stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Lähetyssanomat
Historia

Ensimmäisessä Suomen Lähetysseuran johtokunnan kokouksessa 21.1.1859 neuvoteltiin lähetyslehtien julkaisemisesta. Ruotsinkielisen Missionstidning för Finlandin toimittajaksi valittiin Gustaf Dahlberg ja Suomen Lähetyssanomien toimittajaksi Klemens Johan Gabriel Sirelius. Ensimmäinen Suomen Lähetyssanomien numero jaettiin näytenumeroina heinäkuussa 1859  Suomettaren ja Missionstidning för Finlandin ensimmäinen numero Helsingfors Tidningarin kanssa.
Lehteä painettiin Helsingissä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainossa vuoteen 1861 asti. Dahlbergin siirryttyä Vihdistä Kaarinan pitäjän kappalaiseksi alettiin lehteä painattaa vuodesta 1862 alkaen Turussa. Dahlbergin tultua Sääksmäen kirkkoherraksi vuonna 1874 painatus siirtyi takaisin Helsinkiin.
Ensin lehdessä kerrottiin pääasiallisesti periaatteita lähetystyöstä yleensä sekä katsauksia, selontekoja, kertomuksia ja pieniä tietoja ulkomaisten lähetysseurojen työstä, annettiin etupäässä tietoja näiden työstä, "oman" lähetyssaarnaajan Onaschin kirjeitä ym. lähetysoppilaiden sekä Saksassakin kasvatettavina olevien lähetysoppilaiden kehityksestä. Kun Suomen Lähetysseura sittemmin sai omia lähetystyöntekijöitä, heistä ja heidän toimistaan kerrottiin enemmän. Vuodesta 1868 lähtien olivat lähetystyöntekijöiden kirjeet lehtien huomattavimpana sisältönä. Tämän lisäksi kerrottiin sisälähetyksestä ja juutalaislähetyksestä.
Lehdessä julkaistiin myös lisälehtiä, joissa kerrottiin seuralle tulleista lahjoituksista ja seuran menoista ja tuloista. Kahden ensimmäisen vuoden aikana kerrottiin kaikki yksittäiset lahjatkin, mutta ne veivät paljon tilaa, joten päätettiin 1861 julkaista tilinteot suppeammassa muodossa. Lähetyslehden lisälehdissä oli täytteenä myös lähetyskertomuksia ja muitakin lähetyskirjoituksia, jopa sittemmin lähetystyöntekijöiden kertomuksia ja Lähetysseuran tiedonantoja.
Kuvia painettiin lisälehtiin vuodesta 1861 alkaen silloin tällöin, mutta kuvalaattojen kalleuden vuoksi vain harvoin.
Lehden tilaajamäärä oli vuonna 1860 yhteensä 4 800. Määrä oli vuoteen 1868 tultaessa useiden nälkävuosien vuoksi vähentynyt 2 000 kappaleeseen. Vuodesta 1873 lehden tilaajamäärä kasvoi 6 300 kappaleeseen johtuen lehteen tulleista omien lähetyssaarnaajien kirjeistä. Vuonna 1904 lehteä painettiin suomen kielellä 27 000 ja ruotsin kielellä 4 000. Vuonna 1908 sen painos oli suomeksi 19 000 ja ruotsiksi 3 000.
Lehden toimittaja Töttermanin kuoltua 15. toukokuuta 1895 lehden toimittamista jatkoi A. Hirn.
Kesäkuussa 1916 lehden toimittajaksi Sireniuksen tilalle tuli K. A. Paasio.
Viime vuosikymmeninä muodollisena päätoimittajana on toiminut kulloinenkin lähetysjohtaja (jonka virkanimike on 2013 muutettu toiminnanjohtajaksi), mutta hänen roolinsa on rajoittunut pääkirjoitusten laatimiseen. Itse lehden toimittaa Suomen Lähetysseuran viestintä toimituspäällikön johdolla.[lähde? ]
Päätoimittajat

