stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiba Lumberg
Kirjalliset teokset > Sarjakuvat

Gipsy comix.  Helsinki:  Kiban Aurinkogalleria, 2010.  ISBN 978-952-67339-0-6
Hullun taiteilijan päiväkirja.  Helsinki:  Kiban Aurinkogalleria, 2010.  ISBN 978-952-67339-1-3
Aiheesta muualla

Kiba Lumbergin kotisivut kibalumberg.fi.
/ Kiba Lumberg Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Porkola, Pilvi: Tumma perhonen Voima 8/2004 -lehti.  9.9.2009. Viitattu 22.9.2018.
Joenniemi, Minna: Kulttuurinsa kapinallinen Ylioppilaslehti 18/1997. Arkistoitu 11.11.2007. Viitattu 22.9.2018.
Kiba Lumberg, Naisen tie/Kvinnans väg/Woman’s Way 22.10.-9.11.2008 Helsingin Taiteilijaseura. Arkistoitu 22.9.2018. Viitattu 22.9.2018.
Stenbäck, Irma: Lyijykynä on paras ystäväni Helsingin Sanomat. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 22.9.2018.
Lindfors, Jukka: Kiba Lumberg, oman tiensä kulkija Ylen Elävä arkisto.  4.3.2009. Viitattu 22.9.2018.
Jegorow, Sirpa: Televisiosarja Tumma ja hehkuva veri kuohutti tunteita, mutta syistä vaiettiin Ylen Elävä arkisto.  13.9.2018. Viitattu 22.9.2018.
Paju, Anna: Kiba Lumberg on kosmopoliitti kulkuri Kansan Uutiset.  3.6.2009. Viitattu 22.9.2018.
Immonen, Petri: Perinteisen romaninaisen roolin hylännyt taiteilija Kiba Lumberg: ”Vankiloita voi olla ilman kaltereitakin” Helsingin Sanomat.  28.5.2016. Viitattu 22.9.2018. (maksullinen).
Eeva Poranen

Eeva Poranen (s. 1968 Espoo) on suomalainen kirjailija ja valokuvaaja.
Elämä ja ura

Eeva Poranen on opettanut englantia presidentin turvamiehille Mäntyniemessä ja italian kieltä työväenopistossa. Hän tekee käännöstöitä italian kielestä suomeen ja pyörittää matkailu- ja konsulttiyrityksiä.
Eeva Poranen aloitti  vastakeskustelun Berlusconin hyökkäyksille suomalaista ruokaa vastaan.
Hän asuu perheineen Espoon Nuottalahdessa.
Tuotanto

Eeva Poranen on kahden lapsen äiti, joka on kirjoittanut toisesta lapsestaan kirjan. Autistisesta Miro-pojasta kirjoitettu kirja Miro ja meri (2007), hänen esikoisteoksensa, on ensimmäinen suomalainen kuvaus siitä, mitä autistisen lapsen vanhemmat joutuvat kokemaan.
Samassa yhteydessä hän esitteli valokuvakokoelman, joka kuvaa autistisen lapsen maailmaa.  
Jo tämän kirjan perusteella Porasta on alettu pitää omaperäisenä taiteilijana niin kirjailijana kuin valokuvaajanakin.
Eeva Porasen tuotanto on lyhyessä ajassa herättänyt paljon julkista keskustelua ja omakustannekirjasta on otettu jo uusia painoksia.   Porasen teoksen ilmestymisen jälkeen isot kustantajat ovat tuoneet markkinoille monia autismista kertovia käännösteoksia. Hänellä on työn alla matkakertomus, jossa hänen poikansa Miro on jälleen pääosassa.
Hän haluaa lisätä ihmisten ymmärrystä ja suvaitsevaisuutta autismiin: "Olisi tärkeää ymmärtää, että autistiset eivät kärsi erilaisuudestaan. He ovat ylpeitä siitä, mitä ovat."
Valokuvanäyttelyt

Eeva Porasen valokuvissa toistuu samat kaksi elementtiä: horisontissa häämöttävä meri ja pieni poika, joka tuijottaa kaukaisuuteen mietteisiinsä vaipuneena. Yhdessäkään kuvassa ei näy pojan kasvoja.
Porasella on ollut useita näyttelyitä Espoossa ja Helsingissä, mm. Lastenlinnassa ja erilaisissa kulttuurikeskuksissa.
Aiheesta muualla

