stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laurel Clark

| Laurel Clark |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Laurel Blair Salton Clark
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1961 Ames, Iowa
Kuollut: 1. helmikuuta 2003 (41 vuotta) Texasin ilmatilassa
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirurgi
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  kapteeni, Yhdysvaltain laivasto
Aika avaruudessa:  15 päivää 22 tuntia 20 minuuttia
Lennot

:  STS-107
 
Laurel Blair Salton Clark (10. maaliskuuta 1961 – 1. helmikuuta 2003) oli lääketieteen tohtori, Yhdysvaltain merivoimien kapteeni ja Nasan astronautti. Hän sai surmansa avaruussukkula Columbian onnettomuudessa, lennolla STS-107, toimiessaan avaruussukkulalennolla asiantuntijana.
Clark syntyi Amesissa Iowassa, mutta piti Wisconsinin Racinea kotikaupunkinaan. Hän valmistui William Horlick High Schoolista 1970 ja sai luonnontieteen kandidaatin tutkinnon eläintieteessä Wisconsinin yliopistosta Madisonista 1983. Lääketieteen tohtoriksi Clark valmistui samasta yliopistosta vuonna 1987.
Clark oli naimisissa. Aviomiehensä Jonin kanssa heillä on yhteinen poika. Clark harrasti sukellusta, retkeilyä, pyöräilyä, laskuvarjohyppäämistä, lentämistä ja matkustelua. Hän oli myös Gamma Phi Beta -sisarkunnan jäsen.
Amfitryon

Amfitryon (m.kreik. Ἀμφιτρύων 'kahdelta puolen kiusattu', lat. Amphitryon) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoliin Tirynsin prinssi. Hän oli Alkaioksen poika, Alkmenen puoliso ja Herakleen isäpuoli.
Amfitryon oli kenraali, ja hän surmasi vahingossa setänsä Elektryonin ja joutui pakenemaan kihlattunsa Alkmenen, Elektryonin tyttären kanssa Thebaan enonsa Kreonin, Theban kuninkaan suojiin. Alkmene kieltäytyi menemästä naimisiin Amfitryonin kanssa, ennen kuin tämä oli kostanut hänen kaikkien veljiensä surmaajille. Amfitryonin poissa ollessa Zeus vieraili Alkmenen luona tämän aviomieheksi naamioituneena, ja Alkmene synnytti kaksoset: Ifikles oli Amfitryonin poika, Herakles Zeuksen poika.
Myytistä ovat kirjoittaneet omat versionsa Sofokles, Plautus, Luís de Camões, Molière, John Dryden ja Heinrich von Kleist. Henry Purcellin näyttämömusiikki on kirjoitettu John Drydenin tekstiin.
Thessalos (mytologia)

Thessalos (m.kreik. Θεσσαλός) viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri mieshahmoon.
Thessalos, Haimonin poika, jonka mukaan Thessalian uskotaan saaneen nimensä.
Thessalos, Iasonin ja Medeian poika, joka opiskeli nuoruudessaan Korintissa ja josta tuli Iolkoksen kuningas Akastoksen jälkeen.
Thessalos, Herakleen ja Khalkiopen poika ja Feidippoksen ja Antifoksen isä.
Elektryon

