stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
VL Myrsky
Nykytilanne ja jälleenrakennus

Koneen piirustukset ovat löytyneet kahdesti, juuri ennen kuin ne olisivat päätyneet kaatopaikalle. Ensin ne löytyivät 1980-luvulla, jolloin ne sijoitettiin Hallinportin ilmailumuseon autotallirakennukseen. Kun autotallia ruvettiin purkamaan 1990-luvun alussa, lentotekniikan insinööri Jukka Raunio löysi ne uudelleen, jolloin ne toimitettiin Suomen ilmavoimamuseoon.
Koneista on jäljellä kolme epätäydellistä runkokehikkoa niihin kiinnitettyine pienosineen, aseet, neljä laskusiivekettä, kaksi korkeusperäsintä, laskutelineen renkaat sekä ohjaamon tuulilasi, kuomu ja varustus. Näiden lisäksi Suomen Ilmavoimamuseossa on Myrskyn tuulitunnelimalli sekä noin tuhat piirustusta.
Ilmailumuseoyhdistys, Suomen Ilmavoimamuseo ja Suomen ilmailumuseo käynnistivät 16. maaliskuuta 2013 projektin, jonka tavoitteena on entistää yksi Myrsky II (MY-14) museokuntoiseksi vuoteen 2019 mennessä. Lentävää konetta ei ole tarkoitus tehdä, mutta toimiva yksilö kuitenkin. Projektia rahoittavat Patria ja Sinituote, jonka pääomistajan Ilkka Brotheruksen isä oli aikoinaan Myrsky-lentäjä.
Siipeä, vakaimia, peräsimiä ja NACA-rengasta rakennetaan Suomen Ilmailumuseon entisöintitilassa ja runkoa Suomen Ilmavoimamuseossa, jossa kone on tarkoitus koota. Syksyllä 2021 koneen rakentamiseen oli käytetty jo 30 000 tuntia työtä. Alkuperäisosia ovat mm. moottori, potkuri, konekiväärit ja mittaristo. Koneiden puuosat ovat kaikki tuhoutuneet, joten ne on rakennettava uudelleen.
Projektissa mm. siiven rakenteiden alkuperäisiä puumateriaaleja on korvattu nykyaikaisemmalla vastineella, koska alkuperäistä ei ole enää saatavilla. Joitakin osia on suunniteltu ja valmistettu alusta uudelleen toisten osien rakenteiden ja piirustusten perusteella. Projektin siihen mennessä valmistunut osuus oli näytteillä Ilmavoimien 100-vuotisjuhlanäytöksessä 16.–17. kesäkuuta 2018 Jyväskylässä.
Jälleenrakennetun mallin on tarkoitus valmistua Patrian 100-vuotisjuhlaan mennessä vuonna 2021. Sillä ei tulla kuitenkaan lentämään, sillä palon ja muiden vaurioiden riski olisi liian suuri.
Aiheesta muualla

Ahti Kaario: Ainoa sodan käynyt suomalaishävittäjä rakennetaan uudelleen yle.fi. 25.8.2021. Yle. Viitattu 23.9.2021.
Tuomo Väliaho: Ilmailumuseon kellarissa on jo kahdeksean vuotta rakennettu sodanaikaista kotimaista hävittäjää. HS Helsinki, 23.9.2021, s. 8–9.  Helsinki:  Sanoma Oyj.
Kirjallisuutta