Autismi- ja Aspergerliitto
YLE TV2 Inhimillinen tekijä
Alpo Ruuth

Alpo Ruuth
Alpo Armas Ruuth (17. maaliskuuta 1943 Helsinki – 24. toukokuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, jonka teosten aihepiirinä ovat usein Helsingin Kallion ja Sörnäisten työläiskaupunginosat ja niiden asukkaat.
Ennen kirjailijaksi ryhtymistään Alpo Ruuth toimi muun muassa myyjänä, autonapumiehenä ja suutarina. Hänen läpimurtoteoksensa Kämppä (1969) kuvaa 1950-luvun lopun Sörkän nuorisojengiä. Ruuthin kirjoissa käsitellään paljon yhteiskunnallisia aiheita, esimerkiksi Ruotsiin muuttoa (Kotimaa, 1974), armeijaa (Korpraali Julin, 1971) ja 1990-luvun alun lamaa (Kolme miestä Toyotassa, 1993).
Läpimurtoromaanissaan Kämppä (1967) Ruuth käsitteli hänen omilla kotikulmillaan Sörnäisissä elävää poikasakkia. Teoksen päähenkilö Pera on monien Ruuthin romaanien tapaan vaatimattomista oloista lähtöisin oleva antisankari, jonka kehitystä ja epäonnistumisia romaanissa seurataan. Hänen vastapoolinaan on kieron pelin osaava Olli, joka hallitsee eteenpäin pyrkimisen taidon. Romaanissa kuvastuvat ryhmän sisäiset säännöt, jotka eroavat muun yhteiskunnan normeista.
Alpo Ruuth käsikirjoitti Veli-Matti Saikkosen ohjaaman televisioelokuvan Tykkimies Kauppalan viimeiset vaiheet (1977), jonka pääosaa näyttelee Vesa-Matti Loiri.
Toukokuussa 2018 Alpo Ruuth sai nimeään kantavan polun Helsingin Sörnäisiin.
Teokset

Naimisiin.  Helsinki:  Tammi, 1967.
Kämppä.  Helsinki:  Tammi, 1969.
Korpraali Julin.  Helsinki:  Tammi, 1971.
Kotimaa.  Helsinki:  Tammi, 1974.  ISBN 951-30-3014-8
Naisten vuonna.  Helsinki:  Tammi, 1975.  ISBN 951-30-3515-8
Nousukausi.  Helsinki:  Tammi, 1977.  ISBN 951-30-4150-6
Viimeinen syksy.  Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4876-4
Katselmus.  Helsinki:  Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5531-0
Tavallisen suomalainen mies.  Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5668-6
158 vuorokautta. Kertomus matkasta Bernt Hartwallin päiväkirjan mukaan.  Helsinki:  Tammi, 1983.  ISBN 951-30-5964-2
Maailmanloppu ja muita ongelmia. Kolumneja Kansan uutisissa 1979–1984.  Helsinki:  Tammi, 1985.  ISBN 951-30-6306-2
Prinsessa ja sikopaimen.  Helsinki:  Tammi, 1987.  ISBN 951-30-6838-2
Pitkänmatkanjuoksija.  Helsinki:  Tammi, 1989.  ISBN 951-30-9221-6
Leskimies.  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9836-2
Riidanalainen tapaus ja muita novelleja.  Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-30-9589-4
Kolme miestä Toyotassa.  Helsinki:  Tammi, 1993.  ISBN 951-31-0260-2
Pieni, suuri stadi.  (Valokuvat: Martti Lintunen)  Helsinki:  Kansan sivistystyön liitto, 1994.  ISBN 951-9455-36-1
Kyytimies.  Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0639-X
Yövahti.  Helsinki:  Tammi, 1998.  ISBN 951-31-1261-6
Kallion kundi ei kuole.  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2196-8
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1970, 1975, 1980, 1982
Vantaan kulttuuripalkinto 1984
Pro Finlandia -palkinto 1984
Stadin Kundi 2001
Aiheesta muualla

