stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annikki Arni
Aiheesta muualla

Annikki Arnin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Annikki Arni Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Annikki Arni Elonetissä.
Ylen Elävä arkisto – Annikki Arni haastattelussa (1971)
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Siaminkratomi

| Siaminkratomi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Matarakasvit Rubiaceae
Suku::  Kratomit Mitragyna
Laji::  speciosa
Kaksiosainen nimi
 Mitragyna speciosa  Korth. 
Synonyymit
 Nauclea korthalsii Steud.  Nauclea luzoniensis Blanco  Nauclea speciosa (Korth.) Miq.  Stephegyne speciosa Korth. 
Katso myös
   Siaminkratomi Wikispeciesissä   Siaminkratomi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Siaminkratomi (Mitragyna speciosa) on kaakkoisaasialainen kratomien sukuun ja matarakasvien heimoon kuuluva kasvi. Siaminkratomi on runsaslehtinen puu, joka kasvaa noin 3–15 metrin korkuiseksi. Sen lehdet sisältävät mitragyniinia, ja 7-hydroksimitragyniinia, jotka ovat kratom-kasvin kaksi pääasiallisesti keskushermostoon vaikuttavista aineista. Ne ovat opioideja, mutta mitragyniini vaikuttaa myös useampaan välittäjäainejärjestelmään. Kratomin lehdet sisältävät noin 45 erilaista alkaloidia.
Lehtien lisäksi Siaminkratomia on saatavilla esimerkiksi tinktuurana, lehtijauheena, sekä täytettyinä kapseleina.
Lehtiä tai lehtijauhetta käytetään päihteenä, lääkkeenä ja vieroitusoireiden helpottamiseen esimerkiksi pureskelemalla, keitettynä teehen tai harvemmin polttamalla.
Suuremmilla annoksilla vaikutukset ovat jokseenkin opioidien kaltaisia. Pienemmillä annoksilla vaikutukset ovat taas kahvin tapaisia. Thaimaassa (entinen Siam) ja Kaakkois-Aasiassa kasvilla on pitkät perinteet. Kratomia on historiallisesti käytetty thaimaalaisessa kansanlääkinnässä oopiumin sijasta tai lieventämään eri aineiden aiheuttamia riippuvuusoireita vieroitushoidossa. Kratomia on käytetty myös sen vaikutusten vuoksi potenssilääkkeenä.lähde?
Käyttö > Perinteinen käyttö

Niissä kulttuureissa, joissa tämä kasvi kasvaa, kratomia on käytetty perinteisessä lääketieteessä. Lehtiä pureskellaan lievittämään tuki- ja liikuntaelinten kipua ja lisäämään energiaa, ruokahalua ja seksuaalista halua khatin ja kokan kaltaisilla tavoilla. Lehtiä tai niiden uutteita käytetään haavojen paranemiseen ja paikallispuudutteena. Uutteita ja lehtiä on käytetty yskän, ripulin ja suolistoinfektioiden hoitoon. Niitä käytetään Thaimaassa myös suoliston madonpoistoaineina.
Käyttö > Opioidivieroitus

Koska kratomin vieroitusoireiden raportoidaan usein olevan lievempiä kuin perinteisten opioidien vieroitusoireet, jotkut ihmiset käyttävät kratomia yrittäessään hallita opioidien käyttöhäiriötä, vaikka tätä käyttöä tukevia kliinisiä tutkimuksia ei ole tehty. Vuoteen 2018 mennessä ei ole tehty virallisia tutkimuksia, joissa olisi tutkittu kratomin tehokkuutta tai turvallisuutta opioidiriippuvuuden hoidossa. Kratomia ei ole hyväksytty tähän tai mihinkään muuhun lääketieteelliseen käyttöön.
Käyttö > Virkistyskäyttö

