stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ivan Tričkovski

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 18. huhtikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Skopje, Jugoslavian SLT
Pelipaikka: vasen laitalinkki
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: AEK Larnaka
Junioriseurat
: Vardar
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2006 | Vardar | 32 | (6) |
| 2006–2007 | Rabotnički | 26 | (14) |
| 2007–2010 | Belgradin Punainen tähti | 24 | (3) |
| 2009–2010 | → Enosis Neon Paralimni | 29 | (8) |
| 2010–2012 | APOEL | 51 | (17) |
| 2012–2014 | Club Brugge | 19 | (1) |
| 2013–2014 | → Waasland-Beveren | 33 | (5) |
| 2014–2015 | Al-Nasr | 12 | (3) |
| 2015– | Legia Varsova | 11 | (1) |
| 2016– | AEK Larnaka | 140 | (83) |
Maajoukkue
| 2003–2004 | Pohjois-Makedonia U17 |  | () |
| 2006 | Pohjois-Makedonia U19 |  | () |
| 2007–2008 | Pohjois-Makedonia U21 |  | () |
| 2010– | Pohjois-Makedonia | 66 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. kesäkuuta 2021 .  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. kesäkuuta 2021 .
Ivan Tričkovski (s. 18. huhtikuuta 1987 Skopje, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Tričkovski on edustanut kyproslaista AEK Larnakaa tammikuusta 2016 alkaen. Hän on aiemminkin pelannut Kyproksella ja lisäksi kotimaassaan, Serbiassa, kausina 2012–2014 Belgiassa, kaudella 2014–2015 Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja kaudella 2015–2016 Puolassa. Hän on voittanut Makedonian-mestaruuden vuonna 2008, Kyproksen-mestaruuden vuonna 2011 ja Puolan-mestaruuden vuonna 2016. Hänet valittiin Makedonian vuoden pelaajaksi 2011.
Tričkovski pelasi Pohjois-Makedonian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Pohjois-Makedonian A-maajoukkueessa toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Azerbaidžania vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 20. päivään 2021 mennessä 66 A-maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
James Collins

James Collins (s. 1983), walesilainen  jalkapalloilija
James Collins (s. 1990), irlantilainen jalkapalloilija
James C. Collins (s. 1958), yhdysvaltalainen kirjailija
James E. Collins (s. 1953), yhdysvaltalainen eläinlääkäri ja akateemikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”James Collins”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ilmapussi

Ilmapussit kuuluvat lintujen hengityselimistöön ja ne ovat ilmatäytteisiä kalvopusseja. Ne ovat kehittyneet hengitysteiden laajentumista ja ne sijaitsevat rinta- ja vatsaontelon elimien lomassa. Ilmapussien lukumäärä vaihtelee lajista riippuen 7-12 välillä ja ne jaetaan kraniaalisiin ja kaudaalisiin ilmapusseihin. Kraniaaliset ilmapussit ovat kiinnittyneenä pääkeuhkoputkien kraniaaliseen osaan ja kaudaaliset pääkeuhkoputkien kaudaaliseen osaan. Lisäksi osa ilmapusseista on kiinnittyneenä suoraan keuhkoihin.
Eräillä hyönteisillä, kuten heinäsirkoilla, on myös ilmapussit, jotka toimivat samaan tapaan kuin lintujen, työntäen ilmaa lihasten avulla ilmaputkistoon.
Myös dinosaurusten hengitys ilmeisesti perustui ilmapussien toimintaan.
Ilmapussien tehtävät > Tehtävä hengityksessä

