stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Méxicon-suurlähetystö

| Suomen Méxicon-suurlähetystö |
| --- | --- |
 Suomen Méxicon-suurlähetystö sijaitsee tämän rakennuksen 4. kerroksessa.
Osoite:  Monte Pelvoux 111, 4. piso, 11000 Ciudad de México
Sijainti:  México, Meksiko
Koordinaatit:  19.42646°N, 99.20366°W
Omistaja:  Suomen valtio
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Méxicon-suurlähetystö (esp. Embajada de Finlandia, México) on Suomen ulkomainen edustusto Meksikon pääkaupungissa Méxicossa (Mexico Cityssä). Edustustoa on johtanut suurlähettiläs Päivi Pohjanheimo syyskuusta 2019 elokuuhun 2023 saakka. Syyskuussa 2023 suurlähettiläänä aloittaa Ari Mäki. Meksikon suurlähettiläällä on perinteisesti ollut useita sivuakkredointeja pienempiin Väli-Amerikan maihin.
Meksiko tunnusti Suomen itsenäisyyden heinäkuussa 1920. Diplomaattiset suhteet maiden välillä astuivat voimaan 12. toukokuuta 1937. Suomen suurlähettiläs oli aluksi sivuakkredoitu Suomen Washingtonin-suurlähetystöstä (1949-). Myöhemmin perustettiin suurlähetystö Méxicoon.
Aiheesta muualla

Suomi ulkomailla: Meksiko (finlandabroad.fi)
Suomen edustustot ulkomailla (um.fi)
Aasmund Halvorsen Vinje

| Aasmund Halvorsen Vinje |
| --- | --- |

Norjan maatalousministeri
 Michelsenin hallitus 11. maaliskuuta 1905 – 6. marraskuuta 1906  
Edeltäjä:  Johan E. Mellbye
Seuraaja:  Sven Aarrestad
Suurkäräjäedustaja
 1885–1906  
Kopervikin pormestari
 1884–1890  
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1851 Etne, Norja
Kuollut: 4. joulukuuta 1917 (66 vuotta) Stavanger, Norja
Ammatti:  opettaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Maltillinen Venstre
Aasmund Halvorsen Vinje (25. heinäkuuta 1851 Etne – 4. joulukuuta 1917 Stavanger) oli norjalainen opettaja ja Maltillisen Venstren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1885–1906 ja toimi Norjan maatalousministerinä 1905–1906. Vuosina 1884–1890 hän oli Kopervikin pormestari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aasmund Halvorsen Vinje Wikimedia Commonsissa
Aarne Tarasti

Aarne Tarasti vuonna 1966.
Aarne Eemil Tarasti (vuoteen 1934 Tapper; 19. marraskuuta 1906 Karttula – 20. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen juristi ja hallintomies. Hän toimi sosiaaliministeriön hallitusneuvoksena ja kansliapäällikkönä 1943–1972 ja vaikutti suomalaisen sosiaaliturvan kehitykseen. Hän oli oppiarvoltaan lakitieteen lisensiaatti.
Aarne Tarasti syntyi Karttulassa kauppiasperheeseen ja kävi koulunsa Kuopiossa (ylioppilas 1927). Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 1938; varatuomarin arvon hän sai vuonna 1936.
Tarasti aloitti virkamiesuransa Mikkelin lääninhallituksessa 1934 ja siirtyi vuonna 1939 sisäasiainministeriöön ja 1943 sosiaaliministeriöön osastopäälliköksi ja hallitusneuvokseksi. Hän oli mukana toimittamassa Kodin lakikirjaa ja toimitti sosiaalihuollon lakijulkaisuja.
Aarne Tarasti oli keskeisessä osassa, kun Suomeen luotiin sotien jälkeen hyvinvointipolitiikkaa. Hän oli Pohjoismaisen sosiaalipoliittisen komitean jäsen, ja hän perehtyi Ruotsin sosiaalipolitiikkaan. Hän pyrki edistämään sosiaaliturvaa ja hyvinvointivaltiota ja näin kohentamaan kansalaisten elinoloja, sillä hän käsitti sosiaaliturvan ja yhteiskuntarauhan riippuvan toisistaan. Sosiaalipolitiikkaa hän luonnehti seuraavasti: "Sosiaalipolitiikan johtavia periaatteita ovat humaanisuus, suvaitsevaisuus, tasa-arvoisuus ja ihmisarvon tunnustaminen."
Ylitarkastaja Kari Tarasti, professori Eero Tarasti ja hallintoneuvos Lauri Tarasti ovat hänen poikiaan.
Wonder Woman 1984

