stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elinsiirto
Hyljintä > Hyljinnänestolääkitys

Kiinteiden elinten siirrot edellyttävät yleensä elinikäistä hylkimisenesto- eli immunosuppressiolääkitystä. Lääkitys perustuu yleensä 2–3 lääkkeen samanaikaiseen käyttöön; yleisin yhdistelmä on kalsineuriinin estäjä (syklosporiini tai takrolimuusi), nukleotidisynteesin estäjä (atsatiopriini tai mykofenolaattimofetiili) ja glukokortikoidi (metyyliprednisoloni tai prednisoloni). Luun-, luuytimen- ja sarveiskalvonsiirroissa pysyvä immunosuppressiivinen lääkitys ei yleensä ole tarpeen.
Historia

1668: Ensimmäinen onnistunut (luotettavasti raportoitu) luunsiirto (raportoinut hollantilainen kirurgi Job van Meekeren)
1905: Ensimmäinen onnistunut sarveiskalvonsiirto (lääkärinä toimi Eduard Zirm, Olomouc, Tšekkoslovakia (nyk. Tšekin tasavalta))
1954: Ensimmäinen onnistunut munuaisensiirto (Joseph Murray, Boston, USA)
1966: Ensimmäinen onnistunut haimansiirto (Richard Lillehei ja William Kelly, Minnesota, USA)
1967: Ensimmäinen onnistunut maksansiirto (Thomas Starzl, Pittsburgh)
1967: Ensimmäinen onnistunut sydämensiirto (Christiaan Barnard, Kapkaupunki, Etelä-Afrikka)
1981: Ensimmäinen onnistunut sydämen- ja keuhkonsiirto (Bruce Reitz, Stanford)
1983: Ensimmäinen onnistunut keuhkolohkonsiirto (Joel Cooper, Toronto)
1986: Ensimmäinen onnistunut kahden keuhkon siirto (Joel Cooper, Toronto)
1987: Ensimmäinen onnistunut keuhkonsiirto (Joel Cooper, St. Louis)
1998: Ensimmäinen onnistunut kädensiirto (Lyon, Ranska)
2005: Ensimmäinen onnistunut osittainen kasvonsiirto (Ranska)
2005: Ensimmäinen onnistunut peniksensiirto (Kiina)
Elinsiirrot Suomessa

Elinsiirrot aloitettiin Suomessa munuaisensiirrolla vuonna 1964. Nykyään maassa tehdään vuosittain noin 150–190 munuaisensiirtoa, 50 maksansiirtoa, 30 sydämensiirtoa, yli 200 sarveiskalvonsiirtoa ja 125 luuytimen- tai veren kantasolujen siirtoa. Suomessa tehtyjen elinsiirtojen tulokset ovat kansainvälisesti mitattuna erittäin hyvätasoisia: munuaissiirteen saaneista elossa on viiden vuoden kuluttua 91 prosenttia, maksansiirtopotilaista 80–90 prosenttia ja sydänsiirtopotilaista noin 70 prosenttia. Vaikka elinten luovuttajien määrä Suomessa on muihin länsimaihin verrattuna ollut kohtuullinen, luovuttajista esimerkiksi munuaisen- ja maksansiirtoon on jatkuvasti pulaa. Keskimääräinen jonotusaika 2000-luvulla ensimmäiseen munuaisensiirtoon on ollut noin vuosi ja maksansiirtoon 45 päivää. Munuaisensiirtojen tarve kasvaa tulevaisuudessa, kun tyypin II diabeteksen esiintyvyys ja dialyysihoidon tarve lisääntyvät. Ensimmäinen ohutsuolen siirto tehtiin Suomessa vuonna 2009. Yhtä aikaa siirrettiin munuainen ja haima Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2010. Haiman siirrolla on pystytty palauttamaan tyypin 1 diabeetikkojen oma insuliinintuotanto. Vuonna 2016 tehtiin Suomessa ja Pohjoismaissa ensimmäinen kasvojen siirto Helsingin yliopistollisessa sairaalassa.
Suomessa tehtävät isot elinsiirrot on keskitetty Helsinkiin HUS-alueen kahteen sairaalaan: aikuisten elinsiirrot Meilahden tornisairaalaan ja lapsipotilaat Uuteen lastensairaalaan.
Vuonna 2021 Suomessa tehtiin 420 isoa elinsiirtoa, joista 24 tehtiin lapsipotilaille. Elinluovuttajista 119 henkilöä oli aivokuolleita, ja kaikista elinluovuttajista 72 prosentilta saatiin useampi elin. Elinsiirroista munuaissiirtoja oli 268 kappaletta, niistä lapsipotilaille 11 ja eläviltä luovuttajilta saatiin 46 munuaista. Tilastojen mukaan munuaissiirrännäisistä 93 % toimi viiden vuoden kuluttua ja 86 % kymmenen vuoden kuluttua. Maksansiirtoja tehtiin 75, haimansiirtoja 31, keuhkonsiirtoja 24 ja sydänsiirtoja 22 kappaletta, vaikka sydänsiirtoihin soveltuvia luovuttajia oli vuoden aikana ennätyksellisen vähän.
Elinsiirtotoiminnassa Suomessa noudatetaan Lakia ihmisen elimien ja kudoksien lääketieteellisestä käytöstä (101/2001). Lain mukaan kuolleelta ihmiseltä voidaan irrottaa elimiä ja kudoksia, jollei ole syytä olettaa, että vainaja eläessään olisi vastustanut sitä tai että hänen lähiomaisensa tai muu läheinen vastustaisivat sitä. Jos ihminen eläessään on antanut suostumuksensa elimien ja kudoksien irrottamiseen, toimenpide voidaan lain mukaan suorittaa lähiomaisen tai muun läheisen kiellosta huolimatta. Kuitenkin käytännössä lääkintähenkilöstö noudattaa usein lähiomaisten tahtoa ja jättää läheisten vastustuksesta elinsiirron suorittamatta, vaikka luovuttaja olisi siihen eläessään suostunut.
Jos henkilö toivoo, että hänen elimiään käytettäisiin siirteinä hänen kuolemansa jälkeen, hän voi esimerkiksi täyttää elinluovutuskortin.
Aiheesta muualla

