stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khusrau I

| Khusrau I |
| --- | --- |
 Khusrau kuvattuna sasanidien aikaisessa kolikossa.
Persian kuningas
Valtakausi:  531–579
Edeltäjä:  Walaxš
Seuraaja:  Hormizd IV

Syntynyt:  n. 512 Ardestan
Kuollut:  579 Ktesifon
Puoliso:  Kayen
Lapset:  Hormizd IV  Anoshazad   Yazdandar
Suku:  Sasan
Isä:  Kavad I
Uskonto:  zarathustralaisuus
Khusrau I, arvonimeltään Anuširvan, oli sasanidien Persian hallitsija vuosina 531–579. Khusrau tunnetaan sasanidien hallinnon uudistajana, sekä tieteiden ja taiteiden tukijana. Sasanidien valtakunta sai lopullisen muotonsa Khusraun kaudella ennen myöhempää tuhoutumistaan. Khusrau myös teki sotaretkiä vihollisiaan vastaan ottaen joitakin voittoja Bysantin valtakunnasta. Idässä hän vei Persian rajan Amudarjalle ja etelässä sasanidit levittivät vaikutusvaltaansa Jemeniin.
Elämäkerta > Varhaiset vaiheet

Khusraun varhaisesta elämästä tiedetään vain vähän ja tarinaa ovat värittäneet monet eri legendat. Khusraun isä Kavad I oli joutunut erimielisyyksiin Persian aateliston ja papiston kanssa hänen käännyttyään uuteen mazdakealaisuuteen. Kavad joutui vihollistensa vangitsemaksi, mutta hänen onnistui paeta ja palauttaa auktoriteettinsa Persian vanhojen vihollisten hefthaliittien avulla. Yhden tarinan mukaan Kavad otti vaimokseen nišapurilaisen maalaistytön matkallaan hefthaliittien alueille itään ja Khusrau oli pariskunnan poika.
Elämäkerta > Uudistukset

Khusraun isän kuoltua seurasi lyhyt vallanperimyskamppailu hänen poikiensa kesken ja Khusrau osoittautui heistä voittajaksi nousten valtaistuimelle vuonna 531. Tällä kertaa papisto ja aatelisto taivuteltiin Khusraun puolelle mazdakealaisuuteen viitaten. Kavadin toinen poika oli mazdakiittimyönteinen ja olisi saattanut näin uhata papistoa ja aatelistoa šaahiksi noustessaan. Valtaan nousunsa jälkeen Khusrau alkoi toteuttaa uudistuksia, jotka antoivat Persian sasanidivaltakunnalle sen lopullisen ilmeen. Osa uudistuksista oli aloitettu jo hänen isänsä kaudella. Verouudistuksessa otettiin käyttöön henkivero ja verotuksen oikeudenmukaisuuden takaamiseksi selvitettiin verotettavan maan määrä. Valtakunta jaettiin sotilaskomentajien (spahbad) johtamiin neljään sektoriin ja heitä tuki joukkojen huollosta vastaava oikeusistuin (diwan). Yhteiskunnan alimman kerroksen eduista huolta pitämään perustettiin uusi Köyhien suojelijan papinvirka. Uudistusten seurauksena oli nyt luotu tai vahvistettu pienmaanomistajista koostuvaa dehqan-maalaisaatelin luokka, josta persia sai ratsuväkensä. Firdausin myöhemmin kirjoitetun tarinan mukaan Khusrau myös teloitutti mazdakealaisuuden perustaja Mazdakin, ilmeisesti koska tästä ei ollut enää hyötyä hänen kannaltaan. Mazdak luovutettiin tarinan mukaan Khusraulle, joka ripustutti tämän köydellä puusta ja surmasi hänet nuolilla. Khusraun uudistuksissa häntä auttoi hänen kaudellaan vaikuttanut kyvykäs pääministeri Bozorgmehr.
Länsimaissa Khusrau on tunnettu myös filosofikuninkaana. Osasyy tälle on Khusraun yhteydet uusplatonilaisuuteen. Khusraun hoviin saapui etenkin kreikkalaisia uusplatonisteja, joiden filosofiakoulu Ateenassa oli suljettu Itä-Rooman eli Bysantin hallitsija Justinianuksen kaudella. Khusrau käännätytti kreikan- ja syyriankielisiä tekstejä persiaksi, minkä lisäksi šakki tuotiin ehkä hieman muunneltuna Intiasta Persiaan Khosraun valtakaudella. Gondešapurin sittemmin kuuluisa lääketieteellinen koulu sai todennäköisesti alkunsa Khusraun kaudella ja sen tunnettu oppinut Burzoe käänsi lääketieteellisiä tekstejä sanskritista persiaksi. Jotkin tutkijat ovat pitäneet zarathustralaisuuden pyhää kirjaa Avestaa Khusraun kaudella kirjoitettuna. Toinen Khosraun kaudella mahdollisesti koottu teos oli vanhoista iranilaisista legendoista koottu kuninkaiden kirja (Khwatay-namak), joka toimi sittemmin Firdausin kirjoittaman Šahnamen lähteenä. Khusraun kaudella toteutettiin myös useita rakennushankkeita, vaikkakin hänen maineensa takia monet alkuperältään tuntemattomat esi-islamilaiset rakennukset on liitetty eri tavoin Khusrauhun. Hänen rakennuttamakseen tiedetään kuitenkin esimerkiksi Ktesifonin suuren palatsin, jonka iwan-kaari on edelleen pystyssä.
Elämäkerta > Sotaretket

