stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eero Väre

Eero Väre
Eero Väre (oik. Wäre; 22. helmikuuta 1913 Turku – 11. kesäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen muusikko ja laulaja.
Väre aloitti 1930-luvulla Ramblers-orkesterissa puhallinsoittajana ja viulistina , mutta hän ryhtyi vuosikymmenen lopulla opiskelemaan laulua ja myöhemmin myös viulunsoittoa. Joulukuussa 1940 Väre lauloi levylle muun muassa 28 Toivo Kärjen säveltämää ja sovittamaa kappaletta  ja kesäkuussa 1942 vielä 35  .  Väre olikin 1940-luvulla Henry Theelin ohella Suomen suosituimpia laulajia. Sodan jälkeen hän soitti muun muassa Erkki Ahon ja Ossi Aallon orkestereissa   Lokakuussa 1949 Yleisradio järjesti iskemäkilpailun. Sen voitti Kullervo Linnan-Tapio Lahtisen valssi ”Kultainen nuoruus”, jonka  Väre levytti ja nousi suureen suosioon. Väre oli vuodesta 1953 Kipparikvartetin 2. tenori ja perusti 1960-luvulla myös oman orkesterinsa. Lisäksi Väre toimi 1950- ja 1960-luvuilla yksityisenä laulunopettajana, ja oppilaisiin lukeutuu monia sittemmin suosituksi tulleita laulajia. Laulumenestyksestään huolimatta Väre ei pitänyt itseään laulajana vaan enemmänkin laulavana muusikkona.
Kirjallisuutta

Einari Kukkonen: Liljankukka. Suomalaisen levyiskelmän vaiheita 1945–49. 2004. ISBN 951-98179-4-8.
Aiheesta muualla

Eero Väre Pomus.netin tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Eero Väreen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 2
Väyläalus

Kolmas Seili-luokan alus eli Lonna on myyty Virolle ja nimetty uudelleen EVA-316 nimiseksi. Kuva heinäkuulta 2013 Tallinnasta.
Meritaidon Väyläalus Meri 4000 -luokan MT 1310 Katajanokan eteläpuolella toukokuussa 2012.
Väyläalus tai väylänhoitoalus on vesiväylien hoitoa varten suunniteltu ja rakennettu erityisrakenteinen työalus.
Väyläalukset Suomessa

Aina 1970-luvun loppuun asti, jolloin Seili-luokka astui palvelukseen, näitä merenkulun turvalaitteita rakentavia ja huoltavia aluksia kutsuttiin nimikkeellä tarkastusalus. Ne poikkeavat nykyisistä eniten pienemmällä kansitilalla, koska hyvin kauan väyliä merkittiin kevyemmillä viitoilla kuin nykyisin. Viimeisiä perinteisiksi tarkastusaluksiksi rakennettuja olivat vuoteen 2014 merenmittaajien käytössä ollut Helsingin luotsipiirin tarkastusalus Saaristo (Reposaaren konepaja 1965) ja tämän sisarlaiva Suunta (Rauma-Repolan Reposaaren konepaja 1975).
Suomessa väyläalukset omistaa valtion Meritaito Oy (vuonna 2014). Aluksia on kaksi suurta eli Seili ja Letto, kolme keskikokoista eli Sektori, Kummeli ja Linja sekä kolme pienempää Oili-luokan väyläalusta. Lisäksi on pienempiä väyläaluksia. Suuret väyläalukset toimivat myös öljyntorjunta-aluksina.
Suuret väyläalukset on varustettu raskaalla nosturilla ja välineistöllä raskaiden poijujen huoltoa varten. Poijut voidaan pestä, hiekkapuhaltaa ja maalata merellä tarpeen vaatiessa. Lisäksi väyläalukset huolehtivat kasuunimajakoiden huollosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väyläalus Wikimedia Commonsissa
Wahlroosit

Wahlroosit Oy oli vuonna 1922 Varkaudessa toimintansa aloittanut makkaranvalmistaja, joka vuonna 1924 muutti Kotkaan Hovinsaarelle. Yhtiö laajensi hankkimalla alueelta lisää tuotantotiloja. Viimeisin tehdasrakennus valmistui entisen viereen 1967. Vihannessäilykkeiden valmistuksen Wahlroosit aloitti 1972.
Osuusteurastamoiden keskusliike Tuottajain Lihakeskuskunta (TLK) kiinnostui Wahlroosit Oy:stä yhtiön aloitettua Kaakkois-Suomessa oman eläinhankinnan ja teurastuksen. Vuonna 1980 yhtiö myytiin TLK:lle, joka kolme vuotta myöhemmin siirsi tuotannon muille tehtailleen ja sulki Kotkan tehtaan.
Wahlroosit Oy:n palveluksessa vuonna 1980 oli 288 henkeä.
Adolph Wagner

