stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Internointi

Internoituja japanilaisia Brittiläisessä Kolumbiassa toisen maailmansodan aikana.
Internointi tarkoittaa (1) yleisvaarallisten henkilöiden pitämistä turvasäilössä, (2) viholliskansalaisten eristämistä sotatilan aikana ja (3) totalitaarisissa maissa hallinnon vihollisten sulkemista keskitysleireille. Kiinni ottamiseen ei tarvita yksilölliseen tekoon liittyvää syytä, vaan vain ryhmään kohdistuva epäilys siihen kuuluvien mahdollisesti tuottamasta vaarasta. Internointi toimeenpannaan muun muassa silloin, kun maat ajautuvat sotatilaan eikä vihollismaan kansalaisten anneta enää toimia vapaasti toisen osapuolen hallussa olevilla alueilla.
Laajan internoinnin aloittivat buurisodan aikana britit, jotka aitasivat vastustajan siviiliväestöä piikkilangoin eristettyihin keskitysleireihin. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1914–1920 Euroopan sotaa käyvissä maissa internoitiin yli 400 000 viholliskansaan kuulunutta siviiliä.  Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat internoi suuren määrän japanilaisperäistä ja saksalaista väestöä.
Puolueettomat maat internoivat sodan osapuolten sotilaita ja sotakalustoa vakuuttaakseen osapuolet siitä, ettei puolueeton maa suosi tai salli sotatoimia omalta alueeltaan toista osapuolta vastaan.
Suomessa internoitiin valvontakomission määräyksestä jatkosodan päätyttyä Saksan ja Unkarin kansalaisia. Nämä internointileirit olivat toiminnassa kesään 1947 saakka, jolloin loput internoidut karkotettiin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle Saksaan.
Yhdysvaltojen Guantanamon vankileiri ja Kiinan uudelleenkoulutusleirit Xinjiangissa ovat esimerkkejä uuden vuosituhannen internoinnista.
Kirjallisuutta

Mikko Määttälä, Vihollisina vangitut. Internointileirit neuvostosuhteiden välikappaleina 1944–1947, Atena 2011. ISBN 9789517967594
Niklas Jensen-Eriksen, Saksan ja Unkarin kansalaisten sekä heidän suomalaisten puolisoidensa internointi 1944-1947, Kansallisarkisto, 2009. ISBN 978-951-53-3200-42009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Internointi Wikimedia Commonsissa
Altenburg

| Altenburg |
| --- | --- |
 Näkymä Altenburgin historialliseen keskustaan
 vaakuna
 Altenburg
 Koordinaatit: 50°59′06″N, 12°26′00″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Thüringen
Piirikunta:  Altenburger Land
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,60 km²
Väkiluku (2011):  34 090
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.altenburg.eu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Altenburg on kaupunki Saksan Thüringenin osavaltiossa. Sen pinta-ala on 45,60 km². Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 34 090 asukasta.
Ystävyyskaupungit

Offenburg (Saksa)
Olten (Sveitsi)
Zlín (Tšekki)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Altenburg Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (saksaksi)
Bengs

Bengs on sukunimi. Se on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Eevi Bengs (s. 1990), nykyaikainen viisiottelija
Jakob Bengs (1895–1988), jääkäri
Johannes Bengs (1877–1936), kansanedustaja (rkp)
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Frederic Goudy

