stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksei Navalnyi
Vankilassa > Viestejä vankilasta

Navalnyi on viestinyt Twitterissä ja Instagramissa avustajiensa välityksellä. Hänen juristillaan on oikeus vierailla hänen luonaan. Viranomaiset pyrkivät keksimään verukkeita tapaamisten estämiseksi, mutta tapaaminen yleensä onnistuu ainakin kerran viikossa. Tapaamisten aikana Navalnyi on voinut ojentaa juristille kirjoittamiaan lappuja tai sanella hänelle viestinsä. Juristi välittää viestit tiedottajalle, joka käyttää Navalnyin sosiaalisen median tilejä.
Esimerkiksi Venäjän hyökättyä Ukrainaan Navalnyi kannusti kansalaisia järjestämään päivittäisiä mielenosoituksia rauhan puolesta huolimatta vankeuden uhasta.
Syyskuussa 2022 tilanne muuttui. Vankilaviranomaiset poistivat Navalnyilta mahdollisuuden yksityiseen viestintään juristinsa kanssa. Vastedes kaikki heidän välisensä viestit on toimitettava vankilaviranomaisille, jotka välittävät niitä vastaanottajalle vasta kolmen päivän sensuuritarkastuksen jälkeen. Tapaamishuoneen ikkuna-aukko on tukittu, joten Navalnyi ja juristi voivat viestiä enää elekielellä. Juristin on siis lähes mahdotonta puolustaa asiakastaan ja samalla Navalnyilta on viety viimeinen tapa olla yhteydessä ulkomaailmaan.
Kun Navalnyi oli vuoden 2023 elokuussa tuomittu 19 vuodeksi vankilaan ja häntä oltiin siirtämässä erikoisvankilaan, jossa hänen yhteyksiään ulkomaailmaan rajoitetaan entisestään, hän laati kirjeen, jonka arveltiin olevan viimeinen pitkään aikaan. Kirjeessään Navalnyi kertoi pelkäävänsä, että kun Venäjällä on seuraavan kerran mahdollisuus demokratiaan, liberaalit poliitikot pettävät aatteensa ja antavat Venäjän luisua autoritaariseksi maaksi. Näin tapahtui hänen mukaansa 1990-luvulla, kun presidentti Boris Jeltsin ja muut demokraateiksi itseään kutsuneet poliitikot eivät uudistaneetkaan oikeuslaitosta tai turvallisuuspalveluja, vaan turvautuivat vaalivilppiin ja korruptioon. Valta ja raha olivat heille tärkeämpiä kuin demokratia, ja siksi Vladimir Putinin oli myöhemmin helppo kahmia valta itselleen. Navalnyin mukaan osa nykyisestä oppositiosta toimii samaan tapaan. Navalnyin mukaan Venäjällä on toivoa vasta sitten, kun oppositio ei hyväksy sellaisia keinoja kuten väärennettyjä vaaleja, oikeuslaitoksen ohjailua ja korruptiota, vaikka ne hyödyttäisivätkin heitä itseään.
Uusi järjestö

Navalnyin työtä jatkamaan perustettiin vuonna 2022 uusi järjestö nimeltä Anti-Corruption Foundation. Se on Yhdysvaltoihin rekisteröity yksityinen säätiö.  ACF:n johdossa on samoja ihmisiä, jotka ovat vuosia olleet Navalnyin lähipiiriä. Järjestön taustavoimana toimivat Navalnyin vaimo Julija ja useat tunnetut neuvonantajat, kuten Francis Fukuyama, Guy Verhofstadt ja Anne Applebaum.
Kuolema

Venäjän vankeinhoitolaitoksen mukaan Navalnyi kuoli äkillisesti 16. helmikuuta 2024. Navalnyin väitetään IK-3-rangaistuslaitoksessa pidetyn kävelyn jälkeen tunteneen olonsa huonoksi ja menettäneen melkein heti tajuntansa. Häntä yritettiin elvyttää mutta tuloksetta.
Kuolema > Kuolinsyy

