stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pielisen museo
Lieksa Myst -mobiilipeli

Lieksa Myst on Itä-Suomen yliopiston tutkijaryhmän ja Pielisen museon yhteistyössä kehittämä mobiilipeli, jonka avulla voi tutustua entisajan ihmisten elämään. Peliä pelataan omalla älypuhelimella ja se on pelattavissa suomeksi, englanniksi ja saksaksi. Lieksa Mystissä on seitsemän erilaista tarinaa:
Annan tarina kertoo 40-vuotiaan suurtuvan emännän elämästä vuonna 1895. Annan tarina pelataan Virsuvaaran suurtuvassa ja tarinassa pelaaja auttaa Annaa aikakaudelle tyypillisissä askareissa.
Iisakin tarina kertoo 60-vuotiaan talon isännän elämästä Kelovaaran savutuvassa. Tarina sijoittuu kesään 1821 ja pelaaja auttaa Iisakkia erilaisissa kesäpuuhissa sekä arkiaskareissa.
Marian tarina kertoo 8-vuotiaan Maria-tytön elämästä. Tarina sijoittuu vuoteen 1765 ja se pelataan museon vanhimmassa rakennuksessa Lukan pirtissä.
Jussin tarina kertoo 30-vuotiaan metsätyömiehen elämästä talvella vuonna 1930. Jussin tarina esittelee pelaajalle metsätyömiesten oloja talvisavotoilla ja sitä pelataan 1930-luvulla rakennetussa Pusurinjoen kämpässä.
Tapion tarina kertoo 50-vuotiaan vastaavan työnjohtajan päivästä talvisavotan aikaan vuonna 1946. Tarina sijoittuu 1940-luvulla rakennetun Talviaisjoen Salpion kämpän työnjohdon päätyyn.
Riihitontun tarina esittelee tonttuihin ja erityisesti riihitonttuihin liittyviä uskomuksia. Tarina sijoittuu vuoteen 1851 ja sen kertojana toimii Nestori-niminen mies, joka kertoo omista kokemuksistaan ja Pölyparta-Pärttyli-nimisestä riihitontusta.
Nestorin tarina sijoittuu myös riihelle. Tarinassa esitellään viljan kuivaaminen riihessä noin 50-vuotiaan Nestori-nimisen isännän naimattoman veljen kertomana
Tarinoissa tarinan hahmo kysyy pelaajalta erilaisia kysymyksiä, joihin pelaajan on valittava oikea vastaus. Lisäksi tarinan hahmo saattaa pyytää pelaajaa etsimään numeroin merkittyjä tarinaan liittyviä esineitä museorakennuksista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pielisen museo Wikimedia Commonsissa
Pielisen museo, Lieksa
Pielisen museon opetussivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Savotanrannan metsäsauna
Pankakosken tehtaiden Porter-höyrysäiliöveturi
Pietro Antonio Giramo

Pietro Antonio Giramo oli 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla Napolissa vaikuttanut italialainen säveltäjä.
Giramo julkaisi muun muassa kahden kirjan verran aarioita vaihtelevalle määrälle laulajia. Levymerkeillä Naxos ja Opus 111 on julkaistu hänen sävellystensä esityksiä. Giramo oli aktiivinen ainakin jo vuonna 1619 ja kuoli vuoden 1630 jälkeen.
Koskenkylän laulu

| Koskenkylän laulu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Ilmari Unho Lauri Holopainen
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Ahti Sonninen
Kuvaaja:  Uno Pihlström
Leikkaaja:  Yrjö Haapanen
Lavastaja:  Ville Hänninen
Pääosat:  Tauno Palo Hilkka Helinä Kirsti Ortola Emma Väänänen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  1947
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koskenkylän laulu on Ilmari Unhon 1947 ohjaama romanttinen tukkilaiselokuva talollisen pojasta, joka rakastuu mökin tyttöön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tauno Palo  | … |  Reino Köyri   |
|  Hilkka Helinä  | … |  Anna Liuhala   |
|  Kirsti Ortola  | … |  Kirsti Kiisu   |
|  Emma Väänänen  | … |  Venla Liuhala   |
|  Uno Wikström  | … |  Matti Köyri   |
|  Vilho Siivola  | … |  Ernesti Kiisu   |
|  Reino Valkama  | … |  Roope Liuhala   |
|  Santeri Karilo  | … |  Anselmi Liuhala   |
|  Oke Tuuri  | … |  Risto, Köyrin renki   |
|  Elina Kolehmainen  | … |  Kuppari-Kaisa   |
|  Helge Ranin  | … |  nimismies   |
|  Kalle Kirjavainen  | … |  Aaretti, Köyrin renki   |
Tuotanto

