stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marc Bolan
Elämä ja ura > John's Children, ensimmäinen yhtye

Bolanin manageri Simon Napier Bell liitti vuonna 1966 Bolanin manageroimaansa yhtyeeseen John's Children tunnetun managerin ja levytuottajan Kit Lambertin pyynnöstä. John's Children soitti psykedeelistä rockia, ja Bolanista tuli heidän kitaristinsa, vaikka hän ei ollut koskaan soittanut sähkökitaraa aikaisemmin.
Bolan kirjoitti John's Childrenin singlen "Desdemona", mutta BBC ei suostunut soittamaan sitä sen hiukan seksuaalisväritteisten sanoitusten vuoksi. Bolan lähti yhtyeestä ennen seuraavan singlen julkaisua.
Elämä ja ura > Tyrannosaurus Rex ja T. Rex

Lähdettyään John's Childrenistä Bolan perusti oman yhtyeensä Tyrannosaurus Rex, jonka nimeksi tuli myöhemmin T. Rex. Yhtyeen sekavan ensimmäisen konsertin seurauksena se supistui akustiseksi duoksi, jossa oli Bolanin lisäksi vain Steve Took. Duo teki aluksi pieniä konserttiesiintymisiä ja sai hiukan soittoaikaa radiossa. Ajan myötä duo pääsi soittamaan myös collegeissa ja ulkoilmafestivaaleilla kuten Hyde Parkin festivaalissa 1968.
Kolmannen albuminsa vuonna 1969 julkaisseen duon suosio ja maine kasvoivat levy levyltä. Siihen asti akustinen kaksikko siirtyi samana vuonna käyttämään myös sähköisiä soittimia. New Yorkin -kiertueen jälkeen huumeongelmainen Took jätti yhtyeen ja Bolan otti partnerikseen Mickey Finnin. Vuonna 1969 Bolan julkaisi myös runokirjan The Warlock of Love.
Albumilla A Beard of Stars (1970) Bolan osoitti olevansa jo taitava sähkökitaristi. Samana vuonna yhtyeen nimeksi vaihdettiin manageri Tony Viscontin aloitteesta T. Rex, mitä Bolan aluksi kieltäytyi hyväksymästä. "Ride a White Swan" -singlestä tuli syksyllä 1970 T. Rexin ensimmäinen hitti, ja se teki Bolanista tunnetun. Samalla kun Bolanista tuli teinityttöjen suosikki hän menetti osan vanhoista ihailijoistaan, joiden mielestä Bolan oli myynyt itsensä.
Bolan otti yhtyeeseen uusia jäseniä, jotta se pystyisi vastaamaan levyjä kuunnelleen yleisön odotuksiin konserteissaan; näin T. Rexistä tuli oikea rock'n'roll-yhtye. Singlestä "Hot Love" tuli vuonna 1971 yhtyeen ensimmäinen listaykkönen ja Bolanista tähti, joka herätti tyttöyleisössä beatlemanian kaltaista hysteriaa. T. Rex -yhtyeen onkin sanottu olleen vastaus Isossa-Britanniassa olleeseen tyhjiöön Beatlesin hajoamisen jälkeen. Yhtyeen suosio oli suurimmillaan vuosina 1971–1973, jolloin konsertit olivat loppuunmyytyjä. Pahimman hysterian keskellä Bolan joutui jättämään konsertoinnin Britanniassa kahdeksi vuodeksi turvallisuussyistä.
Vuonna 1972 Bolan perusti oman levymerkkinsä The T. Rex Wax Co, jonka levyjä EMI tosin yhä levitti.
Vuonna 1975 T. Rexin suosio oli alimmillaan, ja tuolloin julkaistu albumi Bolan's Zip Gun ei noussut listoille. Tämän jälkeen yhtyeen suosio alkoi jälleen nousta, ja sen tulevaisuus näytti lupaavalta.
Elämä ja ura > Kuolema

