stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pripet
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hydrologisia tilastoja 1923-1985: Pripyat at Koroby (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
Hydrologisia tilastoja 1881-1985: Pripyat at Mozyr (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
Säteilyn saastuttamien alueiden kartta 1996 (englanniksi)
Hydrological Characteristics of Pripyat river - Chernobyl exclusion zone (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) tai (venäjäksi)
Radioactive pollution of Pripyat (Arkistoitu – Internet Archive)
Karttaa vuoden 2004 tulvan laajuudesta Dneprin vesistössä (Arkistoitu – Internet Archive) (dartmouth.edu) (englanniksi)
Dneprin valuma-alueen Mazyrin mittausaseman tietoja (englanniksi)
Näkymä Pripetille Tšernobylissä Ukrainassa.
Pripetin sijainti Tšernobylin voimalaan nähden.
Viherraitakaija

| Viherraitakaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Raitakaijat Psittacella
Laji::  madaraszi
Kaksiosainen nimi
 Psittacella madaraszi  Meyer, 1886 
Katso myös
   Viherraitakaija Wikispeciesissä   Viherraitakaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherraitakaija (Psittacella madaraszi) on pienikokoinen Papua-Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji. Laji on nimetty unkarilaisen lintutieteilijän Gyula Madarászin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Viherraitakaija on noin 14 cm pitkä ja painaa 34–44 g. Lajista tunnetaan neljä alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Höyhenpuvultaan se muistuttaa suuresti ruskoraitakaijaa mutta viherraitakaijalta puuttuu kaulan keltainen rengas ja sen pää on vaaleamman ruskea. Nokka on siniharmaa ja valkokärkinen, iiris punaruskea ja jalat siniharmaat.Nuoret linnut muistuttavat naarasta.
Viherraitakaijaa ei yleensä pidetä lemmikkinä. Se liikkuu yleensä pareittain, ja on hiljainen ja huomaamaton.
Esiintyminen

Viherraitakaija elää Papua-Uusi-Guinean itäosien vuoristoalueilla. Sen populaatio on kooltaan yli 50 000 yksilöä ja elinympäristön ala 50 000–100 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Laji elää vuoristojen sademetsissä 1 100–2 500 m:n korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Luonnossa pesä lienee puun kolossa.
Ravinto

Viherraitakaija syö hedelmiä, siemeniä, marjoja ja kasvien osia.
Hugo Pratt

| Hugo Pratt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1927 Rimini, Italia
Kuollut: 20. elokuuta 1995 (68 vuotta) Grandvaux, Sveitsi
Ammatti:  sarjakuvapiirtäjä
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Hugo Pratt (Ugo Eugenio Prat, 15. kesäkuuta 1927 Rimini, Italia – 20. elokuuta 1995 Grandvaux, Sveitsi) oli italialainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti Corto Maltese -sarjasta.
Ura

Pratt kasvoi Venetsiassa, mutta vietti kuusi vuotta (1943 saakka) perheensä kanssa Etiopiassa, joka tuolloin oli Italian siirtomaa. Prattin ensimmäinen sarjakuva oli Mario Faustinellin ja Alberto Ungaron kanssa tehty Pataässä (Asso di Picche, 1945). Vuonna 1947 hän perusti muutamien muiden nuorten venetsialaisten piirtäjien kanssa sarjakuvayrityksen. Vuonna 1949 hän siirtyi muiden mukana työskentelemään sarjakuvan parissa Argentiinaan, jossa hän asui Buenos Airesissa 13 vuotta. Argentiinassa asuessaan Pratt loi sarjakuvat Kersantti Kirk (1953), Ernie Pike (1956) ja Anna ja Dan viidakossa (1959). Pratt palasi Italiaan vuonna 1962, mutta hän matkusteli paljon koko loppuelämänsä.
Pratt aloitti piirtäjänä mutta siirtyi vähitellen myös käsikirjoittamaan melkein kaikki sarjakuvansa. Hänen tunnetuin ja merkittävin sarjakuvahahmonsa on laivaton merikapteeni ja onnensoturi Corto Maltese, joka seikkailee erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikaan. Ensimmäinen Corto Maltese -tarina Corto Maltese Etelämerellä julkaistiin Sgt. Kirk -lehdessä vuonna 1967.
Prattin sarjakuvien piirteitä