| Wonder Woman 1984 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Patty Jenkins
Käsikirjoittaja:   Patty Jenkins  Geoff Johns  Dave Callaham 
Tarina:   Patty Jenkins  Geoff Johns 
Perustuu:  William Moulton Marstonin sarjakuvahahmoon Ihmenainen
Tuottaja:   Charles Roven  Deborah Snyder  Zack Snyder  Patty Jenkins  Gal Gadot  Stephen Jones 
Säveltäjä:  Hans Zimmer
Kuvaaja:  Matthew Jensen
Leikkaaja:  Richard Pearson
Tuotantosuunnittelija:  Aline Bonetto
Pukusuunnittelija:  Lindy Hemming
Pääosat:   Gal Gadot  Chris Pine  Kristen Wiig  Pedro Pascal  Robin Wright  Connie Nielsen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   DC Films  Atlas Entertainment  Cruel and Unusual Films  Mad Ghost Productions 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2020-12-1515. joulukuuta 2020 (DC FanDome)  2020-12-2525. joulukuuta 2020 (Yhdysvallat)  2021-3-2626. maaliskuuta 2021 (Suomi)  
Kesto:  151 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  200 miljoonaa $
Tuotto:  169,6 miljoonaa $
Edeltäjä:  Wonder Woman
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wonder Woman 1984 on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut Patty Jenkinsin ohjaama yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu DC Comicsin Ihmenainen-sarjakuvahahmoon. Se on jatko-osa vuoden 2017 elokuvalle Wonder Woman sekä DC Extended Universen yhdeksäs elokuva. Jenkins on käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Geoff Johnsin ja Dave Callahamin kanssa. Pääosissa ovat Gal Gadot, Chris Pine, Kristen Wiig, Pedro Pascal, Robin Wright ja Connie Nielsen. Elokuvassa Diana kohtaa vuonna 1984 uudelleen kuolleeksi luullun Steve Trevorin sekä uudet viholliset: Gepardin ja Maxwell Lordin.
Keskusteluja jatko-osan toteutuksista alkoi kesäkuussa 2017, ensimmäisen elokuvan ensi-illan jälkeen. Päätös jatko-osan tekemisestä lyötiin lukkoon jo heti seuraavan kuukauden aikana. Kuvaukset alkoivat kesäkuussa 2018 Warner Bros. Studiosin tiloissa Leavesdenissä. Elokuvassa kuvattiin myös Yhdysvalloissa Washingtonin ja Pohjois-Virginian alueilla, sekä Lontoossa, Duxfordissa, Teneriffalla, Fuerteventuralla ja Almeríassa. Kuvaukset päättyivät joulukuussa 2018, mutta lisäkuvauksia tehtiin vielä heinäkuussa 2019.
Wonder Woman 1984 sai ensiesityksensä DC FanDome -virtuaalitapahtumassa 15. joulukuuta 2020. Yhdysvalloissa se julkaistiin elokuvateattereihin sekä HBO Maxiin 25. joulukuuta 2020. Suomessa elokuva julkaistiin HBO Nordiciin 26. maaliskuuta 2021.
Tuotanto > Kehitys

Gal Gadot oli alun perin sitoutunut vain kolmeen DC Extended Universen elokuvaan, Wonder Womanin ollessa hänen toinen elokuvansa. Ensimmäisen elokuvan ohjaaja, Patty Jenkins, joka oli alun perin sitoutunut vain yhden elokuvan ohjaajaksi, ilmaisi halunsa ohjata elokuvalle jatko-osan. Kesäkuussa 2017 Geoff Johns kertoi Varietyn haastattelussa alkaneensa Jenkinsin kanssa työstää käsikirjoitusta Wonder Womanin jatko-osalle ja että hänellä oli siihen ”hieno idea”. 22. heinäkuuta 2017 San Diego Comic-Con Internationalissa Warner Bros. julkisti virallisesti jatko-osan toteuttamisen. Syyskuussa 2017 Jenkinsin vahvistettiin virallisesti palaavan ohjaajaksi ja hänen palkkionsa elokuvasta tulisi olemaan 7–9 miljoonaa dollaria. 13. syyskuuta 2017 The Expendablesin käsikirjoittaja David Callahamin raportoitiin liittyvän Jenkinsin ja Johnsin mukaan käsikirjoittajien tiimiin. 28. helmikuuta 2018 raportoitiin, että tietyt elokuvan toimintakohtaukset kuvattaisiin Imax-kameroilla. Kesäkuussa 2018 elokuvan viralliseksi nimeksi paljastettiin Wonder Woman 1984.
Tuotanto > Esituotanto

