stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
LÉ Fola

| LÉ Fola |
| --- | --- |
 Profiilipiirros alustyypistä

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston
Kölinlasku:  17. kesäkuuta 1954
Laskettu vesille:  21. kesäkuuta 1955
Palveluskäyttöön:  Royal Navy: 23. toukokuuta 1956 Irlanti: 23. helmikuuta 1971
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1987
Tekniset tiedot
Uppouma:  360 t
Pituus:  42,67 m
Leveys:  8,4 m
Syväys:  2,49 m
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x Bofors 40 mm 2 x Oerlikon 20 mm
LÉ Fola (viirinumero CM12) oli Irlannin laivaston ulkovartiolaiva, joka oli  valmistunut Britannian kuninkaallisen laivaston Ton-luokan miinanraivaajana HMS Blaxton.
Valmistus

Alus tilattiin Woolstonista john I. Thornycroft and Companyltä, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1954. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1955 nimellä HMS Blaxton ja valmistui 24. huhtikuuta 1956. Alus otettiin palvelukseen Britannian kuninkaallisessa laivastossa 23. toukokuuta 1956.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Harwichin laivastotukikohtaan 105. raivaajalaivueeseen, johon se liittyi 26. toukokuuta. Alus lähti 25. elokuuta laivueen mukana Maltalle, jonne se saapui 2. syyskuuta. Alus oli itäisellä Välimerellä 31. lokakuuta - 14. marraskuuta, jona aikana se osallistui operaatio Musketeeriin. Alus osallistui 8. joulukuuta alkaen tammikuun puoliväliin 1957 Kyproksen rannikkoalueiden valvontaan.
Alus lähti 31. tammikuuta Portsmouthiin, jonne se saapui 10. helmikuuta. Alus poistettiin 11. helmikuuta palveluksesta siirrettäessä telakalle, missä sen propulsiojärjestelmä piti päivittää. Työ jäi kuitenkin kesken ja alus sijoitettiin 1958 Hythen reserviin, missä se oli vuoteen 1964. Alus hinattiin huhtikuussa 1966 Singaporeen, missä se sijoitettiin reserviin. Se hinattiin huhtikuussa 1967 Gibraltarille, missä se oli edelleen reservissä.
Gibraltarilla ollut alus myytiin helmikuussa 1971 Irlannin laivastolle, joka otti aluksen palvelukseen 23. helmikuuta 1971 ensimmäisenä päällikkönään J. Deasy. Se nimettiin legendaarisen Tuatha Dé Danannin kuningattaren Folan mukaan.
Alus lähti 20. maaliskuuta sisaraluksen LÉ Banban kanssa Välimereltä kohti Irlantia, mutta ne joutuivat hakeutumaan myrskyltä suojaan Lissaboniin. Alukset saapuivat lopulta 29. maaliskuuta Irlantiin. Se myytiin romutettavaksi Espanjaan 1987.
INS Vikrant

