stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Litsi
Puu ja hedelmät

Litsin nahkamaiset lehdet ovat pitkiä ja kapeita. Ne ovat alussa punertavia, mutta muuttuvat vanhemmiten tummanvihreiksi. Terälehdettömät kukat ovat pieniä, joko vihertävän tai kellertävän värisiä, ja kasvavat suurissa, jopa 75 senttimetriä pitkissä, ryppäissä.
Itse hedelmä on noin saksanpähkinän kokoinen luumarja, joka muistuttaa etäisesti mansikkaa. Röpelöinen kuori on ohut, melko hauras ja väriltään joko punertava tai ruskea. Kypsä hedelmä on väriltään kaunis voimakkaan punainen. Hedelmäliha on läpikuultavan valkoinen ja sen keskellä on ruskea siemen. Maultaan hedelmä on raikkaan hapan ja hivenen rypälemäinen. Hedelmiä käytetään  usein cocktaileissa.
Sata grammaa hedelmälihaa sisältää noin 269 kJ (64 kcal) energiaa, 0,9 grammaa proteiinia, 16,4 grammaa hiilihydraatteja ja 0,3 grammaa rasvaa. Litsi on lisäksi erittäin C-vitamiinipitoinen.
Kasvuolosuhteet

Litsi viihtyy parhaiten subtrooppisessa tai trooppisessa ilmastossa, jossa sademäärät ja ilmankosteus ovat suuria. Kukkiakseen se tarvitsee viileän lepokauden. Kasvi ei kuitenkaan kestä kovaa pakkasta.
Litsi pitää ravinteikkaasta maaperästä, jonka pH:n tulisi olla noin 6–7. Maan tulee olla hyvin vettä läpäisevää, sillä kasvi ei siedä seisovaa vettä.
Aiheesta muualla

ITIS: Litchi chinensis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Litchi chinensis (englanniksi)
Flora of China: Litchi chinensis (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Lichee, Litchi chinensis (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Litchi chinensis (lichi) (englanniksi)
Muun muassa ohjeita litsin kasvattajalle (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q13182  Wikispecies: Litchi chinensis  BOLD: 204732  CoL: 3VHCT  Ecocrop: 1357  EoL: 487032  EPPO: LIHCH  FNA: 200013205  FoC: 200013205  GBIF: 3190002  GRIN: 22399  iNaturalist: 223964  IPNI: 783539-1  IRMNG: 10208342  ITIS: 503504  MoBotPF: 286819  NatureServe: 2.154427  NCBI: 151069  NZOR: f0a124b9-b807-43bb-9cd7-90a5cb4dc61b  NZPCN: 4360  Observation.org: 369520  Open Tree of Life: 343397  Plant List: kew-2498693  PLANTS: LICH4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:783539-1  Tropicos: 28600857  WFO: wfo-0000446283 
Litsipuu
Marko Kulmala

| Marko Kulmala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. joulukuuta 1967 (ikä 57) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  yrittäjä, tietokirjailija, televisiotuottaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Pääteokset:  Hyvä idea ei toimi (2009) Kasvu (2011)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marko Kulmala (s. 5. joulukuuta 1967 Tampere) on suomalainen yrittäjä, tietokirjailija ja televisiotuottaja. Nuoruudessaan Kulmala työskenteli toimittajana, copywriterina ja tv-tuottajana. Hän perusti oman yrityksen, Insanon, vuonna 2005.
Ura

