stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huang Nanyan

| Huang Nanyan> 黄楠雁.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Guangxi, Kiina
Kansalaisuus:   Kiina
Sulkapalloilija
Pituus:  167 cm
Paino:  56 kg
Kätisyys:  Oikea
| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten sulkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Naisten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | Nelinpeli |  |
Huang Nanyan (kiin. 黄楠雁, s. 11. huhtikuuta 1977 Guangxi) on kiinalainen kilpauransa lopettanut sulkapalloilija ja olympiamitalisti. Huang pelasi Sydyneyn olympialaisissa nelinpelissä Yang Wein parina. He voittivat toisella kierroksella Sujitra Ekmongkolpaisarnin ja Saralee Thungthongkamin. Puolivälierissä Huang ja Yang voittivat alankomaalaiset Lotte Jonathansin ja Nicole van Hoorenin sekä välierissä eteläkorealaiset Chung Jae-heen ja Ra Kyung-minin. Loppuottelussa he kuitenkin hävisivät kiinalaisparille Ge Fei-Gu Junille erin 2–0.
Huang Hsiao-wen

| Huang Hsiao-wen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1997
Kansalaisuus:   Taiwan
Nyrkkeilijä
Aktiivisena:  2016–
Pituus:  175  cm
Painoluokka:  51 kg
| Mitalit> Amatöörinyrkkeily.MM-kilpailut  | Mitalit> Amatöörinyrkkeily.MM-kilpailut  | Mitalit> Amatöörinyrkkeily.MM-kilpailut  | Amatöörinyrkkeily>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ulan-Ude 2019 | 54 kg |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bangkok 2019 | 54 kg |  |
|  Pronssia | Hồ Chí Minhin kaupunki 2017 | 57 kg |  |
Huang Hsiao-wen (kiin.: 黃筱雯, s. 31. elokuuta 1997) on taiwanilainen amatöörinyrkkeilijä ja maailmanmestari.
Huang on kilpaillut vuodesta 2016 lähtien. Vuonna 2017 Huang eteni Aasian-mestaruuskilpailuissa välieriin, mutta hävisi sen Yin Junhualle, mutta saavutti samalla ensimmäisen arvokisamitalin, kun saavutti AM-pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin Aasian-mestaruuskilpailuissa Huang eteni loppuotteluun 54 kg sarjassa, mutta hävisi loppuottelun kiinalaiselle Shi Qianille. MM-kilpailuissa 2019 Huang otteli 54 kg sarjassa. Huang voitti ensimmäisessä ottelussaan Giordana Sorrentinon ja puolivälierissä Aira Villegasin 5–0. Välierissä Huang voitti intialaisen Jamuna Boron ja loppuottelussa ranskalaisen Caroline Cruveillierin. Vuonna 2020 Chang varmisti paikan Tokion olympialaisten 51 kg sarjaan Aasian ja Oseanian olympiakarsintaturnauksesta.
Huhtikuuhun 2021 mennessä Huang on kilpaillut amatööriurallaan yhdeksän ottelua, josta on voittanut kuusi.
Huang opiskelee parhaillaan katolisessa Fu Jen -yliopistossa.
Huang Hua

Huang Hua (1978)
Huang Hua (25. tammikuuta 1913 – 24. marraskuuta 2010) oli kiinalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän toimi Kiinan kansantasavallan ulkoministerinä vuosina 1976–1982.
Huang Hua syntyi Hebeissä ja liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1936. Hän opiskeli Yenchingin yliopistossa.
Huang Huaa edelsi ulkoministerin virassa Qiao Guanhua ja seurasi Wu Xueqian. Hän kuoli 97-vuotiaana marraskuussa 2010.
Hyvä Haltiakummi

Tuhkimon Hyvä Haltiakummi Disneyland Parisissa.
Hyvä Haltiakummi (engl. Fairy Godmother) on saduissa esiintyvä keiju, jolla on taikavoimia ja joka toimii jonkun mentorina tai oppivanhempana. Hyvä Haltiakummi voi tarkoittaa myös Hyvää Haltijatarta, kuten Prinsessa Ruusunen -sadussa esiintyvät kolme haltiatarta ja Grimmin veljesten tarinassa Little Briar Rose esiintyvät 13 viisasta naista. Tunnetuin Hyvä Haltiakummi on Tuhkimo-sadussa esiintyvä hahmo, joka kuvataan iäkkäänä valkohiuksisena naisena, jolla on sininen kaapu, violetti rusetti ja valkoinen taikasauva ja hänen tunnetuin repliikkinsä loitsiessaan on "Bibbidi bobbidi boo!".
Disneyn tarinoissa

