stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bertel Mårtenson
Opinnot

Mårtenson kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1911–1915 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon Pariisin lentoinsinööriakatemiassa vuonna 1920.
Jääkäriaika

Opiskeltuaan Helsingin yliopistossa neljä vuotta Mårtenson liittyi vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. heinäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään ja sen 1. komppaniaan. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 11. kesäkuuta 1916, josta hän siirtyi Saksan ilmavoimiin 1. elokuuta 1916 saamaan lentäjäkoulutusta. Saksan ilmavoimia hän palveli Holtenaun, Wiekin ja Libaun lentoasemilla. Saksan ilmavoimissa hän suoritti tähystäjätutkinnon 15. huhtikuuta 1917 ja ohjaajatutkinnon 10. helmikuuta 1918. Ensimmäisessä maailmansodassa hän osallistui 10 tunnin ajan taistelulentoihin Itämeren yllä tiedustelulentäjänä.
Suomen sisällissota

Suomen armeijan palvelukseen Mårtenson astui 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja toimi sisällissodan aikana Antrean lentoasemalla ja suoritti tiedustelulentoja Viipuriin ja Karjalankannakselle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mårtenson palveli sodan jälkeen Helsingin lentoaseman päällikkönä marraskuuhun 1918, jolloin hänet määrättiin ilmavoimien esikunnan teknillisen osaston päälliköksi ja joulukuussa esikuntapäälliköksi. Esikuntapäällikön tehtävistä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1924 kokonaan pois ilmavoimista ja hänet sijoitettiin Rautatiepataljoonaan 1. komppanian päälliköksi ja tammikuusta 1924 alkaen insinööriupseeriksi. Tämä siirron takana olivat erimielisyydet Ilmavoimien komentajan kanssa. Siirto tehtiin vaikka Ilmavoimien koko henkilökunnasta Mårtensonilla oli tuohon aikaan laajin sotilaskoulutus.
Myöhemmin hänet siirrettiin 7. toukokuuta 1924 alkaen esikuntatehtäviin, sijoitettiin Yleisesikuntaan ja nimitettiin Suomen ilmailuasiamieheksi Pariisiin, sekä 23. huhtikuuta 1926 alkaen myös Roomaan. Hänet siirrettiin 26. elokuuta 1926 Ilmavoimiin, mutta hän palasi Suomeen vasta 14. lokakuuta 1926, jonka jälkeen anoi ja sai virkavapaata tehtävistään. Mårtenson erosi armeijan palveluksesta 21. tammikuuta 1927 ja siirtyi Ford Motor Company of Finland Oy:n myyntipäälliköksi Helsinkiin. Vuonna 1933 hän siirtyi liikemieheksi Pariisiin ja Lontooseen.
Mårtenson omisti kaksi kolmasosaa vuonna 1928 perustetun Suomen Turkiseläin - Finlands Pälsdjur-yhtiön osakkeista eversti Erik Jernströmin omistaessa kolmasosan. Yhtiö harjoitti hopeakettujen maahantuontia ja niiden turkisten kauppaa. Yhtiöllä oli myös oma turkistarha Kytäjällä. Yhtiön toiminta päättyi konkurssiin lokakuussa 1932 ja tämän jälkeen Mårtenson muutti ulkomaille liikemieheksi.
Mårtensonin Pariisissa asuneella vaimolla Kirsti Mårtensonilla oli 1930-luvun alussa suhde Ranskassa asuneen turkkilaissyntyisen maanviljelysinsinööri, prinssi Ben Ayat Salihin kanssa. Kun prinssin isä ei hyväksynyt heidän suhdettaan he päättivät tehdä kaksoisitsemurhan eräässä Monte Carlon hotellissa 28. maaliskuuta 1932. Kirsti Mårtenson kuoli heti ja prinssi Ben Ayat Salih vietiin sairaalaan kriittisessä tilassa.
Toisen maailmansodan aikainen toiminta ja epäselvä kohtalo

