stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Buster Keaton
Ura > Äänielokuvat ja televisio

Vuonna 1928 Hollywoodin jättiyhtiö Metro-Goldwyn-Mayer solmi liikesopimuksen Joseph M. Schenckin kanssa ja osti Keatonin elokuvayksikön. Keaton ei vastustanut kauppaa, mutta piti sitä jälkeenpäin uransa suurimpana virheenä. MGM:llä Keaton menetti itsenäisen elokuvantekijän asemansa ja joutui sopeutumaan suuren studion tehdasmaiseen tuotantotapaan. Hän joutui näyttelemään muiden kirjoittamissa ja ohjaamissa, usein keskinkertaisissa elokuvissa, ja menetti vähä vähältä mahdollisuutensa vaikuttaa elokuviensa sisältöön. Lisäksi MGM yritti tehdä Keatonista ja Jimmy Durantesta koomikkoparin; vaikka sekä Keaton että Durante olivat vanhoja vaudeville-esiintyjiä ja taitavia koomikkoja, heidän tyylinsä eivät sopineet lainkaan yhteen. MGM:n aikana Keaton myös siirtyi mykkäelokuvista äänielokuviin, minkä vuoksi hänen uransa lähteminen laskuun on usein selitetty ”kyvyttömyytenä siirtyä äänielokuvaan”. Todellisuudessa Keaton, jota elokuvataiteen tekninen puoli oli aina kiehtonut, halusi itse lähteä tuottamaan äänielokuvia kun niistä tuli teknisesti toteuttamiskelpoisia ja suosittuja.
Keatonilla oli vaikeuksia sopeutua MGM:lle ja hän haki turvaa alkoholista. Hänen uransa kääntyi nopeaan laskuun ja olikin 1930-luvulla unohduksissa; viimeisen pitkän elokuvansa hän teki 1933. Tämän jälkeen Keaton työskenteli kulissien takaisena sketsinikkarina ja kirjoitti materiaalia useille MGM:n koomikoille, kuten Marxin veljeksille ja Red Skeltonille. Hän esiintyi myös Educational Picturesin ja Columbia Picturesin halvoissa lyhytelokuvissa, jotka saivat vain vähän huomiota.
1950-luvun alussa Keatonilla oli peräjälkeen kaksi televisiosarjaa The Buster Keaton Show (1950) ja Life With Buster Keaton (1951), joissa hän uudelleenlämmitti vanhoja numeroitaan ja esitteli yhä ruostumattomia akrobaattisia kykyjään. Life-lehden arvostelija kirjoitti, miten 55-vuotias Keaton tekee kovalla lattialla kaatumistemppuja joita nuoremmat eivät uskaltaisi tehdä edes ”kasassa vaahtokarkkeja”. Saamastaan suosiosta huolimatta ohjelmat jouduttiin lopettamaan, koska television nopea tuotantotahti ei antanut Keatonille aikaa kehittää ja harjoitella uutta materiaalia. Keaton esiintyi myös pikkurooleissa sellaisissa elokuvissa kuin Auringonlaskun katu (1950), Mieletön, mieletön maailma (1963) ja Sattuipa hassusti matkalla Foorumiin (1966). Hänellä oli merkittävä sivurooli Charlie Chaplinin elokuvassa Parrasvalot (1952), jossa kaksi mykän kauden suurinta koomikkoa esiintyivät ensimmäisen ja viimeisen kerran yhdessä. Chaplin ja Keaton näyttelevät kahta ikääntynyttä vaudeville-koomikkoa, joiden yhdessä esittämä kymmenminuuttinen musiikkisketsi on elokuvan huippukohta.
Keaton uskoi joutuneensa lopullisesti unohduksiin, mutta 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa hänen vanhat mykkäelokuvansa nousivat taas suosioon. Vähän ennen kuolemaansa Keaton näytteli lyhytelokuvassa Buster kiskoilla (The Railrodder, 1965), jossa hän jälleen esiintyi ”suuren kivikasvon" roolissaan.
Avioliitot