Elektryon oli kreikkalaisessa mytologiassa Perseuksen ja Andromedan poika ja Mykenen kuningas. Hänen puolisonsa oli joko Anakso, joka oli hänen veljensä Alkaioksen tytär ja Amfitryonin sisar, tai vaihtoehtoisesti jompikumpi Pelopsin tyttäristä, joko Eurydike tai Lysidike. Hänen vaimonsa synnytti hänelle tyttären Alkmenen ja useita poikia. Elektryon sai tämän lisäksi fryygialaisen Midean kanssa pojan, Likymnioksen.
Elektryonin veljen Mestorin jälkeläisen Pterelaoksen kuusi poikaa saapuivat Mykeneen vaatimaan osuuttaan valtakunnasta. Kun Elektryon torjui heidän vaatimuksensa, he ajoivat hänen karjansa pois; tämän seurauksena Elektryonin pojat taistelivat heitä vastaan, kunnes osapuolista olivat jäljellä ainoastaan Likymnios ja Eueres. Taistelusta selviytyneet avustajat purjehtivat lauma mukanaan pois ja myivät karjan elisläiselle Polyksenokselle, jolta sen osti Elektryonin veljenpoika Amfitryon, jolle Alkmene oli luvattu puolisoksi. Hänen palauttaessaan karjaa sedälleen yksi lehmistä kuitenkin hyökkäsi, ja pysäyttääkseen sen hän heitti sitä nuijalla. Nuija kimposi lehmän sarvista Elektryonin päähän ja tämä kuoli. Elektryonin veli Sthenelos otti valtaistuimen haltuunsa ja karkotti Amfitryonin maasta syyttäen häntä murhasta.
Kyrkslätts hembygdsförening

Kyrkslätts hembygdsförening r.f. on suomalainen, ruotsinkielinen kotiseutuyhdistys, joka toimii Kirkkonummella. Yhdistys on perustettu vuonna 1910 ja se julkaisee kirjoja, ylläpitää museoita, sekä järjestää näyttelyitä.
Gillobackan kotiseututalo

Gillobackan kotiseututalo on kotiseutuyhdistyksen kokous- ja kokoontumistila. Kotiseututalo on toinen kahdesta 1500-luvulla perustetun Gillobackan kartanon jäljellä olevasta rakennuksesta. Itse rakennus on rakennettu 1900-luvun alussa.
Museotoiminta > Ensimmäinen museo

Yhdistyksen ensimmäinen museo, Gammel-Tina, sijaitsi Masalassa ja se vihittiin käyttöön 29. joulukuuta 1913. Museorakennuksen lahjoitti Tinan tilalta Alfred Vilén. Kun suuri osa Kirkkonummea päätyi syksyllä 1944 Neuvostoliiton vuokraamalle Porkkalan alueelle museon esineet evakuoitiin Herttoniemen kartanoon. Kun Porkkala palautettiin vuonna 1956 oli museosta jäljellä vain sivurakennus Tinan tupa, sekä tyylimylly.
Museotoiminta > Alisgården

Pohjois-Kirkkonummi ei kuulunut Porkkalan vuokra-alueeseen, jonka vuoksi kotiseututoimintaa oli mahdollista jatkaa siellä. Kyrkslätts hembygdsförening osti yhdessä marttayhdistys Kyrkslätts Marthaföreningin kanssa sopivan tontin Lapinkylästä. Tontille siirrettiin vanha vuonna 1827 valmistunut asuinrakennus Aliksen tilalta Evitskogista. Vuonna 1956 Alisgårdenin kotiseutumuseo vihittiin käyttöön.
Museoalueella sijaitsee myös luhtiaitta, jonka lahjoitti Sven Österberg Bak-Tuomolan tilalta Evitskogista. Tinan tupa siirrettiin alueelle vuonna 2016.
Museotoiminta > Gesterbyn museoalue

Osa yhdistyksen museoesineistä sijaitsee Gesterbyn navetan vintillä. Museoalueelle siirreettiin tuulimylly vuonna 1973.
Pedro Monteiro