Bolanin naisystävän Gloria Jonesin ajama auto ajoi päin puuta Barnesissa Lontoon lähistöllä yöllä 16. syyskuuta 1977, ja kyydissä ollut 29-vuotias Bolan kuoli välittömästi. Bolan on haudattu Golders Greenin hautausmaalle Lontooseen.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Bolan meni vuonna 1970 naimisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä June Childen kanssa. Bolan erosi vaimostaan vuoden 1973 lopulla ja alkoi tapailla taustalaulajaansa Gloria Jonesia. Vuonna 1974 Bolan muutti Englannista veropakolaisena Los Angelesiin. Bolanin ainoa lapsi Rolan syntyi syyskuussa 1975.
Albumeita > Nimellä Tyrannosaurus Rex

My People Were Fair and Had Sky in Their Hair... But Now They're Content to Wear Stars on Their Brows (1968)
Prophets, Seers & Sages the Angels of the Ages (1968)
Unicorn (1969)
A Beard of Stars (1970)
Albumeita > Nimellä T.Rex

T.Rex (1970)
Electric Warrior (1971)
The Slider (1972)
Tanx (1973)
Zinc Alloy and the Hidden Riders of Tomorrow (1974)
Bolan’s Zip Gun (1975)
Futuristic Dragon (1976)
Dandy In the Underworld (1977)
Elokuvia

Born to Boogie (1972)
Kirjallisuutta

Mark Peytress: Bolan: The Rise and Fall of the 20th Century Superstar.  Omnibus Press, 2004.  ISBN 0-7119-9293-2
Cliff McLenehan: Marc Bolan and T Rex: A Chronology.  Helter Skelter Publishing, 2002.  ISBN 1-900924-42-0
Aiheesta muualla

Born to Boogie: tietoa vuonna 2005 uudelleenjulkaistusta T. Rex -elokuvasta
Marc Bolanin virallisen faniklubin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Marc Bolanin ja T. Rexin webring (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k T>  Rex |
| --- | --- |
 Marc Bolan  Jack Green  Steve Currie  Steve Peregrin Took  Mickey Finn  Bill Legend  Davy Lutton  Gloria Jones 
Tyrannosaurus Rex:  My People Were Fair and Had Sky in Their Hair... But Now They're Content to Wear Stars on Their Brows  Prophets, Seers & Sages: The Angels of the Ages  Unicorn  A Beard of Stars 
T. Rex:  T. Rex  Electric Warrior  The Slider  Tanx  Zinc Alloy and the Hidden Riders of Tomorrow  Bolan’s Zip Gun  Futuristic Dragon  Dandy in the Underworld 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Constance Hultin

Constance Hultin
Emilie Sophie Constance Hultin, o.s. Wännman, (21. joulukuuta 1803 Hammarland, Ahvenanmaa – 23. tammikuuta 1883 Södra Tjust, Småland, Ruotsi) oli Suomessa syntynyt ruotsalainen kirjailija.
Hultinin isä toimi Hammarlandin kirkkoherrana. Suomen sodan jälkeen 1809 perhe muutti Ruotsiin, jossa isä sai paikan Vimmerbyn kirkkoherrana 1811. Hultin sai kotoaan opetusta musiikin alalta keskittyen erityisesti harpun soittamiseen. Vaikka hän ei päässyt kouluun, hän tutustui monipuolisesti aikakauden kirjallisuuteen, muun muassa Schillerin, Goethen, Jean-Jacques Rousseaun ja Madame de Staëlin teoksiin.
Isänsä kuoltua Hultin meni 1822 naimisiin Jönköpingin rykmentissä kapteenina palvelleen Carl Magnus Hultinin kanssa ja muutti Kalmarin läänin Rumskullan pitäjään. Hultinin kirjallinen ura keskittyi 1850- ja 1850-luvuille. Hän julkaisi omille lapsilleen kertomiaan satuja, kirjoitti pari romaania ja eeppisen runoelman Aslögs saga. Viimeksi mainitun tekemiseen Hultin sai kannustusta runoilija J. L. Runebergiltä, jonka luona Hultinit vierailivat käydessään Suomessa.
Hultinit muuttivat 1840-luvun lopulla Södra Tjustiin Smålandiin, jossa he asuivat sitten lopun elämäänsä. Hultin jatkoi kirjallisia harrastuksiaan, ja viimeisen runonsa hän kirjoitti tammikuussa 1883 vähän ennen kuolemaansa.
Myös Constance Hultinin poika, lääkäriksi valmistunut Måns Henrik Hultin (1830–1869), oli kirjailija. Hän pakinoi Ny Dagligt Allehanda -lehdessä nimimerkillä Måns Månsson.
Teoksia