Keaton nai vuonna 1921 näyttelijä Natalie Talmadgen, Norma Talmadgen sisaren ja Joseph M. Schenckin kälyn, ja he saivat kaksi poikaa, Josephin (1922–2007) ja Robertin (1924–2009). Toisen pojan syntymän jälkeen avioliitto alkoi rakoilla; Keatonin mukaan hänen vaimonsa epäili hänen tapailevan muita naisia, ja tilannetta pahensivat Keatonin työongelmat sekä alkoholismi. Parin erotessa vuonna 1932 vaimo vei Keatonin kaiken omaisuuden ja kielsi tätä pitämästä yhteyttä poikiinsa. Myöhemmin Keaton korjasi välit poikiensa kanssa.
Vuonna 1933 Keaton vei vihille Mae Scriven, joka oli toiminut hänen hoitajanaan erään juomiskauden aikana. He erosivat kolme vuotta myöhemmin, ja erossa Scrive otti puolet heidän omaisuudestaan.
Vuonna 1940 Keaton solmi avioliiton 23 vuotta nuoremman Eleanor Norrisin kanssa. Kaikki heidän ystävänsä olivat avioliittoa vastaan, mutta Norris pelasti alkoholisoituneen Keatonin ja auttoi häntä jatkamaan uraansa. Avioliitto kesti aina Keatonin kuolemaan asti. Vuosina 1947–1954 pariskunta esiintyi säännöllisesti Cirque Medranossa Pariisissa.
Kuolema

Buster Keatonille kehittyi vuosikymmenien tupakoimisen seurauksena keuhkosyöpä. Vaimo ja lääkärit uskottelivat Keatonille hänen sairastavan kroonista keuhkoputkentulehdusta, eivätkä koskaan kertoneet hänen olevan vakavasti sairas. Ei ole täysin varmaa miksi he tekivät niin; ehkä he arvelivat Keatonin lopettavan elokuvauransa, jos hänelle kerrottaisiin totuus. Keaton kuoli 70-vuotiaana 1. helmikuuta 1966 Woodland Hillsin kaupunginosassa, Los Angelesissa, Kaliforniassa ja hänet haudattiin Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Hollywood Hillsiin, Los Angelesiin.
Filmografia > Lyhytelokuvia

The High Sign (1921)
Viikko rakennusmiehenä (1920, One Week)
Teatteri (1921)
The Electric House (1922)
Kalpeanaama (1922, The Paleface)
Poliisit (1922, Cops)
Seppä (1922, The Blacksmith)
The Balloonatic (1923)
Buster kiskoilla (1965, The Railrodder / Buster Keaton Rides Again)
Filmografia > Kokoillan elokuvia

Pilkkapökkelö (1920, The Saphead)
3 vuosisataa (1923, The Three Ages)
Kovaa kyytiä ja kaunokaisia (1924, Sherlock Jr.)
Ruorimies (1924, The Navigator)
Ruutia, räminää ja rakkautta / Vieraanvaraisuutta (1924, Our Hospitality)
Lähde länteen! (1925, Go West)
Seitsemän mahdollisuutta (1925, Seven Chances)
Rakkaus ja romahdus (1926, Battling Butler)
Kenraali (1927, The General)
Hyppyä, soutua, rakkautta (1927, College)
Laivakalle nuorempi (1928, Steamboat Bill Jr.)
Kameramies (1928, The Cameraman)
Filmihullu Hollywoodissa (1930, Free and Easy)
Pyjama-Romeo (1931, Parlor Bedroom and Bath)
Hajamielinen professori (1932, Speak Easily)
Auringonlaskun katu (1950, Sunset Boulevard)
Parrasvalot (1952, Limelight)
Maailman ympäri 80 päivässä (1956, Around the World in 80 Days)
Mieletön, mieletön maailma (1963, It's a Mad Mad Mad Mad World)
Sattuipa hassusti matkalla Foorumiin (1966, A Funny Thing Happened on the Way to the Forum)
Viittauksia ja kunnianosoituksia

Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Kari Hotakainen on kirjoittanut fiktiivisen kirjan Buster Keaton: elämä ja teot (1991), joka pohjautuu löyhästi Keatonin elämään.
Maj Karman singlellä ”Buster Keaton” ja levyllä Kaakao on kappale nimeltä ”Buster Keaton”.
Kirjallisuutta

