stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Restauraatio

Restauraatio (ransk. restauration) tarkoittaa aiemmin vallinneen poliittisen järjestelmän palauttamista tai syrjäytetyn hallitsijasuvun paluuta valtaan. Termi tulee myöhäislatinan verbistä restaurare ’asettaa jälleen’. Nimitystä käytetään varsinkin tietyistä ajanjaksoista eräiden maiden historiassa. Lisäksi restauraatiokaudella tarkoitetaan yleensä Euroopassa Napoleonin kukistumista seurannutta ajanjaksoa vuosina 1815–1830, jolloin vanha järjestys pyrittiin palauttamaan.
Tunnettuja restauraatioita:
Englannin restauraatio, Stuart-suvun paluu Englannin valtaistuimelle sisällissodan ja Cromwellin valtakauden jälkeen vuonna 1660
Bourbon-restauraatio, Bourbon-suvun paluu Ranskan valtaistuimelle Napoleonin vallan jälkeen vuosiksi 1814/1815–1830
Meiji-restauraatio, viimeisen shōgunaatin syrjäyttäminen ja vallan palautus Meiji-keisarisuvulle vuosina 1866–1869 sekä siitä seuranneet yhteiskunnalliset uudistukset Japanissa
Portugalin restauraatiosota, Bragança-suvun paluu valtaan ja siitä seurannut sota Espanjaa vastaan 1640–1668
Espanjan Bourbon-restauraatio, Bourbon-suvun paluu Espanjan valtaistuimelle ensimmäisen tasavallan jälkeen vuosiksi 1874–1931
Palasokeri

Palasokeria.
Palasokeri on kova, kuution muotoon hakkurilla pilkottu pala kokoon puristettua kidesokeria. Palasokeri tunnetaan myös nimellä sokerikuutio. Palasokerista on sekä valkoinen kidesokerista että ruskea ruokosokerista valmistettu versio.
Palasokeria voidaan käyttää kätevästi esimerkiksi kahvia tai teetä juodessa. Tuotemerkit, kuten Suomen Sokerin Sirkku ja Pulmu ovat olleet aikansa brändejä. Yksi Sirkku-pala painaa noin 2,6 grammaa ja Pulmu noin 3,2 grammaa.
Valmiina paloina myyty sokeri kehittyi käyttäjän itsensä paloittelemasta toppasokerista, joka oli yleinen sokerityyppi Suomessakin vielä 1930-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palasokeri Wikimedia Commonsissa
Pehr Cornelius Tillaeus

Pehr Cornelius Tillaeus (1747 – 1827) oli ruotsalainen lääkäri ja kasvitieteilijä. Hän oli Carl von Linnén oppilas. Tillaeuksen vanhemmat olivat hovisaarnaaja Georg Tillaeus ja Sara Cornelia von Muyden. Hän toimi Hälsinglandin piirilääkärinä ja hovioikeuden asessorina. Pehr Tillaeus oli aatelisarvoltaan ritari.
Vuonna 1765 hän julkaisi ensimmäisen väitöskirjansa Potus Theae, jossa hän käsitteli muun muassa teen ominaisuuksia ja hyötyjä lääkkeenä. Tillaeuksen väitöskirja oli ensimmäinen perusteellinen kasvitieteellinen tutkimus teepensaasta ja hän myös nimesi kasvin osat. Hän luovutti tutkimuksensa viranomaistarkoituksiin ja sen syrjäytti vasta tutkija George Gabriel Sigmondin uusi tutkimus vuodelta 1839. 
Vuonna 1771 hän julkaisi lääketieteen alaan kuuluneen väitöskirjansa Febrium intermittentium curatio varia, jossa hän käsitteli vuorottelevan kuumeilun syitä ja hoitokeinoja.
Profane Fornication Ejaculation

| Profane Fornication Ejaculation Anal Blasphemy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. kesäkuuta 2010
 Formaatti: CD, LP, C-kasetti (2012)
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 32.25
 Levy-yhtiö: Hammer of Hate
Anal Blasphemyn muut julkaisut
| Bestial Black Metal Filth 2009 | Profane Fornication Ejaculation 2010 | Sermons of a Sodomite 2011 |
Profane Fornication Ejaculation on suomalaisen black metal -yhtyeen Anal Blasphemyn toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Hammer of Hate.
Kappaleet