Frederic Goudy
Goudyn suunnittelemia kirjaintyyppejä
Frederic William Goudy (8. maaliskuuta 1865 Bloomington – 11. toukokuuta 1947 Marlboro) oli yhdysvaltalainen kirjainmuotoilija, typografi, kustantaja ja opettaja. Hän suunnitteli 116  kirjaintyyppiä, joista monet ovat yhä yleisesti käytössä.
Goudy työskenteli nuorena muun muassa kirjanpitäjänä ja kiinteistöalalla. Kirjanpainajana ja typografina hän oli itseoppinut, ja  siirtyi 1892 perustamansa lyhytikäisen Modern Advertising -lehden ja 1903 perustamansa Village Press -kustantamon myötä kustannusalalle. Vuonna 1895 hän perusti yhdessä englanninopettaja C. Lauren Hooperin kanssa Chicagoon Camelot Pressin, joka painoi Stone & Kimball -kustantamolle hienosta graafisesta suunnittelustaan laajalti ylistetyn Chap-bookin. Goudy myi ensimmäisen itse suunnittelemansa kirjaintyypin Camelotin bostonilaiselle kirjapainolle 10 dollarilla.
Vuonna 1903 hän perusti yhdessä vaimonsa Berthan ja Will Ransomin kanssa Village Pressin Park Ridgessä, Illinoisissa. Goudy siirsi Village Pressin vuonna 1904 Massachusettsiin ja sen jälkeen New Yorkiin vuonna 1906. Useiden muuttojen jälkeen Goudy ja Village Press lopettivat toimintansa vuonna 1923 Marlborossa, New Yorkissa. Työpaja ja kirjasinvalimo paloivat vuonna 1939.
Goudy opetti Art Students League -yliopistossa vuosina 1916-1924 ja New Yorkin yliopistossa 1927-1929. Vuosina 1920-1940 hän toimi Lanston Monotype Machine Companyn taiteellisena johtajana. Hän sunnitteli American Type Founders- ja Lanston-yhtiöille useita kirjaintyyppejä kuten Goudy Old Style, Kennerley, Garamond ja Forum. Lisäksi Goudy kirjoitti teokset The Alphabet (1918), Elements of Lettering (1922), Typologia (1940) ja omaelämäkerrallisen teoksen A Half-Century of Type Design and Typography, 1895-1945 (1946).
Goudyn suunnittelemia kirjaintyyppejä

Copperplate Gothic (1901)
Kennerley (1911)
Goudy Old Style (1915)
Deepdene (1927)
Remington Typewriter (1929)
Californian (1938)
Bulmer (1939)
Nurmeksen Sepot

| Nurmeksen Sepot Ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1915
Kotiareena:  Nurmeksen jäähalli Hannikaisen sali Nurmeksen keskuskenttä Pielis-areena
Paikkakunta:   Nurmes, Suomi
Värit:                
Lajit:  jääkiekko tanssi suunnistus pesäpallo pöytätennis
Sarja:  Jääkiekon III-divisioona
Jäseniä:  n. 370 (2016)
Puheenjohtaja:   Sirke Katajala
Kotisivu:  https://www.nurmeksensepot.fi/
Nurmeksen Sepot Ry on vuonna 1915 perustettu urheiluseura Nurmeksessa, jolla on 5 eri jaostoa viidessä eri lajissa. Lajeihin kuuluvat: jääkiekko, pesäpallo, tanssi, suunnistus ja pöytätennis. Seuran puheenjohtajana toimii Sirke Katajala. Seuran viidellä jaostolla, on kaikilla omat puheenjohtajansa sekä hallintonsa.
Seura perustettiin ennen Suomen itsenäistymistä ja se on yksi maan vanhimmista urheiluseuroista. Perinteikästä urheiluseuraa ja sen toimintaa leimaa vielä tänäkin päivänä yli 100-vuotias historia suomalaisessa urheilussa.
Historia

Urheilu Nurmeksessa alkoi jo 1800-luvun alussa, kun Nurmeksen hautausmaan harjulle rakannettiin keilarata. Vanhin Nurmeksessa harrastettu urheilulaji on kuitenkin ammunta ja ensimmäiset viralliset ampumakilpailut järjestettiin vuonna 1878. Siispä virallisen urheiluseuran perustaminen oli vain ajan kysymys. Lopulta vuonna 1915 Nurmekseen perustettiin seura jonka nimeksi äänestettiin Sepot.
Toiminta

