stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvää joulua
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Joulupotpuri | Felix Bernard, J. Fred Coots, Johnny Marks, Milton Pascal, Tommie Connor, Henning Köie, Steve Nelson, Jack Rollins, Saukki, P. J. Hannikainen | 7.50 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Saavun taas | Erik Lindström, Saukki | 2.32 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Lapsuusjoulut | Kassu Halonen, Vexi Salmi | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Oi jouluyö | Adolphe Adam, Kyllikki Solanterä | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Bella notte | Peggy Lee, Sonny Burke, Orvokki Itä | 4.10 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Jouluyö, juhlayö | Franz Gruber, G.O. Schöneman | 2.57 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Öinen hautausmaa | Kassu Halonen, Vexi Salmi | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Kun saapuu joulu kaupunkiin | Kassu Halonen, Vexi Salmi | 3.04 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Marian poika | Jester Hairston, Sauvo Puhtila | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kaksi kynttilää | Jori Sivonen, Jorma Toiviainen | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Jouluna rokataan | Veikko Siltsu, Aappo I. Piippo, Ilkka Vainio | 2.40 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Jouluyön hiljaisuus | Jori Sivonen, Timo Mäenpää | 3.32 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Kuka tuo lapsi on | Jukka Kuoppamäki | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Lumilinna | Jukka Kuoppamäki | 2.43 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Joulun tähti | Kassu Halonen, Vexi Salmi | 3.25 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Vain kanssasi joulu on joulu | Veikko Samuli, Aappo I. Piippo | 3.17 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Valkea joulu | Irving Berlin, Kullervo | 3.55 |  |  |  |  |  |  |
”Joulupotpuri”-kappaleessa on potpurin muodossa kappaleet ”Talven ihmemaa”, ”Joulupukki matkaan jo käy”, ”Petteri Punakuono”, ”Jollei jouluna ole lunta”, ”Kun Joulupukki suukon sai”, ”Nisse-polkka”, ”Kuuraparta”, ”Joulupukki”
Kiikku

Kiikku voi tarkoittaa seuraavia:
kiikku, keinu
kiikku, digitaalitekniikan komponentti
Kiikku, Seinäjoen kaupunginosa.
Kiikku, Turun Runosmäen osa-alue
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kiikku”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Caponata

Caponataa, jossa myös paprikaa.
Caponata (sisiliaksi capunata) on sisilialainen ruokalaji, joka koostuu hienonnetusta paistetusta munakoisosta ja muista vihanneksista, jotka on maustettu oliiviöljyllä, tomaattikastikkeella, sellerillä, oliiveilla ja kapriksilla agrodolce-kastikkeessa. Ainesosista on olemassa lukuisia paikallisia muunnelmia, ja caponataan voidaankin lisätä esimerkiksi porkkanoita, paprikaa, perunoita, pinjansiemeniä ja rusinoita. Palermossa caponataan lisätään myös mustekalaa. Aristokraattinen sisilialainen resepti sisältää hummeria ja miekkakalaa, caponata koristellaan villiparsalla, bottargalla eli raastetulla kuivatulla tonnikalalla ja katkaravuilla. Nykyään caponataa käytetään tyypillisesti kalaruokien lisukkeena ja joskus alkupalana, mutta 1700-luvulta lähtien sitä on syöty myös pääruokana.
Samanlainen napolilainen ruokalaji on nimeltään cianfotta. Caponata on suosittu myös tunisialaisessa keittiössä.
Etymologia

Nimen alkuperää ei tunneta luotettavasti. Jotkut väittävät sen olevan peräisin katalaanin kielestä, toiset sanovat sen tulevan cauponesta, merimiesten tavernoista. Wrightin kuvaamat ruoat viittaavat siihen, että aiemmin sisilialainen ruokalaji oli samanlainen kuin genovalainen capponata.selvennä
Aiheesta muualla

Perinteinen sisilialainen munakoisocaponata -resepti (Arkistoitu – Internet Archive)
Gogmagog (yhtye)

| Gogmagog> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1984–1986
Tyylilaji:  NWOBHM
Kotipaikka:  Lontoo, Englanti
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Paul Di’Anno, laulu   Janick Gers, kitara   Clive Burr, rummut   Neil Murray, basso   Pete Willis, kitara  
Levy-yhtiö:  Food for Thought  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gogmagog oli brittiläinen NWOBHM-yhtye, joka perustettiin vuonna 1984 ja hajosi vuonna 1986.
Historia