Rienaava haureuden ejakulaatio – 1.34
Foul Stench from the Crypt of Jesus – 5.16
Night of Inversion – 5.22
I Spit on Their Face – 3.48
Black Sodomy – 7.07
Goat of Blasphemous Lust – 3.03
Sniffing the Dead Nun's Vagina – 6.15
Kokoonpano

Molestor Kadotus – laulu, kaikki instrumentit
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Profane Fornication Ejaculation Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Profane Fornication Ejaculation Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Raha (täsmennyssivu)

Raha voi viitata seuraaviin asioihin:
Raha, maksuväline
Raha, Émile Zolan kirjoittama romaani
Raha, (L’argent), Marcel L’Herbier ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1928
Raha, (L’argent), Robert Bressonin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1983
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Raha”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Raatekasvit

| Raatekasvit |
| --- | --- |
 Raate (Menyanthes trifoliata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Asterales
Heimo::  Raatekasvit Menyanthaceae  Bercht. & J.Presl
Katso myös
   Raatekasvit Wikispeciesissä   Raatekasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raatekasvit (Menyanthaceae) on kaksisirkkaisten Asterales-lahkon heimo. Heimoon kuuluu nelisenkymmentä ruoholajia. Kasveja esiintyy vesissä ja kosteikoissa kaikkialla maapallolla. Suomessa heimon kasveista esiintyvät raate ja lammikki.
Tuntomerkit

Raatekasvit ovat vesi- tai suokasveja, joiden lehtiasento on kierteinen, toisinaan myös kaksirivinen. Joskus lehdet ovat sormiliuskaisia, joka tapauksessa ne ovat kourasuonisia. Lavan laidoissa on tavallisesti vettä erittäviä hydatodeja, ja lapa on nyhälaitainen. Lehtikanta on leveä ja ruoti enemmän tai vähemmän palteinen. Kukat ovat toisinaan heterostylisiä. Verhiö on tyveltään yhteenkasvanut, ja teriöliuskoissa on sivupalteet ja/tai ripsuja. Heteenponnet ovat nuolimaisia. Kukassa on mesiäinen. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänpäällinen, ja vartalo toisinaan puuttuu. Luotti on kaksiliuskainen tai lusikkamainen. Siemenaiheet kiinnittyvät laitaistukoihin. Hedelmä on rakokota, harvoin marja (Liparophyllum). Siemeniä on paljon, ne ovat joskus karvaisia. Siemenessä on öljyinen ravintovarasto eli endospermi.
Luokittelu

Raatekasvit kuuluvat Asterales-lahkon evoluutiopuussa kladiin, jossa ovat myös siniviuhkakasvit (Goodeniaceae), Calyceraceae ja asterikasvit (Asteraceae). Kladin kasveille on ominaista muun muassa ruohovartisuus, kukinnon päätekukkaisuus, päätekukan alapuolella olevat yksittäiset kukat ja viuhkomaiset osakukinnot, yhteen kasvanut teriö, teriöön kiinnittyvät heteet, yhdislehtinen ja kahdesta emilehdestä muodostunut sikiäin ja pitkä alkio, jossa ei ole endospermihaustorioita (imuelimiä).
Aikaisemmin raatekasvit vietiin katkerokasvien (Gentianaceae) yhteyteen, joihin nähden on kuitenkin kemiallisia eroja iridoidi-yhdisteissä. Cronquist (1981) sisällytti heimon Solanales-lahkoon. Vesielämään sopeutumisen vuoksi raatekasveilla ja lummekasveilla (Nymphaeaceae) on yhteistä: haarautuneet kivisolut (sklereidit) ja ilmakanavat.
Luokittelu > Suvut

Heimossa on viisi sukua ja noin 58 lajia, joista peräti 40 kuuluu lammikkeihin (Nymphoides). Raatekasvien viisi sukua ovat:
Liparophyllum Hook.f.
Menyanthes L. – raatteet
Nephrophyllidium Gilg (Fauria Franch.)
Nymphoides Seg. (Limnanthemum S.G.Gmel.) – lammikit
Villarsia Vent.
Raha-asiainvaliokunta