Kratomia voidaan käyttää virkistystarkoituksiin. Pieninä annoksina kratom tuottaa euforisoivan vaikutuksen, joka on verrattavissa kokaiinin vaikutukseen. Suuremmilla annoksilla kratom aiheuttaa opioidien kaltaisia vaikutuksia. Toiminta alkaa yleensä viidestä kymmeneen minuutissa ja kestää kahdesta viiteen tuntia.lähde? Joissakin anekdoottiraporteissa kuvataan lisääntynyttä suorituskykyä, valppautta, puheliaisuutta, sosiaalisuutta, lisääntynyttä seksuaalista halua, positiivista mielialaa ja euforiaa kratomin käytön jälkeen.lähde?
Lainsäädäntö

Suomessa kratom luokiteltiin reseptilääkkeeksi 2008. Joulukuussa 2014 Suomen huumausainelakiin lisättiin uusi kategoria kuluttajamarkkinoilta kielletyt psykoaktiiviset aineet (KKP-aineet), ja huhtikuussa 2016 kasvi siirrettiin tähän kategoriaan.
Kasvia ei kuitenkaan ole luokiteltu huumausaineeksi, koska sen sisältämä mitragyniini ei sisälly kansainvälisiin huumausaineita ja psykotrooppisia aineita käsittelevien yleissopimusten luetteloihin.lähde?
Koska kratom on Suomessa luokiteltu kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi, sitä ei saa maahantuoda, myydä tai luovuttaa eteenpäin.lähde?
Aineen hallussapito tai käyttö ei kuitenkaan ole Suomessa rangaistavaa.lähde?
Evankeliumi Luukkaan mukaan

| Evankeliumi Luukkaan mukaan> Τὸ κατὰ Λουκᾶν εὐαγγέλιον.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Luukkaan evankeliumin loppu, Codex Alexandrinus.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Luukas
Kirjoituspaikka:  Kesarea
Kohde:  kreikkalaiset
Ajoitus:  n. 80–100 jaa.
Teksti
Genre:  evankeliumi
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  Luuk.
Lukuja:  24
Jakeita:  1151
Edeltävä: < Mark.Seuraava: Joh. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Evankeliumi Luukkaan mukaan eli Luukkaan evankeliumi (m.kreik. Τὸ κατὰ Λουκᾶν εὐαγγέλιον, To kata Lūkan euangelion) on järjestykseltään kolmas Uuden testamentin evankeliumeista. Perinteisesti sen kirjoittajana on pidetty evankelista Luukasta, joka kirjoitti myös Apostolien teot.
Luukkaan, Markuksen ja Matteuksen evankeliumeja kutsutaan yhdessä synoptisiksi evankeliumeiksi, koska niiden sisällöt muistuttavat toisiaan. Luukkaan evankeliumin lähteinä ovat toimineet Markuksen evankeliumi, Q-lähde sekä kirjoittajan oma erityisaineisto.
Historia > Kirjoittaja

Luukas laati kaksiosaisen teoksen, joista Luukkaan evankeliumi kertoo Jeesuksesta ja vastaavasti Apostolien teot kertoo evankeliumin jälkeisestä ilosanoman levittämisestä. Luukas oli tuottelias kirjoittaja, ja yli neljännes Uuden testamentin teksteistä on hänen.
Luukkaan väitetään kirjoittaneen sekä Luukkaan evankeliumin että Apostolien teot. Kirjoittajan nimeä ei kuitenkaan mainita missään vaiheessa, vaan kirjat liitettiin Luukkaan nimeen toisella vuosisadalla. Yleensä kyseessä katsotaan olevan Luukas, joka mainitaan Paavalin kirjeissä.
Paavalin kirjeissä mainittu Luukas oli ammatiltaan lääkäri. Sen sijaan Evankeliumin ja Apostolien tekojen kirjoittaja Luukkaasta tiedetään varmasti vain, että hän oli yleissivistynyt historioitsija ja kirjailija.
Sisältö

