stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Mermaid (U30)
Palvelus

Alus luovutettiin 5. toukokuuta 1950 Länsi-Saksan laivastolle, joka otti sen palvelukseen nimettynä Schanhorstiksi. Alus myytiin romutettavaksi huhtikuussa 1990 oltuaan vuodesta 1974 alkaen palveluskelvottomana.
Mesidiini

| Mesidiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,4,6-trimetyylianiliini
CAS-numero:  88-05-1
PubChem CID:  6913
SMILES:  CC1=CC(=C(C(=C1)C)N)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H13N
Moolimassa:  135,204 g/mol
Sulamispiste:  -4,9 °C
Kiehumispiste:  232-233 °C
Tiheys:  0,963 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Mesidiini eli 2,4,6-trimetyylianiliini (C9H13N) on aniliinin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa mesidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta. Mesidiini on melko myrkyllistä ja aineelle altistuminen voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista vereen. Aine voi myös olla karsinogeenista eli syöpää aiheuttavaa.
Mesidiiniä valmistetaan nitraamalla mesityleeniä ja pelkistämällä muodostunut tuote vedyttämällä. Yhdisteestä valmistetaan väriaineita.
Mesonísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Mézo (Μέζο), Tríton (Τρίτων)
Sijainti:  36°17′59″N, 26°44′24″E, Astypálaia Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Tría Nisiá, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,42 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mesonísi (kreik. Μεσονήσι) eli Mézo (Μέζο) eli Tríton (Τρίτων) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Tría Nisiá -saariin, ja sijaitsee Egeanmeren kaakkoisosassa. Saaren pinta-ala on 0,420 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mesonísi kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Mertsi

| Mertsi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Mertti 
Nimen alkuperä:  Genoveva-tarinan Smertsi; naisennimen pohjana Meeri
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mertsi on Suomessa käytetty etunimi, joka yleensä on miehennimi.
Mertsi-nimi tunnetaan kuuluisasta Genoveva-tarinasta. Sen ensimmäinen suomenkielinen painos julkaistiin vuonna 1847. Legendan mukaan Genoveva oli 700-luvulla elänyt Brabantin herttuatar, joka piiloutui vuosikausiksi metsään välttääkseen kuolemanrangaistuksen. Herttuattaren pojan nimi oli alun perin Smertsi, mutta vuoden 1934 painoksessa häntä kutsuttiin Mertsiksi.
Mertsi voi olla myös Meerin kutsumamuoto. Virallisena naisen etunimenä Mertsi on kuitenkin harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston mukaan tämännimisiä naisia on toukokuuhun 2020 mennessä tilastoitu Suomessa vähemmän kuin 25. Mertsi-nimisiä miehiä on ollut huomattavasti enemmän: yli 600.
Mertsillä ei ole nimipäivää almanakassa.
Tunnettuja Mertsejä

Mertsi-Ilmari Laurikainen (1916–1984), kirjailija
Mertsi Lindgren, muusikko
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Mertsi (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Meksikonpihta

| Meksikonpihta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Pihdat Abies
Sektio::  Oiamel
Laji::  religiosa
Kaksiosainen nimi
 Abies religiosa  (Kunth) Schltdl. & Cham. 1830 
Synonyymit
 Pinus religiosa Kunth, 1817  Abies colimensis Rushforth & Narave, 1989 
Katso myös
   Meksikonpihta Wikispeciesissä   Meksikonpihta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meksikonpihta (Abies religiosa) on mäntykasvien heimon pihtojen sukuun (Abies) kuuluva havupuulaji. Se on Meksikon ja Guatemalan vuoristoissa luonnonvaraisena kasvava suuri ainavihanta puu. Lajin ominaispiirteisiin kuuluvat kampamaisesti asettuneet litteät neulaset ja tummat purppuraiset pystyt kävyt, joissa on taakäänteiset peitinsuomut. Meksikonpihta on monarkkiperhosen erityisesti suosima talvehtimispuu. Puulla on myös ollut perinteisesti uskonnollista merkitystä elinalueensa kansoille, ja sen oksia käytetään edelleen koristelemaan kirkkoja uskonnollisia juhlia varten.
Nimet

