stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Budapest
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Budapest Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Budapest Wikimatkoissa
Kaupungin verkkosivusto (englanniksi)
YLE Elävä arkisto: Budapest – Tonavan kaunotar, video, 1966
| n k Euroopan pääkaupungit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Amsterdam, Alankomaat  Andorra la Vella, Andorra  Ankara, Turkki  Astana, Kazakstan  Ateena, Kreikka  Baku, Azerbaidžan  Belgrad, Serbia  Berliini, Saksa  Bratislava, Slovakia  Bern, Sveitsi  Bryssel, Belgia  Budapest, Unkari  Bukarest, Romania  Chișinău, Moldova  Dublin, Irlanti  Helsinki, Suomi  Jerevan, Armenia  Kiova, Ukraina  Kööpenhamina, Tanska  Lissabon, Portugali  Ljubljana, Slovenia  Lontoo, Iso-Britannia  Luxemburg, Luxemburg  Madrid, Espanja  Minsk, Valko-Venäjä  Monaco2  Moskova, Venäjä  Nikosia, Pohjois-Kypros1  Oslo, Norja  Praha, Tšekki  Pariisi, Ranska  Podgorica, Montenegro  Pristina, Kosovo1  Reykjavík, Islanti  Riika, Latvia  Rooma, Italia  San Marino, San Marino  Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovina  Skopje, Pohjois-Makedonia  Sofia, Bulgaria  Suhumi, Abhasia1  Tallinna, Viro  Tbilisi, Georgia  Tirana, Albania  Tiraspol, Transnistria1  Tskhinvali, Etelä-Ossetia1  Tukholma, Ruotsi  Vaduz, Liechtenstein  Valletta, Malta  Varsova, Puola  Vatikaani2  Vilna, Liettua  Wien, Itävalta  Zagreb, Kroatia 
1 Valtio tai alue on julistautunut itsenäiseksi, mutta sen itsenäisyyttä ei ole kansainvälisesti tunnustettu. 2 Valtio on kaupunkivaltio.
| n k Maantieteellisen Euroopan yli miljoonan asukkaan kaupungit |
| --- | --- |
 Barcelona  Belgrad  Berliini  Birmingham  Budapest  Bukarest  Bryssel  Donin Rostov  Hampuri  Harkova  Istanbul1  Kazan  Kiova  Köln  Lontoo  Madrid  Milano  Minsk  Moskova  München  Nižni Novgorod  Odessa  Pariisi  Perm  Pietari  Praha  Rooma  Samara  Sofia  Tbilisi  Ufa  Varsova  Volgograd  Voronež  Wien 
1Sijaitsee sekä Euroopassa että Aasiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Israel 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kreikka  Vatikaani 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  NARA  IdRef 
Satelliittikuva Budapestistä vuodelta 2007.
Ketjusilta ja Budan linna.
Unkarin Parlamenttitalo. Taustalla näkyy Gellértinvuori.
Vapaa-ajan viettoa Margitinsaarella. Taustalla vesitorni.
Sankarien aukio ja Millennium-muistomerkki Pestissä.
Puuleikkaus Budasta vuodelta 1493.
Buda ja Pest noin vuonna 1840.
Mielenosoittajia Parlamenttitalon edustalla syksyllä 2006.
Budapestin piirit.
Tehdasalue Csepelsaarella.
Raitiovaunulinja 2 kulkee Tonavan Pestin-puoleisella rannalla.
Paikallisliikenteen bussi linjalla 33E.
Nyugati Pályaudvár eli Läntinen rautatieasema.
Budapestin väkiluvun kehitys (tuhansissa) vuosina 1790–2010.
Ödön Lechnerin suunnittelema jugend-tyylinen Geologian instituutti.
Ludwig-museo
Ferenc Lisztin musiikkiakatemia.
Széchenyin kylpylä.
Paula Soitiala