| Pedro Monteiro> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pedro Nuno Santos Margarido Monteiro
Syntynyt: 11. toukokuuta 1971 (ikä 53) Figueira da Foz, Portugali
Kansalaisuus:   Portugali
Koripalloilija
Pituus:  190 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1990–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2002 2002–2003 2003 2003–2004 2004–2005 2005 2005 2005–2006 2006 2006–2007 2007–2009 2009–2010:   AD Ovarense  Okapi Aalstar  UD Oliveirense  Esgueira Aveiro  AD Ovarense  FC Porto  CAB Madeira  Aveiro Basket Esgueira  Alcudia Aracena  Aveiro Basket Esgueira  Salto Uruguay  CAB Madeira  Autocid Ford Burgos  AD Vagos  Dewalt  Vagos Norbain
Maajoukkueet
2000–2002:   Portugali
Valmennusura
2009–2010 2011–2013 2013–2014 2014–2015 2015–2016 2016–2017 2017–2018 2018–2019 2019 2019–2020:   Vagos Norbain (apuv.)  Pioneros Quintana (apuv.)  Illiabum Clube  Halifax Rainmen (apuv.)  Santos San Luis Potosi  Garzas de Plata  Illiabum Clube  G.S.P.  Korihait  Al-Manama
Pedro Nuno Santos Margarido Monterio (s. 11. toukokuuta 1971 Figueira da Foz) on portugalilainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajaura

Monteiro on kotimaansa lisäksi pelannut ammattilaisena Belgiassa, Espanjassa ja Uruguayssa. Monteiro oli ensimmäinen portugalilainen pelaaja, joka teki ammattilaissopimuksen ulkomaille, kun Monteiro teki vuonna 1997 sopimuksen belgialaisen Okapi Aalstarin kanssa. Monteiro on pelannut myös Portugalin maajoukkueessa[lähde? ].
Valmennusura

Monteiro on toiminut valmentajana Portugalissa, Meksikossa, Kanadassa, Algeriassa, Suomessa ja Bahrainissa. Kaudella 2011–2012 Monteiro voitti FIBA Americas Leaguen mestaruuden toimittuaan meksikolaisen Pioneros de Quintana Roon apuvalmentajana.
Kaudella 2014–2015 Monteiro toimi kandalaisen Halifax Rainmanin apuvalmentajana. Rainman ylsi sarjan loppuotteluun yhdessä Halifax Expressin kanssa. Ennen seitsemättä finaaliottelua joukkueiden pelaajat joutuivat tappeluun keskenään, ja siksi Monteiro, päävalmentaja Josep Claros ja pelaajat päättivät olla pelaamatta ratkaisevaa ottelua. Tapauksesta Monteiro sai elinikäisen toimitsijakiellon Kanadan liigaan sekä 9 000 dollarin sakon.
Kausina 2013–2014 ja 2017–2018 Monteiro toimi portugalilaisen Illiabum Cluben päävalmentajana. Kaudella 2017–2018 Monteiro voitti Portugalin cupin mestaruuden.[lähde? ]
Tammikuussa 2019 Monteiro nimitettiin Korisliigassa pelaavan Uudenkaupungin Korihaiden päävalmentajaksi.
Kaudella 2019–2020 Monteiro toimi bahrainilaisen Al-Manaman päävalmentajana. Monteiro valmentajanaan Al-Manama voitti Bahrainin liigan runkosarjan ja Bahrainin cupin mestaruuden.
Valmennustyyli

Monteiron valmennettavat joukkueet tunnetaan aggressiivisesta puolustuspelistä sekä nykyaikaisesta hyökkäyspelistä.
Jarkko Stenius

| Jarkko Stenius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1972
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Esikoisteos:  Nyrkkisankari (2015)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jarkko Stenius (s. 1972) on  suomalainen kirjailija, mielenharjoittamisen sekä kehonhuollon kouluttaja, thainyrkkeilyvalmentaja sekä entinen ammattilaisurheilija.
Stenius pitää koulutuksia, seminaareja ja retriittejä eri puolilla Suomea sekä Espanjaa, Thaimaata, Balia ja Laosia, sekä valmentaa yksityisopetuksella thainyrkkeilyä, kehonhuoltoa ja mielenharjoittamista. Lisäksi hän kiertää kouluissa kertomassa elämäntarinaansa varoittavana mutta samalla muutokseen kannustavana esimerkkinä nuorille.
Tausta

