stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marcus Rantala

| Marcus Rantala |
| --- | --- |
 Rantala maaliskuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1977 (ikä 47) Vaasa
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  poliitikko, yritysjohtaja
Poliitikko
Puolue:  Suomen ruotsalainen kansanpuolue
Koulutus:  Valtiotieteiden maisteri (2006)
Tutkinnot:  Åbo Akademi
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Marcus Sebastian Rantala (s. 4. elokuuta 1977 Vaasa) on suomenruotsalainen poliitikko ja yritysosakas. Rantala on toiminut useissa tehtävissä Suomen ruotsalaisessa kansanpuoleessa ja sen edustajana 2001-2007, muun muassa puolustusministeri Carl Haglundin valtiosihteerinä puolustusministeriössä. Vuonna 2015 hän ryhtyi osakkaaksi eurooppalaiseen viestintäyritykseen Rud Pedersen Group. Rantala on ollut Helsingin kaupunginvaltuustossa vuoden 2012 kunnallisvaaleista lähtien.
Ura

Rantala on syntynyt ja varttunut Vaasassa, jossa valmistui ylioppilaaksi Vasa Övningsskolanin lukiosta. Hän on valtiotieteiden maisteri Åbo Akademista, mistä hän valmistui vuonna 2006.
Rantala oli pääsihteeri 1996-1997 suomenruotsalaisia koululaisia edustavassa koululaisyhdistyksessä Finlands Svenska Skolungdomsförbund (FSS). Hän oli myös RKP-nuorten puheenjohtaja 1998-2000 (Svensk Ungdom, SU).[lähde? ]
Rantala toimi vuosina 2001-2009 ministerin erityisavustajana ja muun muassa valtiosihteerinä puolustusministeriössä sekä opetus- ja kulttuuriministeriössä. selvennä
Rantala toimi 2007-2009 Solvallan urheiluopiston toimitusjohtajana.
Aiheesta muualla

marcus.fi
Manu Paajanen

Manu Paajanen (12. toukokuuta 1941 Hämeenlinna – 27. tammikuuta 2018) oli suomalainen Espoon Tapiolassa ja viimeksi Forssassa asunut toimittaja ja kirjailija.
Paajasen vanhemmat olivat kotoisin Antreasta ja Paajasen syntymän aikana he olivat evakossa Hämeenlinnassa. Jatkosodan jälkeen Paajasen perhe asettui Parikkalaan ja Paajanen pääsi ylioppilaaksi Parikkalan yhteislyseosta. Hän opiskeli matematiikkaa ja luonnontieteitä. Paajanen työskenteli Suomi-Neuvostoliitto -seuran Oulun paikallisosaston  toiminnanjohtajana ja toimittajana  maalaisliittolaisessa sanomalehti Liitossa Oulussa. Muutettuaan Helsinkiin hän kirjoitti juttuja muun muassa Viikkosanomiin, Uuteen Maailmaan, Iltaset-lehteen ja Hymy-lehteen. Hän oli  toimittajana Iltaset-lehdessä ja vuodesta 1980 lähtien Uudessa Suomessa ja Iltalehdessä. Paajanen kirjoitti kirjoja ja käsikirjoituksia mm. 7-osaiseen televisiosarjaan Scandinavian Miracles - Finland Towards the 2lst Century, jonka tuotti ja ohjasi Juhan af Grann 1990-luvun alussa.
Teoksia

Varokaa vakauttajia; kirj. Heikki Kekkonen ja Manu Paajanen. Suunta 6. Otava 1970
Isänmaan pakolaiset; kirj. Heikki Kekkonen ja Manu Paajanen. Karisto 1970
Luvattu maa: radiokuunnelma. 1972
Viljelijän pakkopaita; kirj. Manu Paajanen, Heikki Kekkonen. Omega-sarja. Kirjayhtymä, Helsinki 1972
Marskin ritarin pako: romaani. Gummerus 1981
Mauno Koivisto - hellahuoneesta presidentin linnaan; kirj. Lauri J. Aho, Jarmo Luuppala, Manu Paajanen
Piru nokkii omansa: romaani. Gummerus 1982
Viipuri-opas; tekijät Manu Paajanen, Juhani Puukila. Pro Wiipuri, Vantaa 1994
Pääkallosotilas: SS-vapaaehtoiseksi 16-vuotiaana; kirj. Olavi Lempinen ja Manu Paajanen. Otava 2015
Toimitustöitä