Lähetyssanomien päätoimittajia, luettelossa puutteita.
Gustaf Dahlberg 1859–1875
C. G. Tötterman 1876–1895
Akseli Hirn 1895–1900
Uno Paunu 1900–1914 1946?
S. Sirenius 1914–1916
K. A. Paasio 1916–1917
Seppo Rissanen 2008–2017
Rolf Steffansson 2018–2023
Pauliina Parhiala 2023–
Missionstidning för Finland
Klemens Johan Gabriel Sirelius 1859–1876
Aiheesta muualla

Lähetyssanomat internetissä
Laulut ja tarinat

| Laulut ja tarinat Seminaarimäen mieslaulajat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2007
 Tyylilaji: a cappella
 Levy-yhtiö: Musiikkituotanto Ukkokiekuu
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Seminaarimäen mieslaulajien muut julkaisut
| Wunderbaum 2004 | Laulut ja tarinat 2007 | Kokoelma 2009 |
Laulut ja tarinat on Seminaarinmäen mieslaulajien albumi vuodelta 2007. Korkeimmillaan se on yltänyt Suomen virallisella albumilistalla sijalle 1.
Kappaleet

Voimaa – 4.28
Vintage ja retro – 3.29
Sua vierellä vien – 5.01
Wrow Mary – 4.07
Tulin, näin ja join – 3.14
I Don't Mind – 3.15
Vieraalla maalla – 5.04
Häivähdys unelmaa – 5.19
Sorono – 3.33
Kuuletko – 2.11
Sanahelinää – 2.35
Hyvää yötä – 2.53
Pienet linnut – 4.10
Ó Lo Anché – 4.59
+ MPEG-video: Bonsai
Aiheesta muualla

Laulut ja tarinat discogs.com -sivustolla
Kähärinsaari

Kähärinsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Saariryhmä:  Töijensalon saariryhmä
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  130 m 
Pinta-ala:  3,1 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kähärinsaari  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa

Kähärinsaari on 3,3 kilometriä pitkä, 1,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä . Se kuuluu Töijensalo ympäristön saariryhmään, joiden välillä asukkailla on kiinteät vuorovaikutussuhteet. Saariryhmä työntyy Tehinselälle sen itärannasta. Saaren länsiosat ovat järvenselän tuulille alttiin, mutta itäpuoli jää mantereen ja Töijensalon suojaan. Kähärinsaari on pitkän muotoinen, mutta siitä työntyy saaren eteläosasta luoteeseen päin 900 metriä pitkä Rimminniemi. Niemen suojaan jää Rimminlahti, jonka lahdensuun eteen jäävät Rimminsaaret. Töijensalo sijaitsee saaren koillispuolella ja saarien väliin jää salmi, jonka leveys on 10–500 metriä. Salmen kapeikon ylittää mantereelta Töijensalon läpi tuleva tie, joka haarautuu Kähärinsaaren keskiosasta eri puolille saarta. Kähärinsaaren lounaispuolella sijaitsevat muutaman sadan merin päässä Iso Karhusaari, Vähä Karhusaari ja Kellosaari. Noin 1,2 kilometriä etelään sijaitsevat Selkäsaaret, jotka ovat suojeltuja ja kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon. Muita saaria on viisi, joista salmessa sijaitseva Akkojensaari on suurin. Saaressa on toiminut kaksi maatilaa, joiden peltoja viljellään osittain. Saaren pohjoispäässä sijaitsevassa Soroniemessä on pieni mäki, joka kohoaa 105 metrin korkeuteen mpy. Kettumäki sijaitsee saaren keskellä ja se on saaren korkein saari. Sen huippu yltää noin 130 metrin korkeuteen mpy. eli noin 52 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on lähes 40 vapaa-ajan asuntoa ja kiinteää asutusta on korkeintaan kahden tilan verran.
Historiaa