Stenius syntyi vuonna 1972 Helsingissä. Perhe hajosi hänen ollessaan kaksivuotias. Steniuksen isä oli ammatiltaan betoniraudoittaja, mutta kavereilleen Stenius kertoi vaihtelevasti tämän olevan kuollut tai työskentelevän lentokapteenina ulkomailla.
Stenius haki roolimalleja toimintaelokuvista. 11-vuotiaana hän katsoi ihannoida Rambon hahmoa katsottuaan tästä kertovan elokuvan. Elokuvan inspiroimana hän aloitti kuntoilun ja voitti muutamaa vuotta myöhemmin nuorten painonnoston Suomen mestaruuden. 17-vuotiaana Stenius aloitti potkunyrkkeilyn ja myöhemmin thainyrkkeilyn.
22-vuotiaana Stenius liittyi Ranskan muukalaislegioonaan, mutta koki sen pettymykseksi, koska se ei ollut hänen odottamansa rankka ja haastava kokemus.
Vuonna 2000 Stenius oli thainyrkkeilyn maailmanmestaruus-rankinglistan toisella sijalla. Kamppailulajiuransa ohella Stenius työskenteli portsarina vuoteen 2017 asti.
Thaimaassa oleskellessaan Stenius päätyi vankilaan kahdeksaksi päiväksi väkivaltaisen käytöksen vuoksi. Hänet palautettiin vapautumisensa jälkeen lentokoneella Suomeen. Stenius palasi Thaimaahan vuonna 2010 osallistuakseen buddhalaisen luostarin retriittiin, mikä katkaisi lopulta hänen päihde- ja väkivaltaongelmansa.
Stenius on kiertänyt kouluissa kertomassa elämäntarinaansa varoittavana esimerkkinä nuorille.
Kamppailu-ura thainyrkkeilijänä:

Suomen MM-edustus Thaimaa Bangkok 1995 , sarjassa  -91kg
Suomen MM-edustus Thaimaa Bangkok 1996 , sarjassa -81kg
SM-1 1998 , sarjassa -91kg
Suomen EM-edustus Espanjan Calafellissa  1998, sarjassa -86kg
Amatöörien MM- ranking -91kg sija 5.
Ammattilaisen MM-ranking (WMC) -82,5 sija 2.
Tunnettuja vastustajia: 
Jörgen Kruth, Larry Lindwall, Robert Kurka, Andreas Sidon, Kaoklai Kaennorsing, Vichit Sengkai, Topi Helin.
Kirjat

Nyrkkisankarin tunnekoulu (Basam Books), 2014  yhteisprojekti filosofian lisensiaatti Paula Salomaan kanssa
Nyrkkisankari (Like), 2015
Bangkokin veritiikerit (Like), 2018
Lohikäärmeen luola (Like), 2019
Lapsisotilaan kyyneleet (Like), ilmestyy kesällä 2020
Niko Aaltonen

Niko Aaltonen (s. 1974, Turku) on turkulainen poliitikko. Koulutukseltaan Aaltonen on tradenomi.
Politiikka

Aaltonen aloitti toiminnan Turun kunnallispolitiikassa Puolalanmäen Kokoomusnuorissa 1990-luvulla. Tuosta hetkestä lähtien Aaltonen on toiminut erilaisissa luottamustehtävissä.
Aaltonen toimii Turun kunnallispolitiikassa esimerkiksi kaupunginhallituksen jäsenenä, kaupunginvaltuutettuna, Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin valtuuston puheenjohtajana sekä Turun kokoomuksen varapuheenjohtajana. Keväästä 2015 alkaen hän on myös toiminut Turun ammattikorkeakoulun hallituksen puheenjohtajana.
Entisiä ja nykyisiä luottamustehtäviä