David Robinson: Buster Keaton, Cinema One (1969)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Buster Keaton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Buster Keatonin elokuvia Internet Archivessa.
Sivulla näyte elokuvasta Pyjama-Romeo (Parlor, Bedroom & Bath)
Mykkäelokuvasivusto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Three Keatons. Kuusivuotias Buster, isä Joe ja äiti Myra vaudeville-esityksessä.
Fatty Arbuckle, Buster Keaton ja Al St. John lyhytelokuvassa Out West (1918).
Buster Keaton asepalveluksessa ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1918.
Buster Keaton vaimonsa Natalien ja poikansa Josephin kanssa vuonna 1922.
Buster Keatonin hautakivi.
Harvinaissairaus

Harvinaissairaudelle Suomessa määritellään samoin kuin Euroopan unionissa sairaus, jos sitä sairastaa korkeintaan 5:10 000 henkilöä asukasta kohti.
European Organisation for Rare Diseases (EURORDIS) on esittänyt arvion, että maailmassa esiintyisi noin 6 000-8 000 harvinaista sairautta. Osa harvinaisista sairauksista esiintyy kaikkialla maailmassa, kun taas osa kuuluu paikalliseen tautiperintöön. Suomessa on oma suomalainen tautiperintö. Harvinaiset sairaudet ovat useimmiten perinnöllisiä.
Viime vuosina harvinaisiin sairauksiin on alettu kiinnittää enemmän huomiota. Maailmanlaajuista harvinaisten sairauksien päivää vietetään vuosittain 28. helmikuuta. Suomeen on perustettu Harvinaiset-verkosto tiedottamaan harvinaisista sairauksista.
Harvinaisten sairauksien potilasjärjestö Suomessa on Neuroliitto, joka edustaa harvinaista neurologista sairautta sairastavia potilaita. YK:n yleiskokous hyväksyi 16.12.2021 päätöslauselman, joka tunnustaa ensimmäistä kertaa harvinaissairaiden erityiset haasteet sekä tarpeen tukea heidän osallisuuttaan yhteiskunnassa ja oikeuttaan hoitoon ja toimeentuloon.
Harvinaissairauksiin kehitellään toisinaan myös harvinaisia mutta kalliita lääkkeitä kuten esimerkiksi geeniterapian avulla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harvinaisten sairauksien diagnoosiluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)
Pohjoismainen linkkikokoelma Rarelink
Äidin kirjoitus: Lapseni pelasti lääke, josta ei saisi kertoa Suomen Kuvalehti 03/2015, 16.1.2015.
Káto Vlasía

| Káto Vlasía Κάτω Βλασία |
| --- | --- |
 Káto Vlasían (vasemmalla) ja Áno Vlasián (oikealla) kylät.
 Káto Vlasía
 Koordinaatit: 38°0′28″N, 21°54′47″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Akhaia
Kunta:  Kalávryta
Kunnallisyksikkö:  Kalávryta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  3705011101
Korkeus:  805 m
Väkiluku (2021):  61
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  250 13
Suuntanumero(t):  2743
Káto Vlasía (kreik. Κάτω Βλασία) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kalávrytan kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 61 (2021).
Káto Vlasían kylä sijaitsee Selinoúntas-joen lähellä noin 46 kilometriä eteläkaakkoon Patraksen kaupungista. Se on rakennettu noin 805 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Antiikin ajan Leontionin kaupunki sijaitsi nykyisen kylän lähellä.
Káto Vlasía muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Κάτω Βλασίας, Dimotikí Koinótita Káto Vlasías), johon kuuluvat varsinaisen Káto Vlasían kylän lisäksi kylät Menychtaíika ja Metóchi sekä Pyhän Nikolaoksen luostari (Moní Agíou Nikoláou Vlasías). Koko yhdyskunnan väkiluku on 65 (2021).
Vapaana ja villinä