Nurmeksen Sepoilla oli vuonna 2016 n. 370 jäsentä.
Nurmeksen sepot on toiminut vuosien saatossa monien lajien parissa. Nykyään seurassa on 5 jaostoa: pesäpallo, tanssi, suunnistus, jääkiekko sekä pöytätennis. Jääkiekko on katsojamääriltään seuran suosituin.
Sepot tekevät yritysten kanssa laajaa yhteistyötä. Yleisötapahtumia kuten Ruusunpäiväkävely (Jukolan Osuuskauppa) ja Hippokisat (Pohjois-Karjalan Osuuspankki) järjestetään vuoden ympäri.
Sepot vietti 100-vuotisjuhliaan 19.9.2015 Pielis-Areenalla.
Jääkiekko

Nurmeksen jäähalli valmistui vuonna 2003.  Siitä lähtien jäähallissa on toiminut harraste- ja kilpajoukkueita. Jäähalli on myös koulujen, päiväkotien ja Nurmeksen asukkaiden käytössä.
2000-luvulla miesten edustusjoukkue on lähes joka kausi pelannut Jääkiekon-III divisioonassa Pohjois-Karjalan aluelohkossa. Vähäisen pelaajamäärän tai taloudellisten syiden takia edustusjoukkuetta ei ole joka vuosi perustettu. Vuodesta 2019 lähtien Nurmeksen Sepot ovat joka vuosi pelanneet Jääkiekon-III divisioonassa lohkossa 8 ja päässeet pudotuspeleihin 3 kertaa.
Kaudella 2023-2024 Nurmeksen Sepot pelasivat Lohko 8:n pronssiottelussa häviten jatkoajalla Kontiolahden Kajastukselle lukemin 5-6 sijoittuen kaudella neljänneksi. Tämä on Nurmeksen Seppojen lähihistorian korkein sijoitus jääkiekossa.
Sepoilla on kaudella 2024-2025 4 eri-ikäistä juniorijoukkuetta U8, U10, U11 ja U13 joukkueet.
Pesäpallo

Pesäpallon SM-sarjassa seuran miesjoukkue pelasi kesällä 1967 (suomensarjan lohkovoitto 1966). Pohjois-Karjalan aluemestaruuden se voitti jo 1937 ja oli karsimassa välisarjaan 1938 häviten kuitenkin Lieksan Urheilijoille. Maakuntasarjassa seura on onnistunut useita kertoja voittamaan Itä- ja koillislohkon, sekä aiemmin Pohjois-Karjalan lohkon. Lisäksi Sepot on ollut Pohjois-Karjalan piirinmestari useampia kertoja.
Menestyneitä Seppojen urheilijoita

Olli Huovinen, lentopalloilija
Ville Ikonen, pesäpalloilija
Markku Kemiläinen, entinen seiväshyppääjä ja 10-ottelija
Lauri Kivinen, pesäpalloilija
Jarmo Korhonen, lentopalloilija
Jouni Kortelainen, entinen kestävyysjuoksija
Sini Nevalainen, lentopalloilija
Jaana Niemelä, kestävyysjuoksija
Juha Pääkkönen, entinen keihäänheittäjä
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Kalevi Karttunen (1962)
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivu
Hjalmar Linder

| Hjalmar Constantin Linder |
| --- | --- |
 Hjalmar Linder.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1862 Nurmijärvi, Suomi
Kuollut: 2. kesäkuuta 1921 (59 vuotta) Marseille, Ranska
Arvonimi: kamariherra, varatuomari
Muut tiedot
Yritys:  Lohjan selluloosatehdas (nyk. Loparex) Högforsin Tehdas Rautakosken ruukki
Puoliso:  Sophie Mannerheim (vuosina 1896–1899)
Vanhemmat:  Constantin ja Marie Linder
Hjalmar Constantin Linder (27. huhtikuuta 1862 Nurmijärvi, Suomi – 2. kesäkuuta 1921 Marseille, Ranska) oli suomalainen kamariherra, varatuomari, valtiopäivämies, hyväntekijä, suurmaanomistaja ja lahjoittaja. Hän vaikutti Etelä-Suomen ja erityisesti Lohjan teollistumiseen 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Linder muistetaan lisäksi Suomen sisällissodan vankileirien ala-arvoisten olojen paljastajana, minkä vuoksi hän joutui lähtemään maanpakoon.
Liiketoimet