Meksikonpihdan tieteellisen nimen lajimääre religiosa tarkoittaa uskonnollista ja viittaa puun perinteiseen uskonnolliseen merkitykseen Meksikossa ja Guatemalassa.
Puusta voidaan käyttää sen kotiseudulla alun perin nahuatlinkielistä nimeä oyamel tai espanjankielistä nimeä pinabete.
Kuvaus

Meksikonpihta on suuri ainavihanta puu. Se saattaa kasvaa enimmillään noin 50–60 metriä korkeaksi, mutta jää usein alle 40-metriseksi. Puu voi tulla rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 1,5–2 metriä paksuksi.
Meksikonpihta eroaa lähisukuisista väliamerikkalaisista pihtalajeista käpyjensä näkyvien taakäänteisten peitinsuomujen ja kampamaisesti asettuneiden versorangan paljastavien neulastensa puolesta.
Kuvaus > Varsi

Meksikonpihta on yleensä yksirunkoinen ja rungoltaan pylväsmäisen suora ja liereä. Puun latvus on kartiomainen. Rungon harmahtava kuori on nuorilla puilla sileää, mutta tulee vanhemmiten syvän uurteiseksi ja halkeilee levyinä. Rungosta haarautuvat oksat ovat aluksi kohenevia ja myöhemmin vaakasuunnassa siirottavia; alimmat oksat ovat riippuvia. Oksanhaarat voivat olla vaakasuuntaisia tai hieman kohenevia. Pienimmät oksanhaarat ovat solakoita, jäykkiä ja väritykseltään punertavan ruskeita tai purppuraisen punaisia. Neulasten kohdalle muodostuu versorankaan pullistumia ja niiden väleihin uurteita. Pienet pihkaiset kasvusilmut ovat muodoltaan pyöreän munanmuotoisia. Silmua peittävät punaruskeat puikeat silmusuomut, jotka pysyvät verson tyvessä useita vuosia.
Kuvaus > Neulaset

Neulasiksi kutsutut lehdet ovat litteitä ja kapeita. Lehtiasento on kierteinen, mutta neulaset tyypillisesti asettuvat kasvuversoissa kampamaisesti hieman etuviistoon ja käpyjä tuottavissa versoissa siirottaen ja hieman ylöspäin kaartuen. Neulaset ovat muodoltaan tasasoukkia ja tavallisesti 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja 1,2–1,6 millimetriä leveitä. Neulasen kärki voi olla terävä tai typäkkä. Ilmarakoja on lähinnä neulasen alapinnalla kahtena keskisuonen erottamana juovana.
Kuvaus > Kukinnot

Meksikonpihta on yksikotinen, mikä tarkoittaa samaan puuhun kehittyvän sekä hede- että emikukintoja. Kukinnot kehittyvät hankasilmuista. Kierteisesti rankaan asettuneista hedelehdistä koostuvat hedekukinnot eli hedekävyt ovat tyypillisesti riippuvia ja 1–1,5 senttimetriä pitkiä.
Emikävyt eli varsinaiset kävyt ovat pystyjä, lyhytperäisiä ja muodoltaan tylppäkärkisiä, pitkänpyöreän munanmuotoisia tai lieriömäisiä, joskus käyriä. Kierteisesti rankaan asettuneista käpysuomuista ja näkyvistä peitinsuomuista koostuva käpy on tavallisesti 10–16 senttimetriä pitkä ja 4–6 senttimetriä leveä. Käpy on aluksi violetin sinertävä kellertävin peitinsuomuin, mutta tulee kypsyessään tumman purppuraisen ruskeaksi. Käpysuomut ovat muodoltaan kiilatyvisen viuhkamaisia. Käpysuomu on tavallisesti 2–3 senttimetriä pitkä ja 3–3,5 senttimetriä leveä. Sen laita on ehyt ja pinta sileä sekä hienokarvainen. Peitinsuomut ovat muodoltaan tasasoukan lusikkamaisia ja kärjestään otapäisiä. Peitinsuomu on yleensä 3–3,5 senttimetriä pitkä. Peitinsuomun kärki on näkyvä ja taakäänteinen. Kävyn pysty ranka pysyy puussa pitkään käpysuomujen karistua; kävyn paljastuva ranka on kapean kartiomainen ja tumman ruskea.
Ruskeat siivelliset siemenet ovat kiilamaisen pitkänpyöreitä, noin 10 millimetriä pitkiä ja viisi millimetriä leveitä. Siemenen kiilatyvinen lenninsiipi on 10–15 millimetriä pitkä.
Luokittelu

