stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hymyillen läpi elämän
Tuotanto

Jane Cowlin ja Jane Murfinin näytelmä Smilin’ Through sai ensi-iltansa Broadwayn Broadhurstin teatterissa 30. joulukuuta 1919. Näytelmää esitettiin 175 kertaa, ja sen viimeinen esitys esitettiin toukokuussa 1920. Jane Cowl näytteli myös näytelmänsä pääroolin Broadwaylla. Tuottaja Joseph Schenck osti näytelmän elokuvaoikeudet 75 000 dollarilla, joka oli valtava summa tuohon aikaan. Vuoden 2015 dollareissa summa on lähes 908 000 dollaria inflaatio huomioon otettuna. Hymyillen läpi elämän -elokuvassa Gene Lockhart tekee ensiesiintymisensä elokuvissa.
Jane Cowlin ja Jane Murfinin näytelmä filmatisoitiin vuoden 1922 elokuvasovituksen jälkeen vielä kahdesti. Molemmat elokuvat tuotti Metro-Goldwyn-Mayer. Vuoden 1932 elokuvasovituksen, Sydämen voiton, ohjasi Sidney Franklin, ja sen pääosissa ovat Norma Shearer, Fredric March ja Leslie Howard. Vuoden 1941 elokuvasovitus on nimeltään Kerran elämässä, ja sen ohjaajana oli Frank Borzage. Kerran elämässä -elokuvan pääosia näyttelevät Jeanette MacDonald, Gene Raymond ja Brian Aherne.
Julkaisu ja vastaanotto

Hymyillen läpi elämän sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 13. helmikuuta 1922. Suomessa elokuva sai teatteriensi-iltansa 21. lokakuuta 1923. First National Pictures vastasi elokuvan teatterilevityksestä Yhdysvalloissa. Ilmestyessään elokuva oli suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Elokuva tuotti noin miljoonan dollarin lipputulot Yhdysvalloissa. Hymyillen läpi elämän on Talmadgen tunnetuimpia elokuvia. Elokuva julkaistiin DVD:nä 7. heinäkuuta 2015. Elokuvan kopiota säilytetään myös Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa.
Aiheesta muualla

Hymyillen läpi elämän Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hymyillen läpi elämän Elonet.
Hymyillen läpi elämän AllMoviessa. (englanniksi)
Hymyillen läpi elämän Silent Eran sivuilla (englanniksi)
Hymyillen läpi elämän TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wyndham Standing, Norma Talmadge ja Alec B. Francis elokuvan kohtauksessa
Heikki Saari (rumpali)

| Heikki Saari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1984 (ikä 40) Veteli, Suomi
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mörkö, kermis
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Finntroll Naildown Tuoni Whorion
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heikki Saari (s. 8. syyskuuta 1984 Veteli) on suomalainen muusikko.
Musiikkiura

Saaren isä on ammattirumpali, josta johtuen Saaren omien sanojen mukaan rumpujen soitto on kuulunut aina hänen elämäänsä. Varsinaisen rumpujen soiton hän aloitti 5–6 vuoden iässä. Vuonna 2004 Saari esiintyi ensimmäisellä varsinaisella studioalbumilla.
Saari on toiminut rumpalina muun muassa Force Majeure, Amberian Dawn sekä Norther -yhtyeissä. Hän on myös Finntrollin, Naildownin, Tuonen sekä Whorionin rumpali.
Saari on mukana Crownshift-yhtyeessä.
Musiikkiura > Nykyiset yhtyeet

Crownshift
Finntroll
Naildown
Tuoni
Whorion
Musiikkiura > Aiemmat yhtyeet

Virtuocity (2003–2004)
Atheme One (2004–2005)
Amberian Dawn (2006–2008, 2011–2012)
Force Majeure (2007–2008)
Norther (2006–2012)
Diskografia > Norther