Hjalmar Linder peri mittavan yritysomaisuuden sedältään Fridolf Linderiltä, joka menehtyi vuonna 1896.
Linder perusti vuonna 1906 Lohjan selluloosatehtaan (sittemmin Lohjan Selluloosa O.Y.), josta on monien vaiheiden jälkeen kehittynyt nykyinen Loparex Oy:n paperitehdas. Työnantajana Linder oli edistyksellinen; hän otti käyttöön kahdeksantuntisen työpäivän, tarjosi työläisille ilmaiset lääkkeet ja maksoi palkkaa sairauslomien ajalta jo ennen kuin laki sitä vaati.
Linder rakennutti 1907 sähkörautatien Lohjan aseman ja omistamansa selluloosatehtaan välille. Hän myös rakennutti kapearaiteisen rautatien Kytäjän kartanon ja Hyvinkään välille. Rautatie valmistui 1907, ja sitä jatkettiin 1911 Karkkilaan saakka. Vuonna 1917 Linder omisti selluloosatehtaan lisäksi muun muassa Kytäjän ja Mustion kartanot, kaksi puuhiomoa, Högforsin tehtaat Karkkilassa, Rautakosken ruukin sekä useita sahoja. Tuolloin hänellä oli kertomansa mukaan 5 000 työntekijää ja 64 000 hehtaaria maata. Mustiolle hän rakennutti kolmannen omistamansa rautatien, Mustion sähköradan.
Suomen ensimmäinen auton omistaja?

Maisteri Yrjö Weilin julkaisi Helsingin Sanomissa keväällä 1926 artikkelin, jossa hän kirjoitti:lähde tarkemmin?
»...uranuurtaja autoilun alalla oli sentään kamariherra Hjalmar Linder -vainaja. V. 1895 hän näki jossakin autokilpailussa Ranskassa erään Georges Richard -kilpa-auton, osti sen ja teetti siihen henkilökorin...»
Vaikka Weilinin ilmeisesti muistitiedon varassa kirjoittamassa artikkelissa on virheitä, se on keskeinen lähde pohdittaessa kysymystä Suomen ensimmäisestä autosta. Kunnia ensimmäisestä Suomen kansalaisen omistamasta autosta näyttää jakautuvan Linderin ja turkulaisen kauppaneuvos Victor Forseliuksen kesken. Tekniikan Maailman toimittaja Jussi Nieminen kirjoitti vuonna 2018, että Forselius toi Benz Velo Comfortablen Suomeen keväällä 1900, eli Forselius oli Suomen ensimmäisen auton omistaja. Ab Victor Forselius Oy ilmoitti Hufvudstadsbladetissa joulukuussa 1905, että ”ensimmäinen todellinen moottorivaunu tuli Suomeen, tuotettiin toimestamme keväällä 1900”. Vaikka Linderin ensimmäisestä autosta on säilynyt muutama valokuva, auton merkistä ei ole varmuutta. Joidenkin asiantuntijoiden mielestä auto oli Mors-merkkinen. Toimittaja Helge Nygrenin mukaan Linder toi vuonna 1900 yhdeltä monista ulkomaanmatkoistaan mukanaan ranskalaisen Renault-avoauton ja sille ranskalaisen kuljettajan. Suomen Autoklubin historialähteissä Linderin autoa esittävän kuvan alle on kirjoitettu: ”Finlands första automobil, 15 AP Renault.” Eräät asiantuntijat ovat kuitenkin sitä mieltä, että kuvassa olisi Linderin toinen, hänen vuonna 1903 hankkimansa Benz-auto. Hjalmar Linderin tiedetään omistaneen 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana kolme autoa, joista viimeinen oli Rolls-Royce. Yksikään Linderille kuuluneista autoista ei ole säilynyt nykypäiviin.
Yleisönosastokirjoitus

