stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Henri Joachim Lainé

Joseph Henri Joachim, Lainén varakreivi (11. marraskuuta 1768 Bordeaux – 17. joulukuuta 1835 Pariisi) oli ranskalainen asianajaja ja poliitikko.
Tämä Bordeaux’sta kotisin oleva tukkukauppias suoritti 1789 Pariisissa asianajotutkinnon ja oleskeli sen jälkeen jonkin aikaa Saint-Dominguella. Hänet nimitettiin La Réolen hallintoon 1793 ja hän toimi kotikaupungissaan asianajajana 1796–1808.
Lainé valittiin lakiasäätävän kokouksen jäseneksi 1808 ja siellä hän tuli tunnetuksi poikkeuksellisen itsenäisestä luonteenlaadustaan.
Restauraation aikana hänet valittiin uudestaan ja hän eteni ensin edustajainhuoneen puheenjohtajaksi, toimi sitten sisäministerinä 1816–1818 ja kohotettiin päärin arvoon 1822. Hän ei kuitenkaan milloinkaan vaikuttanut miltään muulta kuin perustuslaillisen vapauden ystävältä.  Juuri Lainé lausui 1830 sanat: ”Kuninkaat väistyvät!” (Les rois s’en vont!).
Lainé nimitettiin 1816 Ranskan akatemian jäseneksi, jossa hän syrjäytti Hugues-Bernard Maret’n. Lainé ei jättänyt jälkeensä muistelmia julkisesta toiminnastaan, mutta aikalaiset muistelivat hänen lämmintä ja huumorintäyteistä puhetyyliään.
Aiheesta muualla

Ranskan akatemian elämäkertakokoelma (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Hugues-Bernard Maret | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 10 1816–1836 | Seuraaja: Emmanuel Dupaty |
Kauppakeskus Kapteeni

| Kauppakeskus Kapteeni |
| --- | --- |

Sijainti:  Oulunsalo, Oulu
Avattu:  toukokuussa 2005
Liikkeiden määrä:  16
Kerrospinta-ala:  52 740 m²
Vuosimyynti:  9,5 Milj. € (2020)
Pysäköintipaikkoja:  265
Kotisivu
Kauppakeskus Kapteeni on Oulussa Oulunsalon kaupunginosassa, samannimisen entisen kunnan alueella sijaitseva kauppakeskus.
Se avattiin vuonna 2005. Keskuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehdit Tommila Oy. Keskus sijaitsee vilkkaasti liikennöidyn Lentokentäntien ja Karhuojantien risteyksen lähettyvillä noin kilometrin päässä Oulun lentoasemalta. Vuonna 2014 siellä oli 16 liikettä sekä Oulun kaupunginkirjastoon kuuluva Oulunsalon sivukirjasto, aiemmin Oulunsalon kunnankirjasto.
Kehrontie

Kehrontie (Yhdystie 13719) on Vesilahden Koskenkylän ja Urjalan Honkolankylän välinen valtion ylläpitämä entinen paikallistie, nykyinen yhdystie. Tie alkaa Koskenkyläntieltä numero 2983 ja päättyy yhdystielle numero 2981 Kikurinjärven itäpuolella. Sorapintainen tie on hyvin mutkainen ja kapea, joka routii voimakkaasti keväisin. Tie kulkee Kehronkylän läpi. Tietä on mielekästä pyöräillä leveärenkaisella polkupyörällä. Tielle myönnettiin vuonna 2001 valtion talousarviosta 500 000 euron määräraha peruskunnostukseen.
Japanin ylähuone

| Japanin ylähuone 参議院 Sangiin |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  Ylähuone
Johto
Puhemies:  Akiko Santō (sit.)
Varapuhemies:  Toshio Ogawa (sit.)
Kokoonpano
Edustajia:  245
 
Puolueet:  Hallitus (141)      LDP (113)       Kōmeitō (28) Oppositio (104)      JPDP & DPK & SDP & sitoutumattomia (61)       Innovaatiopuolue (16)       Kommunistinen puolue (13)       Reiwa (2)       Hekisuikai (2)       Kaikkien puolue (2)       Sitoutumattomat (6)
Kokouspaikka
 