Hirvonen, Pauli: Mitä-Missä-Milloin Nuorten Ilmailukirja, s. 86. Helsinki Otava, 1961
Karhunen, Jorma: Kotkia kuolinsyöksyissä, Otava, 1968. (Kirjassa koelentäjä Esko Halme kertoo Myrskyn koelennoista)
Myllymäki, Reino: VL Myrsky. Osa 1: Kehitys ja käyttö.  Ketterät Kirjat, 2021.
Myllymäki, Reino: Suomalainen hävittäjä VL Myrsky — ainut laatuaan, ainutlaatuisesti esille. Siivet, 2018, nro 3.
Nykänen, Panu: Kotimaisten hävittäjien rakentaminen Suomessa 1939–1945. Tekniikan akateemisten liitto, Helsinki, 1994.
Salo, Mauno O.: VL Myrskyn kehityshistoria (jatko-osa). Suomen siivet -lehti, elokuu 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta VL Myrsky Wikimedia Commonsissa
Valtion lentokonetehtaan ja Valmetin valmistamia lentokonetyyppejä
| --- | --- |
IVL ja VL:  A.22 Hansa  C.24  C.25  K.1 Kurki  D.26/27 Haukka  Sääski  E.30/31 Kotka  F.30 Paarma  Tuisku  Viima  Pyry  Humu  Myrsky  Pyörremyrsky 
Valmet:  Tuuli II  Vihuri  Tuuli III  L-70 Vinka  PIK-23 Towmaster  L-90 Redigo 
Suunnitellut konetyypit:  B  Puuska  Tuuli I  Vihuri 
VL Myrskyn tuulitunnelimalli.
Ilmavoimien Myrsky ilmassa.
Puolan–Neuvosto-Venäjän sota

Rajat sodan syttyessä. Galitsian alue kaakossa on oma Länsi-Ukrainan kansantasavalta. Suurin osa Liettuan alueesta ja itäiset alueet olivat bolševikien hallussa helmikuussa 1919.
Puolan–Neuvosto-Venäjän sota (helmikuu 1919 − maaliskuu 1921) oli aseellinen konflikti Neuvosto-Venäjän ja Puolan välillä. Sodan syyt olivat ekspansionismissa. Kysymys siitä, missä vasta itsenäistyneen Puolan itärajan tulisi kulkea, herätti paljon kiistoja. Britannian ulkoasiansihteeri George N. Curzon ehdotti jo vuonna 1918 suunnilleen nykyistä rajalinjaa, Curzonin linjaa. Puola kuitenkin halusi vallata takaisin alueet, jotka se oli menettänyt Puolan jaoissa 1700-luvulla, kun taas Neuvosto-Venäjä pyrki valtaamaan takaisin Venäjän ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa menettämät alueet.
Venäläisten, ukrainalaisten ja puolalaisten suhteisiin vaikuttivat myös  Puolan–Ukrainan (marraskuu 1918 – heinäkuu 1919) ja Neuvosto-Venäjän–Ukrainan sodat (joulukuu 1917 – marraskuu 1921). Niiden seurauksena mm. pieni osa Länsi-Ukrainasta liitettiin Puolaan Riian rauhansopimuksessa 1921.lähde?
Tausta

