stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarmo Ahonen

Jarmo Juhani Ahonen (s. 22. elokuuta 1953) on fysioterapeutti, tietokirjailija, kouluttaja, valmentaja ja pilatesopettaja.
Ahonen on työskennellyt vuodesta 1986 Suomen Kansallisbaletin konsultoivana fysioterapeuttina. Hän toimi kehoaineiden ja liiketaitojen opettajana Suomen Kansallisoopperan ja -baletin Balettioppilaitoksessa kahdenkymmenen vuoden aikana 1988–2008. Samoin Teatterikorkeakoulun Tanssitaiteen laitoksella hän toimi 20 vuotta samojen oppiaineiden parissa. Lisäksi hän on toiminut Suomen Urheiluliiton (SUL) fysioterapeuttina 1977-1994 välisenä aikana osallistuen yli kymmeniin EM- ja MM-kisajoukkueisiin. Lisäksi hän on toiminut Suomen olympiajoukkueen fysioterapeuttina seitsemissä kesäolympialaisissa alkaen Soulista vuonna 1988 Lontooseen vuonna 2012. Hän oli jäsenenä Suomen Olympiakomitean lääkintävaliokunnassa. Hän toimi Suomen Tennisliiton palveluksessa ja Davis-Cup-joukkueen fysiikkavalmentajana ja fysioterapeuttina kymmenen vuoden ajan Kimi Tiilikaisen ollessa Davis-cup-kapteeni. Anekdoottina mainittakoon yhden vuoden pesti Suomen nuorten jääkiekkomaajoukkueen fysioterapeuttina 1985-1986 ja Brasilian Yleisurheilumaajoukkueen fysioterapeuttina vuoden 1993 MM-kisajoukkueessa Stuttgartissa.
Koulutus

Ahonen on Helsingin Lyseon Ressun lukion ylioppilas vuosimallia 1973, aloitti opiskelut California State University Fresnossa ja valmistui Helsingin IV Terveydenhoito-oppilaitoksesta fysioterapeutiksi vuonna 1976. Hän opiskeli Helsingissä Anna Ivakon ohjauksessa manuaalista terapiaa vuosien ajan 1970-luvulla, Ruotsissa Eric Söderströmin oppilaana ja työtoverina Skövdessä ja Varbergissa yhteensä 4,5 vuoden ajan 1980-luvulla, Yhdysvalloissa Lynn Wallacen, Rue Tikkerin, Steven Subotnickin, Brent Andersonin ja Dan Smithin ohjauksessa 1990-luvulla. Ahonen valmistui pilatesohjaajaksi San Franciscossa vuonna 1999 Peak Performance -oppilaitoksesta opettajanaan Jennifer Stacey ja A Body of Work -oppilaitoksesta Madeline Blackin oppilaana. Hän kouluttautui sekä klassisen pilateksen ohjaajaksi että modernin pilateksen ohjaajaksi.
Fysioterapiatyö

Ahonen aloitti työn Suomessa Kuntoutussäätiössä vuonna 1978, siirtyi sieltä Ortonin Sairaalaan ja aloitti yksityisenä ammatinharjoittajana Helsingissä, perusti Fysioterapikonsultit Oy:n yhdessä fysioterapeutti Risto Järven kanssa 1986 ja luopui siitä vuonna 2003. Perusti 2003 Art Fysio Oy:n ja jatkaa edelleen sen omistajana ja toimitusjohtajana. Yritys sijaitsee Kasarmikatu 36:ssa Helsingin keskustassa ja työllistää tällä hetkellä yli kaksikymmentä terveydenhoidon ammattilaista.
Opetustyö

Ammatillista opetusta Ahonen on harjoittanut fysioterapeuteille Stadia/Metropoliassa sekä nykyisin Somatic Studion fysioterapeuttien jatkokoulutuksessa ja Suomen Kuntoutuskouluttajien järjestämillä kursseilla. Hän aloitti pilatesohjaajien koulutuksen Suomessa[lähde? ] vuonna 2000 MP Studiolla, josta siirtyi Somatic Center Finland Oy:n kouluttajaksi ja on diplomoinut yhteensä noin 700 ohjaajaa ammattiin Suomessa, Virossa, Tšekissä, Sveitsissä ja Ruotsissa. Hän on opettanut tanssioppilaita Suomen Kansallisoopperan ja -baletin balettioppilaitoksessa ja Teatterikorkeakoulun Tanssitaiteenlaitoksella noin 20 vuoden ajan. Ahonen kouluttaa eri puolilla Suomea fysioterapeutteja, toimintaterapeutteja, tanssinopettajia, urheiluvalmentajia ja pilatesohjaajia.
Valmennustyö

