stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lee MacPhail

Leland Stanford ”Lee” MacPhail, Jr. (25. lokakuuta 1917 – 8. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen baseballmanageri.
MacPhail, joka syntyi Nashvillessä, Tennesseessä, toimi American Leaguen puheenjohtajana vuosina 1973–1984. Hän oli sitä aiemmin ollut vuosina 1958–1965 Baltimore Oriolesin ja vuosina 1966–1973 New York Yankeesin päämanagerina.
Vuonna 1998 MacPhail valittiin Baseball Hall of Fameen, johon hänen isänsä Larry MacPhail (k. 1975) oli kuulunut jo vuodesta 1978. Phil Rizzuton kuoltua 14. elokuuta 2007 MacPhailista tuli Hall of Famen iäkkäin elossa ollut jäsen. Myös hänen poikansa Andy on tullut tunnetuksi baseballin taustavoimana.
Korvensuu

Korvensuu näytteillä.
Korvensuu 1913 on ensimmäinen Suomessa valmistettu auto. Auton prototyyppi valmistui vapunpäiväksi 1913 Mynämäellä Korvensuun maatalouskonetehtaassa.
Autosta on joissakin yhteyksissä käytetty myös nimitystä ”Korvensuun Sisu” ilmeisesti osoituksena auton rakentajien sitkeydestä.
Historia

Vuonna 1910 mynämäkeläinen tehtailija Frans Engelbert Lindström kokosi pitkään ideaansa mietittyään maatalouskonetehtaansa työmiehistä neljän hengen ryhmän, joka valmisti auton prototyypin. Ryhmään kuuluivat Frans Varjo, Bernard Lehtonen, Oskari Suvanto, Oskari Aro ja Kustaa Leino. Heistä Frans Varjo tiettävästi osasi ajaa autoa. Muilla ei ollut senkään vertaa kokemusta autoista. Työryhmässä Bernard Lehtosen tehtäväksi tuli moottorin työstäminen, Oskari Suvanto teki taontatyöt ja Oskari Aro sekä Kustaa Leino peltityöt. Tarkoituksena oli valmistaa auto sellaisista osista, joita pystyttiin tekemään omalla tehtaalla. Autoa rakennettiin muiden töiden ohessa lähes kolmen vuoden ajan.
Autoa ei koskaan valmistettu mallikappaletta enempää, vaikka tiettävästi viidelle autolle olisi ollut tilauksiakin. Frans Lindströmin tavoitteena oli valmistaa auto kokonaisuudessaan Korvensuun tehtaassa, ja rakentamisen tarkoitus oli ennen kaikkea näyttää Korvensuun tehtaan työntekijöiden korkeaa ammattitaitoa. Autosta ei ollut piirustuksia eikä muutakaan varsinaista suunnitelmaa. Ainoastaan magneetto, sytytystulpat, taka-akselien laakerit, rasvapumppu ja renkaat ostettiin muualta, ja auton sisäverhoilut teki satulaseppä Lehto Mietoisista. Ilmeisesti myös vaihteisto oli alun perin amerikkalaisvalmisteinen. Kaikki muu oli Korvensuun tehtaan oman väen valmistamaa.
Auton ensimmäinen ”koeajo” tapahtui jouluna 1912 tehtaan sisätiloissa ja myöhemmin tehtailija Lindström oli hurauttanut autollaan merijäätä pitkin 50 kilometrin matkan Turkuun.
Tehtailija Lindströmin kuoleman jälkeen auto siirtyi hänen pojalleen ja sittemmin Lindströmin veljelle Oskar Rekolalle, joka osti auton itselleen ja sattui ajamaan sillä kolarin. Vuonna 1949 Frans Lindströmin vävy Juho Koski, joka oli auton valmistumisen aikaan oppipoikana Korvensuun tehtaassa, osti auton itselleen ja korvasi alkuperäisen amerikkalaisen vaihteiston itsesuunnittelemallaan vaihteistolla.
Tämän auton ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt kappale oli viimeksi rekisterissä vuonna 1924, mutta se on yhä ajokuntoinen. Vuonna 2009 auto oli edelleen Frans Lindströmin suvun omistuksessa.
Auton tekniikka > Moottori

