stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SLO
Historiaa

Sonepar Suomi Oy tunnettiin 2.5.2022 asti nimellä SLO Oy.  SLO perustettiin vuonna 1945. Sotien jälkeen Suomessa oli pulaa myös sähkötarvikkeista, jolloin joukko sähköasennusliikkeitä perusti oman sähkötarvikkeiden keskushankintapisteen, Sähköliikkeiden Oy:n. Näin yhtiön pääomistajiksi tulivat sähköurakoitsijat. Sähköliikkeiden Oy:n nimilyhenteeksi virallistettiin SLO vuonna 1971 ja yhtiön viralliseksi nimenä se on ollut vuodesta 1990.
Toiminnan alussa yhtiöllä oli vaikeuksia saada muun muassa säännöstelytalouden vaatimia tuontilisenssejä, joten yhtiö solmi jo varhain kiinteät edustussopimukset ulkomaisten yritysten kanssa. SLO harjoitti pienimuotoista teollisuutta 1950-luvulta lähtien, mutta luopui kaapelitehtaasta, valaisin- ja sähkötarviketehtaasta, elektroniikkatehtaasta sekä valaisimien muoviosia ja asennusputkia valmistavista yrityksistä 1980-luvulla.
Omistajat myivät SLO:n vuonna 1986 Nokia Oyj:lle. Hollantilaiselle, Euroopan suurimpiin sähkötukkuliikkeisiin kuuluvalle Otra N.V.:lle SLO siirtyi vuonna 1993 ja Soneparin omistukseen vuonna 1999.
Aiheesta muualla

https://verkkokauppa.sonepar.fi/fi/
http://www.sonepar.com/
https://www.porssitieto.fi/osake/lisaa/slo.shtml
Jokioisten kartano

| Jokioisten kartano |
| --- | --- |
 Jokioisten kartanon päärakennus edestä.
Sijainti:  Jokioinen
Koordinaatit:  60°48′28″N, 23°28′53″E
Rakennustyyppi:  asuinrakennus, MTTn hallintotila
Valmistumisvuosi:  1790-luku
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jokioisten kartano on Jokioisten kunnassa Loimijoen varrella sijaitseva kartano. Se perustettiin vuonna 1562. Kartanon suuruuden aikana Jokioisista kehittyi von Willebrandien ansiosta merkittävä teollisuuspaikkakunta. Kartanon päärakennus on merkittävä uusklassismin edustaja. Alueella toimi aiemmin Luonnonvarakeskuksen maatalouden tutkimuslaitoksia, mutta nytmilloin? se on myynnissä.
Päärakennus ja puisto

Kartanon päärakennus 1790-luvulta on uusklassismin varhaisimpia ja merkittävimpiä edustajia Suomessa. Sen rakentamistyö aloitettiin 1794. Valmistuessaan päärakennus oli Suomen suurimpia rakennuksia: siinä oli 30 huonetta. Rakennuksen suunnitteli Carl Christoffer Gjörwell ja Erik Palmstedt. Päärakennus rapattiin kalkinvalkoiseksi. Kartanorakennuksen alkuperäiset sisätilat ovat säilyneet hyvin etenkin toisessa kerroksessa.
Kartanon puisto on peräisin 1600-luvulta, ja päärakennuksen rakentamisen aikoihin kartanon ympärille suunniteltiin laaja puistoa englantilaiseen tyyliin, joka jatkuu Loimijoen vartta myötäillen puistometsänä. Puistometsässä on maaherra von Willebrandin ja tämän vaimon hauta muistomerkkeineen. Kartanon kasvihuoneet, jotka sijaitsivat puiston laidassa Loimijoen rantatörmällä, säilyivät aina 1900-luvulle.
Kartanopuisto on sittemmin kunnostettu, ja nykyisin puiston 3,4 hehtaarin alueella kasvaa noin 400 puuta, joista vanhimmat, tammet, ovat yli 200-vuotiaita. Kartanoalueella on lisäksi kartanon vanhoja puutarhakasveja esittelevä Wendlan puutarha sekä Ferrarian rinne, suomalaisten hedelmä- ja marjakasvien näytepuutarha.
Kartanon vaikutus teollisuuteen