Ahonen on toiminut tennispelaajien Henri Kontisen, Emma Laineen, Robert Lindstedtin (Ruotsi), Jarkko Niemisen kehonhallinta- ja fysiikkavalmentajana.. Lisäksi hän on valmentanut purjehtija Sari Multalaa 12 vuotta yhdessä Joakim Wileniuksen ja Fredrik Lasseniuksen kanssa. Hän valmensi pari vuotta myös kolmiloikkaaja Essi Lindgreniä ja konsultoi nykyisin keihäänheittäjien Oliver Helanderin ja Heidi Nokelaisen valmennuksessa sekä pikajuoksijoiden Oskari Mörön ja Samuli Samuelssonin valmennuksessa yhdessä Mikael Ylöstalon ja Petra Stenmanin kanssa.
Julkaisut

Ahonen on julkaissut kymmenkunta fysioterapian ja kehonhallinnan kirjaa. Lisäksi hän on tuottanut lukuisia artikkeleita suomalaisiin ja kansainvälisiin julkaisuihin. Viimeisin kirja "Liikkuva ihminen" syntyi yhteistyössä Marita Sandströmin kanssa ja ilmestyi vuonna 2011. Hän on kääntänyt kaksi fysioterapian ja valmennuksen oppikirjaa yhdessä Veera Turkin kanssa (Fascial Stretch Therapy, 2018 ja Muscle Testing, 2020, VK-Kustannus Oy). Vapaana kirjoittajana syntyi runoteos “Ystävänä yksinäisyys” vuonna 2018.
Yhdistystoiminta

Ahosen aloitteesta perustettiin vuonna 2000 Dance Health Finland (DHF), jonka tavoitteena on parantaa tanssijoiden terveyttä ja kouluttaa terveydenhuollon ammattilaisia ymmärtämään tanssiin liittyviä terveydellisiä haasteita sekä lisätä tanssipedagogien ymmärrystä kehon rakenteista ja toiminnasta. Ahonen toimi yhdistyksen puheenjohtajana kuusi ensimmäistä vuotta. Sen jälkeen hän on ollut varapuheenjohtajana ja on edelleen hallituksen jäsen.
Ahonen on ollut vaikuttamassa tanssilääketieteen kansainväliseen kehitykseen. Hän on ollut 10 vuotta International Association for Dance Medicine and Science (IADMS) -järjestön hallituksen jäsen ja kuusi vuotta varainhoitaja (treasurer). Vuonna 2018 hän oli mukana järjestämässä alan suurinta tapahtumaa, vuosittaista maailmankonferenssia Helsingissä. Ahonen on ollut aloittamassa Suomen Urheilufysioterapeutit ry:n toimintaa ja toimii tällä hetkellä yhdistyksen kouluttajana ja akreditointitoimikunnassa.
Jarmo Ahonen työskentelee Art Fysio Oy:ssä fysioterapeuttina ja toimitusjohtajana.
Jätehuolto

Jätteidenlajittelukeskus
Jätehuolto on kansalaisten terveyteen ja elinympäristöön vaikuttava peruspalvelu ja osa yhdyskuntien infrastruktuuria. Jätehuollon painopiste on siirtymässä perinteisestä kaatopaikalle läjittämisestä kierrätyksen ja muun hyötykäytön suuntaan. Muita jätehuoltomenetelmiä ovat esimerkiksi polttaminen, kompostointi, jätteiden syntymisen vähentäminen
Jätehuolto Suomessa

