stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ORP Sęp (1938)
Palvelus

Alus lähti 1. huhtikuuta 1939 Horteniin Norjaan viimeisiin sukellus- ja nopeuskokeisiin päällikkönään Salamon. Se oli virallisesti edelleen Alankomaiden laivaston alainen ja siten aluksen miehistönä oli kuusi Alankomaiden laivaston edustajaa, kuusitoista telakan työntekijää ja 20 Puolan merivoimien edustajaa. Kokeiden päätyttyä puolalaiset ilmoittivat ottavansa aluksen hallintaansa Puolan laivaston komentajalta kontra-amiraali Swirskiltä saamansa käskyn mukaisesti. Hävittäjä ORP Burza toi 16. huhtikuuta Puolasta Horteniin täydennystä veneen miehistöön. Samana aamuna kello 10.10 puolalaiset ottivat aluksen hallintaansa ilman vastarintaa. Alankomaalaiset siirrettiin maihin Hortenissa, mistä he siirtyivät muutamassa päivässä takaisin kotimaahansa.
Sęp ja Burza lähtivät kello 22 Oslonvuonosta ja saapuivat 18. huhtikuuta Oksywieen, jolloin Burza hinasi sukellusvenettä, josta oli loppunut polttoaine Bornholmin kohdalla.
Saksan hyökätessä Puolaan alus partioi omalla alueellaan Worekin suunnitelman mukaisesti. Alus laukaisi 2. syyskuuta tuloksetta torpedon kohti Saksan laivaston hävittäjä Friedrich Ihniä, joka teki vastahyökkäyksen syvyyspommein ja vaurioitti sukellusvenettä. Seuraavana päivänä Sęp joutui uudelleen syvyyspommitukseen ja vaurioitui lisää. Alus vetäytyi Gotlannin lähistölle korjaamaan vaurioitaan.
Alus sai 13. syyskuuta ohjeen siirtyä Britteinsaarille tai internoitua Ruotsiin. Vaurioiden vuoksi miehistö päätyi internointiin, joten se ajoi 17. syyskuuta pinnassa Tukholman edustalle. Aluksen päällikkö pyysi lupaa korjausten tekemiseksi satamassa, mutta vikojen ollessa niin suuria se internoitiin. Alus riisuttiin aseista sekä propulsiojärjestelmä tehtiin toimintakelvottomaksi.
Sodan päätyttyä saapui 23. kesäkuuta 1945 Puolan sotilaslähetystö Ruotsiin järjestelemään internoidun sukellusveneen kotiuttamista. Alus siirrettiin 9. syyskuuta Puolan hallintaan, minkä jälkeen veneen korjaus jatkui Ruotsissa 21. lokakuuta saakka. Alus saapui 25. lokakuuta Puolaan, jossa se liitettiin uudelleen Puolan merivoimiin 30. marraskuuta.
Aluksen aseistus muutettiin 1950-luvun alussa, kun sille asennettiin Neuvostoliitosta hankittu 100 millimetrin B34c-tykki ja aiempi asennus poistettiin. Samalla aluksen kylkinumeroksi tuli B 11, mikä vastasi Neuvostoliiton laivaston merkintätapaa. Tykki poistettiin 1959. Se oli laivaston suurin sukellusvene, kunnes ensimmäinen neljästä Neuvostoliitossa valmistetusta Whiskey-luokan sukellusveneestä saapui vuonna 1962. Sep siirrettiin koululaivaksi kylkinumerolla 291.
Sodan jälkeen alus vieraili Neuvostoliiton valvomissa Itämeren satamissa. Heinäkuussa 1962 alus vieraili Lontoossa hävittäjä Blyskawican ja miinanraivaaja Zbikin kanssa. Vuonna 1963 alus vieraili Kööpenhaminassa ja Rotterdamissa 1968. Alus poistettiin 15. syyskuuta 1969 palveluksesta, kun sillä oli tapahtunut räjähdysonnettomuus. Alus romutettiin 1972.
Selvaag-talo