Paula Soitiala (aik. Salminen ja Moberg; s. 7. syyskuuta 1963) on suomalainen miekkailija, nykyaikainen viisiottelija ja uimari.
Soitialan ensimmäinen päälaji oli uinti, jossa hän edusti Lahden Uimaseuraa. Hän voitti vuonna 1987 SM-kultaa 50 metrin vapaauinnissa ja oli vuonna 1988 mukana 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä mestaruuden voittaneessa joukkueessa. Lisäksi hän saavutti SM-kilpailuista vuonna 1985 yhden viestipronssin, vuonna 1987 kaksi henkilökohtaista hopeaa ja viesteistä kaksi hopeaa ja yhden pronssin, vuonna 1988 yhden henkilökohtaisen pronssimitalin, vuonna 1989 henkilökohtaisilta matkoilta yhden hopean ja pronssin ja viesteistä hopean ja kolme pronssia ja vuonna 1991 yhden henkilökohtaisen hopean.
Nykyaikaista viisiottelua Soitiala alkoi harjoitella vuonna 1980 kyllästyttyään pelkkään uintiin. Uintitaustansa ansiosta hän oli vahva kilpailija uintiosuuksilla, minkä lisäksi hän oli myös taitava miekkailija ja ratsastaja. Sen sijaan ammunta ei kuulunut hänen vahvuuksiinsa. Hän voitti viisiottelussa kolme Suomen-mestaruutta vuosina 1987, 1989 ja 1990. Hän kuului Suomen joukkueeseen nykyaikaisen viisiottelun MM-kilpailuissa vuosina 1987 ja 1990.
Viisiottelun lisäksi Soitiala kilpaili kalpamiekkailussa, jossa hän voitti HFM:n joukkueessa kuusi joukkuekilpailun Suomen-mestaruutta vuosina 1995, 2000–2001 ja 2004–2006. Veteraanisarjoissa Soitiala on voittanut kolme henkilökohtaista arvokilpailumitalia: vuonna 2005 EM-pronssia, vuonna 2014 MM-pronssia ja vuonna 2024 MM-kultaa. Vuonna 2018 hän kuului Suomen joukkueeseen, joka voitti veteraanien MM-joukkuekultaa. Kyseessä oli Suomen ensimmäinen MM-joukkuekulta miekkailussa. Joukkuekilpailuista hänellä on lisäksi kaksi EM-hopeaa ja yksi pronssi sekä yksi MM-hopea ja kolme pronssia.
Seuratasolla Soitiala edustaa Hyvinkään Miekkailijoita (aiemmin Hyvinkään Nykyaikaiset 5-ottelijat), jonka toimintaa hän oli mukana käynnistämässä uudelleen vuonna 2013. Hän toimi toiminnan käynnistämisen jälkeen seuran puheenjohtajana ja on myös sen päävalmentaja. Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto on palkinnut hänet vuonna 2018 vuoden miekkailuteosta osana veteraanien MM-kultajoukkuetta sekä vuonna 2021 vuoden viisiotteluvalmentajana.
Soitiala on urheilemisen ohella työskennellyt koulunkäyntiavustajana ja valmistui vuonna 2021 luonto-ohjaajaksi.
Vaasan Pallo-Veikot