Kuhmoisten ja Hartolan seutujen taloudellisissa kartoissa vuosilta 1935 ja 1938 näkyy saarella kolme aktiivista maatilaa, joilla on omien pihapiiriensa ympärillä peltoja. Ne ovat Kähäri, Kivistö ja Mutanen. Saareen ei vielä tule Töijensalosta tietä vaikka saaressa onkin sisäisiä teitä.
Vuosien 1965 ja 1969 peruskartoissa on saarella kaksi vapaa-ajan asuntoa. Tilojen viljelyala on edellisiin karttoihin nähden supistunut hieman. Vuoden 1985 kartoissa vapaa-ajan asuntojen määrä on kasvanut kuuteen ja nyt on saarelle tullut mantereelta tie. Maatilojen peltomäärä on vähentynyt edelleen. Seuraavissa 1990-luvun alun vapaa-ajan asuntoja on jo kymmenen, mutta karttaan on painettu varaukset useille muillekin mökeille.
Käärmetähdet

| Käärmetähdet |
| --- | --- |
 Hietakäärmetähti (Ophiura ophiura)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Käärmetähdet  Ophiuroidea  Gray, 1840
Lahkot
 Amphilepilida  Euryalida  Ophiacanthida  Ophioleucida  Ophioscolecida  Ophiurida 
Katso myös
   Käärmetähdet Wikispeciesissä   Käärmetähdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käärmetähdet (Ophiuroidea) ovat piikkinahkaisia, meritähtien lähisukulaisia. Niiden sakarat ovat paljon ohuempia ja notkeampia kuin meritähdillä. Sakaroidensa avulla käärmetähdet luikertelevat pitkin merenpohjaa ja kallionkoloja. Useimmilla käärmetähdillä on viisi sakaraa ja kolikkomainen keskivartalo. Suurimpien käärmetähtien sakarat eli lonkerot voivat kasvaa 60 cm pitkiksi.
Nykyiset käärmetähdet jaetaan kolmeen lahkoon ja 17 heimoon. Niitä tunnetaan noin 2 000 lajia, mutta koska ne elävät yleisesti yli 500 metrin syvyydessä, tuntemattomia lajeja lienee vielä paljon.
Käärmetähdet liikkuvat ruiskuttamalla vettä sakaroissaan olevien reikien läpi. Jos sakara tarttuu kiinni kivenkoloon tai pedon suuhun, käärmetähti voi katkaista sen ja luikerrella vielä pakoon.
Käärmetähtiä elää kaikilla maailman merillä Jäämeriltä tropiikkiin asti.
Pienemmät käärmetähdet, etenkin ruskeankirjava Ophiolepis superba  ovat suosittuja riutta-akvaarion asukkaita. Vihreänsävyinen Ophiarachna incrassata on peto, ja saattaa koitua turmioksi muille akvaarion asukkaille.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Käärmetähdet (Ophiuroidea)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ophiuroidea (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Ophiuroidea, taxonomy (englanniksi)
Käärmetyräkki

| Käärmetyräkki |
| --- | --- |
 lähikuva valekukinnoista.
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit
Suku::  Tyräkit Euphorbia
Laji::  tirucalli
Kaksiosainen nimi
 Euphorbia tirucalli  L. 
Katso myös
   Käärmetyräkki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Käärmetyräkki, mehipuutyräkki eli pensastyräkki (Euphorbia tirucalli) on pensaaksi tai puuksi kasvava kookas tyräkkilaji. Se voi kasvaa korkeimmillaan 10–15 metriä korkeaksi. Käärmetyräkin versot haarautuvat möyheiksi vihreiksi versoiksi, joissa kasvaa lehtiä vain aivan nuorena. Kukat ovat hyvin pieniä ja keltalehtisten valekukkien leveys on 3–4 millimetriä. Laji kasvaa alkuperäisenä savannimaisilla alueilla ja sitä myös viljellään usein pensasaitakasvina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Käärmetyräkki – Euphorbia tirucalli
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Euphorbia tirucalli
Synteesikaasu

