stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perenna
Valontarpeen mukaan luokiteltuja perennoita > Varjoisan paikan perennoita

isokolmilehti (Trillium grandiflorum)
isotähtiputki (Astrantia major)
isotöyhtöangervo (Aruncus dioicus)
japanintatar (Reynoutria japonicum, syn. Fallopia japonicum)
jättipoimulehti (Alchemilla mollis)
kevätesikko (Primula veris)
kevätkaihonkukka (Omphalodes verna)
kielo (Convallaria majalis)
kotkansiipi (Matteuccia struthiopteris)
kuunliljat (Hosta)
lehtosinilatva (Polemonium caeruleum)
lehtotaponlehti (Asarum europaeum)
nauhukset (Ligularia)
pikkutalvio (Vinca minor)
pikkutöyhtöangervo (Aruncus aethusifolius)
rönsyansikka (Waldsteinia ternata)
rönsytiarella (Tiarella cordifolia)
sormivaleangervo (Rodgersia aesculifolia)
suikeroalpi (Lysimachia nummularia)
valkotäpläimikkä (Pulmonaria saccharata)
varjohiipat (Epimedium)
varjolilja (Lilium martagon)
varjoyrtti (Pachysandra terminalis)
Valontarpeen mukaan luokiteltuja perennoita > Puolivarjon perennoita

aitoukonhattu (Aconitum napellus)
akileijat (Aquilegia)
arovuokko (Anemone sylvestris)
harmaamalvikki (Lavatera thuringiaca)
herttavuorenkilpi (Bergenia cordifolia)
isokonnantatar (Bistorta officinalis)
kallionauhus (Ligularia dentata)
kaitaröyhytatar (Aconogonon divaricatum)
kesäpikkusydän (Dicentra formosa)
kevätvuohenjuuri (Doronicum orientale)
komealupiini (Lupinus polyphyllus)
mooseksenpalavapensas (Dictamnus albus)
noropunatähkä (Liatris spicata)
palavarakkaus (Lychnis chalcedonica)
purppurapunalatva (Eupatorium purpureum)
rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)
ruskolilja (Lilium bulbiferum)
siperiankurjenmiekka (Iris sibirica)
särkynytsydän (Lamprocapnos spectabilis)
tarha-alpi (Lysimachia punctata)
tarhajaloangervo (Astilbe Arendsii-ryhmä)
tarhakullero (Trollius Cultorum-ryhmä)
tarhapäivänlilja (Hemerocallis Hybrida-ryhmä)
tiikerililja (Lilium lancifolium)
tulikellukka (Geum coccineum ’Borisii’)
viiruhelpi (Phalaris arundinacea ’Picta’)
vuokot (Anemone)
vuorikaunokki (Centaurea montana)
Valontarpeen mukaan luokiteltuja perennoita > Aurinkoisen paikan perennoita

alppiasteri (Aster alpinus)
hopeahärkki (Cerastium tomentosum)
isohelokki (Oenothera missouriensis)
isopäivänkakkara (Chrysanthemum maximum)
jalopioni (Paeonia Lactiflora-ryhmä)
jaloritarinkannukset (Delphinium Pacific-ryhmä)
jättimarskinlilja (Eremurus robustus)
kattomehitähti (Sempervivum tectorum-hybr)
kaunopunahattu (Echinacea purpurea)
keltasauramo (Anthemis tinctoria)
kultatyräkki (Euphorbia polychroma)
loistosalvia (Salvia × superba)
loistotädyke (Veronica teucrium)
maksaruohot (Sedum)
noropunatähkä (Liatris spicata)
patjarikko (Saxifraga Arendsii-ryhmä)
pohjanrantakukka (Lythrum salicaria)
punavirma (Centranthus ruber)
sammalleimu (Phlox subulata)
syysasteri (Aster novi-belgii)
syyskaunosilmä (Coreopsis verticillata)
syysleimu (Phlox paniculata)
tarhapiisku (Solidago Canadensis-ryhmä)
tarhaukonhattu (Aconitum × stoerkianum)
unikot (Papaver)
verikurjenpolvi (Geranium sanguineum)
Kirjallisuutta

