stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suzie Q
Cover-versioita

The Rolling Stonesin versio on albumeilla 12 X 5 (Julkaistu vuonna 1964 Yhdysvalloissa) ja The Rolling Stones No. 2 (Julkaistu vuonna 1965 Isossa-Britanniassa). Kappaleen kesto on 1:51.
Creedence Clearwater Revivalin versio on vuonna 1968 julkaistulla debyyttialbumilla Creedence Clearwater Revival. Kappaleen kesto on 8:36.
Siniset vaunut

Pikajuna Kouvolan rautatieasemalla. Keltainen raita ikkunan yläpuolella kertoo, että vaunussa on 1. luokan vaunuosasto. Ravintolavaunun merkkiraita on punainen.
Siniset vaunut eli saksalaisvaunut eli VR:n siniharmaat teräskoriset pikajunavaunut ovat olleet ensisijaisia pikajunavaunuja VR:n liikenteessä 1970-luvulta 2000-luvulle asti. Ne korvasivat kaukoliikenteessä 1980-luvun puoliväliin mennessä niin sanotut puuvaunut, joiden kori oli verhoiltu ruskealla haapalaudoituksella.
Sinisten vaunujen piti poistua liikenteestä joulukuussa 2016, mutta vaunuja käytetään yhä Kolarin yöjunissa ja Rovaniemen yöjunissa sesonkiaikaan.milloin?
Historia

Ensimmäiset siniset vaunut saapuivat Saksasta vuonna 1961. Saksassa, jossa vaunut oli myös suunniteltu, Maschinenfabrik Esslingen -konepaja valmisti ensimmäiset 15 vaunua, minkä jälkeen valmistus siirtyi Suomeen VR:n Pasilan konepajalle ja Valmetille. Ensimmäiset vaunutyypit olivat 2. luokan päivävaunu Eit, yhdistetty 1. ja 2. luokan päivävaunu CEit sekä 1. luokan hyttivaunu Cit. Saksalaisten vaunujen mukana saatiin kokeiltavaksi kolmea eri telityyppiä: 8 paria München-Kassel, 4 paria SIG ja 3 paria Minden-Deutz -telejä. Näistä Minden-Deutz-teli valikoitui käyttöön myöhemmissä vaunusarjoissa hyvistä teknisistä ominaisuuksista johtuen. Suomessa valmistettiin vuosina 1964–1986 kaikkiaan yli 600 sinistä vaunua. Näistä noin 450 oli tavallisia 1. ja 2. luokan päivävaunuja.
Alkujaan sinisissä vaunuissa oli tupakkaosastoja. Tupakkaosasto oli väliseinällä ja ovella eristetty vaununpuolisko. Junan käytävällä vaunusta toiseen kulkeva ihminen joutui kävelemään läpi tupakkaosaston. Sinisissä vaunuissa paikkalipuissa oli erotettu tupakoimattomat tupakoivista. Tupakkaosastot kuitenkin poistettiin 1990-luvulla tupakkalain tiukentumisen takia, ja niiden tilalle tuli tupakkahyttejä.
Palvelut

Nykyään kaikki siniset pikajunavaunut ovat toisen luokan vaunuja, sillä ensimmäisen luokan vaunut lukuun ottamatta Venäjän Sibelius-junia muutettiin toiseen luokkaan vuonna 2004. Nykyään sinisten vaunujen palveluihin kuuluvat vammaispalvelut, lemmikki- ja allergiaosasto sekä matkatavaran, polkupyörien ja lastenvaunujen kuljetus matkatavaravaunussa ja yleensä ravintola.
Sinisissä makuuvaunuissa on mahdollisuus varata yhden hengen hyttipaikka sekä allergia- tai lemmikkipaikka. Yhdessä hytissä on korkeintaan kolme vuodepaikkaa.
Toisin kuin Pendolino- ja InterCity-junissa sekä lähijunissa, sinisissä vaunuissa ei ole suljettua käymäläjärjestelmää, vaan jätökset lasketaan suoraan raiteille. Siksi matkustajia neuvotaan käyttämään sinisten vaunujen käymälöitä vain junan liikkuessa.
Tulevaisuus