Lördagskvällarne, lastenkirja. 1842
Zigenerskan, romaani. 1842
Nemesis, romaani. 1845
Aslögs saga, eeppinen runoelma. P. Widerholm, Borgå 1847
Den gamla i skogen, lastenkirja. 1852
Blinda mormors sagor, lastenkirja. 1859
Adelstenar i sagoform, lastenkirja. 1861
Äärettömyys

Äärettömän symboli ∞ eri fonteilla.
Ääretön on kaikkea laskettavissa tai mitattavissa olevaa suurempi. Käsitteellä on matematiikassa, filosofiassa ja teologiassa hiukan eri merkityksiä, joille yhteistä on ajatus jonkinlaisesta rajattomuudesta tai päättymättömyydestä.
Suomen kielen sana ääretön on johdettu sanasta ääri ('raja') ja tarkoittaa siten sananmukaisesti rajatonta. Matematiikassa sanojen ääretön ja rajaton merkitykset ovat kuitenkin eriytyneet.
Analyysin ääretön

Analyysissä äärettömällä voidaan tarkoittaa lukua, joka on kaikkia reaalilukuja suurempi. Sitä merkitään symbolilla ∞. Tämä luku ei siis kuulu reaalilukujen joukkoon. Voidaan määritellä laajennettu reaalilukujoukko, johon kuuluvat reaaliluvut, positiivinen ääretön ∞ ja negatiivinen ääretön −∞. Tässä laajennetussa joukossa eivät kuitenkaan päde kaikki reaalilukujen tavalliset laskusäännöt.
Tavallisessa reaalilukujen joukossa voidaan sanoa, että jollakin funktiolla on ääretön raja-arvo pisteessä x, jos funktion arvo kasvaa rajatta pistettä x lähestyttäessä.
Kompleksianalyysissä käytetään laajennettua kompleksitasoa, jossa kompleksilukujen joukkoon on lisätty yksi ääretön ∞.
Joukko-opillinen ääretön

Joukkoa kutsutaan äärettömäksi, jos se sisältää rajattoman määrän eri alkioita. Vastakohtana on äärellinen joukko, jonka alkioiden määrä on jokin kokonaisluku. Esimerkkejä äärettömistä joukoista ovat luonnollisten lukujen muodostama joukko N ja reaalilukujen joukko R.
Äärettömät ja äärelliset joukot voidaan erottaa käyttäen mahtavuuden käsitettä. Kaksi joukkoa ovat yhtä mahtavat, jos niiden alkiot voidaan järjestää pareittain toisiaan vastaaviksi bijektiolla. Esimerkiksi joukot {1,2,3} ja {2,5,3} ovat yhtä mahtavat, koska niiden alkioiden välille voidaan määritellä vastaavuus: 1→2, 2→5 ja 3→3. Joukko on ääretön, jos se on yhtä mahtava jonkin aidon osajoukkonsa kanssa. Muuten se on äärellinen.
Esimerkiksi luonnollisten lukujen joukko {0,1,2,3,...} on tämän määritelmän mukaan ääretön, koska se on yhtä mahtava aidon osajoukkonsa parilliset luonnolliset luvut {0,2,4,6,...} kanssa. Niiden alkiot voidaan asettaa toisiaan pareittain vastaaviksi:  0→0, 1→2, 2→4, 3→6 jne.
Kaikki äärettömät joukotkaan eivät ole yhtä mahtavia, vaan niiden mahtavuuksia voidaan vertailla. Ehkä hiukan yllättäen rationaalilukujen joukko on yhtä mahtava kuin luonnollisten lukujen joukko. Sen sijaan reaalilukujen joukko on niitä mahtavampi; sen alkioita ei voi asettaa pareittain luonnollisten lukujen kanssa, vaan reaalilukuja jää väistämättä "yli". Tämä voidaan todistaa Cantorin diagonaaliargumentilla.
Joukot, jotka ovat yhtä mahtavia luonnollisten lukujen joukon kanssa, ovat numeroituvasti äärettömiä. Sitä mahtavammat ovat ylinumeroituvia. Niitäkin on erikokoisia: esimerkiksi minkä tahansa joukon X potenssijoukko on joukkoa X mahtavampi.
Muuta