Kulmala on kotoisin Tampereelta. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa kotimaista kirjallisuutta, tiedotusoppia, Suomen historiaa ja markkinointia. Kirjallisuudentutkimuksen opinnoissa Kulmala paneutui reseptioestetiikan, dekonstruktion ja semiotiikan tapoihin hahmottaa tarinoiden syntyä ja vastaanottoalähde?. Kulmala on asunut vuodesta 1995 lähtien Helsingissälähde?.
Kulmala on tuottanut noin 1 700 televisio-ohjelmaa muun muassa MTV3:lle. Hänen ensimmäisiä merkittäviä tuotantojaan ovat muiden muassa tv-ohjelma Jyrki ja tv-kanava TVTV, josta syntyi myöhemmin Sub. Kulmalan Insano on tuottanut tai osatuottanut tv-sarjat Kosketuksessa ja Näin se tehtiin, 10 uutta käskyä sekä tv-sarja Neljä keskustelua Jörn Donnerin maailmasta (2013). Insanon tuotantoihin kuuluvat myös tv-dokumentit Kuka omistaa Afrikan (yhdessä Jörn Donnerin kanssa), Paha paikka (yhdessä Åsa Larssonin kanssa) sekä Ja ihmisillä hyvä tahto (yhdessä Paavo Westerbergin kanssa).lähde?
Kulmala on työskennellyt Radiolinjan sisältöjohtajana ja Lowe&Partnersin asiakkuusjohtajana, Radio Sataplussan ohjelmapäällikkönä ja copywriterina Adsekissa.lähde?
Vuonna 2005 perustettu viestintäyritys Insano rakentaa mm. viestintä- ja markkinointikonsepteja, strategianarratiiveja, yrityskulttuurimuutoksia sekä ja niihin liittyviä tuotantoja. Insano on voittanut Grand ja Gold Effie -palkinnot S-ryhmän Halpuutimme hintoja -viestintäkonseptin suunnittelusta.lähde?
TV-tuottamisen rinnalla Kulmala on työskennellyt useissa kulttuuri- ja media-alan projekteissa. Hän on myös Vihtorin kirjamessujen perustaja. Ensimmäisen oman kirjansa Hyvä idea ei toimi Kulmala julkaisi vuonna 2009lähde?. Fragmentaarinen kirja käsittelee ideoiden syntyä. Toinen teos Kasvu julkaistiin vuonna 2011lähde?.
Kulmala on toiminut myös nuorten syrjäytymistä vastaan tarkoitetun Ihan tavallisia asioita -hankkeen yhtenä konseptoijanalähde?. Hankkeen käynnistäjänä toimi tasavallan presidentti Sauli Niinistö. Hanke sai ristiriitaisen vastaanoton mediassa.
Muuta

Harrastuksikseen Kulmala on maininnut kirjallisuuden, bodauksen, jääkiekon, laskettelun, kävelyn ja matkustelun. Kulmala on kertonut julkisuudessa avoimesti sairastumisestaan alkoholismiin ja toipumiskokemuksistaan vuonna 2004 tapahtuneen raitistumisen jälkeen.
Aiheesta muualla

Insano Productions insano.fi.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Tommi Liimatta

| Tommi Liimatta |
| --- | --- |
 Tommi Liimatta Keravan kirjastossa 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1976 (ikä 49) Kemi
Ammatti:  muusikko sarjakuvapiirtäjä kuvataiteilija kirjailija
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ralf Schnabel Cheetah
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1991–
Tyylilajit:  rock, progressiivinen rock
Soittimet:  laulu, kitara, puhallinsoittimet
Yhtyeet:  Absoluuttinen Nollapiste Ahkerat Simpanssit
Levy-yhtiöt:  Johanna Kustannus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tommi Juhani Liimatta (s. 14. tammikuuta 1976 Kemi) on muusikko, sarjakuvapiirtäjä, kuvataiteilija ja kirjailija. Liimatta on tullut tunnetuksi Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen laulajana, sanoittajana ja säveltäjänä.
Musiikin ohella Liimatta on kirjoittanut useita romaaneja ja tietokirjoja sekä julkaissut sarjakuvia. Teoksestaan Autarktis (2017) hän oli kaunokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaana.  Liimatta on toimittanut kirjoja muun muassa Veikko Ennalan ja Waldemar Walleniuksen lehtikirjoituksista sekä Sam Yaffan omaelämäkerran.
Liimatta on ylioppilas Lyseonpuiston lukiosta. Hän on opiskellut sarjakuvataidetta Rovalan kansanopistossa.  Vuonna 2022 Liimatta nähtiin myös LEGO Masters Suomi -ohjelmassa kilpailemassa Suomen parhaan Lego-rakentajan tittelistä.
Diskografia > Sooloalbumit