Koska vanhimmat vaunut ovat jo melko vanhoja, on niitä romutettu uusien yksi- tai kaksikerroksisten InterCity-vaunujen ja Pendolino-junien valmistuessa. Sinisten makuuvaunujen käyttö on vähentynyt viime aikoina uusien kaksikerroksisten makuuvaunujen valmistuessa. Makuuvaunuista löytyneitä kosteusvaurioita on korjattu tiivistämällä makuuhyttien lattiat silikonilla.
Lähes kaikki vanhemman sarjan sileäkattoiset kattojäykisteettömät vaunut on romutettu, ja uudemman jäykistekattoisen sarjan romutus on edennyt loppuvaiheeseen. Sinisiä vaunuja liikennöidäänkin vain yöjunissa.
Tekniset tiedot

Leveys: 3,066 metriä
Korkeus 4,13 metriä
Pituus 26,4 metriä
Paino tyhjänä 41–55 tonnia
Suurin nopeus 140 km/h (vanhimmissa 120 km/h, joissain vaunuissa 160 km/h)
Istumapaikkoja normaalisti 2. luokan vaunuissa 80 ja 1. luokan vaunuissa noin 50
Sisäkuvia

Matkustajavaunu
Matkustajavaunu
Matkustajavaunu
Ravintolavaunu
Makuuvaunun käytävä
Makuuvaunun hytti
Vaunun käymälä
Veturista ja kuudesta sinisestä vaunusta koostuva pikajuna Helsingin ja Turun välisellä reitillä Espoon Kauklahdessa huhtikuussa 2008.
Minden-Deutz-teli Rkt 23839 -ravintolavaunussa.
Mäntyvaaran ravirata

| Mäntyvaaran ravirata |
| --- | --- |

Rataluokitus:  Maakuntarata
Sijainti:  Mäntyvaarantie 161, 96100 Rovaniemi
Koordinaatit:  66.511242°N, 25.603638°E
Avattu:  1979
Omistaja:  Rovaniemen Ravirata Oy
Kilpailupäiviä:  11 (v. 2022)
Kotisivu
Rataennätykset
 Lämminveriset: B.W.L. Champion 11,4a (2013)   Suomenhevoset: Patrikin Muisto 21,0a (2011) 
Mäntyvaaran ravirata sijaitsee Rovaniemellä noin viisi kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella. Se on yksi Suomen 19 maakunnallisesta raviradasta. Mäntyvaara on kolmas Rovaniemellä toimiva ravirata ja se rakennettiin vuosina 1978–1979. Avajaiskilpailut järjestettiin maaliskuussa 1979.
Mäntyvaaran raviradan vuotuiset päätapahtumat olivat juhannuksena järjestettävät kaksipäiväiset ravit, jotka huipentuivat sunnuntaiseen Toto75-kierrokseen, nykyisin ei juota kuin yhtenä päivänä eikä edes joka vuosi sekä elokuussa juostava suomenhevosten suurkilpailu Kirppu-ajo. Vuodesta 2011 lähtien on Mäntyvaaran omistava Rovaniemen Ravirata Oy ollut mukana järjestämässä Levijärven jäällä juostuja jääraveja. Jääraveja ei ole pystytty järjestämään viime vuosina heikon jäätilanteen takia.
Mäntyvaaran raviradalla järjestetty kuninkuusravit vuosina 2004 ja 2018.
Von Mengden

von Mengden -suvun kantavaakuna
von Mengden (Mengede), on liivinmaalainen, Westfalenin Mengeden kartanosta lähtöisin oleva aatelissuku, jolla oli suuri rooli Liivinmaan historiassa. Johann von Mengden, Tallinnan komtuuri, tuli Liivinmaan mestariksi vuonna 1450 ja johti siinä asemassa ritarikuntansa kohtaloita taitavasti, mm.  vaikeiden neuvottelujen aikana Riian arkkipiispan kanssa kuolemaansa saakka 1469. Häntä on kutsuttu "yhdeksi Liivinmaan parhaista maan herroista". Suvun vaikutusvalta kasvoi jälleen 1600-luvulla, kun Otto von Mengden (s. 1600, k. 1681, eversti ja maaneuvos, vapaaherra 1653) nousi itse asiassa Liivinmaan aateliston johtajaksi sen valta-aseman organisoinnissa ja laajentamisessa. Hänen ponnistelunsa saattoi loppuun hänen poikansa Gustaf von Mengden (s. 1624, k. 1688, hovioikeuden assessori, kenraalimajuri ja maaneuvos). Suvun yhteiskunnallista asemaa näytti jonkin aikaa uhkaavan pahamaineinen kiista, jonka se aloitti arvostettujen Staël von Holstein ja von Ungern-Sternberg -sukujen kanssa ja jotka päätyivät siihen, että Gustaf von Mengden ja hänen poikansa Otto Reinhold von Mengden joutuivat murhan ja muiden väkivaltaisuuksien vuoksi (1679) pakenemaan maasta hetkeksi. Mutta suvun asema nousi jälleen, ja useilla sen jäsenillä oli myöhemmin, Ruotsin ja Venäjän aikana, merkittävä rooli Liivinmaalla.
Hemi