Månsson, Lena & Johanson, Bertil K.: Perennat: Kotipuutarhan kauneimmat koristekasvit.  ((Perenner I Din Trädgård: Till Nytta Och Fägring, 2002.) Suom. Hannele Vainio)  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-17682-4
Robild, Eva & Persson, Görgen: Perennat kotipuutarhassa.  ((Perenna rabatter, 2009.) Suom. Hannele Vainio)  Helsinki:  Otava, 2012.  ISBN 978-951-1-25533-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perennoja Wikimedia Commonsissa
Perennaistutus Kööpenhaminassa
Rönsyansikka on varjoisan paikan peittoperenna, joka kasvattaa matalan ja tuuhean kasvuston maan pintaan.
Jaloangervo viihtyy puolivarjossa.
Keltasauramo viihtyy aurinkoisella paikalla.
Sotilasmesikko

| Sotilasmesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Kellomesikot Manorina
Laji::  melanocephala
Kaksiosainen nimi
 Manorina melanocephala  (Latham, 1802) 
Alalajit 
 M. m. leachi  M. m. lepidota  M. m. melanocephala  M. m. titaniota 
Katso myös
   Sotilasmesikko Wikispeciesissä   Sotilasmesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sotilasmesikko (Manorina melanocephala) on itäisessä ja eteläisessä Australiassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sotilasmesikko on noin 24–29 cm. Laji on väritykseltään pääosin harmaankirjava. Otsa ja posket ovat linnulla värittään mustat. Silmän takaosassa on paljas keltainen laikku. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään, mutta nuorten lintujen höyhenpuku eroaa aikuisten lintujen värityksestä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sotilasmesikkoa tavataan Australiassa rannikolta sisämaahan Queenslandin, Uuden Etelä-Walesin, Victorian osavaltioista sekä Etelä-Australian kaakkoisosasta. Lajin elinympäristöä ovat avoimet metsät. Lisäksi lintu menestyy hyvin puistoissa ja puutarhoissa.
Ravinto

Sotilasmesikot etsivät ravintoa suurina ryhminä. Laji syö pääasiassa mettä, hyönteisiä ja hedelmiä. Toisinaan sotilasmesikot pyydystävät myös pieniä matelijoita ja sammakkoeläimiä. Ravintonsa laji etsii puusta tai maasta.
Pesintä

Sotilasmesikot pesivät suurina kolonioina. Pesimäkausi on heinäkuusta joulukuulle ja pesimäkaudella yhdellä linnulla voi olla monta pesintää. Naaras rakentaa pesän ja hautoo munat yksin, mutta yksi tai useampi koiras auttaa poikasten ruokinnassa.
Elintavat

Sotilasmesikot elävät suurina ryhminä ja puolustavat erittäin voimakkaasti reviirejään muita lintuja vastaan . Laji voi ajaa pois jopa huomattavasti itseään suuremmat linnut kuten haukat ja isonaurajat. Sotilasmesikkokanta on lisääntynyt voimakkaasti erityisesti puistoissa ja puutarhoissa. Alueilla, joissa sotilasmesikkokanta on tiheä, pienet hyönteissyöjälinnut ovat harvinaisia tai puuttuvat kokonaan.
Spartacus (elokuva)