Yhtye solmii levytyssopimuksen EMI:n kanssa vuonna 1985, jolloin alettiin tehdä yhtyeen ensimmäistä levytystä nimeltään I Will Be There. Kolme raitaa sisältävä I Will Be There -ep julkaistiin samana vuonna.
Diskografia

I Will Be There (1985)
Kokoonpano

Paul Di’Anno – laulu
Janick Gers – kitara
Pete Willis – kitara
Neil Murray – basso
Clive Burr – rummut
Ranavalona I

| Ranavalona I |
| --- | --- |
 
Madagaskarin kuningatar
Valtakausi:  1. elokuuta 1828 – 16. elokuuta 1861
Kruunajaiset:  12. elokuuta 1829
Edeltäjä:  Radama I
Seuraaja:  Radama II

Syntynyt:  n. 1782 Menabe
Kuollut:  16. elokuuta 1861 Antananarivo
Puoliso:  Radama I  Rainiharo Rainijohary
Lapset:  Radama II
Suku:  Hova
Isä:  Andriantsalamanjaka
Äiti:  Rabodonandriantompo
Ranavalona I (oik. Rabodoandrianampoinimerina, n. 1782 – 16. elokuuta 1861) oli Madagaskarin hallitsija 1. elokuuta 1828 – 16. elokuuta 1861. Hänestä tuli maansa hallitsija miehensä Radama I:n kuoltua.
Nuoruus

Ranavalonan elämän alkuvaiheista ei ole tarkkaa tietoa, mutta hänen tiedetään syntyneen vuosien 1782–1790 välisena aikana menabe-heimoon. Andrianampoinimerina, joka hallitsi tuohon aikaan, adoptoi Ranavalonan ja he menivät myöhemmin naimisiin. Ranavalona kuitenkin petti kuningasta tämän pojan Radama I:n kanssa. Andrianampoinimerinan kuoltua Radama I sai vallan, mutta hänkin kuoli, mahdollisesti Ranavalonan myrkyttämänä. Radamalla ei ollut lapsia, joten laillisesti valta olisi kuulunut hänen lähimmälle miessukulaiselleen. Ranavalona sai kuitenkin upseeriston tuen ja eliminoi mahdolliset vastustajansa nopeasti.
Kuningattarena

Ranavalona pyrki pitämään kiinni vanhoista tavoista ja uskonnosta eurooppalaisten painostuksesta huolimatta. Hän lopetti suhteet, joita hänen edeltäjänsä olivat solmineet muun muassa brittien kanssa. Kuningatar palautti myös fanompoana-järjestelmän, joka käytännössä palautti orjakaupan. Ulkomaalaiset lähetyssaarnaajat karkotettiin maasta. Merinat, jotka olivat dominoivassa asemassa kuningaskunnassa, tekivät sotaretkiä muita heimoja vastaan. Tämä johti lopulta Madagaskarin yhdentymiseen. Näitä sotaretkiä tehtiin lähinnä kristinuskoon kääntyneitä vastaan.
Laborde

Ulkomaiden, etenkin Ranskan, kiinnostus maata kohtaan alkoi kasvaa, kun madagaskarilaiset eivät enää suhteiden katkaisemisen jälkeen saaneet aseita Englannista. Ranavalonan pelasti ranskalainen tutkimusmatkailija Jean Laborde, jonka laiva ajoi karille Madagaskarilla. Laborde valtuutettiin käyttämään tietotaitoaan hyväksi rakennuttamalla Madagaskarin armeijalle tykkejä ja valmistamalla ruutia.
Kuolema

Ranavalona jatkoi julmaa hallitsemisen tyyliään peläten ulkovaltojen kasvavan kolonialismin aiheuttamaa uhkaa. Hänen hallintokautensa julmuuksissa kuoli noin kolmasosa saaren asukkaista. Ranavalona kuoli 16. elokuuta 1861 33 hallintovuoden jälkeen. Vaikka hän oman hallituskautensa aikana pystyi pitämään eurooppalaiset poissa maastaan, maa luisui vähitellen Ranskan protektoraatiksi.
Ranavalonan seuraaja Radama II pyörsi suurimman osan tämän tekemistä päätöksistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ranavalona I Notable biographies
European arrival & colonisation (Arkistoitu – Internet Archive) Lonely Planet: Madagascar
Jean Laborde
Sakari Ilmanen