Alpo Ruuthin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Alpo Ruuthin haastattelu : Alpo Ruuth 50-luvun Sörkan poikavuosistaan: ”Me mitää slangii puhuttu!”, Slangi.Net 1.2.2002 (Arkistoitu – Internet Archive)
Atle

| Atle |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  4. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Atli
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Atle on miehen etunimi.  Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää ja tuli uudelleen käyttöön 1800-luvulla Esaias Tegnérin runojen vaikutuksesta.
Suomessa nimi Atle on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 270 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Atlen nimipäivä on 4. maaliskuuta.
Tunnettuja Atleja

Atle Antonsen (s. 1969), norjalainen näyttelijä ja koomikko
Atle Asanti (1905–1992), suomalainen diplomaatti
Atle Genetz (1859–1922), suomalainen yritys- ja pankinjohtaja ja valtiopäivämies
Atle Hansen (s. 1954), norjalainen kirjailija
Atle Mali (1904–1961), suomalainen ylilääkäri, lääkintöneuvos, professori ja päätoimittaja
Atle Lie McGrath (s. 2000), norjalainen alppihiihtäjä
Atle Selberg (1917–2007), norjalainen matemaatikko
Atle Skårdal (s. 1966), norjalainen alppihiihtäjä, suurpujottelun maailmanmestari
Atle Sponberg (s. 1964), norjalainen viulisti
Atle Welander (1911–1945), suomenruotsalainen kirjailija
Atle Emanuel Wilho (1857–1940), suomalainen runoilija
Atle Wilskman (1883–1921), suomalainen sukututkija
Muita

Jäänmurtaja Atle
Atsiinit

Atsiinien yleinen rakenne
Atsiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R2C=NN=CR2. Atsiineja voidaan valmistaa karbonyyliyhdisteistä. Aldehydeistä valmistettuja atsiineja kutsutaan aldatsiineiksi ja ketoneista valmistettuja atsiineja kutsutaan ketatsiineiksi.
Ominaisuudet ja valmistus

Atsiinit ovat huoneenlämpötilassa kiteisiä aineita. Alifaattiset atsiinit ovat usein värittömiä ja aromaattiset atsiinit ovat yleensä värillisiä. Atsiinit hydrolysoituvat veden vaikutuksesta hydratsiineiksi ja karbonyyliyhdisteeksi. Eräitä värillisiä atsiineja käytetään nestekidenäytöissä.
Atsiineja valmistetaan aldehydien tai ketonien ja hydratsiinien välisellä kondensaatioreaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu hydratsoneja, jotka voivat edelleen reagoida karbonyyliyhdisteylimäärän kanssa tai hapettua atsiineiksi. Helpoimmin reagoivat alifaattiset aldehydit ja vaikeimmin aromaattiset ketonit.
Pauli Suhonen

Pauli Juhani Suhonen (16. tammikuuta 1912 Helsinki – 9. helmikuuta 1994 Kouvola) oli suomalainen lääkäri ja kirjailija. Hän käytti kirjailijana nimimerkkejä Pauli Marras ja T. Marras.
Henkilöhistoria

Suhosen vanhemmat olivat Pekka Suhonen ja Olga Henrika Lehto ja puoliso vuodesta 1947 sairaanhoitaja Salme Annikki Karjalainen. Suhonen pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1933 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1937 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Kirurgiaan hän erikoistui 1957. Suhonen työskenteli uransa alkuvuosina sekä yksityislääkärinä että kunnanlääkärinä ja vt. rautatielääkärinä. Vuodesta 1958 hän toimi Nurmeksen seudun sairaalan johtajana. Sodissa Suhonen oli joukkueenjohtaja ja pataljoonan ja rykmentin lääkäri, sotilasarvoltaan hän oli lääkintäkapteeni (1942).
Kirjallinen tuotanto

Suhonen kirjoitti nimimerkillä T. Marras lääkäripiireissä tapahtuvan salapoliisiromaanin Tohtori Kaarretin tapaus sekä nimimerkillä Pauli Marras talvi- ja jatkosodan kokemuksiinsa perustuvan muistelmateoksen Rintamalääkärinä kuoleman linjoilla.
Tohtori Kaarretin tapaus: salapoliisiromaani, Salamasarja 1. Gummerus 1953
Rintamalääkärinä kuoleman linjoilla. WSOY 1968
Pekka Suhonen

