stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen yleisesikunnan johtama tiedustelu 1918–1945
Pääesikunnan III osaston tiedusteluosastot > Alatoimistojen alkuvaiheita

Itä-Karjalan osastosta tuli Sortavalan alatoimisto syksyn 1918 aikana. Nimitykset Sortavalan alatoimisto ja Sortavalan tiedustelutoimisto vakiintuivat 1920-luvun kuluessa ja alatoimisto-nimitys säilyi talvisotaan asti. Salaamissyistä saatettiin toimiston katsauksia allekirjoittaa 3. divisioonan tiedustelu-upseerin nimissä. Myös Salmissa ja Suojärvellä sillä oli toimipisteet.
Sortavalan alatoimiston alkuvaiheen päälliköitä oli jo Tukholman tiedonantotoimistossa vaikuttanut Isak Alfthan. Häntä seurasivat Gustav Rosenström (Kustaa Rautsuo), Jonne Aikomus ja Pekka Jänhiä. Lisäksi toimistolla oli muutamia muita lyhytaikaisia päälliköitä.
Viipurin alatoimisto oli 2. divisioonan tiedustelu-upseerin alaisuudessa. Toimistossa työskenteli vuonna 1919 seitsemän henkeä. Vuonna 1922 henkilökuntaa oli jo 26 ja toimintaa oli Viipurin lisäksi Kivennavalla ja Raudussa. Osastoa johti aluksi vänrikki J. Aalto, hänen jälkeensä Gustav Rosenström (Kustaa Rautsuo) ja Toivo Salokorpi.
Kajaanin alatoimisto perustettiin vuosien 1936-1938 välillä Sortavalan alatoimiston Nurmeksen toimipisteestä käsin. Toiminnan painopiste siirtyi Nurmesta pohjoisemmaksi Lieksa-Kuhmo-Suomussalmi-tasalta tehtävään itärajan takaiseen tiedusteluun ja  siitä alettiin käyttää Kajaanin alatoimiston nimeä. Osastoa johti sen toiminnan käynnistymisestä saakka luutnantti Paul (Pauli) Marttina.
Yhden kohdealueensa mukaan nimetty Petsamon alatoimisto sijaitsi Rovaniemellä. Petsamon lisäksi toimisto tiedusteli Kuusamo-Kiestinki- ja Salla-Kantalahti-suuntiin. Se perustettiin vuoden 1938 lopulla. Sen sai johtoonsa reservivänrikki Harry Broms (nimeltään myöhemmin Harri Paatsalo ja Harri Paarma). Muista alatoimistojen päälliköistä poiketen hänellä oli takanaan ura Etsivän keskuspoliisin palveluksessa, sen Terijoen ja Kemin osastoissa, missä hän tutustui tulevan työtehtävänsä ympäristöön ja loi tarpeellisia kontakteja.
Pääesikunnan III osaston tiedusteluosastot > Yhteistyö kotimaisten toimijoiden kanssa

Toimintaympäristönä itäraja oli monimutkainen. Esimerkiksi Laatokan-Lieksan tasalta johti itärajan yli 1920-luvulla runsaasti etappiteitä, joita käyttivät itäkarjalaispakolaiset, emigrantit, kommunistit ja salakuljettajat. Ajoittain osa heistä kulki näillä reiteillä myös joko alatoimistojen asiamiehinä tai Etsivän keskuspoliisin/Valpon, ehkä kummankin, värvääminä.
Itärajan yli kulkevat henkilöt kiinnostivat sekä Rajavartiolaitosta, Etsivää keskuspoliisia että sotilastiedustelua. Niiden välinen yhteistyö ei kuitenkaan ollut sujuvaa. Esimerkiksi rajan ylittäjä saattoi olla sotilastiedustelun asialla EK:n tietämättä. Rajan takainen vakoilu saattoi olla myös Neuvostoliiton tiedossa ja siihen saattoi sisältyä väärien tietojen syöttämistä suomalaisille.
Myös sotilastiedustelun alatoimistot tekivät yhteistyötä toiminta-alueensa joukko-osastojen, rajavartiostojen sekä Etsivän keskuspoliisin (myöh. Valtiollinen poliisi) kanssa. Yhteistyö ei kuitenkaan ollut ongelmatonta ja yksittäisten henkilöiden roolit saattoivat sekoittua, koska tehtävistä ei luonnollisestikaan voitu avoimesti puhua.
Pääesikunnan III osaston tiedusteluosastot > Vastavakoilu