Liimatan Pan Alley (Megamania,  1996)
Tropical Cocktail (Megamania,  2006)
Rokokoo Computer (Diu Dau Records,  2016)
Diskografia > Arkistojulkaisut

Absoluuttinen Nollapiste ja Tommi Liimatta: Täällä lapset eivät edes yritä leikkiä (Lipposen levy ja kasetti,  2023)
Tommi Liimatta Organisation: Tea Tales. Vuokatin hevostalliäänitykset 1993 (Lipposen levy ja kasetti,  2023)
Diskografia > Soolosinglet

Haavetason seikkailu (Megamania,  2006)
Tarkoititko: heteromiehet (Diu Dau Records,  2020)
Radiotyöt

Liimatta piti kesällä 2014 jokaviikoisen 58 minuutin ohjelman Yle Puheessa. Jaksojen otsikkoja olivat muun muassa "Ei ole mitään niin maalaista kuin henkilöauton omistaminen", "Keskiolut", "Kun mies sairastaa, se menee niin heikoksi", "Miehen teenjuonti on epäilyttävää", "Hiljainen tieto" ja "CD-boxit ovat pappojen hankintoja". Liimatan radiomonologien sarja jatkui jouluna 2014. Tuolloin lähetettiin kolme uutta jaksoa, joista kunkin aiheena oli yksi joulun pyhäpäivä.  Kesällä 2020 Yle Puheessa tuli kahdeksanosainen sarja Liimatan 57 minuutin radiomonologeja otsikolla ”Tommi Liimatan suuri serkkuteoria”. Aiheina olivat muun muassa kasettinauhoitukset, Aku Ankan taskukirjat, discolevyt ja  serkkujen luona kyläilyt.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Georg Malmstén -säätiön apuraha sävellys- ja sanoitustyöhön (2000)
Tiiliskivi-palkinto Avainlastu-teoksesta (2003)
Finlandia-palkinto-ehdokas vuonna 2017
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tommi Liimatta Absoluuttisen Nollapisteen virallisella sivustolla Soololevyjen, kirjojen ja sarjakuvien arvosteluita, lehdissä julkaistut kirjoitukset ja nettisarjakuvia.
WSOY:n kirjailijasivu
| n k Absoluuttinen Nollapiste |
| --- | --- |
 Tommi Liimatta  Tomi Krutsin  Aki Lääkkölä  Aake Otsala   Janne Hast  Teemu Eskelinen  Jukka Leinonen  Matti Kettunen 
Studioalbumit:  Neulainen Jerkunen  Muovi antaa periksi  Simpukka-amppeli  Suljettu  Olos  Nimi muutettu  Seitsemäs sinetti  Mahlanjuoksuttaja  iiris  Musta hiekka  Pisara ja lammas 1 
Kokoelmat:  Olen pahoillani – Valitut teokset 1994–2000  Sortovuodet 1994–2004  Ei ilmestynyt & Neulainen Jerkunen  Rovaniemi 1993 
EP:t:  Ei ilmestynyt  Lihassa ja taivaassa  Demo 3 
DVD:t:  Arkistokuvaa 1992-2008 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tommi Liimatta Tampereen kirjamessuilla 2009.
Sauli Sarkanen