Jussi Pekka Suhonen (16. elokuuta 1938 Helsinki – 11. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Suhonen oli myös Suomen johtavia arkkitehtuuri- ja muotoilukriitikoita.
Suhosen vanhemmat olivat vanhemmat professori Esko Suhonen ja filosofian maisteri Alli Suviala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1956 ja opiskeli aluksi arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa 1956–1959 ja valmistui sitten humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1963.
Suhonen toimi Ylioppilaslehden arkkitehtuuriarvostelijana 1958–1961, Uuden Suomen kuvataidetoimittajana 1963–1965 sekä kustannustoimittajana Otavassa 1965–1967 ja WSOY:ssa 1968–1970. Vapaa kirjailija hän oli vuodesta 1970.
Teoksia

Kootut runot. Otava 1965
Tytöt lähtevät maailmalle, novelleja. Otava 1966
Palava omaisuus, runoja. Otava 1968
Harhaileva poika, nuortenkirja. Tammi 1971
Kauniiden naisten juttu: romanttinen seikkailuromaani. Tammi 1972
Delfiini ja muita esseitä. Otava 1973
Manta eli Eläimet runoilevat ja muistelevat, saturomaani. Tammi 1974
Moskovalainen huivi, runoja. Otava 1976
Savenvalaja Hasan: tarina itäisiltä mailta, romaani, kuvitus Riina Ahonen. Otava 1977
Tulia yön puutarhassa, runoja. Otava 1979
Artek: alku, tausta, kehitys, kuvitus ja taitto Ben af Schultén. Artek, Helsinki 1985
Marimekkoilmiö, toimittajat Pekka Suhonen ja Juhani Pallasmaa. Weilin & Göös 1986
Pikku paratiisi: haavetta ja totta seuduista ja paikoista, esseitä. Otava 1988
Akseli Gallen-Kallela, käsityöläinen ja osallistuja. Gallen-Kallelan museo, Espoo 1989
Ennen ukkosta, runoja. Otava 1991
Kun Roomasta tuli ikuinen.  (Kuvittanut Tuula Pöyhiä)  Helsingissä:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13408-6
Design by Marja Kurki, teksti Pekka Suhonen, valokuvat Kaj G. Lindholm. Otava 1996
Tutkielmia naisista, kunnianhimosta ja julkisuudesta. 1. Ulla Möllensvärd 2. Aino Ackté 3. Marlene Dietrich. Otava 1996
Yöllä he menivät uimaan ja muita kirjoituksia, esseitä. Otava 1998
Ei vain muodon vuoksi: Suomen taideteollisuusyhdistys 125 vuotta. Otava 2000
Palkinnot

Parnasson palkinto 1963, 1965, 1966
J. H. Erkon palkinto 1965
Valtion kirjallisuuspalkinto 1967, 1980
Valtion nuorisokirjailijapalkinto 1973
Topelius-palkinto 1975
E. J. Vehmaksen palkinto 1981
Suomen Taideyhdistyksen Kirjallisuuspalkinto 1986
Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1986
Alfred Kordelinin säätiön kirjallisuuspalkinto 1987
Arvostelijain valtionpalkinto 1989
Estlander-palkinto 2000
Torsti Lehtinen

| Torsti Lehtinen |
| --- | --- |
 Torsti Lehtinen Turun kirjamessuilla 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1942 Helsinki
Kuollut: 16. syyskuuta 2023 (81 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, toimittaja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Torsti Vihtori Lehtinen (25. heinäkuuta 1942 Helsinki – 16. syyskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, kääntäjä ja filosofi. Hän suomensi useita Søren Kierkegaardin teoksia.
Lehtinen valmistui ylioppilaaksi 1967 Ressun iltalukiosta ja filosofian maisteriksi teoreettisesta filosofiasta 1996 Helsingin yliopistosta.
Työskentely lehdistön ja viestimien avustajana

Keskisuomalaisen kirjallisuusarvostelija ja kulttuuriosaston kolumnisti 1985–1996.
Kotimaan kolumnisti 1996–1997.
Kirkkosanomien kolumnisti 1998–1999.
Aamulehden avustaja vuodesta 1987, pääkirjoitussivun kolumnisti 1999–2002.
Yhdeksäntoista tv-kolumnia ohjelmasarjassa Vierivät kivet. TV1. 2003.
Vuonna 2007 Lehtinen nimitettiin Kirjain-lehden päätoimittajaksi.
Luottamustoimia

Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen vuodesta 1997, varapuheenjohtaja 2000–.
Lukukeskuksen johtokunnan jäsen 2002–2003.
Kriittisen korkeakoulun johtokunnan jäsen 2003.
Kirjallisuuden edistämiskeskuksen valtuuskunnan jäsen 2004–.
Helsingin Kirjailijat – Helsingfors Författare ry:n puheenjohtaja 2004–.
Suomen Kirjailijaliiton edustaja Forum Artisissa 2004–.
Palkinnot

Arvi A. Kariston säätiön tunnustuspalkinto 1982.
Jaettu 1. sija Lahden runomaratonin humoristisen runon kilpailussa 1984.
Viialan kunnan kulttuuripalkinto 1992.
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 1993.
Kustannusosakeyhtiö Notten Torstai-palkinto 1994.
1. palkinto ”Suomalainen essee” -kilpailussa 1995.
Suomen aforismiyhdistyksen Samuli Paronen -palkinto 2019.
Suomen Kirjailijaliiton kunniajäsen 2022.
Teokset

Kun päättyy Pitkäsilta.  Hämeenlinna:  Karisto, 1982.  ISBN 951-23-1914-4  Uusintapainokset: Notte Oy, 1992; Arktinen Banani, 2011.
Kuin unta ja varjoa. Romaani. Karisto. 1983.
Sokea taluttaja. Romaani. Karisto. 1984.
Hyppynarun varjo. Runokokoelma. Karisto. 1986.
Nuorallatanssija. Runo- ja aforismikokoelma. Kirjapaja. 1987.
Kuolemattomat sielut. Aforismikokoelma. Kirjapaja. 1989.
Søren Kierkegaard. Intohimon, ahdistuksen ja huumorin filosofi.  Helsinki:  Kirjapaja, 1990.  ISBN 951-625-022-X  Uusi laitos: Mattina Oy. 2000. Kolmas laitos: Arktinen Banaani. 2008.
Hyvän ja pahan tällä puolen.  Helsinki:  Kirjapaja, 1991.  ISBN 951-625-090-4  Esseitä.
(toim.): Totuus, kaipaus, kauneus.  Helsinki:  Kirjapaja, 1993.  ISBN 951-625-221-4
Jano. Romaanitrilogia: Kun päättyy Pitkäsilta; Kuin unta ja varjoa; *Sokea taluttaja. Sanasato. 1997.
Inter cityn Väinämöinen: 24 esseetä.  Helsinki:  Kirjapaja, 1997.  ISBN 951-625-503-5
Sanojen avaruus. Virikkeitä luovaan kirjoittamiseen.  Taivalkoski:  Päätalo-instituuttia, 2000.  ISBN 951-97104-4-2  Päätalo-instituutti. 2000. Myös verkkoversiona. Uusi laitos: Sanojen avaruus. Luovan kirjoittamisen opas.  Helsinki:  Kirjapaja, 2003.  ISBN 951-625-906-5
Elämän hinta. Esseitä.  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-831-X
Eksistentialismi. Vapauden filosofia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2002.  ISBN 951-625-723-2
Kutsumushuora. Romaani.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2003.  ISBN 951-0-28278-2
(toim.): Runoilijan Jumala.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2003.  ISBN 951-0-27709-6
Saatana.  (Henki & elämä)  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-084-1
Mahdolliset maailmat – aforismeja. Kirjastudio. 2005.
(toim.): Kirjailijan Raamattu.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2009.  ISBN 978-951-0-34891-8
Sika vai Sokrates. Kirjoituksia kaipauksesta, kirkosta ja karaokesta.  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2009.  ISBN 978-952-492-298-2
Matissen kappeli – runollisia ja epärunollisia mietteitä.  Helsinki:  Basam Books, 2020.  ISBN 978-952-733-760-8
Sofian sisaret – Filosofian historian suuret naiset.  Helsinki:  Into Kustannus Oy, 2020.  ISBN 978-952-351-354-9
Näytelmiä ja käsikirjoituksia