Adolph Wagner, 1910.
Adolph Heinrich Gotthilf Wagner (25. maaliskuuta 1835 Erlangen, Saksa – 8. marraskuuta 1917 Berliini, Saksa) oli saksalainen taloustieteilijä, joka toimi professorina Tartossa 1864–1868, Freiburg im Breisgaussa 1868–1870 ja Berliinissä 1870–. Hän oli kristillissosiaalisen työväenpuolueen ja Saksan sosiaalipoliittisen yhdistyksen (Verein für Sozialpolitik) perustajia ja kateederisosialismin huomattavimpia edustajia. Preussin edustajakamarin jäsen hän oli 1882–1885 ja Preussin herrainhuoneessa hän toimi vuodesta 1910. Talouspoliittisena ajattelijana hän kannatti valtiojohtoisuutta ja maareformia.
Teoksia

Die Abschaffung des privaten Grundeigentums, 1870
Grundlegung der politischen Ökonomie, kaksi osaa, 1876
Finanzwissenschaft, neljä osaa, 1877–1901
Allgemeine und theoretische Volkswirtschaftslehre oder Sozialökonomie, 1901
Waldenströmin makroglobulinemia

Waldenströmin tauti eli Waldenströmin makroglobulinemia eli plasmasoluinen imusolmukesyöpä on ruotsalaisen lääkärin Jan Waldenströmin mukaan nimetty sairaus, jossa jotkut luuytimen solut muodostavat runsaasti makroglobuliinia. Se aiheuttaa iholle pieniä verenpurkaumia, lasko kohoaa korkealle, ja potilaalla on hyperviskositeettioireita, jotka aiheutuvat veren sitkeydestä. Hoitona on plasman vaihto ja sytostaatit.
Ranskan presidentti Georges Pompidou kuoli vuonna 1974 virassaan 62-vuotiaana Waldenströmin tautiin.
Kim Väisänen

Kim Jarkko Kristian Väisänen (s. 3. maaliskuuta 1972 Outokumpu) on suomalainen startup-sijoittaja ja yrittäjä. Väisänen on opiskellut taloustieteitä Joensuun yliopistossa.
Ura

Vuonna 1997 Väisänen perusti tietojen hävitykseen erikoistuneen yrityksen Blancco yhdessä Janne Tervon kanssa. Otsakorven säätiö palkitsi Väisäsen ja Tervon vuonna 2002 Otsakorven palkinnolla heidän henkilökohtaisesta panoksestaan ja yrittäjärohkeudestaan, minkä ansiosta Blancco kansainvälistyi nopeasti alansa edelläkävijäksi. Yritys voitti vuonna 2012 Ernst & Youngin (nykyisin EY) järjestämän valtakunnallisen Entrepreneur of the Year -kilpailun. Tieto- ja viestintätekniikan uutislehti Tietoviikko valitsi Blanccon vuoden Tivi-yritykseksi vuonna 2013. Väisänen myi Blanccon vuonna 2014 brittiläiselle Regenersis Plc RGS:lle.
Outokumpulaislähtöinen Väisänen valittiin vuoden ulkopohjoiskarjalaiseksi vuonna 2016.
Startup-sijoittajana toimivan Väisäsen ensimmäisiä sijoituksia oli puhelinkoppeja ja hiljaisia tiloja valmistava Framery. Framery oli Deloitten FAST 500 -listalla ja Euroopan 36. nopeimmin kasvanut yritys vuonna 2017.
Väisänen on ollut voittamassa kahdesti tasavallan presidentin kansainvälistymispalkintoa, vuonna 2012 Blanccon toimitusjohtajana ja 2017 Frameryn hallituksen puheenjohtajana. Frameryn hallituksen puheenjohtajuus päättyi vuonna 2018, kun Framery myytiin pääomasijoitusyhtiö Vaaka Partnersille.
Hallitusammattilaisena Väisänen oli vuonna 2022 Ajatuspaja Liberan hallituksen puheenjohtaja ja FIBANin hallituksen varapuheenjohtaja.  Hän on myös asuntosijoittamiseen erikoistuneen Asuntosalkku Suomi Oy:n hallituksen jäsen.
Väisänen on kirjoittanut kolumneja useaan eri mediaan ja julkaisi vuonna 2018 ensimmäisen tietokirjansa Väärää vientiä (Alma Talent), jossa hän kävi läpi monipuolisesti vientiyritysten sudenkuoppia.
Suomalainen yksityisten enkelisijoittajien voittoa tavoittelematon yhdistys Finnish Business Angel Network eli FiBAN palkitsi Väisäsen vuoden suomalaisena bisnesenkelinä vuonna 2017.
Ura > Tositelevisio

