stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sapatinrikos
Säännökset > Vuoden 1889 rikoslaki > Sapatin päivät

Rikoslain säädös sapatinrikoksesta koski ainoastaan niitä päiviä, joita Suomen evankelisluterilainen kirkko vietti pyhäpäivinä. Sellaisia olivat kaikki sunnuntait sekä kirkkolaissa luetellut kirkolliset juhlapäivät:  joulupäivät, uudenvuodenpäivä ja loppiainen, Marian ilmestyspäivä, pitkäperjantai, toinen pääsiäispäivä, helatorstai, toinen helluntaipäivä ja Johannes Kastajan päivä.
Muidenkin uskontokuntien jäsenet olivat velvollisia pitämään evankelisluterisen uskontokunnan yleiset pyhäpäivät pyhinä.
Säännökset > Sunnuntain aukiolo

Työnteko ja liikkeiden aukiolo, joka erityisissä laeissa oli sallittu sunnuntaisin, ei ollut rangaistavaa sapatinrikkomisena.
Säännökset > Hätätarvetyö sallittu

Kun sapattina oli kielletty tekemästä käsityötä taikka muuta työtä, joka sietää viivytystä ja jota ei tehdä omaksi tai toisen hätätarpeeksi, tämä tarkoitti sitä, että sapattina ei ollut kielletty tekemästä kotiaskareita, jotka olivat tarpeellisia, kuten esimerkiksi siistiminen ja järjestäminen, eikä sellaisia maataloustöitä, joita ei voinut lykätä. Sellaisia maamiehen töitä, joita ei voinut lykätä, olivat muun muassa elonleikkuu, kun vilja liiaksi tuleentuneena rupesi varisemaan, taikka heinänkorjuu silloin, kun sade uhkasi aiemmin niitettyä ja sittemmin kuivunutta heinää. Myöskään sellaista käsityöläistä, jonka elinkeinona oli käsityöammatti, ei kielletty tekemästä työtä sapattinakin, jos se oli tarpeen hänen omaksi tai hänen perheensä elatukseksi.
Vain sellaiset työt, jotka täyttivät molemmat laissa säädetyt edellytykset, eli eivät sietäneet viivystä ja jotka tehtiin hätätarpeeksi, olivat sallittuja töitä sapattina. Mikäli vain toinen näistä edellytyksistä täyttyi ja toinen puuttui, työnteko sapattina oli rangaistuksen alainen.
Kumoaminen

Rikoslain säännökset sapatinrikoksesta kumottiin vuonna 1971, eikä niitä sitä ennenkään ollut enää käytännössä sovellettu. Niiden kumoamista koskeneen hallituksen esityksen perusteluissa todettiin, että paljon rikoslain säännöksiä suuremman merkityksen olivat saaneet toisaalta työaikalain säännökset viikkolevosta, toisaalta kauppaliikkeiden aukioloajoista säädetty erillinen laki.
Eelis Uosikkinen

Eelis Uosikkinen (2. joulukuuta 1906 Kuopio – 12. marraskuuta 1991 Kuopio) oli suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä.
Uosikkinen voitti vuonna 1930 Suomen-mestaruuden sekä mäkihypyssä että yhdistetyssä. Seuraavana vuonna hän voitti yhdistetyssä Suomen-mestaruuden ja oli Salpausselän Kisoissa paras molemmissa lajeissa. Hän saavutti voittoja myös Puijolla ja Ounasvaaralla. Hän sijoittui Puijolla 1934 järjestetyssä Suomen ensimmäisessä pujottelukilpailussa toiseksi.
Eelis Uosikkisen pikkuveli Martti Uosikkinen oli telinevoimistelun olympiamitalisti ja suomalaisen alppihiihdonuranuurtajia.
Pentti Uotila

Pentti Uotila (s. 19. helmikuuta 1945 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1962–1968 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Uotila edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 101 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 31 + 20 = 51 ja jäähymääränsä 26 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksen joukkueessa vuonna 1966 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Anton Uotinen