Oscar Wilde: Dorian Grayn muotokuva. Näytelmäsovitus Kuopion kaupunginteatterille 1989.
Kivisen kirkon jumala. Historiallis-symbolinen näytelmä. Lempäälän kulttuuriviikot 1997 ja 1999.
Kirjailijakuvia: Jaakko Syrjä. Videokäsikirjoitus. Kirjallisuuden edistämiskeskus. 2000.
Jano. Filosofinen näytelmä. Pirkanmaan taidetoimikunnan tilaustyö. Teatteri Telakka, 2000. Tampere-talon Studio, 2000. Espoon Kaupunginteatteri, 2001. Teatteri Figuuri, 2004.
Humoristin hyppy, osa 1: Vedenalaiset syvyydet. Kierkegaardin jalanjäljissä Kööpenhaminassa. Suunnittelu ja toteutus yhdessä Seppo Puttosen kanssa. Ohjelman kesto 50 min. Ylen ykkönen 28.6. ja 29.6.2001 sekä 28. 3.2002.
Humoristin hyppy, osa 2: Kaikkivaltias kaipuu. Kierkegaardin jalanjäljissä Kööpenhaminassa. Suunnittelu ja toteutus yhdessä Seppo Puttosen kanssa. Ohjelman kesto 50 min. Ylen ykkönen 5.7. ja 6.7.2001. Uudistettu versio 29.3.2002.
Poika. Monologinäytelmä. Lempäälän seurakunnan 100-vuotisjuhlatoimikunta. Lempäälän vanha pappila. 2003.
Juutalaisen teatterin synty. Essee George Taborin näytelmän Goldberg-muunnelmia käsiohjelmaan. Suomen Kansallisteatteri. 2004.
Romaanista Kutsumushuora dramatisoitu näytelmä. Lappeenrannan kesäteatteriyhdistyksen talvinäyttämö. 2005.
Suomennoksia

Kierkegaard, Søren: Välisoittoja.  ((Alkuteos sisältyy teokseen Enten – eller, 1843.) Suomentanut ja esipuheella varustanut Torsti Lehtinen)  Helsinki:  Kirjapaja, 1988.  ISBN 951-621-882-2
Kierkegaard, Søren: Päättävä epätieteellinen jälkikirjoitus.  ((Afsluttende uvidenskabelig efterskrift til de philosophiske smuler, 1846.) Suomentanut Torsti Lehtinen)  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18119-6
Kierkegaard, Søren: In vino veritas.  ((In vino veritas, ilmestynyt teoksessa Stadier paa livets vei. Studier af forskjellige, 1845.) Suomentanut ja selityksin varustanut Torsti Lehtinen)  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21011-0
Søren Kierkegaardin tekstien suomennokset kuunnelmassa Paha hämärä (kirjoittanut Markku Into). Radioateljee, Ylen Ykkönen 22.1.1998.
Alex, Ben: Søren Kierkegaard. Ajattelijan elämä.  (Søren Kierkegaard. An Authentic Life, 1997.) Suomennos: Tytti Träff, Torsti Lehtinen (2. osan suomennos englannista ja tanskasta sekä 2. osan toimitustyö ja koko teoksen esipuhe)  Helsinki:  Kirjapaja, 1998.  ISBN 951-625-508-6
Lennart Koskinen: Jumala. Suomennos ruotsista. LK-kustannus. 1998.
Lennart Koskinen: Ilmestyskirja tänään. Esseesarja. Suomennos ruotsista. Teoksessa Lennart Koskinen, Torsti Lehtinen, Wille Riekkinen: Ilmestyskirja. Kirjapaja. 1999.
Thielst, Peter: Elämä ymmärretään taaksepäin, mutta se täytyy elää eteenpäin. Kertomus Søren Kierkegaardista.  ((Livet forstås baglæns, men må leves forlæns. Historien om Søren Kierkegaard, 1994.) Suomentanut Torsti Lehtinen)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23455-9
Henrik Jansson: Hyvää yötä, kolmosen raitiovaunu. Suomennos ruotsista. Sahlgrens. 2001.
Kierkegaard, Søren: Pelko ja vavistus. Dialektista lyriikkaa.  ((Frygt og bæven. Dialektisk lyrik, 1843.) Suomentanut ja selityksin varustanut Torsti Lehtinen)  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25138-0
Tulva, Näkymätön puutarhuri, Naurava Jumala. Suomennokset ruotsista. Teoksessa Kerron sinulle tarinan (toim. Heli Pruuki) LK-kustannus. 2002.
Runoantologia Morsiamelle (toim. Helen Exley). Suomennos englannista. Paletti Oy. 2003.
Paul von Martens: Nemesis eli verta verrasta. Suomennos ruotsista. Sahlgrens. 2005.
Kierkegaard, Søren: Eräänlainen kiusaus. Søren Kierkegaardin ajatuksia luovuudesta.  (Valikoima mietelmiä ja aforismeja teoksesta Päättävä epätieteellinen jälkikirjoitus. Suomennos: Torsti Lehtinen. Toimittaneet Olli Hyvärinen ja Torsti Lehtinen)  Turku:  Savukeidas, 2011.  ISBN 978-952-268-001-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Torsti Lehtisen aforismeja
Annika Eronen: Puna-mustat silmälasit – Keskustelu Torsti Lehtisen kanssa niin & näin 3/2001, 66–67.
Torsti Lehtisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Lassi Nummi