Hemi voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
hemi, monimutkainen kemiallinen yhdiste
Hemi, Chryslerin suurtehomoottori
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hemi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
DRAM

DRAM (engl. Dynamic Random Access Memory) on hajasaantimuistin tyyppi, jossa jokainen bitti tallennetaan erilliseen kondensaattoriin. Muistisolun lukeminen purkaa kondensaattorin, joten jokaisen lukuoperaation yhteydessä luettu data tallennetaan takaisin muistisoluun. Koska kondensaattorin varaus ajan myötä purkautuu myös itsekseen, koko muisti vaatii säännöllistä virkistämistä (toisin kuin staattisessa RAM-muistissa).
DRAM-muistista on kehitetty eri tyyppejä, mm. FPM, EDO, SDRAM ja DDR SDRAM. Näistä tyypeistä on johdettu myös erikoistuneemmat mobiilikäyttöön ja grafikkasuorittimille tarkoitetut LPDDR ja SGRAM -tyypit.
Dynaamisten muistipiirien historia

Varhaisia kehitysaskeleita oli Toshiban "TOSCAL" BC-1411 laskin, jossa oli kapasitiivinen dynaaminen RAM-muisti. Laskimen diskreeteillä kondensaattoreilla saavutettiin 180 bitin muistikapasiteetti, jota erikoispiiri päivittää taajaan.
Robert Dennard keksi MOS-tekniikkaan perustuvan DRAM-piirin vuonna 1966 ja sai sille patentin 3,387,286 vuonna 1968. Dennardin ajatus oli että binääristä informaatiota voitaisiin säilöä positiivisena tai negatiivisena varauksena kondensaattorissa, mutta ongelmana oli varauksen häviäminen millisekunnissa. Dennard kehitti ratkaisun, jossa kanavatransistori luki varauksen ja kirjoitti sen takaisin tuhansia kertoja sekunnissa. Aikaisemmat ratkaisut olivat monimutkaisia ja vaativat paljon virtaa, jonka Dennard onnistui yksinkertaistamaan yhteen transistoriin.
Ensimmäinen kaupallisesti saatava DRAM-muistipiiri oli Intel 1103 (1969), jonka koko oli 1 kbit. 1 Mbit muistikoko saavutettiin 1984 ja 1 Gbit 1990-luvun lopulla.
DRAM-protokollan yleispiirteet ja piirien rakenne

DRAM-piirien muistiosoite koostuu kahdesta osasta, rivi- ja sarakeosoitteesta.
Näihin molempiin käytetään yhteisiä osoitelinjoja. Tyypillisesti osoitteen ylimmät bitit sisältävät rivin, alimmat bitit sarakkeen.
Muistipiirien kapasiteetti ilmoitetaan tyypillisesti kilobitteinä sekä piirin datan leveytenä: esimerkiksi 2 Mbit × 32 tarkoittaa 32-bittistä kahden megabitin muistia eli kahdeksan megatavun kapasiteettia. Yksi osoite viittaa siis aina dataleveyden kokoiseen datamäärään. Kun muistin leveys on jotain muuta kuin prosessorin muistiosoituksen leveys (joka on yleensä 8 bittiä), koneen muistiohjain tekee muutoksen muistin käyttämien ja prosessorin käyttämien osoitteiden välillä.
DRAM-protokollan yleispiirteet ja piirien rakenne > CAS-latenssi