Ekebergshuset, Olav Selvaagin koetalo (1948) Oslossa.
Selvaag-rivitalot (1957–1961) Oulun Höyhtyällä.
Selvaag-talo (myös Selvaakitalo ja norjalaistalo) on norjalaisalkuinen puutalotyyppi, joka on nimetty kehittäjänsä, norjalaisen diplomi-insinööri Olav Selvaagin (1912–2002) mukaan.
Norjassa oli sodan jälkeen asuntopula. Selvaag yksinkertaisti asuntorakentamista vähentämällä  tilankäyttöä, karsimalla epäoleellista ja "turhaa" designia sekä järkeistämällä ja yksinkertaistamalla rakennusmenetelmää. Kehittämisen seurauksena asuntojen hinta putosi kolmannekseen verrattuna aikaisempaan, lisäksi rakennusaika lyheni. Tämä oli suuri etu jälleenrakennuskaudella. Selvaag testasi menetelmänsä koetalossa, joka valmistui 1948 Oslon Ekebergin kaupunginosaan. Ekebergshuset on kahden perheen talo, jossa asuntojen välinen seinä on harjan suuntainen.Selvaag julkaisi vuonna 1951 menetelmää käsittelevän kirjan Bygg rasjonelt.
Selvaag-talot Suomessa

Selvaagin kehitystyön tuloksiin tutustuttiin muissa Pohjoismaissakin. Suomeen on toteutettu Selvaag-taloja muutamaan kaupunkiin, niitä kutsutaan suomalaisittain myös Selvaakitaloiksi. Ensimmäinen talo valmistui Vaasan Asevelikylään 1953. Siitä pidettiin ja mallitalon urakoinut rakennusliike K. E. Nyman rakensi niitä lisää, muun muassa Vaasan Hietalahteen 1955 valmistuneen 17 talon alueen ja myös muihin kaupunkeihin, kaikkiaan noin 250 taloa. Hietalahden talot oli myöhemmin verhoiltu julkisivukorjauksen yhteydessä karaattilevyllä. 2000-luvun ja 2010-luvun vaihteessa rakennusten ulkonäkö palautettiin  takaisin alkuperäiseksi verhoilemalla ne vaakapaneelilla, "norjanpontilla".
Selvaag-talot Suomessa > Muita Selvaag-talojen alueita

Kankaanpäähän Niinisalon varuskunnan henkilökunnan asunnoiksi 1957–1958 rakennetut talot
kuusi taloa Kuopion Niiralan tyyppitaloalueella
Joensuun Kanervalassa on hyvin säilynyt 1959 valmistunut maakunnallisesti merkittävä kokonaisuus, jossa myös yksityiskohdat ovat alkuperäisessä asussa.
Oulun Höyhtyällä on maakunnallisesti merkittävä Selvaakitalojen alue, joka on rakennettu 1957–1961
Hämeenkyrö - Kyröskoski Selvaag-taloalue, joka on rakennettu vuosien 1950-1960 aikana. Kaksikerroksiset puutalot suunniteltiin alun perin tehtaan työnjohtajien käyttöön.lähde?
Niinisalon ja Niiralan talot sijaitsevat Museoviraston inventoimissa valtakunnallisesti merkittävissä rakennetuissa kulttuuriympäristöissä. Joensuun ja Oulun talot ovat maakunnallisesti merkittävää kulttuuriympäristöä ja suojeltuja.
Selvaag-talot Suomessa > Muita Selvaag-talojen alueita > Selvaag-talo Helsingissä

Helsingissä tutkittiin mahdollisuutta poistaa asuntopulaa Selvaag-taloja rakentamalla. Valtuustoaloitteeseen perustuvan tutkimuksen teetti yleisten töiden lautakunta. Se myönsi, että Selvaag-talot ovat edullinen puurakennusvaihtoehto silloin, kun taloja toteutetaan asuinalueelle suuri määrä kerrallaan, taloudellisuus toteutui tosin myös yksittäiskohteissa. Lautakunnan mukaan kaupungin omistamien omakotitonttien puute kuitenkin esti Selvaag-menetelmän käytön ratkaisuna asuntopulaan, tarvittavat asunnot kannattaa rakentaa kerrostaloihin. Kiinteistölautakunta puolestaan oli seurannut Selvaag-rakentamista tarkasti ja virkamiehet olivat käyneet Oslossa tutustumassa sikäläiseen asuntotuotantoon yleensäkin. Selvaag-talojen huoneistot olivat kuitenkin liian suuria arava-lainoitetuiksi. Lautakunta vetosi myös omakotitonttipulaan ja laajojen pientaloalueiden kunnallistekniikan rakentamisen suuriin kustannuksiin ja päätyi kerrostalorakentamisen kannalle. Kiinteistölautakunta oli  vuokrannut tontin Selvaag-talolle ja hyväksynyt sen suunnitelmat, joten saatuja kokemuksia voitiin käyttää hyväksi kunhan hanke toteutuu.
Kirjallisuutta

