Australian eläimistö
Kalat

Vuonna 2022 oli Australian vesissä FishBasen mukaan yhteensä 5012 kalalajia, joista 557 oli endeemisiä (11%). Makean veden kalalajeja oli 383, joista endeemisiä 137 (36 %), alkuperäisiä 214 (56 %) ja tuotuja 32 (8 %). Ryhmä alkuperäinen ('native') tarkoittaa lajeja, jotka esiintyvät luontaisesti alueella. FishBase lohkaisee tästä ryhmän endeeminen eli kotoperäinen, mikä tarkoittaa lajeja, jotka esiintyvät alueella luontaisesti mutta ei muualla. Monien sivustojen (kuten Chapman 2009) endeemisyysluvut ovat perustuneet Hoesen arvioon 24 %, joka on vuodelta 2006.
Huolimatta yleisistä väitteistä, että australiankeuhkokalan silmistä ei olisi juuri mitään hyötyä, jo vuonna 2005 havaittiin, että lajilla on suuremmat valoherkät solut kuin muilla selkärankaisilla. "Niiden silmät on ilmeisesti suunniteltu optimoimaan sekä herkkyys että värinäkö", sanoi Queenslandin yliopiston tutkija Helena Bailes. Ihmisellä on kolmenlaisia värejä tunnistavia aistinsoluja, mutta sillä niitä on viisi. Näköaistin lisäksi se havaitsee sähköaistinsoluillaan piilossa olevien saaliiden tuottamat heikot sähkökentät. Lajia on kutsuttu "eläväksi fossiiliksi", koska oikeista fossiileista on laskettu, että laji on säilynyt lähes muuttumattomana yli 380 Ma. mikä ei ole huono tulos. Vuonna 2021 havaittiin, että lajilla oli perimässään 43 miljardia emäsparia, 14 kertaa enemmän kuin ihmisellä. Australiankeuhkokala suosii rauhallisia vesiä. Vähähappisissa oloissa se käy pinnalla pari kertaa tunnissa siemaisemassa keuhkoonsa ilmaa.
Australian lounaisnurkan pienet salamanterikuoreet elävät yleensä happamassa vedessä, jonka pH on noin 4. Kun altaat kuivuvat, ne kaivautuvat pohjaveden kostuttamaan hiekkaan ja horrostavat hengittäen ihon kautta,
Nykyisen makean veden kalalajiston alkuperästä on vain vähän fossiilisia todisteita. Poikkeuksia ovat australiankeuhkokala ja kaksi arapaimalajia suvusta Scleropages, joilla on selviä Pangea–Gondwana-yhteyksiä. Salamanterikuoreella yhteydet ovat jo epävarmempia. Loput todisteet alkuperästä perustuvat eläinmaantieteellisiin alueisiin. Gondwanalainen alkuperä on siten hyvin mahdollista myös "ainakin viidellä muulla heimolla": talkameltit, kurkkukuoreet, kuorekaloihin kuuluvat meltit, etelänkuoreet ja etelänbassit. Noin 70 prosentilla Australian sisävesien kalalajeista on vahvoja sukulaisuussuhteita Indopasifisen merialueen kaloihin. Tässä luokassa ovat merkittävimpiä merimonnit, korallimonnit, hopeakylkikalat, sateenkaarikalat sekä sinisilmät, tiikeriahvenet, torkkujat ja tokot.
Suosittuja alkuperäisiä makean veden pyyntikaloja ovat etelänbassit Maccullochella peelii (Murray cod) ja Macquaria novemaculeata (Australian bass) sekä Pohjois-Australian barramundi. Pohjoisessa elää myös 2 "vaarantunutta" Glyphis-suvun makean veden tiikerihailajia. Vuonna 2009 molemmat olivat vielä luokassa "erittäin uhanalainen".
Australiaan on tuotu useita sisävesikaloja: taimen, puronieriä, kirjolohi, lohi, kuningaslohi, ahven, karppi, moskiittokala jne.
Moskiittokala (marmorimoskiittokala, Gambusia holbrooki) tuotiin Australiaan vuonna 1925 malarian torjumiseksi. Queenslandissa on ollut kuitenkin viranomaisten tukema kampanja tätä kalaa vastaan. Tutkimus ei ole vahvistanut moskiittokalan osuutta sukupuuttoihin tai edes paikallisiin lajikatoihin, mutta yksi laji on ehkä hävinnyt Stradbroke-saarelta tulokkaan takia. Kaakkois-Australiassa on ollut pitkään Queenslandia runsaampi moskiittokalakanta, silti Murray-Darling-jokialueella kalastusbisnes tuottaa hyvin. Vuoden 2023 alussa alueen joet olivat laajalti rehevöityneitä ja heikossa hapessa, ja kymmenisen vuotta aiemmin useimpien jokien ekosysteemien terveysluokitus oli huono tai erittäin huono.