Anton Kaarlenpoika Uotinen (8. kesäkuuta 1886 – 27. marraskuuta 1937) oli rautatieläinen, suutari, pietarinsuomalainen bolševikki ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Uotinen kuului Pietarin suomalaiseen punakaartiin, ja hän otti osaa Tampereen taisteluun Pietarin suomalaisen punakaartin II komppaniassa, johtaen miehineen Takahuhdin alueen puolustusta. Hän pakeni Tampereelta Venäjälle, kävi punaupseerikoulun ja taisteli Vienan Karjalassa, jossa haavoittui jalkaan. Myöhemmin hän toimi Aunuksen jääkäripataljoonan komissaarina ja Karjalan asuinosuuskunnan sihteerinä. Hänet vangittiin Stalinin puhdistuksissa ja ammuttiin Petroskoissa.
Untova

| Untova Ундово, Undovo |
| --- | --- |
 Kattilan pohjoispuolella sijainneet kylät vuoden 1860 kartalla.
 Untova
 Koordinaatit: 59°38′11″N, 28°45′4″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Kattila
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  20
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Untova (ven. У́ндово, Undovo) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sumajoen varrella 7 kilometriä Kattilan taajamasta pohjoiseen. Kylässä on 20 asukasta (vuonna 2010).
Vatjalaiseen Toldogan pogostaan kuulunut kylä mainitaan mahdollisesti nimellä Vvilujevo Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy muodossa Vndoleua.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Untovassa asui 104 vatjalaista. Kylä tunnettiin vatjaksi Undovan lisäksi nimellä Illo. Kylässä puhuttiin vatjaa vielä 1920-luvulla.
Untovan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajien maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat kyläkuntana Kattilan volostiin. Vuonna 1899 kylässä oli 130 asukasta, joista 118 oli ”suomalaisia”, 8 venäläisiä ja 4 ”sekoittuneita”. Uskonnoltaan he olivat kaikki ortodokseja.
Neuvostoaikana Untova muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuodesta 1930 lähtien se kuului Kattilan kyläneuvostoon.
Unkarin taide

Unkarin taiteeseen on monissa vaiheissa vaikuttanut sen asema poliittisten tapahtumien keskipisteessä.
Unkarin kuvataiteen historia alkaa romaanisen ajan seinämaalauksista. Gotiikan ja renessanssin aikana luotiin miniatyyrejä, alttaritauluja ja kaiverruksia. Keskiajan ja varhaisrenessanssin freskoja tunnetaan yli 550 rakennuksesta, mutta turkkilaisvalloittajat tuhosivat monia kristillisaiheisia maalauksia.
Unkarilainen alttaritaulu vuodelta 1642.
1600-luvun alttarimaalaukset ja epitafit kuvaavat usein Neitsyt Mariaa, jota pyhä Tapani oli pyytänyt Unkarin suojelijaksi. Kuvanveistäjät tekivät hautamuistomerkkejä.
1700-luvun vaihteessa alkoi maallinen kuvataide yleistyä. Varakkaampi väki kokosi itselleen gallerian esi-isiensä muotokuvista. Myös asetelmista tuli suosittuja. 1700-luvun puolella painopiste siirtyi jälleen kirkkotaiteeseen, ja etenkin jesuiitat vaikuttivat kulttuurin muovautumiseen ja toivat maahan länsimaisia vaikutteita.
Pál Szinyei Merse, Keinu, 1869.
Kansalliset pyrkimykset nousivat taiteessa esiin 1800-luvun puolivälissä. Kansallisromantiikkaa edusti kuvanveistäjä Miklós Izsó. Kriittisemmän realismin edustajia oli Mihály Munkácsy, ja ensimmäisiä impressionisteja oli Pál Szinyei Merse. Paljon vaikutusta oli naturalismia edustaneen Simon Hollósyn perustamalla Nagybányan taiteilijaryhmällä.
Avantgardistiset kokeilut alkoivat saada sijaa akateemiselta taiteelta 1900-luvun alussa. Uusi taide sai Unkarissa osin radikaalimpia muotoja kuin muualla, ja monet taiteilijat joutuivat muuttamaan ulkomaille 1919 jälkeen vallankumouksen epäonnistuttua. Emigranttien ansiosta kuitenkin unkarilainen moderni taide tuli näkyville laajemmin. Kansainvälisesti tunnetuimpia modernisteja ovat László Moholy-Nagy ja Victor Vasarely, sekä arkkitehti Marcel Breuer.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unkarin taide Wikimedia Commonsissa
Uoti