Kuolinsyystä liikkui monia huhuja. Aluksi Aleksei Navalnyin äidille ja lakimiehelle kerrottiin, että Navalnyi menehtyi "äkkikuoleman syndroomaan"; termillä kuvataan erilaisia sydänongelmia, jotka aiheuttavat äkillisen sydänkohtauksen ja kuoleman. Virallisen kuolemansyyntutkinnan lausunnon mukaan Navalnyi kuoli useiden sairauksien yhdistelmään: syiksi ilmoitettiin muun muassa verenpaineen nousu, haimatulehdus ja rytmihäiriö.  Izvestija-lehden lähteiden mukaan Navalnyin kuolinsyy olisi "irronnut veritulppa". Samoin RT-kanava ilmoitti, että heidän lähteensä piti veritulppaa todennäköisenä kuolinsyynä.
Tutkivien toimittajien ryhmä Sotaprojectin mukaan Navalnyita myrkytettiin vankeudessa pikkuhiljaa vuoden 2023 elokuusta alkaen hyytymisaineella, joka johti veren paksuuntumiseen, veritulppaan ja lopulta kuolemaan. Bellingcatin Christo Grozevin mukaan Venäjän tiedustelupalvelu murhasi Navalnyin Putinin käskystä, todennäköisesti novitšokilla. Myös Navalnyin vaimo syytti Venäjän viranomaisia miehensä myrkyttämisestä novitšokilla. Ihmisoikeusaktivisti Vladimir Osetškinin mukaan Navalnyi tapettiin lyömällä sydämeen.
The Insiderin käsiinsä saamien asiakirjojen mukaan Navalnyi kärsi kuolinpäivänään vatsakivusta. Hän alkoi oksentaa ja kouristella, minkä jälkeen hän menetti tajuntansa. Lääkärin mukaan nämä oireet olivat seurausta myrkytyksestä. Tutkimuskomitean asiakirjan lopullisesta versiosta tieto oireista oli kuitenkin poistettu. Mainitsematta jätettiin myös tieto oksennusnäytteestä ja sen tutkimuksesta.
Venäläisten tutkivien toimittajien sivusto Vjorstkan mukaan vankilaviranomaiset oli määrätty tiukasti vahtimaan, että Navalnyi ei kuolisi ennen vaaleja, jotta mitään sirkusta ei syntyisi, kun taas oppositiopoliitikko Ilja Jašinin mukaan Navalnyin murha toteutettiin tarkoituksella juuri ennen vaaleja, sillä näin viestitettäisiin oppositiolle, ettei heillä ole toivoa.
Kuolema > Reaktioita

Navalnyin kuoleman jälkeen useat läntiset johtajat reagoivat tapahtuneeseen syyttämällä asiasta Putinia ja hänen hallintoaan. Muun muassa Yhdysvaltain presidentti Joe Biden piti Putinia vastuussa Navalnyin kuolemasta. Samoin Suomen presidentit Sauli Niinistö ja Alexander Stubb kommentoivat, että Venäjä on vastuussa Navalnyin kuolemasta.
Tapahtuneen jälkeen Aleksei Navalnyin vaimo Julija kommentoi, ettei "ole varma uskoako näitä kamalia uutisia", mutta jatkoi, "että jos asia on totta, niin haluan Putinin, hänen henkilöstönsä, kavereidensa, hallituksensa tietävän, että heitä tullaan rankaisemaan siitä mitä he ovat maallemme, perheelleni ja miehelleni tehneet". Hän myös vannoi, että "he tulevat vastaamaan teoistaan ja se päivä tulee hyvin pian".
Navalnyin kuoleman ajankohta on sittemmin myös kyseenalaistettu. Samassa rangaistuslaitoksessa ollut vanki kertoi Novaja Gazetalle erikoisista tapahtumista torstaina päivää ennen Navalnyin kuolemaa. Vangin mukaan iltalaskenta suoritettiin tuolloin normaalia nopeammin ja vangit lukittiin selleihin. Rangaistuslaitoksen alueelle väitetään ajaneen autoja kolme kertaa. Perjantaiaamuna, päivänä jolloin Navalnyin väitetään kuolleen, vangeilta takavarikoitiin erilaisia esineitä.
Kuolema > Ruumis ja hautajaiset