| Spartacus |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stanley Kubrick
Käsikirjoittaja:  Dalton Trumbo
Perustuu:  Howard Fastin romaaniin
Tuottaja:   Edward Lewis  Kirk Douglas 
Säveltäjä:  Alex North
Kuvaaja:  Russell Metty
Leikkaaja:  Robert Lawrence
Tuotantosuunnittelija:  Alexander Golitzen
Pääosat:   Kirk Douglas  Laurence Olivier  Peter Ustinov  John Gavin  Jean Simmons  Charles Laughton  Tony Curtis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Bryna Productions
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  6. lokakuuta 1960
Kesto:   184 min (ensi-ilta)  198 min (1991 julkaistu versio) 
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spartacus on Stanley Kubrickin ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 1960. Elokuva kertoo historiallisesta traakialaisesta gladiaattorista nimeltään Spartacus, joka johti orjakapinaa roomalaisia vastaan ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Spartacus on ensimmäinen Kubrickin ohjaama värielokuva.
Elokuvan käsikirjoituksen teki Howard Fastin romaanin pohjalta Dalton Trumbo. Musiikin sävelsi Alex North. Noin 12 miljoonan dollarin budjetillaan Spartacus oli aikansa kallein elokuvatuotanto.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kirk Douglas  | … |  Spartacus   |
|  Tony Curtis  | … |  Antoninus   |
|  Jean Simmons  | … |  Varinia   |
|  Laurence Olivier  | … |  Marcus Licinius Crassus   |
|  Charles Laughton  | … |  Sempronius Gracchus   |
|  Peter Ustinov  | … |  Lentulus Batiatus   |
|  John Gavin  | … |  Julius Caesar   |
|  Nina Foch  | … |  Helena Glabrus   |
|  John Ireland  | … |  Crixus   |
|  Herbert Lom  | … |  Tigranes Levantus   |
|  Charles McGraw  | … |  Marcellus   |
Vastaanotto

Spartacus tuotti neljä Oscar-palkintoa: miessivuosasta Peter Ustinoville, kuvauksesta Russell Mettylle sekä lavastuksesta ja puvustuksesta niiden työryhmille. Se voitti myös parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkinnon.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Spartacuksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. American Film Instituten kymmenen parhaan eeppisen elokuvan (Top 10 Epic) listalla Spartacus tuli sijalle viisi vuonna 2016. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Spartacus (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Stanley Kubrick |
| --- | --- |
Ohjaamat elokuvat:  Fear and Desire (1953)  Kohtalokas suudelma (1955)  Peli on menetetty (1956)  Kunnian polut (1957)  Spartacus (1960)  Lolita (1962)  Tohtori Outolempi (1964)  2001: Avaruusseikkailu (1968)  Kellopeliappelsiini (1971)  Barry Lyndon (1975)  The Shining – Hohto (1980)  Full Metal Jacket (1987)  Eyes Wide Shut (1999) 
Lyhytelokuvat:  Day of the Fight (1951)  Flying Padre (1951)  The Seafarers (1953) 
Liittyvät elokuvat:  A.I. – Tekoäly (2001)  Stanley Kubrick – Ohjaajan muotokuva (2001)  Colour Me Kubrick (2006)  Huone 237 (2012) 
| n k Parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkinnon saaneet elokuvat |
| --- | --- |
1951–1970:  Paikka auringossa (1951)  Suuri maailmansirkus (1952)  Näin hänen kuolevan (1953)  Alaston satama (1954)  Eedenistä itään (1955)  Maailman ympäri 80 päivässä (1956)  Kwai-joen silta (1957)  Kahlitut (1958)  Ben-Hur (1959)  Spartacus (1960)  Navaronen tykit (1961)  Arabian Lawrence (1962)  Kardinaali (1963)  Becket (1964)  Tohtori Živago (1965)  Kunnian mies (1966)  Yön kuumuudessa (1967)  Leijona talvella (1968)  Tuhannen päivän kuningatar (1969)  Rakkaustarina (1970) 
1971–1990:  Kovaotteiset miehet (1971)  Kummisetä (1972)  Manaaja (1973)  Chinatown (1974)  Yksi lensi yli käenpesän (1975)  Rocky (1976)  Käännekohta (1977)  Keskiyön pikajuna (1978)  Kramer vastaan Kramer (1979)  Tavallisia ihmisiä (1980  Kultalampi (1981)  E.T. (1982)  Hellyyden ehdoilla (1983  Amadeus (1984)  Minun Afrikkani (1985)  Platoon – nuoret sotilaat (1986)  Viimeinen keisari (1987)  Sademies (1988)  Syntynyt 4. heinäkuuta (1989)  Tanssii susien kanssa (1990) 
1991–2010:  Bugsy (1991)  Naisen tuoksu (1992)  Schindlerin lista (1993)  Forrest Gump (1994)   Järki ja tunteet (1995)  Englantilainen potilas (1996)  Titanic (1997)  Pelastakaa sotamies Ryan (1998)  American Beauty (1999)  Gladiator (2000)  Kaunis mieli (2001)  Tunnit (2002)  Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003)  Lentäjä (2004)  Brokeback Mountain (2005)  Babel (2006)  Sovitus (2007)  Slummien miljonääri (2008)  Avatar (2009)  The Social Network (2010) 
2011–:  The Descendants (2011)  Argo (2012)  12 Years a Slave (2013)  Boyhood (2014)  The Revenant (2015)  Moonlight (2016)  Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017)  Bohemian Rhapsody (2018)  Taistelulähetit – 1917 (2019)  Nomadland (2020)
Sorkkinen

