stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo Hyvönen

Timo Hyvönen (s. 1961 Nokia, Suomi) on suomalainen kauppatieteilijä. Hän toimii laskentatoimen professorina Tampereen yliopistossa 1.8.2015 alkaen. Ennen nykyistä työtehtäväänsä Hyvönen toimi määräaikaisena laskentatoimen professorina Turun yliopistossa (1. toukokuuta 2011 – 31. joulukuuta 2015).
Hyvönen on toiminut aiemmin (vuodesta 2000 lähtien) myös laskentatoimen ja rahoituksen lehtorina Tampereen yliopistossa. Hyvönen suoritti kauppatieteiden lisensiaatin tutkinnon Tampereen yliopistossa, ja hänen väitöskirjansa Exploring Management Accounting Change in ERP Context – Four Perspectives (suom. Johdon laskentatoimen muuttuminen ERP-järjestelmän käyttöönotossa) tarkastettiin vuonna 2010.
Julkaisuja

Exploring Management Accounting Change in ERP Context – Four Perspectives. Acta Universitatis Tamperensis; 1506, Tampere University Press, Tampere 2010. ISBN 978-951-44-8023-2, ISSN 1455-1616.
Monikielisyys

Monikielisyydellä tarkoitetaan sekä yksilön että yhteisön monikielisyyttä. Yksilön monikielisyys voidaan käsittää kahden tai useamman kielen äidinkielenomaisena osaamisena, tai laajemmin yksilön kykynä kommunikoida sujuvasti kahdella tai useammalla kielellä. Monikielinen yhteisö taas on esimerkiksi Suomi, jossa on kaksi virallista kieltä (suomi ja ruotsi) sekä muutamia vähemmistökieliä (pohjoissaame, inarinsaame, koltansaame, romani, suomalainen viittomakieli ja suomenruotsalainen viittomakieli).
Yksilön monikielisyys

Maailmassa on huomattavasti enemmän kaksi- tai monikielisiä kuin yksikielisiä ihmisiä. Monikielisenä pidetään usein henkilöä, joka osaa kahta tai useampaa kieltä äidinkielen omaisesti. Nykyään kuitenkin otetaan huomioon myös laajempi monikielisyys, eli kyky kommunikoida kahdella tai useammalla kielellä sujuvasti tai edes jonkin verran. Siten esimerkiksi äidinkieleltään suomenkielinen, mutta ruotsia ja englantia vieraina kielinään puhuva henkilö olisi monikielinen, eli suuri osa suomalaisista on monikielisiä. Monikielisyyden määrittelyä hankaloittaa kuitenkin usein kysymys siitä, miten kieli, äidinkielisyys ja kielen osaaminen pitäisi määritellä.
Yksilöstä tulee kaksi- tai monikielinen usein vanhempiensa päätöksestä. Monikielisyyteen voivat johtaa esimerkiksi vanhempien eri äidinkielet, valtion kaksikielisyys tai perheen ulkomaille muuttaminen. Maahanmuuttajat ovat nykyään Suomessakin tärkeä monikielinen ryhmä.
Monikielisiä ihmisiä on eniten kielellisissä vähemmistöissä. Usein äidinkielenään vähemmistökieltä puhuvan on pakko opetella enemmistön kieli poliittisten mutta myös käytännöllisten syiden takia. Saadakseen samat mahdollisuudet sijoittua yhteiskuntaan vähemmistön edustajien on tärkeää oppia enemmistön kieli.
Yksilön monikielisyys > Kognitiiviset taidot

Ihmisten, jotka osaavat useampaa kuin yhtä kieltä, on tutkittu pärjäävän kielten opiskelussa yksikielisiä paremmin. Kaksikielisillä, jotka taitavat sujuvasti kahden tai useamman kielen, on todettu olevan pienempi riski sairastua dementiaan.
Yhteisön monikielisyys