1930-luvun puolivälissä Neuvostoliitto tehosti vastavakoilutoimintaansa. Tällöin paikallisten tiedottajien käyttö itse tiedustelukohteissa Neuvostoliitossa loppui. Suomen tiedustelu onnistui ilmeisesti soluttamaan useita miehiään Pietarin punaupseerikouluun. Nämä toimivat Suomen hyväksi vielä toisen maailmansodan aikana. Kiinni jääneitä vakoilijoita oli rajan molemmilla puolilla, niin että esimerkiksi vuonna 1926 sovittiin vankien vaihdosta: kumpikin puoli sai takaisin kahdeksan henkilöä. Toisaalta Neuvostoliitto suostui vapauttamaan vain ne suomalaiset, jotka olivat suostuneet toimimaan jatkossa Neuvostoliiton hyväksi.
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi

Yleisesikunnan organisaatiossa 1. tammikuuta 1920 esiintyvä tiedustelusta vastaava Toimisto II laajeni osastoksi vuoteen 1928 mennessä saaden nimekseen Tilastollinen ja ulkomaaosasto eli osasto 2. Siihen kuuluivat ulkomaatoimisto (Toimisto IV), tilastotoimisto (Toimisto V) sekä valvontatoimisto (Toimisto VI). Tilastotoimisto-nimeä käytettiin myöhemminkin tiedustelutoimiston peitenimenä.
Ennen talvisotaa, vuonna 1937, Tilastollisen ja ulkomaaosaston nimi muuttui Ulkomaaosastoksi. Osaston johtoon tuli samana vuonna eversti Lars Melander. Osasto jakautui kolmeen toimistoon: U1:n eli ulkomaatoimiston kohteena olivat muut maat paitsi Neuvostoliitto ja toimintamuotona omien sotilasasiamiesten lähettäminen sekä yhteydenpito ulkomaisiin sotilasasiamiehiin Helsingissä. U2 eli tilastotoimisto vastasi Neuvostoliittoon kohdistuvasta tiedustelusta. U3:n eli valvontatoimiston kohteena oli puolustusvoimien sisäinen turvallisuus.
U2:ta eli Tilastotoimistoa johtanut everstiluutnantti Erkki Puomi kuoli toukokuussa 1939 ja hänen tilalleen tuli samaan arvoon ylennetty Yrjö Pöyhönen Pohjan rykmentin komentajan paikalta. Pöyhönen oli ennen komentajantehtäviä toiminut tilastotoimistossa toimistoupseerina ja sen päällikkönä.
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi > Viestitiedustelun perustaminen

Yleisesikuntaan tuli 14. kesäkuuta 1927 radiospesialistiksi luutnantti Reino Hallamaa. Hän teki samana vuonna pitkän Euroopan-matkan tutustuakseen viestitiedusteluun. Hän otti tavoitteekseen, että radiota pystyttäisiin käyttämään sotilastiedostelussa vastapuolen radioliikenteen kuunteluun ja sen salasanomien sieppaamiseen. Koeradioasemat toimivat vuodesta 1929 alkaen. Aluksi keskityttiin Neuvostoliiton Itämeren-laivaston radiokuunteluun ja sen koodijärjestelmän murtamiseen. Vuodesta 1935 lähtien koodit olivatkin selvillä. Vastaanottimina käytettiin National 100-, Hallicrafter- ja Philips-radioita. Kroonista rahapulaa paikattiin esimerkiksi vaihtamalla suomalaisten Neuvostoliiton-tietoja Ruotsin ostamiin amerikkalaisiin RCA-radioihin.
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi > Alatoimistot

