stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailmanlammi
Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammen vierestä kulki tie tai polku Kuivajärven "Hyckälästä" Pehkijärven "Lammenpäähän". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu "Naimalampi" ja sen ympäristö oli niityllä. Sen laskuoja on piirretty suorana.
Mahapullo

Mahapullo, on vanhimpia suomalaisia pullotyyppejä.
Vanhimpia Suomessa tehtyjä pullomalleja ovat ns. mahapullot. Niiden käyttötarkoitus oli toimia kotitalouden säilytysastiana tai viinapullona.  Pullojen lasimassa on väriltään vihertävä tai ruskea. Koko ja muoto vaihtelee huomattavasti tekijän ja tehtaan mukaan, mutta yleisesti ne ovat pyöreitä. Suurimmat ovat usean litran vetoisia ja halkaisijaltaan noin puoli metriä. Pullojen suussa on yleensä kietaistu rinkilasi eli suurengas, jolla estettiin valmistamisen aikana pullon suun lohkeaminen. Pullojen pohjassa on punttelinjälki. Ison koon ja lasin hauraudesta johtuen pullo usein suojattiin tuohipunoksella. Pulloja valmistettiin Suomessa jo 1700-luvulla, ja niiden valmistaminen jatkui aina 1800-luvun loppuun asti, jolloin viinan polttaminen kotona kiellettiin.
Luettelo New Brunswickin kunnista

Luettelo New Brunswickin kunnista käsittää Kanadan provinssin New Brunswickin kunnat. New Brunswick on jaettu 105 kuntaan. Kuntia on neljää tyyppiä: kaupungit (cities), maalaiskunnat (rural communities), kaupunkikunnat (towns) ja kylät (villages).
Kaupungit

Bathurst
Campbellton
Dieppe
Edmundston
Fredericton
Miramichi
Moncton
Saint John
Maalaiskunnat

Beaubassin East
Campobello Island
Kedgwick
Saint-André
Upper Miramichi
Kaupunkikunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Beresford  Bouctouche  Caraquet  Dalhousie  Florenceville-Bristol  Grand Bay-Westfield  Grand Falls  Hampton  Hartland  |  Lamèque  Nackawic  Oromocto  Quispamsis  Richibucto  Riverview  Rothesay  Sackville  Saint Andrews  |  Saint-Léonard  Saint-Quentin  Shediac  Shippagan  St. George  St. Stephen  Sussex  Tracadie-Sheila  Woodstock  |
Kylät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alma  Aroostook  Athoville  Baker-Brook  Balmoral  Bas-Caraquet  Bath  Belledune  Bertrand  Blacks Harbour  Blackville  Cambridge-Narrows  Canterbury  Cap-Pelé  Centreville  Charlo  Chipman  Clair  Doaktown  Dorchester  Drummond  Eel River Crossing  |  Fredericton Junction  Gagetown  Grand Manan  Grande-Anse  Harvey  Hillsborough  Lac-Baker  Le Goulet  Maisonette  McAdam  Meductic  Memramcook  Millville  Minto  Neguac  New Maryland  Nigadoo  Norton  Paquetville  Perth-Andover  Petitcodiac  Petit-Rocher  |  Plaster Rock  Pointe-Verte  Port Elgin  Rexton  Riverside-Albert  Rivière-Verte  Rogersville  Saint-Antoine  Sainte-Anne-de-Madawaska  Sainte-Marie-Saint-Raphaël  Saint-François-de-Madawaska  Saint-Hilaire  Saint-Léolin  Saint-Louis-de-Kent  Salisbury  St. Martins  Stanley  St-Isidore  Sussex Corner  Tide Head  Tracy  |
M/S Trans Carrier

