stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sui Wendi

| Sui Wendi |
| --- | --- |
 
Kiinan keisari
Valtakausi:  4. maaliskuuta 581 – 13. elokuuta 604
Seuraaja:  Sui Yangdi

Syntynyt:  541 Chang’an
Kuollut:  604 Baoji
Puoliso:  Wenxian
Lapset:  Yang Yong  Sui Yangdi   Yang Jun   Yang Xiu   Yang Liang  Yang Lihua Xiang Guangping Lanling Wanan
Suku:  Sui
Isä:  Yang Zhong
Äiti:  Lü Kutao
Sui Wendi (文帝, 541–604), myös Sui Wen Ti, alkuperäiseltä nimeltään Jang Tsien(楊堅) oli Kiinan Sui-dynastian perustaja, joka julistettiin keisariksi vuonna 581 ja hallitsi koko Kiinaa vuosina 589-604. Hän yhdisti Kiinan uudelleen yhdeksi valta­kunnaksi sen jälkeen, kun se oli vuodesta 220, Han-dynastian kukistumisesta lähtien ollut satoja vuosia hajonneena.
Jan Tsien syntyi pohjois­kiinalaiseen mahti­perheeseen. Hänen syntyessään Pohjois-Kiinassa oli useita valtioita, joista yhtä hallitsi Pohjoinen Zhou-dynastia. Jan Tsien ryhtyi sotilas­tehtäviin jo 14-vuotiaana, ja poikkeuksellisen kyvykkyytensä vuoksi hän nousi nopeasti urallaan. Osittain hänen ansiostaan dynastia sai pian hallintaansa koko Pohjois-Kiinan. Kun keisari Jing Di vuonna 578 kuoli, syntyi valtataistelu, jonka kuluessa Jan Tsien murhautti uuden keisarin sekä 59 prinssiä ja tuli vuonna 580 itse uudeksi keisariksi. Vuonna 588 hän aloitti valloitus­sodan, jonka tuloksena hän seuraavana vuonna sai hallintaansa myös Etelä-Kiinan sekä Annamin.
Sui Wendin hallituskaudella palautettiin voimaan Han-dynastian aikainen käytäntö, jonka mukaan valtion virkamiehet valittiin tutkintojen perusteella; välillä monet virat olivat muuttuneet perinnöllisiksi. Hän määräsi myös, etteivät maakuntien kuvernöörit saaneet toimia virassa kotimaakunnassaan. Tällä pyrittiin välttämään suosikkijärjestelmän muodostumista ja myös sitä, että kuvernöörit saisivat keisarikunnassa liian mahtavan aseman. Sui Wendi suosi buddhalaisuutta Kiinan pitkä­aikaisen valtion­uskonnon kungfutse­laisuuden sijasta.
Valtakaudellaan Sui Wendi pani alulle myös Jangtsekiangin ja Huanghon toisiinsa yhdistävän Keisarinkanavan rakennustyöt, joka valmistuivat hänen seuraajansa aikana.
Sui Wendin murhasi hänen poikansa ja seuraajansa Yang Guang vuonna 604, joskin on epäilty, että myös hänen puolisollaan olisi ollut osuutensa asiaan.
Sui Wendin perustama Sui-dynastia jäi melko lyhyt­ikäiseksi, sillä vuonna 618 sen syrjäytti kapinoiden jälkeen Tang-dynastia, joka hallitsi lähes 300 vuotta. Hänen ajoistaan lähtien Kiina on kuitenkin lähes jatkuvasti pysynyt yhtenäisenä valtiona, joskin sitä ovat välillä hallinneet myös vieraiden valloittajien perustamat dynastiat (mongolilainen Yuan-dynastia 1271–1388- ja mantšulainen Qing-dynastia 1644–1912).
Štš-302 Okun

| Štš-302 Okun |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Leningrad
Kölinlasku:  5. helmikuuta 1930
Laskettu vesille:  6. marraskuuta 1931
Palveluskäyttöön:  11. lokakuuta 1933
Loppuvaihe:  uponnut 13. lokakuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  578 t (pinnalla) 704 t (sukellus)
Pituus:  57 m
Leveys:  6,20 m
Syväys:  3,78 m
Koneteho:  2 × W8V28/38-dieselmoottoria, 1 000 bhp (pinnalla) 2 × PGV8-sähkömoottoria 800 hv
Nopeus:  12,5 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  3 000 nm@8,5 solmua (pinnalla) 110 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × 533 mm torpedoputkea 1 ×  45 mm tykki 2 × .3" konekivääriä
Štš-302 Okun oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1930 telakkanumerolla 200. Vene laskettiin vesille 6. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1933.
Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 13. lokakuuta 1942.
Štš-304 Jaz