Auton moottorina on ilmajäähdytteinen kaksisylinterinen nelitahtinen rivimoottori, jossa ei ollut erillistä sylinterikantta, vaan sylinteri ja kansi oli valettu yhtenäisenä osana. Kampikammio valmistettiin Korvensuun tehtaassa uudella tekniikalla kevytmetallivaluna, jonka kiertävä ammattimies, kulkurivaluri Karvonen, kävi onnistuneesti tekemässä. Ainoa kohta, jossa auton merkki 'Korvensuu' on näkyvissä, tehtiin valun yhteydessä kampikammion sivuluukkuun.
Moottorin venttiilit on sijoitettu laajentumaan, joka on tehty sylinterien palotilasta sivulle päin. Sivulaajentuma jakaantuu kolmeen osaan siten, että sen keskiosa on yhteydessä palotilaan, keskiosan alapuolella on pakokanava ja yläpuolella on imukanava. Pakoventtiilit ja imuventtiilit on sijoitettu lautaset vastakkain ja venttiilien varret samalla suoralla siten, että imuventtiilien varret ovat ylöspäin ja pakoventtiilien varret ovat alaspäin. Pakoventtiilejä liikuttaa nokka-akseli, mutta imuventtiilit aukeavat pelkän sylinterissä imutahdin aikana syntyvän imun voimasta. Samanlaista ratkaisua saksalaiset olivat kokeilleet aiemmin joissakin moottoreissa huonoin tuloksin ja olivat siksi luopuneet sen kehittelystä. Korvensuu-autossa ratkaisu toimii hyvin.
De Dion Bouton käytti tätä tekniikkaa vuosisadan alussa. Atmospheric inlet valve oli rakenteen nimi. Parina ensimmäisen vuonna tällaista moottoria käytettiin Harley-Davidson moottoripyörissä.
Roiskevoitelun tehostamiseksi moottoriin on lisätty myöhemmin käsikäyttöinen öljypumppu.
Imukanavan yläosaan on asennettu niin sanotulla ryypytyshanalla varustettu tulppa. Ryypytyshanasta voitiin moottorin käynnistyksen yhteydessä antaa parempilaatuista polttonestettä silloin, kun varsinaisena polttoaineena käytettiin petrolia. Ryypytystä ei kuitenkaan tarvittu, kun polttoaineena käytettiin pula-aikana Korvensuun tehtaassa kehitettyä petrolin ja eetterin sekoitusta.
Moottori käynnistetään veivillä käsin kiertämällä. Työnjohtaja Varjon päätöksestä moottori asennettiin autoon siten, että vauhtipyörä jäi moottorin takapuolelle. Tästä syystä moottorin kiertosuunta on tavanomaisesta poikkeava ja veiviä pitää kiertää vastapäivään. Noin 10 hevosvoiman tehon antavalla moottorilla auto saavuttaa noin 30–40 km tuntinopeuden.
Auton tekniikka > Vaihteisto

Auton alkuperäinen amerikkalaisvalmisteinen planeettavaihteisto on myöhemmin vaihdettu Juho Kosken suunnittelemaan vaihteistoon, jossa on kolme vaihdetta eteen ja yksi taaksepäin.
Auton tekniikka > Hallintalaitteet

Auton ohjauspyörä on sijoitettu oikealle ja vaihdekeppi sekä käsijarru ovat valmistusajan tapaan korin ulkopuolella auton oikealla sivulla. Käsijarru vaikutti takapyörien jarrurumpujen ulkopuolisiin jarruvanteisiin.
Auton tekniikka > Kori ja alusta

Korissa on käytetty runsaasti pyöreitä muotoja. Auto on suunniteltu kahdelle henkilölle. Tilaa oli siis kuskin lisäksi vain yhdelle matkustajalle. Kori oli jousitettu sekä etu- että taka-akselistaan puolielliptisillä lehtijousilla – korin joka kulmassa yksi pakka, joissa kussakin oli yhdeksän päistään ohenevaa ja kapenevaa jousilehteä. Historiansa aikana tämä prototyyppi on kokenut joitakin muutoksia. Kolarin seurauksena auton etumaski on vaihdettu 1920-luvulla uuteen alkuperäiseen tyyliin sopimattomaan etumaskiin, joka on tehty puimakoneen seulasta. Myös alkuperäiset 28-tuumaiset pyörät on vaihdettu renkaiden vaikean saatavuuden takia pienempiin jo useaan kertaan. Nykyinen rengaskoko on 16 tuumaa.
Aiheesta muualla