Khusrau teki useita sotaretkiä Persian vihollisia vastaan. Bysantin kuuluisa sotapäällikkö Belisarius voitettiin sodan aikana Callinicumin taistelussa vuonna 531 ja vuonna 540 persialaiset miehittivät jonkin aikaa Antiokiaa. Bysantin valtakunta taipui solmimaan Persian kanssa sopimuksen, jolla Persia suostui rahaa vastaan estämään Bysantin vihollisten pääsyn Vähä-Aasiaan Kaukasuksen kautta. Myöhemmän sodan aikana vuonna 572 Khusrau valtasi puolestaan Daran kaupungin. Tulevissa aselevoissa bysanttilaiset ostivat rauhan Persian kanssa kullalla. Muilla rintamilla Khusrau voitti hefthaliitit idässä, jossa Persian raja asettui Amudarjajoelle. Etelässä sasanidit ulottivat valtansa Jemeniin ja pohjoisessa he taistelivat Armeniasa, Lazicassa ja Kaukasuksella Derbentissä.
Khusrau kuoli vuonna 579. Hänen seuraajakseen nousi hänen poikansa Hormizd IV.
Khusrau ja Bozorgmehr, kuvitusta teoksesta Šahname.
Khusrau metsästyskohtausta kuvaavassa lautasessa.
Klas Stigzelius

Klas Kristian Evert Stigzelius (16. maaliskuuta 1936 Käkisalmi – 3. heinäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Stigzeliuksen vanhemmat olivat insinööri Axel Evert Stigzelius ja Laila Matilda Sohlman ja puoliso vuodesta 1960 Rauni Hilkka Orvokki Jääskeläinen. Stigzelius suoritti keskikoulun ja meni opiskelemaan insinööriksi Ruotsiin, mutta joutui palamaan takaisin hoitamaan isänsä perustamaa Rautatyö-yhtiötä tämän sairastuttua. Vaikka isä oli muodollisesti yhtiön johdossa vuoteen 1963, Stigzelius vastasi siitä veljineen ja työskenteli vuodesta 1957 yhtiön teknisenä johtajana.
Toimitusjohtajaksi 1963 tultuaan Stigzelius vaikutti osaltaan siihen, että yritys keskittyi teollisuuden kuljetuslaitteisiin, erityisesti trukkeihin, mukaan lukien vihivaunut eli automaattitrukit. Yrityksen kansainvälistymisen yhteydessä sen nimeksi tuli Rocla vuonna 1979. Eläkkeelle 1994 jäänyt Stigzelius oli työuransa aikana ollut aktiivinen alansa yhteistyössä ja toimi vielä vuoteen 2001 asti Roclan hallituksessa. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1989, vuoden yritysjohtajaksi materiaalitalouden alalta hänet valittiin 1990 ja seuraavana vuonna hän sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Khusrau II

| Khusrau II |
| --- | --- |
 Khusrau II kuvattuna sasanidien aikaisessa kolikossa.
Persian kuningas
Valtakausi:  590–628
Edeltäjä:  Hormizd IV
Seuraaja:  Kavad II

