stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haukivesi

| Haukivesi  (Saimaan järvenosa) |
| --- | --- |
 Haukivesi Laivonselältä nähtynä.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo, Pohjois-Savo
Paikkakunta:  Enonkoski, Heinävesi, Joroinen, Rantasalmi, Varkaus ja Savonlinna 
Koordinaatit:  62°06′30″N, 28°23′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Valuma-alue:  Haukiveden alue (04.21)
Järvinumero:  04.211.1.001
Mittaustietoja (järvenosa)
Pinnankorkeus:  75,8 m  
Pituus:  80  km
Rantaviiva:  2 355,33 km  
Pinta-ala:  560,42898 km²  
Tilavuus:  5,11445 km³  
Keskisyvyys:  9,13 m  
Suurin syvyys:  55 m  
Saaria:  2929 
 fiHaukivesi 
Haukivesi on Vuoksen vesistöön kuuluva Saimaan selkä Savonlinnan ja Varkauden kaupunkien välissä Etelä-Savossa ja Pohjois-Savon eteläisimmässä osassa (Enonkosken, Heinäveden, Joroisten, Rantasalmen, Savonlinnan ja Varkauden alueilla). Haukiveden pinta-ala on 562 neliökilometriä. Pisimmästä kohdastaan Varkauden Siitinselän ja Savonlinnan Haapaveden välillä se on 80 kilometriä pitkä.
Haukivesi on Saimaan merkittävä keskusjärvi, joka kerää 4/5 siitä vedestä, joka myöhemmin virtaa Vuoksessa Laatokkaan. Pääasiassa vesi tulee Kallaveden reittiä ja Pielisen reittiä pitkin Oravin suunnalta Tappuvirran sekä Oravinkosken ja Haponlahden kanavan kautta ja Varkauden suunnalta pohjoisesta Unnukalta Pirtinvirran ja Ämmäkosken kautta. Lisäksi merkittäviä määriä vettä laskee Kuvansinjokea pitkin Joroisten, Leppävirran ja Suonenjoen alueilta Siitinselälle. Haukivedestä vesi virtaa Matarinsalmen kautta Haapaveteen, josta edelleen Laitaatsalmen, Haapasalmen ja Kyrönsalmen kautta Pihlajaveteen.
Haukivedellä sijaitsee Linnansaaren kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
www.jarviwiki.fi/Haukivesi
www.haukivesi.fi Haukiveden kalastusalue
Moderaattori

Moderaattori, joskus myös seriffi, on internetissä käytävän keskustelun asiallisuutta valvova henkilö, joka toimii ylläpitäjän apulaisena. Moderaattoreita on chateissa, keskustelualueilla ja eri sivustoilla. Moderaattori on yleensä chatin tai keskustelufoorumin aktiivinen jäsen, jolle voidaan myöntää moderaattorin oikeudet. On myös olemassa ns. "palkkamoderaattoreita", jotka eivät ole chatin tai keskustelufoorumin käyttäjiä. 
Moderaattorin tehtäviin kuuluu valvoa sitä, että käytävän keskustelun sisältö vastaa kyseisen keskustelun kriteerejä, sääntöjä ja että se yleensäkin pysyy hyvän maun ja netiketin mukaisena. Tarvittaessa moderaattori voi sensuroida keskustelijan viestejä tai antaa porttikiellon (eli niin sanotun bannin) huonosti käyttäytyvälle käyttäjälle. Moderaattorit pitävät kurissa myös mahdollisen spämmin, jota toisinaan keskustelufoorumeille ja chatteihin ilmestyy.
Béla Imrédy