| Štš-304 Jaz |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nikolajevin eteläinen telakka, Nikolajev
Kölinlasku:  23. helmikuuta 1930
Laskettu vesille:  2. toukokuuta 1931
Palveluskäyttöön:  15. elokuuta 1934
Loppuvaihe:  uponnut osuttuaan miinaan joulukuussa 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  578 t (pinnalla) 704 t (sukellus)
Pituus:  57 m
Leveys:  6,20 m
Syväys:  3,78 m
Koneteho:  2 × W8V28/38-dieselmoottoria, 1 000 bhp (pinnalla) 2 × PGV8-sähkömoottoria 800 hv
Nopeus:  12,5 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  3 000 nm@8,5 solmua (pinnalla) 110 nm@3 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  6 × 533 mm torpedoputkea 1 ×  45 mm tykki 2 × .3" konekivääriä
Štš-304 Jaz (ven. Щ-304 «Язь») oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1930. Vene laskettiin vesille 2. toukokuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. elokuuta 1934.
Palvelus

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli Leningradissa tehtaassa No. 194. Telakalta vapauduttuaan komentajakapteeni Ja. P. Afanasjevin alaisuudessa ollut alus liitettiin Itämeren laivaston sukellusveneprikaatin 3. divisioonaan, jonka komentajana oli V. A. Bervinski. Alus siirrettiin 16. syyskuuta 1941 Leningradista Kronstadtiin, mistä se palasi 29. syyskuuta Leningradiin ja takaisin Kronstadtiin 14. lokakuuta. Alus lähti 21. lokakuuta Kronstadtista ensimmäiselle sotaretkelleen Suursaaren edustalle, jonne se saapui vielä samana päivänä. Alus siirtyi 30. lokakuuta Lavansaaren edustalle seuraamaan Saksan laivaston toimia alueella. Alus palasi 10. marraskuuta Kronstadtiin, mistä se siirrettiin seuraavana päivänä Leningradiin.
Alus upposi osuttuaan miinaan joulukuussa 1942.
Gregor Stähli

Gregor Stähli
Gregor Stähli (s. 28. helmikuuta 1968) on sveitsiläinen skeleton- eli mahakelkkailija.
Stähli aloitti kelkkailun vuonna 1989. Hän voitti lajin maailmanmestaruuden vuonna 1994 Altenbergissä. Lisäksi hän on saavuttanut urallaan kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia, kaksi EM-hopeaa sekä pronssimitalin Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 ja Torinon olympialaisissa 2006.
Stähli on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Aiheesta muualla

Skeletonsport.com: Gregor Stähli[vanhentunut linkki]
Pilariaraukaria

| Pilariaraukaria |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Araukariakasvit Araucariaceae
Suku::  Araukariat Araucaria
Sektio::  Eutacta
Laji::  columnaris
Kaksiosainen nimi
 Araucaria columnaris  (J. R. Forst.) Hook., 1852 
Synonyymit
 Cupressus columnaris J. R. Forst., 1786  Dombeya excelsa Lamb., 1807  Araucaria excelsa (Lamb.) R. Br., 1813  Columbea excelsa (Lamb.) Spreng., 1827  Eutacta excelsa (Lamb.) Link, 1842  Araucaria cookii R. Br. ex Endl., 1847  Araucaria intermedia R. Br. ex Vieill., 1862  Eutacta cookii (R. Br. ex Endl.) Carrière, 1867  Eutacta cookii var. gracilis Carrière, 1867  Eutacta humilis Carrière, 1867  Eutacta minor Carrière, 1867  Eutassa columnaris (J. R. Forst.) de Laub., 2009  Araucaria lavoixii Silba, 2014  Araucaria neocookii Silba, 2015 
Katso myös
   Pilariaraukaria Wikispeciesissä   Pilariaraukaria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pilariaraukaria (Araucaria columnaris) on araukariakasvien heimon araukarioiden sukuun kuuluva havupuulaji. Se on Uuden-Kaledonian rannoilla ja laaksoissa tavattava ainavihanta puu. Lajin piirteitä ovat erittäin kapean pylväsmäinen latvus, kapeat kaksimuotoiset lehdet sekä suuret pallomaiset kävyt. Pilariaraukarialla on perinteistä kulttuurillista merkitystä Uuden-Kaledonian alkuperäiskansalle kanakeille. Nykyisin lajia kasvatetaan koristepuuna muuallakin trooppisen ilmaston alueella.
Nimet