Disneyn vuoden 1950 Tuhkimo-elokuvassa Hyvä Haltiakummi ilmestyi Tuhkimon luokse tämän itkiessä puutarhassa ja lohdutti häntä. Hyvä Haltiakummi loitsii Tuhkimolle uuden puvun ja lasikengät ja muuttaa kurpitsan vaunuiksi, Tuhkimon hiiriystävät hevosiksi ja koiran ajuriksi, jotta Tuhkimo pystyisi osallistumaan Prinssi Uljaan järjestämiin tanssiaisiin. Hyvä Haltiakummi varoitti Tuhkimoa, että keskiyön koittaessa taika raukeaisi ja kaikki palaisivat ennalleen. Tuhkimon lähtiessä Hyvä Haltiakummi vilkutti tälle hyvästiksi ja katosi. Elokuvan jatko-osassa Tuhkimo II – Unelmien prinsessa Hyvä Haltiakummi on lukemassa Tuhkimo-satua tämän hiiriystäville, jotka aikovat yhdessä kertoa uuden kolmiosaisen tarinan mitä Tuhkimolle tapahtui ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen. Yhdessä tarinoista Hyvä Haltiakummi muutti yhden hiiristä pitkäksi ihmiseksi auttamaan Tuhkimoa tämän linnassa. Tuhkimo III – Taikansa kutakin -elokuvassa Hyvä Haltiakummi vahingossa kadotti taikasauvansa, joka päätyi Anastasian käsiin. Mennessään hänen luokseen pyytämään sauvaansa takaisin, Anastasia vahingossa muutti Hyvän Haltiakummin kiveksi loitsulla. Tämän jälkeen Lady Tremaine käytti taikasauvaa muuttaakseen aikaa ja peruuttaakseen Tuhkimon onnen. Myöhemmin kun Lady Tremaine ja Drizella oli kukistettu, Hyvä Haltiakummi palasi normaaliksi ja peruutti loitsullaan tapahtuneen, jotta Tuhkimo ja Prinssi Uljas voisivat jälleen elää onnellisena elämänsä loppuun asti.
Vuoden 2015 Tuhkimo-elokuvassa Hyvää Haltiakummia esitti Helena Bonham Carter.
Hyvä Haltiakummi esiintyi myös Mikin klubi-sarjassa.
Romaanissa Descendants: Isle of the Lost kerrotaan, että Hyvä Haltiakummi oli herättänyt henkiin kaikki edesmenneet Disneyn pahikset ja karkoittanut heidät Isle of the Lostille ja luonut saaren ympärille taikamuurin, joka esti heitä pakenemasta saarelta. Hyvä Haltiakummi toimii myös Auradonin koulun rehtorina ja hänellä on Jane-niminen tytär. Hyvä Haltiakummi säilyttää taikasauvaansa Auradonin museossa. Descendants-elokuvatrilogiassa Hyvää Haltiakummia esittää Melanie Paxson ja hän on elokuvassa nuorekkaan ja kauniin näköinen, vaikka Cruella de Vil kutsuu häntä "vanhaksi lepakoksi". Romaanissa Rise of the Isle of the Lost: A Descendants Novel Hyvä Haltiakummi tuhosi neljä pahuuden talismaania, jotka Mal, Evie, Jay ja Carlos olivat tuoneet hänelle. Myöhemmin Hyvä Haltiakummi esti nelikkoa viemästä pikavenettä satamasta ja ennen kuin hän ehti rangaista heitä, kuningas Ben ilmestyi paikalle ja kertoi lähettäneensä heidät salaiselle tehtävälle, jolloin Hyvä Haltiakummi pyysi heiltä anteeksi. Romaanissa Escape from the Isle of the Lost: A Descendants Novel kerrotaan, että Hyvällä Haltiakummilla on sisar, jonka nimeä ei mainittu.
Muualla

