Zarathustralaisuus
Oppi > Luonto ja oikeus

Zarathustralainen uskonto korostaa dualistista erottelua hyvän ja pahan välillä. Zarathustralaisten pyhän kirjan, Avestan mukaan hyvää, totta ja oikeudenmukaista on se, mikä on luonnonmukaista. Oikeudenmukaisesta luonnonjärjestyksestä käytetään avestankielistä sanaa aša. Sanskritin kielessä vastaava luonnonjärjestystä tarkoittava sana on rta.
Zarathustralaisen luomismyytin mukaan Ahura Mazda oli olemassa valossa ja hyvyydessä, kun taas Angra Mainyu eli pimeydessä ja tietämättömyydessä. Ne ovat olleet olemassa toisistaan ​​riippumatta koko ajan ja ilmentävät päinvastaisia ​​aineita. Ahura Mazda ilmaisi itsensä ensin seitsemässä jumalallisessa olennossa nimeltä Amesha Spentas, jotka tukevat häntä ja edustavat persoonallisuuden ja luomisen hyviä puolia sekä lukuisia Yazatoja, palvonnan arvoisia jumalia. Sitten Ahura Mazda loi itse aineellisen ja näkyvän maailman. Ahura Mazda loi kelluvan munanmuotoisen kaikkeuden kahdessa osassa: ensin hengellisen (menog) ja 3000 vuotta myöhemmin fyysisen (getig) maailman. Sen jälkeen Ahura Mazda loi Gayomardin, arkkityyppisen täydellisen ihmisen, ja Gavaevodatan, nautaeläimen (vrt. Auðhumla) ja kaikkien hyväntahtoisten eläinten esiäidin. Angra Mainyu taas loi kaiken pahan ja kieroutuneen, kuten demonit, käärmeet, kärpäset ja kaikki muut inhottavat eläimet hyvien vastineiksi, ihmistä lukuun ottamatta. Sen jälkeen hän hyökkäsi maailmaan minkä yhteydessä sekä alkuperäinen ihminen että nauta kuolevat. Nämä kuitenkin ehtivät tuottaa siemeniä joita Mah (’kuu’ Avestan kielellä) suojelee. Alkuhärän siemenistä kasvaa hyödylliset kasvit ja eläimet, ja alkuihmisen siemenistä kasvi jonka lehdistä tulivat ensimmäinen ihmispari.
Luonnonjärjestys ilmenee kasvien, ihmisten ja eläinten välisenä sopusointuna. Oikeudenmukaista luonnonjärjestystä ylläpitää Jumalallinen Viisaus Ahura Mazda (Viisas herra, myös muodossa Ohrmazd), jonka symbolina toimii aurinko. Auringolla ja tulella on zarathustralaisessa uskonnossa tärkeä rooli. Tästä syystä uskonnon edustajia on kutsuttu ”tulenpalvojiksi”. Parsilaisten temppeleissä palaa ikuinen tuli, joka symboloi jumaluuden kipinää ihmisen sielussa.
Luonnonjärjestyksen vastakohdasta käytetään sanaa drudž, joka tarkoittaa pahaa ja rappiota. Oikeuden- ja luonnon kanssa sopusoinnussa olevat teot edistävät ihmisten ja eläinten välistä harmoniaa, terveyttä ja hyvää mieltä. Luonnonvastaiset teot rikkovat luonnon ja ihmisten välistä harmoniaa. Ne tuottavat sairauksia ja surumielisyyttä. Uskomuksen, toiminnan tai tiedon arvo riippuu siitä edistääkö se elämälle myönteisiä asioita: iloluontoisuutta, terveyttä ja hyvää mieltä.
Rappion, surun ja sairauksien aiheuttajaksi zarathustralaiset personifioivat Pahan hengen (Angra Mainju, toisinaan myös Ahriman). Avestan vanhimmissa hymneissä nimeä ei mainita lainkaan, sillä sitä vältettiin tabuistisesti. Myöhemmän käsityksen mukaan Jumalallinen viisaus Ahura Mazda on luojajumala ja taistelee pahaa ja valheellista Angra Mainjua vastaan. Nämä kaksi henkeä esitetään toisinaan kaksosina.
Erottelulla oikeudenmukaisen luonnon järjestyksen ja rappion välillä on keskeinen asema. Ihminen joutuu tekemään elämässään valinnan kumpaa tietä hän seuraa: elämään johtavaa- vai rappioon johtavaa tietä. Avesta korostaa valinnan tekemisessä yksilön tahdon vapautta. Tämä tuodaan ilmi Avestassa seuraavalla tavalla (Jasna 30-2): ”Tutki selvästi näkevällä mielellä valintaa, jonka jokainen joutuu itse tekemään kahden vaihtoehdon välillä.”
Luonnonjärjestyksen mukaan toimivasta ihmisestä zarathustralaiset käyttävät sanaa ašavan, joka tarkoittaa totuuden seuraajaa. Totuuden seuraajille Avesta lupaa palkinnoksi hyvän mielen, onnellisuuden ja viisauden. Sinä päivänä, kun Zarathustra itse valitsi luonnonjärjestyksen mukaisen elämän, hänelle esitettiin seuraavat kysymykset: ”Kuka sinä olet?”, ”Kenelle sinä kuulut?” (Jasna 43-7) Nämä perustavat kysymykset pakottivat Zarathustran tiedostamaan oman paikkansa ja tekojensa seuraukset.
Luonnonjärjestyksen vastaisesti toimivia ihmisiä kutsutaan valheen seuraajiksi (dragvant). Ihmisen tekemän valinnan seuraukset totuuden ja valheen väliltä, näkyvät hänen omassa elämässään. Ihminen ei ole luonnostaan paha. Epäterveet ja surumieliset ajatukset saavat ihmiset toimimaan luontonsa vastaisesti. Zarathustran hymneissä esitetään seuraava näkemys valheen seuraajista: ”Heidän mielensä oli sekava, kun he tekivät valintaa ja he valitsivat huonot ja epäterveet ajatukset. Näin he lankesivat väkivaltaan, sairaan miehen elämään.” (Jasna 30-6)
Ne, jotka valitsevat seuraavansa valheen tietä, eivät menesty elämässä. He saavat osakseen erilaisia sairauksia sekä murheita. ”Sinä valheen palvoja, sinun osasi on pimeydessä eläminen, pilaantunut ruoka, suru ja huono terveys, senkaltaiseen olemiseen johtaa sinun paha mielesi sinut sinun omien tekojesi seurauksena.” (Jasna 31-20)
Zarathustralaisten mukaan ihmiset, jotka toimivat luonnonvastaisesti ja seuraavat valhetta vahingoittavat maata. Maalla, jota pidetään pyhänä, on keskeinen asema uskonnossa. Maan symbolina toimii ”lehmän sielu”, josta käytetään avestankielistä nimitystä gauša urva. Koska lehmällä on tärkeä rooli uskonnossa, Avesta käyttää totuutta ja oikeutta seuraavista ihmisistä myös nimitystä ”hyvä paimen”. Lehmällä ja sen kunnioittamisella on tärkeä rooli intialaisessa kulttuurissa. Hindulaisille lehmä on pyhä eläin. Lehmän kunnioittamisen tärkeä rooli tuo esiin zarathustralaisuuden ja intialaisen kulttuurin välisen vuorovaikutuksen.