| Vapaana ja villinä> Run Wild, Run Free |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard C. Sarafian
Käsikirjoittaja:  David Rook
Perustuu:  Rookin romaaniin The White Colt
Tuottaja:  Monja Danischewsky
Säveltäjä:  David Whitaker
Kuvaaja:  Wilkie Cooper
Leikkaaja:  Geoffrey Foot
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat
Levittäjä:  Columbia Pictures
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vapaana ja villinä (Run Wild, Run Free tai The White Colt) on Richard C. Sarafianin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1969. Sen pääosia, sulkeutunutta ja puhumatonta poikaa ja läheisillä nummilla haukkoja ja hevosia hoitavaa eläköitynyttä everstiä esittävät Mark Lester ja John Mills. Everstin nuorta tytärtä näyttelee Fiona Fullerton ja pojan vanhempia Sylvia Syms ja Gordon Jackson. Käsikirjoituksen laati oman romaaninsa The White Colt pohjalta David Rook.
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti elokuvaa muutamista pitkityksistä ja selittämättä jättämisistä huolimatta kiehtovana, jännittävänä ja tervehenkisenä koko perheen elokuvana. Hän kehui myös Yorkshiren nummille sijoitetun tarinan kuvausta ja näyttelijäsuorituksia. Yhdysvaltalainen Roger Ebert näki myös elokuvan turhan pitkänä ja toisteisena ja katsoi sen sopivan parhaiten yli kymmenvuotiaille, sillä sitä nuorempien on vaikea ymmärtää esimerkiksi poikahahmon puhumattomuuden syitä, jotka eivät elokuvassa kunnolla selviä aikuisellekaan. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Pellíni

| Pellíni Πελλήνη |
| --- | --- |
 Pellíni
 Koordinaatit: 38°2′36″N, 22°32′54″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Korinthia
Kunta:  Xylókastro-Evrostína
Kunnallisyksikkö:  Xylókastro
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4205012001
Väkiluku (2021):  61
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Pellíni (kreik. Πελλήνη) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Xylókastro-Evrostínan kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 61 (2021).
Pellínin kylä sijaitsee noin 50 kilometriä länsiluoteeseen Kórinthoksen kaupungista. Pellíni muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Πελλήνης, Dimotikí Koinótita Pellínis), johon ei kuulu muita asutuksia.
Antiikin aikana nykyisen kylän lähellä sijaitsi Pellenen kaupunki. Keskiajalla Georgios Gemistos Plethon mainitsee paikan nimellä Kerkova (Κέρκοβα), mikä on slaavilaista alkuperää ja tulee oletettavasti paikalla olleesta basilikakirkosta (< tserkova, ”kirkko”). Frankkivallan aikana paikalla oli linna.
Ensimmäinen maininta nykyisestä kylästä on vuodelta 1686. Sen aiempi nimi oli Zoúgra (Ζούγρα). Se nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1930.
S/S Luna

| S/S Luna |
| --- | --- |

Tyyppi:  Höyrylaiva
Lippuvaltio:  Ruotsi
Omistaja:  Stockholms Rederi Svea
Aiemmat omistajat:  Stockholms Ångfartygs Rederi AB
Rakennustelakka:  Fredrikstad, Norja
Luovutettu:  1905
Status:  Tuhoutui miinaan 6. joulukuuta 1914
Tekniset tiedot
Pituus:  64,28 m
Leveys:  9,68 m
Syväys:  4,9 m
Bruttovetoisuus:  1 079 brt
Koneteho:  496 kW
Lähteet:  
S/S Luna oli vuonna 1905 Fredrikstadissa Norjassa rakennettu höyrylaiva. Sen omisti Stockholms Ångfartygs Rederi AB, ja kolme vuotta myöhemmin se myytiin Stockholms Rederi Svealle.
Aluksen tuhoutuminen