Venäläiset tutkijat kertoivat Aleksei Navalnyn äidille, että hänen on suostuttava pitämään pojalleen salaiset hautajaiset. Heidän mukaansa vaihtoehtona on, että hänet haudataan vankilaan, jossa hän kuoli. Äiti Ljudmila Navalnaja kieltäytyi väittäen, ettei tutkijoilla ole valtuuksia päättää, minne ja miten hänen poikansa haudataan, ja vaati luovuttamaan hänen ruumiinsa.
Siunaustilaisuus järjestettiin Moskovan kaakkoislaidalla sijaitsevassa kirkossa, jonka nimi suomennettiin mm. Jumalanäidin Surussa lohduttajan -ikonin kirkko ja Pyhän äidin ikonin ”Liennytä suruni” -kirkko. Navalnyi haudattiin läheiselle Borisovskojen hautausmaalle.
Kuolema > Hautajaisten jälkeen

Kolme päivää Navalnyin kuoleman jälkeen Putin myönsi  maan vankeinhoitolaitoksen FSIN:n varajohtajalle Valeri Bojarinoville kenraalieverstin erikoisarvon. Navalnyin vastaisissa oikeudenkäynneissä pääsyyttäjänä toiminut Roman Vidjukov sai ylennyksen. Venäjän patriarkka Kirill pidätti Navalnyin muistotilaisuuksia johtaneen papin Dmitri Safronovin pappisvirasta ainakin kolmeksi vuodeksi.
Navalnyin liittolainen Marija Pevtših sanoi, että  hieman ennen kuolemaansa Navalnyi oli ollut lähellä päästä vapaaksi vankienvaihdon yhteydessä. Vaihtokaupassa Krasikov olisi luovutettu Saksasta Venäjälle ja Navalnyi tuotu pois Venäjältä. Samalla olisi vapautettu kaksi Yhdysvaltain kansalaista.
Christo Grozev sanoo osallistuneensa vaihdon suunnitteluun käymällä läpi kaikki lännessä vangitut Putinin hallinnon edustajat, ja päätyneensä Krasikoviin, koska arvioi tämän riittävän tärkeäksi Putinille.
Sunnuntaina 17.3.2024 Putin voitti näytösluontoiset presidentinvaalit. Voitonpuheessaan Putin mainitsi Navalnyin nimen, mitä hän ei ollut koskaan aiemmin tehnyt julkisesti. Hän kertoi suostuneensa vaihtamaan Navalnyin vanginvaihdossa.
Tukijoita