Esituotanto alkoi Britanniassa joulukuun 2017 alussa. Saman kuukauden aikana Jenkins kertoi, että elokuvaan kuuluisi uusi rakkaustarina ja että Dianalla olisi elokuvassa uusi rakastaja. Huhtikuussa 2018 elokuvan vahvistettiin sijoittuvan 1980-luvulle. Seuraavan kuukauden aikana edellisen Wonder Woman -elokuvan sekä Amélien tuotantosuunnittelijana toiminut Aline Bonetto palasi tuotantosuunnittelijaksi jatko-osaan.
Tuotanto > Roolijako

Syyskuussa 2017 Gal Gadotin vahvistettiin palaavan nimirooliin. 28. helmikuuta 2018 Kristen Wiig oli neuvotteluissa Gepardin rooliin, ja Jenkins vahvisti Wiign valinnan rooliin seuraavan kuukauden aikana. 28. maaliskuuta Pedro Pascal, joka näytteli Ed Indelicatoa vuonna 2011 toteuttamatta jätetyn Wonder Woman -televisiosarjan pilottijaksossa, valittiin tuntemattomaan rooliin. Kesäkuussa 2018 paljastettiin, että huolimatta hahmonsa, Steve Trevorin, kuolemasta edellisessä elokuvassa, Chris Pine on näyttelijänä jatko-osassa. Heinäkuussa Natasha Rothwellin, Ravi Patelin ja Gabriella Wilden ilmoitettiin liittyneen näyttelijäkaartiin. Connie Nielsenin ja Robin Wright palasi takaumakohtauksia varten Hippolytan ja Antiopen rooleihin.
Tuotanto > Roolijako > Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gal Gadot  | … |  Diana Prince / Ihmenainen   |
|  Chris Pine  | … |  Steve Trevor   |
|  Kristen Wiig  | … |  Barbara Minerva / Gepardi   |
|  Pedro Pascal  | … |  Maxwell ”Max Lord” Lorenzano   |
|  Robin Wright  | … |  Antiope   |
|  Connie Nielsen  | … |  Hippolyta   |
|  Lilly Aspell  | … |  11-vuotias Diana   |
|  Amr Waked  | … |  emiiri Said bin Abydos   |
|  Kristoffer Polaha  | … |  ”komea mies”   |
|  Natasha Rothwell  | … |  Carol Thomas   |
|  Ravi Patel  | … |  Frank ”Babajide” Patel   |
|  Oliver Cotton  | … |  Simon Stagg   |
|  Pedro Pelandro  | … |  nuori aikuinen Maxwell Lorenzano   |
|  Jonny Barry  | … |  15-vuotias Maxwell Lorenzano   |
|  Lambro Demetriou  | … |  8-vuotias Maxwell Lorenzano   |
|  Gabriella Wilde  | … |  Raquel   |
|  Jonathan Ajayi  | … |  Emerson   |
|  Lucian Perez  | … |  Alistair Lord   |
|  Kelvin Yu  | … |  Jake   |
|  Stuart Milligan  | … |  Yhdysvaltain presidentti   |
|  Doutzen Kroes  | … |  Venelia   |
|  Hari James  | … |  Trigona   |
|  Hayley Warns  | … |  Aella   |
|  Ann Wolfe  | … |  Artemis   |
|  Lynda Carter  | … |  Asteria (cameo)   |
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset alkoivat 13. kesäkuuta 2018. Kuvauspaikkoihin kuuluivat kesä-heinäkuun aikana Warner Bros. Studiosin tilat Leavesdenissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Georgetown District of Columbiassa ja Landmark Mall Alexandriassa, Pohjois-Virginiassa, Yhdysvalloissa. Tuotanto sijoittui elo-syyskuun aikana myös Kanariansaarista Teneriffalle ja Fuerteventuralle sekä Almeríaan, Andalusiaan, Etelä-Espanjaan. Kuvaukset päättyivät 22. joulukuuta 2018.
Tuotanto > Jälkituotanto