| INS Vikrant |
| --- | --- |
 INS Vikrant maaliskuussa 1962

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers-Armstrong/Harland and Wolff
Kölinlasku:  12. marraskuuta 1943
Laskettu vesille:  22. syyskuuta 1945
Palveluskäyttöön:  4. maaliskuuta 1961
Poistui palveluskäytöstä:  31. tammikuuta 1997
Loppuvaihe:  museolaiva Mumbaissa
Tekniset tiedot
Uppouma:  15 700 t (standardi) 19 500 (max)
Pituus:  192 m (vesiraja) 213,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  24,4 m (vesiraja) 39 m (kokonaisleveys)
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  23 solmua
Miehistöä:  1 075 (normaali) 1 340 (sodan aikana)
Aseistus
Aseistus:  16 × Bofors 40 mm 37 × lentokonetta
INS Vikrant (Viirinumerot R11 ja R49) (hindiksi विक्रान्‍त)(aiemmin HMS Hercules) oli Intian laivaston Majestic-luokan lentotukialus.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers-Armstrongin Tynen telakalta, missä köli laskettiin 12. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1945. Aluksen viimeistely suoritettiin Belfastissa, mutta työt keskeytettiin toisen maailmansodan päätyttyä, jolloin se jäi odottamaan tulevaa kohtaloaan. Aluksen viirinumero vaihdettiin R11:stä R49:ään.
Tammikuussa 1957 Intian hallitus osti aluksen, jolloin työtä jatkettiin Belfastissa Harland and Wolffin telakalla. Samalla alus modernisoitiin, jolloin sille rakennettiin viistokansi ja asennettiin höyrykatapultit. Samoin aluksen siltarakenteita muutettiin ja tehtiin runsaasti vähäisempiä muutoksia. Alukseen asennettiin täydellinen ilmastointi ja  tyyppien 277Q/293Q tutkat.
Intian Britannian-suurlähettiläs Vijayalakshmi Pandit vastaanotti 4. maaliskuuta 1961 aluksen ja nimesi sen Vikrantiksi, vaikka alus oli edelleen Belfastissa. Aluksen ensimmäiseksi päälliköksi määrättiin kapteeni Pritam Singh.
Alus liitettiin 3. marraskuuta 1961 Bombayssa virallisesti Intian laivastoon, kun aluksella vierailivat Intian pääministeri Jawaharlal Nehru sekä muita korkea-arvoisia vieraita.
Palvelus

Aluksen laivueiden kalustoksi hankittiin aluksi 24 Hawker Sea Hawk FGA.6  -hävittäjäpommittajaa 300. laivue muodostamiseksi heinäkuussa 1960 ja 12 Breguet Alize -sukellusveneentorjuntakonetta 310. laivueen muodostamiseksi.
Pakistan väitti vuonna 1965 upottaneensa Vikrantin, vaikka alus oli tosiasiassa kuivatelakalla huollettavana.
Alus osallistui taisteluihin Pakistania vastaan 1971. Aluksen Sea Hawkit hyökkäsivät rannikkoliikennettä ja muita -kohteita Chittagongin alueella, ja Alizet suorittivat miinoitus- ja pommituslentoja.
Alus siirrettiin 1979 modernisoitavaksi, jossa alukselle asennettiin uusi propulsiojärjestelmä. Alus palasi palvelukseen 3. tammikuuta 1982. Alus oli uudelleen modernisoitavana joulukuusta 1982 helmikuuhun 1983, jolloin alus muutettiin operoimaan Sea Harrier -koneilla, jotka korvasivat Sea Hawkit. Aluksella palvelleet Alizet poistettiin vuonna 1989 palveluksesta, minkä jälkeen alukselle asennettiin hyppyri.
Alus oli Intian ainoa lentotukialus yli kahdenvuosikymmenen ajan, mutta 1990-luvun alussa alus todettiin auttamattomasti vanhentuneeksi sen heikon kunnon vuoksi. Aluksen huoltokaan ei mahdollistanut sen toimimista avomerellä. Se poistettiin palveluksesta 31. tammikuuta 1997.
Alus huollettiin, ja se sijoitettiin museoalukseksi Mumbaihin. Se on ainoa säilynyt toisen maailmansodan aikainen brittiläinen lentotukialus.
Sankaruuden mitali

Kunnianosoituksen tunnuksia
Sankaruuden mitali (tšek. Medaile Za hrdinství) on tšekkiläinen kunniamerkki, joka perustettiin nykymuodossaan vuonna 1994. Sitä myönnetään tunnustuksena sankarillisesta toiminnasta taistelukentällä sekä tunnustuksena sellaisille henkilöille, jotka ovat oman henkensä uhalla osallistuneet toisen ihmisen pelastamiseen. Mitalia myöntää Tšekin presidentti.
Mitalia jaetaan vain yhdessä luokassa:
mitalin nauha
Napolitano

Napolitano on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ann Napolitano, yhdysvaltalainen kirjailija
Danilo Napolitano (s. 1981), italialainen maantiepyöräilijä
Giorgio Napolitano (1925–2023), Italian presidentti 2006–2015
Janet Napolitano (s. 1957), yhdysvaltalainen poliitikko ja ministeri, Arizonan ent. kuvernööri
Joe Napolitano (1948–2016), yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja
Johnette Napolitano (s. 1957), yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja basisti
Luca Napolitano, italialainen yritysjohtaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Brand