Murray-Darlingin vesien samentumisesta ja miellyttävyyden vähenemisestä syytetään toista tulokasta: karppia, jonka osuus kalojen biomassasta on alueella jopa 90 %. "Karpilla on myös tuhoisa vaikutus biologiseen monimuotoisuuteen, ja se on hävittänyt alkuperäiset kalakannat monilla alueilla", kertoi Australian hallitus esitellessään uutta hankettaan: yli 3800-sivuista suunnitelmaa, jossa karppien juhlat aiotaan lopettaa tartuttamalla kaloihin herpesvirusta. Karppeja vastaan on jo käytetty räjähteitä, myrkkyjä, ansoja ja sähköiskuja. Myös Victorian hallitus kertoo karppien vaikutuksesta: Karppi tuotiin Australiaan 1800-luvun puolivälissä, mutta vasta 1970-luvun tulvien aikaan se alkoi levitä voimakkaasti. Karppien on epäilty myötävaikuttaneen alkuperäisten kalojen vähenemiseen, mutta asiaa ei ole selvitetty tarkasti.
Englannista tuotu taimen on ehkä Australian tärkein urheilukala. Se syö pieniä kaloja, kuten melttejä, sekä hyönteisiä, nilviäisiä ja äyriäisiä. Kytridiomykoosi on vähentänyt uhanalaista Litoria spenceri -sammakkolajia, silti "taimenen uskotaan olevan suurin syy tämän lajin kannan vähenemiseen".
Valtaosa Australian kalalajeista on merikaloja. Kummajaisiin kuuluvat mureenat ja oravakalat sekä merineulat ja merihevoset, joiden koiraat hautovat naaraiden munat vatsapussissaan. Meriahvenet-alaheimon kaloja Australiassa on 80 lajia. Jättimeriahven on maailman suurimpia luukaloja: pituus jopa 2,7 m ja paino 400 kg. Piikkimakrillien heimossa on 50 hopeista parvikalaa, joita pyydetään kaupallisesti. Isolla valliriutalla elää paljon pieni- ja keskikokoisia riuttakaloja, näitä ovat koralliahvenet, perhokalat, keisarikalat, tokot, kardinaaliahvenet, huulikalat, säppikalat ja välskärikalat. Riutalla elää myös useita myrkyllisiä kalalajeja – kivikala, pallokala, siipisimppu jne. – joiden myrkky voi tappaa ihmisen. Myrkyllisiä keihäsrauskulajeja on 11, joista suurin on isokeihäsrausku. Barrakudat kuuluvat riutan suurimpiin lajeihin. Suuria riuttakaloja ei kuitenkaan pidä syödä mahdollisen ciguatera-myrkytyksen vuoksi.
Australian vesissä elää ainakin 322 rustokalat-luokan lajia – lohkoista hait 182 ja rauskut 125 ja lahkosta sillikuningaskalat 15 – ja määrä muuttuu tutkimusten myötä. Lahkosta luomihaikalat on havaittu 84 lajia (mm. heimoista tiikerihait 32, syvännekissahait 19 ja kissahait 16). Partahaikalat-lahkosta on löytynyt 23 lajia, joihin kuuluvat partahait-heimon 10 lajia. Piikkihait-lahkon lajeja on Australian vesissä laskettu olevan 48. Sarvihaikalat-lahkosta on löytynyt 3 lajia: australiansarvihai, töyhtösarvihai ja seeprasarvihai.
Vuonna 2004 hai hyökkäsi provosoimatta ihmisen kimppuun 12 kertaa, joista 3 oli tappavia. Vain 3 hailajia muodostaa merkittävän uhan ihmiselle: härkähai, tiikerihai ja valkohai. Jotkin Queenslandin ja Uuden Etelä-Walesin suosituimmista rannoista on suojattu haiverkoilla. Menetelmä on vähentänyt sekä vaarallisten että harmittomien lajien määrää, kun hait takertuvat vahingossa verkkoihin. Toinen haiden määrää huomattavasti vähentänyt toiminta on ylikalastus, ja monet lajit ovat nykyään uhanalaisia. Mandurahissa Perthin lähellä sijaitsevalta rannalta löytyi vuonna 1988 kitahai. Lajista tiedetään hyvin vähän, mutta löytö viittaa siihen, että lajia esiintyy Australian rannikkovesissä.