Kuvausten aikana sattui samantapainen onnettomuus kuin kuvattaessa SF-elokuvaa Kaksi vanhaa tukkijätkää Kymin Pernoonkoskella: Tukkilautta pääsi karkuun, mutta Paloa lukuun ottamatta muut ehtivät pelastautua. Palon onnistui vihdoin tarttua siltapalkkiin ja pelastaa kameran akku.
Arviot

Aikalaiskriitikot suhtautuivat viileästi elokuvaan, joka Olavi Veistäjän mielestä sisälsi vain vanhojen aiheiden uudelleenlämmitystä. Osa kriitikoista yritti löytää siitä myönteisiäkin puolia – suvi-illan lyriikkaa, joka sulautuu yhteen raitilla laulettujen kansanlaulujen kanssa, runsaasti vilkasta ja leppoisaa kansanelämää – mutta päällimmäinen vaikutelma on hutilointi ja vastuunoton puute.
Korisliiga-kauden 2015–2016 kokoonpanot
Joukkueiden kokoonpanot > Bisons Loimaa

Bisons luopui talousvaikeuksien vuoksi helmikuussa 2016 valtaosasta avainpelaajiaan, joista osa siirtyi muihin Korisliigan joukkueisiin (Mikko Koivisto Karhuun ja Ilari Seppälä Kouvoihin), ja hankki tilalle halvempia pelaajia.
Joukkueiden kokoonpanot > Salon Vilpas

Alex Vaenerberg aloitti kauden Tampereen Pyrinnössä ja siirtyi Vilppaaseen helmikuussa 2016 loppukaudeksi vuokrasopimuksella.
Joukkueiden kokoonpanot > Tampereen Pyrintö

Alex Vaenerberg aloitti kauden Pyrinnössä ja siirtyi helmikuussa 2016 loppukaudeksi vuokrasopimuksella Salon Vilppaaseen.
Pierre Goudiaby Atepa

Pierre Goudiaby Atepa (30. kesäkuuta 1947 Casamance) on senegalilainen arkkitehti ja insinööri, joka on yksi Afrikan tunnetuimmista rakennussuunnittelijoista. Atepan suunnittelemia ovat muun muassa West Africa Central Bankin rakennus Senegalin Dakarissa, Banjulin kansainvälinen lentoasema Gambiassa sekä Länsi-Afrikan talousyhteisön rakennus Togon Loméssa.
Vuonna 2010 paljastettiin Dakarissa Senegalin 50-vuotisen itsenäisyyden kunniaksi rakennettu valtava pronssiveistos Afrikkalainen renessanssi, jonka Atepa on suunnitellut.
Joulukuussa 2021 Pierre Goudiaby Atepa aikoo ryhtyä oikeustoimiin Kamerunissa OAPI:tä (African Intellectual Property Organization) vastaanselvennä.
Tammikuussa 2023 Pierre Goudiaby Atepa aloitti Senegal Investors Clubin (CIS) puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Goudiaby Atepa Wikimedia Commonsissa
Kulttuuriosuuskunta Uulu

Kulttuuriosuuskunta Uulu on tamperelainen etnomusikologien, muusikoiden ja muiden kulttuurialan ammattilaisten yritys. Uulu on perustettu lokakuussa 2003, ja sen perusti joukko Tampereen yliopistossa opiskelevia etnomusikologeja. 
Uulu tuo esiin suomalaista kansanmusiikkia ja maailman eri musiikkikulttuureita soitinten, laulujen, tanssien ja leikkien avulla. Monipuolisen osuuskunnan toiminta muodostuu kouluttamisesta, esiintymisestä, soittimien rakentamisesta ja asiantuntijoiden välittämisestä eri tilaisuuksiin. Kaikessa toiminnassa korostuvat etnomusikologian periaatteet musiikin kulttuurilähtöisyydestä ja jokaisen ihmisen oikeudesta musikaalisuuteen.
Osuuskunta toimii laaja-alaisesti kohderyhminään sananmukaisesti kaikki vauvasta vaariin. Uulu tarjoaa tapahtumiin, kouluille ja varhaiskasvatukseen sekä  palvelutaloihin työpajoja, konsertteja, esityksiä ja soitinratoja. Uululla on toimitilat Tammelassa Tampereella.
Tausta ja tarina