U2:n alatoimistoille vakiintuivat nimilyhenteet: Sortavalan alatoimisto oli YE U2/S, Viipurin YE U2/V, Kajaanin YE U2/K ja Petsamon (eli sijaintipaikkansa mukaan Rovaniemen) alatoimisto YE U2/P. Epämuodollisemmat käyttönimet oli muodostettu päälliköiden nimistä vastaavasti: Osasto Kuismanen, Osasto Vehniäinen, Osasto Marttina ja Osasto Paatsalo.
Tiedustelijoiden tehtävänä oli perustietojen hankinta esimerkiksi liikenneyhteyksistä. Ohjeet olivat väljät. Samalla kehiteltiin toimintatapoja kuten yhteydenottoa paikallisiin asukkaisiin. Ensimmäisillä 1-2-miehisillä tiedustelupartioilla ei aina ollut mukanaan tuliaseita. Kompassi oli käytössä, mutta kohdealueilta alatoimistolla ei ollut karttoja tiedustelijoille annettaviksi.
Alatoimiston yhtenä tehtävänä oli myös Neuvostoliitosta Suomeen tulleiden rajanylittäjien taustojen selvittäminen. Joitakin heistä värvättiin tiedustelijoiksi. Paarma kertoo laajasti yhden tällaisen tapauksen Petsamon suunnalta.
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi > Alatoimistot > Sortavalan alatoimisto ennen talvisotaa

Sortavalan alatoimiston toiminnan painopistealueena oli Aunus. Alkuvaiheessa 1920-luvulle tultaessa toimistoa mahdollisesti johti Isak Alfthan, mutta tästä ei ole varmuutta. 1920- ja 1930-lukujen aikana johdossa olivat ainakin Gustav Rosenström (Kustaa Rautsuo), Jonne Aikomus ja Pekka Jänhiä sekä eräät muut. Aikomus johti toimistoa mm. vuosina 1925–1936, jonka jälkeen hänen tilalleen astui jälleen Pekka Jänhiä vuonna 1936. Toiminta oli päällikkökeskeistä: päälliköt hallitsivat keskeisiä tietoja ja kontakteja.
Alatoimiston avainhenkilöitä oli osallistunut aktiivisissa rooleissa Aunuksen retkikuntaan. Heihin kuuluivat mm. Aikomus, Jänhiä, Pauli Marttina sekä maisteri Jussi Lukkarinen ja jääkäriluutnantti Ragnar Nordström. Aunuksen retkellä kerätyistä perustiedoista oli apua alatoimiston toiminnassa 1920- ja 1930-luvuilla.
Alatoimiston kenttähenkilökunta muodostui merkittävältä osin Suomeen siirtyneistä itäkarjalaisista. Rajanylittäjiä voitiin värvätä alatoimiston palvelukseen jo rajavartioston kanssa yhdessä tehdyissä kuulusteluissa. Alatoimiston pienten paikallisten edustustojen johtajat voivat olla toiminnan alkuvaiheessa itsekin aktiivisia tiedustelijoita. Esimerkiksi Suojärven edustuston johdossa olleet Aleksei Paramonoff ja Matti Poimela tekivät tiedusteluretkiä rajan yli.
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi > Alatoimistot > Viipurin alatoimisto ennen talvisotaa

