stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uskon loppu
Aiheesta muualla

Jaakko Wallenius: Uskontoja pitää voida kritisoida. Vapaa ajattelija 1/2007.
Sam Harris Walleniuksen blogissa (Arkistoitu – Internet Archive).
Jyrki Alenius: Filosofi suomii jumaluskontoja[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 29.6.2007.
Vesa Vanhalakka: Armoton tykitys uskontoja vastaan[vanhentunut linkki]. Aamulehti 25.5.2008.
Kimmo Ketola: Usko pahan alkujuurena. Uskonnontutkija 2/2007.
Jarkko Tontti: Uskonnot ihmisen uhkana. niin & näin 4/2008.
The End of Faith. Complete Review. (englanniksi)
Kenneth Krause: Review of The End of Faith (2005). (englanniksi)
Ruotsalainen (saari)

Ruotsalainen
| --- | --- |
Sijainti:  60°22.258′N, 021°45.564′E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  3,25 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  20
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ruotsalainen on saari Rymättylässä Naantalin edustalla Saaristomerellä. Saari sijaitsee linnuntietä noin 15 kilometrin päässä Naantalin keskustasta ja noin 10 kilometrin päässä Rymättylän keskustasta. Saarella sijaitsee Kuivasen kylä. Saareen liikennöi yhteysalus Y/A Isla . Saaren pinta-ala on 3,25 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on 20. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 51, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Ruotsalaisen saarella on jylhät kalliot, joiden välisissä laaksoissa ja jyrkänteiden juurella kasvaa jalopuumetsiä ja pähkinäpensaslehtoja. Saarella on ranta- ja lehdesniittytyyppisiä perinnemaisemia sekä Ruotsalaisen lehdon luonnonsuojelualue, joka kuuluu laajempaan Pakinaisten saariston kokonaisuuteen.
Ruotsalaisen suurin pituus on 1,7 kilometriä, ja leveyttä saarella on keskimäärin runsaat 0,5 kilometriä. Saaressa on ollut kaksi taloa, Ruotsalainen ja Kuivanen, jo satoja vuosia, ainakin 1500-luvulta saakka. Kuivasten etelärannalla on entinen luotsiasema, ja jo varhaisina aikoina Ruotsalaisessa asui luotsi, sillä läheltä saaren länsikärkeä kulki ja kulkee yhä 5,5 metriä syvä laivaväylä, jonka merkitys on nykyisin vähäinen.
Ruotsalaisten talo annettiin läänityksenä valtaneuvos Herman Flemingille 1569, joka myöhemmin sai taloon rälssivapauden. Kaarle XI:n reduktiossa talo määrättiin kruunulle sillä ehdolla, että talon silloinen emäntä Elisabet Fleming sai asua siinä kuolemaansa saakka. Hän kuitenkin kuoli melko pian tämän jälkeen, ja vuonna 1690 talosta tuli kruununtila. Tämän jälkeen tilaa viljelivät talonpojat, ensin lampuoteina ja 1752 alkaen tilanomistajina. Erik Klemetinpoika ja vaimonsa Valpuri jälkeläisineen hallitsivat tilaa suoraan alenevassa polvessa yli 250 vuotta vuodesta 1677 lähtien.
Ruotsalaisen luotsiasema