Ääretön määrä objekteja ei välttämättä vaadi ääretöntä tilaa. Janalla on esimerkiksi ääretön määrä pisteitä, mutta itse jana on äärellisen pituinen. Voidaan myös muodostaa käyrä, jonka ala on äärellinen, mutta pituus ääretön. Tällainen käyrä on esimerkiksi Kochin käyrä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äärettömyys Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Rucker, Rudy: Mieli ja äärettömyys: Äärettömyyden tiedettä ja filosofiaa.  ((Alkuteos: Infinity and the mind: The Science and Philosophy of the Infinite, 1982.) Suomentanut Markus Hotakainen)  Helsinki: Art House, 1998.  ISBN 951-884-222-1
Rikkonen, Harri: Matematiikan pitkä peruskurssi II: Reaalimuuttujan funktioiden differentiaalilasku.  Helsinki:  Otakustantamo, 1969.  ISBN 951-671-022-0
Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-13-6 (pdf).
Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0070379866
Kantatie 43

Kantatie 43 Euran Kiukaisissa.
Kantatie 43 on Uudestakaupungista Laitilan ja Euran kautta Harjavaltaan kulkeva kantatie. Tien pituus on 75 kilometriä. Tie on kaksikaistainen ja kantatieksi hyvätasoinen.kenen mukaan? Harjavallassa tie liittyy valtatiehen 2.
Reitti

Uusikaupunki
Uusikaupunki (st 196)
Kalanti (yt 1953)
Laitila
Laitila (vt 8 E8)
Eura
Hinnerjoki (st 210)
Eura (vt 12)
Kiukainen (st 209)
Harjavalta
Harjavalta (vt 2)
Historiaa

Uudenkaupungin ja Harjavallan välinen tie on rakennettu 1950- ja 1960-luvuilla. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa maantiet 198 (Uusikaupunki–Laitila), 205 (Laitila–Eura) ja 219 (Eura–Harjavalta) yhdistettiin kantatieksi 43. Laitilan ja Euran väli parannettiin valtatietasoiseksi vuosina 2006–2009 rakentamalla tievalaistusta, alikulkukäytäviä ja kevyen liikenteen väyliä sekä leventämällä tietä. Vuonna 2010 seututien 210 liittymä Hinnerjoella muutettiin kiertoliittymäksi. Valtatien 12 liittymä Eurassa rakennettiin kiertoliittymäksi vuosina 2011–2012.
Tulevaisuus

Maakuntakaavassa kantatielle 43 on merkitty useita uusia eritasoliittymiä, mm. Valtatien 8 liittymä Laitilassa, valtatien 12 liittymä Eurassa sekä seututien 209 liittymä Kiukaisissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantatie 43 Wikimedia Commonsissa
Matti Grönroosin sivu kantatiestä 43
Välimatkataulukko
| (km) | Uusikaupunki |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Laitila | 18 | Laitila |  |  |
| Eura | 53 | 35 | Eura |  |
| Harjavalta | 75 | 57 | 22 | Harjavalta |
Kantatiet 40–98
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Matthew Drdek