Mårtenson esitti Ylimääräisten harjoitusten aikaan, että hänet määrättäisiin erityistehtäviin ja hänet otettiinkin Helsingin sotilaspiirin käyttöön. Sotien aikana hän kuitenkin toimi yksityisenä liikemiehenä Saksassa, Sveitsissä, miehitetyssä Ranskassa ja Britanniassa, joka oli vihollismaa. Saksalaiset kiinnittivät lukuisten ulkomaanmatkojen vuoksi huomiota Mårtensoniin, ja lopulta epäilivät häntä Neuvostoliiton kuriiriksi. Mårtenson pidätettiin lokakuussa 1943 Baselin vastaisella raja-asemalla hänen ollessaan kuljettamassa Suomen lähetystön kuriiripostia Ranskaan. Hänen kohtalostaan ei ole varmaa tietoa, mutta todennäköisesti hän kuoli Ravensbrückin keskitysleirillä Mecklenburgissa. Mårtenson oli vuoden 1944 alussa Compiégnen keskitysleirillä Ranskassa josta hänet siirrettiin keväällä 1944 Buchenwaldin keskitysleirille Saksaan. Saksan ulkoministeriö ilmoitti Suomeen että Mårtensonia syytettiin vakoilusta ja hänen sanottiin olleen yhteydessä englantilaisiin ja amerikkalaisiin agentteihin käydessään Portugalissa vuonna 1942.
Viimeinen varma tieto Mårtensonista oli hänen Buchenwaldista 12. heinäkuuta 1944 Pariisissa asuneelle serkulleen lähettämä postikortti. Mårtensonin asema vaikeutui lisää kun Suomi katkaisi suhteensa Saksaan syyskuussa 1944. Ravensbrückin keskitysleirillä olleen italialaisen lääkärin kertomuksen mukaan Weimarin seudulla tapahtui huhtikuussa 1945 suuria vankien rautatiekuljetuksia. Mårtenson oli ollut rautatievaunussa sullottuna viidenkymmenen muun vangin kanssa useita vuorokausia kestäneen kuljetuksen ajan ilman ruokaa ja juotavaa. Kun vaunun ovi avattiin Ravensbrückissä vaunussa olleista vangeista oli hengissä enää 3 tai 4, heidän joukossaan Mårtenson. Hänet vietiin paikalliseen amerikkalaisten joukkojen sairaalaan, jossa hän kuoli.
Luottamustoimet

Mårtenson otti osaa Suomen virallisena edustajana Kööpenhaminassa joulukuussa vuonna 1918 ja Oslossa kesäkuussa vuonna 1919 sekä Tukholmassa marraskuussa vuonna 1919 pidettyihin Pohjoismaisiin ilmailukonferensseihin. Hän osallistui myös Göteborgissa elokuussa vuonna 1923 ja Pariisissa kesäkuussa vuonna 1924 pidettyihin kansainvälisiin ilmailuyhdistysten konferensseihin sekä Lyonissa syyskuussa vuonna 1925 ja Brysselissä vuonna 1925 pidettyihin kansainvälisiin ilmailukonferensseihin sekä Genevessä touko-syyskuussa vuonna 1926 pidettyyn aseistariisuntakonferenssiin. Hän toimi Suomen ilmailuklubin sihteerinä vuosina 1919–1924 ja varapuheenjohtajana vuonna 1931.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Gruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. Helmikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1920  Everstiluutnantti 21. tammikuuta 1927 |    |  Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Suomen lentomerkki  Saksan lentomerkki  Ranskan lentomerkki |
Hugo L. Mäkinen

