stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taloudellinen epätasa-arvo
Talouskasvu ja tuloerot

"Rikkaiden rikastuminen ei ole keneltäkään pois" -ajatus tunnetaan tihkumisteoriana (trickle down theory), joka on eräs sovellus Rawlsin eroperiaatteesta. Sen mukaan rikkaitten rikastuminen parantaa köyhien asemaa: tuloerojen lisääntyminen on hyvä asia taloudelliselle kasvulle ja taloudellinen kasvu on hyvä asia köyhille.
Kansantaloustieteen professori Matti Tuomala on arvostellut tätä näkemystä.  Myös Joseph Stiglitzin mukaan tihkumisteoria ei pidä paikkaansa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa 1980-luvulla talous kasvoi, mutta pienituloisimpien reaalitulot laskivat. Stiglitzin mukaan taloustieteellinen tutkimus ei ole löytänyt tukea teorioille, joiden mukaan epätasainen tulonjako lisää rikkaiden säästämisastetta, säästöt pääomia ja pääomien lisääntyminen talouskasvua. Stiglitzin mukaan nopea talouskasvu voidaan saavuttaa myös ilman huomattavaa epätasa-arvon kasvua. Stiglitzin mukaan korkea säästöaste ei edellytä suuria tuloeroja.
Kun tutkittiin tietoja vuosilta 1985–1995, ei havaittu selvää yhteyttä tuloerojen ja taloudellisen hyvinvoinnin välillä: tuloerot eivät lisänneet talouskasvua, ja tuloerot eivät auttaneet köyhiä; mitä suuremmat tuloerot, sitä alhaisemmat olivat köyhien absoluuttiset tulot. Tuomas Malisen mukaan suuret tuloerot haittaavat talouskasvua rikkaissa maissa. Malisen mukaan tämä johtuu siitä, että rahan keskittyminen rikkaille vähentää kulutusta, koska rikkaat säästävät enemmän kuin köyhät. Brookings-instituutin ja Australian keskuspankin tutkimusten mukaan köyhien kulutusalttius on suurempi kuin rikkaiden. Tämä tarkoittaa, että antamalla rahaa köyhille rikkaiden sijaan talouskasvun todennäköisyys on varmempaa. Samalla köyhiltä tuleva kulutuskysyntä alentaa työttömyyttä.
Talousjärjestö OECD:n vuonna 2014 julkaiseman raportin mukaan tuloerojen kasvu heikentää talouskasvua. Raportin mukaan Suomen talouskasvu olisi ollut tuolloin viidenneksen korkeampaa, jos tuloerot eivät olisi kasvaneet niin suuriksi. Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) tutkimuksen mukaan laajamittainenkaan tuloerojen tasaaminen ei ole vahingollista talouskasvulle.
Menoerot

Hyvinvointierojen mittaaminen kulutustason mukaan antaa toisenlaisen kehityskuvan kuin tulotason mukainen vertailu. Suomessa kotitalouksien ekvivalenttien kulutusmenojen erot pienenivät vuosina 1966–1976, jonka jälkeen ne kasvoivat 1980-luvun alkuun saakka, pienenivät jälleen vuoteen 1995 asti, ja sen jälkeen ovat kasvaneet joka vuosi (vuoteen 2006, jolloin viimeksi tehtiin laaja kulutustutkimus).
Polarisaatio