Syntynyt:  n. 570
Kuollut:  28. helmikuuta 628 Ktesifon
Puoliso:  Maria Gordiya Shirin
Suku:  Sasan
Isä:  Hormizd IV
Uskonto:  zarathustralaisuus
Khusrau II (k. 628, arvonimeltään Parvez) oli sasanidien hallitsijasukuun kuulunut Persian kuningas vuosina 590–628. Ajauduttuaan sotiin Bysantin valtakuntaa vastaan Khusrau levitti sasanidien valtaa pidemmälle kuin edeltäjänsä, mutta kärsi lopulta tappion keisari Herakleiosta vastaan. Hänen vangittiin ja teloitettiin vuonna 628, minkä jälkeen valtaistuimelle nousi hänen poikansa Kavad II. Sodat olivat heikentäneet Persiaa huomattavasti, mikä avitti esimerkiksi sittemmin tapahtunutta Persian muslimivalloitusta Khusraun pojanpoika Yazdagird III:n valtakaudella.
Elämäkerta > Ensimmäinen valtakausi

Khusrau oli kuningas Hormizd IV:n poika ja Khusrau I:n pojanpoika. Khosraun äiti kuului Parthialaiseen ylimystöperheeseen ja hänen isoäitinsä isän puolelta oli hefthaliittien kuninkaan tytär. Khusraun varhaisesta elämästä tiedetään vain vähän. Hän lienee syntynyt aikaisintaan vuoden 570 paikkeilla. Historialliset lähteet mainitsevat hänet ensimmäisen kerran hänen toimiessaan isänsä valtakaudella kuvernöörinä Kaukasian Albaniassa. Kuvernöörinä hän laajensi Persian vaikutusvaltaa myös Iberiaan, jonka hallitsijat alkoivat maksaa tribuuttia. Persia ajautui pian kriisiin valtakunnan sotiessa turkkilaisia vastaan idässä ja Bysantin valtakuntaa vastaan lännessä. Hormizd IV oli myös kääntänyt monet itseään vastaan suosimalla Persian dehqan-luokkaa aateliston kustannuksella sekä turvautumalla toimissaan teloituksiin. Hän oli myös arvostellut kovin sanoin idän sodissa menestynyttä kenraali Bahram Chubinia, joka oli kärsinyt kuitenkin tappion Bysantin valtakuntaa vastaan käydyssä taistelussa Lazicassa. Bahram nousi kapinaan Hormizdia vastaan. Tämän joukkojen jahdatessa hallitsijaa Hormizdia vastaan tehtiin palatsivallankaappaus Ktesifonissa. Kaappajia olivat Khusraun enot Bestam ja Bendoy. Hormizd vangittiin ja sokaistiin. Khusrau kruunattiin uudeksi hallitsijaksi 27. kesäkuuta 590. Kapinoinut kenraali Bahram oli kuitenkin juulistautunut itse kuninkaaksi ja marssi armeijoineen kohti Ktesifonia. Khusrau joutui pakenemaan Bysantin valtakuntaan.
Elämäkerta > Toinen valtakausi