Synteesikaasu on yleisnimitys vetyä ja hiilimonoksidia sisältävälle kaasulle.
Synteesikaasulla on laajat käyttömahdollisuudet kemianteollisuudessa, ja sitä valmistetaan usein kaasuttamalla kivihiiltä tai biomassaa.
Synteesikaasussa on vaihtelevat määrät vetyä ja häkää (CO). Kaasun käyttötarkoitus määrää usein tarvittavat suhteet ja voi rajoittaa muiden kaasujen läsnäoloa. Esimerkiksi Fischer–Tropsch-menetelmässä vedyn ja hiilimonoksidin suhde on hyvä olla 2:1. Ammoniakkisynteesissä taas häkä konvertoidaan vesikaasureaktiolla vedyksi ja syntynyt hiilidioksidi (CO2) poistetaan. Jäljelle jää typpi-vety kaasua, joka johdetaan ammoniakkiuuneihin.
Kaupunkikaasua on myös aikanaan tehty myrkyttömäksi konvertoimalla häkä vedyksi. Häkäpöntöissä muodostuu myös synteesikaasua, joka poltetaan moottorissa. 
Synteettisiä biopolttoaineita, kuten metanolia, voidaan valmistaa puukaasusta. Suomeen on suunniteltu sellutehtaiden yhteyteen biopolttoainetuotantoa.
Suuria määriä synteesikaasua valmistaa Sasol kivihiilestä Etelä-Afrikassa. Kaasu käytetään synteettisen polttoaineen ja muovin tuotantoon. Puumassasta valmistetussa tuoreessa synteesikaasussa on mukana pyrolyysiöljyä (kansankielellä tervaa), joka täytyy erottaa kaasusta pois, jotta synteesikaasu olisi käyttökelpoista myöhemmissä jalostusvaiheissa.
Tansanian vaakuna

Tansanian vaakuna
Tansanian vaakuna on Tansanian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella.
Vaakunan kilpi on jaettu neljään kenttään, ylimpään osaan on kuvattu soihtu keltaiselle pohjalle, toiseksi ylimpään maan lippu, toiseksi alimpään keltainen kirves ja keltainen kuokka punaisella pohjalla ja alimpaan osaan viisi sinivalkoista aaltokoroa. Vaakunan kilven päällä on keihäs. Ylimmän kentäs keltainen väri symboloi maan mineraalivaroja ja soihtu vapautta ja kansan koulutusta. Toiseksi alimman kentän punainen väri symboloi maan hedelmällisyyttä ja kirveet talouskasvua. Alin kenttä symboloi maata, merta, järviä ja rannikkoa. Keihäs symboloi puolustusta.
Vaakunaa kannattelee mies ja nainen, jotka molemmat pitävät käsissään norsun syöksyhammasta. Miehen jalkojen juuressa on mausteneilikan kasvi ja naisen puuvillan kasvi; tämä symboloi maataloutta. Vaakunan alle on kuvattu Kilimanjaro-vuori ja maan swahilinkielinen motto Uhuru na Umoja (suom. Vapaus ja yhtenäisyys).
Afrikan valtioiden vaakunat
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Norsunluurannikko
Niger
Nigeria
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Laulupeukaloiset

| Laulupeukaloiset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Laulupeukaloiset Cyphorhinus  Cabanis, 1844
Katso myös
   Laulupeukaloiset Wikispeciesissä   Laulupeukaloiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laulupeukaloiset (Cyphorhinus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Laulupeukaloisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia.
Laulupeukaloisiin kuuluvia lajeja

Kastanjapeukaloinen (Cyphorhinus thoracicus)
Kolumbianlaulupeukaloinen (Cyphorhinus phaeocephalus)
Laulupeukaloinen (Cyphorhinus arada)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Cyphorhinus (englanniksi)
Tarton rautatieasema

| Tarton rautatieasema |
| --- | --- |

Perustiedot
Osoite:  Vaksali 6
Kunta:  Tartto
Avattu:  1876
Tarton rautatieasema (vir. Tartu raudteejaam) on rautatieasema Tartossa, Virossa.
Rautatieasema perustettiin vuonna 1876, ja rakennus avattiin vuonna 1877.
Elron toimii rautatieasemalla ja suuri osa junista menee Tallinnaa kohti. Junia menee kuitenkin myös Valgaan, Jõgevaan, Oravaan, Koidulaan ja Piusaan.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tartu railway station
Synteettinen data