Raha-asiainvaliokunta perustettiin Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäiville ensimmäistä kertaa Porvoon maapäiville 1809. Se oli toinen kyseisten valtiopäivien valtiokunnista, joita oli tuolloin vain kaksi. Ensimmäinen valtiopäiville perustettu valiokunta oli Siviili- ja talousvaliokunta.
Raha-asiain valiokunnan tehtävänä oli käsitellä rahaoloja. Suomessa kiersi Suomen sodan aikana niin Ruotsin kuningaskunnan kuin Venäjän keisarikunnankin rahaa. Autonomia vahvistui, kun Suomen pankki alkoi toimia keskuspankkina muodostuville liikepankeille ja kun Suomeen saatiin 1/4 kultafrangin arvoinen Suomen markka rahajärjestelmän kultaiseksi pohjaksi alun perin hopeakantaisen markan jatkoksi 1878, jolloin Suomen suuriruhtinaskunta suurtyi kultakantaan 20 vuotta ennen Venäjän keisarikuntaa.
Vuoden 1863 valtiopäivillä samankaltaisia tehtäviä hoitamaan valittiin pankkivaliokunta, kun oli selvää, että jatkettiin Ruotsin vapauden ajan mallilla, jossa valtionpankki oli valtiopäivien eli säätyjen pankki, mikä näkyy edelleen Suomen pankissa pankkivaltuustossa, joka koostuu valtiopäivämiesperinteen mukaisesti kansanedustajista.
Pyöräilykypärä

Pyöräilykypärä
Pyöräilykypärä on kypärä, jota käytetään pyöräilyssä. Sen tarkoituksena on suojata onnettomuudessa pyöräilijän päätä iskuilta.
Käyttöpakko ja käytön yleisyys

Pyöräilykypärän käytöstä on säädetty vaihtelevasti eri maiden laeissa. Useimmissa maissa pyöräilykypärää ei ole pakko käyttää. Pyöräilykypärän käyttö on ollut pakollista Australiassa 1990-luvun alusta lähtien. Se on pakollista myös Uudessa-Seelannissa sekä joissain Yhdysvaltain ja Kanadan osissa. Israelissa käyttöpakosta luovuttiin neljän vuoden kokeilun jälkeen vuonna 2011.
Suomen tieliikennelain suositusluontoisen pykälän mukaan pyörällä ajettaessa on "yleensä" käytettävä kypärää. Koska kyseessä on suositus, käyttämättömyydestä ei rangaista. Suomessa käytetään kypärissä eurooppalaista EN 1078 -standardia ja CE-hyväksymismerkintää.
Maantiepyöräilykilpailuissa pyöräilykypärä on ollut pakollinen vuodesta 2003 lähtien, aluksi osassa kilpailua mutta nykyisin koko kilpailun ajan. Vapaaehtoisesti jotkut kilpapyöräilijät olivat käyttäneet kypärää jo 1990-luvulta alkaen.
Vuonna 2013 suomalaisista pyöräilijöistä kypärää käytti 44 %, mikä on seitsemän prosenttiyksikköä enemmän kuin edellisvuonna. Vuonna 2010 pyöräilykypärää käytti ruotsalaisista pyöräilijöistä 15 % ja yhdysvaltalaisista 38 %. Alankomaissa, missä on eniten pyöräilijöitä asukaslukua kohti koko maailmassa, pyöräilykypärän käyttö ei ole pakollista, ja vain yksi tuhannesta pyöräilijästä käyttää sitä. Käyttöpakon vastustajien mukaan pyöräily on Alankomaissa niin turvallista, että kypärää ei tarvita, ja sen käyttöpakko voisi vähentää pyöräilemistä. Alankomaissa pyöräilijän kuolemanriski on vain yksi kuudesosa Yhdysvaltoihin nähden.
Kypärät vuokrapyörien kanssa

Pyöräilykypäräpakko on hidastanut vuokrapyörien käytön yleistymistä Australiassa ja lisännyt järjestelmän kustannuksia. Käyttäjillä ei useinkaan ole omia kypäriä mukanaan, eikä yleisiä kypäriä haluta käyttää esimerkiksi hygieniasyistä. Dallasin kaupungissa luovuttiinkin aikuisten kypäräpakosta vuonna 2014 etupäässä vuokrapyöräilyn ja uuden kaupunkipyöräjärjestelmän edistämiseksi.
Suojausvaikutus