Luukas tavoittelee historiankirjoittamisen tyyliä. Hän on tuntenut ainakin Markuksen evankeliumin ja Q-lähteen. Yleisen käsityksen mukaan Luukas lainaa Q-lähdettä tarkemmin kuin Matteus. Näiden lisäksi Luukas on käyttänyt omia lähteitään lähes puolet kirjasta, joista osa on perimätietoa ja osa on kirjoittajan omasta kynästä.
Farrarin laskelmien mukaan evankeliumin 1151 jakeesta 389 on yhteisiä Matteuksen ja Markuksen kanssa, 176 on yhteisiä vain Matteuksella ja Luukkaalla sekä 41 vain Markuksella ja Luukkaalla. Jäljelle jää 544 omaperäistä jaetta. Näihin sisältyy muun muassa 17 Jeesuksen vertausta, joita ei esiinny muissa evankeliumeissa, esimerkiksi kertomukset laupiaasta samarialaisesta ja tuhlaajapojasta. Luukas myös esittää seitsemän Jeesuksen tekemää ihmettä, joita muissa evankeliumeissa ei ole. Evankeliumi sisältää 28 viittausta Vanhaan testamenttiin.
Luukkaan tyyli on hiotumpaa kuin Matteuksella ja Markuksella. Hänen kreikan kielensä on parempaa ja sisältää vähemmän hepreasta lainattuja sanoja ja sanontatapoja. Luukas käyttää joitakin latinan kielen sanoja, kuten 'denaari' (rahayksikkö), 'legioona', 'modius' (mittayksikkö), 'assarium' (rahayksikkö) ja 'sudario' (liina). Syyrian tai hepreankielisistä sanoista esiintyy ainoastaan 'sikera', heprean 'shakar', viinintapainen juoma, jota ei kuitenkaan ollut valmistettu rypäleistä vaan todennäköisesti palmusta.
Codex Bezae sisältää 400- tai 500-luvulta olevan varhaisimman kokonaisen Luukkaan evankeliumin käsikirjoituksen. Se sisältää sekä kreikan- että latinankielisen tekstin peräkkäisillä sivuilla. Nykyisin tutkijat eivät pidä Codex Bezaeta merkittävänä alkuperäistekstin lähteenä. Kreikankielinen teksti vaikuttaa kuuluvan käsikirjoitusten päähaarasta syntyneeseen sivuhaaraan, jonka teksti poikkeaa totutusta lukutavasta monissa kohdissa. Vaikka teksti sisältääkin monia korjauksiksi tarkoitettuja kohtia, joiden tarkoituksena on ollut palauttaa teksti muistuttamaan enemmän yleisiä lukutapoja, se on hyvä esimerkki siitä, kuinka erilaisia käsikirjoituksia oli liikkeellä vielä 400- ja 500-luvuilla.
Luukkaan evankeliumin jakeet 22:19b–20 eivät esiinny kaikkein varhaisimmissa käsikirjoituksissa, ja tämä on merkitty näkyviin useisiin uudempiin käännöksiin.
Sisältö > Tunnettuja osia

Luukkaan evankeliumin tunnetuin osa on sen toisen luvun alku (Luuk. 2:1–20) eli ns. jouluevankeliumi, jossa kerrotaan Jeesuksen syntymästä. Jouluevankeliumin historiallisuutta vastaan on argumentoitu esimerkiksi huomauttamalla, ettei siinä mainittua keisari Augustuksen käskystä toimeenpantua verollepanoa ole pystytty yhdistämään mihinkään tunnettuun historialliseen tapahtumaan. Maininnan tarkoituksena olisi näin ollut selittää nasaretilaisen Jeesuksen syntyneen ennustusten mukaisesti Betlehemissä. Lisäksi jää epäselväksi, miksi viimeisillään raskaana ollut Maria olisi lähtenyt matkalle, johon häntä ei olisi tarvittu.
Evankeliumi sisältää myös useita kohtia, joista on tullut varsinkin katolisen ja ortodoksisen kirkon käyttämiä rukouksia tai hymnejä:
Ave Maria (Luuk 1:28)
Marian kiitosvirsi eli Magnificat (Luuk. 1:46–55)
Sakariaan kiitosvirsi eli Benedictus (Luuk 1:68–79)
Simeonin kiitosvirsi eli Nunc dimittis (Luuk. 2:29–32)
Sisältö > Naisnäkökulma