Tulonjaon polarisoitumisella tarkoitetaan ilmiötä, jossa keskimääräisellä tulotasolla olevien henkilöiden ja perheiden määrä vähenee, kun taas alemmilla ja ylemmillä tasoilla olevien määrä kasvaa. Puhutaan ”keskiluokan katoamisesta”. Vastaava vertailu voidaan tehdä kulutusmenojen suhteen. Tulojen polarisaatio oli Suomessa pienintä vuonna 1981. Kulutuksen polarisaatio on kasvanut vuodesta 1995 ja jatkaa kasvuaan edelleen (vuoteen 2006).
Jakauman polarisaatio voi kasvaa, vaikka perinteisten tuloerokäsitteiden (gini-indeksi, Lorenzin käyrä) mukainen eriarvoisuus vähenisi.
Suomessa keskituloisten osuus väestöstä on pudonnut 52,3 prosentista 44,3 prosenttiin vuosina 1995–2017.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tulonjaon kehitys eräissä maissa 1975-2004 OECD. Arkistoitu 16.6.2012. Viitattu 23.7.2009.
Tulonjakotilasto Tilastokeskus.
Tulonjaon kokonaistilasto Tilastokeskus.
World Inequality Database Ehkä maailman laajin historiallisen tulonjaon ja varallisuuden jakautumisen tietokanta
Puolueiden eroja suhtautumisessa tuloeroihin kansanedustajien ehdokasvaiheen mielipiteiden perusteella Wikiaineisto, alun perin YLE.
Uudet hierarkiat pohjoismaisilla työmarkkinoilla lisäävät tuloeroja. Helsingin yliopisto, väitökset 18.2.2011.
Suomi on maailman huipulla – tuloerojen kasvussa (Arkistoitu – Internet Archive). Talouselämä 3.5.2011.
Kaaro, Jani: Köyhyyden anatomia. Helsingin Sanomat 20.6.2011.
Yle Elävä arkisto: Hyvinvointivaltion loppu (Ykkösdokumentti)
Kylänpää, Riitta: Onko Suomi taas luokkayhteiskunta? Suomen Kuvalehti 6.3.2013.
Findikaattori - tuloeroja kuvaava Gini-kerroin, aikasarja vuodesta 1995 alkaen Vanhentunut linkki
Kalinitchev, Andrei: Nopeasti eriarvoistuva maailmamme. Kirja-arvostelu teoksesta Therborn, Göran: Eriarvoisuus tappaa (The Killing Fields of Inequality). Vastapaino, 2014. (Agricolan kirja-arvostelut, 1.7.2015)
Vaurauden jakautuminen maailmassa yksilöiden nettovarallisuuden mukaan. Rikkain 0,001 % väestöstä omistaa 30 % maailman varallisuudesta ja köyhin 99,9 % omistaa 19 % maailman varallisuudesta.
Gini-kerroin kertoo tulonjaon tasaisuudesta valtioiden sisällä. Vihreissä valtioissa on pienimmät tuloerot ja punaisissa suurimmat.



  < 0.25
  0.25–0.29

  0.30–0.34
  0.35–0.39
  0.40–0.44

  0.45–0.49
  0.50–0.54
  0.55–0.59
  ≥ 0.60

  ei tietoja
Slummeja liikerakennusten vieressä Intian Cochinissa.
Mitä epätasa-arvoisempi yhteiskunta, sitä enemmän terveysongelmia ja sosiaalisia ongelmia
Linda Tanner

Linda Tanner
Linda Tanner, o. s. Anttila (24. kesäkuuta 1882 Tyrväntö – 10. marraskuuta 1978 Helsinki) tunnetaan parhaiten ministeri ja puoluejohtaja Väinö Tannerin puolisona. Hän kirjoitti myös muistelmateoksen sekä suomensi muutamia kirjoja.
Henkilöhistoria

Linda Tannerin isä oli kalastaja Kalle Anttila. Hän pääsi ylioppilaaksi ja opiskeli vuodesta 1903 Helsingin yliopistossa fysiikkaa ja matematiikkaa. Linda tapasi Väinö Tannerin vuonna 1907 Ylioppilaiden Sosialidemokraattisen Yhdistyksen kokouksessa. Vuonna 1909 he solmivat avioliiton, joka virallistettiin 1918 siviiliavioliiton tultua lailliseksi kyseisen vuoden alusta alkaen.  Heillä oli kahdeksan lasta, joista yksi oli lääkäri, tietokirjailija ja terveyskasvattaja Maija Taka (1912–1984). Vuonna 1923 Väinö Tanner osti Sorkin tilan Vihdistä ja tämän tilan hoito jäi paljolti Linda Tannerin vastuulle.
Teoksia

Vehnästä ja vehnäjauhoista ; eripainos Kuluttajain lehdestä. Helsinki 1937
Tämän olen kokenut : muistikuvia ja mielipiteitä. Tammi 1965
Suomennoksia

A. Dodel : Mooses vaiko Darwin? : koulukysymys. Vihtori Kosonen o.y., Helsinki 1909
Wilhelm Leche : Ihmisen alkuperä ja kehitys. Osuuskunta Kehitys, Pori 1914
Paul Wagner ja Thorild Wulff : Puutarhakasvien lannoittaminen : erityisesti silmälläpitäen apulantain merkitystä kasvitarhaviljelyksessä ; mukaillen suom. Linda Tanner. Otava 1921
Kirjallisuutta