Useat pilariaraukarian nimistä viittaavat sen latvuksen muotoon. Tieteellisen nimen lajimääre columnaris tarkoittaa pylväsmäistä. Puun kotiseudulla Uudessa-Kaledoniassa siitä on käytetty ranskankielistä nimeä pin colonnaire (suom. pylväsmäinen mänty).
Kuvaus

Pilariaraukaria on suurikokoinen ainavihanta puu. Se kasvaa yleisesti noin 50 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan noin 1–1,5 metriä paksuksi.
Pilariaraukaria on ulkoisesti erotettavissa muista suvun lajeista lähinnä hedekukintojensa ja vanhoillakin puilla kapean kartiomaisena säilyvän latvuksensa puolesta. Se muistuttaa suuresti norfolkinaraukariaa (Araucaria heterophylla); nämä kaksi lajia eroavat toisistaan ulkonäöltään pilariaraukarian leveämpien, yli 13 millimetriä leveiden hedekukintojen ja niiden suurempien, yli viisi millimetriä pitkien kolmiomaisten hedelehtien puolesta.
Kuvaus > Varsi

Pilariaraukarian runko voi olla pystyn suora tai kaareva. Rungon kuori tulee noin kolmen senttimetrin paksuiseksi. Pinnalta vaalean harmaa kuori hilseilee vaakasuuntaisina kihartuvina liuskoina paljastaen sisemmän kuoren punaruskean värin. Rungolla ja haaroilla usein valuva pihka on aluksi väritykseltään keltaista tai oranssia ja tulee kuivuessaan valkoiseksi tai ruskeaksi.
Latvus on tyypillisesti vanhemmilla puilla kapean pylväsmäinen ja kattaa suurimman osan rungon pituudesta. Rungon usein vain muutaman metrin mittaiset haarat ovat yleensä vaakatasossa siirottavia tai kohenevia. Puun kasvaessa pituutta kehittyneet primaariset haarat muodostavat runkoon viidestä seitsemän tai toisinaan kymmenenkin haaran valekiehkuroita. Nämä primaariset haarat karisevat puun ikääntyessä ja korvautuvat jälkisilmuista kehittyvillä sekundaarisilla haaroilla.
Vanhemmassa haarassa on lehteviä versoja tavallisesti jäljellä vain kärjessä tyvenpuoleisten karistua. Lehtevät versot ovat liereitä, taipuisia ja 2–40 senttimetriä pitkiä sekä lehtineen viidestä kymmeneen millimetriä leveitä.
Kuvaus > Lehdet

Monimuotoiset lehdet jakautuvat kapeisiin varhaislehtiin ja leveämpiin myöhäislehtiin. Jälkisilmuista kehittyvissä rungon sekundaarisissa haaroissa lehdet muistuttavat nuorten puiden varhaislehtiä. Tämäntyyppiset lehdet ovat siirottavia, muodoltaan kapean pitkänpyöreän suikeita ja sirppimäisen kaarevia sekä aivan kärjestään tylppiä. Ne ovat yleensä 5,5–11 millimetriä pitkiä ja 0.6–1.5 millimetriä leveitä. Vanhemman puun primaaristen haarojen myöhäislehdet ovat enemmän versorangan myötäisiä ja voivat olla muodoltaan soikean tai suikean puikeita tai vastapuikeita. Tämäntyyppiset lehdet ovat neljästä kahdeksaan millimetriä pitkiä ja 1,8–5 millimetriä leveitä. Käpyjen tyvellä kasvavat kolmiomaiset lehdet ovat suurempia, 8–14 millimetriä pitkiä. Ilmarakoja esiintyy lehdissä sekä ylä- että alapinnalla.
Kuvaus > Kukinnot