N (2008)
Circle Regenerated (2011)
Diskografia > Tuoni

Kuolonpyörä (2014,  Playground Music)
Diskografia > Whorion

The Reign of the 7th Sector (2015,  Inverse Records)
Diskografia > Finntroll

Vredesvävd (2020,  Century Media)
Diskografia > Crownshift

Crownshift (2024)
Aiheesta muualla

Metal-archives, Heikki Saari
Norther
| --- | --- |
Albumit:   Dreams of Endless War  Mirror of Madness  Death Unlimited  Till Death Unites Us  N  Circle Regenerated 
EP:t:   Solution 7  No Way Back 
DVD:t:  Spreading Death
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Heikki Saari
Käännös suomeksi
Hymyilevä mies (elokuva)

| Hymyilevä mies |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Juho Kuosmanen
Käsikirjoittaja:   Mikko Myllylahti  Juho Kuosmanen 
Tuottaja:  Jussi Rantamäki
Säveltäjä:   Miika Snåre  Laura Airola  Joonas Haavisto 
Kuvaaja:  J-P Passi
Leikkaaja:  Jussi Rautaniemi
Lavastaja:  Kari Kankaanpää
Pääosat:   Jarkko Lahti  Oona Airola  Eero Milonoff 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Ruotsi  Saksa 
Tuotantoyhtiö:   Elokuvayhtiö Oy Aamu  ONE TWO Films  Tre Vänner Produktion AB 
Levittäjä:  Mozinet
Ensi-ilta:   2016-05-1919. toukokuuta 2016 (Cannes)  2016-09-022. syyskuuta 2016 (Suomi)  
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi, englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hymyilevä mies on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Juho Kuosmanen. Suomalais-ruotsalais-saksalainen yhteistuotanto sai maailmanensi-iltansa toukokuussa 2016 Cannesin elokuvajuhlilla, missä se voitti Un certain regard -palkinnon.
Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 20. elokuuta 2016 Kokkolan Meripuistossa ulkoilmanäytöksessä 1 800 katsojalle.
Hymyilevä mies valittiin syyskuussa 2016 Suomen viralliseksi ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin saajaksi.
Elokuvan kuvaaja Jani-Petteri Passi palkittiin syyskuussa 2016 Golden Camera 300 -pääpalkinnolla International Cinematographers’ Film Festival Manaki Brothers -festivaalilla Bitolassa, Makedoniassa. Lokakuussa 2016 elokuvalle annettiin Zürichin elokuvajuhlien pääpalkinto. Lokakuussa 2016 elokuva voitti myös New Directors -kilpasarjan pääpalkinnon Chicagon elokuvajuhlilla. Marraskuussa 2016 ohjaaja Juho Kuosmanen, tuottaja Jussi Rantamäki ja kuvaaja J-P Passi saivat elokuvasta elokuvataiteen valtionpalkinnon. Joulukuussa elokuva valittiin vuoden 2016 parhaaksi eurooppalaiseksi esikoisohjaukseksi (European Discovery – Prix Fipresci) European Film Awards -kilpailuissa Puolan Wroclawissa. Elokuva valittiin tammikuussa 2017 Urheilugaalassa vuoden 2016 urheilukulttuuriteoksi. Elokuva voitti yhteensä kahdeksan Jussi-palkintoa, muiden muassa Parhaan elokuvan Jussin ja Parhaan miespääosan Jussin (Jarkko Lahti). Vuonna 2019 Suomen elokuvakriitikot valitsivat Hymyilevän miehen 2010-luvun parhaaksi kotimaiseksi elokuvaksi.
Elokuva on mustavalkoinen.
Juoni