Sakari Johannes Ilmanen (3. marraskuuta 1880 Loppi – 16. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen taitoluistelija. Hän oli edustamassa Suomea vuoden 1920 olympialaisissa sijoittuen tuolloin viidenneksi. Seuratasolla Ilmanen edusti Helsingfors Skridskoklubbia. Ilmanen voitti taitoluistelun Suomen-mestaruuden vuosina 1908, 1912, 1920, 1921, 1922 ja 1924.
Operaattoritunnus

Operaattoritunnus on puhelun operaattorin valintaan käytettävä numero.
Operaattoritunnukset Suomessa

Suomessa käytetään operaattoritunnusta nykyään vain ulkomaanpuheluihin. Aiemmin sitä on käytetty muihinkin puheluihin. Suomessa käytettävät operaattoritunnukset myöntää Liikenne- ja viestintävirasto.
Operaattoritunnukset Suomessa > Nykyiset operaattoritunnukset > Kansainvälisen teleliikenteen operaattoritunnus

Puhelu Suomesta ulkomaille soitetaan joko yleisellä ulkomaantunnuksella 00 tai kansainvälisen teleliikenteen operaattoritunnuksella, joita ovat:
990 Telia Finland Oyj
991 Elisa Oyj
(994 aiemmin Telivo Oy)
99511 Nettia Oy
99533 DNA Oyj
99555 DNA Oyj
99559 Elisa Oyj
99577 DNA Oyj
99599 Nettia Oy
999 Elisa Oyj
Operaattoritunnukset Suomessa > Historialliset operaattoritunnukset > Kaukoliikenteen operaattoritunnus

Kun kaukopuhelut vapautuivat kilpailulle, operaattori voitiin valita käyttämällä 10-alkuista kaukoliikenteen operaattoritunnusta. Operaattoritunnus valittiin ennen suuntanumeroa. Esimeksi Rovaniemen numeroon (016) 345 6789 voitiin soittaa valitsemalla 101 016 345 6789.
Kaukoliikenteen operaattoritunnuksessa oli 3–5 numeroa. Vuonna 2000 tunnuksia olivat:
101 Sonera Oy
102 Oy Interloop Ab
1041 Telia Finland Oy (aiemmin Telivo Oy)
10500 FCI Facilicom Finland Oy
10509 Kaukoverkko Ysi Oy
10511 Telenordia Oy
10521 Carrier1 AG
10532 Saunalahden Serveri Oy
10533 Tele1 Europe Holding Ab
10555 RSL COM Finland Oy
10566 ICL Data Oy
10577 Supertel Oy
10588 Globetel Oy
10599 Long Distance International Ltd
1080 Global One Communications Oy
109 Kaukoverkko Ysi Oy
Kaukoliikenteen operaattoritunnus poistui käytöstä vuoteen 2021 mennessä.
Operaattoritunnukset Suomessa > Historialliset operaattoritunnukset > Yleinen operaattoritunnus

Yleinen operaattoritunnus otettiin Suomessa käyttöön maaliskuussa 2001. Operaattoritunnus oli viisi numeroa pitkä ja se alkoi numeroilla 90.
Tällä tunnuksella saattoi kiinteästä puhelinverkosta soittava valita operaattorin soittaessaan paikallispuhelun, kaukopuhelun tai matkapuhelimeen. Samaa tunnusta pystyi käyttämään myös ulkomaanpuhelun operaattorin valintaan soittaessaan niin kiinteästä puhelinverkosta kuin matkaviestinverkostakin.
Yleinen operaattoritunnus valittiin paikallispuhelussa tilaajanumeron eteen, kaukopuhelussa suuntanumeron eteen ja ulkomaanpuhelussa ennen ulkomaantunnusta 00.
Viestintävirasto myönsi jo vuoden 2001 aikana lähes 50 yleistä operaattoritunnusta. Niitä käytettiin lähinnä yritysasiakkaiden palveluissa. Yleinen operaattoritunnus poistui käytöstä vuoteen 2021 mennessä.
Aiheesta muualla