Maailmassa puhutaan arviolta 6000:ta kieltä. Kuitenkin vain 25 prosentilla maailman noin 200 valtiosta on enemmän kuin yksi virallinen kieli. Niissäkin valtioissa, joissa kahdella kielellä on virallinen asema, toinen kieli on usein dominoivampi tai arvostetumpi. Toisaalta monissa virallisesti yksikielisissä valtioissa voi olla jopa satoja vähemmistökieliä. Esimerkiksi virallisesti englanninkielisessä Nigeriassa puhutaan yli 400:ä eri kieltä. Maata ei voi siis määritellä yksi- tai monikieliseksi virallisen kieliluokituksen perusteella. Ylivoimaisesti suurin osa maailman kielistä on vähemmistökieliä, joilla ei ole minkäänlaista laillista asemaa.
Monikielisyyttä käsiteltäessä tehdään usein ero ominaisuuden ja käytön välillä. Englannissa näille onkin erilaiset käsitteet: multilingualismi on monikielisyyttä yhteisön tai yksilön ominaisuutena, plurilingualismi taas tarkoittaa todellista monen kielen käyttöä sosiokulttuurisessa kontekstissa.
Kielikontakteja syntyy, kun useampaa kuin yhtä kieltä käytetään samassa tilanteessa yhtä aikaa. Ne ovat ihmisten liikkuvuuden myötä erittäin tavallisia, ja syntyvät puhujien välisessä vuorovaikutuksessa. Ne voivat olla satunnaisia tai pysyviä, ja niillä voi olla myönteisiä tai kielteisiä vaikutuksia toisiinsa. Kielenvalinta on joskus tehtävä pakosta enemmistökielen eduksi. Koodinvaihdosta puhutaan, kun toisen kielen sanoja tai ilmauksia käytetään yksikielisessä ilmaisussa .
Kielten väliset suhteet

Monikielisessä yhteisössä kielten väliset suhteet ovat usein hierarkkisia. Jollakin yhteisön kielellä on usein vallitseva asema muihin verrattuna. Kun kaksi kieltä ovat hierarkkisessa suhteessa toisiinsa, niin että toista kieltä käytetään enemmän esimerkiksi hallinnollisissa yhteyksissä, puhutaan diglossiasta. Hallitsevaa kieltä voidaan pitää myös prestiisikielenä, eli yhteisön enemmistön suurempaa arvostusta nauttivana kielenä. Hallinnon kieli voi olla myös lingua franca, välittäjäkieli, jota kaikki ymmärtävät, mutta joka ei välttämättä ole kenenkään äidinkieli.
Tällä hetkellä englanti on maailmanlaajuinen lingua franca. Englannin ”kielentappajan” valta-asema on herättänyt aidosti huolta kielentutkijoiden keskuudessa. Kun vahva kieli painostaa heikentyvää alkuperäiskieltä, se lakkaa lopulta olemasta pelkkä lingua franca ja korvaa alkuperäiskielen. Oletetaan, että vuonna 2100 maailmassa olisi jäljellä enää noin 600 kieltä. Koulutuspolitiikka on yksi suuri syy kielten katoamiseen.
Myös yksilöllä eri kielillä on eri käyttötarkoituksia. Kotona puhuttavaa äidinkieltä ei välttämättä voi käyttää muualla yhteisössä. Maissa, joissa puhutaan jopa satoja vähemmistökieliä, monen kielen oppiminen on välttämätöntä ja luonnollista. Esimerkiksi Papua-Uusi-Guineassa, josta kielitieteilijät ovat löytäneet yli 870 kieltä, lapsi kasvaisi puhuen omassa kylässään kylän paikallista kieltä. Markkinapaikalla hän puhuisi jotakin toista kieltä, mahdollisesti tok-pisiniä lingua francana, ja koulussa hän opiskelisi englanniksi. Maailmanlaajuisesti onkin yleisempää, että lapsi käy koulutuksensa jollain muulla kielellä kuin äidinkielellään.
Suhtautumista monikielisyyteen