Kira Jarmyš on Navalnyin tiedottaja. Hän lähti Venäjältä vuonna 2021
Daniel Holodnyi, Navalnyi Live -kanavan tekninen johtaja on syytettynä oikeudenkäynnissä
Lilija Tšanyševa, liittolainen. Kesäkuussa 2023 tilintarkastaja Tšanyševa tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen terroristiseen toimintaan yllyttämisestä ja terroristisen liikkeen perustamisesta. Toukokuussa tuomioistuin korotti tuomion yhdeksään ja puoleen vuoteen. Hänet vapautettiin elokuussa 2024 suuressa vankienvaihdossa.
Vadim Ostanin,  Navalnyin siperialaista toimistoa johtanut kampanjapäällikkö tuomittiin yhdeksäksi vuodeksi vankilaan ”ekstremistisen ryhmän” toimintaan osallistumisesta ja osallisuudesta ryhmään, ”jonka toimintaan kuuluu väkivalta kansalaisia vastaan”.  Hänet vapautettiin elokuussa 2024 suuressa vankienvaihdossa.
Asianajaja Vadim Kobzev vangittiin syytettynä osallisuudesta äärijärjestön toimintaan ja tuomittiin 5 v 6 kk vankeuteen.
Asianajaja Igor Sergunin vangittiin syytettynä osallisuudesta äärijärjestön toimintaan ja tuomittiin 3 v 6 kk vankeuteen.
Asianajaja Aleksei Liptser vangittiin syytettynä osallisuudesta äärijärjestön toimintaan ja tuomittiin 5 v vankeuteen.
Asianajaja Alexander Fedulov on paennut ulkomaille ja hänet on pidätetty poissaolevana.
Asianajaja Olga Mihailova on paennut ulkomaille ja hänet on pidätetty poissaolevana.
Ksenija Fadejeva, Navalnyin Tomskin-toimiston johtaja, tuomittiin yhdeksän vuoden vankeusrangaistukseen joulukuussa 2023. Vapautettiin elokuussa 2024 suuressa vankienvaihdossa.
Päätoimittaja Jevgenija Albats, mentori
Juristi Ljubov Sobol pakeni maasta juuri ennen 1,5 vuoden kotiarestituomionsa täytäntöönpanoa.
Tutkiva journalisti Marija Pevtših, Navalnyin säätiön tutkimuspäällikkö, työskenteli Navalnyin kanssa vuosikymmenen ajan ja oli paikalla, kun hänet myrkytettiin. Pevchikh asuu Vilnassa ja Lontoossa.
Leonid Volkov toimi Navalnyin korruptionvastaisen säätiön FBK:n hallituksen puheenjohtajana ja johti Navalnyin presidentinvaalikampanjaa vuonna 2018. Volkov lähti Venäjältä vuonna 2019. Vuonna 2021 venäläinen tuomioistuin pidätti Volkovin poissaolevana ja etsintäkuulutti hänet kansainvälisesti. Vuodesta 2020 lähtien Volkov on asunut Vilnassa.
Kirjallisuutta

Kniivilä, Kalle: Putinin pahin vihollinen –  Aleksei Navalnyin tarina. Into-kustannus, 2021. ISBN 9789523518056
Dollbaum, Jan Matti & Lallouet, Morvan & Noble, Ben: Navalnyi ja Venäjän oppositio (Alkuteos Navalny: Putin's nemesis, Russia's future? Suomentanut Timo Korppi) [Helsinki]: Bazar, 2022. ISBN 978-952-376-409-5
Dokumenttielokuvia

Daniel Roher: Navalny. USA, 2022. Oscar-palkittu dokumentti seuraa Navalnyitä hänen tutkiessaan omaa myrkytystään.
Jon Blair: Navalnyi, Putinin vihollinen (The Man Putin Couldn't Kill) Iso-Britannia, 2021
Igor Sadreev & Alexander Urzhanov: Kuka oli Aleksei Navalnyi? (Becoming Navalny) Saksa, 2024. 54 min.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksei Navalnyi Wikimedia Commonsissa
Venäjäksi:
Aleksei Navalnyin verkkosivut (venäjäksi)
Aleksei Navalnyin blogi (venäjäksi)
Navalnyin korruption vastaiset verkkosivut (venäjäksi)
Suomeksi:
Navalnyin tekstejä vankilasta suomeksi käännettyinä
navalnyi.fi Suomennettujen ja kuvitettujen tekstien lisäksi uutisia ja taustatietoja.
Navalnyi, Putinin vihollinen Dokumenttielokuva, Yle Areena.
Englanniksi:
acf.international Anti-Corruption Foundation
Lessons from My Father, Alexey Navalny Navalnyin tyttären Dašan TED-puhe
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Vaimo Julija.
Navalnyi marssii 2017
Navalnyi puhuu (2013)
Presidentinvaalilakko 2018
Navalnyi otetaan kiinni 2017
Navalnyi oikeuden edessä 2013.
Navalnyi sai kasvoilleen briljanttivihreää 27. huhtikuuta 2017.
Valokopio Navalnyin rekisteröintikortista Matrosskaja tišina -tutkintakeskuksesta, jossa häntä pidettiin vuoden 2021 alussa.
Poliisi ja mellakkapoliisi jahtaavat mielenosoittajia Moskovassa Navalnyin tukijoiden protesteissa.
Korruptionvastainen mielenosoitus Teille hän ei ole Dimon -elokuvan jälkeen 2017
Vastaamassa syytteisiin 2017
Jäljitelmä Navalnyin eristyssellistä.
Navalnyin perustaman FBK-säätiön työntekijöitä ja vapaaehtoisia pidätettynä
Tonnikala

| Tonnikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Makrillikalat Scombroidei
Heimo::  Makrillit Scombridae
Alaheimo::  Scombrinae
Tribus::  Tonnikalat Thunnini
Suku::  Aitotonnikalat Thunnus
Laji::  thynnus
Kaksiosainen nimi
 Thunnus thynnus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Tonnikala Wikispeciesissä   Tonnikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tonnikala (Thunnus thynnus) on tonnikalojen tribuksen suurin laji ja samalla makrillien heimon suurin laji. Tonnikala voi elää jopa 25-vuotiaaksi. Sen uintinopeus voi olla 80 kilometriä tunnissa.
Koko ja ulkonäkö

Tonnikala kasvaa useimmiten 2–4,5 metriä pitkäksi ja noin 500 kg:n painoiseksi. Painoennätys on 680 kiloa.
Sen selkä on tummanmerensininen ja kyljet hopeanharmahtavat. Kiduskannet ovat vaaleansinisiä. Etummainen selkäevä on keltainen, muut evät ja eväkkeet ovat mustia tai tummanharmaita.
Levinneisyys

Tonnikalaa tavataan läntisellä ja itäisellä Atlantilla, Välimerellä ja Mustassameressä. Tonnikalaa viljellään suuria määriä kaupallisesti Japanin rannikolla Tyynessämeressä.
Tonnikala elää pieninä parvina välivedessä, merenpinnasta 500–1 000 metrin syvyyteen.
Ravinto

Tonnikala syö makrilleja, liitokaloja, sillejä, kalmareita, ankeriaita ja äyriäisiä.
Lisääntyminen

Tonnikalan kutuaika koittaa kesäkuussa, jolloin ne muodostavat valtavia parvia. Itäisen tonnikalakannan kutualue on Välimeressä ja läntisen kannan kutualue Meksikonlahdessa. Itä-Atlantin tonnikalat ovat sukukypsiä 4-vuotiaina, ja Länsi-Atlantin tonnikalat puolestaan 8-vuotiaina.
Tonnikala ruokana

Raa'an tonnikalan lihan väri vaihtelee vaaleanpunaisesta tummanpunaiseen. Lihasta suuri osa (n. 25 %) on proteiinia ja siinä on paljon hyödyllisiä omega-3-rasvahappoja. Paistettaessa lihan väri muuttuu harmaaksi. Tonnikalaa syödään paljon eritoten Japanissa, missä sitä käytetään useimmiten sushiin tai sashimiin. Säilyketonnikala ei oikeastaan ole tonnikalaa, vaan niille läheistä sukua olevaa boniittia.
Kalastus > Saaliit

Tonnikalan todelliset vuosittaiset saaliit ovat arviolta 50 000 tonnia, kun ilmoitetut saaliit ovat 32 000 tonnia. Vuotuisesta tonnikalasaaliista 40 prosenttia saadaan luoteiselta Tyyneltämereltä, lähinnä Japanin rannikolta (kasvatettuna), 19 prosenttia Koillis-Atlantilta, 6 prosenttia Luoteis-Atlantilta ja 35 prosenttia Välimereltä. Suurimmillaan tonnikalasaaliit olivat 1950- ja 1960-luvuilla.
Kalastus > Kalastusmenetelmät

