stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tvijälp

Tvijälp
| --- | --- |
Muut nimet:  Westendin Tvijälp, Westends Tvijälp
Sijainti:  60°9′21.60″N, 24°48′16.40″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,13 km² 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tvijälp on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Se sijaitsee Linholmsfjärdenin merialueella parisen kilometriä Haukilahden venesatamasta itään. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Tvijälp kuuluu Westendiin; saaren ja Westendin manneralueen välillä on noin 200 metriä leveä salmi.
Tvijälpin pinta-ala on 13,4 hehtaaria. Saaren itäosassa on matala, kaislikkoinen lahti, joka antaa saarelle c-kirjainta muistuttavan muodon. Tvijälpin keskiosa eli lahden länsipuolinen kannas on alavaa maata. Tvijälpin pohjoinen osa on metsäistä, havupuuvaltaista mäkimaata, joka kohoaa yli kymmenen metrin korkeuteen merenpinnasta. Eteläosa puolestaan on verraten kallioista mäkimaata, joka kohoaa yli viidentoista metrin korkeuteen. Rantaniittyjä on siellä täällä. Tvijälpin luonnossa on muistoja saarella vietetystä kalastajaelämästä.
Tvijälp on osa Espoon itäsaaristoa. Sen koillispuolella sijaitsee Småholm ja lounaispuolella Varsasaari. Edellisiä kauempana, kaakon suunnassa sijaitsee Vehkasaari ja idän suunnassa on Westendin Korkeasaari. Koivusaari venesatamineen ja metroasemineen sijaitsee runsaat kaksi kilometriä Tvijälpistä itäkoilliseen. Hanasaaren kulttuurikeskus sijaitsee puolisentoista kilometriä Tvijälpistä koilliseen.
Tvijälpin nimi oli aikoinaan Tvigölpe. Vanhassa ruotsin kielessä tvi-sanan merkitys on kaksiosainen ja gölpe puolestaan merkitsee matalaa lahtea.
Espoon Suvisaaristossa noin seitsemän kilometriä Westendin Tvijälpistä lounaaseen sijaitsee pieni huvilasaari, jonka nimi on niin ikään Tvijälp.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Tvijälp, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Retkipaikka.fi
Retkisatama.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuuliviiri

Tuuliviiri
Tuuliviiri on mittalaite, joka osoittaa tuulen suuntaa. Se on laakeroitu painopisteen alapuolelta niin, että se pääsee pyörimään vapaasti vaakasuuntaan. Laakerin etupuolella on pienempi pinta-ala tuulelle alttiina kuin laakerin takana. Niinpä viiri asettuu tuulen suuntaisesti siten, että tuulinuoli tai linnun nokka osoittaa suuntaan, josta tuuli puhaltaa, pohjoistuulella siis pohjoiseen.
Historiaa

Tuuliviireistä tai tuulipusseista on viitteitä Mesopotamiasta noin ajalta 2000–1500 eaa. Tuulien torni Ateenassa ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. lienee vanhin säilynyt tuuliviiri.
Varsinkin Keski-Euroopassa käytetään kukon muotoisia tuuliviirejä. Paavin kerrotaan 800-luvulla määränneen, että jokaisen Euroopan kirkon katolle tuli asettaa kukko muistoksi Jeesuksen ennustuksesta Pietarille (Mutta hän sanoi: "Minä sanon sinulle, Pietari: ei laula tänään kukko, ennen kuin sinä kolmesti kiellät tuntevasi minua." Luukas 22:34). Sattumalta huomattiin, että nämä kukot kääntyilivät tuulen suunnan mukaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tommy Strandberg Collection - Handgjorda och personliga vindflöjlar - vindflojel.se
Kirjallisuutta

Pohjakallio, Kari: Tuuliviiri – tuhansien tuulien tulkki.  Espoo:  Espoon perinneyhdistys Aurora, 2009.  ISBN 978-951-98984-4-5
Koristeellinen tuuliviiri, viirikukko
Tuulten sijainnit ja nimet