Vuonna 2003 joukko nuoria etnomusikologian opiskelijoita pohti, miten he voisivat välittää suurelle yleisölle oman käsityksensä musiikista ja musikaalisuudesta. Pohdinnan tuloksena syntyi Kulttuuriosuuskunta Uulu, jonka työssä korostuvat jokaisen oikeus omanlaiseensa musikaalisuuteen sekä musiikin ja kulttuurin suhteen esille tuominen. Uulua ovat olleet perustamassa muun muassa Pekko Käppi, Petra Käppi, Lari Aaltonen, Ville Leinonen, Suvi Leinonen, Janne Laurila ja Henna Leisiö. Vuosien varrella useat 'kansanmusiikin ammattilaiset ovat olleet mukana toiminnassa. Uulua on ollut rakentamassa mm. Sirpa Lahti, joka toimii nykyään ainejohtajana kansanmusiikin osastolla Sibelius-Akatemiassa sekä Tytti Metsä, joka on uuden polven jouhikon soiton pioneereja Suomessa.
Liikkuva lastenkulttuurikeskus

Uulun Liikkuva lastenkulttuurikeskus kiertää joka vuosi ympäri Suomea ja vie lastenkulttuuria ja taidetta tapahtumiin kouluihin ja päiväkoteihin. Lastenkulttuurikeskuksen ohjelma on musiikkipainotteista, mutta monitaiteisuus on tärkeä osa keskuksen toimintaa. Uulun Liikkuva lastenkulttuurikeskus kuuluu Suomen lastenkulttuurikeskusten liittoon ja sen toimintaa rahoittaa mm. opetus- ja kulttuuriministeriö.
Kulttuurikeskus Uulu ja musiikkikoulu

Kulttuurikeskus Uulut tilat sijaitsevat PMK-talossa Tampereella. Siellä toimii myös Musiikkikoulu Uulu. Uulun soitinkokoelma on yksi maamme laajimmista; siihen kuuluu satoja opetus-, tutkimus- ja esiintymiskäyttöön hankittuja soittimia. Kokoelman erityispiirteenä mainittakoon sen erinomainen maantieteellinen kattavuus Tyynenmeren saarilta Siperian tundralle, Etelä-Amerikasta Afrikan eteläkärkeen ja edelleen Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen soittimiin.
Kulttuurikeskus tarjoaa tiflfoja freelancer-taiteilijoille; tiloissa työskentelee mm. muusikko Pekko Käppi, näyttelijä-ohjaaja Tanja Räikkä, valotaiteilija Nadja Räikkä, tanssijat Tuulia Soininen ja Riikka Puumalainen. Tiloissa toimii myös Tapio Ylisen Eclipse niminen levy-yhtiö.
Soitinrakennus

Kulttuuriosuuskunta Uulun soitinrakentaja Juhana Nyrhinen on Suomen johtavia perinnesoitinrakentajia. Hänen rakentamansa Metsän ääni -soittimet ovat suomensukuisten kansojen perinteisiä soittimia, joita harva osaa enää valmistaa. Käsityö- ja soitinrakennuskurssit ovat tärkeä osa perinteen jatkumoa. Nyrhinen on monipuolinen taiteilija, joka on nähty soittamassa punk-yhtyeessä, rakentamassa perinnesoittimia ja hän myös opettaa kokeellista soitinrakentamista Helsingissä Taide-yliopistolla.
Pierre Gaveaux