Väisänen oli yksi viidestä bisnesenkelistä Rabbit Films Oy:n tuottamassa tositelevisiosarjassa Leijonan luola, jota esitettiin Suomessa Nelosella, Jimillä ja Ruutu -nettitelevisiossa vuonna 2018.   Väisänen palasi ohjelman uudistettuun versioon Leijonan luola Suomi, jota esitettiin kahdeksan jaksoa syksyllä 2023.
Yksityiselämä

Väisänen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Teokset

Väisänen, Kim: Väärää vientiä. Alma Talent 2018. ISBN 978-952-14-3383-2
Väisänen, Kim: Väärää yrittämistä. Alma Talent  2019. ISBN 978-952-14-3662-8
Väisänen, Kim & Jääskeläinen, Janne K. & Kortesuo, Katleena: Exit-opas yrittäjälle : Näin trimmaat firmasi myyntikuntoon. Alma Talent 2020. ISBN 978-952-14-4177-6
Väisänen, Kim: Huippumyyjät. Alma Talent 2021. ISBN 978-952-14-4504-0
Eija Wager

Eija Wager (s. 1951 Helsinki) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja paluumuuttaja. Hän asui 1970-luvulta alkaen Italiassa ja palattuaan on kirjoittanut useita kirjoja kokemuksistaan Italiassa ja Suomessa.
Wager on ollut MTV:n ja Sanomien Italian kirjeenvaihtaja. Hän on Finitalia-sivuston päätoimittaja.
Julkaisut

Tupaantuliaiset Italiassa. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26781-3.
Koirani haukkuu italiaksi. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28408-4.
Vuorten valo / Eija Wager. WSOY, 2006 ISBN 951-0-31798-5.
Paluumuuttajan päiväkirja. WSOY, 2008 ISBN 978-951-0-33152-1.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Inhimillinen tekijä: Kolme kotiinpaluuta
Vähä Haapajärvi

| Vähä Haapajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°29′35″N, 23°57′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskujoki:  joki Peränteeseen 
Järvinumero:  35.428.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132,2 m  
Rantaviiva:  13,921 km  
Pinta-ala:  1,39972 km²  
Tilavuus:  0,00183753 km³  
Keskisyvyys:  1,31 m  
Suurin syvyys:  5,8 m  
Valuma-alue:  40,92 km²  
Saaria:  6 
 fiVähä Haapajärvi 
Vähä Haapajärvi  on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärin Peränteen ja Haapakylän kylissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Se on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Se sijaitsee alavalla metsäalueella aivan Peränteen länsiuolella ja se on pitkänomainen järvi. Sen hallitsevimmat piirteet ovat pitkä Haapasaari ja pohjoisesta etelään työntyvä kilometrin pitkä ja 400 metriä leveä Montinniemi. Sen itäpuolelle jää suojaan Montinlahti, joka on 1,5 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lahden yli on rakennettu Montinniemeen ylikulkusilta, jonka silta-aukko on kartan mukaan 40 metriä leveä.
Järvessä on kartan mukaan kuusi saarta. Suurin saari on järven eteläpässä sijaitseva Haapasaari, joka on 750 metriä pitkä ja 90 metriä leveä. Saaren pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja sen luoteispäässä sijaitsee rakennus. Pohjoispään Honkisaari on 100 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Sen pinta-ala on puoli hehtaaria. Muut saaret ovat nimettömiä ja luotomaisia pikkusaaria.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 1,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0018 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys on 5,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee Haapasaaren pohjoispärjen kohdalla järven itärannan tuntumassa.
Järven rantaviivan pituus on 13,9 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi peltomaata ja metsämaata. Alueen haja-asutus muodostuu noin 20 taloudesta, josta puolet ovat maatiloja. Näistä muodostuvat Haapakylä ja Montinniemen kulmakunta. Rannoille on rakennettu kaksikymmentä vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet kantatieltä 68 ja siitä haarautuvalta Haapakylätieltä.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Järven vedessä kokonaisfosforipitoisuudet ovat vaihdelleet vuosien 1985–2006 aikana 20–50 mikrogrammaa litrassa vettä. Vedenväri kertoo veden rauta-, magaani- ja humuspitoisuuksista. Se on järvessä alle 100 Pt mg/l. Arvot ovat suurempia kuin esimerkiksi latvoilla sijaitsevassa Jauhojärvessä, joka on karuhko ja kirkasvetinen järvi. Vähä Haapajärvi on siten lievästi rehevöityneen tai rehevöityneen järven tasolla.
Luontoarvoja > Laitumia