Tuulten sijainnit ja nimet (m.kreik. Ἀνέμων θέσεις καὶ προσηγορίαι, Anemōn theseis kai prosēgoriai; lat. Ventorum situs et cognomina) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Teos on todellisuudessa lyhyt katkelma peripateettisessa koulukunnassa syntyneestä laajemmasta tutkielmasta De signis. Siksi sitä kutsutaankin myös pidemmällä nimellä Ventorum situs et appellationes ex Aristotelis libro de signis. Kirjoitus on usein pantu Theofrastoksen nimiin.
Sisältö

Kirjoitus luettelee kahdentoista eri ilmansuunnista puhaltavan tuulen nimet sekä niiden vaihtoehtoiset eri paikkakunnilla käytetyt nimet, sekä kertoo muun muassa sen, missäpäin ne aiheuttavat myrskyjä. Tuulten suuntia on käsitelty myös teoksissa Meteorologia ja Maailmankaikkeudesta.
Sisältö > Tuulten nimet

Boreas (pohjoinen)
Meses (pohjoiskoillinen)
Kaikias (itäkoillinen)
Apeliotes (itä)
Euros (itäkaakko)
Euronotos (eteläkaakko)
Notos (etelä)
Leukonotos (etelälounas)
Lips (länsilounas)
Zefyros (länsi)
Iapyks (länsiluode)
Thrakias (pohjoisluode)
Kirjallisuutta

Aristotle: The Situations and Names of Winds. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99338-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Tyko

| Tyko |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  6. huhtikuuta, 28. toukokuuta, 24. elokuuta
Muunnelmia:  Teijo
Vastineita eri kielissä:  Tycho (lat.)
Nimen alkuperä:  Thykikos (kreik.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyko on suomalainen miehen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli annettu Suomessa 494 miehelle ja alle viidelle naiselle Alkuperältään nimi on lyhentymä kreikkalaisesta, Raamatussakin esiintyvästä nimestä Tykikos (lat. Tychicus), joka johtuu onnellista tarkoittavasta kreikan kielen sanasta tykikos.
Tunnettuja Tykoja

Tyko Brahe, tanskalainen tähtitieteilijä
Tyko Haapala, "Tykopaatti", rap-artisti
Tyko Hagman, suomalainen toimittaja ja kirjailija
Tyko Hedlund, suomalainen runoilija
Tyko Isolukkari, suomalainen sisällissodan aikana Jämsän teloituksiin osallistunut maanviljelijä ja suojeluskuntalainen
Tyko Reinikka, suomalainen poliitikko ja pankinjohtaja
Tyko Sallinen, suomalainen taidemaalari
Tyko Tarponen, suomalainen poliitikko, liike-elämän vaikuttaja ja päätoimittaja
Tyko Vanne, suomalainen pikajuoksija
Tyko Varto, suomalainen sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen aktivisti
Tyko Vesa, suomalainen jääkärivääpeli
Turun Urheilupuisto

| Turun Urheilupuisto> Urkkis, Urkkapuisto |
| --- | --- |
 Urheilupuiston kartta
Sijainti:  Turku
Koordinaatit:  60°26′32″N, 022°15′44″E
Omistaja:  Turun kaupunki
Avattu:  1893
Aiheesta muualla
Verkkosivut
  Turun Urheilupuisto Commonsissa 
 n k 
Turun Urheilupuisto on Turun keskustassa, Aurajoen itärannalla sijaitseva urheilu- ja virkistysalue. Laaja puistoalue sisältää useita liikuntapaikkoja, joista osa on avoinna ympäri vuoden. Puiston merkittävimmät kokonaisuudet ovat Paavo Nurmen stadion sekä yläkenttä, joka toimii sekä jalkapallo- että amerikkalaisen jalkapallon kenttänä. Puistossa on myös frisbeegolfrata, ulkokuntoilulaitteita sekä useita tennis-, koripallo- ja lentopallokenttiä. Talvella puiston kenttiä jäädytetään jääpelejä varten. Puiston ympäri kiertää Karikon lenkki -kuntorata, joka on saanut nimensä Paavo Karikosta, joka oli Suomen ensimmäinen kunnallinen urheiluohjaaja vuosina 1938–1969.
Historia > Puisto siirtyy Turun kaupungille