Vaasan Pallo-Veikot on vaasalainen jalkapalloseura, joka on pelannut yhden kauden ajan sekä jalka- että jääpallon pääsarjoissa. VPV on perustettu vuonna 1931.
Seura osallistui edustusjoukkueellaan jalkapallon viralliseen sarjapelaamiseen kymmenen vuoden tauon jälkeen vuonna 2016, aloittaen uuden tulemisensa Vaasan piirin Kutosessa. Paluu kentille oli onnistunut ja sijoitus Kutosessa oli 3. Kaudella 2017 VPV pelasi Vaasan piirin Vitosessa sarjamuutosten takia ja voitti sarjan. Kaudelle 2018 VPV nousi siis Neloseen ja ennen kauden alkua FC Jukola luovutti paikkansa Kolmosessa ja VPV sai tämän paikan pelaajien siirtyessä Jukolasta VPV:n riveihin. Kaudella 2018 VPV pelasi siis Vaasan piirin Kolmosessa ja sijoittui lopulta sijalle 8. Kaudella 2023 VPV pelaa edelleen Kolmosessa jo kuudetta kautta peräkkäin.
Ennen 10 vuoden taukoa VPV osallistui edellisen kerran piirin sarjoihin vuonna 2006, jolloin se pelasi Vaasan ja Keski-Pohjanmaan piirien yhdistetyssä Kolmosessa. VPV:n tähtihetki sijoittui kaudelle 1945, kun se pelasi yhden vuoden Mestaruussarjassa eli Suomen pääsarjatasolla . Kausi olikin vaasalaisen jalkapallon unelmakausi, sillä myös Vasa IFK ja Vaasan Palloseura pelasivat Mestaruussarjassa . Vaasan Pallo-Veikot on pelannut myös yhdeksän kautta (1939, 1943/44, 1945/46 - 47/48, 1948, 1959-60, 1963) Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla .
VPV on pelannut myös jääpalloa. Parhaimpana saavutuksena on yksi kausi  miesten pääsarjatasolla (tilanne kausi 2013/14 mukaan lukien). VPV sai yhden tasapelipisteen Jääpallon SM-sarjassa 1947.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
25. heinäkuuta

25. heinäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 206. päivä (207. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 159 päivää. Suomalaisen uusperinteen mukaan 25. heinäkuuta ”Jaakko heittää kylmän kiven veteen” (Jaakon nimipäivä). Päivää on aiemmin kutsuttu ukkosen päiväksi.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Jaakko, Jimi, Jasu, Jaakob, Jaakoppi
suomenruotsalainen kalenteri: Jakob, Jim, Jimmy
ortodoksinen kalenteri: Anna, Anni, Piia, Ruusa
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Jágát, Jáhkot, Jágo, Jáhko, Járre
vanhemmissa kalentereissa: Jacobina, Jacobus
Juhlapäiviä

Costa Rica: Guanacasten provinssin liittämisen vuosipäivä.
Katolinen ja anglikaaninen kirkko: Jaakob vanhemman muistopäivä. Espanjassa pyhäpäivä, Santiago, Espanjan suojeluspyhimyksen päivä. Ennen vuotta 1774 Suomessakin pyhäpäivä.
Inkavaltio: Ilyap'an juhla (”ukkonen ja salama”, sään jumala).
Kuuba: Vallankumouksen aaton päivä (”Eve of Revolution Day”).
Neitsytsaaret: Hurrikaanien rukouspäivä (”Hurricane Supplication Day”), jolloin rukoillaan hurrikaanikauden onnettomuuksien välttämiseksi.
Puerto Rico: Perustuslain päivä (1952).
Tunisia: Tasavallan päivä (1957).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 25. heinäkuuta: |  |
:   Johnny Hodges 306 – Konstantinus Suuri julistettiin Rooman keisariksi.  1797 – Horatio Nelson menetti yli 300 miestä ja oikean kätensä Espanjalle kuuluvan Teneriffan saaren epäonnistuneessa valtausyrityksessä.  1907 – Yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti Johnny Hodges syntyi.  1933 – Suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja, ohjaaja ja sanoittaja Jukka Virtanen syntyi.  1962 – Muusikko Aki Sirkesalo syntyi.  1984 – Svetlana Savitskaja käveli ensimmäisenä naisena avaruudessa.  
Katso myös: kalenteri ~ 24. heinäkuuta, 26. heinäkuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Degerön kartano

Kartanon päärakennus.
Degerön kartano on kartano Helsingissä Laajasalon kaupunginosassa. Saaren itärannalla Yliskylän osa-alueella sijaitseva kartano perustettiin 1600-luvulla, mutta sen nykyinen päärakennus ja maisemapuisto ovat peräisin 1800-luvulta.
Historia