Suomessa yhdyskuntajätteestä huolehtiminen on kuntien vastuulla. Sitä varten on perustettu alueellisia yksiköitä - osakeyhtiö- ja kuntayhtymämuotoisia jätelaitoksia.selvennä Jätelaitosten keräys-, kuljetus-, käsittely- ja hyödyntämisjärjestelmät kattavat koko maan.
Eräissä tuoteryhmissä sovelletaan ns. tuottajavastuuta. Tuottaja vastaa käytöstä poistettujen tuotteidensa keräilystä, esikäsittelystä, kierrätyksestä, hyödyntämisestä ja muun jätehuollon järjestämisestä sekä siitä aiheutuvista kustannuksista. Se voi tehdä työn itse tai siirtää vastuunsa tuottajayhteisölle. Tuottajavastuun tavoitteena on tehostaa materiaalien hyötykäyttöä ja ohjata tuotesuunnittelua niin, että jätettä syntyisi mahdollisimman vähän. Tuottajavastuu on käytössä mm. autonrenkaiden, paperin, romuautojen, pakkausjätteen ja sähkö- ja elektroniikkalaiteromun jätehuollossa.
Kuntien jätelaitokset tekevät kiinteää yhteistyötä jätehuollossa teollisuuden ja tuottajayhteisöjen kanssa. Jätelaitokset kilpailuttavat ja ostavat pääosan palveluista yksityisiltä yrityksiltä julkisten hankintojen menettelyn mukaisesti.
Kunnallisissa jätehuoltomääräyksissä määrätään muun muassa jätteiden käsittelystä ja keräyksestä kuten jätteiden lajitteluvelvoitteista, sallituista keräysvälineistä, keräysvälineiden tyhjennysvaatimuksista ynnä muusta asiaan kuuluvasta.
Jätehuolto Kiinassa

Kansallisella tasolla tiedot vuodelta 2015 kertovat, että vain kahdeksan prosenttia Kiinan kotitalousjätteestä päätyi kierrätykseen. Maan hallitus asetti vuonna 2017 tavoitteeksi, että vuoteen 2020 mennessä jätteestä kierrätettäisiin ainakin 35 prosenttia. Perinteisesti kierrätystä ovat esimerkiksi Pekingissä tehneet lähinnä yksityiset jätteidenkerääjät, jotka etsivät roskiksista kierrätyskelpoisen jätteen ja myyvät sen kaupungin laidalla tukkuostajille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jätehuollon järjestäminen
Jätelaitosyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuottajavastuu jätehuollossa
Georg Faehlmann

| Mitalit> Maa:   Viro.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Viro.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Viro.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Viro> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | 6 mR |  |
Georg Faehlmann (17. syyskuuta 1895 Vladivostok, Venäjä – 8. maaliskuuta 1975 Bad Schwartau, Länsi-Saksa) oli virolainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Faehlmann saavutti pronssia Amsterdamin olympialaisissa 1928 6 mR-luokassa.
Gauloises

Kuuluisa sininen pakkaus vuodelta 1960.
Kartonkipakkaus Gauloises-savukkeita.
Gauloises on ranskalainen savukemerkki. Sitä valmistaa nykyään Imperial Tobaccon omistama ranskalais-espanjalainen Altadis. Savuketta ei viime aikoina valmistettu Ranskassa. Sen tuotanto lopetetaan kevään 2014 tiedotteen mukaan kokonaan.
Perinteiset Gauloises-savukkeet olivat alun perin lyhyitä, leveitä ja filtterittömiä, ja ne valmistettiin syyrialaisesta erittäin tummasta tupakasta. Tupakkalajike antoi savukkeelle vahvan ja tunnistettavan tuoksun, jota tupakoimattomat luonnehtivat palavan tervan hajuiseksi. Nykyään savukemerkkiä on saatavana myös vaaleampana versiona, jota Suomessakin ainoastaan myydään.
Gauloises-brändi yhdistettiin aikoinaan taiteilijoihin ja ajattelijoihin, muun muassa Pablo Picassoon ja Jean-Paul Sartreen. Kirjallisuudessa Gauloisesia poltti muun muassa Ian Flemingin James Bond. Brändi liitettiin vahvasti romanttiseen Ranskaan, mikä lisäsi sen suosiota kirjoittajien ja taiteilijoiden keskuudessa.
Gauloises oli myös Formula 1 -tallin Prost Grand Prix pääsponsori vuosina 1996–2000.
Aiheesta muualla