1930-luvun lopussa oli selvää, ettei puistoa tähän asti hoitanut yhdistys pystynyt enää huolehtimaan puistosta, vaan se siirtyi kaupungin omistukseen seuraavan vuokra-ajan päättyessä. Puisto siirtyikin lopulta kaupungin hallintaan jatkosodan aikana vuonna 1943. Samalla myös poistettiin puiston sisäänpääsymaksu. Osa erityisesti puistoa aiemmin hoitaneen yhdistyksen jäsenistä oli tyytymättömiä tähän kehitykseen. Erityisesti puistossa itse asunut puiston isänä pidetty August Blomberg totesi puiston menevän täysin pilalle, kun sinne pääsevät kaikki halukkaat "nurmikoita tallaamaan ja linnunpesiä tuhoamaan".
Kaupungin hoidossa puisto alkoi kuitenkin heti elävöityä ja muun muassa lintulammikoihin saatiin 1940-luvun lopussa asukkaita. Keväällä 1950 Turun Sanomissa kerrottiin, että Turun ystäväkaupungista Tanskan Århusista oli lähetetty Turkuun neljä kyhmyjoutsenta, jotka sijoitettiin Urheilupuiston lammikkoon. Ennestään lammikoissa oli jo yksi joutsen ja kaksi myskiankkaa. Sodan jälkeen urheilupuisto ei enää riittänyt nopeasti kasvavan väestön urheilupaikaksi ja urheilukenttiä rakentui muuallekin Turun ympäristöön. Jo pieneksi jääneen hyppyrimäen tilalle suunniteltiin talviurheilukeskusta Luolavuoreen, mutta hanke ei koskaan toteutunut ja Urheilupuistonkin hyppyrimäki purettiin myöhemmin 1960-luvulla. Myös jäähallia suunniteltiin ensin sijoitettavaksi puistoon, mutta se sijoitettiin lopulta Kupittaalle. Jäähallin rakentamiseen asti jääkiekon sarjapelit oli pelattu Urheilupuiston kentän länsipuolella sijainneessa "Montussa". Uutta puistossa olivat 1950-luvulla alkaneet Urheilupuiston moottoripyöräajot.
Urheilupuiston kenttää kunnostettiin 1970-luvulla rakentamalla nykyiset maavallikatsomot. Myös katsomo vaati uudistusta ja sen suunnittelusta järjestettiin kilpailu maaliskuussa 1981. Ehdotuksia saapui peräti 44 ja voittajaksi selviytyi arkkitehtikolmikko Matti Nurmela, Kai Raimoranta ja Jyrki Tasa. 4 000-paikkainen katsomo valmistui vuonna 1989. Urheilukenttä muutettiin myöhemmin stadioniksi ja se sai vuonna 1997 nimen Paavo Nurmen stadion, kun Nurmen syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta.
2000-luvun alussa puistoon suunniteltiin jokirannasta stadionille asti johtavaa massiivisesta kiviportaikosta koostuvaa ympäristötaideteosta nimeltä Olympica. Alun perin teoksen piti olla valmis vuonna 2002, mutta hanke kaatui lopulta rahoitusvaikeuksiin. Urheilupuiston lammikoissa ei ole enää vuosiin ollut lintuja, ja vuonna 2004 kaupunginvaltuusto päätti kunnostaa tyhjiksi jääneet lammikot Turun 775-vuotisjuhlan kunniaksi. Lintujen tilalle saatiin uusia istutuksia ja valaisimia.
Liikuntapaikat