| Vitez Béla Imrédy |
| --- | --- |
 Béla Imrédy vuonna 1939.
Unkarin pääministeri
 14. toukokuuta 1938 – 16. helmikuuta 1939  
Edeltäjä:  Kálmán Darányi
Seuraaja:  Pál Teleki
Unkarin ulkoministeri (väliaikainen)
 28. marraskuuta 1938 – 10. joulukuuta 1938  
Edeltäjä:  Kálmán Kánya
Seuraaja:  István Csáky
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1891 Budapest, Unkari
Kuollut: 28. helmikuuta 1946 (66 vuotta) Budapest, Unkari
Puoliso:  Johanna Bissingen-Nippenburg
Tiedot
Puolue:  MÉP
Béla Imrédy (29. joulukuuta 1891 Budapest – 28. helmikuuta 1946 Budapest) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä 1938–1939.
Imrédy oli koulutukseltaan lakimies ja aloitti uransa virkamiehenä Unkarin valtiovarainministeriössä. Vuodesta 1928 hän oli johtajana Unkarin kansallispankissa. Vuosina 1932–1935 hän oli valtiovarainministerinä Gyula Gömbösin äärioikeistolaisessa hallituksessa, ja palasi sen jälkeen kansallispankkiin pääjohtajaksi. Valtionhoitaja Miklós Horthy nimitti Imrédyn Unkarin pääministeriksi 14. toukokuuta 1938, kaksi kuukautta sen jälkeen, kun Saksa oli liittänyt Itävallan itseensä. Kehityksestä huolestunut Imrédyn hallitus pyrki rajoittamaan äärioikeiston toimintaa Unkarissa ja voittamaan länsivaltojen luottamuksen, mutta samanaikaisesti se myös sääti monia taantumuksellisia lakeja. Hallitus muun muassa rajoitti juutalaisten mahdollisuuksia toimia liike-elämässä ja eri ammateissa sekä sääti uusia rajoituksia kokoontumis- ja lehdistönvapauteen. Lopulta Imrédy omaksui myös Saksaan nojanneen ulkopolitiikan. Imrédy joutui eroamaan pääministerin paikalta 16. helmikuuta 1939, kun oppositio onnistui paljastamaan hänen salatut juutalaiset sukujuurensa.
Unkarin poliittista johtoa Béla Imrédy ja Kálmán Kánya natsi-Saksan johtajan Adolf Hitlerin vieraana hänen Berchtesgadenin asunnollaan.
Imrédy jatkoi toisen maailmansodan aikana monien oikeistolaisten järjestöjen johdossa. Saksan miehitettyä Unkarin vuonna 1944 hän toimi Unkarin talousministerinä ja valjasti maan kansantalouden Saksan sotapolitiikan tueksi. Läheinen yhteistyö saksalaismiehittäjien kanssa johti siihen, että sodan jälkeen kansantuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan sotarikoksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Béla Imrédy Wikimedia Commonsissa
| n k Unkarin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Vallankumous 1848 |  Batthyány  (Récsey)  Kossuth  Szemere  |  |
| Kuningaskunta (1867–1918) |  Andrássy  Lónyay  Szlávy  Bittó  Wenckheim  K. Tisza  Szapáry  Wekerle  Bánffy  Széll  Khuen-Héderváry  I. Tisza  Fejérváry  Wekerle  Khuen-Héderváry  Lukács  I. Tisza  Esterházy  Wekerle  Hadik  |  |
| Ensimmäinen tasavalta |  M. Károlyi  Berinkey  |  |
| Neuvostotasavalta |  Garbai  Peidl Vastavallankumoukselliset G. Károlyi  Pattantyús-Ábrahám  |  |
| Tasavalta (1919–20) |  Friedrich  Huszár  |  |
| Kuningaskunta (1920–1946) |  Simonyi-Semadam  Teleki  Bethlen  G. Károlyi  Gömbös  Darányi  Imrédy  Teleki  Bárdossy  Kállay  Sztójay  Lakatos  Szálasi  Miklós  Tildy  |  |
| Toinen tasavalta |  F. Nagy  Dinnyés  Dobi  |  |
| Kansantasavalta |  Dobi  Rákosi  I. Nagy  Hegedüs  I. Nagy  Kádár  Münnich  Kádár  Kállai  Fock  Lázár  Grósz  Németh  |  |
| Kolmas tasavalta |  Antall  Boross  Horn  Orbán  Medgyessy  Gyurcsány  Bajnai  Orbán  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Espoon rautatieasema

Espoon rautatieasema (lyh. Epo, ruots. Esbo järnvägsstation) on lähiliikenteen asema Espoon keskuksessa, rantaradan varrella. Se sijaitsee Tuomarilan ja Kauklahden asemien välissä, noin 20 kilometriä Helsingin päärautatieasemasta.
Historia