Selvaag, Olav: Bygg rasjonelt.  Oslo:  Gyldedal Norsk Forlag AS, 1951.  (norjaksi)
Aiheesta muualla

Nikula, Riitta: Selvaakitalo. Arkkitehti-lehti, 2009, nro 5, s. 74–78.
Virratvuori, Jussi: Yhdessä & yksityisesti: puoli vuosisataa yhteiselämää Leinikkitie 3:n Selvaag-taloissa.  (Selvaag-taloyhtiön 50-vuotishistoriikki, jossa käsitellään myös 1950-luvun rakentamista ja arkkitehtuuria)  Viestintätoimisto Kirjokansi, 2007.  ISBN 952-999-390-0
Seitsemän Thebaa vastaan (Aiskhylos)

| Seitsemän Thebaa vastaan> Ἑπτὰ ἐπὶ Θήβας |
| --- | --- |
 Seitsemän päällikön vala.
Kirjoittaja:  Aiskhylos
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  tragedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Theba
Kantaesitys:  467 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  Eteokles Antigone Ismene sanansaattaja
Kuoro:  Theban naisia
Seitsemän Thebaa vastaan (myös Seitsemän Teebaa vastaan, m.kreik. Ἑπτὰ ἐπὶ Θήβας, Hepta epi Thēbas, lat. Septem contra Thebas) on Aiskhyloksen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, jonka aiheena on seitsemän sotapäällikön hyökkäys Thebaa vastaan.
Historia

Aiskhyloksen Seitsemän Thebaa vastaan -tragedian kantaesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla vuonna 467 eaa. Se voitti tuolloin ensimmäisen palkinnon vuotuisessa kaupunki-Dionysia-juhlan näytelmäkilpailussa. Tragedia oli osa Thebaan sijoittunutta trilogiaa, jonka kaksi ensimmäistä osaa olivat Laios ja Oidipus. Nämä näytelmät eivät ole säilyneet nykyaikaan. Trilogiaan liittyi myös satyyrinäytelmä Sfinksi, joka on myös kadonnut.
Näytelmä on vanhin säilynyt kuvaus seitsemän päällikön sotaretkestä Theban kaupunkia vastaan, ja myös aiheen pääesitys kreikkalaisessa kirjallisuudessa. Myöhemmin sama tarina on kerrottu myös Euripideen tragediassa Foinikian naiset.
Sisältö

Tragedia koostuu 1 084 runosäkeestä.
Sisältö > Tausta

Luovuttuaan Theban kuninkuudesta kohtaamansa häpeän vuoksi Oidipus antoi valtakuntansa kahdelle pojalleen Eteokleelle ja Polyneikeelle, jotka sopivat hallitsevansa vuorovuosin. Eteokles oli pojista vanhempi, joten hän sai kuninkuuden ensimmäisenä. Hän kuitenkin kieltäytyi ensimmäisen vuoden jälkeen luovuttamasta valtaa veljelleen, ja ajoi tämän pois kaupungista. Polyneikes pakeni Argokseen, ja kokosi siellä seitsemän sotapäällikön johtaman sotajoukon hyökätäkseen kotikaupunkiaan Thebaa vastaan ja saadakseen kruunun takaisin itselleen.
Sisältö > Juoni