| Lassi Nummi |
| --- | --- |
 Lassi Nummi lokakuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1928 Helsinki
Kuollut: 13. maaliskuuta 2012 (83 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä, professori
Kirjailija
Salanimi: Jukka Kangas
Kirjallinen suuntaus: modernismi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lauri (Lassi) Juhani Yrjönpoika Nummi (9. lokakuuta 1928 Helsinki – 13. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä, jonka omasta tuotannosta suurin osa on modernia runoutta. Hän käytti myös kirjailijanimeä Jukka Kangas.
Nummen laajan tuotannon ensimmäiset teokset, kaksi runokokoelmaa ja proosateos Maisema, julkaistiin vuonna 1949. Paitsi kirjailijana ja esseistinä Nummi toimi muun muassa Uuden Suomen kulttuuritoimittajana ja Suomen kirjailijaliitossa. Nummi oli kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1983–1988. Raamatunkäännöskomitean työhön Nummi osallistui 1973–1990.
Nummen puoliso oli ylihoitaja Pirkko Nummi (1921–2018).
Elämä

Nummi kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1948.
Hänet vihittiin Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi 1986 ja teologisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 2000. Taiteilijaprofessori hän oli vuosina 1990–1995.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura myönsi Nummelle vuonna 2006 Aleksis Kiven rahaston palkinnon hänen kirjallisesta elämäntyöstään. Kirjallisuuden valtionpalkinnon hän on saanut viisi kertaa. Helmikuussa 2008 Nummelle perustettiin nimikkoseura häntä juhlistavan seminaarin yhteydessä.
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Lassi Nummelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -kunniamerkin 6.12.1972.
Lassi Nummen vanhemmat olivat rovasti Yrjö Alarik Nummi ja Ida Maria Mahlberg. Nummen kaksi poikaa ovat elokuva- ja teatteriohjaaja Ilari Nummi ja ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija Markus Nummi. Nummen kaksi veljeä olivat muotoilija Yki Nummi ja säveltäjä Seppo Nummi.
Nummi menehtyi 13. maaliskuuta 2012 Haartmanin sairaalassa Helsingissä 83-vuotiaana.
Tuotanto

Nummi tuli julkisuuteen vuonna 1949 kolmella teoksella vajaan vuoden sisällä. Ne olivat runokokoelma Intohimo olemassaoloon, proosateos Maisema ja kiinalaissävyinen kuvitettu runokirja Vuoripaimen. Nummi oli modernistien aikalainen, mutta ei kuulunut kiinteästi tähän taidesuuntaan. Hän oli romantikko, joka pyrki korukuvioituun ja musikaalisrytmiseen ilmaisuun. Selvimmin tämä näkyy hänen kokoelmassaan Chaconne (1956). Hän siirtyi kuitenkin 1960-luvulla kohti mietiskelevämpää ja yhteiskunnallisempaa runoa, jota kriitikko Pekka Tarkka nimitti porvarillisen onnen puolustukseksi. Kymmenen vuotta myöhemmin Nummen runoihin tuli hänen läheistensä poismenojen takia menetyksen, muistojen ja olemassaolon pohdintaa. Kaikki edelliset vaiheet yhdistävää synteesiä on kokoelmissa Kaksoiskuva (1982) ja Hiidentyven (1984). Seuraaviin runokokoelmiinsa Nummi toi entistä enemmän raamatullista ainesta, mihin vaikutti hänen työnsä raamatunkäännöskomitean jäsenenä.
Koko Nummen tuotannon läpi kulkevia teemoja ovat humaanisuus, suvaitsevuus, hiljaisuus sekä luonnon ja kulttuurin arvostus.