Kun Turun–Toijalan rautatie rakennettiin, jäi Jokioinen teollisuuslaitoksineen syrjään ratalinjalta. Tämän vuoksi päätettiin rakentaa sivurata Humppilan asemalta Jokioisiin. Myöhemmin suunnitelma kehittyi siten, että päätettiin rakentaa kapearaiteinen rautatie Humppilasta Jokioisten kautta Forssaan palvelemaan Forssa-yhtiön puuvilla- ja tekstiilituotantoa. Sen omistus siirtyi valtiolle samaan aikaan kuin kartanon. Sen perinteitä jatkaa ja vaalii nykyään Jokioisten museorautatie.
Rautatie mahdollisti tehokkaan teollisuuslaitosten tarvikkeiden ja tuotannon kuljettamisen Jokioisista ja Forssasta Humppilaan, missä ne siirtokuormattiin Valtionrautateiden juniin. Rautatie myös edisti Jokioisten alueen kehittymistä.
Nykyaika

Jokioisten kartanon alueella toimi aiemmin Luonnonvarakeskuksen (Luke) tutkimuslaitoksia. Kartanon päärakennus toimi pitkään hallintorakennuksena mutta on nykyään tyhjillään.
Jokioisten Kartanot Oy oli Suomen toiseksi eniten maataloustukea vuonna 2007 saanut tila yli 1,2 miljoonan euron tukipotilla.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Jokioisten kartanon ja Loimijokilaakson viljelymaiseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Valtion rakennukantaa hallinoiva Senaatti-kiinteistöt asettivat Jokioisten 186 hehtaarin kartanoalueen myyntiin vuonna 2023. Samassa myydään alueen 35 rakennusta ja peltoa yhteensä 97 hehtaaria.
Kuvia

Jokioisten kartano talli
Jokioisten kartano Murula
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jokioisten kartano Wikimedia Commonsissa
Jokioisten kartano MTT. Viitattu 4.8.2013.
Georg Haggrén: / Willebrand, Ernst Gustaf von (1751–1809) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
1000 uutta itsenäistä pienviljelijää. Jokioisten kartanon asutushistorian viimeinen vaihe, Suomen Kuvalehti, 29.04.1922, nro 17, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen toiseksi suurin kivitalo, Suomen Kuvalehti, 25.01.1930, nro 4, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jokioisten kartanot, Aamulehti, 05.06.1932, nro 150, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vanhan Jokiläänin vaiheita. Jokioisten kartanoitten suurviljelykset, Suomen Kuvalehti, 06.08.1938, nro 31, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jokkis Gods Aktiebolag Pörssitiedossa
Jokioisten kartano takaa
Willebrandien hautamuistomerkki Jokioisten kartanonpuistossa. Kivi pystytettiin 1833.
Jokioisten kartanon jyvämakasiini ja sen tornikello.
Kurikan seurakunta

| Kurikan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kurikan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Pohjanmaan rovastikunta
Pääkirkko:  Kurikan kirkko
Perustettu:  1672
Seurakuntaliitokset:  Jurva (2009) Jalasjärvi (2016)
Jäsenmäärä:  16 471 (2023)
– Osuus asukkaista:  83,4 %
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  Jani Ala-Nikkola
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurikan seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja  Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Vuosien 2009 ja 2016 kuntaliitoksesta lähtien Kurikan seurakunnan lisäksi siihen ovat kuuluneet Jalasjärven ja Jurvan kappeliseurakunnat. Seurakunnan kirkkoherra on Jani Latva-Nikkola.
Toimipaikat

Kurikan seurakunnan neljä kirkkoa ovat Jalasjärven kirkko, Jurvan kirkko, Koskuen kirkko ja Kurikan kirkko.
Herätysliikkeet

Kurikan seurakunta kuuluu muun Seinäjoen eteläisen ja läntisen alueen tavoin voimakkaaseen ja yhtenäiseen evankelisen herätysliikkeen tukialueeseen. Liikkeen kannatus on voimakasta erityisesti Kurikan ja Jurvan alueella. Kanta-Kurikassa ei juurikaan ole vanhoillislestadiolaisuutta, sen sijaan jo 1800-luvulta asti lestadiolaista uusheräystä. Jalasjärven alueella on kannatusta myös vanhoillislestadiolaiselle suunnalle, sekä herännäisyydelle ja kansanlähetykselle.
Historia