Hymyilevä mies on tositapahtumien innoittama elokuva Olli Mäestä (Jarkko Lahti), joka otteli ensimmäisenä suomalaisena nyrkkeilyn maailmanmestaruudesta Helsingin olympiastadionilla vuonna 1962. Hän hävisi Davey Moorea vastaan käydyn ottelun tyrmäyksellä toisessa erässä täyden olympiastadionin edessä. Mäen mukaan se oli kuitenkin hänen elämänsä onnellisin päivä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jarkko Lahti   | … |  Olli Mäki   |
|  Oona Airola   | … |  Raija Jänkä   |
|  Eero Milonoff   | … |  Elis Ask   |
|  Joanna Haartti   | … |  Laila Ask   |
|  Esko Barquero   | … |  Snadi   |
|  Elma Milonoff   | … |  Evi   |
|  Leimu Leisti   | … |  Tuula   |
|  Hilma Milonoff   | … |  Anneli   |
|  John Bosco Jr.   | … |  Davey Moore   |
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Episodi Niina Holm: 
Helsingin Sanomat Jutta Sarhimaa: 
Länsi-Savo  Tuukka Vartiainen: 
Film-O-Holic.com  Sampo Bergman: 
Savon Sanomat  Jarmo Valkola:  
Ilta-Sanomat Tarmo Poussu: 
Iltalehti Juho Rissanen: 
Hymyilevä mies sai hyvin myönteisen vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivustolla 100 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvostelun. Tulos on laskettu kymmenestä arvostelusta, joiden pistekeskiarvo on 7,6/10. Metacritic on kerännyt elokuvalle 91/100 pistettä perustuen kuuteen arvosteluun.
Varietyn Guy Lodge kehui arvostelussaan Kuosmasen ”vaatimatonta mutta moitteetonta tunnelman hallintaa” ja J-P Passin ”nerokkaasti myöntyvää, käsinkosketeltavaa kuvausta”. The Hollywood Reporterin David Rooney kutsui elokuvaa ”virheettömän ammattitaidon pieneksi ihmeeksi” ylistäen sen mustavalkoista kuvausta ja näyttelijöiden ”moitteettomia ja vaatimattomia” suorituksia.
Episodin Niina Holm sanoi elokuvan olevan ”urheiluelokuva, joka antaa tilaa tärkeimmälle – ja yltää siksi parhaimpaansa”. Jutta Sarhimaa Helsingin Sanomista antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui eritoten sen huumoria. Ilta-Sanomien Tarmo Poussu piti Hymyilevää miestä vuoden parhaimpana kotimaisena elokuvana ja kehui Jarkko Lahden, Eero Milonoffin ja Oona Airolan ”hienoa näyttelijätiimiä”. Jarmo Valkola Savon Sanomista kutsui Hymyilevää miestä ”hienoksi ja arvokkaaksi elokuvaksi, joka puhuttelee kerronnallisella vilpittömyydellään”. Juho Rissanen Iltalehdestä piti elokuvan tarinaa ”yksinkertaisena ja pitkäveteisenä” ja hän moitti elokuvan ”masentavan tyypillistä” naiskuvaa, mutta kehui sen puvustusta, kuvausta ja ajankuvaa ”hienovaraisen täydelliseksi”.
Joulukuussa 2019 suomalaiset elokuvakriitikot äänestivät Hymyilevän miehen 2010-luvun parhaaksi suomalaiselokuvaksi. Toiseksi tuli Miia Tervon Aurora (2019) ja kolmanneksi Aleksi Salmenperän Jättiläinen (2016)..
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinto | Kategoria | Saajat ja ehdokkaat | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Cannesin elokuvajuhlat | Un certain regard | Kuosmanen, Juho Juho Kuosmanen | Voitto |  |
| Cannesin elokuvajuhlat | Golden Camera | Kuosmanen, Juho Juho Kuosmanen | Ehdokkuus |  |
| Chicago International Film Festival | Gold Hugo | Kuosmanen, Juho Juho Kuosmanen | Voitto |  |
| European Film Awards | Paras esikoisohjaus | Kuosmanen, Juho Juho Kuosmanen | Voitto |  |
Aiheesta muualla

Hymyilevä mies Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hymyilevä mies Elonet.
Hymyilevä mies Metacriticissä. (englanniksi)
Elokuvan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Hootie & the Blowfish

| Hootie & the Blowfish |
| --- | --- |
 Hootie & the Blowfish lavalla vuonna 1998.
Tiedot
Toiminnassa:  1986–
Tyylilaji:  power pop alternative rock
Kotipaikka:  Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mark Bryan   Dean Felber   Darius Rucker   Jim Sonefeld  
Levy-yhtiö:  Sneaky Long Records (1986–1993)   Atlantic Records (1994–2004)   Vanguard Records (2005–)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hootie & the Blowfish on yhdysvaltalainen rockyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1986 ja toimii edelleen alkuperäiskokoonpanollaan. Esikoisalbumi Cracked Rear View vuodelta 1994 on myynyt Yhdysvalloissa 16-kertaista platinaa ja sijoittui Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla ensimmäiselle sijalle. Vuonna 1996 yhtye palkittiin parhaan uuden artistin Grammy-palkinnolla.
Jäsenet