Näytelmän alkaessa Polyneikes ja hänen argoslaiset joukkonsa alkavat piirittää Thebaa. Theban kuningas Eteokles astuu lavalle, ja kutsuu kansaa aseisiin. Tämän jälkeen näytelmä koostuu pääasiassa Theban palatsiin sijoittuvista vihollisen uhkaa koskevista keskusteluista thebalaisten ja Eteokleen välillä, eikä siihen sisälly varsinaisia taistelukohtauksia. Taistelu tapahtuu näyttämön ulkopuolella, ja Theban naisista koostuvan kuoron (khoros) laulu kuvaa sen tapahtumia.
Näytelmässä myös kuvataan laajasti jokaista seitsemää vihollispäällikköä sekä heidän kilpiään. Eteokles puolestaan kertoo, kenet sotapäällikön hän aikoo lähettää ketäkin vihollispäällikköä vastaan. Kun sanansaattaja kertoo, että seitsemännellä portilla on vastassa Polyneikes itse, Eteokles muistaa isänsä kirouksen:
»SANANSAATTAJA Edessä seitsemännen portin seitsemäs
päällikkö seisoo: hän on oma veljesi.
Hän uhkaa kostoa, kaupungin kiroaa,
ja vannoo että nousee yli muurien,
virittää valloittajan huudon, julistaa
itsensä voittajaksi. Silloin vihdoinkin
hän mittelöön käy kanssasi; jos kuoleekin
niin vasta surmattuaan sinut [...]
ETEOKLES Voi! Suku taivaan vihaama ja riivaama!
Voi! Murheen suku, Oidipuksen, omani!
Voi! Isän kiroukset ovat täyttyneet.»
Eteokles päättää kohdata Polyneikeen itse taistelussa mies miestä vastaan. Hyökkääjistä ja puolustajista muodostuu näytelmässä näin seuraavanlaiset taisteluparit:
| Hyökkääjä | Puolustaja |
| --- | --- |
Tydeus: Melanippos
Kapaneus: Polyfontes
Eteoklos: Megareus
Hippomedon: Hyperbios
Parthenopaios: Aktor
Amfiaraos: Lasthenes
Polyneikes, Oidipuksen poika: Eteokles, Oidipuksen poika

Kuolema esiintyy tragediassa usein. Taistelun aikana Kapaneus saa surmansa Zeuksen vasamasta rangaistukseksi pöyhkeydestään. Hänen vaimonsa Euadne heittäytyy miehensä hautajaisrovioon. Megareus puolestaan surmaa itsensä Teiresiaan ennustettua vapaaehtoisen kuoleman pelastavan Theban.
Lopulta saapuu sanansaattaja, joka kertoo, että vihollinen on voitettu taistelussa, ja että Eteokles ja Polyneikes ovat surmanneen toisensa. Veljesten ruumiit tuodaan näyttämölle, ja kuoro valittaa heidän kuolemaansa, samoin kuin heidän sisarensa Antigone ja Ismene, jotka nyt ovat ainoina jäljellä Oidipuksen kuningashuoneesta.
Sofokleen tragedian Antigonen suosion vuoksi Seitsemän Thebaa vastaan -näytelmän loppu kirjoitettiin uudelleen noin viisikymmentä vuotta Aiskhyloksen kuoleman jälkeen. Veljesten ruumiiden suremisen sijaan uudelleenkirjoitetussa lopussa saapuu sanansaattaja, joka kertoo Kreonin kieltäneen kotikaupunkiaan vastaan sotineen Polyneikeen hautaamisen, kun taas Antigone ilmoittaa uhmaavansa kieltoa, mikä on pohjustusta Antigonen tapahtumille.
Tulkintoja

Näytelmän pääteemoiksi voidaan nähdä muun muassa kohtalo ja se tosiseikka, että myös viattomat ihmiset joutuvat epäoikeudenmukaisesti osallisiksi pahojen ihmisten itselleen ansaitsemista pahoista kohtaloista. Näytelmä korostaa myös kaupunkien (polis) merkitystä osana inhimillistä sivistystä.
Kirjallisuutta > Suomennos

Aiskhylos: Seitsemän Teebaa vastaan. Teoksessa Aiskhylos: Neljä tragediaa: Persialaiset; Seitsemän Teebaa vastaan; Turvananojat; Kahlehdittu Prometheus.  ((Persai; Hepta epi Thebas; Hiketides; Prometheus Desmotes.) Kreikan kielestä suomentanut Maarit Kaimio)  Helsinki:  Gaudeamus, 1975.  ISBN 951-662-161-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Aeschylus: Septem contra Thebas. Teoksessa Aeschyli septem quae supersunt tragoedias.  (Toim. Denys Page. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1972.  ISBN 978-0-19-814570-7  Kreikankielinen alkuteksti.
Aeschylus: Seven against Thebes. Teoksessa Aeschylus: Persians. Seven against Thebes. Suppliants. Prometheus Bound. Edited and translated by Alan H. Sommerstein. Loeb Classical Library 145.  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2009.  ISBN 9780674996274  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aeschylus; Seven against Thebes. Teoksessa Aeschylus: Persians, Seven against Thebes, and Suppliants.  (Käännös Aaron Poochigian. Johns Hopkins New Translations from Antiquity)  JHU Press, 2011.  ISBN 142140253X  Englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Torrance, Isabelle: Aeschylus and War: Comparative Perspectives on Seven Against Thebes.  (Routledge Monographs in Classical Studies)  Routledge, 2017.  ISBN 1317196473
Aiheesta muualla

