stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vladimir Potanin
Yritysjohtajana ja sijoittajana > Oligarkkien aika

Vuonna 1996 seitsemän oligarkkia, joista Potanin oli yksi, hallitsi yli 50 % Venäjän taloudesta. Potanin auttoi Boris Jeltsinin voittamaan vaalit ja sai paikan hallituksesta. Hän toimi muun muassa valtiollisen pankin johtajana ja haali itselleen lisää valtion omaisuutta virassa ollessaan. Potanin käytti asemaansa hyväksi parantaakseen yritystensä asemia.
Potanin hankki määräävän osakeosuuden suuresta Izvestija sanomalehtiyrityksestä vuonna 1997 ja käytti sitä puolustautuakseen syytöksiä vastaan, joita hän sai varapääministerin toimistaan. Hänen yritysryppäänsä pieneni merkittävästi vuoden 1998 talouskriisissä, mutta hän säilytti omaisuutensa piilottamalla varojansa ulkomaille.
Öljy-yhtiö Sidancon meni talouskriisin aikana konkurssiin, vieden yli puoli miljardia siihen sijoittaneelta BP:ltä. Myös George Sorosilta meni miljardi dollaria, kun hän sijoitti Potaninin Svyazinvestiin, joka niin ikään kaatui. Vuonna 1999 hänen pankkinsa Unexim Bank menetti toimiluvan. Myös Norilsk nickel joutui tutkinnan alle vuosituhannen vaihteessa ulkomailla.
Vuonna 2000 Potaninia vastaan nostettiin syyte Norilsk nickelin yksityistämiseen liittyen, mutta se oli huonosti valmisteltu ja hän voitti ja sai pitää omistuksensa.
Yritysjohtajana ja sijoittajana > Taloudellinen toiminta 2000-luvulla

Sijoittajana ja rahoittajana häntä on kiinnostanut erityisesti vakuutusmaailma, media, maatalous, rakentaminen ja öljyteollisuus. Vuoden 2007 alussa Vladimir Potanin ja Mihail Prohorov ilmoittivat teiden eroamisesta. Potanin saisi omistukseensa Norilski nikelin (ven. Норильский никель), joka on maailman suurin nikkelin ja palladiumin tuottaja, ja Prohorov kultakaivokset. Norilsk Nickel on yhä Potaninin pääasiallinen tulonlähde, ja se toi hänelle 1,1 miljardia dollaria yksistään vuoden 2018 aikana. Hän omistaa yrityksensä kautta vajaa 35% Nornickelistä.
Norilski nikel on nykyään avoimempi ja ammattimaisemmin johdettu kuin aiemmin. Samaan aikaan yhtiö on Arktisen alueen suurin saastuttaja, ja sillä on sattunut valtavia ympäristöonnettomuuksia, jotka ovat saastuttaneet ympäröivää luontoa. Potanin lupasi yrityksen maksavan vahingot, kun Putin julisti alueelle hätätilan. Potanin omistaa myös Yhdysvalloissa kaivosteollisuutta.
Potaninilla on omistuksia muun muassa seuraavissa yhtiössä: Petrovax Pharm, 35 % omistus Rosbankista, Venäjän yhdestä suurimmista pankeista, 100 % omistus mediajätistä Prof Mediasta sekä 40 % omistus kiinteistösijoitusyhtiö Open Investmentsistä.
Hän omistaa myös ByteGridin, joka toimitti Yhdysvaltojen Marylandin vaalien äänestyskoneet. Sama yritys myös hallinnoi Yhdysvaltojen puolustusministeriön tietokoneita. Taloudellisten asioiden selvittyä viranomaiset vaihtoivat toimittajaa. ByteGrid on hankkinut haltuunsa useita datakeskuksia Yhdysvalloista.
2020-luvun alussa Potanin oli harvoja oligarkeja, jotka eivät olleet Venäjän talouspakotelistalla. Hänet lisättiin Yhdysvaltain pakotelistalle joulukuussa 2022.
Yritysjohtajana ja sijoittajana > Urheilu ja kulttuuri > Rosa Khutor -laskettelukeskus

