stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tom Lindholm
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Sisko ja sen veli | poliisi |
| 1987 | Kolarikorjaamossa kummittelee | Holkki |
| 1992 | Luonnonmukainen rakastaja | Eko |
| 1992–1993 | Kummeli | useita rooleja |
| 1994–1995 | Kyllä isä osaa | isä |
| 1996 | Herkku & Partanen | Lasse |
| 1996 | Lihaksia ja luoteja | monia rooleja |
| 1996–1998 | Elämän suola | musiikkituottaja Englund / hotellivirkailija |
| 1997 | Ota ja omista | mies treffivideolla |
1997–1998: Sauhu-Santtu
| 1998–1999 | Vain muutaman huijarin tähden | Ilmari Piiparinen |
| 1999 | Jäähyväisiä ilman kyyneleitä | Jaakko Vaskilahti |
| 2000 | Kultajukka & kumppanit | Pentti Arajärvi |
| 2001 | Peräkamaripojat | Ilmari Piiparinen |
| 2001 | Vaimonsa mies | valokuvaaja |
| 2001–2002 | Mooseksen perintö | Ilmari Piiparinen |
| 2002 | Jauhon kauppa |  |
| 2003–2004 | Hiljaista on | Uolevi Ahlroos |
| 2006–2007 | Turvetta ja timantteja | Ilmari Piiparinen |
| 2012 | Tehdas | toimitusjohtaja Lehtonen  |
| 2024 | Joulukalenteri: Kiltteyskriisi Korvatunturilla | Vanhempi ylikurkkijatonttu Hörö |
Aiheesta muualla

Tom Lindholm Elonetissä.
Tom Lindholm Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
TSMS Lakonia

| TSMS Lakonia |
| --- | --- |

Aiemmat nimet:  Johan van Oldenbarnevelt
Operaattori:  Greek Line
Aiemmat operaattorit:  Netherland Line (1930–1939) Holland America Line (1939–1945) Netherland Line (1950–1963)
Tekniset tiedot
Pituus:  179 m
TSMS Lakonia oli Greek Linen omistama risteilyalus, joka paloi 22. ja 23. joulukuuta välisenä yönä vuonna 1963. Alus oli alun perin ollut linjalaiva, kunnes Greek Line osti sen vuonna 1963. Alus oli ollut aiemmin Netherland Linen omistuksessa ja nimeltään Johan van Oldenbarnevelt.
Tulipalo

Lakonia lähti viimeiselle matkalleen 19. joulukuuta 1963. Aluksen kyydissä oli yhteensä 1 022 henkilöä, joista 646 matkustajia ja 376 miehistön jäseniä. Sunnuntaina 22. joulukuuta, noin kymmenen aikaan illalla, osa matkustajista huomasi savun hajun. Suurin osa matkustajista oli kuitenkin juhlimassa ylemmällä kannella, eikä huomannut hajua. Lopulta yhä useampi matkustaja haistoi savun, mutta sivuuttivat sen vielä sikarin hajuna. Savun täyttäessä alempia kansia alkoi hajusta tulla yhä selvempi. Viimein laivan henkilöstön jäsen havaitsi laivan kampaamossa tulipalon ja ilmoitti siitä. Kaikki pysyivät todella rauhallisina siitä huolimatta, että tulipalo oli ehtinyt roihuta kampaamossa jo vähintään puolen tunnin ajan ja oli jo levinnyt. Tässä vaiheessa miehistölle valkeni tilanteen vaarallisuus. Kuusi miestä lähetettiin sammuttamaan paloa. Kävi kuitenkin nopeasti ilmi, ettei paloa saataisi sammutettua, vaan korkeintaan hidastettua sen leviämistä.
Ensimmäinen hätäsignaali Lakonialta lähetettiin noin kello 23.30:n aikoihin. Keskiyöhön mennessä liekit olivat jo nielaisseet suurimman osan aluksesta ja he, jotka olivat vielä laivalla, olivat kokoontuneet sen takaosiin. Noin kello 3.30 aamuyöstä saapui MS Salta onnettomuuspaikalle. Salta pelasti noin 475 ihmistä ja myöhemmin saapui muita aluksia auttamaan. Muutama päivä myöhemmin Lakonia upposi kesken hinauksen. Onnettomuudessa menetti henkensä yhteensä 128 ihmistä.
Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu

| Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu > Central Intelligence Agency |
| --- | --- |