Ruotsalaisen saari on historiallisesti merkittävä luotsipaikka. Saareen rakennettiin nykyinen luotsiasemarakennus vuonna 1892. Rakennus edustaa tyypillistä 1800-luvun lopulla Saaristomerelle rakennettua vartiotupaa, jonka lisäksi samankaltaisia on säilynyt muun muassa Kustavin Isokarissa ja Lypertössä eli Lypyrtissä, sekä Luvian Säpissä. Vartiotupa on yksikerroksinen puurakennus, jonka päällä on kookas tähystystorni. Rakennuksen tilajako ja ulkomuoto on edelleen sama, samoin pihapiirin ryhmitys on alkuperäinen. Sen sijaan sisätilat eivät ole alkuperäisiä, koska tulipalo tuhosi ne. Vartiotuvassa päivysti kaksi luotsia, joista toinen oli tähystysvuorossa ja toinen lähtövuorossa. Luotsitoiminta kesti Ruotsalaisissa lähes sadan vuoden ajan, 24 tuntia vuorokaudessa. Luotsaustoiminta loppui noin vuonna 1957.
Museoviraston ja Merenkulkulaitoksen vuosina 1996–2000 tekemän merenkulun rakennusperinnön inventointien perusteella Museovirasto määritteli vuonna 2009 Ruotsalaisen luotsiaseman Suomen merkittävimpiin kuuluvaksi merenkulun rakennusperintökohteeksi. Vartiotuvan historiallista merkitystä ilmentää sen sijainti maisemassa. Vartiotupa ja rakennusryhmä on myös hyvä esimerkki aikansa vartiotuvasta ja 1800- ja 1900-lukujen taitteen luotsiasemamiljööstä.
Uskonnollinen ihminen (kirja)

| Uskonnollinen ihminen> Den religiösa människan: En introduktion till religionspsykologin |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Anton Geels
Kieli:  ruotsi
Julkaistu:  2000
Suomennos
Suomentaja:  Owe Wikström
Kustantaja:  Kirjapaja
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  473
ISBN:  9789516077348
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uskonnollinen ihminen (ruots. Den religiösa människan: En introduktion till religionspsykologin) on vuonna 1999 ilmestynyt kirja uskontopsykologiasta. Teoksen on suomentanut Owe Wikström ja suomennoksen on julkaissut kristillinen kustantamo Kirjapaja vuonna 2009. Kirja on käännetty alkuteoksen 5., uudistetusta painoksesta.
Aiheesta muualla

Martti Mäkisalo: Jumala näkyy ihmisen mielenliikkeissä[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 8.12.2009.
Urheiluvuosi 1981

Urheiluvuosi 1981 käsittelee vuoden 1981 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alppihiihto

Maailmancupkaudella 1980–1981 miesten kokonaiskilpailun voitti Yhdysvaltain Phil Mahre kuuden pisteen erolla Ruotsin Ingemar Stenmarkiin ja naisten kokonaiskilpailun ykkönen oli Sveitsin Marie-Thérèse Nadig 38 pistettä maannaistaan Erika Hessiä enemmän pisteitä keränneenä.
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailut 10.–15.2. Lahdessa, Suomessa. Itä-Saksan Frank Ullrich voitti kultaa 10 kilometrillä ja viestissä sekä sijoittui hopealle Suomen Heikki Ikolan voittamalla 20 kilometrillä.
Maailmancupissa 1980–1981 kokonaiskilpailun voitti Itä-Saksan Frank Ullrich kymmenen pisteen erolla Neuvostoliiton Anatoli Aljabjeviin.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruuskausi päättyi 25.11. Englannissa ajettuun RAC-ralliin, ja mestaruuden voitti Fordilla ajanut suomalainen Ari Vatanen seitsemän pisteen erolla ranskalaiseen Talbot-kuljettajaan Guy Frequeliniin ja 34 pisteen erolla Audilla ajaneeseen maanmieheensä Hannu Mikkolaan.
Formula 1:n maailmanmestaruuskausi päättyi lokakuussa ajettuun Las Vegasin Grand Prix'hin, jossa Brabhamilla ajanut brasilialainen Nelson Piquet sijoittui viidenneksi ja nousi maailmanmestariksi yhden pisteen erolla argentiinalaiseen Williams-kuljettajaan Carlos Reutemanniin ja neljän pisteen erolla tämän tallitoveriin, päätöskilpailun voittaneeseen australialaiseen Alan Jonesiin.
Golf

Masters-turnauksen voitti toisen kerran urallaan yhdysvaltalainen Tom Watson.
Yhdysvaltain avoimen turnauksen voitti australialainen David Graham.
Britannian avoimen turnauksen voitti yhdysvaltalainen Bill Rogers.
PGA-mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Larry Nelson.
Ryder Cupin voitti Yhdysvallat.
Jalkapallo