Matthew Drdek (s. 28. syyskuuta 1977 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja, joka on työskennellyt enimmäkseen 4Kidsin esittämissä ja tuottamissa animaatiosarjoissa. Hän muun muassa sovelsi Yu-Gi-Oh! Duel Monsters jaksoja englanniksi.
Filmografia

Yu-Gi-Oh! Duel Monsters (2001)
Ultimate Muscle: The Kinnikuman Legacy (2002–2004)
Yu-Gi-Oh! GX (2004)
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2006–2008)
Turtles Forever (2009)
Stig Ossian Ericson

Ericson (takana) Fort Boyardin kuvauksissa vuonna 1994 yhdessä Gunde Svanin ja Kayo Shekonin kanssa.
Stig Ossian Ericson (2004)
Stig Ossian Ericson (7. syyskuuta 1923 Härnösand – 30. heinäkuuta 2012 Nacka) oli ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Ericson oli koulutukseltaan opettaja, mutta siirtyi teatteriuralle 1960-luvulla. Myöhemmin 1970-luvulla hän alkoi esiintymään myös elokuvissa ja televisiossa. Ericson näytteli yhteensä yli kahdessakymmenessä elokuvassa. Niistä hänet muistetaan parhaiten vuoden 1974 Katto-Kassinen-lastenelokuvasta Världens bästa Karlsson sekä menestyskomediasta Göta Kanal (1981). Vuonna 1977 Ericson oli mukana Jörn Donnerin tuottamassa draamassa Bluff Stop.
Ericsonilla oli rooleja myös useissa tv-sarjoissa, muun muassa Suomessakin nähdyssä Varustamossa. Vuosina 1992–2000 Ericson esiintyi Fort Boyard -televisiokilpailun ruotsalaisessa versiossa Fångarna på fortet.
Aiheesta muualla

Stig Ossian Ericson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Pentti Algotinpoika

| Bengt Algotsson |
| --- | --- |

Ritari
 1351  
Ruotsin valtaneuvos
 1352  
Suomen herttua
 1353–1356  
Edeltäjä:  Valdemar Maununpoika
Seuraaja:  Juhana III
Hallandin herttua
 1353–1356  
Skånen käskynhaltija
 1353  
Henkilötiedot
Vanhemmat:  Algot Brynolfsson
Bengt Algottson (Bengt Havredssonin suku) ; (n. 1330–1360 Rönneholm, Skåne) oli Hallandin ja Suomen herttua, Skånen ylikäskynhaltija sekä Norjan, Skoonen maiden ja Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpojan suosikki. Hän on Ruotsin historiassa ainoa tunnettu kuninkaallisen sukuun kuulumaton henkilö, jolla oli herttuan arvo.
Suku

Hänen isoisänsä isä oli Länsi-Götanmaan laamanni Bengt Havredsson. Hänen isänsä oli Algot Brynolfsson ja äitinsä ritari Tolf Peterssonin nimeltä tuntematon tytär. Bengtin vaiheista ei ole kovin tarkkaa tietoa. Hän oli isoäitinsä Ingegerd Svantepolksdotterin puolelta, joka oli ritari ja valtaneuvos  Svantepolk Knutssonin tytär, sekä Ruotsin kuninkaiden eli Sverkerin sukua että Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin sukua.
Ura

