stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dark Tranquillity
Historia > Uusien muutosten aika (2010–)

Yhtyeen ydeksäs täysipitkä albumi, We Are the Void julkaistiin 24. helmikuuta 2010 Ruotsissa. Suomen julkaisupäivä oli 3. maaliskuuta. Alkuvuodesta 2010 yhtye oli kiertueella Yhdysvalloissa Killswitch Engagen ja Devil Wears Pradan lämmittelijänä. 23. helmikuuta yhtye ilmoitti syksyn 2010 kiertueesta, jolla se piti Suomessa viisi konserttia.
Helmikuussa 2013 basisti Daniel Antonsson erosi yhtyeestä. Kertomansa mukaan hän halusi keskittyä mieluummin kitaran soittamiseen ja tuottajana toimimiseen omassa studiossaan Gothenburg Rock Studios.
Yhtyeen kymmenes albumi Construct julkaistiin Euroopassa 27. toukokuuta 2013. Yhtyeen mukaan albumin teossa he halusivat kokeilla jotain uutta ja astua jälleen mukavuusalueen ulkopuolelle.
Vuoden 2016 alussa yhtyeen pitkäaikainen kitaristi Martin Henriksson ilmoitti lähteneensä yhtyeestä. Syyksi hän ilmoitti, ettei enää tunne intohimoa musiikin soittamiseen. Myöhemmin samana vuonna Anders Iwers liittyi yhtyeeseen basistiksi.
Yhtyeen järjestyksessä yhdestoista albumi Atoma julkaistiin 4. marraskuuta 2016. Atoma oli ehdolla ruotsalaiselle Grammis-palkinnolle.
Maaliskuussa 2020 perustajajäsen Niklas Sundin ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Syyksi hän kertoi menettäneensä kiinnostustaan kiertue-elämään ja haluavansa keskittyä sen sijaan perhe-elämään ja musiikin kirjoittamiseen. Hän myös totesi fanien ansaitsevan jäseniä jotka haluavat esiintyä mahdollisimman paljon ja pitää yllä eteenpäin vievää voimaa. Hän kuitenkin jatkaa kuvitusten tekemistä Dark Tranquillityn julkaisuihin. 30. maaliskuuta yhtye kiinnitti kaksi uutta jäsentä: Arch Enemyssä soittanut Christopher Amott ja Andromeda-yhtyeen Johan Reinholdz. He olivat toimineet yhtyeen kiertuejäseninä jo vuodesta 2017, mutta vasta tässä vaiheessa heistä tehtiin virallisia jäseniä.
Yhtyeen 12. studioalbumi Moment julkaistiin maailmanlaajuisesti 20. marraskuuta 2020 Century Media Recordsin kautta. Uudet kitaristit Christopher Amott ja Johan Reinholdz tekevät levyllä ensiesiintymisensä. Kesäkuun 7. päivä 2021 albumi palkittiin ruotsalaisella Grammis-palkinnolla.
Elokuussa 2021 rumpali Anders Jivarp sekä basisti Anders Iwers erosivat yhtyeestä. Tulevilla keikoilla tuuraajina toimii rumpali Joakim Strandberg-Nilsson sekä basisti Christian Jansson.
Heinäkuussa 2023 yhtyeen kitaristi Christopher Amott ilmoitti poistuvansa yhtyeen riveistä. Eroilmoituksessa hän vetosi siihen, että hän haluaa keskittyä oman musiikin säveltämiseen. Yhtye kertoi Joey Concepcionin toimivan hänen sijallaan loppukesän ajan.
Lokakuussa 2023 yhtye aloitti kolmannentoista albuminsa äänitykset Fascination Street Studiosissa. Äänitykset valmistuivat tammikuussa 2024 ja levy lähetetiin Jens Bogrenille miksattavaksi ja masteroitavaksi.
Jäsenet