Euroopan mestarijoukkueiden cupin 1980–1981 loppuottelu 27.5. Pariisissa, Ranskassa. Englantilaisseura Liverpool voitti espanjalaisen Real Madridin 1–0.
Judo

Maailmanmestaruuskilpailut 3.–6.9. Maastrichtissa, Alankomaissa. Miehet ottelivat seitsemässä painoluokassa ja avoimessa luokassa. Japani voitti neljä kultamitalia. Japanin Yasuhiro Yamashita oli paras sekä yli 95-kiloisten sarjassa että avoimessa luokassa.
Koripallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 28.5.–5.6. Tšekkoslovakiassa. Loppuottelussa Neuvostoliitto voitti Jugoslavian 84–67, ja pronssia sai Tšekkoslovakia.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 13.–20.9. Italiassa. Kultaa voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Puola ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia.
NBA:ssa Boston Celtics voitti ennätyksellisen 14. mestaruutensa.
Lentopallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 19.–27.9. Bulgariassa. Kultaa voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Puola ja pronssille sijoittui Bulgaria.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 19.–27.9. Bulgariassa. Kultaa voitti Bulgaria, hopeaa sai Neuvostoliitto ja pronssille sijoittui Unkari.
Nyrkkeily

Ammattinyrkkeilyn raskaassa sarjassa Larry Holmes puolusti menestyksekkäästi WBC-liiton ja Mike Weaver WBA-liiton maailmanmestaruuttaan. Paluuta vielä yrittänyt Muhammad Ali hävisi 11.12. Nassaussa pisteillä jamaikalaiselle Trevor Berbickille, ja tämä jäi Alin uran viimeiseksi otteluksi.
Nicaragualainen Alexis Argüello, joka oli aiemmin voittanut ammattinyrkkeilyn maailmanmestaruuden höyhensarjassa ja alemmassa kevytsarjassa, nousi 20.6. Lontoossa WBC-liiton kevyen sarjan maailmanmestariksi pistevoitolla englantilaisesta James Wattista.
Ammattinyrkkeilijä Sugar Ray Leonard nousi samanaikaisesti kahden painoluokan maailmanmestariksi, kun hän hallussaan pitämänsä WBC-liiton välisarjan mestaruuden lisäksi voitti 25.6. New Orleansissa 9. erän keskeytyksellä ugandalaisen Ayub Kalulen WBA-liiton kevyen keskisarjan MM-ottelussa. Hän luopui kuitenkin pian uudesta tittelistään ja nousi 16.9. Las Vegasissa välisarjan kiistattomaksi maailmanmestariksi voittamalla 14. erän keskeytyksellä WBA-liiton mestarin Thomas Hearnsin.
Ammattinyrkkeilyn raskaassa keskisarjassa Michael Spinks nousi 18.7. Las Vegasissa WBA-liiton maailmanmestariksi pistevoitolla Eddie Mustafa Muhammadista ja Dwight Braxton 19.12. Atlantic Cityssä WBC-liiton maailmanmestariksi 10. erän keskeytyksellä ottelussa Matthew Saad Muhammadia vastaan.
Amatöörinyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 2.–10.5. Tampereella, Suomessa. Ohjelmassa oli 12 painoluokkaa. Neuvostoliitto voitti kahdeksan mestaruutta ja jäi vain yhdessä sarjassa ilman mitalia. Bulgaria voitti kaksi mestaruutta sekä Italia ja Itä-Saksa yhden. Superraskaan sarjan (yli 91 kg) mestaruuden voitti italialainen Francesco Damiani.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Lentomäen maailmanmestaruuskilpailut 26.2.–1.3. Oberstdorfissa, Saksassa. Mestaruuden voitti suomalainen Jari Puikkonen, ja muut mitalistit olivat itävaltalainen Armin Kogler ja norjalainen Tom Levorstad.
Keski-Euroopan mäkiviikko 30.12.1980–6.1.1981 Saksassa ja Itävallassa. Kokonaiskilpailun voitti itävaltalainen Hubert Neuper 3,6 pisteen erolla maanmieheensä Armin Kogleriin ja 38,6 pisteen erolla suomalaiseen Jari Puikkoseen. Neuper, Kogler ja Puikkonen voittivat kukin yhden osakilpailun, kuten myös kanadalainen Horst Bulau.
Pyöräily