Viipurin alatoimistoa johti aluksi vänrikki Aalto ja hänen jälkeensä Gustav Rosenström (Kustaa Rautsuo). Keskeinen henkilö alatoimiston toiminnassa oli Toivo Salokorpi, joka toimi Viipurissa tiedustelutehtävissä vuodesta 1923 alkaen. Salokorpi astui alatoimiston johtoon Rosenströmin tilalle, 1929 hänen asemansa vakinaistettiin. Salokorven tehtävänimike oli Yleisesikunnan 2. divisioonan tiedustelu-upseeri.
Viipurin alatoimistolla oli ennen sotaa asiamiestoimintaa varten "etapit" Kivennavalla, Terijoella ja Raudussa. Raudun etappia hoiti jääkärivääpeli, sk-upseeri Kustaa Loukola, joka yleisesti tunnettiin lempinimellä "Isä". Tiedusteluasioissa hänen peitenimensä oli "Nestori". Peitenimi ei ollut kovin omaperäinen, sillä se oli myös hänen toinen etunimensä. Peitetehtävänään Loukola toimi suojeluskuntaupseerina hoitaen raja-asemia ensin Raudussa 1938 ja seuraavana vuonna Terijoella.
Terijoella Suomen tiedustelu teki yhteistyötä mm. Isoa-Britanniaa ja venäläisiä monarkisteja avustaneen Pjotr Sokolovin kanssa. Sokolov lähetti omia tiedustelijoitaan suomalaisten tieten Suomenlahden yli.
Raudun etappi hoiti 1920-luvun alkupuolella mm. Pietarin sotilaspiirissä toiminutta vakoilijaa, joka toimitti sotilaspiirin käskykirjeitä jäljennettäviksi Suomessa. Vakoilijan peitenimi oli Korrespondent (suom. kirjeenvaihtaja).
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi > Alatoimistot > Kajaanin alatoimisto ennen talvisotaa

Kajaanin alatoimiston perustamisajankohtaa ei tiedetä täsmällisesti. Toimintaa oli kuitenkin jo syyskesällä 1938. Vuodesta 1936 lähtien Sortavalan alatoimiston ylläpitämän Nurmeksen rajaelimen päällikkönä toimineesta luutnantti Pauli Marttinasta tuli uuden alatoimiston päällikkö.
Syyskesällä 1938 Marttina oli lähettänyt asiamiehiä rajan yli Sallassa Tuntsajoen Nivaniemen kohdalla. Tarkoituksena oli tiedustella liikenneyhteyksiä Kantalahdesta Sallan suuntaan kohti Suomen rajaa. Suomalaiset rajavartijat pidättivät kalastajina esiintyneet asiamiehet sekä heitä saattaneen Marttinan. Lapin rajavartioston komentaja eversti Oiva Willamo kritisoi Marttinaa voimakkaasti. Marttina oli Willamon mukaan liikkeellä luvatta hänen valvontaansa kuuluvalla alueella, tekemässä tiedustelua, joka ei hänen mielestään onnistuisi ja johon ei olisi aihettakaan. Tilastotoimisto Helsingissä sen sijaan hyväksyi Marttinan aktiivisuuden.
Toiminnan laajeneminen: Toimisto II:sta Ulkomaaosastoksi > Alatoimistot > Petsamon alatoimisto ennen talvisotaa