Kartanon omisti 1600-luvulla Augustin Svanströmin suku. Kartanon sai avioliiton kautta omistukseensa everstiluutnantti, vapaaherra Lorentz Mellin. Melliniltä kartano siirtyi vuonna 1736 hänen vävylleen luutnantti Otto Armfeltille. Armfeltin leski Sofia Armfelt hallitsi kartanoa vuodet 1742–1751, ja hänen toinen miehensä everstiluutnantti Otto Ludvig Taube vuodet 1752–1774. Perillisten joukosta kartanon lunasti itselleen kapteeni Carl Adam Armfelt, joka omisti kartanon vuoteen 1792. Leskirouva Catarina Armfeltin aikana velkaantunut rälssisäteri jaettiin vuonna 1798 neljään osaan. Holmgårdiksi kutsuttu kantatila joutui sotatuomari Carl Limnellille, Stansvik meni majuri Johan L. Brandtille ja Jollas torppineen laivaston välskäri Johan Engströmille. Leskirouva ja hänen poikansa Otto Adam Armfelt pidättivät itsellään Villingin. Hovioikeuden asessori Carl Limnell myi Holmgårdin vuonna 1807 sotaneuvos Pehr Silfverskiöldille. Vuosina 1810–1819 tilanherrana oli Silfverskiöldin lanko everstiluutnantti Gustaf Gutofsky, joka aateloitiin nimellä von Gutofsky. Hän rakennutti vuonna 1818 nykyisen päärakennuksen, jonka suunnitteli arkkitehti O. Stenius. Sitä laajennettiin 1800-luvun puolivälissä kapeilla siipiosilla.
Von Gutofskyn leskeltä kartano siirtyi vuonna 1820 senaattori Johan Magnus Krookille, joka puolestaan myi kartanon vuoden 1828 tienoilla midshipman Fredrik von Christiersonille. Vuonna 1831 kartanon osti von Christiersonilta senaattori Jacob Wilhelm Hisinger. Kirjuri N. A. Rosenbröijer osti Degerö-Holmgårdin Hisingereiltä vuonna 1834. Tampereelle postimestariksi siirtynyt Rosenbröijer myi vuonna 1841 kartanon vuorimestari Fredrik Tengströmille. Tengström puolestaan myi kartanon vuonna 1849 venäläiselle kenraalikuvernöörin apulaiselle Platon Rokassovskille, jonka hallussa se pysyi 1870-luvulle asti. Vuonna 1879 kartanon osti toimittaja Robert Castrén, jonka suku omistaa sen edelleen. Kartanossa harjoitettiin maanviljelyä 1940-luvulle asti. Pääosa kartanon maista, 130 hehtaaria, myytiin vuonna 1958 Helsingin kaupungille.
Mdou Moctar

Moctar vuonna 2014.
Mdou Moctar (kesk.) yhtyeineen Pori Jazz -festivaalilla 2022.
Mdou Moctar (oik. Mahamadou Souleymane, s. 1986 Tchintabaraden) on nigeriläinen kitaristi, joka tunnetaan hänen nimeään kantavan yhtyeen laulajana ja soolokitaristina. Moctar on etniseltä taustaltaa tuaregi ja laulaa tuaregikieliin kuuluvalla tamasheqin kielellä. Kitaristina Moctaria on verrattu muun muassa Jimi Hendrixin, koska hän soittaa väärinpäin käännettyä kitaraa vasenkätisesti.
Ura

Mdou Moctarin ensimmäinen albumi Anah ilmestyi vuonna 2008 matkapuhelimien välillä jaettuna äänitiedostona. Yksi albumin kappaleista päätyi lopulta amerikkalaisen Sahel Sounds -levy-yhtiön julkaisemalle Music From Saharan Cellphones -kokoelma-albumille. Sahel Sounds julkaisi albumin vinyyliversiona vuonna 2014. Moctarin toinen sooloalbumi Sousoume Tamachek ilmestyi vuonna 2017 ja kaksi vuotta myöhemmin julkaistu Ilana: The Creator oli ensimmäinen taustayhtyeen kanssa tehty levy.
Mdou Moctar on esintynyt Suomessa vuonna 2019 Tampereella, Jyväskylässä ja Helsingissä sekä 2022 Porissa ja Helsingissä.
Yhtyeen kokoonpano