Muihin kanonisiin evankeliumeihin verrattuna Luukas kiinnittää huomattavasti enemmän huomiota naisiin. Evankeliumissa esiintyy enemmän naishahmoja sekä yksi naisprofeetta, Hanna. Se myös kertoo huomattavassa määrin Elisabetin, Johannes Kastajan äidin, sekä Marian elämistä sekä kuvaa raskausajan tapahtumia. Tämä on saanut jotkut tutkijat jopa ehdottamaan, että evankeliumin kirjoittaja olisi ollut nainen. Toinen vaihtoehto on, että Luukas on käyttänyt myös naisia lähteinään.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Evankeliumi Luukkaan mukaan”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka: Luukkaan evankeliumi ja Apostolien teot.  Aurinko, 2013.  ISBN 9789522301970
Kirjallisuutta > Englanniksi

Green, Joel B.: The Gospel of Luke.  (The New International Commentary on the New Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1997.  ISBN 0802823157
Green, Joel B.: The Theology of the Gospel of Luke.  (New Testament Theology)  Cambridge University Press, 1995.  ISBN 0521469325
Johnson, Luke Timothy & Harrington, Daniel J.: The Gospel of Luke.  (Sacra Pagina 3)  Liturgical Press, 1991.  ISBN 0814658059
Phillips, John: Exploring the Gospel of Luke: An Expository Commentary.  (The John Phillips Commentary Series 3)  Kregel Academic, 2005.  ISBN 0825433770
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evankeliumi Luukkaan mukaan Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Evankeliumi Luukkaan mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Evankeliumi Luukkaan mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Evankeliumi Luukkaan mukaan. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Evankeliumi Luukkaan mukaan (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Aherne, Cornelius: Gospel of Saint Luke Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hujanen, Pasi et al.: Evankeliumi Luukkaan mukaan. SLEY:n raamattuluennot.
Kirby, Peter (toim.): Gospel of Luke. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys 
Evankelista Luukas. Frans Hals, n. 1625.
Luuk. 23:47–24:1, Codex Bezae, 500-luku, kreikaksi.
Maalaus jouluevankeliumin aiheesta (Stefan Lochner)
Sandro Akhmeteli

Sandro Akhmeteli
Sandro Akhmeteli (georg. სანდრო ახმეტელი, 13. huhtikuuta 1886 – 27. kesäkuuta 1937), oikealta nimeltään Aleksandre Akhmetelašvili (georg. ალექსანდრე ახმეტელაშვილი), oli georgialainen teatteriohjaaja, jonka innovatiiviset toteutukset ja taito massakohtauksissa vaikuttivat syvästi georgialaiseen teatteriperinteeseen. Häntä pidetään yleisesti merkittävimpänä georgialaisena teatteriohjaajana. Hän ohjasi vuosina 1926–1935 Rustaveli-teatteria Tbilisissä, ja onnistui tekemään siitä yhden Neuvostoliiton menestyksekkäimmistä teattereista. Stalinin vainojen aikaan hänet pidätettiin keksityin vakoilusyyttein ja teloitettiin.
Uran alkuvaiheet

