stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Soluhoito

Soluhoito tarkoittaa lääketieteellistä hoitoa, jonka vaikutus perustuu elävien solujen siirtämiseen potilaaseen. Soluhoito voi perustua joko potilaasta itsestään otettuihin soluihin, tai muualta kuin potilaasta kerättyihin soluihin. Soluhoitoja voidaan hyödyntää hyvinkin eri tyylisten sairauksien hoidossa, ja niillä on saavutettu menestystä esimerkiksi autoimmuunisairauksien ja syöpäsairauksien kohdalla.
Ensimmäiset kokeilut soluvalmisteiden antamisesta hoidollisessa tarkoituksessa tehtiin jo 1800-luvun loppupuolella. Soluhoidoilla on kuitenkin alettu saada menestyksellisiä hoitotuloksia vasta paljon myöhemmin. Ensimmäisenä onnistuneena soluhoitona voidaan pitää luuytimensiirtoa. Nykyään soluhoidot ovat nopeasti kehittyvä teknologia, ja uusia valmisteita eri sairauksien hoitoon tuodaan markkinoille kiihtyvää tahtia.
Historia

Kenties varhaisin soluvalmisteen annostelu hoidollisessa tarkoituksessa tehtiin vuonna 1889. Tuolloin brittiläis-ranskalainen lääkäri Charles-Édouard Brown-Séquard teki kokeilun ikääntymistä hillitsevän hoidon kehittämiseksi. Kokeessa käytettiin eläinten kiveksistä eristettyä solumateriaalia. Toinen varhainen kokeilu soluhoidosta oli sveitsiläisen lääkäri Paul Niehansin vuonna 1931 tekemä hoitokokeilu, jossa hän annosteli vasikan lisäkilpirauhasen soluja lisäkilpirauhassairaudesta kärsivälle potilaalleen. Niehans koki onnistuneensa ensimmäisessä kokeilussaan, ja alkoi kokeilla eläinperäisten soluvalmisteiden käyttöä myös eri syöpäsairauksien hoitoon. Hän väitti hoitaneensa lopulta yhteensä noin 30 000 potilasta soluvalmsiteillaan ja hoidon olleen teholtaan erinomainen. Niehansin kyseenalaista väitettä hoidon toimivuudesta ei kuitenkaan koskaan luotettavasti dokumentoitu tai vahvistettu.
Pisimpään käytetty toimivana pidetty soluhoito on luuytimensiirto. Luuytimensiirrossa ihmiselle annetaan luuytimen kantasoluja, jotka korvaavat potilaan tuhoutuneen tai hoidossa tuhottavan luuytimen. Ensimmäinen onnistunut luuytimensiirto tehtiin vuonna 1956 identtisten kaksosten välillä. Ei-identtisten sukulaisten välinen siirto puolestaan onnistui ensimmäisen kerran vuonna 1968. Muiden kuin sukulaisten välinen siirre onnistuttiin valmistamaan vuonna 1973. 1980-luvulta alkaen perustettiin ensimmäiset rekisterit sopivien luovuttajien löytämiseksi. 1990-luvulta alkaen kantasoluteknologia on mahdollistanut kantasolusiirteiden valmistamisen myös ilman sopivaa luovuttajaa.
2000-luvulla on alettu kehittämään kantasoluteknologiaan perustuvia soluhoitoja laajemmin myös muihin sairauksiin. Erityisesti syöpäsairauksien hoitoon soluhoidot ovat tarjonneet uuden vaikutusreitin. Ensimmäinen myyntiluvan saanut soluhoito syöpään oli vuonna 2010 hyväksytty Sipuleucel-T (kauppanimi Provenge). Sipuleucel-T on eturauhassyövän hoitoon käytetty onkologinen rokotehoito, joka perustuu antigeeneja esittelevien solujen muokkaamiseen. Myös CAR-T-soluhoitoja kehitetään useiden eri syöpäsairauksien hoitoon. Ensimmäinen myyntiluvan saanut CAR-T-hoito oli vuonna 2017 hyväksytty tisagenlekleusiili (Kymriah), jota käytetään B-solulymfooman ja lymfoblastisen leukemian hoidossa.
Nykyään kiinnostus soluhoitoja kohtaan on suurta, ja myös niiden kysyntä ja hoitotarjonta eri sairauksiin kasvaa nopeasti. Soluhoitojen globaali markkinakoko vuonna 2021 oli 9,5 miljardia yhdysvaltain dollaria. Vuoteen 2028 mennessä markkinan oletetaan kasvavan jopa 23 miljardiin dollariin.
Suolakankaan tuulivoimapuisto