Sosiaali- ja terveysministeriö: Elin- ja kudossiirrot (Arkistoitu – Internet Archive)
Sosiaali- ja terveysministeriö: Elinluovutustahto kannattaa kertoa läheisille ja kirjata paperille[vanhentunut linkki]
Suomessa elinsiirtoennätys: Siirtoelimet eivät enää huku organisaation syövereihin Yle, 2013.
Sarveiskalvosiirre, tikit näkyvät valkoisina.
Mitraaliläppäleikkaus.
Elinsiirto (1968)
Ulrika Eleonoran kirkko

Ulrika Eleonoran kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Suomessa

Ulrika Eleonoran kirkko Haminan Raatihuoneentorilla 1732–1742, tulipalossa tuhoutunut kirkko
Ulrika Eleonoran kirkko Kristiinankaupungissa
Ulrika Eleonoran kirkko, Helsingin  Raatihuoneentorilla (nyk. Senaatintori) sijainnut kirkko
Ulrika Eleonoran kirkko, Kiteen kivikirkon edeltäjä, valmistui 1761 ja paloi 1876
Ruotsissa

Ulrika Eleonoran kirkko, kirkko Söderhamnissa
Kungsholmin kirkko, kirkko Tukholmassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ulrika Eleonoran kirkko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ulrika Bergman

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten curling. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten curling. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Naisten curling. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Torino 2006 | curling |  |
Ulrika Bergman (s. 11. heinäkuuta 1975 Östersund) on ruotsalainen curling-pelaaja.
Bergman on voittanut kaksi maailmanmestaruutta (2005 ja 2006) ja kaksi Euroopan-mestaruutta (2004, 2005). MM-kilpailuista hän on saavuttanut Ruotsin joukkueessa hopeaa vuonna 2002 ja EM-kisoista hopeaa 1999. Torinon olympialaisissa 2006 hän kuului kultaa voittaneeseen Ruotsin joukkueeseen. Junioreiden maailmanmestaruuskilpailuista Bergman saavutti 1995 hopeaa, ja pronssia 1994 ja 1996.
Saavutukset

Olympiakultaa 2006
Maailmanmestaruus 2005
Maailmanmestaruus 2006
MM-hopeaa 2002
Euroopan-mestaruus 2004
Euroopan-mestaruus 2005
EM-hopeaa 1999
Junioreiden MM-hopeaa 1995
Junioreiden MM-pronssia 1994
Junioreiden MM-pronssia 1996
Aiheesta muualla