Kaupunkisuunnittelu- ympäristölautakunnan puheenjohtaja
Kokoomuksen Turun valtuustoryhmän varapuheenjohtaja
Akavan hallituksen jäsen
Tradenomiliitto TRAL ry:n hallituksen puheenjohtaja
Turun ylioppilaskyläsäätiön valtuuskunnan varapuheenjohtaja
Turun ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan puheenjohtaja
Turun koneteknologiakeskuksen hallituksen jäsen
Turun reserviupseerien hallituksen varapuheenjohtaja
Hirvensalo-seuran hallituksen puheenjohtaja
Varsinais-Suomen liiton maakuntavaltuuston jäsen
Turun ammattikorkeakoulun valtuuskunnan puheenjohtaja
Turun seudun tradenomien puheenjohtaja
Kokoomuksen Nuorten Liiton hallituksen jäsen
Kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen
Kiinteistö Oy Lehtolaakson hallituksen jäsen
Kokoomuksen Turun aluejärjestön hallituksen varapuheenjohtaja
Turun nuorisolautakunnan jäsen
Turun joukkoliikennelautakunnan varapuheenjohtaja
Turun opetuslautakunnan jäsen
Varsinais-Suomen Kokoomuksen piirihallituksen jäsen
Huomionosoitukset

Suomen Leijonan Ritarikunnan Ritarimerkki
Akavan hopeinen ansiomerkki
Tradenomiliitto TRAL ry:n pronssinen ansiomerkki
Reserviupseeriliiton hopeinen ansiomitali
Varsinais-Suomen Reserviupseeri- ja reserviläispiirin kultainen ansiomitali
Turun ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan ansiomerkki
Kokoomuksen Nuorten Liiton hopeinen ansiomerkki
Opiskelijayhdistys Trade ry:n kunniajäsen
Argeus

Argeus ("metsästäjä") oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Megapentheksen poika. Luultavimmin hän oli myös Anaksagoraan isä, joskin eräiden lähteiden mukaan tämä nimetään hänen veljekseen.
Deifonteksen poika

Argeus  oli myös yksi neljästä Deifonteksen lapsesta, jonka Pausanias lyhyesti mainitsee.
Taygete

Taygete (m.kreik. Ταΰγετη, Taygetē) oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja yksi plejadeista, Atlaksen ja Pleionen tyttäristä. Hän sai Zeuksen kanssa pojan, Lakedaimonin, josta tuli Spartan perustaja ja spartalaisten esi-isä.
Taygeten kerrottiin vältelleen Zeuksen yrityksiä lähennellä häntä, jolloin Artemis, jonka kanssa Taygete metsästi, olisi muuttanut hänet kauriiksi. Zeus kuitenkin onnistui yrityksessään tämän ollessa tajuttomana, ja häpeissään tästä Taygete piiloutui Lakoniassa vuoren alle, joka on nimetty hänen mukaansa Taygetokseksi. Palattuaan takaisin ihmishahmoonsa, Taygete omisti kultasarvisen Keryneian kauriin Artemiille, jonka Herakles yhtenä urotyönään myöhemmin pyydysti.
Proitos

Proitos (m.kreik. Προιτος, lat. Proetus) oli kreikkalaisessa mytologiassa Tirynsin myyttinen kuningas, Abaan ja Aglaian poika ja Akrisioksen kaksoisveli.
Proitoksen kerrotaan kamppailleen veljensä kanssa jo äitinsä kohdussa. Myöhemmin kamppailu huipentui taisteluun Abaksen perinnöstä, mutta taistelu päättyi joko ratkaisemattomana, tai Proitos tuli lähes lyödyksi, ja siksi hän lähti Vähään-Aasiaan. Lyykian kuningas Iobates otti hänet vastaan ja antoi hänelle vaimoksi tyttärensä Stheneboian. He saivat kolme tytärtä, Ifinoen, Lysippen ja Ifianassan, ja pojan, Megapentheen.
Valtakunnan jako tapahtui lopulta sitten, kun Proitos hyökkäsi uudelleen Akrisioksen kimppuun, tällä kertaa appensa avustamana. Akrisios sai Argoksen ympäristöineen, ja Proitos pohjoiset alueet: Tirynsin, Heraionin ja Mideian sekä Argoliin rannikon.
Kun Akrisioksen ainoa tytär Danae tuli naimaikään, hän meni Proitoksen luo ja halusi ryhtyä suhteisiin tämän kanssa. Tässä tapauksessa Perseuksen isä ei olisikaan Zeus vaan Proitos.
Bellerofonin sankariteot alkoivat, kun Proitoksen vaimo Anteia ihastui tähän. Tultuaan torjutuksi hän kertoi kostoksi miehelleen, että Belleforon oli yrittänyt maata hänet. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin appensa luokse mukanaan kirje, jossa hän pyysi surmaamaan kirjeen kantajan. Kun Iobates vihdoin avasi kirjeen, hän ei enää halunnut tappaa vierastaan, vaan asetti tälle mahdottomia tehtäviä toivoen vieraansa saavan surmansa epäonnistuttuaan niissä.
Kombe