Hän oli kuningas Maunun mukana Novgorodin sotaretkellä aseenkantajana vuonna 1350, lyötiin ritariksi vuonna 1351 ja nimitettiin maan valtaneuvostoon vuonna 1352. Suomen herttuaksi hän tuli ilmeisesti noin vuonna 1353-1355, sen lisäksi että Maunu Eerikinpoika oli tunnustanut hänet Hallandin herttuaksi pari vuotta aiemmin. Suomen herttuan arvonimeä ei ollut kukaan saanut sitten herttua Valdemarin aikojen eli useaan kymmeneen vuoteen.
Bengtin tukemana kuningas Maunu Eerikinpoika ryhtyi toimiin rälssimiesten anastaman ja kirkon omistaman maaomaisuuden palauttamiseksi valtiolle. Kun kuningas syrjäytettiin vuonna 1356, Bengt joutui pakenemaan Tanskaan. Bengtin palattua takaisin Skåneen vuonna 1360 henkilökohtaiset vihamiehet surmasivat hänet Rönneholmin linnan lähistöllä. Bengtin on Pyhän Birgitan mukaan väitetty olleen sekä kuningatar Blankan että kuningas Maunu Eerikinpojan rakastaja. Hänen itsensä antamansa tiedon mukaan hänen puolisonsa olisi vuoteen 1352 mennessä ollut Ingeborg Ulfsdotter (Sparre), jonka veli Karl Ulfsson av Tofta (Sparre) olisi ollut toinen surmaajista. Herttua Bengt hylkäsi vaimonsa, mikä aiheutti vihaa ja koston tämän Sparre-sukulaisilta.
Ålandscupen

Ålandscupen (suom. Ahvenanmaan cup) oli Ahvenanmaalla pelattava miesten jalkapallocup. Sitä pelattiin vuodesta 1943 lähtien eli huomattavasti pidempään kuin Suomen cupia. Kilpailua hallitsi IFK Mariehamn, joka voitti cupin 44 kertaa. Se on saavuttanut myös viisi kaksoisvoittoa. Viimeksi se voitti cupin vuonna 2012 kukistettuaan Wiklöf Holding Arenalla pelatussa loppuottelussa IFFK:n maalein 3–1. Sarjaa ei ole pelattu vuoden 2012 jälkeen. Sen sijaan Ahvenanmaalla pelataan edelleen Ahvenanmaan mestaruuskilpailuissa.
Loppuottelut

| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1943 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 4–2 |
| 1944 | IFK Mariehamn | Bollklubben -40 |  |
| 1945 | Bollklubben -40 | IFK Mariehamn | 3–2 |
| 1946 | IFK Mariehamn | Bollklubben -40 | 3–2 |
| 1947 | IFK Mariehamn |  |  |
1948: 
| 1949 | IFK Mariehamn | IF Fram | 3–0 |
| 1950 | IF Fram | IFK Mariehamn | 3–1 |
| 1951 | IFK Mariehamn | IFFK | 5–2 |
| 1952 | IFK Mariehamn | IFFK | 3–0 |
| 1953 | IF Fram | IFFK | 4–3 |
| 1954 | IFFK | IFK Mariehamn | 2–1 |
| 1955 | IFFK | IFK Mariehamn | 4–0 |
| 1956 | IFK Mariehamn | IFFK | 4–3 |
| 1957 | IFK Mariehamn | IFK Mariehamn 2 | 5–0 |
| 1958 | IFK Mariehamn | IFFK | 3–2 |
| 1959 | IFK Mariehamn | IFFK | 3–2 |
| 1960 | IFFK | IFK Mariehamn | 4–2 |
| 1961 | IFFK |  |  |
| 1962 | IFFK | IFK Mariehamn | 2–0 |
| 1963 | IFFK | IFK Mariehamn | 5–4 |
| 1964 | IFK Mariehamn | IFFK | 3–2 |
| 1965 | IFFK | Jomala IK | 4–0 |
| 1966 | IFFK | Hammarlands IK | 4–2 |
| 1967 | IF Fram | IFK Mariehamn | 2–1 |
| 1968 | IFK Mariehamn | IFFK | 1–0 |
| 1969 | IFFK | Hammarlands IK | 2–1 |
| 1970 | IFK Mariehamn | IFK Mariehamn 2 | 5–4 |
| 1971 | IF Fram | IFK Mariehamn | 1–0 |
| 1972 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 2–0 |
| 1973 | IFFK | IFK Mariehamn 2 | 3–1 |
| 1974 | IFK Mariehamn | IFFK | 5–0 |
| 1975 | IFK Mariehamn | IFFK | 4–3 |
| 1976 | IFK Mariehamn | IFFK | 6–4 |
| 1977 | IFK Mariehamn | IFFK | 4–3 |
| 1978 | IFK Mariehamn | Jomala IK | 4–1 |
| 1979 | IF Östernäskamraterna | Jomala IK | 2–1 |
| 1980 | IFK Mariehamn | IFFK | 3–0 |
| 1981 | IFK Mariehamn | Jomala IK | 7–0 |
| 1982 | IFK Mariehamn | Jomala IK | 2–0 |
| 1983 | Jomala IK | Sunds IF | 4–1 |
| 1984 | IFK Mariehamn | IFFK | 5–0 |
| 1985 | IFK Mariehamn | IFFK | 1–0 |
| 1986 | IFFK | IFK Mariehamn | 2–1 |
| 1987 | Sunds IF | Jomala IK | 2–1 |
| 1988 | IFK Mariehamn | IFK Mariehamn vet. | 3–2 |
| 1989 | IFK Mariehamn | IFFK | 3–1 |
| 1990 | IFFK | Sunds IF | 5–2 |
| 1991 | IFFK | Jomala IK | 4–2 |
| 1992 | Jomala IK | IFK Mariehamn | 2–1 |
| 1993 | IFFK | Jomala IK | 3–1 |
| 1994 | IFK Mariehamn | Sunds IF | 1–0 |
| 1995 | IFK Mariehamn | Team Åland | 6–2 |
| 1996 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 3–2 |
| 1997 | IFK Mariehamn | Sunds IF | 2–1 |
| 1998 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 2–1 |
| 1999 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 4–0 |
| 2000 | IFK Mariehamn | IFK Mariehamn vet. | 6–0 |
| 2001 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 4–1 |
| 2002 | IFK Mariehamn | IFFK | 2–1 |
| 2003 | IFK Mariehamn | IFFK | 5–0 |
| 2004 | IFK Mariehamn | IFK Mariehamn vet. | 2–1 |
| 2005 | IFK Mariehamn | Hammarlands IK | 7–0 |
| 2006 | IFK Mariehamn | IFFK | 2–0 |
| 2007 | IFK Mariehamn | IFFK | 2–1 |
| 2008 | IFK Mariehamn | IFFK | 5–1 |
| 2009 | IFK Mariehamn | Jomala IK | 9–4 |
| 2010 | Hammarlands IK | IFK Mariehamn | 3–2 |
| 2011 | SIFFK | IFK Mariehamn | 2–1 |
| 2012 | IFK Mariehamn | SIFFK | 3–1 |
Aiheesta muualla

Ålandscupen Ålands Fotbollförbundin vuosikertomuksessa 2013 (sivu 10) (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
| n k  Ålands Fotbollförbund |
| --- | --- |
Joukkueet:  IF Finströms Kamraterna  IF Fram  IFK Mariehamn  Hammarlands IK  Jomala IK  Lemlands IF  Sunds IF  Åland United  FC Åland 
Maajoukkueet:  Ahvenanmaan jalkapallojoukkue  Ahvenanmaan naisten jalkapallojoukkue 
Turnaukset:  Ålandscupen  Åländska Mästerskapen  Alandia Cup
Alfredo Jaar

| Alfredo Jaar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1956 (ikä 69) Santiago, Chile
Taiteilija
Ala:  nykytaiteilija, arkkitehti
Kuuluisimpia töitä:  Studies On Happiness (1979–1981), Miljoona Suomen passia (1995), From Time to Time (1996), Lament of the Images (2002), The Sound of Silence (2006), Rakas Markus (2011)
Aiheesta muualla
www.alfredojaar.net
Alfredo Jaar (s. 5. helmikuuta 1956 Santiago, Chile) on chileläissyntyinen, nykyisin New Yorkissa asuva nykytaiteilija. Hänet tunnetaan poliittisista aihevalinnoistaan, joita edustavat muun muassa Ruandan kansanmurhaa käsitellyt kuusivuotinen projekti The Rwanda Project (1994–2000) sekä Ars 95 -näyttelyssä esillä ollut Miljoona Suomen passia (1995). Jaarin töitä on ollut näytillä mm. Venetsian biennaalissa sekä Kasselin Documentassa.
Elämä