Rantarataa rakennettaessa ei rautatieaseman sijoittaminen Espoon kirkonkylään ollut itsestäänselvyys, koska Kauklahtea pidettiin tärkeämpänä liikennepaikkana, mutta lopulta sai myös kirkonkylä oman rautatieasemansa. Jo 1910-luvulla tilanne oli kääntynyt päinvastaiseksi siten, että Espoon asema oli jopa kaksi kertaa niin vilkas kuin Kauklahti; kuitenkin Kauniaisten rautatieasema oli vielä Espootakin vilkkaampi. Asemarakennus rakennettiin vuonna 1903 arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaisesti. Asemaa laajennettiin 1909. Ensimmäisen maailmansodan aikana Espoon asemalta rakennettiin metsäradat Röylään ja Nupuriin ja niitä pitkin kuljetettiin puutavaraa muun muassa Helsingin linnoitustyömaille (Krepost Sveaborg). Metsäradat jäivät Suomen itsenäistyttyä tarpeettomiksi ja ne purettiin.
Asemarakennuksessa on koristeellisia yksityiskohtia. Rakennuksessa toimi Espoon asema vuosina 1903–1981 ja myös posti siirtyi asemalle heti sen valmistuttua, kun asemapäällikön ja postiaseman hoitajan virat yhdistettiin. Espoon asemanseutu muuttui voimakkaasti 1970- ja 1980-luvuilla, kun vanhan maalaiskylän paikalle valmistui laaja virastokeskus. Nykyisin Espoon asema  toimii raiteiden yllä olevassa "ylikulkusillassa", joka valmistui 1981, ja posti sijaitsee radan eteläpuolella. Vuonna 1995 uusi asemarakennus siirtyi VR-Yhtymälle, vanhat rakennukset puolestaan Ratahallintokeskukselle, jolta edelleen vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille.
Espoon kaupunki osti aseman 2008 VR-Yhtymältä. Aseman parannustyötä tehtiin 2009–2010 ja 31. toukokuuta 2010 vietettiin uusitun Espoon sillan avajaisia. Parannustöiden yhteydessä asemalle muun muassa asennettiin kahdet rullaportaat ja modernisoitiin odotustiloja. Parannustöissä varauduttiin myös tulevan matkakeskuksen tilavaatimuksiin korottamalla Espoontorin ja nelosraiteen välistä siltaa linja-autoterminaalia varten.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014. Helsingin ja Turun väliset kaukojunat pysähtyivät Espoossa, kunnes 25. lokakuuta 2015 alkaen pysähdyspaikaksi vaihtui Leppävaara.
Espoon asemalla pysähtyvät junat

E (Helsinki–Kauklahti)
U (Helsinki–Kirkkonummi)
L (Helsinki–Kirkkonummi (yöjuna))
Y (Helsinki–Siuntio)
H (Helsinki–Hanko)
Aseman ympäristö ratalinjassa

Vanha asemarakennus on pysynyt paikallaan yli 100 vuotta, mutta sen molemmin puolin ratalinjaus on muuttunut. Kaupunginkallion tunnelia ei alun perin ollut, vaan rata kiersi kallion pohjoispuolelta Läntisen jokitien kohdalta. Samoin aseman itäpuolinen kallioleikkaus on myöhemmin tehty. Vanha ratavalli -niminen tie kulkee vanhaa radan linjaa.
Asemalaiturit

Pohjoisimmalta laiturilta, raiteelta 1 liikennöidään Kirkkonummen suuntaan. Laiturin toisella puolella on linja-autopysäkki ja taksiasema.
Keskilaituri jakautuu laitureihin 2 ja 3. Raiteelta 2 liikennöidään Helsinkiin. Raiteet 3 ja 4 poistettiin käytöstä, kun E-junan pääteasema siirrettiin Kauklahteen.
Laiturin 4 toisella puolella on Espoon torialue ja pohjoiseen menevien linja-autojen kääntöpaikka sekä kauppakeskus Espoontori.
Leppävaaran kaupunkirataa on suunniteltu jatkettavan Espoon asemalle ja näin pystyttäisiin tihentämään Rantaradan lähijunaliikennettä välillä Helsinki–Espoo.
Silta