Mikael Stanne – kitara (1989–1993), laulu (1993–)
Johan Reinholdz – kitara (2020–)
Martin Brändström – kosketinsoittimet, elektroniikka (1999–)
Christian Jansson – basso
Joakim Strandberg Nilsson - rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Anders Fridén – laulu (1989–1993)
Fredrik Johansson – kitara (1993–1998)
Michael Nicklasson – basso (1998–2008)
Daniel Antonsson – basso (2008–2013)
Martin Henriksson – basso (1989–1999, 2013-2015), kitara (1998–2016)
Niklas Sundin – kitara (1989–2020)
Anders Iwers – basso (2016–2021)
Anders Jivarp – rummut (1989–2021)
Christopher Amott – kitara (2020–2023)
Diskografia > Studioalbumit

Skydancer (1993,  Spinefarm Records)
The Gallery (1995,  Osmose Productions)
The Mind’s I (1997,  Osmose Productions)
Projector (1999,  Century Media Records)
Haven (2000,  Century Media Records)
Damage Done (2002,  Century Media Records)
Character (2005,  Century Media Records)
Fiction (2007,  Century Media Records)
We Are the Void (2010,  Century Media Records)
Construct (2013,  Century Media Records)
Atoma (2016,  Century Media Records)
Moment (2020,  Century Media Records)
Endtime Signals (2024,  Century Media Records)
Diskografia > EP:t

A Moonclad Reflection (1992)
Of Chaos and Eternal Night (1995,  Spinefarm Records)
Enter Suicidal Angels (1996,  Osmose Productions)
Lost to Apathy (2004,  Century Media Records)
Videografia

Zodijackyl Light (1996,  Osmose Productions)
Live Damage (2003,  Century Media Records)
Where Death Is Most Alive (2009,  Century Media Records)
The Dying Fragments
For the Fans
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dark Tranquillityn virallinen sivusto (englanniksi)
Dark Tranquillity Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Tuotanto ruodinnassa: Dark Tranquillity KaaosZine.
Dark Tranquillity esiintymässä Agglutination Metal Festivalilla vuonna 2008.
Eleuthera

Eleuthera
Eleutheran ja sitä ympäröivien saarten kartta.
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjois-Eleuthera Keski-Eleuthera Etelä-Eleuthera Bahama
Merialue:  Atlantti
Korkein kohta:  60 metriä
Pinta-ala:  518 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  8 000 (2000)
Suurin kaupunki:  Governor’s Harbour
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eleuthera (engl. [i'luːθərə]) on Bahaman saari, joka sijaitsee noin 80 kilometriä maan pääsaaresta New Providencesta itään. Luoteesta etelään kaartuva kapea saari on 180 kilometriä pitkä ja paikoin vain pari kilometriä leveä. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Eleutheran saarella asui noin 8 000 asukasta. Saaren nimi juontuu sinne 1600-luvun puolivälissä asettuneista ensimmäisistä eurooppalaisista, jotka tunnettiin nimellä ”Eleutheran Adventurers”. Kreikan adjektiivi eleutheros (ἐλεύθερος) tarkoittaa suomeksi ”vapaa”.
Saarella on paljon vaaleanpunaista hiekkaa sisältäviä hiekkarantoja ja vanhoja koralliriuttoja. Matkailijoiden suosimia rantoja ovat pohjoisen Surfer’s Beach ja eteläpään Ocean Hole ja Lighthouse Beach. Pohjoispään Preacher’s Cave oli ensimmäisten uudisasukkaiden (”Eleutheran Adventurers”) asuinpaikka 1600-luvun puolivälistä.
Saaren hallinnollinen keskus on Governor’s Harbour, ja muita asutuskeskuksia ovat Rock Sound, Tarpum Bay, Harbour Island ja Spanish Wells. Bahaman 31 hallintoalueesta Eleutheran saarella sijaitsee kolme: Pohjois-Eleuthera, Keski-Eleuthera ja Etelä-Eleuthera. Saarella on kolme lentokenttää: North Eleuthera Airport sekä kentät Governor’s Harbourissa ja Rock Soundissa.
Saari tunnetaan ananasviljelmistään. Vuonna 2010 perustettiin saaren ensimmäinen kansallispuisto Leon Levy Native Plant Preserve, jossa kasvaa noin 170 paikallista kasvilajia.
Historiaa