| M/S Trans Carrier |
| --- | --- |
 M/S Trans Carrier Amsterdamin satamassa.
Tyyppi:  Ro-ro-alus
Lippuvaltio:  Bahama
Kotipaikka:  Nassau
IMO-numero:  9007879
MMSI-numero:  311102000
Tunnuskirjaimet:  C6RM5
Aiemmat nimet:  1992–1994: Korsnäs Link 1994–1996: Swan Hunter 1996–1997: Parchim 1997–1999: Swan Hunter
Omistaja:  Valmue Shipping KS
Aiemmat omistajat:  1994–1999: Swan Marine Shipping Ltd.
Rakennustelakka:  "3 Maj" Brodogradiliste d.d., Rijeka, Kroatia Nrodogradiliste "Kraljevica", Kraljevica, Kroatia
Rakennusnumero:  653 (Rijekassa) ja 492 (Kraljevicassa)
Luovutettu:  1994
Tekniset tiedot
Pituus:  125,25 m
Leveys:  19,7 m
Syväys:  6 m
Bruttovetoisuus:  8 157 brt
Koneisto:  1 × Wärtsilä 12V32D diesel
Koneteho:  4 500 kW
Nopeus:  27,78 km/h
Nopeus:  15 kn
Lastikapasiteetti:  1 068 m
Lähteet:  
M/S Trans Carrier (IMO 9007879) on norjalaisen Valmue Shipping KS:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1992 kahdella eri telakalla Kroatiassa: "3 Maj" Brodogradiliste d.d:n telakalla Rijekassa ja Nrodogradiliste Kraljevican telakalla Kraljevicassa. Kuollutta painoa Trans Carrierilla on 5 866 tonnia. Alus on rekisteröity Bahaman lipun alle, ja sen kotisatama on Nassau.[lähde? ]
Trans Carrierin sisaralus on M/S Baltic Excellent.
Käyttöhistoria

Aluksen tilasi ruotsalainen Rederi Ab Sea Link, mutta sille alusta ei sodan vuoksi luovutettu. Vuonna 1994 alus luovutettiin Swan Marine Shipping Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle nimellä Swan Hunter. Kotisatamaksi tuli Oslo. Luovutuksen jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin Finncarriersin liikenteeseen reitille Suomi–Ruotsi–Norja.[lähde? ]
Vuoden 1996 alkupuolella alus aikarahdattiin Gorthon Lines AB:n liikenteeseen linjalle Ruotsi–Belgia–Britannia. 4. kesäkuuta laiva aikarahdattiin saksalaisen DSR Euroseabridgen Travemünden ja Pietarin väliseen liikenteeseen nimellä Parchim. 17. elokuuta alus aikarahdattiin kahdeksi kuukaudeksi Estlinen Tallinnan ja Tukholman väliseen liikenteeseen. 10. lokakuuta Parchim aikarahdattiin Euroseabridgen Travemünden ja Klaipėdan väliseen liikenteeseen. 17. tammikuuta 1997 rahtaus päättyi, ja 20. tammikuuta alus aikarahdattiin jälleen Finncarriersin liikenteeseen reitille Helsinki–Kotka–Gdynia–Szczecin nimellä Swan Hunter. Elokuussa 1998 alus siirtyi reitille Helsinki–Århus–Travemünde.
Norjalainen Valmue Shipping KS osti aluksen tammikuussa 1999 ja rekisteröi sen Norjan lipun alle nimellä Trans Carrier. Alus aloitti liikennöinnin reitillä Bergen–Håvik–Tananger–Immingham–Amsterdam. Vuonna 2001 Trans Carrier rekisteröitiin Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau.
Maharadjan kosto (vuoden 1959 elokuva)

| Maharadjan kosto> Der Tiger von Eschnapur |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:   Fritz Lang  Werner Jörg Lüddecke 
Tuottaja:  Artur Brauner
Säveltäjä:  Michel Michelet
Kuvaaja:  Richard Angst
Leikkaaja:  Walter Wischniewsky
Pääosat:   Debra Paget  Paul Hubschmid  Walter Reyer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Länsi-Saksa
Tuotantoyhtiö:  CCC-Film
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1959
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Edeltäjä:  Eschnapurin tiikeri
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maharadjan kosto (Das indische Grabmal) on Fritz Langin ohjaama saksalainen seikkailuelokuva vuodelta 1959. Se on toinen osa Langin kaksiosaisesta elokuvasarjasta Thea von Harboun romaanista. Ensimmäinen osa oli samana vuonna ilmestynyt Eschnapurin tiikeri. Elokuvan on käsikirjoittanut Lang ja Werner Jörg Lüddecke, ja sen pääosissa ovat Debra Paget, Paul Hubschmid ja Walter Reyer.
Maharadža