Sauli Ilari Sarkanen (s. 21. kesäkuuta 1951 Tuusula) on suomalainen runoilija.
Sarkanen käsittelee runoissaan erityisesti luontoa ja ihmisen suhdetta luontoon. Hän on ollut nuoresta asti kiinnostunut linnuista ja on julkaissut lintu- ja luontoaiheisia artikkeleita ja tutkimuksia mm. Suomen Luonnossa, Linnut-lehdessä ja Ornis Fennicassa.  Sarkanen on työskennellyt myös elokuva-alalla, ja hän on tehnyt useita lyhytelokuvia. Toiminut tutkijana ja suunnittelijana Metsähallituksessa. Nykyisin vapaa kirjoittaja.
Teokset

Miksi annan ääneni, runoja.  WSOY 1975
Joku on käsitellyt tätä maailmaa, runoja.  WSOY 1976
Neidonvaippa, runoja.  WSOY 1978
Elämän nautinnot, runoja.  Sanasato 2016
Paarmalintu, runoja.   Kootut runot,  sisältää myös uuden kokoelman Paarmalintu.  Sanasato 2017
Jänissaari,  runoja.  Sanasato  2018
Kun tulet hiljaa, runoja.  Sanasato 2019
Kunnollista elämää, runoja. Sanarengas 2020.
Osuudet luontokirjoissa:
Uhanalaiset. Toim. Ilkka Koivisto. Weilin&Göös 1981. Sauli Sarkanen (valkoselkätikka). ISBN 951-35-2572-4
Lintuharrastusopas. Toim. J.Tiainen & Patrick Hublin. Lintutieteellisten Yhdistys Liitto & Luonto Liitto. 1981.  S. Sarkanen & T. Hurme (Tikkojen mielenkiintoinen maailma). ISBN 951-95462-1-9
Maailman uhanalaiset eläimet. Suomi. Toim. Ilkka Koivisto.  Weilin & Göös 1992. Sauli Sarkanen (valkoselkätikka). ISBN 951-35-4685-3
Lilja (heraldiikka)

Fleur de lys.
Heraldinen lilja eli Fleur de lys tai Fleur de lis, usein myös Ranskan lilja, on tyylitelty heraldinen kuvio. Se on ristin, kotkan ja leijonan ohella yksi yleisimmistä heraldiikan symboleista. Yleensä ranskanlilja luokitellaan luonnonkuvioksi. Se on kuitenkin hyvin erilainen kuin ne liljat, joita voidaan nähdä yleensä puutarhoissa ja joista heraldiikassa käytetään yleensä nimitystä lys de jardin eli puutarhalilja. Suomessa heraldinen lilja esiintyy Liljendalin ja Turun vaakunoissa.
Fleur de lys on lähes pääsääntöisesti ornamenttikuvio ja se on ”samalla poliittinen, dynastinen, taiteellinen, tunnuskuvallinen ja symbolinen”, erityisesti heraldiikassa. Kuvio on esiintynyt lukemattomissa eurooppalaisissa vaakunoissa ja lipuissa vuosisatojen aikana, mutta erityisesti se on liitetty Ranskan monarkian keskeisten symbolien joukkoon. Kun kyseessä oli monarkian eräs kaikkein arvostetuimmista tunnuksista, yksikään Ranskan tasavalloista tai keisarikunnista ei ole omaksunut sitä tunnuksekseen.
Lilja on myös ollut osa sotilaallista symboliikkaa ja käytössä useiden eri organisaatioiden tunnuksena. 1900-luvulla sen omaksuivat myös useat partiolaisjärjestöt, jotka käyttävät sitä maailmanlaajuisesti tunnuksissaan. Arkkitehdit ja suunnittelijat ovat käyttäneet aiheenaan liljaa hyvinkin laajasti metalliteoksista aina kirjansidontaan saakka. Kristillisenä symbolina lilja on edustanut pyhää kolminaisuutta tai se on ikonografisesti liitetty arkkienkeli Gabrieliin ja Marian ilmestyksen yhteyteen. Näin lilja liittyy oleellisesti myös Neitsyt Mariaan. Tämä yhteys on tuonut liljan myös Turun vaakunaan: tuomiokirkko on pyhitetty alun perin hänelle.
Buckinghamin palatsin liljakuvioin koristeltua aitaa.
Alkuperä