Hugo L. Mäkinen, toinen vasemmalta, tarkastaa Suomussalmen taistelun sotasaaliina saatuja venäläisiä hiihto-oppaita muiden upseerien kanssa talvisodan aikaan
Hugo L. Mäkinen, kirjailijanimi Eräs-Mies (9. heinäkuuta 1908 Rockland, Maine, Yhdysvallat – 26. syyskuuta 2010 Helsinki) oli amerikansuomalainen kirjailija, toimittaja ja tiedotussihteeri. Mäkisen perhe palasi Yhdysvalloista Suomeen vuonna 1921. Hän toimi OTK:n (Osuustukkukauppa) tiedotusihteerinä ja useiden työväenlehtien toimittajana.
Mäkisen nimelle on perustettu Hugo L. Mäkisen 100-vuotisrahasto, jonka tavoitteena on nuorten koulutus ja opiskelu sekä kulttuuri- ja liikuntatoiminta.
Mäkinen on kääntänyt useita kirjoja englannista suomeksi ja pitänyt radioesitelmiä. Hän on kirjoittanut useita osuusliikkeiden historiikkejä.
Mäkinen on mukana MTV3:n Juha Muurisen toimittamassa dokumentissa Talvisotaa ulkomaille. Siinä Mäkinen kertoo muun muassa, miten hän toimi talvisodassa ulkomaisten kirjeenvaihtajien oppaana.
Opinnot

Työväen Akatemia
Yhteiskunnallinen korkeakoulu
Jäsenyyksiä, luottamustoimia

Talvi- ja jatkosodan aikana Valtion tiedotuslaitoksen ja Päämajan propagandayksikkö
TK-Kilta
Lännen lehtimiehet
Vanhat toverit
Suomi-Seura johtokunta
Teokset

Matka maailman ympäri 1975, (2008), ISBN 978-952-92-4004-3 (julkaissut oikeuksien omistaja Raine Mäkinen omakustanteena)
(toim.) Puoli vuosisataa osuusurheilua - 1930-1980, (1980), ISBN 951-99278-8-3
Kolme näytelmää. Helsinki: Suomen sos.-dem. raittiusliitto, 1939. Sisältö: Suunnistautumisretkellä, kirjoittanut Iso-Haukka; Toiminta on elämää, kirjoittanut Veikko Rajatie; Kesälomamatka, kirjoittanut Eräs-Mies
Määräämisperiaate

Määräämisperiaate eli dispositiivinen periaate on tuomioistuimen ja asianosaisten suhteisiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa, että asianosainen voi oman harkintansa perusteella ryhtyä tai olla ryhtymättä prosessitoimiin. Tuomioistuin toimii asianosaisen päätöksen mukaisesti. Jotkin prosessitoimet tuomioistuin suorittaa vain jommankumman asianosaisen tai molempien asianosaisten vaatimuksesta. Toisaalta jotkin toimet perustuvat tahdonvaltaiseen eli dispositiiviseen oikeusnormiin, jolloin tuomioistuin on velvollinen suorittamaan prosessitoimen vain silloin, kun asianosainen sitä pyytää. Määräämisperiaatteen vastakohta on virallisperiaate.
Määräämisperiaate, jota joskus kutsutaan asianosaisautonomian periaatteeksi, on vallalla niissä yksityisoikeudellisissa riita-asioissa, joissa osapuolet saavat tehdä keskenään sovinnon. Tällaista riita-asiaa nimitetään dispositiiviseksi asiaksi. Rikosasioissa ja indispositiivisissa riita-asioissa on pääsääntöisesti käytössä virallisperiaate, vaikka niidenkin jotkin prosessitoimet ovat määräämisperiaatteen mukaisia.
Määräämisperiaatteeseen liittyy olennaisesti se, että asianosainen saa päättää aloittaako hän oikeusprosessin eli nostaako hän kanteen. Muutoksenhakumenettely puolestaan alkaa asianosaisen tehdessä valituksen. Jos on valittavissa useampia menettelytapoja, saa asianosainen päättää, mitä tapaa käytetään. Asianosaiset voivat myös keskenään sopia, että dispositiivinen riita-asia annetaan välimiesten ratkaistavaksi. Asianosaiset voivat sopia tällaisen asian käsittelyn lopettamisesta tuomioistuimessa ja tuomioistuimen on noudatettava päätöstä. Kantaja voi luopua kanteesta ja vastaaja voi myöntää kanteen oikeaksi, jolloin oikeus ratkaisee asian myöntämisen mukaisesti. Asianosaiset voivat sopia riidan keskenään myös silloin, kun jutussa on haettu muutosta ylemmästä oikeusasteesta.
Väittämistaakka tarkoittaa, että asianosaisen vaatimukset sitovat tuomioistuinta. Se ei saa tuomita enempää tai muuta kuin mitä jutussa on vaadittu. Tuomio ei saa myöskään perustua sellaiseen oikeustosiseikkaan, johon asianosainen ei ole vedonnut (oikeudenkäymiskaari, 4/1734, 24:3). Dispositiivisessa asiassa voi vapaasti tunnustaa itselleen haitallisen seikan, jonka jälkeen seikkaan liittyvä todistelu on tarpeetonta. Tuomioistuin ei voi dispositiivisessa asiassa ilman kaikkien asianosaisten suostumusta kuulustella uutta todistajaa tai pyytää esitettäväksi uutta asiakirjaa (oikeudenkäymiskaari 17:8). Sen sijaan oikeudenkäyntimenettelystä päättäminen kuuluu pääsääntöisesti tuomioistuimelle. Tahdonvaltaiset prosessinedellytykset ovat kuitenkin väitteenvaraisia ja joissakin tapauksissa asianosainen voi valita yksipuolisen tuomion ja tuomion välillä (oikeudenkäymiskaari 12:11).
Oili Mäki