Saaren alkuperäisasukkaat olivat tainoja tai arawakeja, joista valtaosa vietiin 1500-luvulla kaivostöihin Hispaniolan saarelle. Saaren uskotaan olleen asumaton vuonna 1648, jolloin ensimmäiset eurooppalaiset tulivat saarelle Bermudasta.
1950-luvulta 1980-luvulle saari oli vauraiden länsimaisten suosittu lomakohde. Bahaman itsenäistyttyä vuonna 1973 erilaiset poliittiset kiistat aiheuttivat monien yritysten konkursseja etenkin 1980-luvun alkuvuosina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eleuthera Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eleuthera
Eleutheran pohjoisosan Gregory Town joulukuussa 2012.
Käännös suomeksi
Gustav Hedenvind-Eriksson

| Gustav Hedenvind-Eriksson |
| --- | --- |
 Gustav Hedenvind-Eriksson
Henkilötiedot
Syntynyt: 1880 Alanäs, Jämtland, Ruotsi
Kuollut: 1967 (86–87 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gustav Hedenvind-Eriksson (1880 Alanäs, Jämtland, Ruotsi – 1967 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, joka oli ensimmäinen merkittävä työläiskirjailija.
Hedenvind-Eriksson työskenteli eri ammateissa, kuten metsätöissä, merimiehenä ja kaivostöissä, ja oli mukana työväenliikkeessä. Hän kuvaa teoksissaan Pohjois-Ruotsia ja liikkuvia työläisiä ja käsittelee maaseudun sosiaalisia kysymyksiä. Hän on käyttänyt myös allegorista kerrontaa, esimerkiksi  teoksessa Tiden och en natt, ja kirjoittanut satuja, novelleja ja muistelmia.
Suomennettu novelli

Jouluaatto, suom. Otto Varhia, teoksessa Vapaasunnuntai, Työväen Sivistysliitto 1944
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Hedenvind-Eriksson Wikimedia Commonsissa
Emmi Niemelä

| Emmi Niemelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1989 (ikä 35)
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  hyökkääjä (left)
Seura:  Unihockey Berner Oberland
Pelinumero:  22
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 2010–2014 2014 2015 2016 2017– | OLS Papas Zug United SSRA Unihockey Berner Oberland |  |  |
Maajoukkue
|  |  Suomi |  |  |

Emmi Niemelä (s. 22. heinäkuuta 1989) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka laukoo vasemmalta ja pelaa hyökkääjänä. Kaudella 2017–2018 hän edustaa Sveitsin NLA-joukkue Unihockey Berner Oberlandia.
Seurajoukkueessa

Niemelä on pelannut salibandyliigaa OLS:issa, Papasissa ja SSRA:ssa. Sveitsin liigassa Niemelä on ollut kahteen otteeseen, Zug Unitedissa ja Unihockey Berner Oberlandissa.
Maajoukkueessa

Niemelä on voittanut MM-hopeaa maajoukkueessa.
Muuta

Emmi Niemelän sisko Hanna Niemelä on myös salibandyn liigapelaaja.
Haminan jäähalli

Haminan jäähalli on Haminan Vehkalahdella, Ruissalossa sijaitseva jäähalli. Se on puurunkoinen kaarihalli, joka valmistui vuonna 2003. Kaukalon mitat ovat pituussuunnassa 58 m ja leveyssuunnassa 28 m. Jäähallissa on yhdellä seinustalla katsomo, jossa on 500 istumapaikkaa ja 300 seisomapaikkaa. Lisäksi hallissa on kuusi pukuhuonetta ja suihkutilaa, varusteiden kuivaushuoneet sekä kokoustilat ja kahvio.
Jäähallissa harjoittelee muun muassa Haminan kiekkoympyrät, Haminan taitoluistelu ja Kotkan Titaanit. Haminan jäähalli sijaitsee Ruissalon urheilukeskuksessa, jossa on lisäksi myös liikuntahalli, pallokenttä, nurmikenttä, hiihtostadion, frisbeegolfrata ja talvisin latuna toimiva pururata. Lisäksi alueen vieressä on Vehkalahden koulu sekä Ruissalon kirjasto ja päiväkoti.
Elisabeth Charlotte (Orléansin herttuatar)