Kombe (kreik. Κόμβη, Kombē, lat. Combe) on kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja jokijumala Asopoksen tytär. Hän hallitsi Euboian saarella.
Suuren Tarukirjan tarinassa Komben sata ilkeää poikaa yrittivät tappaa hänet. Hänen oli pakko jatkuvasti paeta. Jumalat tunsivat myötätuntoa ja muuttivat hänet lopuksi linnuksi.
Kelaino

Kelaino (m.kreik. Κελαινώ) oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri naishahmon nimi.
Kelaino, yksi plejadeista ja Atlaan tytär, joka makasi Poseidonin kanssa. Suhteesta syntyi Lykos ja Hyginuksen mukaan myös Nykteus.
Kelaino, yksi danaideista, oli Danaoksen ja Krinon tytär. Hän meni naimisiin Aigyptoksen pojan Hyperbioksen kanssa, mutta surmasi tämän hääyönään isänsä käskystä.
Kelaino, amatsoni, jonka Herakles surmasi suorittaessaan yhdeksättä tehtäväänsä.
Kelaino, ennustustaitoinen harpyija, jonka Aineias kohtasi Strofadeilla.
Country Express

Country Express on Karjaalla elokuussa 1974 perustettu suomalainen kantriyhtye. Johtajanaan Göran Grönqvist yhtye sai vuonna 1976 hitin lainakappaleella "Daddy Frank" ja esikoisalbumi Country Express myi yli 25 000 kpl saaden kultalevyn. Kyseessä oli ensimmäinen suomalaiselle kantrilevylle myönnetty kultalevy. Seuraava albumi Relax with Country Express myi vielä kohtuullisesti, mutta myöhemmät levyt eivät ole menestyneet.
Vuonna 1975 Country Express voitti Göteborgissa pohjoismaisen kantrimestaruuden ja 1978 yhtye pääsi esiintymään Country Music Fan-Fair -tapahtumassa Nashvillessä ja soitti myös Grand Ole Opryssa.
Ennen suurempaa suosiota yhtyeen jäsenet olivat soitelleet mm. dixielandia 1960-luvun puolivälistä lähtien. Tyylinmuutoksen herätteenä oli Kulttuuritalolla vuonna 1969 järjestetty Travellin' Country -kiertue, jonka pääesiintyjiä olivat Bobby Bare ja George Hamilton. Muita innoituksen lähteitä olivat Merle Haggard, Tom T. Hall, Buck Owens ja Charley Pride.
Göteborgissa järjestetty kantrikilpailu oli tarkoitettu harrastajapohjalta toimiville yhtyeille. Kisassa oli yhtyeitä Norjasta, Ruotsista (lähes 30) ja Suomesta (yksi). Loppukilpailu oli 30. elokuuta 1975 ja sitä todisti noin 7000 kuulijaa. Country Expressin voitto oli yksimielinen ja tuomaristo kiitteli yhtyeen tasapainoista kokonaissointia, aitoa C&W-tyyliä, taitavaa neliäänistä laulua ja pehmeää komppia. Palkintona oli esiintymismatka vuoden 1976 pääsiäisen tienoilla Lontoon Wembleyllä järjestetyille Euroopan suurimmille country & western -festivaaleille. Voiton myötä yhtye sai Suomessa tehdä oman televisio-ohjelman.
Jäsenet > Country Express 1974