Petsamon alatoimisto perustettiin vuonna 1938. Nimestään huolimatta se sijaitsi Rovaniemellä.Sen toimialue käsitti Petsamon ohella Kuusamo-Kiestinki- ja Salla- Kantalahti-suunnat. Osaston johtoon tuli puolustusvoimien upseerin sijasta Etsivän keskuspoliisin Kemin osaston päällikkönä toiminut Harri Paatsalo (alkujaan Harry Broms, myöhemmin Harri Paarma). Aiemmasta työstään Paatsalo tunsi paikalliset olosuhteet hyvin. Hän oli toiminut Kemissä ja Terijoella, missä Etsivällä keskuspoliisilla oli yhtenä toimintamuotonaan agenttitiedustelu.
Alatoimiston toiminta Rovaniemellä alkoi tammikuussa 1939.
Alatoimiston - joka tässä vaiheessa käsitti vain päällikön - tärkeä yhteistyökumppani oli paikallinen rajavartiosto, jota johti eversti Oiva Willamo. Tiedustelutehtävän peitteeksi Paatsalolle järjestettiin nimellinen linjatarkastajan tehtävä Petsamon Liikenne Oy:ssä.
Tiedustelijoiden koulutustiloiksi ja tukikohdiksi saatiin käyttöön mm. metsäkämppiä ja huvila Rovaniemen ympäristöstä. Ensimmäiset tiedustelijat Paatsalo värväsi Oulussa ja Kemissä toisaalta suomalaisten seikkailijoiden, toisaalta metsäteollisuuden palvelukseen asettuneiden, Neuvostoliitosta tulleiden vienankarjalaisten siirtolaisten joukosta.
Tiedustelijoiden toimintavalmiuksien rakentamista Paarma on kuvannut mm. seuraavasti: "Keskustelun ja erilaisten kuviteltujen tilanteiden pohdinnan merkeissä tehtiin usein päivän ja yönkin kestäviä taipaleita ns. Ykköskämpän [yksi käyttöön saaduista rakennuksista Rovaniemellä] maastossa. Näillä matkoilla oli tarkoitus saada lihakset kuntoon, kehittää suunnistuksen nopeutta ja varmuutta, oppia savuttoman tulen tekoa ja yleensä kaikkea mikä helpottaisi edessä olevista matkoista joten kuten kunnialla selviämään."
Aiheesta muualla

Leitzinger, Antero: Kuinka Suomi salli kiusata Neuvostoliittoa. Kirja-arvostelu teoksesta Mainio, Aleksi: Terroristien pesä – Suomi ja taistelu Venäjästä 1918–1939. Siltala, Helsinki, 2015. (Agricolan kirja-arvostelut, 30.6.2015)
Kapteeni Isak Anton Alfthan
luutnantti Pauli (Paul) Marttina.
Yksi Petsamon alatoimiston tukikohdista, Repojärven kalakämppä Rovaniemellä
Edzná

| Edzná |
| --- | --- |
 Gran acrópolis ja Edificio de los Cinco Pisos.
Sijainti
 Edzná
Koordinaatit:  19°35′48.48″N, 90°13′44.76″W
Valtio:  Meksiko
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  400 eaa.–1500-luku
Aiheesta muualla
  Edzná Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Edzná on muinainen mayaintiaanien kaupunki ja nykyinen arkeologinen alue Jukatanin niemimaan pohjoisosassa Meksikossa. Se sijaitsee noin 65 kilometriä Campechen kaupungista pohjoiseen. 
Edznán huomattavin rakennus on 40 metriä korkea päätemppeli, jonka huipulta näkee laajalti ympäristöön. Ensimmäiset havainnot asutuksesta on vuodelta 400 eaa. ja viimeiset 1500-luvulta.
Alue on matkailijoille avoinna.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edzná Wikimedia Commonsissa
Edzná Photo Essay
Wikimapian satelliittikuvaa Edznásta
Alex Rider & arkkienkeli

| Alex Rider & arkkienkeli> Ark Angel |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Anthony Horowitz
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, vakoilu
Kustantaja:  Walker Books
Julkaistu:  1. huhtikuuta 2005
Sivumäärä:  326
ISBN:  0-7445-8324-1
Suomennos
Suomentaja:  Veli-Pekka Ketola
Kustantaja:  Karisto Oy
Julkaistu:  2005
Sivumäärä:  358
ISBN:  951-23-4751-2
Sarja: Alex Rider
Edeltävä:  Scorpia
Seuraava:  Käärmeenpää
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Alex Rider & arkkienkeli (engl. Ark Angel) on Anthony Horowitzin kirjoittama nuortenkirja. Kirja kuuluu Alex Rider -kirjasarjaan. Kirjan alkuteos julkaistiin 2005.  Veli-Pekka Ketolan suomennoksen on julkaissut Karisto Oy Hämeenlinnassa 2006. Kirja sai British Book Awards -palkinnon 2006.
Juoni