Pierre Gaveaux
Pierre Gaveaux (1761 Béziers – 1825 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän aloitti uransa kirkkolaulajana Bordeaux’ssa. Hän sävelsi 35 oopperaa, jotka tunnetaan luonnollisen yksinkertaisista melodioista ja dramaattisesta tyylistä. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluva Léonore, ou L’amor conjugal (Leonore, eli aviollinen rakkaus, 1799) perustuu samaan näytelmään kuin myöhempi Ludwig van Beethovenin ooppera Fidelio (1814).
Musiikkinäytteitä
Sopraano Montserrat Alavedra i Comas, William McColl klarinetissa ja Joseph Levine fortepianossa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aiheesta muualla

Pierre Gaveaux International Music Score Library Project (englanniksi)
Kliininen status

Kirurgi tutkii potilasta 1. maailmansodan aikana.
Status (myös kliininen status, nykytila tai kliininen tutkimus) tarkoittaa terveydenhuollossa potilaan tutkimista vastaanotolla, potilaan tilaa kuvaavaa sairauskertomuksen osaa ja tietoja, jotka hoitava ammattilainen on kerännyt potilaan tilasta aistein ja yksinkertaisin apuvälinein. Tutkimuslaitteet pienenevät, automatisoituvat ja halpenevat jatkuvasti, joten kliinisen statuksen osana voidaan mitata jatkuvasti enemmän ja tarkemmin, ja raja statuksen ja ns. jatkotutkimusten välillä haalistuu.
Statuksen menetelmiin kuuluvat pääasiassa
havainnointi (observointi)
tarkastelu (inspektio)
kuuntelu (auskultaatio)
tunnustelu (palpaatio), koputtelu (myös perkussio) ja käsittely (manuaalinen tutkiminen) sekä
kliiniset tutkimusvälineet (esim. verenpainemittari).
Statusta edeltää yleensä anamneesin (esitietojen) kerääminen. Esitietojen ja tutkimisen jälkeen lääkärillä on yleensä jo valmis diagnoosi tai ainakin epäilys siitä. On arvioitu, että diagnooseista selviää yli 80 prosenttia jo anamneesin ja statuksen perusteella. Jos potilaan haastattelulle ja tutkimiselle on siis riittävästi aikaa heti ensi tapaamisella, oikeaan diagnoosiin päätyminen helpottuu huomattavasti. Lääkäri voi lähettää potilaan jatkotutkimuksiin esimerkiksi laboratorioon tai röntgenkuvaukseen varmistaakseen epäilynsä, sulkeakseen pois jäljellä olevia vaihtoehtoja tai arvioidakseen sairautta tarkemmin.
Tekniikka

Statuksen sisältö alkaa rakentua esitietojen perusteella – periaatteena on, että vain hoidon (myös diagnoosin) kannalta hyödyllinen tieto kerätään. Yleisesti ottaen on tehokkainta noudattaa ns. Bayesilaista päättelyä, eli kussakin vaiheessa tutkija punnitsee vaihtoehtoisia syitä ja hoitoja terveysongelmalle ja kerää järjestyksessä vain niitä tietoja, jotka eniten auttavat nostamaan oikean vaihtoehdon esiin ja sulkemaan väärät vaihtoehdot pois.
Usein on hyödyllistä kuitenkin tehdä systemaattisesti tietyn tautiryhmän, erikoisalan tai elinjärjestelmän mukainen status, kuten infektiostatus, verenkiertoelimistön status tai neurologinen status. Esim. kattavan hermoston tutkimisen voi tehdä jo 5–10 minuutissa (Video YouTubessa). Myös seulonta tai taidon ylläpitäminen voivat olla aiheita laajempaan tutkimiseen. Lääketieteelliseen tietämykseen kuuluu myös se, että jokaisella terveysongelmalla on oma ohjeellinen statuksensa, eli millainen status kerätään epäiltäessä kyseistä sairautta (esim. sepsisstatus).
Menetelmät > Observointi