Hyvä Haltiakummi esiintyy elokuvassa Shrek 2. Hän on elokuvan antagonisti eikä näin ollen "hyvä". Elokuvassa hän yrittää saada poikansa Prinssi Uljaan prinsessa Fionan mieheksi kiristämällä tämän isää kuningas Haroldia. Elokuvan lopussa Haltiakummi tekee taikajuoman, jonka juoja rakastuisi ensimmäiseen suutelemaansa henkilön. Hän käskee kuningasta laitamaan sitä Fionan teehen. Kun Fiona on juonut teen, Shrek tulee yrittämään estämään Fionan ja Uljaan välistä suudelmaa, mutta epäonnistuu. Kuitenkaan mitään ei tapahdu, jolloin kuningas Harold paljasta antaneensa Fionalle "vahingossa" väärän teen, jolloin Haltiakummi suuttuu, ja hyökkää Shrekin kimppuun loitsullaan. Kuningas kuitenkin hyppää Shrekin eteen jolloin loitsu kimpoaa hänen haarniskastaan Keijukummiin, joka muuttuu kupliksi. Kuningas selviää, mutta muuttui sammakoksi. Seuraavassa elokuvassa Shrek kolmas Prinssi Uljas yrittää muiden satupahisten kanssa vallata valtakunnan ja tappaa Shrekin.
Hyvä Haltiakummi esiintyi myös Olipa kerran -sarjan ensimmäisen kauden neljännessä jaksossa ja seitsemännen kauden avausjaksossa.
Ihmeperhe (videopeli)

| Ihmeperhe |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Heavy Iron Studios (PS2, Xbox, GameCube) Helixe (GBA) Beenox (Windows, OS X)
Julkaisija:  THQ
Jakelija:  Disney Interactive Studios
Säveltäjä:  Michael Giacchino Chris Tilton Tim Simonec
Pelimoottori:  RenderWare
Julkaistu:  Gameboy AdvanceNA 1. marraskuuta 2004EU 5. marraskuuta 2004 Nintendo GameCubeNA 1. marraskuuta 2004EU 10. marraskuuta 2004 OS XNA 26. lokakuuta 2004 PlayStation 2, Windows, XboxEU 29. lokakuuta 2004NA 1. marraskuuta 2004
Lajityyppi:  toimintaseikkailu, beat 'em up
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 7 ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo / ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo (GBA)
Alusta:  Nintendo Game Boy Advance, Nintendo GameCube OS X, Microsoft Windows PlayStation 2, Xbox
Jakelumuoto:  DVD, optinen levy, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Ihmeperhe (engl. The Incredibles) on Heavy Iron Studiosin kehittämä ja THQn julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu samannimiseen elokuvaan. Peli julkaistiin vuonna 2004 Game Boy Advancelle, Nintendo GameCubelle, OS X:lle, Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle ja Xboxille. Peli sisältää yhteensä 18 eri kenttää.
Aiheesta muualla

The Incredibles MobyGamesissa (englanniksi)
The Incredibles MobyGamesissa (englanniksi)
| --- | --- |
Elokuvat:   Ihmeperhe (2004)  Ihmeperhe 2 (20218) 
Lyhytelokuvat:   Jaskan isku (2005)  Eira-täti (2018) 
Videopelit:   Ihmeperhe (2004)  The Incredibles: Rise of the Underminer (2005)  Rush: A Disney–Pixar Adventure (2012)  Disney Infinity (2013)  Disney Magic Kingdoms (2016)  Lego The Incredibles (2018)  Disney Mirrorverse 2022) 
Hahmot:   Herra Ihme  Rajaton  Ilona Vaara  Esa Vaara  Jaska Vaara  Eira Kuosi  Hyytäjä  Syndrooma
Hirventappaja

| Hirventappaja> The Deerslayer |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  James Cooper
Kieli:  englanti
Genre:  nuortenkirja fiktio
Julkaistu:  1841
Suomennos
Suomentaja:  Uuno Helve
Kustantaja:  WSOY
Sarja: Nahkasukka
Edeltävä:  Haukansilmä
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hirventappaja (engl. The Deerslayer) on James Fenimore Cooperin vuonna 1841 julkaistu kirja. Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1740-luvulle. Kirjan tapahtumapaikkana on Otsego-järvi New Yorkin osavaltion alueella. Hirventappaja on kronologisesti Cooperin Nahkasukka-sarjan ensimmäinen osa, vaikka ilmestyikin viimeisenä.
Juoni