 George Bush Center for Intelligencen sisäänkäynti Langleyssä Virginiassa vuonna 2009.
Perustettu:  18. syyskuuta 1947
Toimivalta:  Yhdysvaltain liittovaltion hallinto
Päätoimi­paikka:  George Bush Center for Intelligence, Langley, Virginia, Yhdysvallat
Pääjohtaja:  William Joseph Burns
Työntekijöitä:  21 575 (2013)
Vuosibudjetti:  52,6 mrd. USD (2013)
Aiheesta muualla
Sivusto
Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu (engl. Central Intelligence Agency, lyh. CIA; voidaan ääntää myös [si:aiei]) on Yhdysvaltain liittovaltion tiedustelupalvelu. CIA:n tehtävä on kerätä ja analysoida tiedustelutietoja ulkomaisista hallituksista, järjestöistä ja yksilöistä, ja raportoida niitä hallituksen eri osille.
CIA:n päämaja George Bush Center for Intelligence sijaitsee Langleyssä Virginiassa. CIA toimii NSC:n (National Security Council) alaisuudessa ja sitä kautta on Yhdysvaltain kongressin valvoma. Apuna CIA käyttää eri maissa toimivia asiamiehiä eli agentteja ja vakoilusatelliitteja sekä muun muassa kuunteluasemia ja monia muita keinoja. Keskustiedustelupalvelun lisäksi Yhdysvalloilla on muitakin tiedustelupalveluita, esimerkiksi eri puolustushaaroilla ja digitaalista tiedustelua harjoittava NSA.
CIA on joidenkin tahojen mukaan syyllistynyt ihmisoikeusrikoksiin ja tukenut niihin syyllistyneitä sekä syyllistynyt sotarikoksiin.
Organisaatio

CIA:ssa on esikunnan lisäksi neljä suurta direktoraattia ja lukuisampia pienempiä yksiköitä. Direktoraatit ovat:
The Directorate of Intelligence
The National Clandestine Service, entinen Directorate of Operations
The Directorate of Support
The Directorate of Science and Technology
Historia

CIA:ta edeltänyt sotilastiedusteluun keskittynyt Yhdysvaltojen tiedustelupalvelu oli vuosina 1942–1945 toiminut Office of Strategic Services (OSS). Sen jälkeen kahden vuoden ajan toimi Central Intelligence Group (CIG). Varsinainen CIA perustettiin syyskuussa 1947, OSS:n perustajan kenraalimajuri William J. Donovanin ehdotuksesta. CIA:n ensimmäinen päämaja perustettiin Yhdysvaltain pääkaupunkiin Washingtoniin ja sen ensimmäiseksi johtajaksi nimitettiin amiraali Roscoe H. Hillenkoetter.
CIA:n päämajan muistoseinä, johon on kaiverrettu 140 (2023) palveluksessa kuolleen kunniaksi tähti.
CIA:n salaiset operaatiot