Pilariaraukaria on yksikotinen: samaan puuhun kehittyvät erilliset hede- ja emikukinnot. Kukinnot kehittyvät versojen kärkiin. Yksittäin kasvavat hedekukinnot eli hedekävyt ovat aluksi pystyjä, mutta siitepölyn vapautuessa riippuvia tai alaspäin kaartuvia. Hedekäpy on muodoltaan kartiomaisen lieriömäinen, yleensä neljästä seitsemään senttimetriä pitkä ja 13–22 millimetriä leveä. Hedekäpy koostuu lukuisista paksun rangan ympärille noin 45 asteen kulmassa asettuvista hedelehdistä. Hedelehden kapea perä on kolmesta viiteen millimetriä pitkä, ja sen kaartuva lapa on muodoltaan pitkänpyöreän kolmiomainen sekä yleensä viidestä seitsemään millimetriä pitkä sekä 2,5–3 millimetriä leveä. Hedelehteen kiinnittyy yleensä kymmenestä kahteentoista siitepölyä tuottavaa tasasoukkaa pölylokeroa.
Emikukinnot eli kävyt kehittyvät yleensä yksittäin tai joskus kahden tai kolmen ryppäissä lyhyiden versojen kärkiin. Käpy on pysty ja muodoltaan lähes pallomainen. Se on tavallisesti kahdeksasta kymmeneen senttimetriä pitkä ja 7–8,5 senttimetriä leveä. Peitinsuomuista muodostuneet käpysuomut ovat muodoltaan viuhkamaisia, 2,5–4 senttimetriä pitkiä ja 3–4,5 senttimetriä leveitä. Käpysuomun kärki muodostaa kahdeksasta kymmeneen millimetriä pitkän ylöspäin kaartuneen ulokkeen. Pieni emisuomu on siementä kapeampi, ja sen kärjessä on kolmiomainen kahdesta kolmeen millimetriä pitkä kieleke.
Siemenet ovat litistyneen munanmuotoisia, 18–30 millimetriä pitkiä ja 6–12 millimetriä leveitä. Vaaleanruskeat siemenet ovat pinnaltaan sileitä tai pitkittäisten urien peittämiä.
Kuori hilseilee vaakasuuntaisina liuskoina.
Kapeat varhaislehdet ovat siirottavia.
Leveämmät myöhäislehdet myötäilevät rankaa.
Hedekäpy on kartiomaisen lieriömäinen.
Kävyt ovat lähes pallomaisia.
Luokittelu

Pilariaraukaria on araukariakasvien heimon (Araucariaceae) araukarioiden sukuun (Araucaria) kuuluva havupuulaji. Suvun sisällä laji luokitellaan 15-lajiseen sektioon Eutacta. Tässä joukossa pilariaraukaria asettuu vuonna 2012 julkaistun molekyyligeneettisen tutkimuksen mukaan kolmilajiseen kladiin, jonka muut lajit ovat Araucaria luxurians ja Araucaria nemorosa, joista ensin mainittu on geneettisesti kaikkein lähimpänä pilariaraukariaa.
Pilariaraukaria tuli länsimaisen tieteen piiriin ensi kerran tutkimusmatkailija James Cookin vierailtua Uudessa-Kaledoniassa vuonna 1774. Kasvitieteilijä Johann Reinhold Forster julkaisi vuonna 1786 puun ensimmäisen tieteellisen kuvauksen, jossa se oli tulkittu sypressien suvun lajiksi nimellä Cupressus columnaris.
Levinneisyys

Pilariaraukariaa esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan läntisen Tyynenmeren Uudessa-Kaledoniassa. Sitä kasvaa pääsaaren Grande Terren lisäksi myös Pinssaarella ja Loyautésaarilla. Grande Terrellä puun alkuperäinen levinneisyys rajoittui lähinnä saaren kaakkoiskärjen rannoille. Pohjoisin ja läntisin mahdollisesti luonnonvarainen esiintymä Grande Terrellä on Baie des Tortuesin lahti, joka sijaitsee suunnilleen keskellä luoteis–kaakko-suunnassa pitkän saaren lounaisrantaa. Ihmisen myötä laji on levinnyt uusille rannoille ja pääsaaren sisäosien laaksoihin.
Elinympäristö ja ekologia