Paavo Nurmen stadion
Yläkenttä
Viisi tenniskenttää
Kaksi koripallokenttää
Neljä Beach volley -kenttää
Lentopallokenttä
Kaksi hiekkakenttää (Välikenttä ja hiekkakenttä)
Frisbeegolf-rata
Karikon lenkki -kuntoreitti
Ulkokuntoilulaitteet
Olympiasauna ja kuntosali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turun Urheilupuisto Wikimedia Commonsissa
Turku.fi: Turun Urheilupuisto
Turun Urheilupuisto ilmakuvassa.
Kalevan kisat 2011 Turussa Paavo Nurmen stadionilla.
Tynnyri (mitta)

Tynnyri on tilavuusmitta.
1600-luvulla tynnyri oli viljaa mitattaessa noin 145 litraa ja 1700-luvulla, kun tynnyriin oli lisätty varisemisvara ja kukkura, noin 165 litraa. Nestemäista tavaraa mitattaessa tynnyri oli 48 kannua eli 126 litraa.
Vuodesta 1855 Ruotsissa tynnyri nestetavaran mittana oli 125,62 litraa ja kuivan tavaran mittana 146,35 litraa. Suomessa tynnyri kuivaa tavaraa oli 164,88 litraa. Tervatynnyrin koko oli 125 litraa (Rostockin mitta).
Tuvalun lippu

1:2
Valtiolippu
Tuvalun vanha lippu, käytössä 1995-1997
Tuvalun lippu otettiin käyttöön vuonna 1978. Sen yhdeksän tähteä kuvaavat yhdeksää atollia, joista Tuvalu muodostuu.  Vuonna 1995 käyttöön otettiin uusi lippu, mutta vanha lippu palautettiin pienten muutosten jälkeen vuonna 1997.
Kuvaus

Tuvalun lipussa on vasemmassa ylänurkassa Yhdistyneen kuningaskunnan lippu. Tuvalun lipun pohjaväri on vaaleansininen, ja siinä on lisäksi yhdeksän kultaista tähteä, jotka edustavat valtion atolleja. Tähdet on sijoitettu lippuun osoittamaan atollien maantieteellisiä sijainteja.
Tuvalun lippulaki asettaa lipulle joitain sääntöjä. Yhdistyneen kuningaskunnan Union Jack peittää neljänneksen lipusta. Tähtiä on vain lipun toisella puoliskolla, ja lipun korkeuden ja leveyden suhde on yhden suhde kahteen. Yhden tähden leveys on noin kahdestoistaosa koko lipun leveydestä. Tähdet eivät ole kaikki suorassa, vaan osa osoittaa alaspäin ja osa lipun keskelle. Jälkimmäistä tähtien kulmaa ei ole laissa määritelty. Lisäksi tähtien sommittelua ei ole missään määrätty.
Historia

Kun Ellicesaaret eli nykyinen Tuvalu erosi vuonna 1976 Gilbertsaarista ja muodosti oman siirtokuntansa, sille tuli myös oma lippu. Ellicesaarten lipussa oli vasemmassa yläreunassa Union Jack. Lipun pohjaväri oli tummansininen ja oikean puoliskon keskellä oli valkoinen kiekko, jonka keskellä oli Tuvalun vaakuna.
Tuvalu itsenäistyi 1. lokakuuta 1978. Tuvalussa järjestettiin kansallinen kilpailu uudesta lipusta. Ehdotelmien joukosta valittiin Vione Natano -malli, joka on myös nykyinen lippu.
Lippua muutettiin ensimmäisen kerran 1995, kun se muutettiin vastaamaan maan nimeä. Tuvalu tarkoittaa "kahdeksaa saarta", sillä alkujaan maan yhdeksännellä atollilla Niulakitalla ei ollut asukkaita. Lipusta poistettiin siis yksi tähti. Vielä samana vuonna lipusta päätettiin poistaa myös Yhdistyneen kuningaskunnan lippu. Lokakuussa 1995 julkaistiin uusi lippu. Se ei kuitenkaan ollut suosittu kansan keskuudessa. Pääministeri Kamuta Latasi sai parlamentilta epäluottamuslauseen joulukuussa 1996. Bikenibeu Paeniu valittiin pian tämän jälkeen uudeksi pääministeriksi, ja hän palautti Tuvalun alkuperäisen lipun helmikuussa 1997.
Tutkielma ylösnousemuksesta