Tonnikalaa kalastetaan monella eri menetelmällä, kuten pitkälläsiimalla, kurenuotalla, sulkupyydyksillä (rannikoilla), siimalla ja vavalla. Laji on suosittu urheilukalastuksen kohde.
Kalastus > Taloudellinen merkittävyys

Tonnikalan liha on erittäin arvostettua, ja sen ostajina ovat profiloituneet erityisesti Kaukoidän maat. Suurimmat markkinat ovat Japanissa, jonka osuus markkinoista on 80 prosenttia. Tonnikalan hinta Tsukijin kalatorilla Tokiossa Japanissa tuoreesta, kokonaisesta kalasta on ollut jopa ennätykselliset 300 000 euroa. lähde? Ennätyshinta maksettiin 342 kilon painoisesta sinieväisestä tonnikalasta, jota pidetään parhaan sushin raaka-aineena ja kyseisen kalan ostivatkin yhdessä tokiolainen ravintola ja hongkongilainen sushibaariketju. lähde?
Liikakalastus

Tonnikalaa liikakalastetaan runsaasti sekä normaalin kalastuksen että ryöstökalastuksen takia, siksi laji on melkein sukupuuton partaalla. IUCN:n mukaan itäisen Atlantin tonnikalakannat ovat erittäin ja läntisen Atlantin kannat äärimmäisen uhanalaisia.
CITES

CITES-jäsenmaa Monaco esitti vuonna 2009, että tonnikala liitettäisiin CITES-sopimuksen Appendix I -listaan, johon listattujen lajien kauppa kielletään kaikissa sopimuksen solmineissa maissa. Tätä nykyä CITES ei suojaa tonnikalaa lainkaan. Aiemmat pyynnin rajoitusyritykset ovat kaatuneet erityisesti Ranskan ja Italian vastustukseen. Qatarissa järjestettyjen CITES-neuvottelujen päätös tonnikalan suojelusta kaatui suurien tonnikalaa pyydystävien maiden, erityisesti Japanin vastustukseen.
Aiheesta muualla

Tonnikalan ravintosisältö
Tonnikalasalaatti
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Thunnus thynnus:  Wikidata: Q214415  Wikispecies: Thunnus thynnus  ADW: Thunnus_thynnus  ARKive: thunnus-thynnus  BioLib: 125238  CoL: 56P7Q  EoL: 46577336  FishBase: 147  GBIF: 2373980  iNaturalist: 114126  IRMNG: 10152641  ITIS: 172421  IUCN: 21860  NatureServe: 2.788809  NBN: NBNSYS0000187819  NCBI: 8237  NOAA: western-atlantic-bluefin-tuna  Observation.org: 2217  OBIS: 127029  Paleobiology Database: 344109  WoRMS: 127029 
Scomber thynnus:  Wikidata: Q109540643  CoL: 6Y9KK  EUNIS: 123033  GBIF: 2373984  ITIS: 202025
NRZ-koodaus

Tietoliikenteessä non-return-to-zero (NRZ) -linjakoodaus on binäärikoodaus, jossa ”1-bitit” esitetään yhtenä merkitsevänä tilana ja ”0-bitit” toisena merkitsevänä tilana. Toisin kuin RZ- eli return-to-zero -koodauksessa, NRZ-koodauksessa ei ole neutraalia perustilaa (lepotilaa).
NRZ ei ole itsestään tahdistuva koodaus, joten tahdistukseen (synkronointiin) tulee käyttää jotain muuta menetelmää, esimerkiksi rinnakkaista tahdistussignaalia tai ylimääräisiä tahdistusmerkkejä.
NRZ-koodaus nimensä mukaan ei palaa esitettävän bitin jälkeen johonkin neutraaliin perustilaan. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 1V esittää 1-bittiä ja jännite -1V esittää 0-bittiä ja yhden bitin siirtojakso on 1 sekunti, niin bittijono 111 tarkoittaa 3 sekunnin ajan 1V jännitettä linjalla.
NRZI-koodaus