Brand viittaa seuraaviin:
Brand, Henrik Ibsenin romaani
Brand, ruotsalainen anarkistilehti
Paikkakunta

Brand (Vorarlberg), kunta itävallassa
Brand (Baijeri), kunta Saksassa Baijerissa
Brand-Erbisdorf, kaupunki Saksassa
Brand (Nuth), kylä Alankomaissa Nuthin kunnassa
Sukunimi

Adolf Brand, (1874–1945), saksalainen homoaktivisti
Alexander Brand (s. 1977), kolumbialainen nyrkkeilijä
Anse Brand ja Anselina Brand ovat opettaja Helvi Annikki Brander-Pitkäsen (1912–1996) kirjailijanimiä
Chris Brand (s. 1943), brittiläinen psykologi
Christoffel Brand (1797–1875), eteläafrikkalainen valtiomies
Charles Brand
Charles Brand (kenraali) (1873–1961), australialainen  prikaatinkenraali I maailmansodassa
Charles Hillyer Brand (1861–1933), yhdysvaltalainen poliitikko, liikemies, juristi ja asianajaja
Charles Brand (kongressiedustaja) (1871–1966), yhdysvaltalainen kongressiedustaja
Charles Amarin Brand (s. 1920), roomalaiskatolisen kirkon ranskalainen prelaatti
Charles John Brand (1879–1949), yhdysvaltalainen maatalousministeriön virkamies
Colette Brand (s. 1967), sveitsiläinen freestylehiihtäjä
Daniel Brand (s. 1935), yhdysvaltalainen painija
David Brand (1912–1979), australialainen poliitikko
Dionne Brand, (s. 1953), kanadalainen kirjailija
Dollar Brand, Abdullah Ibrahim, aik. Adolph Johannes Brand (s. 1934), eteläafrikkalainen jazzpianisti ja säveltäjä
Elton Brand, (s. 1979), yhdysvaltalainen koripalloilija
Esther Brand (1924–2015), eteläafrikkalainen urheilija
Glen Brand (1923–2008), yhdysvaltalainen vapaapainija, olympiavoittaja
Heiner Brand (s. 1952) saksalainen käsipalloilija ja käsipallovalmentaja
Hennig Brand (n. 1630 – n. 1710), saksalainen alkemisti ja lääkäri
Henrik Joakimsson Brand, Henrik Jaakkimanpoika Brand (s. 1605), sotilas
Henry Brand (1814–1892), brittiläinen poliitikko
Jare Brand (s. 1987), suomalainen rap-artisti
Jo Brand (s. 1957), brittiläinen feministikoomikko
Joakim Didriksson Brand, Jaakkima Didrikinpoika Brand (k. noin 1614) suomalainen sotilas, Muurlan herra
Joel Brand (1907–1964), holokaustista selviytynyt unkarilainen
Johannes Brand (1823–1888), Oranjen vapaavaltion neljäs presidentti
Jule Brand (s. 2002), saksalainen jalkapalloilija
Katy Brand (s. 1979), englantilainen näyttelijä ja koomikko
Kris Brand (s. 1983), kanadalainen lentopallonpelaaja
Lucinda Brand (s. 1989), alankomaalainen maantie- ja cyclocrosspyöräilijä
Max Brand (1892–1944), yhdysvaltalainen kirjailija
Michael Brand (s. 1958), australialainen tutkija
Michael Brand (1815–1870), unkarilaisen säveltäjän Mihály Mosonyin alkuperäinen nimi
Natan Brand (1944–1990), israelilainen pianisti
Neville Brand (1920–1992) yhdysvaltalainen näyttelijä
Quintin Brand (1893–1968), brittiläinen lentäjä
Ralph Brand, (s. 1936), skottilainen jalkapalloilija
Russell Brand (s. 1975), englantilainen näyttelijä
Stewart Brand (s. 1938), yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja futuristi
Vance D. Brand (s. 1931), yhdysvaltalainen astronautti
William Brand (1888–1879), australialainen poliitikko
Sukunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Boston Brand, Deadman, supersankari DC Comicsin sarjakuvissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Brand”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Irene