Ilmaisu Fleur de lis tarkoittaa sananmukaisesti ranskasta käännettynä liljankukkaa. Ranskanliljan esikuvana pidetään yleisesti tyyliteltyä keltakurjenmiekkaa, joka kasvaa yleisenä Euroopan kosteikoissa, myös Suomessa. On kuitenkin huomattava, että le lis tarkoittaa ranskassa myös muita kuin Liliaceae-sukuun kuuluvia kasveja:
P.B. Gheusi antaa teoksessaan liljakuviolle sotaisemman alkuperän. Kyseessä on hänen mukaansa kelttien käyttämä kolmipäinen keihäänkärki (tai frankkien Angon). Tässä on selkeä yhtymäkohta Triesten kaupungin vaakunaan. Kuvio on kuitenkin vanhempi kuin Triesten vaakuna, ja tunnettu ympäri Eurooppaa.
Ranskanliljaa muistuttava koriste on ollut käytössä jo varhain. Sitä on käytetty johdonmukaisesti kuninkaallisena tunnuksena eri kulttuuriyhteisöissä, jotka ovat tulkinneet sen sisältöä omilla tavoillaan. Varhaisimpina nykyisen ranskanliljan kaltaisten tunnusten käyttäjinä pidetään kelttejä.
Kuninkaallinen lilja > Klodvig

Ranskan kuninkaalliset omaksuivat legendan mukaan fleur de lis -kuvion vaakunaansa puhtauden symboliksi sen jälkeen, kun frankkien kuningas Klodvig oli kääntynyt kristinuskoon vuonna 493. Tarinasta on monta versiota, joista useat liittyvät Klodvigin kääntymykseen ja tukevat Ranskan kuninkaiksi voideltujen väitettä siitä, että heidän määräysvaltansa tuli suoraan Jumalalta, ilman maallisen tai kirkon esivallan välitystä.
Jotkin versiot korostavat kuninkuuden salaperäisyyttä kuvaamalla taivaasta lähetettyä astiaa, jonka öljyllä Klodvig olisi voideltu ja pyhitetty kuninkaaksi. Astian olisi kyyhkynen tuonut pyhälle Remigiukselle. Toisen version mukaan kuningas Klodivigin kasteseremoniaan tuli siunauksen merkkinä lilja, jonka olisi tuonut Neitsyt Maria, joka usein yhdistetään juuri tähän kukkaan. Klodvigin vaimo Klotilde oli kristitty burgundien prinsessa, joka korotettiin myöhemmin pyhimykseksi. Hän on näissä tarinoissa yleensä merkittävässä asemassa; aivan kuin hänen osansa rohkaista miestä kääntymykseen, hänen läsnäolonsa korostaa burgundeja tukemassa hallitsijaa. Muuan tarina korostaa Klodvigin kristillisyyttä ja hänen hallitsijanasemansa oikeutusta. Sen mukaan hän pani kypäräänsä liljankukan juuri ennen voittoa gooteista Vouillén taistelussa lähellä Poitiersiä. Se johti hänet valitsemaan saman kasvin symbolikseen. Keltakurjenmiekka kasvaa runsaana voittopaikalla virtaavan Lys-joen rannoilla.
Kuninkaallinen lilja > Frankeilta Ranskan kuninkaille