Ilmapusseissa ei tapahdu kaasujen vaihtoa vaan ne mahdollistavat sen, että ilma liikkuu keuhkoissa vain yhteen suuntaan. Tämän seurauksena hapekas ja vähähappinen ilma eivät pääse sekoittumaan, jonka ansiosta linnun punasolut saturoituvat hapella paljon pienemmällä ilman hapen osapaineella kuin nisäkkäillä ja mahdollistaa linnun hapensaannin hyvinkin korkeissa ilmankorkeuksissa. Sisäänhengityksessä runsashappinen sisäänhengitysilma virtaa kaudaalisiin ilmapusseihin ja kohti keuhkoja. Samaan aikaan edellisellä sisäänhengityksellä hengitetty ilma kulkee keuhkoista kraniaalisiin ilmapusseihin. Uloshengityksessä kraniaalisissa ilmapusseissa oleva hengitysilma poistuu hengitysteistä suun ja sierainten kautta. Samanaikaisesti hengitysilma virtaa kaudaalisista ilmapusseista keuhkoihin. Hapen ja hiilidioksidin vaihto ilman ja veren välillä tapahtuu keuhkoista haarautuvien parabronkusten ja niitä ympäröivien kapillaarien välillä. Hapen ja hiilidioksidin tehokasta siirtymistä edesauttaa se, että hengitysilma parabronkuksissa ja veri kapillaareissa virtaavat vastakkaisiin suuntiin.
Ilmapussien tehtävät > Muut tehtävät

Jotkin ontot luut, kuten kallo ja raajojen proksimaaliset luut, ovat yhteydessä ilmapussijärjestelmään. Tämä edesauttaa linnun lentämistä, koska ilmatäytteiset luut ovat kevyempiä kuin luuydintäytteiset.
Lisäksi ilmapussit osallistuvat äänentuottoon ja lämmönsäätelyyn sekä kaudaaliset ilmapussit jäähdyttävät uroslinnuilla vatsaontelossa sijaitsevia kiveksiä. Vesilinnuilla ilmapussit auttavat sukeltamisessa ja veden pintaan nousemisessa sekä kellumisessa.
Ilmapusseihin liittyvät sairaudet

Joskus saattaa linnunpoikasella nähdä anatomisen vian, jolloin ilmapussi on putkahtanut lihasten välistä ruumiinontelon ulkopuolelle ja pullistelee hengityksen tahdissa. Fregattilintukoiraiden soidinaikainen ilmapussien pullistelu ei liittyne keuhkojen hapensaantiin.
Ilja Sorokin

| Ilja Sorokin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1995 (ikä 29) Mežduretšensk, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  New York Islanders
Sarja:  NHL
Pelinumero:  30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Metallurg Novokuznetsk (KHL) TsSKA Moskova (KHL)
NHL-varaus:  78. varaus, 2014 New York Islanders
Ilja Igorjevitš Sorokin (ven. Илья Игоревич Сорокин; s. 4. elokuuta 1995 Mežduretšensk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue New York Islandersissa.
Ura > Seuraura

Sorokinin kasvattajaseura on Vimpel Mežduretšensk. Hän debytoi Metallurg Novokuznetskin paidassa KHL:ssä kaudella 2012–2013, jolloin Sorokin pelasi siellä viisi runkosarja- ja kolme Nadežda Cup-ottelua. Pääosin hänen kautensa eteni kuitenkin MHL-junioriliigan Kuznetskije Medvedissä. Kauden 2013–2014 Sorokin aloitti Metallurgissa lähinnä Niko Hovisen ja Nikita Ložkinin kolmosmaalivahtina. Hovisen lähdettyä hänen vastuunsa kasvoi ja Sorokin pelasi kauden aikana lopulta 27 runkosarja- ja yhden Nadežda Cupin ottelun. Maaliskuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Metallurgin kanssa.
New York Islanders varasi Sorokinin kolmannella kierroksella 78. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän pelasi Metallurgissa alkukaudella 2014–2015 22 ottelua, kunnes seura kauppasi hänet jouluaattona 2014 TsSKA Moskovaan. Seuraavana päivänä Sorokin teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän pelasi loppukaudella TsSKA:ssa kuusi runkosarjaottelua ja vietti suurimman osan siitä lähinnä MHL-joukkue Krasnaja Armijassa. Heinäkuussa 2020 Sorokin teki yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Syyskuussa 2021 Sorokin teki Islandersin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 12 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Miesten jääkiekko.Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Miesten jääkiekko> Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
Maa:   Venäjä
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Saksa/Ranska 2017 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Slovakia 2019 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2015 | jääkiekko |  |
Sorokin pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Hän debytoi Venäjän A-maajoukkueessa Helsingin Hartwall Areenalla Karjala-turnauksessa 9. marraskuuta 2014 Tšekkiä vastaan. Sorokin torjui Venäjän 4–2-voittoon päättyneessä ottelussa 26 kertaa. Sorokin on edustanut Venäjää jääkiekon MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Sorokin oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | JMM | 3 | 0 | 2 | 180 | 8 | 0 | 2.66 | 88,6 |
| 2016 | MM | 3 | 1 | 0 | 76 | 0 | 1 | 0.00 | 100 |
| 2017 | MM | 2 | 1 | 0 | 80 | 0 | 1 | 0.00 | 100 |
| 2018 | OK | 1 |  |  | 20 | 1 |  | 3.00 | 85,7 |
Jan-Olav Sjåvik