Bysantin valtakunnassa Khusrau vetosi maan keisari Maurikioksen apuun palatakseen Persian valtaistuimelle. Vastineeksi Khusrau lupasi antaa Bysantille alueita Mesopotamiassa, Iberiassa ja Armeniasa. Roomalaiset ja Khusraun joukot voittivat Bahramin Gəncəssa nykyisessä Azerbaidžanissa käydyssä taistelussa. Khusrau oli palannut valtaistuimelleen vuonna 592. Bahram pakeni itään, missä hän joutui salamurhan uhriksi. Khusrau vakiinnutti asemansa. Kapinat Armeniassa ja Persian aateliston parissa kukistettiin. Khusrau antoi myös vangituttaa kaksi hänet valtaan nostanutta setäänsä, sekä muut Hormizd IV:n murhaan sekaantuneet henkilöt. Bestamiin oli onnistunut paeta Gilanin alueelle, missä hän johti kapinaa vuoteen 602 saakka. Khusrau otti vuoteen 600 mennessä arvonimen Parvez eli voitokas. Hallitsijana Khusrau haavi valtavan omaisuuden alamaistensa ankaralla verotuksella. Hänellä oli myös useita vaimoja ja jalkavaimoja, vaikkakin hänet on sittemmin muistettu erityisesti rakkaustarinasta vaimoonsa Širiniin. Suhteesta kirjoitti esimerkiksi 1100-luvun runoilija Nizami teoksessaan Khosrow-va-Širin. Khusrau tunnettiin valtakaudellaan taiteiden tukijana, ja etenkin mattojen kudonta ja hopeakäsityöläisyys nousi huippuunsa hänen kaudellaan. Khusrau piti myös edelleen yllä hyviä suhteita Bysantin keisari Maurikiukseen ja suhtautui kristittyihin hyvin myötämielisesti.
Vuonna 602 kenraali Fokas syrjäytti Bysantin keisari Maurikioksen ja valtakunta ajautui sisällissotaan, jota kiihdyttivät kiistat eri kristillisten lahkojen välillä. Khusrau käytti hyväkseen Bysantin hajaannusta ja julisti sodan tekosyynään Maurikiuksen murha. Maurikiuksen poika Theodosius oli paennut Persiaan, jossa Khusrau tunnusti hänet Bysantin keisariksi. Sotaretki Bysantin valtakuntaan seurasi vuonna 603. Huomattava osa Bysantin armeijasta oli keskitetty länteen avaareja vastaan, ja Khusrau valtasi nopeasti Edessan ja muita rajalla sijainneita tukikohtia. Vuonna 610 Herakleios syrjäytti keisari Fokasin ja yritti solmia rauhan Khusraun kanssa. Persialaisten valloitukset kuitenkin jatkuivat. Antiokia kukistui vuonna 611, Damaskos vuonna 613 ja Jerusalem vuonna 614. Bysanttilaisten historioitsijoiden mukaan Jerusalemissa ja sen ympäristössä surmattiin 60 000 kristittyä näiden kieltäydyttyä antautumasta. Seuraavien vuosien aikana persialaiset valloittivat edelleen Egyptin ja etenivät Vähään-Aasiaan aina Khalkedoniin saakka. Sotaonni kuitenkin kääntyi persialaisia vastaan. Vuonna 622 Herakleios johti armeijansa Vähä-Aasian persialaisten ohi Mustanmeren kautta Armeniaan ja edelleen kasaarien tuella Azerbaidžaniin. Persialaiset joutuivat vetäytymään Vähä-Aasian alueelta ja vuonna 627 he kärsivät suuren tappion Ninivessä käydyssä taistelussa. Khusrauta vastustaneet piirit Persiassa alkoivat nyt juonitella häntä vastaan. Salaliittolaiset vangitsivat Khusraun Ktesifonissa ja hänet teloitettiin 28. helmikuuta 628. Valtaistuimelle nousi Khusraun poika Kavad II, joka solmi rauhan Bysantin valtakunnan kanssa vuonna 629.
Elämäkerta > Sassanidien vallan loppu

Sodat olivat heikentäneet Persiaa huomattavasti, ja turkkilaiset hävittivät alueita idässä.  Islamilaiseen 800-luvun tarinatietoon nojautuen on katsottu, että profeetta Muhammed oli vuodesta 622 lähtien alkanut yhdistää arabiheimoja. 600-luvulta onkin löydetty muutamia lähteitä uudesta ajanlaskusta, mutta niissä puhutaan vuodesta 622 alkaneesta "arabien ajasta" eikä hidzran ajasta. Tunnetuin niistä on löydetty Hamat Gaderin kylpylän arkeologisissa kaivauksissa lähellä Genesaretin järveä.  Eräät tutkijat, kuten R.M.Kerr, ovat katsoneet, että uusi ajanlasku osoittaa arabiheimojen irtautumista sassanidihallinnosta. Mitään merkkejä profeetta Muhammedista ei kuitenkaan ole löydetty.
Khusraun pojanpoika Yazdagird III oli sasanidien Persian viimeinen hallitsija ennen Persian romahdusta ja arabivallan alkamista.
Khusraun ja Bahram Chubinin joukot taistelukentällä Šahnamen kuvituksessa.
Sasanidien valtakunta laajimmillaan Khusraun valtakaudella.
Kotamäki