Kotisivut
 http://www.sangiin.go.jp/
Japanin ylähuone (jap. 参議院, Sangiin) on toinen Japanin parlamentin kamareista. Ylähuone on toista maailmansotaa edeltävän Kizokuinin (engl. House of Peers) seuraaja. Vuoden 1947 perustuslain myötä ylähuoneen rakennetta muutettiin siten, että sieltä poistui aatelin edustus ja kaikki jäsenet valittiin vaaleilla.
Ylähuoneessa on 245 jäsentä, jotka valitaan kuusivuotiskausiksi, kaksi vuotta pidemmäksi ajaksi kuin alahuoneen jäsenet. Ylähuonetta ei voida hajottaa, sillä vain puolet sen paikoista valitaan uudelleen kussakin vaaleissa. 121:stä kerrallaan uudelleen valittavasta paikasta 73 valitaan 47 prefektuurivaalipiiristä (siirtämättömällä yhden äänen vaalitavalla) ja 48 valitaan koko maan käsittävältä listalta suhteellisella vaalitavalla.
Vuoden 1998 vaaleihin saakka ylähuoneessa oli 252 jäsentä, joista 126 valittiin kerrallaan uudelleen: 76 prefektuurivaalipiireistä ja 50 koko maan alueelta. Vuoden 2001 vaaleissa määrää vähennettiin 247:ään (126 valittiin vuonna 1998 ja 121 vuonna 2001).[lähde? ]
Ylähuoneen jäsenten täytyy olla vähintään 30-vuotiaita, alahuoneen taas 25-vuotiaita.
Jos parlamentin kaksi kamaria ovat erimielisiä budjetista, sopimuksista tai pääministerin nimittämisestä, alahuone voi ohittaa ylähuoneen päätöksenteossa. Kaikissa muissa päätöksissä alahuone voi kumota ylähuoneen äänestyksen vain kahden kolmasosan enemmistöllä. Kuitenkin sen jälkeen kun suhteellinen vaalitapa tuotiin alahuoneen vaaleihin, ylähuone on lisännyt voimaansa lakiesitysten kumoamisessa alahuoneen kustannuksella: hallitus ei ole kyennyt muodostamaan alahuoneeseen kahden kolmasosan enemmistöä melkein missään vaaleissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin ylähuone Wikimedia Commonsissa
Japanin ylähuone (japaniksi) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:House of Councillors
Käännös suomeksi
Jarno Pennanen

| Jarno Pennanen |
| --- | --- |
 Jarno Pennanen työhuoneessaan vuonna 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1906 Helsinki
Kuollut: 24. heinäkuuta 1969 (62 vuotta) Viljakkala
Ammatti:  toimittaja
Jarno Elisar Pennanen (8. lokakuuta 1906 Helsinki – 24. heinäkuuta 1969 Viljakkala) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Elämä ja ura > Perhe

Pennasen vanhemmat olivat näyttelijä Aarne Orjatsalo ja kirjailija Ain’Elisabet Pennanen. Pennanen oli ensimmäinen Jarnoksi kastettu henkilö. Pennasen ensimmäinen puoliso oli vuosina 1927–1946 Irja Ester Virta, jonka kanssa hän sai neljä lasta. Vanhin lapsista, Raiku, toimi Radioteatterin ohjaajana. Vuodesta 1946 Pennanen oli naimisissa runoilija Anja Vammelvuon kanssa. Heille syntyi vuonna 1946 poika Jotaarkka Pennanen, josta tuli teatteriohjaaja.
Elämä ja ura > Opinnot ja työura