NRZI-koodauksessa (Non-Return-to-Zero Inverted) ”1-bitti” esitetään tilamuutoksella ja ”0-bitti” ilman tilamuutosta. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 1V esittää 1-bittiä ja jännite -1V esittää 0-bittiä ja yhden bitin siirtojakso on 1 sekunti, niin bittijono 110 tarkoittaa 1 sekunnin ajan 1V ja sen jälkeen 2 sekuntia -1V jännitetasoa.
NRZI-koodausta käytetään linjakoodauksena USB-väylällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta NRZ-koodaus Wikimedia Commonsissa
TK-komppania

Suomalainen partio nostaa lipun kolmen valtakunnan rajapyykille 27. huhtikuuta vuonna 1945 TK-miesten tuotua paikalle suuremman lipun ja paremman lippusalon sekä järjestettyään sotilaat valokuvan ottamista varten.
TK-komppaniat (lyhenne TK sanasta tiedotuskomppania) olivat ennen talvisotaa perustetun Suomen armeijan tiedotusosaston alaisia yksiköitä, jotka toimivat jatkosodan ja Lapin sodan aikana. Niissä toimivia sotilaita kutsuttiin TK-miehiksi. He olivat siviilissä tavallisesti esimerkiksi toimittajia, opettajia tai mainosmiehiä, jotka olivat usein tunnettuja kirjailijoita, kuvataiteilijoita ja radiotoimittajia. Tehtäviä olivat esimerkiksi rintamakirjeenvaihtaja, rintamareportteri, elokuvaaja, valokuvaaja, rintamapiirtäjä, rintamaopas, rintamakuuluttaja ja kuulutustekstin laatija.
Ennen TK-toimintaa

Sotilaallisen tiedottamisen toteuttamiseksi perustettiin vuonna 1934 Puolustusministeriön sanomakeskus. Se järjesti ensimmäiset tiedotusmiesten kertausharjoitukset helmikuussa 1937, jolloin koulutettiin kahdeksantoista miestä. Kurssia johti uuden propaganda-aselajin uranuurtaja everstiluutnantti Lasse Leander. Hän oli pitänyt esitelmän sotapropagandasta Suomen Mainosyhdistyksen kokouksessa.
Vuonna 1937 perustettiin Propagandaliitto, jossa olivat mukana muun muassa Jaakko Leppo, V. K. Latvala, Sulo Kolkka, Pekka Tiilikainen, Enzio Sevón, Armas J. Pulla, Olavi Paavolainen, Mika Waltari, Ralph Enckell, Göran Stenius, Kalle Lehmus, Ilmari Turja, Eino Honko ja Arvi Kivimaa. Liiton puheenjohtajaksi valittiin mainosmies V. K. Latvala. Käytännön toimia varten liitto perusti yksityisen Finlandia Uutistoimiston. Propagandaliitto oli ensimmäinen pr-organisaatio Suomessa. Alun perin Propagandaliiton tehtävä oli markkinoida maailmalle Suomen vuoden 1940 olympialaisia.
Vuonna 1938 joukko propagandamiehiä lähetettiin Berliiniin opintomatkalle. Propagandaliiton jäsenet kutsuttiin syksyllä 1939 ylimääräisiin kertausharjoituksiin. Aiheena oli miesten sijoittaminen tarkoituksenmukaisiin tehtäviin. Ennen talvisotaa ehdittiin kouluttaa 60 propagandistia.
Lokakuun 1939 alkupuolella muodostettiin päämajan Propagandaosasto sekä Valtioneuvoston tiedotuskeskus.
Organisaatio ja tehtävät