Linder pakeni Suomen sisällissodan jaloista ulkomaille vuonna 1918. Palattuaan hän löysi omaisuutensa koskemattomana, mutta ei voinut hyväksyä sodanjälkeisiä oloja. Käytyään Suomenlinnan vankileirillä Linder kirjoitti 28. toukokuuta Hufvudstadsbladetiin artikkelin otsikolla "Nog med blodbad!" (Jo riittää verilöyly!).
»Hirmuteot jatkuvat maassamme, Ylipäällikön nimenomaisesta kiellosta huolimatta valkoiset ovat jatkaneet punaisten täysin mielivaltaiselta tuntuvaa murhaamista. Uhrit on usein valittu sattumanvaraisesti, ja heidät on teloitettu paikoissa, jotka eivät mitenkään liity sodanaikaisiin väkivaltaisuuksiin. Punaista hulluutta on maassamme totisesti seurannut valkoinen terrori. »
Linder arvosteli kirjoituksessaan valkoisten perustamien vankileirien oloja, kertoen niissä kuolevan ihmisiä kuin kärpäsiä. Lisäksi hän varoitti tulossa olevasta "kansankatastrofista". Linder oli myös onnistunut saamaan selville punavankien lukumäärän, joka oli noin 80 000. Hufvudstadsbladet vastasi myöhemmin Linderille väittäen tämän tietoja virheelliseksi ja piti punakaartilaisten kohtelua oikeutettuna kostona.
Kirjoituksen jälkeen Linder leimattiin maanpetturiksi, ja hän sai tappouhkauksia. Hän joutui myymään omaisuutensa Suomessa ja muuttamaan maanpakoon Ruotsiin. Ruotsissa hän joutui vaikeuksiin, kun  häneltä alettiin ulosmitata maksamattomia veroja. Lopuksi Linder asui Ranskassa ja Algerissa, jossa hänellä oli huvila. Toukokuun lopulla 1921 Linderin ollessa tulossa Algerista Pariisiin Ranskan viranomaiset takavarikoivat Marseillessa velkojien vaatimuksesta hänen matkatavaroitaan. Tämän seurauksena omaisuutensa ja elämänhalunsa menettänyt Linder sulkeutui 2. kesäkuuta hotellihuoneeseensa ja teki itsemurhan viiltämällä valtimonsa auki.
Muistaminen

Lohjan Pohjolanmäellä paljastettiin toukokuussa 2006 Kaisaleena Halisen suunnittelema Hjalmar Linderin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös Linderin koulu on saanut nimensä.
Esa Koskisen kirjoittama Linderin elämäkerta ilmestyi vuonna 2005. Linder on toinen päähenkilö Raija Orasen vuonna 2010 julkaistussa romaanissa Metsästäjän sydän.
Kirjallisuutta

Esa Koskinen: Kullalla kirjailtu elämä – kamariherra Hjalmar Linder 1862–1921.  Lohjan kotiseutututkimuksen ystävät ry, 2005.  ISBN 951-9188-42-8
Raija Oranen: Metsästäjän sydän.  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-267-0
Aiheesta muualla

G. Kock: Miten kävi Hjalmar Linderin jättiomaisuuden ostajalle?
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Flatwoodsin hirviö

Flatwoodsin hirviö suhteessa ihmiseen
Flatwoodsin hirviö, tunnettu myös Braxtonin piirikunnan hirviönä, on olio, jonka väitettiin havaitun 12. syyskuuta 1952 Flatwoodsissa Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Tapauksen kuvaus