Ensimmäinen suomalainen auto – Korvensuu 1913[vanhentunut linkki]
PreWarCar (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Laukko – kuusi vuosisataa

| Laukko – kuusi vuosisataa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Liisa Lagerstam
Kuvittaja:  Erja Lempinen (valokuvat), Susanna Raunio (graafinen suunnittelu)
Kieli:  suomi
Genre:  historia
Kustantaja:  Laukon kartano
Julkaistu:  2016
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  304
ISBN:  978-952-93-7189-1

Edeltävä:  Laukon herra – Gabriel Kurki (1630–1712)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laukko – kuusi vuosisataa on vuonna 2016 ilmestynyt Liisa Lagerstamin kirjoittama teos Laukon kartanon historiasta.
Aiheesta muualla

Laukon kartano
Ledung

Ledung tai leding (muinaisruotsiksi leþunger, muinaisnorjaksi leiðangr) oli keskiajalla Pohjoismaissa käytössä ollut puolustusjärjestelmä. Se tarkoitti asepalvelusta merivoimissa tai laivojen varustamista sotaa varten.
Ledung-laitoksen alkuperästä on eri teorioita. Laitoksen perustaminen on ajoitettu joskus viikinkiajan lopulle, joskus vasta 1100-luvun lopulle tai 1200-luvun alkuun.
Ruotsissa ledung merkitsi alun perin kansalaisten sotatilanteessa muodostamaa laivastoa, joka oli kuninkaan käytössä. Ledung kutsuttiin kokoon maan ollessa sodassa tai muiden valtioiden tai merirosvojen uhkaamana. Ledung ei ulottunut koko Ruotsin valtakunnan alueelle, eikä se toiminut yhtenäisesti maan eri osissa. Ledung-järjestelmä alkoi vähitellen jäädä pois käytöstä 1200-luvulta lähtien, ja se korvattiin osin verolla.
Anglosaksien Englannissa oli käytössä vastaava järjestelmä nimeltään fyrd.
Laima

Laima ("onni"; myös Laime, Laimas māte) on Latvian mytologiassa ja Liettuan mytologiassa kohtalon ja onnen, sekä hyvän että pahan, personoituma. Hänet yhdistettiin synnytykseen, avioliittoon, kuolemaan, hedelmällisyyteen ja kotielämään.  Hän on myös raskaana olevien naisten suojelija.
Laima ja hänen siskonsa Karta ja Dekla ovat kohtalon kolminaisuuden jumaluus. Laiman ollessa huomattavasti muita suositumpi Deklalla ja Kartalla on kuitenkin samanlaiset tehtävät. Nykyajan uuspakanallisessa uskonnossa, Dievturibassa, näitä kolmea jumalatarta nimitetään kolmeksi Laimaksi, mikä osoittaa että he ovat saman jumaluuden kolme erilaista muotoa. Vaikka Laima tekee lopullisen päätöksen, kaikki kolme päättävät yhdessä kunkin henkilön kohtalosta.
Liettuan mytologiassa Laima ei ole ainoastaan kohtalon, hedelmällisyyden ja avioliiton jumalatar, mutta myös pimeyden ja valon. Laima yhdistettiin käkeen ja nähtiin usein sen muodossa. Laiman seurueeseen kuuluvat jumalattaret Laimė ja Dalia. Laima määrittää vastasyntyneiden kohtalon. Laiman sisaruksia ovat Giltinė, Dekla, Karta ja Magyla.
Laiman pyhä puu on lehmus. Kansanlauluissa ja -tarinoissa hän on kukkuva käki lehmuksessa. Lehmuksessa on kolme, viisi, kuusi, seitsemän tai yhdeksän haaraa. Nämä numerot ovat Laiman maagisia numeroita. Laiman alttari on kivi, jolla on naisen muodot. Sellaiset toteemit lisäsivät naisten hedelmällisyyttä.
Useat balttilaiset kansanlaulut kertovat miten Laima järjesti Aušrinėn nimenantojuhlan (kastajaiset). Hän kutsui kaikki tähdet (Žvaigždės, Latvian Zvaigznes), mutta ei kutsunut Saulėa.Keskiajalla ja 1700-luvulla Liettuassa pidettiin Laiman kunniaksi useita erilaisia rituaaleja.
Lapsen oikeuksien sopimus