| Suolakankaan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kauhajoki
Koordinaatit:  62°24′07″N, 22°20′06″E
Rakentaminen alkoi:  2019 
Sähköverkkoon:  2021 
Valmistunut:  2021 
Perustaja:  OX2 & Megatuuli Oy 
Rakennuttaja:  Valorem & Megatuuli Oy 
Omistaja:  Octopus Renewables 
Operaattori:  OX2 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  155–175 m 
Pinta-ala:  1,3 km² 
Tuulivoimalat:  9 × Vestas V150 (4,2 MW) 
Kapasiteetti:  37,8 MW  
Vuosituotanto:  155 GWh 
 fiSuolakankaan tuulivoimapuisto 
Suolakankaan tuulivoimapuisto on Etelä-Pohjanmaalla Kauhajoen Suolakankaalla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 9 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 38 megawattia ja vuosituotanto on noin 155 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Valorem ja Megatuuli yhdessä , sen omistaa Octopus Renewables ja Valorem, joiden tytäryhtiö Vöyrinkangas Wind Farm Oy on, ja sitä operoi OX2.
Energiaviraston voimalaitosrekisterissä vuodelta 2024 Saunamaan tuulivoimapuisto (33,6 megawattia) sijaitsee Suolakankaalla, joka sijaitsee Vöyrinkankaan metsäalueella ja jonka omistaa Saunamaa Wind Farm Oy. Toisaalta Vöyrinkankaan tuulivoimapuisto (37,8 megawattia) sijaitsee rekisterin mukaan Kurikan ja Teuvan kuntarajalla Norinkylässä metsäalueella nimeltään Saunamaa. Sen omistaa rekisterin mukaan Vöyrinkangas Wind Farm Oy. Tiedot ovat menneet siellä sekaisin, sillä operaattori OX2 kutsuu edellistä Suolakankaan ja jälkimmäistä Saunamaan tuulivoimapuistoksi. Suolakankaan tuulipuistoa on kutsuttu myös nimellä Vöyrinkankaan tuulipuisto.
Yleistä

Suolakankaan tuulivoimapuisto sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Kauhajoen keskustaajamasta kaakkoon päin. Tuulivoimapuiston voimala-alueita on kaksi. Suolakankaalle on sijoitettu viisi tuulivoimalaitosta ja yli kolme kilometriä itään Pirttikankaalle loput neljä voimalaitosta. Voimala-alueet ovat metsätalouskäytössä. Tuulipuiston pituus on 5,4 kilometriä, leveys 1,7 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Itäisen voimala-alueen halki kulkee 400 kilovoltin sähkölinja. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 8,61 neliökilometriä.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V150-mallia, jonka napakorkeus on 136 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,2 megawattia. Voimalat sijaitsevat läntisessä osassa 155–170 metrin ja itäosassa 165–175 metrin korkeudella mpy. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa 20–36 kilovoltin jännitteellä voimala-alueen sisäpuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkö johdetaan 20–33 kilovoltin maakaapelisiirtolinjaa myöten yhdeksän kilometrin päässä Kauhajoen taajama-alueelle Aronkylällä sijaitsevalle Teollisuus-Aron sähköasemalle, jossa sähkö johdetaan Carunan kantaverkkoon.
Stadion Juliska

| Juliska |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Na Julisce 28/2 160 00 Dejvice, Praha 6, Praha
Koordinaatit:  50°06′43″N, 14°23′15″E
Avattu:  1960
Remontoitu:  2011
Laajennettu:  1975
Omistaja:  Tšekin armeija
Käyttäjät
 FK Dukla Praha  ASC Dukla Praha 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 8 150 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadion Juliska on urheilustadion Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Maan korkeimmalla sarjatasolla pelaava jalkapallojoukkue Dukla Praha sekä Tšekin armeijan urheiluseura ASC Dukla Praha käyttävät stadionia kotikenttänään.
Sijainti

Juliska sijaitsee Dejvicen kaupunginosassa. Sen pääkatsomo on rakennettu jyrkkään rinteeseen, josta on hyvät näkymät Prahan keskustaan ja Trojaan.
Historia