Riikka Tanner : Linda kulkee keskellä tietä. Tammi 2004 ISBN 9789513130749
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Tanssiravintola

Tanssijoita Tenho-ravintolassa Helsingin Kalliossa syyskuussa 1974.
Tanssiravintola ja baari 1900-luvun puolenvälin Chicagossa.
Tanssiravintola on ravintola, jossa asiakkailla on mahdollisuus tanssia erityisellä tanssilattialla elävän musiikin tahdissa. Tanssiravintolat ovat pubien ja yökerhojen tavoin niin sanottuja juoma- ja seurusteluravintoloita, joissa ei välttämättä ole ruokailumahdollisuutta. Kun yökerhoissa tanssimusiikki voi tulla myös äänilevyltä tai muulta tallenteelta, tanssiravintolassa musiikkia esittää erityinen tanssiyhtye tai -orkesteri. Tanssia voi joko oman pöytäseurueen jäsenten kanssa tai hakea tanssiin partneria muiden pöytien seurueista. Yleensä miehet hakevat naisia, mutta naistentansseissa asetelma on päinvastainen ja sekahaussa molemmat tavat ovat käytössä yhtä aikaa. Tanssiravintolat ovat merkittäviä tutustumispaikkoja kumppania etsiville.
Suomessa tanssiravintolan yleisö on nykyisin varttuneempaa väkeä kuin yökerhoissa ja muissa nuorison suosimissa paikoissa, ja niiden musiikki on yleensä iskelmämusiikkia, aikuisrockia tai muuta lava- ja seuratanssiin sopivaa musiikkia. Tanssiravintoloiden suosio on vähenemässä. Monen suomalaiskaupungin viimeinen tanssiravintola on suljettu 2010-luvulla, joskin joitakin uusia on avattu, kuten Seinäjoen Soittola vuonna 2011.
Kirjallisuutta

Honkala, Timo. 100 v Stadin jortsuja ja tanssimestoja: historian kertomaa ja tanssimuistoja vv. 1950–70. BoD, 2017. ISBN 978-951-568-470-7.
Nurmi, Johanna. Sukupuoli tanssii ravintolassa. Sosiologisia keskusteluja. Pro gradu, Turun yliopisto, sosiaalitieteiden laitos. 2010.
Sillanpää, Merja. Säännöstelty huvi : suomalainen ravintola 1900-luvulla. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002. ISBN 9514596579.
Tikka, Marko & Nevala, Seija-Leena. Kielletyt leikit : Tanssin kieltämisen historia Suomessa 1888–1948. Atena, 2020. ISBN 9523006134.
Tanimbarinluri

| Tanimbarinluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Punalurit Eos
Laji::  reticulata
Kaksiosainen nimi
 Eos reticulata  (S. Müller, 1841) 
Katso myös
   Tanimbarinluri Wikispeciesissä   Tanimbarinluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tanimbarinluri (Eos reticulata) on punalurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään kirkkaan punainen. Pään sivuilla on purppuransininen leveä kuvio. Pyrstö on ruskehtavan musta ja siivillä on mustia kuvioita. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet harmaat. Nuoren linnun rintahöyhenissä on sinimustaa kirjailua ja siipien peitinhöyhenissä on selvät mustat täplät. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Tanimbarinluri esiintyy luontaisesti vain Indonesian Tanimbarisaarilla. Ihminen on siirtänyt lajia Indonesian Kai- ja Damarsaarille.
Tanimbarinlurin kanta on silmälläpidettävä. Se on melko yleinen lemmikkilintu, joskaan Suomessa sitä ei tavata ollenkaan tai juuri ollenkaan.
Elinympäristö

Tanimbarinlurit elävät alavien maiden metsissä sekä istutusmetsiköissä. Lajin elintavat ovat huonosti tunnettuja.
Lisääntyminen

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Tanimbarinlurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät ilmeisesti pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä, ehkä myös hyönteisiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Tarakan