Ristiveto 1; toim. Manu Paajanen. Keskustan opiskelijaliitto, Helsinki 1968
Palkinnot

Valtion tiedonjulkistamispalkinto yhdessä Heikki Kekkosen kanssa 1972 kirjasta Viljelijän pakkopaita
Pohjolan tähtitaivaan alla

| Pohjolan tähtitaivaan alla |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Olavi Tamminen
Tuottaja:  Arvo Tamminen
Kuvaaja:  Olavi Tamminen Pekka Lehtinen Harry Lewing
Leikkaaja:  Harry Lewing
Pääosat:  Armi Kuusela Virgilio Hilario
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmileijona
Ensi-ilta:  20. maaliskuuta, 1955
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjolan tähtitaivaan alla on Olavi Tammisen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1955.
Elokuva on henkilödokumentti vuonna 1952 Miss Universum -kilpailun voittaneesta Armi Kuuselasta sekä hänen aviomiehestään Virgilio Hilariosta. Elokuvassa seurataan pariskunnan Suomen-matkaa, jonka he tekivät talvella 1955. Elokuvasta on tehty myös englanninkielinen versio Under the Northern Sky.
Puoliverinen (elokuva)

| Puoliverinen> Flaming Star |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Don Siegel
Käsikirjoittaja:  Clair Huffaker Nunnally Johnson
Tuottaja:  Hal B. Wallis Paul Nathan
Säveltäjä:  Cyril J. Mockridge
Kuvaaja:  Charles G. Clarke
Leikkaaja:  Hugh S. Fowler
Pääosat:  Elvis Presley Barbara Eden
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puoliverinen (Flaming Star) on Don Siegelin ohjaama vuonna 1960 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosassa on Elvis Presley.
Juoni

Elvis Presley on Pacer Burton, intiaaniäidin ja valkoisen isän puoliverinen poika, joka joutuu valitsemaan puolensa intiaanien ja valkoisten taistelussa. Puolen valitseminen tarkoittaa myös turvallisuuden katoamista ja kuolemaakin.
Puoliverinen on yksi Presleyn kolmesta lännenelokuvasta.
Tuotanto

20th Century Fox ja tuottajaparivaljakko Hal B. Wallis ja Paul Nathan palkkasivat elokuvan ohjaajaksi Don Siegelin, joka sai myöhemmin mainetta elokuvalla Likainen Harry.
Alun perin elokuvan pääosaan olivat ehdolla Marlon Brando (yksi Presleyn esikuvista) ja Frank Sinatra (Presleyn ystävä 1960- ja 1970-luvulla). Myös nimi muuttui projektin edetessä Black Heartista Black Stariksi - Presley myös levytti nimikappaleen -, Flaming Heartin ja Flaming Lancen kautta lopulliseen muotoon Flaming Star, "liekehtivä tähti".
Roslynin rooliin oli alun perin palkattu Barbara Steele. Hänen riitauduttuaan ohjaajan kanssa tilalle tuli Barbara Eden.
Arviot

Puoliverinen on Presleyn toinen elokuva armeijan jälkeen. Arto Pajukallion mukaan se poikkesi siitä romanttisten elokuvien köykäisestä linjasta, jota Presleyn myöhemmät elokuvat edustavat. Mutta elokuva sinänsä perustuu lajityypin vanhoihin kaavamaisuuksiin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elvis Presley  | … |  Pacer Burton   |
|  Barbara Eden  | … |  Roslyn Pierce   |
|  Steve Forrest  | … |  Clint Burton   |
|  Dolores del Río  | … |   Neddy Burton   |
|  John McIntire  | … |  Sam "Pa" Burton   |
|  L. Q. Jones  | … |  Tom Howard   |
|  Douglas Dick  | … |  Will Howard   |
|  Richard Jaeckel  | … |  Angus Pierce   |
|  Rodolfo Acosta  | … |  Buffalo Horn   |
|  Karl Swenson  | … |  Dred Pierce   |
|  Ford Rainey  | … |  Doc Phillips   |
Aiheesta muualla