Maharadža (joskus myös maharaja tai maharadja; devanagari: महाराज; IAST: mahārāja) oli intialainen hallitsijan arvonimi. Arvonimen femiini vastine on maharani, jota käytettiin maharadžan vaimosta tai naispuolisesta hallitsijasta. Sana tulee sanskritin sanoista mahat (महत् 'suuri') ja rājan (राजन् 'kuningas')..
Ennen Intian itsenäistymistä vuonna 1947 maassa (mukaan lukien nykyinen Pakistan) oli noin 600 kuningaskuntaa, joita hallitsi radža tai maharadža (jos hän oli hindu) tai nawab tai sulttaani (jos hän oli muslimi). Noin kaksi kolmasosaa Intiasta oli brittien suorassa hallinnassa, ja loppuosaa britit hallitsivat epäsuorasti edellä mainittujen pikkuvaltioiden kautta, joihin heillä oli vahva vaikutusvalta muun muassa hoveissa olleiden edustajiensa kautta.
Ennen brittien asteittaista Intian kolonisointia, titteli maharadža oli harvinainen, sillä vain osa kuningaskunnista oli niin isoja, että sen radžaa voitiin kutsua nimellä maharadža. Monet radžoista saivat arvonimen käyttöönsä brittien hallintokaudella, vaikka he hallitsivat vain pieniä alueita ja niitäkin brittien vasalleina. Maharadža-järjestelmä olikin pitkälti brittien siirtomaaimperiumin luomus ja väline Intian hallitsemiseen.
Vuonna 1971 Intian pääministeri  Indira Gandhi kumosi kaikki kuninkaalliset etuoikeudet ja arvonimet kaikilta Intian paikallishallitsijoilta.
Maharadža-arvonimeä on käytetty myös muutamista Malesian hallitsijoista.
Maakeskinen (pohjoinen)

| Maakeskinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°11′30″N, 25°18′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Petäjäveden alue (14.53)
Laskujoki:  Hortelinjoki Peteäjäveteen 
Järvinumero:  14.536.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,9 m  
Pituus:  1,7 km  
Leveys:  1,1 km  
Rantaviiva:  5,571 km  
Pinta-ala:  37,848 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMaakeskinen 
Maakeskinen  on Keski-Suomessa Petäjävedellä Metsäkulman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 38 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 5,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Petäjäveden alueella (14.53), jonka Hortelinjoen valuma-alueeseen (14.536) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,9 metriä mpy.
Maire Suominen

| Maire Suominen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1930 Rantasalmi
Kuollut: 23. syyskuuta 1998 Turku (68 vuotta)
Arvonimi: kauppaneuvos (1987)
Muut tiedot
Yritys:  Kaunotar-Tuote Oy
Asema:  perustaja (1962), osakas; toimitusjohtaja (1976–1990)
Maire Suominen (23. heinäkuuta 1930 Rantasalmi – 23. syyskuuta 1998 Turku) oli suomalainen  tekstiilialan yrittäjä ja toimitusjohtaja. Hän perusti muun muassa perheyrityksenä Varsinais-Suomessa toimineen vaatetustehdas Kaunotar-Tuote Oy:n (1962–1990) ja toimi sen toimitusjohtajana miehensä kuoleman jälkeen (1967–1990). Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1987.
M-86 (1935)

| M-86 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  29. toukokuuta 1934
Laskettu vesille:  15. heinäkuuta 1935
Palveluskäyttöön:  4. marraskuuta 1935
Tekniset tiedot
Uppouma:  161 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,13 m
Syväys:  2,58 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-86 (ex- M-78) oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 29. toukokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 4. marraskuuta.
Palvelus

