stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Claus von Bülow

Claus von Bülow
Claus von Bülow (synt. Claus Cecil Borberg; 11. elokuuta 1926 Kööpenhamina, Tanska – 25. toukokuuta 2019 Lontoo) oli brittiläis-tanskalais-saksalainen lakimies ja seurapiireissä tunnettu aatelismies, jota syytettiin vaimonsa murhasta. Hänen elämästään on tehty kirjoja ja elokuva Onnen kulissit, jonka pääosissa olivat Jeremy Irons ja Glenn Close.
Claus von Bülow opiskeli lakia ja toimi nuoruudessaan Jean Paul Gettyn yksityissihteerinä. Hän meni naimisiin amerikkalaisen perijättären Martha ”Sunny” Sharp Crawfordin kanssa vuonna 1966. Vuonna 1980 Sunny von Bülow vaipui koomaan, ja aviomiestä syytettiin hänen murhayrityksestään insuliinin avulla. Kahden kohuoikeudenkäynnin jälkeen hänet vapautettiin syytteistä. Vaimo kuoli 6. joulukuuta 2008 oltuaan 28 vuotta koomassa.
Von Bülow’n isä oli tanskalainen teatterikriitikko Svend Borberg. Hänen äitinsä Jonna Borberg oli Tanskan oikeusministerinä 1900-luvun alussa toimineen Frits Bülow’n tytär ja aatelista von Bülow -sukua. Claus von Bülow alkoi myöhemmin käyttää sukunimenään äitinsä tyttönimeä.
Aiheesta muualla

NNDB
Claus Larsen-Jensen

| Claus Larsen-Jensen |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 13.12.2013–30.6.2014  
Ryhmä:  PASD-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. toukokuuta 1953 (ikä 71) Kööpenhamina, Tanska
Kansalaisuus:  tanskalainen
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Claus Larsen-Jensen (s. 9. toukokuuta 1953 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen poliitikko. Larsen-Jensen edustaa Sosiaalidemokraattista puoluetta. Larsen-Jensen on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2013–2014. Hän edusti Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claus Larsen-Jensen Wikimedia Commonsissa
Claus Larsen-Jensen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
DeMarcus Ware

| DeMarcus Ware |
| --- | --- |
 DeMarcus Ware vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1982 (ikä 42) Auburn, Alabama
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  193 cm
Paino:  115 kg
Pelipaikka:  tukimies
Pelinumero:  94
Pelaajaura
Seurat:  Dallas Cowboys   Denver Broncos
NFL-varaus:  11. varaus, 2005 Dallas Cowboys
Pääsarjaura:  2005–2016
Hall of Fame:  2023
Aiheesta muualla
www.demarcusware94.com
DeMarcus Ware (s. 31. heinäkuuta 1982 Auburn, Alabama) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen tukimies. Hän pelasi 12 kautta NFL-liigassa edustaen Dallas Cowboysia ja Denver Broncosia.
Ware on valittu urallaan yhdeksän kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Hän oli mukana voittamassa Broncosin kanssa Super Bowl 50:tä.
NFL-ura

Dallas Cowboys varasi Troyn yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Waren vuoden 2005 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, 11. pelaajana.  Yhdeksän Dallasissa vietetyn kauden jälkeen Ware siirtyi vapaana pelaajana kolmivuotisella sopimuksella Denver Broncosiin. Toisen Broncosissa pelatun kauden päätteeksi Ware voitti Super Bowlin. Hän päätti lopettaa uransa kauden 2016 jälkeen.
Classic lolita

Classic lolita
Classic lolita on lolita-muodin alatyyli ja saanut eniten vaikutteita edvardiaanisen, rokokoon ja viktoriaanisen ajan vaatteista, ja näin ollen on muista lolitan alatyyleistä eleganteimmasta päästä. Vaikutelma on enemmän elegantin nuoren neidin kuin pikkutytön niin kuin yleensä sweet lolitassa. Classic lolita oli aiemmin huomattavasti harvinaisempi tyyli kuin gothic- tai sweet lolita, mutta nykyään tyyliä pidetään toiseksi suosituimpana heti sweet lolitan jälkeen. Tunnettuja classic lolita -brändejä ovat muun muassa Victorian Maiden, Mary Magdalene ja Innocent World.
Tyyli