Gauloises
Tupakkayhtiö Altadis
Gay Gambrini

| Gay Gambrini> Gambrini |
| --- | --- |
Avattu:  1984
Suljettu:  1993
Tyyppi:  yökerho, baari
Gay Gambrini oli Helsingin Isolla Roobertinkadulla sijainnut homobaari ja yökerho. Se oli Suomen ensimmäinen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille tarkoitettu ravintola. Gay Gambrini avautui heinäkuussa 1984 ja se suljettiin vuonna 1993.
Gay Gambrinin perusti Forssasta Helsinkiin muuttanut ravintoloitsija Tuomo Isotalo (1950–2022). Ravintolassa oli 250 asiakaspaikkaa. Suurin osa ravintolan asiakkaista oli miehiä, jotka tulivat nauttimaan alkoholia, tapaamaan tuttuja ja etsimään seksiseuraa. Ravintolassa järjestettiin tavallisen baaritoiminnan lisäksi muun muassa drag-esityksiä ja stripteasea ja ravintolan toisen omistajan Setan pyynnöstä myös naisteniltoja.
Hotelli- ja ravintolamuseon verkkosivujen mukaan aluksi naisteniltana toimi maanantai, jolloin miehille oli Club Triangle Bottalla. Myöhemmin päivä vaihtui torstaiksi, joka oli muuten hiljainen ilta, ja kun huomattiin, että lesbot tuovat rahaa taloon niin naiset saivat kerran kuussa myös viikonloppuillan. Asiakkaiden toivomuksesta naisten illoissa pyrittiin siihen, että myös henkilökunta oli portsari mukaanlukien naisia.
Ravintolakonseptin vanhentuessa Annankadulle perustettiin modernimpi Don’t Tell Mama -yökerho.
Joe Dassin

| Joe Dassin |
| --- | --- |
 Joe Dassin vuonna 1970
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joseph Ira Dassin
Syntynyt: 5. marraskuuta 1938 Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 20. elokuuta 1980 (41 vuotta) Papeete, Tahiti, Ranskan Polynesia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat/ Ranska
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Puoliso:  Maryse Grimaldi (vih. 1966; ero 1977) Christine Delvaux (vih. 1978–80)
Lapset:  4
Muusikko
Laulukielet:  ranska
Aktiivisena:  1964–1980
Tyylilajit:  chanson, pop
Merkittävät teokset:  Les Daltons, Les Champs-Élysées, L'ete Indien, Taka Takata
Soittimet:  kitara, piano, banjo, hanuri
Levy-yhtiöt:  Columbia, CBS, RCA
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joe Dassin 1960-luvulla.
Joe Dassin (5. marraskuuta 1938 New York, Yhdysvallat – 20. elokuuta 1980) oli ranskankielinen yhdysvaltalainen muusikko.
Historia

Joe syntyi New Yorkissa, mutta Dassinin perhe muutti myöhemmin Eurooppaan. 
Joen isä oli maailmankuulu elokuvaohjaaja ja monimiljönääri Jules Dassin.
Täytettyään 17 vuotta Joe matkusti Amerikkaan miltei tyhjin taskuin ja ryhtyi aluksi tiskaajaksi ansaitakseen rahaa opiskelua varten. Saavutettuaan Ann Arborin yliopistossa hyväksytyn arvosanan kansatieteessä hän palasi Ranskaan ja rupesi yllättäen laulajaksi.
Ilmeisesti syntyperänsä avulla hän onnistui saamaan myös levytyssopimuksen. 
Aluksi koko touhu vaikutti täysin mahdottomalta, mutta 1966 hän saavutti pienoista menestystä esityksellään "Bip Bip". Varsinaiseksi läpimurroksi muodostui pari vuotta myöhemmin "Les Daltons", jota koko Ranska hyräili viikkokaupalla. Seuraava kova menestys "Les Champs-Élysées" toi Joe Dassinille sitten kansainvälistäkin mainetta ja "Taka Takata" teki hänestä varsinaisen discosuosikin. 
Dassinin levyt olivat 1970-luvun alussa Ranskassa myyntitilastojen kärjessä. Myös Suomessa Dassin oli suosittu. Hän saavutti Suomessa kolme albumi- ja kolme singlesijoitusta. Vuonna 1973 oli kappale "Taka Takata" listaykkönen.
Hänen levyistään tehtiin menestyneitä suomenkielisiä versioita. Joe levytti monella kielellä, mikä oli tuohon aikaan tapana, kuten saksaksi, italiaksi, espanjaksi ja kreikaksi. Joe Dassin kuoli lomallaan sydänkohtaukseen Tahitilla 20. elokuuta 1980.
Kappaleita