Potanin rakennutti oman laskettelukeskuksen Sotšiin Etelä-Venäjälle. Laskettelukeskus on suunnattu keskiluokalle.
Potaninista tuli yksi Venäjän Sotšin talviolympialaisten 2014 pääpuolestapuhuja.
Yritysjohtajana ja sijoittajana > Urheilu ja kulttuuri > Helsingin Jokerit

Potanin on ollut omistamansa Norilsk Nickel Harjavalta -yrityksen kautta helsinkiläisen jääkiekkojoukkueen Jokereiden päärahoittaja. Hän ilmoitti sitoutuvansa joukkueen tukemiseen ja piti sitä tärkeänä osana KHL:ää.
Sanomalehdet
Potanin omistaa venäläiset Izvestija-, Komsomolskaja pravda- ja The Russian Telegraph Newspaper -sanomalehdet. Hän omistaa myös Expert-lehden .
Yritysjohtajana ja sijoittajana > Urheilu ja kulttuuri > TV- ja radiokanavat

Omistuksiin kuuluvat radiokanavat Autoradio, PM-radio, Novosti on-line. Lisäksi hän omistaa myös useita paikallisia TV- ja radiokanavia. Hän omistaa Prof Media -konsortiota, joka lähettää Venäjällä musiikkikanavia VH1 ja MTV. Konsortio omistaa myös elokuvateattereita.
Poliittinen ura

Potanin oli yksi seitsemästä oligarkista, jotka maksoivat presidentti Boris Jeltsinin vuoden 1995 uudelleenvalintakampanjan kulut kommunistien Zjuganovia vastaan. Jeltsin oli hyvin epäsuosittu ja pahasti Zjuganovia jäljessä mielipidemittauksissa, erityisesti "lainaa-osakkeista"-ohjelman vuoksi. Oligarkit käyttivät paitsi rahaa, myös media-imperiumiansa mielipiteiden muokkaukseen.
Vastineeksi kampanjoinnista ja vaalien voittamisesta Jeltsin nimitti Potaninin varapääministeriksi. Kyseessä on korkein virka, mihin oligarkki on Venäjällä noussut. Potaninin vastuulle kuuluivat valtion talousasiat. Avun seurauksena oligarkeilla oli hyvin paljon valtaa päättää valtion asioista. Potanin toimi virassa elokuusta 1996 maaliskuuhun 1997, eli vain noin puoli vuotta. Virassaan hän haali itselleen lisää omaisuuksia muun muassa toimiessaan Venäjän jälleenrakennuspankin johtajana.
Jeltsinin eron jälkeen Putin alkoi siirtämään valtaa omille tukijoukoillensa pois oligarkeilta. Potanin vaihtoi puolensa Putinin joukkoihin hänen liittolaisekseen. Hän on ilmoittanut tekevänsä valtiolle palveluksia. 2000-luvulla Potaninin yritys on mahdollisesti myös tukenut Trumpin lähipiirin taloudellista toimintaa. Julkisesti Potanin on ilmoittanut, ettei hän ole kiinnostunut politiikasta.
Hyväntekeväisyys

Potanin ilmoitti vuonna 2010 lahjoittavansa kuollessaan suurimman osan omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen. Perusteeksi hän on kertonut, että rahan tulisi palvella yhteistä hyvää ja erityisesti hänen kotimaatansa, Venäjää. Aloite liittyy Warren Buffettin ja Bill Gatesin aloitteeseen Giving Pledge -aloitteeseen, jossa rikkaimmat sitoutuvat lahjoittamaan suuren osan omaisuudestansa pois. Potanin lahjoittaa vuosittain 10 miljoonaa dollaria hyväntekeväisyyteen.
Vladimir Potanin lahjoittaa Solomon R. Guggenheim -museolle (Guggenheim) vuosittain yli miljoona dollaria. Hän on säätiön hallituksen jäsen. Potanin on myös Eremitaašin suuri rahallinen tukija ja museon johtokunnassa. Hän lahjoitti museolle 5 miljoonaa dollaria. Potanin hankki Kazimir Malevitšin Mustan neliön museon kokoelmiin.
Potanin on aktiivinen hyväntekijä ja rahanlahjoittaja Venäjällä. Vladimir Potanin säätiö tukee opettajia ja opiskelijoita stipendeillä sekä museoita. Hän on lahjoittanut 6,5 miljoonaa dollaria opiskelijoiden stipendeihin alma materillensa, eli korkeakoululle, jossa opiskeli. Säätiö kertoo tavoitteekseen tukea luovuutta, osallistumista, koulutusta sekä taidetta ja kulttuuria. Koronaviruspandemian aikana säätiö tuli vapaaehtoisjärjestöjä miljardilla ruplalla.
Potanin pitää säätiötänsä tärkeänä.
Venäjän ortodoksinen kirkko on myöntänyt Potanille useita tunnustuksia. Potanin rahoittaa Venäjän ortodoksista yliopistoa. Hän on saanut myös useita tunnustuksia ja aatelisarvon Venäjän valtiolta.Hänet palkittiin myös Venäjällä vuonna 2020 henkilökohtaisesta tuesta lehdistölle, The Art Newspaper Russia Award, palkinnolla.
Talousrikokset