Talvisodan tiedotustoiminta kuului Päämajan alaisuuteen perustettuun Propagandaosastoon. Toiminta ei talvisodassa ollut niin ammattimaista kuin myöhemmin. TK-organisaatio luotiin välirauhan aikana vuosina 1940–1941.
Idea TK-toiminnasta tuli Saksasta, jossa Päämajan tiedotusosaston päällikkö Kalle Lehmus tutustui välirauhan aikana Saksan armeijan propagandatoimintaan ja propagandakomppanioihin (saks. Propagandakompanie). Propaganda-sanalla oli Suomessa kuitenkin kielteinen kaiku, joten nimitys muuttui tiedotuskomppanioiksi.
Tiedotuskomppaniat toimivat armeijan Päämajasta Mikkelistä käsin toimivan tiedotusosaston alaisuudessa. Niiden lukumäärä sodan aikana vaihteli kahdeksasta kahteentoista. Komppanioissa oli sodan alussa yhteensä 339 miestä ja aktiivisesti etulinjassa palveli noin 150 kuvaajaa. Komppanian määrävahvuus oli 40 miestä, joihin kuului neljä valokuvaaja, kaksi elokuvaaja ja kymmenen kirjoittajaa. Tosiasiassa miehiä oli kuitenkin vähemmän.
Päämajan Tiedotusosasto antoi ensimmäisen ohjekäskyn 23. kesäkuuta 1941. Siinä määriteltiin tiedotuskomppanioiden tehtäviksi:
»elävöittää ja kertoa rintamantakaiselle väestölle kirjoitusten, valokuvien ja elokuvien avulla kenttäarmeijan toimintaa etulinjataisteluista ja lepohetkistä huoltomuodostelmien ym. toimintaan saakka sekä saada koko kansa eläytymään armeijan taistelutoimintaan päivittäin ja siten terästämään kansan voitontahtoa; hankkia sopivaa propaganda-aineistoa rintamaoloista ulkomaille levitettäväksi; suorittaa viholliseen kohdistuvaa propagandaa rintamalinjan välittömässä läheisyydessä; huolehtia omien joukkojen viihdytystoiminnasta mm. elokuvaesitysten antamisesta ja rintamalehtien toimittamisesta, sanoma- ja aikakauslehtien levittämisestä armeijakunnan joukoille; järjestää rintamalle lähetettyjen ulkomaalaisten sanomalehtimiesten opastusta.»
Kuvaajia ja kirjoittajia

TK-kuvat ovat TK-miesten tai TK-kuvaajien tekemiä kuvia, piirustuksia, maalauksia, valokuvia tai elokuvia. Talvisodasta syntynyt kuvamateriaali on rintamamiesten omalla kalustollaan kuvaamaa, vaikka kaikki julkaistu aineisto luokiteltiin TK-kuviksi.
TK-miehet valittiin ammattitaidon ja poliittisen asenteen mukaan. Mukana oli myös lukuisia sosiaalidemokraattisia toimittajia, mutta vaikka Olavi Paavolainen yritti vakuuttaa 1. tiedotuskomppanian päällikölle Martti Haaviolle, että tunnetut vasemmistososialistit, taiteilija Tapio Tapiovaara ja kirjailija Jarno Pennanen pitäisi ottaa TK-miehiksi, heitä ei valittu.
Sota-aikana TK-kuvaajat osallistuivat propagandamateriaalin tuottamiseen sodasta ja sen viralliseen dokumentointiin. Nykyisin katsotaan, että TK-miehet tallensivat historiallisesti arvokkaan perinnön jälkipolville.
SA-kuva-arkisto koostuu talvisodan, jatkosodan ja Lapin sodan SA-kuvista. Arkistossa on 160 000 valokuvaa vuosilta 1939–1945. Pääosan niistä ovat ottaneet TK-kuvaajat. Negatiivit ja paperikuvat arkistoitiin Päämajan kuvaosastolle, jossa ne ovat säilyneet tähän päivään asti. Tämä aineisto on digitoitu SA-kuva-arkistoksi internetin käyttäjien katsottavaksi.