| Uoti |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  29. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Uolu, Uolev, Vuolevi
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Olavi, Uolevi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uoti on suomalainen miehen etunimi.
Nimi Uoti on alkujaan hämäläinen lyhennelmä Olavi-nimen muunnelmasta Uolevi.  Kielentutkijoiden mukaan Uolevi-nimestä on ensin syntynyt lyhennelmä Uoli, mutta koska hämäläismurteissa t:n heikkoasteinen vastine on laajalti l, on tämän nimen genetiivimuodon Uolin pohjalta myöhemmin syntynyt nimi Uoti, josta tämän taivutusmuodon on oletettu johtuneen.  Tässä muodossa nimi on otettu almanakkaankin (29. heinäkuuta), vaikka se on jäänyt harvinaiseksi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Uoti-nimen on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 60 henkilöä.
Unkarin taideteollisuusmuseo

| Unkarin taideteollisuusmuseo Iparművészeti Múzeum  |
| --- | --- |
 Unkarin taideteollisuusmuseo
Tyyppi:  Taideteollisuusmuseo 
Sijainti:  Budapest, Unkari
Perustettu:  1872
Kotisivut:  http://www.imm.hu/
Koordinaatit:  47°29′10″N, 19°4′6″E
 fiUnkarin taideteollisuusmuseo 
  
Unkarin taideteollisuusmuseo (unk. Magyar Iparművészeti Múzeum) on käyttö- ja koriste-esineitä esittelevä taidemuseo Budapestissa. Vuonna 1872 perustettu kokoelma sijaitsee nykyään Ödön Lechnerin suunnittelemassa museorakennuksessa.
Unkarin parlamentti päätti vuonna 1872 myöntää 50 000 forinttia taideteollisuusesineiden hankkimiseksi Wienin maailmannäyttelystä 1873. Esineiden oli tarkoitus muodostaa perusta uuden museon kokoelmille. Kokoelma oli alkuun esillä Kansallismuseossa, mutta sitten se siirrettiin vanhaan taidegalleriaan. Noin vuonna 1890 taideteollisuusmuseolle alettiin suunnitella omaa rakennusta. Suunnittelukilpailun voitti Ödön Lechnerin ja Gyula Pártosin ehdotus. Keisari Frans Joosef I avasi museon 1896 tuhatvuotisjuhlallisuuksien aikana.
Museon kokoelmissa on useita käyttö- ja koriste-esineitä. Kokoelmissa on noin 4 000 huonekalua, joista merkittäviä ovat erityisesti ranskalaiset renessanssihuonekalut 1700-luvulta ja art nouveauta edustavat esineet 1800- ja 1900-lukujen taitteesta. Keramiikka- ja lasikokoelmassa on noin 23 000 esinettä. Kultaseppäkokoelmassa on 11 000 esinettä, joiden valmistamisessa on käytetty esimerkiksi hopeaa, pronssia, tinaa ja rautaa. Esineistöön kuuluu kelloja, koruja ja ruokailuvälineitä. Tekstiili- ja vaatekokoelmassa on noin 17 000 työtä, ja siihen kuuluu maailman toiseksi suurin osmanimattojen kokoelma. Vanhimmat esineet ovat koptien tekstiilejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unkarin taideteollisuusmuseo Wikimedia Commonsissa
Museon kotisivut (unkariksi)
Underground-Rock