Tyylissä suositaan usein hillittyjä ja murrettuja värejä, kuten roosaa ja luonnonvalkoista, sekä ruskeaa, mustaa, viininpunaista, laivastonsinistä ja tummanvihreää. Printeissä yleisimpiä kuvioita ovat kukkakuviot ja muut ornamentit, mutta myös eläimet, vanhanaikaiset lelut, hedelmät ja marjat ovat tyypillisiä. Röyhelöä ja pitsiäkin on vähemmän, koska classic lolitassa vähemmän on enemmän.
Classic lolitan asukokonaisuuteen kuuluvat lolita-asun perusteet kuten mekko/hame, paita/bolero ja yleensä muita lolitan alatyylejä hienostuneemmat hiuskoristeet, kuten vaikka kukat, hillityt rusettipannat, bonnetit ja erilaiset hatut. Kengät ovat yleensä korolliset, mutta paljon siromman ja elegantimman näköiset kuin esimerkiksi sweet lolitassa.
Classic lolita -mekkojen siluetti myötäilee perinteistä kaavaa, mutta usein "cupcake"-linjasen lisäksi nähdään myös A-linjaisia mekkoja. Mekkojen/hameiden helman mitta poikkeaa muista alatyyleistä siten, että se saattaa ulottua jopa yli polvien. Näkyviä ja räikeitä koruja, kenkiä ja laukkuja on vähän, sukat ovat useimmiten sukkahousut tai ylipolvensukat ja paitapusero voidaan korvata elegantilla bolerolla.
Tyyli > Sweet classic

Toisinaan classic lolita yhdistelee vaikutteita sweet lolitasta. Tämän tyylin edustajia on muun muassa vaatemerkki Innocent World, joka voidaan tyylinsä perusteella kategorisoida sekä classiciin, että sweetiin. Vaatemerkin printeissä perinteisen ruusukuvion lisäksi yleisiä teemoja ovat esimerkiksi nallet, peurat, nuket, marjat, koiran- ja kissanpennut, karusellihepat ja jopa jälkiruoat.
Annie-gaala 2011

Annie-gaala 2011 oli 38. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi Annie-palkinnot vuoden 2011 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 5. helmikuuta UCLA Royce Hallissa Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Kansainvälinen animaatioelokuvayhdistys julkisti palkintogaalan ehdokkaat 6. joulukuuta 2010.
Ehdokkaat ja voittajat

Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuva

Itse ilkimys
Näin koulutat lohikäärmeesi
Kaksin karkuteillä – hiuksia nostattava seikkailu
The Illusionist
Toy Story 3
Ehdokkaat ja voittajat > Paras lyhytanimaatio

Coyote Falls
Day & Night
Enrique Wrecks the World
The Cow Who Wanted To Be A Hamburger
The Renter
Ehdokkaat ja voittajat > Paras animaatiomainos

Children's Medical Center
Frito Lay Dips "And Then There Was Salsa"
‘How To Train Your Dragon’ Winter Olympic Interstitial "Speed Skating"
McDonald's "Spaceman Stu"
Pop Secret "When Harry Met Sally"
Ehdokkaat ja voittajat > Paras televisiosarja

Futurama
Kung Fu Panda Holiday
Scared Shrekless
Star Wars: The Clone Wars
Simpsonit
Ehdokkaat ja voittajat > Paras lasten televisiosarja

Adventure Time
Cloudbread
Fanboy & Chum Chum
Regular Show
Paavo Pesusieni
Ehdokkaat ja voittajat > Paras videopeli

Heavy Rain
Kirby's Epic Yarn
Limbo
Shank
Ehdokkaat ja voittajat > Parhaat animaatioefektit