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Euroopan kartta muuttui dramaattisesti. Venäjän keisarikunta romahti ja ajautui sisällissotaan. Monet Venäjän vallan alla olleet maat hyödynsivät tilannetta ja itsenäistyivät. Puola sai itsenäisyytensä 11. marraskuuta 1918. Puolan länsiraja muodostui entisillä Saksaan kuuluneilla alueilla tapahtuneen onnistuneen kapinan jälkeen 1918. lähde?
Ensimmäisen maailmansodan jälkeiset rajat osoittautuivat erittäin epävakaiksi, ja lähes kaikki uudet valtiot ajautuivat rajaselkkauksiin toistensa kanssa. Puola joutui ongelmiin Saksan ja Tšekkoslovakian kanssa, lisäksi Länsi-Ukraina kapinoi Puolaa vastaan.lähde?
Puolan itärajaa ei sovittu Versailles’n rauhassa. Ententen valtiot eivät uskoneet, että neuvostovalta Venäjällä olisi pysyvä, vaan raja sovittaisiin valkoisten noustua jälleen valtaan. Saksan joukot vetäytyivät Itä-Euroopasta 11. marraskuuta 1918 solmitun aselevon jälkeen. Tässä uskossa myös valtionhoitaja Mannerheim halusi, että Suomi olisi osallistunut Judenitsin hyökkäykseen Virosta Pietaria vastaan vuonna 1919, mihin presidentiksi valittu K. J. Ståhlberg ja eduskunta eivät kuitenkaan suostuneet lähinnä Edistyspuolueen ja Maalaisliiton vaikutuksesta.
Vielä alkuvuodesta 1919 neuvostovallan merkittävin uhka oli kenraali Anton Denikin. Denikin oli kuitenkin venäläinen nationalisti ja piti Itä-Galitsiaa osana Venäjän valtiota. Anton Denikinin luovuttua Etelä-Venäjän armeijan johdosta, hänen seuraajakseen tuli Pjotr Wrangel samankaltaisella ohjelmalla.
Puolan johtaja Józef Piłsudski ei suostunut liittoutumaan länsivaltojen kanssa näiden tehtyä interventionsa Venäjällä. Britit ja ranskalaiset osallistuivat taisteluihin kaukana Galitsian itäpuolella Ukrainassa, Georgiassa ja Azerbaidžanissa, jolloin puolalaisten sitoutuminen poliittisin päämäärin ententeen liittolaisina olisi voinut rajoittaa puolalaisten omia vapaita käsiä Galitsian suhteen. Yleinen periaate Venäjän väliaikaisen hallituksen korvanneella Venäjän valkoisilla armeijoilla oli se, että keisarikunta pidetään yhtenäisenä. Monarkistiset kenraalit saattoivat kannattaa keisarin palauttamista, kun taas valkoista armeijaa kannattaneilla oikeistolaisilla liberaaleilla oli ajatuksena se, että sisällissodan ja ententen sekä muiden maiden, muun muassa Yhdysvaltain ja Japanin, intervention päätyttyä Venäjän valtiorakenne ratkaistaisiin perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa. Neuvosto-Venäjä sen sijaan edellisen viivyttelyn vastustamiseksi myönsi bolševikkien kansallisuuspolitiikan mukaisesti itsenäisyyksiä reunavaltioille, mutta huolehti myös siitä, että porvarillisille ja sosialidemokraattisille itsenäisille valtiolle oli olemassa Neuvosto-Venäjälle ystävällismielinen samaa valtioaluetta tarkoittava neuvostohallitus, joka voisi vallankumouksen tultua tapahtuneeksi liittyä vapaaehtoisesti jälleen Venäjään, Neuvosto-Venäjään.lähde?
Lopputulos

Sodan lopputuloksesta ei olla yksimielisiä. Sekä puolalaiset että venäläiset väittävät voittaneensa sodan. Puolalaisten mielestä sota oli vastasaavutetun itsenäisyyden onnistunut puolustaminen, venäläisten mielestä taas ulkomaisen intervention onnistunut torjuminen. Voitokas taistelu puna-armeijaa vastaan kohotti Puolan Euroopassa nauttimaa arvonantoa.
Puolalaisten lähteiden mukaan puolalaisilla leireillä oli vuonna 1920 80 000–85 000 venäläistä sotavankia, joista kuoli leireillä 16 000–17 000. Irina Mihutina arvioi 1995 vankeja olleen 165 550, joista 70 000 olisi saanut surmansa. Suurempiakin lukuja on esitetty.
Sotatoimet päättyivät aselepoon lokakuussa 1920, ja muodollisesti rauha solmittiin maaliskuussa 1921 Riian rauhassa. Nykyisten Valko-Venäjän ja Ukrainan länsiosat joutuivat tällöin Puolalle. Bolševikeille jääneelle puolelle perustettiin autonomisia piirikuntia puolalaisille. Sota vaikutti myös Neuvosto-Venäjän ja Liettuan suhteisiin, kun ne tunnustivat toisensa Moskovan rauhassa 12. heinäkuuta 1920 ja sopivat rajansa. Elokuussa 1920 puolalaiset hyökkäsivät Liettuaan ja miehittivät Puolan-Liettuan sodassa Vilnan alueen, jonka perääntyvät venäläiset olivat luovuttaneet Liettualle. Vilnassa muodostettiin puolalaisten hallussa ollut Keski-Liettuan komitea (Komisja Rządząca Litwy Środkowej), joka järjesti kansanäänestyksen ja äänesti helmikuussa 1922 liittymisestä Puolaan. Toisaalta puolalaiset eivät onnistuneet luomaan Piłsudskin haaveilemaa niin sanottua Międzymorzen liittovaltiota eli puolalais-ukrainalais-liettualaista liittokuntaa.
Suomen ja Neuvosto-Venäjän rauhanneuvottelujen eteneminen liittyi vahvasti Puolan ja Venäjän väliseen sotaan. Puolan armeijan eteneminen Neuvosto-Venäjälle keväällä 1920 pakotti bolševikit etsimään rauhaa Suomen suunnalla. Rauhanneuvottelut käynnistyivätkin Tartossa 12. kesäkuuta 1920. Puna-armeijan sotaonnen käännyttyä bolševikeille edulliseksi Tarton neuvottelujen alkuvaiheessa väheni venäläisten halu myönnytyksiin Suomelle. Suomalaisten kannalta Puolan voitto elokuussa 1920 Varsovan edustalla ja edelleen koko Puolan takaisinvalloitus mahdollisti Suomelle paremmat asemat Neuvosto-Venäjän kanssa käydyissä Tarton rauhanneuvotteluissa. Rauhanneuvottelut päättyivät allekirjoitukseen lokakuussa 1920.
Puolalainen puolustuslinja Milosnan lähellä elokuussa 1920
Sodan neuvostoliittolainen propagandajuliste
Sodan puolalainen propagandajuliste – voita bolševikit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolan–Neuvosto-Venäjän sota Wikimedia Commonsissa
Puolan valta laajimillaan kesäkuun alussa 1920. Muun muassa Kiova oli puolalaisten hallussa.
Tilanne Puolassa elokuun alussa ennen Varsovan taisteluita elokuussa 1920.
Puolan armeijan johtajat Józef Piłsudski ja Edward Rydz-Śmigły sodan aikana.
Pyhä Urho