Mdou Moctar - kitara
Ahmoudou Madassane - kitara
Michael Coltun  - basso
Souleymane Ibrahim - rummut
Diskografia > Studioalbumit

Anar (2008/2014)
Sousoume Tamachek (2017)
Ilana: The Creator (2019)
Afrique Victime (2021)
Funeral for Justice (2024)
Diskografia > Livealbumit

Afelan (2013)
Blue Stage Sessions (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mdou Moctar Wikimedia Commonsissa
Mdou Moctarin kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Stroganov

Stroganov-suvun kreivillinen vaakuna
Suvun kantaisä Anikei Fjodorovitš Stroganov
Paroni Aleksandr Grigorjevitš Stroganov (1698-1754).
Stroganov (ven. Стро́гановы) (Stroganoff) oli merkittävä venäläinen kauppias-, teollisuus- ja virkamiessuku 1400–1900 luvuilla. Suku kehittyi alun perin Arkangelin alueella asuneista, pomoreiksi itseään kutsuvista venäläisistä talonpojista.
Suvulla oli tärkeä rooli muun muassa Moskovan Venäjän ulkomaankaupassa 1500-luvulla ja merkittävä vaikutus Siperian valloituksessa 1500-luvun lopulla ja 1600-luvulla. Stroganov ruokalaji on nimetty suvun mukaan. Stroganovit oli yksi Venäjän rikkaimpia sukuja 1500–1900-luvuilla.
Tunnettuja suvun jäseniä

Anikei Fjodorovitš Stroganov (ven. Аникей Фёдорович Строганов) (Novgorod 4. marraskuuta 1488 – 2. syyskuuta 1570 Solvytšegodsk), aloitti noin vuonna 1515 laajamittaisen ruokasuolan tuotannon Solvytšegodskissa, ja osti vähitellen alueen pienempien suolantuottajien maita pois. Sai tsaari Iivana Julmalta valtiollisen tarkastajan luvan brittien Arkangelin seutujen kautta Moskovaan suuntautuvalle kaupan valvomiseen.
Sergei Grigorjevitš Stroganov (1707–1756), paroni, rakennutti Stroganovin palatsin Pietariin. Palatsin viimeisteli vuoteen 1760 mennessä hänen poikansa kreivi Aleksandr Sergejevitš Stroganov (1733–1811), senaattori, taiteenkerääjä, Keisarillisen Taideakatemian puheenjohtaja ja Venäjän keisarillisen tiedeakatemian jäsen sekä Keisarillisen lainakirjaston johtaja.
Suvun rakennuttamia rakennuksia

Stroganovin suvun rakennuttamia merkittäviä rakennuksia
Stroganovien kartano Solvytšegodskissa noin 1564, uusittu useasti myöhemmin
Stroganovin talo Usoljessa.
Stroganovin palatsi Nevski prospektin ja Moikan varrella Pietarissa (59.935742 N, 30.320774 E)
Stroganovin barokkipalatsi iltavalaistuksessa talvisessa Pietarissa.
Stroganovin koulu Moskovassa.
Anikei Stroganovin määräyksestä rakennutettu Neitsyt Marian ilmestyspäivän kirkko Solvytšegodskissa Arkangelin alueella (1560)
Stroganovien kirkko Nižni Novgorod
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sukupuu (englanniksi)
Ritva Kylli

| Ritva Kylli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975 (ikä 49–50)
Ammatti:  lehtori, dosentti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  FT Oulun yliopisto (2005)
Tutkimusalue:  historia
Ritva Kylli (s. 1975) on suomalainen historioitsija.
Kylli on Suomen ja Pohjois-Euroopan historian dosentti. Hän toimii arktisen ja pohjoisen historian yliopistonlehtorina Oulun yliopistossa. Hänen tutkimusteemansa liittyvät ruokaan, ympäristöön ja terveyteen sekä arktisten ja pohjoisten alueiden historiaan.
Kylli valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1999 ja väitteli tohtoriksi vuonna 2005. Väitöskirja Kirkon ja saamelaisten kohtaaminen Utsjoella ja Inarissa 1742–1886 palkittiin Oulun yliopiston vuoden parhaana väitöskirjana.
Kylli oli tutkijavieraana Hokkaidon yliopistossa vuonna 2018.
Kyllille myönnettiin Suomen ruokahistoria -teoksesta aikakauslehti Kanavan ja Otavan Kirjasäätiön Kanava-palkinto vuoden 2021 parhaana kotimaisena tietokirjana. Teos oli myös tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokas samana vuonna ja Botnia-kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2022.
Julkaisut