Suomessa vuonna 2011 tapahtuneista 18 kuolemaan johtaneesta pyöräilyonnettomuudesta 13:ssa ei käytetty kypärää, ja näistä neljässä pyöräilijä olisi arvioiden mukaan jollakin todennäköisyydellä saattanut pelastua kypärää käyttämällä.
Pyöräilykypärän suojausvaikutuksesta tehdyt metatutkimukset ovat antaneet vaihtelevia tuloksia. Esimerkiksi vuosina 2001 ja 2009 tehtyjen meta-analyysien mukaan pyöräilykypärä vähentää erilaisten pää- ja niskavammojen riskiä 35–88 prosenttia. Vuonna 2012 tehdyssä vanhan tutkimusaineiston ja uuden aineiston katsauksessa (Rune Elvik, 2012) suojaavan vaikutusen arvioitiin olevan 33 prosenttia. Vuonna 2016 julkaistussa 40 tutkimuksen metatutkimuksessa todettiin, että pyöräilykypärän käyttö on yhteydessä vähentyneeseen päävammoihin, kasvovammoihin ja kuolettaviin päävammoihin. Suurin vaikutus oli vakavissa ja kuolettavissa vammoissa. Niskavammat olivat tutkimuksen perusteella harvinaisia ja eivät yhteydessä kypärän käyttöön.
Joidenkin tutkimusten mukaan kypärän muotoilu voi lisätä erityisesti niskavammojen syntymistä silloin, kun onnettomuuksia tapahtuu. Tämä johtuu siitä, että kypärän kasvattaessa pään kokoa pyöräilijä voi osua esteeseen, jonka olisi muuten väistänyt. Tällöin törmäyksen koko iskuvoima kohdistuu suoraan päähän.
Pyöräilykypärän käyttö voi lisätä pyöräilijän turvallisuuden tunnetta niin, että hän ottaa aikaisempaa enemmän riskejä. Bathin yliopiston teettämän tutkimuksen mukaan autot jättävät vähemmän tilaa pyöräilijälle ohittaessaan kypärällisen pyöräilijän kuin ilman kypärää pyöräilevän henkilön.
Maissa, joissa kypärän käyttö on määrätty pakolliseksi, yleistyneen kypärän käytön ei ole havaittu vähentäneen pyöräilyyn liittyvien pään alueen vammojen lukumäärää. Pyöräilijöiden määrä on sen sijaan kypäräpakon seurauksena tyypillisesti vähentynyt kolmanneksella. Jotkut pyöräilijät pitävät pyöräilykypäriä epämukavan tuntuisina ja vähentävät siksi pyöräilyään.
Cyclehelmets.org-sivuston mukaan eri maissa tehdyissä tutkimuksissa on havaittu, että pyöräilykuolemat ovat vähentyneet samaa tahtia jalankulkijoiden kuolemien kanssa, kun verrataan aikaa ennen pyöräilijöiden kypäränkäytön yleistymistä tai kypäräpakkoa sekä aikaa sen jälkeen. Tämän perusteella pyöräilykypärän käytön yleistyminen ei olisi vaikuttanut kuolemien suhteelliseen määrään. Kun otetaan lisäksi huomioon pyöräilyn väheneminen kypäräpakon seurauksena, pyöräilykuolemien suhteellinen määrä on saattanut jopa kasvaa kypärän käytön yleistymisen myötä.
Julkinen keskustelu