Järven ympäröivillä peltoalueilla on monia maisemakulttuurillisesti arvokkaita ympäristöjä. Erityisesti alueiden pitkäaikaiset laitumet ovat eriyttäneet alueen ekosysteemiä. Merittäviä kohteita ovat esimerkiksi eteläpuolella Niemenhaat, Montinlahden itärannalla Raja-ahon rantalaitumet, jotka on luokiteltu maakunnallisesti arvokkaiksi, koillispuolen Kellonperän laitumet ja Haaposaari.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Vähä Haapajärven valuma-alueeseen (35.428) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan, joka on vesistöalueensa latva-alueita. Haapajoki laskee järven luoteispäähän Isosta Haapajärvestä. Isoon Haapajärveen laskevat pohjoisesta Vähä Liesjärvi ja lännestä Jauhojärven Myllypuro. Vähä Haapajärven valuma-alueella ei ole muita järveä tai lampea, jotka enää laskisivat siihen.
Järven laskujoki lähtee sen eteläpäästä ja laskee 1,3 kilometrin päässä Peränteeseen. Peränne on osa Ähtärin reittiä, joka johtaa lopulta Näsijärveen.
Vähäsinisiipi

| Vähäsinisiipi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Alaheimo::  Polyommatinae
Suku::  Brephidium
Laji::  exilis
Kaksiosainen nimi
 Brephidium exilis  Boisduval, 1852 
Katso myös
   Vähäsinisiipi Wikispeciesissä   Vähäsinisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vähäsinisiipi (Brephidium exilis) on pohjoisamerikkalainen sinisiipilaji ja maailman pienikokoisin päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Pieni, yläpinnaltaan kuparinruskea perhonen, jonka siipien tyviosassa on sinistä väriä. Siipien reunus on valkoinen ja etenkin takasiivessä siihen liittyy mustia täpliä. Siipien alapinta on tyviosasta harmaa ja kärkiosasta ruskea. Takasiiven keskellä on kolme mustaa pilkkua ja rivi mustia, valkokeskustaisia täpliä siiven ulkoreunassa. Siipiväli on 12–20 mm, mutta jopa alle 10 mm:n kokoisia yksilöitä esiintyy.
Levinneisyys ja lentoaika

Vähäsinisiipeä tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosista Keski-Amerikan poikki Yhdysvaltojen eteläosiin Kaliforniasta Texasiin. Vaeltaneita yksilöitä tavataan aina Oregonin korkeudella saakka. Levinneisyytensä pohjoisemmissa osissa lentoaika on heinäkuusta syyskuuhun, etelämpänä laji lentää ympäri vuoden.
Elinympäristö ja elintavat

Suolapitoista ja emäksistä maaperää suosiva perhonen, jonka tyypillisiä elinympäristöjä ovat merenrannat, autiomaat ja suolaisten soiden ympäristöt. Koiraat lentävät kasvillisuuden joukossa aktiivisesti etsimässä naaraita. Naaras laskee munansa erityisesti ravintokasvin lehtien yläpinnoille. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, joka elää erityisesti savikoilla (Chenopodium) ja maltsoilla (Atriplex).
Aiheesta muualla

