Taivaallisen rauhan aukion mielenosoitus
Mielenosoituksen kukistaminen voimatoimin

Hallitus lähetti eliittijoukot Pekingin ulkopuolelta. Panssarivaunurykmentit tulivat sisämaasta ja niillä ei ollut henkilökohtaisia suhteita pääkaupunkiin. Muutaman päivän operaation jälkeen Pekingissä oli yli 150 000 sotilasta Opiskelijaliikkeessä osa kannatti uhrautumista, vaikka armeija hyökkäisi asein.
Toukokuun lopussa aukiolla oli vain 10 000 protestoijaa. Mutta kun 30. toukokuuta opiskelijat tekivät "demokratian jumalattareksi" kutsutun patsaan styroxista ja muovista, sitä kävi katsomassa satoja tuhansia opiskelijoita.
30. toukokuuta hallitus alkoi pidättää aktivisteja, mistä opiskelijoiden puoluekontaktit olivat jo aiemmin varoittaneetkin.
1. kesäkuuta armeija alkoi siirtyä Pekingiin. Sotilasosastot ja aseet kuljetettiin erillään toisistaan, oli määrätty välttämään yhteenottoja siviilien kanssa. Pieniä välikohtauksia silti sattui. Protestoijat jopa kaappasivat joskus aseita, mutta liikkeen johto tuomitsi tämän. 2. kesäkuuta hallitus päätti käyttää asevoimaa protestoijia vastaan. Sotilaille annettiin lupa ampua tarvittaessa tappaakseen, muttei Taivaallisen rauhan aukiolla.
3. kesäkuuta mellakkapoliisit koettivat saada protestoijilta takaisin bussin, jossa oli armeijalta saaliiksi saatuja konekiväärejä ja rynnäkkökiväärejä. Väkijoukko ei antanut asebussia mellakkapoliiseille, vaan kivitti näitä. Seurasi väkivaltainen yhteenotto, jossa 40 haavoittui. Toisen hyökkäyksen kestäessä opiskelija ja Punainen risti erottivat taistelijat toisistaan.
Illalla 3. kesäkuuta kello 18 hallitus julisti Pekingiin ulkonaliikkumiskiellon.
Aukiota lähestyvät joukot ja protestoijat joutuivat rajuihin taisteluihin keskenään. Ne alkoivat jo 1. kehätien kohdalla, mutta muuttuivat raivokkaiksi 2. ja 3. kehäteillä. Väkijoukko kivitti ja haukkui poliisia ja armeijaa, jotka muun muassa heittelivät kyynelkaasukranaatteja ja ampuivat ilmaan. Ihmiset eivät aina uskoneet armeijan käyttävän voimaa, mikä ehkä lisäsi uhrilukua. Väkijoukko pysäytti armeijan etenemisen barrikadille, joka oli museon kohdalla noin kuuden kilometrin päässä Taivaallisen rauhan aukiosta. Sotilaat vastasivat tähän ampumalla väkijoukkoa kohti kovilla. Väkijoukko pakeni. Ihmisiä kuoli ja loukkaantui myös läheisissä rakennuksissa. Panssarit mursivat tiesulut eri puolilla.
Opiskelijat vastasivat armeijan tulitukseen hyökkäämällä armeijan kimppuun. Protestoijat olivat aseistautuneet muun muassa polttopulloin, rautatangoin ja veitsin. He kaappasivat ja polttivat busseja esteiksi tankeille. He haukkuivat sotilaita ja heittelivät tiiliä sekä kiviä näiden päälle. Kaupunkilaiset polttivat joidenkin panssarivaunujen miehistöä elävältä panssarien sisään. Sotilasajoneuvoista karkaavia sotilaita pahoinpideltiin, silvottiin ja hirtettiinkin. Erääseen miehistönkuljetusajoneuvoon paloi yhdeksän sotilasta. Osa opiskelijoita auttoi haavoittuneita kaupunkilaisia sairaalaan ja myös pakenevia sotilaita. Läntisellä Chang-Anin kadulla käytiin pahimmat taistelut: yli sata armeijan ajoneuvoa tuhoutui, ja lähes 500 vahingoittui. Kuusi sotilasta kuoli, yli 1 100 haavoittui, ja yli sata siviiliä kuoli . Armeija eteni taistellen aukiolle noin kahden tunnin ajan.
Opiskelijat yrittivät antaa armeijalle käsiinsä saamat 23 rynnäkkökivääriä ja räjähteitä, mutta joutuivat tekemään ne itse toimintakelvottomaksi. Viime hetken neuvottelut sotilaiden ja opiskelijoiden välillä jäivät tuloksettomiksi.
Tankit ajelivat kaduilla tulittaen sattumanvaraisesti.
Panssarit ja sotilaat saartoivat aukion noin kello kolmeen mennessä. Tuolloin aukiolla oli enää muutamia satoja – muutamia tuhansia opiskelijoita. Sotilailla oli rynnäkkökiväärit ja puiset pamput. Poliiseilla oli pitkiä kumipamppuja ja karjapiiskoja. Opiskelijoita suojasi kiväärein ja konekiväärein aseistautunut työläisjoukko. Chai Lingin johtamat radikaalit alkoivat laulaa Kansainvälistä. Chai Ling oli päättänyt tehdä aukiolla jääneistä opiskelijoista marttyyreita, joiden veri auttaisi levittämään liikkeen sanomaa. Mutta osa opiskelijajohtajista kannatti ajoissa aukiolta poistumista . Poplaulaja Hou Dejianin johtama neljän maltillisen protestoijan ryhmä pystyi purkamaan muistomerkillä olleen konekiväärin. Sotilaat ampuivat kovaäänistä Jännitys kiristyi. Opiskelijat riitelivät yhä siitä, jäädäkö aukiolle vai ei.
Aukion muista tapahtumista on ollut liikkeellä ristiriitaista tietoa. Jotkut väittävät siellä tapahtuneen suuren verilöylyn. Muun muassa Liu Xiaobo ja Hou neuvottelivat paikallisen sotilaskomentajan kanssa aukion rauhanomaisesta tyhjentämisestä.  Panssarit ajoivat styroxista tehdyn demokratian jumalpatsaan murskaksi. Opiskelijat poistuivat aukion kulmauksesta. Poistumiskäskyä noudattamatta jättäneitä pahoinpideltiin pampuilla.
Noin kello kuusi aamulla armeija avasi tulen aukiolta vetäytyneisiin ja sinne pyrkineisiin opiskelijoihin ja kaupunkilaisiin.
Aseistamattomat ihmiset pakenivat polkupyörillä aukion pohjoispuolella olevaa Ikuisen rauhan katua pitkin. Siellä tuli suurin osa aamun kuolonuhreista. Monet tapetuista olivat työläisiä. Arviot uhrien määrästä vaihtelevat muutamista sadoista useisiin tuhansiin. Jotkut upseerit eivät halunneet tappaa opiskelijoita. Noin 1 400 sotilasta pudotti aseensa ja pakeni. Taivaallisen rauhan aukiolle ei enää kello 6 aamulla ollut protestoijia.
Kapinoitsijoiden joukkopidätykset alkoivat 7. kesäkuuta. Deng kiitti armeijaa televisiossa tapahtumien jälkeen.