| Jan-Olav Sjåvik> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Norja
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  0
WSOP-rahasijat:  10
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  1 759 339
Päivitetty:  22. lokakuuta 2007
Jan-Olav Sjåvik on norjalainen pokeriammattilainen. Hän on Thor Hansenin ja Annette Obrestadin ohella menestyneimpiä norjalaisia turnauspelaajia.
Sjävik aloitti pokeriuransa laittomissa oslolaisissa pokerihuoneissa. Vuonna 2001 hän voitti Euroopan pokerimestaruuskilpailuissa Lontoossa no limit hold'em -pääturnauksen ja ansaitsi 95625 puntaa. Seuraavana vuonna hän oli ykkönen L.A. Poker Classic -tapahtuman 300 dollarin limiitti hold'em -turnauksessa kukistaen lopun kaksinpelissä Daniel Negreanun. Uran toistaiseksi rahakkain voitto tuli joulukuussa 2005, jolloin Sjåvik ansaitsi 194 635 dollaria Five Diamond World Poker Classicin 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen voitosta.
European Poker Tourilla Sjåvik oli syyskuussa 2006 Lontoon osakilpailussa kolmas (palkkiosumma 168 600 puntaa) ja tammikuussa 2007 Kööpenhaminassa kymmenes (228 096 Tanskan kruunua). Näiden turnausten välissä marraskuussa 2006 Sjåvik otti 182 500 euron arvoisen kolmostilan Amsterdamin € 5,000 LIDO Dutch Open - No Limit Hold'em -turnauksessa.
World Series of Pokerissa Sjåvik on parhaimmillaan ollut toinen: vuonna 2003 3 000 dollarin limiittiturnauksessa hän hävisi lopun kaksinpelissä Tom Jacobsille. Tämän lisäksi hänellä on kolme muuta finaalipöytäsijaa.
Lokakuussa 2007 Sjåvikin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,7 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

Jan Olav Sjavik The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Pokerpagesin profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
Israel Adesanya

| Israel Adesanya |
| --- | --- |
 Adesanya 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1989 (ikä 35) Lagos, Nigeria
Kansalaisuus:   Nigeria  Uusi-Seelanti
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Last Stylebender, Izzy
Aktiivisena:  2012–
Pituus:  190 cm
Paino:  84 kg
Painoluokka:  keskisarja (2012–) alempi raskassarja (2021)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  potkunyrkkeily, brasilialainen jujutsu
Seura:  City Kickboxing  (2010–)
Tilastot
Ottelut:  21
Voitot:  20
– tyrmäyksellä:  15
– päätöksellä:  5
Tappiot:  2
– päätöksellä:  1
| Israel Adesanya |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1989 (ikä 35) Lagos, Nigeria
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti
Potkunyrkkeilijä
Lempinimi:  The Last Stylebender
Aktiivisena:  2011–2017
Pituus:  190 cm
Paino:  84 kg
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  City Kickboxing
Tilastot
Ottelut:  80
Voitot:  75
– tyrmäyksellä:  29
– päätöksellä:  5
Tappiot:  5
Israel Mobolaji Temitayo Odunayo Oluwafemi Owolabi Adesanya (s. 22. heinäkuuta 1989 Lagos, Nigeria) on nigerialais-uusiseelantilainen keskisarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä ja nyrkkeilijä. Hän on ollut lokakuusta 2019 lähtien UFC:n keskisarjan mestari. Adesanya oli aiemmin UFC:n keskisarjan tilapäismestari ja AFC:n keskisarjan mestari. Hän otteli kerran myös UFC:n alemman raskaansarjan mestaruudesta, mutta hävisi Jan Błachowiczille tuomariäänin. Potkunyrkkeilyssä Adesanya voitti kolmesti King in the Ring -mestaruuden ja kerran Glory Contender -mestaruuden. Hän otteli myös kerran Gloryn keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi Jason Wilnisille tuomariäänin. Nyrkkeilyssä Adesanya voitti kahdesti Super 8:n alemman raskaansarjan turnauksen.
Saavutukset > Potkunyrkkeily