Synteettinen data on aineistoa, joka on keinotekoisesti luotu, eikä sitä ole tuotettu todellisista ilmiöistä tai havainnoista.. Synteettistä dataa luodaan tyypillisesti algoritmien avulla, ja sitä voidaan käyttää matemaattisten mallien toimivuuden varmistamiseen ja koneoppimismallien kouluttamiseen
Synteettistä dataa käytetään monilla eri aloilla tietojen suojaamiseen. Tämä on tarpeen, koska muutoin tietojen luottamuksellisuus vaarantuisi. Vaikka arkaluonteisia tietokokonaisuuksia on olemassa, niitä ei voida luovuttaa suurelle yleisölle tietosuojasyistä. Tämänkaltaisia tietoja ovat mm. potilasrekisterit, pankkitiedot ja sotilastiedustelutiedot.
Synteettinen

Synteettinen on laatusana, jolla tarkoitetaan synteesillä syntynyttä tai synnytettyä asiaa. Synteettisellä voidaan tarkoittaa myös keinotekoisesti tuotettua, esimerkiksi synteettistä ääntä.
Synteettistä käytetään tarkentavana määreenä seuraavissa:
synteettinen filosofia
synteettinen propositio
synteettinen kemia
synteettinen kieli
synteettinen kuitu
synteettinen geometria
synteettinen öljy
synteettinen polymeeri
Suomenhierakka

| Suomenhierakka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polygonaceae
Suku::  Hierakat Rumex
Laji::  pseudonatronatus
Kaksiosainen nimi
 Rumex pseudonatronatus  Borbás 
Synonyymit
 Rumex fennicus (Murb.) Murb. 
Katso myös
   Suomenhierakka Wikispeciesissä   Suomenhierakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomenhierakka (Rumex pseudonatronatus) on Euraasiassa kasvava hierakkalaji.
Ulkonäkö

Suomenhierakka kasvaa 50–120 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa suuresti hevonhierakkaa (Rumex longifolius), josta se eroaa lehtien mitoissa ja hedelmäverhiöiden muodossa. Sen varsi on usein punainen ja ruusukelehdet suhteellisesti kapeammat kuin hevonhierakalla, ne ovat 15–30 cm pitkiä, pituus on 8–15 kertaa leveyden verran. Hedelmäverhiön muoto on tyveltä pyöreä, kärkipuolelta kolmiomainen.
Levinneisyys

Suomenhierakka esiintyy Suomessa, Ruotsissa, Baltiassa, Itä-Euroopassa, Venäjällä, Mongoliassa, Kazakstanissa ja Kiinassa. Laji kasvaa Suomessa melko harvinaisena alkuperäiskasvina Pohjanlahden merenrannoilla, paikoin Merenkurkussa se on aivan yleinen. Muualla Suomessa suomenhierakka on uustulokaskasvi, eteläisimmässä maassa jokseenkin yleinen.
Aiheesta muualla

ITIS: Rumex pseudonatronatus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Rumex pseudonatronatus (englanniksi)
Flora of China: Rumex pseudonatronatus (englanniksi)
Sylt (kunta)

| Sylt |
| --- | --- |
 Sylt sijaitsee Pohjois-Saksassa, Pohjanmeren rannikolla.
 Sylt
 Koordinaatit: 54°54′N, 8°19′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Schleswig-Holstein
Piirikunta:  Nordfriesland
Westerlandin, Sylt-Ostin ja Rantumin yhdistyminen:  1.1.2009
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  57,32 km²
Väkiluku (2014):  13 409
 – Väestötiheys:  234 as./km²
Postinumero:  25980
 
 www.gemeinde-sylt.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sylt on kunta Pohjois-Saksassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Nordfrieslandin piirikunnassa. Kunta muodostaa suuren osan Syltin saaresta, jonka pääpaikka on Syltin kuntaan kuuluva Westerlandin entinen kaupunki.
Syltin kunta aloitti toimintansa 1.1.2009, jolloin Westerlandin kaupunki sekä Sylt-Ostin ja Rantumin kunnat yhdistyivät Syltiksi.
Asukkaita Syltissä oli vuoden 2014 lopulla 13 409. Kunnan pinta-ala on 57,32 km².
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sylt (kunta) Wikimedia Commonsissa
Synteettinen kieli