Kirja kertoo Hirventappajan nimellä tunnetun Natty Bumppon ja Hätä-Harryn nuoruudesta. Kirjan alussa Hirventappaja ja Hätä-Harry tapaavat Tom Hutter -nimisen ansastajan ja suojautuvat tämän luokse metsässä vaanivilta mingoilta.
Torjuttuaan mingojen yrityksen hyökätä Hutterin asuntolaivalle Harry ja Tom Hutter lähtevät kostamaan intiaaneille. Yritys ei suju, vaan molemmat jäävät intiaanien vangeiksi. Saman päivän iltana Hirventappajan avuksi saapuu delaware-intiaani Chingachgook. Hirventappajan ja Chingachgookin on nyt pelastettava toverinsa vihollisen käsistä.
Indian Airlinesin lento 171

Indian Airlinesin lento 171 oli 12. lokakuuta 1976 tapahtunut lento-onnettomuus, jossa intialaisen Indian Airlinesin Caravelle-matkustajakone tuhoutui räjähdyksessä sen yrittäessä hätälaskua pian lähdettyään Bombayn (nyk. Mumbai) silloiselta Santa Cruzin lentoasemalta kohti Madrasia (nyk. Chennai). Kaikki koneessa olleet 89 matkustajaa ja kuusihenkinen miehistö saivat surmansa, useimmat pahoin palaneina.
Onnettomuus aiheutui heti nousussa ilmenneestä kakkosmoottorin viasta, joka aiheutti tulipalon. Tuli pääsi leviämään, kun miehistö ei heti sulkenut polttoaineen syöttöä moottoriin. Tuli vaurioitti koneen hydrauliikkaa, mikä aiheutti koneen hallinnan menettämisen hätälaskussa. Kone iskeytyi maahan 45 asteen kulmassa nokka edellä noin 300 metriä ennen kiitoradan alkua..
Hr. Ms. De Ruyter (C801)

| Hr>  Ms. De Ruyter |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wilton-Fijenoord, Schiedam
Kölinlasku:  5. syyskuuta 1939
Laskettu vesille:  19. joulukuuta 1941
Palveluskäyttöön:  18. marraskuuta 1953
Loppuvaihe:  myyty Perun laivastolle maaliskuussa 1973 museolaiva
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 681 t (standardi)
Pituus:  187,32 m
Leveys:  17,25 m
Syväys:  6,72 m
Koneteho:  4 × Werkspoor-Yarrow -höyrykatilaa 2 × De Schelde Parsons -turbiinimoottoria 2-akselia 85 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  926
Aseistus
Aseistus:  8 x Bofors 152/53 mm -tykkiä kaksoistorneissa 8 x 57 mm tykkiä 8 x Bofors 40/70 mm -ilmatorjuntatykkiä
Hr. Ms. De Ruyter (runkonumero C801) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan kevyt risteilijä, jonka rakennustyöt aloitettiin hieman ennen toisen maailmansodan alkamista. Sodan aikana työt oli keskeytettynä ja se liitettiin laivastoon vasta vuonna 1953. Alus oli palveluksessa vuoteen 1973 ja se myytiin vielä samana vuonna Perulle. Alus jatkoi Perun laivastossa palvelustaan nimellä BAP Almirante Grau vuoteen 2017. Alus on sijoitettu museolaivaksi.
Valmistus

Alus tilattiin Schiedamista Wilton-Fijenoordin telakalta, missä köli laskettiin 5. syyskuuta 1939 nimellä Hr. Ms. De Zeven Provinciën. Saksan vallatessa Alankomaat toukokuussa 1940 työt aluksella olivat vasta alussa. Saksan laivasto päätti jatkaa töitä aluksen valmistumiseksi. Alus laskettiin vesille 24. joulukuuta 1944. Alus oli tarkoitus upottaa sulkulaivaksi Rotterdamiin johtavaan vesitiehen Nieuwe Waterwegiin.
Alankomaiden vapauttamisen jälkeen Alankomaiden laivasto saattoi päätökseen aluksen rakennustyöt ja alus otettiin palvelukseen 18. marraskuuta 1953 nimellä Hr. Ms. De Ruyter.
Palvelus

Alankomaiden laivastossa alus osallistui sisaraluksensa kanssa lukuisiin Naton järjestämiin harjoituksiin ja se oli useaan kertaan lippulaivana erilaisissa laivasto-osastoissa. Alus oli 1962-1964 modernisoitavana, jolloin takakannen tykkitornit oli tarkoitus korvata RIM-2 Terrier -ilmatorjuntaohjuksin. Varojen puutteen vuoksi työstä kuitenkin luovuttiin.
Alus poistettiin palveluksesta 16. lokakuuta 1972 ja myytiin Perulle 7. maaliskuuta 1973.
Palvelus > BAP Almirante Grau