Alus siirrettiin 1939 Tyynenmeren laivastoon, missä se nimettiin uudelleen 27. lokakuuta M-46:ksi.
Lyhythäntälepakko

| Lyhythäntälepakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Mystacinidae
Suku::  Mystacina
Laji::  tuberculata
Kaksiosainen nimi
 Mystacina tuberculata  Gray, 1843 
 Lyhythäntälepakon levinneisyys.
Katso myös
   Lyhythäntälepakko Wikispeciesissä   Lyhythäntälepakko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Lyhythäntälepakko eli kyhmylepakko (Mystacina tuberculata) on mahdollisesti ainoa elossa oleva Mystacinidae-heimon lepakko. Laji on endeeminen Uudessa-Seelannissa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on uudenseelanninlepakko.
Koko, ulkonäkö ja muut tuntomerkit

Lyhythäntälepakot ovat pieniä, 6–7 senttimetrin pituisia. Siipien kärkiväli on 28–30 senttimetriä. Aikuinen lepakko painaa 12–15 grammaa ennen ruokailua, joskin paino voi kasvaa jopa 30 prosenttia yöaikaisen aterioinnin jälkeen. Lepakon turkki on harmahtava ja sillä on pitkä, suippo kuono. Lepakon kieli on pitkä, jopa 12 millimetrin pituinen, ja sen kärjessä on karvamaisia ulokkeita, jotka helpottavat meden juomista.
Levinneisyys

Lepakkoa esiintyy ensisijaisesti Pohjoissaarella, jossa ne ovat levittäytyneet merenrannan tasolta puurajalle (noin 1 100 metrin korkeuteen) saakka.
Lyhythäntälepakko on jaoteltu kolmeen alalajiin morfologisten ominaisuuksien mukaan:
M. t. tuberculata
M. t. auporica
M. t. rhyacobia
Ravinto

Lyhythäntälepakot ovat kaikkiruokaisia.
Lisääntyminen

Lepakot synnyttävät yhden jälkeläisen kesällä. Syntyvät yksilöt ovat karvattomia ja painavat noin viisi grammaa. Pysyvät hampaat puhkeavat kolmen viikon iässä ja nuori lepakko on neljän viikon iässä täysin karvoitettu ja lentokykyinen. Pesästä pennut poistuvat kuuden viikon ikäisinä ja kolmen kuukauden ikäisinä ne ovat täysikasvuisia.
Maakeskinen (eteläinen)

| Maakeskinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Petäjävesi, Jyväskylä
Koordinaatit:  62°10′40″N, 25°19′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Petäjäveden alue (14.53)
Laskujoki:  oja Maakeskiseen 
Järvinumero:  14.536.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,9 m  
Pituus:  1,5 km  
Leveys:  610 m  
Rantaviiva:  4,628 km  
Pinta-ala:  51,275 ha  
Saaria:  1 
 fiMaakeskinen 
Maakeskinen  on Keski-Suomessa Petäjävedellä ja Jyväskylässä Metsäkulman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,5 kilometriä pitkä, 610 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 51 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Petäjäveden alueella (14.53), jonka Hortelinjoen valuma-alueeseen (14.536) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,9 metriä mpy.
M-85 (1935)

| M-85 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  29. toukokuuta 1934
Laskettu vesille:  15. heinäkuuta 1935
Palveluskäyttöön:  4. marraskuuta 1935
Tekniset tiedot
Uppouma:  161 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,13 m
Syväys:  2,58 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-85 (ex- M-77) oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 29. toukokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 4. marraskuuta.
Palvelus

