stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epeiroksen despotaatti
Historia

Despotaatin perusti Mikael Dukas, keisari Isaak II Angeloksen ja Aleksios III:n serkku. Mikael oli aluksi liitossa Montferratin Bonifatiuksen kanssa, mutta kapinoi lopulta häntä vastaan. Konstantinopolin patriarkka Johannes Kamateros ei hyväksynyt Mikaelia Bysantin keisariksi, vaan hän seurasi Theodoros I Laskariksen mukana Nikaiaan. Mikael puolestaan tunnusti paavi Innocentius III:n ja katkaisi siteet Konstantinopoliin.
Mikael hallitsi vuoteen 1214, jolloin hänet murhattiin ja Epeiroksen hallitsijaksi tuli hänen velipuolensa Theodoros. Theodoroksen aikana saatiin vallattua Thessaloniki. Hän liittoutui myös bulgaarienselvennä kanssa ja valtasi Trakian latinalaisilta. Vuonna 1230 Theodoros rikkoi sopimuksensa bulgaarien kanssa. Bulgaarien Ivan Asen II kukisti hänet taistelussa. Taistelun jälkeen Theodoros vangittiin ja sokaistiin. Theodoroksen veljenpojasta Mikael II:sta tuli uusi hallitsija.
Vuonna 1246 Nikaia valtasi Thessalonikin, ja vuonna 1248 Johannes I Vatatzes pakotti Mikaelin tunnustamaan hänet keisariksi. Johannes puolestaan tunnusti Mikaelin virallisesti Epeiroksen despootiksi. Mikael liittoutui myös Akhaian ruhtinaan Wilhelm II Villehardouinin kanssa vuonna 1248. Seuraavien vuosikymmenien aikana Epeiros oli aina välillä Nikaian liittolainen ja toisinaan sen vihollinen. Epeiros joutui myös taistelemaan Sisilian Manfredia vastaan, joka yritti vallata Albanian.
Vuonna 1249 Nikaian keisari Mikael VIII Palaiologos valtasi Epeiroksen pääkaupungin Artan, mutta se saatiin vallattua takaisin samalla, kun nikaialaiset valtasivat takaisin Konstantinopolin. Vuonna 1267 Sisilian Kaarle I valtasi Kerkyran ja suurimman osa Epeirosta. Kun Mikael II kuoli vuonna 1271, hänen tilalleen tuli hänen poikansa Nikeforos. Vuonna 1279 Nikeforos julistautui Kaarlen vasalliksi, mutta Kaarlen kukistuttua Nikeforos menetti Albanian Bysantille.
Vuonna 1292 Nikeforos menettiselvennä myös suurimman osan valtakunnastaan Kaarlen pojalle Filip I:lle. Nikeforos kuoli vuonna 1292. Hänen poikansa Tuomaksen ollessa vielä alaikäinen Bysantin vaikutus kasvoi. Tuomaksen holhooja oli Andronikos II Palaiologoksen sisar Anna. Vuonna 1306 hänselvennä kapinoi Filipiä vastaan.
Vuonna 1318 Tuomaksen murhasi Nikolas Orsini, joka meni naimisiin Tuomaan lesken, Andronikoksen tyttären kanssa. Vuonna 1323 Nikolaksen syrjäytti hänen veljensä Johannes. Johanneksen taas murhasi hänen vaimonsa Anna. Seuraavaksi hallitsi Nikeforos II Orsini, joka pakeni Italiaan Andronikos III:n vallatessa Epeiroksen vuonna 1337. Serbia valtasi vuorostaan Epeiroksen Johannes V Palaiologoksen ja Johannes VI Kantakuzenoksen sisällissodan aikana. Nikeforos sai vallattua Epeiroksen takaisin vuonna 1356, mutta hänen kuoltuaan vuonna 1359 despotaatti liitettiin jälleen Bysantin valtakuntaan.
Hallitsijat