CIA:n salaiset operaatiot ovat Yhdysvaltain aktiiviseen voimaan perustuvan ulkopolitiikan jatke.
CIA:han perehtynyt ja kirjan Legacy of Ashes: The History of the CIA kirjoittanut Tim Weiner pitää CIA:n tiedustelua kylmän sodan aikana toisluokkaisensa ja sanoo sen pystyneen ainoastaan hallitusten kaatamisiin, muttei tietojen keräämiseen Yhdysvaltain vihollisista. Ensimmäisen upseerinsa Neuvostoliittoon CIA sai lähetettyä 1953, mutta KGB:n eversti vietteli hänet, valokuvasi ja hän joutui kiristetyksi. Puolaan sijoitettuun vakoilurenkaaseen sijoitettiin miljoona dollaria, mutta se oli Puolan tiedustelupalvelun hallinnassa. Vuonna 1961, kun Berliinin muuri pystytettiin, CIA uskoi Neuvostoliitolla olevan 500 mannertenvälistä ballistista ohjusta, kun niitä todellisuudessa oli neljä.
Vuonna 1953 CIA auttoi syrjäyttämään Iranissa öljyteollisuuden valtiollistaneen pääministerin Muhammad Mossadeqin ja palauttamaan šaahi Muhammad Reza Pahlavin valtaan.
Vuonna 1954 CIA kaatoi Guatemalan vasemmistolaisen hallituksen. Kaappausta seurasi sotilasdiktatuuri ja yli 30-vuotinen sota, jossa kuoli 200 000 ihmistä.
Fidel Castron noustua valtaan Kuubassa 1959 CIA teki Sikojenlahdella maihinnousuoperaation, joka päättyi huonosti. Maihinnousseet joukot olivat CIA:n kouluttamia Kuubasta Yhdysvaltoihin loikanneita siviilejä. Jälkeenpäin CIA yritti moneen otteeseen murhata Castron.
CIA:n salaiset operaatiot > MK-Ultra-mielenohjailu

Projekti MK-Ultra eli MK-Ultra tai MKULTRA oli CIA:n salainen ohjelma tarkoituksena tutkia erilaisia hypnoosi- ja aivopesutekniikoita. Kokeita tehtiin muun muassa LSD:llä ja muilla  huumeilla, usein koehenkilöiden tietämättä tai ilman heidän suostumustaan. Ohjelmalle annettiin salaisilla järjestelyillä 6 % CIA:n budjetista vuonna 1953. Se oli toiminnassa ainakin 1960-luvun lopulle asti. CIA:n kanssa yhteistyötä ohjelmassa tekivät ainakin 44 collegea ja yliopistoa, 15 tutkimussäätiötä tai lääkealan yritystä, 12 sairaalaa ja kolme vankilaa.
MK-Ultra sai laajaa julkisuutta kesällä 1975, kun Churchin komitea toi projektia koskevan selvityksensä julki Yhdysvaltain kongressissa. Tutkimukset perustuivat lähinnä todistajien haastatteluihin, sillä CIA:n johtaja Richard Helms oli määrännyt MK-Ultra-asiakirjat tuhottavaksi vuonna 1973, jolloin ohjelma virallisesti lopetettiin.
CIA:n salaiset operaatiot > Vietnamin sota

Vietnamin sotaan liittyi Laosin ”salainen sota”, jossa CIA:n kouluttamat paikalliset pyrkivät katkaisemaan Laosin kautta kulkevan huoltotien itäiseen vaikutuspiiriin kuuluneesta Pohjois-Vietnamista Etelä-Vietnamiin, jossa kommunistisissit taistelivat Yhdysvaltain tukemaa Etelä-Vietnamin hallitusta vastaan. Operaatio ei loppujen lopuksi ollut menestys. Onnistuneempi CIA:n operaatio oli afgaanisissien tukeminen neuvostomiehittäjiä vastaan Afganistanin sodassa. CIA tuki myös vuonna 2001 Afganistanin sodassa Pohjoisen liittoa, joka kaatoi talibanit.
CIA toimitti myös School of the Americasissa koulutettaville sotilaille sissisodan käsikirjan, jossa neuvotaan muun muassa kidutusta ja sabotaasia. Pentagon julkaisi otteita kirjoista 1997.
CIA:n salaiset operaatiot > Huumekauppa

