Tampereen historia
Kaupungin perustaminen ja alkuvaiheet

Sotarasitusten ja katovuosien aiheuttamat verorästit ajoivat 1600-luvulla monet talot kruunulle, jolta ne päätyivät aatelisten virkataloiksi. Tammerkosken kartano oli yksi tällä tavalla syntyneistä kartanosta. Sen päärakennus sijaitsi nykyisellä Keskustorilla kulttuuritalo Laikun kohdalla. Kartano oli olemassa 142 vuotta, kun Tampere perustettiin 1779 sen maille.
Lempäälän kirkkoherra Erik Edner ehdotti valtiopäivillä 1771–1772 kaupungin perustamista Tammerkoskelle. Kaupungin perustamisen aikoihin maanomistus alkoi keskittyä. Sysäyksen kaupungin perustamiselle antoivat Tammerkosken kartanon taloudelliset ongelmat, jotka antoivat kruunulle tilaisuuden hankkia edullisesti Tammerkosken länsirannan Hans Henrik Boijelta uuden kaupungin paikaksi. Kaupungin itärajaksi muodostui Tammerkosken länsiranta ja länsirajaksi nykyisten Pyynikin puistoalueen ja Pispalan kaupunginosan välinen raja. Kaupungin itänaapurina oli Hatanpään kartano, joka hallitsi Messukylän pitäjän länsiosaa. Hans Henrik Boije perusti vuonna 1759 Otavalan kehruukoulun, joka oli toiminnassa vuoteen 1767. Lyhytaikaiseksi jääneestä toiminnastaan huolimatta kehruukoulu enteili pellavatehtaiden perustamista Tampereelle muutamia vuosikymmeniä myöhemmin.
Kustaa III perusti Tampereen 1. lokakuuta 1779. Tampere sijaitsi syrjäisellä takamalla, ja sen asukkaat olivat maanviljelijöitä. Tammerkoski virtasi vielä lähes vapaana, mutta kuningas uskoi, että sen avulla kaupunki voisi menestyä ja tuoda kruunulle verotuloja.
Ennen Tampereen kaupungin perustamista kanta-alueella asui viisi perhekuntaa; Björkqvist, Forstrom, Tammerfors (myöhemmin Grönlund), Gök ja Rundell. Näistä suvuista vain Grönlundin (Tammerfors) sukuhaara on säilynyt elinvoimaisena nykypäivään saakka.
Kaupungin ensimmäinen viranhaltija oli nimeltään Mats Tammerfors. Perustaessaan kaupungin Kustaa III kielsi hän Mats Tammerforsia enää käyttämästä tuota sukunimeä, sillä kellään ei saanut olla uuden kaupungin nimeä. Näin ollen Mats Tammerfors muutti nimensä Grönlundiksi.
Tampereelle annetiin vapaakaupungin oikeudet. Kuka tahansa saisi muuttaa kaupunkiin ja toimia haluamassaan ammatissa. Maata kaupungissa ei kuitenkaan saanut viljellä. Toimeentulo hankittiinkin kaupasta ja käsityöstä, sillä tehtaita ei vielä ollut. Kaupunkiin sai myös tuoda ja viedä tavaraa ulkomailta ja Venäjältä ilman tullia. Lisäksi määrättiin, että kaupungin asukkailla oli oikeus tunnustaa mitä tahansa kristillistä uskoa.
Tampereen kaupungin ensimmäiset asukkaat tulivat syksyllä 1780, jolloin tontteja jaettiin 92 hakijalle. Kauppiaille annettiin paikka Kauppakadun varrelta ja käsityöläisille kaupungin reuna-alueilta. Vesivoimaa alallaan tarvitsevat yrittäjät, kuten värjärit, saivat tonttimaata koskelta. Asukkaista suurin osa muutti muualta. Tampereelle odotettiin jopa ulkomaalaisia, minkä takia Keskustorin reunoille varattiin paikat neljälle kirkkokunnalle.
Tampereen pääkatuna oli aluksi Kauppakatu. Tärkeä markkinapaikka oli alusta lähtien Kauppatori, nykyinen Keskustori. Kaupungissa oli alkuvaiheessa 300 asukasta ja asukasluku kasvoi hitaasti. Kaupungin suurena ongelmana oli se, että sisämaan kulkuyhteydet olivat kehnot. Vaikka ajan merkantilistisessa hengessä yritettiinkin antaa määräyksiä siitä, minkä alueen talonpoikien olisi tehtävä kauppansa Tampereella, talonpojat kävivät usein myös muualla. Tamperelainen porvari, joka osti tavaraa talonpojilta, joutui kuljetuttamaan tavaransa edelleen rannikkokaupunkeihin, joten talonpoikien oli usein kätevämpää asioida suoraan rannikkokaupungeissa. Suomenselän talonpoikien oli usein kannattavinta kuljettaa tavaransa Pohjanmaan rannikkokaupunkeihin. Toisaalta Tampereen eteläpuolen talonpojat veivät tavaransa mieluiten suoraan Turkuun. Ennen Suomen sotaa tutkittiin mahdollisuuksia perata Kokemäenjoki laivaliikenteelle sopivaksi, mutta konkreettisiin töihin ei ryhdytty.
Vuonna 1807 asetettiin toimikunta nimeämään Tampereen katuja ja tällöin syntyivät muun muassa Hämeenkatu, Hallituskatu, Kauppakatu, Kuninkaankatu ja Puutarhakatu. Vanhan keskustan ruutukaava perustuu vielä nykyisinkin Carl Ludvig Engelin laatimaan ja vuonna 1830 hyväksyttyyn asemakaavaan. Asukasluvun kasvaessa syntyi laajennussuunnitelman tarve ja rakennushallituksen yliarkkitehti Carl Albert Edelfelt laati uuden asemakaavan, joka hyväksyttiin vuonna 1868. Edelfeltin kaavan hyväksymisen yhteydessä kadunnimet virallistettiin.  Charles Bassin suunnittelema, Keskustorin reunalla sijaitseva Tampereen vanha kirkko valmistui vuonna 1824. Kirkon viereen rakennettiin Carl Ludvig Engelin suunnittelema samantyylinen kellotapuli vuonna 1828.