Vuonna 2010 avatussa sillassa toimii kahvila ja VR:n palvelutiskit.
Siellä on myös kolme lippuautomaattia, joista yksi on 
käteis- ja matkakorttiautomaatti ja kaksi pankki- ja luottokorttiautomaatteja.
Sillassa on myös 3 hissiä, 2 liukuportaat ja 3 porraskäytävää.
Peruskorjauksen yhteydessä myös lasitus ja katto uusittiin.
Finn Helgesen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Finn Helgesen |  Finn Helgesen |  Finn Helgesen |  |
Maa:   Norja
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | St. Moritz 1948 | 500 metriä |  |
Finn Helgesen (25. huhtikuuta 1919 – 3. syyskuuta 2011) oli norjalainen pikaluistelija.
Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 Helgesen voitti 500 metriä uudella olympiaennätysajalla 43,1, vain sekunnin kymmenyksen erolla hopeasijan jakaneisiin kolmeen luistelijaan. Neljä vuotta myöhemmin Oslon olympialaisissa 1952 hän luisteli saman ajan kuin pronssimitalistit Gordon Audley ja Arne Johansen, mutta koska Helgesen hävisi lähtönsä Audleyta vastaan, hänet pudotettiin viidenneksi tuloslistalla.
Norjan mestaruuden Helgesen voitti vuosina 1947 ja 1949. Seuratasolla hän edusti Oslo Skøiteklubbia.
AZ Havířov

| AZ Havířov |
| --- | --- |

Perustettu:  1928
Entiset nimet:  HC AZ Havířov (1928-1931) KČT Lazy (1931-1939) AZ Havířov (1968-1995) HC Havirov Femax (1995-2003) HC Havirov Panthers (2003-2010) 
Kaupunki:  Havířov, Tšekki
Kotiareena:  Gascontrol Aréna
– kapasiteetti:  5 100
Sarjataso:   2. česká hokejová liga
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Milan Mikulík
Puheenjohtaja:   Petr Malir
Päävalmentaja:   Jiří Raszka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
AZ Havířov on tšekkiläinen jääkiekkoseura Havířovin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1928 ja se pelaa Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligassa.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Patrik Romančík | L | 2025 | Skalica, Slovakia |
|   |  | David Sachr | L | 2025 | Vsetín, Tšekki |
|   |  | Daniel Šimonů | L | 2025 | Zlín, Tšekki |
|   |  | Martin Šindelka | L | 2024 | Valašské Meziříčí, Tšekki |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | David Chroboček | R | 2025 | Havířov, Tšekki |
|   |  | Ondřej Hrachovský | R | 2025 | Kyjov, Tšekki |
|   |  | Marcel Kunc | L | 2026 | Opava, Tšekki |
|   |  | Jakub Michálek | R | 2025 | Frýdek-Místek, Tšekki |
|   |  | Petr Ščurek | L | 2025 |  |
|   |  | Ondřej Ševčík | R | 2025 | Ostrava, Tšekki |
|   |  | Adam Tomiga | L | 2025 |  |
|   |  | Tomáš Valenta | L | 2025 | Uherské Hradiště, Tšekkoslovakia |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
|   |  | Petr Antoníček | R | OLH | 2025 | Prostějov, Tšekki |
|   |  | Jakub Apolenář | L | VLH | 2025 | Zlín, Tšekki |
|   |  | Lukáš Bednář | R | KH | 2025 | Havířov, Tšekki |
|   |  | Matouš Ćmiel | L | KH | 2025 | Třinec, Tšekki |
|   |  | Tomáš Franek | L | H | 2025 | Novy Bořek, Tšekki |
|   |  | Marek Haas | L | VLH / KH | 2025 | Havířov, Tšekkoslovakia |
|   |  | David Klimša | L | H | 2026 | Havířov, Tšekkoslovakia |
|   |  | Viktor Konečný | L | H | 2025 | Frýdek-Místek, Tšekki |
|   |  | Jakub Mrva | L | VLH | 2026 | Ostrava, Tšekki |
|   |  | Šimon Pavlík | L | KH | 2025 | Olomouc, Tšekki |
|   |  | Vojtěch Pindel | L | H | 2025 |  |
|   |  | Ondrej Šedivý | R | H | Laina | Karviná, Tšekkoslovakia |
|   |  | Vojtěch Šuhaj | L | KH / VLH | 2025 | Písek, Tšekki |
|   |  | Jiří Tvrdý | L | VLH | 2025 | Ostrava, Tšekki |
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Jiří Raszka
Puheenjohtaja: Petr Malir
Toimitusjohtaja: Milan Mikulík
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