| Irene |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  5. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  5. huhtikuuta
– ortodoksinen:  5. toukokuuta
Muunnelmia:  Irina, Ira, Iro
Vastineita eri kielissä:  Irène
Nimen alkuperä:  kreikan Eirene
Infobox OKNimi-testi OK: 
Irene on kansainvälinen naisen etunimi.
Irene on muunnos kreikan nimestä Eirene. Eirene merkitsi rauhaa, ja nimi kuuluikin kreikkalaiselle rauhan jumalattarelle. Jumalattaren mukaan on nimetty myös asteroidi 14 Irene.
Tammikuuhun 2025 mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut 43 597 Irene-nimen saanutta naista ja muutama mies.
Kuvitteellisia Irenejä

Irène, Audrey Tatoun esittämä päähenkilö elokuvassa Hinnasta viis (Hors de Prix) (2006)
Irene, ihailun kohde kappaleessa "Goodnight, Irene", jonka on levyttänyt muun muassa The Weavers -yhtye
Irene, hahmo Alfredo Keilin samannimisessä oopperassa
Irene, mezzosopraanohahmo Antonio Vivaldin oopperassa Bajazet
Irene, Joan Crawfordin roolihahmo mykkäelokuvassa Hyvän ja pahan tiedon puu (1925)
Irene Adler, hahmo eräissä Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoissa
Irene Forsyte, hahmo John Galsworthyn romaanissa Forsytein taru
Irene Huss, hahmo Helene Turstenin rikosromaaneissa
Irene Marsh, Claudia Christianin roolihahmo elokuvassa Think big (1990)
Irene Raikas-Salmi, Emilia Pokkisen roolihahmo televisiosarjassa Puhtaat valkeat lakanat
Irene Sulander, Elsa Saision esittämä päähenkilö elokuvassa Tulennielijä (1998)
Irene Walker, Kathleen Turnerin roolihahmo elokuvassa Prizzin kunnia (1985)
Irene P. Waters, Renée Zellwegerin roolihahmo elokuvassa Me kaksi ja Irene (2000)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irene Wikimedia Commonsissa
Teemu Nikki

| Teemu Nikki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975 (ikä 49–50)
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja elokuvatuottaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Kultainen Venla 2013: Paras lasten- ja nuortenohjelma #lovemilla  Kultainen Venla 2014: Paras lasten- ja nuortenohjelma #lovemilla  Parhaan käsikirjoituksen Jussi Armomurhaaja-elokuvasta 2018  Vuoden elokuvatuottaja 2018 (yhdessä Jani Pösön kanssa)  Venetsian elokuvajuhlien yleisöpalkinto 2021  Humanismin käsi 2022   Nordisk Film -palkinto 2022  Vientipalkinto Hulda 2022  Elokuvataiteen valtionpalkinto 2022 yhdessä Jani Pösön kanssa, 2022 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Teemu Nikki (s. 1975) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Sysmästä kotoisin oleva Nikki on ohjannut kolme tuotantokautta #lovemilla-televisiosarjaa, jonka hän on myös käsikirjoittanut yhdessä tuottaja Jani Pösön kanssa. Sarja voitti vuosina 2013 ja 2014 lasten- ja nuorten Kultainen Venla -palkinnon. Sarjan ensimmäinen kausi voitti myös Best Fiction Format 2014 -palkinnon Fiction Creative Forumilla. Sarjaan perustuva elokuva Lovemilla sai ensi-iltansa vuonna 2015.
Nikki sai Jussi-palkinnon Armomurhaaja-elokuvansa käsikirjoituksesta vuonna 2018. Elokuva oli Suomen ehdokas parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkintoon. Hänet palkittiin Sekasin-sarjan ohjauksesta vuoden 2018 Kultainen Venla -palkinnolla.
Nikki on vuonna 2020 ohjannut MS-tautia sairastavasta miehestä elokuvan, jonka pääosassa näyttelee Petri Poikolainen, joka itse sairastaa MS-tautia. Elokuvan nimi on Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia. Elokuva palkittiin vuonna 2021 Venetsian elokuvajuhlien Orizzonti Extra -palkinnolla. jonka voittajan valitsi yleisö.
Nikki on myös ohjannut ja leikannut lukuisia mainoksia ja musiikkivideoita.
Filmografia > Ohjaustyöt