| Lapsen oikeuksien sopimus |
| --- | --- |
 sopimuksen jäsenet vihreällä
Allekirjoitettu:  20. marraskuuta 1989
Osapuolet
Ratifioijat:  196 maata
Lapsen oikeuksien sopimus on Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1989 tekemä sopimus, joka on ensimmäinen kansainvälinen lainsäädännöllisesti sitova lasten täysimääräisten ihmisoikeuksien takaamiseksi kaikissa tilanteissa ja olosuhteissa. Lapsen oikeuksien sopimus määrittelee lapsen kansalais-, kulttuuri-, talous-, poliittiset ja sosiaaliset oikeudet. Sopimus koskee kaikkia alle 18-vuotiaita, ellei valtio määrittele laeissaan ihmistä täysi-ikäiseksi aikaisemmin.
Sopimuksen on vuoteen 2022 mennessä ratifioinut 196 maata. Sopimuksen ulkopuolella on ainoastaan Yhdysvallat.
Sisältö

Lapsen oikeuksien sopimus koostuu 54 artiklasta ja kolmesta lisäpöytäkirjasta.
Sopimus viittaa YK:n ihmisoikeuksien julistuksessa taattuihin oikeuksiin, jotka koskevat kaikkia ihmisiä rotuun, ihonväriin, sukupuoleen, kieleen, uskontoon, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen tai sosiaaliseen alkuperään, varallisuuteen, syntymään tai muuhun seikkaan katsomatta.
Sopimuksen tärkein tavoite on turvata jokaiselle lapselle elämän perusedellytykset ja turvallinen kasvuympäristö. Sopimus sisältää velvoitteen turvata lapselle hoiva ja huolenpito, asianmukainen terveydenhuolto ja koulutus.
Sopimuksessa on neljä kaikessa toiminnassa huomioitavaa yleisperiaatetta. Syrjimättömyysperiaate kieltää lasten asettamisen eriarvoiseen asemaan hänen vanhempiensa, laillisten huoltajiensa tai muiden perheenjäsentensä aseman, toiminnan, mielipiteiden tai vakaumuksen perusteella (artikla 2). Kaikissa lapsia koskevissa toimissa on ensisijaisesti huomioitava lapsen etu (artikla 3). Lapsella on oikeus elämään ja kehittymiseen (artikla 6). Lapsen näkemystä on kunnioitettava, ja lapsella on oikeus tulla kuulluksi itseään koskevissa oikeudellisissa ja hallinnollisissa toimissa (artikla 12).
Lisäpöytäkirjat koskevat lasten osallistumista aseellisiin konflikteihin (2000), lapsikauppaa ja lasten hyväksikäyttöä prostituutiossa ja pornografiassa (2000), sekä valitusoikeutta (2011).
Historia

Sopimus hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa 20. marraskuuta 1989, ja kansainvälisesti se tuli voimaan seuraavana vuonna. Sitä edelsi yleisluontoinen lapsen oikeuksien julistus, joka hyväksyttiin YK:ssa 20. marraskuuta 1959.
Lapsen oikeuksien sopimus on vaikuttanut monilla tavoin kansalliseen lainsäädäntöön. Erityisesti lasten osallistumismahdollisuuksien lisäämisessä sopimuksen vaikutus on ollut iso sekä ajattelun että käytännön toiminnan tasolla.
Aiheesta muualla

Yleissopimus lapsen oikeuksista suomeksi
UNICEF: Yleiskatsaus lapsen oikeuksien sopimukseen (Arkistoitu – Internet Archive)
Laima Liucija Andrikienė

Laima Liucija Andrikienė (s. 1. tammikuuta 1958) on liettualainen poliitikko.
Andrikienė syntyi Druskininkaissa. Hän valmistui Vilnan yliopistosta. Hänelle on vuonna 2000 myönnetty Liettuan itsenäisyysmitali sekä  Britanniassa Kingstonin yliopistosta kunniatohtorin arvo. Andrikienėlle myönnettiin vuonna 1997 Kunnialegioonan suurupseerin arvo. Hän toimi vuonna 1996 Liettuan kauppa- ja teollisuusministerinä ja vuosina 1996–1998 Eurooppa-asiain ministerinä.
Andrikienė on vuodesta 2004 ollut Euroopan parlamentin jäsen. Hän kuuluu siellä Euroopan kansanpuolueen  ryhmään.
Laimer Platzin metroasema

| Laimer Platz |
| --- | --- |

 Münchenin metro 
Perustiedot
Lyhenne:  LP
Paikkakunta:  München
Avattu:  10. maaliskuuta 1988
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Laitureita:  1
Laituriraiteita:  2
Liukuportaita:  kyllä
Hissejä:  kyllä
Laimer Platz on metroasema Münchenin metron U5-linjalla, se avattiin 24. maaliskuuta 1988 ja on U5-linjan pääteasema.
Kädet ilmaan!