Alemman raskaansarjan turnausvoitto: 2014, 2015
Raskaansarjan turnausvoitto: 2015
Keskisarjan Contender turnausvoitto: 2016
Saavutukset > Nyrkkeily

Alemman raskaansarjan turnausvoitto: 2015 (kahdesti)
Saavutukset > Vapaaottelu

Keskisarjan mestaruus (kerran)
Keskisarjan mestaruus (kerran)
Keskisarjan mestaruus (kerran, puolustanut kahdesti)
Tilapäinen keskisarjan mestaruus (kerran)
Illan suoritus (viidesti, vs. Rob Wilkinson, Brad Tavares, Derek Brunson, Robert Whittaker, Paulo Costa)
Illan kamppailu (kahdesti, vs. Anderson Silva, Kelvin Gastelum)
Muualla

Adesanya on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä EA Sports UFC 3 (2018) ja EA Sports UFC 4 (2020).
Ian Smith

| Ian Smith |
| --- | --- |
 Ian Smith vuonna 1975.
Rhodesian 1. pääministeri
 11. marraskuuta 1965 – 1. kesäkuuta 1979  
Edeltäjä:  Virka perustettu
Seuraaja:  Abel Muzorewa (Zimbabwe-Rhodesian pääministerinä)
Etelä-Rhodesian 8. pääministeri
 16. huhtikuuta 1964 – 11. marraskuuta 1965  
Edeltäjä:  Winston Field
Seuraaja:  Virka lakkautettu
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1919 Selukwe
Kuollut: 20. marraskuuta 2007 (88 vuotta) Kapkaupunki
Puoliso:  Janet Watt (1948–1994)
Tiedot
Puolue:  Rhodesian Front
Uskonto:  Presbyteerikirkko
 Nimikirjoitus
Ian Douglas Smith (8. huhtikuuta 1919 Selukwe, Rhodesia – 20. marraskuuta 2007 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli brittiläisen siirtomaavallan edustaja Rhodesiassa ja Rhodesian pääministerinä vuosina 1965–1979, kun Rhodesiaa (nykyinen Zimbabwe) hallitsi vielä sen eurooppalaisperäinen vähemmistö.
Elämä

Smith syntyi Selukwessa (nyk. Shurugwi) Rhodesiassa skottilaisille vanhemmille. Hänen isänsä oli muuttanut maahan vuonna 1898 Skotlannista.
Smith opiskeli Cecil Rhodesin mukaan nimetyssä Rhodes Universityssa Grahamstownissa Etelä-Afrikassa. Hän palveli Britannian ilmavoimissa taistelulentäjänä toisen maailmansodan aikana ja menetti toisen silmänsä, kun hänen Hurricanensa ammuttiin alas länsiaavikolla Pohjois-Afrikassa. Toisella kerralla hänen Spitfirensa ammuttiin alas Italiassa, ja hän taisteli viisi kuukautta italialaisten partisaanien kanssa saksalaisia vastaan.
Sodan jälkeen Smith opiskeli liikealaa ja avioitui opettaja Janet Wattin kanssa vuonna 1948.
Elämä > Rhodesian itsenäistyminen 1965