Kun ranskanlilja yhdistyy vahvasti Klodvigiin, sen on katsottu symboloivan kaikkia kristittyjä frankkien kuninkaita. Heistä kuuluisin on Kaarle Suuri. 1300-luvulla ranskalaiset vakuuttivat kirjoituksissaan, että länsifrankkien kuningaskunnalta periytynyt Ranskan kuningashuone voisi johtaa syntynsä aina Klodvigin jumalaisena lahjana saamaan vaakunaan. Tarina on säilyttänyt suosionsa, vaikka sitä alettiin epäillä jo 1600-luvulla. Nykyaikainen tutkimus on osoittanut, että fleur de lis oli uskonnollinen symboli ennen kuin siitä tuli varsinainen heraldinen kuvio. Todellisten liljojen ohella se liitettiin Neitsyt Mariaan ja 1100-luvulla Ludvigit VI ja VII alkoivat käyttää sitä esimerkiksi valtikassaan yhdistäen näin hallitsijuutensa pyhyyden symboliin. Ludvig VII tilasi fleur de lis -kuvioin kirjottua kangasta käytettäväksi poikansa Filipin kruunajaisissa vuonna 1179, mutta ensimmäinen näkyvä todiste kuvion selvästi heraldisesta käytöstä on vuodelta 1211: sinetti, jossa on tuleva kuningas Ludvig VIII ja hänen ”kukin” kirjottu kilpensä. 1300-luvun loppupuolella Ranskan kuninkaallinen vaakuna oli "Azure semé de fleurs de lys d'or" (kultaisin liljoin kylvöinen sininen kilpi), kunnes Kaarle V muutti vuonna 1376 sirotuksen kolmen kukan ryhmäksi. Nämä kaksi vaakunan muotoa tunnetaan heraldisessa kirjallisuudessa nimillä France ancien (vanha Ranska) ja France moderne (uusi Ranska).
Ludvig IX:n (Ludvig Pyhä) hallintokaudella kolmen terälehden sanottiin edustaan uskoa, viisautta ja ritariutta, sekä osoittavan, että Ranskan yllä on jumalallinen siunaus. 1300-luvulla kolminaisuuden merkitys vakiintui Ranskassa ja levisi sieltä muualle.
Vuonna 1328 Englannin Edvard III sai perinnöksi oikeuden Ranskan kruunuun ja noin vuonna 1340 hän jakoi vanhantyylisen Ranskan vaakunan neljänneksiin Englannin kuningaskunnan vaakunalla. Kun Ranskan kuningas omaksui uuden kolmen liljan vaakunan, Englannin kuninkaat tekivät samoin. Englannin monarkit, kuten myöhemmin Ison-Britannian, jatkoivat nelijakoa vuoteen 1801, jolloin Yrjö III luopui muodollisesta oikeudestaan Ranskan kruunuun.
Uusi vaakunakuvio säilyi Ranskan kuninkaallisena viirinä ja sitä käytettiin valkean pohjan kera Ranskan kansallislippuna aina vallankumoukseen asti, jolloin sen syrjäytti nykyään käytettävä trikolori. Fleur de lis palasi kansallislipuksi vuonna 1814, mutta se syrjäytettiin taas 1830, toisin kuin kuningas Kaarle X olisi tahtonut. Toisen keisarikunnan lopussa sattui erikoinen tapahtumasarja, jossa lippu näyttää vaikuttaneen valtakunnan kohtaloon: Chambordin herttua Henrille, tarjottiin Ranskan kuninkaan kruunua. Hän esitti ehdoksi, että trikolorin sijaan valtion lipuksi otettaisiin valkea lippu fleur de lis -kuvioin kirjottuna. Tähän ei suostuttu ja Ranskasta tuli tasavalta 1875.
Kolmen liljan ryhmä on edelleen käytössä Pariisia ympäröivän Île de France -nimisen suuralueen vaakunassa ja esimerkiksi poliisin univormujen merkeissä.
Kuninkaallinen lilja > Muita eurooppalaisia liljoja