Pyöräilykypärän tarpeellisuudesta ei ole konsensusta. Monen tutkijan mukaan pakottaminen tai painostaminen pyöräilykypärän käyttämiseen ei kannata.
Arvostelijoiden mukaan pyöräilyn näkeminen todellista vaarallisempana toimintana voi laskea sen vetovoimaa ja myös sitä kautta vähentää pyöräilijöiden määrää. Pyöräily on tilastollisesti kuitenkin turvallisempaa kuin käveleminen tai autoilu, joissa kypärää ei normaalisti käytetä. Pyöräilijöiden määrän väheneminen voi alentaa pyöräilyn turvallisuutta, sillä autoilijat eivät ole heistä silloin enää yhtä tietoisia. Kypäräpakon vuoksi vähentyneestä pyöräilystä seuraa myös huomattavia terveyshaittoja, kuten lihavuutta, sydänsairauksia ja diabetestä. Alankomaalaisen professorin Piet de Jongin mukaan nämä haitat ovat 20-kertaisia kypäränkäytön hyötyihin nähden.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helmet Laws for Bicycle Riders, pyöräilykypärälait eri maissa, Helmets.org (englanniksi)
Liikenneturva tyrmää väitteet kypärän hyödyttömyydestä. Yle uutiset.
Pyöräilykypärän käyttö eri maiden laeissa (2013):
  Pakollinen koko maassa tai osavaltiossa
  Pakollinen, mutta puuttumisesta ei sakoteta
  Osittaiset säännöt voimassa
  Vain lapsilla pakollinen
  Jotkin paikalliset lait voimassa
  Ei rajoituksia laissa
Uudessa-Seelannissa pyöräilykypärä tuli pakolliseksi vuonna 1994, ja kypärän käyttöosuus nousi 40 prosentista 90 prosenttiin. Sininen viiva kuvaa kypärän käyttöosuuden muutosta maassa vuosina 1990–1996 ja punainen viiva aikuisten polkupyöräilijöiden päävammojen osuutta kaikissa onnettomuuksissa, joissa ei ollut mukana moottoriajoneuvoa.
Pelska jõgi

| Pelska jõgi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Viro
Maakunta/Alue:  Võrumaa / Pihkova
Kunta/Piiri:  Setomaa / Petseri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Pelska jõen valuma-alue
Pinta-ala:  85,2 km² 
Yhtyy:  Piusa jõgi (40 km joensuusta)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Aristovo, Petserin piiri
 :  57.7292°N, 27.5784°E
Laskupaikka:  Võmmorski, Setomaa
 :  57.8325°N, 27.5307°E
Taajamat:  Võmmorski, Tailovo
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 130 m  mpy. 
Laskukorkeus:  44 m  mpy. 
Korkeusero:  noin 86 m
Pituus:  18 km  
Kaltevuus:  3,5 – 4,7 m/km
Muuta
Pelska jõgi (myös Belka jõgi, Pelska, Belka, ven. Белка, Belka) on Virossa Setomaan kunnassa ja Venäjällä Petserin piirissä virtaava Piusa jõen sivujoki.
Joen kulku

Suurin osa Pelska jõen uoman yläjuoksusta virtaa Venäjän puolella. Joen pääuoman pituus on 18 kilometriä, josta 5,5 kilometriä alajuoksusta sijaitsee Virossa ja loput 12,5 kilometriä Venäjällä. Uoma alkaa Aristovon kylän läheltä (ven. Аристово) ja sieltä se alkaa virtaamaan kohti pohjoista. Kun uoma ohittaa Šljahovon (ven. Шляхово) kylän, siihen yhtyy vasemmalta eli lännestä virtaava Mustoja, ja parin sadan metrin päässä vielä toinen oja. Täällä joki alkaa pudota jokilaaksossa kymmeniä metriä alemmaksi. Oja kaartaa parin kilometrin verran koilliseen, jolloin siihen yhtyy Tšerepovossa (ven. Черепово) oikealta tuleva Verebkovon oja. Se on Pelska jõen suurin sivu-uoma. Tailovon (ven. Тайлово) kylässä jokeen yhtyy vasemmalta puolelta lounaasta tuleva Tailovon oja. Sen sivuhaarat ulottuvat Viron puolelle. Joki virtaa tästä kilometrin verran vielä pohjoisemmaksi ja saapuu Tivikovon (ven. Тивиково) kylän alueelle. Täällä joki kaartaa luoteeseen päin ja siirtyy valtionrajan yli Viron puolelle. Se kaartaa nyt pohjoiseen, missä se yhtyy Piusa jõgeen. Yhtymäkohdassa sijaitsee Võmmorski.
Nimihistoriaa