Hän syntyi papin perheeseen Anagan vuoristokylässä Kakhetin alueella Itä-Georgiassa. Seudun maisemat ja kulttuuri vaikuttivat suuresti tulevan ohjaajan estetiikkaan. Koulussa Akhmetelia opetti kirjailija Vasil Barnovi, ja hän omaksui syvälliset tiedot georgialaisesta ja maailmankirjallisuudesta. Epäonnistunut avioliitto sai hänet lähtemään Pietariin, jossa hän aloitti lakiopinnot yliopistossa (vuoteen 1916 saakka). Akhmeteli kulutti kuitenkin valtaosan ajastaan kirjoittaen teatterikritiikkejä. Vuonna 1915 hän kirjoitti ensimmäisen manifestinsa, jossa hän tuomitsi georgialaisen teatterin "tuhottavaksi, jotta siitä tulisi pehmeämpi, temperamenttisempi, intohimoisempi, tunteellisempi, äänekkäämpi, rohkeampi, sankarillisempi."
Vuonna 1918 Georgia itsenäistyi Venäjästä. Maan uusi hallitus aloitti kansallisen teatterin elvyttämiseen tähtäävän ohjelman, jossa kansallisteatteriin kerättiin kaikki Georgiassa vähänkin näytelleet. Akhemeteli palasi Georgiaan johtamaan nuoria näyttelijöitä kapinaan vallanpitäjiä vastaan. Vuonna 1922 huomiota herättävä, Venäjällä toiminut georgialainen teatteriohjaaja Kote Mardžanišvili palasi myös Georgiaan, ja alkoi työskennellä yhdessä Akhmetelin kanssa Rustaveli-teatterin uudistamiseksi. Heidän yhteistyönsä oli tuloksellista, mutta vaivautunutta. Varautunut ja jokseenkin sovinnainen Mardžanišvili piti Akhmetelin despoottista johtamistapaa ja myrskyisää luonnetta liian väkivaltaisena, ja jätti Rustaveli-teatterin vuonna 1926. Akhmeteli sai nyt teatterin yksin haltuunsa. Akhmetelin tyrannia oli huomattavaa, ja kaikki hänen (kakhetilaisen joen mukaan nimetyn) Durudži-taideryhmänsä jäsenet joutuivat allekirjoittamaan erityisen valan, jossa he "uhrasivat elämänsä ja tulevaisuutensa ryhmän ja teatterin tahdolle".
Menestys ja kuolema

Akhemetlin suhde vastaperustettuun Georgian neuvostohallintoon oli vaikea. Vaikka Akhmeteli oli vallankumouksellinen ja vasemmistolainen, hänen kokeellisuutensa ja ekspressionisminsa eivät juurikaan sopineet bolševikkien doktriineihin. Vuoden 1924 neuvostovastaisen kansannousun aikana hänet pidätettiin lyhyeksi aikaa ja kuulusteltiin ryhmänsä johdosta. Salainen poliisi tuomitsi sen mahdolliseksi salaliitoksi. Akhmetelin täytyi hajottaa Durudži Lavrenti Berijan painostuksesta vuonna 1927, mutta hänen menestyksensä toi hänelle turvaa Moskovan silmissä. Hänen taitonsa koreografiassa ja spektaakkelimaisissa massakohtauksissa toivat hänelle kansainvälistä mainetta. Kun hänen mestariteoksensa Lamara, Grigol Robakidzen näytelmä, oli voittanut palkinnon vuoden 1930 Moskovan draamaolympialaisissa, Akhmeteli ja hänen seurueensa kutsuttiin kiertueelle Yhdysvaltoihin. Tämä hälytti neuvostoviranomaiset. Kun Robakidze oli skandaalimaisesti loikannut Saksaan myöhemmin samana vuonna, Berija aloitti uuden hyökkäyksen Akhmetelia vastaan. Paradoksaalisesti Lamaran esittämistä jatkettiin Neuvostoliiton teatteritaiteen saavutusten osoittamiseksi, tosin ilman kirjailijan nimeä näytelmän julisteissa. Akhemeteli tuotti viimeisen merkittävän työnsä Friedrich Schillerin draamaan Rosvot perustuen vuonna 1933, mitä seurasi hänen voitonkiertueensa Moskovaan.
Akhmeteli ei kuitenkaan onnistunut pakenemaan Berijan valvonnasta. Häntä syytettiin "neuvostovastaisesta toiminnasta" ja poistettiin näyttämöltä vuonna 1935. Teatterin hajoamiseen vaikutti myös Akhmetelin oma ylimielisyys: Akhmeteli ei päästänyt georgialaisia kirjailijoita ("surkea georgian kirjallisuus, surkeat georgialaiset kirjailijat") näyttämölle, ja hänen sanotaan henkilökohtaisesti komentaneen Berijan ulos harjoituksista. Akhmeteli pakeni ihailijoidensa luokse Moskovaan, mutta vuonna 1937 hänet luovutettiin Georgiaan vangittavaksi useiden kollegojensa kanssa. Heitä vastaan sepitettyihin syytteisiin kuuluivat vakoilu Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja salajuonet Berijan ja Stalinin murhaamiseksi. Akhemetelia kidutettiin Berijan läsnä ollessa, kunnes hän tuli mykäksi ja halvaantui. Hänet ammuttiin 27. kesäkuuta 1937.
Stefan Lindberg