| Underground-Rock Suomen Talvisota 1939–1940 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: tammikuussa 1970
 Tuottaja(t): Mikko Ilanto
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 36.33
 Levy-yhtiö: Love Records
M. A. Nummisen muut julkaisut
| M. A. Numminen In memoriam 1967 | Underground-Rock 1970 | Taisteluni 1970 |
Rauli Badding Somerjoen muut julkaisut
|   | Underground-Rock 1970 | Synnyin rokkaamaan 1971 |
Underground-Rock on Suomen Talvisota 1939–1940 -yhtyeen ainoa albumi. Se julkaistiin vuonna 1970. CD-versiot julkaisi Siboney vuonna 1989 ja 2004. Kansikuva sekä muut kuvat ovat Timo Aarnialan työtä.
Kaikki sanoitukset ja sävellykset on tehty salanimillä. Levyn CD-version kansivihkoseen on myös liitetty M. A. Nummisen kirjoittama yhtyeen historiikki.
Kappaleet

Edistyksen voima – 1.59  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Liput liehuivat – 4.01  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Vihreä valta – 2.18  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Talvisota-rock – 1.24  (säv. Ojanen, san. Laine)
Kekkonen-rock – 1.56  (säv. Ojanen, san. Laine)
Laulu jossa on tunnelma – 2.50  (säv. ja san. Numminen)
Takaisin Pekingiin – 2.33  (säv. Ojanen, san. Somerjoki)
Tehtaan vahtimestarit – 1.20  (säv. ja san. Numminen)
Rock on rajaton riemu – 2.51  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Däng-däng-däng-däng – 1.12  (säv. ja san. Numminen)
Kasvoton kuolema ja Sirhan Sirhan – 2.20  (säv. Somerjoki, san. Laine)
Vihaava rakkaus – 1.27  (säv. Ojanen, san. Shakespeare)
Poroporvarin kohtalo – 3.31  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Mielitauti-rock – 1.44  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Suomi palaa – 2.48  (säv. Numminen, san. Into ja Numminen)
Jatkosota-rock – 3.06  (säv. Somerjoki, san. Numminen)
Kokoonpano

Rauli "Badding" Somerjoki, laulu
M. A. Numminen, laulu, taustalaulu
Rauli "Pole" Ojanen, laulu, kitara, taustalaulu
Pentti Aho, kitara
Heikki Kasari, tenori- ja baritonisaksofoni, huilu
Arto "Mamba" Koskinen, piano, urut
Antero Jakoila, basso, kitara
Raikka Rautarinne, rummut
Tommi Parko, alttosaksofoni, sopraanosaksofoni, piano
Kicke Bergholm, basso
Matti Oiling, rummut
Meri Vennamo, taustalaulu
Seppo "Paroni" Paakkunainen, tenorisaksofoni
Matti Bergström, basso
Ronnie Österberg, rummut
Tarmo Manni, "kosminen nauraja"
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Sarkosiini

| Sarkosiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(metyyliamino)etikkahappo
CAS-numero:  107-97-1
PubChem CID:  1088 ja 7311726
SMILES:  CNCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7NO2
Moolimassa:  89,096 g/mol
Sulamispiste:  210-215 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Sarkosiini eli N-metyyliglysiini (C3H7NO2) on aminohappo. Yhdiste on osa glysiinin ja koliinin aineenvaihduntaa. Aineesta käytetään myös nimiä N-metyyliaminoetaanihappo, N-metyyliaminoetikkahappo ja metyyliglykokolli.
Aineenvaihdunta

Maksan entsyymit muuttavat koliinin betaiiniksi ja edelleen dimetyyliglysiiniksi. Dimetyyliglysiinistä muodostuu sarkosiinia dimetyyliglysiinidehydrogenaasientsyymin katalysoimana. Sarkosiinidehydrogenaasi muuttaa sarkosiinin glysiiniksi. Sarkosiinia muodostuu elimistössä myös glysiinistä glysiini-N-metyylitransferaasin katalysoimana.
Synteesi