ITU National numbering plans
http://www.numberingplans.com/?page=dialling&sub=instructions
http://www.numberingplans.com/?page=plans&sub=phonenr
http://www.itu.int/dms_pub/itu-t/opb/sp/T-SP-E.164D-2016-PDF-E.pdf
http://www.itu.int/dms_pub/itu-t/opb/sp/T-SP-E.164C-2011-PDF-E.pdf
http://www.itu.int/dms_pub/itu-t/opb/sp/T-SP-LT.1-2015-PDF-E.pdf
http://www.itu.int/dms_pub/itu-t/oth/02/02/T02020000490002PDFE.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.wtng.info/
http://www.lincmad.com/world.html
https://www.traficom.fi/fi/viestinta/laajakaista-ja-puhelin/numerointipaatokset
Liubov Efimenko

Liubov Efimenko (s. 20. kesäkuuta 1999 Pietari) on suomalainen taitoluistelija. Hän sijoittui hopealle vuoden 2014 Suomen-mestaruuskilpailuissa ja on voittanut kolme mitalia seniorien kansainvälisissä kilpailuissa. Näitä ovat pronssi vuoden 2014 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuista ja hopea vuoden 2016 Skate Helena -kilpailusta.
Yksityiselämä

Ljubov Efimenko syntyi 20. kesäkuuta 1999 Pietarissa. Hänen perheensä muutti Suomeen hänen ollessa 9-vuotias.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Liubov Efimenko
Käännös suomeksi
Pätiänsaari

Pätiänsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Toivakka Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pätiänsaari on Päijänteen saari Keski-Suomessa Toivakassa. Se sijaitsee Pohjois-Päijänteellä Rutalahdella Nisulan kylän kaakkoispuolella.
Saari on kallioinen ja rakentamaton, sekä viereisen Haukkavuoren kanssa yksi harvoista luonnontilaisena säilyneistä rantakallioalueista Päijänteen pohjoisosan itärannalla.
Ensi-ilta (elokuva)

| Ensi-ilta> Opening Night |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Cassavetes
Käsikirjoittaja:  John Cassavetes
Tuottaja:  Al Ruban
Säveltäjä:  Bo Harwood
Kuvaaja:  Al Ruban
Pääosat:  Gena Rowlands Ben Gazzara Joan Blondell Paul Stewart Zohra Lampert John Cassavetes
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Faces Distribution
Ensi-ilta:   22. joulukuuta 1977  26. tammikuuta 1979
Kesto:  144 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ensi-ilta (engl. Opening Night) on John Cassavetesin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta  1977. Sen pääosissa ovat Gena Rowlands, Ben Gazzara, Joan Blondell, Paul Stewart, Zohra Lampert ja Cassavetes itse. Ensi-illan tuotti Al Ruban, ja Faces Distribution oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä. Elokuva on avioparin Cassavetes ja Rowlands kahdeksas yhteinen elokuva.
Juoni

Nuori nainen kuolee onnettomuudessa yritettyään mennä tapaamaan suosikkinäyttelijäänsä Myrtle Gordonia tämän näytelmän esityksen jälkeen. Myrtle alkaa tuntea syyllisyyttä ihailijansa kuolemasta, mikä syöksee hänet emotionaaliseen kriisiin. Henkinen taakka syö Myrtleä, jonka näyttelijäntyö alkaa kärsiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gena Rowlands  | … |  Myrtle Gordon   |
|  Ben Gazzara  | … |  Manny Victor   |
|  Joan Blondell  | … |  Sarah Goode   |
|  Paul Stewart  | … |  David Samuels   |
|  Zohra Lampert  | … |  Dorothy Victor   |
|  John Cassavetes  | … |  Maurice Aarons   |
|  Laura Johnson  | … |  Nancy Stein   |
|  John Tuell  | … |  Gus Simmons   |
|  Ray Powers  | … |  Jimmy   |
|  Louise Lewis  | … |  Kelly   |
|  Fred Draper  | … |  Leo   |
|  atherine Cassavetes  | … |  Vivian   |
|  Lady Rowlands  | … |  Melva Drake   |
|  Carol Warren  | … |  Carla   |
|  Briana Carver  | … |  Lena   |
|  Angelo Grisanti  | … |  Charlie Spikes   |
|  Meade Roberts  | … |  Eddie Stein   |
|  Eleanor Zee  | … |  Sylvia Stein   |
|  Sharon Van Ivan  | … |  Shirley   |
Julkaisu

