä Vihdoinkin vihille -tapahtumassa keskiviikkona 1. maaliskuuta 2017 sukupuolineutraalin avioliittolain tultua samana päivänä voimaan. Vihkiessään Sadinmaa ei toiminut minkään seurakunnan alaisuudessa. Yksityishenkilö kanteli Sadinmaan toimittamista vihkimisistä Helsingin hiippa­kunnan tuomio­kapituliin. Kantelun perusteena oli, ettei Sadinmaa ollut noudattanut kirkon avioliittokäsitystä. Kyseessä oli Suomen ensimmäinen samaa sukupuolta olevien vihkimisestä tehty kantelu, ja sen käsittely linjaa tuomiokapitulien tulevia päätöksiä. Tuomiokapituli antoi Sadinmaalle 13. syyskuuta 2017 "vakavan moitteen" ja katsoi Sadinmaan toimineen vastoin pappisviran velvollisuuksia ja pappislupausta. Sadinmaa odotti tuomiokapitulin päätöstä jalkapuuhun kytkeytyneenä tuomiokapitulin edustalla yhdessä vihkimänsä miesparin kanssa tuodakseen julkisuutta asialle ja samana päivänä julkaisemalleen kirjalle .
Pappina

Sadinmaa työskenteli aiemmin pappina Kallion ja Vuosaaren seurakunnissa, mutta sen jälkeen hän on kamppaillut papin roolin kanssa ja ajautunut kiistoihin kirkon kanssa. Vuosina 2013–2018 hän ei toiminut seurakuntapappina, vaan eli apurahoilla ja työttömyyskorvauksilla.
Kesällä 2018 Sadinmaa toimi pappina Malmin hautausmaalla. Kokeiluna alkanut toiminta osoittautui menestyksekkääksi ja sitä laajennettiin. Sadinmaasta tuli Suomen ainoa hautausmaapappi.
Tammikuussa 2021 Helsingin tuomiokapituli erotti Malmin seurakunnan seurakuntapastorin viransijaisena toimineen Sadinmaan pappisvirasta kuudeksi kuukaudeksi. Sadinmaa oli muun muassa kehottanut ihmisiä jakamaan ehtoollista suoraan toisilleen ilman pappeja sekä hylkäämään piispat hengellisinä paimeninaan. Tätä tuomiokapituli piti yhteensopimattomana evankelis-luterilaisen kirkon oppien kanssa. Jos Sadinmaa ei puolen vuoden aikana joko hyväksy kirkon oppeja tai eroa virasta itse, hän menettää pappisvirkansa. Sadinmaa vaati oikaisua. Piispa Teemu Laajasalo toimi asian esittelijänä, ja Sadinmaan mukaan hän oli esteellinen, koska hän oli asian osallinen.
18. elokuuta 2021 Helsingin hiippakunnan tuomiokapituli päätti, että Sadinmaa menettää pappisoikeutensa. Sadinmaa erosi kirkosta joulukuussa 2021.
Politiikassa

Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Sadinmaa oli Helsingin vaalipiirissä vasemmistoliiton ehdokkaana. Hän sai 246 ääntä, eikä tullut valituksi.
Kirjat

Sadinmaan esikoisteos 10 käskyä kirkolle ilmestyi vuonna 2014. Hänen toinen teoksensa Ilmestyskirja julkaistiin vuonna 2017. Kirjojen lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa yhteiskuntakriittisen monologin Toisenlainen iltahartaus sekä näytelmän Vuosaaren Vapahtaja. Radikaalipapiksi luonnehdittu Sadinmaa käsittelee näytelmissään yhteiskuntaa ja ihmisenä olemista myös poliittisesti, koska hänen mukaansa Jeesuskin oli poliittinen toimija. Hänen kirjansa Tinkimätön kuolemaan saakka kertoo aseistakieltäytyjä Arndt Pekurisesta ja Sadinmaan itsensä erottamisesta.
Teokset

10 käskyä kirkolle.  Helsinki:  Into, 2014.  ISBN 978-952-264-281-3
Ilmestyskirja.  Helsinki:  Into, 2017.  ISBN 9789522648150
Kuolleiden kirja eli kuinka kävelin Suomen suurimman hautausmaan halki ja opin kaiken elämästä, hautaamisesta, rakkaudenkaipuusta ja puista.  Helsinki:  Into, 2019.  ISBN 978-952-351-102-6
Tinkimätön kuolemaan saakka.  Helsinki:  Bazar, 2022.  ISBN 978-952-376-367-8
Muuta toimintaa

Sadinmaa juonsi viikoittaista keskusteluohjelmaa Radio Rapu -kanavalla. Vuonna 2023 hän esiintyy teatterissa esitys–keskustelutapahtumassa,  joka on nimetty "rippikouluksi".
Dokumenttielokuva

Sadinmaasta kertova Mika Hotakaisen dokumenttielokuva Ristin tie sai ensiesityksensä Yle TV1:llä syyskuussa 2016.
Aiheesta muualla