Αισχύλος: Ἑπτὰ ἐπὶ Θήβας. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Αισχύλος: Επτά επί Θήβας. Wikisource. (kreikaksi)
Aeschylus: Seven against Thebes. Wikisource. (englanniksi)
Aeschylus: Seven against Thebes. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Aiskhyloksen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Kahlehdittu Prometheus · Oresteia-trilogia (Agamemnon · Hautauhrintuojat · Eumenidit) · Persialaiset · Seitsemän Thebaa vastaan · Turvananojat
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aitnan naiset
Kapaneus kiipeää Theban muureille. Kuvitusta punakuviotekniikalla koristellussa kaula-amforassa Suur-Kreikasta, n. 340 eaa.
Uusi Atlantis

The New Atlantis -teoksen vuoden 1628 painoksen nimilehti
Uusi Atlantis (engl. The New Atlantis) on englantilaisen yleisneron ja valtiomiehen Francis Baconin vuonna 1627 julkaisema teos. Tässä kirjassaan Bacon kuvaa utopiaa eli täysin onnellista yhteiskuntaa.
Uusi Atlantis -kirja kuvaa Bensalemin saarta, missä asuu siveellisyys ja harmonia. Kehittynyt tiede hallitsee luontoa ja yhteiskuntaa. Bensalemin elämä suunnitellaan ja valvotaan tarkoin. Tästä vastaavat tieteilijät ja virkamiehet. Tieteilijöiden muodostamaa instituutiota kutsutaan teoksessa nimellä ”Salomonin talo” (Salomon's house).
Kirjallisuutta

Bacon, Francis: Uusi Atlantis. Teoksessa Lahtinen, Mikko (toim.): Matkoja utopiaan.  (Sisältää myös: Aurinkokaupunki / Tommaso Campanella. Täydellisen valtion idea / David Hume. Matkoja mahdolliseen / Mikko Lahtinen. Suomentaneet Pia Mänttäri, Topi Makkonen, Petri Koikkalainen ja Tuukka Tomperi)  Tampere:  Vastapaino, 2002.  ISBN 951-768-058-9
Sensuuri

Sensuuritoimisto Japanissa vuonna 1938.
Sensuuri on valtion viranomaisten tai muun tahon suorittama suullisten, kirjallisten tai kuvallisten esitysten tarkastus, jonka läpäisy on edellytys julkaisun levitykselle tai julkiselle esittämiselle. Sensuurilla voidaan tarkoittaa myös jonkin tietyn tekstin, kuvan tai vastaavan jättämistä julkaisematta.
Historia

Rooman keisarit käyttivät 100-luvulla jaa. vastustajiensa vaientamiseen sensuuria. Tiberiuksen aikana kirjailija Cremutius Cordus joutui oikeuteen kirjoitettuaan, että Julius Caesarin murhaajat Marcus Junius Brutus ja Gaius Cassius olivat viimeiset todelliset roomalaiset. Kaikki tämän kirjailijan teokset määrättiin hävitettäviksi. Tosin kirjailijan tytär onnistui piilottamaan ja säilyttämään yhden teoksen. Diocletianuksen aikana 300-luvun alussa pyrittiin nitistämään kristinusko tuhoamalla kristillisiä tekstejä ja teloittamalla ihmisiä, jotka piilottelivat niitä. Melko pian tämän jälkeen kristinuskosta tuli valtauskonto, jolloin sensuuri iski käänteisesti kyntensä entisten valtauskontojen teksteihin. Vallanpitäjien ja uskontojen vaihtumisesta huolimatta sensuuri pyrki jatkuvasti tuhoamaan Ovidiuksen eroottisen runoelman Rakastamisen taito, mutta silti se säilyi nykyaikaan saakka.
Euroopassa sensuuri voimistui 1500-luvulla kirjapainotaidon yleistyessä, ja sen otti käyttöön myös katolinen kirkko. Pian sen jälkeen valtiovalta otti käyttöön ennakkotarkastusjärjestelmän hallitsijoiden kannalta epämieluisten ajatusten ilmaisun estämiseksi. Sensuuria myös vastustettiin valistuneissa piireissä. Englannissa ennakkosensuuri poistettiin jo vuonna 1695.
Neuvostoliitossa vuoden 1936 perustuslaki kielsi puhelin- , lennätin- ja postisensuurin, mutta käytäntö oli toinen. Kirjeposti avattiin ja kirjeeseen lyötiin sensuuriviranomaisen leima, ennen kuin se toimitettiin vastaanottajalle. Sensuuri ulottui myös kaunokirjallisuuteen, vaikka perustuslaki takasi kansalaisille painovapauden. Ennakkosensuuri Neuvostoliitossa poistettiin vuonna 1961, mikä oli helpotus ulkomaankirjeenvaihtajille, koska heidän ei enää tarvinnut odottaa uutiselleen tarkastajan julkaisulupaa.
Internet-sensuuri voi kohdistua esimerkiksi pornografiaan, torrenteihin, sosiaaliseen mediaan, uutismediaan tai ulkomaisiin verkkosivustoihin. Esimerkiksi Yhdysvalloissa on Trumpin ja Bidenin presidenttikausien aikana määrätty sosiaalisen median palveluja rajoittamaan koronaviruspandemiaan ja vaalien rehellisyyteen liittyviä viestejä.
Itsesensuuri