Mark Bryan – kitara, laulu (1986–)
Dean Felber – bassokitara, laulu (1986–)
Darius Rucker – kitara, laulu (1986–)
Jim Sonefeld – rummut, laulu (1986–)
Jäsenet > Kiertuejäsenet

Gary Greene – perkussio, syntetisaattori, kitara
Peter Holsapple – koskettimet, taustalaulu
Hootie the Dog – maskotti
Diskografia > Studioalbumit

Cracked Rear View (1994)
Fairweather Johnson (1996)
Musical Chairs (1998)
Hootie & the Blowfish (2003)
Looking for Lucky (2005)
Diskografia > Kokoelma- ja livealbumit

Scattered, Smothered and Covered (2000)
The Best of Hootie & the Blowfish: 1993–2003 (2003)
Live in Charleston (2006)
Aiheesta muualla

Hootie & the Blowfishin sivusto (englanniksi)
Hootie & the Blowfish Myspacessa (englanniksi)
Hymynaama

Hymynaama
Hymynaama (engl. smiley tai smiley face) on kuva tai kuvamerkki, jossa ympyrän sisällä on kaksi pistettä ja ylöspäin kaareva kaari, jotka muodostavat hymyilevän naaman silmiä ja suuta muodostavan kuvan. Hymynaama on yleisimmin keltaisella pohjavärillä.
Tavaramerkki

Kaikki oikeudet Hymynaamaan (Smiley trademark) sadassa valtiossa omistaa Smiley Company.
Tavaramerkki > Hymiö

Hymynaamasta on myös muodostunut merkki 'hymiö' (engl. 'emoticon'). Nimitys hymiö juontaa sanasta hymynaama. Kuitenkaan ei tule sekoittaa hymynaamaa ja hymiötä, jotka ovat kaksi eri asiaa: 
Hymynaama on yksi kuva tai kuvamerkki, kun taas hymiö on netti- ja tekstiviesti-liikenteen merkin yleisnimi, joka sisältää monia eri merkkejä, kuvaamaan useimmiten lähettäjän tunnetilaa yksinkertaisilla kirjoitusmerki-yhdistelmillä. Kuitenkin joskus hymynaama-sanalla viitataan hymiöihin, englanninkielessä molemmat ovat sana 'smiley', joten sekaantuminen englanninkielessä on todennäköisesti yleisempää.
Seuraavia hymiöitä on myös kutsuttu 'hymynaamoiksi':
😁, 😁, ☺, tai 😊
Hymiöt ovat yleisiä esimerkiksi tekstiviesteissä.
Historia > Alkuperä

Hymynaama-merkin tapaisia kuvia on esiintynyt jo ennen merkin rekisteröimistä SmileyCompanyn taholta. Esimerkiksi hymynaamaa muistuttava kuva esiintyi Lili-elokuvan julisteessa 1953 ja kristillisen WMCA-radioaseman t-paidassa vuonna 1962.
Historia > Hymynaama joukkotiedotuksessa

Hymynaama on joskus liitetty myös hippiaikojen huumekulttuurin merkiksi, ja tanssimusiikkisuuntaukseen 80-luvun lopulla. Hymynaama on myös suosittu rintamerkki.
Hymynaama liitetään usein englanninkieliseen lauseeseen 'Have a nice day!' (suom. Mukavaa päivää sinulle!)
Historia > Hymynaama joukkotiedotuksessa > 1988-1989

Second Summer of Love (”Toinen rakkauden kesä”) (1988−1989), termillä viitataan acid house -musiikin nousuun ja laittomien huumeiden sävyttämien ravebileiden huippukauteen. Ajanjakson symboliksi nousi ”hymynaama”-symboli, jota oli käytetty eräiden juhlien mainoksissa.
Kuvagalleria

Hymynaama-kassi
Hymynaama vesitornissa.
Hymynaama-ilmapalloja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hymynaama Saksassa. (Bundes archiv, 1990).
Vuonna 1953 ensi-iltansa saaneen elokuvan Lili esite, jossa on hymynaama.
Hymynaama t-paidassa
Hunt-luokka (hävittäjä)