Italian ympäriajon voitti isäntämaan Giovanni Battaglin.
Ranskan ympäriajon voitti kolmannen kerran urallaan isäntämaan Bernard Hinault.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailut 4.–6.9. Thunissa, Sveitsissä. Norjan miehet ottivat Øyvin Thonin johdolla henkilökohtaisella matkalla kolmoisvoiton ja voittivat myös viestin. Ruotsin Annichen Kringstad voitti kultaa sekä henkilökohtaisella matkalla että viestissä.
Tiomila-viesti 2.–3.5. Kungsängenissä, Ruotsissa. Ruotsalaisseura OK Ravinen voitti sekä miesten että naisten viestin. Naisille voitto oli kolmas peräkkäinen.
Jukolan viesti 13.–14.6. Nurmijärvellä, Suomessa. Ruotsalainen Almby IK voitti miesten Jukolan ja norjalainen Bækkelagets SK Venlojen viestin.
Tennis

Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti jo kuudennen kerran ruotsalainen Björn Borg ja naisten tšekkoslovakialainen Hana Mandlíková.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen John McEnroe ja naisten hänen maannaisensa Chris Evert-Lloyd.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti John McEnroe ja naisten yhdysvaltalainen Tracy Austin.
Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti eteläafrikkalainen Johan Kriek ja naisten yhdysvaltalainen Martina Navrátilová.
Yhdysvallat voitti sekä Davis Cupin että Federation Cupin.
Yleisurheilu

Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 28.3. Madridissa, Espanjassa. Miesten mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Craig Virgin ja naisten nopein oli norjalainen Grete Waitz. Miesten joukkuemestaruuden voitti Etiopia ja naisten Neuvostoliitto.
Maailmancupin finaali 4.–6.9. Roomassa, Italiassa. Miesten kilpailun voitti Eurooppa ennen Itä-Saksaa ja Yhdysvaltoja, ja naisten kärkikolmikko oli Itä-Saksa, Eurooppa, Neuvostoliitto. Tšekkoslovakialainen Jarmila Kratochvílová jäi 400 metrin juoksussa sadasosasekunnin päähän maailmanennätyksestä ajallaan 48,61.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 21.–22.2. Grenoblessa, Ranskassa. Mitalitilaston kärjessä olivat kolme kultaa voittaneet Länsi-Saksa ja Itä-Saksa.
Maailmanennätykset:
| Laji | Tulos | Urheilija | Pvm | Paikka | Huomioita | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miesten 800 metrin juoksu | 1.41,73 | Sebastian Coe (GBR) | 10.6. | Firenze |  |  |
| Miesten 1 000 metrin juoksu | 2.12,18 | Sebastian Coe (GBR) | 11.7. | Oslo |  |  |
| Miesten mailin juoksu | 3.48,53 | Sebastian Coe (GBR) | 19.8. | Zürich |  |  |
| Miesten mailin juoksu | 3.48,40 | Steve Ovett (GBR) | 26.8. | Koblenz |  |  |
| Miesten mailin juoksu | 3.47,33 | Sebastian Coe (GBR) | 28.8. | Bryssel |  |  |
| Miesten 5 000 metrin juoksu | 13.06,2 | Henry Rono (KEN) | 13.9. | Knarvik |  |  |
| Miesten 25 000 metrin juoksu | 1.13.55,8 | Toshihiko Seko (JPN) | 22.3. | Christchurch |  |  |
| Miesten 30 000 metrin juoksu | 1.29.18,8 | Toshihiko Seko (JPN) | 22.3. | Christchurch |  |  |
| Miesten 110 metrin aitajuoksu | 12,93 | Renaldo Nehemiah (USA) | 19.8. | Zürich |  |  |
| Miesten seiväshyppy | 580 | Thierry Vigneron (FRA) | 20.6. | Mâcon |  |  |
| Miesten seiväshyppy | 581 | Vladimir Poljakov (URS) | 26.6. | Tbilisi |  |  |
| Naisten mailin juoksu | 4.20,89 | Ljudmila Veselkova (URS) | 12.9. | Bologna |  |  |
| Naisten keihäänheitto | 71,88 | Antoaneta Todorova (BUL) | 15.8. | Zagreb |  |  |
| Naisten seitsenottelu | 6 716 | Ramona Neubert (GDR) | 28.6. | Kiova |  |  |
Yhdysvaltalainen Ben Plucknett paransi kahdesti kiekonheiton maailmanennätystä, jälkimmäisellä kerralla 7.7. Tukholmassa tulokseen 72,34, mutta hän jäi kiinni dopingin käytöstä ja hänen ennätyksensä mitätöitiin. Neuvostoliittolainen Konstantin Volkov teki 3.8. Irkutskissa seiväshypyn kaikkien aikojen parhaan tuloksen 584 mutta sitä ei hyväksytty maailmanennätykseksi kilpailujen epävirallisuuden vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1981 Wikimedia Commonsissa
Frithiof Nevanlinna