Meksikonpihta on mäntykasvien heimon (Pinaceae) pihtojen sukuun (Abies) kuuluva havupuulaji. Pihtojen suvussa laji luokitellaan suvun Väli-Amerikassa endeemiseen sektioon Oiamel ja sen alasektioon Religiosae. Siten meksikonpihdan lähin sukulaislaji on alasektion toinen laji Abies vejarii.
Levinneisyys

Meksikonpihtaa esiintyy luonnonvaraisena Väli-Amerikassa Meksikon ja Guatemalan vuoristoissa. Meksikossa puuta kasvaa luontaisena maan Chihuahuan, Coliman, Guerreron, Jaliscon, Michoacánin, Méxicon, Nuevo Leónin, Oaxacan, Pueblan, San Luis Potosín, Sinaloan, Tamaulipasin ja Veracruzin osavaltioissa.
Elinympäristö

Meksikonpihta on ylänköalueiden puu. Sitä esiintyy luonnossa 1 200–4 100 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Yleisin se on 2 100–3 100 metrin korkeudella. Se menestyy tuliperäisillä alueilla hyvin vettä läpäisevillä mailla. Puun elinalueiden ilmasto on tyypillisesti kostea ja runsassateinen, sisämaan vuorilla talvisin myös luminen.
Meksikonpihta saattaa muodostaa yksilajisia metsiköitä erityisesti korkeimmilla kasvupaikoillaan, mutta se kasvaa usein monilajisissa havumetsissä yhdessä mäntyjen, kuten meksikonmännyn (Pinus montezumae) ja lajin Pinus hartwegii sekä harmaadouglaskuusen (Pseudotsuga menziesii var. glauca) kanssa. Alemmilla kasvupaikoillaan meksikonpihtaa esiintyy usein sekametsissä tammien (Quercus), mansikkapuiden (Arbutus), suippulepän (Alnus acuminata) ja kiiltotuomen (Prunus serotina) kanssa.
Meksikonpihta on vaeltavien monarkkiperhosten (Danaus plexippus) erityisesti talvehtimispaikkanaan suosima puu.
Merkitys ihmiselle

Meksikonpihdalla on ollut perinteisesti huomattavaa uskonnollista merkitystä useille Meksikon ja Guatemalan alkuperäiskansoille. Alueen väestön kääntyessä kristinuskoon useita alueen vanhoja uskonnollisia perinteitä yhdistettiin uuteen uskontoon. Siten myös meksikonpihta kuuluu edelleen alueen uskonnolliseen perinteeseen, ja puun oksia käytetään usein koristelemaan kirkkoja uskonnollisia juhlia varten.
Meksikonpihdan puuta käytetään jonkin verran paikallisesti puurakentamisessa ja huonekalujen valmistuksessa. Puulla on pienessä osassa levinneisyysaluettaan merkitystä myös turismin kannalta, sillä monarkkiperhoset suosivat sitä talvehtimispuunaan.
Puun versoja ja käpy kasvitieteellisessä piirroksessa.
Horrostavia monarkkiperhosia tiheänä mattona meksikonpihdan oksalla.
Marjatta Meritähti

Eeva Marjatta Meritähti (s. 1943) on suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi, joka on erikoistunut lastenmusiikkiin.
Ura