Olga "Oili" Mäki (oik. Tirkkonen, o.s. Muru, 10. toukokuuta 1925 Oritselkä, Mantsinsaari, Salmi – 25. elokuuta 2011) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja professori. Hänen vanhempansa olivat Nikita Vasiljev Muru ja Pelagia Vasiljeva, joiden nuorin tytär Olga on.
Mäki kirjoitti ylioppilaaksi 1948 ja opiskeli kirjastotietoa, kaupallisia aineita ja taidetta Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän suoritti opintoja Helsingin yliopistossa, Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän opiskeli myös psykologiaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa.
Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1973, Urho Kekkosen myöntämä professorin arvonimi vuonna 1978 ja Lausannen yliopiston taideakatemian jäsenyys 1982.
Mäki teki 24 kirjaa, tekstiilejä 26 kirkkoon, alttaritaulut 14 kirkkoon. Hän piti kymmeniä kotimaisia ja kansainvälisiä näyttelyitä.
Ura

Mäen Genevessä 1970-luvun alussa pitämä näyttely oli hänen uransa käännekohta. Näyttely oli menestys, ja hän sai sitä kautta suojelijoita Geneven suurlähetystöstä ja merkittäviltä suomalaisilta sijoittajilta. Teos Maailmojen synty herätti ihastusta mutta myös skandaalinkäryä, sanoi Geneven suurlähettiläs Klaus Sahlgren onnittelupuheessaan Oili Mäen juhlissa vuonna 2010.
Oili Mäki -säätiö

Oili Mäki -säätiön omistamat taiteilijakoti, kutomo, galleriamuseo, tapahtumien pitopaikka ja kahvila ovat sijainneet vuodesta 1967 alkaen Espoon Laajalahdessa (nykyisin alue luetaan Pohjois-Tapiolaan). Museossa on esillä taiteilijan omaa tuotantoa 30 vuoden ajalta: kuvakudoksia, alttaritauluja, maalauksia ja ryijyjä. Museogalleriassa on lisäksi pidetty erilaisia tilaisuuksia kuten seminaareja, konsertteja ja runomatineoita. Taiteilijan kuoleman jälkeen museon tontti purkukuntoisine rakennuksineen joutui myyntiin ja kaikki rakennukset purettiin talvella 2018.
Kirjoja

Aabrahamin siemen ja Kalevala, (1985), julk. Kuva ja sana, ISBN 951-9203-77-X
Iisain juurivesa - Kansojen lippu (1990), ISBN 952-90-1943-2
Väkevät eksytykset (1983, nimellä Oili Mäki-Tirkkonen), ISBN 951-622-280-3
Aiheesta muualla