Alex on sairaalassa tervehtymässä salamurhayrityksestä, jolla Scorpia-niminen rikollisjärjestö tavoittelee revanssiaan. Luoti melkein koitui hänen kohtalokseen. Ekoterroristijärjestö Kolmas Voima koettaa kidnapata sairaalassa, naapurihuoneessa olevan miljonäärin pojan, Paul Drevinin. Alex onnistuu huiputtamaan kaappaajia, mutta joutuu samalla itse hengenvaaraan. Pako terroristien käsistä pistää Alexin taidot kokeelle, mikä näkyy myös kirjan lopussa olevasta Horowitzin varoituksesta "En ota vastuuta käsivarsien, jalkojen enkä niskojen katkeamisesta".
Palkkioksi Paulin isä Nikolai Drevin kutsuu Alexin lomailemaan Drevinien kanssa Flamingolahdella sijaitsevalle paratiisisaarelle. Nikolai on yksi maailman rikkaimmista miehistä. Myöhemmin ilmenee, että Nikolai on yhdessä Britannian hallituksen kanssa mukana projekti Arkkienkelissä, jossa on pyrkimys avata maailman ensimmäinen avaruushotelli. Nikolain tarkoitusperät ovat kuitenkin erilaiset. Alex hyväksyy lomatarjouksen tietämättään tästä ja pian hän on korviaan myöten mukana juonittelussa. Rikollisia tuntuu olevan kaikkialla ja kun MI6 ottaa häneen yhteyttä työasioissa, ei Alex ole enää lainkaan yllättynyt. Alexin on taas aika muuttua vakoojaksi ja pian hän huomaa, että ekoterroristien käsistä selviytyminen oli tähän verrattuna mitätön juttu. Saarella paljastuu, ettei kaikki olekaan sitä, miltä se näyttää. Löytääkö Alex ratkaisun ennen kuin Washington tuhoutuu?
Karl Heinrich von Bogatzky

| Karl Heinrich von Bogatzky |
| --- | --- |
 Karl Heinrich von Bogatzky
Henkilötiedot
Syntynyt: 1690 Jankowe, Sleesia
Kuollut: 1774 (83–84 vuotta)
Ammatti:  hartauskirjailija, virsirunoilija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karl Heinrich von Bogatzky (1690 Jankowe, Sleesia – 1774) oli saksalainen hartauskirjailija ja virsirunoilija. Hän oli unkarilaista sukujuurta. Nuoruudessaan hän ihastui pietismiin ja opiskeli varsinkin Francken ja Freylinghausenin vaikutuksen alaisena teologiaa. Vaikka hän ei huonon terveytensä vuoksi voinut antautua papinvirkaan, hän vaikutti paljon yksityisenä sielunpaimenena ja myös kirjailijatoimellaan. Hänen luetuin kirjansa on ollut Güldene Schatzkästlein der Kinder Gottes (1718), josta on otettu kymmeniä painoksia.
Bogatzkyn virsi ”Wach’ auf, du Geist der ersten Zeugen” on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 168 nimellä ”Suo, Herra, sama henki meille”, suomentanut Elias Lönnrot.
Suomennetut teokset