Prattin sarjakuvateokset ovat tyypillisesti todellisiin historiallisiin tapahtumiin ankkuroituja, ympäri maailmaa sijoittuvia seikkailukertomuksia, joissa kuitenkin on vahvoja, usein alitajuntaan liittyviä fantasiaelementtejä. Juoni on Prattin tarinoissa toisinaan hajanainen ja toissijainen. Sen sijaan hän oli hyvin tarkka historiallisten yksityiskohtien, kuten sotilaspukujen suhteen.
Prattin tarinat sijoittuvat useimmiten sodan keskelle, ja hänen päähenkilönsäkin ovat usein sotilaita. Pratt ei kuitenkaan juuri harrastanut realistista rintamakuvausta vaan pikemminkin kertoi poikkeuksellisten yksilöiden poikkeuksellisista seikkailuista. Prattin kertomuksissa on sotaa romantisoivia piirteitä, mutta myös antimilitaristisia ja antipatrioottisia sävyjä. Prattin päähenkilöt ovat yleensä ihanteellisia ja kiihkeitä yksilöajattelijoita, jotka helposti joutuvat ristiriitaan ihanteidensa ja saamiensa käskyjen välillä. Sota tarjoaa sankarille mahdollisuuden seikkailuun ja urheuden osoittamiseen, mutta se uhkaa myös riistää minuuden ja mahdollisuuden hallita omaa kohtaloa. Prattin sankarit päätyvätkin usein uhmaamaan saamiaan käskyjä tai suorastaan ryhtymään sotilaskarkureiksi. Pratt saattaa kuvata komentavia upseereita kyynikoina tai jopa täysinä roistoina.
Prattin luomat hahmot

Prattin suomennettujen teosten päähenkilöitä ovat Corto Maltesen ohella esimerkiksi puolanjuutalainen brittiarmeijan luutnantti Koinsky, joka seikkailee Afrikassa toisen maailmansodan aikana, Royal Navyn korvetinkapteeni Morgan, joka ottaa osaa kommandojoukkojen toimiin Adrianmerellä toisessa maailmansodassa, kersantti Kirk, joka palvelee Yhdysvaltain ratsuväessä intiaanisotien aikana sekä Chris Stanton, joka kokee Yhdysvaltain vapaussodan. Pratt on piirtänyt myös Korkeajännitys-lehdessä julkaistuja sarjakuvia.
Pratt käytti toisinaan samoja hahmoja useissa eri sarjakuvissaan. Esimerkiksi Anna ja Dan viidakossa -tarinoiden hahmoja tavataan myöhemmin sekä Corto Maltese- että Aavikon skorpionit -tarinoissa, ja joitakin Corto Maltese -tarinoihin luotuja sivuhenkilöitä esiintyy samoin myös Aavikon skorpionit -tarinoissa.
Keskeiset teokset

Asso di Picche (1945–49), käsikirjoitus Alberto Ongaro, suom. Pataässä, julkaistu yksi tarina kokoelmassa Suuri Sarjakuvakirja 3, 1986.
Junglemen (1949–52), käsikirjoitus Alberto Ongaro, piirrokset Hugo Pratt ja Dino Battaglia.
El sargento Kirk (1953–59), käsikirjoitus Hector Oesterheld. Viisi kokoelma-albumia, yksi osa suom. Kersantti Kirk – luopio.  (Suom. Kirsi Väkiparta)  Jalava, 1986.  ISBN 951-9201-06-8
Ticonderoga (1957–58), käsikirjoitus Hector Oesterheld.
Ernie Pike (1957–59), käsikirjoitus Hector Oesterheld ja Hugo Pratt, kolme kokoelma-albumia
Ann y Dan (1959), suom. Anna ja Dan viidakossa.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2001.  ISBN 951-887-213-9
Histoires de guerre (1959–63), useita käsikirjoittajia
Capitan Cormorant (1962)
Wheeling (1962–64), suom. Fort Wheeling.  (Suom. Soile Kaukoranta)  Jalava, 1985.  ISBN 951-95792-3-0
Billy James (1962–63), käsikirjoitus Mino Milani ja Hugo Pratt
Simbad le marin (1963), käsikirjoitus Mino Milani ja Hugo Pratt
L’Ombre (1964–66), käsikirjoitus Alberto Ongaro, kolme albumia, suom. Varjo, yksi osa kokoelmassa Suuri Sarjakuvakirja 2
L'Île au trésor (1965–66), käsikirjoitus Mino Milani, sovitus Robert Louis Stevensonin Aarresaaresta
Fanfulla (1967–68), käsikirjoitus Mino Milani
Tutto ricominciò con un'estate indiana (1983), piirrokset Milo Manara, suom. Intiaanikesä.  (Suom. Soile Kaukoranta)  Jalava, 1990.  ISBN 951-8954-42-9
Cato Zulú (1984–88)
El Gaucho (1991), piirrokset Milo Manara, suom. Etäisten maiden tuuli.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2000.  ISBN 951-887-189-2
Saint-Exupéry – le dernier vol (1994), suom. Saint-Exupéry: Viimeinen lento.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 1996.  ISBN 951-887-081-0
Morgan (1996), suom. Morgan.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2000.  ISBN 951-887-143-4
Keskeiset teokset > Corto Maltese