Peru hankki aluksen vastapainoksi Chilen laivastolle hankitulle Ruotsin laivaston HMS Göta Lejonille. Perun laivasto otti aluksen palvelukseensa 23. toukokuuta 1973 nimellä BAP Almirante Grau. Alus saapui uuteen kotisatamaansa Callaoon 11. heinäkuuta. Se nimettiin laivaston lippulaivaksi, kun aiempi lippulaiva nimettiin BAP Capítan Quinõnesiksi.
Alus oli modernisoitavana 1985-1988 telakalla Amsterdamissa, minä aikana aluksesta käytettiin nimeä Proyecto de Modernización 01. Lippulaivan tehtävät siirrettiin aluksen sisarlaivalle, joka sai nimen Almirante Grau. Aluksen palatessa Callaoon 15. helmikuuta 1988 alusten nimet palautettiin entiselleen.
Modernisoinnin aikana alukselle asennettiin:
Signaal SEWACO Foresee PE -taistelunjohtojärjestelmä, *Signaal DA-08 merivalvontatutka
Signaal LW-08 ilmavalvontatutka
Decca 1226 merenkulkututka
Signaal STIR-24 tulenjohtotutka
Signaal WM-25 tulenjohtotutka
Signaal LIROD-8 suuntain
Signaal Rapid ESM-järjestelmät
Signaal CME Scimitar ECM-järjestelmä
2 × Matra Défense Dagale decoy
1 × Matra Défense Sagaie decoy
Link Y -datalinkki
2 × Bofors signaaliamplifieria
Töiden aikana alukselta poistettiin neljä kaksiputkista Boforsin 57 millimetrin tykkiä sekä aluksen runkoon asennettu CWE-610 kaikuluotain.
Modernisointia täydennettiin Callaossa SIMAn telakalla, missä asennettiin vuonna 1993 kahdeksan Otomat Mk 2 merimaaliohjusta ja vuonna 1996 kaksi OTO Melaran kaksiputkista 40L70 DARDO tykkiä asennettiin neljän Boforsin 40 millimetrin 70 pituuskaliiperiin ilmatorjuntatykin tilale.
LW-08 tutka korvattiin myöhemmin AN/SPS-6 järjestelmällä ja poistettu tutka asennettiin fregatti BAP Carvajalille vuonna 2003.
Alus poistettiin palveluksesta 26. syyskuuta 2017, jolloin se oli maailman viimeinen tykein aseistettu palveluksessa ollut risteilijä. BAP Montero, joka nimettiin Almirante Grauksi, korvasi aluksen lippulaivana. Laivasto ilmoitti 9. elokuuta 2019, että alus sijoitetaan museolaivana Limaan.
Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau

| Honoré Gabriel Riquetti de Mirabeau |
| --- | --- |
 Honoré Gabriel Riquetti de Mirabeau, Joseph Bozen maalaama muotokuva vuodelta 1789.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1749 Le Bignon
Kuollut: 2. huhtikuuta 1791 (42 vuotta) Pariisi
Arvonimi: kreivi, markiisi
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Honoré Gabriel Riquetti de Mirabeau (9. maaliskuuta 1749 Le Bignon, Ranska – 2. huhtikuuta 1791 Pariisi, Ranska) eli suuri Mirabeau oli ranskalainen kreivi (myöhemmin markiisi), poliitikko ja kirjailija, jolla oli merkittävä rooli Ranskan suuren vallankumouksen kahden ensimmäisen vuoden aikana. Puhujanlahjoistaan tunnettu Mirabeau oli vaikutusvaltaisimpia jäseniä perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa ja pyrki luomaan perustuslaillisen monarkian Ranskaan, joskaan hänen toiveensa eivät toteutuneet kaikissa asioissa. Mirabeau siirtyi vähitellen uhmakkaasta vallankumousjohtajasta maltilliseksi hovin liittolaiseksi, ja kuoli ennen vallankumouksen siirtymistä radikaalimpaan vaiheeseen.
Elämäkerta > Perhetausta