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  À Chacun sa Chanson  À La Sante D'Hier  À Mon Fils  À Toi  Alors, Qu'est-ce que c'est  Annie de l'Année Dernière  Au Bout des Rails  Billy le Bordelais  Bip Bip  Blue Country (Home Made Ice Cream) |  Bye-Bye, Louis  C'Est Fini  C'Est la Nuit  C'Est ma Tournée  C'Est un Cœur de Papier  Les Champs-Élysées  Ça m'avance à quoi  Ça va pas changer le Monde  Careless Love  Carolina |  Ce N'Est Pas Une Fille  Ce N'Est Rien Que Du Vent  Les Dalton  L'été Indien  Siffler Sur La Colline  Et si tu n'existais pas  Si tu t'appelles Mélancolie  L'équipe à Jojo  La ligne de ma vie  Fais la bise à ta maman |  La dernière page  Sylvie  Guantanamera  L'Amérique  Le Chemin de Papa  Salut les amoureux  Salut  Le Dernier slow  Le chateau de sable |
Kappaleita > Albumit

A New York (1966)
Les deux mondes de Joe Dassin (1967)
Le chemin de papa (1969)
L'Amerique (1970)
Elle était oh !... (1971)
Joe (1972)
13 nouvelles chansons (1973)
Si tu t'appellas Melancolie (1974)
À l'Olympia (1974)
Le costume blanc (1975)
Le jardin du Luxembourg (1976)
15 ans deja (1979)
Little Italy (1982)
Listasijoitukset Suomessa > Singlet

Taka takata  (1972) (1)
Le moustique  (1973) (4)
L'été Indien  (1975) (4)
Listasijoitukset Suomessa > Albumit

Joe  (1973) (9)
L'ete Indien  (1976) (12)
Le jardin du Luxembourg  (1976) (29)
Suomenkielisiä versioita Joe Dassinin esittämistä kappaleista

(huom: useimmat kappaleet eivät ole alun perin Dassinin, vaan muiden artistien kirjoittamia ja esittämiä)
Les Champs-Élysées = Champs Elysees = Lasse Mårtenson (1970)
Taka takata (samalla nimellä) = Frederik (1972)
Taka takata (samalla nimellä) = Kalmar Union (1973)
Le moustique" = "Moskiitto" Markku Aro (1973)
La ligne de ma vie = Taas on päivä mennyt Titta Jokinen (1973)
Salut les amoureux = Huomenta Suomi Karma (1976); Matti Esko (1989)
L'ete Indien = Kuusamo Danny (1976)
Et si tu n'existais pas = Etsin kunnes löydän sun Markku Aro (1976)
Vade Retro = Kulkee aika ympyrää Berit (1976)
À Toi = Teot ihmisten Danny (1977)
Le chateau de sable = Tullessa yön Paula Koivuniemi (1978)
Il était une fois nous deux = Sulle Tapani Kansa
Siffler sur la colline = Päättyneet on päivät Tapani Kansa
Aiheesta muualla