Meritähti aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana isän kotiin hankkimalla pianolla ja soittotunneilla Viipurin musiikkiopistossa Lahdessa. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1962 alkaen, aluksi solistisella osastolla mutta vaihtoi käsikramppiongelmien vuoksi koulumusiikkiosastolle. Meritähti valmistui musiikinopettajaksi 1970 ja jatkoi kapellimestariopintoja Jorma Panulan luokalla vuoteen 1972 saakka. Säveltäjänä Meritähti sanoo olevansa itseoppinut.
Meritähden laajin sävellystyö on Helsingin kaupunginorkesterin tilaama ”orkesteriopassinfonia” Ihmeellinen maalari, joka on sävelletty Ellen Niitin runosadun pohjalta. Se ensiesitettiin vuonna 1984 ja myös levytettiin Okko Kamun johdolla. 1970-luvulla syntyivät levytykset Kissa Kehrääväinen sekä Pikku-Marjan eläinlauluja (1980) Laura Latvalan vuonna 1947 julkaiseman runoteoksen Pikku-Marjan eläinkirja pohjalta. Lapsikuoro Karviaisten esittämänä levyltä kestosuosikiksi on noussut laulu ”Ihahaa”. Yleisradion kevyen musiikin toimikunta valitsi Pikku Marjan eläinlauluja -albumin vuoden levyksi 1980.
Meritähti perusti Pessi-lapsikuoron vuonna 1992 Vantaalle ja johti sitä 18 vuotta kevääseen 2010 asti. Musiikkipedagogina Marjatta Meritähti vieroksuu nykyajan kilpailukulttuuria. Niinpä hänen johtamiinsa lapsikuoroihin ei ole pääsykokeita vaan mukaan voi tulla kuka haluaa. Meritähti esiintyy Paatti-nimisen kokoonpanonsa kanssa. Sen kokoonpano laajenee tarpeen mukaan ja vakiojäseniin kuului myös Kosti Kotiranta. Vuonna 1998 Meritähti ohjasi Loviisan teatteriin lastennäytelmän Amelei, majava ja höperö kuningas. Hän on tehnyt pitkään yhteistyötä kirjailija Jukka Itkosen kanssa. Sen tuloksena ovat syntyneet Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden tilausteos Kauas on lyhyt matka (2000), laulukirja Maakäki ja Pingviini sekä laulusarja Lohi ui ohi (2002). Meritähti on säveltänyt lauluja myös aikuisille muun muassa Arvo Turtiaisen, Elmer Diktoniuksen ja Katri Valan runoihin.
Palkintoja ja tunnustuksia

Marjatta Meritähti sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 2003. Vuonna 1978 hänelle myönnettiin Rauhanpuolustajien tunnustuspalkinto ja vuonna 1983 Vuoden Kiila -palkinto. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Marjatta Meritähti Fono.fi -äänitetietokannassa
Marjatta Meritähti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Mesosykloni

Mesosykloni on halkaisijaltaan 2–10 km kokoinen ilmapyörre, joka liittyy konvektiosoluun. Pohjoisella pallonpuoliskolla se pyörii vastapäivään, eteläisellä myötäpäivään.
Mesosyklonit liittyvät usein supersolu-ukkosiin. Pitkäikäiset mesosyklonit, jotka kasvavat korkeussuunnassa riittävän suuriksi, voidaan havaita Doppler-säätutkalla. Yhdysvalloissa voidaan antaa tornadovaroitus, kun Doppler-tutkalla nähdään mesosyklonille tunnusomainen rakenne.
Tämän kokoluokan pyörteitä, jotka eivät liity konvektioon, ei kutsuta mesosykloneiksi. Mesosykloneita eivät ole myöskään pienikokoiset, lyhytikäiset pyörteet, joita liittyy esim. puuskarintamiin. Mesosyklonin tulee pysyä koossa ainakin niin kauan kuin ilmapaketin matka nousualueen läpi kestää (tyypillisesti noin 30 minuuttia) ja ulottua korkeussuunnassa ainakin puoleen nousuliikealueen korkeudesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Electronic Journal of Severe Storms Meteorology (englanniksi)
Erkki Lax