Hunt-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston saattuehävittäjäluokka toisessa maailmansodassa. Luokan ensimmäiset alukset tilattiin vuoden 1939 alussa ja ne palvelivat erityisesti itärannikon ja Välimeren saattueiden suojana. Luokan alukset nimettiin tunnettujen ketun metsästysten mukaan.
Taustaa

Laivastolla oli marraskuussa 1918 kaikkiaan palveluksessa yli 400 hävittäjäksi luokiteltua alusta. Lisäksi oli runsaasti S-, V- ja W-luokkien aluksia sekä Amiraliteetin suunnittelemia laivueenjohtajia vielä telakoilla valmistumassa, rakenteilla tai tilattuna. Kuitenkin useiden alusten tilaukset peruutettiin ensimmäisen maailmansodan päättyessä ja loput luokkien aluksista valmistuivat vuoteen 1924 mennessä. Sotien välillä kaikki sota-aikana valmistuneet M- ja R-luokkien alukset yhtä lukuun ottamatta sekä runsaasti S-, V- ja W- luokkien aluksia romutettiin, joten syyskuussa 1938 ainoastaan noin 70 ensimmäisen maailmansodan aikana tilattua alusta oli edelleen palveluksessa.
Hävittäjien valmistus aloitettiin uudelleen 1924, jolloin tilattiin uuden hävittäjämallin prototyypit HMS Amazon ja HMS Ambuscade. Alukset perustuivat V- ja W-luokista saatuihin kokemuksiin ja niistä saatujen kokemusten pohjalta tilattiin yli 70 alusta, mikä kulminoitui I-luokan alusten palvelukseen ottoon 1937. Näiden jälkeen palvelukseen saadut Tribal-luokan, J-, K- sekä uudelleen suunnitellut L-luokkien alukset olivat vastineina muiden maiden hävittäjätuotannolle. Tribal-luokka, joka oli kooltaan suurin Kuninkaallisessa laivastossa palvelukseen otettu hävittäjä, oli aseistettu kahdeksalla 4,7 tuuman tykillä, mutta alusten valmistuskustannukset olivat noin 700 000 puntaa kappale eli niiden massatuotanto ei ollut mahdollista. Seuranneet J- ja K-luokkien (valmistuivat 1938-1939) olivat kooltaan pienempiä ja niiden aseistuksena oli ainoastaan kuusi 4,7 tuuman tykkiä, joiden lisäksi aluksille asennettiin voimakas torpedoaseistus. Näiden alusten hinta oli noin 610 000 puntaa kappale. Lisäksi alukset eivät soveltuneet hyvin sukellusveneidentorjuntaan ja niiden valmistuminen viivästyi tykkien toimitusongelmien vuoksi. Täten laivastolla oli 1938 noin 180 hävittäjää käytettävissä laivasto- ja saattuepalvelukseen, mistä seitsemisenkymmentä oli yli-ikäisiä. Lisäksi hallitusten ajama aseistariisunta oli aiheuttanut laivueissa miehistövajausta.
Samanaikaisesti hävittäjien valmistuksen kanssa oli käytettävissä ainoastaan rajoitetusti varoja ensimmäisen maailmansodan aikaisten miinanraivaajien sekä Flower-, Racehorse- ja Hunt-luokkien sluuppien korvaamiseen. Ainoastaan pieni määrä Halcyon-luokan miinanraivaajia valmistui 1930-luvun lopulla.
Laivasto totesi kahdenlaisten hävittäjien tarpeen, joista toisessa olisi tykistö- ja torpedoaseistus laivastopalvelusta varten ja toisessa varustus saattueiden suojaamiseksi sukellusveneitä vastaan. Vaikka vanhentuneet laivastohävittäjät muutettiin saattuetehtäviin tarvittiin uusia aluksia korvaamaan puutteita. Laivastohävittäjät oli suunniteltu käyttämään nopeutta hyväkseen, jolloin alusten suunniteltu nopeus rajoitti saattuepalveluksessa tarvittavaa toimintamatkaa. Lisäksi alusten suunnittelussa ei oltu riittävästi otettu huomioon pitkiä merellä olo aikoja. Tarpeen tyydyttämiseksi tilattiin kaikkiaan 86 Hunt-luokan saattuehävittäjää, joista 72 valmistui Kuninkaalliselle laivastolle ja loput 14 siirrettiin liittolaismaiden laivastoihin.
Tyyppi IV

