Fénix (1749)
Palvelus > HMS Gibraltar

Helmikuussa 1780 alus liitettiin Britannian kuninkaalliseen laivastoon päällikkönään John Carter Allen. Alus liitettiin Kanaalissa toimineeseen George Darbyn laivastoon, kunnes se lähti 29. marraskuuta Samuel Hoodin laivastoon Länsi-Intiaan päällikkönään Walter Stirling.
Joulukuussa 1780 alkoi Hollannin tasavallan ja Englannin välinen sota. Vuonna 1781 aluksen päällikkönä oli Charles Knatchbull, kun aluksesta tehtiin kontra-amiraali Francis Samuel Draken lippulaiva. Rodney sai Lontoosta ohjeet vallata St. Eustatiuksen. St. Luciasta lähti kenraaliluutnantti Sir John Vaughanin johtamat 3 000 sotilasta, jotka saapuivat 3. helmikuuta St. Eustatiukselle. Merivoimien komentaja Rodney sijoitti aluksensa neutraloimaan rannikkopatterit, mutta aloittamatta hyökkäystä hän lähetti viestin kuvernööri Johannes de Graaffille ehdottaen antautumista verenvuodatuksen välttämiseksi. De Graaff hyväksyi ehdot antautuen joukkoineen. Ainoat laukaukset ampuivat Gibraltar ja HMS Prince William ainoata redillä ollutta Alankomaiden laivaston alusta Marsia kohden.
Alus kuului 17 linjalaivan laivastoon, joka esti neljän Ranskan laivaston linjalaivan merelle pääsyn Fort Royalista Martiniquelta. Kontra-amiraali Francois de Grassen johtama 20 linjalaivan ja joukkoja kuljettaneiden kauppa-alusten saattue saapui Brestistä 29. huhtikuuta saaren lähistölle. Brittien näköpiirin ulkopuolelta de Grasse lähetti viestin sopimaan yhteishyökkäyksestä piirittäjiä vastaan. Saattue valmistautui taisteluun ja lähti aamulla kohti Fort Royalia. Saattueen toisella puolella oli rannikko ja toisella linjassa olleet sotalaivat.
Hoodin laivasto lähestyi saattuetta kello 8 alkaen. Hoodin osastoon liittyi kello 9.20 Prince William. Laivastot pyrkivät pääsemään edulliseen asemaan toisiinsa nähden. Hoodin tuulenpuolen osasto esti saattueen pääsyn satamaan, mutta satamassa olleet neljä linjalaivaa pääsivät merelle vahvistaen de Grassen laivastoa. Gibraltarilla ollut Drake johti selustaosastoa.
Noin kello 11 ranskalaisten etuosasto avasi tulen kaukaa ilman merkittäviä tuloksia. Kello 12.30 laivastot olivat rinnakkain, mutta de Grasse kielsi lähestymästä Hoodin laivastoa. Laivastot tulittivat toisiaan seuraavan tunnin. Brittien linjan eteläpäässä olleet neljä alusta kärsivät eniten jouduttuaan kahdeksan ranskalaisaluksen tuleen. Gibraltarin miehistöstä sai surmansa kuusi ja haavoittui kuusitoista miehistönjäsentä.
Seuraavana päivänä Hood pyrki uudelleen taisteluun, mutta kaksi kuninkaallisen laivaston alusta ei kyennyt purjehtimaan tuuleen. Hood irtosi taistelupaikalta pohjoiseen. Aikaisemmin samana päivänä St. Eustatiukselta lähtenyt Rodney kohtasi Hoodin laivaston 11. toukokuuta St. Kittsin ja Antiguan välillä. Yhdistynyt laivasto kääntyi etelään saapuen Barbadokselle 18. toukokuuta.
Hoodin siirtyminen Barbadokselle jätti St. Lucian ilman suojaa ja Ranskan laivasto laski Grosin luodolla maihin 1 200 miestä. Samana päivänä kaksi ranskalaisalusta ja 1 300 miestä purjehti Tobagoon. Britit eivät kyenneet torjumaan ranskalaisten hyökkäystä St. Lucialla, joten de Grasse päätti lähettää lisää joukkoja Tobagolle jakaen joukkonsa 25. toukokuuta kolmeen osaan lähettämällä 3 000 miestä Martiniquelta.
Barbadoksella Rodney sai tiedon Tobagon tilanteesta ja lähetti 29. toukokuuta Draken Gibraltarilla ja viisi muuta linjalaivaa. Drake kohtasi ranskalaiset seuraavana päivänä, mutta selvästi alivoimaisena joutui vetäytymään Barbadokselle. Draken saapuessa 3. kesäkuuta lähti Rodney välittömästi merelle koko laivaston kanssa. Seuraavana päivänä Tobagolle todeten saaren puolustajien antautuneen kaksi päivää aiemmin.
Gibraltar kuljetti elokuussa Rodneyn Britteinsaarille, missä alus siirrettiin huollettavaksi Plymouthissa lokakuussa. Tammikuussa 1782 telakalta vapauduttuaan alus sijoitettiin Sir Richard Bickertonin lippulaivaksi päällikkönään Thomas Hicks. Helmikuussa alus lähti Itä-Intiaan.