Kotamäki voi tarkoittaa seuraavia:
Kotamäki, kaupunginosa Korpilahdella Jyväskylässä
Hilkka Kotamäki (1941–2024), iskelmälaulaja ja Lotto-tyttö
Kimmo Kotamäki (s. 1981), jalkapalloilija
Mauri Kotamäki (s. 1982), taloustieteilijä
Mikko Kotamäki (s. 1984), laulaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kotamäki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lippisch P.12

| P> 12 |
| --- | --- |
 Li. P.12 versio 3
Tyyppi:  Hävittäjä
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Lippisch
Suunnittelija:  Alexander Lippisch
Esitelty:  3.1944
Valmistusmäärä:  0 kpl
Muunnelmat:  Lippisch P.13a
Lippisch P.12 oli toisen maailmansodan aikainen suunnitteluasteelle jäänyt ramjetillä varustettu saksalainen hävittäjälentokone, jonka suunnitteli Alexander Lippisch vuonna 1944. Lentokoneesta suunniteltiin ainakin neljä eri versiota, mutta tuulitunneli- ja pienoismalleja lukuun ottamatta yhtäkään konetta ei valmistettu.
Suunnittelutyöt

Siirryttyään vuoden 1943 aikana Messerschmittiltä LFW:lle töihin Wieniin, aloitti Alexander Lippisch työskentelyn omien projektiensa parissa. Jossain vaiheessa Lippisch kiinnostui ramjettien käytöstä voimanlähteenä ja lähti tutkimaan asiaa. Syynä kiinnostukselle oli kyseisen moottorityypin tuottama erittäin suuri teho (20 000 hv − 60 000 hv), joka oli saavutettavissa käytännössä millä tahansa palavalla polttoaineella kuten murennetulla kivihiilellä. Ongelmana kuitenkin oli, että moottorin oli mahdollista toimia vain suurilla nopeuksilla, jotka oli ensin saavutettava ennen sen käynnistämistä. Ratkaisuksi ongelmaan ehdotettiin mistel-yhdistelmää, jossa toinen lentokone kantaisi ramjetillä varustetun lentokoneen riittävälle nopeudelle, tai rakettimoottoreilla avustettua laukaisualustaa, joka laukaisisi ramjettikoneen suoraan riittävälle nopeudelle.
Onnistuneiden kehitystöiden ja lupaavien kokeiden tuloksena suunnitteli Lippisch lentävä siipi -muotoisen testirungon, joka käyttäisi kehitteillä ollutta ramjettiä voimanlähteenään. Tätä seurasi myöhemmin maaliskuussa vuonna 1944 kehitystyöt miehitetyn version suunnittelemisesta ja piirrokset kyseisestä lentokoneesta saivat nimekseen P.12. Koneesta suunniteltiin ainakin neljä versiota, joista ensimmäisen piirrokset valmistuivat maaliskuussa vuonna 1944. Koneen muoto ja asettelu vaihtui suuresti versioiden välillä, sillä ramjetille, ilmanottoaukoille ja ilmakanaville pyrittiin löytämään mahdollisimman optimaalinen muotoilu ja asettelu, jotta moottorista saataisiin suurin mahdollinen teho irti. Tämä P.12:ta suunnitellessa kerätty osaaminen johti lopulta toukokuussa vuonna 1944 Lippischin P.13-projektiin, joka sai myöhemmin uudeksi nimekseen P.13a.
Li P.12 > Versio 1