Ranskanliljat näkyvät useissa Englannin ja Skotlannin kruununjalokivikokoelman esineissä. Ranskanliljoja käytetään monin tavoin englantilaisessa heraldiikassa. Tressure flory-counterflory -nimellä kutsuttu kuvioreunus on ollut tärkeä osa Skotlannin kuninkaallisissa vaakunoissa kuningas Jaakko I:stä alkaen.
Firenzeläiseen fleur de lis -kuvioon piirretään aina heteet terälehtien väliin. Tätä nimitetään Firenzen liljaksi erotukseksi tavanomaisemmasta ranskaliljasta. Firenzen lilja esiintyy kaupungin symbolina piispa Zenobiusta esittävissä ikoneissa. Se koristi Firenzen kaupunkivaltion rahaa, floriinia (florenus), joka vaikutti Unkarin forintin ja muiden floriinien nimeen ja ulkonäköön. Ranskanliljaa on käytetty muualla Italiassa esimerkiksi paavin kruunuissa ja vaakunoissa. Sitä käyttivät myös jotkut Venetsian dogeista.
Ranskanlilja oli myös keskiajalla Bosniaa hallinneen Kotromanić-suvun symboli. Siellä kukkaa pidetään Lilium bosnicumina. Sitä käytettiin Bosnia ja Hertsegovinan lipussa vuosina 1992–1998. Myös Serbia ja Espanja käyttävät sitä tunnuksissaan Bourbonien kunniaksi.
Heraldinen ranskanlilja on levinnyt laajalle. Monien sitä tunnuksissaan käyttävien maailman kaupunkien joukossa on myös niitä, joiden nimessä on lilja, esimerkiksi Ranskan Lille ja Suomen Liljendal. Se on niin ikään laajassa käytössä dynastioiden tunnuksena, ei vain aatelisperheiden, vaan se oli myös esimerkiksi Euroopassa keskiajalla vaikuttaneen Fuggerin pankkiirisuvun tunnus.
Kuninkaallinen lilja > Pohjois-Amerikka

Fleur de lis -kuvio ylitti Atlantin Uuteen maailmaan muuttaneiden eurooppalaisten ja erityisesti ranskalaisten mukana. Sitä käytetään nykyisin esimerkiksi Québecin, Nova Scotian ja Detroitin lipuissa. Myös Acadianan alueella ja useat kaupungit Louisianassa, kuten New Orleans ja Baton Rouge käyttävät sitä. Samoin useat seudut, joiden nimi johtuu Ranskan kuninkaiden nimestä Louis (Ludvig): sellaisia ovat esimerkiksi Louisville (Kentucky) ja St. Louis (Missouri), jossa kolme terälehteä tarkoittaa myös kolmen joen, Mississippin, Missourin ja Illinois-joen yhtymistä.
Symboliikka uskonnossa ja taiteessa

Keskiajalla varsinaisen liljan ja fleur de lis –kuvion symboliarvot olivat uskonnollisessa taiteessa päällekkäiset, tarkoittaahan ranskan lis juuri liljaa. Historioitsija Michel Pastoureau kertoo, että noin vuoteen 1300 asti niitä molempia käytettiin Jeesuksen kuvauksissa, mutta vähitellen ne siirtyivät merkitsemään Mariaa ja ne liitettiin Salomon psalmin sanoihin ”lilja ohdakkeiden keskellä” (lilium inter spinas), jonka katsottiin viittaavan Mariaan. Myös toiset Raamatun tekstit ja uskonnollinen kirjallisuus, joissa lilja on puhtauden ja viattomuuden symboli, auttoivat vakiinnuttamaan tämän kukan Neitsyen attribuutiksi.
Keskiajan Englannissa aatelisnaisen sinetti esitti 1100-luvun puolivälin jälkeen usein häntä itseään heraldisen liljan kera, viitaten näin Marian avulla naisellisiin hyveisiin ja henkisyyteen. Ensimmäiset liljaa pitelevän Marian kuvat ilmestyivät 1100-luvulla hänelle pyhitettyjen katedraalien lyöttämiin kolikoihin ja seuraavaksi papiston sinetteihin. Näistä ensimmäisenä oli 1146 Pariisin Notre Dame. Yleisin kuva esitti häntä kukka oikeassa kädessään, aivan kuten hänet on esitetty kirkon Pariisin neitsyt- patsaassa ja pääoven yläpuolella olevassa ruusuikkunassa, jossa hän pitelee liljavaltikkaa. Kukat voivat olla yksinkertaisia kukkakuvioita, joskus puutarhan liljoja, toisinaan aitoja heraldisia liljoja. Madonnan attribuutteina niitä nähdään hänen taivaaseenastumistaan esittävissä maalauksissa, joista kuuluisimpia ovat Botticellin ja Filippo Lippin maalaamat. Lippi käytti molempia kukkatyyppejä toisissakin samaan yhteyteen kuuluvissa maalauksissa, esimerkiksi teoksessaan Madonna metsässä.
Heraldisen kuvion kolme terälehteä liitetään 1300-luvun Ranskassa alkaneen perinteen mukaan pyhää kolminaisuuteen, ja jo varhaisemman perinteen mukaan ne edustivat uskoa, viisautta ja ritariutta.
Oikeinkirjoitusasu ja ilmaisun muita merkityksiä