Möykky 1995, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Kissanpäivät 1996, ohjaaja, näyttelijä (juoksija), käsikirjoittaja, leikkaaja
Ursula & Artturi 1998, ohjaaja, näyttelijä (juoppo 1), käsikirjoittaja
YUP: Meitä odotellaan mullan alla 1999, ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja (Jyrki Video Awards -tapahtumassa vuoden kotimainen rockvideo)
Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Vieraslista 2000, ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja (Moovi-palkinto)
Menestyjä 2005, ohjaaja, käsikirjoittaja – näytelmäelokuva, leikkaaja (SES:n tuotantotuki, esitetty useilla festivaaleilla, Kettupäivät 2005: Paras fiktio; Tampere Film Festival 2006: Nuorisoraadin palkinto)
Finns drink the most coffee in the world 2006, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kuvaaja, leikkaaja
Kaveri 2007, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
Perintö 2008, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
Äiti ei enää keilaa 2009, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
Play God 2010, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kuvaaja, leikkaaja
Hyvä päivä 2011, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
Kalajuttu 2011, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kuvaaja, äänittäjä, leikkaaja
Komero 2012, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
3 Simoa 2012, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja. Elokuvan ohjaaja-käsikirjoittaja Nikki ja tuottaja-käsikirjoittaja Jani Pösö palkittiin Vuoden uroteko -palkinnolla vuoden 2013 Jussi-juhlassa.
Nymfit televisiosarja, ohjaaja 11 jaksoa
#lovemilla 2013, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
Verhon takaa 2013, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
#lovemilla2 2013, ohjaaja, käsikirjoittaja
Tissit 2014, ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
#lovemilla3 2014, ohjaaja, käsikirjoittaja
Lovemilla 2015, ohjaaja, käsikirjoittaja
Fantasia 2016, ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja, lavastaja
Sekasin 2016, ohjaaja, käsikirjoittaja. Nikki palkittiin sarjan ohjauksesta vuoden 2018 Kultainen Venla -palkinnolla.
Armomurhaaja 2017, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja, lavastaja. Nikin käsikirjoitus palkittiin Jussi-palkinnolla.
All Inclusive 2019 lyhytelokuva, jonka Nikki itse ohjasi, käsikirjoitti ja leikkasi. All Inclusive sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2019. Se valittiin lähes 4 000 ehdokkaan joukosta kilpailemaan Kultaisesta palmusta kymmenen muun elokuvan kanssa. Voitto meni kuitenkin Vasilis Kekatosin elokuvalle The Distance Between Us and the Sky.
Nimby 2020, ohjaaja, käsikirjoittaja
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia, 2021, ohjaaja, käsikirjoittaja
Peluri – kuolema on elävien ongelma, 2023, ohjaaja, käsikirjoittaja
Räkä ja Roiskis, 2024, ohjaaja, käsikirjoittaja
100 litraa sahtia, 2024, ohjaaja, käsikirjoittaja
Aiheesta muualla

Teemu Nikki Elonetissä.
Teemu Nikki Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Director Teemu Nikki Vimeossa
| n k Teemu Nikki |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  3Simoa (2012)  Lovemilla (2015)  Armomurhaaja (2017)  Nimby (2020)  Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia (2021) 
TV-sarjat (ohjaus):  Nymfit (2013)  #lovemilla (2013–2014)  Sekasin (2016–2018) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Play God (2010) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Möykky (1995)  Kissanpäivät (1996)  Ursula & Artturi (1998)  YUP: Meitä odotellaan mullan alla (1999)  Hybrid Children: Urban White Boy Blues (2000)  Ismo Alanko Säätiö: Sisäinen Solarium (2000)  Pauli Hanhiniemen Perunateatteri: Vieraslista (2000)  The 69 Eyes: Gothic Girl (2000)  Francine: Bye (2001)  Francine: Shebop (2001)  YUP: Ihana elämä (2001)  Kemopetrol: Saw It On TV (2003)  Menestyjä (2005)  Bad Stuff (2006)  Finns drink the most coffee in the world (2006)  Simple People (2006)  Kaveri (2007)  ELK: Spanish Eyes (2008)  Perintö (2008)  Äiti ei enää keilaa (2009)  Hyvä päivä (2011)  Kalajuttu (2011)  Metsämiehen laulu (2012)  Komero (2012)  Verhon takaa (2013)  Tissit (2014)  Pete Parkkonen: Maailma mua vastaan (2015)  Halko (2016)  Fantasia (2016)  Janne Huttunen: Capetown Boogie Woogie (2018)  Pilkkihiihto (2018)  Siivooja (2018)  All Inclusive (2019) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Jani Pösö