Uutta ramjettiä hyödyntävät lentokoneen ensimmäiset piirrokset, jotka on päivätty 11.3.1944, muistuttavat hyvin paljon Lippischin aikaisemmin suunnittelemaa Me 163 -hävittäjälentokonetta merkittävimpinä eroina ollen vain pienempi koko sekä päivitetty runko, jotta sen olisi mahdollista käyttää ramjettiä moottorinaan. Sen etuosa oli suippo, ja pyöreän muotoinen ilmanottoaukko sijaitsi nokan kärjessä. Täältä kahdet ilmakanavat kulkivat ohjaamon molemmin puolin moottorin polttokammioihin pilotin taakse sekä sivuille. Polttoainesäiliöt sijaitsivat koneen siivissä sekä yksi suurempi säiliö rungon sisällä pilotin pään takana. Pituutta koneen rungolla oli vain 5 metriä ja korkeutta 2,4 metriä, siiven kärkivälin ollen 7 metriä, tehden koko lentokoneesta hyvin pienikokoisen. Muita koneessa olleita ominaisuuksia olivat yksiosainen pyöreä ohjaamokuomu, sekä yksittäinen suuri laskutelineenä toimiva jalas rungon alapuolella, kuten Me 163:ssa.
Li P.12 > Versio 2

P.12:n toinen versio erosi huomattavasti aikaisemmasta versiosta ja käytti kaarevia deltasiipiä viistettyjen siipien sijasta antaen koneelle kolmiomaisen muodon. Myös koneen koossa oli suuria eroja siipien kärkivälin pienentyen 7 metristä vain 3,58 metriin mutta rungon pituuden kasvaen 5 metristä 5,5 metriin. Koneessa ei ollut enää yksittäistä suurta sivuvakainta, vaan tämä oli vaihtunut kahteen pienempään sivuvakaimeen siipien kärjissä, joiden alaosat toimivat samalla myös kannuksina laskeutumista varten. Myös koneen nokassa oleva ilmanottoaukko ei ollut enää täysin pyöreä, vaan se oli vaihtunut ovaalin muotoiseksi. Uutena ominaisuutena oli kyky ohjata ramjetin tuottamaa kaasusuihkua pystysuunnassa 1,8 metriä leveän pakoputken ohjattavien päätyreunojen ansiosta. Näiden avulla oli koneella mahdollista tehdä ketterämpiä kaarroksia lennon aikana.
Suurista ulkoisista muutoksista huolimatta koneen sisärakenteet pysyivät suurilta osin samana, ilmakanavat kulkivat ilmanottoaukosta ohjaamon ympäri moottorin polttokammioon rungon takaosaan, ja polttoainesäiliöt sijaitsivat siivissä ja rungossa vieden kaiken pienen tilan mikä vain oli vapaana. Lisäyksenä oli ohjaamon yhteyteen kuitenkin ahdattu sen taakse kokonainen sisäänvedettävä- sekä iskuvaimennettu laskuteline yksittäisellä pyörällä, sekä aseistuksena yksi 30 mm MK 108 -konetykki ohjaamon alapuolelle.
Li P.12 > Versio 3

Koneen kolmas versio oli hyvin samankaltainen aikaisemman version kanssa huomattavimpana erona ollen vain pienempi kaarre rungon ja deltasiipien yhteydessä sekä sivuvakaimen ollen yksittäinen ja sijoitettuna rungon takaosaan kuten ensimmäisessä versiossa. Kone yhdisti kahden aikaisemman mallin ominaisuuksia kuten koneen ensimmäisestä versiosta laskutelineenä toimivan jalaksen ja edellä mainitun sivuvakaimen, sekä koneen toisesta versiosta deltasiipimuotoilun, ohjattavan kaasusuihkun sekä alas taitetut siipiulokkeet. Uusina ominaisuuksina olivat kuitenkin kaksihaaraiseksi jaettu ilmanottoaukko sekä Lippisch-Ohren (suom. Lippischin korvat) nimityksen saaneet muunnellut siipiulokkeet.
Kyseinen versio P.12 koneesta oli todennäköisesti Lippischin mielestä paras kuvaamaan P.12:ta, sillä hän laati sodan jälkeen liittoutuneiden raporttia varten kyseisestä lentokoneen mallista puhtaat piirrokset, joita hän käytti myös myöhemmissä kirjoissaan.
Li P.12 > Versio 4