Elisabet Charlotte, "Liselotte", Orléansin herttuatar 23-vuotiaana, Pierre Mignard 1675
Prinsessa Liselotte von der Pfalz, n. 1670-1671
Orléansin herttuatar Elisabeth Charlotte, Pierre Mignard 1678
Elisabeth Charlotte (Liselotte) von der Pfalz, Orléansin herttuatar (27. toukokuuta 1652 Heidelbergin linna, Heidelberg vaaliruhtinaskunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 8. joulukuuta 1722 Saint-Cloud'n linna, Saint-Cloud, Île-de-France, Ranskan kuningaskunta) oli saksalainen prinsessa ja Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n nuoremman veljen Orléansin herttuan Filip I:n toisena puolisona Orléansin herttuatar.
Elisabeth Charlottesta ja hänen miehestään sai alkunsa nykyinen Orléansin suku. Hänen poikansa Filip II, Orléansin herttua oli Ranskan sijaishallitsija Ludvig XV:n alaikäisyyden aikana. Hän oli myös Englannin kuningashuoneen lähisukulainen, sillä hänen isoäitinsä oli Englannin kuninkaan Jaakko I:n tytär ja Yrjö I oli hänen serkkunsa. Hänet tunnetaan parhaiten laajasta kirjeenvaihdostaan kuninkaallisille sukulaisilleen kaikkialla Euroopassa. Elisabeth Charlottea kutsuttiin usein lyhyesti nimellä "Madame."
Lapsuus

Elisabet Charlottan eli Liselotten vanhemmat olivat Pfalzin vaaliruhtinas Kaarle I Ludvig (1617–1680) ja tämän ensimmäinen puoliso prinsessa Charlotte von Hessen-Kassel (1627–1686). Hän oli myös onnettoman ”Talvikuninkaan” eli Pfalzin vaaliruhtinaan Fredrik V:n lapsenlapsi. Hänen vanhempi veljensä oli seuraava vaaliruhtinas Kaarle II (1651–1685), joka avioitui Tanskan prinsessa Wilhelmine Ernestinen kanssa.
Liselotten vanhempien välit olivat huonot, ja he erosivat kun Liselotte oli 6-vuotias. Kaarle meni pian sen jälkeen morganaattiseen avioliittoon saksalaisen aatelisnaisen Marie Luise von Degenfeldin (1634–1677) kanssa, jonka kanssa hän oli ollut salaa naimisissa jo ennen avioeroaan. Kaarlen toisesta avioliitosta muodostui onnellinen, ja myös Liselotte piti uudesta äidistään. Hänelle syntyi 13 sisaruspuolta. Kaarle meni vielä kolmannen kerran naimisiin Elisabeth Hollander von Bernaun kanssa vuonna 1679.
Hänen tätinsä Sophie (1630–1714) avioitui Hannoverin vaaliruhtinas Ernst Augustin kanssa ja heidän poikansa Georg August oli Ison-Britannian kuningas Yrjö I. Heidän kirjeenvaihtoaan on säilynyt.
Liselotte oli lapsena poikamainen rasavilli, joka tahtoi pitää oman päänsä. Hänen elämänhalunsa purkautui vallattomuutena ja kepposina. Hän on myös vanhemmilla päivillään uskonut isänsä sisarelle kirjeessä, että olisi tahtonut mieluummin olla poika. Kuullessaan lapsena kerrottavan satua tytöstä, joka oli muuttunut pojaksi siitä syystä, että oli paljon hyppinyt ja juossut, hänkin ryhtyi harjoittelemaan innokkaasti korkealta hyppäämistä.
Avioliitto Orléansin herttuan kanssa