AZ Havirovin verkkosivut (tšekiksi)
Orivesi (Saimaa)

| Orivesi  (Saimaan järvenosa) |
| --- | --- |
 Paaselkä Landsat-satelliitin valokuvaamana.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala, Etelä-Savo
Paikkakunta:  Liperi, Rääkkylä, Savonlinna ja Kitee 
Koordinaatit:  62°13′38″N, 29°28′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Valuma-alue:  Oriveden alue (04.31)
Lasku-uoma:  Orivirta, Raikuun kanava 
Järvinumero:  04.311.1.001
Mittaustietoja (järvenosa)
Pinnankorkeus:  75,9 m  
Rantaviiva:  1 332,46 km  
Pinta-ala:  601,30199 km²  
Tilavuus:  5,50669 km³  
Keskisyvyys:  9,16 m  
Suurin syvyys:  74 m  
Saaria:  1558 
 fiOrivesi 
Orivesi on Vuoksen vesistöön kuuluva ja Saimaaseen luettava järvenosa Liperin, Rääkkylän ja Kiteen alueilla Pohjois-Karjalassa ja Savonlinnan alueella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 601 km², ja pinnankorkeus 75,9 metriä merenpinnan yläpuolella. Orivesi saa vetensä koillisesta, Pielisen reitin vedet kokoavasta Pyhäselästä kapeiden Arvin- ja Kivisalmien kautta, kaakosta Kiteen Pyhäjärvestä Puhoksen kosken ja Hiiskosken kautta sekä pohjoisesta Viinijärvestä Taipaleenjokea pitkin. Orivedestä vedet jatkavat matkaansa lounaassa Orivirran ja rinnakkaisten salmien kautta Pyyveteen ja edelleen Enonveden kautta Haukiveteen. Hyvin pieni osa Oriveden vesistä poistuu etelässä Raikuun kanavan kautta Puruveteen.
Orivesi on sokkeloinen, yli 1 500 saaren rikkoma järvi, jolla on pituutta pohjois–eteläsuunnassa enimmillään 60 kilometriä ja leveyttä 16 kilometriä järven keskiosassa. Järven osa-alueita ovat eteläinen, vähäsaarisena kraatterialtaana tunnettu Paasselkä, keskiosien Orivedenselkä ja Savonselkä, kaakossa Kiteelle työntyvä Mustanselkä sekä pohjoisessa kapean Onkisalmen erottama Heposelkä. Järven saarien yhteenlaskettu pinta-ala on yli 100 km², ja niistä suurimmat ovat Oravisalo, Varpasalo, Niinikkosaari, Siikasaari, Suoparsaari ja Ikolansaari. Järven lounaisrannalla sijaitsee Savonrannan kirkonkylä, pohjoisrannalla Liperin kirkonkylä ja kaakossa Mustanselän rannalla Kiteen Puhoksen kylä. Kuten muutkin Saimaan osajärvet, myös Orivesi on suhteellisen syvä: keskisyvyys on yli yhdeksän metriä ja suurin mitattu syvyys 74 metriä. Rantaviivaa suurella Orivedellä on yli 1 300 kilometriä. Savonlinnan ja Joensuun välinen syväväylä kulkee järven poikki.
Oriveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan hyvä, eteläisen Paasselän osalta erinomainen. Tyydyttäviksi on luokiteltu Liperin pieni Kirkkolahti sekä Hepolahti järven pohjoisimmassa kolkassa.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  WorldCat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Luettelo vuonna 1945 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1945 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
* Kaatui toisessa maailmansodassa. ** Toisen maailmansodan siviiliuhri.
Tammikuu

6. tammikuuta – Edith Frank-Holländer, saksalainen holokaustin uhri ja Anne ja Margot Frankin äiti (s. 1900)**
6. tammikuuta – Onni Touru, suomalainen rakennusmestari (s. 1879)
9. tammikuuta – Jüri Uluots, virolainen poliitikko (s. 1890)
13. tammikuuta – Gregori Aminoff, suomalainen varatuomari, asessori, hovioikeudenneuvos ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos (s. 1865)
16. tammikuuta – Róża Etkin-Moszkowska, puolalainen pianisti ja henkirikoksen uhri (s. 1908)
21. tammikuuta – Rash Behari Bose, intialainen itsenäisyysaktivisti ja kapinajohtaja (s. 1886)
21. tammikuuta – Archibald Murray, brittiläinen kenraali (s. 1860)
23. tammikuuta – Erwin Planck, saksalainen poliitikko, heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen (teloitettiin) (s. 1893)
24. tammikuuta – Juho Franssila, suomalainen opettaja ja näytelmäkirjailija (s. 1867)
26. tammikuuta – Niilo Liakka, suomalainen kansansivistysmies ja poliitikko (s. 1864)
31. tammikuuta – Sanfrid Takala, suomalainen laulaja ja viulisti (s. 1883)
Helmikuu