Pygmy Blue (englanniksi)
BugGuide.net (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Brephidium exilis:  Wikidata: Q2248127  Wikispecies: Brephidium exilis  BAMONA: Brephidium-exilis  BioLib: 701691  BOLD: 707453  CoL: N9C5  EoL: 266746  GBIF: 1932172  iNaturalist: 53843  IRMNG: 10285585  ITIS: 777886  LepIndex: 201950  NatureServe: 2.114714  NCBI: 1617958  Observation.org: 207215  Open Tree of Life: 3151202 
Lycaena exilis:  Wikidata: Q15760537  GBIF: 5139662  IRMNG: 10279567  LepIndex: 200710  Plazi: 69A1EE43-9DE8-2686-E37C-992DA404721B  ZooBank: 08C8B49C-B3E7-4F9B-A1DD-B43A91966320
Mihály Vörösmarty

| Mihály Vörösmarty |
| --- | --- |
 Mihály Vörösmarty
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1800
Kuollut: 19. marraskuuta 1855 (54 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mihály Vörösmarty (1. joulukuuta 1800 – 19. marraskuuta 1855) oli unkarilainen runoilija, aikansa ensimmäisiä, joka 1820-luvulla nosti unkarilaisen runouden uudelle tasolle.
Vörösmarty opiskeli Budapestin yliopistossa ensin filosofisessa, sitten juridisessa tiedekunnassa ja suoritti asianajajatutkinnon 1824. Jo sitä ennen oli Vörösmarty kuitenkin kirjoittanut sekä lyyrisiä runoja että romanttisen Zalán futása ('Zalánin pako') -nimisen kymmenrunoisen eepoksen, jossa hän heksametrisäkein asettaa isänmaansa ihailtavaksi esikuvaksi Árpádin sankariajan loiston ja toiminnan. Tämä hänen parhaimpiinsa kuuluva runo ilmestyi 1825. Hänestä tuli kuuluisa runoilija hyvin nopeasti, ja hän luopui ajatuksesta ryhtyä asianajajaksi ja keskittyi sen sijaan kirjalliseen toimintaan. Hän ystävystyi Károly Kisfaludyn, Kiadta Bajzan ja Ferenc Toldyn kanssa. Vörösmarty julkaisi useita muitakin eeppisiä runoja. Huomattavimmat niistä ovat Cserhalom (1826) ja Két szomszédvár ('Kaksi naapurilinnaa', 1832), joista jälkimmäinen on synkän romanttinen runo, jota on pidetty Vörösmartyn parhaana eepoksena.
Vaikka Vörösmarty oli mieltynyt varsinkin draamatuotantoon, hänen saavutuksensa alalla eivät ole verrattavissa hänen eeppiseen ja lyyriseen tuotantoonsa. Hän kirjoitti sekä murhe- että huvinäytelmiä, jotka olivat kauniita sisällöltään mutta ennen kaikkea muodoltaan. Niiden draamallinen teho on kuitenkin vähäinen, poikkeuksena satunäytelmä Csongor és Tünde (1831), joka on ollut unkarilaisen draamakirjallisuuden parhaimmistoa etenkin runollisen mielikuvituksensa ja runokielensä puolesta. Vaikka aikalaiset ihailivat Vörösmartya etupäässä hänen eeppisen tuotantonsa vuoksi, hänen maineensa on säilynyt myöhempään aikaan lähinnä lyyrisenä runoilijana. Hänen tuotantonsa kattaa kaikki lyyrillisen runouden alat. Myös eepokset ja näytelmät sisältävät kauniita lyyrisiä yksityiskohtia, ja pohjimmiltaan Vörösmarty olikin lyyrikko. Erityistä huomiota ovat saaneet hänen epigramminsa, rakkauslaulunsa ja isänmaalliset runonsa, joista tunnetuin on kansallishymniksi kohonnut Szózat ("Järkähtämättä palvellos, magyari, maatasi", 1836, useita suomennoksia). Kaunis on myös runoilijan viimeinen runo A vén cigány (Vanha mustalainen, 1855, useita suomennoksia). Vörösmartyn pienempiä runokertomuksia on Szép Ilonka ('Kaunis Ilona').
Vörösmarty on modernin unkarinkielisen kirjallisuuden perustajia ja erityisesti unkarinkielisen runokielen uudistaja. Hänen kootut teoksensa julkaisi Pál Gyulai 1864 (täydellinen laitos 1884).
Suomennettuja runoja