Synteettisesti sarkosiinia voidaan valmistaa joko Mannich-reaktion kaltaisella menetelmällä tai kloorietikkahapon ja metyyliamiinin välisellä reaktiolla.
Käyttö

Kemianteollisuudessa sarkosiinista valmistetaan rasvahappojen kanssa kondensaatioreaktiolla yhdisteitä, joita käytetään kosteutusaineina. Sarkosiinista valmistetaan myös hammastahnoissa käytettäviä antientsyymejä. Yhdistettä voidaan käyttää myös stabiloimaan diatsoniumsuoloja ja atsoväriaineita.
Käyttö > Käyttö lääketieteessä

Sarkosiinia voidaan käyttää merkkiaineena sairauksien tutkimisessa. Kohonnut virtsan sarkosiinikonsentraatio voi olla merkki alkavasta nopeasti leviävästä eturauhassyövästä. Parkinsonin tautia sairastavilla ihmisillä veren seerumin sarkosiinipitoisuus on usein tavallista korkeampi. Sarkosiinipitoisuus on korkea myös harvinaisessa perinnöllisessä sairaudessa sarkosinemiassa, joka johtuu sarkosiinidehydrogenaasientsyymin puutteesta.
Sarkosiini muuntuu muun muassa aivoissa glysiiniksi, joka aktivoi NMDA-reseptoria. Tämän vuoksi sitä voidaan käyttää skitsofrenian hoitoon. Sarkosiinilääkityksen on todettu auttavan sekä psykoottisiin oireisiin ja masennukseen.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Sarcosine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sarcosine (englanniksi)
ChemBlink: Sarcosine (englanniksi)
Unkarin valtionooppera

Unkarin valtionooppera Budapestissa.
Unkarin valtionooppera (unk. Magyar Állami Operaház) on oopperatalo Unkarin pääkaupungissa Budapestissä. Se sijaitsee Budapestin 6. kaupunginosassa eli Terézvárosissa Andrássy út -kadun varrella.
Oopperatalon on suunnitellut unkarilainen arkkitehti Miklós Ybl, ja sitä pidetään Yblin mestariteoksena ja yhtenä Budapestin kauneimmista rakennuksista. Taloa rakennettiin yhdeksän vuotta 1875–1884. Ybl johti myös rakennustöitä, ja hänen kerrotaan tarkastaneen itse jokaisen tiilikärryllisenkin. Oopperatalon rakennuskustannuksista vastasi Itävallan keisari ja Unkarin kuningas Frans Joosef, joka kuitenkin kommentoi Euroopan viehättävimmäksi sanottua oopperataloa sanomalla vain: ”Se on hyvin kaunis. Pidän siitä paljon.”
Vaikka rakennus on suurikokoinen, se ei näytä massiiviselta. Rakenteeltaan se on pääosin uusrenessanssia, mutta siinä on myös uusbarokin elementtejä. Pääsisäänkäynnin kahta puolta ovat Franz Lisztin ja Ferenc Erkelin patsaat, jotka on suunnitellut Alajos Stróbl. Rakennuksen kulmissa toisen kerroksen tasalla on neljän muusan patsaat: Terpsikhore, Erato, Thaleia ja Melpomene. Sisätila on runsaasti freskoin koristeltu. Pääsalissa on 1 289 istumapaikkaa.
"Unkarin kuninkaallinen oopperatalo" avattiin yleisölle 27. syyskuuta vuonna 1884. Sen ensimmäinen johtaja oli Ferenc Erkel. Gustav Mahler toimi johtajana vuosina 1888–1891 ja johti itse kaksi Puccinin oopperaa. Vuosina 1947–1950 johtajana oli Otto Klemperer. Vuonna 1980 rakennus kunnostettiin ja se avattiin uudestaan yleisölle 1984, samana päivänä kun ensimmäisestä avaamisesta oli kulunut 100 vuotta.
Kaudella 2011–2012 Unkarin valtionoopperan ja kansallisbaletin ohjelmistossa on kuusi uutta oopperaa ja kolme balettiensi-iltaa. Ohjelmiston kohokohtia ovat uudet esitykset Wagnerin Reininkullasta ja Mozartin Don Giovannista ja Petit'n baletti Pariisin Notre-dame. Oopperan musiikillisena johtajana toimii kapellimestari György Győriványi Ráth. Edellinen johtaja Ádám Fischer erosi vuoden 2010 lopussa vastalauseeksi Unkarin hallituksen ja pääministeri Viktor Orbánin harjoittamaa politiikkaa kohtaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unkarin valtionooppera Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Pentti Uotinen