Andrew Young Kim – Shrek ja ikuinen onni
Jason Mayer – Näin koulutat lohikäärmeesi
Brett Miller – Näin koulutat lohikäärmeesi
Sebastian Quessy – Legenda suojelijoista
Krzysztof Rost – Megamind
Ehdokkaat ja voittajat > Paras hahmoanimointi televisiosarjassa

Nicolas A. Chauvelot – Scared Shrekless
Savelen Forrest – Robot Chicken: Star Wars Episode III
Elizabeth Harvatine – Robot Chicken: Star Wars Episode III
David Pate – Kung Fu Panda Holiday
Nideep Varghese – Scared Shrekless
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvan hahmoanimointi

Mark Donald – Megamind
Anthony Hodgson – Megamind
Gabe Hordos – Näin koulutat lohikäärmeesi
Jakob Hjort Jensen – Näin koulutat lohikäärmeesi
David Torres – Näin koulutat lohikäärmeesi
Ehdokkaat ja voittajat > Paras näytelmäelokuvan hahmoanimointi

Quentin Miles – Titaanien taistelu
Ryan Page – Liisa Ihmemaassa
Ehdokkaat ja voittajat > Paras hahmosuunnittelu televisiosarjassa

Andy Bialk – The Ricky Gervais Show
Stephen DeStefano – Sym-Bionic Titan
Ernie Gilbert – T.U.F.F. Puppy
Gordon Hammond – T.U.F.F. Puppy
Steve Lambe – Fanboy & Chum Chum
Ehdokkaat ja voittajat > Paras hahmosuunnittelu elokuvassa

Sylvain Chomet – The Illusionist
Carter Goodrich – Itse ilkimys
Timothy Lamb – Megamind
Nico Marlet – Näin koulutat lohikäärmeesi
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ohjaus televisiosarjassa

Bob Anderson – Simpsonit
Peter Chung – Firebreather
Duke Johnson – Frankenhole
Tim Johnson – Kung Fu Panda Holiday
Gary Trousdale – Scared Shrekless
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvaohjaus

Sylvain Chomet – The Illusionist
Pierre Coffin ja Chris Renaud – Itse ilkimys
Mamoru Hosoda – Summer Wars
Chris Sanders ja Dean DeBlois – Näin koulutat lohikäärmeesi
Lee Unkrich – Toy Story 3
Ehdokkaat ja voittajat > Paras musiikki televisiosarjassa

J. Walter Hawkes ja Billy Lopez – The Wonder Pets!
Henry Jackman, Hans Zimmer ja John Powell – Kung Fu Panda Holiday
Tim Long, Alf Clausen, Bret McKenzie ja Jemaine Clement – Simpsonit
Shawn Patterson – Robot Chicken's DP Christmas Special
Jeremy Wakefield, Sage Guyton, Nick Carr ja Tuck Tucker – Paavo Pesusieni
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvamusiikki

Sylvain Chomet – The Illusionist
David Hirschfelder – Legenda suojelijoista
John Powell – Näin koulutat lohikäärmeesi
Harry Gregson Williams – Shrek ja ikuinen onni
Pharrell Williams ja Heitor Pereira – Itse ilkimys
Ehdokkaat ja voittajat > Paras televisiosarjan tuotantosuunnittelu

Alan Bodner – Neighbors From Hell
Barry Jackson – Firebreather
Pete Oswald – Doubtsourcing
Richie Sacilioc – Kung Fu Panda Holiday
Scott Wills – Sym-Bionic Titan
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvan tuotantosuunnittelu

Yarrow Cheney – Itse ilkimys
Eric Guillon – Itse ilkimys
Dan Hee Ryu – Legenda suojelijoista
Pierre Olivier Vincent – Näin koulutat lohikäärmeesi
Peter Zaslav – Shrek ja ikuinen onni
Ehdokkaat ja voittajat > Paras kuvasuunnitelma televisiosarjassa

Sean Bishop – Scared Shrekless
Fred Gonzales – T.U.F.F. Puppy
Tom Owens – Kung Fu Panda Holiday
Dave Thomas – Fairly Odd Parents
Ehdokkaat ja voittajat > Paras kuvasuunnitelma elokuvassa