Frithiof Nevanlinna vuonna 1964.
Frithiof Edvard Henrik Nevanlinna (vuoteen 1906 Neovius; 16. elokuuta 1894 Joensuu – 20. maaliskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko, toimitusjohtaja ja professori.
Henkilöhistoria

Nevanlinna syntyi pappis- ja sotilassukuna tunnettuun Neoviusten sukuun.  Hänen isänsä oli matematiikan opettaja Otto Nevanlinna ja äitinsä Margarete Henriette Louise Romberg. Matemaatikko Rolf Nevanlinna oli Frithiofin nuorempi veli. Perhe suomalaisti nimensä Nevanlinnaksi vuonna 1906. Nevanlinnan puoliso oli Greti Soisalon-Soininen.
Ammattiura

Oman kertomansa mukaan Nevanlinna piti itseään läpi elämänsä ennen kaikkea matemaatikkona. Hänen tieteellinen uransa alkoi lupaavasti. Nevanlinna valmistui maisteriksi vuonna 1915 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa Ernst Lindelöfin johdolla kompleksianalyysistä 1918, vuotta ennen Rolf-veljeä, ja hänet nimitettiin Helsingin yliopiston matematiikan dosentiksi  vuonna 1923. Akateemisten virkojen niukkuuden vuoksi Nevanlinnan oli kuitenkin siirryttävä vakuutusyhtiön palvelukseen. Nevanlinna oli henkivakuutusyhtiö Salaman päämatemaatikko vuosina 1918–1930 ja vuodesta 1936 sen johtokunnan  puheenjohtaja, Palovakuutusosakeyhtiö Pohjolan varatoimitusjohtaja 1930–1932 ja Pohjolan sekä Tapaturmavakuutusosakeyhtiö Kullervon ja Jälleenvakuutusyhtiö Osmon toimitusjohtaja 1932–1949, jonka jälkeen hän oli vielä yhtiöiden johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1961. Tilaisuuden tarjouduttua hän palasi Helsingin yliopistoon matematiikan professoriksi (1950–1962), veljensä Rolf Nevanlinnan seuraajaksi. Nevanlinna valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1927, ja hän sai professorin arvonimen vuonna 1944.
Nevanlinnan väitöskirja Zur Theorie der Asymptotischen Potenzreihe käsitteli kysymystä, missä määrin jonkin ympyrän ulkopuolella olevassa sektorissa annettu potenssisarja määrittää yksikäsitteisen analyyttisen funktion. Nevanlinnan merkittävimmät matemaattiset saavutukset liittyvät kuitenkin hänen yhteistyöhönsä Rolf Nevanlinnan kanssa. Jälkimmäisen nimissä Nevanlinnan teoriana kulkevan meromorfifunktioiden arvojenjakautumisteorian alkuvaiheet olivat veljesten yhteistyötä, joka dokumentoitui vuonna 1922 ilmestyneessä yhteisjulkaisussa Über die Eigenschaften analytischer Funktionen in der Umgebung einer singulären Stelle oder Linie. Vielä vuonna 1927 Nevanlinna julkaisi uuden omaperäisen todistuksen Nevanlinnan teorian toiselle päälauseelle julkaisussaan Über die Anwendung einer Klasse uniformisierenden Transzendenten zur Untersuchung der Wertverteilung analytischer Funktionen.
Yliopisto-opettajana Nevanlinna keskittyi pitkälti algebran opetukseen. Hän kirjoitti aiheesta oppikirjan, joka on ilmestynyt myös saksankielisenä laitoksena. Professorina ollessaan Nevanlinna palasi yhteistyöhön veljensä kanssa, joka oli nyttemmin kiinnostunut funktionaalianalyysista; veljesten ohjelmana oli siirtää "normaali" n-ulotteisen euklidisen avaruuden analyysi koordinaatittomaan muotoon. Ohjelman, jossa Frithiofin osuus oli merkittävä, lopputulos oli monografia Absolute Analysis.
Julkaisuja