Stig Tötterman – laulu (k. 5.11.1985)
Börje Björkqvist – akustinen kitara
Guy Laine – sähkökitara (k. 14.7.2021)
Rolf Löfberg – sähkökitara
Göran Grönqvist – pedal steel -kitara (k. 4.12.2021)
Ingmar Grönqvist – basso (k.2023)
Mats Wentzel – rummut
Rumpuihin tuli pian Jan Björklund joka oli mukana ensimmäisestä levystä lähtien. Benny Törnroos tuli lauluun Stig Töttermanin jälkeen 1977 julkaistun levyn jälkeen.
Carina (s.Juselius)  Werle liittyi kokoonpanoon 1980-luvun alussa, olessaan laulaja myös.
Vuoden 1995 kokoonpano
Ulf Enberg – laulu ja sähkökitara
Carina Werle – laulu
Börje Björkqvist – akustinen kitara
Guy Laine – sähkökitara (k. 14.7.2021)
Rolf Löfberg – sähkökitara
Göran Grönqvist – pedal steel kitara
Ingolf Backman – basso
Kim Magnusson – rummut
Yhtye lopetti tilapäisesti 2000 luvun alussa.
Country Train toimi välillä. 
Göran, Ingmar , Guy ja Kim jatkoivat. Piano Pavel Mrowinski ja laulu ja akustinen kitara Kai Pärnänen.
Tv-ohjelma från Karis till Nashville jälkeen tehtiin keikkoja.  
Vuonna 2014 juhlavuonna, rumpuihin tuli Roger Liljestrand.
Jäsenet > Vuoden 2020 kokoonpano

Benny Törnroos – laulu ja akustinen kitara
Guy Laine – sähkökitara, (k. 14.7.2021)
Christian "Popp" Gustafsson – pedal steel - kitara
Ingolf Backman – basso
Petri "Pete" Toivanen – rummut
Julkaisut > Albumit

Country Express (1976)
Relax with Country Express (1977)
Good Old – Brand New (1978)
New Tracks (1980)
One More Shot (1984)
Once Again (1993)
Country Express (2016)
Julkaisut > Kokoelmat

Best of Country Express (1980)
Aarteet: 25 suosituinta sävelmää (1994)
Aiheesta muualla

Country Express Meteli.netissä
Ylen Elävä arkisto: Country Express
Yle Arkivet: Country Express (ruotsiksi)
Sterope

Sterope (m.kreik. Στερόπη) viittaa useaan naishahmoon kreikkalaisessa mytologiassa:
Sterope, Pleuronin ja Ksanthippen tytär
Sterope, Porthaonin ja Euryten tytär, joka eräiden mukaan synnytti seireenit Akhelookselle.
Sterope – tai Asterope – oli yksi plejadeista, Atlaan tyttäristä, ja Oinomaoksen puoliso. Tosin Hyginus mainitsee hänen synnyttäneen Oinomaoksen Areelle.
Sterope oli Kefeuksen, Tegean kuninkaan, tytär. Herakles antoi hänelle Medusan hiuskiehkuran, jotta tämä voisi suojella kotikaupunkiaan vihollisten hyökkäykseltä. Tämän jälkeen Steropen isä ja veljet osallistuivat Herakleen rinnalla taisteluun lakedaimonilaisia vastaan.
Sterope, Akastoksen ja joko Astydameian tai Hippolyten tytär.
Sterope, yksi neljästä auringonjumala Helioksen hevosesta.
New Yorkin metro