Mikael I Dukas (1204–1214)
Theodoros Dukas (1214–1230)
Mikael II Dukas (1230–1271)
Nikeforos I Dukas (1271–1296)
Tuomas Ducas (1296–1318)
Nikolas Orsini (1318–1323)
Johannes Orsini (1323–1335)
Nikeforos II Orsini (1335–1337, 1356–1359)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epeiroksen despotaatti Wikimedia Commonsissa
Equites

Equites eli ritarit olivat Rooman valtakunnassa senaattorisäädyn jälkeen toiseksi arvokkain yhteiskuntaluokka.
Rooman kuningasajalla equites tarkoitti armeijan ratsuväessä palvelevia kansalaisia. Ratsuväen merkitys laski kuitenkin tasavallan aikana ja armeijan ratsujoukot hankittiin liittolaisten riveistä. Ritarit muodostivat comitia centuriatassa 18 ensimmäistä ja tärkeintä centuriaa. Ritareille ei asetettu samoja rajoituksia kaupankäynnin harjoittamisessa kuin senaattiin kuuluville.
Vasta Augustuksen aikana säädettiin tarkasti, ketkä laskettiin ritariksi. Tähän vaadittiin 400 000 sestertiuksen omaisuus. Ritari sai kantaa kultaista sinettisormusta ja kapealla punaisella nauhalla varustettua tunikaa.
Roomalaiset ritarit palvelivat tärkeissä tehtävissä armeijassa kuten sotatribuuneina. Keisariajalla ritareille aukeni mahdollisuus päästä eräisiin valtakunnan tärkeimpiin virkoihin. Keisarit nimittivät yleensä ritareja keisarillisten provinssien prefekteiksi. Tärkeimpiä viroista, joihin roomalainen ritari saattoi päästä, olivat Aegyptuksen eli Egyptin provinssin prefekti ja pretoriaaniprefekti.
Ensimmäisen sukupolven pelikonsolit

Historia
kolikkopelien kulta-aika
vuoden 1983 videopelilama
videopelien historia
Pelikonsolit
1. sukupolven pelikonsolit (1972–1977)
2. sukupolven pelikonsolit (1976–1984)
3. sukupolven pelikonsolit (1983–1992)
4. sukupolven pelikonsolit (1987–1996)
5. sukupolven pelikonsolit (1993–2006)
6. sukupolven pelikonsolit (1998–2013)
7. sukupolven pelikonsolit (2005–2017)
8. sukupolven pelikonsolit (2012–nykyhetki)
9. sukupolven pelikonsolit (2020–nykyhetki)
Videopelien historia
Pelikonsolien ensimmäinen sukupolvi koostui pelikonsoleista, joille ei voinut ohjelmoida uusia videopelejä. Pelikonsolit myytiin sisäänrakennettujen pelien kanssa. Sukupolven ensimmäinen konsoli oli vuonna 1972 julkaistu Magnavox Odyssey, ja viimeiset konsolit ilman pelimoduuleja julkaistiin vuonna 1977. Seuraavan sukupolven aloitti vuonna 1976 julkaistu Fairchild Channel F, jonka pelit olivat ohjelmoituja ja myytiin erillisillä moduuleilla.
Vertailu

| Nimi | Magnavox Odyssey | Magnavox Odyssey 200 | Atarin/Sears Telegamesin Pong | Coleco Telstar | Nintendon Color TV Game |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Konsoli: 
| Julkaisuhinta | 100 USD | 100–230 USD | 98.95 USD |  | ¥9,800 - ¥15,000 |
| Julkaisupäivä | US1972  JP1975  EU1974 | US1975 | US1975 | US1976  JPN1977 | JP1977 |
| Media |  |  | Sisäänrakennettu mikropiiri | Kasetti (Telstar Arcade) |  |
| Oheislaitteet | Valopistooli |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