Tuona iltapäivänä sheriffi Robert Carr ja varasheriffi Burnell Long kutsuttiin tutkimaan palavaa esinettä, jonka nähtiin putoavan taivaalta maahan Flatwoodsissa Elk Riverin lähellä.lähde?
Myöhemmin, hämäränkoitossa, neljä jalkapalloa pelaamassa ollutta poikaa näkivät jonkin laskeutuvan Bailey Fisherin talon lähistöllä olevalle kukkulalle. Matkalla kukkulalle poikien seuraan liittyi Kathleen Mayn kaksi poikaa.lähde?
Paikan päällä pojat väittivät nähneensä sihisevän, hohtavan noin kolme metriä halkaisijaltaan olevan esineen. Sen vieressä he näkivät leijuvan olennon, jolla oli kirkkaat punaiset kasvot, "pataässän muotoinen pää" ja kirkkaanvihreä vaatetus, joka roikkui laskoksilla vyötäröltä. Olento vaikutti leijuvan hypäyksittäin lapsia kohti. Lapset lähtivät juoksemaan kukkulalta alas Mayn kotiin, josta he soittivat sheriffin toimistoon. Tutkimuksien lopputuloksena pääteltiin, että lapset olivat nähneet meteorin, ja jonkin eläimen, esimerkiksi pesukarhun tai pöllön, silmät olivat pelästyttäneet heidät.lähde?
Julkisuus

Hirviöstä julkaistiin piirroksia useissa sanomalehdissä ja kirjoissa. Tämän kuvanselvennä oli piirtänyt We the People -tv-ohjelman piirtäjä Mayn kuvauksen perusteella.
Frank Feschinon kirja

Yhdysvaltalainen Frank Feschino Jr. julkaisi vuonna 2004 352-sivuisen kirjan The Braxton County Monster: The Cover-Up of the Flatwoods Monster Revealed (2004), joka väittää kertovansa koko totuuden tapauksesta.
Aiheesta muualla

Tapauksesta kertovan kirjan "The Braxton County Monster" kotisivu
The Braxton County Monster -kirjan kansi
Jacob Tegengren

Jacob Tegengren
Jacob August Tegengren (28. elokuuta 1875 Vaasa – 25. marraskuuta 1956 Vaasa) oli suomenruotsalainen kirjailija, filosofian tohtori h.c. Hän julkaisi parikymmentä runokokoelmaa ja lisäksi novelleja ja esseitä. Hän oli harrastelija-arkeologi.
Henkilöhistoria

Jacob Tegengrenin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Ernst Wilhelm Tegengren ja Aline Irene Boy. Kirjailija K. V. Tegengren ja kouluneuvos Gustav Tegengren olivat hänen veljiään. Jacob Tegengren  pääsi ylioppilaaksi 1896 ja valmistui agronomiksi Mustialan maanviljelysopistosta 1899. Tegegren toimi Ahvenanmaan kansanopiston johtajana 1900–1901 ja Närpiön kansanopiston johtajana 1901–1915. Hän oli sitten Pohjoismaiden Yhdyspankin Vöyrin konttorin esimiehenä 1915–1940.  Tegengren oli ruotsinkielisen virsikirjakomitean jäsenenä 1923–1927 ja hänestä tuli Suomen muinaismuistoyhdistyksen kunniajäsen 1946 sekä Åbo Akademin filosofian kunniatohtori 1948. Tegengren suoritti 1920- ja 1930-luvuilla rautakautisten löytöpaikkojen arkeologisia kaivauksia ruotsinkielisen Etelä-Pohjanmaan pitäjissä.
Tegengren julkaisi useita runokokoelmia joissa korostuvat luontoaiheet ja uskonnollisuus.
Teoksia