Juliska rakennettiin 1950-luvulla osaksi Podbaban alueen kasarmeja. Tätä ennen sen paikalla oli sijainnut tiilitehdas ja Šťáhlavkan lakkautettu maatila. Niiden rakennukset purettiiin 1952, minkä jälkeen lupa stadionin rakentamiselle myönnettiin 1954. Sen nimeksi vakiintui Juliska puretun tiilitehtaan mukaan, joka oli nimetty sen omistajan vaimon, (Julia, lempinimi Juliska) mukaan.
Stadionin avajaiset pidettiin 10. heinäkuuta 1960, jolloin jalkapallojoukkue Dukla voitti itävaltalaisen Wiener Sport-Club 2-1. Ensimmäinen Tšekkoslovakian jalkapalloliigan ottelu pelattiin Duklan ja Kladnon välillä, jota seurasi paikan päällä 15 000 katsojaa. Vuonna 1961 Juliskalla järjestettiin ensimmäinen Euroopan Cupin ottelu, jossa Dukla voitti 2-1 bulgarialaisen TsSKA Sofian.
Juliskan yleisöennätys tehtiin 1967, jolloin noin yleisömäärä saavutti noin 20 000 katsojaa. Pian tämän jälkeen stadionin laajennusta alettiin suunnitella arkkitehti Cyril Mandelin johdolla. Laajennus valmistui 1975, jolloin otettiin käyttöön muun muassa stadionin nykyinen pääkatsomo. Samalla katsojapasiteetti nostettiin 29 000 henkilöön. Juliskan palveluita on laajennettu myös tämän jälkeen.
Stadionia uudistettiin jälleen kun Dukla Praha palasi takaisin Tšekin pääsarjaan kaudeksi 2011–2012. Sen yleisökapasiteetti laskettiin nykyiseen 8 150 katsojaan kun puupenkkirivit korvattiin yksittäisillä penkeillä.
Patsaat

Stadionilla sijaitsee juoksija Josef Odložilin muistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stadion Juliska Wikimedia Commonsissa
Juliskan pääkatsomo
János Hunyadi

| János Hunyadi |
| --- | --- |
 János Hunyadi teoksessa Chronica Hungarorum vuodelta 1488
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1407 Hunedoara, nykyinen Romania
Kuollut: 11. elokuuta 1456 Belgrad, nykyinen Serbia
Ammatti:  sotilas valtionhoitaja
Vanhemmat:  Woyk Hunyadi ja Erzsébet Morzsinai
Puoliso:  Erzsébet Szilágyi
Lapset:  Lázlo Hunyadi Mátyás Hunyadi
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
János Hunyadi (n. 1407 Hunyad (nyk. Hunedoara, Romania), Transilvania – 11. elokuuta 1456 Belgrad) oli Unkarin kuninkaan alaisuudessa palvellut sotapäällikkö sekä kenraali, suurmaanomistaja ja Unkarin valtionhoitaja vuosina 1446–1452.
Hunyadi tunnetaan etenkin osmanien vastaisista sodistaan ja suurimman voittonsa hänen johtamansa joukot saivat heidän murtaessaan Belgradin piirityksen vuonna 1456. Hunyadi kuoli ruttoon vain joitakin päiviä voittonsa jälkeen. Hänen poikansa Matias Corvinus nousi myöhemmin Unkarin kuninkaaksi. Hunyadilla on huomattava sankarin maine paitsi Unkarissa, mutta myös serbien, kroaatien, bulgaarien ja romanialaisten keskuudessa.
Suku ja koulutus