Oili Mäen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Mikko Mäkelä (jääkiekkoilija)

| Mikko Mäkelä |
| --- | --- |
 Mikko Mäkelä vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1965 (ikä 59) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Miksa
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–1999
Seurat:  Ilves (SML), New York Islanders (NHL),  Los Angeles Kings (NHL),  Buffalo Sabres (NHL), TPS (SML),  Malmö IF (SEL),  Boston Bruins (NHL), Düsseldorfer EG (DEL), Södertälje SK (SEL),  Tappara (SML)
NHL-varaus:  65. varaus, 1983 New York Islanders
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1992 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Italia 1994 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1984 | jääkiekko |  |
Mikko Matti Mäkelä (s. 28. helmikuuta 1965 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja olympiamitalisti. Hän oli voittamassa olympiapronssia Lillehammerissa 1994 ja MM-hopeaa 1992 ja 1994. Mäkelä aatelointiin jääkiekkoleijonaksi vuonna 2004. Mikko Mäkelän isä on jalkapalloilija Matti Mäkelä.
Pelaajaura

Mäkelä voitti hopeaa nuorten EM-kilpailuissa 1983 (U-18) ja MM-kilpailuissa 1984 (U-20). Suomen mestaruuden Mäkelä voitti 1985 ja 1993, Ruotsin mestaruuden 1994, ja Saksan mestaruuden vuonna 1996. Hän pelasi kaikkiaan 81 A-maaottelua, osallistui olympialaisiin 1992 ja 1994, MM-kilpailuihin 1985, 1992 ja 1994 sekä Kanada-cupiin 1987.
NHL:ään Mäkelän varasi New York Islanders vuonna 1983 neljännellä kierroksella numerolla 65. Neljä ensimmäistä kautta Mäkelä pelasi Islandersissa hyvillä tehoilla. Viides kausi alkoi kuitenkin vaikeammin, ja hän keräsi 20 ottelussa vain viisi pistettä. Mäkelä siirtyi kesken kauden 1989–90 pelaajakaupassa Los Angeles Kingsiin. Toiseen suuntaan matkasivat puolustaja Ken Baumgartner ja keskushyökkääjä Hubie McDonough. Kingsissä Mäkelästä odotettiin Jari Kurrin ja Wayne Gretzkyn ketjuun nopeaa ja isokokoista, eurooppalaista jääkiekkoa pelaavaa laitahyökkääjää. Kauden alun ketjussa pelannut ruotsalainen tulokaspelaaja Mikael Lindholm ei ollut täyttänyt valmennuksen odotuksia. Mäkelä putosi kuitenkin vähitellen hierarkiassa alemmas, ja pyysi kauden päätteeksi siirtoa pois Kingsistä, päätyen Buffalo Sabresiin.
Mäkelä pelasi New York Islandersissa, Los Angeles Kingsissä, Buffalo Sabresissa ja Boston Bruinsissa yhteensä 423 ottelua tehoin 118 + 147 = 265.
Valmennusura

Vuosina 2002–2003 Mäkelä toimi WHL-seura Lethbridge Hurricanesin päävalmentajana. Samalla Mäkelästä tuli ensimmäinen eurooppalaisvalmentaja WHL-sarjassa.
Saavutuksia

U18 EM-hopea (1983)
U20 MM-hopea (1984)
U20 MM-turnauksen paras maalintekijä (1985, 11 maalia)
Valinta U20 MM-turnauksen tähdistökentälliseen (1985)
SM-Liigan pistepörssin voitto (1991–1992)
SM-Liigan kultainen kypärä (1991–1992)
2 Suomen mestaruutta (1984–1985, 1992–1993)
Ruotsin mestaruus (1993–1994, Malmö IF)
Saksan mestaruus (1995–1996, Düsseldorfer EG)
2 MM-hopeaa 1992 (turnauksen pistepörssin 2., 2+8=10), 1994
Olympiapronssia 1994
Aiheesta muualla