Kurikasta tuli 22.4.1672 Ilmajoen seurakunnan saarnahuonekunta ja 25.6.1701 kappeliseurakunta. Se sai myös ensimmäisen kirkon vuonna 1672. Kirkkoa laajennettiin olennaisesti 1775. 1800-luvun alkupuolella keskusteltiin huonokuntoisen kirkon korjaamisesta tai uuden rakentamisesta. Vuonna 1839 esiteltiin Carl Ludvig Engelin piirustukset tiilisestä ristikirkosta, ja niiden pohjalta jonkin verran mukailtu kirkko valmistui 1847 rakennusmestari Erik Kuorikosken johdolla. Vuonna 1867 Kurikka sai oikeuden erota itsenäiseksi seurakunnaksi, mutta se toteutui vasta 1882 kappalaisen ja Ilmajoen kirkkoherran kuoleman jälkeen.
Papisto

Katso myös Jalasjärven seurakunta ja Jurvan seurakunta
Papisto > Kurikan kappeliseurakunnan kappalaiset

1675–1685: kappalainen Johannes Petri Gumse
1685–1692: kappalainen Gabriel Henrici Peldanus
1692–1702: kappalainen Matthias Soraeus
1704–1714: kappalainen Sigfridus Saringius
1715–1729: kappalainen Nicolaus Martini Prochman
1730–1731: kappalainen Pietari Gustavi Cajanus
1731–1755: kappalainen Isak Astrén
1755–1794: kappalainen Isak Astrén nuorempi
1796–1811: kappalainen Niklas Lagus
1812–1848: kappalainen Gustaf Andell
1850–1877: kappalainen Fredrik Johan Leidenius
1877–1886: kappalainen Albert Ferdinand Leidenius
Papisto > Kurikan seurakunnan kirkkoherrat

1886–1897: kirkkoherra Karl Johan August Gotthard Leidenius
1898–1909: kirkkoherra Berndt Israel Söderman
1912–1944: kirkkoherra Yrjö Alanen
1946–1955: kirkkoherra Eeli J. Hakala
1957–1977: kirkkoherra Hugo Merisaari
1977–1986: kirkkoherra Jorma Laulaja
1986–2002: kirkkoherra Raimo Mäki
2002–2024: kirkkoherra Heikki Sariola
2025–: kirkkoherra Jani Latva-Nikkola
Papisto > Kurikan itsenäisen seurakunnan kappalaiset

1916–1928: kappalainen Karl Aleksius Fonselius
1931–1941: kappalainen Yrjö Sakari Sarparanta
1941–1953: kappalainen Lauri W. Lehtola
1953–1957: kappalainen Hugo Merisaari
1957–1964: kappalainen Kauko Hirvonen
1964–1968: kappalainen Kaleva Ihamäki
1970-1973: kappalainen Jaakko Lehtimäki
1974-1986: kappalainen Raimo Mäki
1987-2002: kappalainen Heikki Sariola
###: kappalainen Aija Niemelä
###: kappalainen Kari Pentikäinen
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Etelä-Pohjanmaan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Ilmajoki  Isojoki  Isokyrö  Kauhajoki  Kurikka  Seinäjoki  Teuva  |  |
| Entiset seurakunnat |  Jalasjärvi  Jurva  Karijoki  Nurmo  Orismala  Peräseinäjoki  Ylistaro  |  |
Lapuan hiippakunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Dornier Do 24