Alus siirrettiin 1939 Tyynenmeren laivastoon, missä se nimettiin uudelleen 27. lokakuuta M-45:ksi.
M-93 (1937)

| M-93 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  29. toukokuuta 1937
Laskettu vesille:  12. lokakuuta 1937
Palveluskäyttöön:  11. lokakuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  kadonnut kesäkuu 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  225 t (pinnalla) 275 t (sukellus)
Pituus:  44,5 m
Leveys:  3,3 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  1 × 38-K-8-dieselmoottori 800 bhp 1 × sähkömoottori 400 shp
Nopeus:  14 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 700 nma@14 solmua tai 3 500 nm@8,5 solmua sukellus:9 nm@8,5 solmua tai 107 nm@3 solmua
Miehistöä:  22
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-93 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sarjan XIIbis sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 29. toukokuuta 1937. Se laskettiin vesille 12. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1938.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Neuvostoliiton Itämeren laivastoon. Se siirrettiin toukokuussa 1939 Pohjoiseen laivastoon, jossa alus nimettiin uudelleen M-176:ksi. Alus katosi kesäkuussa 1942 Norjan rannikolla tuntemattomasta syystä.
M-89 (1937)

| M-89 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  27. kesäkuuta 1936
Laskettu vesille:  9. lokakuuta 1937
Palveluskäyttöön:  22. kesäkuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 24. elokuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  161 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,13 m
Syväys:  2,58 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-89 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 27. kesäkuuta 1936. Alus laskettiin vesille 9. lokakuuta 1937 ja otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1938.
Palvelus

Alus siirrettiin toukokuussa 1937 Pohjoiseen laivastoon, missä se nimettiin uudelleen M-173:ksi. Alus upotettiin 24. elokuuta 1942.
Lyhytkarvainen istrianajokoira

| Lyhytkarvainen istrianajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Kroatia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 2
Rodun syntyaika:  1300-luku
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen, villisian ja ketun metsästys, jäljestys
Nykyinen käyttö:  metsästys, jäljestys
Muita nimityksiä:  istarski kratkodlaki gonič, Istrian Short-haired Hound, chien courant d'Istrie à poil ras, Kurzhaarige Istrianer Bracke, sabueso de Istria de pelo corto, istra siledakarvaline hagijas
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #151
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 49–53 cm; narttu 47–51 cm
Väritys:  valko-oranssi
Lyhytkarvainen istrianajokoira (kroatiaksi istarski kratkodlaki gonič) on kroatialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Lyhytkarvainen istrianajokoira on keskikokoinen, voimakas ja jalopiirteinen. Pää on pitkänomainen ja tyylikäs. Kallo on hieman kuonoa pidempi, otsapenger hieman erottuva. Silmät ovat soikeat, keskikokoiset ja tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja kärjistä pyöristyneet. Kuononselkä on suora, kirsu joko musta tai ruskea. Ainoa sallittu purenta on leikkaava. Runko on solakka, tyylikäs, vahva ja suorakaiteen muotoinen. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä vaakasuora, vahva ja lihaksikas. Häntä asettuu sapelimaisesti selkälinjan alapuolelle. Karvapeite on lyhyt, tiheä ja kiiltävä. Väritys on valko-oranssi, jossa pohjaväri on sävyltään lumivalkoinen. Valkoinen on selvästi hallitseva väri eikä oransseja merkkejä tai laikkuja saa olla enempää kuin korkeintaan 1/3 karvapeitteestä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 49–53 cm ja narttujen 47–51 cm välillä, mutta erityisen laadukkailla yksilöillä hyväksytään 3 cm poikkeama suuntaan tai toiseen.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on lempeä, eloisa, tottelevainen ja mukautuva. Se kiintyy voimakkaasti omistajaansa, mutta suhtautuu vieraisiin varautuneesti. Se metsästää pääasiassa jäniksiä, villisikoja ja kettuja. Lisäksi sitä käytetään jäljestykseen. Se soveltuu työskentelemään myös haastavampiin ympäristöihin, kuten Karstin kivikkoiseen ja epätasaiseen maastoon.
Alkuperä