Alus tuhoutui Rauman ja Mäntyluodon edustan merialueella 6. joulukuuta 1914 saksalaisen Deutschland-aluksen edellisenä yönä laskemaan miinasulkuun. Saksalaislaiva oli laskenut Mäntyluodon sataman ulkopuolelle 80 miinaa ja sen jälkeen lähtenyt alueelta pois.
Luna lähti Mäntyluodon satamasta 6. joulukuuta kohti Ruotsia Sundsvallin ja Tukholman kaupunkeja, rahtinaan 600 tonnia venäläisiä munia ja kappaletavaraa. Aluksen ajaessa avomerelle sitä vastaan tuli Tukholmasta saapuva S/S Everilda. Lunalla kuultiin iso pamaus, ja laivalla käsitettiin nopeasti, että Everilda oli ajanut miinaan. Luna lähti täydellä höyryllä auttamaan Everildan meressä olevaa miehistöä, ja kun alus ehti paikalle, oli Everilda jo vajonnut pinnan alle.
Lunan pelastusveneet laskettiin mereen, ja ne alkoivat poimia Everildan miehistöä aalloista. Vain kuusi henkilöä saatiin pelastettua, sillä suurin osa Everildan miehistöstä menehtyi kylmässä meressä nopeasti. Viisi pelastusveneisiin nostetuista vietiin laivan salonkiin lämpiämään. Kuudes pelastetuista näytti kuolleelta, ja hänet jätettiin pelastusveneeseen. Yhtäkkiä kuului kaksi valtaisaa räjähdystä: Luna oli osunut miinaan, ja se alkoi upota välittömästi. Pelastusveneet olivat edelleen valmiina, ja Lunan miehistö pääsi nopeasti niihin. Alus upposi niin nopeasti, ettei Lunan miehistöllä ollut aikaa pelastaa salongissa olevia Everildan miehistön jäseniä. Alus upposi alle kahdessa minuutissa Everildan viereen. Aikaisemmin Everildalta pelastusveneeseen poimittu, kuolleeksi luultu kuudes pelastettu olikin hengissä ja täten ainoa Everildalta selvinnyt. Paikalle saapui höyryhinaaja, joka hinasi pelastusveneissä olleet Mäntyluotoon.
Seuraavana päivänä vielä kolmaskin ruotsalaislaiva, S/S Norra Sverige ajoi samoihin miinoihin ja tuhoutui miehistöineen.
Rauman merimuseon pihalla on nähtävillä Lunan varapotkuri.
Aiheesta muualla

Salonen, Seppo: Lunan hylkykortti hylyt.net.
Lunan hylyn sijainti hylyt.net. Arkistoitu 16.8.2006. Viitattu 29.9.2009.
Tsoukalaíika

| Tsoukalaíika Τσουκαλαίικα |
| --- | --- |
 Tsoukalaíikan kylä (etualalla), taustalla muita kyliä ja Patraksen kaupunkia.
 Tsoukalaíika
 Koordinaatit: 38°9′20″N, 21°38′51″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Akhaia
Kunta:  Patras
Kunnallisyksikkö:  Vrachnaíika
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  3701020501
Korkeus:  2 m
Väkiluku (2021):  493
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  250 02
Tsoukalaíika (kreik. Τσουκαλαίικα) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 493 (2021).
Tsoukalaíikan kylä sijaitsee Patraksenlahden rannalla noin 14 kilometriä lounaaseen Patraksen kaupungista. Tsoukalaíika muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Τσουκαλαιίκων, Dimotikí Koinótita Tsoukalaiíkon), johon ei kuulu muita asutuksia.
Antiikin ajan Olenoksen kaupunki sijaitsi kylän lähellä. Nykyisen kylän edeltäjä oli kylä nimeltä Tsoukalá (Τσουκαλά), joka sijaitsi parin kilometrin päässä. Sen asukkaat siirtyivät vähitellen nykyiselle paikalle, ja alkuperäinen kylä autioitui.
Kuningaslohi

| Kuningaslohi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Tyynenmerenlohet Oncorhynchus
Laji::  tshawytscha
Kaksiosainen nimi
 Oncorhynchus tshawytscha  (Walbaum, 1792) 
Katso myös
   Kuningaslohi Wikispeciesissä   Kuningaslohi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuningaslohi (Oncorhynchus tshawytscha) on tyynenmerenlohten sukuun kuuluva suuri kala. Se voi kasvaa puolitoistametriseksi ja 45–50-kiloiseksi. Kuningaslohen alkuperäistä asuinaluetta on pohjoinen Tyynimeri Japanista ja Koreasta aina Kaliforniaan asti. Nykyään kuningaslohta elää istutettuna eri puolilla maailmaa mm. Uudessa-Seelannissa.
Kuningaslohta on yritetty kotiuttaa myös Eurooppaan, aina tuloksetta. Suomessa istutuksia tehtiin vuosina 1935–1937 Kokemäenjokeen, Oulujokeen, Höytiäiseen ja eräisiin Pohjanmaan pienempiin jokiin. Luonnollinen lisääntyminen ei koskaan käynnistynyt.
Aiheesta muualla