Vuonna 1671 Elisabeth Charlotte avioitui Ranskan kuninkaan veljen, Orléansin herttuan Filip I:n kanssa (häntä kutsuttiin nimellä Monsieur), jonka puoliso Englannin prinsessa Henrietta Stuart oli kuollut vuotta aiemmin. Koska Elisabeth Charlotte oli protestantti, hänen täytyi kääntyä katolilaiseksi avioituakseen Ranskan prinssin kanssa. Kääntyessään katolilaiseksi Liselotte menetti oikeutensa Englannin kruunuun, vaikka ne olivat suuremmat kuin Yrjö I:n (Yrjö I oli sukua Jaakko I:lle äitinsä puolelta, kun taas Liselotte isänsä puolelta). Liselotten aviomies Filip on historian kuuluisimpia homoseksuaaleja. Filipin kiinnostus kohdistui pukuihin ja jalokiviin, juhliin ja etikettiin, taide-esineisiin ja nuoriin poikiin. Kuuluisa muistelmienkirjoittaja Saint-Simonin herttua kuvaa häntä seuraavasti:
»Filip oli pieni mies, jolla oli iso vatsa ja niin korkeat kengänkorot, että hän näytti kävelevän puujaloilla. Hän oli yhtä turhantarkka puvustaan kuin nainen ja kasasi ylleen sormuksia, rannerenkaita, jalokiviä, ruusukkeita ja nauhoja. Kaiken lisäksi hän maalasi kasvojaan ja levitti ympärilleen hajuvesien tuoksua.»
Koska Liselotte oli vaalea, roteva ja poikamainen saksatar, Filip näytti hänen rinnallansa vaimonsa vaimolta. Nähtyään ensi kerran vaimonsa Filip tuskaili ystävilleen, ettei ikinä suoriutuisi urakastaan. Filipin epätoivosta huolimatta pari sai kolme lasta. Sen jälkeen he sopivat yhteisesti nukkumisesta eri vuoteissa. Liselotte inhosi aviomiestään ja tämän irstasta elämäntyyliä.
Filip piti Liselottesta kuitenkin enemmän kuin ensimmäisestä vaimostaan Henriettestä, joka juonitteli ja jolla kenties oli rakastajia. Hovilaiset panivat merkille, että kuningaskin oli tyytyväinen veljensä vaimoon. Liselottella oli aviomiehensä silmissä muuan suuri etu: hän ei piitannut jalokivistä, joten Filip saattoi käyttää koko varastonsa omien pukujensa koristeluun. Joku kysyi kerran heidän pieneltä pojaltaan Chartresin herttualta, pitikö tämä hienoista puvuista "Enemmän kuin Madame mutta en yhtä paljon kuin Monsieur", kuului vastaus. Liselotte ei piitannut alkuunkaan ulkoasustaan.
Elämä Ranskan hovissa

Liselotte oli luonteltaan ujostelematon ja suorapuheinen eikä koskaan kunnolla tottunut Versailles’n hovin monimutkaiseen etikettiin ja juhlallisiin menoihin. Kuninkaan veljen puolisona hänen asemansa oli kuitenkin korkea Versailles'n hovin arvoasteikossa. Liselotte kuvaa päiväänsä seuraavasti: "Hän nousi kello yhdeksän ja meni paikkaan, jonka jokainen voi arvata. Sitten hän rukoili, luki kolme lukua Raamatusta, pukeutui ja otti vastaan vieraita. Yhdeltätoista hän luki ja kirjoitti tunnin ajan. Kappelissa käyntiä seurasi päiväateria suunnilleen kahdelta. Milloin ei menty metsästämään, hän luki ja kirjoitti, kunnes oli lähdettävä kuninkaan illalliselle varttia vaille yksitoista."
Liselotte oli ihastunut metsästykseen ja ratsasti hurjaa vauhtia, jopa kahdeksan tuntia päivässä, yli 60-vuotiaaksi asti. Hän piti eläimistä, ja hänellä oli useita lemmikkejä: mm. pieniä koiria, papukaija ja kesy sorsa. Hän keräili myös mitaleita ja kivinäytteitä.
Suurimman osan ajastaan Liselotte vietti kuitenkin pienessä huoneessa, jonka seinät olivat täynnä saksalaisten ruhtinaiden muotokuvia. Siellä hän kirjoitti kirjeitä, vähintään kolmekymmentä sivua päivässä. Hän kirjoitti mm. tytärpuolilleen Savoijin herttuattarelle ja Espanjan kuningattarelle, saksalaisille sukulaisilleen ja saksalaiselle yleisnerolle Gottfried Leibnizille. Liselotten kirjeet kuuluvat parhaaseen lähdeaineistoon, mitä elämästä Versailles'n hovissa on, mutta ne eivät ole täysin luotettavia. Kuten myöhemmin Saint-Simonin herttualla, Liselottellakin oli monia ennakkoluuloja ja hänellä oli taipumus keksiä valheita niiden tueksi.
Filip kuoli vuonna 1701. Yllättävää kyllä, Liselotte suri puolisonsa kuolemaa. Hän oli juuri oppinut sietämään miestään, sellaisena kuin tämä olikin, ja hän pelkäsi, että hänen täytyisi lähteä hovista ja mennä luostariin. Hän sai kuitenkin jäädä Versailles'hin.
Sijaishallitsijan kausi