Pennanen kävi Helsingin Suomalaista normaalilyseota 1919–1921. Hän teki opintomatkoja Pariisiin 1929 ja 1936, Saksaan 1930 ja 1946 sekä Neuvostoliittoon 1946 ja 1954.
Pennanen työskenteli toimittajana Aamulehdessä 1924 ja 1926–1930, Tampereen Sanomissa 1924–1926 ja Uudessa Suomessa 1930–1931. Vuonna 1928 hän perusti lyhytikäiseksi jääneen aikakauslehden Jokaviikko. Vuonna 1931 Pennanen oli perustamassa Hiilet-yhdistystä, joka lakkautettiin seuraavana vuonna kommunistisena; Pennanen erotettiin Uuden Suomen palveluksesta. Hän kuvaa kokemusta antologiassa Ilon ja aatteen vuodet (Karisto 1965, toim. Tyyni Tuulio).
Vuoden 1932 lopulla Pennanen perusti Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) tuella toimineen Kirjallisuuslehden ja toimi lehden päätoimittajana sen lakkauttamiseen saakka vuonna 1938. Vuonna 1934 hän liittyi SKP:n jäseneksi. Vuosina 1939–1940 hän kirjoitti pakinoita Suomen Sosialidemokraattiin. Pennanen työskenteli lyhyen aikaa vuonna 1940 Helsingin työnvälitystoimiston virkailijana, minkä jälkeen hän toimi Helsingin Sanomien pakinoitsijana 1940–1943. Joulukuussa 1940 Pennanen haki yhdessä Olavi Paavolaisen kanssa Teo Snellmanin johtaman Suomen Kansallissosialistisen Työjärjestön jäsenyyttä, mutta häntä ei hyväksytty taustaan liittyvän epäluulon vuoksi. Lyhyen fasismin kanssa flirttailun jälkeen hän palasi kommunismiin. Toukokuussa 1943 hänet vangittiin Hella Wuolijoen vakoiluepäilyjen yhteydessä, ja hän oli vangittuna vuoteen 1944.
Vuosina 1944–1945 Pennanen työskenteli Suomi–Neuvostoliitto-seuran kulttuurisihteerinä ja vuosina 1945–1947 SNS-lehden päätoimittajana. Hän oli myös toimituksen jäsen 40-luku-lehdessä 1945, Vapaa Sana -lehden toimituspäällikkö 1948–1949 ja päätoimittaja 1953–1956, Työkansan Sanomien toimituspäällikkö 1951–1952 ja Kansan Uutisten päätoimittaja 1957 sekä lehden kirjeenvaihtaja Moskovassa 1957–1960. Pennanen julkaisi ja päätoimitti vuosina 1961–1966 Tilanne-aikakauslehteä, jossa hän kritisoi kommunistista liikettä. Lehti korosti riippumatonta, sosialistista ja humanistista maailmantarkkailun asennetta ja sisälsi "kolmannen sosialistin" aatepuhetta. Lehdellä oli merkitystä vasemmiston uudistumisessa 1960-luvulla, vaikka sitä voidaankin pitää puhtaana älymystölehtenä.[lähde? ]
Elämä ja ura > Kirjailijana

Runoilijana Pennanen debytoi Kirjallisuuslehden näytenumerossa 1932. Ensimmäinen kokoelma Rivit ilmestyi vuonna 1937. Pennanen oli aktiivinen vuonna 1936 perustetussa vasemmistolaisessa Kiila-kirjailijajärjestössä. 1940-luvulla hän julkaisi neljä runokokoelmaa.
Pennanen oli Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen 1945–1947 ja 1966–1967 ja puheenjohtaja 1967–1968.
Pennanen itse koki elämänsä jakaantuneen kolmeen osa-alueeseen: ”Se on ollut puhujan, sanomalehtimiehen ja kirjailijan. Kaikilla niillä on yhteinen julkinen tekijä – kansalaisminäni, kaikki ne ilmaisevat sitä kuitenkin eri tavalla.”[lähde? ] Pennasesta on sanottu, että hän oli mielenkiintoinen epäilijä, maailmankatsomuksellinen käännynnäinen, joka syntyi ja eli punaisen ja valkoisen Suomen ristiriidasta.[lähde? ]
Teoksia

Rivit (runoja, 1937)
Elokuun päivä (runoja, 1944)
Tomun kimallus (runoja, 1945)
Jeremian murhe (1945)
Lähettämättömiä kirjeitä (aforismikokoelma, 1947)
Lähettämättömiä kirjeitä (1947)
Vesillelasku (runoja, 1960)
Suloisessa Suomessamme (1962)
Sairaalapäiväkirja (1965) (toimittanut yhdessä Unto Koistisen kanssa)
Rivit (kootut runot, 1966)
Tervetultua tervemenoa: Jarnon saaga.  WSOY, 1970.
Kulunut kultaviitta (satukokoelma, 1971)
Orimattila 1935, TV-elokuva Orimattila 1935 (1972), sov. ja ohj. Jotaarkka Pennanen
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Jarno Pennanen Wikisitaateissa
Henkisen työn moniottelija Jarno Pennanen Ylen Elävä arkisto.
Petri Liukkonen: Jarno (Elisar) Pennanen (1906–1969) Books and Writers. Authors' calendar. (englanniksi)
Pennanen, Jarno hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Jarno Pennanen : Europpalaisen teatterin ohjaajia ja dekoratioita. Stanislavski - Meyerhold - Craig  Reinhardt, Aamulehti, 14.07.1929, nro 189, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Joseph Henry Blackburne