Smithin sotasankarin maine toi hänelle tukijoita, kun hän lähti 1948 politiikkaan silloisessa Etelä-Rhodesiassa, jossa neljännesmiljoonainen valkoinen vähemmistö hallitsi viiden miljoonan asukkaan maata, ja Keski-Afrikan federaation parlamentissa. Hän oli vuonna 1962 perustamassa oikeistolaista Rhodesian Frontia, joka voitti vuoden 1962 vaalit. Smith toimi valtiovarainministerinä ja varapääministerinä vuodesta 1962.
Kaiken muutti Britannian pääministerin Harold Macmillanin Kapkaupungissa vuonna 1960 pitämä ”Wind of Change” -puhe, joka ennakoi Britannian luopumista siirtomaaimperiumistaan. Kun siirtomaan itsenäistyminen alkoi häämöttää, edellinen pääministeri Winston Field syrjäytettiin ja kovan linjan Smithista tehtiin pääministeri 1964. Marraskuussa 1965 hän julisti siirtomaan yksipuolisesti itsenäiseksi nimellä Rhodesia erottaen sen Britanniasta ja Kansainyhteisöstä. Teko tuomittiin kansainvälisesti, ja YK asetti ensimmäiset talouspakotteensa Rhodesiaa vastaan. Britannia julisti Smithin erotetuksi, mistä hän ei piitannut. Maa ajautui 15-vuotiseen Rhodesian sisällissotaan (1964–1979).
Smith ja Britannian pääministeri Harold Wilson neuvottelivat HMS Tigerilla 1965 ja HMS Fearlessillä 1968, mutta sopimukseen ei päästy. Smith hylkäsi Britannian ehdotukset enemmistövallasta ja kirjoitti 1970 uuden tasavaltalaisen perustuslain, jossa mustalla enemmistölle annettiin vähitellen lisää valtaa, kunnes he pääsisivät tasoihin valkoisten kanssa, ja valkoiset säilyttäisivät pysyvästi puolet. Tarkoituksena oli luoda apartheid-periaatteeseen nojautuva tasavalta.
Sisällissota

Rhodesia pärjäsi taloudellisesti jonkin aikaa Etelä-Afrikan ja saartoa uhmanneiden yritysten avulla. 1970-luvun alussa musta valtaväestö nousi avoimeen chimurenga-kapinaan ja alkoi hyökkäillä valkoisten maatiloille. Niiden hintana oli 40 000 uhria. Kapina sai voimaa, kun naapurimaa Mosambik itsenäistyi Portugalista 1975. Mustan väestön maltillisempi suunta kävi neuvotteluja Smithin kanssa, ja esimerkiksi rotuerottelu lopetettiin periaatetasolla 1977. Smith ei suostunut mustien enemmistövaltaan, ja hänen suosionsa rakoili. Jopa hänen oma poikansa Ian lähti luvatta Rhodesian armeijasta ja loikkasi Eurooppaan, josta käsin hän tuki enemmistövaltaa. Etelä-Afrikka kehotti Smithiä sopuratkaisuun ja väistymään arkkipiispa Abel Muzorewan johtaman yhtenäisyyshallituksen hyväksi. Smith ei antanut periksi. Neljä viidesosaa Rhodesian valkoisten kuolemista tapahtui sodan viimeisinä kolmena vuotena 1977–1979. Viimeisinä vuosina maasta tuli sotilasleiri, jossa toisinajattelijoita vangittiin, karkotettiin ja murhattiin ja lehdistö sensuroitiin.[lähde? ]
Smith taipui viimein Lancaster Housen sopimukseen, joka edelsi vapaita vaaleja ja virallista itsenäisyyttä. Vaalit pidettiin 1980, jolloin valtaan nousi Smithin vuosikymmen aiemmin terroristina vangitsema Robert Mugabe ja Zanu-PF-puolue. Smith yritti muodostaa liittouman Mugabea vastaan mutta epäonnistui. Hän sai kuitenkin valkoiset hyväksymään vaalien tuloksen, vaikka jotkut suunnittelivat vallankaappausta. Mustien saatua enemmistövallan maan nimeksi tuli Zimbabwe.[lähde? ]
Sisällissota > Loppuelämä