Pilariaraukaria kasvaa luonnossa yleensä merenrannan korallilla, mutta sitä esiintyy myös basaltti- ja serpentiinimailla. Pilariaraukaria sietää hyvin rantojen voimakkaita tuulia ja selviytyy usein Uuteen-Kaledoniaan osuvista trooppisista sykloneistakin. Myrskyt saattavat repiä irti suurenkin osan puiden haaroista, mutta pilariaraukaria voi kasvattaa uusia haaroja rungon jälkisilmuista.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on arvioinut pilariaraukarian elinvoimaiseksi lajiksi. Suppeasta levinneisyysalueesta huolimatta luonnonvaraisia metsiköitä on runsaasti ja kanta uudistuu luontaisesti. Puiden kaataminen on myös ollut yleisesti kiellettyä Uuden-Kaledonian kanakien alkuperäiskansan keskuudessa.
Merkitys ihmiselle

Pilariaraukaria on Uuden-Kaledonian useista araukarialajeista merkittävin: varhaiset eurooppalaiset tutkimusmatkailijat panivat merkille jo kaukaa mereltä näkyvät korkeat puut ja nimesivät Pinssaaren (ransk. Île des Pins, suom. mäntyjen saari) niiden mukaan. Lajilla on ollut huomattavaa kulttuurillista merkitystä Uuden-Kaledonian kanakeille, jotka ovat istuttaneet puuta sen luontaisen elinympäristön ulkopuolellekin. Korkeaa puuta on perinteisesti pidetty kanakien kulttuurissa miehisyyden symbolina. Lajia kasvatetaan nykyisin yleisesti koristepuuna erityisesti Tyynenmeren alueella ja Intiassa.
Luonnonvarainen pilariaraukariametsä kasvaa Pinssaaren rannan korallitöyräällä.
Pilariaraukaria esiintyy Uuden-Kaledonian vaakunassa (oikealla takana).
Sudan (alue)

Sudanin aluetta Gambiassa.
Länsi-Sudanin savanni (vihreällä).
Itä-Sudanin savannialueet.
Sudan (arabian Bilad as-sudan, ”Mustien maa”) on luonnonmaantieteellinen alue Afrikassa Saharan autiomaan ja Keski-Afrikan sademetsien välissä. Se ulottuu 5 500 kilometrin pituisena vyöhykkeenä Atlantin valtamereltä Etiopian ylängölle ja on leveydeltään yli tuhat kilometriä. Pinnanmuodostukseltaan alue on etupäässä ylätasankoa, jonka painaumissa sijaitsevat Nigerjoen, Tšadjärven ja Valkoisen Niilin altaat.
Ilmastoltaan Sudan on siirtymäaluetta kuivan aavikkoilmaston ja kostean päiväntasaajavyöhykkeen välissä. Vuoden keskilämpötilat vaihtelevat 23 ja 29 asteen välillä. Kylmimpien kuukausien lämpötilat ovat yli 20 ja kuumimpien yli 30 astetta. Lämpötilan vuorokausivaihtelut ovat jopa 10–15 astetta. Kesän monsuuni tuo päiväntasajalta sateita. Sademäärä vaihtelee pohjoisen 100–200 millimetristä etelän 1 500 – 2 000 millimetriin. Talven kuivana kautena puhaltaa kuuma ja kuiva harmattan-tuuli Saharasta.
Kasvillisuus on pohjoisessa Sahelin puoliaavikkoa ja kuivuudesta kärsivää ruoho- ja pensassavannia. Etelässä kasvaa korkeaa heinä- ja metsäsavannia sekä jokien varsilla galleriametsiä. Kuivuus ja karjan laiduntaminen uhkaavat aluetta aavikoitumisella.
Historiallisena käsitteenä arabien luoma Sudan liittyy lähinnä keskiaikaan. Sen historiaan kuuluvat Pohjois-Afrikasta käyty karavaanikauppa sekä islamin leviäminen Saharan eteläpuolelle. Itä-Sudanin valtakuntia olivat Darfur, Bagirmi, Sennar ja Wadai. Keski-Sudanissa sijaitsivat Kanem-Bornu ja hausavaltiot. Lännessä olivat keskiaikaiset Ghana, Mali, Songhai ja mosivaltiot. Myöhemmin fulbet levittäytyivät laajalle alueelle. Siirtomaakaudella luotiin Ranskan Sudan ja Angloegyptiläinen Sudan, josta nykyinen Sudanin valtio on perinyt nimensä.
Sublimoituminen