| Tutkielma ylösnousemuksesta |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka, kopti
Genre:  teologia
Julkaistu:  n. 170–200
Suomennos
Suomentaja:  Mika Hella
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-0-30859-5
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tutkielma ylösnousemuksesta on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi I, kirja 4). Tutkijat ovat lukeneet sen osaksi valentinolaista kirjallisuutta. Kirjoitus on ajoitettu noin vuosiin 170–200.
Sisältö

Kirjoitus on tyyliltään kirje, jossa opettaja vastaa oppilaansa Rheginoksen kysymyksiin. Kirje käsittää noin kahdeksan sivua. Kirjoitus käsittelee nimensä mukaisesti ylösnousemuskysymystä ja kuoleman jälkeistä tilaa. Kirjoitus esittää hyvin erilaisen gnostilaisen tulkinnan, koska sen mukaan ”ylösnousemus” voi tapahtua jo nykyhetkessä. Se, joka käsittää, mikä todella on olemassa, muuttuu hengellisesti eläväksi, vastakohtana tavallisen elämän hengelliselle kuolemalle. Pagelsin mukaan tällainen ylösnousemus vertautuu buddhalaiseen valaistumiseen.
Kirjallisuutta > Suomennos

Tutkielma ylösnousemuksesta. Johdanto, käännös ja selitykset Mika Hella. Teoksessa Dunderberg, Ismo & Marjanen, Antti (toim.): Nag Hammadin kätketty viisaus – gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä, s. 161–172.  (2. täydennetty painos)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30859-5
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

The Treatise on the Resurrection . Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 1. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Treatise on the Resurrection. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 52–57.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

The Treatise on the Resurrection. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
The Treatise on the Resurrection. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä
Harry Kivijärvi

Harry Mikael Kivijärvi (25. heinäkuuta 1931 Turku – 15. huhtikuuta 2010 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä. Kivijärvi tuli suuren yleisön tuntemaksi voitettuaan presidentti J. K. Paasikiven muistomerkin suunnittelukilpailun vuonna 1976.
Kivijärvi kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1947–1950. Hän alkoi tehdä metallisia, esittäviä pienoisveistoksia ja osallistui muun muassa kilpailuun Sibelius-monumentista figuratiivisella luonnoksella, joka tuli kilpailussa toiseksi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat kuitenkin järkälemäiset kivityöt, usein mustat tai valkeat, joiden pinnat ovat sileät ja sommittelu muodostuu usein suurista kivipaasista.
Taidehistorioitsija ja eduskunnan taidekokoelman intendentti Liisa Lindgren on Harry Kivijärven tytär.
Palkinnot ja tunnustukset

Harry Kivijärvi palkittiin työstään muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970 ja ruotsalaisella Prinssi Eugen -mitalilla vuonna 1987. Hän sai Ars Fennica Elämäntyöpalkinnon 2003. Vuonna 1987 hänet kutsuttiin Suomen Kuvanveistäjien liiton kunniajäseneksi.
Harry Kivijärven taidekokoelma