DRAM-muistin lukeminen ja kirjoittaminen alkavat aktivoimalla haluttu rivi. Ensin valitaan aktivoitava rivi, ja kun muistipiiri on saanut rivin aktivoitua, sille ilmoitetaan tältä riviltä sarake, josta luetaan tai johon kirjoitetaan. Halutun rivin aktivointi kestää tietyn aikajakson. Rivin ja sarakkeen valinnasta käytetään termejä Row Address Strobe (RAS) ja Column Address Strobe (CAS). Alkuperäisessä DRAM-muistissa jokainen rivi ja sarake oli valittava erikseen, mutta FPM- ja EDO-tyypit paransivat nopeutta lisäämällä purskemoodin. Purskemoodissa tietty määrä osioita pystyttiin käsittelemään peräjälkeen ilman uudelleenvalintaa.
SDRAM käyttää useita parametreja muistipiirien sisäiseen ajoitukseen, jotka usein ilmoitetaan muodossa CLA-B-C-D. Ajoitusparametrit kertovat tiettyihin toimintoihin vaaditun ajan, jotka ovat: CL-tRCD-tRP-tRAS(-CMD). Muistipiirit ovat järjestäytyneet sisäisesti "riveihin" ja "sarakkeisiin", ja piirin käsittelemä tietolohko ilmaistaan rivi- ja sarakenumeroilla. Operaation aluksi muistiohjain aktivoi halutun rivin, joka vie joitakin kellojaksoja. Viiveen jälkeen valitaan sarake ja annetaan luku- tai kirjoituskomento. Komento voidaan toistaa nopeasti eri sarakkeille, mutta luettu tieto on saatavilla vasta muutaman kellojakson jälkeen. Kun komento kohdistuu eri riville on valittu rivi deaktivoitava ensin, joka vie muutamia kellojaksoja. Tästä saadaan parametrit CAS Latency (CL), RAS to CAS Delay (tRCD), RAS Precharge (tRP) ja Active to Precharge Delay (tRAS). SDRAMille arvot annetaan kellojaksojen määränä kun taas asynkroniselle DRAM-muistille arvot ovat nanosekunteina. Kellojaksot ovat suhteessa muistipiirin sisäisen toiminnan kelloon.
DRAM-protokollan yleispiirteet ja piirien rakenne > Käyttöjännite

SDRAM toimii 3,3 voltilla, FPM ja EDO (pakkaus yleensä on SIMM) toimivat 5 voltilla.
PC-tietokoneiden vanhemmissa emolevyissä oli mahdollista käyttää sekä SDRAM DIMMejä että EDO SIMMejä. Näissä tehonsyöttö oli erikseen DIMMille ja SIMMille, mutta dataväylä oli yhdessä. Jos molempia laittaa samalle emolevylle, SDRAMin 3,3 voltin tulo tuhoutuu hetken jälkeen SIMMin 5 voltin syöttöjännitteen vuoksi.
DRAM muistityypit

DRAM-muistityyppejä on kehitetty useita eri versioita, kuten FPM, EDO, SDRAM ja DDR SDRAM useine versioineen.
PC-tietokoneissa nämä muistityypit ovat usein käytössä keskusmuistina ja ne liitetään tietokoneeseen muistikampoina. Muistikampoja on yksipuolisella liittimellä (SIMM) ja nykyään kaksipuolisella liittimellä (DIMM). Pieniä tietokoneita, kuten kannettavia varten käyttöön tuli SODIMM (Small Outline Dual In-line Memory Module) liitin. Aiemmin tietokoneissa on ollut käytössä mm. ZIF liitäntäisiä muistimoduuleja.
Mobiililaitteissa, kuten puhelimissa käytetään DRAM-muistien vähävirtaista versiota.
PlayStation 4 käyttää vain GDDR5-muistia, joka on jaettu sekä CPU- että GPU- toimintojen välillä.
DRAM muistityypit > FPM

FPM (engl. Fast Page Mode) on 1990-luvun alussa esitelty muistityyppi.
Se sallii lukemisen samalta riviltä jokaisesta sarakkeesta kerralla siten, että vain sarakeosoitetta muutetaan. Aiemmin muistia luettiin sekä rivi että sarake asettamalla.
FPM-muistin hakuaika oli tyypillisesti 100–60 ns.
FPM-muisti ei ollut synkronoitu kellosignaaliin, mutta tyypillisesti sen nopeus sopi prosessorien väylänopeuteen siten, että prosessorilta kului peräkkäisen datan lukemiseen väyläkellojaksoja sarjan 5-3-3-3 verran. Esimerkiksi välimuistilinjan täyttäminen muistista neljässä kellojaksossa kului kokonaisuudessaan näiden summan verran väyläkellojaksoja eli 14.
DRAM muistityypit > EDO