Joseph Henry Blackburne
Joseph Henry Blackburne (10. joulukuuta 1841 – 1. syyskuuta 1924), lempinimeltään Musta Surma, dominoi brittiläistä kilpashakkia 1800-luvun loppupuolella. Hän oppi pelin suhteellisen myöhään, vasta 18 vuoden iässä, mutta kehittyi silti vahvaksi pelaajaksi ja ammattilaiseksi. Hän oli ammattilainen yli 50 vuotta.
Parhaassa vaiheessa Blackburne oli maailman toiseksi paras pelaaja. Hän oli erityisen tunnettu antamistaan sokko- sekä simultaaniesityksistä.
Blackburne kuoli 1. syyskuuta 1924 sydänkohtaukseen 82-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Joseph Henry Blackburne ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
117 Blackburnen peliä pgn-formaatissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Joel Kinnaman

| Joel Kinnaman |
| --- | --- |
 Joel Kinnaman vuonna 2016
Henkilötiedot
Koko nimi:  Charles Joel Nordström Kinnaman
Syntynyt: 25. marraskuuta 1979 (ikä 44) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Cleo Wattenström (vih. 2015; ero 2018)
Sukulaiset:  Melinda Kinnaman (sisarpuoli)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1990–
Merkittävät roolit:   Rahalla saa  Johan Falk  Jälkiä jättämättä 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svens Filmdatabas
Joel Kinnaman (s. 25. marraskuuta 1979 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Kinnaman tuli suuren yleisön tietoisuuteen esiintyessään elokuvasarjassa Johan Falk peitetehtävissä olevana Frank Wagnerina. Hänet tunnetaan myös elokuvasta Rahalla saa (2010), josta hän voitti parhaan miespääosan Guldbaggen. Kinnaman on esiintynyt myös elokuvan jatko-osissa Rahalla saa 2 (2012) ja Rahalla saa - Luksuselämää (2013).
Ura

Kinnaman on näytellyt myös televisiosarjoissa Jälkiä jättämättä ja House of Cards sekä elokuvissa Arn – Pohjoinen valtakunta (2008), Turvatalo (2012) ja Lapsi 44 (2015). Hän näytteli pääosaa vuonna 2014 julkaistussa elokuvassa RoboCop.
Yksityiselämä

Joel Kinnaman syntyi ja kasvoi Tukholmassa. Hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä yhdysvaltalainen entinen sotilas, joka päätyi Ruotsiin hylättyään asemapaikkansa Thaimaassa Vietnamin sodan aikana. Isästään johtuen Kinnaman on kaksikielinen ja hänellä on Ruotsin ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus. Kinnamanin sisarpuoli Melinda Kinnaman on myös näyttelijä.
Kinnaman on seurustellut muun muassa näyttelijä Olivia Munnin kanssa vuosina 2012–2014. Hän oli naimisissa tatuoija Cleo Wattenströmin kanssa vuosina 2015–2018. Tammikuussa 2021 Kinnaman kihlautui malliin Kelly Galeen.
Valikoitu filmografia

| Televisio> Vuosi | Televisio> Sarja | Televisio> Rooli | Televisio> Jaksot | Televisio>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990–1991 | Storstad | Felix Lundström | 22 |  |
| 2006 | Vinnarskallar | Gurra |  |  |
| 2008 | Andra Avenyn | Gustav | 2 |  |
| 2009 | Elämää tv-talon jälkeen | Byron | 3 |  |
| 2011–2014 | Jälkiä jättämättä | Stephen Holder | 44 |  |
| 2016 | House of Cards | Will Conway | 8 |  |
| 2018 | Altered Carbon – Muuntohiili | Takeshi Kovacs | 10 |  |
| 2019 | For All Mankind | Ed Baldwin | 10 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joel Kinnaman Twitterissä
Joel Kinnaman Elonetissä.
Joel Kinnaman Facebookissa
Joel Kinnaman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kissakuusen koulu