Erkki Sakari Lax (14. heinäkuuta 1926 Harjavalta – 21. elokuuta 2015 Pori) oli suomalainen keilaaja.
Erkki Lax voitti keilailun viisimiehisjoukkueiden maailmanmestaruuden Malmössä vuonna 1967. Kööpenhaminassa käydyissä vuoden 1969 EM-kilpailuissa hän voitti kolme hopeaa: parikilpailussa Jorma Henrikssonin kanssa sekä viiden miehen (amerikkalainen kilpailumuoto) ja kahdeksan miehen (eurooppalainen kilpailumuoto) joukkuekilpailuissa.
Porin Kellistäjiä edustanut Lax voitti Tauno Mäkelän kanssa parikilpailun Suomen mestaruuden vuonna 1961. Joukkuemestaruuden hän voitti vuosina 1961, 1968 ja 1975.
Jeffrey Lay

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | kevyt nelonen i.p. |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Račice 1993 | kevyt kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Aiguebelette 1997 | kevyt kahdeksikko |  |
Jeffrey Lay (s. 6. lokakuuta 1969) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä perämiehettömässä nelosessa olympiahopeaa Atlantassa 1996. Hän voitti kevyessä kahdeksikossa maailmanmestaruuden Račicessa 1993 ja saavutti samassa luokassa MM-pronssia Aiguebelettessa 1997.
Meriajokas

| Meriajokas |
| --- | --- |
 Meriajokas kuvattuna C. A. M. Lindmanin teoksessa Bilder ur Nordens Flora (1917–1926).
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Ajokaskasvit Zosteraceae
Suku::  Ajokkaat Zostera
Laji::  marina
Kaksiosainen nimi
 Zostera marina  L. 
Katso myös
   Meriajokas Wikispeciesissä   Meriajokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meriajokas (Zostera marina) on merten rannikkoalueilla kasvava putkilokasvilaji, Se on meren pohjassa kasvava uposkasvi, joka muodostaa laajoja vedenalaisia niittyjä hiekkapohjille. Se kiinnittyy juurakollaan hiekkapohjaan, ja sen kukkimattomat versot voivat olla jopa 2 metriä pitkiä. Kukkivat versot ovat lyhyempiä. Meriajokasta tavataan lähes koko Euroopan rannikkoalueilla, ja se on levinnyt lisäksi Pohjois-Amerikan ja Aasian rannikoille. Meriajokkaan laajat niityt ovat ekologisesti tärkeitä, sillä se on tärkeä elinympäristö monille leville, selkärangattomille ja kalanpoikasille.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen meriajokas tarrautuu suikertelevalla juurakollaan hiekkapohjaan, josta kasvi ottaa myös ravinteita. Kasvin versot ovat haarovia. Suomessa kukkimattomat versot ovat 20–100 cm pitkiä, mutta muualla lajista on tavattu jopa 200 cm pitkiä yksilöitä. Kukkivat versot ovat kukkimattomia versoja lyhyempiä, 25–50 cm pitkiä. Lehdet ovat tupellisia; tuppi on kooltaan noin 10 cm pitkä. Nauhamaisten lehtien lapa on 20–40 cm pitkä ja 3–5 mm leveä. Muodoltaan lehtilapa on tasasoukka ja pyöreäkärkinen ja siinä 3–9 pääsuonta. Meriajokkaan kukinto sijaitsee kasvulehtimäisen, 5–20 cm pitkän tukilehden hieman pullean tupin suojassa. Hede- ja emikukat ovat kukinnossa vuorotellen, kukintoranka on litteä. Kukat ovat kehättömiä. Heteen ponsi on 4–5 mm pitkä, emin luotti on kooltaan 2 mm. Suomessa meriajokas kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on ohutseinäinen pähkylä, joka on kooltaan 2 × 0,5 mm.
Itämeressä meriajokas kukkii harvoin, ja Suomessa hedelmiä on tavattu ainoastaan Ahvenanmaalta. Se leviääkin tavallisesti suvuttomasti katkeilevista versoistaan. Stressaavissa kasvuoloissa kasvi lisääntyy herkemmin suvullisesti. Hedekukinnoista lähtee runsaasti siitepölyä, joka leviää vedessä samalla tavalla kuin tuulipölytteisten kasvien siitepöly ilmassa.
Levinneisyys