Joen nimestä on joitakin kirjallisia mainintoja 1500-luvulta alkaen. Nimi on lausuttu sekä viroksi että venäjksi muodoissa Pelska tai Pelka, käyttäen suomalaisittain kovaa tai pehmeää P/B-äännettä. Pelska-muotoa esiintyy esimerkiksi venäläisissä lähteissä (litteroituna) рѣчкѣ Бѣлскѣ (vuosilta 1585–1587) ja рѣчка Бѣльска (1656) sekä viroksi Pelska jõgi (1904). Myös Pelka-muotoa esiintyy venäjäksi esimerkiksi белка (1790), Бѣлка рѣка (1882) ja Бѣлка (1904), sekä viroksi Belka jõgi (1904). Venäläisessä lähteessä on myös muoto река Быстра vuonna 1897.
Joen alkulähteet sijaitsevat (eri käsitysten mukaan) Marinova-metsän takana sijaitsevalla suolla, Pelskan kylässä (Бельско, Belsko), Lähkovan kylässä (Шляхово, Šljahovo) tai jopa Tiklasõ soolla. Nimen etymologiaa pohdittaessa on sen esitetty tulevan sanasta белка, joka tarkoittaa oravaa. A. Šteingolde kuitenkin väittää, että paikannimen syntyä on vaikea selittää. Venäjällä on runsaasti Belka-jokia ja muutamia harvoja paikkanimiä. Sitä esiintyy Venäjällä, Ukrainassa ja Puolassa (Bielsk). L. Vaban mukaan nimen muotoja ovat Valko-Venäjällä Belskaja (Бельская), Belka (Белькa) ja Belsk (Бельск). Hänen mukaan se tulee valkovenäjän sanasta bel' (бель), joka merkitsee ”korkea suo, jossa kasvaa valkeaa sammalta ja kituvia puita”. Vanhassa venäjässä alkuosa bel' (belь) tarkoittaa kosteaa alankoa, suota tai märkää rantaniittyä, ja sana B'l' (бѣль) valkea pelto, väriä tai vaaleutta ja kirkkautta. Vanhassa puolassa biel ja bil tarkoittavat suota. Pelska jõen varressa on sijainnut samanniminen kylä Bel'sko (Бельско, vuonna 1585), kauempana Irboskassa viroksi kylä Belkova eli venäjäksi Bor-Belkovo (Бор-Бельково) sekä Taeluvas Vahtsõkülä, joka on venäjäksi Novaja Belsko (Новая Бельско, vuonna 1897).
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Valuma-alue

Vuosina 1985–1998 Pelska jõen valuma-alueen pinta-alaksi ilmoitettiin 85,2 neliökilometriä, mutta vuoden 1998 jälkeen sen on ilmoitettu olevan 14,9 neliökilometriä . Kartaltakin arvioiden pienempi luku vaikuttaisi olevan valuma-alueen Viron puoleinen pinta-ala ja sen oikea valuma-alue on suurempi luku . Pelskan valuma-alue jää länsipuolella Tuhkvitsa ojan valuma-alueen ja idässä Patškovka jõen valuma-alueen väliin. Etelässä se rajoittuu Velikajan valuma-alueeseen. Velikajalla on sivujoki Kudeb, jonka pohjoisen sivuhaaran Vrudan valuma-alue ulottuu tänne.
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Sivu-uomia

Pelska jõen sivu-uomat on lueteltu alla olevaan taulukkoon.
| yhtyy Pelska jõgeen (km suusta) | nimi | nimi (vir>   ) | nimi (ven>   ) | pituus (km) | valuma-alue (km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Külmoja | Külmoja |  | 3,6 |  |  |
|  | Tailovon oja | Tailovo oja | Тайлово |  |  |  |
|  | Verebkovon oja | Verebkovo oja | Веребковский ручей |  |  |  |
|  | Mustoja |  |  | 8,9 | 5,2 |  |
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä > Järviä

Pelska jõen valuma-alueella ei ole montakaan suurta järveä, koska maasto viettää jyrkästi pohjoiseen. Sen sijaan Mustojan latvoilla sijaitsee pieniä suojärviä, joista Engli järv on suurin. Järven pohjoispuolella sijaitsee Marinovan dolomiittikaivos, jonka kaivoskuoppaan on syntynyt varsin suuri tekojärvi. Se kuuluu Tailovon ojan valuma-alueeseen, kuten tekevät myös Lazarjevossa (ven. Лазарево) olevat kaksi pikkujärveä.
Luontoarvoja