Harry Kivijärven taidekokoelma lahjoitettiin vuonna 2012 Gösta Serlachiuksen taidesäätiölle Mänttään. Kokoelmassa on yhteensä 87 taideteosta. Niistä 23 on Harry Kivijärven omia teoksia, joista 21 on isompiin ulkotiloihin tarkoitettuja teoksia ja kaksi Harry Kivijärven itse suunnittelemaa ja kutomaa gobeliinia. Kokoelman teoksista 64 on Kivijärven taidekeräilijänä hankkimia muiden taiteilijoiden teoksia. Se sisältää teoksia, joita on attribuoitu muun muassa Akseli Gallen-Kallelalle, Hugo Simbergille, Pekka Haloselle, Tyko Salliselle, Albrecht Dürerille, Marc Chagallille, Henri Matisselle, Alberto Giacomettille ja Pablo Picassolle. Lisäksi mukana on antiikin kreikkalaista ja roomalaista taidetta sekä kiinalaista ja japanilaista taidetta.
Teoksia

J. K. Paasikiven muistomerkki, 1980, Paasikivenaukio, Helsinki
Urho Kekkosen hautapaasi, 1987, Hietaniemen hautausmaa, Helsinki
Pirkka, 1987, Sorin aukio, Tampere
Kuvia julkisista teoksista

Uno Cygnaeuksen muistomerkki, 1965, Hämeenlinna.
Runeberg, Lönnrot, Snellman, 1968, Turku.
Suuri portti, 1969, Tampere.
Adolf Ivar Arwidssonin muistomerkki, 1970, Turku.
Maamerkki, 1970, Tampere.
Monoliitti, 1971, 1974, Mänttä.
Rannalla, 1972, Tampere.
Teema VI, 1974, Tampere.
Kivitaulu, 1974, Mänttä.
Odotus, 1974, Tampere.
Niilillä, 1975, Tampere.
Yö ja päivä, 1976, Tampere.
Syksy, 1978, Mänttä.
Purje, 1978, Mänttä.
Lintu, 1979, Mänttä.
Calderin muistolle, 1979, Mänttä.
Niilillä, 1979, Mänttä.
Teema I, 1980, Mänttä.
Itä ja länsi, J. K. Paasikiven muistomerkki, 1980, Helsinki.
Iso figuuri, 1981, Mänttä.
Kirkonrakentajat Killi ja Nalli, 1983, Raisio.
Hiljaiset päivät, 1984 (1976), Vaasa.
Hiljaiset päivät II, 1985, Kajaani.
Urho Kekkosen hautamuistomerkki, 1987, Helsinki.
Lokki, 1987, Pori.
Plotinos, 1987, Mänttä.
Euklides, 1987, Mänttä.
Pirkka, 1987, Tampere.
Feeniks-lintu, 1990, Rovaniemi
Kulttuurikeskus Poleenin suihkulähde, 1990, Pieksämäki.
Muistomerkki 1993, Varberg, Ruotsi.
Yksityiskohta edellisestä.
Teema, 2016, Turku.
Näyttelyitä

Osallistui Suomen edustajana muun muassa Venetsian, São Paulon ja Pariisin biennaaleihin. Ars 61-näyttelyssä 1961.
Kirjallisuutta

Kivijärvi, Harry: Miten pyramidit rakennettiin? Muinaisten kansojen kivityö.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-111-568-5
Aiheesta muualla

Elämäntyöpalkinto 2003, Ars Fennica
Kivijärven CV
Harry Kivijärven muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Tusina

Tusina donitseja
Tusina (lyh. tus, engl. dozen, ransk. douzaine) on paljon käytetty kappalemitta, joka merkitsee 12 kappaleen erää. Kaksitoista tusinaa eli 144 kappaletta on krossi.
Tusina ja krossi voidaan myös käsittää 12-kantaisen eli duodesimaalijärjestelmän mukaisiksi lukusanoiksi. Tusinaa pidetään monissa yhteyksissä kätevänä laskuyksikkönä erityisesti siitä syystä, koska luku 12 on jaollinen sekä kahdella, kolmella, neljällä että kuudella. Tämä seikka lienee myös vaikuttanut siihen, että luku 12 on ollut vanhastaan myös monien mittayksiköiden suhdelukuna: vuosi jakautuu 12 kuukauteen, brittiläinen jalka 12 tuumaan ja ennen myös Ison-Britannian šillinki 12 pennyyn.
Käyttö