Dornier Do 24 on saksalaisen Dornier-lentokonetehtaan lentovene. Saksalaiset käyttivät sitä monella 
rintamalla toisessa maailmansodassa. Se lensi ensilentonsa vuonna 1937 heinäkuussa
ja se hyväksyttiin marraskuussa samana vuonna. Järeästi aseistettu kone oli tehokas toisen maailmansodan ase mutta se ei silti vaikuttanut sodan lopputulokseen. Konetta käytettiin tiedusteluun ja joskus taistelutehtäviin. Liittoutuneiden vastine Do24:lle oli PBY Catalina- ja Short Sunderland -lentoveneet.
Vastarinnan melankolia

| Vastarinnan melankolia> Werckmeister harmóniák |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Béla Tarr
Käsikirjoittaja:  László Krasznahorkai Béla Tarr
Tuottaja:  Béla Tarr Joachim von Vietinghoff Franz Goëss Miklós Szita Paul Saadoun
Säveltäjä:  Mihály Vig
Kuvaaja:  Patrick de Ranter Miklós Gurbán Erwin Lanzensberger Gábor Medvigy Emil Novák Rob Tregenza
Leikkaaja:  Ágnes Hranitzky
Lavastaja:  Sándor Katona Zsuzsa Mihalek Béla Zsolt Tóth
Pääosat:  Lars Rudolph Peter Fitz Hanna Schygulla
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Unkari
Tuotantoyhtiö:  Von Vietinghoff Filmproduktion (VVF) 13 Productions
Ensi-ilta:  Unkari toukokuu 2000
Kesto:  145 minuuttia
Alkuperäiskieli:  unkari
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vastarinnan melankolia (unk. Werckmeister harmóniák) on Béla Tarrin ja hänen puolisonsa Ágnes Hranitzkyn ohjaama vuonna 2000 ilmestynyt unkarilainen elokuva. 39:stä pitkästä ja hitaasta otoksesta koostuva elokuva kertoo pienestä unkarilaisesta kaupungista, johon saapuvan vierailevan sirkuksen työntekijät lietsovat paikallisen väen silmittömään väkivaltaan. Vuonna 2016 elokuva valittiin BBC:n ”100 parasta 2000-luvun elokuvaa” -listalle.
Tuotanto

Vastarinnan melankolia perustuu László Krasznahorkain samalla nimellä suomeksi käännettyyn, alun perin vuonna 1989 ilmestyneeseen romaaniin. Béla Tarr käsikirjoitti elokuvan yhdessä Krasznahorkain kanssa ja ohjasi sen yhdessä puolisonsa, leikkaaja Ágnes Hranitzkyn kanssa. Elokuvan musiikin sävelsi Tarrin pitkäaikainen yhteistyökumppani Mihaly Vig. Työryhmä valmisteli elokuvaa neljä vuotta.
Mustavalkoinen elokuva on kuvattu 39 tarkasti suunnitelluilla pitkällä otolla, jotka kestävät keskimäärin 3,7 minuuttia. Tarrin myöhäiskauden elokuville tyypillisesti painopiste on juonellisen kerronnan sijasta tunnelmassa, pitkien ottojen koreografiassa, konkreettisissa tapahtumissa ja ajan kuvaamisessa. Tarrin omin sanoin: ”Inhoan tarinoita, sillä ne saavat ihmiset uskomaan, että jotain tapahtui. Mitään ei itse asiassa tapahdu kun pakenemme hetkestä toiseen. – – Kaikki, mitä jää on aika. Se on itse asiassa ehkä ainoa mitä aidosti on olemassa.”
Vastarinnan melankolia tapahtuu nimeämättömässä unkarilaisessa pikkukaupungissa pimeän lumettoman talven aikana. Ajattomasta vaikutelmasta huolimatta tapahtumat sijoittuvat lähelle nykyaikaa. Elokuva on avoin tulkinnoille. Se on nähty sosialismin kritiikkinä ja poliittisena allegoriana. Toisaalta on kiinnitetty huomiota ihmisjoukon väkivallan, ryhmäkäyttäytymisen ja psykologisen dynamiikan kuvaamiseen. Tarr itse on pyrkinyt välttämään kaikkea elokuvan ja sen teemojen selittämistä.
Juoni