Richard Pearson toimii Wonder Woman 1984:n leikkaajana. Harry Potter -elokuvien sekä Lifen parissa aiemmin työskennellyt John Moffatt toimii elokuvan visuaalisten efektien päävastaavana. Visuaalisten efektien toteutuksesta vastaa DNEG.
Musiikki

Elokuussa 2018 paljastettiin, että Hans Zimmer säveltää Wonder Woman 1984:n musiikin. Zimmer on aiemmin säveltänyt Man of Steelin ja Batman v Superman: Dawn of Justicen, DC Extended Universen kahden ensimmäisen elokuvan musiikit.
Julkaisu

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Hufvudstadsbladet Martina Moliis-Mellberg: 
Helsingin Sanomat Juho Typpö: 
Wonder Woman 1984 sai maailmanensi-iltansa DC FanDome -virtuaalitapahtumassa 15. joulukuuta 2020. Teatteriensi-iltansa se sai Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2020. Elokuva julkaistiin 25. joulukuuta 2020 myös HBO Maxiin. Elokuvan Suomen teatteriensi-ilta viivästyi useita kertoja koronaviruspandemian vuoksi, jolloin elokuva päätettiin lopulta julkaista Pohjoismaissa suoraan HBO Nordiciin 26. maaliskuuta 2021.
Aiemmin suunnitellut ensi-iltapäivämäärät olivat 1. marraskuuta 2019, 13. joulukuuta 2019, 5. kesäkuuta 2020, 14. elokuuta 2020 ja 2. lokakuuta 2020.
Aiheesta muualla

Wonder Woman 1984 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sunday Uti

| Sunday Uti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. lokakuuta 1962 (ikä 61) Nigeria
Yleisurheilija
Pituus:  175 cm
Paino:  68 kg
Laji:  pikajuoksu
Ennätykset:  400 metrin juoksu: 44,83 (1984)
| Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Nigeria> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | 4 × 400 metrin viesti |  |
Sunday Uti (s. 23. lokakuuta 1962) on aktiiviuransa päättänyt nigerialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Uti osallistui olympialaisiin kolme kertaa, vuonna 1980 Moskovassa, vuonna 1984 Los Angelesissa ja vuonna 1988 Soulissa. Vuoden 1980 olympialaisissa hän oli mukana Nigerian pitkän viestin joukkueessa, joka jäi omassa alkuerässään viidenneksi eikä selviytynyt jatkoon. Vuonna 1984 hän mukana pronssia voittaneessa Nigerian viestijoukkueessa, minkä lisäksi hän sijoittui 400 metrin juoksussa kuudenneksi. Seuraavissa olympialaisissa vuonna 1988 Uti osallistui 400 metrille selviytyen puolivälieriin saakka, minkä lisäksi hän mukana seitsemänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Ennätyksekseen 400 metrillä hän juoksi ajan 44,83 vuonna 1984.
AGM-181 LRSO

| AGM-181 |
| --- | --- |
Tyyppi:   kaukolaukaistava, ilmasta-maahan risteilyohjus
Valmistushistoria
Suunnittelija:  Raytheon Technologies
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Ohjus
Kantomatka:  2 500+ km (arviolta)
AGM-181 Long Range Stand Off Weapon (LRSO) on kehitteillä oleva yhdysvaltalainen ilmasta laukaistava risteilyohjus, jonka taistelukärkenä on ydinase. Ohjusta kehittää Raytheon Technologies ja sen on tarkoitus korvata AGM-86 ALCM.
Ohjusta kantamaan kykeneviä lentokoneita tulevat olemaan B-52H ja B-21 Raider. Ohjuksen ydinkärki tulee olemaan W80 mod 4.
Käännös suomeksi
Solikamskbumprom