Itsesensuurissa kustantamot rajoittavat itse toimintaansa. Sanalla viitataan myös pidättymiseen sellaisten ajatusten ilmaisemisesta, joita pidetään valtion kannalta arkaluonteisina. Laajempi itsesensuurin määritelmä on omien tekojen tai lausuntojen rajoittaminen välttyäkseen muiden loukkaamiselta tai ärsyttämiseltä ilman, että tätä olisi virallisesti ilmoitettu välttämättömäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sensuuri Wikimedia Commonsissa
Uusi-Kaskisto

Uusi-Kaskisto (myös Vähä-Kaskisto, Uuskaskisto) on kulmakunta ja entinen koulupiiri Somerolla. Kulmakunnalla toimi vuosina 1923–1967 Uuskaskiston kansakoulu. Kulmakunnan sivuitse etelässä virtaa Uskelanjoen latvahaara Terttilänjoki, johon pohjoisesta yhtyy läheltä Someron kirkkoa alkunsa saava Mustjoki. Tärkein liikennereitti on Somerolta Terttilään johtava yhdystie 2410.
Historiallisesti Uusi-Kaskisto on osa Someron Kaskiston kylää, josta samoin kuin sen naapurikylistä Suojoelta ja Mäyrämäestä oli Somerniemen kappeliseurakunnan perustamisesta alkaen 1600-luvulla käyty kirkossa Somerniemellä, vaikka kylät muuten luettiinkin Someron emäseurakuntaan. Kun Somerniemen seurakunta 1900-luvun alussa itsenäistyi Somerosta oli Kaskisto ja sen naapurikylät Suojoki ja Mäyrämäki tarkoitus liittää vuonna 1901 itsenäistyneeseen ja vuonna 1917 oman kirkkoherran saaneeseen Somerniemeen, mutta liitos toteutui vasta vuonna 1927. Tätä ennen kuitenkin osa Kaskiston kylän asukkaista oli anonut saada jäädä edelleen osaksi Someron seurakuntaa ja anomus hyväksyttiin vuonna 1921. Näin Uuden-Kaskiston kulmakunta jäi vuonna 1927 toteutuneen alueliitoksen ulkopuolelle ja pysyi edelleen osana Someroa.
Uusi antiikin historia