Tarakan
Tarakanin sijainti kartalla
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjois-Kalimantan Indonesia
Saariryhmä:  Isot Sundasaaret
Korkein kohta:  Gunung Tjangkol, 113 m
Pinta-ala:  300 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  193 000
Suurin kaupunki:  Tarakan
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tarakan on saari Indonesiassa neljä kilometriä Borneon rannikolta Pohjois-Kalimantanin provinssissa Celebesinmerellä. Saari on noin 300 neliökilometrin kokoinen ja sen pääkaupunki on Tarakan.
Historiaa

Hollantilaiset tutkimusmatkailijat löysivät saarelta öljyä vuonna 1863. Öljynjalostaminen aloitettiin vuonna 1906. Vuoteen 1940 mennessä saarelle oli rakennettu öljynjalostamo, jossa oli neljä säiliötä ja lastauslaituri. Kyseinen jalostamo oli yksi viidestä suurimmasta Öljyntuotantolaitoksista Itä-Intian alueella.
Toisessa maailmansodassa japanilaiset valtasivat Tarakanin 11. tammikuuta 1942. Saarta puolustaneet 1300 hollantilaissotilasta tapettiin. Saarelta käsin pystyttiin kuljettamaan polttoainetta japanilaisille joukoille. Vuoteen 1944 mennessä japanilaisilla ei ollut enää tarpeeksi öljytankkereita kuljettamaan öljyä jalostettavaksi. Filippiinienmeren taistelun jälkeen kesäkuussa 1944 japanilaiset joutuivat tankkaamaan lentotukialuksensa jalostamattomalla raakaöljyllä, mikä ei soveltunut laivan koneille. Palamisessa syntyneet reaktiot aiheuttivat tulipaloja ja räjähdyksiä, joiden seurauksena japanilaiset menettivät lentotukialukset Taihōn, Shōkakun ja Hiyōn. Myöhemmin australialaiset joukot tekivät invaasion saarelle vapauttaen sen japanilaismiehitykseltä kesäkuussa 1945.
Öljyvaraston tankit ja laituri 1900-luvun alussa Tarakanilla
Tarakanin taistelu
Käännös suomeksi
Taponlehdet

| Taponlehdet |
| --- | --- |
 Lännentaponlehti (Asarum caudatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Piperales
Heimo::  Piippuruohokasvit Aristolochiaceae
Suku::  Taponlehdet Asarum  L.
Katso myös
   Taponlehdet Wikispeciesissä   Taponlehdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taponlehdet (Asarum) on piippuruohokasvisuku (heimo Aristolochiaceae), jonka lajit ovat myrkyllisiä. Niitä viljellään monivuotisina koristekasveina ja ne sopivat maanpeitekasveiksi. Sukuun kuuluu noin 90 lajia, joista suurin osa esiintyy vain Aasiassa.
Lajeja

kanadantaponlehti (Asarum canadense)
kirjotaponlehti (Asarum splendens)
lehtotaponlehti eli peittolehti (Asarum europaeum)
lännentaponlehti (Asarum caudatum)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Taponlehdet (Asarum)
Suomen Lajitietokeskus: Taponlehdet – Asarum
ITIS: Asarum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Asarum (englanniksi)
Flora of China: Asarum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157718  Wikispecies: Asarum  APDB: 188343  BOLD: 121170  CoL: 33LL  EoL: 72837  EPPO: 1ASUG  FNA: 102755  FoC: 102755  GBIF: 2873945  GRIN: 1024  iNaturalist: 52861  IPNI: 3127-1  IRMNG: 1006411  ITIS: 18351  NBN: NHMSYS0000456138  NCBI: 16728  NZOR: 88492743-bb15-4811-8612-44bd2390919b  Open Tree of Life: 496568  PLANTS: ASARU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:3127-1  Tropicos: 40020485  VASCAN: 863  WFO: wfo-4000003221
Tanssiorkesteri