| Sorkkinen ruots>  Sorckis  |
| --- | --- |
 Sorkkinen
 Koordinaatit: 61°8.781′N, 22°6.829′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Satakunta
Kunta:  Eura
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Postinumero:  27510
 Ikivanha kylätontti: 61°8′27.2861″N, 22°7′18.2980″E  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Euran kylät vuonna 1928:
1. Kauttua, 2. Vähävahe, 3. Isovahe, 4. Kirkonkylä, 5. Sorkkinen, 6. Lähteenoja, 7. Vaani, 8. Pappila, 9. Turajärvi, 10. Naarjoki, 11. Mestilä.
Huomaa, että sinisellä alueella oleva Vaaniin Neittamo on nykyään kuivatettu pelloksi.
Sorkkinen on kylä Eurassa Satakunnassa noin kilometrin Euran kirkolta pohjoiseen. Se kuuluu Kuurnamäen osalta Euran keskustaajaman alueeseen.
Kylä > Sijainti

Sorkkisten kylä rajautuu etelässä Pappilaan ja Euran kirkonkylän alueisiin. Sorkkisten keskelle jää Vaanin ja Lähteenojan yksinäistalojen kylän alueet, joista jotkin enklaavit pirstovat yhtenäisen kylän alueet. Vaanin alueen luoteispuolella sijaitsee vielä huomattava erillisalue. Sorkkisten pohjoisraja kulkee entisen Kiukaisten kunnan rajaa myöten ja idässä sitä reunustaa Kokemäen kaupungin raja.
Kylä > Alkuperäinen kylätontti

Sorkkisten kylätontti sijaitsee Eurajoen molemmilla puolilla sen rannan tuntumassa ja se myös seuraa Sorkkistentietä. Osa kylätontista sijaitsee Knuutilantien luoteispuolella. Varhaisin karttatieto Sorkkisista on Olof Mörtin vuonna 1699 valmistunut maakirjakartta. Sen mukaan Sorkkisten kylään kuului kahdeksan maataloa. Kylätontilla on asuttu keskiajalta saakka keskeytyksettä. On kuitenkin viitteitä siitä, että asutus olisi samalla tavalla peräisin rautakauden loppupuolelta kuin muillakin Euran aukean kylillä.
Nykyaika

Sorkkisten kylä sijaitsee saman pääraitin varrella kuin keskiajalla, sillä monet isojaon aikaiset talot jäivät paikoilleensa. Maatalojen rakennukset sijaitsevat useimmiten tien ja Eurajoen välisellä alueella.
Sorkkisten vanhaan miljööseen kuuluvat myös jotkin julkiset rakennukset. Euran entinen osuusmeijeri on vuodelta 1889 ja työväentalo Onnela vuosilta 1905 ja 1912. Onnelan ulkoasua muutettiin vielä 1930-luvulla ja 1960-luvulla. Työväentalo uudistettiin 1990-luvulla entisenlaiseksi. Vanha on myös Eurajoen itäpuolella sijaitseva Lauhianmäen hautausmaa.
Sorkkisten koulu on perustettu 1900-luvun alussa ja siihen rakennettiin laajennus 1920-luvulla. Koulu on ollut toiminnassa tähän päivään asti, mutta sitä uhkaa sulkeminen syksyllä 2016.
Historia > Esihistoriallinen aika