Puoliverinen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kaulalaskimot

Nuoli osoittaa turvonneeseen ulompaan kaulalaskimoon.
Kaulalaskimot (lat. vena jugularis) ovat kaulassa sijaitsevia laskimoita, jotka kuljettavat verta aivoista, kasvoista ja kaulasta sydämeen. Suurimpia kaulalaskimoita kutsutaan ulommaksi kaulalaskimoksi (lat. vena jugularis externa) ja sisemmäksi kaulalaskimoksi (lat. vena jugularis internus). Ulompi kaulalaskimo saattaa näkyä ihon alta, mutta sisempi kaulalaskimo on yhdessä kaulavaltimoiden kanssa piilossa kiertäjähermon takana eli syvemmällä kaulassa.
Giuseppe Motta -mitali

Giuseppe Motta Medal on Sveitsissä sijaitsevan  Geneva Institute for Democracy and Developmentin myötämä rauhanpalkinto vuodesta 2004. Palkinto jaetaan rauhan, demokratian, ihmisoikeuksien ja kestävän kehityksen puolesta.
Palkinto on nimetty Sveitsin liittoneuvoston liittopresidentin ja Kansainliiton pääsihteerin mukaan.
Palkinnon saajat

Palkinto jaetaan kolmeen kategoriaan
Rauhan ja demokratian ♦palkinto
Ihmisoikeuspalkinto
Kestävän kehityksen palkinto
| Vuosi | Rauhan ja demokratian palkinnon saaja | Maa  | Ihmisoikeuspalkinto | Maa | Kestävän kehityksen palkinto | Maa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Arthur Simon |  Yhdysvallat | Jelena Bonner |  Yhdysvallat / Venäjä | Geoffrey Ballard |  Kanada |
| 2005 | Violeta Chamorro |  Nicaragua | Kim Seong Min |  Korean tasavalta | Jonathon Porritt |  Britannia |
| 2006 | Nelson Mandela |  Etelä-Afrikka | Alirio Uribe Muñoz |  Kolumbia | Joan Bavaria |  Yhdysvallat |
| 2007 | Vicente Fox   |  Meksiko | Desmond Tutu |  Etelä-Afrikka | James Harris Simons |  Yhdysvallat |
| 2008 | Václav Havel |  Tšekki | Solange Pierre |  Dominikaaninen tasavalta | Junichi Fujino |  Japani |
| 2009 | Martin C.M. Lee |  Hongkong | Nadera Shalhoub-Kevorkian |  Israel | Al Gore |  Yhdysvallat |
| 2010 | Richard von Weizsäcker |  Saksa | Liu Xiaobo |  Kiina | Charles G. Koch |  Yhdysvallat |
| 2011 | José María Gil-Robles |  Espanja | Nasrin Sotoudeh |  Iran | Ernesto Bertarelli |  Sveitsi |
| 2012 | Soon Ok Lee |  Korean tasavalta | Abel Barrera Hernández |  Meksiko | Richard Branson |  Britannia |
| 2013 | Aung San Suu Kyi |  Myanmar | Guillermo Fariñas |  Kuuba | Alessandro Carlucci |  Brasilia |
| 2014 | Angela Merkel |  Saksa | Denis Mukwege |  Kongon demokraattinen tasavalta | Naomi Klein |  Kanada |
| 2015 | Tawakkol Karman |  Jemen | Michel Forst |  Ranska | Jeremy Leggett |  Yhdistynyt kuningaskunta |
| 2016 | Giorgi Margwelaschwili |  Georgia | Amina Mohammed |  Nigeria | Joan Carling |  Filippiinit |
| 2017 | Kolinda Grabar-Kitarović |  Kroatia | Bianca Jagger |  Nicaragua/ Yhdistynyt kuningaskunta | Vandana Shiva |  Intia |
| 2018 | David McAllister |  Saksa/ Yhdistynyt kuningaskunta | Nadia Murad |  Irak | Christiana Figueres |  Costa Rica |
| 2019 | Zuzana Čaputová |  Slovakia | Bryan Stevenson |  Yhdysvallat | Greta Thunberg |  Ruotsi |
| 2020 | Sviatlana Tsikhanouskaya |  Valko-Venäjä | Ai Weiwei |  Kiina | Johan Rockström |  Ruotsi |
| 2021 | Maria Ressa |  Filippiinit | Marielle Franco |  Brasilia | Sandra Steingraber |  Yhdysvallat |
| 2022 | Volodymyr Zelenskyy |  Ukraina | Ales Bialiatski |  Valko-Venäjä | Kate Raworth |  Yhdistynyt kuningaskunta |
| 2023 | Ellen Johnson Sirleaf |  Liberia | Denis Mukwege |  Kongon demokraattinen tasavalta | Melinda Gates |  Yhdysvallat |
Katja Andy