Mirabeau kuului vanhaan provencelaiseen sukuun, joka oli omistanut vuodesta 1570 Mirabeau-nimisen läänityksen Provencessa ja saanut vuonna 1685 markiisin aatelisarvon. Mirabeaun vanhemmat olivat markiisi Victor Riquetti de Mirabeau (Mirabeau vanhempi) ja Marie-Geneviève de Vassan. Isä oli kuuluisa taloustieteilijä ja uudistusmielinen fysiokraatti. Mirabeaun nuorempi veli oli André Boniface Louis Riquetti de Mirabeau, josta tuli myös vallankumouksen aikana poliittinen vaikuttaja.
Jälkimaine

Mirabeaun hautajaisista muodostui valtava kansallinen surujuhla. Pariisin käyttöön vihkimättömästä uudesta Sainte-Genevieven kirkosta tehtiin Panthéon, Ranskan kansallisten suurmiesten hautapaikka, juuri Mirabeaun hautausta varten. Hänet haudattiin sinne 5. huhtikuuta 1791. Hänen haudalleen kiinnitettiin laatta, jossa luki ”suurmiehelle kiitolliselta isänmaalta”. Hautakiveen kaiverrettiin Mirabeaun viimeinen sana dormir (nukkua) ja se oli aina valkeiden kukkien peittämä.
Mirabeaun Ludvig XVI:lle lähettämät salaiset kirjeet olivat jääneet muiden salaisten asiakirjojen kanssa Tuileries’n palatsiin kätkettyyn niin sanottuun rautakaappiin (armoire de fer). Sitä ei löydetty heti palatsin valtauksen yhteydessä elokuussa 1792, mutta marraskuussa 1792 kuninkaan lukkoseppä François Gamain paljasti kätkön, jolloin kirjeiden sisältö tuli julkisuuteen. Mirabeaun jälkimaine vastaperustetussa tasavallassa romahti, kun ilmeni, että hän oli ollut hovin ostettavissa. Kansalliskonventti määräsi lopulta siirtämään Mirabeaun jäännökset pois Panthéonista 21. syyskuuta 1794. Ne siirrettiin Saint-Étienne-du-Montin kirkon viereiselle Sainte-Genevièven hautausmaalle ja niiden tilalle vapautuneeseen hautaan siirrettiin edellisenä vuonna murhattu Jean-Paul Marat. Vuonna 1798 Mirabeaun jäännökset siirrettiin edelleen hänen siskonsa toiveesta Clamartin hautausmaalle, jossa ne haudattiin nimettömään joukkohautaan. Myöhemmin niitä ei ole onnistuttu löytämään.
Mirabeaun kasvattipoika Lucas de Motigny toimitti hänen vuosina 1834–1835 julkaistut muistelmansa.
Historioitsija Octave Aubry kutsui Mirabeauta muun muassa ”vallankumouksen aivoiksi ja kieleksi”.
Mirabeaun synnyinkunta on nykyään nimeltään Le Bignon-Mirabeau.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau Wikimedia Commonsissa
Helena Partanen : Nuori Mirabeau, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 03.03.1929, nro 9, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mirabeaun pamfletti Des Lettres de Cachet et des prisons d'état (1782).
Mirabeau, Jean-Urbain Guérinin tekemän muotokuvan mukaan.
Marraskuussa 1792 julkaistu pilapiirros, jossa Tuileries’n palatsin rautakaapista paljastuu Mirabeaun luuranko raskauttavien kirjeiden kanssa.
Hirvensarvisaniainen

| Hirvensarvisaniainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Saniaiset Pteridophytina
Luokka::  Polypodiopsida
Lahko::  Polypodiales
Heimo::  Kallioimarrekasvit Polypodiaceae
Suku::  Sarvisaniaiset Platycerium
Laji::  bifurcatum
Kaksiosainen nimi
 Platycerium bifurcatum  (Cav.) C.Chr. 
Katso myös
   Hirvensarvisaniainen Wikispeciesissä   Hirvensarvisaniainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hirvensarvisaniainen (Platycerium bifurcatum) on saniaislaji kallioimarrekasveihin kuuluvassa sarvisaniaisten (Platycerium) suvussa. Se kasvaa luonnonvaraisena Uuden-Guinean ja Itä-Australian trooppisissa metsissä ja tulokaslajina Havaijilla. Hirvensarvisaniainen on puiden rungoilla kasvava epifyytti eli päällyskasvi, jonka kasvulehdet ovat suuret, sarvimaisesti haarautuvat.
Huonekasvina hirvensarvisaniainen on vaikeahoitoinen, koska se vaatii kostean ilman. Kasvupaikan on oltava kevyesti varjoisa ja lämmin. Saniainen kastellaan upottamalla veteen, kuivumista se ei kestä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hirvensarvisaniainen – Platycerium bifurcatum
Puutarha.net: Hirvensarvisaniainen (Platycerium bifurcatum)
Huonekasvit.fi: Hirvensarvisaniainen (Platycerium bifurcatum) (Arkistoitu – Internet Archive)
Rumankaunis saniainen
United States Department of Agriculture (USDA): Platycerium bifurcatum (englanniksi)
Hillsiden kuristaja