Pentti Armas Uotinen (27. syyskuuta 1931 Orimattila – 3. marraskuuta 2010 Lahti) oli suomalainen Lahden Hiihtoseuraa edustanut mäkihyppääjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1951–1957.
Uotinen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon vuodenvaihteessa 1956–1957 vain 0,7 pisteen erolla Eino Kirjoseen. Uotinen voitti Oberstdorfin osakilpailun, oli kolmas Garmisch-Partenkirchenissä sekä kahdeksas niin Innsbruckissa kuin Bischofshofenissakin.
Oslon talviolympialaisissa 1952 Uotinen oli mäkikilpailussa kahdeksas.
Umm Qasrin taistelu

Umm Qasrin taistelu oli Irakin sodan ensimmäinen taistelu, joka käytiin Umm Qasrin satamakaupungin hallinnasta Etelä-Irakin Fawin niemimaalla 21.–25. maaliskuuta 2003. Yhdysvaltojen johtaman koalition joukot valtasivat sataman odotettua kiivaamman taistelun jälkeen.
Tausta

Umm Qasrinin valtaus oli Irakin vastaisen koalition ensimmäisiä sotilaallisia tavoitteita Irakin sodassa. Kaupungin ja sen sataman valtaus estäisi Irakin toimet maan merisaartoa vastaan ja sen satamaa tarvittiin suuren humanitaarisen operaation aloittamiseksi, jonka aikana Umm Qasrin sataman kautta olisi tarkoitus tuoda tonneittain ruokaa, lääkkeitä ja muita tarvikkeita Irakiin kun Saddam Husseinin hallinto olisi kukistettu. Umm Qasrin valtaukseen osallistui joukkoja Yhdysvaltain merijalkaväestä, brittien kuninkaallisesta merijalkaväestä ja Puolan GROM-erikoisjoukoista. Irakilaisista puolustajista monet olivat tasavaltalaiskaartin ja Fedayeen Saddamin jäseniä.
Taistelu

Operaatio alkoi 21. maaliskuuta ja joukot etenivät Irakiin maan kautta Kuwaitista. Kaupungin ja sataman odotettiin kukistuvan nopeasti vähäisen vastarinnan jälkeen, mutta joukkojen edetessä kaupunkiin noin 20:n ajoneuvon saattue joutui irakilaisten käsiase- ja kranaatinheitintulen kohteeksi. Brittien tykistö vastasi tuleen, mutta sen tulitus osui vaarallisen lähelle Yhdysvaltain merijalkaväen joukkoja, joiden oli vetäydyttävä takaisin. Koalition joukot järjestäytyivät uudelleen ja etenivät jälleen irakilaisten asemia kohti, tällä kertaa M1 Abrams -taistelupanssarivaunujen ja M2 Bradley -taisteluvaunujen tukemana. Tarkoitus oli myös saada tukea Bell AH-1 Cobra -rynnäkköhelikoptereilta, mutta aika ei riittänyt niiden operaatioiden aloittamiseksi. Irakilaiset käyttivät koalition joukkoja vastaan sissitaktiikoita. Osa irakilaisista oli pukeutunut siviilivaatteisiin ja käyttivät valkoisia lippuja koalition joukkoja harhauttaakseen. Koalitio julisti sataman vapaaksi vihollisista 25. maaliskuuta, mutta taistelut jatkuivat edelleen itse kaupungissa aina huhtikuun ensimmäisiin päiviin saakka.
Seuraukset