Katja Andy (alun perin Käthe Aschaffenburg; 23. toukokuuta 1907 Köln – 30. joulukuuta 2013 New York) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut pianisti ja pianopedagogi.
Andy opiskeli Berliinissä Edwin Fischerin johdolla. Hän myös esiintyi Fischerin kanssa kahdella pianolla ja kiersi tämän kamariorkesterin kanssa pitkin Saksaa. Vuonna 1933 Andy pakeni natsihallintoa aluksi Pariisiin ja sitten Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuus hänelle myönnettiin. Hän piti Yhdysvalloissa konsertteja, joiden ohjelmiston joukossa oli teoksia Johann Sebastian Bachilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Andy tuli kuitenkin tunnetuksi ennen kaikkea pianopedagogiikastaan. Hän opetti ensin Chicagon DePaulin yliopistossa ennen muuttamistaan Bostoniin, jossa hän liittyi Bostonin konservatorion ja sitten Uuden-Englannin konservatorion henkilökuntaan. Hän sai kunniatohtorin arvon Uuden-Englannin konservatoriosta vuonna 1987.
Andyn johdolla opiskelleiden pianistien joukossa on Carol Rosenberger.
Khandoba

Khandoba-temppelissä Jejurissa heitetään Bhandara-festivaalien aikaan juhlijoiden päälle kurkumajauhetta.
Khandoba on hindulaisuuden jumaluus, jota palvotaan Shivan avatarina eli ruumiillistumana. Khandoba on merkittävin paikallinen jumala Deccanin ylängön länsiosassa Karnatakassa. Khandoba yhdistää alueen yhteisöjä, ja sitä palvotaan sekä hindulaisten että muslimien parissa.
Tunnetuin Khandoba-temppeli on Jejurissa, 45 kilometrin päässä Punesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khandoba Wikimedia Commonsissa
Lyseonmäen koulu

| Lyseonmäen koulu |
| --- | --- |
 Koulun ilmakuva tammikuussa 2021.
Sijainti:  Savontie 19, Heinola
Koordinaatit:  61.2073°N, 26.0327°E
Tyyppi:  yläkoulu
Perustettu:  1847
Rehtori:  Jani Alatalo
Luokat:  7–9
Oppilaita:  483 (2022)
Verkkosivut
Lyseonmäen koulu, kutsumanimeltään Lyska, on Heinolan ainoa peruskoulun yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Se sijaitsee Heinolan keskustan pohjoispuolella Seminaarin alueella. Koulun rehtorina työskentelee Jani Alatalo. Lyseonmäen koulussa opiskeli yhteensä 483 oppilasta vuonna 2022.
Historia

Koulun toiminta sai alkunsa jo vuonna 1847 poikien yläalkeiskouluna. Suomessa päätettiin 1870-luvun alussa korvata yläalkeiskoulut lyseoilla, minkä vuoksi myös Heinolan yläalkeiskoulu lakkautettiin vuosina 1874-1877.
Suomenkielinen reaalikoulu perustettiin Heinolaan vuonna 1874, ja se lakkautettiin vuosina 1884-1888, kun reaalikoulu muutettiin vuonna 1883 annetulla asetuksella alkeiskouluksi, johon myös tytöt pääsivät vuonna 1890. Alkeiskoulut muutettiin puolestaan keskikouluiksi vuonna 1914.
Heinolan keskikoulu ja jatkoluokat yhdistettiin Heinolan yhteislyseoksi vuonna 1950. Yhteislyseo lopetti toimintansa kuitenkin vuonna 1975, ja silloin Heinolaankin syntyi kaikille yhteinen peruskoulu, jossa Lyseonmäen yläaste ja lukio jatkoivat toimintaansa samassa rakennuksessa.
Lyseonmäen koulun yhteydessä toiminut Lyseonmäen lukio (1975–2002) liitettiin vuonna 2002 osaksi tuolloin muodostettua Heinolan lukiota.
Aiheesta muualla