Yksinkertainen sublimointilaite. Vesi, yleensä kylmä, liikkuu putkessa sen kammion sisällä, jossa sublimoitava aine on. 
1 Jäähdytysvesi sisään. 2 Jäähdytysvesi ulos. 3 Venttiili. 4 Sublimaatiokammio. 5 Härmistynyt aine (kaasutilassa). 6 Sublimoituva aine. kiinteässä muodossa. 7 Ulkoinen lämmitys.
Kaaviokuva olomuotojen muutoksista ja niiden nimityksistä.
Sublimoituminen (lat. sub 'alla' + limen 'kynnys' > sublimis 'leijaileva') on fysiikassa olomuodonmuutos suoraan kiinteästä kaasuksi ilman nestemäistä välitilaa. Sitä tapahtuu, kun lämpötila ja kaasun osapaine ovat kolmoispisteen alapuolella. Sublimoitumisen vastakohta on härmistyminen, muutos kaasusta kiinteään.
Tunnetuin ”normaaleissa” olosuhteissa sublimoituva aine on hiilidioksidi, joka sublimoituu suoraan ”kuivajäästä” höyryksi.
Myös lumi sublimoituu usein aurinkoisina kevättalven päivinä, kun lämpötila on pakkasen puolella. Samaa tapahtuu pyykille, joka ripustetaan pakkasella ulos kuivumaan: vesi jäätyy, jää sublimoituu vesihöyryksi, ja jäisestä pyykistä tulee suoraan kuivaa.
Pikakahvin ja muutamien muiden elintarvikkeiden pakastekuivaus perustuu sublimoitumiseen.
Nykyisin myös esimerkiksi kangastulosteita tehdään sublimaatiotekniikalla. Tulostettu paperi prässätään (sublimoidaan) kankaaseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sublimoituminen Wikimedia Commonsissa
Aineen olomuodot
kiinteä • neste • kaasu • plasma
jähmettyminen ↔ sulaminen • höyrystyminen ↔ tiivistyminen • härmistyminen ↔ sublimoituminen
(Bosen–Einsteinin kondensaatti • fermioninen kondensaatti • supralasi • supraneste)
Sua rakkaus odottaa

| Sua rakkaus odottaa Tapani Kansa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 38.50
 Levy-yhtiö: Hi Hat
Listasijoitukset
  Suomi: 13. (kesäkuu 1979)
Tapani Kansan muut julkaisut
| Moment Musical 1978 | Sua rakkaus odottaa 1979 | Tapani Kansa konserttilavalla 1979 |
Sua rakkaus odottaa on suomalaisen laulajan Tapani Kansan studioalbumi vuodelta 1979.
Kappaleet

A-puoli:
Sua rakkaus odottaa – 4.25  säv. Hillel Tokazier-Tapani Kansa, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
Satu rakkauden – 3.09  säv. C. Almaran, san. Merja, sov. Bruno Korpela
Oot nainen kohtalon – 2.34  säv. Paul Anka, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
Sua tahdon rakastaa – 4.03  säv. Hillel Tokazier, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
Rakkauskirjeitä hiekassa – 2.16  säv. J.F. Coots-N. & C. Kenny, san. Saukki, sov. Bruno Korpela
Ei totta olla voi – 2.52  säv. Hillel Tokazier, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
B-puoli:
Laulumme soi – 3.56  säv. J. Morali, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
Pitkät päivät pakerretaan – 2.32  säv. Hillel Tokazier, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
Rakkaus ei tullutkaan – 3.50  säv. Hillel Tokazier, san. Tapani Kansa, sov. P. Päivinen
Menetit sielus – 3.54  säv. Hillel Tokazier, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela
Tuuli viedä saa – 2.24  säv. Paul Anka, san. A. Ojapuu, sov. Bruno Korpela
Sulle rakkautein jaan – 2.51  säv. E. Heyman-V. Young, san. Tapani Kansa, sov. Bruno Korpela-P.Päivinen
Gerhard Stöck