Ludvig XIV kuoli 76-vuotiaana vuonna 1715. Koska hänen seuraajansa Ludvig XV oli alaikäinen, Liselotten pojasta, Orléansin herttuasta Filip II:sta tuli hänen sijaishallitsijansa, ja hovi muutti pois Versailles’sta. Vaikka Liselotten oli ollut aluksi vaikea tottua hovin monimutkaisiin seremonioihin, hän ikävöi Aurinkokuninkaan aikaista "loistavaa hovielämää."
Liselotte sai istua kunnia-aitiossa vuonna 1722 Ludvig XV:n kruunajaisissa. Hän kuoli 70-vuotiaana joulukuussa 1722 Saint-Cloudin palatsissa. Hänet haudattiin Saint-Denis’n basilikaan.
Lapset

Alexandre Louis d’Orléans, Valois’n herttua (2. kesäkuuta 1673 – 16. maaliskuuta 1676), kuoli 2-vuotiaana
Filip II d’Orléans (2. elokuuta 1674 – 2. joulukuuta 1723) peri isänsä tittelit ja nousi Ranskan sijaishallitsijaksi. Hänestä alkaa Bourbon-suvun Orléans-linja eli kuningas Ludvig Filip sekä kaikki nykyisin Ranskan valtaistuinta tavoittelevat orléanistit.
Élisabeth Charlotte d’Orléans (13. syyskuuta 1676 – 23. joulukuuta 1744), Lothringenin ja Barin herttuatar avioiduttuaan Lotringenin herttua Leopold I:n (1679–1729) kanssa. Heille syntyi 14 lasta, joista ensimmäiset seitsemän kuoiivat lapsina isorokkoon; vanhin aikuiseksi elänyt poika Frans I oli Itävallan keisarinna Maria Teresian puoliso ja vanhin eloon jäänyt tytär Élisabet Thérèse (1711–1741) avioitui 1737 Sardinian kuningas Kaarle Emmanuel III:n kanssa, heille syntyi kolme lasta joista viimeisen synnytykseen Élisabet Thérèse menehtyi.
Orléansin herttua Filip I, Elisabeth Charlotten aviomies.
Versailles'n palatsin huoneiston neljäs huone. Henkilöt vas. oikealle; Burgundin herttua Ludvig, Élisabet Charlotte Orléansin herttuatar; Françoise-Marie Chartresin herttuatar; Louise-Bénédicte Mainen herttuatar; Marie Thérèse Contin prinsessa, Élisabet Charlotte d'Orléans, Mademoiselle ja Philippe Charles d'Orléans, Chartresin herttua. Antoine Trouvainin kuparipiirros 1696.
Madame, Orléansin herttuatar Elisabet Charlotte metsästysasussa, Louis Ferdinand Elle l'Aîné 1673
Orléansin herttuatar Elisabet Charlotte ja musta paaši, François de Troy 1680
Elisabeth Charlotte, Orléansin herttuatar 67-vuotiaana. Hyacinthe Rigaud 1719
Herttuatar Elisabeth Charlotte ja lapset Èlisabeth-Charlotte ja Chartresin herttua Filip, Pierre Mignard n. 1680.
Haminan kauppahalli