| Hunt Type IV |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 194 t (standardi) 1 586 t (kuormattu)
Pituus:  90,22 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  2,36 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  170
Aseistus
Meritorjunta:  6 × QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 3 × 21" (533 mm) torpedoputkea 2 × syvyyspomminheitintä ja yksi kisko, joihin 40 syvyyspommia
Ilmatorjunta:  4 × QF 2 naulan Mk VIII -tykkiä neliputkisena Mk VII -asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina P Mk III -asennuksina 4 × Vickers .50" (12,7 mm) ilmatorjuntakonekivääriä kaksipiippuisina Mk V asennuksina
Tyypin kaksi alusta tilattiin 27. heinäkuuta John I. Thornycroft and Companyltä osana vuoden 1940 hätäohjelmaa. Alukset poikkesivat merkittävästi aiemmista luokan aluksista ja niiden suunnitteluhistoriakin oli poikkeava. Suunnitelmat pohjautuivat Southamptonilaisen John I. Thornycroftin telakan omiin piirustuksiin 1000 tonnin hävittäjästä, mitkä toimitettiin 24. lokakuuta 1938 kirjeitse laivaston rakennusvalvojalle (engl. Controller) Sir Reginald Hendersonille. Suunnitelmassa esiteltiin kaksi erillistä alustyyppiä T1267 ja T1268, joiden aseistuksena oli neljä nelituumaista, kaksi raskasta konekivääriä sekä neljä torpedoputkea. Alukset poikkesivat suunniteltujen nopeuksien osalta toisistaan 35 ja 30 solmun nopeuksineen.
Suunnitteluvirasto hylkäsi suunnitelman perusteluinaan:
Kattiloiden toteuttamista ainoastaan hitsaamalla ei pidetty luotettavana menetelmänä HMS Grenvillestä saatujen kokemusten perusteella.
etukannen avaamista torpedoputkien asentamiseksi ei pidetty suotavana
aluksen pituussuuntaiset laipiot mahdollistivat laajat vuodot, ammusvarastojen rajallisuus, liian lyhyt toimintasäde, sukellusveneidentorjunta-aseistuksen puute, radiohuoneen pienuus, miehistötilojen vähäisyys sekä silhuetin liian suuri koko.
Suunnitelma otettiin uudelleen käsittelyyn maaliskuussa 1940, kun kolmas merilordi amiraali Bruce Fraser vieraili Thirnycroftin telakalla.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Brecon | John I. Thornycroft and Company, Southampton | 27. helmikuuta 1941 | 27. kesäkuuta 1942 | 18. joulukuuta 1942 | romutettu 17. syyskuuta 1962 |
| HMS Brissenden | Thornycroft | 28. helmikuuta 1941 | 15. syyskuuta 1942 | 12. helmikuuta 1943 | romutettu 3. maaliskuuta 1965 |
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1992

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1992 pelattiin Saksassa, Füssenin ja Kaufbeurenin kaupungeissa Baijerin osavaltiossa. Neuvostoliitto lakkasi olemasta turnauksen avauspäivänä, vuodenvaihteen jälkeiset ottelut Neuvostoliiton joukkue pelasi Itsenäisten valtioiden yhteisön nimellä, ja joukkue myös voitti turnauksen. Neuvostoliiton kansallishymnin sijasta IVY:n voittojen kunniaksi soitettiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton hymni. Uudesta nimestä huolimatta joukkueessa pelasi edelleen myös useita IVY:n jäsenmaiden ulkopuolisia pelaajia. Turnauksessa kaikki joukkueet pelasivat kaikkia vastaan yhden ottelun.
Pistepörssi

| Sija | Pelaaja | M | S | P |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Michael Nylander | 8 | 9 | 17 |
| 2. |  Peter Forsberg | 3 | 8 | 11 |
| 3. |  Markus Näslund | 8 | 2 | 10 |
| 4. |  Mikael Renberg | 6 | 4 | 10 |
| 5. |  Aleksei Kovaljov | 5 | 5 | 10 |
| 6. |  Eric Lindros | 2 | 8 | 10 |
| 7. |  Jarkko Varvio | 8 | 1 | 9 |
| 7. |  Jan Čaloun | 8 | 1 | 9 |
| 9. |  Kristian Gahn | 3 | 6 | 9 |
| 9. |  Róbert Petrovický | 3 | 6 | 9 |
Palkinnot > IIHF:n valitsemat turnauksen parhaat pelaajat