Potanista ja hänen omistamistaan yhtiöistä on tehty useita rahanpesuilmoituksia. Potanin kautta on kulkenut kymmenien miljardien eurojen edestä rahaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Norilski nikel yhtiön nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Wilhelm Schuppe

Wilhelm Schuppe (1836–1913) oli saksalainen filosofi. Hän vaikutti 1873–1910 professorina Greifswaldin yliopistossa. Hän julkaisi muun muassa teokset Erkenntnistheoretische Logik (1878), Grundzüge der Ethik und Rechtsphilosophie (1882). Hän edusti perustamaansa tieto-opillista oppisuuntaa immanenssifilosofiaa.
Ydinvoimakeskustelu

Ydinvoimakeskustelu on ydinvoimaa ja sen käyttöä koskeva yhteiskunnallinen keskustelu. Ydinvoiman käyttö on tavallisesti ollut voimakkaasti polarisoitunut poliittinen kysymys.
Historia

Samaan aikaan kun tieteellinen tutkimus saavutti kehityksen asteen, jossa ydinreaktioiden hyödyntäminen tekniikassa tuli mahdolliseksi, oli maailmassa käynnissä historian suurin yksittäinen konflikti: toinen maailmansota. Ensimmäiset ydintekniikan sovellukset tehtiin sodan aikana ydinaseissa ja vasta sodan päätyttyä alkoi toden teolla tutkimus atomin ytimen energian käyttämiseksi rauhanomaisissa tarkoituksissa. Ydinvoimaan suhtauduttiin aluksi lähes yksimielisen optimistisesti: se nähtiin ydinaseriisunnan näkökulmasta ydintekniikan sotilaallisen käytön vaihtoehtona, suunnattomana energiavarana joka tarjoaisi suuria määriä edullista energiaa sekä tapana hillitä fossiilisten polttoaineiden käyttöön liittyvää luonnonvarojen kulutusta ja päästöjä.
Vasta 1960- ja 1970-luvulla alkoi tulla näkyviin jakautuminen ydinvoiman kannattajiin ja vastustajiin. Jotkut olivat huolissaan ydinvoiman käytön turvallisuudesta ja seurauksista, radioaktiivisista jätteistä. Toiset, etunenässä Rooman klubi, kiistivät jatkuvan taloudellisen kasvun ja siihen liittyvän kasvavan energiankulutuksen hyödyllisyyden ylipäätään. Vuonna 1979 Yhdysvaltain Harrisburgissa, sekä 1986 Neuvostoliiton Tšernobylissä tapahtuneet ydinvoimalaonnettomuudet nostivat ydinvoiman vastustuksen ja siihen liittyvän poliittisen liikehdinnän huippuunsa, millä on ollut huomattava vaikutus siihen, että ydinvoiman osuuden kasvettua 80-luvulla yli 15%:iin maailman sähköntuotannosta sen osuus ei ole enää kasvanut kokonaisenergiankulutusta nopeammin. Joissain maissa uuden ydinvoiman rakentamisesta luovuttiin.
Historia > Ruotsi