Koulun verkkosivu
Marjukka Arasola

Marjukka Arasola vuonna 1971.
Marjukka Arasola (s. 15. tammikuuta 1946 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Kuopion Yhteisteatterissa vuosina 1969–1973 ja Turun kaupunginteatterissa 1970- ja 1980-luvun taitteessa.
Arasola on näytellyt elokuvissa Laulu tulipunaisesta kukasta (1971), Natalia (1979) ja Petos (1988) sekä televisionäytelmissä Muni maailmani, muni (1979), Kenraali Spoof (1982) ja Odotin aaltoa (1984).
Marjukka Arasolan tytär on tanssija ja näyttelijä Sofia Arasola.
Aiheesta muualla

Marjukka Arasola Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Margaretha Krook

Margaretha Krook ja Holger Löwenadler vuonna 1963.
Margaretha Krookin muistomerkki Dramaten-teatterin kulmassa Tukholmassa.
Margaretha Knutsdotter Krook (15. lokakuuta 1925, Tukholma − 7. toukokuuta 2001, Tukholma) oli ruotsalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Krook työskenteli toisen maailmansodan jälkeen jonkin aikaa lentoemäntänä, mutta opiskeli sitten näyttelijäksi Dramatenin näyttelijäkoulussa, missä hänen oppilastovereitaan olivat muun muassa Max von Sydow ja Ingrid Thulin. Vuodesta 1963 lähtien Dramaten oli Krookin pitkäaikainen työpaikka.
Näyttelijänä Krook oli hyvin monipuolinen, ja hän menestyi sekä vakavissa että koomisissa osissa. Hänen luonteelleen sopivat erityisen hyvin voimakkaat luonneroolit, joita hän tekikin uransa aikana useita. Esimerkiksi käyvät Gertrude Stein, Mestariluokan Maria Callas ja Bertolt Brechtin Äiti Peloton.
Krookin elokuvaura alkoi 1949. Hänellä oli pieni rooli Ingmar Bergmanin elokuvissa Elämän kynnyksellä (1958) ja Naisen naamio – Persona (1966), jossa hän esitti psykiatria. Hän näytteli myöhemmin myös Bergmanin käsikirjoittamassa ja Bille Augustin ohjaamassa televisiosarjassa Hyvä tahto (1992). Jarl Kullen elokuvassa Miksi kirjakauppias lopetti uimisen? (1969) vanhapoikaelämään tottunut kirjakauppias (Allan Edwall) rakastuu Krookin esittämään sensuelliin Amélie Arbeliin. Näyttelijän viimeiseksi elokuvaksi jäi Colin Nutleyn Gossip (2000), johon oli kerätty joukko vuosituhannen vaihteen ruotsalaisen elokuvan kirkkaimpia naistähtiä.
Krook oli naimisissa Stig Hammarin kanssa vuosina 1956–1981. Tästä eroon päättyneestä avioliitosta hänellä on yksi tytär. Krookin pitkä seurustelusuhde näyttelijä Ernst-Hugo Järegårdin kanssa päättyi tämän kuolemaan 1998.
Margaretha Krook oli kotimaassaan hyvin rakastettu ja arvostettu näyttelijä. Uudenvuodenaattoiltana vuosina 1997–2000 hän lausui Skansenilla ruotsiksi Lordi Tennysonin runon ”Ring Out, Wild Bells”, ja esitys myös televisioitiin suorana.
Krook kuoli toukokuussa 2001 75-vuotiaana syöpään, joka oli ilmennyt vasta pari kuukautta aiemmin. Hyvin nopeasti kuoleman jälkeen pystytettiin Dramatenin edustalle muistomerkki näyttelijälle. Jonkin verran todellista kokoa suurempi näköispatsas seisoo siinä rakennuksen kulmassa, jossa Krookilla oli tapana tupakoida ennen esitystä.
Aiheesta muualla

Margaretha Krook Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Margaretha Krook Elonetissa
Katja Budanova