Kotisivut
Tyhjät patterit

| Tyhjät patterit> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1980–1982
Tyylilaji:  punk, uusi aalto, synthpop
Kotipaikka:  Vammala
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Esa Ijäs, laulu, kitara, kosketinsoittimet   Ari Ijäs, bassokitara   Martti Jalonen, rummut, kosketinsoittimet  
Levy-yhtiö:  Poko Rekords,  1981-82   Hilse-levyt,  1980  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyhjät patterit oli vammalalainen rockyhtye, joka levytti ensimmäisen singlensä 1980. Alkuun yhtye teki punkkia, myöhemmin uutta aaltoa ja synth popia. Tyhjät patterit teki viimeisen levynsä 1982. Sen jälkeen yhtye soitti ja teki kappaleet Belaboris-yhteen kahdelle singlelle ja minialbumille.
Kokoonpano

Esa Ijäs (laulu, kitara, kosketinsoittimet)
Ari Ijäs (bassokitara)
Martti Jalonen (rummut, kosketinsoittimet)
Diskografia

Tässä ja nyt - 22 / Makuuhuoneen salaisuus (1980, Hilse-levyt)
Osat hukassa / Ruuhkassa (1981, Poko Rekords)
Jää-9 / Ilmaa (1981, Poko Rekords)
Luolamaalauksia: Liian myöhään - Rikoksia / Laske sataan - Jalanjälkiä (1982, Poko Rekords)
Diskografia > Kokoelmilla

Osat hukassa kokoelmilla Suomi-ilmiö (1981, Polarvox) ja Suomi-rock ’81 (1994, Poko Rekords)
Tässä ja nyt kokoelmalla Miettinen - pieni rockhistoriikki 1979-2000 (2011, Poko Rekords)
Aiheesta muualla

Tyhjät patterit Elävässa arkistossa
Tyhjien patterien esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Fomin

Fomin voi tarkoittaa:
Ivan Fomin (1872–1936), venäläinen arkkitehti
Kauko Fomin (1947–2013), suomalainen jääkiekkoilija
Mitja Fomin (s. 1974), venäläinen poplaulaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fomin”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Turajärvi

| Turajärvi |
| --- | --- |
 Turajärvi
 Koordinaatit: 61°8.089′N, 21°57.36′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Satakunta
Kunta:  Eura
Kulmakunta:  Länsi-Eura
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,48  km²
Väkiluku (2010):  125 
Postinumero:  27510
 
 Länsi-Euran kyläyhdistys ry 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Euran kylät vuonna 1928:
1. Kauttua, 2. Vähävahe, 3. Isovahe, 4. Kirkonkylä, 5. Sorkkinen, 6. Lähteenoja, 7. Vaani, 8. Pappila, 9. Turajärvi, 10. Naarjoki, 11. Mestilä.
Turajärvi on kylä Eurassa Satakunnassa. Se muodostaa yhdessä Naarjoen kanssa Länsi-Euran kyläyhteisön. Kylä on saanut nimensä viereisestä Turajärvestä.
Sijainti

Turajärvi sijaitsee Länsi-Eurassa 10,0 kilometriä länteen Euran kirkolta ja 7,5 kilometriä koilliseen Lapin kirkosta. Turajärven kylä rajautuu luoteessa Eurajoen Sydänmaan ja Kaukomäen kyliin, koillisessa Euran Sorkkisiin ja etelässä Euran Naarjokeen. Turajärven kylän alueen lounaiskulmassa on etelään työntyvä pitkä ja kapea kaistale, joka rajautuu idässä kokonaan Naarjokeen ja lännessä Lapin kirkonkylään.
Palvelut

Turajärvellä ja Naarjoella toimi kiertokoulu vuodesta 1862 lähtien. Alueen kansakoulu sijoitettiin Naarjoen kylälle, ja se aloitti 28 oppilaan voimin toimintansa vuonna 1898. Oppilasmäärän kasvu pakotti Turajärven rakentamaan oman koulunsa vuonna 1926, joka toimi vuoteen 1965 asti. Tämän jälkeen käytiin taas koulua Naarjoella, jota alettiin kutsua Länsi-Euran kouluksi. Vuonna 2008 siirryttiin käymään Euran kirkonkylän koulua. Yläkoulu sijaitsee myös Eurassa. Länsi-Euran koulun viereen perustettiin vuonna 2000 ryhmäpäivähoitopaikka. Euran seurakunnan päiväkerho toimi vuoteen 2000 asti Naarjoen koululla ja siirtyi sitten Naarjoella kylätalolle.
Kylällä ei ole kauppoja, postia eikä pankkeja. Valtatien 12 varressa on pikavuoropysäkki. Turajärven rannassa on kunnallinen yleinen uimaranta ja sauna. Loukosten järven rannassa on myös kunnallinen uimaranta, mutta sillä ei ole edellisen mukavuuksia. Haajanojan rannassa sijaitsee mattojenpesupaikka.
Liikenne