Dikter. 1900
Ny vår. 1913
Sol och stjärnljus. 1918
Sänger och hymner. 1919
Rasmus Teel. 1920
Pärlfiskaren.  1923
I väntan och vaka.  1929
Den svåra vägen. 1929
Beredelse. 1931
Mot skuggorna. 1939
Sista milstolpen. 1946
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1901, 1903, 1904, 1914, 1918
Svenska Litteratursällskapetin Lybeckska priset 1924, 1932, 1947
Tollanderin palkinto 1914, 1915, 1940
Kommunistilait Suomessa

Kommunistilait olivat Suomessa vuonna 1930 säädettyjä lakeja, joilla pyrittiin estämään kommunistien toiminta Suomessa maanpetoksellisena tai yhteiskuntajärjestystä vastaan suunnattuna rikollisena toimintana. Niillä rajoitettiin kansalaisten paino-, yhdistymis- ja kokoontumisvapautta.
Lakien perusteella estettiin kiellettyihin järjestöihin aiemmin kuuluneiden asettuminen ehdokkaaksi valtiollisissa ja kunnallisvaaleissa, sillä niiden nojalla voitiin evätä vaalikelpoisuus sellaisilta henkilöiltä, jotka edeltävien kolmen vuoden aikana olivat kuuluneet valtiopetoksellisina pidettyihin järjestöihin tai muutoin suosineet kyseistä toimintaa.
Yleinen mielipide oli vuodesta 1928 lähtien kääntynyt kommunistien julkista toimintaa vastaan muun muassa Etsivän keskuspoliisin paljastettua SKP:n maanalaisen organisaation. Kokoomus oli eduskuntavaalien 1929 kampanjassaan kannattanut kommunistisen toiminnan kieltämistä, kuten myös tasavallan presidentti Relander valtiopäivien avajaispuheessaan. Taustalla vaikutti myös Lapuan liikkeen painostus, jolla oli merkittävä vaikutus asian kiirehtimiseen ja Eduskunnan hajottamiseen, jotta laki saataisiin voimaan SDP:n vastustettua kiireellistä perustuslain säätämisjärjestystä.
Lakiesitykset ja niiden sisältö

Hallitus antoi 30. kesäkuuta 1930 eduskunnalle ehdotukset seuraaviksi laeiksi:
Hallituksen esitys 54/1930: Tasavallan suojelulaki
Hallituksen esitys 55/1930:
valtiopäiväjärjestyksen 7 §:n muuttaminen
muutoksia Suomen vaalilakiin
muutoksia kaupunkien ja maalaiskuntien kunnallislakeihin
muutoksia kunnalliseen vaalilakiin
Hallituksen esitys 56/1930:
muutoksia eräisiin painovapauslain pykäliin
rikoslain 16. luvun 24 §:n muutos
Tasavallan suojelulain mukaan presidentillä oli tietyissä tilanteissa valta asetuksella rajoittaa eräitä kansalaisten perusoikeuksia. Valtiopäiväjärjestyksen muutoksella aiottiin säätää, että kansanedustajaksi ei voitu valita "sellaisen yhdistyksen, järjestön tai muun yhteenliittymän jäsentä, jonka tarkoituksiin sisältyy Suomen valtio- ja yhteiskuntajärjestyksen väkivaltainen tai muutoin lainvastainen kumoaminen". Kunnallislakien muutoksilla aiottiin säätää, että tällaisten järjestöjen jäsentä ei voitu valita myöskään kunnallisvaltuuston jäseneksi. Vaalilain muutettavien säännösten mukaan vaalilautakuntien oli tarkastettava ehdokkaiksi asetettavista henkilöistä, ettei heillä ollut tällaista taustaa. Painovapauslain muutoksella pidennettiin aikakautisen painokirjoituksen pisin mahdollinen lakkautusaika kolmesta kuukaudesta vuoteen. Painotuote säädettiin rangaistavaksi muun muassa, jos siinä halvennettiin maan hallitusta, eduskuntaa tai laillista yhteiskuntajärjestystä tai jos se oli vaarana yleiselle järjestykselle.