Chilessä Santiagossa syntynyt Alfredo Jaar asui 5–16-vuotiaana Karibianmerellä Martiniquessa. Palattuaan Chileen hän opiskeli elokuvaohjausta ja arkkitehtuuria. Valmistuttuaan jälkimmäisestä hän muutti vuonna 1982 diktaattori Pinochetin Chilestä New Yorkiin. Tätä ennen hän oli saattanut valmiiksi ensimmäisen merkittävän taideprojektinsa, Studies on Happinessin (1979–1981), joka julkisen tilan interventiona käsitteli Pinochetin Chileä ja sen rajoitettua sananvapautta. Kyselylomakkeista, videohaastatteluista, valokuvista ja julkiseen tilaan tuoduista kylteistä koostunut teos kysyi kadulla liikkuvilta ihmisiltä yksinkertaisesti "oletko onnellinen?" Teosta tehdessä Jaaria inspiroi saksalaissyntyisen Hans Haacken New Yorkissa toteuttama kyselyteos MoMA Poll (1970).lähde?
Jaarin teoksissa näkyy hänen taustansa arkkitehtuurissa. Jaar puhuu taiteen tekemisestä ongelmanratkaisuna: taiteilija asettaa itselleen tietyn probleemin, jonka hän pyrkii taiteen keinoin ratkaisemaan. Pääasiassa installaatioita tekevän taiteilijan tärkeimpiä teemoja ovat kansallisuus ja kansalaisuus, ihmisoikeudet ja media. Hän ottaa töissään voimakkaasti kantaa yhteiskunnallisiin epäkohtiin, joihin hänellä on usein henkilökohtainen side. Jaar sanoo, että todellisuuden ja sen mahdollisten representaatioiden välillä on huomattava kuilu. Taiteilijana hänen täytyy etsiä erilaisia represennoinnin (uudelleenesittämisen) strategioita. Päämääränä on kokijan samastuminen, joka synnyttää tässä "empatiaa, solidaarisuutta ja älyllistä osallistumista."
Kotimaassaan Chilessä Jaar ei pitkään aikaan saanut merkittävää huomiota. Adriana Valdésin vuonna 2006 kuratoima näyttely Fundación Telefónicassa oli Jaarin ensimmäinen oma näyttely Chilessä 25 vuoteen. Sen jälkeen hän on palannut kotimaahansa useammin julkistamaan varhaisia teoksiaan sekä tekemään uusia. Vuodeksi 2012 Santiagoon valmistuneen, Pinochet'n hallinnon aikaisista ihmisoikeusrikkomuksista kertovan museon eteen hän suunnitteli The Geometry of Conscience -nimisen muistomerkin.lähde?
Aikansa Jaar pyrkii jakamaan tasan kolmen alan kesken: julkisen tilan interventioiden, museoiden ja gallerioiden sekä opettamisen.lähde?
Näyttelyt

Jaarin teoksia on esitelty useissa merkittävissä taidenäyttelyissä ja biennaaleissa ympäri maailman. Venetsian biennaalissa sekä Kasselin Documentassa hän oli ensimmäinen latinalaisamerikkalainen taiteilija. Vuoden 2013 Venetsian biennaalissa hän edusti Chileä. Sen lisäksi hänellä on ollut lukuisia omia näyttelyitä. Jaar on myös järjestänyt julkisen tilan interventioita monissa paikoissa.lähde?
Nykytaiteen museo Kiasma järjesti vuonna 2014 ensimmäisen suomalaisen Jaar-näyttelyn.lähde?