Esimerkiksi Afrikassa monikielisyys on haaste koulutukselle, sillä siellä on lukemattomia vähemmistökieliä. Monissa entisissä siirtomaissa perusopetus järjestetäänkin edelleen emämaan kielellä, ranskaksi, englanniksi tai portugaliksi. Tätä perustellaan sillä, että kieli on kaikille vieras, joten kaikilla on yhtäläiset mahdollisuudet oppia. Tämä luo kuitenkin epätasa-arvoa, sillä vain rikkailla vanhemmilla on mahdollisuuksia tukea lastensa kielen oppimista niin, että he voivat pysyä mukana opetuksessa. Monet lapset joutuvat keskeyttämään koulunsa, koska eivät opi vieraalla kielellä.
Ilmiötä voidaan kutsua myös kieli-imperialismiksi tai kielelliseksi kansanmurhaksi. Kieli-imperialismi tarkoittaa sitä, että vähemmistöjen äidinkielen käyttö tukahdutetaan, ja eurooppalaisia valtakieliä markkinoidaan vallan, kulttuurin ja sivistyksen kielenä. YK määritteli kielellisen kansanmurhan vuonna 1948: "Ryhmän kielen käytön estäminen päivittäisessä kanssakäymisessä ja kouluissa tai ryhmän kielellä tehtyjen julkaisujen painamisen ja levittämisen estäminen."
Kielivähemmistöjen kohteleminen on vaihdellut historian saatossa runsaasti. Joskus on pyritty systemaattisesti hävittämään kielelliset vähemmistöt kokonaan. Historia on osoittanut, ettei kielivähemmistöjä noin vain hävitetä. Kieli on tärkeä osa yhteisön identiteettiä, ja kielen käytön kieltäminen saa yhteisön kapinoimaan.
Nykyään esimerkiksi Euroopan unionissa on vallalla kielipolitiikka, jossa vähemmistökieliä pyritään elvyttämään ja niiden oikeuksia lisäämään. Monikielisyys nähdään eurooppalaiselle yhteistyölle elintärkeänä. Sen edistäminen on keino lähentää EU:n kansalaisia toisiinsa. Jäsenvaltioiden omaa kieliperintöä on vaalittava, mutta on myös tärkeää, että jäsenet ymmärtävät toisiaan, sillä monipuolinen kielitaito edistää kilpailukykyä ja laajentaa toimintamahdollisuuksia.
Eri kulttuureissa yksilöt kokevat ja määrittelevät monikielisyyden eri tavalla. Harva suomalainen kokee itseänsä monikieliseksi, vaikka osaisikin viestiä kolmella eri kielellä. Suomessa kaksikielisyydellä tarkoitetaan yleensä kasvamista kahta kieltä oppien, kun taas ranskalainen englantia sujuvasti puhuva luokittelee mielellään itsensä kaksikieliseksi.
Luettelo valtioista, joissa on useampi kuin yksi virallinen kieli

Tämä on luettelo maista, joissa on virallisena kielenä useampi kuin yksi.
| valtio | viralliset kielet |
| --- | --- |
 Kypros: kreikka, turkki
 Kamerun: ranska, englanti
 Keski-Afrikan tasavalta: ranska, sango
 Tšad: arabia, ranska
 Afganistan: dari, paštu
 Päiväntasaajan Guinea: ranska, espanja
 Burundi: kirundi, ranska
 Kenia : englanti, swahili
 Ruanda: ruanda, englanti, ranska
 Seychellit: englanti, ranska, seychellien kreoli
 Tansania: swahili, englanti
 Uganda: swahili, englanti
 Djibouti: ranska, arabia
 Tunisia: ranska, arabia
 Etelä-Afrikka: afrikaans, englanti, zulu, xhosa, swazi venda, ndebele, eteläsotho, pohjoissotho tsonga, tswana
 Lesotho: sesotho, englanti
 Sudan: englanti, arabia
 Swazimaa: swati, englanti
 Komorit: arabia, ranska, škimoro
 Paraguay: espanja, guarani
 Kanada: ranska, englanti
 Irlanti: iiri, englanti
 Belgia: hollanti, ranska, saksa
 Bosnia ja Hertsegovina: bosnia, serbia, kroatia
 Valko-Venäjä: valkovenäjä, venäjä
 Kazakstan: kazakki, venäjä
 Kirgisia: kirgiisi, venäjä
 Intia: hindi, englanti ja 21 kansallistakieltä
 Sri Lanka: sinhali, tamili
 Pakistan: urdu, englanti
 Filippiinit: filipino, englanti
 Singapore: englanti, mandariinikiina, malaiji, tamili
 Uusi-Seelanti: englanti, maori
 Malta: malta, englanti
 Luxemburg: luxemburg, ranska, saksa
 Sveitsi: ranska, saksa, italia, retoromaani
 Suomi: suomi, ruotsi
Kirjallisuutta