Pyhää Urhoa esittävä patsas  Menahgassa Minnesotassa.
Pyhä Urho on fiktiivinen Suomen suojeluspyhimys, jonka ansioksi on nimetty heinäsirkkojen häätäminen Suomen viinitarhoista. Tarina on keksitty 1950-luvulla Minnesotan amerikansuomalaisten parissa, ja sillä on selviä yhtymäkohtia Irlannin suojeluspyhimykseen Pyhään Patrickiin. Pyhän Urhon päivää vietetään 16.3. eli päivää ennen Pyhän Patrickin päivää. Suomessa Pyhän Urhon päivää ovat juhlineet vuodesta 1987 Turun yliopiston folkloristiikan opiskelijat. Vuonna 2013 Turun yliopistossa julkaistiin aiheesta kirja ja järjestettiin näyttely.
Aiheesta muualla

Börje Vähämäki: / Urho Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 15.1.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Anne Heimo, Tuomas Hovi & Maria Vasenkari (toim.) 2012: Pyhä Urho. Fakeloresta folkloreksi. Folkloristiikan julkaisuja 2. Turku: Turun yliopisto. ISBN 978-951-29-4897-0
Amerikansuomalaisten erikoinen perinne voi paksusti – Pyhä Urho täyttää tänään 60 vuotta, Yle 16.3.2016
Puutturi

| Puutturi (59> 151.1.004) |
| --- | --- |
 Puutturinjärvi huhtikuussa 2007.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Sanginkylä, Utajärvi
Koordinaatit:  64°53′10″N, 26°36′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Puutturinoja
Järvinumero:  59.151.1.004 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  104,9 m
Rantaviiva:  2,4 km
Pinta-ala:  0,323 km² 
 fiPuutturi 
Puutturi eli Puutturinjärvi on pieni järvi Utajärven kunnassa. Järvi sijaitsee Sanginkylässä kunnan luoteisosassa, lähellä Sanginjärveä ja siitä alkunsa saavaa Sanginjokea, joka laskee Oulujokeen Oulun Sanginsuun kaupunginosassa. Järven laskujoki on nimeltään Puutturinoja, joka laskee Sanginjokeen hieman Persauskosken alapuolella.
Järvimaisema

Järven ympärillä on Puutturi-niminen Sanginkylän sivukylä, jonne johtaa Puutturintie seututien 837 risteyksestä. Puutturinjärven ympärillä ovat mm. Lehto, Junttari, Poikala, Pekkala ja Puutturi -nimiset tilat, joista viimemainitusta järvi on saanut nimensä. Ne sijaitsevat järven etelä-, itä- ja pohjoisrannalla, Hirsikankaan ja Puutturinkankaan reunamilla.
Järvestä etelälounaaseen Isosuon takana on kaksi pienempää Puutturin kylän alueeseen kuuluvaa järveä, Ahvenlampi ja Hanhilampi. Järven länsiranta on Järvenpäänsuota. Siitä lounaaseen Tuohiselkä-nimisten kankaiden takana on Iso Karvasjärvi.
Volkswagen Typ 4