Corto Maltese (1967–88). Suom. Heikki Kaukoranta, paitsi Corto Maltese Sveitsissä suom. Soile ja Heikki Kaukoranta, Mu: Kadonnut manner suom. Soile Kaukoranta.
Una ballata del mare salato (1967), suom. Corto Maltese Etelämerellä: Suolaisen meren balladi.  Jalava, 1991.  ISBN 951-8954-54-2  Tarkistettu laitos: Corto Maltese – Suolaisen meren balladi.  Jalava, 2014.  ISBN 978-951-887-489-1
Sous le signe du Capricorne (1970), suom. Kauriin merkin alla.  Jalava, 1996.  ISBN 951-887-089-6
Corto toujours un peu plus loin (1979–71), suom. Banaaniconga ja muita kertomuksia.  Jalava, 1997.  ISBN 951-887-097-7  Värillinen laitos, jossa kolme ensimmäistä tarinaa: Herra presidentin voodoo.  Jalava, 2010.  ISBN 978-951-887-431-0
Les Celtiques (1971–72, suom. Kelttiläistarinoita.  Jalava, 1998.  ISBN 951-887-145-0  Värillinen laitos: Corto Maltese: Kelttiläistarinoita.  (Tarkistettu suomennos)  Jalava, 2013.  ISBN 978-951-887-475-4
Les Ethiopiques (1972–73), suom. Corto Maltese Etiopiassa.  Jalava, 1986.  ISBN 951-9201-02-5  Uusi painos: Etiopialainen romanssi.  Jalava, 1999.  ISBN 951-887-174-4
Corte sconta detta Arcana (1974–75), suom. Corto Maltese Siperiassa.  Jalava, 1984.  ISBN 951-95791-4-1  Värillinen laitos, tarkistettu suomennos: Corto Maltese Siperiassa.  Jalava, 2012.  ISBN 978-951-887-457-0
Favola di Venezia – Sirat Al-Bunduqiyyah (1977), suom. Corto Maltese Venetsiassa.  Jalava, 1992.  ISBN 951-895-487-9  Värillinen laitos, jossa kolme ruuturiviä sivulla: Corto Maltese: Kertomus Venetsiasta (sirat al-Bunduqiyyah).  Jalava, 1997.  ISBN 951-887-116-7
La casa dorata di Samarcanda (1980), suom. Corto Maltese Samarkandissa.  Jalava, 1988.  ISBN 951-9201-58-0  Värillinen laitos, tarkistettu suomennos: Corto Maltese: Samarkandin kultainen talo.  Jalava, 2011.  ISBN 978-951-887-445-7
La giovinezza (1981), suom. Corto Maltese: Nuoruus 1904–1905.  Jalava, 1987.  ISBN 951-920-133-5  Uusi painos: Corto Maltese: Nuoruus.  Jalava, 2003.  ISBN 951-887-226-0
Tango (1985), suom. Pratt, Hugo: Corto Maltese Argentiinassa.  Jalava, 1990.  ISBN 951-8954-35-6  Värillinen laitos, jossa kolme ruuturiviä sivulla: Corto Maltese: Tango.  Jalava, 1998.  ISBN 951-887-147-7
Le elvetiche ”rosa alchemica” (1987), suom. Corto Maltese Sveitsissä.  Jalava, 1989.  ISBN 951-9201-91-2  Uusi painos 2007, ISBN 978-951-887-378-8.
Mū (1988), suom. Mu: Kadonnut manner.  WSOY, 1994.  ISBN 951-887-032-2
Keskeiset teokset > Aavikon skorpionit