Solikamskbumprom (ven. Соликамскбумпром) on venäläisessä omistuksessa oleva sanomalehtipaperitehdas Solikamskissa. Yhtiö perustettiin 1941. Siellä on neljä paperikonetta, jotka kaikki tuottavat sanomalehtipaperilaatua. Tehtaan tuotanto menee pääasiassa Venäjälle ja muualle IVY:öön. Merkittäviä paperinkäyttäjiä kotimaassa ovat Izvestija, Ekologitšeski dom, Venäjän federaation virallinen lehti Rossijskaja gazeta, ammattiliittojen lehti Trud, Argumenty i fakty, Komsomolskaja pravda ja Selskaja žizn.
Tehdas on alueellisessa omistuksessa, eikä kuulu venäläisiin paperiteollisuuskonserneihin.
Ekspert-talouslehden mukaan Solikamskbumprom oli Venäjän 47. suurin vientiyritys vuonna 2001.
Paperikoneet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nimi | Valmistaja | Vuosi | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti ttn |
| Paperikone 1 (9) | Mitsubishi-Beloit/Metso | 1965/2000 |  |  |  | 950 | 108 sanomalehti |
| Paperikone 2 (10) | Mitsubishi-Beloit/Metso | 1966/2001 |  |  |  | 900 | 108 sanomalehti |
| Paperikone 3 (11) | Wärtsilä/Gidrobum | 1970/1991 |  | trimmi 6 720 |  | 820 | 110,6 sanomalehti |
| Paperikone 4 (12) | Wärtsilä/Gidrobum | 1971/1991 |  | trimmi 6 720 |  | 820 | 110,6 sanomalehti |
| Paperikone 6 (6) |  | 1950 |  |  |  |  | kääre |

Trimmi ei ole viiran leveys, vaan paperiradan suurin leveys.
Aiheesta muualla

Yhtiön verkkosivut (venäjäksi)
Sunday Kizito

| Mitalit> Maa:   Uganda.Miesten nyrkkeily.Afrikan kisat  | Mitalit> Maa:   Uganda.Miesten nyrkkeily.Afrikan kisat  | Mitalit> Maa:   Uganda.Miesten nyrkkeily.Afrikan kisat  | Maa:   Uganda> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Johannesburg 1999 | 48 kg |  |
Sande Muhamed "Sunday" Kizito (s. 17. lokakuuta 1974) on ugandalainen nyrkkeilijä.
Kizito voitti Afrikan kisoissa 1999 kultaa alle 48-kiloisten sarjassa, mutta putosi seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa jo ensimmäisellä kierroksella. Hän ryhtyi vuonna 2000 ammattilaiseksi ja on otellut 23 kertaa voittaen yhteensä 12 kamppailua.
Sondra Locke

Sondra Locke
Sondra Locke (28. toukokuuta 1944 – 3. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki yhteistyötä Clint Eastwoodin kanssa useissa elokuvissa, kuten Ratkaisevassa iskussa (1983).
Locke oli vuonna 1969 ehdolla Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja kahden Golden Globen saajaksi roolillaan elokuvassa Sydän on yksinäinen harhailija (1968). Vuonna 1981 ja 1988 hän oli ehdolla Golden Raspberry - eli Razzie-palkintojen saajaksi.
Locke ohjasi myös muutaman elokuvan. Hän meni vuonna 1968 naimisiin lapsuudenystävänsä Gordon Andersonin kanssa. Andersonin homoseksuaalisuus kerrottiin julkisuuteen 1996. Locke kohtasi Clint Eastwoodin ensimmäistä kertaa vuonna 1972. Tuttavuus kehittyi myöhemmin lähes 14 vuotta kestäneeksi seurustelusuhteeksi, joka päättyi 1989.
Lockella havaittiin vuonna 1990 rintasyöpä, josta hän sittemmin toipui. Hän kuitenkin kuoli 2018 rinta- ja luusyöpään.
Aiheesta muualla

Sondra Locke Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
AGM-62 Walleye

Martin-Marietta AGM-62 Walleye-liitopommi.
AGM-62 Walleye on yhdysvaltalainen ohjattu liitopommi. Se on ollut lähinnä Yhdysvaltain laivaston käytössä. Valmistaja on Martin-Marietta. FFAR- ja HVAR- tyyppisiä (kuten Tiny Tim ja Mighty Mouse) rakettiaseita korvaamaan pyrkinyt pommityyppi oli kutsumanimeltä nimellä TV-bomb. Palveluskäytön AGM-62 Walleye aloitti 1963. Asetyyppi palveli 3 vuosikymmentä: 1960 - 1990 -luvuilla. Aseen kantama oli 16 mailia eli noin 26 km. Räjähdekärki saattoi olla joko konventionaalinen HE-räjähde (113 kg) taikka taktinen (kilotonni-luokan) ydinlataus. Pommin omamassa oli 2 000 paunaa eli 908 kg. Pommia hyödynsivät seuraavat konetyypit: A-4 Skyhawk, F-4 Phantom II, A-6 Intruder, A-7 Corsair II ja F/A-18 Hornet.
Grumman A-6 Intruder laukaisee Walleye II-liitopommin vuonna 1994.
Pommityyppiä edelsi AGM-12 Bullpup, jota myös Saab J-35 Draken kykeni hyödyntämään.
AGM-28 Hound Dog