Oncorhynchus tshawytscha Luonnontieteellinen keskusmuseo.
Oncorhynchus tshawytscha (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
ITIS: Oncorhynchus tshawytscha (englanniksi)
Oncorhynchus tshawytscha  FAO  Fisheries and Aquaculture Department. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q833503  Wikispecies: Oncorhynchus tshawytscha  ADW: Oncorhynchus_tshawytscha  AFD: Oncorhynchus_tshawytscha  BioLib: 275136  BOLD: 10566  CoL: 49JFR  EoL: 46563139  EPPO: ONCRTS  EUNIS: 124091  FishBase: 244  GBIF: 5204024  iNaturalist: 54191  IRMNG: 10576735  ISC: 71815  ITIS: 161980  NAS: 920  NatureServe: 2.102499  NCBI: 74940  NOAA: chinook-salmon  NZOR: c24db0ce-07f6-4084-8a99-d2020f81f54e  Observation.org: 598303  OBIS: 158075  ODNR: chinook-salmon  Open Tree of Life: 730762  WoRMS: 158075  Laji.fi: MX.53130 
↑  Hammerson, G.A. & Bogutskaya, N.: Oncorhynchus tshawytscha IUCN Red List of Threatened Species. Version 2024-2.  2024. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 18.11.2024. (englanniksi)
Eskola (Kannus)

| Eskola |
| --- | --- |
 Eskola
 Koordinaatit: 63°54′57″N, 024°09′27″E 
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Keski-Pohjanmaa
Kunta:  Kannus
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä Taajama
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  69150
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eskola on kylä ja taajama Kannuksen kaupungissa Keski-Pohjanmaalla, noin 12 kilometriä Kannuksen keskustaajamasta valtatietä 28 pitkin itäänpäin. Eskolan kylässä on noin 500 asukasta, ja Eskolan taajamassa puolestaan 266 asukasta (31.12.2011). Eskolan keskustaajaman (asemanseudun) lisäksi Eskolan talouskylään luetaan asumakylät Antinoja, Hanhineva, Jaakkola, Leppilampi, Lummukka ja Rättyä. Eskolan postinumero on 69150.
Valtatie 28 halkoo Eskolaa ja kantatie 86 haarautuu valtatie 28:sta Eskolassa. Eskolan lähellä kulkevat myös seututie 775 ja seututie 774. Lähimmät kaupungit Kannuksen keskustaajaman jälkeen ovat Ylivieska noin 30 kilometrin ja Nivala noin 45 kilometrin päässä Pohjois-Pohjanmaan puolella. Keski-Pohjanmaan maakuntakeskukseen Kokkolaan on matkaan noin 60 kilometriä. Lähimmät henkilöliikenteen rautatieasemat ovat Kannuksen rautatieasema ja Ylivieskan rautatieasema. Lähin lentoasema on 70 kilometrin päässä sijaitseva Kruunupyyn lentoasema.
Kylää halkoo Pohjanmaan rata ja kylällä sijaitsee Eskolan rautatieasema. Asemalta alkoi Eskolan metsärata eli puhekielessä Pikkurata. Pikkuradan perinteitä vaalimaan on perustettu Metsäratamuseo / Metsäradan perinnekeskus. Perinnekeskuksen alueella on vuonna 2003 valmistunut Eskolan kesäteatteri, maauimala ja kahdentoista kilometrin pituisen luontoreitin, Neljän lammen polun, lähtö- ja päätepiste.
Vuosina 2001 ja 2017 Eskola valittiin Suomen vuoden kyläksi.
Kylän historiaa