Gli scorpioni del deserto (1969–92)
Les Scorpions du désert (1969–73), suom. Aavikon skorpionit.  (Suom. Jukka Heiskanen)  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19988-5
Piccolo chalet... (1975)
Vanghe Dancale (1980)
Dry Martini Parlor (1982)
Brise de mer (1992)
Keskeiset teokset > Mies ja seikkailu

Un uomo, un'avventura (1976–80), suom. Mies ja seikkailu
Sven / L'uomo dei Caraibi (1976), suom. Karibian mies.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2014.  ISBN 978-951-887-482-2
La Macumba du Gringo / L'uomo del Sertão (1977), suom. Sertaon mies.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2013.  ISBN 978-951-887-481-5
À l'Ouest de l'Éden / L'uomo della Somalia (1977), suom. Somalian mies.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2013.  ISBN 978-951-887-470-9
Jesuit Joe / L'uomo del grande nord (1980), suom. Suuren pohjolan mies.  (Suom. Heikki Kaukoranta)  Jalava, 2013.  ISBN 978-951-887-469-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hugo Prattin albumit suomeksi.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Praseodyymi

Praseodyymi on alkuaine, jonka järjestysluku on 59 ja kemiallinen merkki Pr. Praseodyymi on lantanoidien kolmas alkuaine ja sitä pidetään yhtenä harvinaisista maametalleista. Ulkonäöltään praseodyymi on hopeinen, helposti muokattava pehmeä metalli. Praseodyymi ei esiinny luonnossa puhtaana metallina reaktiivisuutensa vuoksi. Ilman kanssa kosketuksiin jouduttuaan praseodyymin pinnalle kehittyy hitaasti vihreä oksidikerros, ja se alkaa hajota. Praseodyymi on arvokasta sen magneettisten, sähköisten, kemiallisten sekä optisten ominaisuuksiensa vuoksi.
Praseodyymiä
Praseodyymi esiintyy aina muiden harvinaisten maametallien seassa ja on harvinaisista maametalleista neljänneksi yleisin. Sen osuus maankuoresta on 9,1 ppm, joten se on yhtä yleistä kuin boori. Useimpien harvinaisten maametallien tavoin praseodyymi hapettuu helpoiten hapetusluvulle +3, joka on vesiliuoksissa sen ainoa stabiili hapetusluku. Hapetuslukua +4 esiintyy joissain kiinteissä yhdisteissä. Praseodyymi-ionit ovat vesiliuoksissa sekä lasiin sekoitettuna kellertävän vihreitä. Praseodyymin teollinen käyttö perustuu pitkälti sen kykyyn suodattaa keltaista valoa.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet

Praseodyymi on kolmas lantanoideihin kuuluva alkuaine. Jaksollisessa järjestelmässä se sijaitsee ceriumin ja neodyymin välissä. Se on hyvin muokkautuva metalli, jonka kovuus on hopean luokkaa.
Praseodyymin elektronikonfiguraatio on [Xe]4f36s2. Yleensä praseodyymi luovuttaa kolme tai joskus neljä elektronia muodostaessaan yhdisteitä. Teoriassa on mahdollista, että praseodyymi luovuttaisi kaikki viisi elektronia valenssielektroneiksi, mutta se vaatii äärimmäisiä olosuhteita. Praseodyymi on ensimmäinen lantanoidi, jonka elektronikonfiguraatio noudattaa aufbau-periaatetta, joka ennustaa 4f-orbitaalin olevan matalammalla energiatasolla kuin 5d-orbitaali. Useimpien lantanoidin tavoin praseodyymi luovuttaa yleensä vain kolme elektronia valenssielektroneiksi, sillä jäljelle jäävät 4f-orbitaalin elektronit ovat liian tiukasti sitoutuneita. Se voi kuitenkin luovuttaa myös neljännen ja joskus jopa viidennen valenssielektronin, sillä se on lantanoidien luokassa tarpeeksi alkupäässä, jolloin ytimen energia on vielä tarpeeksi matala ja 4f-orbitaalin energia tarpeeksi korkea valenssielektronin luovuttamiseksi.
Huoneenlämpötilassa praseodyymin kiderakenne on heksagonaalinen tiivispakkaus. Noin 560 °C lämpötilassa kiderakenne muuttuu pintakeskiseksi kuutiolliseksi rakenteeksi, ja hieman ennen praseodyymin sulamispistettä 935 °C se muuttuu tilakeskiseksi kuutiolliseksi rakenteeksi.
Huoneenlämpötilassa praseodyymi on muiden lantanoidien tavoin (pois lukien lantaani, ytterbium ja lutetium) paramagneettinen. Se pysyy paramagneettisena kaikissa lämpötiloissa yhden kelvinin yläpuolella, kun taas jotkin muut harvinaiset maametallit muuttuvat matalissa lämpötiloissa ferro- tai antiferromagneettiseksi.
Ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet

Praseodyymi hapettuu ja hajoaa hitaasti kontaktissa ilman kanssa. Yhden senttimetrin kokoinen praseodyyminäyte hapettuu kokonaan noin vuodessa. Hapettuessaan ja palaessaan se muodostaa praseodyymi(III,IV)oksidia (Pr6O11).
Praseodyymi(III,IV)oksidi voidaan pelkistää vetykaasulla praseodyymi(III)oksidiksi (Pr2O3). Tumma praseodyymi(IV)oksidi (PrO2), on praseodyymin hapettunein palamistuote, mutta sitä syntyy ainoastaan praseodyymimetallin ja puhtaan hapen reagoidessa 400 °C:ssa ja 282 barin paineessa.
Praseodyymi on hyvin elektropositiivinen ja reagoi kylmän veden kanssa hitaasti, mutta kuuman veden kanssa melko nopeasti muodostaen praseodyymi(III)hydroksidia.
Praseodyymi reagoi kaikkien halogeenien kanssa muodostaen trihalideja:
jossa X on halogeeni.
Myös praseodyymitetrafluoridia (PrF4) voidaan valmistaa natriumfluoridin ja praseodyymi(III)fluoridin reaktiolla fluorikaasun kanssa. Tästä reaktiosta saadaan ensin Na2PrF6, josta natriumfluoridi voidaan erotella nestemäisellä vetyfluoridilla.
Praseodyymi liukenee helposti laimeaan rikkihappoon muodostaen vihreänkeltaisia Pr3+-ioneja sisältäviä liuoksia, joissa ionit esiintyvät [Pr(H2O)9]3+-komplekseina.
Ominaisuudet > Isotoopit

Praseodyymillä on ainoastaan yksi stabiili ja luonnossa esiintyvä isotooppi: 141Pr. Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisaika on alle vuorokausi (useimmilla jopa alle minuutti) paitsi 143Pr, jonka puoliintumisaika on 13,6 vuorokautta. 141Pr sekä 143Pr ovat uraanin fission lopputuotteita. Isotoopit, jotka ovat kevyempiä kuin 141Pr, hajoavat β+-säteilyä emittoiden tai muuttuvat elektronisieppauksella ceriumin isotoopeiksi, ja raskaammat kuin 141Pr beetahajoavat neodyymin isotoopeiksi.
Historia