Paikalleen asennettu AGM-28 Hound Dog-ydinohjus.
North American AGM-28 Hound Dog (aluksi WS-131B eli Weapon System 131-B, sittemmin myös B-77 ja GAM-77, suom. Rakkikoira tai suom. Häntä-Heikki) on yhdysvaltalainen B-52-pommikoneesta laukaistava risteilyohjus, joita kyseinen konetyyppi saattoi kuljettaa kaksi kappaletta ulkopuolisissa siipiripustimissaan. Asetyyppi kuului Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien (SAC) ydinasearsenaaliin. Kehittelytyöt aloitettiin 1956–1957. Sen valmistus alkoi 1959 ja ensilaukaisu tapahtui samana vuonna 23. huhtikuuta. AGM-28 Hound Dog hyväksyttiin käyttöön vuoden 1960 lopulla. Ohjus oli käytössä vuoteen 1976 ja poistettiin palveluksesta vuonna 1978.
Boeing B-52F nousee AGM-28 Hound Dog-ohjukset siipiripustimissaan.
Pratt & Whitney J-52-P-3 suihkumoottoria käyttävä ohjustyyppi kuljetti lämpöydinkärkeä (W28: voimakkuus 1,1 megatonnia) ja se oli niin kutsuttu Stand Off -tyyppinen ydinase. Ohjuksen omamassa oli yli 4 500 kg. Sen kantama oli noin 965–1 260 km. Ohjustyyppi oli ylisooninen, saavuttaen 2,1 Machin lentonopeuden. Lentokorkeus saattoi vaihdella välillä 200–17 100 metriä. Koska ohjuksen moottori käytti samaa polttoainetyyppiä kuin sen kuljettava lentokone, voitiin ohjus tankata lennon aikana. Ohjausmetodi oli astro-inertiaan perustuva suunnistusohjaus. Inertiasuunnistuksen ohella B-versio oli vuonna 1971 päivitetty eli varustettu TERCOM-pintatutkalla tai maastosuunnistusjärjestelmällä (engl. Terrain Following Radar, TFR).
Takaviistosta kuvattu AGM-28B-tyypin Hound Dog-ohjus.
Nimensä tämä ohjusase sai Big Mama Thorntonin sekä Elvis Presleyn esittämästä Hound Dog -kappaleesta. Tyypillinen hyökkäysmenetelmä oli sellainen, että Boeing B-52 laukaisi AGM-28:n sopivan (arviolta n. 200–1 200 km) välimatkan päästä. Sitten ohjus kohosi yli 13–17 km:n korkeuteen. Lähellä maaliaan ohjus kiihdytti yli kahden Machin nopeuteen ja teki lähestymissyöksyn. Tämän tyypin ohjuksia valmistettiin yli 700 kappaletta, näistä arviolta 100 kappaletta laukaistiin.
AGM-28 Hound Dog korvasi suurelta osin, pahoin epäonnistuneen Douglas AGM-48/GAM-87 Skyboltin, jota oli tarkoitus tuottaa myös brittien ydinarsenaaliin. Lopullisesti Hound Dog -ohjuksen korvasivat ilmasta laukaistavat keskipitkän matkan alisooniset risteilyohjukset Boeing AGM-86 ALCM ja BGM-109 Tomahawk.
Käännös suomeksi
Sokeat johdattaa

| Sokeat johdattaa Koivuniemen Herrat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. huhtikuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Didier, Koivuniemen Herrat
 Tyylilaji: rap, funk
 Kesto: 54.40
 Levy-yhtiö: 3rd Rail Music
muut julkaisut
|   | Sokeat johdattaa 2010 | Jotain uutta auringon alla 2012 |
Sokeat johdattaa on funk -tyylistä hip hopia soittavan Koivuniemen Herrat -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. huhtikuuta 2010 3rd Rail Musicin kautta. Kappaleesta "Istu alas" on julkaistu musiikkivideo.
Kappaleet