Kai Sadinmaan blogi
Perttu Häkkinen: Kapinalliset papit. Kai Sadinmaan radiohaastattelu.
Swakopmund

| Swakopmund (Tsoakhaub (naman kieli)) Otjozondjii (otjiherero) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Swakopmund
 Koordinaatit: 22°41′S, 14°32′E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Erongo
Perustettu:  4.8.1892
Hallinto:  
 – Pormestari:  Germina Nadapua Shitaleni
Pinta-ala:  
 – Maa:  196 km²
Korkeus:  0 m
Väkiluku (2023):  75 921
 – Väestötiheys:  387 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Suuntanumero(t):  (0)64
Rekisterikilpi:  S
Lempinimi::  Swakop
Motto::  Providentiae memor
 
 www.swkmun.com.na 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Swakopmund (saksaa, ’Swakopjoen suu’) on kaupunki Namibian länsirannikolla, 280 km maan pääkaupungista Windhoekista länteen ja 23 km Walvis Baystä pohjoiseen. Swakopmund on Erongon hallintoalueen pääkaupunki. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 75 921 asukasta. Se sijaitsee Namibin autiomaan reunalla Atlantin valtameren rannalla välittömästi Swakopjoen suun pohjoispuolella.
Kaupunki on perustettu vuonna 1892, jolloin se oli Saksan Lounais-Afrikan tärkein satama. Merkittävä osa kaupungin väestöstä puhuu edelleen saksaa äidinkielenään.
Maantiede

Swakopmund sijaitsee Namibiassa Etelä-Atlantin rannikolla Swakopjoesta pohjoiseen alkavalla tasaisella seudulla. Idässä ja pohjoisessa kaupunki rajoittuu Namibin autiomaahan ja Luurankorannikkoon. Seutu on hyvin kuivaa ja sadetta saadaan hyvin harvoin, sateiden välillä voi olla jopa vuosikymmenien tauko. Lähimmät korkeammat kohdat ovat Rössingvuorella noin 20 kilometriä kaupungista itään. Rössingin korkeus on n. 680 m merenpinnan yläpuolella.
Maantiede > Ilmasto

Kaupungin ilmasto on aavikkoilmasto, Köppenin ilmastoluokituksessa BWn. Kaupungin ilmasto on leuto, eikä äärimmäisiä lämpötiloja tavata, sillä rannikon ilmastoa viilentää Antarktikselta tuleva kylmä Benguelanvirta. Keskilämpötilat vaihtelevat 15 °C ja 25 °C välillä. Tästä syystä kaupunki on suosittu turisti- ja rantalomakohde etenkin lokakuusta maaliskuuhun siitäkin huolimatta, että aamut usein ovat sumuisia eikä meriveden lämpötila juuri koskaan kohoa 20 celciusasteen. Sadesumma on alle 20 mm, josta suurin osa tulee rannikon sumuista, jotka voivat yltää sisämaahan jopa 140 km:n päähän rannikosta. Tästä syystä kaupungissa ei juuri näe räystäitä, ojia taikka sadevesiviemäreitä. Alueen kasvisto ja eläinkunta on sopeutunut kuivuuteen ja sateettomuuteen ja käyttävät sumun kosteutta tärkeimpänä nestelähteenään.
Huom: Alla olevassa taulukossa “päivän pituus” tarkoittaa auringonpaistetta, siis kuinka monta tuntia päivästä on aurinkoista.
Etymologia

Hererot ovat kutsuneet paikkaa, jossa Swakopmund sijaitsee, nimellä Otjozondjii.
Kaupungin nykyinen nimi juontuu naman kielen sanasta Tsoakhaub (‘ulosteavanne’), koska silloin kun joessa on vettä, se on tumman värinen johtuen mudasta, hiekasta, kasvinjäänteistä ja kuolleitten eläinten raadoista, jotka kulkeutuivat sen mukana valtamereen. Saksalaiset siirtolaiset käyttivät paikasta ensin nimeä Swachaub, mutta kun alueesta tuli virallisesti Saksan siirtomaa, nimeksi tuli Swakopmund.
Historia

Kaupungin historiallinen merkitys liittyy sen sijaintiin Saksan Lounais-Afrikassa. Se oli merkittävin satama, jonka kautta saksalaisia siirtolaisia saapui Lounais-Afrikkaan. Ainoa lähitienoilla ollut kunnollinen satama oli Walvis Bayssä, joka oli brittien hallussa. Lüderitzin satama oli liian kaukana etelässä, jotta sillä olisi ollut merkitystä maan keski- ja pohjoisosien kannalta.
Ensimmäinen eurooppalainen, joka nousi maihin tällä rannikolla Swakopmundin seudulla, oli portugalilainen merenkävijä Diogo Cão, joka rantautui Cape Crossin kohdalle vuonna 1487. Hän pystytti sinne kiviristin, josta paikan nykyinen nimi juontuu. Samana vuonna 4. joulukuuta Bartolomeu Dias kävi myös tällä rannikolla, jota hän nimitti tuon alueen Pyhän Barbaran maaksi (Terra de Santa Barbara). Ensimmäiset hollantilaiset merenkävijät ankkuroivat laivansa vuonna 1793 vähäksi aikaa Swakopjoen suulle.
Historia > Ensimmäinen maailmansota ja sen seuraukset

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa brittiläinen sotalaiva pommitti Swakopmundia 23. ja 24. syyskuuta ja 30. lokakuuta 1914. Vuonna 1915 Etelä-Afrikan unionin joukot miehittivät Lounais-Afrikan, jonka sodan jälkeen 1919 Kansainliitto antoi Etelä-Afrikan mandaatiksi. Nyt kaikki satamaoperaatiot keskitettiin Walvis Bayhin. Monet hallinnon virastot lakkautettiin, monet yritykset lopettivat toimintansa ja kaupungin väestön elintaso laski.