Vuonna 1751 ruotsalainen mineralogi Axel Fredrik Cronstedt löysi Bastnäsin kaivoksesta uuden raskaan mineraalin, jolle annettiin myöhemmin nimeksi ceriitti. Kolmekymmentä vuotta myöhemmin kaivoksen omistajaperheen poika, 15-vuotias Wilhelm Hisinger lähetti näytteen saksalaiselle kemistille Carl Scheelelle, joka ei kuitenkaan löytänyt siitä uusia alkuaineita. Vuonna 1803, kun Hisingeristä tuli kaivosten omistaja, hän jatkoi mineraalin tutkimista ruotsalaisen kemistin Jöns Jacob Berzeliuksen kanssa ja erotti uuden oksidin, jolle he antoivat nimeksi ceria kaksi vuotta aikaisemmin löytyneen kääpiöplaneetta Cereksen mukaan.
Samaan aikaan myös saksalainen Martin Heinrich Klaproth erotti cerian. Vuosien 1839 ja 1843 välillä ruotsalainen kemisti Carl Gustaf Mosander osoitti, että ceria oli eri oksidien seos. Mosander erotti ceriasta kaksi eri oksidia, joille hän antoi nimeksi lanthana ja didymia. Hän hajotti ceriumnitraattinäytettä polttamalla sitä ja sen jälkeen käsittelemällä jäljelle jäänyttä oksidia laimealla typpihapolla. Näiden oksidien metallit saivat näin nimet lantaani ja didyymi. Lantaani osoittautui omaksi alkuaineekseen, mutta näin ei kuitenkaan ollut didyymin kohdalla. Sen huomattiin koostuvan kaikista vakaista lantanoideista praseodyymistä europiumiin.
Vuonna 1879 ranskalainen kemisti Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran erotti didyymistä samariumin sekä europiumin, ja vasta vuonna 1885 Carl Auer von Welsbach erotti didyymin praseodyymin ja neodyymin suoloiksi. Praseodyymi sai nimensä kreikan sanoista prásios didymos, eli "vaaleanvihreä kaksonen", johtuen muodostamansa suolan väristä sekä hapettuessaan saamastaan pintakerroksesta. Puhdasta neodyymiä ja praseodyymiä tehtiin kuitenkin vasta vuonna 1925, kun amerikkalainen kemisti Edward Kremers ensin pelkisti neodyymioksidin, neodyymifluoridin ja kaliumfluoridin liuoksen ja myöhemmin myös vedettömän praseodyymikloridin puhtaiksi metalleiksi.
Esiintyminen ja tuotanto

Praseodyymin osuus maaperästä on noin 9,1 mg/kg, joten se ei ole erityisen harvinaista. Praseodyymi on neljänneksi yleisin lantanoidi ceriumin (66 mg/kg), neodyymin (40 mg/kg) ja lantaanin (35 mg/kg) jälkeen; se on harvinaisia maametalleja yttriumia (31 mg/kg) ja skandiumia (25 mg/kg) harvinaisempaa.
Pr3+ -ionin koko on samankaltainen muiden sitä lähellä olevien alkuaineiden kanssa, joten niitä yleensä esiintyy samoissa fosfaatti-, silikaatti- sekä karbonaattimineraaleissa, kuten monatsiitissa (MIIIPO4) ja bastnäsiitissä (MIIICO3F), missä M tarkoittaa kaikkia harvinaisia maametalleja paitsi skandiumia ja radioaktiivista prometiumia (enimmäkseen ceriumia, lantaania sekä yttriumia; neodyymiä sekä praseodyymiä esiintyy vähemmän). Bastnäsiitissä on yleensä vähemmän raskaita lantanoideja sekä toriumia, joten kevyiden harvinaisten maametallien erottaminen on helpompaa. Malmi ensin murskataan ja hienonnetaan, minkä jälkeen se käsitellään kuumalla, väkevällä rikkihapolla. Tästä saadaan hiilidioksidia, vetyfluoridia sekä piitetrafluoridia. Tämän jälkeen tuotteet kuivataan ja suodatetaan veden kanssa, jolloin lantanoidi-ionit jäävät liuokseen.
Monatsiitti taas sisältää yleensä kaikkia harvinaisia maametalleja, mutta myös toriumia. Monatsiitin magneettiset omaisuudet tosin mahdollistavat sähkömagneettisen erottelun. Erottelun jälkeen se käsitellään kuumalla, väkevällä rikkihapolla, minkä myötä muodostuu harvinaisten maametallien vesiliukoisia sulfaatteja. Happamia suodoksia neutralisoidaan natriumhydroksidilla, kunnes liuoksen pH on noin 3–4. Tämän aikana torium saostuu toriumhydroksidiksi ja se erotellaan. Sen jälkeen liuos käsitellään ammoniumoksalaatilla, jolloin harvinaiset maametallit saostuvat oksalaateiksi. Ne taas muutetaan oksideiksi hehkuttamalla, ja oksidit liuotetaan typpihappoon. Tällä vaiheella päästään eroon ceriumista, sillä sen oksidi ei liukene typpihappoon. Joidenkin jäännösaineiden kanssa tulee olla varovainen, sillä niissä esiintyy radiumin isotooppia 228Ra, joka emittoi gammasäteilyä.
Käyttökohteita