Adrianmeren itärannikolla on käytetty metsästykseen vanhaa valkokirjavaa ajokoiraa jo vuosisatojen ajan. Dakovon piispa Petar Bakic on väittänyt rodun syntyneen jo ennen 1300-lukua. Siitä on todisteita Dalmatian Dubrovnikin kaupungin vuosina 1327–1348 rakennetussa fransiskaaniluostarissa, jossa on sitä kuvaava pylväs. Vuonna 1474 maalattu fresko "Kolmen kuninkaan kumarrus" Istrian Beramin hautauskappelissa ja vuoden 1476 Neitsyt Maria -alttarimaalaus Zadarin Pyhän Fransiskuksen kirkossa kuvaavat myös samaa muinaista kantarotua. Viimeksi mainitussa koira on tosin väritykseltään tricolor. FCI tunnusti lyhytkarvaisen istrianajokoiran vuonna 1955.
Muunnokset

Sloveniassa rodusta on hyväksytty pieni muunnos (kroatiaksi mali istarski kratkodlaki gonič, sloveeniksi mali istrski kratkodlaki gonič) sekä yksivärinen keltainen muunnos (kroatiaksi žuti istarski jednobojni kratkodlaki gonič, sloveeniksi rumeni istrski enobarvni kratkodlaki gonič). Kumpikin muunnos saa osallistua Sloveniassa näyttelyihin omissa luokissaan.
Rodunedustaja näyttelyssä.
Rotu kuvattuna albanialaiseen postimerkkiin
Magnetic Scrolls

Magnetic Scrolls oli brittiläinen tekstiseikkailuja vuosina 1984–1990 julkaissut pelintekotiimi. Pelit kehitettiin UNIX-työasemilla ja portattiin lukuisille kotitietokoneille. Commodore 64:n, Amigan ja Atari ST:n versioissa oli myös kuvaruudun täyttäviä still-kuvia. Infocomin jälkeen Magnetic Scrolls oli tunnetuin pelintekijäporukka tekstiseikkailujen kulta-ajalla. [lähde? ]
Ryhmä lopetti toimintansa vuonna 1992 tekstipelien markkinoiden hiivuttua. Microprose osti sen itselleen, muttei hyödyntänyt brändiä kuin roolipelissä The Legagy: Realm of Terror (1993), jossa oli muutama ryhmän kehittäjä mukana.
Julkaisut

The Pawn (1985, Rainbird)
The Guild of Thieves (1987, Rainbird)
Jinxter (1987, Rainbird)
Corruption (1988, Rainbird)
Fish! (1988, Rainbird)
Myth (1989, Rainbird)
Wonderland (1990, Virgin Interactive)
The Magnetic Scrolls Collection Vol 1 (1991, Virgin Interactive)
The Legacy: Realm of Terror (1993, MicroProse)
Magnetar

Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
Magnetar on neutronitähti, jolla on huomattavasti tavallista voimakkaampi magneettikenttä. Normaalin neutronitähden magneettikenttä on 100 miljoonaa teslaa, magnetarin tuhatkertainen. Magnetarit ovat alussa ”pehmeän gammasäteilyn toistajia” ja myöhemmin ”poikkeavia röntgenpulsareita”.
Magneettikenttä syntyy kuuman sisuksen materiaalin konvektion (lämmöstä johtuvien virtausten) synnyttäessä dynamon avulla sähköisesti varautuneiden ionien virratessa. Magnetareissa tapahtuu joskus ”tähdenjäristyksiä” magneettikentän vaikuttaessa neutronitähden pinnalla olevaan rautaan. Tällöin vapautuu valtavia energiamääriä röntgen- ja gamma-alueilla. Magnetarin elinikä on korkeintaan muutamia kymmeniä vuosituhansia.
Huhtikuussa 2020 pystyttiin ensimmäistä kertaa ihmiskunnan historiassa paikallistamaan avaruudesta saapunut radiopurske, nimellä FRB 200428 kulkeva, magnetar SGR 1935+2154:ään. Paikallistetun radiopurskeen sisältämä energia vastaa noin sataa miljoonaa omaa Aurinkoamme.
Tunnettuja magnetareja

SGR 1806-20, etäisyys Maasta 50 000 valovuotta
1E 1048.1-5937, etäisyys Maasta 9 000 valovuotta
SGR 1935+2154, etäisyys Maasta 15 000 valovuotta