Ruotsissa pidettiin 1980 kansanäänestys ydinvoiman käytöstä. Äänestyksessä tarjottiin kolme vaihtoehtoa, jotka kaikki sisälsivät ydinvoimasta luopumisen. Kaksi vaihtoehdoista oli olennaisesti samat ydinvoimasta luopumista koskien ja edellyttivät ydinvoimaloiden sammuttamista 2010 mennessä. Yksi vaihtoehto tarjosi nopeamman aikataulun. Ydinvoimasta hitaimmalla tarjotulla aikataululla luopuva vaihtoehto voitti. Koska äänestyksessä ei tarjottu vaihtoehtoa säilyttää ydinvoiman käyttö saati sitten laajentaa sitä, on äänestystä kritisoitu ennaltamäärättynä. Esimerkiksi Helsingin yliopiston valtio-opin johdantokurssilla äänestystä käytetään malliesimerkkinä huonosti toteutetusta kansanäänestyksestä, joka ei tarjonnut todellisia vaihtoehtoja ja joka salli poliitikkojen pestä kätensä vaikeasta päätöksestä.
Myöhemmin Ruotsi on muuttanut suhtautumistaan ydinvoimaan kun Riksdag salli niukasti äänin 174-172 ydinreaktorien korvaamisen uusilla.
Historia > Saksa

Saksassa Gerhard Schröderin SPD:n ja vihreiden hallitus päätti kesäkuussa 2000 sulkea kaikki Saksan ydinvoimalat. Tuolloin Saksassa oli 19 reaktoria, jotka tuottivat 30% maan sähköstä.
Ydinvoiman vastustus oli keskeinen tekijä vihreiden perustamisessa 20 vuotta aiemmin.
Fukushiman ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen Saksassa oli suuria ydinvoimavastaisia mielenosoituksia. Saksassa oli tuolloin 17 toimivaa ydinvoimalaa.
Tuolloin Angela Merkelin hallitus päätti sulkea seitsemän vanhinta reaktoria "tarkastusta varten".
Saksan ympäristöministeri Norbert Röttgen ilmoitti että kahdeksaa vanhinta voimalaa ei enää käynnistetä. Kuusi muuta päätettiin sulkea 2021 ja kolme maan uusinta voimalaa 2022.
Historia > Muualla

Sveitsi päätti myös 2011 luopua ydinvoimaloistaan vuoteen 2034 mennessä.
Belgian hallitus päätti loppuvuodesta 2021 sulkea ydinvoimalat 2025 mennessä. Pääministeri Alexander De Croon seitsemän puolueen hallituksessa luopumispäätöstä ajoivat maan vihreät. Belgiassa oli käytössä kaksi ydinvoimalaa ja joissa yhteensä seitsemän reaktoria.
Maaliskuussa 2022 Belgia päätti lykätä ydinvoimasta luopumista kymmenellä vuodella Ukrainan sodan vuoksi.
Espanja päätti joulukuussa 2023 sulkea kaikki ydinvoimalat 2035 mennessä. Maassa noin 20% sähköstä tuotettiin päätöshetkellä ydinvoimalla.
Keskustelun osapuolet > Kansalaiset

Ydinvoima on osoittautunut kansalaismielipidettä kärjistäväksi aiheeksi. Monilla on hyvin voimakas ydinvoimakanta ja monet myös tuovat mielipidettään aktiivisesti esille. Ydinvoima on aiheena yksi lehtien mielipidepalstojen ja netin keskustelupalstojen kestosuosikkeja. Ydinvoimaan liittyen järjestetään myös mielenosoituksia, mielenilmauksia ja mainoskampanjoita. Ydinvoimamyönteisiä mielenosoituksia ei juurikaan esiinny[lähde? ]. Ydinvoimaa vastaan on nähty myös lainvastaisia mielenosoituksia..
Tällä hetkellä ydinvoiman käyttö saa Suomessa useimmissa mielipidemittauksissa osakseen enemmän kannatusta kuin vastustusta. Ihmisten mielipide ydinvoimaan saattaa vaihdella riippuen siitä onko kyse lisärakentamisesta, fissio- vai fuusioenergiasta ja mitkä ovat käytettävissä olevat ydinvoiman vaihtoehdot. Ydinvoiman vastustajat painottavat useimmiten voimakkaasti uusiutuvien energialähteiden käyttöä ja energian säästöä ja näkevät ydinvoiman esteeksi tämänsuuntaiselle kehitykselle, kun taas ydinvoiman puolestapuhujat katsovat nykytilannetta ja näkevät ydinvoiman vaihtoehtona nimenomaan nykyisille energianlähteille. Lisäksi ydinvoimakantaan saattaa vaikuttaa ydinvoiman käyttöympäristö, kuten esimerkiksi ydinvastuuvakuutuksen ehdot ja ilmastonmuutos.[lähde? ]
Keskustelun osapuolet > Kansalaiset > Mielipidemittausten tuloksia