EDO (engl. Extended Data Out RAM) tuli käyttöön 1990-luvun puolivälissä.
FPM poistaa datan lähdöstään aina, kun se alkaa hakea dataa uudesta osoitteesta. EDO pitää edellisen datan lähdössä kunnes uusi on löytynyt. Näin tarvittavien kellopulssien määrä vähenee yhdellä, ja tyypillisesti suoritin pystyy EDO-muistia lukemaan muistista kellopulssisarjalla 5-2-2-2 eli välimuistilinjan täyttäminen neljästä peräkkäisestä osoitteesta vie EDO-muistin kanssa 11 kellojaksoa.
EDO-muistit toimivat tyypillisesti 70–50 ns nopeudella.
DRAM muistityypit > SDRAM

SDRAM (engl. Synchronous Dynamic Random Access Memory) esiteltiin 1996. SDRAM:in on myöhemmin syrjäyttänyt DDR SDRAM.
SDRAM vaatii samalla tavalla virkistämistä kuin tavallinenkin DRAM. SDRAM on edeltäjistään poiketen synkronoitu kellosignaaliin, mikä mahdollistaa muistiväylän paremman liukuhihnoittamisen ja siten nopeamman peräkkäisen datansiirron. Hakuaikaa SDRAM ei kuitenkaan paranna, vaan saattaa jopa hiukan huonontaa (koska pitää aina odottaa kellonreunaa ennen kuin muistille voi antaa komentoja). SDRAM pystyy antamaan peräkkäistä dataa ulos peräkkäisinä kellojaksoina. SDRAMit pystyvät siis tyypillisesti antamaan peräkkäisiä data-alkioita ajoituksella 5-1-1-1 eli neljän data-alkion kokoisen välimuistilinjan täyttämiseen kuluu 8 väyläkellojaksoa.
SDRAMiin perustuvia muistityyppejä ovat muun muassa SDR SDRAM (single data-rate) ja DDR SDRAM (double data-rate).
DRAM muistityypit > SGRAM

SGRAM (engl. Synchronous graphics RAM) on näytönohjaimien grafiikkamuistiin tarkoitettu erikoistunut versio SDRAMista. Esimerkkejä toiminnoista ovat "Block Write" ja "Mask Write".
SGRAM muistityyppiä käytetään GDDR SDRAM -standardeissa.
Muita DRAM-muistityyppejä

Muita DRAMiin perustuvia ei-yleistyneitä muistipiirityyppejä ovat SLDRAM ja Rambus RDRAM.
Muita DRAM-muistityyppejä > Rambus

DDR-SDRAMin kilpailijana oli alkuaikoina Intelin tukema Rambus-yhtiön RDRAM. DDR-SDRAM oli kuitenkin halvempaa valmistaa sekä lisäksi RDRAMin lisenssi oli kallis ja vain harvat valmistajat hankkivat sen lisenssin. Valmistajien vähyys lisäsi muistityyppien hintaeroa. Vaikutusvaltaisen Tom's Hardwaren testissä RDRAMin suorituskyky oli korkeintaan 3 % parempi kuin SDRAMilla, ja joissain tapauksissa huonompi. Intel luopui RDRAMista kokonaan vuoteen 2003 mennessä.
Uudempi Rambus-yrityksen ehdotus muistiarkkitehtuuriksi on XDR DRAM.
Muita DRAM-muistityyppejä > Embedded DRAM (eDRAM)

Mikropiirille integroitu DRAM-tyyppi.
Muita DRAM-muistityyppejä > Grafiikkamuistit

Video DRAM (VRAM)
Window DRAM (WRAM)
Multibank DRAM (MDRAM)
Synchronous graphics RAM (SGRAM)
Graphics double data rate SDRAM (GDDR SDRAM)
GDDR on grafiikkakäyttöön, kuten näytönohjaimiin erikoistunut versio DDR-muistista. GDDR-standardeja ovat esimerkiksi GDDR3, GDDR5, GDDR6 ja GDDR7.
Mobile DDR

Mobile DDR (myös nimillä mDDR, Low Power DDR, tai LPDDR) on vähävirtainen versio DDR-muistista mobiililaitteisiin.
Variaatioita ovat mm. LPDDR, LPDDR2, LPDDR4 ja LPDDR5.
LPDDR eroaa merkittävästi DDR SDRAM -muistista. LPDDR-muistilla on korkeampi hinta, mutta myös huomattavasti alhaisempi virrankulutus. Nämä ovat myös standardoitu erikseen (JESD79 DDR-muistille, JESD209 LPDDR-muistille).
Pseudostatic RAM (PSRAM)