János Hunyadi syntyi vuoden 1407 paikkeilla. Taustaltaan Hunyadi kuului valakialaiseen (romanialaiseen) pienaatelistoon. Hänen isänsä ritari Woyk tai Vajk (k. ennen 1419) oli saanut omakseen Hunyadin linnan nykyisessä Hunedoarassa Unkarin kuningas Sigismundilta. Hunyadin suku sai nimensä ajalle tyypilliseen tapaan omistamiensa maidensa mukaan, mutta alun perin suku oli kotoisin Transilvanian Hategista. Hänen äitinsä oli Erzsébet Morzsinai. Hänellä oli kaksi nuorempaa veljeä Woyk ja János nuorempi.
Kuninkaallinen maalahjoitus nosti Hunyadi-suvun Unkarin aateliston alemman (ei-paronillisen) ryhmän kärkeen. 40 kylää käsittävän alueen omistajina he olivat yhtä hyvin toimeentulevia kuin suuret magnaatit, jotka muodostivat kuninkaan neuvoston ja käyttivät todellista valtaa maassa, mutta arvoasteikossa he sijoittuivat paljon näiden alapuolelle.
Asemalleen tyypillisen urapolun mukaisesti Hunyadista tuli 12 ratsusotilasta komentava ritari, joka tarjosi palvelujaan korkeampiarvoiselle aatelille tutustuen näin esimerkiksi pohjoisserbien ruhtinas Stefan Lazarevićiin ja Sigismundin palveluksessa mainetta niittäneeseen sotilas Philippo Scolariin.
Hoviin saavuttuaan Hunyadi avioitui aatelisen Erzsébet Szilágyi (n. 1410–1483) kanssa, jonka isä László Szilágyi oli merkittävä rajoja puolustanut sotapäällikkö ja äiti Katalin Bellyéni, merkittävän aatelissuvun jäsen. Heille syntyivät pojat Lázlo Hunyadi (1431–1457) ja Mátyás Hunyadi (1443–1490), joiden kasvatuksen sekä humanistisen koulutuksen hoiti äiti isän ollessa sotaretkillä.
Nuori ritari seurasi kuningasta Italiaan ja muihin ulkomaihin. Milanon herttuakunnassa hän tutustui kondottieeri Francesco Sforzaan ja opiskeli Italian uutta sotataidetta, Sen jälkeen hän perehtyi Böömin hussilaisten kapinallisten palkkasoturipäälliköiden kehittämiin sodankäyntitekniikoihin.
Kotiin palattuaan Hunyadia pidettiin Etelä-Unkarin parhaana soturina. Hän oli edelleen ilman korkeaa virkaa, mutta hän komensi 50-100 aseistautunutta miestä turkkilaisten hyökkäyksiä vastaan. Hänen voittonsa, vaikka ne olivatkin paikallisesti tärkeitä, herättivät laajaa huomiota.
Sotilasura

Vuonna 1439 serbit kärsivät lopullisen tappion Osmanien valtakuntaa vastaan ja turkkilaiset uhkasivat nyt näin suoraan Unkaria etelästä. Unkari oli puolestaan ajautunut sisällissotaan perinnöllisen hallitsijan Lázló V:n ja vaalikuningas Vladislav I:n kannattajien välillä. Vladislavilla oli Unkarin alemman aateliston tuki, mutta Lázlólla oli Unkarin magnaattien ja myöhemmin Itävallan arkkiherttua Friedrichin eli myöhemmän keisari Fredrik III:n tuki. Hunyadi nimitettiin bániksi (sotilaskuvernööri) Severiniin (nyk. Romania) alueella, joka oli alttiina jatkuville osmanien hyökkäyksille. Menestys tässä tehtävässä toi nopean etenemien uralla ja yhä suurempia huomionosoituksia, kuten maaomaisuutta sekä muita tuloja.
Hunyadi tuki muun pienaatelin tapaan Vladislavia, joka nimitti hänet Transsilvanian käskynhaltijaksi eli vajdaksi (voivodi). Lopulta leskikuningatar Elisabetin kuoleman jälkeen vuonna 1442 Vladislav solmi aselevon Fredrik III:n holhoaman Lázlón kanssa voidakseen keskittyä turkkilaisten muodostamaa uhkaa vastaan. Hänestä tehtiin myös Temesin kreivi (nyk. Timiș, Romania), Belgradin kapteeni ja eteläisten rajojen puolustusjärjestelmän sotilasjohtaja. Pian hän saavutti ja ohitti arvoasteikossa rikkaimmat vanhat paronilliset suvut. Seuraavina vuosina hän kykeni karkottamaan turkkilaiset paitsi Unkarin raja-alueelta myös naapurimaasta Valakiasta.
Sotilasura > Turkkilaisten vastainen sota