Australialainen tanssiyhtye vuonna 1926.
Tanssiorkesteri on seuratanssia avustava orkesteri, joka esiintyy lähinnä lavatansseissa, tanssiravintoloissa tai yksityistilaisuuksissa kuten häissä. Suomessa tanssiorkesteri soittaa vanhaa tanssimusiikkia (valssia, tangoa, humppaa, jenkkaa jne.), uudempaa viihde- tai iskelmämusiikkia tai latinalaisrytmisiä kappaleita (sambaa, rumbaa, chachaa tai jiveä), usein illan mittaan jopa kaikkia näitä tarjotakseen yleisölle monipuolista tanssittavaa. Pienemmästä kokoonpanosta voidaan käyttää nimitystä tanssiyhtye. Ruotsissa syntyi 1970-luvulla oma tanssiyhtyetyyli nimeltä dansband.
Tanssiyhtyeet soittavat enimmäkseen cover-versioita muiden artistien tunnetuksi tekemistä kappaleista, mutta niillä voi olla myös omia kappaleita. Levytyksiä tanssiyhtyeet tekevät melko harvoin, pääpaino on tanssilavakeikoissa tai pidemmissä kiinnityksissä tanssiravintoloihin.
Nykyaikaisen tanssiorkesterin juuret juontavat 1900-luvun puolenvälin pohjoisamerikkalaisiin big band -jazzorkestereihin monine puhallinsoittimineen ja suuriin viihdeorkestereihin jousisektioineen. Toisen maailmansodan jälkeen tanssikokoonpanot alkoivat pienentyä sekä taloudellisista että taiteellisista syistä niin, ettei niissä välttämättä ollut esimerkiksi puhaltimia lainkaan. Tanssiorkesterin perustana on rumpujen, basson ja pianon tai rytmikitaran muodostama rytmisektio. Suomessa tanssimusiikin orkesterikokoonpanoon kuuluu usein myös harmonikka.
Rockpitoisempaa tanssittavaa ohjelmistoa esittävä cover-yhtye voi käyttää itsestään nimitystä bilebändi tai livebändi erotuksena omia kappaleita tai vakavampaa rock-ohjelmistoa esittävistä ja levyttävistä rock-yhtyeistä.
Tanssiorkesterit Suomessa

1930-luvulla Suomessa toimi suuria tanssiorkestereita, kuten Dallapé, Ramblers, Melody Boys ja Eugen Malmsténin muiden muusikoiden kanssa perustama Rytmipojat. Tanssilava- ja tanssiravintolakulttuuri synnytti tanssiorkestereita ja -yhtyeitä kaikkialle Suomeen. Vuonna 1958 perustettiin Humppa-Veikot, ja saman tyylilajin yhtyeitä tuli lisää 1970-luvun uudessa humppainnostuksessa.
Yleisradiolla oli oma Radion viihdeorkesteri vuodesta 1953 ja Radion tanssiorkesteri vuodesta 1958. Niiden lisäksi suurten tanssiorkesterien puhallinpitoista perinnettä Suomessa pitivät yllä muun muassa Ronnie Kranckin yhtye ja Martin Brushanen big band. Monet tanssiorkesterien muusikot olivat pikemminkin jazzmuusikoita, jotka soittivat humppaa, tangoa ja valssia vain itsensä työllistämiseksi.
Monet orkesterit ja laulusolistit suosivat tanssilavojen kiertelyn sijasta pitkiä kiinnityksiä tanssiravintoloihin. Esimerkiksi Erkki Junkkarinen oli yhtyeineen läpi 1960-luvun kiinnitettynä vakioesiintyjäksi helsinkiläisessä Mikadossa. Suomalaisten muusikoiden lisäksi Suomessa toimi paljon ulkomaalaisia soittajia, 1970-luvun alussa noin 60 prosenttia kaikista. Heitä tuli etenkin Unkarista, Puolasta ja Tšekkoslovakiasta. 1970-luvun alussa perustettiin kolme kevyen musiikin ammattilaisten ammattijärjestöä: SAK:hon kuuluneet Popmuusikot ry, Ravintolamuusikot ry ja Laivamuusikot ry, joka oli Suomen Merimies-Unioniin alajärjestö. Kaikkien näiden kattojärjestönä toimi Musiikkialan ammattiliittojen federaatio MAF. Nykyisin kaikentyylisiä muusikkoja edustaa SAK:lainen Suomen Muusikkojen Liitto. 1970-luvun alussa perustettiin myös kevyen musiikin koulututusta antava Oulunkylän musiikkiopisto, nykyinen Pop & Jazz Konservatorio, jonka yhdeksi koulutusohjelmaksi tuli kolmivuotinen, peruskoulupohjainen tanssimuusikkolinja.
1990-luvun puolivälissä Helsingin Sanomat laski, ettei missään muussa maassa ole tanssimuusikoilla väestömäärään nähden niin paljon työtilaisuuksia kuin Suomessa.
Suomessa järjestetään tanssiorkesterien Suomen-mestaruuskilpailua nimeltä Smork sekä toista samanaiheista kilpailua nimeltä Viihdyttäjä. Tanssiorkesterikilpailut saivat alkunsa Ylläkseltä 1990-luvun taitteessa. Vuonna 2012 Yle TV2 tuotti ohjelmasarjan Bilebändi 2012, jossa nykyaikaiset tanssiyhtyeet kilpailivat.
Kun 1900-luvun jälkipuoliskolla Suomen tanssiyleisö saapui yleensä kuulemaan tunnettua laulusolistia ja hänen taustayhtyettään, nykyisin tanssiyleisö on alkanut ajatella 1900-luvun alkupuolen tapaan taas solistin sijaan yhtyettä. Suomen 2010-luvun tanssiorkesterisuosikkeja olivat muun muassa Finlanders, Souvarit ja Yölintu.
Kirjallisuutta