János on postinjakaja pienessä unkarilaisessa nimeämättömässä maalaiskaupungissa. Hän avustaa vanhempaa musiikkitieteilijää György Eszteriä, joka tutkii länsimaiden musiikin pohjalla olevien Werckmeisterin luomien musiikkiharmonioiden virheellisyyttä. Kaupunkiin saapuu pimeän ja lumettoman talven keskelle vieraileva sirkus, jonka vetonauloja ovat valtava täytetty valas ja Prinssiksi kutsuttu kansankiihottaja, joka on ilmeisesti saanut aikaan epäjärjestystä muissakin kaupungeissa, joissa sirkus on vieraillut.
György Eszterin entinen vaimo Tünde tulee vierailulle ja pakottaa entisen miehensä käyttämään vaikutusvaltaansa ja avustamaan järjestysliikettä, johon Tünde kuuluu. Eszter tekee mitä pyydetään. Hän ymmärtää, että kaupungin tunnelma on kiristynyt sirkuksen vierailun seurauksena ja ilmassa leijuu mellakka. Valaan luokse on kokoontunut suuri joukko miehiä ja tunnelma on kireä. János kuulee salaa Prinssin puhuvan rekassa, jossa valas on.
Väkijoukko alkaa mellakoida, hyökkää sairaalaan ja ryhtyy rikkomaan paikkoja ja pahoinpitelemään potilaita. Kun väkijoukko kohtaa alastoman vanhuksen se lopettaa ja kääntyy pois. Paikalle tulee armeija tankkeineen. Järjestysjoukoilla on lista pidätettävistä ihmisistä, jolla on myös János. János yrittää paeta kaupungista, mutta armeijan helikopteri löytää hänet. János joutuu mielisairaalaan, jonne Eszter tulee tapaamaan häntä. Kaupungin torilla makaa valas, jonka ympäriltä on rikottu rekka. Eszter menee katsomaan valasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lars Rudolph  | … |  János Valuska  |
|  Peter Fitz  | … |  György Eszter  |
|  Hanna Schygulla  | … |  Tünde Eszter  |
|  János Derzsi  | … |  Mies, jolla on kangastakki  |
|  Đoko Rosić  | … |  Mies, jolla on cowboy-saappaat  |
|  Tamás Wichmann  | … |  Mies, jolla on merimieslakki  |
|  Ferenc Kállai  | … |  Johtaja  |
Vastaanotto

Muiden Tarrin myöhäiskauden elokuvien tapaan Vastarinnan melankolian Hollywood -kerrontaa haastava kerronta jakaa katsojia. Elokuvakriitikot ovat kuitenkin lähes yksimielisiä siitä, että elokuva on mestariteos. Metacritic -sivustolla elokuvan arvioiden keskiarvo on 92/100. Vuonna 2016 elokuva valittiin BBC:n ”100 parasta 2000-luvun elokuvaa” -listalle. Elokuvien kritiikkejä matemaattisesti seuraavan They Shoot Pictures -sivuston mukaan Vastarinnan melankolia on 2000-luvun 50 arvostetuimman elokuvan joukossa. Muiden Tarrin elokuvien tapaan Vastarinnan melankolia ei kuitenkaan saanut laajaa levitystä, ja sitä on näytetty lähinnä elokuvafestivaaleilla.
Paavillinen penitentiariaatti

Paavillinen penitentiariaatti on paavin kuurian virasto, joka myöntää synninpäästöjä ja dispensaatioita eli erivapauksia toimia vastoin kanonista oikeutta. Sillä on erittäin laajat toimivaltuudet ja päätöksissään se noudattaa kanonisen oikeuden määräyksiä. Penitentiariaatti toimii 'armon lähteenä' kristityille, jotka joutuvat kamppailemaan jonkin sellaisen, usein omaantuntoon liittyvän, asian kanssa, jota he eivät saa paikallisen papin tai piispan kautta ratkaistuksi kotipuolessa.
Kirjallisuutta

Salonen , Kirsi: The Penitentiary as a Well of Grace in the Late Middle Ages. The Example of the Province of Uppsala 1448-1527.  (väitöskirja)  Tampereen yliopisto:  Suomen tiedeakatemia, 2001.  ISBN 951-41-0890-6  (englanniksi)
Johan Punderus