Se kallis tavara syntein anteeksi saaminen: kuin myös sen vahvistus Herran Pyhän Ehtoollisen kautta, ruotsista suom. Fredrik Ahlqvist. Helsinki: Joh. Blom 1852.
Hengelliset rauhanrikkojat, neljännestä ruotsal. pain. suom. Albin Järvinen, Helsinki: G. W. Edlund 1890.
Kallis aarre (Der theure Schatz der Vergebung der Sünden), suom. K. M. Olander, WSOY 1898, 3. p. 1946
Kulta-aarteita vuoden joka päivälle (Güldene Schatzkästlein der Kinder Gottes), suomentanut Otto Kolehmainen, Helsinki: Suomen lähetysseura 1926, 4. p. 1965.
Gangsterisota

| Gangsterisota> Gangster Squad |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ruben Fleischer
Käsikirjoittaja:  Will Beall
Perustuu:  Tales from the Gangster Squad (Paul Lieberman)
Tuottaja:   Dan Lin  Kevin McCormick  Michael Tadross 
Säveltäjä:  Steve Jablonsky
Kuvaaja:  Dion Beebe
Leikkaaja:   Alan Baumgarten  James Herbert 
Pukusuunnittelija:  Mary Zophres
Lavastaja:  Gene Serdena
Pääosat:   Josh Brolin  Ryan Gosling  Sean Penn  Nick Nolte  Emma Stone  Anthony Mackie  Giovanni Ribisi  Michael Peña  Robert Patrick 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Village Roadshow Pictures  Warner Bros. 
Levittäjä:  Warner Bros. InterCom Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 11. tammikuuta 2013  Suomi 1. maaliskuuta 2013 
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  60 000 000 dollaria
Tuotto:  105 200 903 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gangsterisota (engl. Gangster Squad) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Ruben Fleischer ja käsikirjoittanut Will Beall. Elokuvan pääosissa esiintyvät Josh Brolin, Ryan Gosling, Nick Nolte, Emma Stone ja Sean Penn. Elokuvan tarina sijoittuu 1940-luvun Los Angelesiin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Josh Brolin  | … |  John O’Mara   |
|  Sean Penn  | … |  Mickey Cohen   |
|  Ryan Gosling  | … |  Jerry Wooters   |
|  Nick Nolte  | … |  Bill Parker   |
|  Emma Stone  | … |  Grace Faraday   |
|  Anthony Mackie  | … |  Coleman Harris   |
|  Giovanni Ribisi  | … |  Conwell Keeler   |
|  Michael Peña  | … |  Navidad ”Christmas” Ramirez   |
|  Robert Patrick  | … |  Max Kennard   |
|  Mireille Enos  | … |  Connie O'Mara   |
|  Sullivan Stapleton  | … |  Jack Whalen   |
|  Wade Williams  | … |  Rourke   |
|  James Landry Hébert  | … |  Mitch Racine   |
|  Mick Betancourt  | … |  Will Hendricks   |
|  Holt McCallany  | … |  Karl Lockwood   |
|  Mac Brand  | … |  Bruiser   |
|  Brandon Molale  | … |  Jimmy ”Bockscar” Knox   |
|  Michael Papajohn  | … |  Mike ”The Flea”   |
|  Jeff Wolfe  | … |  Giovanni Vacarezza   |
|  Anthony Molinari  | … |  Lorenzo Molinari   |
|  James Carpinello  | … |  Johnny Stompanato   |
|  Jon Polito  | … |  Jack Dragna   |
|  Austin Highsmith  | … |  Patty   |
Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Gangsterisota on esimerkki elokuvasta, joka kertoo enemmän omasta tekoajankohdastaan kuin ajasta, jota se kuvaa: ”[K]ertakäyttöviihteeksi kyhätty pätkä satsaa suoraviivaiseen toimintaan. Kuvasto on kiiltokuvamaisen tyyliteltyä ja henkilöt geneerisiä paperinukkeja, joita ei juuri syvennetä. Nykypäivän poliittisen korrektiuden nimissä erikoisryhmästä löytyvät myös etniset kiintiöhahmot.” Filmgoerin Aleksi Salonen oli vielä tylympi: ”Gangsterisota on ala-arvoisesti kirjoitettu klisee, joka ei huvita edes vahingossa.” Hän antoi elokuvalle yhden tähden viidestä.
Isak Andic