Alessandro Carloni – Näin koulutat lohikäärmeesi
Paul Fisher – Shrek ja ikuinen onni
Tom Owens – Näin koulutat lohikäärmeesi
Catherine Yuh Rader – Megamind
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ääninäyttely televisiosarjassa

Jeff Bennett – Fanboy & Chum Chum
Corey Burton – Star Wars: The Clone Wars
Nika Futterman – Star Wars: The Clone Wars
Mike Henry – The Cleveland Show
James Hong – Kung Fu Panda Holiday
Ehdokkaat ja voittajat > Paras ääninäyttely elokuvassa

Jay Baruchel – Näin koulutat lohikäärmeesi
Gerard Butler – Näin koulutat lohikäärmeesi
Steve Carrell – Itse ilkimys
Cameron Diaz – Shrek ja ikuinen onni
Geoffrey Rush – Legenda suojelijoista
Ehdokkaat ja voittajat > Paras käsikirjoitus televisiosarjassa

Daniel Arkin – Star Wars: The Clone Wars
Jon Colton Barry ja Piero Piluso – Finias ja Ferb
John Frink – Simpsonit
Geoff Johns, Matthew Beans, Zeb Wells, Hugh Sterbakov, Matthew Senreich, Breckin Meyer, Seth Green, Mike Fasolo, Douglas Goldstein, Tom Root, Dan Milano, Kevin Shinick ja Hugh Davidson – Robot Chicken: Star Wars Episode III
Michael Rowe – Futurama
Ehdokkaat ja voittajat > Paras elokuvakäsikirjoitus

Michael Arndt – Toy Story 3
Sylvain Chomet – The Illusionist
William Davies, Dean DeBlois ja Chris Sanders – Näin koulutat lohikäärmeesi
Dan Fogelman – Kaksin karkuteillä – hiuksia nostattava seikkailu
Juried palkinnot > Winsor McCay -palkinto

Brad Bird
Eric Goldberg
Matt Groening
Juried palkinnot > June Foray -palkinto

Ross Iwamoto
Juried palkinnot > Ub Iwerks -palkinto

Autodesk
Juried palkinnot > Erikoissaavutus

Waking Sleeping Beauty
Classical Variations and Themes

| Classical Variations and Themes Timo Tolkki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinä–elokuu 1994, Soundtrack Studios, Helsinki
 Julkaistu: lokakuu 1994
 Tyylilaji: instrumentaalirock, heavy metal, neoklassinen metalli, progressiivinen metalli
 Kesto: 36.33
 Levy-yhtiö: Goldenworks
Timo Tolkin muut julkaisut
|   | Classical Variations and Themes 1994 | Hymn to Life 2002 |
Classical Variations and Themes on kitaristi Timo Tolkin ensimmäinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 15. marraskuuta 1994. Tolkki on myös tuottanut itse albumin.
Kappaleet

Lord of the Rings – 5.42
Fire Dance Suite – 4.57
Guitar Concerto – 2.52 (Joaquín Rodrigo)
Northern Lights – 2.18
Capriccio in A Minor – 1.09 (Niccolò Paganini)
Back to the Ice Age – 4.03
Death of a Swan – 3.54 (Pjotr Tšaikovski)
Soldiers Prayer – 4.04
Flying Samir – 3.02
Sunwinds – 2.40
Greensleeves – 1.52 (trad.)
Kokoonpano

Timo Tolkki – laulu kappaleissa 2 ja 8, kitara, basso, kitarasyntetisaattori
Antti Ikonen – koskettimet ja piano
Tuomo Lassila – rummut
Dennis Brain

Dennis Brainin käyrätorvi.
Dennis Brain (17. toukokuuta 1921 – 1. syyskuuta 1957) oli brittiläinen käyrätorvensoittaja. Hän julkaisi tunnettuja levytyksiä esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin konsertoista.
Useat säveltäjät kirjoittivat Brainille teoksia, ja Francis Poulenc sävelsi hänen muistolleen elegian käyrätorvelle ja pianolle.
Brain kuoli liikenneonnettomuudessa.
Dennis Alas