Jekaterina Vasiljevna ”Katja” Budanova (ven. Екатерина Васильевна ”Катя” Буданова, 7. joulukuuta 1916 – 19. heinäkuuta 1943) oli neuvostoliittolainen hävittäjä-ässä ja toiseksi paras naishävittäjälentäjä Neuvostoliiton Lidija Litvjakin jälkeen. Muita naisässiä ei ole. Hän ampui alas 11 saksalaista lentokonetta toisessa maailmansodassa.
Hän syntyi maaseudulla Konopljankan kylässä Smolenskin alueella. Hän alkoi nuorena työskennellä moskovalaisessa lentokonetehtaassa. Sen puitteissa hän liittyi lentokerhoon ja hankki itselleen lentokoulutuksen. Hän alkoi toimia lennonopettajana vuonna 1937. Hän toimi näytöslentäjänä erilaisissa tapahtumissa – koneena hänellä oli niissä Jakovlev UT-1.
Kesäkuussa 1941 Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän haki vapaaehtoisena sotilaslentäjäksi. Hän pääsi 586. hävittäjärykmenttiin, jonka perusti Marina Raskova. Yksikkö koostui pelkästään naislentäjistä. Budanova lensi ensimmäisen sotalentonsa huhtikuussa 1942 Saratovin yllä. Hänet ja muun muassa Lidija Litvjak siirrettiin 437. lentorykmenttiin, joka puolusti Stalingradin ilmatilaa. Hän osoittautui taitavaksi lentäjäksi lentäessään Jakovlev Jak-1 -hävittäjillä. 6. lokakuuta 1942 hän hyökkäsi 13 Junkers Ju 88 -pommikoneen kimppuun ja sai ensimmäisen ilmavoittonsa. Marraskuussa 1942 hän ampui kaksi Messerschmitt Bf 109 -hävittäjää ja yhden Ju 88 -pommikoneen. Seuraavina kuukausina voittoja kertyi lisää. Tammikuussa 1943 hän ja Litvak siirtyivät 73. kaartinhävittäjärykmenttiin, joka oli niin sanottu valioyksikkö. 23. helmikuuta 1943 hän sai Punatähti-kunniamerkin. Hän sai Suuri isänmaallinen sota -kunniamerkin kahdesti.
19. kesäkuuta 1943 Budanova taisteli yksin kolmea Bf 109 -hävittäjää vastaan. Hän ampui niistä yhden alas, mutta sitten hänen oma koneensa pudotettiin. Hän kuoli maahansyöksyssä lähellä Antrasitin kylää Luhanskin alueella.
Hänen ilmavoittotilastonsa on esitetty eri tavoin eri lähteissä. 11 ilmavoittoa on yleisin arvio – kuusi yksin ja viisi yhdessä jonkun muun lentäjän kanssa.
Hän oli sodan aikana ehdolla Neuvostoliiton sankari -kunniamerkin saajaksi. 1. lokakuuta 1993 hän sai Venäjän federaation sankari -arvonimen.
Päivän Uutiset (Yhdysvallat)

Päivän Uutiset -nimellä on ilmestynyt kaksi amerikansuomalaista sanomalehteä.
Ino Ekmanin Michiganin Calumetissa vuonna 1891 julkaisema Päivän Uutiset oli seudun ensimmäinen suomenkielinen päivälehti. Sen lauantainumero kantoi nimeä Viikon Uutiset. Lehti lakkasi vuoden sisällä. Fred Karinen ja Kalle Haapakoski julkaisivat samannimistä lehteä muutamina numeroina Calumetissa vuonna 1898.
Aiheesta muualla

Päivän Uutiset (1891) digitoituna kansalliskirjastossa
Katja Ahopelto

Katja Orvokki Ahopelto (o.s. Kantanen) (s. 19. toukokuuta 1991 Helsinki) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Viipurin Urheilijoita. Hän on harrastanut myös useita muita yleisurheilulajeja, ja häntä valmensi vuoteen 2010 isänsä, estejuoksija Tapio Kantanen. Tämän jälkeen hänen valmentajanaan toimi Conny Karlsson. Viimeiseksi kilpailukaudeksi Tilastopajan mukaan on jäänyt kausi 2012..
Kantanen karsiutui loppukilpailusta Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän voitti ensimmäisen aikuisten maaottelunsa, Tampereen hallimaaottelun 2011, uransa parhaalla tuloksella 15,00. Hän on voittanut sisäratojen Suomen-mestaruuden 2010 ja 2011. Turun Kalevan kisoissa 2011 hän sijoittui kolmanneksi.
Kantanen työnsi ulkorataennätyksensä 15,03 Turussa 5. elokuuta 2011.
QwaQwa