Isak Andic
Isak Andic (1953 Istanbul – 14. joulukuuta 2024 lähellä Barcelonaa) oli turkkilaissyntyinen liikemies. Hän muutti 14-vuotiaana perheineen Barcelonaan ja tuli tunnetuksi Mango-vaatemerkin perustajana.
Andic syntyi sefardijuutalaiseen perheeseen ja aloitti uransa Kataloniassa myymällä vaatteita kirpputoreilla. Hän perusti vanhemman veljensä Nahmanin avustamana vuonna 1984 ensimmäisen liikkeensä Barcelonan Passeig de Gràcia -kadulle. Mango-yhtiö laajeni kansainväliseksi ja Andic saavutti Espanjan viidenneksi suurimman varallisuuden. Sen arvioitu nettoarvo oli 4,5 miljardia euroa. Andic toimi Family Business Instituten puheenjohtajana, ja hänellä oli luottamustehtäviä muun muassa Museo del Pradossa ja Museu Nacional d’Art de Catalunyassa.
Andic kuoli 71-vuotiaana pudottuaan noin 150 metrin korkeudesta ollessaan patikoimassa vuoristossa lähellä Barcelonaa.
Jyrki Haapala

Jyrki Haapala on suomalainen tanssitaiteilija. Hän on valmistunut tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta ja opiskellut ja työskennellyt ulkomailla ja Suomessa. Haapala on muun muassa tanssinut Belgiassa koreografi Anne Teresa De Keersmaekerin johtamassa X-Group-ryhmässä. Koreografina Haapala on tehnyt useita teoksia, joita on esitetty suomalaisilla kulttuurifestivaaleilla ja näyttämöillä, kuten Zodiak – Uuden tanssin keskuksessa, Helsingin juhlaviikoilla ja Pyhäjärven Täydenkuun tansseilla sekä Buenos Airesin nykytanssifestivaaleilla Argentiinassa.
Ura

Haapala on opiskellut Teatterikorkeakoulun lisäksi Western Australian Academy of Performing Arts'ssa ja Edith Cowan Universityssa Australiassa. Hän on työskennellyt tanssijana, koreografina ja tanssinopettajana Suomessa, Portugalissa, Hollannissa ja Belgiassa. Belgiassa Haapala tanssi Anne Teresa De Keersmaekerin johtamassa X-Groupissa, jossa tanssitaiteilijat eri maista työskentelivät yhdessä etsien uusia työvälineitä tanssijan ja koreografin työhön. Siellä hän työskenteli yhdessä muun muassa argentiinalaisen Gustavo Lesgartin ja brittiläisen Akram Khanin kanssa. Haapala toimi tanssijana myös belgialaisessa, Maria Clara Villa Lobosin johtamassa XL Production -tanssiryhmässä. Haapala on myös toiminut tanssijana muun muassa koreografien Kirsi Monni, Minna Tuovinen, Martin Heslop ja Arja Tiili teoksissa.
2004–2012 Jyrki Haapala toimi koulutuksen johtajana kansainvälisessä ammattitanssijan koulutusohjelmassa Pohjois-Karjalan ammattiopistossa Outokummussa. Hän oli myös Indie Art Factoryn perustajajäsen. Suomen Kulttuurirahasto tuki kolmen vuoden taiteilija-apurahalla Haapalan alkua koreografin työssä. Haapala on kehittänyt ja johtanut Karelia European Neighborhood and Partnership Instrument, cross border cooperation (ENPI CBC) rahoittamia hankkeita Karjalan tasavallassa, Venäjällä vuosien 2006–2013 välillä.
Tanssijan ja koreografin työn ohella Jyrki Haapala toimii myös elokuvantekijänä. Hän on käsikirjoittanut ja ohjannut maailman ensimmäisistä karjalankielisistä elokuvista koostuvan elokuvatrilogian Dorogu – Karjalan mystisillä poluilla.
Aiheesta muualla

Jyrki Haapala Suomalaisen tanssin tietokannassa