| Kissakuusen koulu |
| --- | --- |
 Kissakuusen koulu ja Karttulan kirjasto toimivat samassa rakennuksessa Kuopion Karttulan kirkonkylällä.
Sijainti:  Kissakuusentie 20, 72100 Karttula (Kuopio)
Koordinaatit:  62.8974°N, 26.9680°E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu
Rehtori:  Kimmo Hoffren, Outi Karvinen (apulaisjoht.)
Luokat:  1–9
Oppilaita:  270
Verkkosivut
Kissakuusen koulu on Kuopion Karttulan kirkonkylässä ja Syvänniemen kylällä toimiva suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Nimellä voidaan jossain yhteydessä viitata pelkästään Kissakuusen yläkouluun (luokka-asteet 7–9).
Yhtenäiskoulu muodostuu toistaiseksi (2016) kolmesta opetusyksiköstä:
Kemppaanmäen yksikkö (luokat 0–2; Syvänniemellä),
Karttulanlahden yksikkö (luokat 0–6) ja
Kissakuusen yksikkö (luokat 7–9).
Koulussa on runsas 270 oppilasta (2016).
Kissakuusen yksikön (koulukeskuksen) viressä toimii Karttulan kirjasto. Kissakuusen koululle rakennetaan uusi koulurakennus Kissakuusentie 20:n tontille. Tätä ennen eli vuosina 2016–2018 Kissakuusen yksikkö toimii osin Karttulan koulukeskuksessa ja osin väistötiloissa entisellä valtion virastotalolla eli V-talolla.
Keuruun keskustaajama

| Keuruun keskustaajama |
| --- | --- |
 Keuruun keskustaajama
 Koordinaatit: 62.26103°N, 24.70765°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Suomi
Kunta:  Keuruu
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,11 km²
Väkiluku (2019):  5 953
 – Väestötiheys:  653,5 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2019 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keuruun keskustaajama on Keuruun kaupungin keskustaajama Keski-Suomen maakunnassa, noin 60 kilometriä Jyväskylästä länteen ja 115 kilometriä Tampereelta koilliseen. Keuruun keskustaajama sijaitsee Keurusselän pohjoispäässä sijaitsevassa Kirkkosaaressa ja tämän lähistöllä.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Keuruun keskustaajaman pinta-ala oli 9,11 neliökilometriä ja väkiluku 5 953 henkeä. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.
Asutus on nimetty Keurusselän mukaan. Historiallisissa asiakirjoissa Keuruu, paikallisesti Keuru, tunnettiin aluksi Sääksmäen pitäjän erämaan nimityksenä Keuru (1552), sitten suurkylän nimenä (Köyris, 1567; Keurus, 1584; Keuru, 1850–), ja edelleen kappelin (Keuru Cappelgeld, 1630), seurakunnan ja pitäjän nimenä (Keuru Sochn, 1719). Nimimuoto Keuruu on Suomen Akatemian kielilautakunnan vuonna 1950 antama suositus kunnan viralliseksi nimeksi.
Oma seurakunta perustettiin 1628-1630, ja ensimmäinen kirkko (Pyhän Mikaelin kirkko) valmistui 1629 Lapinsalmen rannalle. Ahtaaksi käyneen kirkon tilalle nousi toinen kirkko vuonna 1656. Keuruun vanha kirkko, suomalaisen kansaomaisen puurakentamisen kaunis esimerkki, valmistui kirkonrakentaja Antti Hakolan johdolla vuonna 1758.
Keuruun vanha kirkko.
Keuruun rautatieasema
Keuruun kaupungintalo.
Keuruun keskustaajaman rakennuksia.
Jonas Valančiūnas

| Jonas Valančiūnas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonas Valančiūnas
Syntynyt: 6. toukokuuta 1992 (ikä 32) Utena, Liettua
Kansalaisuus:   Liettua
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  213 cm
Paino:  116 kg
Nyk. joukkue:   New Orleans Pelicans
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  5. varaus 2011 (Toronto Raptors)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2008−2010 2010–2012 2012–2019 2019–:   BC Perlas  BC Lietuvos Rytas  Toronto Raptors  Memphis Grizzlies
Maajoukkueet
:   Liettua
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Liettua> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Slovenia 2013 |  |  |
|  Hopeaa | Ranska ym. 2015 |  |  |
Jonas Valančiūnas (s. 6. toukokuuta 1992 Utena) on liettualainen koripalloilija, joka edustaa NBA-seura New Orleans Pelicansia.
Ura