http://www.joedassin.info/
Georg Fazer

Johan Georg Fazer (14. elokuuta 1889 – 4. toukokuuta 1935) oli suomalainen pääkonsuli ja Fazerin Musiikkikauppa Oy:n toimitusjohtaja.
Georg Fazerin isä oli  musiikkikauppias, pääkonsuli Konrad Georg Fazer. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909, suoritti kauppakorkeakoulun kurssin ja opiskeli sitten kolmisen vuotta Saksassa ja Itävallassa nuottikustannustoimintaa ja musiikkikauppa-alaa.
Georg Fazer tuli isänsä perustaman ja johtaman liikkeen palvelukseen ja vuonna 1918 hänestä tuli Fazerin Musiikkikauppa Oy:n toimitusjohtaja. Musiikkikauppa kehittyi hänen johdollaan Suomen suurimmaksi erikoisliikkeeksi alallaan. Liikkeellä oli Helsingissä musiikkikauppa ja soitintehdas sekä lisäksi eri puolilla maata, muun muassa Viipurissa, Tampereella ja Kuopiossa, kymmenkunta tytäryhtiötä, joiden toimitusjohtajana Georg Fazer myös oli. Hänestä tuli 1927 Sveitsin Helsingin konsuli ja 1934 Sveitsin pääkonsuli. Fazer kuului Suomalais-saksalaisen kauppakamarin johtokuntaan.
Georg Fazer ryhtyi 1930-luvun alussa johtamaan Fazerin konserttitoimistoa, joka oli liitetty Fazerin musiikkiliikkeeseen. Hän oli konserttivälittäjänä kosketuksissa sekä kotimaisten että ulkomaalaisten taiteilijoiden ja taideyritysten kanssa.
Georg Fazer kuoli 45-vuotiaana toukokuussa 1935 sydänkohtaukseen.
Gaular

Gaular on entinen kunta entisessä Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Vuoden 2020 alussa se liitettiin uuteen Sunnfjordin kuntaan.
Gaularia kutsutaan joskus vesiputouksien maaksi, koska kunnan alueella on 28 erikokoista vesiputousta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gaular Wikimedia Commonsissa
Sognin ja Fjordanen läänin kunnat
Askvoll
Aurland
Balestrand
Bremanger
Eid
Fjaler
Flora
Førde
Gaular
Gloppen
Gulen
Hornindal
Hyllestad
Høyanger
Jølster
Lærdal
Leikanger
Luster
Naustdal
Selje
Sogndal
Solund
Stryn
Vågsøy
Vik
Årdal
Norjan läänit | Norja
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Gaular
Käännös suomeksi
Gauldalsposten

| Gauldalsposten |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Polaris Media
Levikki:  1 403 (2020)
Perustettu:  2008
Päätoimittaja:  Bjørn Ivar Haugen
Kotikunta:  Midtre Gauldal
Kotimaa:  Norja
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Gauldalsposten on norjalainen vuonna 2008 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Midtre Gauldal. Lehti kuuluu Polaris Media -konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Georg Fredrik Alexander Synnerberg

Kenraalimajuri Georg Synnerberg (1888–1895)
Georg Fredrik Alexander Synnerberg (9. marraskuuta 1844 – 27. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Synnerbergin vanhemmat olivat tullitarkastaja Johan Fredrik Synnerberg ja Vilhelmina Antoinette de la Motte ja puoliso vuodesta 1879 Maria Igelström.  Synnerberg tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1856 ja määrättiin sieltä 1863 valmistuttuaan luutnanttina palvelukseen Inkerinmaalle Henkivartioväen Hatsinan rykmenttiin. Hänet vakinaistettiin palvelukseen aliluutnantin arvoisena seuraavana vuonna. Synnerberg osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Hän suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1867–1870, jonka aikana 1868 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1869 alikapteeniksi. Kurssin jälkeen 1870 hänet komennettiin palvelukseen Vilnan sotilaspiirin esikuntaan. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin ensin 26. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi ja sitten kapteeniksi ylennettynä 27. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Vuonna 1872 Synnerberg asetettiin Vilnan sotilaspiirin esikunnan alaisuuteen ja määrättiin esikunnan vanhimman adjutantin apulaiseksi.
Vuonna 1873 Synnerberg siirrettiin yleisesikuntaupseeriksi Kasanin sotilaspiirin esikuntaan ja komennettiin sieltä Ufan jalkaväkirykmenttiin. Seuraavan vuoden keväällä, komennukselta palattuaan, hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Toukokuussa 1874 Synnerberg komennettiin pataljoonankomentajaksi 105. Orenburgin jalkaväkirykmenttiin ja sieltä keväällä 1876 palattuaan hänet vapautettiin Kasanin sotilaspiirin palveluksesta. Loppuvuoden Synnerberg palveli Venäjän ja Preussin rajalle sijoitetuissa rajavartiojoukoissa. Everstiksi hän yleni keväällä 1877.
Joulukuussa 1877 Synnerberg määrättiin 25. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi, 1885 hänet siirrettiin Vilnan sotilaspiirin esikuntapäällikön apulaiseksi ja 1886 65. Moskovan jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1888 Synnerberg määrättiin Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1889 ja siirrettiin 1895 Nertšinskin vuoriteollisuusalueen päälliköksi. Hän sai eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina maaliskuussa 1901.
George Biguzzi