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gerhard Stöck (oikealla) Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. |  Gerhard Stöck (oikealla) Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. |  Gerhard Stöck (oikealla) Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. |  |
Maa:   Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | kuulantyöntö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1938 | kuulantyöntö |  |
Gerhard Stöck (28. heinäkuuta 1911 Schönlanke – 29. maaliskuuta 1985 Hampuri) oli saksalainen yleisurheilija, keihäänheiton olympiavoittaja Berliinissä 1936.
Stöck oli aloittanut keihäänheiton tosissaan 1931 ja harjoitteli erikoisella menetelmällä. Hän juoksi jopa 15 kilometrin lenkkejä yleensä Itämeren rantahietikolla heittäen keihästä edellään. Vuosien 1934–1935 aikana Stöck seurasi tarkkaan Matti Järvistä filmaten hänen heittonsa ja opetteli saman tyylin. Syksyllä 1935 Stöck heitti Helsingissä Saksan ennätyksen 73,96.
Stöck oli monipuolinen urheilija, joka oli keihäänheiton ohella huipulla myös kuulantyönnössä ja piti hallussaan viisiottelun epävirallista maailmanennätystä. Hän voitti kolme opiskelijoitten maailmanmestaruutta, 1936 keihäässä ja viisiottelussa, 1939 kuulassa.
Berliinin kisoissa Stöck osallistui aluksi kuulantyöntöön. Siinä hän oli kolmannella sijalla alusta loppuun asti ja teki parhaan tuloksensa 15,66 viimeisellään.
Neljä päivää myöhemmin keihäänheitossa ennakkosuosikki oli Matti Järvinen, mutta tämä oli keskenkuntoinen loukkaantumisen jäljiltä, samoin kuin toinen kova suomalainen, Yrjö Nikkanen. Stöck oli kilpailussa viidentenä neljän kierroksen jälkeen. Adolf Hitlerin saapuessa stadionille Stöck heitti viidennen heittonsa, ainoan yli 70 metriä kantaneen. Tulos oli 71,84 ja se riitti kultaan Nikkasen viedessä hopeaa ja Kalervo Toivosen pronssia. Matti Järvinen jäi viidenneksi.
Pariisin EM-kisoissa 1938 Stöck sai kuulassa hopeaa tuloksella 15,59. Keihäässä hän jäi seitsemänneksi.
Toisen maailmansodan aikana Stöck palveli luutnanttina Wehrmachtissa ja oli mukana muun muassa Stalingradin taistelussa.
Gerhard Stöckin tytär Jutta Stöck juoksi 100 m aikaan 11,5 ja oli kahdesti EM-hopealla pikaviestissä.
Ennätykset

Kuula 16,49
Keihäs 73,96
Sting

| Sting |
| --- | --- |
 Sting kuningattaren syntymäpäiväkonsertissa 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gordon Matthew Sumner
Syntynyt: 2. lokakuuta 1951 (ikä 73) Wallsend, Tyne and Wear, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Muusikko
Taiteilijanimi:  Sting
Aktiivisena:  1974–
Tyylilajit:  rock, pop, jazz
Soittimet:  laulu, bassokitara, kontrabasso, kitara, saksofoni, luuttu
Yhtyeet:  The Police
Levy-yhtiöt:  A&M Records, Deutsche Grammophon, UMG
Aiheesta muualla
www.sting.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gordon Matthew Sumner (s. 2. lokakuuta 1951 Wallsend, Tyne and Wear, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta), tunnetaan esiintyjänimellä Sting, on englantilainen muusikko ja The Police -yhtyeen entinen basisti ja laulusolisti.
Varhaisvaiheet

Gordon Sumner syntyi ja kasvoi Newcastlen liepeillä Wallsendissä. Hänen äitinsä oli klassisesti koulutettu pianisti, joka opetti poikansakin soittamaan pianoa. Sumner valmistui opettajaksi ja opetti kahden vuoden ajan St Paul’s First Schoolissa Cramlingtonissa. Hän oli kuitenkin enemmän kiinnostunut jazzista ja kitaransoitosta ja lähti Lontooseen soittamaan ammatikseen. Hän sai lempinimensä Sting (’pisto/pistin’) mustakeltaraidallisesta puserosta, jota hän piti esiintyessään.