Kuten edellisienkin elokuviensa kanssa, Cassavetes joutui taistelemaan saadakseen Ensi-illan Yhdysvaltain teatterilevitykseen. Ensi-ilta sai Yhdysvaltain ensi-iltansa Kalifornian Los Angelesin Fox Wilshire Theaterissa 22. joulukuuta 1977. Kun elokuvan esittäminen Los Angelesissa lopetettiin helmikuussa, elokuvaa esitettiin maaliskuussa 1978 New Yorkissa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 26. tammikuuta vuonna 1979. Ensi-ilta osoittautui kaikesta huolimatta kaupalliseksi flopiksi. Kaksi vuotta Cassavetesin kuoleman jälkeen 1991 Ensi-iltaa esitettiin uudelleen Yhdysvalloissa, ja elokuva oli kilpailijaehdokkaana Cannesin elokuvajuhliin vuonna 1992. Ensi-ilta on kiertänyt lisäksi monia elokuvajuhlia ilmestymisensä jälkeen.
Vastaanotto

Yhdysvaltalaiset elokuvakriitikot lyttäsivät Ensi-illan sen ilmestyessä. Kun elokuva sai ensi-iltansa New Yorkissa, elokuvaa ei huomioitu ollenkaan sanoma- tai aikakauslehdissä. Ensi-ilta sai paremman vastaanoton Euroopassa. Vaikka elokuva saikin heikon vastaanoton, se sai muun muassa kaksi Golden Globe -ehdokkuutta. Ensi-ilta kilpaili helmikuussa 1978 Berliinin elokuvajuhlilla, jossa elokuva voitti Otto Dibelius -elokuvapalkinnon ja parhaan naisnäyttelijän Hopeisen karhun. Berliinin elokuvajuhlilla Cassavetes oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi. Elokuvan maine on parantunut paljon ilmestymisensä jälkeen. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan nykyajan elokuvakriitikoiden arvosteluista 95 prosenttia on myönteistä perustuen 22:een arvosteluun. Cassavetes sanoi televisiohaastattelussa vuonna 1978, että piti Ensi-iltaa parhaimpana elokuvanaan. Ensi-ilta julkaistiin ensi kerran DVD:nä Yhdysvaltain markkinoille vuonna 1998.
Suomessa Ensi-ilta saatiin teattereihin vasta 1979, jolloin se nousi kymmenenneksi elokuvakerholehti Projektion järjestämässä kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Golden Globe | Paras naispääosa draamaelokuvassa | Gena Rowlands | Ehdokkuus |
| 1978 | Golden Globe | Paras naissivuosa | Joan Blondell | Ehdokkuus |
| 1978 | Berliinin elokuvajuhlat: Otto Dibelius |  |  | Voitto |
| 1978 | Berliinin elokuvajuhlat: Hopeinen karhu | Paras naisnäyttelijä | Gena Rowlands | Voitto |
| 1978 | Berliinin elokuvajuhlat: Kultainen karhu | Paras elokuva | John Cassavetes | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Ensi-ilta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ensi-ilta Elonet.
Ensi-ilta AllMoviessa. (englanniksi)
Ensi-ilta TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Ensi-ilta Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Hellhammer