Havainnointi on jatkuvaa tiedon keräämistä hoitokontaktin aikana, mutta osana statusta myös havainnoidaan, miten potilas tekee tietyt testiliikkeet tai tehtävät (esim. piirtää kellotaulun).
Esimerkiksi seuraavat vaikutukset voidaan havainnoida:
Kipu rajoittaa liikkumista tietyllä tavalla.
Kävelynopeus kertoo ikäihmisen toimintakyvystä.
Parkinsonin tauti tekee kävelystä leveäraiteista.
Masentunut potilas voi liikkua hidastuneesti.
Näköharhat voivat ilmetä erilaisina outoina käytöksinä.
Muistisairaalla voi olla vaikeuksia piirtää kellotaulu.
Psykiatrisessa statuksessa habitus eli sosiaalinen ulkoinen olemus muodostuu asennoista (myös ryhti), liikkumisesta (myös eleet, katsekontakti) ja ulkonäöstä. Se antaa yleisvaikutelman potilaasta. Puheesta havaitaan helposti nopeus, spontaanius, sanavaraston laajuus, keskeytettävyys ja erilaiset puheen tuoton häiriöt. Myös puheen ymmärtämisen häiriöt tulevat ilmi keskustellessa. Mielialan tasosta ja tunnereaktion (affekti) vakaudesta, asianmukaisuudesta, latteudesta ja yhtenevyydestä (mielialan kanssa) voidaan usein tehdä päätelmiä käyttäytymisen perusteella, vaikkakin tärkeintä on haastatella potilasta. Ajatustoiminnassa voidaan havaita hajanaisuutta, epäloogisuutta, epäyhteneväisyyttä, liiallista yksityiskohtaisuutta, sointuassosiaatioita, assosiaatiolöyhyyttä, ajatuksenrientoa, uussanoja, jumiutumista, suistumista ja salpautumista. Ajatussisällössä kiinnitetään huomiota erityisesti harhoihin (esim. aisti- ja vainoharhat) ja itsetuhoajatuksiin.
Menetelmät > Inspektio

Ihomuutosten pinta, muoto, koko, koostumus, reunat, väri ja jakautuminen selviävät yleensä ihon inspektiossa. Ihotaudeissa nähtäviä ihomuutoksia ovat muun muassa punoitus, pigmentaatiohäiriöt, makulat, läiskät, papulat, plakki, nodulukset, vesikkelit, bullat, urtikaria, pustulat, telangiektasiat, petekiat, purppura, ekkymoosit, kystat, haavaumat, fissuurat, atrofia, kasvaimet, raapimajäljet, arvet, furunkkelit ja abskessit. Ihon väri on sinertävä verenkierto- ja hengitysvajauksessa ja kellertävä sappiväriainekertymässä. Sepsiksessä iho voi olla ns. marmoroitunut ja Raynaud'n oireessa sormen iho vaalenee. Imusuonitulehdus ja pullottavat tai laajentuneet iholaskimot näkyvät myös helposti ihon läpi.
Menetelmät > Palpaatio

Palpoimalla voidaan paikantaa kipua ja havaita palpaatioarkuus. Lihaksia palpoimalla voidaan selvittää niiden kokoa, jänteyttä ja liipaisupisteitä. Valtimoiden palpointi antaa tietoa syketaajuudesta, verenpaineesta, valtimoahtaumista ja sydämen rytmistä. Vatsaa palpoimalla voidaan huomata vatsapeitteen kovuus, McBurneyn pisteen aristus, sykkivä valtimonlaajentuma tai suurentunut maksa tai perna. Rintakehää palpoimalla voidaan havaita sydämen kärkisysäys ja ihonalaista ilmaa. Rintoja palpoimalla voidaan havaita kasvaimia. Suurentuneet imusolmukkeet ja kilpirauhanen ovat myös varsin helposti palpoitavissa.
Menetelmät > Koputtelu

Koputtelemalla ääntä tarkkaillen (perkussio) voidaan selvittää karkeasti alueen ilmatäyteisyyttä – esim. suurentunut maksa ja pleuraneste voivat muuttaa sitä kohtaa, jossa vatsan ja rintakehän perkussioääni muuttuu. Koputtelemalla voidaan myös provosoida kipu tai muu oire esim. okahaarakkeista, rannekanavasta tai munuaisista (selän koputtelu) murtuman, ahtauman tai infektion todennäköisyyden vahvistamiseksi. Jänteitä kopauttamalla voidaan mitata kyseisen lihaksen jännevenytysrefleksin voimakkuus.
Menetelmät > Manuaalinen tutkiminen

Nivelistä voidaan tutkia käsin passiivisen liikkeen laajuus ja jäykkyys, ligamenttien vahvuus ja eri liikkeiden aiheuttama kipu ja niveläänet. Myös esim. aivokalvontulehdukseen liittyy niskajäykkyyttä.
Menetelmät > Haistaminen