| Stefan Lindberg |
| --- | --- |
 Lindberg vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1971 (ikä 53–54)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Tusen nålar (1999)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stefan Lindberg (s. 1971) on ruotsalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma Tusen nålar ilmestyi vuonna 1999. Lindberg on kotoisin Alingsåsista.
Biografia

Tusen nålar (1999)
Min terapi (2002)
I Görans ögon (2008)
Du vet väl om att du är värdefull (2014)
Nätterna på Mon Chéri (2016)
Splendor (2020)
Viskarna (2024)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stefan Lindberg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi
Torsten Montell

Torsten Montell vasemmalla. Yllä Albertina Östman ja Wivi Lönn, vieressä Eliel Saarinen ja Armas Lindgren. Kevät 1896.
Torsten Montell (7. elokuuta 1873 Geta – 21. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Montellin vanhemmat olivat luutnantti Frans Wilhelm Eugène Montell (1837–1892) ja Serena Victoria Ekblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja valmistui 1899 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta.
Montell toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehtina 1900–1937 ja taideteollisen keskuskoulun opettajana 1917–1937. Hän oli vuodesta 1917 Uudenmaan lääninrakennuskonttorin v.t. johtajana ja vuodesta 1920 v.t. ensimmäisenä arkkitehtinä. Kun yleisten rakennusten ylihallitus muodostettiin Montell nimitettiin toimistoarkkitehdiksi mutta hänen oli vähän sen jälkeen erottava sairauden takia virasta.
Suunnittelutöitä

Villa Luna, Laivasillankatu 10 - Muukalaiskatu 2, Helsinki 1910 (Gustaf Estlanderin kanssa)
Asuinkerrostalo, Muukalaiskatu 1 - Laivasillankatu 12, Helsinki 1911 (Ricardo Björnbergin kanssa)
Asuinkerrostalo, Vironkatu 4, Helsinki 1913
Asuinkerrostalo, Rauhankatu 7, Helsinki 1913
Kumlingen sairastupa
Aavasaksan matkailijakatos, nykyinen kahvila, Ylitornio 1927 (Waldemar Wileniuksen kanssa)
Maarianhaminan kaupunginsauna 1930, nykyinen Pub Bastun
Ålands lyceumin lisärakennus, Maarianhamina 1930
Turun pääposti, Humalistonkatu 1, Turku 1933 (Selim Savoniuksen kanssa)lähde?
Wielka Encyklopedia Powszechna PWN