Edwards, John 1994: Multilingualism. London: Routledge.
Hassinen, Sirje 2008: Kaksi- ja monikielisyys: Yhteistyöllä toiminnalliseen kaksikielisyyteen. Powerpoint-esitys. PDF[vanhentunut linkki]
Johansson, Marjut – Pyykkö, Riitta 2005: Monikielinen Eurooppa: Kielipolitiikkaa ja käytäntöä. Helsinki: Gaudeamus.
Kalliokoski, Jyrki – Kotilainen, Lari – Pahta, Päivi (toim.) 2009: Kielet kohtaavat. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. ISBN 978-952-222-081-3
Orban, Leonard: Monikielisyys: Monikielisyys on EU:n ja sen kansalaisten vahvuus
Sajavaara, Kari 1980: Soveltava kielitiede. Helsinki: Gaudeamus.
Summanen, Sari 2001: Monikielisyys haaste koulutukselle Afrikassa. Kumppani 2/2001.  HTML (Arkistoitu – Internet Archive)
Tucker, Richard G. 1999: A Global Perspective on Bilingualism and Bilingual Education. CAL: Center for applied linguistics. HTML (Arkistoitu – Internet Archive)
Soveltavan kielentutkimuksen keskus: Kielistä kiinni: Monikielisyys – yksikielisyys HTML
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yle Radio 1:n Kirjakerho: Kirjallisuushistoria uusiksi: eri kielet huomioon. Kirjallisuudentutkija Heidi Grönstrand kertoo suomalaisen kaunokirjallisuuden monikielisyydestä.
Hyökkäys Aruballe

Hyökkäys Aruballe oli akselivaltojen toisessa maailmansodassa suorittama hyökkäys Aruballe osana operaatio Neulandia. Hyökkäyksen tarkoituksena oli häiritä saaren öljyntuotantoa ja upottaa alueen öljytankkerit. Hyökkäys alkoi 16. helmikuuta 1942, kun Saksan laivaston sukellusvene U-156 saapui noin kello kahdeksan saaren edustalle ja torpedoi San Nicholaksen redillä olleet öljytankkerit SS Oranjestadin ja SS Pedernalesin. Oranjestadiin osui yksi G7e-torpedo, joka sytytti aluksen palamaan. Alus upposi tuntia myöhemmin vieden mukanaan viisitoista miehistön jäsentä. Aluksen kapteeni ja yhdeksän miehistön jäsentä pelastuivat satama-alukseen. Pedernalesiin osui keskilaivaan yksi G7e-torpedo, joka sytytti sen tuleen. Alus ei kuitenkaan uponnut, vaan seuraavana päivänä hinaajat työnsivät aluksen matalikolle, mistä se siirrettiin myöhemmin telakalle korjattavaksi. Sukellusvene jatkoi matkaansa Oranjestadiin, jossa se torpedoi kolmannella yrityksellä kello 09.43 tankkeri SS Arkansasin Eagle-laiturissa. Alus vaurioitui pahoin, mutta se kunnostettiin myöhemmin Galvestonissa Texasissa. Sukellusveneen yrittäessä ampua 105 mm kansitykillään saaren satamassa sijaitsevia öljytankkeja, tykki räjähti miehistön unohdettua poistaa veden putkeen pääsyn estävän tulpan. Tykin putkiräjähdyksessä tykkimies Heinrich Büssinger sai kuolettavat vammat ja tykkiupseerina toiminut aliupseeri Dietrich von dem Borne menetti oikean jalkansa. 37 mm tykillä ammutut laukaukset vahingoittivat öljytankkeja. Myöhemmin sukellusvene kuljetti miehistön haavoittuneet jäsenet Martiniquelle, jossa toinen miehistä kuoli saamiinsa vammoihinlähde?.
Samanaikaisesti kuusi muuta sukellusvenettä U-502, U-67, U-129 ja U-161 ja kaksi Italian laivaston sukellusvenettä partioivat Venezuelanlahdella. U-502 upotti samana päivänä tankkerit SS Tia Juanan ja San Nicolasin ja venezuelalaisen höyrylaiva SS Monagasin. U-67 vahingoitti hollantilaista tankkeria Rafaelaa Curaçaon lähellä. Neljä muuta sukellusvenettä eivät vahingoittaneet liittoutuneiden aluksia.selvennä Pedernalesin, Arkansasin ja Rafaelan saamat vauriot korjattiin ja ne jatkoivat öljykuljetuksia. Hyökkäyksen jälkeen Aruban puolustusta vahvistettiin eikä saarelle hyökätty toistamiseen sodan aikana.
Aiheesta muualla