1. helmikuuta – Johan Huizinga, alankomaalainen kulttuurihistorioitsija (s. 1872)
5. helmikuuta – Ragnar Östberg, ruotsalainen arkkitehti (s. 1866)
8. helmikuuta – Heinrich Kley, saksalainen taidemaalari ja kuvittaja (s. 1863)
12. helmikuuta – Casper Wrede, suomalainen taidemaalari ja kartanonomistaja (s. 1856)
16. helmikuuta – Erwin Wegner saksalainen pika-aitajuoksija ja kymmenottelija (s. 1909)
22. helmikuuta – Osip Brik, neuvostoliittolainen kirjallisuudentutkija, dramaturgi, kriitikko ja käsikirjoittaja (s. 1888)
25. helmikuuta – Mário de Andrade, brasilialainen runoilija, valokuvaaja ja taidekriitikko (s. 1893)
Maaliskuu

maaliskuu – Anne Frank, saksanjuutalainen kirjailija (Bergen-Belsenin keskitysleirillä) (s. 1929)
12. maaliskuuta – Oili Jaatinen, suomalainen näyttelijä (s. 1896)
15. maaliskuuta – Hanna Pakkala, suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja kirjakauppias (s. 1864)
19. maaliskuuta – Valentín Comellas y Santamaría, espanjalainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1861)
22. maaliskuuta – John Hessin Clarke, yhdysvaltalainen korkeimman oikeuden tuomari (s. 1857)
24. maaliskuuta − Lauri Brander, suomalainen pikaluistelija, yleisurheilija, urheiluvaikuttaja ja yritysjohtaja (s. 1897)
25. maaliskuuta − Franz Oppenhoff, saksalainen juristi, pormestari ja henkirikoksen uhri (s. 1902)
26. maaliskuuta – David Lloyd George, brittiläinen poliitikko, pääministeri 1916–1922 (s. 1863)
27. maaliskuuta – Peter Drummond, australialaissyntyinen Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien upseeri (s. 1894)
31. maaliskuuta – Hans Fischer, vuoden 1931 Nobelin kemianpalkinnon saanut saksalainen kemisti (s. 1881)
31. maaliskuuta – Pauli Hala, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1904)
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Pekka Brofeldt, suomalainen journalisti ja poliittinen aktivisti (s. 1864)
8. huhtikuuta – Hans von Dohnányi, saksalainen juristi, vastarintaliikkeen taistelija ja kansallissosialismin vastustaja (s. 1902)
9. huhtikuuta – Wilhelm Canaris, saksalainen amiraali (sotilastiedustelupalvelu  Abwehrin johtaja) (hirtettiin Flossenbürgin keskitysleirillä) (s. 1887)
12. huhtikuuta – Nikolai Markov, venäläinen oikeistoradikaali ja kansallismielinen poliitikko (s. 1866)
12. huhtikuuta – Peter Raabe, saksalainen kapellimestari, musiikintutkija ja musiikkikirjailija (s. 1872)
12. huhtikuuta – Franklin Delano Roosevelt, Yhdysvaltain presidentti (kuoli virassaan) (s. 1882)
13. huhtikuuta – Ernst Cassirer, saksalainen uuskantilainen filosofi (s. 1874)
22. huhtikuuta – Käthe Kollwitz, saksalainen taidegraafikko (s. 1867)
24. huhtikuuta – Günther Lützow, saksalainen hävittäjälentäjä (s. 1912)
26. huhtikuuta – Albert Arnheiter, saksalainen soutaja ja olympiavoittaja (s. 1890)
28. huhtikuuta – Benito Mussolini, Italian diktaattori (teloitettiin) (s. 1883)
30. huhtikuuta – Worm Darre-Jenssen, norjalainen poliitikko (s. 1870)
30. huhtikuuta – Adolf Hitler, Saksan diktaattori ja natsijohtaja (itsemurha) (s. 1889)
30. huhtikuuta – Eva Braun, Adolf Hitlerin vastavihitty puoliso (s. 1912)
Toukokuu