The Dot Eaters: Bits From the Primordial Ooze (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
ClassicGaming Expo 2000: Baer Describes the Birth of Videogames (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Video Games Turn 40 (1UP.com) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ensimmäisen sukupolven pelikonsolit
APF TV Fun
Color TV Game
Coleco Telstar
Magnavox Odyssey
Magnavoxin / Philipsin Odyssey-tuotelinja
Pong
Video Pinball
"Brown Box", Magnavox Odysseyn prototyyppi.
Eponyymi

Eponyymi tarkoittaa joko kuvitteellisen hahmon tai todellisen henkilön nimeä, jonka mukaan jokin kansa, paikka tai muu asia on nimetty.
Eponyymi-sana tulee kreikan sanoista ep(i) (ἐπ(ί), ”päällä”, ”jäljessä”) ja onoma/onyma (ὄνομα/ὄνυμα, ”nimi”) – eponymos (ἐπώνυμος, ”nimen antava”).
Antiikin Kreikassa olivat yleisiä niin kutsutut eponyymit heerokset, joiden nimillä selitettiin paikannimiä. Nykyajan eponyymeistä nimensä ovat saaneet esimerkiksi:
AIV-rehu (Artturi Ilmari Virtanen)
giljotiini (Joseph-Ignace Guillotin)
Halleyn komeetta (Edmond Halley)
Vuosia on nimetty poliittisten eponyymien perusteella:
Ateenassa antiikin Kreikan aikana vuosittain valitun hallitsevan eponyymiarkontin mukaan
Antiikin Roomassa kahden hallitsevan konsulin mukaan
Stiglerin laki väittää eponyymien olevan harvoin todenperäisiä – useimmiten asiat on nimetty jonkun muun kuin niiden oikean keksijän tai löytäjän mukaan.
Musiikissa

Eponyymi musiikkialbumi (taiteessa myös kirja, elokuva jne.) on nimetty sen tekijän mukaan.. Näitä ovat muun muassa Elvis Presleyn Elvis Presley (1956), The Clashin The Clash (1978) ja The Stone Rosesin The Stone Roses (1989).
Englannin–Hollannin sodat

Englannin–Hollannin sodat (engl. Anglo-Dutch Wars, holl. Engels–Nederlandse Oorlogen) olivat 1600-luvun loppupuolella ja reilut sata vuotta myöhemmin 1780–1784 käytyjä merisotia, joiden perussyy oli kilpailu ulkomaankaupan herruudesta.
Taustaa

Englanti ja Alankomaat olivat 1500-luvulla läheisiä liittolaisia vastustaessaan Habsburg-suvun pyrkimyksiä. Habsburgit hallitsivat Itävallan keisarikuntaa, Espanjaa ja monia pienempiä alueita. Kumpikin maa pyrki estämään Espanjan merivallan kasvua. Niinpä Englanti tuki Alankomaiden Espanjan-vastaista taistelua kahdeksankymmenvuotisessa sodassa lähettämällä sille rahaa ja joukkoja. Alankomaiden hallinnossa oli pysyvä Englannin edustaja takaamassa yhteistoiminnan. Englannin vuonna 1604 Espanjan kanssa tekemä erillisrauha teki särön yhteistoimintaan, mutta pian sen jälkeen syttyneessä kolmikymmenvuotisessa sodassa ne olivat samalla puolella.
Espanjan vaikutusvallan heikkeneminen kolmikymmenvuotisen sodan päättyessä 1648 merkitsi samalla Espanjan siirtomaiden resurssien uudelleen jakoa. Saaliinjako aiheutti kiistaa aiempien liittolaisten välille. Alankomaiden tehtyä rauhan Espanjan kanssa se nousi Englannin sijaan Espanjan tärkeimmäksi kauppakumppaniksi. Se pysäytti Englannin kaupan tasaisen kasvun, joka oli jatkunut yhtäjaksoisesti vuodesta 1590 asti. Kauppalaivojen osalta Alankomaat olivat 1600-luvun puolivälissä Euroopan suurin maa: sillä oli enemmän kauppalaivoja kuin muilla mailla yhteensä.
Alankomaiden talous perustui kauppamerenkulkuun. Sillä oli kauppapoliittinen ylivalta erityisesti Pohjanmeren ja Itämeren alueilla. Lisäksi Alankomaat valtasi lähes kaikki Portugalin Kaukoidän ja Brasilian siirtomaat ja kauppa-asemat, mikä mahdollisti erityisen tuottoisan maustekaupan. Hollantilaiset onnistuivat pienentämään laivojensa rahtikuluja valmistamalla helppohoitoisia ja halvalla rakennettuja aluksia. Siten Hollanti voitti jopa maitse Lähi-idän kautta kulkeneen välityskaupan, joka siirtyi merikuljetuksiin. Vuonna 1602 perustettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppania valtasi Intian markkinat portugalilaisilta, ja sen tukikohdaksi muodostuivat muun muassa Molukit, Sundasaaret ja Kapmaa.
Ensimmäinen sota 1652–1654