Raumalta Euran kautta Huittisiin kulkeva valtatie 12 kulkee kylän eteläosan läpi. Valtatietä risteää Naarjoelle kulkeva yhdystie 12675 (Turajärventie), joka kulkee kylän läpi ja kääntyy tämän jälkeen Turajärven ja Eurajoen Sydänmaan suuntaan. Siihen risteää idästä lyhyt yhdystie 12674 (Kausentie), joka oikaisee turajärveläisten matkaa Euran suuntaan. Tästä yhdystiestä pääsee eri tietä myöten Kahalan kylään ja Vaaniin Neittamon kautta (Vaaniintie) Eurakoskelle. Ketosen luona yhdystieltä 12675 erkanee rajan suuntainen kylätie, joka johtaa Turajärven kylän alueita seuraten Salajärvelle asti. Muut Turajärven tiet ovat yksityisiä pikkuteitä tai metsäautoteitä.
Kulttuurihistoriaa

Turajärvellä rakennuskanta on säilynyt varsin edustavana, sillä se on kulttuurihistoriallisesti valtakunnallisesti merkittävä kylä. Kyläkeskustassa, jota ympäröivät pellot eri suunnista, sijaitsee Mäkitalon, Vainio-Mikkolan ja Ollilan tiloilla merkittäviä päärakennuksia. Kylän vanhin talo on Mäkitalo, joka on entinen ratsutila. Sen päärakennus on maalattu punamullalla ja talon runko lienee 1700-luvulta. Tilalla on myös tiilinen makasiini ja kivinen maitohuone. Vainio-Mikkolan 1860-luvulta olevaa päärakennusta 
korotettiin mansardikattoiseksi vuonna 1928. Tilan toinen asuinrakennus lienee 1800-luvun
jälkipuoliskolta ja sen kivinavetta on valmistunut vuonna 1906. Ollilan huvilamainen päärakennus on pienen puiston ympäröimä. Se rakennettiin vuonna 1908 ja sen kivinen vilja-aitta on vuosisadan vaihteesta. Mestaripelimanni Kustaa Järvisen talo Paranarontiellä edustaa Turajärvelle tyypillistä punatupaista asutusta. Turajärven koulu on vuodelta 1926. Haajanojan varrella on sijainnut Turajärven mylly jo 1500-luvulla, vaikka nykyinen vanha mylly on nuorempaa tekoa.
Historiaa