Meriajokasta tavataan Euroopassa lähes koko rannikkoalueella Välimereltä Atlantille aina Pohjois-Norjaan ja Itämerelle Pohjanlahden eteläosiin saakka. Jäämereltä laji puuttuu lukuun ottamatta Vienanmeren esiintymiä. Laji on levinnyt myös suureen osaa Mustanmeren rannikkoalueita. Afrikassa lajia kasvaa Marokon Atlantin puoleisella rannikolla, mutta se puuttuu lähes kokonaan Välimeren etelärannikolta. Erillinen esiintymä sillä on Välimeren itäisessä pohjukassa. Meriajokas on levinnyt myös Pohjois-Amerikan Atlantin ja Tyynenmeren puoleisille rannikoille sekä muutamille alueille Tyynellämerellä Venäjän kaukoidässä, Japanissa ja Kiinassa.
Suomen rannikolla meriajokas on alkuperäislaji. Sitä on tavattu Suomenlahden rannikolla sekä Pohjanlahdella Porin korkeudelle saakka. Eniten sitä kasvaa Ahvenanmaan ja Varsinais-Suomen rannikkoalueilla.  Meriajokas on Suomessa luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi, vaikka se yleismaailmallisesti ajateltuna on elinvoimainen.
Elinympäristö

Meriajokas kasvaa niin suolaisissa valtamerissä kuin murtovedessä, mutta aivan vähäsuolaisessa vedessä se ei viihdy. Veden vähimmäissuolaisuuden pitää olla viisi promillea. Kasvualustaksi se kelpuuttaa suojaiset hiekka- tai hiesupohjat. Meriajokas on herkkä pohjan muutoksille ja merten rehevöitymiselle. Suolaisissa valtamerissä meriajokasta vaivaa myös Labyrinthula macrocystis -sienieläin, jonka aiheuttama tauti tuhoaa kasvin lehtiä ja juuria.
Meriajokas muodostaa juurakkojensa välityksellä laajoja vedenalaisia niittyjä vuorovesirajan alapuolelle jopa viiden metrin syvyyteen. Meriajokasniityt ovat tärkeä elinympäristö lukuisille selkärangattomille lajeille sekä kalanpoikasille. Kasvustoissa elää myös monia epifyyttisiä eli kasvien pinnalla kasvavia viher-, puna- ja ruskolevälajeja, joista monet elävät ainoastaan meriajokkaalla. Laji on myös monien vesilintujen suosimaa ravintoa.
Hyötykäyttö