Synteettinen kieli on kieli, jossa on monta morfeemia sanaa kohti. Äärimmäisen synteettisiä kieliä kutsutaan polysynteettisiksi.
Lawrence Bender

Lawrence Bender vuonna 2009.
Lawrence Bender (s. 17. lokakuuta 1957) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka on tuottanut myös kaikki Quentin Tarantinon ohjaamat elokuvat paitsi elokuvaa Death Proof. Lawrence tuotti pari elokuvaa vuonna 1989, kunnes hän tapasi Tarantinon, jolla oli idea ja käsikirjoitus elokuvasta, joka sijoittuisi autotalliin. Tarantino myös sanoi, että se saataisiin tehtyä 50 tuhannella dollarilla. Lawrence luki Tarantinon käsikirjoituksen tästä elokuvasta, Reservoir Dogsista ja innostui siitä toden teolla ja rupesi keräämään rahaa elokuvaa varten. Elokuva menestyi hyvin ja nosti Lawrencea korkeammalle urallaan. Hän tuotti myös Quentinin toisen elokuvan Pulp Fiction, joka oli jättimenestys. Lawrence sai tästä Oscar-ehdokkuuden kategoriassa "Paras elokuva". Palkinto kuitenkin meni Forrest Gumpille. Lawrence on myös näytellyt pienissä cameo-rooleissa esim. Tarantinon Reservoir Dogsissa kadulla juoksevaa poliisia ja Pulp Fictionissa 50-luvun ravintolassa Zorro-asusteeseen pukeutunutta tarjoilijaa. Hän oli ehdolla Oscariin toisen kerran kategoriassa "Paras elokuva" vuonna 1997 elokuvasta Will Hunting.
Osittainen filmografia

Kvaakku seikkailee (YAKKY DOODLE IN "WAKKY YAKKY", 1960)
Reservoir Dogs (1992)
Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta (Pulp Fiction', 1994)
Valkoisen miehen taakka (White Man's Burden, 1995)
Neljä huonetta (Four Rooms, 1995)
Jackie Brown (1997)
Will Hunting (Good Will Hunting, 1997)
Anna ja kuningas (Anna and the King, 1999)
The Mexican (2001)
Knockaround Guys (2001)
Kill Bill: Volume 1 (Kill Bill: Vol. 1, 2003)
Kill Bill: Volume 2 (Kill Bill: Vol. 2, 2004)
Viattomat äänet (Voces inocentes, 2006)
Epämiellyttävä totuus (An Inconvenient Truth, 2006)
Kunniattomat paskiaiset (Inglourious Basterds, 2009)
Aiheesta muualla

Lawrence Bender Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lawrence Bender Elonetissä.
Tato

Tato (k. 510) oli langobardien varhainen kuningas. Hän oli Lethingien suvun viimeinen kuningas. Origo Gentis Langobardorum -teoksen mukaan Taton murhasi hänen veljenpoikansa Wacho, joka nousi uudeksi kuninkaaksi.
Syllable

| Syllable |
| --- | --- |
 Syllable 0.5.3:n työpöytä
Kehittäjä:  Syllable-yhteisö
Toiminnallinen tila:  Alpha
Viimeisin vakaa versio:  0.6.5 (8.1.2008)
Ytimen tyyppi:  Hybridi-Monoliittinen
Lähdekoodimalli:  Vapaa ohjelmisto/Avoin lähdekoodi
Lisenssi:  GPL
Aiheesta muualla
syllable.metaproject.frl
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syllable on vapaa/avoin POSIX yhteensopiva Unix-tyylinen käyttöjärjestelmä. Sen tarkoitus on olla vakaa ja helppokäyttöinen työpöytä-käyttöjärjestelmä koti- ja pientoimistokäyttöön. 
Syllable forkattiin atheOSista heinäkuussa 2002.
Sen mukana tulee natiivi internet-selain (ABrowse), sähköposti-ohjelmisto, mediasoitin, integroidut kehitystyökalut ja monia muita ohjelmia.
Ominaisuudet:
Natiivi 64-bittinen journaloiva tiedostojärjestelmä: AtheOS File System.
C++ suuntautunut API
99% POSIX -yhteensopiva.
GNU työkalut (GCC, Glibc, BINutils, Make)
keskeyttävä moniajo
Symmetrinen moniprosessointi tuki
Ajurit käytetyimpiin laitteistoihin
Viimeisin versio on 0.6.5, joka julkaistiin 1. tammikuuta 2008.
Aiheesta muualla

