Kevin Keegan
Ura valmentajana

Keegan palasi jalkapallon pariin helmikuussa 1992, kun Newcastle United FC nosti entisen tähtipelaajansa argentiinalaisen Osvaldo Ardilesin seuraajaksi joukkueen peräsimeen. Keeganin johdolla Newcastle palasi pääsarjatasolle 1.divisioonan mestarina kauden 1992–1993 jälkeen. Englannin Valioliigassa Keeganin luotsaama Newcastle nousi kärkikahinoihin mutta hävisi mestaruuskamppailun Manchester Unitedille kaudella 1995–1996. Keegan erosi tehtävistään tammikuussa 1997 Newcastle Unitedin ollessa Valioliigassa neljäntenä.
Syyskuussa 1997 Keegan siirtyi Fulhamiin johtotehtäviin. Ray Wilkinsin potkujen jälkeen toukokuussa 1998 Keegan otti päävalmentajan tehtävät hoitaakseen. Hänen johdollaan seura voitti 2.divisioonan mestaruuden 1999, mutta fanien suosiota Keegan ei saanut. Hän lähti seurasta toukokuussa 1999 siirtyäkseen täysipäiväisesti Englannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi – tehtävään, johon hänet oli nimetty helmikuussa 1999.
Keeganin maajoukkuevalmentajuus ei ollut järin menestyksekäs. EM-kisoissa 2000 Englanti jäi alkulohkoonsa voitettuaan vain yhden ottelun. Englannin hävittyä Saksalle MM-karsintojen avausottelussa lokakuussa 2000 Keegan jätti tehtävänsä.
Toukokuussa 2001 Keegan palasi valmennustehtäviin siirtyen Manchester Cityn päävalmentajaksi. Keegan nosti joukkueen Valioliigaan kauden 2001–2002 päätteeksi ja ensimmäinen liigakausi päättyi hienosti yhdeksännelle sijalle. Seuraavalla kaudella seura ei enää odotuksista huolimatta onnistunut taistelemaan hyvistä sijoituksista, vaan vajosi putoamisviivan tuntumaan ollen lopulta 16:s.
Kauteen 2004–2005 Keegan lähti valtaisten paineiden alla, ja häntä veikattiin ensimmäiseksi erotetuksi päävalmentajaksi. Pelit sujuivat kuitenkin hyvin ja City nousi pois putoamisviivan tuntumasta. Paineiden alla Keegan kuitenkin päätti erota ja maaliskuussa 2005 hän jätti Cityn ja vetäytyi jalkapalloympyröistä.
Vajaat kolme vuotta City-pestin päättymisen jälkeen Kevin Keegan palasi jälleen valmennustehtäviin. Hän ei voinut vastustaa entisen seuransa, Newcastle Unitedin kutsua, ja 16. tammikuuta 2008 hänestä tuli seuran päävalmentaja toistamiseen urallaan. Keeganin johdolla Newcastle sijoittui kaudella 2007/08 Englannin Valioliigassa lopulta sijalle 12.
Kesällä 2008 Keegan joutui napit vastakkain seurajohdon kanssa pelaajasiirroista johtuen. Pitkällisten neuvottelujen ja ristiriitaisten uutisten jälkeen Keegan ilmoitti lähtevänsä seurasta. Hän perusteli lähtöään sillä, ettei ole saanut valmentajana mahdollisuutta vaikuttaa joukkueen pelaajasiirtoihin riittävästi.