Kansalaisten suhtautumista ydinvoimaan on selvitetty useilla kyselyillä. Alla eräiden mielipidemittausten tuloksia.
| --- | --- |
 Euroopan unioni   45 % kannattaa ydinvoiman käyttöä EU:ssa  39 % vastustaa:  Yhdysvallat   62 % kannattaa ydinvoiman käyttöä USA:ssa  33 % vastustaa
 Suomi   68 % suhtautuu ydinvoimaan myönteisesti  6 % kielteisesti:  Ruotsi   26 % kannattaa ydinvoiman lisärakentamista  26 % kannattaa nykyisten voimaloiden säilyttämistä ja korvaamista uusilla  43 % vastustaa uusien voimaloiden rakentamista
Ydinvoiman lisärakentamisen kannatus Suomessa on vaihdellut. Esimerkiksi Suomen Gallupin tutkimuksen mukaan joulukuussa 2001 lisärakentamista kannatti 40% ja vastusti 33% vastaajista. Kannastaan epävarmoja oli 28%. Otos oli 1506 henkilöä.  Syyskuussa 2006 tehdyn tutkimuksen mukaan ydinvoimaa kannatti 53% ja vastusti 41%.. Toukokuun 2007 tutkimuksessa lisäydinvoimaa kannatti 57% ja vastusti 35%..
Vuosina 2008-2010 Taloustutkimus kysyi kansalaisilta, kannattivatko he lisärakentamista viidennen yksikön jälkeen. Neljän samansisältöisen kyselyn perusteella kannatus vaihteli 34-38% välillä ja vastustus 48-55% välillä. Joka kerralla kannatus oli selvästi suurempaa miesten keskuudessa (2010: 50%), kun taas esimerkiksi niiden joukossa, jotka pitivät ilmastonmuutosta aliarvioituna uhkana, myös jatkorakentamisen vastustus oli suurempaa.
Keskustelun osapuolet > Tiedeyhteisö ja viranomaiset

Ydintekniikan ja ydinfysiikan alan asiantuntijat eivät kovin usein ota näyttävästi kantaa ydinvoiman puolesta tai sitä vastaan. Sen sijaan heidän roolinsa on yleensä ollut asiatiedon tuominen keskusteluun. Viranomaiset, yliopistot ja tieteelliset järjestöt yleensä tuovat tietonsa julkisesti saataville ja vastaavat sekä toimittajien että yksityisten kansalaisten kyselyihin. Ydinvoimakysymys on kuitenkin monimutkainen ja polarisoitunut.
Keskustelun osapuolet > Suomalaiset nuorisojärjestöt

Useimmat suomalaiset poliittiset nuorisojärjestöt vastustavat ydinvoimaa, kuten Suomen Keskustanuoret, Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto, Svensk Ungdom, Sosialidemokraattiset Opiskelijat ja Vasemmisto-opiskelijat.  Kokoomusnuoret sekä Kokoomusopiskelijat puolestaan kannattavat ydinvoimaa.[lähde? ]
Keskustelun osapuolet > Kansalaisjärjestöt

Ympäristöjärjestöistä Greenpeace, Luonto-Liitto, Maan ystävät, Natur och Miljö ja Suomen luonnonsuojeluliitto kampanjoivat ydinvoiman lisärakentamista vastaan. Järjestöjen yhteisessä kampanjassa kerätään sitoumuksia äänestää eduskuntaan ydinvoiman vastustajia. Ydinvoima korvataan mm. bioenergialla, tuulivoimalla ja  energiatehokkuudella. Järjestöt järjestävät usein mielenosoituksia ja muita näyttäviä ydinvoiman vastaisia tempauksia sekä pyrkivät nostamaan ydinvoiman kielteisiä puolia ydinvoimakeskusteluun ja sitä kautta vaikuttamaan julkiseen mielipiteeseen. Myös kuluttajajärjestöt ovat ottaneet kriittisiä kantoja ydinvoiman lisärakentamiseen.[lähde? ]
Ydinvoiman kannattamisen tehtäväkseen ilmoittaneet järjestöt ovat huomattavasti harvinaisempia ja yleensä jäsenmäärältään pienempiä. Suomessa yksi tällainen järjestö on Ydinenergianuoret.  Suomessa voimalahankkeisin ovat ottaneet ymmärtäviä kantoja myös työnantajien ja työntekijöiden etujärjestöt.[lähde? ]
Kierrätys, aseistariisunta ja MOX