Turajärven ensiasuttaminen tapahtui arvioiden mukaan myöhäiskeskiajalla 1300-luvulla. Ensimmäisessä, vuoden 1540 maakirjassa mainitaan seitsemän taloa, joiden isännät ovat Morten (Martti), Michil (Mikko), Philpus (Vilppu Niilonpoika), Simon (Simo Klemetinpoika), Erich (Erkki Markunpoika), Marcus (Markku Pietarinpoika) ja Anders (Antti Laurinpoika). Vuonna 1589 oli Turajärvellä 15 ”nokkaa” eli työikäistä ihmistä. Mikkola, Simula, Poutala ja Ollila.selvennä Kun 1700-luvulla sai jakaa tilan osiin, tekivät sen Turajärvellä Mikola, Poutala ja Ollila. Seudulla suoritettiin 1780-luvulla isojako, joka koski samanaikaisesti sekä Turajärveä että Naarjokea. Siinä vaiheessa Turajärvi muodostui kahdesta suuresta peltoaukeasta, joiden välissä ensimmäiset maatalot sijaitsivat. Pieniä niittyjä ja peltoja oli raivattu muuallekin suotuisiin paikkoihin. Peltojen läpi virtasi johto-ojana Haajanoja, joka laski lampeen nimeltä ”Lammi jerfwi”.
Ennen isojakoa Turajärvi ja Naarjoki muodostivat yhteisen jakokunnan. Vuonna 1767 piirretyssä kartassa määriteltiin jakokunnan rajat ympäröiviin jakokuntiin nähden. Sen mukaan jakokunnan rajat seurasivat kulmapisteitä Turajärven Kaukonkarin saari, Loukoinen, Salajärven lounaisranta, Neittamojärven luoteisranta, Neittamojärven ojansuu ja sen laskuoja, Isosuon länsilaita (kääntö pohjoiseen), ”Satulan vaha” (eli kivi), ”Petäjästen porras”, Hanhistonjärven (kuivatettu järvi) itäpää (kääntö länteen), Yhdistyssuon mäki, Teerisuon ”vaha” (kääntö lounaaseen) ja uudelleen Kaukonkarin saari. Naapurikylät olivat siten seuraavat: luoteessa Eurajoen Sydänmaan ja Kaukomäen kylät, koillisessa Euran Sorkkisten kylä, kaakossa Euran kirkonkylä ja Isovaheen kylä, etelässä Lapin Kodiksamin kylä, lounaassa Lapin Rohdaisen kylä ja lännessä Lapin kirkonkylä.
Turajärven ja Naarjoen kylien välinen rajankäynti on laadittu vuonna 1788 osana kylissä tuolloin toimitettua isojakoa. Naarjoelle merkittiin melko yhtenäinen alue jakokunnan etelä- ja länsiosista. Turajärvellä oli tämän jälkeen alueen pohjoisosa ja lännessä pitkä ja kapea rajanmyötäinen kaistale Lappia vastaan.
Muuta

Turajärveltä lähtöisin olevia kuuluisia taiteilijoita ovat mm. arkkiveisuntekijä Frans Järvinen, Mestaripelimanni Kustaa Järvinen, kirjailija, näyttelijä ja ohjaaja Kalle Luotonen sekä tangoprinssi Hannu Kause.
Aiheesta muualla

Länsi-Euran kyläyhdistys ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Uusi-Seppä, Niina: Satakunnan kulttuuriympäristöt (Arkistoitu – Internet Archive), 2012, Satakunnan Museo
Fomboni

| Fomboni |
| --- | --- |
 Fomboni
 Koordinaatit: 12°16′48″S, 043°44′33″E 
Valtio:  Komorit
Saari:  Mohéli
Väkiluku (2010):  17 130
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fomboni on kaupunki Komoreilla. Vuonna 2010 kaupungissa arvioitiin olevan 17 130 asukasta.  Niinpä se on Mohélin saaren suurin kaupunki, ja koko Komoreitten kolmanneksi suurin.
Fomboni on rauhallisempi kuin sitä suuremmat Moroni ja  Mutsamudu, ja rakennukset ovat matalia.
Ernest Kinoy

| Ernest Kinoy> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1925
Kuollut: 10. marraskuuta 2014 (89 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  radio- ja televisiokäsikirjoittaja
Ernest Kinoy (1. huhtikuuta 1925 – 10. marraskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiokäsikirjoittaja. Hän kirjoitti muun muassa alkuperäiskäsikirjoituksia ja sovituksia radiosarjoihin, kuten Dimension X ja sen seuraajaan X Minus Oneen. Hänet palkittiin  kolmesti Emmy-palkinnolla televisiokäsikirjoituksistaan.
Aiheesta muualla

Ernest Kinoy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fomenko

Fomenko on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anatoli Fomenko (s. 1945), venäläinen matematiikan professori ja salaliittoteoreetikko
Julija Fomenko (s. 1979), venäläinen keskimatkojen juoksija
Myh’ailo Fomenko (1948–2024), ukrainalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Nikolai Fomenko (s. 1962), venäläinen muusikko, koomikko, autourheilija, Marussia Motorsin perustaja ja johtaja sekä Marussia F1 Teamin suunnittelujohtaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
USS Mississippi (BB-41)

| USS Mississippi |
| --- | --- |
 USS Mississippi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding, Virginia
Kölinlasku:  5. huhtikuuta 1915
Laskettu vesille:  25. tammikuuta 1917
Palveluskäyttöön:  18. joulukuuta 1917
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 30. heinäkuuta 1956
Tekniset tiedot
Uppouma:  32 500 t
Pituus:  190 m
Leveys:  29,7 m
Syväys:  9,1 m
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  55 upseeria ja 1026 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  12 × 14" (360 mm) tykkiä 14 × 5"/L51 (130 mm) tykkiä 4 × 3" (76 mm) ilmatorjuntatykkiä 2 × 21" (533 mm) torpedoputkea
USS Mississippi (runkonumerot BB-42 ja AG-128) oli Yhdysvaltain laivaston New Mexico -luokan taistelulaiva maailmansotien välillä sekä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Virginiasta Newport News Shipbuildingilta, missä köli laskettiin 5. huhtikuuta 1915. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 18. joulukuuta.
Palvelus