Mikko Mäkelä Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Mikko Mäkelä Eurohockey.com. (englanniksi)
Mäkelä Encyclopedia of Ice Hockey:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikko Mäkelä nhlfinns.com:ssa
Mäkelän tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Arto Javanainen | Aarne Honkavaara -palkinnon voittaja 1985 | Seuraaja: Arto Javanainen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Teppo Kivelä | Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittaja 1992 | Seuraaja: Esa Keskinen |
Suomen joukkue – Olympialaiset 1992
1 Tammi |
3 Blomqvist |
4 Eloranta |
5 Jutila |
6 Ruotanen |
7 Saarinen |
8 Selänne |
9 Siren |
11 Lindroos |
12 Laukkanen |
14 Skriko |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto |
22 Saarikoski |
25 Summanen |
27 Peltomaa |
28 Helminen |
30 Ketterer |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 1994
1 Kuivalainen |
2 Kiprusoff |
4 Hämäläinen |
5 Jutila |
6 Sormunen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Alatalo |
16 Peltonen |
20 Lehtinen |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Lehterä |
28 Varis |
30 Tammi |
35 Myllys |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
Valmentaja  Curt Lindström
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1992
1 Siekkinen |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (A) |
6 Ruotanen |
7 Immonen |
9 Rautio |
11 Viitakoski |
12 Laukkanen |
14 Lehtinen |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto (C) |
21 Ruuttu |
22 Saarikoski |
24 Riihijärvi |
25 Raitanen |
27 Timo Peltomaa |
28 Varvio |
30 Ketterer |
35 Lindfors |
40 Nieminen |
42 Mäkelä (A) |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1994
1 Kuivalainen |
2 Kiprusoff |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (C) |
7 Immonen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Alatalo |
16 Peltonen |
17 Kurri |
20 Lehtinen |
22 Ruuttu |
23 Virta (A) |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
30 Tammi |
35 Myllys |
40 Nieminen (A) |
42 Mäkelä |
Valmentaja Curt Lindström
Määräävä markkina-asema

Määräävä markkina-asema tarkoittaa, että yritys tai yritysryhmä voi kilpailijoiden toimista välittämättä jotakuinkin itsenäisesti päättää hinnoistaan ja toimitusehdoistaan. Se voi vallita koko maassa tai tietyllä alueella. Määräävässä asemassa olevan ei tarvitse kiinnittää paljoakaan huomiota kilpailijoiden, tavarantoimittajien tai asiakkaiden reaktioihin. Nämä ovat usein riippuvaisia määräävässä asemassa olevasta yrityksestä. Esimerkiksi asiakkaiden on pakko ostaa tällaisen yrityksen tuotteita, joille ei ole korvaavia vaihtoehtoja.
Tyypillisiä esimerkkejä määräävässä markkina-asemassa olevista yrityksistä ovat yritykset, jotka toimivat sellaisilla markkinoilla, joilla tuotannon järjestäminen tehokkaimmin on johtanut vain yhden yrityksen toimintaan markkinoilla.  Esimerkiksi monilla teleyrityksillä on määräävä markkina-asema joillakin taloudellisilla markkinoilla. Toinen esimerkki määräävän markkina-aseman omaavasta yrityksestä on oman sähkönsiirtoverkon omistava sähköyritys.
Määräävän markkina-aseman saavuttaneella yrityksellä voi olla kilpailijoita, mutta näiden asema markkinoilla on heikko. Määräävän markkina-aseman voi saavuttaa jo 20 % markkinaosuudella, riippuen kilpailijoiden määrästä ja heidän markkinaosuuksistaan. Jo yhden tuotteen toimittaja voi omata määräävän markkina-aseman markkinoilla vaikka ei itse toimittaisi tuotteita muille markkinoille, mutta niillä markkinoilla toimivat tahot ovat riippuvaisia kyseisen toimittajan tuotteista.
Määräävän markkina-aseman äärimmäinen muoto on monopoli, jossa ei ole lainkaan kilpailua tai kilpailun uhkaa. Monopolin käänteisilmiö on monopsoni, jossa markkinoita hallitsee vain yksi ostaja tai ostajaryhmä. Markkinaosuus ei yksin määritä määräävää asemaa, vaan on tarkasteltava myös yrityksen kilpailukäyttäytymistä ja markkinoiden rakennetta. Jos ostajalla on hyviä vaihtoehtoisia kauppakumppaneita, ei yhden muita suuremman yrityksen markkinoilla olo vielä merkitse määräävää asemaa. Merkki määräävästä markkina-asemasta on esimerkiksi asiakkaiden altistuminen yksipuolisiin saneluratkaisuihin.
Suomen kilpailunrajoituslaki (480/1992) kieltää määräävän markkina-aseman väärinkäytön (6 §). Seurauksena tällaisesta toiminnasta voi olla seuraamusmaksu (kilpailunrikkomismaksu), jonka määrää kilpailuviraston esityksestä markkinaoikeus (7 §). Yleisimmät kilpailuoikeudellisen aseman väärinkäyttötavat ovat monopolihinnoittelu, saalistaminen, sitominen ja syrjintä. Monopolihinnoittelussa yritys pystyy kilpailun puutteen vuoksi nostamaan hintansa kilpailtua tilannetta korkeammiksi. Saalistaminen tarkoittaa kilpailijan poissulkemista markkinoilta alihinnoittelulla ja kustannusten myöhempää peittämistä määräävän aseman avulla. Sitominen tarkoittaa, että tietty hyödyke toimitetaan vain, jos ostaja suostuu ostamaan toisenkin hyödykkeen. Syrjintä merkitsee samanlaisten asiakkaiden erilaista kohtelua. Sen äärimmäinen muoto on pidättäytyminen liikesuhteista.
Marianne Möller