Englannin parlamentti sääti vuonna 1651 purjehdussäännön (Act of Navigation). Se kielsi tavaroiden tuonnin Euroopan mannermaalta Englantiin muissa kuin englantilaisissa tai tavaran tuottajamaan aluksissa. Englannin siirtomaista ja Euroopan ulkopuolelta tuotava tavara piti tuoda englantilaisilla laivoilla. Tosin määräystä ei voitu täysin noudattaa, sillä Englannilla ei ollut siihen riittävästi laivoja. Laki oli suunnattu suoraan Hollantia vastaan, sillä nimenomaan Hollanti hoiti suuren osan muidenkin maiden välisestä rahtiliikenteestä. Tämä johti Ensimmäiseen Englannin–Hollannin sotaan vuosina 1652–1654. Hollantilaiset joutuivat tällöin huomaamaan, että maan sotalaivaston kehittämistä oli laiminlyöty. Sota päättyi Englannin lievään voittoon, ja se sai itselleen kauppa-aseman Maustesaarilta.
Toinen sota 1665–1667

Hollannin ja sen itä-Intian kauppakomppanian hallitseva asema kauppamerenkulussa pysyi vahvana, vaikka sen kilpailijamaat pyrkivät ottamaan siitä mallia ja tehostamaan toimintaansa. Ranskalainen talouspoliitikko Jean-Baptiste Colbert laskeskeli vuonna 1665, että hollantilaiset omistivat kolme neljäsosaa kaikista laivoista, Colbertin mukaan 15 000 alusta. Nykylaskelmat pitävät lukua liian suurena, mutta nykyisetkin laskelmat osoittavat, että Hollannin kauppalaivasto oli 8–10 kertaa suurempi kuin Ranskan.  Alankomaat vahvisti myös sotalaivastoaan, kun se aloitti vuonna 1653 kuudenkymmenen uuden sotalaivan rakentamisohjelman. Toisaalta Englannin restauraatio nosti kansallisen ylpeyden esille Britanniassa. Vuonna 1665 se aloitti toisen Hollannin vastaisen sodan kaappamalla ja rosvoamalla useita sen kauppalaivoja. Aluksi Englanti näytti voittavan sodan valtaamalla Alankomaiden siirtokunnat Pohjois-Amerikassa, mutta kesäkuussa 1667 hollantilaisen amiraalin Michiel de Ruyterin johtama hyökkäys Thames-joelle sai englantilaiset allekirjoittamaan sodan lopettaneen Bredan sopimuksen 31. heinäkuuta 1667.
Kolmas sota 1672–1674