| Uusi antiikin historia |
| --- | --- |
 Teoksen kansikuvassa on keisari Hadrianuksen sestertius vuodelta 136 eaa.
Kirjailija:  Paavo Castrén
Kuvittaja:  Ria Berg, Maija Holappa, Tiina Tuukkanen
Kansitaiteilija:  Arto Wiikari
Kieli:  suomi
Genre:  historia, tietoteos
Kustantaja:  Kustannus Oy Otava
Julkaistu:  2011
Sivumäärä:  639
ISBN:  978-951-1-21594-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uusi antiikin historia on Paavo Castrénin kirjoittama antiikin aikakautta käsittelevä tietokirja vuodelta 2011. Kirjoittaja on alan asiantuntija, klassisen filologian emeritusprofessori ja kansainvälisestikin merkittävä Pompejin tuntija. Kyseessä on ensimmäinen suomeksi kirjoitettu kreikkalais-roomalaisen antiikin historian kokonaisesitys. Castrénin vuonna 2000 Leena Pietilä-Castrénin kanssa julkaisema Antiikin käsikirja on hakuteos, kun taas Uusi antiikin historia on monografinen esitys.
Teos esittelee antiikin yhteiskunnat monipuolisesti. Teoksen rakenteessa on otettu huomioon, että Kreikka ja Rooma olivat samanaikaisesti kehittyviä ja toisiinsa vaikuttavia kulttuureja. Niinpä ne esitetään limittäin, mutta kumpikin omina lukuinaan: Italian rautakaudesta (1000–725 eaa.) siirrytään Kreikan geometriseen aikaan (900–725 eaa.) ja edelleen Rooman varhaishistoriaan (753–730 eaa.). Castrén perustelee teoksen nimessä olevaa uusi-sanaa kolmella seikalla: se on ensimmäinen suomenkielinen alan teos, siinä on poliittis-taloudellisen historian lisäksi kuvattu kunkin ajan ajatusmaailmaa ja asiat on esitetty kronologisesti oikeassa yhteydessään erottamatta toisistaan etruskikulttuuria, kreikkalaisuutta ja roomalaisuutta.
Kriitikot ovat arvioineet, että Castrénin kirja on hyvää historian popularisointia tieteellisyyden siitä kärsimättä. Kansanomaista otetta kuvaa esimerkiksi se, että teos esittelee monia antiikin tapoja ja sanontoja, jotka ovat edelleenkin käytössä. Useista teemoista on erillisiä tietolaatikoita, esimerkiksi Rooman jumalista (s. 105–108), etruskin kielestä (s. 125–126), Ateenan agorasta (s. 174), Kahdentoista taulun laeista (s. 214–216) ja suomalaisten papyrus-tutkimuksesta (s. 248–249).
Aiheesta muualla

Kajava, Mika: Kriittinen katse antiikkiin. Helsingin Sanomat 22.11.2011. Web Archive. Viitattu 22.1.2015.
Uusi-Potopia

Potopian kylät vuoden 1885 kartalla.
Uusi-Potopia (ven. Но́вое По́ддубье, Novoje Poddubje) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa. Se sijaitsee 22,5 kilometriä Hatsinasta etelään ja seitsemän kilometriä Possatasta pohjoiseen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie. Asukkaita on 34 henkeä (vuonna 2010).
Kylä on perustettu 1700-luvulla. Sen asukkaat olivat venäläisiä maaorjia. Nykyään Uusi-Potopia koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista.
Urheiluvuosi 2003

Urheiluvuosi 2003 käsittelee vuoden 2003 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alppihiihto

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2.–16.2. Sankt Moritzissa, Sveitsissä. Kisaohjelmaan kuului viisi miesten ja viisi naisten lajia. Kroatian Janica Kostelić ja Yhdysvaltain Bode Miller voittivat kaksi kultaa, Miller lisäksi myös yhden hopean. Janica Kostelićin veli Ivica Kostelić voitti kultaa pujottelussa. Kroatian lisäksi myös Itävalta voitti kolme kultaa, joita täydensivät viisi hopeaa ja yksi pronssi. Mitaleille ylsi kaikkiaan kahdeksan mukana olleista 59 maasta.
Maailmancupkaudella 2002–2003 miesten kokonaiskilpailun voitti Itävallan Stephan Eberharter ja naisten kokonaiskilpailun Kroatian Janica Kostelić. Suomen Kalle Palander voitti pujottelucupin.
Amerikkalainen jalkapallo

37. Super Bowl 26.1. San Diegossa. Tampa Bay Buccaneers voitti Oakland Raidersin 48–21. Ottelun arvokkaimpana pelaajana palkittiin Dexter Jackson.
Ampumahiihto

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 15.–23.3. Hanty-Mansijskissa, Venäjällä. Norjan Ole Einar Bjørndalen voitti kaksi henkilökohtaista kultamitalia. Naisten takaa-ajokilpailussa Ranskan Sandrine Bailly ja Saksan Martina Glagow jakoivat keskenään kultamitalin. Norja ja Saksa voittivat molemmat kolme kultamitalia. Kymmenessä lajissa yhteensä kahdeksan maata ylsi mitaleille.