Smith jatkoi aktiivista oppositiopolitiikkaa. Hän oli parlamentissa vuoteen 1986. Vielä 80-vuotiaana hän vastusti Mugabea avoimesti kirjoituksillaan ja omaelämäkertakirjoillaan The Great Betrayal ja Bitter Harvest. Vuonna 2000 hän kutsui haastattelussa seuraajaansa mielisairaaksi, ja Mugabe uhkasi häntä kansanmurhasyytteellä ja vangitsemisella, jos hän palaisi maahan. Smith palasi Harareen, jossa hänet kuitenkin jätettiin rauhaan. Huono terveys pakotti hänet muuttamaan ottotyttärensä luo Kapkaupunkiin, jossa hän kuoli.[lähde? ]
Rhodesian lippu vuosina 1968–1979, de facto.
Rhodesian lippu vuosina 1964–1980, de jure.
Jean Bonhomme

Jean Robert Gérard Joseph Bonhomme (14. helmikuuta 1937 Ottawa – 19. kesäkuuta 1986 Ottawa) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän opiskeli vuosina 1961–1964 yksityisesti Raoul Jobinin johdolla ja vuosina 1962–1964 The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) George Lambertin johdolla. Hän debytoi Stratfordin festivaalilla vuonna 1964 ja teki Canadian Opera Company -debyyttinsä vuonna 1965. Hän oli tenorina Covent Gardenissa, kunnes palasi Kanadaan vuonna 1969.
Oopperauransa ohella Bonhomme esiintyi resitalistina ja sellaisten teosten kuin Johannes-passion ja Ludwig van Beethovenin 9. sinfonian tulkinnoissa. Hän vetäytyi laulu-uraltaan vuonna 1976.
Ihmismetsästys (vuoden 1941 elokuva)

| Ihmismetsästys> Man Hunt |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Dudley Nichols
Tuottaja:  Kenneth Macgowan
Säveltäjä:  Alfred Newman
Kuvaaja:  Arthur C. Miller
Leikkaaja:  Allen McNeil
Tuotantosuunnittelija:  Richard Day
Pääosat:   Walter Pidgeon  Joan Bennett 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  13. kesäkuuta 1941
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmismetsästys (Man Hunt) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1941. Elokuvan pääosissa ovat Walter Pidgeon ja Joan Bennett. Se perustuu Geoffrey Householdin samannimiseen romaaniin. Elokuva sijoittuu aikaan hieman ennen toista maailmansotaa.
Tuotanto

Käsikirjoittaja Dudley Nichols kirjoitti alkujaan elokuvan käsikirjoitusta ohjaaja John Fordille. Joulukuussa 1940 Ford jättäytyi projektista, ja tuottaja Kenneth Macgowan halusi Fritz Langin hänen korvaajaksi. Elokuvan lopullinen käsikirjoitus valmistui 7. marraskuuta.
Walter Pidgeon lainattiin elokuvaan MGM:ltä. Naispääosaan valittiin Joan Bennett. Rooliin harkittiin pitkään myös Anne Baxteria. Nuorelle brittinäyttelijälle Roddy McDowallille elokuva oli ensimmäinen Yhdysvalloissa, vaikkakin John Fordin Vihreä oli laaksoni ilmestyikin aiemmin elokuvateattereihin. Ihmismetsästyksen kuvaukset alkoivat keväällä 1941, ja pääosa elokuvasta tehtiin sisälavasteissa. Elokuva julkaistiin kesäkuussa 1941.
Juoni