Osa ydinpolttoaineesta kierrätetään jälleenkäsittelyn kautta uudelleen voimalaitoskäyttöön. Yli 90% polttoaineesta on käytön jälkeen edelleen uraania ja siten kierrätettävissä. Lisäksi ydinpolttoainetta saadaan myös laimentamalla aseistariisunnasta saatavia asemateriaaleja. Näin ydinaseplutonium hävitetään energiantuotannon palveluksessa.
Molemmat käytännöt ovat kohdanneet vastustusta. MOX-polttoaineen käyttöä on maailmalla kritisoitu tehottomana uraanin hinnan ollessa alhaalla. Sen on esitetty lisäävän riskiä ydinaseiden leviämiseen, joskaan sellaista ei ole koskaan sattunut ja MOX-polttoaineessa oleva reaktoriplutonium on isotooppisuhteiltaan huonoa asemateriaalia. Lisäksi Venäjällä jälleenkäsittelylaitoksia ja MOX-polttoainetta käyttävien reaktoreja on moitittu ympäristö- ja turvallisuusasioiden laiminlyönnistä. Aseplutoniumin laimentamisen ja voimalaitoskäytön sijaan monet kansalaisjärjestöt ja tutkijat pitävätkin aseplutoniumin varastointia turvallisiin kohteisiin parempana vaihtoehtona. Tällöin kuitenkin aseplutonium jäisi ennalleen, eikä sitä tuhottaisi ydinreaktorilla. Aseplutoniumin palauttaminen ydinaseisiin jäisi siis mahdollisuudeksi, toisin kuin MOX-polttoainetta käytettäessä.
Keskusteluun osallistuneita merkittäviä henkilöitä

Heidi Hautala, kansanedustaja ja Vihreän liiton entinen puheenjohtaja ja presidenttiehdokas
Satu Hassi, eurokansanedustaja, kirjailija ja Vihreän liiton entinen puheenjohtaja
Jürgen Trittin, saksalainen vihreän puolueen kansanedustaja ja Saksan ympäristöministeri 1998–2005.
Helen Caldicott, australialainen kirjailija ja Nuclear Policy Research Instituten perustaja.
Al Gore yhdysvaltalainen entinen poliitikko.
Paavo Lipponen, entinen eduskunnan puhemies, entinen pääministeri
Patrick Moore, kansainvälisen Greenpeacen pitkäaikainen johtaja.
Timo Soini, kansanedustaja
James Lovelock, nykyaikaisen ympäristöaatteen edelläkävijä, Gaia-teorian kehittäjä.
Hugh Montefiore, Birminghamin piispa, Britannian Maan ystävien perustajajäsen.
Hans Blix, YK:n asetarkastaja joka johti Irakin tarkastusohjelmaa ennen Yhdysvaltain hyökkäystä.
Aiheesta muualla

Hyvä tietää ydinvoimasta, Energiateollisuus (Arkistoitu – Internet Archive)
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:   Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:   Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:   Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:   Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:   Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:   Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos
William A. Horning

William Allen Horning (9. marraskuuta 1904 Missouri – 2. maaliskuuta 1959 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvalavastaja. Horning on ainoa henkilö, joka on kuolemansa jälkeen voittanut Oscar-palkinnon kahdesti ja perättäisissä gaaloissa (1959 ja 1960).
Horning kuoli syöpään Ben-Hurin kuvausten aikana ja voitti postuumisti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon Gigi-elokuvasta vuoden 1959 Oscar-gaalassa. Hän voitti myös vuoden 1960 Oscar-gaalassa Ben-Hur-elokuvan lavastuksesta. Tuottaja Sam Zimbalist voitti samoin postuumisti samasta elokuvasta parhaan elokuvan Oscar-palkinnon.
Horning oli naimisissa Esther Montgomeryn kanssa kuolemaansa asti.
Aiheesta muualla