Taistelun aikana sai surmansa arviolta 30–40 irakilaista. Sataman valtauksen jälkeen koalition joukot aloittivat miinanravauksen alueella. Sataman miinoituksia purkamassa olivat Navy SEAL -joukot, jotka käyttivät esimerkiksi koulutettuja delfiinejä. Irakilaisten miinoittamat siviilialukset vaikeuttivat miinanraivausta. Ensimmäinen satamaan saapunut koalition alus oli RFA Sir Galahad. Kriitikot esittivät koalition suhtautuneen Irakin joukkojen muodostamaan uhkaan liian keveästi, mutta Irakin sodan muut operaatiot sujuivat enimmäkseen suunnitelmien mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Umm Qasrin taistelu Wikimedia Commonsissa
Puolalaisia GROM-joukkoja satamassa 28. maaliskuuta.
Sarjakuva Suomessa

Sarjakuva Suomessa alkaa käännettyjen teosten osalta vuodesta 1857, jolloin julkaistiin Rodolphe Töpfferin Koipeliinin Linnustus. Kotimainen sarjakuva syntyi 1910-luvulla.
Suomalaisen sarjakuvan klassikoita ovat muun muassa Ola Fogelbergin Pekka Puupää, Tove ja Lars Janssonin Muumipeikko ja Tarmo Koiviston Mämmilä. Suomen sarjakuvaseura on jakanut vuodesta 1972 suomalaisen sarjakuvan tekijäpalkintona Puupää-hattua.
1980-luvulla sarjakuvan tekeminen levisi entistä laajemmalle ja käännössarjakuvan tarjonta monipuolistui. Kemin sarjakuvafestivaali ja Helsingin sarjakuvafestivaalit syntyivät vuosikymmenen alussa. 1990-luvulla sarjakuvaan liittyvät kurssit alkoivat eri oppilaitoksissa ja piirtäjien apurahoitus alkoi. Tampere Kuplii on jakanut vuodesta 2007 Sarjakuva-Finlandia-palkintoa kotimaiselle albumille.
Suomalainen sarjakuva

Suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuotta vietettiin vuonna 2011 ensimmäisen kokonaisen sarjakuvakirjan ilmestymisen kunniaksi. Se oli Ilmari Vainion Professori Itikaisen tutkimusretki, joka ilmestyi 21. marraskuuta 1911. Ola Fogelbergin Pekka Puupää oli sarjakuvana koko kansan suosikki. Suomen sarjakuvaseura on jakanut vuodesta 1972 suomalaisen sarjakuvan kunniapalkintona Puupää-hattua. Asmo Alhon vuosina 1927–75 piirtämä humoristinen ja opettavainen Kieku ja Kaiku on pitkäikäisimpiä suomalaisia sarjakuvia. Tove ja Lars Janssonin Muumipeikko-sarjakuva tunnetaan edelleen ympäri maailmaa.
1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alun kulttuurisessa murroksessa kiinnostuttiin aiemmin väheksytyistä kulttuurin muodoista. Sarjakuvasta tuli vähitellen oikeutettu kulttuurikeskustelun ja -tutkimuksen kohde. Kotimaiset piirtäjät nousivat uudella tavalla esiin uusissa omakustanteisissa underground-henkisissä lehdissä. Myös sanomalehtien strippisarjoissa alkoi näkyä entistä enemmän kotimaisia sarjoja. Uuden suomalaisen sarjakuvan pitkäaikaiseksi keulakuvaksi nousi Tarmo Koiviston piirtämä Mämmilä. Sarja sai laajan lukijakunnan ja vaikutti sarjakuvan arvostuksen nousuun peilatessaan suomalaisen yhteiskunnan muutosta.
Valokopiokoneet mahdollistivat 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa piirtäjien omien pienlehtien tuotannon ja suoramyynnin.