Monet tutkijat kuten William Blum ja Mahmood Mamdani kertovat, että CIA on tukenut ja auttanut huumekauppiaita ja rahoittanut niistä saaduilla rahoilla salaisia operaatioitaan, joihin ei Yhdysvaltain lain mukaan ole lupa antaa valtion avustusta. Tällaiset operaatiot ovat yleensä ihmisoikeusrikkomuksia tekevien sissiliikkeiden tukemista tai muuta samanlaista. Akselilla Burma–Laos–Thaimaa kukoisti huumekauppa Vietnamin sodan aikaan, ja Afganistanin sodan aikaan Yhdysvallat tuki unikkoviljelyä ja jalostamista Afganistanissa ja Pakistanissa. Näillä oopiumituloilla tuettiin islamistitaistelijoita, jotka taistelivat Neuvostoliittoa vastaan Afganistanissa.
Myös Nicaraguan contrasissien tukea on väitteiden mukaan rahoitettu huumekaupalla. Myös huumeita vastaan taistelevat Yhdysvaltain virastot ovat myöntäneet, että useasti CIA oli kytköksissä huumeparoneihin jollain tavalla.
Luettelo CIA:n pääjohtajista

CIA:n johtajan nimike oli vuoteen 2005 asti keskustiedustelun pääjohtaja (engl. Director of Central Intelligence) ja vuodesta 2005 alkaen keskustiedustelupalvelun pääjohtaja (engl. Director of the Central Intelligence Agency). Näin ollen Porter Goss oli viimeinen keskustiedustelun pääjohtaja ja samalla ensimmäinen keskustiedustelupalvelun pääjohtaja.
| Pääjohtaja | Virka-aika | Presidentti (alaisuudessa) |
| --- | --- | --- |
| Sidney W. Souers | 23.1.1946–10.6.1946 | Harry S. Truman |
| Hoyt S. Vandenberg | 10.6.1946–1.5.1947 | Harry S. Truman |
| Roscoe H. Hillenkoetter | 1.5.1947–7.10.1950 | Harry S. Truman |
| Walter B. Smith | 7.10.1950–9.2.1953 | Harry S. Truman |
| Walter B. Smith | 7.10.1950–9.2.1953 | Dwight D. Eisenhower |
| Allen W. Dulles | 26.2.1953–29.11.1961 | Dwight D. Eisenhower |
| Allen W. Dulles | 26.2.1953–29.11.1961 | John F. Kennedy |
| John A. McCone | 29.11.1961–28.4.1965 | John F. Kennedy |
| John A. McCone | 29.11.1961–28.4.1965 | Lyndon B. Johnson |
| William F. Raborn | 28.4.1965–30.6.1966 | Lyndon B. Johnson |
| Richard M. Helms | 30.6.1966–2.2.1973 | Lyndon B. Johnson |
| Richard M. Helms | 30.6.1966–2.2.1973 | Richard Nixon |
| James R. Schlesinger | 2.2.1973–2.7.1973 | Richard Nixon |
| William E. Colby | 4.9.1973–30.1.1976 | Richard Nixon |
| William E. Colby | 4.9.1973–30.1.1976 | Gerald Ford |
| George H. W. Bush | 30.1.1976–20.1.1977 | Gerald Ford |
| Stansfield M. Turner | 9.3.1977–20.1.1981 | Jimmy Carter |
| William J. Casey | 28.1.1981–29.1.1987 | Ronald Reagan |
| William H. Webster | 26.5.1987–31.8.1991 | Ronald Reagan |
| William H. Webster | 26.5.1987–31.8.1991 | George H. W. Bush |
| Robert M. Gates | 6.11.1991–20.1.1993 | George H. W. Bush |
| R. James Woolsey | 5.2.1993–10.1.1995 | Bill Clinton |
| John M. Deutch | 10.5.1995–15.12.1996 | Bill Clinton |
| George J. Tenet | 11.7.1997–11.7.2004 | Bill Clinton |
| George J. Tenet | 11.7.1997–11.7.2004 | George W. Bush |
| Porter J. Goss | 24.9.2004–5.5.2006 | George W. Bush |
| Michael Hayden | 30.5.2006–12.2.2009 | George W. Bush |
| Michael Hayden | 30.5.2006–12.2.2009 | Barack Obama |
| Leon E. Panetta | 13.2.2009–1.7.2011 | Barack Obama |
| Michael J. Morell (vt.) | 1.7.2011–6.9.2011 | Barack Obama |
| David H. Petraeus | 6.9.2011–9.11.2012 | Barack Obama |
| Michael J. Morell (vt.) | 9.11.2012–8.3.2013 | Barack Obama |
| John O. Brennan | 8.3.2013–20.1.2017 | Barack Obama |
| Mike Pompeo | 23.1.2017–26.4.2018 | Donald Trump |
| Gina Haspel | 17.5.2018–20.1.2021 | Donald Trump |
| David Cohen (vt.) | 20.1.2021–19.3.2021 | Joe Biden |
| William Joseph Burns | 23.3.2021– | Joe Biden |
CIA Suomessa