Inger Marianne Möller (vuosina 1967–1983 Korhonen; s. 2. lokakuuta 1945 Tukholma) on suomalainen dramaturgi ja kulttuurialan konsultti.
Möller valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1970. Jo sitä ennen, vuonna 1968, hän oli aloittanut opintonsa myös Suomen Teatterikoulun korkeakouluosaston dramaturgilinjalla, jolta valmistui dramaturgiksi vuonna 1972. Möller on työskennellyt muun muassa tuottajana Yleisradiossa vuosina 1972–1976 ja 1989–1992, Svenska Teaterskolanin rehtorina 1974–1979, Teatterikorkeakoulun vararehtorina 1979–1986 sekä vt. rehtorina 1987–1989, Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajana 1992–1995, Suomen Tukholman-kulttuuri-instituutin johtajana 1996–1998 ja Pohjoismaisen ministerineuvoston kulttuuriosaston asiantuntijana Kööpenhaminassa 1999–2006. Lisäksi hän on toiminut 1990-luvulla Pohjoismaisen elokuva- ja televisiorahaston hallituksen puheenjohtajana.
Vuodesta 2006 lähtien Möller on työskennellyt freelance-konsulttina. Hän on osallistunut konsulttina muun muassa työ- ja elinkeinoministeriön Luovan talouden strategisen hankkeen työryhmän työhön vuonna 2011.
Vuonna 2011 Möllerille myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.
Möllerin isä oli tunnettu televisio- ja radiotoimittaja Knud Möller.
Erik Mättö

| Erik Mättö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kuollut: 19. heinäkuuta 1930 Heinjoki
Ammatti:  rajasuutari
Erik Petter Mättö (k. 19. heinäkuuta 1930 Heinjoki) oli suomalainen rajasuutari, jonka äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen iskujoukko murhasi kesällä 1930. Hänet tunnettiin kotiseudullaan omintakeisena persoonana, joka ilmeisesti oli onnistunut ärsyttämään joitakin järjestön kannattajia jyrkillä puheillaan. Varsinainen työväenliikkeen aktiivi tai poliittinen vaikuttaja Mättö ei kuitenkaan ollut. Hänen lisäkseen Lapuan liikkeen murhaamina kuolivat Onni Happonen ja Yrjö Holm.