Turkkilaisilla ja unkarilaisilla oli keskenään ennestään rauhansopimus, mutta vuonna 1443 tilanne osoittautui otolliseksi sotaretkelle turkkilaisia vastaan tästä huolimatta. Sulttaani Murad II oli suostunut Unkarille varsin edullisiin rauhanehtoihin hänen jouduttuaan kukistamaan kapinan Vähä-Aasiassa. Paavin erikoislegaatti Giuliano Cesarini oli saanut aikaan sovinnon Vladislavin ja Fredrik III:n välille, mikä teki Vladislavin suunnitteleman uuden turkkilaisvastaisen sotaretken mahdolliseksi. Lisäksi Cesarini taivutteli Vladislavin rikkomaan rauhansa turkkilaisten kanssa näiden vääräuskoisuuden takia. Uuden sotaretken tavoitteena oli vallata turkkilaisten alueet Balkanilla. Hunyadi kokosi sotaretkeä varten 10 000–12 000, minkä lisäksi joukkoja saatiin Unkarin naapurimaista, kuten Puolasta ja joukkojen kokonaisvahvuus oli noin 30 000. Talvella 1443–1444 käydyissä taisteluissa unkarilaiset valtasivat Nišin ja Sofian kaupungit, sekä voittivat turkkilaiset useissa taisteluissa. Suuret osat Bosniaa, Serbiaa, Bulgariaa ja Albaniaa vapautettiin turkkilaisvallasta. Huollon ongelmien takia unkarilaisten oli lopulta vetäydyttävä alueelta helmikuussa 1444.
Sotatoimet oli viety vuosia kestäneiden puolustustaistelujen jälkeen turkkilaisten puolelle, mikä herätti innostusta Euroopassa. Kuitenkin kun Murad kuuli rauhan rikkomisesta, hän selvitti nopeasti kapinan Vähässä Aasiassa ja palais joukkoineen Eurooppaan. Unkarin balkanilaiset liittolaiset kaikkosivat turkkilaisten koston pelossa. Vladislav ja Hunyadi kävivät kuitenkin uuteen hyökkäykseen heinäkuussa luulleen virheellisesti venetsialaisen laivaston estävän turkkilaisten saapumisen. Laivastoa ei kuulunut paikalle ajoissa ja joulukuussa 1444 osapuolet kävivät ratkaisutaistelun Varnassa. Taistelu näytti aluksi edulliselta unkarilaisille, mutta käänty tappioksi Vladislavin varomattomuuden takia. Kuningas sai surmansa ja pakoon taistelukentältä päässyt Hunyadi vietti jonkin aikaa Valakian voivodi Vlad Tepesin vankina.
Unkarin valtionhoitaja

Kuninkaan kuolema oli ajanut Unkarin sekasortoon. Valtiopäivät valitsi Lázló V:n Unkarin kuninkaaksi vuonna 1446. Jotta Fredrik III:n valtapyrkimyksiä voitaisiin rajoittaa, Hunyadista tehtiin vielä alaikäisen kuninkaan valtionhoitaja. Valtionhoitaja käytti valtaa kuninkaan nimissä kaksitoistahenkisen holhoojahallituksen johdossa. Unkarin magnaattisukujen aiheuttamista ongelmista huolimatta Hunyadin onnistui asemansa turvin parantaa Unkarin sotavoimia huomattavasti. Unkarin armeijan ydin muodostui nyt hussilaisista palkkasotureista.
Vuonna 1448 Hunyadi johti uutta sotaretkeä turkkilaisia vastaan. Hän yritti tavoittaa turkkilaisia vastaan taistelleet albaanien joukot, mutta kohtasi turkkilaiset ennen joukkojen yhdistymistä Kosovopoljen taistelussa, joka päättyi turkkilaisten voittoon. Vuonna 1450 Hunyadi solmi rauhan turkkilaisten kanssa ja sai aikaan sovinnon myös Fredrik III:n kanssa. Hänen asemansa heikkeni selvästi vuonna 1452, jolloin kuninkaasta tuli täysi-ikäinen. Kuningas tukeutui valtaistuimellaan paljolti Cillein sukuun, joka kuului puolestaan Hunyadin vastustajiin. Valtionhoitajan tehtävistä luovuttuaan Hunyadi jäi kuitenkin armeijan ylipäälliköksi.
Unkarin valtionhoitaja > Voitto Belgradissa