Yhdysvaltojen tuki Suomen sosiaalidemokraateille ja heidän ammatilliselle keskusjärjestölleen SAK:lle välitettiin jatkosodan jälkeen 1950-luvun puoliväliin saakka tavallisesti CIA:n kautta.
Professori Kimmo Rentolan mukaan Väinö Leskinen, Max Jakobson ja Johannes Virolainen olivat CIA:n tietolähteitä.
Kritiikki

Toisen maailmansodan päätyttyä ja Hitlerin hävittyä sodan Yhdysvaltoihin muutti joukoittain natsirikollisia. CIA:lla oli aktiivinen rooli natsirikollisten vastaanottamisen peittelyssä. CIA pyrki salaamaan sen tosiasian, että Yhdysvallat toimi natsirikollisten turvasatamana.
Kirjallisuutta

Weiner, Tim: CIA: Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun historia.  (alkuteos Legacy of Ashes: The History of the CIA, 2007)  Suomentanut Mika Tiirinen. Otava, 2010.  ISBN 9789511249177
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu Wikimedia Commonsissa
CIA:n virallinen sivusto
Tohtori Sidney Gottlieb hyväksyy MK-Ultran LSD-kokeet
Pohjalta ponnistaen

| Pohjalta ponnistaen |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kalle Päätalo
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1983
Sivumäärä:  704
Sarja: Juuret Iijoen törmässä
Edeltävä:  Tammerkosken sillalla
Seuraava:  Nuorikkoa näyttämässä
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pohjalta ponnistaen on Kalle Päätalon Juuret Iijoen törmässä -sarjan kolmastoista osa. Teos on ilmestynyt vuonna 1983 Gummeruksen kustantamana.
Kirjan tapahtumat

Kirja sijoittuu 1940-luvun puolivälin Tampereen Messukylään. Päätalon nuoripari on asettunut pysyvästi Tampereen liepeille, vaikka Kallen mieli palaa tämän tästä kotiselkosille eli Pohjois-Pohjanmaalle. Asuntopulan vuoksi Kalle ja Laina opettelevat yhteiselämän aakkosia pienessä vuokrakamarissa Lainan sairaan äidin kanssa. Laina seisoo päivät kaupassa ja liimailee elintarvikekuponkeja. Kalle tekee sotavammastaan huolimatta useamman miehen töitä samanaikaisesti: hän työskentelee lähialueen tukkimetsissä, kunnostaa työkaluja ja hakkaa osuuskauppaan halkoja, suunnitteleepa siinä ohessa vielä opintojen aloittamista ja kirjoitustöitäkin.
Sota-ajan rasitukset jäytävät kaikkien kansalaisten mieliä, mutta erityisesti herkän Kallen on vaikea päästä eroon menneisyyden taakoista. Yltiöpäinen työntekokin rasittaa. Pieni kamari vaihtuu kuitenkin onnekkaasti omakotitalon vinttihuoneistoon, jossa sairaalle Lainan äidille on oma huone. Vuokraemäntänä toimii topakka Kuusisen Alli, joka ratkaisee ronskilla huumorilla monta kiperää tilannetta. Laina ymmärtää miestään pitkälle, vaikka ei aina jaksa yhtyä Kallen kirjoittamisvimmaan huolimatta siitä, että julkaistuista kirjoituksista tulee jokunen markka kotiinkin. Vaikeinta Lainan on sulattaa sitä, että aviomiehessä alkaa ilmetä isä-Herkon vinkeitä eli oikkuja, jotka ovat vähällä johtaa jopa murhenäytelmään.
Kaikesta huolimatta elämä jatkuu pohjalta ponnistaenkin; avautuu uusia, valoisia teitä. Kallen metsätyöt vaihtuvat lopulta toivottuun paikkaan kirvesmiesoppilaana rakennustyömaalla.
Muuta

Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.
Hämeen museo

Näsilinna.
Sodan tuhoja Hämeen museossa.
Hämeen museo oli Tampereen vanhin museo. Se avattiin vuonna 1908 Näsinpuiston keskellä sijaitsevassa Näsilinnassa. Museon kokoelmat sisälsivät lähinnä kansatieteellisiä ja kulttuurihistoriallisia kokoelmia. Museo oli tunnettu muun muassa laajasta ryijykokoelmastaan sekä museon avaamisesta alkaen esillä olleesta savupirtistä, niin sanotusta Hämeen pirtistä.
Historia

Hämeen museon perustamisen takana olivat arkeologi Julius Ailio ja Helsingin yliopiston Hämäläis-Osakunta. Osakuntalaiset aloittivat Ailion johdolla vuonna 1904 kokoelmien ja varojen keruun hämäläistä maakuntamuseota varten. Tampereen lisäksi myös Hämeenlinna tavoitteli itselleen maakuntamuseota, mutta osakunta piti Tampereen tarjousta parempana ja päätti vuonna 1906 sijoittaa museon Tampereelle. Museota hallinnoimaan perustettiin vuonna 1907 Hämeen museoseura.
Museon ensimmäinen museonhoitaja oli taiteilija Gabriel Engberg, joka asui Näsilinnassa ja hoiti samalla museota vuoteen 1951 saakka. Engbergin kiinnostus erityisesti tekstiileihin ja kansatieteelliseen aineistoon ohjasi merkittävästi Hämeen museon kokoelmien karttumista toiseen maailmansotaan saakka.
Sisällissodassa Näsilinna ja Hämeen museo kärsivät pahoja vaurioita Tampereen valtauksen aikana huhtikuussa 1918. Myös talvi- ja jatkosodan pommituksissa museo kärsi lieviä vaurioita.
Hämeen museon perusnäyttely avattiin perusteellisesti uudistettuna 1952. Samalla museo sai käyttöönsä koko Näsilinnan rakennuksen.
1970-luvun alussa Hämeen museoseura luopui museon ylläpidosta ja se siirtyi Tampereen kaupungin hallintaan. Tämä ei käytännössä merkinnyt suurta muutosta museon ylläpitoon, sillä museon toiminta oli ollut Tampereen kaupungin tukien varassa toisen maailmansodan jälkeisen ajan.
Hämeen museo suljettiin vuonna 1998 säästösyistä. Museon esineistö on varastoituna Tampereen museoiden kokoelmakeskuksessa.
Salar Jung II