Lantanoidin samankaltaisuuden vuoksi praseodyymiä voidaan usein käyttää muiden lantanoidien tilalla säilyttäen pitkälti samat ominaisuudet. Tästä syystä monissa käyttökohteissa, kuten mischmetallissa ja ferroceriumissa, käytetään erilaisia lantanoidiseoksia.
Praseodyymin nykyaikaisia käyttökohteita:
Praseodyymin ja neodyymin seosta käytetään voimakkaiden ja kestävien magneettien valmistukseen. Useat cerium- sekä 3d-ryhmän siirtymämetallien seokset ovat erittäin vakaita magneetteja, joita käytetään usein esimerkiksi moottoreissa, tulostimissa, kelloissa, kuulokkeissa, kaiuttimissa sekä kovalevyissä.
Praseodyymin ja magnesiumin seos on erittäin kestävä ja sitä käytetään lentokoneiden moottoreissa; myös yttriumia ja neodyymiä voidaan käyttää tähän tarkoitukseen.
Praseodyymiä käytetään hiilikaarivaloissa, joita käytetään elokuvateollisuudessa.
Praseodyymiyhdisteillä värjätään lasia, emalia sekä keraameja keltaiseksi.
Praseodyymi on didyymilasin komponentti. Didyymilasia käytetään hitsaaja- ja lasinpuhaltajalasien valmistuksessa, koska se suodattaa keltaista valoa sekä infrapunasäteilyä.
Praseodyymillä doupattuja silikaattikristalleja voidaan käyttää valon hidastamiseen, ja tällä tavoin on saatu valon nopeus muutamaan sataan metriin sekunnissa.
Praseodyymin ja nikkelin seos (PrNi5) on magnetokalorisesti niin vahva, että sen avulla on päästy tuhannesosa-asteen päähän absoluuttisesta nollapisteestä.
Praseodyymiä käytetään optisissa vahvistimissa.
Praseodyymioksidin ja ceriumoksidin kiinteää liuosta voidaan käyttää katalyyttinä hapettumisreaktioissa.
Pr3+ -ioneja käytetään joidenkin punaisten, vihreiden, sinisten sekä ultraviolettien fosforien aktivointiin.
Biologinen rooli

Jotkin lantanoidit ovat tärkeitä joillekin metanotrofibakteereille (esimerkiksi Methylacidiphilum fumariolicum), jotka elävät tuliperäisissä olosuhteissa (kuten sellaisissa kuumissa lähteissä, joissa on vähän vettä ja paljon mutaa).
Praseodyymillä ei tiedetä olevan mitään biologista roolia muissa organismeissa. Se ei kuitenkaan myöskään ole erityisen myrkyllistä. Ihmisillä valtaosa harvinaisten maametallien hengittämisestä aiheutuvista sivuvaikutuksista johtuu kuitenkin epäpuhtauksina esiintyvistä radioaktiivisista toriumista sekä uraanista. Praseodyymi on kuitenkin ärsyttävää silmille ja iholle. Se on myös vaaraksi maksalle, jos sitä kertyy elimistöön.
Praseodyymiä joutuu ympäristöön polttoaineteollisuuden kautta. Se voi aiheuttaa vaurioita vesieliöiden solukalvoihin, mikä taas vaikuttaa negatiivisesti lisääntymiskykyyn sekä hermostoon.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat, Alkuaineet: Praseodyyminen nikkeliseos jäähtyy, kun se magnetisoituu
Periodictable: Technical data for Praseodymium (englanniksi)
WebMineral: Mineral Species containing Praeseodymium (Pr) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Praseodymium (englanniksi)
WebElements: Chemical reactions of Praseodymium (englanniksi)
ChemBlink: Praseodymium (englanniksi)
Luettelo praseodyymin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
PeriodicTable: Praseodymium (Pr) (englanniksi)
PubChem: Praseodymium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Praseodymium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Praseodymium (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Monatsiitin krakkauksen vaiheet (englanniksi)