Ranskan kuningas Ludvig XIV päätti maaliskuussa 1672 aloittaa Hollannin-vastaisen sodan vallatakseen Espanjan Alankomaat Ranskalle. Aluksi Ludvigin piti hajottaa aikaisemmasta sodasta periytyvä Ranskan vastainen liittokunta: Englanti ostettiin kullalla Ranskan liittolaiseksi (salainen Doverin sopimus kesällä 1670) ja helmikuussa 1672 Ruotsi sitoutui vuosittaista maksua vastaan pitämään 16 000 sotilasta Pommerissa, jotta saksalaisia (erityisesti Brandenburgia) estettäisiin liittymästä Hollannin puolelle tulevassa sodassa. Englanti liittyikin luvatulla tavalla Ranskan aloittamaan sotaan, mutta se sai tarpeekseen satamien saartamisesta, kun Michiel de Ruyterin johtamat hollantilaiset voittivat neljä taistelua Englantia vastaan. Britannian parlamentti pakotti kuninkaan lopettamaan sodan.
Neljäs sota 1780–1784

Maiden väliset 1600-luvun sodat päättyivät vuoden 1688 mainioon vallankumoukseen, koska tällöin Englannin hallitsijaksi tuli alankomaalainen Vilhelm III Oranialainen. Ennen pitkää hollantilaiset kuitenkin pettyivät häneen, koska varmistaakseen englantilaisten uskollisuuden hän myönsi kuninkaalliselle laivastolle monia etuoikeuksia, kuten että kaikki englantilais-hollantilaiset laivastot olisivat englanninkielisiä. Hollannin varakkaimmat kauppiaat alkoivat käyttää Lontoota uutena päämajanaan, ja Alankomaiden talouskasvu hidastui. Ajoittaisista vaikeuksista huolimatta Alankomaat oli 1700-luvulla huomattava merivalta, sillä sen omistuksessa oli vuosisadan loppupuolella Indonesian maustesaaret, Ceylon, Kapmaa ja osa Guayanasta.   Vuoden 1780 tienoilla Britannian bruttokansantuote kuitenkin ylitti Alankomaat. Samaan aikaan alkoi kehittyä uusi konflikti, sillä Yhdysvaltain vapaussodassa Alankomaat asettui amerikkalaisten puolelle brittejä vastaan tunnustamalla vuonna 1782 Yhdysvaltain itsenäisyyden. Syntyi Neljäs Englannin–Hollannin sota. Tosin Hollannin laivasto oli nyt vain varjo entisestään, koska sillä oli vain noin kaksikymmentä alusta, joten se ei pystynyt suuriin laivastotaisteluihin. Alankomaat joutui Pariisin sopimuksessa 1784 tunnustamaan tappionsa. Tämä merkitsi Hollannin imperiumin kutistumista ja Britannian nousua merten herraksi. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania ajautui konkurssiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Englannin–Hollannin sodat Wikimedia Commonsissa
Epiktetos (vaasimaalari)

| Epiktetos> Ἐπίκτητος |
| --- | --- |
 Kohtaus palaistrassa. Epiktetoksen maalaaman punakuviotekniikalla koristellun lautasen tondo, n. 520–510 eaa. Kuvan ympärillä maalarin signeeraus.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 520–490 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Epiktetos (m.kreik. Ἐπίκτητος, Epiktētos) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 520–490 eaa.
Epiktetoksen nimi tarkoittaa ”äskettäin hankittua”, mikä viittaa siihen, että hän saattoi olla orja tai oli sitä ainakin aloittaessaan uransa. Epiktetos oli varhaisia punakuviomaalareita ja osa niin kutsuttua Pioneeriryhmää. Hän maalasi useiden eri savenvalajien, kuten Hiskhyloksen, Nikostheneen ja Pamfaioksen, tekemiä vaaseja. Hänen tekemikseen on arvioitu noin sata erilaista vaasia, ja hänen signeerauksensa tunnetaan näistä noin viidestäkymmenestä.
Epiktetos oli erikoistunut erilaisiin juoma-astioihin. Hänen tyylinsä oli huolellista ja siroa, ja hän suosi maalauksissaan arkielämää kuvaavia aiheita sekä mytologiassa Dionysos-aiheita. Punakuviotekniikan lisäksi Epiktetos teki myös maljoja kaksikielisellä tekniikalla, jossa maljan ulkopuoli oli maalattu punakuviotekniikalla ja sisäpuoli mustakuviotekniikalla.
Teoksia