Perusteemat – 2.54
Ropoja – 3.42 (mukana MacBueno)
Magista ja Gambinaa – 3.02
Istu alas – 5.14
Pullotettu (The Bottle) – 7.18
Herrat avautuu – 4.13
Alennustilassa – 3.54 (mukana Konna)
Ikuisesti nuoria – 5.15 (mukana Riika Selja)
Musta mieli – 4.14 (mukana Adebizi & Konna)
Linnut – 9.00
Sokeat johdattaa – 5.54 (mukana Masa Halme)
"Bonusraita" – 15.40
Arvostelut

Desibeli.net:
Noise.fi:
Redrum-187:
Aiheesta muualla

"Istu alas" -musiikkivideo YouTubessa
23. hikō sentai

| 23>  hikō sentai |
| --- | --- |
Toiminnassa:  lokakuu 1944 – sodan loppu
Valtio:   Japani
Rooli:  hävittäjätoiminta
23. hikō sentai oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjäyhtymä (rykmentti), joka perustettiin lokakuussa 1944 Ōtassa Hitachi Kyodo  hikōshidanin (jap. 常陸教導飛行師団, Hitachin hävittäjäkoulutusdivisioona) Ōta Kyodo hikōtaista. Se osallistui Japanin kotisaarten ja osa koneista myös Iwo Jiman puolustukseen joulukuusta 1944 helmikuuhun 1945.
Se siirrettiin marraskuussa 1944 Ōtasta Imbaan lähelle Tokiota, missä se liitettiin 10. hikōshidaniin (10. hävittäjädivisioona). Yhtymän tehtävänä oli Kanton alueen ilmapuolustus. Vuoden lopulla käytössä ollut kalusto vaihdettiin Nakajima Ki-43-III ja Nakajima Ki-44 kalustoon. Yksi laivue, jossa oli 12 Ki-43-III hävittäjää, siirrettiin 1. joulukuuta 1944 Iwo Jimalle, missä tehtävänä oli suojata saattueita. Vuoden lopulla laivue palasi Japaniin. Toisen kerran Ki-43 laivue lähetettiin 25. tammikuuta 1945 Iwo Jimalle, missä niiden tehtävänä oli torjua Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien hyökkäykset. Laivue menetti kaikki koneensa taisteluissa. Helmikuun alussa elossa olleet laivueen jäsenet kuljetettiin pommikoneilla Japaniin.
Laivue osallistui 16. ja 17. helmikuuta 1945 Yhdysvaltain laivaston koneiden hyökkäysten torjuntaan Kanton alueella.
Kalusto

Yhtymän kalustona olivat:
Nakajima Ki-43-II lokakuu 1944 – vuoden 1944 loppuun
Nakajima Ki-43-III marraskuu 1944 – sodan loppuun
Nakajima Ki-44 vuoden 1944 lopusta – sodan loppuun
Komentajat

Yhtymän komentajina olivat:
majuri Juro Fujita lokakuu 1944 – helmikuu 1945 (kuollut)
majuri Masayoshi Taniguchi helmikuu 1945 – sodan loppuun
A1 Australian Grand Prix 2005

|  A1 Australian Grand Prix 2005 |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 11 osakilpailusta kaudella 2005–2006. 
Päivämäärä:  6. marraskuuta 2005
Rata:  Moottorirata    km
Sprintti kilpailu
Pituus:  19 kierrosta
Paalupaikka
Kuljettaja:   Nicolas Lapierre  (Ranska)
Aika:  2.37,036
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nicolas Lapierre  (Ranska)
Aika:  1.19,751 (kierroksella 8)
Palkintokoroke
Ensimmäinen:   Nicolas Lapierre  (Ranska)
Toinen:   Álvaro Parente  (Portugali)
Kolmas:   Nelson Piquet Jr.  (Brasilia)
Pitkä kilpailu
Pituus:  35 kierrosta
Palkintokoroke
Ensimmäinen:   Nicolas Lapierre  (Ranska)
Toinen:   Robbie Kerr  (Britannia)
Kolmas:   Neel Jani  (Sveitsi)
A1 Australian Grand Prix 2005 oli A1 Grand Prix -kauden 2005–2006 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 6. marraskuuta Sydney Motorsport Parkin moottoriradalla Australiassa.