Johan Punderus (7. maaliskuuta 1817 Jääski – 11. joulukuuta 1868 Jääski) oli suomalainen apteekkari, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Punderuksen äiti oli Brita Johansdotter Kyyhkynen ja isä tilanomistaja, kollegisihteeri Johan Punderus. Hänen puolisonsa vuodesta oli 1849 Charlotta Steven. Punderus tuli ylioppilaaksi 1837 ja toimi apteekkarina vuodesta 1849. Hän oli myös tilanomistaja Jääskessä. Punderus edusti Jääsken tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1867.
Huuto (vuoden 1964 elokuva)

| Huuto> Křik |
| --- | --- |
 Elokuvan Huuto alkuperäinen elokuvajuliste vuodelta 1964.
Ohjaaja:  Jaromil Jireš
Käsikirjoittaja:  Jaromil Jireš Ludvík Aškenazy
Tuottaja:  Jan Procházka
Säveltäjä:  Jan Klusák
Kuvaaja:  Jaroslav Kučera
Leikkaaja:  Jiřina Lukešová
Tuotantosuunnittelija:  Oldřich Bosák
Lavastaja:  David Jan
Pääosat:  Eva Límanová Josef Abrhám Eva Kopecká
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tšekkoslovakia
Tuotantoyhtiö:  Filmové studio Barrandov
Ensi-ilta:   14. helmikuuta 1964
Kesto:  78 minuuttia
Alkuperäiskieli:  tšekki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Tšekin elokuva-arkisto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huuto (tšek. Křik) on Jaromil Jirešin ohjaama vuonna 1964 ilmestynyt esikoiselokuva ja yksi ensimmäisistä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvista. Ludvík Aškenazyn kirjaan perustuva elokuva kertoo nuoresta parista, jolle on syntymässä ensimmäinen lapsi.
Tuotanto

Jaromil Jireš oli Prahan televisio- ja elokuvakoulun FAMUn kasvatti. Jirešin elokuva käyttää muiden uuden aallon elokuvien tavoin cinéma véritén metodeja luodakseen tunteen tarinan ja tapahtumien autenttisuudesta. Huuto on kuvattu todellisessa ympäristössä, osa elokuvan näyttelijöistä on amatööreja ja kuvaaja Jaroslav Kučera käyttää paikoin esimerkiksi kätketyn kameran näkökulmaa. Jirešin ote on kuitenkin dokumentoinnin sijasta runollinen. Kerronta ei perustu suoraviivaiseen juoneen vaan fragmentaarisiin takaumiin ja ennusteisiin. Katsoja ei aina ole varma kenen näkökulmaa katsoo tai tapahtuiko nähty ylipäätään lainkaan todellisuudessa.
Juoni

Tv-korjaaja Slávekille ja hänen vaimolleen Ivanalle on syntymässä lapsi. Slávek vie vaimonsa synnytyssairaalaan ja lähtee töihin. Kun Ivana menee synnytyshuoneeseen, Slávek käy asiakaskäynneillä. Molemmat muistelevat yhteistä elämäänsä. Slávek joutuu tappeluun postitoimistossa. Hän menee kotiin nukkumaan ja herää uneen, jossa vauva itkee. Slávek menee sairaalaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eva Límanová  | … |  Ivana   |
|  Josef Abrhám  | … |  Slávek   |
|  Eva Kopecká  | … |  opettaja   |
|  Jiří Kvapil  | … |  nuori lääkäri   |
|  Slávka Procházková  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Richard Záhorský  | … |  ovimies   |
Vastaanotto ja merkitys

Huuto ilmoitettiin Cannesin elokuvajuhlille ja Jireš palkittiin nuoren ohjaajan tunnustuksella. Sitä on myöhemmin pidetty Jirešin uran ensimmäisenä huippukohtana. Huuto on Miloš Formanin Mustan Pekan ja Věra Chytilován elokuvan Jostakin muusta ohella yksi elokuvista, joiden katsotaan käynnistäneen tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon. Kaikki kolme elokuvaa käsittelevät ympäröivää yhteiskuntaa ja tavallisia ihmisiä dokumentaarisella otteella. Huutoa on usein pidetty myös aallon ensimmäisenä elokuvana.
Synninpäästö