Nevanlinna, Frithiof: Zur Theorie der asymptotischen Potenzreihen väitöskirja.  30.10.1918. Viitattu 29.12.2018.
Nevanlinna, Frithiof: Johdatus lukuteoriaan ja algebraan.  Helsinki:  Otava, 1944.
Nevanlinna, Frithiof & Nevanlinna, Rolf: Absolute Analysis.  (Die Grundlehren der mathematischen Wissenschaften in Einzeldarstellungen mit besonderer Berücksichtigung der Anwendungsgebiete; vol. 102)  Berliini, New York:  Springer, 1959.  ISBN 978-3-540-05917-2
Nevanlinna, Frithiof: Einführung in die Algebra und die Theorie der algebraischen Gleichungen.  Basel und Stuttgart:  Birkhäuser Verlag, 1965.
Kirjallisuutta

Elfving, G.: Frithiof Nevanlinna in memoriam. Arkhimedes 2/1977, s. 104–106.
Aiheesta muualla

Nevanlinna, Frithiof hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef
Ursus leijonien laaksossa

| Ursus leijonien laaksossa> Ursus nella valle dei leoni |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Carlo Ludovico Bragaglia
Käsikirjoittaja:  Giuseppe Mangione, Alessandro Continenza
Tuottaja:  Ferdinando Cinquini
Säveltäjä:  Riz Ortolani
Kuvaaja:  Tino Santoni
Leikkaaja:  Renato Cinquini
Pukusuunnittelija:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Lavastaja:  Romano Paxuell Berti
Pääosat:  Ed Fury, Moira Orfei, Alberto Lupo, María Luisa Merlo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Cine Italia Film
Ensi-ilta:  21. joulukuuta 1961 (Italia) 15. marraskuuta 1963 (Suomi)
Kesto:  94 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  445 775 181 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ursus leijonien laaksossa (ital. Ursus nella valle dei leoni) on vuonna 1961 ensi-iltansa saanut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Carlo Ludovico Bragaglia. Sen sankaria Ursusta esittää yhdysvaltalainen Ed Fury.
Juoni

Vallananastaja Ajakin murhaaman kuninkaan poika eksyy erämaahan, jossa leijonat kasvattavat hänet aikuiseksi. Eräänä päivänä Ursus kohtaa orjatar Anian, ja he rakastuvat toisiinsa. Ursuksen perheeltään saama medaljonki päätyy Ajakille, joka ymmärtää oikean kruununperillisen olevan elossa. Ajak yrittää tappaa Ursuksen, mutta lopulta tyranni saa surmansa ja Ursus ja Ania nousevat valtaistuimelle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ed Fury  | … |  Ursus   |
|  Alberto Lupo  | … |  Ajak   |
|  María Luisa Merlo  | … |  Ania   |
|  Giacomo Furia  | … |  Simud   |
|  Moira Orfei  | … |  Diar   |
|  Michele Malaspina  | … |     |
|  Mariangela Giordano  | … |     |
|  Gérard Herter  | … |     |
|  Orlando Orfei  | … |     |
|  Elena Forte  | … |     |
|  Andrea Scotti  | … |     |
|  Gianni Solaro  | … |     |
|  Nino Fuscagni  | … |     |
|  Aldo Barberito  | … |     |
|  Giancarlo Maestri  | … |     |
|  Edoardo Torricella  | … |     |
|  Lucia Modugno  | … |     |
Tuotanto