Kapteeni Alan Thorndike sattuu Hitlerin Obersalzbergin talon maille, kun hän on metsästämässä riistaa. Hän näkee Hitlerin ja saa tämän lataamattoman aseensa tähtäimeen. Thorndike miettii, pystyisikö tappamaan diktaattorin. Hitlerin turvaksi määrätty Gestapo-johtaja Quive-Smith havaitsee Thorndiken, joka vangitaan.
Thorndike onnistuu karkaamaan natseilta tanskalaiselle alukselle, joka matkaa kohti Lontoota. Herra Jones varastaa Thorndiken passin aluksella. Lontoossa Thorndike joutuu jahdatuksi, sillä Gestapon agentit etsivät häntä Lontoon kaduilta. Ompelija Jerry auttaa Thorndikea Lontoossa ja piilottelee tätä Gestapolta.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Walter Pidgeon  | … |  kapteeni Alan Thorndike   |
|  Joan Bennett  | … |  Jerry Stokes   |
|  George Sanders  | … |  Quive-Smith   |
|  John Carradine  | … |  herra Jones   |
|  Roddy McDowall  | … |  Vaner   |
|  Ludwig Stössel  | … |  lääkäri   |
Vastaanotto

Ihmismetsästys sai ilmestyessään pääasiassa positiivisia arvioita. Monet kriitikoista valitsikin sen vuoden päätteeksi vuoden 1941 kymmenen parhaimman elokuvan joukkoon. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuonna 1976 BBC tuotti tarinasta samannimisen televisioelokuvan, jonka pääosaa näyttelee Peter O’Toole.
Aiheesta muualla

Ihmismetsästys Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ihmismetsästys Elonet.
Ihmisoikeudet Indonesiassa

Ihmisoikeudet Indonesiassa ovat kansainvälisten sopimusten ja  Indonesian kansallisen lainsäädännön määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat vapaudet ja oikeudet. jotka pohjautuvat käsitykseen ihmisarvon yleismaailmallisesta yhtäläisyydestä ja loukkaamattomuudesta. Ne voidaan jakaa vapausoikeuksiin, poliittisiin, taloudellisiin, sosiaalisiin ja sivistyksellisiin oikeuksiin sekä oikeuteen tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
Indonesiassa oli 188 miljoonaa asukasta vuonna 1993 ja 234 miljoonaa asukasta vuonna 2008. Aikuisista 90 % on lukutaitoisia. Sananvapaudessa ja uskonnonvapaudessa oli rajoituksia vuonna 2009. Ihmisoikeusloukkauksia tapahtuu muun muassa Timorilla ja Papualla.
Historia

Indonesia itsenäistyi Hollannista vuonna 1949. Valtion perustaja oli presidentti Sukarno. Portugali luovutti Timorin Indonesialle vuonna 1975. Itä-Timorilla oli ainakin 20-vuotinen konflikti 1975-1995. Indonesiassa on öljyä ja maakaasua, joista saatuja tuloja on käytetty plantaasien laajentamiseen 60-luvulta alkaen. Vallassa oli presidentti Suharto (s. 8.6.1921) vuosina 1965-1998. Ainakin vuonna 1994 Amnesty valitsi Indonesian ihmisoikeuksien puolustamisen kohdealueeksi. Presidentti Suharton mukaan vuonna 1994 ihmisoikeuksista voidaan tinkiä talouskasvun vuoksi. Hänen hallintovuosinaan tapettiin yhteensä satojatuhansia ihmisiä USA:n rahoittamalla tuella/aseistuksella ja tehtiin pidätyksiä epäreiluissa oikeudenkäynneissä. Ammattiliitot kiellettiin. Ihmisarvokäsityksestä kertoo ehkä sekin, että vuoden 2019 presidentin-, parlamentti- ja paikallistason vaaleissa työntekijöistä lähes 1900 sairastui ja yli 270 kuoli uupumuksesta johtuen.
Vapausoikeudet

Tärkein vapaus on oikeus elämään. Indonesiassa on kuolemanrangaistus edelleen käytössä, ja mielipidetiedusteluissa sillä on laaja kannatus. Vuonna 2018 maassa langetettiin 48 kuolemantuomiota.
Synnytyskuolleisuus on 19 000 vuosittain, mikä on suurin Kaakkois-Aasiassa.
Vuonna 2008 uskonnon ja ihmisoikeuksien puolustaminen toi vaikeuksia kristityille, buddhalaisille ja vähemmistöuskontojen kannattajille.