Volkswagen 411 LE (1971).
Volkswagen 411 LE Variant.
Volkswagen Typ 4 oli Volkswagenin valmistama henkilöautomalli. Ne olivat joko kaksi- tai neliovisia sedaneja tai kaksiovisia farmareita. Niitä valmistettiin vuosina 1968–1974.
Malli oli suurempi kuin aiempi Typ 3 ja niissä oli tehokkaammat moottorit. Typ 4 oli ensimmäinen Volkswagenin neliovinen henkilöauto ja viimeinen uusi ilmajäähdytteisillä moottoreilla varustettu malli. Transporter-pakettiautoissa käytettiin tämän jälkeenkin ilmajäähdytteisiä moottoreita mutta malli oli esitelty aiemmin ja tunnettiin nimellä Typ 2.
Typ 4 käsitti mallit 411 ja 412.
Ominaisuuksia

Typ 4:ssä oli useita teknisiä ratkaisuja joita Volkswagen käytti ensimmäistä kertaa. Aiemmin mainittujen neljän oven lisäksi siinä oli itsekantava kori, MacPherson-pyöräntuenta, kierrejouset takana, hydraulisesti käytettävä kytkin sekä yksi ensimmäisistä täysautomaattisista vaihteistoista. Auton akku sijaitsi kuljettajan istuimen alla. Auton takaosassa sijaitsi polttoainekäyttöinen lämmitin (Eberspächer). Autossa käytetyt kangasvahvisteiset kumiset polttoaineletkut aiheuttivat taipumuksen pieniin tulipaloihin moottoritilassa.
Mallit

Mallia 411 valmistettiin vuosina 1968–1972 ja paranneltua 412:sta 1973–1974. Molempia sai sedanina ja farmarina. Farmarimallia sai vain 3-ovisena, mutta sedan-mallia oli saatavilla myös 4-ovisena. Moottorit oli varustettu kahdella kaasuttimella tai polttoaineen suihkutuksella, ollen yksi ensimmäisistä tätä tekniikkaa käyttävistä sarjatuotantoautoista. Malli oli esikuvana kun Volkswagen toi latinalaisen Amerikan markkinoille Volkswagen Brasilian. Viimeksi mainittua valmistettiin Brasiliassa vuosina 1973–1982, kunnes sen korvasi Volkswagen Gol.
Moottorit

Typ 4:n valmistuksen päättyessä myynnin supistuttua huomattavasti, sen moottori otettiin käyttöön Typ 2:ssa (Transporter) (1972–1979). Samaa moottoria käytettiin vielä Transporterin T3 sukupolvessakin ilmajäähdytteisenä vuosina 1980–1983. Moottori muutettiin vielä vesijäähdytteiseksi, vesibokseriksi (wasserboxer). Tämä vesibokseri ei nauttinut samanlaisesta maineesta kestävänä koneena kuin ilmajäähdytteinen edeltäjänsä. Alusta lähtien vesibokseri kärsi kannentiivisteen vuodoista. Vesibokserin valmistaminen lopetettiin vuonna 1992.
Moottorit > Bensiini

1,7
1,8
Myynti Suomessa

Volkswagenin suomalainen maahantuoja, Wihuri-yhtymän Volkswagen-osasto ehti mainostaa uutta mallia jo ennen kuin sen sarjavalmistuksen aloittamisesta oli tehty päätöstä. Mallin suosio jäi kuitenkin vaisuksi, esimerkiksi vuonna 1970 sitä rekisteröitiin vain 107 kappaletta, kun perinteistä Volkswagen Kuplaa rekisteröitiin samana vuonna eri versioina noin 6 500 autoa. Typ 4:n farmarimallia rekisteröitiin vuoteen 1971 saakka jonkin verran pakettiautoksi (ns. piilofarmari), mihin auton kokonaispaino (1700 kg) riitti juuri ja juuri. Tavaratilan muoto ei ollut takamoottorin vuoksi kuitenkaan kovin käytännöllinen. Suomessa Typ 4:n myynti päättyi vuonna 1974, jolloin sen seuraajaksi tuli edellisenä vuonna esitelty Volkswagen Passat. Suomen ajoneuvorekisterissä oli Volkswagen 411- ja 412-malleja vuoden 1999 lopussa ainoastaan 29 kappaletta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen Typ 4/411 Wikimedia Commonsissa
VW Typ 3&4 Club (englanniksi)
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit: Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit: 181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit: Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit: 1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot): Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Purkakaa tämä muuri!