Synninpäästö eli absoluutio tarkoittaa kristinuskossa syntien anteeksiantamista. Jumalanpalvelukseen kuuluu yleinen rippi ja sen jälkeen yleinen synninpäästö. Kristillisissä kirkoissa on käytössä myös yksityinen rippi, jota seuraa synninpäästö.
Liturgiassa liturgi johdattaa seurakunnan synnintunnustukseen. Sen jälkeen hän julistaa synninpäästön. Seurakunta ottaa synninpäästön vastaan sanalla aamen.
Yksityinen rippi voi noudattaa kaavaa tai olla vapaamuotoinen. Siihen pitää kuitenkin sisältyä tunnistettava synnintunnustus ja synninpäästö. Sen voi ottaa vastaan joko pappi, muu seurakunnan työntekijä tai seurakuntalainen.
Ortodoksisessa ja katolisessa kirkossa rippi, johon synninpäästö kuuluu, on sakramentti eli erityinen pyhä toimitus.
Manu Kuisma

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Manu Kuisma
Syntymäaika: 26. marraskuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Forssa, Suomi 
Pelipaikka: Laita
Seura
Seura:  Futsal Mad Max
Pelinumero: 11
| 2020- | Futsal Mad Max | 12 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 12 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 09. joulukuuta 2020.
Manu Kuisma (s. 26. marraskuuta 1997) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Kuisma on laitapelaaja.
Klas Erik Järnefelt

Klas Erik Järnefelt (3. helmikuuta 1831 Tohmajärvi – 27. helmikuuta 1889 Joensuu) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Järnefeltin vanhemmat olivat kruununvouti Gustaf Adolf Järnefelt ja Aurora Fredrika Molander ja puoliso vuodesta 1861 Ida Emilia Ottelin (k. 1910). Järnefelt tuli ylioppilaaksi 1852, opiskeli teologiaa ja vihittiin papiksi 1855. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1862. Järnefelt sai rovastin arvon 1883. Hän oli pappina Ilomantsissa vuodesta 1856, Kaavin kirkkoherran apulainen vuodesta 1859, Oulun kaupungin kappalainen vuodesta 1865 ja toimensa ohessa Oulun lääninvankilan vt. saarnaaja vuodesta 1866. Kontiolahden kirkkoherra Järnefelt oli vuodesta 1871. Hän  oli edustaja valtiopäivillä 1872,  1877, 1882 ja 1885.
Pankki- ja valtiopäivämies Armas Gideon Järnefelt, kirjailija ja viulisti John Järnefelt ja pankki- ja valtiopäivämies Jalo Järnefelt olivat Klas Erik Järnefeltin poikia.
Julkaisuja

Theser, hvilka med benäget tillstånd af Högvördigste Herr Doktorn, biskopen och ordensledamoten samt det högvördiga domkapitlet i Kuopio, i afseende å pastoralexamens undergående till offentlig granskning framställas af, 1862
Matias Kauppinen

| Matias Kauppinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1998 (ikä 27) Varkaus, Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  etukenttä
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Seura:  Imatran Pallo-Veikot
Pelaajaura
Junioriseurat
–2019:  Espoon Pesis Hyvinkään Tahko
Ammattilaisjoukkueet
2017–:  Hyvinkään Tahko Riihi-Pesis Riihimäen Pallonlyöjät Jokioisten Koetus Loimaan Palloilijat
Matias Kauppinen (s. 12. tammikuuta 1998 Varkaus) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Imatran Pallo-Veikkoja.
Ura

Kauppinen on Espoon Pesiksen kasvatti. Hän siirtyi sittemmin juniorina Hyvinkään Tahkoon. Hän oli voittamassa B-poikien SM-kultaa vuonna 2016 ja A-poikien SM-kultaa vuonna 2018. Kauppinen teki Superpesis-debyyttinsä 11. toukokuuta 2017 kotona Sotkamon Jymyä vastaan.
Saavutukset

A-poikien Itä–Länsi-ottelu (2019)
Kuha

| Kuha |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Ahvenet Percidae
Suku::  Kuhat Sander
Laji::  lucioperca
Kaksiosainen nimi
 Sander lucioperca  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kuha Wikispeciesissä   Kuha Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuha (Sander lucioperca, syn. Stizostedion lucioperca) on ahventen heimoon kuuluva euraasialainen makeiden ja murtovesien petokala. Se on heimonsa kookkain laji.