Kirkon ja saamelaisten kohtaaminen Utsjoella ja Inarissa 1742–1886.  (Väitöskirja)  Rovaniemi:  Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, 2005.  ISBN 952-9888-26-0
Saamelaisten kaksi kääntymystä. Uskonnon muuttuminen Utsjoen ja Enontekiön lapinmailla 1602–1905.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.  ISBN 978-952-222-349-4
Suomen ruokahistoria. Suolalihasta sushiin.  Oulu:  Gaudeamus, 2021.  ISBN 951-42-6943-8
Ruokaa reissussa. Suomen matkaruokahistoria kuivalihasta laivabuffetiin.  Gaudeamus, 2024.  ISBN 9789523452800
Muistisairaus

Muistisairaus on ihmisellä esiintyvä muistamista vaikeuttava sairaus. Kun muistihäiriöt ovat jatkuvia eikä ihminen enää selviydy kunnolla itsenäisesti arkipäivän toimista, kysymyksessä saattaa olla jokin muistisairaus. Muistisairaudet voidaan jaotella ohimeneviin, parannettaviin, pysyviä jälkitiloja jättäviin tai eteneviin muistisairauksiin.
Monet tekijät vaikuttavat uuden oppimiseen ja muistin toimintaan. Esimerkiksi stressi, uupumus, univaje, runsas alkoholin käyttö ja sairaudet, kuten kilpirauhasen vajaatoiminta, epilepsia, masennus tai skitsofrenia, voivat heikentää muistin toimintaa.  Yleisimmät dementiaoireita aiheuttavat etenevät muistisairaudet ovat Alzheimerin tauti (noin 60–70 %), verisuoniperäinen muistisairaus (noin 15–20 %), Lewyn kappale -tauti ja otsalohkorappeumasta johtuva muistisairaus.
Muistin vaikeudet ovat yleisiä, eivätkä ne suinkaan aina merkitse etenevää muistisairautta. Toimintakykyä haittaava ja itseä tai omaisia huolestuttava muistihäiriö on kuitenkin syytä aina selvittää hakeutumalla tutkimuksiin. Mitä varhaisemmassa vaiheessa ongelmiin puututaan, sitä parempia ovat hoitotulokset.
Yleisyys

On arvioitu, että Suomessa lievää muistisairautta sairastaisi noin 35 000 ihmistä. Keskivaikeaa tai vaikeaa muistisairautta puolestaan potisi osapuilleen 85 000 ihmistä. Arvioidaan, että vuonna 2015 syntyneistä tytöistä 40 prosenttia ja pojista 30 prosenttia tulee ikääntyessään sairastumaan muistisairauteen.
Ehkäisy

Joka kolmas muistisairaus olisi ehkäistävissä. Tässä keskeisessä osassa ovat yhdeksän eri seikkaa. Ensinnäkin lapsuudessa ja nuoruudessa olisi tärkeää pysyä koulutuksessa ainakin 15 ikävuoteen asti. Mikäli toisen asteen koulutus jää käymättä, aivoihin kehittyy vähemmän kognitiivista reserviä, joka vahvistaa aivojen verkostoja. Vahva verkosto puolestaan ehkäisee muistisairauden kehittymistä.
Myöhemmin elämässä tulisi harrastaa mieltä virkistäviä asioita, kuten lukemista, vapaaehtoistyötä tai pelaamista. Vilkas sosiaalinen elämä sekä elokuvissa, ravintoloissa ja urheilutapahtumissa käyminen ehkäisevät myös sairastumista.
Muistisairauden puhkeamisen ehkäisemiseksi kuulon suojeleminen on tärkeää keski-iässä. Kuuleminenkin rakentaa kognitiivista reserviä, jota huono kuulo voi puolestaan vähentää.
Keski-iässä muistisairauden riskiä nostavat ylipaino, korkea verenpaine ja kuulon heikkeneminen. Eläkeiässä niin tekevät tupakointi, masennukseen ja diabetekseen sairastuminen sekä yksinäisyys tai eristäytyminen. Liikunta ja sosiaalinen aktiivisuus puolestaan vähentävät vaaraa.
Aiheesta muualla