Ronald Reagan pitämässä puhetta Brandenburgin portilla 12.6.1987.
”Purkakaa tämä muuri!” (engl. Tear down this wall!) on kuuluisa haaste, jonka Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan esitti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerille Mihail Gorbatšoville Berliinin muurilla.
Puheessaan Brandenburgin portilla Berliinin kaupungin 750-vuotisen olemassaolon juhlassa 12. kesäkuuta 1987 hän haastoi Neuvostoliiton kommunistijohtajan purkamaan muurin, joka oli symboli itäblokin maiden sulkeutuneisuudelle, eristäytyneisyydelle ja siten vapauttamaan ne kommunismista ja sosialismista.
Taustaa

Berliinin muurista, jonka rakentaminen alkoi vuonna 1961, oli tullut kommunistisen pakkovallan symboli.
Puhe

Kun Reagan saapui 12. kesäkuuta 1987 Berliiniin, hänet vietiin Valtiopäivätaloon, jossa seurue katseli muuria rakennuksen parvekkeelta. Reagan piti puheensa Brandenburgin portilla, nykyisellä Platz des 18. März -aukiolla kello 14, ja hänen edessään oli kaksi luodinkestävää lasia mahdollisten Itä-Saksan suunnasta tulevien luotien varalta. Noin 45 000 kuulijaa seurasi puhetta paikan päällä, ja heidän joukossaan olivat Länsi-Saksan presidentti Richard von Weizsäcker ja Saksan liittokansleri Helmut Kohl.
Puheen kirjoitti Peter Robinsson ja sitä pidetään nykyään hyvin merkittävänä. Presidentin hallinnossa oltiin erimielisiä puheen sävystä ja sen katsottiin ärsyttävän Neuvostoliittoa, mutta presidentti Reagan halusi puhua muurin purkamisesta.
Kokonaisuudessaan puheen kuuluisin osa, Gorbatšoville esitetty haaste, kuului:
»Herra Gorbatšov, avatkaa tämä portti. Herra Gorbatšov, purkakaa tämä muuri!»
»Mr. Gorbachev, open this gate. Mr. Gorbachev, tear down this wall!»
Muistomerkki puheen 25-vuotisjuhlan kunniaksi

Muistomerkki
Ronald Reaganin muuripuheen muistolaatta Brandenburgin portin läheisyydessä.
Muistolaatta Straße des 17. Juni -kadulla.
Berliinin pormestari Klaus Wowereit paljasti pronssisen muistolaatan 12. kesäkuuta 2012 juhlistaen siten Reaganin muuripuheen 25-vuotisjuhlaa. Pormestari totesi muistomerkin muistuttavan berliiniläisiä ”synkästä ajasta”, joka on voitettu.
Muistolaatta on sijoitettu lähelle alkuperäisen puheen pitopaikkaa Brandenburgin portin läheisyyteen Straße des 17. Juni -kadulle.
Muistolaattaan on kirjoitettu muuripuheen kuuluisin osa alkukielellä englanniksi ja käännöksenä saksaksi. Sen lisäksi laattaan on noilla kielillä kirjoitettu teksti, jossa viitataan sekä Reaganin puheeseen että Berliinin muurin murtumiseen kaksi vuotta myöhemmin:
»Tällä paikalla 12. kesäkuuta 1987 Ronald Reagan, Amerikan Yhdysvaltojen presidentti, haastoi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Mihail Gorbatšovin osoittamaan maansa pyrkimyksen rauhaan olevan vilpitöntä ja avaamaan Brandenburgin portin sekä  purkamaan alas Berliinin muurin. Kaksi ja puoli vuotta myöhemmin, marraskuun 9. päivän illalla 1989, maailma seurasi ihmetellen, kun itäsaksalaiset virtasivat joukolla lävitse avoimesta muurista, joka samalla oli tullut käytännössä mitättömäksi.»
Kirjallisuutta