PSRAM tai PSDRAM on DRAM- ja SRAM- tyyppien yhdistelmä, jota on käytetty eräissä älypuhelimissa.
Kirjallisuutta

Lähteinen, Olavi; Pietikäinen, Ville; Kosonen, Harri: Uusi PC-tekniikan käsikirja, s. 251–268.  6. painos. Helsinki Media Erikoislehdet, 2000.  ISBN 951-832-051-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta DRAM Wikimedia Commonsissa
SODIMM 64 MB SDRAM
Korea Japanin miehityskaudella

Korean esihistoria
Jeulmun (8000-1500eaa.)
Mumun (1500-300 eaa.)
Varhaiset kuningaskunnat
Gojoseon ?–108 eaa.
Jin-valtio
Varhaishistoriallinen kausi
Kolmen valtakunnan kausi
Goguryeo (37 eaa.–668 jaa.)
 Baekje (18 eaa.–660 jaa.)
 Silla( 57 eaa.–935 jaa.)
 Gayan heimoliitto (42–562)
Kahden valtakunnan kausi
Silla (668–935)
 Balhae (698–926)
Myöhemmät kolme valtakuntaa
Hugoguryeo (892–936)
Hubaekje (901–918)
Silla (57 eaa.–935 jaa.)
Dynastinen kausi
Goryeo-dynastia (918–1392)
Joseon-dynastia (1392–1897)
Korean keisarikunta (1897–1910)
Siirtomaa-aika
Japanin miehityskausi
Itsenäisyyden aika
Korean jako
Korean sota
Jakautunut Korea
Etelä-Korean historia
Pohjois-Korean historia
n
k
Korea Japanin miehityskaudella on ajanjakso vuosina 1910–1945. Japanin keisarikunta miehitti Korean keisarikunnan vuonna 1910 ja tämä päätti Joseon-dynastian ajan Koreassa.
Tausta > Japanin ja Korean suhteet

Japanin ja Korean suhde oli ollut pitkään ystävällinen, ja esimerkiksi Korean Joseon-dynastia (1392–1910) lähetti säännöllisesti Japani Edoon valtuuskuntia talous- ja kulttuurivaihtoa varten.
Japanin Meiji-restauraation jälkeiset tapahtumat nostivat kuitenkin valtioiden välille eripuraa. Japanilaiset lähettivät 1869 ilmoituksen keisari Meijin valtaannoususta, mutta Joseon-hovi torjui dokumentin, koska sinä oli käytetty vain Kiinan keisarille varattua virallista kieltä. Tämä johti 1873 seikanron-keskusteluun Korean valtaamisesta rangaistuksena. Japanin johto oli kuitenkin vielä sitä mieltä, että maa ei ollut valmis valtaamaan Koreaa.
Japanin provosointi johti 1875 Ganghwan välikohtaukseen, mikä lähti liikkeelle, kun korealaiset ampuivat Ganghwasaaren vesillä kartoitusta tehnyttä japanilaisalusta. Tämän jälkeen Kiinan Qing-dynastia painosti Koreaa tekemään sopimuksen Japanin janssa ja avautumaan länsimaisten suhteen. Korea teki sille epäedullisen sopimuksen, joka oli muotoiltu Yhdysvaltain ja Japanin välisen Kanagawan sopimuksen tavoin.
Tausta > Protektoraatti