| Kädet ilmaan! MC Puhuva Pää ja Frendit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2004
 Julkaistu: 2004
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: elektroninen musiikki hip hop
 Kesto: 36.01
 Levy-yhtiö: Magnum Music
Kädet ilmaan! on MC Puhuva Pään ja Frendien vuonna 2004 julkaistu studioalbumi. Albumin kappaleesta "Kädet ilmaan" tehtiin musiikkivideo, jota esitettiin ajoittain MTV3:n TV-chat-ohjelmissa. Kyseinen kappale julkaistiin myös singlenä.
Kappaleet

Kädet ilmaan – 3.22 (feat. D-Vine)
Asenne – 3.03 (feat. Härkä)
Tunteet – 3.49 (feat. D-Vine)
Syökää kanaa – 3.18 (feat. Pizza Enrico & Kana)
Usko sun unelmaas – 2.56
Space HipHop – 3.37
Mä rakastan sua – 3.18
Listahitti – 3.06
Kädet ilmaan (Ilmaan Remix) – 4.08
Mä oon cool – 3.17
Iso käsi – 2.03
Legato

Legato nuottiviivastolla
Legato (suom. sitoen) on musiikin esitystapa, jossa sävelten välissä ei ole taukoa, vaan ne liittyvät saumattomasti yhteen. Legato merkitään kaariviivalla. Jousisoittimilla legato toteutetaan niin, että jousi liikkuu koko ajan ja jousen suuntaa ei vaihdeta sävelten välillä. Puhaltimilla puhallus jatkuu koko ajan ja äänen alkuun ei tehdä kielellä uutta aluketta.
Lahoaminen

Lahoaminen aitan lattian alla, kun tuuletus on estetty tiiviillä muovipeitteellä.
Opastetolpan alaosa on hiilletty lahoamisen estämiseksi.
Lahoamiseksi kutsutaan tapahtumaa, kun bakteerit ja sienet hajottavat kuollutta eliötä hapellisessa ympäristössä. Toisin kuin mätäneminen, lahoaminen ei tuota voimakasta hajua. Lahoaminen luokitellaan hitaaksi palamiseksi, eli aineen reaktioksi hapen kanssa ilman liekkiä.
Lahoamalla hajoavaa ainesta ovat luonnossa tyypillisesti puu sekä lehdistä, neulasista ja muusta kasviaineksesta muodostuva karike. Puun lahotessa kaarna lahoaa ensimmäisenä, jolloin lahottajina ovat kaarnakuoriaiset. Pari vuotta myöhemmin puuta alkavat lahottaa sienet. Lopulta sammalet peittävät puun ja vähitellen puuaines maatuu kokonaan.
Puulla lahot voidaan hajoamistavan mukaan jakaa kolmeen lahotyyppiin eli ruskolahoon, valkolahoon ja katkolahoon. Puun lahoamista on perinteisesti torjuttu tervalla ja nykyisin myös erilaisilla pintakäsittely- ja kyllästysaineilla. Nämä pintakäsittelyaineet suojaavat puuta kosteudelta ja samalla estävät lahoamista aiheuttavien homeiden ja sienten pääsyä vaikuttamaan puuhun.
Puun kasvunaikaisina lahottajina toimivat juurikäävät ja mesisienet kuten pohjanmesisieni. Puun pintavaurioihin pesiytyy helposti verinahakkasieni (Stereum sanguinolentum) alkaen lahottaa puuta. Rakennuksissa lahottajina esiintyviä lahottajasieniä ovat esimerkiksi lattiasieni (Serpula lacrymans), kellarisieni (Coniophora puteana) ja kelokääpä (Antrodia sinuosa).
Monet eliölajit tarvitsevat lahopuuta elääkseen. Lahoamisen edetessä eri lahottajaeliöt seuraavat toinen toistaan muodostaen ekologisen sukkession ja tämän seurauksena lahoamisen eri vaiheissa lahopuulla elävät eri eliöt. Lahopuilla esiintyvistä lajeista monet ovat metsätalouden tehostuessa harvinaistuneet. Lahopuissa elävät useat hyönteislajit. Jotkut hyönteislajit ovat erikoistuneet tietyssä lahoamisvaiheessa olevaan puuhun. Myös valkoselkätikka elää lahopuumetsissä.
Aiheesta muualla