| Hellhammer |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1982–1984
Tyylilaji:  speed metal, thrash metal, black metal, death metal
Kotipaikka:  Zürich, Sveitsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  ”Satanic Slaughter”, laulu, kitara   ”Slayed Necros”, basso   ”Denial Fiend”, rummut  
Levy-yhtiö:  Noise Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hellhammer oli sveitsiläinen äärimetalliyhtye, joka toimi vuosina 1982–1984. Se kuuluu black metalin tärkeimpiin edelläkävijöihin. Lyhyen toimintansa aikana yhtye julkaisi kolme demokasettia ja EP-levyn Apocalyptic Raids. Rock-lehdistössä Hellhammer sai kielteisiä arvosteluja, joiden vuoksi laulaja-kitaristi Thomas Gabriel Fischer ja basisti Martin Eric Ain päättivät lopettaa yhtyeen toiminnan ja perustivat tilalle uuden Celtic Frost -yhtyeen, joka saavutti edeltäjäänsä suurempaa menestystä. Hajoamisensa jälkeen Hellhammeria on vähitellen alettu pitää yhtenä merkittävimmistä äärimetallin pioneereista, ja se on innoittanut Mayhemin ja Sepulturan kaltaisia yhtyeitä.
Historia > Perustaminen (1982)

Teini-ikäinen Thomas Gabriel Fischer perusti Hellhammerin Sveitsin Birchwilissä. 1980-luvun alussa hän soitti bassokitaraa Grave Hill -nimisessä yhtyeessä ja haaveili mahdollisimman äärimmäisen metallimusiikin tekemisestä. Koska yhtye ei löytänyt samanhenkistä kitaristia, siinä oli kaksi basistia ja Fischer soitti bassoaan säröpedaalin läpi saadakseen sen kuulostamaan kitaralta. Myöhemmin hän siirtyi soittamaan sähkökitaraa.
Hellhammer sai kimmokkeen brittiyhtye Venomin singlestä ”In League with Satan”, jota Fischer innostui 45 rpm:n sijaan kuuntelemaan 33 rpm:n kierrosnopeudella, jolloin se kuulosti hitaammalta ja matalammalta. Muut Grave Hillin jäsenet eivät pitäneet kuulemastaan, mutta yhtyeen kanssa aikaa viettänyt Urs Sprenger innostui Fischerin ajatuksesta tehdä samanhenkistä musiikkia. Toukokuussa 1982 Fischer ja Sprenger perustivat uuden yhtyeen, joka aluksi toimi uuden aallon brittimetallin innoittamalla nimellä Hammerhead (’Vasarahai’). Sprengerin ehdotuksesta nimi vaihdettiin pian muotoon Hellhammer. Nuoret muusikot ottivat itselleen myös taiteilijanimet. Fischeristä tuli ”Tom Warrior” ja Sprengeristä ”Steve Warrior”, sillä monissa tunnetuissa brittiyhtyeissä oli keskushahmoina veljekset. Kaksikon tavoitteena oli tehdä musiikkia ammattimaisesti.
Historia > Hajoaminen (1984)

Fischer ja Ain pelkäsivät menettävänsä levytyssopimuksensa ja päättivät uudistua perusteellisesti. 31. toukokuuta 1984 he pitivät kokouksen, jossa tekivät pikkutarkan suunnitelman kokonaan uudesta yhtyeestä nimeltä Celtic Frost. Seuraavana päivänä Fischer ja Ain lähettivät suunnitelmansa levy-yhtiölle, joka heidän yllätyksekseen vastasi innostuneesti ja tarjosi mahdollisuutta pienoisalbumin levyttämiseen. Ennen pitkää yhtye hylkäsi okkulttisen tematiikan ja kehittyi taiderockin suuntaan. Uuden tyylin prototyypiksi muodostui ”Visions of Mortality”, joka oli viimeinen Fischerin ja Ainin Hellhammerille kirjoittama kappale.
Hellhammerin maine oli pitkään Celtic Frostille ja siinä soittaneille muusikoille taakka, jonka he yrittivät parhaansa mukaan unohtaa. Jäsenet eivät tienneet, että Hellhammer nautti nuorten eurooppalaisten äärimetallimuusikoiden parissa kulttimainetta. Fischer muutti Yhdysvaltoihin ja sai kuulla yhtyeensä myöhäsyntyisestä suosiosta vasta palattuaan Eurooppaan vuonna 1994. Tämän jälkeenkin Hellhammerin entiset jäsenet pitivät etäisyyttä black metal -piireihin ja vierastivat niiden ääriajattelua ja rikollisuutta. Vasta keski-ikää lähestyessään he alkoivat suhtautua nuoruudenyhtyeeseensä myönteisemmin. Hellhammerin koko tuotanto julkaistiin vuonna 2009 kokoelmalevyllä Demon Entrails. Seuraavana vuonna ilmestyi historiikki Only Death Is Real.
Historia > Triumph of Death (2019–)

