Sacagawea
Kahdesti kuolleena

Vuosia myöhemmin kulkeutui amerikkalaisten korviin tarina, jonka mukaan Sacagawea ei ollutkaan kuollut. Fort Manuelin sairaalassa menehtynyt tyttö oli ollut riittävän samannäköinen, että heidät oli sekoitettu toisiinsa. Shoshonien perimätiedon mukaan Sacagawea palasi heidän pariinsa.
Yhdysvaltalainen lääkäri ja kirjailija Grace Raymond Hebard on löytänyt todisteita siitä, että Sacagawean avioliitto kariutui aviomiehen väkivaltaisuuteen. Charbonneau oli tuonut kotiinsa uuden vaimon, nuoren ja kauniin ute-tytön. Naisten välillä puhjennut riita talouteen liittyvistä asioista oli johtanut siihen, että Charbonneau ruoski vanhemman vaimonsa. Jo aiemmin miehensä pahoinpitelyjen kohteena ollut Sacagawea ei jäänyt odottamaan seuraavaa kuritusta, vaan jätti Charbonneaun. Vietettyään jonkin aikaa kiertelevää elämää Sacagawea jäi asumaan erään comanchien heimon pariin. Täällä hänet tunnettiin Porivo-nimellä. Comanchien parissa hän avioitui ja kasvatti kaksi lasta. Miehensä kuoleman jälkeen hän katosi pienen tyttönsä kanssa. Comanchet etsivät häntä kiowien ja wichitain parista, mutta turhaan. Kun comanchet jälkeenpäin puhuivat Porivosta tai Sacagaweasta he käyttivät nimeä Wadze-wipe, ”Kadonnut nainen”.
Vuonna 1850 Porivo ilmaantui erääseen shoshonien leiriin ja kertoi tulleensa comanchien luota. Tästä eteenpäin hän ajoi intiaanien asioita tarmokkaasti eteenpäin opettaen muun muassa maataloutta shoshoneille. Vuonna 1884, lähes satavuotiaana, hän kuolinhetkellään oli kuiskannut olevansa Sacagawea.
Porivo haudattiin valkoisten hautausmaalle Fort Washakieen. Hänellä oli kaulassaan presidentti Thomas Jeffersonilta saatu medaljongi, samanlainen jonka Sacagawea oli saanut yli 70 vuotta aikaisemmin.
Vuonna 1925 Yhdysvaltain presidentin Calvin Coolidgen pyynnöstä intiaanitutkija ja tohtori Charles Eastman sai tehtäväkseen perehtyä Sacagawean elämään ja kuolemaan. Bureau of Indian Affairsin alaisena tohtori paneutui perinpohjaisesti saamaansa tehtävään ja vieraili monien tasankojen heimojen luona keräten näiltä tietoa. Elämänsä varrella Porivo oli kertonut monia yksityiskohtaisia seikkoja Lewisin ja Clarkin tutkimusmatkoista, joista hän ei olisi voinut tietää, ellei olisi ollut mukana. Hän oli myös maininnut ranskalaisesta aviomiehestään, josta oli käyttänyt nimeä Shab-ano. Lisäksi Porivo oli osannut puhua ranskaa. Laajojen tutkimustensa päätteeksi Eastman tuli siihen tulokseen, että Porivo ja Sacagawea olivat yksi ja sama henkilö.
Lizetten kohtalosta ei koskaan ole saatu selvyyttä, mutta Pompin eli Jean Baptisten tiedetään opiskelleen Euroopassa kapteeni Clarkin kustantamana ja asuneen prinssi Maximilian zu Wied-Neuwiedin luona. Vuonna 1829 Pomp palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hän toimi oppaan tehtävissä Kit Carsonin kanssa ja tuli tunnetuksi Kalliovuorten monilla eräleireillä lausumistaan Shakespearen runoista. Jean Baptiste liikkui useita vuosia Kalliovuorille tietämättä, että hänen äitinsä saattoi yhä olla elossa, ja asua jossain läheisessä shoshonien kylässä. Turkiskaupan loppuminen ja Kalifornian kultalöydöt veivät Jean-Baptisten 1840-luvun loppupuolella Sacramentoon.
Sacagawean ja Porivon yhdistäminen samaksi persoonaksi lisäävät lapsien joukkoon myös comanchien kylässä syntyneen pojan nimeltään Ticannaf ja tytön, jonka nimeksi oli annettu Yaga-wosier (Itkevä kori).