Haistaminen ei ole osa statustutkimusta, mutta periaatteessa haistamalla voidaan saada tietoa esim. päihteiden käytöstä, virtsa- tai ulosteinkontinenssista, ketoosista (hengityksen asetoni) ja hygieniatasosta (esim. mielenterveys).
Kemiallista ilman koostumuksen mittaamista lääketieteellisessä tarkoituksessa on kuitenkin tutkittu, esim. koulutettujen koirien ja ns. elektronisen nenän avulla. On mahdollista, että kliiniseen käyttöön tulee joskus yksinkertainen apuväline, joka mahdollistaa laajemman hajudiagnostiikan.
Pipin (Italian kuningas)

Pipin (Italian kuningas)
Pipin (n. 773 tai 777 – 8. heinäkuuta 810 Milano) oli Italian kuningas vuodesta 781. Hän oli Kaarle Suuren toiseksi vanhin avioliitossa syntynyt poika Kaarle Nuoremman jälkeen. Syntyessään hän sai nimen Kaarloman, mutta myöhemmin nimi muutettiin Pipiniksi Kaarle Suuren isän Pipin Pienen kunniaksi. Pipinin äiti oli Kaarlen vaimo Hildegard.
Paavi kruunasi Pipinin Italian kuninkaaksi Lombardian rautakruunulla. Italian kuninkaana Pipin taisteli baijerilaisia vastaan ja avusti isäänsä menestyksekkäästi tämän sotaretkellä avaareja vastaan vuosina 791–796. Pipin johti myös epäonnistunutta Venetsian piiritystä vuonna 810. Kaarle Suuri oli suunnitellut jakavansa maansa poikiensa kesken ja että Pipin perisi hänen kuoltuaan valtakunnan kaakkoisosat, mm. Italian, Kärntenin ja Baijerin, mutta Pipin ehti kuolla neljä vuotta ennen isäänsä. Pipinillä oli ainakin kuusi lasta, joiden kautta monet Euroopan hallitsijasuvut polveutuvat hänestä.
Korsikankoira

| Korsikankoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Korsika,  Ranska
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  1500-luku
Alkuperäinen käyttö:  kodin ja karjan vartiointi, paimennus ja karjanajo
Nykyinen käyttö:  jäniksen, ketun ja villisian metsästys, pihojen vartiointi
Muita nimityksiä:  cursinu, chien corse, Corsican Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu SCC: ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 7 Alkukantaiset metsästyskoirat
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 46–58 cm narttu 46–55 cm
Väritys:  fawn-brindle, fawn, hiekka tai soopeli  - mustalla maskilla tai ilman
Korsikankoira (korsikaksi cursinu, ransk. chien corse) on ranskalainen koirarotu. FCI ei ole hyväksynyt sitä, mutta Ranskan kennelliitto luokittelee sen FCI-ryhmään 5 (pystykorvat ja alkukantaiset koirat) ja alajaostoon 5.7 (alkukantaiset metsästyskoirat).
Ulkonäkö