Tässä ei käsitellä kivikauden asutusta, sillä kylän asiat ovat pysyvän asutuksen seurausta. Euran aukealla kiinteä asutus ja maatalous alkoi jo pronssikaudella, mistä on Eurassa monia löytöjä. Monet rikkaatkin euralaiset rautakautiset kalmistot ovat sijainneet talojen yhteydessä. Sorkkisten kylän läheltä ei ole vielä löydetty kalmistoa, ellei se sitten ole Lauhianmäki. Sille ei ole löydetty lähellä sijaitsevaa kylätonttia. Lauhianmäessä on hautauksia ajoitettu välille 0–1000 jaa. Sorkkinen ei ole aivan yhtä vanha kuin sellaisten kylien, jotka hautasivat vainajansa vastaaviin peltosaariin kuin Käräjämäki, Haukimäki, Osmanmäki ja Pappilanmäki. Historioitsijoilla ei ole tarkkaa käsitystä Euran rautakauden pitäjänlaitoksen rakenteesta, joten Sorkkinen on ainakin keskiaikainen kylä, mikä käy selväksi varhaisista kirjallista merkinnöistä.
Historia > Keskiaika

Sorkkisten kylän talot maksoivat veroa suomalaisen oikeuden mukaan viljana. Historiankirjoituksen vallitsevan käsityksen mukaan kylä olisi siten syntynyt jo ennen 1300-lukua. Muita Euran pitäjän suomalaisen oikeuden kyliä olivat Kirkonkylä, Kauttua, Vahe, Nuoranne, Soupas ja Vaani, joista Vahe, Nuoranne, Soupas ja Vaani olivat yksinäistaloja. Ne sijaitsivat kaikki Euran aukealla.
Sokkinen on ollut kiinteästi mukana Euran pitäjän kirkollisessa kehityksessä. Kirkko on sijainnut koko ajan vain kilometrin päässä kylätontista. Vanha perimätieto kertoo, että Henrikin saarnalato olisi sijainnut Sorkkisissa ja palanut vuoden 1830 kyläpalossa.
Sorkkinen sijaitsi esimerkiksi Kauttuan ja Kirkonkylän tapaan paikallisen Etelä-Suomesta pohjoiseen vievän valtatien varrella, joten siellä kehitys oli suotuisaa. Euran ja Panelian aukea oli alavaa savipohjaista jokilaaksoa, jossa sijaitsi laajoja soita ja niiden keskellä järviä. Asutus levisi aluksi Eurajoen vartta myöten pohjoiseen, jonne avattiin niittyjä laiduntamiseen tai heinän kasvattamiseksi. Viljelyalaa saatiin kaskeamalla savimaiden soita ja niitä viljeltiin kydöttämällä turvetta. Kun Suomeen saapui 1200-luvulla uusi työväline, härkävetoinen rauta-aura, voitiin savikoiden sitkeää savea alkaa kääntämään viljelyä varten. Euran aukean peltojen raivaamista on harrastettu siitä lähtien lähes nykyaikaan asti.
Kylän pellot jaettiin sarkoihin, josta kukin sarka kuului yhdelle talolle. Saran leveys mitattiin seipäällä, jota kutsuttiin ruotsalaisittain tangoksi. Sorkkinen kuului niihin kyliin, jossa sarkajako oli voimissaan koko keskiajan aina isojakoon 1780-luvulle saakka. Sorkkisilla ei ollut luontaisia kalavesiä Eurajokea lukuun ottamatta. Jos kalavesiä välillä olikin, ne oli hankittu naapurikyliltä esimerkiksi niittyjä lainaamalla. Näin voidaan selittää esimerkiksi Pyhäjärven nuottaporukoihin kuuluminen tai Lammijärven kalastusoikeus. Sorkkisilla ei ollut myöskään luontaista vesimyllyn paikkaa Eurajoessa. Kiukaisissa, Ahmasojassa ja Kauttualla olivat lähimmät luontaiset kosket myllyjä varten. Tiedetään, että ainakin Kauttuan koskissa olisi sorkkislaisilla ollut oikeus jauhaa viljaa.
Historia > Autonomian ja itsenäisyyden aika