| Hillsiden kuristaja> The Hillside Strangler |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chuck Parello
Käsikirjoittaja:   Stephen Johnston  Chuck Parello 
Tuottaja:  Michael Avery
Säveltäjä:  Danny Saber
Kuvaaja:  John Pirozzi
Leikkaaja:  Paul Heiman
Pääosat:   C. Thomas Howell  Nicholas Turturro  Allison Lange 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Darclight
Ensi-ilta:  25. helmikuuta 2004 (USA)
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hillsiden kuristaja (The Hillside Strangler) on vuonna 2004 julkaistu kauhutrilleri. Elokuvan ohjasi Chuck Parello, ja pääosissa ovat C. Thomas Howell ja Nicholas Turturro. Elokuva perustuu tositapahtumiin: 1970-luvulla serkukset Angelo Buono ja Kenneth Bianchi murhasivat ja raiskasivat ainakin kymmenen prostituoitua. Bianchi istuu edelleen 118 vuoden vankeusrangaistusta, ja Buono kuoli vankilassa vuonna 2002.
Elokuva kertoo Kennethistä, joka yrittää epätoivoisesti poliisiksi mutta turhaan. Äitinsä kannustamana hän päättää vaihtaa paikkakuntaa ja muuttaa asumaan serkkunsa Angelon luokse. Aluksi elo Los Angelesissa näyttää hyvältä ja Kenneth tutustuu kauniiseen Claireen. Rahan puute vaivaa serkuksia, ja he päättävät aloittaa seuralaispalvelun. He pakottavat kaksi nuorta tyttöä työhön ja ansaitsevat rahaa, mutta ei mene kauankaan, kun hanke kariutuu. Masentunut kaksikko alkaa purkaa aggressioitaan huoriin ja sinkkunaisiin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  C. Thomas Howell  | … |  Kenneth Bianchi   |
|  Nicholas Turturro  | … |  Angelo Buono   |
|  Allison Lange  | … |  Claire Shelton   |
|  Marisol Padilla Sánchez  | … |  Christina Chavez   |
|  Jennifer Kelly Tisdale  | … |  Erin   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Brown, Keith Hennessey: Hillside Strangler Eye For Film.  7.9.2004. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
Stevens, Dana: Cousins in the Killing Business The New York Times.  8.10.2004. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
Russell, Jamie: The Hillside Strangler (2004) BBC Movies.  6.11.2004. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
Hugh Aloysius Donohoe

Hugh Aloysius Donohoe (28. kesäkuuta 1905 San Francisco – 26. lokakuuta 1987) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Franciscon arkkihiippakuntaan 14. kesäkuuta 1930 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Taiumin titulaaripiispaksi 2. elokuuta 1947. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Joseph Mitty, jota avustivat James Joseph Sweeney ja Thomas Arthur Connolly.
Donohoe sai 27. tammikuuta 1962 nimityksen Stocktonin ja 22. elokuuta 1969 Fresnon piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 1. heinäkuuta 1980.
Ilari Paatso

Liisa ja Ilari Paatso Turun kaupunginteatterissa vuonna 1972.
Antti Ilari Paatso (4. elokuuta 1943 Helsinki – 29. syyskuuta 1990 Sääksmäki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa vuosina 1965–1971 näyttelijä Liisa Paatson kanssa. Näyttelijä Rinna Paatso on heidän lapsensa.
Paatso oli 1960-luvulla kiinnitettynä Teatteri Jurkkaan ja Radioteatteriin. Vuonna 1967 hän siirtyi Turun kaupunginteatteriin. Vuonna 1976 Ilari Paatso esitti Turun kaupunginteatterissa Kalle Holmbergin ohjaamassa Seitsemän veljestä -näytelmässä Lauria. Näytelmästä on tehty myös TV-taltiointi. Paatso hukkui loma-asuntonsa lähettyvillä Sääksmäen Ritvalassa Valkeakoskella 29. syyskuuta vuonna 1990.