Kurowski, Franz. Knight's Cross Holders of the U-Boat Service, Schiffer Publishing Ltd, (1995) ISBN 0-88740-748-X.
Shells at Aruba, Time Magazine, February 23, 1942, http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,884455,00.html (Arkistoitu – Internet Archive), retrieved 7/11/2010
Pedernales, The Phoenix of Aruba
Woodman, Richard. The Real Cruel Sea; The Merchant Navy in the Battle of the Atlantic, 1939–1943 (2004) ISBN 0-7195-6403-4
Mauno Häkkinen

Mauno Olavi Häkkinen (3. kesäkuuta 1911 Helsinki – 19. toukokuuta 1988 Visby, Gotlanti) oli suomalainen taidemaalari ja piirtäjä. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1926–1930 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1935–1936. Hän teki debyyttinsä vuonna 1933. Myöhemmin hänen töitään oli esillä myös Tukholmassa 1948 ja Kööpenhaminassa vuonna 1949. Julkisena taiteena Häkkinen toteutti vuonna 1967 seinämaalauksen Alkon tehtaille Rajamäelle.
Häkkinen sai vuosina 1944 ja 1947 toisen palkinnon WSOY:n piirustuskilpailussa. Häkkinen teki opintomatkan Norjaan vuonna 1951. Hän oli maisemamaalari ja maalasi mielellään koristeellisen värikkäästi kaupunkikuvia, rantoja ja satama-aiheita. Häkkinen pysyi sittemmin syrjässä julkisuudelta ja toimi piirtäjän alalla. Häkkinen muutti puolisonsa Alli Sanelma Häkkisen (1921–2009) kanssa Ruotsiin Gotlannin saarelle vuonna 1973, jossa Mauno Häkkinen kuoli vuonna 1988 Visbyn kunnassa. Häkkiset on haudattu Barlingbon hautausmaalle.
John Pierpont Morgan

John Pierpont Morgan
Morganin hallitsevaa asemaa kuvaava pilapiirros.
John Pierpont Morgan I (17. huhtikuuta 1837 Hartford – 30. maaliskuuta 1913 Rooma) oli yhdysvaltalainen liikemies ja pankkiiri. Hän pääsi liikealan mahtiasemaan välittämällä englantilaista pääomaa amerikkalaisiin hankkeisiin. 1900-luvun alussa hän oli yksi maailman rikkaimmista miehistä. Hän oli myös Titanicin omistaja. Hänen nimeään kantaa nykyään maailman suurimpiin rahoitusalan yrityksiin kuuluva JPMorgan Chase.
Elämä ja aikaisempi ura

Morgan opiskeli Bostonin englantilaisessa lukiossa ja luki matematiikkaa Göttingenin yliopistossa Saksassa. Hänen vanhempansa olivat Junius Spencer Morgan ja Juliet Pierpont. Hän kuului USA:n anglikaanikirkkoon ja oli sen huomattava jäsen.
Morgan työskenteli Duncan, Sherman & Coupery -pankissa New Yorkissa vuosina 1857–1861. Myöhemmin hän toimi yhtiön seuraajaksi perustetun J:S Morgan & Co:n johtajana. Yhtiö Dabney, Morgan & Coupery hyväksyi Morganin osakkaakseenselvennä. Morgan perusti vuonna 1871 yhtiön Drexel, Morgan & Co, jossa hän oli yhteistyössä Anthony J. Drexelin kanssa. Drexelin kuoltua yhtiöstä tuli J. P. Morgan & Co., josta kasvoi vuoteen 1900 mennessä yksi maailman suurimmista pankkitaloista. Morgan menestyi välittämällä englantilaista sijoituspääomaa lupaaviin amerikkalaisiin hankkeisiin, erityisesti rautateiden rakentamiseen.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana Morgan osti Yhdysvaltain valtiolta epäkuntoisia kiväärejä ja myi ne sille kunnostettuina takaisin. Hän myös kauppasi amerikkalaisia valtionobligaatioita Euroopassa. Asepalveluksen Morgan vältti  maksamalla 1 000 dollaria sijaiselleen.
Myöhemmin William H. Vanderbilt, joka oli New York Central System -rautatieyhtiön johtaja, otti Morganiin yhteyttä. Morgan pääsi tämän yhtiön hallitukseen, ja pian hänestä tuli Yhdysvaltain rautateiden pääomistaja. Morgan auttoi Yhdysvaltain hallitusta sen rahoituskriisissä vuonna 1895 presidentti Clevelandin toisella virkakaudella. Yhdysvaltain hallitus, jonka vastuulla olleen valtionkassan kultareservit olivat kriisin takia huvenneet, osti Morganilta rahaa ja maksoi sen obligaatioilla. Lain mukaan se oli mahdollista. Morgan huolehti obligaatioiden sijoittamisesta ja Yhdysvaltain talous saatiin kuntoon.
Vuonna 1891 hän järjesti Edison General Electricin ja Thomson-Houston Electric Companyn fuusion, josta muodostui General Electric, ja siitä tuli Yhdysvaltojen johtava sähkölaitevalmistaja. Vuonna 1902 Morgan yhdisti useita johtavia maatalouskoneiden valmistajia International Harvester Companyksi.
US Steel -yhtiön perustaminen