Koneen neljäs versio oli aikaisempia versioita huomattavasti litteämpi paremman aerodynamiikan tavoittelemiseksi. Sen pyrstöevä oli aiempaa paljon pienempi eikä siinä ollut sivuvakaajaa, sillä riittävä ohjattavuus saatiin pelkästään elevoneja käyttämällä. Koneen litteän muotoilun vuoksi pilotti joutui ohjaamaan konetta makuuasennosta, jotta ilmanottoaukolle ja ilmakanaville jäisi riittävästi tilaa ohjaamon alapuolelle. Tämän ansiosta oli ilmakanavan mahdollista kulkea suoraan moottorin polttokammioon tarvitsematta kiertää ohjaamoa sekä muita tärkeitä moduuleja kuten aikaisemmissa versioissa. Laskutelineinä toimivat sisäänvedettävän pyörän sijasta kolme sisäänvedettävää jalasta, joista yksi isompi sijaitsi koneen nokassa rungon alapuolella ja kaksi pienempää molempien siipien juurissa. Lisäksi polttoainesäiliöt sijaitsivat siipien sisällä niiden ulkoreunoissa. Kaikista muutoksista huolimatta säilytti tämä versio ohjattavan kaasusuihkun sekä deltasiipimuotoilun aikaisemmista versioista. Näiden siipien nuolikulma oli 64,2° ja jättöreunalta 15°.
Tämä neljäs versio tunnetaan kirjallisuudessa myös nimellä Lippisch Supersonic Flying Wing (suom. Lippischin supersooninen lentävä siipi) vaikkakin kyseistä lentokonemallia pidetään transsoonisena projektina.
Li P.12 > Li P.12/13

Ongelmana Lippischin aikaisemmissa P.12:n malleissa oli ollut hyvin vähäinen tila rungon sisällä, jolloin ramjetin polttokammiokaan ei voinut olla kovin suuri, sillä ohjaamo sekä muut välttämättömät laitteet ja moduulit oli mahdutettava saman rungon sisälle. Lisäksi tuulitunnelikokeet olivat osoittaneet ilmakanavissa olevien deflektorien sekä muiden pintojen aiheuttavan liikaa ilmanvastusta, jonka vuoksi erilainen polttokammio jouduttiin suunnittelemaan. Ongelman korjaamiseksi Lippisch suunnitteli toukokuussa vuonna 1944 P.13-projektin yhteydessä deltasiipisen testirungon, jota käytettäisiin uuden polttokammiomallin testaamiseen. Testirungon nimeksi annettiin Li P.12/13, ja siitä valmistettiin pienoismalli testilentoja varten. Lennot osoittivat, että polttokammion muoto aiheutti liikaa ilmanvastusta ja kaasupoltin sytytti polttoaineena toimivan kivihiilen moottorin toiminnan kannalta väärällä tavalla palamaan. Nämä havainnot auttoivat P.13a:n kehitystöissä ja työt jatkuivat tämän projektin parissa.
Tämä testirunko pohjautui rakenteeltaan jo tähän mennessä suunnitelttuun Lippischin P.13a-hävittäjälentokoneeseen ja oli käytännössä sama lentokone pienine muutoksineen ja ilman sen valtavaa sivuvakainta. Testirungon deltasiipien jättöreunat eivät olleet kulmassa vaan ne olivat suorat ja siipien kärjissä oli siipiulokkeet. Siipien jättöreunoilla oli myös koko jättöreunan mitan pituiset siivekkeet siiven ala- ja yläreunassa joiden avulla oli mahdollista ohjata pystysuunnassa polttokammiosta tulevaa kaasusuihkua. Tämä kaasusuihku poistui polttokammiosta koko koneen leveyden mittaista suutinta pitkin. Ilmanottoaukkona moottorille toimi pyöreä rungon nokkaan kiinnitetty putki, josta ilma virtasi suoraan polttokammioon. Rungossa oli myös samankaltainen pyrstöevä kuin P.12:n neljännessä versiossa eikä siinä ollut sivuvakainta. Laskutelineenä oli tässä testirungossa sen pohjassa oleva jalas.
Tekniset tiedot (Versio 2)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&05.05000005,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&03.05800003,58 m
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Lorinin ramjet suihkumoottoriin pohjautuva nestemäistä polttoainetta hyödyntävä patopainemoottori; (20 000 hp - 60 000 hp)
Suoritusarvot
Aseistus
1 × 30 mm MK 108 konetykki
Li P.12 versio 4 olisi mahdollisesti näyttänyt tältä.