Miehistön peruskoulutuksen päätyttyä alus lähti maaliskuussa 1918 Kuuban vesille jatkokoulutusta varten. Alus siirrettiin 19. heinäkuuta 1919 länsirannikolle, jossa se sijoitettiin San Pedron tukikohtaan 4. taistelulaivaviirikköön.
Aluksen tykkitornissa 2 tapahtui 12. kesäkuuta 1924 räjähdysonnettomuus, jossa sai surmansa 48 miehistönjäsentä. Alus lähti huhtikuussa 1925 Havaijille, josta se jatkoi matkaansa Australiaan palaten kotivesille 26. syyskuuta. Alus siirrettiin 30. maaliskuuta 1931 modernisoitavaksi Norfolkin laivastotukikohdan telakalle Virginiassa.
Modernisoitaessa aluksen kansirakenteet uusittiin, aseistus uusittiin ja suojausta parannettiin. Työt saatiin päätökseen 31. elokuuta 1933 ja alus palasi lokakuussa San Pedroon liittyen 3. taistelulaivaviirikköön. Alus viipyi Yhdysvaltain länsirannikolla, kunnes se palasi 16. kesäkuuta 1941 Norfolkiin aloittaakseen palveluksen Atlantilla.
Alus suojasi saattueita Islannin ja Yhdysvaltain välillä. Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin Mississippi liittyi Tyynenmeren laivastoon, sijoitettuna pääasiassa länsirannikon satamiin.
Alus otti 1943 osaa Kiskan, Aleuttien ja Gilbertin saarten maihinnousuihin. Viimeksi mainitun operaation aikana aluksella tapahtui 29. marraskuuta tykkitornissa räjähdys, ja 43 miehistönjäsentä sai surmansa. Korjauksien jälkeen alus osallistui Kwajaleinin valtaukseen helmikuussa 1944 sekä japanilaisten hallussa olevien saarien tulittamiseen helmi-maaliskuussa.
Alus liitettiin Peleliun ja Leyten taisteluosastoihin ja se osallistui Surigaon salmen taisteluun Filippiineillä. Alus antoi tulitukea Lingayenin maihinnousussa tammikuussa 1945 sekä Okinawan valtauksessa maaliskuusta kesäkuuhun. Alukseen osui kummassakin viimeksi mainitussa operaatiossa kamikaze. Mississippi oli 2. syyskuuta 1945 Tokionlahdella Japanin antautuessa, minkä jälkeen alus palasi Yhdysvaltoihin.
Alus muutettiin 1946 tykistökoululaivaksi sekä asejärjestelmien kehitysalustaksi, minkä vuoksi sen runkonumero vaihdettiin AGS-128:ksi. Alukselle asennettiin lukuisia uusia ja vanhoja asejärjestelmiä sekä erilaista elektroniikkaa sen palvellessa Atlantin aseidenkehitysyksikössä. Aluksella muun muassa testattiin 1950-luvun puolessavälissä laivaston ensimmäistä ilmatorjuntaohjusta RIM-2 Terrieriä. Syyskuussa 1956 alus poistettiin palveluksesta ja myytiin marraskuussa romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Yhdysvaltain laivasto - USS Mississippi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
New Mexico -luokan taistelulaivat
Tyvitumake