William A. Horning Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
William A. Horning Elonetissä.
Wilhelm Schepmann

Wilhelm Schepmann
Wilhelm Schepmann (s. 17. kesäkuuta 1894 Bark - 26. heinäkuuta 1970 Gifhorn) oli saksalainen Natsi-Saksan Sturmabteilungin (SA) kenraali ja sen viimeinen Stabschef.
Schepmann syntyi Barkissa lähellä Hattingeniä, Ruhrin alueella. Hän valmistui opettajaseminaarista ja työskenteli opettajana Hattingenissä. Ensimmäisessä maailmansodassa Schepmann palveli jalkaväkiupseerina. Sodan jälkeen Schepmann liittyi NSDAP:hen vuonna 1922. Hän organisoi SA:n toimintaa Ruhrin alueella yhdessä Viktor Lutzen kanssa. Heinäkuusta 1934 hän oli "SA-Gruppe Sachsenin" johtaja. Hiukan tämän jälkeen hänestä tuli Dortmundin poliisipäällikkö ja vuonna 1936 Dresdenin Regierungspräsident (hallituksen päämies). Schepmann oli myös edustajana Preussin maapäivillä ja Saksan valtiopäivillä. Viktor Lutzen kuoltua Schepmannista tuli SA:n Stabschef. Sodan päätyttyä Schepmann piileskeli Gifhornin sairaalassa varastopäällikkönä kunnes Britannian tiedustelupalvelu pidätti hänen vuoden 1949 lopussa ja luovutti hänet saksalaisviranomaisille.
Wings of Heaven Live

| Wings of Heaven Live Magnum |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 2007
 Julkaistu:  22. helmikuuta 2008  25. helmikuuta 2008  8. huhtikuuta 2008
 Tuottaja(t): Mark Stuart, Tony Clarkin
 Tyylilaji: hard rock
 Levy-yhtiö: SPV
Magnumin muut julkaisut
| Princess Alice and the Broken Arrow 2007 | Wings of Heaven Live 2008 | Into the Valley of the Moonking 2009 |
Wings of Heaven Live on rockyhtye Magnumin livealbumi vuodelta 2008. Se äänitettiin marraskuussa 2007 yhtyeen Wings of Heaven -albumin juhlakiertueella. Alkuperäisen albumin julkaisusta oli tuolloin kulunut 20 vuotta.
Albumi on omistettu 21. joulukuuta 2007 kuolleelle Magnumin alkuperäiselle rumpalille, Kex Gorinille.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Kappaleet > CD 1

When We Were Younger – 7:25
Back Street Kid – 5:33
Out Of The Shadows – 7:18
Like Brothers We Stand – 5:53
How Far Jerusalem – 9:41
Dragons Are Real – 5:39
All England's Eyes – 4:58
Vigilante – 5:35
Kingdom Of Madness – 5:42
Kappaleet > CD 2

Intro – 0:50
Days of No Trust – 5:07
Wild Swan – 6:23
Start Talking Love – 4:47
One Step Away – 5:16
It Must Have Been Love – 5:49
Different Worlds – 5:11
Pray For The Day – 5:02
Don't Wake The Lion (Too Old To Die Young) – 11:17
Sacred Hour – 9:04
C'est Las Vie
Les Morts Dansant
Kokoonpano

Tony Clarkin – kitara
Bob Catley – laulu
Al Barrow – basso
Mark Stanway – kosketinsoittimet
Jimmy Copley – rummut
Wings of Heaven Live -kiertue

10. marraskuuta 2007 – Ironworks – Inverness
11. marraskuuta 2007 – The Garage – Glasgow
12. marraskuuta 2007 – 53 Degrees – Preston
14. marraskuuta 2007 – The Junction – Cambridge
15. marraskuuta 2007 – Picturedrome – Holmfirth
17. marraskuuta 2007 – The Academy – Birmingham
18. marraskuuta 2007 – Astoria 2 – Lontoo
10. joulukuuta 2007 – Robin 2 – Wolverhampton
Arvostelut

Imperiumi: 9-/10