Keväisin ja syksyisin tulviva Eurajoki oli jatkuva haitta Sorkkisille, jonka pellot alkoivat Eurajoen äyräiltä. Pitäjässä oli jo pitkään kiistelty järjestelyistä, joilla nämä haitat olisi poistettu ja kun Kokemäenjoella oli suoritettu edellisinä vuosikymmeninä koskenperkauksia, hakivat myös euralaiset rahallista avustusta omille perkauksilleen. Sitä ei silloin saatu, mutta siitä huolimatta vuonna 1824 alkoivat ensimmäiset vakavat yritykset järjestää perkaushanke. Hyväksytyssä työnjaossa Sorkkisten vastuualueeksi tuli Eurakosken ja Kauttuan väli, joka perattaisiin Euran aukealla asuvien muiden euralaisten kanssa. Työtä tehtiin muutama vuosi, mutta riidat ja käräjät hidastivat hanketta oleellisesti. Vasta 1870-luvulla alettiin uudelleen perkaamaan jokea. Tasaiselta joen osuudelta tuli perata pois kivet ja sitten kaivaa uomaa syvemmäksi. Perkaus saatiin päätökseen vasta 1920-luvun alussa, jolloin se suoritettiin jo koneellisesti. Nykyään joen uoma kulkee syvemmällä ja joki on siten kapeampi kuin mitä se on vanhoissa kartoissa.
Vesimyllyn puute korvattiin 1870-luvulla tuulimyllyllä, johon asennettiin kaksi kiviparia. Tuulimyllyn rakentamista vastustivat Kauttuan kosken muut myllyn omistajat, mutta hanke meni lopulta läpi. Vuonna 1882 myllyjen rakentaminen vapautettiin säännöstelystä koko maassa. Sorkkisten meijeri o/y perustettiin vuonna 1888. Sen toiminta kasvoi ja vuonna 1895 se tuotti 20 000 litraa maitoa. Sorkkisten meijeri sulautettiin vuonna 1904 Euran Osuusmeijeriin.
Kun Porin rata valmistui vuonna 1895, alettiin siihen rakentamaan heti Raumalle johtavaa haaraa. Rauman rata valmistui vuonna 1897 ja se kulki euralaisten pettymykseksi Kiukaisten läpi, joten Kauttuan ruukin, eli vuoden 1908 jälkeen, Kauttuan paperitehtaan avustuksella siihen rakennettiin Kauttualle ja Pyhäjärven rantaan päättyvä yksityinen rata. Sorkkisiin tuli tämän radan myötä pysäkki vuonna 1914.
Sorkkisissa oli 1930-luvulla peltoalaltaan yli 25 hehtaarin suuruisia maatiloja Anttila, Juusela, Karhula, Katila, Krouvila, Mäntysaari, Suonpää, Suosaari, Vallimäki ja Mölsi. Monet talojen päärakennuksista ja jotkin sivurakennuksistakin ovat suhteellisen vanhoja ja niiden ulkoasu on tyyliltään vanha. Tällaisia taloja on Kylä-Anttilan, Juuselan, Karhulan ja Krouvilan rakennusryhmissä. Karhulaan on rakennettu jugendtyylinen renkitupa, huvilamainen päärakennus (vuodelta 1914) ja sen lisäksi raitilta hyvin näkyvä jyrkkäkattoinen viljavarasto. Karhulan lyhennetty kivinavetta on vuodelta 1879.
Euran kunnantalo sijaitsi Sorkkisissa kyläraitilla Kylä-Anttilaa vastapäätä vuoteen 1964 saakka, jolloin uusi talo valmistui Kirkonkylälle. Vuoden 1962 painetussa peruskartassa kunnantalon ympäristössä sijaitsi useita kauppoja kyläraitin molemmilla puolilla ja meijerin rakennukset sijaitsivat hieman ennen Karhulaa. Sorkkisten kansakoulun uusi rakennus on rakennettu Kuurnamäkeen 1920-luvulla.
Aiheesta muualla

FaceBook: Kuurnamäen seudun kyläyhdistys
Spartolos

| Spartolos> Σπάρτωλος.Sijainti |
| --- | --- |
 Spartolos
Koordinaatit:  40°18′58″N, 23°9′35″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Néa Sílata, Néa Propontída, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Bottike, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spartolos (m.kreik. Σπάρτωλος, Spartōlos, lat. Spartolus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Bottikessa Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Néa Propontídan kunnan Néa Sílatan kylää.
Maantiede