Jani Pösö (s. 1969 Espoo) on helsinkiläinen tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän omistaa yhdessä Teemu Nikin kanssa elokuvatuotantoyhtiö It´s Alive Films Oy:n.
Pösö on opiskellut Kauppakorkeakoulussa suomen kieltä ja talouselämän viestintää.
Ennen elokuva-alalle siirtymistä Pösö teki pitkän uran mainosmaailmassa. Hän työskenteli mainonnansuunnittelijana Hasan & Partnersissa ja oli perustamassa Steinmann Klinik- ja N2-markkinointitoimistoja.
Pösön ja ohjaaja Teemu Nikin menestynein elokuvan on Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia. 2021 valmistunut elokuva voitti Venetsian elokuvajuhlilla yleisöpalkinnon. Suomessa elokuvan päänäyttelijä Petri Poikolainen voitti Jussi-palkinnon, myös elokuvan äänisuunnittelijat saivat Jussin. Elokuvan työryhmä palkittiin Jussi-gaalassa myös Nordisk Film -palkinnolla, joka on rahamääräisesti Suomen suurin elokuvapalkinto.
Valikoitu filmografia

Kaveri-lyhytelokuva, 2007 (käsikirjoitus yhdessä Teemu Nikin kanssa)
Äiti ei enää keilaa -lyhytelokuva, 2009 (käsikirjoitus yhdessä Teemu Nikin kanssa)
3 Simoa, 2012 (tuottaja, käsikirjoitus yhdessä Teemu Nikin kanssa)
#lovemilla-tv-sarja, 2013–2014 (tuottaja, käsikirjoitus yhdessä Teemu Nikin kanssa)
Tissit-lyhytelokuva, 2014 (tuottaja)
Lovemilla, 2015 (tuottaja, käsikirjoitus yhdessä Teemu Nikin kanssa)
Halko-lyhytelokuva, 2016 (tuottaja)
Armomurhaaja, 2017 (tuottaja)
Nimby, 2020 (tuottaja, käsikirjoitus yhdessä Teemu Nikin kanssa)
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia, 2021 (tuottaja)
Peluri – kuolema on elävien ongelma, 2023 (tuottaja)
100 litraa sahtia, 2025 (tuottaja)
Palkinnot ja tunnustukset

Kultainen Venla 2013: Paras lasten- ja nuortenohjelma #lovemilla
Kultainen Venla 2014: Paras lasten- ja nuortenohjelma #lovemilla
Audiovisual Producers Finland - APFI ry 2018: Vuoden elokuvatuottaja (yhdessä Teemu Nikin kanssa) elokuvasta Armomurhaaja.
Venetsian elokuvajuhlien yleisöpalkinto 2021: Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia.
Viitasaaren elokuvaviikko 2022: Humanismin käsi työryhmälle Teemu Nikki, Petri Poikolainen ja Jani Pösö elokuvasta Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia.
Nordisk Film -palkinto 2022 työryhmälle Teemu Nikki, Sari Aaltonen ja Jani Pösö elokuvasta Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia.
Audiovisual Producers Finland – APFI ry 2022: Vientipalkinto Hulda: tuotantoyhtiö It’s Alive Films.
Elokuvataiteen valtionpalkinto yhdessä Teemu Nikin kanssa, 2022.
Ligue 1

| Ligue 1 |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Ligue 1 -kausi 2024–2025 