Tanssiva sileeni. Lautasen tondo, n. 530–500 eaa.
Lautanen, n. 520–510 eaa.
Kyliks, n. 520–510 eaa.
Skyfosta kantava juhlija. Lautasen tondo, n. 520–500 eaa.
Kyliks, n. 490–480 eaa.
Ensimmäinen Jaakobin ilmestys

| Ensimmäinen Jaakobin ilmestys |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  kopti
Genre:  ilmestyskirjallisuus
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ensimmäinen Jaakobin ilmestys tai usein vain Jaakobin ilmestys on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan sekä Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi V, kirja 3) että Codex Tchacoksesta. Se on muodoltaan ilmestysmuotoinen keskustelu Jaakob Vanhurskaan ja Jeesuksen välillä.
Historia

Tutkijat katsovat joidenkin kehyskertomuksen Jaakobia koskevien yksityiskohtien heijastelevan varhaista perimätietoa. Kirjoituksen mukaan Jaakob oli varhaisen kirkon johtaja ja apostoleista vanhin. Hänen kerrotaan paenneen Pellaan, kun roomalaiset valtasivat Jerusalemin vuonna 70.
Tutkijat ovat sitä mieltä, että kirjoitukselle annetut ajoitusarviot vaativat, että se on kirjoitettu Toisen Jaakobin ilmestyksen jälkeen, eikä ennen, niin kuin ilmestysten nimistä voisi päätellä.
Sisältö

Kirjoitus on muodoltaan ilmestysmuotoinen keskustelu Jaakob Vanhurskaan ja Jeesuksen välillä. Kirjoituksen alku kuvaa Jaakobin huolta siitä, että hän tulisi ristiinnaulituksi. Loppuosa kuvaa salaisia ”tunnussanoja”, jotka annetaan Jaakobille, jotta hän voisi nousta korkeimpaan Taivaaseen (taivaiden lukumäärä on 72) kuoleman jälkeen, ilman että pahan demiurgin voimat voisivat pysäyttää hänen kohoamisensa.
Kirjoituksen loppuun on lisätty Jaakobin marttyyrikuolemaa käsittelevä katkelmallinen selonteko, joka on liitetty muuhun osaan epäsuoralla viittauksella ristiinnaulitsemiseen.
Kirjallisuutta

The (First) Apocalypse of James. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 3. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The (First) Apocalypse of James. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 260–268.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

The (First) Apocalypse of James. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
1st Apocalypse of James. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä
Euroopan talous- ja rahaliitto

Euroopan talous- ja rahaliitto
Euroopan talous- ja rahaliitto eli EMU (The Economic and Monetary Union) on Euroopan unionin kolmivaiheinen talous- ja rahaliitto.
Rahaliiton ensimmäinen vaihe

Rahaliiton vuonna 1990 alkaneeseen ensimmäiseen vaiheeseen kuului kaikkien valuutansiirtojen vapauttaminen EEC:n alueella. Vuonna 1992 solmittiin Maastrichtin sopimus, jossa sovittiin EMUn viemisestä loppuun. Sopimus tuli voimaan 1. marraskuuta 1993.
Rahaliiton  toinen vaihe

Rahaliiton 2. vaiheeseen kuului Euroopan keskuspankin edeltäjäksi aiotun European Monetary Instituten (EMI) perustaminen. Vuonna 1997 solmittiin Vakaus- ja kasvusopimus finanssikurin parantamiseksi. Se määritti kriteereitä euron käyttöönottoon. 1. kesäkuuta 1998 perustettiin Euroopan keskuspankki, ja 31. joulukuuta määriteltiin 11 osallistuvan maan valuutoille kiinteät vaihtosuhteet.
Rahaliiton kolmas vaihe