Spartoloksen kaupunki sijaitsi Bottikessa nykyisen Chalkidikín niemimaan länsiosissa länteen Olynthoksesta. Alue ei antiikin aikana kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Kaupunki sijoitetaan lähelle nykyistä Néa Sílatan kylää. Spartoloksen lähellä sijaitsivat Aioleion, Pleume ja Sinos. Spartoloksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia

Spartolos kuului Bottikea asuttaneille bottiaialaisille ja oli mahdollisesti näiden keskuspaikka. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Spartolios (Σπαρτόλιος).
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Spartolos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon aina peloponnelaissodan alkuun saakka, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–434/433 eaa. Bottiaialaiset kapinoivat Ateenaa vastaan vuonna 432 eaa. Vuonna 429 eaa. Spartoloksen lähellä käytiin taistelu bottiaialaisten ja ateenalaisten välillä, jonka bottiaialaiset voittivat. Kaupunki vaikuttaa olleen tarpeeksi merkittävä, jotta se mainitaan Ateenan ja Spartan sodan kymmenentenä vuonna eli 421 eaa. solmiman Nikiaan rauhan yhteydessä. Rauhansopimuksessa kaupunki sai itsehallinnon. 300-luvun eaa. puolivälissä Spartolos kuului Khalkidiken liittoon.
Rakennukset ja löydökset

Thukydideen kuvaus vuoden 429 eaa. taistelusta antaa ymmärtää, että kaupunki on ollut ympäröity muurein. Kaupungin oletetulta paikalta on löydetty asutuksen jäänteitä sekä hautoja arkaaiselta ja klassiselta kaudelta.
HMS Spårö (M12)

| HMS Spårö |
| --- | --- |
 HMS Spårö (M12)

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Laskettu vesille:  30. elokuuta 1996
Palveluskäyttöön:  24. helmikuuta 1997
Tekniset tiedot
Uppouma:  250 t
Pituus:  36,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,0 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  2 x dieselmoottoria, 660 kW
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  16
Aseistus
Aseistus:  2 x 12,7 mm ksp M/58 1 x miinantorjuntarobotti miinoja
HMS Spårö (runkonumero M12) oli Ruotsin laivaston Styrsö-luokan miinantorjunta-alus, joka modernisoitiin Spårö-luokan alukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 30. elokuuta 1996 ja alus valmistui 24. helmikuuta 1997.
Space Rage

| Space Rage |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Conrad E. Palmisano
Käsikirjoittaja:  Jim Lenahan
Tuottaja:  Morton Reed
Säveltäjä:   Billy Ferrick  Zander Schloss 
Kuvaaja:   Tom Richmond  Tim Suhrstedt 
Leikkaaja:  Arthur J. Bressan, Jr. (käännä suomeksi)
Pääosat:   Richard Farnsworth  Michael Paré  John Laughlin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Garwood Films
Ensi-ilta:  25. joulukuuta 1985
Kesto:  77 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Space Rage on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka ohjasi Conrad E. Palmisano. Käsikirjoituksesta vastasi Jim Lenahan. Pääosassa esiintyvät Richard Farnsworth, Michael Paré ja John Laughlin.
Juoni

Pankkiryöstäjä Grange lähetetään rangaistusleirille Proxima Centauri -planeetalle. Siellä hän suunnittelee heti pakoa, jota ovat estämässä palkkasoturi Walker ja jo eläkkeellä oleva eversti.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Farnsworth  | … |  Eversti   |
|  Michael Paré  | … |  Grange   |
|  John Laughlin  | … |  Walker   |
|  Lee Purcell  | … |  Maggie   |
|  Lewis Van Bergen  | … |  Drago   |
|  William Windom  | … |  Kuvernööri Tovah   |
|  Paul Linke  | … |  Duffy   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hengettömäksi mutta vauhdikkaaksi scifi-westerniksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Elokuvan arvostelu leffatykissä