Valančiūnas pelasi koripalloa BC Lietuvos Rytasin juniorijoukkueissa, joista hän siirtyi BC Perlasiin vuonna 2008. Hän edusti seuraa tammikuuhun 2010 asti, jolloin hän palasi Rytasiin. Kaudella 2010–2011 Valančiūnas pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigaa. Hän osallistui NBA:n vuoden 2011 varaustilaisuuteen, jossa Toronto Raptors varasi hänet tilaisuuden viidentenä pelaajana. Samalla hänestä tuli pienimmällä varausnumerolla varattu liettualainen. Valančiūnas pelasi kauden 2011–2012 vielä Rytasissa, mutta siirtyi Torontoon heinäkuussa 2012.
Elokuussa 2015 Valančiūnas teki Raptorsin kanssa nelivuotisen ja arvioiden mukaan 64–70 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Syyskuussa hän saavutti Liettuan maajoukkueessa EM-hopeaa, ja hänet valittiin EM-turnauksen tähdistökentälliseen.
Valanciunas myytiin vuonna 2019 Memphis Grizzliesiiin ja edelleen kesällä 2021 New Orleans Pelicansiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jonas Valančiūnas Wikimedia Commonsissa
Liettuan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2013
4 Motiejūnas |
5 Kalnietis |
6 Kuzminskas |
7 D. Lavrinovič |
8 Mačiulis |
9 Delininkaitis |
10 Seibutis |
11 Kleiza |
12 K. Lavrinovič |
13 Pocius |
14 Valančiūnas |
15 Javtokas |
Valmentaja Kazlauskas
Liettuan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2015
5 Kalnietis |
6 Gailius |
8 Mačiulis |
10 Seibutis |
11 Sabonis |
12 Kavaliauskas |
13 Jankūnas |
15 Javtokas |
17 Valančiūnas |
19 Kuzminskas |
21 Milaknis |
43 Lekavičius |
Valmentaja Kazlauskas
Kissakoski

Kissakosken kanavan entinen paperitehdas Hirvensalmella, etualalla 2010-luvulla rakennettua kalatietä.
Kissakoski on kylä Hirvensalmen kunnassa Etelä-Savon maakunnassa. Kylä sijaitsee linnuntietä runsaan kahden kilometrin päässä Hirvensalmen kirkolta lounaaseen. Kissakosken teollisuusmiljö ja asutus muodostui paljolti vuosina 1831–1854 rakennetun, 1,1 kilometriä pitkän Kissakosken kanavan ympärille. Paikalla sijaitsi ennen avokanavaa koski, jonka putouskorkeus oli yli 4 metriä. Kanavalla laskettiin Puulan vedenpintaa ja käännettiin sen lasku Kymijoen vesistöön kulkemaan Päijänteen sijaan Mäntyharjun reitin kautta. Kissakosken kanava yhdistää toisiinsa idänpuoleisen, Puulan kanssa samalla tasolla olevan Liekuneen ja lännenpuoleiseen, alempana sijaitsevaan Vahvajärveen.
Kissakosken kanava on vanhimpia Suomessa 1800-luvun alussa virinneen koskenperkaus- ja kanavoimishankkeen ilmentymiä. Kanava ja tehdasympäristö on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennusperinnön ympäristöksi. Kanava lähistöineen liittyy myös 1900-luvun alun puunjalostusteollisuuden vaiheisiin. Kosken rannalle perustettiin vuonna 1907 Kissakoski Oy. Kissakosken laajasta, metsäiseen ympäristöön 1900-luvun alussa syntyneestä teollisuusyhdyskunnasta muistuttaa  kansakoulu (1916), Kissakosken paperitehtaan punatiilinen tuotantorakennus 1920-luvulta, Kissakosken voimalaitos (1932) sekä arkkitehti Waldemar Aspelinin suunnittelemat, tehtaaseen liittyvät johtajiston ja työväen asuinrakennukset.
Tehdastilat tilat ovat nykyisin yrityskäytössä ravintolan, kalanjalostamon sekä valokuvausstudion muodossa. Näiden ohella tiloissa on sähköntuotantoa ja sen historiaa kuvaava näyttely. Kissakosken kanavan uusi voimala otettiin käyttöön toukokuussa 2012. Voimalaitokseen rakennettiin samalla luonnonpuroa jäljittelevä kalatie. Kanava-alueen läheisyydessä kulkee luontopolku laavuineen. Koulu lakkautettiin vuonna 2011. Koulurakennus sekä kanavanvarren asuinrakennukset ovat nykyään yksityisomistuksessa.
Kissakosken kanavaa.
Kissakosken entinen paperitehdas, nykyisin tiloissa toimii ravintola.
Kissakosken kanavan uusittua voimalaitosta.
Jimi Aavikko