Joen vesi on kirkasta ja sisältää vain vähän orgaanista ainesta. Se luokitellaan tyyppiin IB, IIB tai IIIB. Joessa elää lohikaloja ja se on siksi mainittu lohikalojen jokiluettelossa.
Huomautuksia

↑  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Пиуза, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
1 2  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu tai mitattu Internetin Keskonnaregistri, Google, Bing, ACME tai Yandex karttapalvelusta käyttäen annettuja koordinaatteja.
Peter Marius Andersen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
Peter Marius Andersen (25. huhtikuuta 1885 – 20. maaliskuuta 1972) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa hopeaa voittaneessa Tanskan jalkapallomaajoukkueessa.
Peter Mander

| Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Uusi-Seelanti> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 12 m² Sharpie |  |
Mander vuonna 1956.
Peter Garth Mander (4. heinäkuuta 1928 Christchurch, Uuden-Seelannin dominio, Brittiläinen imperiumi – 21. kesäkuuta 1998 Christchurch) oli uusiseelantilainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Mander voitti parinsa Jack Croppin kanssa 12 m² Sharpie -venetyypin olympiakultaa Melbournessa 1956. Olympiamitali oli Uuden-Seelannin ensimmäinen purjehduksesta. Mander kilpaili myös Tokion kesäolympialaisissa 1964, missä hän sijoittui Finnjollissa neljänneksi.
Pyykki

Nykyajan pyykinpesua pesukoneen ja pyykkikorin avulla.
Pyykki eli pyykinpesu on vaatteiden, lakanoiden, pyyhkeiden ja muiden likaantuvien tekstiilien pesemistä kotitalouksissa ja laitoksissa. Pestävät vaatteet eli pyykki pestään yleensä isompi erä kerrallaan. Kotioloissa käytettäviä pyykinpesutapoja ovat liotus, käsinpesu ja konepesu, kun taas kemiallinen pesu ja muut erikoiskäsittelyt onnistuvat vain alan yrityksissä, pesulaliikkeissä. Kotona itse tehdyn pyykinpesun vaihtoehtoja ovat kerrostalojen pesutuvat, itsepalvelupesulat ja varsinaiset palvelupesulat, jotka hoitavat kaikki pyykinteon työvaiheet maksua vastaan.
Osa vaatehuoltoa

Toiminnallisesti ja asuntojen suunnittelun kannalta pyykinpesu on osa vaatehuoltoa, johon kuuluu monta vaihetta:
likapyykin keruu, säilytys ja lajittelu
pyykin pesu koneella tai käsin
pyykin kuivaus
pyykkinaruilla ulkona
kuivaustelineessä sisällä tai ulkona
kuivaushuoneessa tai kuivauskaapissa tai
kuivausrummussa
puhtaan pyykin jälkikäsittely kuten
mankelointi
silitys
taittelu ja siirto säilytykseen.
Vaatehuoltoon voi liittyä myös tahranpoistoa ja vaatteiden korjausta, kuten irronneiden nappien ompelua. Jokainen yllä luetelluista vaiheista vaatii omat välineensä ja tilansa.
Konepesu

Konepesussa valitaan pyykin laadun mukaan oikea pesuohjelma ja veden lämpötila, jolla kone pesee pyykin. Ohjelma voi olla esimerkiksi hienopesu, kirjopesu, valkopesu tai erittäin likaisen pyykin pesu. Pyykin määrän mukaan voidaan monissa koneissa valita täyden tai vajaan koneellisen ohjelma, käytettävän ajan mukaan pikapesu. Oikean pesuohjelman valinta säästää vettä ja pesuun tarvittavaa energiamäärää. Erikoisohjelmiin voi kuulua myös liian kuivaksi päässeen puhtaan pyykin kostutus kuumalla höyryllä ennen silitystä tai mankelointia.
Ennen pesun aloittamista lisätään sopiva määrä pyykinpesuainetta ja mahdollinen huuhteluaine. Konepesun päättyessä kone voi automaattisesti lingota pyykin, jonka jälkeen se voidaan ripustaa kuivumaan ilmavasti esimerkiksi pyykkinaruille tai rumpukuivata. Konepesu kestää pesukoneesta ja ohjelmasta riippuen puolesta tunnista muutamaan tuntiin.