Kivikautiset löydöt todistavat, että Eskolaa on pidetty jo aikojen alussa hyvänä asuinpaikkana. Varsinainen kirjallisten dokumenttien valaisema historia alkaa 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa, jolloin Hanhinevan kylä sai ensimmäiset asukkaansa.
Parin sadan vuoden ajan Eskolan kylän elämä noudatteli muiden maaseudun maanviljelysvaltaisten kylien elämää.
Vuosisadan toisen vuosikymmenen lopulla Metsähallitus käynnisti kapearaiteisen metsäradan suunnittelun ja rakentamisen niin sanotun Lestin hoitoalueen puunkuljetusta varten.
Eskolan metsärata, Pikkurata, oli ainutlaatuinen ilmiö suomalaisen puunkuljetuksen historiassa. Vuosien 1922–1961 aikana Pikkurataa pitkin kuljetettiin neljän pienen veturin, Pikku-pässin, voimin noin kaksi miljoonaa kuutiometriä puutavaraa. Oheisessa kuvassa kuormaansa kiskoo veturi numero kolme.selvennä
Metsähallituksen kapearaiteinen rautatie oli parhaimmillaan lähes seitsemänkymmenen kilometrin mittainen. Sitä pitkin puutavara kuljetettiin Lestin hoitoalueen metsistä Eskolaan, missä pikkuvetureiden tuoma puutavara siirrettiin valtion rautateiden vaunuihin. Aina ei siirtäminen, lossaaminen vaunusta vaunuun ollut mahdollista vaunupulan vuoksi, vaan puutavara jouduttiin varastoimaan Eskolaan. Mittavat halkopinot antoivatkin Eskolalle Mottikaupungin nimen.
Eskolassa sijaitsi Lestin hoitoalueen konttori, pikkuvetureiden talli, paja sekä lukuisia muita metsäradan toimintoihin liittyviä rakennuksia. Kuvassa käpykaristamo (käpyriihi) ja käpyvarasto. Kuvassa näkyvä rataosuus kulki nykyisen Leppilammelle vievän tien kohdalla ja käpyriihi oli heti Kokkola–Kajaani-tieltä lähdettäessä oikealla.
Puun käsittely oli enimmäkseen kovaa, ihmisvoimin tapahtuvaa, työtä. Kaukana metsäradan varrella työskentelevät asustivat radan läheisyyteen rakennetuilla metsäkämpillä, joista suurimmilla kämpillä työntekijöiden asumisen mukavuudesta huolehtivat kämppäemännät ja -isännät. Eräs ratkaisu työväen majoituksen järjestämiseksi olivat asuntovaunut, jotka siirtyivät junien mukana kulloisenkin tarpeen mukaan.
Pikkuradan vaikutus alueensa työllistäjänä oli varsin merkittävä. Suurimmillaan sen vaikutus oli Eskolan ja Sievin asukkaille, mutta myös lukuisat lähipitäjien asukkaat riensivät Pikkuradan töihin.
1960-luvun alussa Pikkurata purettiin. Kämpät metsäradan varrelta purettiin yksi toisensa jälkeen. Nykyään on jäljellä vain Saariveden kämppä Sievissä.
Myös Eskolan metsäradan veturit vetivät viimeiset kuormansa Eskolaan ja päätyivät romuttamolle.
Kylän historiaa > Metsäradan purkamisen jälkeen

Metsäradan toiminnan loppumisen myötä samaan aikaan koko suomalaista maaseutua rassannut murros vaikutti eskolalaisten elämään vahvasti. Parhaimmillaan puolentoista tuhannen kieppeillä pyörinyt asukasluku romahti.
Onneksi Eskolaan oli jo metsäradan toiminnan aikana syntynyt teollisuusyrityksiä, kuten Eskolan Sementti ja Puu (Eskopuu Oy) sekä Kolppasen sementtivalimo. Muutakin yritystoimintaa virisi ja näin Eskola säilytti menetyksistä huolimatta elinkelpoisuutensa.
Kyläyhdistyksen perustamisen (1981) myötä eskolalaiset pyrkivät – hyvin pitkälle onnistuenkin – ottamaan kylän kohtalon omiin käsiinsä.
Eskolan kylän historiaan voi perehtyä perusteellisemmin vuonna 2007 ilmestyneestä Eskola – pikkuradan kylä -teoksesta.