Dennis Jonathan Alas Morales (s. 10. tammikuuta 1985 San Salvador) on elsalvadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänellä on El Salvadorin maajoukkueessa toiseksi eniten maaotteluita, 83 kappaletta.
Alas edusti seuratasolla kotimaassaan San Salvadoria, Luís Ángel Firpoa, Santa Teclaa sekä Yhdysvalloissa Real Marylandia vuonna 2008 ja Kosovossa Feronikelia kaudella 2014–2015.
Alas pelasi El Salvadorin maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2002 ystävyysottelussa Meksikoa vastaan. Hän kuului El Salvadorin joukkueeseen vuosien 2007, 2009 ja 2011 CONCACAF Gold Cupissa. Vuoden 2007 turnauksessa hän teki maalin alkulohko-ottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Kaikkiaan Alas pelasi 83 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2012 MM-karsintaottelussa Meksikoa vastaan.
Dennis (täsmennyssivu)

Dennis voi tarkoittaa seuraavia:
Dennis, miehen etunimi
HC Dennis, Turussa 1995–2005 toiminut käsipalloseura
Hurrikaani Dennis, Atlantilla heinäkuussa 2005 ollut hurrikaani
Ristorante Pizzeria Dennis, Dennis Food Factory, Suomessa 1975–2022 toiminut ravintolaketju
South Dennis, useita paikkakuntia Yhdysvalloissa
Dennis, sukunimenä:
Ángel Dennis (s. 1977), italialainen lentopalloilija
Emmanuel Dennis (s. 1997), nigerialainen jalkapalloilija
Jake Dennis (s. 1995), brittiläinen moottoriurheilija
Kareem Dennis, Lowkey (s. 1986), englantilainen aktivisti ja hiphop -artisti
Matt Dennis (1914–2002), yhdysvaltalainen muusikko ja laulunkirjoittaja
Rohan Dennis (s. 1990), australialainen rata- ja maantiepyöräilijä
Ron Dennis (s. 1947), brittiläinen autourheiluvaikuttaja
Sandy Dennis (1937–1992), yhdysvaltalainen näyttelijä
Simon Dennis (s. 1976), brittiläinen kilpasoutaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dennis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dennis Antamo

Dennis Antamo (s. 18. helmikuuta 1982 Linköping, Ruotsi) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän kävi erotuomarin peruskurssin vuonna 1997 ja on toiminut valioerotuomarina vuodesta 2009. Veikkausliigassa hän debytoi vuonna 2010 ja on toiminut vuodesta 2012 myös kansainvälisenä FIFA-erotuomarina. Antamon kotikunta on Raasepori ja hän on Espoon Erotuomarikerhon jäsen. Siviilityökseen Antamo toimii Nesteen aluepäällikkönä.
Dennis Awtrey

Dennis Wade Awtrey (s. 22. helmikuuta 1948) on entinen yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi sentterinä aluksi Kaliforniassa Santa Claran yliopiston joukkueessa ja sitten useissa NBA-seuroissa 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Kaudella 1978–1979 hän voitti NBA-mestaruuden Seattle SuperSonicsin kanssa.
David Frankfurter

David Frankfurter Palestiinassa vuonna 1945.
David Frankfurter (9. heinäkuuta 1909 Daruvar, Itävalta-Unkari [nykyään Kroatiaa] – 19. heinäkuuta 1982 Tel Aviv, Israel) on tullut tunnetuksi kansallissosialistisen puolueen Sveitsin osaston johtajan Wilhelm Gustloffin murhasta.
Elämäkerta