https://syllable.metaproject.frl
Suomen Lääketieteen Säätiö

| Suomen Lääketieteen Säätiö |
| --- | --- |
Perustettu:  1960
Kotipaikka:  Helsinki
Tarkoitus:  Tukee suomalaista lääketieteellistä tutkimustyötä
Johtaja:  Jouni Lounasmaa
Tase:  Sijoitusomaisuus 90 milj. euroa (31.12.2020)
Apurahat:  Vuosittain noin 2,3 milj. euroa
Jakoala:  Biolääketiede, farmasia, kansanterveys- ja ravitsemustiede, kliininen lääketiede
Hakuaika:  Toukokuu
Säätiön sivut
 Säätiön perustaja ja merkittävä sidosryhmä on Suomalainen Lääkäriseura Duodecim 
Suomen Lääketieteen Säätiö on vuonna 1960 perustettu, suomalaista lääketieteellistä tutkimustyötä ja koulutusta tukeva säätiö, jonka kotipaikka on Helsinki. Säätiö jakaa apurahoja ja palkintoja lääkäreille ja lääketieteen opiskelijoille lääketieteelliseen tutkimukseen kaikille aloille. Säätiön erillisrahastoista apurahoja kohdistetaan lahjoittajien määrittelemiin tutkimuskohteisiin muun muassa sydän- ja verisuonitaudit, farmasia, ihotaudit, psykiatria, kliininen laboratorioala, keuhkosairaudet, alkoholiriippuvuus ja kolmiulotteiseen kuvantamiseen kohdistuva tutkimus. Säätiö jakaa vuosittain valtakunnallisten Lääkäripäivien yhteydessä Pohjola-yhtiön nimeä kantavan lääketieteen palkinnon tunnustuksena huomattavasta kansallisesta ja kansainvälisestä elämäntyöstä lääketieteen alalla. Säätiön keskeisimmät varojen lähteet ovat sijoitusomaisuuden tuoton lisäksi yksityishenkilöiden ja elinkeinoelämän tekemät lahjoitukset.
Historia

1950-luvun lopulla Suomalainen Lääkäriseura Duodecim ryhtyi pohtimaan, kuinka seuran rahastoja ja varainhankintaa lääketieteellisen tutkimuksen hyväksi voitaisiin hoitaa tehokkaammin. Duodecim-seuran johtokunta päätti 20. lokakuuta 1960 perustaa Suomen Lääketieteen Säätiön ja luovuttaa sen peruspääomaksi osakkeita viiden miljoonan markan arvosta. Säätiön tueksi saatiin lisäksi johtaja Matti Vaskion 1. marraskuuta 1960 tekemä kymmenen miljoonan markan sekä 31. joulukuuta 1960 tekemä viidentoista miljoonan markan lahjoitus. Säätiön säännöt hyväksyttiin ja ensimmäinen hallintoneuvosto ja hallitus valittiin 19. marraskuuta 1960. Säätiön säännöt päivitettiin uuden säätiölain mukaisiksi 1. lokakuuta 2016. Samalla säätiön hallintoneuvosto muuttui neuvottelukunnaksi.
Säätiön toiminta perustui aluksi pääosin vuosittain saatuihin lahjoituksiin. Vuodesta 1980 alkaen säätiön toiminta on perustunut omaisuuden tuottoon. T. W. Lilljan säätiö sulautui Suomen Lääketieteen Säätiöön 2018. Lilljan säätiön varoista muodostettiin rahasto, joka on suuruudeltaan lähes miljoona euroa.