Paras maalivahti:  Mike Dunham
Paras puolustaja:  Darius Kasparaitis
Paras hyökkääjä  Michael Nylander
Palkinnot > Turnauksen tähdistökentällinen

Maalivahti:  Mike Dunham
Puolustajat:  Scott Niedermayer,  Janne Grönvall
Hyökkääjät:  Aleksei Kovaljov,  Michael Nylander,  Peter Ferraro
Karl Gustaf Teetgren

Karl (Carl) Gustaf Teetgren (11. lokakuuta 1787 Pälkäne – 23. huhtikuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Teetgrenin vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Fredrik Teetgren ja Eva Juliana Stierncrantz ja puoliso vuodesta 1825 Maria Ottiliana Ramsay (k. 1889), maaherra Anders Johan Ramsayn tytär. Teetgren tuli ylioppilaaksi 1805 ja suoritti tuomarintutkinnon 1808. Hän oli senaatin oikeusosaston kopisti 1811, kanslisti 1814, kirjaaja 1817, protokollasihteeri 1819 ja samalla senaatin talousosaston valtiovaraintoimituskunnan apulaisesittelijäsihteeri 1823–1829. Senaatin oikeusosaston isojakoasiain esittelijäsihteeri Teetgren oli vuodesta 1832, senaatin palveluksesta hän erosi 1853. Teetgren oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Józef Rysula

Józef Rysula (13. maaliskuuta 1939 – 23. marraskuuta 2020) oli puolalainen maastohiihtäjä. Hän kilpaili talviolympialaisisssa vuosina 1960, 1964 ja 1968.
Józef Szamocki

Józef Szamocki (s. 4. lokakuuta 1954 Gdynia) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bernard Czapliński 29. huhtikuuta 1979. Hänet nimitettiin Toruńin hiippakunnan vihkipiispaksi ja Clypian titulaaripiispaksi 20. huhtikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrzej Wojciech Suski, jota avustivat Tadeusz Gocłowski ja Henryk Józef Muszyński.
Kaupallinen televisiokanava

Kaupallinen televisiokanava saa rahoituksensa liiketoiminnastaan, yleensä mainosajan myynnistä. Se on vastakohta julkisen palvelun televisiokanavalle (Suomessa Yle).
Suomen ensimmäisenä kaupallisena televisiokanavana voidaan pitää Radioinsinööriseuran televisiokerhon perustamaa ja Tekniikan edistämissäätiön (TES) tukemaa TES-TV -kanavaa.
Suurimmat Suomessa kaupallista televisiotoimintaa harjoittavat toimijat ovat MTV Oy, Nelonen Media, Discovery Networks Finland ja The Walt Disney Company.
Karl Gustaf Brakel

Karl (Carl) Gustaf Brakel (11. joulukuuta 1823 Pirkkala – 15. tammikuuta 1906 Pirkkala) oli suomalainen meriupseeri, tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Brakelin vanhemmat olivat Carl Adolf Brakel ja Johanna Gustava Gripenberg ja puoliso vuodesta 1853 Alexandrine Emelie Federley. Thorsten Brakel oli heidän poikansa. Federley kävi merikadettikoulun Pietarissa ja palveli sitten meriupseerina useissa eri joukko-osastoissa. Luutnantiksi hän yleni 1846 ja kapteeniluutnantiksi 1858, palveluksesta hän erosi 2. luokan kapteenina 1868. Brakel osallistui Itämaiseen sotaan patterin päällikkönä Santahaminassa, saaden toiminnastaan Stanislavin ritarikunnan 3. luokan mitalin miekkojen kera. Brakel omisti vuodesta 1861 Viikin kartanon Pirkkalassa.
Brakel oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1891.