Fischer perusti vuonna 2019 tribuuttiyhtyeen Triumph of Death, joka esittää Hellhammerin musiikkia. Kokoonpanossa ei soita muita alkuperäisen yhtyeen jäseniä, sillä Sprenger ei terveydentilansa vuoksi kykene esiintymään ja Ain kuoli vuonna 2017 sydänkohtaukseen. Triumph of Death on tehnyt konserttikiertueita ja julkaisi vuonna 2023 livealbumin Resurrection of the Flesh.
Merkitys

Hellhammer oli Venomin ja Bathoryn ohella keskeinen äärimetallin edelläkävijä, joka hajoamisensa jälkeen innoitti lukuisia metallimusiikin suuntauksia ja tyylilajeja. Keskeisin vaikutus yhtyeellä oli black metaliin. Hellhammerin julkaisuille ominainen huono äänenlaatu muodostui monen norjalaisen black metal -äänilevyn tunnuspiirteeksi. Vaikka yhtye ei saavuttanut lyhyen toimintansa aikana suosiota eikä koskaan julkaissut pitkäsoittoa, sen demot levisivät kasettivaihdon kautta ja saivat äärimetallin harrastajien keskuudesta ihailijoita. Jäsenet julkaisivat Death Metal -nimistä fanzinea ja omaksuivat iskulauseen ”only death is real” (suom. vain kuolema on todellista), mikä vaikutti death metal -lajityypin nimeämiseen.
Hellhammer innoitti muiden muassa Mayhemiä ja Gallhammeria. Mayhemin rumpali Jan Axel Blomberg jopa otti taiteilijanimekseen yhtyeen mukaan Hellhammer. Sekä Napalm Death että Sepultura ovat levyttäneet oman versionsa Hellhammerin kappaleesta ”Messiah”. Blasphemyn laulaja Nocturnal Grave Desecrator and Black Winds ihaili Hellhammerin demojen raakaa äänimaailmaa ja Rotting Christin laulaja-kitaristi Athanasios ”Sakis” Tolis niiden synkkää ja surumielistä tunnelmaa. Electric Wizardin laulaja ja kitaristi Jus Oborn on muistellut, kuinka hänen ensimmäinen yhtyeensä sai alkunsa ”Triumph of Death” -kappaleen soittamisesta: ”Tuo biisi... Pystyimme soittamaan sitä tuntikausia, aina vain lujempaa ja lujempaa!”
»Siinä oli bändi, joka teki hyvin vähän mutta niin kovin hyvin. Heidän tapansa soittaa raakaa metallia oli täysin riisuttu perusaineksiin, eikä sitä ole monikaan kyennyt jäljittelemään. Monet [Hellhammerin] ja Celtic Frostin riffit – – ovat niin raskaita, ettei yhtä raskasta voi oikein tehdä kuin varastamalla.» 
(Mikko Aspa)
Jäsenet > Viimeinen kokoonpano

Tom Gabriel Warrior (Satanic Slaughter) – laulu ja kitara, 1982–1984
Martin Eric Ain (Slayed Necros) – bassokitara ja taustalaulu, 1983–1984
Bruce Day (Denial Fiend / Bloodhunter) – rummut, 1982–1984
Jäsenet > Aiemmat jäsenet

Steve Warrior (Savage Damage) – bassokitara ja laulu, 1982–1983
Stephen Priestly (Evoked Damnator) – rummut ja bassokitara, 1983
Mike Owens (Grim Decapitator) – bassokitara, 1983
Vince Caretti (Dei Infernal) – kitara, 1984
Pete Stratton – rummut, 1982
Diskografia > Demot

Death Fiend (1983)
Triumph of Death (1983)
Satanic Rites (1983)
Diskografia > Studiolevytykset

Apocalyptic Raids (EP, 1984)
Death Metal (split, 1984)
Blood Insanity (single, 2016)
Diskografia > Kokoelmat

Demon Entrails (2008)
Aiheesta muualla

Yhtyeen verkkosivut (arkistoitu)
Hellhammer Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Triumph of Death esiintyy San Metal Open Air -festivaaleilla Saksassa vuonna 2019.