George Biguzzi SX (4. helmikuuta 1936 Calisese di Cesena – 1. heinäkuuta 2024) oli italialaissyntyinen, Sierra Leonessa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. lokakuuta 1960 ja nimitettiin Makenin hiippakunnan johtoon 17. marraskuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja José Tomás Sánchez.
Biguzzi jäi eläkkeelle 7. tammikuuta 2012.
George Biondo

George Michael Biondo (s. 3. syyskuuta 1945 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen basisti. Hänet muistetaan parhaiten Steppenwolfin basistina vuosina 1970–1976, ja hän on myös toiminut päälaulajana joillakin yhtyeen kappaleilla. Biondo on myös soittanut John Kayn sooloyhtyeessä, ja hänellä ja Steppenwolf-rumpali Jerry Edmontonilla oli oma yhtye 1980-luvulla. Sen jälkeen hän on toiminut klubi- ja studiomuusikkona.
George Bizos

George Bizos
George Bizos (marraskuu 1927 Kreikka – 9. syyskuuta 2020 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen ihmisoikeusaktivisti ja lakimies.
Bizos syntyi Kreikassa marraskuussa 1927. Hän on kertonut omaelämäkerrassaan, ettei hänen tarkka syntymäpäivänsä ole tiedossa kunnallisarkistoiden tuhouduttua toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana. Bizos pakeni kotimaastaan Kreikasta natsi-Saksan miehityksen tieltä vuonna 1941 ja asettui perheineen Johannesburgiin 13-vuotiaana. Hän valmistui lakimieheksi Witwatersrandin yliopistosta ja aloitti työnsä juristina vuonna 1954. Bizos toimi useiden apartheidin vastaisten aktivistien, muun muassa Nelson Mandelan ja Oliver Tambon lakimiehenä 1950- ja 1960-luvulla.
Bizos kuului myös Rivonian oikeudenkäynnissä muun muassa Mandelaa, Walter Sisulua ja Govan Mbekiä puolustaneeseen asianajajaryhmään.
Apartheidin päättymisen jälkeen Mandela nimitti Bizosin komiteaan, joka suositteli uusia jäseniä maan oikeuslaitokseen sen uudistamiseksi apartheidin jäljiltä. Bizos kirjoitti kaksi kirjaa: omaelämäkerrallisen teoksen Odyssey to Freedom sekä No One to Blame? – In Pursuit of Justice in South Africa
François-René Boussen

François-René Boussen
François-René Boussen (2. joulukuuta 1774 – 1. lokakuuta 1848) oli belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1805 ja nimitettiin 17. joulukuuta 1832 Gentin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Ptolemais in Thebaiden titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. tammikuuta 1833. Pääkonsekraattorina toimi Engelbert Sterckx.
Boussen sai 23. kesäkuuta 1834 nimityksen Bruggen piispaksi. Hän kuoli 73-vuotiaana virassa.
François-Nestor Adam

François-Nestor Adam CRB (7. helmikuuta 1903 Étroubles – 8. helmikuuta 1990) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. elokuuta 1927 ja nimitettiin Sionin hiippakunnan johtoon 8. elokuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Filippo Bernardini, jota avustivat Angelo Giuseppe Jelmini ja Louis-Séverin Haller.
Adam osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 22. heinäkuuta 1977.
Jätekuilu

Roskakuilun syöttöluukku ruotsalaiskerrostalon porraskäytävässä.
Useita yhtäaikaisia jätekuormia vastaanottava laaja jätekuilu Kyläsaaren jätteenpolttolaitoksella 1970-luvulla.
Muovinen purkuränni saneeraustyömaalla.
Jätekuilu eli roskakuilu on alaspäin viettävä laaja putki tai pystysuora kuilu, jota pitkin jätteitä pudotetaan alempana sijaitsevaan keruu- tai käsittelytilaan.