| Salar Jung II |
| --- | --- |

Hyderabadin pääministeri
 1884 – huhtikuu 1887  
Edeltäjä:  Salar Jung I
Seuraaja:  Asman Jah
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mir Laiq Ali Khan
Syntynyt: 1862
Kuollut: heinäkuu 1889
Salar Jung II (urduksi ‏سالار جنگ دوم‎, Sālār Jung duvam; synt. Mir Laiq Ali Khan, urduksi ‏میر لائق علی خان‎, Mīr La'iq Alī Xān; 1862 – heinäkuu 1889) oli intialainen virkamies. Hän toimi Hyderabadin pääministerinä vuodesta 1884 huhtikuuhun 1887 asti. Hänen isänsä oli pääministerinä vuosina 1853–1883 toiminut Salar Jung I. Häntä seurasi pääministerinä Asman Jah.
Salar Jung II erosi pääministerin tehtävästä huhtikuussa 1887 jouduttuaan Hyderabadin nizamin (ruhtinaan) kanssa erimielisyyksiin. Hän matkusti samana vuonna Englantiin, missä hän sai Order of the Indian Empire -ritarikunnan jäsenyyden luokassa Knight Commander. Hän kuoli heinäkuussa 1889.
Lumipallomaa

Jos sekä meret että maa-alueet olisivat jäässä, voisi lähes koko maapallo olla jään tai lumen peitossa.
Lumipallomaan pinta voisi näyttää samalta kuin Antarktiksen pinta.
Lumipallomaahypoteesi (engl. Snowball Earth hypothesis) tai ”valkoinen Maa -hypoteesi” (engl. White Earth hypothesis) on ilmastotutkimuksen hypoteesi, jonka mukaan Maan pinta on ollut kokonaan tai lähes kokonaan jäätyneenä jossain vaiheessa historiaansa. Kun Maan (tai muun sopivan planeetan) lämpötila laskee, sen napa- ja vuoristojäätiköt laajenevat. Suuret jäätiköt heijastavat Auringon lämpöä pois enemmän kuin pienet, mikä alentaa koko Maan pintalämpötilaa. Tämä kehitys jatkuu, kunnes koko Maa on jään peitossa. Merien syvyydet pysyvät lämpiminä, koska Maan sisästä tulee geotermistä lämpöä.lähde?
Maan jäätyminen pysäyttää levien ja kasvien hiilidioksidia hapeksi muuttavan yhteyttämisen sekä tulivuorista purkautuvan hiilidioksidin sitoutumisen sään vaikutuksesta karbonaattikiviin, ja ilmakehän hiilidioksidipitoisuus kasvaa ajan mittaan. Tällöin kasvihuoneilmiö voimistuu ja jäät sulavat pois. Maa pysyy tämän jälkeen hetken melko kuumana siihen asti kunnes hiilidioksidi sitoutuu Maan kiviin hiileksi. Maan on väitetty olleen jäässä Huron-jääkaudella ja kryogeenikaudella, jonka jälkeen kerrostui karbonaattikiviä jääkautta seuranneella lämpökaudella.lähde?
Lumipallomaa

Venäläinen ilmastotutkija Mihail Budyko loi 1960-luvulla matemaattisen teorian, jossa Maa jäätyy kokonaan, kun jäätiköt kasvavat kriittisen rajan yli. Tämän pohjalta on kehitelty teorioita, että Maa jäätyisi, jos se olisi vaikkapa prosentin tai kaksi kauempana Auringosta kuin nytlähde?.
Maan arvellaan jäätyvän, kun sen keskilämpötila laskee –50 °C:seen, jos kasvihuoneilmiö ei vaikuta.
Tämä olettamus on toinen ratkaisu ns. nollaulotteiseen ilmastomalliin. Tässä mallissa Maan ilmastoon vaikuttavia tekijöitä on laskemisen helpottamiseksi yksinkertaistettu äärimmilleen jättämällä pois monia olennaisiakin tekijöitä. Ilmastomallissa haetaan tasapainotiloja Maan ilmakehän ulkorajalle tulevan Auringon säteilyn määrälle ja maapallon ulospäin säteilemälle lämmölle.
Yksinkertaisimmassa ilmastomallissa on sellainen tasapaino Maahan tulevasta ja siitä poistuvasta säteilystä, joka tuottaa suunnilleen nykyisen lämpötilan.
Maahan tuleva säteily ei kokonaan lämmitä maata, koska osa heijastuu takaisin varsinkin valkeista kohteista, kuten pilvistä, jäätiköistä yms. Myös tummista kohteista heijastuu jonkin verran Auringon säteilyä takaisin. Takaisin heijastuvan säteilyn osuus kuvataan luvulla, jota sanotaan albedoksi. Esimerkiksi jään albedo on noin 40–90 prosenttia, eli se heijastaa melko paljon saamastaan säteilystä pois.
Lumipallomaa on eräs ilmastomallin tasapainotila, jossa koko Maa peittyy suurialbedoisella jäällä ja lumella ja maan pintalämpötila on sen takia alhainen. On kehitetty teorioita, joiden mukaan Maan viilennyttyä hetkeksi jostain syystä kyllin, siinä voisi tapahtua katastrofimainen siirtyminen lumipallotilaan. Tässä tapauksessa maapallolla maan albedon ja pintalämpötilan välillä olisi riippuvuus, joka mahdollistaisi Maan jäätymisen lumipalloksi itseään ruokkivassa noidankehässä eikä jäätiköiden kasvua estävää tasapainottavaa tekijää olisi.
Lumipallomaa > Lumipallomaan käynnistyminen