Joulukuussa 1782 ranskalaisten liittolainen Hyder Ali sai surmansa, jolloin brittien Madrasissa olleet komentajat päättivät vallata takaisin Cuddaloren. Madrasista etelään marssinut armeija aloitti kaupungin piirityksen majoittuen kaupungin eteläpuolelle. Amiraali Sir Edward Hughes'n johtama Laivasto, johon kuului kahdeksantoista linjalaivaa mukaan lukien Gibraltar, ankkuroi eteläpuolelle suojatakseen armeijaa ja sen huoltoaluksia. Kesäkuun alussa 1783 Cuddaloren piiritys oli täydessä käynnissä.
Ranskan laivaston amiraali Pierre André de Suffrenin johtama viidentoista linjalaivan laivasto purjehti Trincomaleesta piiritetyn kaupungin tueksi 10. kesäkuuta. Ranskalaiset saapuivat 13. kesäkuuta, mutta britit välttelivät taistelua ankkuroituen viisi kilometriä kauemmas. Suffren täydensi alustensa miehistöjä 1 200 maista siirretyllä miehellä. Tuulten mahdollistaessa 17. kesäkuuta Ranskan laivaston lähestymisen vara-amiraali Hughes nosti ankkurin valmistautuen kohtaamiseen.
Taistelu alkoi 20. kesäkuuta. Kolmen tunnin taistelussa britit menettivät 99 miestä kaatuneina ja 434 haavoittuneina. Vastaavasti ranskalaisten tappiot olivat 102 kaatunutta ja 386 haavoittunutta. Kumpikaan osapuoli ei kyennyt valtaamaan vastustajan aluksia.
Heinäkuussa 1784 Gibraltar palasi Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta. Alus oli ankkurissa, kunnes se siirrettiin helmikuussa 1788 huollettavaksi telakalle. Alus vapautui elokuussa 1790 telakalta. Nootkan kriisissä alus palautettiin palvelukseen päällikkönään Samuel Goodall, joka otti tehtävän vastaan toukokuussa 1790.
Helmikuussa 1793 Ranska julisti sodan Englannille, joten alus palautettiin palvelukseen toukokuussa 1793 päällikkönään Thomas Mackenzie. Syyskuussa alus oli varustettavana Plymouthissa ennen liittymistä lordi Howen komentamaan Kanaalin laivastoon.
Sodissa Ranskaa vastaan alus osallistui lukuisiin taisteluihin kuten 1. kesäkuuta 1794 ensimmäiseen Ushantin taisteluun, jossa miehistöstä sai surmansa kaksi ja haavoittui 12. Aluksen päälliköksi tuli elokuussa 1794 John Pakenham, jonka alaisuudessa alus lähti 23. toukokuuta 1795 Välimerelle. Alus osallistui 13. heinäkuuta Hyèresin kahakkaan. Tammikuussa 1797 se lähetettiin Britteinsaarille korjattavaksi.
Helmikuusta huhtikuuhun 1797 alus oli kunnostettavana Plymouthissa. Heinäkuussa se palautettiin palvelukseen päällikkönään William Hancock Kelly, jonka alaisuudessa alus palasi Välimerelle. Alus osallistui maaliskuussa 1801 Bruixin takaa-ajoon.
Englanti julisti toukokuussa 1803 sodan Napoleonille. Kesäkuussa 1803 George Ryves vastaanotti aluksen päällikkyyden, jonka alaisuudessa Gibraltar oli kymmenen linjalaivan osastossa Välimerellä. Laivasto oli Napolissa, mistä se siirtyi 4. kesäkuuta Touloniin. Amiensin rauhan jälkeen aluksella syttyi lokakuussa kapina, joka kuitenkin kukistettiin nopeasti. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1804 ja siirrettiin heinäkuussa 1805 telakalle Portsmouthissa.
Maaliskuussa 1806 telakalta vapautunut alus oli luokiteltu telakalla ollessaan toisen luokan linjalaivaksi. Alus palautettiin palvelukseen marraskuussa päällikkönään Mark Robinson, jonka alaisuudessa se palasi Välimerelle. Robinson luovutti 1806 päällikkyyden William Lukinille (myöhemmin Windham), joka luovutti tehtävän edelleen Willougby Lakelle. Alus ajoi 26. elokuuta takaa Le Vétérania.
Huhtikuussa 1807 John Halliday vastaanotti aluksen päällikkyyden, jolloin alus oli Kanaalin laivastossa. Huhtikuussa 1809 aluksen päälliköksi tuli Henry Lifgbird, jonka alaisuudessa se osallistui Basque Roadsin taisteluun. Kesäkuussa aluksen päälliköksi tuli tilapäisesti Valentine Collard ja vuonna 1810 Robert Plampin. Tammikuussa 1812 aluksen päällikkönä oli George Scott.
Alus poistettiin palveluksesta 1813 ja sijoitettiin reserviin Plymouthissa. Elokuusta joulukuuhun se muutettiin Plymouthin telakalla ruutiproomuksi. Syyskuussa 1824 alus siirrettiin Milford Haveniin lasaretiksi. Alus romutettiin marraskuussa 1836 Pembroken telakalla.