Tanskassa ja Etelä-Ruotsin Hallandissa meriajokasta on käytetty kattojen katemateriaalina Kalifornianlahden ympäristössä asuneet seri-intiaanit käyttivät espanjalaisten 1600–1700-luvun siirtomaa-asiakirjojen mukaan meriajokasta ravintonaan. He tekivät siitä eräänlaista jauhoa, jota he käyttivät monenlaisiin ruokiin. Euroopasta meriajokkaasta puolestaan kerättiin suolaa polttamalla kasveja. Tapa oli elossa vielä ainakin 1800-luvulla Tanskassa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Meriajokas (Zostera marina) levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Meriajokas Zostera marina
ITIS: Zostera marina (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Zostera marina (englanniksi)
Flora of China: Zostera marina (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21128  Wikispecies: Zostera marina  AlgaeBase: 21517  APDB: 161676  APNI: 64870  ARKive: zostera-marina  BOLD: 439884  Calflora: 8392  CoL: 5D8HT  Ecocrop: 11015  EoL: 1089042  EPPO: ZOSMA  EUNIS: 193879  FNA: 200024703  FoC: 200024703  GBIF: 2863967  GISD: 860  GRIN: 100967  iNaturalist: 52614  IPNI: 603618-1  IRMNG: 10905216  ITIS: 39074  IUCN: 153538  NatureServe: 2.132381  NCBI: 29655  Observation.org: 2814  Open Tree of Life: 814202  Paleobiology Database: 214593  Panartic Flora: 230101  PfaF: Zostera marina  PFI: 6728  Plant List: kew-309037  PLANTS: ZOMA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:603618-1  SeaLifeBase: 152327  Tropicos: 26300137  uBio: 7202265  VASCAN: 9555  WFO: wfo-0000770315  WoRMS: 495077  Laji.fi: MX.40159 
Meriajokkaan lehtiä
Rannalle huuhtoutunut meriajokas
Tanskalainen leväkattotalo, jossa on käytetty materiaalina meriajokasta
Donald Laz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Donald Laz vuonna 1951. |  Donald Laz vuonna 1951. |  Donald Laz vuonna 1951. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | seiväshyppy |  |
Donald Laz (17. toukokuuta 1929 – 21. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiamitalisti.
Laz saavutti seiväshypyssä olympiahopeaa Helsingissä 1952 tuloksella 450 cm, jonka hän maanmiehensä Bob Richardsin tavoin ylitti toisellaan. Ennen Richardsin kolmatta yritystä 455 senttimetristä amerikkalaiset olivat tasoissa mutta Richards ylitti tuon korkeuden ja voitti kultaa. Pan-Amerikan kisoissa 1955 Laz saavutti pronssia tuloksella 430 cm. Hän hyppäsi ennätyksensä 462 cm vuonna 1954.
Lazy River

”Lazy River” tai ”Up a Lazy River” on Hoagy Carmichaelin ja Sidney Arodinin säveltämä musiikkikappale vuodelta 1930. Vaikeasta, pitkiä hyppyjä sisältävästä ja suurta äänialaa vaativasta melodiasta huolimatta ”Lazy Riveristä” tuli yksi Carmichaelin suurimpia hittejä. Sen ovat nauhoittaneet Carmichaelin itsensä lisäksi muun muassa Louis Armstrong, Bing Crosby, The Ink Spots ja kymmenet muut artistit. The Mills Brothers teki hittilevytyksen kappaleesta vuonna 1941 ja Si Zentnerin yhtye käytti sitä tunnusmusiikkinaan.
Lavola (Muolaa)

| Lavola Нагорное |
| --- | --- |
 Lavola Нагорное
 Koordinaatit: 60°30′04″N, 29°24′30″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Nimi v:een 1948 ven. :  Лавола
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188836
Suuntanumero(t):  +7 81378
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vuonna 1936 valmistunut navetta, joka tuhoutui sodassa, mutta pystytettiin uudelleen Neuvostoaikana ja muutettiin asunnoiksi.
Lavola (ven. Нагорное, Nagornoje, v:een 1948 asti Лавола) on kylä Kyyrölän kunnassa Viipurin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella ja kuuluu alueeseen, jonka Suomi luovutti Neuvostoliitolle 1947. Suomessa Lavola kuului Muolaan kuntaan.
Historia > 1700-luku

Pietari Suuri lahjoitti 21. heinäkuuta 1710 kylän maa-alueen Viipurin ensimmäiselle venäläiselle komendantille, eversti Grigori Petrovits Tšernysheville. Hän ei juurikaan puuttunut talonpoikien asioihin ja säilyneiden ohjeiden mukaan hän pyrki muodostamaan järjestystä sodan autioittamalla alueella.
Lavola muuttui osaksi venäläistä lahjoitus­maa­järjestelmää, jolloin veroja jouduttiin  maksamaan Ruotsin kruunun sijasta Pällilän lahjoitusmaakartanolle, jonka alueisiin kylä kuului. Myöhemmin lahjoitusmaaherrojen oli vaikea käsittää talonpoikien oikeuksia ja vapauksia, jonka seurauksena Lavolaankin syntyi Lampuoti.
Historia > 1800-luku

Isojako 1877-78 ja tiluksien mittaus 1842.