Lumipallomaan saattoi käynnistää lisääntynyt rapautuminen ja tätä seurannut ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden aleneminen. Kemialliset reaktiot, jotka siirtävät hiiltä ilmakehästä kiveen, ovat yleensä muotoa "mineraali + CO2 + H2O → kationeja + bikarbonaatti + SiO2". Hapen ilmaantuminen ilmakehään saattoi myös syödä kasvihuonekaasu metaania ja hapettaa sitä hiilidioksidiksi. Metaani oli alkuilmakehässä tärkeä kasvihuonekaasu, ja sen kasvihuonevaikutus on huomattavasti voimakkaampi kuin hiilidioksidilla.
Lumipallomaajakso alkaa, kun jääpeite alkaa kasvaa lämpötilan alennuttua tai kosteuden lisäännyttyä kylmillä, kuivilla alueilla. Jäätikkö kasvaa lähinnä mantereella, ei merellä, jossa päiväntasaajalta tulevat virtaukset tasapainottavat tilaa. Kasvava jäätikkö heijastaa yhä enemmän Auringon lämmittävää säteilyä pois maapallolta, mikä alentaa lämpötilaa ja lisää jäätikköjen kokoa kunnes koko Maa ja meret ovat jäätyneet. Teorian mukaan jäätiköiden itseään ruokkiva kasvu alkaa, kun jää etenee subtrooppisille leveyksille, noin 25–30° leveyksille. Kun koko maapallo olisi peittynyt jäähän, kylmenisi ilmasto edelleen, kunnes saavuttaisi kylmän "lumipallo"-tasapainon.
Tässä tilassa ilmakehän lämpötila olisi kymmeniä asteita pakkasen puolella, ja meretkin jäätyisivät aina satojen metrien syvyyteen saakka. Hurjimpien arvioiden mukaan merten pintakerros jäätyisi peräti kilometrin verran. Geoterminen lämpö olisi pitänyt osaa meristä silti lämpiminä.
Koko Maan jäätyminen heikentäisi myös lämmittävää kasvihuoneilmiötä, sillä lumipallomaa pysäyttäisi hiilidioksidimäärää pienentävän karbonaatti-silikaattikierron, jossa nestemäisen veden avulla hiilidioksidin hiili sitoutuu kiviin ja vajoaa mannerliikuntojen mukana Maan alle. Normaalisti hiilidioksidi kiertää sateen mukana takaisin merenpohjiin karbonaattikerroksiksi.
Kylmyyden vuoksi lumipallomaassa ei ole sateita, joten hiilidioksidi kerääntyy ilmakehään. Tulivuoritoiminta ei pysähdy lumipallomaan aikana, joten ilmakehään kertyy hiilidioksidia, joka on kasvihuonekaasu ja jolla on aikaa myöten lämmittävä vaikutus.