Tupakointi sekä keuhko- ja sydänsairaudet altistavat muistisairauksille [vanhentunut linkki]
Radiotelevisão Caboverdiana

RTC:n tunnus.
Radiotelevisão Caboverdiana eli RTC on Kap Verden kansallinen yleisradioyhtiö.
Portugalille kuuluneen Kap Verden ensimmäinen radioasema oli Praiassa vuonna 1945 perustettu yksityinen Rádio Clube de Cabo Verde. São Vicenten saarelle perustettiin vuonna 1947 Rádio Clube do Mindelo ja vuonna 1955 toinen asema Rádio Barlavento. Lyhyillä aalloilla (SW) toimineiden asemien lähetystehot olivat 250 watista viiteen kilowattia.
Guinean ja Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen aktivistit valtasivat portugalilaismielisen Rádio Barlaventon joulukuussa 1974, minkä jälkeen aseman nimeksi tuli Rádio Voz de São Vicente. Rádio Clube de Cabo Verdestä tuli aluksi Rádio Voz di Povo ja maan itsenäistyttyä valtiollinen Emissora Oficial da Republica de Cabo Verde.
1980-luvun puolivälissä Praian radioasemalla oli puolen kilowatin lyhytaaltolähetin ja viidenkymmenen watin ULA-lähetin. São Vicenten asemalla oli kymmenen kilowatin lyhytaaltolähetin ja ainakin yksi ULA-lähetin. Hallituksen äänitorvina toimineet asemat yhdistettiin vuonna 1986 valtiolliseksi Rádio Nacional de Cabo Verdeksi.
Kokeelliset televisiolähetykset alkoivat vuonna 1984 nimellä Televisão Experimental de Cabo Verde. Vuonna 1990 perustettiin kansallinen televisioyhtiö Televisão Nacional de Cabo Verde, joka vuonna 1997 sai nimen Televisão de Cabo Verde.
Maahan alettiin perustaa yksityisiä radioasemia vuonna 1992. Valtiolliset radio- ja televisioyhtiöt yhdistettiin vuonna 1997 riippumattomaksi julkisen palvelun yleisradioyhtiöksi nimeltä Rádiotelevisão Caboverdiana. Radio sai nimen RTC FM ja televisio RTC TV. Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen palattua valtaan vuonna 2001 radiolle annettiin nimi Rádio de Cabo Verde ja televisiolle Televisão de Cabo Verde. Vuonna 2007 perustettiin nuorisolle tarkoitettu toinen radiokanava RCV+. Radio ja televisio yhdistettiin vuonna 2015 Kap Verden uutistoimiston kanssa yhtiöksi nimeltä Rádiotelevisão Caboverdiana e Inforpress, mutta jo vuonna 2016 uusi hallitus jakoi sen jälleen kahdeksi yhtiöksi.
Radiotelevisão Caboverdianalla on nykyään kaksi radiokanavaa, RCV ja RCV+, sekä televisiokanava TCV. Radiolähetykset tapahtuvat kokonaan ULA-alueella. Lyhytaaltolähetykset loppuivat jo vuonna 1989. Ohjelmia voi kuunnella ja katsoa myös Internetissä. Lähetysten kielet ovat portugali ja paikallinen kreoli. Maassa on useita yksityisiä radioasemia ja lisäksi välitetään ulkomaisten radio- ja televisioyhtiöiden ohjelmia.
Aiheesta muualla

Radiotelevisão Caboverdiana (portugaliksi)