Vuonna 1453 Osmanien valtakunnan nuori uusi sulttaani Mehmed II valtasi Bysantin pääkaupunki Konstantinopolin ja jatkoi edelleen valloitusretkeään Balkanille. Euroopassa Konstantinopolin menetys oli suuri järkytys, jonka jälkeen vaadittiin yhteistyötä turkkilaisten pysäyttämiseksi. Fransiskaanimunkki Johannes Capistranolainen johti suurehkon, mutta kouluttamattoman ja huonosti aseistetun saksalaisen ja böömiläisen sotajoukon Unkariin turkkilaisia vastaan. Yhteenotto turkkilaisten kanssa seurasi Belgradista, jonka Mehmed II piiritti vuonna 1456. Kaupunkia puolusti Hunyadin lanko Mihály Szilágyi ja Hunyadi riensi pelastamaan piiritettyä kaupunkia. Capistranon johtamat ristiretkeläiset tekivät raivokkaan hyökkäyksen turkkilaisia vastaan samalla, kun kaupungin puolustajat hyökkäsivät ulos turkkilaisia vastaan. Tilanteen väärin arvioineet turkkilaiset kärsivät huomattavan tappion. Uutinen Hunyadin armeijan voitosta 22. heinäkuuta 1456 oli historian merkittävin turkkilaisia vastaan käydyissä sodissa ja aiheutti hurmosta Euroopassa. Sen jälkeen Unkari säästyi turkkilaisten valloituksilta lähes 70 vuoden ajan.
Hunyadi itse ei päässyt iloitsemaan voitostaan pitkään, sillä hän kuoli noin 49-vuotiaana sotajoukkojen leirissä levinneeseen ruttoon vain muutamaa päivää myöhemmin Zemunin linnakkeessa Belgradissa 11. elokuuta 1456.
Perintö

Kuollessaan Hunyadi oli tunnettu paitsi sotilaana, mutta myös suurmaanomistajana. Hänellä oli ajan mittaan kertynyt suunnaton maaomaisuus etenkin Itä-Unkarissa ja hän oli noussut kaikkien aikojen suurimmaksi unkarilaiseksi maanomistajaksi.
Hunyadin vastustajiin kuulunut Cillein suku pyrki kitkemään Hunyadien kannattajat Unkarista Jánoksen kuoltua. Ulrik Cillei yritti ottaa hallitsijan tuella haltuunsa Hunyadin pojan Lázlo Hunyadin omistaman Nándorfehérvárin linnan. Syntyi kahakka, jossa Hunyadin kannattajat surmasivat Cillein ja Cillein suku vaati kostoa. Hallitsija antoi mestauttaa Lázlon ja vangituttaa tämän nuoremman veljen Mátyás Hunyadin. Aatelisto nousi kapinaan ja kuningas joutui pakenemaan Prahaan vankinsa mukanaan. Kuningas kuoli vuonna 1457 ja etenkin alemman aateliston tukema Mátyás huudettiin kuninkaaksi vuonna 1458 hallitsijanimellä Matias I. Sittemmin häntä on pidetty yhtenä myöhäiskeskiajan suurista persoonallisuuksista.
János Hunyadi niitti mainetta etenkin turkkilaisten vastaisilla sodillaan. Unkarissa häntä pidetään legendaarisena sankarihahmona, isänmaanystävänä ja sotilaallisena nerona. Sankarina häntä ovat pitäneet yhtä lailla serbit, kroaatit, bulgaarit ja romanialaiset, jotka ovat kokeneet Hunyadin Balkanin kansojen johtohahmona turkkilaisten vastaisessa sodassa.
Vaikka hän ei koskaan toteuttanut aikansa humanistien unelmaa turkkilaisten karkoittamisesta Euroopasta, Hunyadi ansaitsi loistavan nimen huomattavilla menestyksellään ja pelkästään siksi, että hän onnistui pysäyttämään voittamattomaksi oletetut turkkilaiset armeijat. Tämän vuoksi häntä kuvaillaan aikalaislähteissä ilmaisuilla "turkkilaisten ainoa pelko” tai turkinkielisellä arvostavalla ilmaisulla ”sodan salama ja leimaus”, jonka turkkilaiset soturit antoivat harvoin edes omille johtajilleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta János Hunyadi Wikimedia Commonsissa
Janos Hunyadi ja turkkilaiset, Hakkapeliitta, 20.09.1938, nro 38, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Hunyadin linna Hunedoarassa
János Hunyadin vaakuna. Hänen poikansa Matias Corvinus otti sukunimensä vaakunan korpista (lat. Corvus corax)
János Hunyadi, teoksessa Chronica Hungarorum, János Thuróczi,  Augsburg, Brünn, 1488
Kaakkois-Eurooppa vuonna 1444
Varnan taistelu 1444, Polski Kronika 1564
Belgradin piiritys kuvattuna freskossa vuodelta 1468 Olomoucissa
Zemunin linnakkeesta säilynyt János Hunyadin vartiotorni Belgradissa
János Hunyadin patsas Budapestin Sankarien aukiolla. Kuvanveistäjä Ede Margó, 1906
János Hunyadin ratsastajapatsas Pécsissä, kuvanveistäjä Pál Pátzay, 1956
Claude Bergeaud