Neuvottelut teräs- ja rautateollisuusyhtiöiden yhdistämisestä aloitettiin vuonna 1900. Morgan osti yhtiön Andrew Carnegielta 480 miljoonalla dollarilla. Sopimus oli tehty ilman lakimiehiä ja ilman kirjallista sopimusta. Uutiset teollisuusyhtymästä ilmestyivät sanomalehtiin tammikuussa 1901. Näin syntyi United States Steel Corporation -yhtiö, joka oli ensimmäinen miljardin dollarin yhtiö maailmassa, ja Morgan osti Gainsboroughin satamaoikeuden Devonshiren herttuattarelta itselleen vuonna 1901selvennä.
Vuoden 1907 finanssikiriisi

Uusi talouskriisi puhkesi Yhdysvalloissa vuonna 1907. Morgan kokosi johtavat pankkiirit yhteen ja he tekivät tarvittavat päätökset tilanteen korjaamiseksi. Morgan osti itse romahtamassa olevan yrityksen Tennessee Coal, Iron and Railroadin helpottaakseen painetta ja laajentaakseen vaikutuspiiriään. Yhdysvaltain pankkisektori saatiin näillä toimenpiteillä elvytetyksi.
Kulttuurin tukija

John Pierpont Morgan harrasti taiteita. Hänellä oli maailman suurin yksityinen kirja- ja taide-esinekokoelma. Se käsitti esimerkiksi Rubensin, Rembrandtin, Velasquezin, Gainsbouroughin, Reynoldsin ja Turnerin maalauksia. Morgan tuki avokätisesti museotoimintaa ja hänestä tuli Metropolitan Museumin hallituksen puheenjohtaja.
Viimeiset vuodet

RMS Titanic oli White Starin omistama ja operoima laiva, ja Morganilla oli siellä oma yksityishytti ja oleskelukansi. Morgan oli valmistautunut matkustamaan Titanicin neitsymatkalla, mutta perui matkansa noin kuukautta ennen lähtöään, sillä hänellä olikin taideteoksiinsa liittyviä asioita hoidettavana Ranskassa, salaliittoteorioiden mukaan Morgan perui matkansa viime minuutilla ennen Titanicin lähtöä 10. huhtikuuta, ja sitten olisi upottanut laivan, jotta hänen epäillyt "viholliset" kuten Benjamin Guggenheim olisivat kuolleet laivalla. Todellisuudessa, esimerkiksi Benjamin Guggenheim varasi lippunsa Titanicille 8. huhtikuuta, jo sen jälkeen, kun Morgan oli perunut matkansa . Morgan kuoli Roomassa, Italiassa vuonna 1913, 75-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Pierpont Morgan Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Anja Hyttinen

Anja Eliina Hyttinen (s. 24. syyskuuta 1935 Kuopio) on suomalainen taidemaalari ja graafikko.
Hyttinen kävi Suomen Taideakatemian koulun 1960–1964. Hänen debyyttinäyttelynsä olivat galleria Artekissa Helsingissä ja Alvar Aalto -museossa Jyväskylässä 1968. Hyttisen teoksia on muun muassa Suomen valtion taidekokoelmissa, Pihkovassa Venäjällä, Besançon'ssa Ranskassa, Helsingin, Kuopion, Tampereen ja Jyväskylän kaupungin kokoelmissa.
Hyttinen toimi Kuopion kansalaisopiston opettajana vuosina 1964–1988, sittemmin myös Kuopion käsi- ja
taideteollisuusakatemian opettajana 1973–1998. Hyttinen on Ars Liberan jäsen sekä Tutka-ryhmän, itäsuomalaisia ammattikuvataiteilijoita perustajajäsen vuodesta 1971.
Julkinen teos