Haminan kauppahalli sijaitsi Haminan kauppatorin laidalla. Rakennus oli arkkitehti Juhani Viisteen suunnittelema ja valmistunut vuonna 1931. Kauppahalli purettiin vuonna 1975. Tätä kauppahallia paikalla edelsi vuonna 1890 valmistunut kauppahalli. Vuonna 1976 paikalle rakennettiin liiketilaa. Kauppahallin purkaminen ja paikalle rakennettu betonielementtirakennus sisältyi professori Olli Kivisen vuonna 1963 suunnittelemaan uuteen asemakaavaan. Tuossa asemakaavassa ei suojeltu itse rakennuksia lainkaan, ainoastaan linnoituksen asemakaavarakenne. Tätä ratkaisua pidetään yleisesti virheenä.[lähde? ]
Haminan keskustaajama

| Haminan keskustaajama |
| --- | --- |
 Haminan keskustaajama
 Koordinaatit: 60.5697°N, 27.1979°E 
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Kymenlaakso
Seutukunta:  Kotka-Haminan seutukunta
Kunta:  Hamina
Pinta-ala:  
 – Maa:  35,10 km²
Väkiluku:  15 240
 – Väestötiheys:  434,2 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2020 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haminan keskustaajama on taajama Haminassa, Kymenlaakson maakunnassa. Se on Haminan kaupungin keskustaajama ja suurin taajama. Vuoteen 2002 asti taajama ulottui myös Vehkalahden kunnan alueelle, joka liitettiin Haminaan 1.1.2003.
Haminan raatihuone.
Paikkakunta sai kaupunginoikeudet 1653. Kaupungin alkuperäinen nimi oli vuoteen 1660 Vehkalahden Uusikaupunki (Vechelax Nystad), sen jälkeen lyhyemmin Vehkalahti (Veckelax). Uudenkaupungin rauha (1721) teki siitä rajakaupungin uusine privilegioineen. Kaupunki nimettiin 1723 uudelleen kuningas Fredrik I:n mukaan Fredrikshamniksi. Kaupungin ruotsinkielisen nimen jälkiosa on otettu käyttöön suomenkielisenä muodossa Hamina. Suomenkielistä muotoa lienee käytetty kansanomaisesti jo 1700-luvulla; viralliseen käyttöön Hamina tuli ilmeisesti vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Emmi Mäkinen

| Emmi Mäkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Emmi Alma Amanda Mäkinen
Syntynyt: 29. toukokuuta 1993 (ikä 31) Jyväskylän maalaiskunta, Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  170 cm
Paino:  56 kg
Laji:  pituushyppy, pikajuoksu
Seura:  Jyväskylän Kenttäurheilijat
Valmentaja:  Timo Kivinen
 Tietolaatikko päivitetty 3. heinäkuuta 2019 
Emmi Alma Amanda Mäkinen (s. 29. toukokuuta 1993 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Hän on saavuttanut SM-mitaleita pituushypyn ohella pikajuoksuviesteissä. Mäkinen edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä valmentaa Timo Kivinen. Aiemmin häntä ovat valmentaneet Sanna-Kaisa Kuronen, Hanna Fredrikson ja Vesa Rantanen.
Mäkinen karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden seitsemänneksi sijoittuneessa Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti pituushypyn alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2014.
Mäkinen saavutti pituushypyssä SM-kultaa Kalevan kisoissa 2014 tuloksella 628 cm sekä SM-pronssia Kalevan kisoissa 2015, 2016 ja 2017. SM-hallikilpailuissa hän voitti kultaa 2015 tuloksella 628 cm ja 2016 tuloksella 623 sekä sai pronssia 2020. Mäkisellä on lisäksi yhdeksän SM-mitalia viestijuoksuista. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän on saavuttanut SM-kultaa 2012, 2014 ja 2017 sekä SM-hopeaa 2011 ja 2013. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän on saavuttanut SM-kultaa 2014, SM-hopeaa 2012 ja SM-pronssia 2013. Sisäradoilla hän voitti kultaa 4 × 300 metrin viestissä 2020.
Mäkisen pituushyppyennätys ulkoradoilla on Formiassa Italiassa 19. toukokuuta 2016 hypätty 638 cm ja sisäradoilla Turussa 28. helmikuuta 2015 hypätty 634 cm.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde:
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,88 | Jyväskylä | 18. kesäkuuta 2014 |
| 200 m | 24,89 | Uusikaarlepyy | 6. syyskuuta 2014 |
| Pituushyppy | 638 | Formia | 19. toukokuuta 2016 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,54 | Jyväskylä | 1. helmikuuta 2015 |
| 200 m | 25,69 | Jyväskylä | 2. maaliskuuta 2014 |
| Pituushyppy | 634 | Turku | 28. helmikuuta 2015 |