Meriitit valmentajana
Englannin 1. divisioona: 1993, 2002
Englannin 2. divisioona: 1999
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ray Wilkins | Fulhamin päävalmentaja 1998–1999 | Seuraaja: Paul Bracewell |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Joe Royle | Manchester Cityn päävalmentaja 2001–2005 | Seuraaja: Stuart Pearce |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Osvaldo Ardiles Sam Allardyce | Newcastle Unitedin päävalmentaja 2/1992–1/1997 1/2008–9/2008 | Seuraaja: Kenny Dalglish Chris Hughton |
Englannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Winterbottom (1946–62) • Ramsey (1963–74) • Mercer (1974) • Revie (1974–77) • Greenwood (1977–82) • Robson (1982–90)  • G. Taylor (1990–93) • Venables (1994–96) • Hoddle (1996–99) • Keegan (1999–2000) • Wilkinson (väliaikainen) (2000) • P. Taylor (väliaikainen) (2000) • Eriksson (2001–06) • McClaren (2006–07) • Capello (2007–12) • Pearce (väliaikainen) (2012) • Hodgson (2012-16) • Allardyce (2016) • Southgate (2016–)
Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1980
1 Clemence |
2 Neal |
3 Sansom |
4 Thompson |
5 Watson |
6 Wilkins |
7 Keegan |
8 Coppell |
9 Johnson |
10 Brooking |
11 Woodcock |
12 Anderson |
13 Shilton |
14 Cherry |
15 Hughes |
16 Mills |
17 McDermott |
18 Kennedy |
19 Hoddle |
20 Mariner |
21 Birtles |
22 Corrigan |
Valmentaja Greenwood
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Clemence |
2 Anderson |
3 Brooking |
4 Butcher |
5 Coppell |
6 Foster |
7 Keegan |
8 Francis |
9 Hoddle |
10 McDermott |
11 Mariner |
12 Mills |
13 Corrigan |
14 Neal |
15 Rix |
16 Robson |
17 Sansom |
18 Thompson |
19 Wilkins |
20 Withe |
21 Woodcock |
22 Shilton |
Valmentaja Ron Greenwood
Kultainen pallo (Ballon d’Or)
1956: Stanley Matthews • 1957: Alfredo Di Stéfano • 1958: Raymond Kopa • 1959: Alfredo Di Stéfano • 1960: Luis Suárez • 1961: Omar Sivori • 1962: Josef Masopust • 1963: Lev Jašin • 1964: Denis Law • 1965: Eusébio • 1966: Bobby Charlton • 1967: Flórián Albert • 1968: George Best • 1969: Gianni Rivera • 1970: Gerd Müller • 1971: Johan Cruijff • 1972: Franz Beckenbauer • 1973: Johan Cruijff • 1974: Johan Cruijff • 1975: Oleh Bloh’in • 1976: Franz Beckenbauer • 1977: Allan Simonsen • 1978: Kevin Keegan • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Ihor Bjelanov • 1987: Ruud Gullit • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Marco van Basten • 1993: Roberto Baggio • 1994: Hristo Stoitškov • 1995: George Weah • 1996: Matthias Sammer • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Luís Figo • 2001: Michael Owen • 2002: Ronaldo • 2003: Pavel Nedvěd • 2004: Andri Ševtšenko • 2005: Ronaldinho • 2006: Fabio Cannavaro • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi • 2016: Cristiano Ronaldo • 2017: Cristiano Ronaldo • 2018: Luka Modrić • 2019: Lionel Messi • 2020: ei jaettu 2021: Lionel Messi • 2022: Karim Benzema • 2023: Lionel Messi • 2024: Rodrigo Hernández
2018: Ada Hegerberg • 2019: Megan Rapinoe • 2020: ei jaettu • 2021: Alexia Putellas • 2022: Alexia Putellas • 2023: Aitana Bonmatí • 2024: Aitana Bonmatí
Onze d’Or
1976: Robert Rensenbrink • 1977: Kevin Keegan • 1978: Mario Kempes • 1979: Kevin Keegan • 1980: Karl-Heinz Rummenigge • 1981: Karl-Heinz Rummenigge • 1982: Paolo Rossi • 1983: Michel Platini • 1984: Michel Platini • 1985: Michel Platini • 1986: Diego Maradona • 1987: Diego Maradona • 1988: Marco van Basten • 1989: Marco van Basten • 1990: Lothar Matthäus • 1991: Jean-Pierre Papin • 1992: Hristo Stoitškov • 1993: Roberto Baggio • 1994: Romário • 1995: George Weah • 1996: Eric Cantona • 1997: Ronaldo • 1998: Zinédine Zidane • 1999: Rivaldo • 2000: Zinédine Zidane • 2001: Zinédine Zidane • 2002: Ronaldo • 2003: Thierry Henry • 2004: Didier Drogba • 2005: Ronaldinho • 2006: Thierry Henry • 2007: Kaká • 2008: Cristiano Ronaldo • 2009: Lionel Messi • 2010–2011: Lionel Messi • 2011–2012: Lionel Messi • 2012–2014: ei jaettu • 2014–2015: Antoine Griezmann • 2015–2016: ei jaettu • 2016–2017: Cristiano Ronaldo • 2017–2018: Lionel Messi • 2018–2019: Sadio Mané • 2019–2020: ei jaettu • 2020–2021: Karim Benzema • 2021–2022: Karim Benzema • 2022–2023: Erling Braut Haaland