Linnun siivin, seinämaalaustriptyykki, Yleisradio, Kuopio 1980
Palkinnot ja ansiomerkit

Suomen taideyhdistyksen dukaattipalkinto 1968
Jyväskylän kesän ensinäyttelypalkinto 1968
Kuopion läänin taidepalkinto 1969
Kuopion kaupungin taidepalkinto 1969
Kirjallisuutta

Jaatinen, Aija: Anja Hyttinen, Kuopion taidemuseo 4.1-2.2.1986, ISBN 951-99709-5-9
Aiheesta muualla

Anja Hyttinen Kansallisgallerian kokoelmissa
Veikko Hynönen

Veikko August Hynönen (24. elokuuta 1920 Joroinen – 22. helmikuuta 1985 Helsinki) 
oli suomalainen shakkitehtävien laatija ja tehtäväshakissa kansallinen tehtävämestari. Hän sai laadinnallisista ansioistaan tehtäväshakin FIDE-mestarin arvon postuumina 1992.
Tehtäväshakillinen ura

Veikko Hynönen oli siviiliammatiltaan poliisi. Hän aloitti shakkitehtävien laatimisen 1940-luvulla. Hänen ensimmäinen tehtävänsä julkaistiin Suomen Sosialidemokraatissa 1950. 1950-luvulla hän tuli mukaan Suomen tehtäväshakillisen yhdistyksen (Suomen Tehtäväniekat) toimintaan. Hän oli yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1958–1972. ST:n sihteerinä Hynönen toimi 1958–1962 ja 1971–1972.
Laadinnallisten ansioidensa perusteella Hynönen sai 1978 kansallisen tehtävämestarin arvon. Vuonna 1982 Hynönen kirjoitti Matti Myllyniemen kanssa kansainvälisen tehtävämestari Erkki A. Wirtasen tehtäviä esittelevän kokoelman "EAW".
Veikko Hynönen & Matti Myllyniemi: EAW. Valikoima Erkki A. Wirtasen shakkitehtäviä. Helsinki: Suomen Tehtäväniekat, 1982. ISBN 951-95111-5-6. Teoksen 2. painos (2013) verkkoversiona (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
Hynöselle myönnettiin Suomen Tehtäväniekkojen 50-vuotisjuhlakokouksessa 9. helmikuuta 1985 shakin ansiomerkki. Hän kuoli vain hieman vajaat kaksi viikkoa myöhemmin 22. helmikuuta 1985 Helsingissä. Hänen viimeinen tehtävänsä ilmestyi The Problemist-lehdessä 1986.
Laatijana

Veikko Hynönen on laatinut yhteensä 330 shakkitehtävää. Tehtäväniekkana hän oli hyvin monipuolinen laatija ja hänen tehtävätuotantonsa kattaa tasaisesti lähes kaikki tehtäväshakin alat. Hynönen laati mattitehtäviä, apumatteja, itsematteja, lopputehtäviä ja satushakkitehtäviä. Laatijana hän oli kiinnostunut tehtävissään loogisista ideoista ja erilaisista strategisista rakenteista.
Timo Kallion mukaan Hynönen laati runsaasti varsinkin niin kutsuttuja loogisia monisiirtoisia mattitehtäviä. Looginen mattitehtävä vaatii toimiakseen vähintään kolme siirtoa. Loogisen tehtävän rakenteeseen kuuluu, että siinä on valkealle koetelma eli houkutussiirto, joka kumoutuu mustan siirtoon, sekä ratkaisun alussa erityinen esitoimenpide. Esitoimen tarkoituksena on esimerkiksi pakottaa mustan nappula epäedulliselle ruudulle (tehtäväshakin terminologiassa puhutaan kyydityksestä).
Hynösen tehtävistä huomattava osa on laadittu yhteistyössä toisten laatijoiden kanssa. Hän laati useita tehtäviä mm. Veikko Tammisen (1916–92) kanssa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Ratkaisu:


1. Rd6 Rc8

2. Rb7 Lb5#



Apumattitehtävässä musta alkaa (ellei ole toisin mainittu) ja auttaa valkeaa tekemään mustan kuninkaasta matin.