1. toukokuuta – Joseph Goebbels, Saksan propagandaministeri (itsemurha) (s. 1897)
1. toukokuuta (?) – Heinrich Müller, saksalainen SS-Gruppenführer, Gestapon päällikkö (s. 1900)
2. toukokuuta (?) – Martin Bormann, saksalainen kansallissosialistipoliitikko, puoluekanslian johtaja (s. 1900)
5. toukokuuta – Karl Gröber, saksalainen valokuvaaja, konservaattori ja muinaistutkimuksen dosentti (s. 1885)
8. toukokuuta – Matthias Kleinheisterkamp, saksalainen SS-kenraali (s. 1893)
8. toukokuuta – Bernhard Rust, saksalainen poliitikko ja Saksan opetusministeri 1934–1945 (s. 1883)
8. toukokuuta − Josef Terboven, saksalainen poliitikko, Norjan valtakunnankomissaari (itsemurha) (s. 1898)
13. toukokuuta – Oscar Almgren, ruotsalainen arkeologi ja professori (s. 1869)
13. toukokuuta   – Øvre Richter Frich, norjalainen kirjailija (s. 1872)
20. toukokuuta – Albert Amrhein, saksalainen rugbynpelaaja ja olympiamitalisti (s. 1870)
22. toukokuuta – Eeli Granit-Ilmoniemi, suomalainen opettaja, toimittaja ja sukututkija (s. 1866)
23. toukokuuta – Heinrich Himmler, natsi-Saksan johtajia (Gestapo ja SS) (itsemurha syanidilla) (s. 1900)
Kesäkuu

4. kesäkuuta – Harald Aars, norjalainen arkkitehti (s. 1875)
16. kesäkuuta – Liina Röösgrén, suomalainen liikkeenharjoittaja ja kirjailija (s. 1882)
21. kesäkuuta – August Piponius, suomalainen maanmittari ja professori (s. 1894)
25. kesäkuuta – Walter Ewing, kanadalainen ampuja ja olympiavoittaja (s. 1878)
26. kesäkuuta – Emil Hácha, Tšekkoslovakian presidentti 1938–1939, Böömin ja Määrin protektoraatin valtiopresidentti (s. 1872)
Heinäkuu

1. heinäkuuta – Arvid Sourander, suomalainen asianajaja, varatuomari ja taiteen ja kirjojen keräilijä (s. 1873)
5. heinäkuuta – John Curtin, Australian pääministeri 1941–1945 (s. 1885)
5. heinäkuuta – Sergei Pokrovski, venäläinen luonnontieteilijä ja kirjailija (s. 1874)
13. heinäkuuta – Alla Nazimova, venäläinen näyttelijä (s. 1879)
17. heinäkuuta – Ernst Busch, saksalainen sotamarsalkka (s. 1885)
19. heinäkuuta – Heinrich Wölfflin, sveitsiläinen taidehistorioitsija (s. 1864)
20. heinäkuuta – Paul Valéry, ranskalainen kirjailija, runoilija ja filosofi (s. 1871)
22. heinäkuuta – Heikki Törmä, suomalainen osastonhoitaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja (s. 1875)
24. heinäkuuta – Kaneyoshi Mutō, japanilainen hävittäjälentäjä (s. 1916)*
Elokuu

2. elokuuta – Pietro Mascagni, italialainen säveltäjä (s. 1863)
4. elokuuta – Rudolf Holsti, poliitikko ja pitkäaikainen ulkoministeri (s. 1881)
6. elokuuta – Senkichi Awaya, japanilainen poliitikko, Hiroshiman pormestari (s. 1893)**
6. elokuuta – Richard Bong, yhdysvaltalainen lentäjä (s. 1920)
6. elokuuta – Hiram Johnson, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1866)
10. elokuuta – Robert Goddard, yhdysvaltalainen tiedemies (rakettitekniikan uranuurtaja) (s. 1882)
23. elokuuta – Stéphanie Clotilde Louise Herminie Marie Charlotte, Belgian kuningas Leopold II:n tytär (s. 1864)
23. elokuuta – Julius Sundblom, ahvenanmaalainen lehtimies ja poliitikko (s. 1865)
28. elokuuta – Franz Werfel, itävaltalais-böömiläinen  proosakirjailija (s. 1890)