Vaikka korsikankoira luokitellaan kotimaassaan virallisesti FCI:n 5-ryhmään, se muistuttaa kuitenkin ulkonäöllisesti eniten 2-ryhmän são miguelinfilan ja uruguayncimarrónin tyyppisiä mastiffeja. Se on keskikokoinen ja sillä on kevyt, mutta vankka rakenne. Silmät ovat soikeat, aavistuksen vinoasentoiset ja niiden väri vaihtelee pähkinänruskeasta tummanruskeaan. Korvat ovat keskipitkät, kolmiomaiset ja asennoltaan joko puolipystyt tai riippuvat (ruusukorvat tai v:n muotoiset korvat). Karvepeite on sileää ja vaihtelee lyhyestä keskipitkään. Väritys on yleensä juovikas (brindle) kellanruskealla (fawn) pohjavärillä, jossa mikä tahansa sävy vaaleasta tummaan on mahdollinen. Lisäksi sallitaan musta kellanruskein tai hiekanvärisin merkein (black & tan) ja yksivärinen kellanruskea tai hiekanvärinen, jossa on mustia peitinkarvoja (soopeli/riistanväri). Myös musta maski sallitaan. On olemassa yksilöitä joilla on valkoinen rintakehä, mutta se luetaan virheeksi.[lähde? ] Urosten säkäkorkeus vaihtelee 46–58 cm ja narttujen 46–55 cm välillä – molemmilla sallitaan 1 cm:n poikkeama molempiin suuntiin.
lyhytkarvainen
puolipitkäkarvainen
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on erittäin reviiritietoinen ja työskentelee sille vieraassa ympäristössä melko epävarmasti. Se suhtautuu epäluuloisesti vieraisiin ja puolustaa omistajansa omaisuutta kiivaasti. Se ei tule toimeen vieraiden koirien kanssa. Korsikankoira on älykäs, tasapainoinen, uskollinen, säyseä, rauhallinen ja omistajaansa erittäin kiintynyt. Kotioloissa se on hiljainen ja rauhallinen, mutta ulkona eloisa ja energinen. Se sopeutuu hyvin erilaisiin tilanteisiin ja ympäristöihin. Sen täytyy päästä metsästämään tai tekemään muuta työtä, sillä ilman oikeanlaista aktivointia se turhautuu. Se ei sovellu yksinomaan perhekoiraksi.[lähde? ]
Alkuperä

Korsikankoira polveutuu mahdollisesti muinaisesta sikakoirasta, jota käytettiin metsästys-, hälytys- ja vahtikoirana. Korsikan kaltaisille saarille saapui usein piraatteja, minkä vuoksi tarvittiin voimakkaita koiria puolustamaan kotia. Kirjallisia dokumentteja ja kuvituksia korsikankoirasta löytyy jo 1500-luvulta. Alun perin rotua käytettiin karjanajoon ja paimentamiseen, ja 1900-luvun alkuun asti sitä käytettiin myös laumojen vartioimiseen. Korsikan eristynyt sijainti ja koiran sopeutuvaisuus edesauttoivat sen kehittymistä noin vuoteen 1950 asti, jolloin mannermaisten rotujen suosio alkoi vaikuttaa negatiivisesti paikalliseen populaatioon. 1980-luvulla korsikankoirasta tuli jälleen saarella suosittu, erityisesti metsästyskoirana. Vuonna 1989 perustettiin Association de Sauvegarde du Chien Corse, ja vuonna 2003 Ranskan kennelliitto hyväksyi rodun virallisesti.
Kuuluisia yksilöitä

Guy Bedosilla on 3-vuotias korsikankoira Malo.

Korsikankoira näyttelyssä.

Käännös suomeksi
Kurjet lentävät

| Kurjet lentävät> Летят журавли |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mihail Kalatozov
Käsikirjoittaja:  Viktor Rozov
Tuottaja:  -
Säveltäjä:  Moisei Vainberg
Kuvaaja:  Sergei Urusevski
Leikkaaja:  Marija Timofejeva
Pääosat:   Aleksei Batalov  Tatjana Samoilova  Vasili Merkurjev 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Levittäjä:  Mokép Netflix
Ensi-ilta:    1957   19. heinäkuuta 1959 
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurjet lentävät (ven. Летят журавли, Letjat žuravli) on neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1957. Se kertoo toisesta maailmansodasta Neuvostoliitossa. Se kuvaa sodan julmuutta ja ihmisen sieluun jääviä vammoja.
Elokuvalle myönnettiin Kultainen palmu Cannesin elokuvajuhlilla 1958. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuva perustuu Viktor Rozovin näytelmään Vetšno živyje.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aleksei Batalov  | … |  Boris, vapaaehtoinen sotilas   |
|  Tatjana Samoilova  | … |  Veronika, Boriksen tyttöystävä   |
|  Vasili Merkurjev  | … |  Fjodor Ivanovitš, Boriksen isä, lääkäri   |
|  Aleksandr Švorin  | … |  Mark, Fjodor Ivanovitšin veljenpoika   |
|  Svetlana Haritonova  | … |  Irina, Boriksen sisar   |
|  Valentin Zubkov  | … |  Stepan, Boriksen ystävä   |
Kirjallisuutta

Kassila, Matti: ”Katsoin Mihail Kalatozovin elokuvan Kurjet lentävät”, Filmihullu 5/2009.