| Jimi Aavikko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1997 (ikä 27) Vantaa, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  75 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–2017
Seurat:  SaiPa (SML) Jokipojat (Mestis)
Jimi Joonatan Aavikko (s. 5. maaliskuuta 1997 Vantaa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan seitsemän SM-liigaottelua Saimaan Pallossa kaudella 2016–2017 sekä kahdeksan Mestis-ottelua Jokipojissa kaudella 2017–2018, kunnes Aavikko päätti lopettaa pelaajauransa terveydellisistä syistä vain 20-vuotiaana joulukuussa 2017 tulleen aivotärähdyksen myötä.
Ura

Vantaalla syntynyt Aavikko on Jokipoikien kasvatti. Hän toimi kaudella 2012–2013 seuran C-nuorten varakapteenina. Aavikko oli C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa joukkueensa paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 25+26=51, joilla hän sijoittui koko sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Kaudella 2015–2016 Aavikko oli 20 osumallaan Jokipoikien A-nuorten toiseksi paras maalintekijä Nemo Huhdan jälkeen.
Kaudeksi 2016–2017 Aavikko siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin. Hän teki seurassa SM-liigadebyyttinsä 18. helmikuuta 2017 vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan. Aavikolle avautui paikka SaiPan kokoonpanosta, kun joukkue kärsi lukuisista poissaoloista, sillä SaiPa oli ilmoittanut loukkaantuneiksi peräti kymmenen pelaajaa. Lisäksi joukkueen vahvuudesta oli poistunut siirtotakarajalla viisi kenttäpelaajaa. Aavikko merkittiin joukkueen nelosketjuun yhdessä toisen liigadebytantin, Jesse Hallikkaan sekä toista liigaotteluaan pelanneen Kristian Afanasjevin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.10 minuuttia. Aavikko pelasi SM-liigassa kaikkiaan seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Aavikko palasi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella Mestis-sopimuksella kasvattajaseuraansa Jokipoikiin. Hän pelasi joukkueessa kahdeksan runkosarjaottelua sekä 13 ottelua seuran A-nuorissa, kunnes joulukuussa 2017 Aavikko sai vastustajan kyynärpään päähänsä A-nuorten Mestiksen ottelussa. Hän sai tilanteessa aivotärähdyksen ja Aavikko päätti aiempienkinkin aivotärähdystensä myötä lopettaa pelaajauransa terveydellisistä syistä tammikuussa 2018.
Muuta

Aavikko valmistui ylioppilaaksi Kimpisen lukiosta keväällä 2017.
Janet Munro

Janet Munro (alk. Janet Neilson Horsburgh; 28. syyskuuta 1934 Blackpool, Englanti – 6. joulukuuta 1972 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen näyttelijä. Hän näytteli useissa Walt Disneyn tuottamissa yhdysvaltalaisissa elokuvissa. Hän kuoli sydänkohtaukseen vain 38 vuoden iässä.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 1958 | The Trollenberg Terror | The Trollenberg Terror | Anne Pilgrim |
| 1959 | McBride ja Haltijat | Darby O'Gill and the Little People | Katie O'Gill |
| 1959 | Kolmas mies kukkulalla | Third Man on the Mountain | Lizbeth Hempel |
| 1959 | Tommy härkätaistelijana | Tommy the Toreador | Amanda |
| 1960 | Robinsonin perhe | Swiss Family Robinson | Roberta |
| 1961 | Maailmanloppu | The Day the Earth Caught Fire | Jeannie Craig |
| 1962 | Life for Ruth | Life for Ruth | Pat Harris |
| 1963 | Bitter Harvest | Bitter Harvest | Jennie |