Carlo Ludovico Bragaglian ohjaustyö on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin ja Olimpian studiolla Roomassa. Ulkokuvissa näkyvät Tor Caldaran maisemat, Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset ja Roomalaisen sivilisaation museo Rooman EURin kaupunginosassa. Ed Furyn sijaisnäyttelijänä toimii eläintenkesyttäjä Orlando Orfei.
Ursus leijonien laaksossa on tehty Bragaglian ja Furyn erinomaisesti menestyneen Ursus – orjien vapauttajan (1960) vanavedessä. Sen jälkeen valkokankaalle oli ilmestynyt kaksi muutakin Ursus-elokuvaa, joista varteen otettavan kilpailijan muodosti Luigi Capuanon ja Samson Burken Ursuksen kosto (1961). Bragaglian elokuvan mainoslauseen mukaan ”on olemassa vain yksi Ursus – Ed Fury elokuvassa Ursus leijonien laaksossa. Koskaan ennen ei ole nähty yhtä suurenmoista Ursusta!”
Elokuva on vaatimattomasti toteutettu toimintaseikkailu, joka tavanomaisten peplum-teemojen ohella lainaa aineksia Tarzan-elokuvista ja Alessandro Blasettin Rautakruunusta (1941). Sen kohokohtia ovat kesyt leijonat, lihaksikkaan sankarin kamppailut hyeenojen ja norsujen kanssa ja juoksuhiekkaan vajoava nainen.
Vastaanotto

Kaupallisesti kohtalaisen hyvin menestynyt elokuva tuotti Italiassa 446 miljoonan liiran pääsylipputulot. Ranskassa sen näki yli 900 000 katsojaa.
Aiheesta muualla

Ursus leijonien laaksossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ursus leijonien laaksossa Elonet.
Gilanlohi

| Gilanlohi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Tyynenmerenlohet Oncorhynchus
Laji::  O. gilae
Kaksiosainen nimi
 Oncorhynchus gilae  (Miller, 1950) 
Alalajit
 Oncorhynchus gilae gilae   Arizonanlohi O. g. apache 
Katso myös
   Gilanlohi Wikispeciesissä   Gilanlohi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Gilanlohi (Oncorhynchus gilae) on tyynenmerenlohiin kuuluva pienikokoinen pohjoisamerikkalainen lohikala. Se esiintyy ainoastaan suppealla alueella New Mexicon ja Arizonan osavaltioissa virtaavan Gilajoen latvoilla.
Kala elää pienissä vuoristopuroissa yli 2000 metrin korkeudessa. Elinympäristöjen heikkenemisen takia se oli erittäin uhanalainen ja sen elinalue oli rajoittunut noin kolmeenkymmeneen jokikilometriin 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Kalastus on ollut kielletty. Purojen kunnostusprojektien ja laitoskasvatukseen perustuvien istutusten ansiosta kanta ja levinneisyysalue ovat sittemmin elpyneet huomattavasti, ja liittovaltiotason  uhanalaisuusluokitusta voitiin lieventää vaarantuneeseen vuonna 2006.
Gilanlohi on läheistä sukua arizonanlohelle, joka voidaan lukea saman lajin alalajiksi (Oncorhynchus gilae apache). Se risteytyy myös kirjolohen kanssa.
Thétis

| --- | --- |
Muut nimet:  Vála (Βάλα)
Sijainti:  34°57′13″N, 25°09′26″E, Archánes-Asteroúsia Iraklion, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Merialue:  Libyanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,003 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Thétis (kreik. Θέτις) eli Vála (Βάλα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Kreetan etelärannikolla lähellä Treis Ekklisiésin kylää. Saaren pinta-ala on noin 0,003 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Thétis kuuluu Archánes-Asteroúsian kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Urheiluvuosi 2008

Urheiluvuosi 2008 käsittelee vuoden 2008 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.