Kätkä, Anneli & Mäki, Tapio: Tanssiorkesterin seikkailut pohjoisilla leveysasteilla : Kätkän yhtyeen tarina. Väyläkirjat 2020. ISBN 978-952-396-039-8.
Metsäketo, Martti & Rehnström, Seppo & Nissilä, Pekka (toim.): Komppia ikä kaikki : tanssimusiikin käsikirja : muusikoille, laulajille, tanssijoille. Helsinki : Selvät Sävelet, 2011. ISBN 978-951-95480-3-6. (Rengasselkäiseen kirjaan liittyy nuottijulkaisu ja CD-levy.)
Sep, Kimmo: Valonheittäjien varjossa soittaa Blues : Kuusankosken tanssiyhtyeiden historia 1920–1969. Kouvolan kaupunginmuseo 2010. ISBN 9518990182.
ym. alueellisia tanssiorkesteri- ja tanssilavahistoriikkeja
Aiheesta muualla

Suomalaisen seuratanssin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive), tanssi.net-sivusto
Käännös suomeksi
Saija Tarkki

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Halifax 2004 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Harbin 2008 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Hämeenlinna 2009 | jääkiekko |  |
Saija Tarkki (o.s. Sirviö, s. 29. joulukuuta 1982 Oulu) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi alkuun puolustajana, mutta sittemmin hyökkääjänä.
Tarkki edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta neljissä olympialaisissa (Salt Lake City 2002, Torino 2006, Vancouver 2010, Sotši 2014) sekä kahdeksan kertaa MM-kilpailuissa. Vuosina 2004, 2008 ja 2009 hän saavutti MM-pronssia.  Vancouverissa 2010 hän saavutti olympiapronssia.
Kotimaassa Tarkki edusti Oulun Kärppiä, jossa hän pelasi peräti 21 kauden aikana, yhteensä 309 pääsarjaottelua tehden niissä 404 tehopistettä  , ja saavutti pelaamiensa kausien aikana useita SM-mitaleja. Vuonna 2012 hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa, ja seuraavat vuosina 2017 ja 2018.
Maaliskuussa 2019 Tarkki ilmoitti lopettavansa uransa kauden päätteeksi.
Tarkki avioitui jääkiekkomaalivahti Tuomas Tarkin kanssa kesällä 2010. Tuomas Tarkki siirtyi valmennustehtäviin Oulun Kärppiin.
Syksyllä 2024 Kärpät ilmoitti jäädyttävänsä Saija Tarkin pelinnumeron 20 koko seurassa. Jäädytysseremonia järjestettiin naisten liigaottelun Kärpät-Ilves yhteydessä, 23.11.2024, ja juhlallisuuksia jatkettiin myöhemmin samana päivänä pelattavassa miesten SM-liigaottelussa.
Tao Lin

Runoilija-kirjailija TaoLin
Tao Lin (TaoLin) (s. 1967) on kiinalais-suomalainen runoilija, kirjailija ja taiteilija. Hän muutti Suomeen Kiinasta vuonna 1997 ja hänellä on kaksi lasta. Hänen taiteilijanimensä on TaoLin, (kiinaksi 桃林) joka tarkoittaa persikkapuutarhaa. TaoLinin esikoisromaani Suomen taivaan alla (Enostone, 2008) oli ehdokkaana Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Hän on Kirjailijaliiton jäsen.
Lavakomiikka