Wielka Powszechna Encyklopedia PWN -sarjan kirjoja.
Osa 9, s. 104 avattuna
Wielka Encyklopedia Powszechna PWN (suom. Suuri Universaali PWN Ensyklopedia) on puolankielinen yleistietosanakirja, jonka kustansi Wydawnictwo Naukowe PWN Varsovassa, vuosina 1962–1970. Se oli ennen vuotta 2005 laajin koskaan julkaistu puolalainen ensyklopedia.
Tietosanakirja sisältää 82 000 hakusanaa, 12 000 kuvaa tai piirrosta, 200 värillistä ja 650 mustavalkoista erillislehdellä olevaa piirrosta ja 120 värillistä karttaa 13. osassa ja lisäosassa. Tietosanakirjan sisältöä on voimakkaasti sensuroitu. Sen esipuheen mukaan tietosanakirja "perustuu rationaalisiin ja materialistisiin perusteisiin" ja maailmankuvaltaan edustaa "sosialistista ideologiaa".
Kirjoittamiseen osallistui 2 000 kirjoittajaa, 1 000 arvioijaa ja lähes 100 toimittajaa, joiden työtä valvoi Puolan tiedeakatemian (PAN) komitea jota johti professori Tadeusz Kotarbiński.
Kirjasarjan korvasi myöhempi Wielka Encyklopedia PWN, joka on edeltäjäänsä laajempi.
Käännös suomeksi
Chiacchio

Chiacchio on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Umberto Chiacchio (1930–2001), italialainen poliitikko
Matías Chiacchio (s. 1988), argentiinalainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Rovaniemen lentoasema

Rovaniemen lentoasema (pohjoissaameksi Roavvenjárgga girdingieddi) (IATA: RVN, ICAO: EFRO) on matkustajamäärältään Suomen toiseksi vilkkain lentoasema Helsinki-Vantaan lentoaseman jälkeen. Se sijaitsee Rovaniemeltä noin yhdeksän kilometriä koilliseen. Vuonna 2024 sen kautta kulki 948 151 lentomatkustajaa.
Pohjoinen napapiiri kulkee juuri lentoaseman kiitotien poikki.
Vuonna 2023 lentoasema teki uuden matkustajaennätyksen ja nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Suomen 2. vilkkaimmaksi lentoasemaksi matkustajamäärältään (735 078), sekä liikenneilmailun laskeutumisien määrällä mitattuna (3 089).
Lentoasemalla on käytössä ILS CAT II -tarkkuuslähestymisjärjestelmä kiitotielle 21. Tämä mahdollistaa laskeutumiset myös huonossa säässä.
Concorde on vieraillut Rovaniemellä kolmesti, vuosina 1984, 1999 ja 2000. Vuonna 1999 paikalla olivat yhtä aikaa sekä Air Francen että British Airwaysin Concordet.
Historiaa

Rovaniemen maalaiskunnan Someroharjulle valmistui vuonna 1940 kaksi nurmipäällysteistä kiitotietä, joilta Aero Oy aloitti lentotoimintansa. Jatkosodan aikana Rovaniemen lentokenttä toimi Luftwaffen päälentokenttänä ja huoltokeskuksena Lapissa.
1939: Lentoaseman rakennustyöt käynnistyvät.
1940: Kaksi nurmipäällysteistä kiitotietä valmistuu. Saman vuoden kesäkuussa Aero aloitti liikenteen reitille Helsinki–Tampere–Vaasa–Kokkola–Oulu–Kemi–Rovaniemi–Sodankylä–Petsamo. Lentoaika välilaskuineen oli 8,5 tuntia.
1948: Sodassa tuhoutuneen lentoaseman jälleenrakennustyöt alkavat. Säännöllinen reittiliikenne alkaa kesäkuussa.
1953: Kolmas lentoasema- ja lennonvarmistusrakennus valmistuu.
1961: Pohjois-Suomen aluelennonjohto siirtyy Kemistä Rovaniemelle.
1974: Hämeen lennosto muuttaa Tikkakoskelta Rovaniemelle ja Lapin lennosto aloittaa toimintansa.
1981: Kiitotietä jatketaan 3 000 metriin.
1984: Uusi lennonvarmistusrakennus otetaan käyttöön.
1992: Nykyinen asemarakennus valmistuu.
2000: Lentoasemarakennusta laajennetaan ja matkustajasillat otetaan käyttöön.
2006: Uusi lennonjohtotorni valmistuu.
2019: Lentoasemarakennuksen kolmas laajennus valmistuu.