Robinson, Peter. It’s My Party: A Republican’s Messy Love Affair with the GOP. (2000), hardcover, Warner Books, ISBN 0-446-52665-7
Kornblum, John. Reagan’s Brandenburg Concerto, The American Interest, May-June 2007
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Purkakaa tämä muuri! Wikimedia Commonsissa
Puheen teksti ja ääni MP3-muodossa englanniksi
Kokonainen video presidentti Reaganin puheesta, Reagan Foundation.
Reaganin puhe 12. kesäkuuta 1987. Suomenkielinen tekstitys.
Pyt-Jah

| Pyt-Jah (Пы́ть-Я́х) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Hanti-Mansian sijainti, alla kaupungin sijainti piirikunnassa
 Pyt-Jah
 Koordinaatit: 60.75635°N, 72.84179°E 
Valtio:  Venäjä
Feneraatiopiiri:  Ural
Alue:  Tjumenin alue
Piirikunta:  Hanti-Mansia
Kaupungiksi:  1990
Väkiluku (2010):  41 488
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Postinumero:  628380-628387
Suuntanumero(t):  +7 3463
 
 duma.gov86.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyt-Jah (ven. Пы́ть-Я́х) on öljyntuotantoalueen teollisuuskaupunki Venäjän Hantien ja mansien autonomisen piirikunnassa. Se sijaitsee linnuntietä 62 kilometriä etelälounaaseen öljykeskus Surgutista.
Pyt-Jahin kaupunki muodostettiin yhdistämällä vuonna 1990 aiemmat Mamontovon (länsiosa) ja Pyt-Jahin (itäosa) taajamat. Piirikunnan aluehallinnossa se on oman 41 488 (vuonna 2010) asukkaan kaupunkipiiri, jonka sijaitsee maantieteellisesti  Neftejuganskin piirin sisällä. Pyt-Jahissa on rautatieasema. Kaupunki sijaitsee Länsi-Siperialle tärkeän, Tjumenista pohjoiseen Neftejuganskiin, Surgutiin ja edelleen Jamalin Nenetsiaan johtavan rautatien varrella. Myös näitä alueita palveleva maantie kulkee Pyt-Jahin kautta
Puroyökkönen

| Puroyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Suku::  Rivula
Laji::  sericealis
Kaksiosainen nimi
 Rivula sericealis  Scopoli, 1763 
Katso myös
   Puroyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puroyökkönen (Rivula sericealis) on pieni, huomattavan koisaperhosmainen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö

Pieni ja hentorakenteinen perhonen, joka muistuttaa lähinnä Pyralidae-heimon koisia. Etusiivet ovat tasaisen vaaleankeltaiset ja vaaleanruskeista poikkiviiruista ainakin ulompi poikkiviiru erottuu yleensä ja tekee selvän mutkan sisäänpäin lähellä siiven etureunaa. Munuaistäplä on harmaa ja siinä on kaksi mustaa pistettä. Siiven ulkoreuna on yleensä ruskehtava. Takasiivet ovat kellertävän harmaat, ulospäin hieman tummenevat. Siipiväli 20–23 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Palearktinen laji, jota tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan ja Japaniin saakka. Pääasiallinen lentoaika alkaa kesäkuun puolivälistä ja jatkuu elokuun alkuun huipun ollessa heinäkuun puolivälissä. Joinakin vuosina toisen sukupolven yksilöitä tavataan elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Puroyökkönen viihtyy kosteilla niityillä, lehtipuita ja pensaita kasvavilla rinteillä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Se on esiintymispaikoillaan joskus runsaslukuinen. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä herkästi lentoon myös päivällä. Pieni toukka talvehtii. Koteloituu ravintokasville yhteenkehrätyn lehden väliin.
Ravintokasvi

Toukka syö erilaisia heinäkasveja (Poaceae).