Lainausmerkki
Ulkomuoto ja typografiset muunnelmat

| --- | --- |
Kaksin­kertainen: Yksin­kertainen
": '
Suora lainausmerkki
”: ’
Kaareva lainausmerkki
“: ‘
Ylösalainen lainausmerkki
„: ‚
Rivinalinen lainausmerkki
»: ›
Kulmalainausmerkki
«: ‹
Vasen kulmalainausmerkki
Kaksinkertainen eli kokolainausmerkki on syntynyt kahdesta peräkkäisestä heittomerkistä. Typografisia muunnelmia on useita, mutta tyypillisten muotopiirteiden perusteella voidaan erottaa kolme perustyyppiä: suora, kaareva ja kulmalainausmerkki.
Suora lainausmerkki eli pystylainausmerkki näyttää fontista riippuen kahdelta pystyviivalta tai -kiilalta tai ylösalaiselta pisarakuviolta rivin yläosassa.
Kaareva lainausmerkki näyttää kahdelta rivin yläosaan asemoituvalta pilkulta. Tyypillisesti se muistuttaa pientä numeroparia 99 (paitsi että numeroiden lenkit ovat umpinaiset), mutta joissain fonteissa muoto on pikemminkin kahden viiston viivan tai kiilan kaltainen.
Kulmalainausmerkki on kuin kaksi peräkkäistä nuolenkärkeä, jotka suomalaisen käytännön mukaan osoittavat oikealle. Se on kehittynyt kaarevasta lainausmerkistä, joka vanhassa ranskalaisessa typografiassa tapasi asemoitua rivin perusviivalle pikemmin kuin rivin yläpuolelle, mutta on lähes kaikissa nykyfonteissa muuttunut muodoltaan kulmikkaaksi.
Valinta näiden kolmen perustyypin välillä on pitkälti tyylikysymys, mutta tietoteknisesti ne ovat eri merkkejä.
Yksinkertainen eli puolilainausmerkki on nimensä mukaisesti kuin lainausmerkin puolikas, joka muodostuu yksiosaisesta suorasta tai kaarevasta kuviosta ja on siis suomessa samannäköinen kuin heittomerkki. Joissain kielissä on vastaavasti käytössä yksinkertainen kulmalainausmerkki, mutta suomessa sitä ei käytetä.
Kaareva lainausmerkki voi muissa kielissä esiintyä myös ylösalaisin (metallikirjakkeisiin perustuneella painotekniikalla se voitiin tuottaa yksinkertaisesti latomalla pilkku tai kaksi peräkkäistä pilkkua ylösalaisin) tai joissain fonteissa peilikuvana. Toisinaan kaareva lainausmerkki voi asemoitua rivin alaosaan, jolloin erityisesti yksinkertainen lainausmerkki on aivan samannäköinen kuin pilkku (vaikka on tietoteknisesti eri merkki). Kulmalainausmerkki puolestaan voi osoittaa vasemmallekin. Mikään näistä muunnelmista ei ole suomalaisten nykykäytäntöjen mukainen, mutta etenkin ylösalaisia lainausmerkkejä saattaa näkyä suomenkielisissäkin teksteissä, koska jotkin tekstinkäsittelyohjelmat voivat pyrkiä automaattisesti muuntamaan lainausmerkit vieraskielisten mallien mukaisiksi.
Lainausmerkkimuunnelmien nimitykset voivat vaihdella eri yhteyksissä. Kielenoppaissa kokolainausmerkeistä puhutaan lähinnä erotukseksi puolilainausmerkeistä, ja kaikkia muunnelmia voidaan yleisesti kutsua lainausmerkeiksi. Etenkin typografiassa lainausmerkeistä puhuttaessa tarkoitetaan kuitenkin ensisijaisesti kaksinkertaisia kaarevia lainausmerkkejä, kun taas kulmalainausmerkkejä voidaan kutsua hanhenjaloiksi. Arkikielessä suoria tai kaarevia lainausmerkkejä voidaan kutsua myös hipsuiksi. Sekä yleiskielisestä että typografisesta käytännöstä poiketen puolivirallinen Unicode-merkkien suomalainen sanasto kutsuu koko- ja puolilainausmerkeiksi nimenomaan kaarevia muunnelmia, kun taas suoraa kaksinkertaista merkkiä se kutsuu lainausmerkiksi ja yksinkertaista puolestaan heittomerkiksi. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että puolilainausmerkkinä pitäisi aina käyttää kaarevaa ja heittomerkkinä suoraa merkkiä, vaan yleensä yhdessä tekstissä käytetään vain jompaakumpaa muunnelmaa, joka voi esiintyä sekä puolilainausmerkkinä että heittomerkkinä.
Suoria lainausmerkkejä voidaan kutsua myös ASCII- tai konelainausmerkeiksi, sillä ne sisältyvät ASCII-perusmerkistöön ja ovat yleensä tietokoneen tai kirjoituskoneen näppäimistön lähtökohtaisesti tuottamia muunnelmia. Niinpä suorat merkit ovat tyypillisiä arkisille teksteille, kuten sähköposteille ja nettisivuille, joita kirjoitettaessa tai julkaistaessa ei useinkaan kiinnitetä huomiota typografisiin yksityiskohtiin. Sitä paitsi suorat merkit ovat teknisesti turvallinen vaihtoehto sähköpostissa ja etenkin tietokoneen käsiteltäväksi tarkoitetussa koodissa, jossa kaarevat merkit eivät välttämättä toimi odotetulla tavalla. Luonnollisten kielten kirjoitusjärjestelmiin suorat lainausmerkit eivät tiukimpien näkemysten mukaan kuitenkaan varsinaisesti kuulu, sillä typografisesti huolitelluissa painatteissa on tapana käyttää joko kaarevia tai – suomessa etenkin kaunokirjallisissa teoksissa – kulmalainausmerkkejä.