| New York Subway |
| --- | --- |


Sijainti:  New York, Yhdysvallat
Avattu:  27. lokakuuta 1904
Pituus:  380 km
Asemia:  472
Linjoja:  26
Matkoja päivässä:  5 076 000 (2006)
New Yorkin metro on metrojärjestelmä New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Asemia metroverkossa on maailman eniten, yhteensä 472, joista maanalaisia on noin 60 prosenttia. Pituutta koko rataverkolla on yhteenlaskettuna 380 kilometriä, josta 40 % on maan pinnalla. New Yorkin metro on yksi harvoista ympärivuorokautisesti toimivista metrojärjestelmistä.
Järjestelmän omistaa New Yorkin kaupunki ja sitä hoitaa New York City Transit Authority (NYCTA), joka on Metropolitan Transportation Authority of the State of New Yorkin (MTA) tytäryhtiö.
Historia

Ennen varsinaista metroa 1800-luvulla New Yorkissa kokeiltiin putkimaisessa tunnelissa kulkevaa vaunua ja maanpäällisiä kiskoja. Niistä viimeiset purettiin 1950-luvulla, koska ne olivat metroon verrattuna tilaavieviä ja kaupunkirakennetta pilkkovia.
Ensimmäinen varsinainen metrolinja New Yorkissa avattiin 27. lokakuuta 1904. Tällä 14,7 kilometriä pitkällä linjalla oli aluksi 28 asemaa. Linja ulottui kaupungintalolta (City Hall) 145. kadulle ja Broadwaylle. Linjaa liikennöi Interborough Rapid Transit Company (IRT), vaikkakin New Yorkin kaupunki oli rahoittanut ja rakennuttanut linjat. IRT:n liikennöimät reitit saavuttivat vuonna 1905 Bronxin, 1908 Brooklynin ja 1915 Queensin. New Yorkissa oli kuitenkin jo ennen ensimmäistä varsinaista metrolinjaa ollut jo yksityisten tahojen rahoittamaa ja liikennöimää raideliikennettä. Ennen metroa olikin ns. ilmarata tärkein joukkoliikennemuoto New Yorkissa. Monet näistä eri raidejärjestelmistä kuitenkin liitettiin myöhemmin osaksi New Yorkin metrojärjestelmää.
Ensimmäiset New Yorkin metrolinjat rakennettiin niin sanotulla cut-and-cover-menetelmällä. Tunnelia varten kaivetaan ensin kuoppa, jonka yllä mahdollisesti olleet rakennelmat ja kadut rakennetaan uudelleen, kun tunneli on valmis. Menetelmä on toimiva lähinnä lähellä pintaa ja soramaassa kulkevien tunnelien osalta. Myöhemmin kuitenkin on käytetty erityisiä koneita tunneleiden poraamiseen.
Samaan aikaan IRT:n liikennöimien linjojen kanssa metroverkostoa rakensi julkisella rahoituksella myös Brooklyn Rapid Transit Company (BRT). New Yorkin kaupunki alkoi 1900-luvulla liikennöidä joitakin uusia linjoja itsekin, ilman yhteistyötä yksityisten yritysten kanssa. BRT:n hankkinut Brooklyn-Manhattan Transit Corporation (BMT) ja IRT siirtyivät New Yorkin kaupungin omistukseen vuonna 1940, jolloin kaupungin raideliikenneverkosto oli täysin kaupungin hallinnassa. Vuonna 1953 liikenne siirtyi New Yorkin osavaltion hallitseman New York City Transit Authorityn hoidettavaksi. NYCTA tunnetaan nykyisin nimellä MTA New York City Transit ja se hoitaa kaikkea kaupunkiliikennettä New Yorkin alueella.
Huolimatta yhtenäistämisestä lyhenteet IRT ja BMT/IND ovat edelleen käytössä järjestelmän eri osien nimityksenä.
Linjat

New Yorkin metroon kuuluu yhteensä 26 linjaa ja express-linjat.