Puukemia: Puuaineksen tuhoutuminen, lahoaminen ja puun väri (pdf)
Metsäteho: Puun laadun säilyttäminen (pdf)
Pohjois-Pohjanmaan korjausrakentamiskeskus: Laho
Laiminlyöntirikos

Oikeuden vaaka
Rikos
Rikosvastuu
Vastuu
Tahallisuus
Huolimattomuus
Laiminlyöntirikos
Syyksiluettavuus
Oikeudenvastaisuus
Tunnusmerkistö
Syyllisyys
Vastuuvapausperusteet
Syyntakeisuus
Syyntakeettomuus
Hätävarjelu
Pakkotila
Rikosprosessi
Rikosilmoitus
Esitutkinta
Syyteharkinta
Vanhentuminen
Laiminlyöntirikos on rikoslaissa rangaistavaksi säädetty jonkin teon tekemättä jättäminen. Varsinainen laiminlyöntirikos (lat. delictum omissionis) on rikos, jossa teon tekemättä jättäminen sinänsä on rangaistavaa. Tällöin loukataan käskynormia, joka asettaa tietyn velvollisuuden kaikille oikeusalamaisille. Esimerkiksi jos tietää toisen olevan hengenvaarassa ja jättää antamatta tai hankkimatta tälle apua, niin laiminlyöjää rangaistaan pelastustoimen laiminlyönnistä sakolla tai vankeudella (rikoslain 21 luvun 15 pykälä).
Epävarsinainen laiminlyöntirikos (delictum commissivum per omissionem) käsittää vain tietylle henkilölle asetetun velvollisuuden laiminlyömisen. Tällöin loukataan kieltonormia tai yhtä aikaa sekä kielto- että käskynormia. Tällainen erityinen velvollisuus voi perustua oikeusjärjestykseen, oikeustoimeen, sopimukseen, virkaan tai henkilön aiempaan toimenpiteeseen. Seurauksen aiheuttaneen laiminlyönnin tekijän tulee olla henkilö, jolla olisi ollut velvollisuus estää seuraus eli hänellä oli vastuuasema seurauksen torjunnassa. Esimerkiksi entinen huumepoliisin päällikkö Jari Aarnio tuomittiin käräjäoikeudessa syylliseksi murhaan, kun hänen katsottiin laiminlyöneen virkavelvollisuutensa jättämällä ilmoittamatta murhan suunnittelusta, vaikka hän oli siitä tietoinen. Hovioikeus kuitenkin vapautti hänet.
Left Behind (kappale)

| ”Left Behind” Slipknot |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Iowa
 Äänitetty : 2001   Sound City   Sound Image, Van Nuys, Los Angeles, Kalifornia
 Julkaistu: 29. lokakuuta 2001
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Slipknot
 Tyylilaji: Nu metal
 Kesto: 13.41
 Levy-yhtiö: Roadrunner Records
Slipknotin muut singlet
| ”The Heretic Anthem” 2001 | ”Left Behind” 2001 | ”My Plague” 2002 |
Left Behind on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin  neljäs single vuodelta 2001. Kappaleessa on samankaltaiset riffit kuin The Smashing Pumpkinsin kappaleessa ”Zero”. Single myi enemmän kuin aiemmat Wait and Bleed ja Spit It Out -singlet.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on kirjoittanut Slipknot.
”Left Behind” – 4.04
”Liberate (Live)” – 4.27
”Surfacing (Live)” – 5.10
Sisältää myös ”Left Behind (Ohjaajan leikkaus)” -musiikkivideon.
Kokoonpano

Sid Wilson – DJ
Joey Jordison – rummut
Paul Gray – basso
Chris Fehn – lyömäsoittimet
James Root – kitara
Craig ”133” Jones – samplet
Shawn ”Clown” Crahan – lyömäsoittimet
Mick Thomson – kitara
Corey Taylor – laulu
Slipknot
| --- | --- |
Albumit:  Slipknot – Iowa – Vol. 3: The Subliminal Verses –  All Hope Is Gone - .5: The Gray Chapter - We Are Not Your Kind - The End, So Far
Muut julkaisut:  9.0: Live | Luettelo Slipknotin demoista
Katso myös:  Stone Sour - Murderdolls - DJ Starscream - Roadrunner United - Korn - Ministry
Kurban Berdyjev