Aktiivimalli johdatti TaoLinin lavakomiikan pariin, koska pelkällä kirjoittamisella ei tullut hyvin taloudellisesti toimeen. Uudesta suuntauksesta ei mennytkään kauan, kun TaoLin pääsi keväällä 2019 Helsingissä Skiffer-ravintolan järjestämän stand up -kilpailun finaaliin.
Teokset

Suomen taivaan alla - romaani.  Enostone, 2008.  ISBN 978-951-9036-76-2
Tuhat syytä lentää - runoteos.  Enostone, 2011.  ISBN 978-952-5960-03-7
Sininen maa - romaani.  Enostone, 2012.  ISBN 978-952-5960-20-4
Teen kuiskaus, runoja - runoteos.  Enostone, 2014.  ISBN 978-952-5960-31-0
Teen kuiskaus - runoteos.  Enostone, 2017, toinen painos.  ISBN 978-952-5960-60-0
Kaunis maailma - novellikokoelma.  Enostone, 2019.  ISBN 978-952-5960-80-8
Perhonen ja hyvä ihminen - romaani. Enostone, 2022. ISBN 978-952-7389-78-2.
Laozi ja tekemättömyyden taito.  Rajamäki:  Aviador, 2024.  ISBN 978-952-381-228-4
Käännökset

Laotse: Tao Te Ching.  Arktinen Banaani, 2018.  ISBN 978-952-2703-26-2
Laotse: Tao Te Ching. Arktinen Banaani, 2022, uudistettu painos. ISBN 978-952-270-457-3.
Mylläri

Myllärin kuva vuoden 1568 kaiverruksessa.
Keskiaikaiseksi mylläriksi pukeutunut mies.
Mylläri on ammattinimi myllyssä työskentelevälle työntekijälle, jonka tehtävä on jauhaa viljanjyvät jauhoksi. Myllärit hienonsivat myös muita materiaaleja, joista oli tarpeen tehdä hienoa, jauhomaista ainetta, esimerkiksi värijauhetta.
Myllärin ammatti on yksi ihmiskunnan vanhimmista ja se on esiintynyt joka puolella maapalloa. Mylläreillä oli tärkeä osuus maanviljelyn kehittymisessä. Jyvien jauhaminen on tarpeellista ruoanlaiton helpottamiseksi ja jauhetun viljan ravintoaineet imeytyvät paremmin. Myllärin ammatti oli keskiajan Keski-Euroopan talonpoikien keskuudessa yksi arvostetuimmista.
Ennen vesi- ja tuulimyllyjä vilja jauhettiin joko survimella tai pyörittämällä leveää, tasapintaista, pyöreää ja litteää jauhinkiveä aluskiveä vasten, jolloin materiaali hienontui liikkuvien kivien välissä. Tämä on monissa kulttuureissa ollut naisille kuuluva työ.
Tanskan lippu

Tanskan lippu
Tanskan lippu eli Dannebrog (tansk. Tanskan kangas) on maailman vanhin käytössä oleva kansallislippu. Se on Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Islannissa, Ahvenanmaalla ja Färsaarilla sekä epävirallisesti Itä-Karjalaan, Inkeriin, Vepsään ja suomenruotsalaisiin viittaavissa yhteyksissä käytettyjen nuorempien ristilippujen välillinen tai välitön esikuva. Dannebrogissa on valkoinen risti punaisella pohjalla. Alun perin tämä oli johanniittaritarien tunnus. Dannebrogin historia palautuukin keskiaikaan ja ristiretkien aikakauteen. Lipun erikoisuutena on, ettei sen käyttöä ole rajoitettu lailla, vaan käyttö on täysin vapaata. Pohjoismaiden lipuista Dannebrog on neliömäisin.
Vuoteen 1743 saakka lipusta oli käytössä myös mustavalkoinen versio, niin kutsuttu Sorgeflag, jolla suoritettiin suruliputus. Kun tämä lippu jätettiin pois käytöstä, suruliputus alettiin suorittaa laskemalla tavallinen lippu puolitankoon. Tämä tapa on levinnyt Tanskasta moniin muihin maihin.