Kiinan boksarikapina johti Venäjän hyökkäykseen Mantšuriaan ja edelleen vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sotaan. Korea oli alkujaan puolueeton, mutta Japanin painostuksesta se suostui antamaan Japanille mahdollisuuden käyttää maitaan Venäjän-operaatioihin.
Venäjän–Japanin sota päättyi Japanin voittoon, ja sodan päättänyt Portsmouthin rauhansopimus syyskuussa 1905 oikeastaan päätti Korean kohtalon. Yhdysvaltain välittämä sopimus antoi Japanille kiistattoman valta-aseman Koreassa. Japani pakotti Korean hyväksymään marraskuussa sopimuksen, joka teki Koreasta Japanin protektoraatin. Ulkopolitiikka ei ollut enää Korean hallussa, ja Korean sisäpolitiikkaa varten Japani perusti kenraaliresidentin. Ensimmäisenä tehtävään valittiin Itō Hirobumi.
Korean keisari Gojong lähetti japanilaisilta salaa delagaation vuoden 1907 Haagin rauhankonferenssiin. Japanilaiset saivat kuitenkin tietää asiasta ja pakottivat Gojongin luopumaan kruunusta 19. heinäkuuta. Seuraajaksi nostettiin Gojongin poika Sunjong. Japani lakkautti 24. heinäkuuta neuvoa-antavan asemansa, otti Korean sisäpolitiikankin suoraan käskyvaltaansa ja nimesi keskeisiksi virkamiehiksi japanilaisia korealaisten sijaan.
Korean talous integroitiin protektoraattiaikana Japanin talouteen. Tanetarō Megatan Megata-uudistusten seurauksena perustettiin muun muassa keskuspankki Chōsenin pankki ja useita valtion omistuksessa olleita kehityspankkeja.
Japanilaiset pelkäsivät nykyaikaisen koulutuksen rohkaisevan Koreassa japanilaisvastaiseen toimintaan. Koreassa oli hieman aiemmin perusteita satoja modernia opetussuunnitelmia käyttäviä yksityiskouluja. Japanilaiset antoivat 820 koulua 1994:stä jatkaa toimintaa ja rohkaisivat niiden sijaan korealaisia perinteisiä seodang-kouluja, joissa opetettiin lähinnä kungfutselaisuuden klassisia tekstejä ja klassista kiinaa.
Japanilaisten lakkautettua kesällä 1907 Korean asevoimat, niin sanottu oikeamielisten armeija alkoi saada valtavasti lisää jäseniä Korean armeijan erotetuista sotilaista. Oikeamielisten armeija oli syntynyt vuoden 1894 Donghak-kapinan aikana, ja se käynnisti japanilaisia vastaan vuosia kestäneen sissisodan. Japanimieliset korealaiset puolestaan perustivat iljinhoe-liikkeen.
Miehitysaika > Sotilashallinto

Korean kenraaliresidentti Itō Hirobumi salamurhattiin 26. lokakuuta 1909. Murhaaja An Jung-geun oli länsivastainen panasianismin kannattaja, joka vankilasa kirjoitti esseen, jossa kritisoi Japanin miehitysvaltaa. Hänen mukaansa Kiinan, Korean ja Japanin talousliitto olisi oleellinen vastavoima länsimaiden imperialismia vastaan.
Japani liitti Korean itseensä pian Itōn salamurhan jälkeen. Annektointisopimus allekirjoitettiin 22. elokuuta 1910.
Korean ensimmäinen kenraalikuvernööri oli Terauchi Masatake, joka uskoi korealaisten ja japanilaisten olevan samankaltaista rotua ja kannatti siksi assimilaatiopolitiikkaa. Se oli kuitenkin epäsuosittua sekä Koreassa että Japanissa. Korealaiset olisivat saaneet tämän seurauksena samat kansalaisoikeudet japanilaisten kanssa. Lisäksi nopea assimilaatio ei ollut taloudellisesti kannattavaa.
Japanilaiset perustivat tukahduttaakseen väkivaltaisen vastarinnan poliisivoimat, jossa oli mukana sekä aiempi siviilipoliisi että sotilaspoliisi. Japanin miehityskauden varhaisvaiheiden tunnetuin rikostapaus oli Sinminhoe-järjestön jäsenten pidätys ja kidutus. Japanilaiset pidättivät yli 600 kristittyjä tekaistujen syytösten perusteella. Heitä syytettiin kenraalikuvernööri Terauchin salamurhasuunnitelmista. Peräti 105 henkilöä tuomittiin 28. kesäkuuta 1912.
Sinminhoe-tapaus hermostutti yhdysvaltalaisia lähetyssaarnaajia, jotka julkaisivat tapauksesta ulkomailla. Lähetyssaarnaajilla oli mahdollisuus kritisoida siirtomaahallintoa, koska heillä oli eksterritoriaalinen asema. Japanilaiset huolestuivat uskonnollisten tahojen ja nationalistien mahdollisesti yhteistyöstä ja asettivat 1915 lain, joka tunnusti vain kristinuskon, šintolaisuuden ja buddhalaisuuden virallisiksi uskonnoiksi, mutta esimerkiksi kielsivät uskonnon opetuksen kouluissa. Korean etniset uskonnot, kuten cheondogyo, eivät puolestaan saaneet virallista tunnustusta.