Tyvitumakkeita.
Tyvitumakkeet eli basaaligangliot ovat joukko etuaivojen rakenteita, jotka sijaitsevat aivokuoren alla. Niillä on merkitystä motoriikan sekä oppimisen kannalta. Tyvitumakkeet muokkaavat raajojen liikkeistä tarpeeseen sopivia ja tarkoituksenmukaisia. Niiden tarkoituksena on siis motorisen toiminnan modulointi ja integrointi. Ne myös estävät tarpeettomien ja ei-toivottujen liikkeiden syntyä. Tyvitumakkeet ovat tärkeitä myös asennon ja lihastonuksen ylläpitämisessä. Tyvitumakkeisiin kuuluvat häntätumake (nucleus caudatus), aivokuorukka (putamen), nucleus subthalamicus, mustatumake (substantia nigra) ja linssitumakkeen pallo (globus pallidus). Yhdessä aivokuorukka (putamen) ja linssitumakkeen pallo (globus pallidus) muodostavat linssitumakkeen (nucleus lentiformis), joka puolestaan yhdessä häntätumakkeen (nucleus caudatus) kanssa muodostaa aivojuovion (corpus striatum).
Tyvitumakkeiden vajaatoiminta aiheuttaa laajasti häiriöitä ihmisen hallittujen lihasliikkeiden syntyyn, asennon säätelyyn, lihastonukseen ja voi aiheuttaa hallitsemattomia lihasliikkeitä.
Yhteydet muualle keskushermostoon

Motoriselta kuorikerrokselta lähtevät pyramidiradan hermosyyt ovat yhteydessä caudatukseen ja putameniin. Caudatuksesta ja putamenista lähtevät radat kulkevat edelleen pallidumiin ja sieltä ansa lenticularis -muodostumana capsula internan läpi talamuksen etuosan tumakkeisiin, joista on ratayhteys takaisin isoaivokuoreen. Osa ansa lenticulariksen hermosyistä kulkee subtalamiseen tumakkeeseen nucleus ruberiin, ydinjatkoksen nucleus olivariukseen ja formatio reticularikseen. Näistä alkavat hermosyyt kulkevat aivohermojen motorisiin tumakkeisiin ja selkäytimen motoneuroneihin. Tyvitumakkeiden epäsuorat yhteydet alempiin motorisiin järjestelmiin estävät täydellisen liikehalvauksen synnyn pyramidiradan alempien osien vaurioituessa.
Yhteydet muualle keskushermostoon > Sairaudet

Esimerkiksi Parkinsonin ja Huntingtonin taudit aiheutuvat tyvitumakkeiden vaurioista. Parkinsonin taudissa aiheutuu liikkeiden aloittamisen hitautta ja levossa olevien lihasten vapinaa. Myös raajojen lihastonus on kohonnut ja raajat ovat jäykät. Parkinsonin taudin etiologia eli aiheuttava syy ei ole tiedossa. Sairaudessa substantia nigran dopamiinisolut tuhoutuvat. Huntingtonin taudissa vaurio on nucleus caudatuksen, putamenin ja globus palliduksen välisissä yhteyksissä. Raajojen jäykkyys on tyypillinen piirre tyvitumakkeiden vajaatoiminnassa ja aiheuttaa lihaksen jäykkyyden koko liikealueella. Spastisesta lihaksesta tyvitumakkeiden aiheuttama jäykkyys eroaa siten, että alussa raaja vastustaa liikettä voimakkaasti kunnes myötää äkisti.
Huntingtonin taudissa tai levodopa-lääkkeen vaikutuksen alaisena ihmisellä aiheutuu tahdosta riippumattomia liikkeitä.
Aiheesta muualla

Scholarpedia: Basal ganglia (englanniksi)
FBN1

FBN1 on 15. kromosomissa sijaitseva ihmisen geeni. Mutatoituessaan geeni altistaa Marfanin oireyhtymälle.
Aiheesta muualla

FBN1 Genecards.org-sivustolla
Marfan oireyhtymästä Marfan.fi-sivustolla
Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers

| Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Square Enix
Julkaisija:  Square Enix
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Toshiyuki Itahana
Tuottaja:  Akitoshi Kawazu
Käsikirjoittaja:  Akitoshi Kawazu Kazuhiro Yamauchi
Taiteilija:  Toshiyuki Itahana
Säveltäjä:  Hidenori Iwasaki Ryo Yamazaki Kumi Tanioka
Pelisarja:  Final Fantasy Crystal Chronicles
Julkaistu:  JP 12. marraskuuta 2009NA 26. joulukuuta 2009EU 5. helmikuuta 2010
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: B (12 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12 
Alusta:  Wii
Jakelumuoto:  12cm optinen levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers on Square Enixin kehittämä videopeli Wiille.
Kehitys

Square Enix esitteli pelistä trailerin vuoden 2006 E3-messujen vastaisessa lehdistötilaisuudessa.