Ilmaisu Fleur de lis tunnetaan nykyisessä kirjoitusasussaan 1100-luvulta, variantti lys 1300-luvulta. Lys hävisi välillä käytöstä, mutta esiintyy uudelleen 1800-luvulla. Variantti fleur de luce on joskus ymmärretty merkitsemään ”valon kukkaa”, sillä latinan lux, luc tarkoittaa valoa. Kyseessä on kuitenkin pelkkä oikeinkirjoitusmuunnos, ei alkuperä.
Gheusi liittää kuvion nimen syntymisen Ranskan Louis VII:een, jota sanottiin Nuoreksi (suomessa Ludvig VII Nuori). Hän on ensimmäinen, jonka tiedetään varmasti käyttäneen kuviota ja häneen ”Fleur de lys” voidaan liittää myös äänteellisesti, vaikkakaan ei täysin pitävästi, kuitenkin riittävän läheisesti: ”Flor de Loys” = Fleur du Roi Louis eli Ludvig-kuninkaan kukka.
Kuten ylempänä on kerrottu, sana lis tarkoittaa ranskassa myös muita kuin liljakasveja. Sillä on myös merkitys, joka ei kuvaa kasvia, vaan liittyy ornamentin käyttöön: lis tarkoittaa ranskanliljan muotoista polttorautaa, jolla merkittiin eräistä rikoksista tuomittuja. Toimituksesta käytettiin verbiä fleurdeliser. Verbin nykymerkitys on ainoastaan orné de fleurs de lis eli "ranskanliljoin koristeltu".
Fleur de lis nykymaailmassa

Michel Pastoureaun mukaan ranskanliljan nykykäyttö kuvastaa toisinaan heraldisen perinteen jatkuvaa läsnäoloa arjessa, usein tietoisena valintana. Usein sitä käytetään myös vailla tietoa siitä, että näin pidennetään vuosisatoja vanhojen tunnusten ja merkkien ikää.
Fleur de lis on käytössä sotilaallisissa merkeissä, kuten Israelin tiedustelujoukkojen merkeissä tai kanadalaisen erikoisjoukon puvuissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Sitä on kuvattu myös urheilujoukkueiden tunnuksiin jääkiekosta jalkapalloon, monien yliopistojen, koulujen, sekä ainakin yhden kenkätehtaan vaakunoihin ja logoihin.
Ranskanliljaa käytetään myös vähemmän perinteisesti. Se koristaa kaikenkirjavia karnevaaliasuja, ja useissa maissa taitellaan ruokaliinoja ranskanliljan muotoon. Tulanen yliopiston tutkimuksen mukaan monenikäiset ja etniseltä taustaltaan erilaiset New Orleansin asukkaat antoivat tatuoida itseensä ranskanliljan ”yhtenä kaupungin kulttuuritunnuksena” hirmumyrsky Katriinan jälkeen. Ranskanlilja koristaa myös monia levykansia ja heavy metal -yhtye Stratovarius tunnistetaan liekehtivästä ranskanliljasta.