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Kurban Bekijevitš Berdyjev
Syntymäaika: 25. elokuuta 1952 (ikä 72)
Syntymäpaikka: Ašgabat, Turkmenistanin SNT, Neuvostoliitto
Pituus: 178 cm
Seura
Seura:  FK Sotši
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1971–1976 1977 1978 1979–1980 1980 1981–1985 |  Kolhozçy Ašgabat  FK Kairat  Kolhozçy Ašgabat  SKA Rostov-na-Donu  FK Rostov  FK Kairat | 134 (16) 20 (5) 38 (3) 35 (3)   139 (28) |
Valmennusura
1986–1989 1991–1992 1993–1994 1994–1995 1996 1997–1999 1997–1999 2000–2001 2001–2013 2014–2016 2017–2019 2021–2022 2022 2022–:  FK Himik Džambul  FK Taraz  Gençlerbirliği SK  FK Kairat  FK Caspiy  Nişa Ašgabat  Turkmenistanin maajoukkue  FK Kristall Smolensk  FK Rubin Kazan  FK Rostov  FK Rubin Kazan  FK Kairat  Tractor  FK Sotši
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kurban Bekijevitš Berdyjev (ven. Курбан Бекиевич Бердыев, turkmeeniksi Gurban Berdiýew, s. 25. elokuuta 1952) on turkmenistanilais-venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja-keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2022 lähtien hän on toiminut FK Sotšin päävalmentajana.
Hän toimi 12 vuoden ajan tatarstanilaisen FK Rubin Kazanin päävalmentajana nostaen seuran Venäjän 1. divisioonasta Valioliigaan.
Berdyjev on opiskellut Turkemnin valtionyliopistossa 1971–1975 sekä Moskovan valmennuskoulussa 1989–1991. Hän on introverttinä pidetty omalaatuinen persoona, joka esiintyy lehdistötilaisuuksissa rukousnauha mukanaan.
Ura pelaajana

Berdyjev pelasi omalla urallaan useissa Neuvostoliiton Kaukoidän joukkueissa. Pääsarjatasolla hän edusti FK Kairatia ja FK SKA Rostov-na-Donua seitsemän kautta. Hän pelasi myös alemmilla sarjatasoilla voittaen Neuvostoliiton 1. divisioonan Kairatissa 1983. Hän lopetti aktiiviuransa 33-vuotiaana 1985.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Neuvostoliiton 1. divisioona: 1983
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Kazakstanin cup: 2021
Venäjän-mestaruus (2): 2008, 2009
Hopeaa: 2016
Venäjän cup: 2012
Hopeaa: 2009
Venäjän supercup (2): 2010, 2012
Turkmenistanin-mestaruus: 1999
Turkmenistanin cup: 1998
Venäjän 1. divisioona: 2002
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurban Berdyjev Wikimedia Commonsissa
Kurban Berdyjevin esittely Rubinin sivustolla (venäjäksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Viktor Antihovitš Javi Gracia | FK Rubin Kazanin päävalmentaja 2001–12/2013 2017–2019 | Seuraaja: Rinat Biljaletdinov Leonid Slutski |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Igor Gamula | FK Rostovin päävalmentaja 12/2014–8/2016 | Seuraaja: Ivan Daniliants |
Lee Chae-won

Lee Chae-won
Lee Chae-won (hangul: 이채원; hanja: 李采洹; uudistettu latinisaatio: I Chae-won, s. 7. huhtikuuta 1981 Gangwon) on eteläkorealainen maastohiihtäjä. Hän on pituudeltaan 154 cm.
Lee on osallistunut neljiin talviolympialaisiin 2002–2014 sijoittuen parhaimmillaan 36:nneksi naisten 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Sotšissa 2014. MM-kilpailuihin hän on osallistunut viidesti Oberstdorfista 2005 alkaen. Parhaimmillaan hän on ollut 47:s yhdistelmäkilpailussa Oslossa 2011.
Lee kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kuopiossa marraskuussa 2001. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan kahdestoista Pyeongchangin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa helmikuussa 2017.