Rahaliiton 3. vaihe (yhteisvaluutta) alkoi 1. tammikuuta 1999, kun eurosta tuli oikea valuutta, vaikka käteisvaluuttana se otettiin käyttöön vasta 1.1.2002. Vuoden 2001 alusta Kreikka liittyi 12. jäseneksi euroalueeseen.
Unionin maista 20 on tähän mennessä jatkanut rahaliiton 3. vaiheeseen, vaikka kaikki EU-maat kuuluvatkin rahaliittoon.
Rahaliiton kolmas vaihe > Eurovaluutan ulkopuolella olevia

Tanskalla  on oikeus pysyä rahaliiton ulkopuolella koska se liittyi EU:in jo ennen Maastrichtin sopimusta.
Ruotsi puolestaan on välttynyt liittymiseltä sen takia, että 3. vaihetta edeltävä ERM II on vapaaehtoinen.
Rahaliiton kolmas vaihe > Euron käyttöönottaneet maat

Vuoden 1994 jälkeen EU:hun liittyneet uudet jäsenmaat ovat velvoitettuja liittymään EMU:n 3. vaiheeseen. Näistä seuraavat ovat ottaneet euron käyttöön:
Suomi ja Itävalta 1.1.1999 (1.1.2002)
Slovenia 1.1.2007
Malta ja Kypros 1.1.2008
Slovakia 1.1.2009.
Viro 1.1.2011
Latvia 1.1.2014
Liettua 1.1.2015
Kroatia 1.1.2023
Rahaliiton kolmas vaihe > Omia valuuttoja käyttävät maat

Seuraavat EU-maat käyttävät edelleen omia valuuttojaan (merkitty sulkuihin):
Bulgaria (Leva BGN/BGL)
Puola (Zloty PLN)
Romania (Leu RON)
Ruotsi (Kruunu SEK)
Tanska (Kruunu DKK)
Tšekki (Koruna CZK)
Unkari (Forintti HUF)
Aiheesta muualla

Antti Suvanto ym.: Arvio Euroopan talous- ja rahaliiton kehittämistarpeista. Valtiovarainministeriön julkaisuja 37a/2015, 2015.  Helsinki. ISBN 978-952-251-722-7  Artikkelin verkkoversio.[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Yle
Eptá Pigés

Eptá Pigéksen aluetta.
Eptá Pigés (kreik. Επτά Πηγές; [ɛpˈta piˈʝɛs]; suom. Seitsemän lähdettä) on lähdealue Archángeloksen kaupungin pohjoispuolella Ródoksen saaren itäosassa Kreikassa. Matkaa rannikolle on noin neljä kilometriä.
Eptá Pigéksen vettä on jo vuosisatojen ajan käytetty viljelysten kasteluun. Italialaiset insinöörit suunnittelivat 1900-luvun alkupuolella alueelle vesijohdot sekä kaivoivat tekojärven. Italialaiset myös istuttivat Eptá Pigéksen alueelle mäntymetsikön. Nykyisin metsikössä tavataan erilaisia orkidealajeja. Lähdealueella elelee hanhia, ankkoja ja riikinkukkoja. Tekojärvessä elää esimerkiksi taskurapuja, ankeriaita, kilpikonnia sekä kotoperäistä ja vaarantunutta Ladigesocypris ghigii -särkikalaa.
Lähteiltä pääsee kanavia ja lähes 200 metrin pituista tunnelia pitkin tekojärvelle. Tekojärvelle pääsee myös polkuja pitkin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eptapiges.com (kreikaksi) (saksaksi) (englanniksi) (italiaksi) (venäjäksi) (espanjaksi) (ranskaksi) (ruotsiksi) (norjaksi) (hepreaksi)