QwaQwa oli yksi Etelä-Afrikan alueelle apartheid-järjestelmän aikana perustetuista mustien kotimaista eli bantustaneista. Sen pinta-ala oli 655 km² ja se sijaitsi Oranjen vapaavaltion provinssin alueella lähellä Lesothon rajaa. QwaQwan pääkaupunkina toimi Phuthaditjhaba. QwaQwa oli määritelty besotho-heimon kotimaaksi ja siellä asui noin 180 000 ihmistä. QwaQwa julistettiin itsehallintoalueeksi 1. marraskuuta 1974 ja sen päällikköministerinä toimi sen olemassaolon ajan Kenneth Mopeli. 27. huhtikuuta 1994 se liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan ja on nykyisin osa Vapaavaltion -provinssia.
Qvanten

Qvanten on sukunimi:
Aurora von Qvanten (1816–1909), ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä
Emil von Qvanten (1827–1903), suomalaissyntyinen runoilija
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten (1834–1915), suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies
Gideon von Qvanten (1851–1898), suomalainen juristi ja Uudenkaupungin pormestari
Jost Wilhelm Hugo von Qvanten (1867–1916), suomalainen juristi, tilanomistaja ja valtiopäivämies
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Freenode

Freenode (aiemmin tunnettu nimellä Open Projects Network) on IRC-verkko, joka on tunnettu erityisesti siitä, että useiden avoimen lähdekoodin ohjelmistoprojektien kanavat sijaitsivat siellä. Verkko eroaa muista suurista IRC-verkoista pyrkimällä olemaan vapaaseen ohjelmistotuotantoon ja muuhun vapaaehtoiseen kansalaistoimintaan liittyvän viestinnän väline ja verkon politiikan mukaan verkkoa ei suositella yleiseen chat-toimintaan.
Historia

Freenode sai alkunsa muissa verkoissa olleina IRC-kanavina 1990-luvulla. Vuonna 1998 Open Projects Network muuttui omaksi IRC-verkokseen. Tuolloin käyttäjiä oli noin 200 ja kanavia 20 kappaletta. IRC:n käytön ollessa yleisessä laskutrendissä 2000- ja 2010-luvuilla freenode on ollut ainoa merkittävä verkko, joka on kokenut pysyvää kasvua käyttäjämäärissä. Kesällä 2012 verkko nousi pitkään kärkisijaa pitäneen Quakenetin ohitse suurimmaksi IRC-verkoksi. Ruuhkaisimpiin aikoihin freenodea käyttää noin 85 000 käyttäjää.
Rob "lilo" Levin, Freenoden pitkäaikainen pääylläpitäjä, kuoli liikenneonnettomuudessa 16. syyskuuta 2006.
Alun perin verkkoa ylläpiti voittoa tavoittelematon yhdistys nimeltä PDPC (Peer-Directed Projects Center).
PDPC purettiin 2013 johtuen hyväntekeväisyysorganisaation Englannin lakien mukaan vaatimista menoista ja vähäisistä tuloista.
Vuonna 2017 tuolloinen Freenoden pääylläpitäjä Christel Dahlskjaer muodosti yhtiön Freenode Ltd ja myi sen korealaiselle Andrew Leelle. Lee lupasi verkon jatkavan toimintaansa entisellään ja yhtiöittämisen olleen tehty konferenssin sponsoroimiseksi. Helmikuussa 2021 Dahlskjaer laittoi Freenoden verkkosivulle Leen ja Mark Karpelesin omistaman Shells.com:in mainokset. Shells.com oli rahoittanut Freenoden ylläpitoa 36000 dollarilla vuodessa. Protestin jälkeen Dahlskjaer erosi verkon ylläpidosta. Vapaaehtoiset valitsivat uuden pääylläpitäjän. Lee syytti muita Christelin savustamisesta pois asemastaan ja kiusanteosta ja sanoi uuden ylläpitäjän yrittävän kaapata projektin. Toukokuussa Lee nimitti uuden henkilön vastaamaan verkon teknisestä ylläpidosta.
Toukokuussa 2021 moni Freenoden kehittäjistä jätti palvelun ja ilmoitti perustavansa uuden IRC-verkon nimeltään Libera.chat Andrew Leen ottaessa Freenoden haltuunsa.
Verkkopalvelut

Freenodessa on käytössä mm. seuraavat verkkopalvelut:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Freenoden kotisivut