Unkarin lyyra , toim. ja suom. Toivo Lyy, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1970. Teos sisältää seuraavat Vörösmartyn runot:
Alkusana
Alkusanat eepokseen Zalánin pako
Epigrammeja: Kuin esitaatoton ois sukus
Epigrammeja: Niin kuin muokkaa maan maamies
Epigrammeja: Viitenä verbinä
Gutenbergin albumiin
Haaveilijalle (Lauralle)
Herätyshuuto
Vanha mustalainen (A vén cigány)
Szózat, useita suomennoksia eri nimillä
Herätys, suom. Uno von Schrowe, teoksissa Uno von Schrowe: Runoja (WSOY, 1913) ja Unkarin albumi 1, toim. Antti Jalava, Helsinki: Weilin & Göös, 1881
Julistus, suom. Valter Juva, teoksessa: Sata runoa 2. p. WSOY 1926
Julistus, suom. Arvid Genetz, teoksessa: Arvi Jännes: Muistoja ja toiveita ystäville jouluksi. Helsinki: Weilin & Göös, 1889 Runo Julistus, Valvoja 188101.05.1881 no 9-10 suom. Arvid Genetz
Kehoitus, suom. E. A. Ingman. Julkaisussa:  Litteraturbladi 1857 s. 62
A vén cigány, useita suomennoksia
Vanha mustalainen, suom. Aale Tynni, teoksessa Hannu Tarmio, Janne Tarmio, Maailman runosydän (Helsinki: WSOY, 1998 ISBN 951-0-22134-1)
Vanha mustalainen, suom. Otto Manninen, Aale Tynni, teoksessa toim. Aale Tynni, Tuhat laulujen vuotta, (WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8)
Vanha mustalainen, suom. Yrjö Jylhä, teoksessa Runon pursi, Porvoo–Helsinki: WSOY, 1934
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihály Vörösmarty Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Mihály Vörösmarty on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Julius Wagner-Jauregg

| Julius Wagner-Jauregg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1857
Kuollut: 27. syyskuuta 1940 (83 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Salomon Stricker
Tutkimusalue:  Lääketiede, psykiatria ja neurologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1927)
 Nimikirjoitus
Julius Wagner-Jauregg (7. maaliskuuta 1857 – 27. syyskuuta 1940) oli itävaltalainen psykiatrian professori. Hän kehitti hoitokeinoja muun muassa neurosyfiliksen hoitoon. Wagner-Jauregg sai näistä ansioistaan lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1927.
Wagner-Jaureggin kehittämä hoitomuoto, malarian istutus keksittiin vuonna 1917, ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheissa. Jo vuonna 1887 oli Julius Wagner-Jauregg tullut tiedeartikkelissaan päätelmään, jonka mukaan psykoosia voitaisiin hoitaa aiheuttamalla kuume.
Nuoren Julius Wagner-Jaureggin opintosuunnitelma oli alun alkujaan valmistua sisätautilääkäriksi. Hän vaihtoi kuitenkin opiskelemaan psykiatriaa. Tähän valintaan vaikuttivat sekä Wagner-Jaureggin antisemitismi että elinolojen helppous psykiatreilla eli korkea elintaso, mikä tuolloin Wienissä vallitsi. Lääkäriksi valmistuminen tapahtui vuonna 1880.
Wagner-Jaureggin asuessa mielisairaalan miljöössä, hän teki erään merkittävän havainnon. Vuonna 1883 eräältä psykoosia sairastavalta naiselta todettiin ruusu, joka oli streptokokin aiheuttama. Nainen toipui psykoosistaan. Tämä havainto loi puolestaan pohjaa, Wagner-Jaureggin tekemälle tieteelliselle päättelylle.
Malariahoidolla yritettiin hoitaa moniaita systeemisia mielisairauksia, kuten skitsofreniaa, jossa tulokset olivat laihoja. Sen sijaan malarian istutus oli kaikkein ensimmäisin toimiva hoitomuoto, joka keksittiin mielialaan liittyviin sairauksiin.
Malaria lienee valikoituneen neurosyfiliksen sekä paralysian hoitoon lähinnä siitä syystä, että sitä voitiin hoitaa kiniinillä. Malariahoitoa on kuvailtu muun muassa sekä Kalle Päätalon romaaneissa että suomalaisessa draamaelokuvassa Prinsessa vuodelta 2010.
Hoito toteutettiin ottamalla malariapotilaan laskimoverta, sekä antamalla hoidettavalle injektiona sitä. Lyyli Kinnunen esittää teoksessaan vaiheittain sen, miten tuo toimenpide muine lääkityksineen toteutetaan. Neuroluesta eli kuppatautia hoidettiin salvarsaanilla. Se sisälsi arseenia. Toinen injektoitava hoitoaine oli vismutti (Bismutol). Nämä kuuluivat niin sanottuihin jälkihoitoihin, jotka annettiin malariahoidon jälkeisesti.