David Frankfurter, ylirabbiini tohtori Mosche (Moritz) Frankfurterin poika, opiskeli vuodesta 1929 lääketiedettä Wienin, Leipzigin, Frankfurt am Mainin yliopistoissa. Vuonna 1933 hänet karkotettiin Saksasta, minkä jälkeen hän jatkoi opintoja Bernin yliopistossa. 4. helmikuuta 1936 hän murhasi neljällä pistoolinlaukauksella kansallissosialistisen puolueen Sveitsin osaston johtajan Wilhelm Gustloffin. Teon motiivit olivat poliittiset ja etniset; kansallissosialistien ja Gustloffin karkea antisemitismi (hän oli julkaissut Siionin viisaiden pöytäkirjat Sveitsissä) saivat Frankfurterin ryhtymään tekoonsa. Tekonsa jälkeen Frankfurter meni itse poliisiasemalle ja tunnusti tekonsa sanoen: ”Ammuin, koska olen juutalainen.” Kansallissosialistit kohottivat surmansa saaneen Gustloffin propagandassaan ”veritodistajaksi” ja nimesivät hänen mukaansa KdF-laivaston lippulaiva Wilhelm Gustloffin. Saksalaisten miehitettyä Jugoslavian he vangitsivat Frankfurterin isän Moritz Frankfurterin ja kiduttivat tämän 6. huhtikuuta 1941 kuoliaaksi. Sveitsin viranomaiset sen sijaan kielsivät kansallissosialistien toiminnan Sveitsissä levottomuuksien pelosta.
David Frankfurter tuomittiin 14. joulukuuta 1936 Churissa murhasta verrattain lievään 18 vuoden vankeusrangaistukseen. Oikeudenkäynti herätti suurta kansainvälistä huomiota. Yhdeksän vuoden rangaistuksen jälkeen Frankfurter armahdettiin 1. kesäkuuta 1945 – Saksan antautumisesta oli alle kuukausi – ja karkotettiin Sveitsistä. Frankfurter muutti tuolloiselle brittien mandaattialueelle Palestiinaan, Tel Aviviin. Itsenäistyneessä Israelissa Frankfurterista tuli puolustusministeriön virkamies. Israelissa asuessaan Frankfurter julkaisi kaksi kirjaa, saksankielisen Rache (”Kosto”) ja englanninkielisen I killed a Nazi Gauleiter (”Tapoin natsien Gauleiterin”), jossa hän kerskaili murhateollaan. Vuonna 1969 Graubündenin kantonin suuri neuvosto peruutti Frankfurterille langetetun maahantulokiellon.
Colin Campbell (jääkiekkovaikuttaja)

| Colin Campbell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. tammikuuta 1953 (ikä 71) London, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1973–1985
Seurat:  Vancouver Blazers (WHA),   Pittsburgh Penguins (NHL),   Colorado Rockies (NHL),   Edmonton Oilers (NHL),   Vancouver Canucks (NHL),   Detroit Red Wings (NHL)
NHL-varaus:  27. varaus, 1973 Pittsburgh Penguins
Hockey Hall of Fame
 2024 
Colin John Campbell (s. 28. tammikuuta 1953 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, jääkiekkovalmentaja ja -vaikuttaja, joka on toiminut vuodesta 1998 NHL:n jääkiekkotoimintojen johtajana. Hän pelasi urallaan 636 NHL-ottelua ja edusti viittä joukkuetta. Lisäksi hän pelasi kauden WHA:ssa. Pelaajauransa jälkeen Campbell valmensi toistakymmentä vuotta NHL:ssä. Hän toimi neljä kautta New York Rangersin päävalmentaja, ja hän voitti kertaalleen Rangersissa Stanley Cupin apulaisvalmentajana.
Jääkiekkoura > Pelaajana