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Ranska  Monaco
Perustettu:  1932
Joukkueita:  18
Hallitseva mestari:  Paris Saint-Germain
Eniten mestaruuksia:  Paris Saint-Germain (12)
Sarjataso:  1.
Alempi taso:  Ligue 2
Aiheesta muualla
Ligue 1 (ranskaksi) Ligue 1 (englanniksi)
Ligue 1 on Ranskan korkein jalkapallosarja. Siinä 18 joukkuetta pelaa kaksinkertaisen sarjan, eli kaiken kaikkiaan yhdelle joukkueelle kertyy yhden kauden aikana 38 ottelua. Sarjan kolme viimeistä joukkuetta putoaa Ligue 2:een. Kolmelle parhaalle puolestaan myönnetään paikka Mestarien liigassa, ja kaksi ensimmäistä aloittavat suoraan lohkovaiheesta. Neljänneksi sijoittuva joukkue sekä kansallisten cup-kilpailujen voittajat pelaavat UEFA Europa Leaguessa.
Ligue 1 on yksi Euroopan kovatasoisimmista jalkapallosarjoista. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa viidenneksi Englannin Valioliigan, Italian Serie A:n, Espanjan La Ligan ja Saksan Bundesliigan jälkeen ajanjaksolla 2020–2024.
Sarjan historiaan mahtuu kolme korruptioskandaalia (Olympique d'Antibes 1933, Red Star 1950-luvulla sekä Olympique de Marseille 1993), mutta jokainen tapauksista on hoidettu siten, ettei sarjan maine ole kärsinyt. Ligue 1 onkin tunnettu varsin toimivasta hallintokoneistosta, mikä parhaiten ilmenee hyvin suunnitelluista otteluohjelmista ja varsin nopeasti toteutuvista rangaistustoimenpiteistä.
Ligue 1:tä hallitsi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Olympique Lyonnais, joka voitti vuosina 2002–2008 seitsemän perättäistä mestaruutta. Aiempia merkittäviä mestaruusputkia ovat olleet AS Saint-Étiennen neljä mestaruutta vuosina 1967–1970 sekä Olympique de Marseillen viisi mestaruutta vuosina 1989–1993, joista viimeinen kuitenkin hylättiin korruptioskandaalin johdosta.
Paris Saint-Germain voitti 2010-luvulla kuusi mestaruutta seitsemän kauden aikana.
Joukkueet kaudella 2024–2025

Kauden 2024–25 Ligue 1-joukkueiden sijainnit
| Joukkue | Kaupunki | Stadion | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- |
| SCO Angers | Angers | Stade Raymond Kopa |  Alexandre Dujeux |
| AJ Auxerre | Auxerre | Stade de l'Abbé-Deschamps |  Christophe Pélissier |
| Stade Brestois | Brest | Stade Francis-Le Blé |  Eric Roy |
| Le Havre AC | Le Havre | Stade Océane |  Luka Elsner |
| RC Lens | Lens | Stade Bollaert-Delelis |  |
| Lille OSC | Lille | Stade Pierre-Mauroy |  Bruno Génésio |
| AS Monaco | Monaco | Stade Louis II |  Adi Hütter |
| Montpellier HSC | Montpellier | Stade de la Mosson |  Michel Del Zakarian |
| FC Nantes Atlantique | Nantes | Stade de la Beaujoire |  Antoine Kombouaré |
| OGC Nice | Nizza | Allianz Riviera |  Franck Haise |
| Olympique Lyonnais | Lyon | Parc Olympique Lyonnais |  Pierre Sage |
| Olympique de Marseille | Marseille | Stade Vélodrome |  |
| Paris Saint-Germain | Pariisi | Parc des Princes |  Luis Enrique |
| AS Saint-Étienne | Saint-Étienne | Stade Geoffroy-Guichard |  Olivier Dall'Oglio |
| Stade de Reims | Reims | Stade Auguste-Delaune |  Samba Diawara |
| Stade Rennais | Rennes | Roazhon Park |  Julien Stéphan |
| RC Strasbourg | Strasbourg | Stade de la Meinau |  Patrick Vieira |
| Toulouse FC | Toulouse | Stadium de Toulouse |  Carles Martínez Novell |