| Claude Bergeaud |
| --- | --- |
 Bergeaud vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Claude Bergeaud
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1960 (ikä 64) Artigat, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Koripalloilija
Valmennusura
:  Pau-Orthez  Ranska
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Serbia ja Montenegro 2005 |  |  |
Claude Bergeaud (s. 30. huhtikuuta 1960 Artigat) on ranskalainen koripallovalmentaja. Bergeaud toimi vuosina 2003–2007 Ranskan maajoukkueen päävalmentajana saavuttaen EM-pronssia vuonna 2005. Pau-Orthez voitti hänen johdollaan kolme Ranskan mestaruutta ja yhden Ranskan cup-mestaruuden.
Elämä ja urheilu-ura

Bergeaud toimi vuosina 2003–2007 Ranskan maajoukkueen päävalmentajana saavuttaen EM-pronssia vuonna 2005. Ranska osallistui hänen valmennuksessaan myös vuoden 2006 MM-kilpailuihin ja vuoden 2007 EM-kilpailuihin. Pau-Orthez voitti hänen päävalmentaja-aikanaan Ranskan mestaruuden vuosina 1998, 1999 ja 2001 sekä Ranskan cup-mestaruuden vuonna 2002. Vuonna 1999 Bergeaud valittiin Ranskan pääsarjan vuoden valmentajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claude Bergeaud Wikimedia Commonsissa
Ranskan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2005
4 Fauthoux |
5 Gelabale |
6 Rigaudeau |
7 Julian |
8 M. Piétrus |
9 Parker |
10 Diarra |
11 F. Piétrus |
12 Schmitt |
13 Diaw |
14 Weis |
15 Giffa |
Valmentaja Bergeaud
Sophie Ellis-Bextor

Sophie Ellis-Bextor
Sophie Michelle Ellis-Bextor  (s. 10. huhtikuuta 1979) on englantilainen laulaja, sanoittaja ja malli.
Biografia

Ellis-Bextor tuli tunnetuksi vuonna 2000 Spillerin kappaleesta Groovejet (If This Ain’t Love). Hänen äitinsä Janet Ellis oli juontaja ja isänsä Robin Bextor elokuvatuottaja. 1990-luvun lopulla hän oli laulajana Theaudience-yhtyeessä. Hänen debyyttialbuminsa oli Read My Lips (2001).
Diskografia > Studioalbumit

2001: Read My Lips
2003: Shoot from the Hip
2007: Trip the Light Fantastic
2011: Make a Scene
2014: Wanderlust
2016: Familia
2023: Hana
Diskografia > EP

2009: Sophie Ellis-Bextor: iTunes Live in London
Diskografia > Singlet

2001: Take Me Home
2001: Murder On The Dancefloor
2002: Get Over You / Move This Mountain
2002: Music Gets The Best Of Me
2003: Mixed Up World
2003: I Won't Change You
2007: Catch You
2007: Me And My Imagination
2007: Today The Sun's On Us
2008: If I Can't Dance
2010: Bittersweet
Diskografia > Featuring-singlet

2000: Groovejet (If This Ain't Love) (Spiller feat. Sophie Ellis-Bextor)
2005: Circles (Just My Good Time) (Busface feat. Mademoiselle E.B.)
2009: Heartbreak (Make Me a Dancer) (Freemasons feat. Sophie Ellis-Bextor)
2010: Can't Fight This Feeling (Junior Caldera feat. Sophie Ellis-Bextor)
2010: Not Giving Up On Love (Armin van Buuren vs. Sophie Ellis-Bextor)
Diskografia > DVD

2002: Watch My Lips