Campbell varattiin vuonna 1973 sekä NHL:ään että WHA:han. Hän oli NHL:n varaustilaisuuden 27. ja WHA:n tilaisuuden viides varaus. Hän aloitti ammattilaisuransa WHA:n Vancouver Blazersissa, jota edusti kauden 1973–1974. Seuraavaksi kaudeksi Campbell siirtyi pelaamaan NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsiin. Hän sai joukkueestaan eniten jäähyminuutteja kauden aikana, 172 minuuttia. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Campbell ratkaisi Pittsburghille ottelusarjan voiton St. Louis Bluesia vastaan.
Campbell jatkoi Pittsburghin sopimuspelaajana kesään 1979 asti. Kauden 1976–1977 hän pelasi kuitenkin lainalla Colorado Rockiesissa. Pittsburgh lainasi hänet Coloradolle osana aiempaa pelaajasiirtoa. Pittsburgh oli tehnyt syyskuussa 1976 sopimuksen Denis Herronin kanssa. Coloradolle määrättiin hyvityksenä sopimuksesta Simon Nolet ja Michel Plasse sekä vielä Campbellin lainasopimus. Hän palasi Pittsburghiin jälleen kaudeksi 1977–1978.
Kesällä 1979 uusi joukkue Edmonton Oilers otti Campbellin oikeudet laajennusdraftissa. Edmontonissa hän asetti uuden joukkueen ensimmäisen yhden kauden jäähynennätyksen, kun hänelle tuomittiin 196 jäähyminuuttia. Campbell pelasi Edmontonissa vain yhden kauden, ja Vancouver Canucks nappasi hänet kesällä 1980 waiverdraftissa. Vancouverissa hän pelasi kaksi kautta. Kaudella 1981–1982 Vancouver eteni Stanley Cup -finaaleihin saakka, mutta hävisi ne.
Campbell siirtyi kaudeksi 1982–1983 Detroit Red Wingsiin, jonka kanssa oli tehnyt vapaana agenttina sopimuksen kesällä 1982. Detroitissa hän pelasi kolme kautta. Uransa hän lopetti kauden 1984–1985 jälkeen.
Jääkiekkoura > Valmentajana

Peliuransa jälkeen Campbell aloitti kaudella 1985–1986 Detroitin apulaisvalmentajana. Detroitin päävalmentaja toimi tuolloin Harry Neale, joka oli nähnyt Campbellin potentiaalin apulaisvalmentajaksi jo valmennettuaan tätä Canucksissa. Campbell oli Detroitin valmennusryhmässä viisi kautta. Kaudeksi 1990–1991 hän siirtyi New York Rangersin apuvalmentajaksi, jona toimi neljä kautta. Loppukaudesta 1992–1993 Campbell oli AHL:n Binghamton Senatorsin päävalmentajana. Binghamton rikkoi kaudella AHL:n yhden kauden voitto- ja piste-ennätykset. Campbell palasi Rangersiin kaudeksi 1993–1994, jolloin Mike Keenanin valmentama joukkue voitti Stanley Cup -mestaruuden.
Stanley Cup -voiton jälkeen Keenan jätti yllättäen Rangersin ja siirtyi St. Louis Bluesin valmentajaksi. Campbell nousi Keenanin lähdön jälkeen Rangersin uudeksi päävalmentajaksi. Hän valmensi Rangersia lopulta neljällä kaudella. Hän sai potkut kesken kauden 1997–1998 25 ottelua ennen kauden päättymistä. Rangersilla oli NHL:n suurin pelaajabudjetti, mutta joukkue oli jäämässä ulos pudotuspeleistä. Rangers oli voittanut 57 ottelusta vain 17. Campbellin korvaajaksi palkattiin John Mucker, jonka toivottiin lisäävän nuorten Rangers-pelaajien peliaikaa, mitä Campbell ei ollut suostunut tekemään.
Jääkiekkoura > NHL:n johtotehtävissä

Kesällä 1998 Campbell palkattiin NHL:n vanhemmaksi varatoimitusjohtajaksi ja jääkiekkotoimintojen johtajaksi. Hän korvasi tehtävässä Vancouver Canucksin general manageriksi siirtyneen Brian Burken. Hänen tehtäviin kuuluivat mm. uusien sääntöjen toteuttaminen kaudelle 1998–1999, kahden tuomarin käyttöönotto joissakin peleissä, videotuomaroinnin järjestäminen ja kurinpidolliset toimenpiteet. Campbellin aikana NHL:n langettamien pelikieltojen pituus on kasvanut. Hän määräsi esimerkiksi Marty McSorleyn NHL-historian pisimmän, vuoden pelikiellon.
Campbell valittiin jääkiekon Hall of Famen jäseneksi vuonna 2024.