Kaupassa tusinoina on vanhastaan laskettu ja myyty muun muassa lusikoita, kampoja, harjoja, peilejä, saksia ja sukia. Hopealusikoita myydään nykyisinkin usein puolen tusinan eli 6 kappaleen erissä. Lautoja laskettaessa 12 kappaleen erästä on käytetty nimitystä toltti.
Käyttö > "Tusinatavaraa"

Yhdyssanojen alkuosana tusina merkitsee suomen kielessä usein halventavasti suurina määrinä tuotettua, yksilöllisyyttä vailla olevaa ja keskinkertaista. Paitsi "tusinatavarasta" ja -"tuotteista", saatetaan vastaavassa merkityksessä puhua myös "tusinaihmisistä", esimerkiksi "tusinakirjailijoista" tai -"taiteilijoista", joiden teoksilta puuttuu omaperäisyys.
Sanan etymologia

Sana tusina on peräisin ranskan kielen sanasta douzaine, joka on johdos lukusanasta douze, kaksitoista. Suomen kielessä sana on ollut käytössä ainakin jo 1600-luvun alussa.  Ranskan kielessä johdin -aine voidaan lisätä muihinkin lukusanoihin, jolloin näin muodostettu substantiivi saattaa tarkoittaa määräsuuruista erää, mutta epätarkkaa lukumäärän arviota: esimerkiksi trente = 30, trentaine = kolmisenkymmentä, noin 30; cent = 100, une centaine = satakunta.
Leipurin tusina

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:dozen
Leipurin tusina (engl. Baker's dozen) merkitsee 13 kappaleen erää. Samassa merkityksessä käytetään suomen kielessäkin myös nimitystä pirun tusina (engl. Devil's dozen)
Nimitys johtuu leipurien tavasta myydä tuotteitaan 13 kappaleen erässä, jota kuitenkin sanotaan tusinaksi. Tämä tapa on mahdollisesti saanut alkunsa heidän yrityksestään varmistua siitä, etteivät he joudu syytteeseen asiakkaan huijaamisesta, vaikka tuotteiden paino olisikin säädettyä pienempi, missä tapauksessa heitä olisi voitu sakottaa.
1500-luvun lopulla leipurin tusina tarkoitti 13 kappaleen leivottua erää, josta asiakas sai 12 kappaletta ja viimeinen jäi leipurille voitoksi.
Useimmista muista lähteistä poiketen Classical Dictionary of the Vulgar Tonge vuodelta 1785 ilmoitti, että "leipurin tusina" oli 14 kappaletta, mikä lukumäärä sämpylöitä oli annettava tusinan ostajalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tusina Wikimedia Commonsissa
Käännös suomeksi
"Leipurin tusina" on saattanut saada alkunsa leipurien keinosta välttää syytökset asiakkaiden huijaamisesta.
Tuuksi

| Tuuksi Тукса, Tuksa |
| --- | --- |
 vaakuna
 Tuuksi
 Koordinaatit: 61°0′40″N, 32°50′45″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunuksen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  84 km²
Väkiluku (2010):  1 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tuuksen kunta Aunuksen kansallisen piirin kartalla.
Tuuksi (myös Tuuksa, ven. Ту́кса, Tuksa; karjalaksi Tuuksi) on kylä ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjokeen laskevan Tuuksenjoen varrella kahdeksan kilometriä Aunuksesta länteen. Tuuksen kylä on kunnan ainoa asutuskeskus. Siellä on 1 200 asukasta (vuonna 2010).