stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Per-Erik Lundh
Kirjallisuutta

Hentilä, Marjaliisa: ”Lundh, Per-Erik (1939–2017)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 324–325.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Uimonen, Risto: Rautakoura Per-Erik Lundh. Minerva, 2012. ISBN 978-952-492-643-0
Aiheesta muualla

Per-Erik Lundhin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sulo Penttilä | Metalliliiton puheenjohtaja 1983–2000 | Seuraaja: Erkki Vuorenmaa |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo
Luostarikoulu

Luostarikoulut (lat. scholae monasticae tai scholae clausrales) olivat eurooppalaisten luostarien yhteydessä toimineita kouluja. Keskiajan alussa ne olivat ainoita kouluja ja keskiajan lopulla niillä oli keskeinen asema tuomiokirkko- ja katedraalikoulujen ohella. Ensimmäiset luostarikoulut perustettiin 300-luvulla. Benediktiinit perustivat luostarikouluja 500-luvulta alkaen kouluttamaan munkeiksi aikovia poikia (lat. pueri oblati). Kirkon kasvatustyön tarkoituksena ei ollut yleisen oppineisuuden lisääminen, vaan oman henkilökunnan kouluttaminen. Luostarikoulujen aikaan maallisen koulutuksen muotona oli sotilastaitoihin tähtäävä ritarikasvatus.
Opetusmenetelmänä luostarikouluissa oli ulkoluku ja oppilaat harjaantuivat uskonasioihin myös jäljentäessään kirkkoisien ja klassikkojen kirjoituksia aikana, jolloin ei tunnettu kirjapainotaitoa. Opetuskielenä oli latina. Oppiaineina oli usein vain kolme ”seitsemästä vapaasta taiteesta” (artes liberales) eli latinan kielioppi (grammatiikka), puhetaito (retoriikka), väittelytaito (dialektiikka), matematiikka, geometria, tähtitiede (astronomia) ja musiikki.
Luostarikoulujen oppilaiksi otettiin 800-luvulta lähtien myös maallikkoja, vaikka pääosa oppilaista olikin munkeiksi aikovia. Tällöin niissä oli toisistaan eristetty sisäkoulu (schola interior) ja ulkokoulu (schola exterior).
Lars Lundkvist

| Lars Lundkvist> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1928 Uumaja, Ruotsi
Kuollut: 2012 (83–84 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lars Lundkvist (1928 Uumaja, Ruotsi – 2012) oli ruotsalainen runoilija ja opettaja. Hän käytti runoissaan materiaalina saamelaista kansanrunoutta ja kansanuskomuksia. 1970-luvulla hän siirtyi yksilöllistä kokemusta kuvaavaan runouteen.
Palkinnot ja tunnustukset

Carl Emil Englund -palkinto 1975
Nils Ferlin -palkinto 1982
Ruotsin radion runopalkinto 1981
Suomennetut runot

Kiuru, suom. Martti Hynynen, teoksessa Tästä alkaa tie: Barentsin alueen kirjallisuusantologia, toim. Ulla Kuukasjärvi ja Hannu Sarrala, Jyväskylä: Atena 1999 ISBN 951-796-185-5
Lupercalia

Lupercalia oli antiikin Roomassa vuosittain 15. helmikuuta vietetty juhla.  Lupercalian alkuperä ulottuu mahdollisesti jopa 500-luvulle eaa.  Sitä vietettiin vuosittain susimaisen Lupercus-jumalan kunniaksi. Lupercus saattoi olla Faunuksen yksi ilmenemismuoto. Sen vietto jatkui pitkälle kristilliselle ajalle, kunnes paavi Gelasius I määräsi Lupercalian lopetettavaksi vuonna 494, tämän jälkeen alettiin viettää pyhän Valentinuksen päivää.
Alkujaan juhla oli puhdistusrituaali, joka myöhemmin sai myös hedelmällisyysrituaalin piirteitä. Keisarikaudella Lupercalian uskonnollinen merkitys jäi taka-alalle ja siitä tuli karnevaalimainen kansanjuhla.
Keskeisessä asemassa juhlassa oli luperci-pappien suorittama riitti, jossa he  uhrasivat vuohen Palatium-kukkulan juurella sijaitsevassa Lupercal-luolassa, juoksivat ulos kansan keskuuteen ja löivät katsojia uhratun vuohen nahasta repimillään suikaleilla. Luola, jossa uhraus suoritettiin oli sama, jossa susiemo tarun mukaan imetti kaupungin perustajia, Romulusta ja Remusta.
Luperci-papit olivat useimmista muista Rooman papistoista poiketen nuorehkoja, 20–40-vuotiaita miehiä. Vuotuinen riitti oli heidän ainoa virkatehtävänsä. Pappien nimi pohjautuu latinan kielen sanaan lupus, susi. Papit suorittivat rituaalinsa varhempina aikoina alastomina. Ilmeisesti keisari Augustuksen siveyslakien myötä he alkoivat käyttää lannevaatetta.
Lupercaliaa vietettiin perinteisen roomalaisen vuoden lopussa. Vuodenvaihde osui alkujaan helmi-maaliskuun taitteeseen. Juhla sijoittui keskelle vainajille omistettua yhdeksänpäiväistä Parentalia-juhlaa (13. helmikuuta–21. helmikuuta).
Lupercaliassa palvotuksi jumalaksi mainitaan useimmin italialaista alkuperää oleva metsän ja villin luonnon jumala Faunus. Keisariajalla jumala samaistettiin kreikkalaiseen metsänjumala Paniin.
Myös Rooman pohjoispuolelta, faliskien parista Soracte-vuorelta tunnetaan samoja elementtejä sisältävä kultti, jossa susipapit (Hirpi Sorani) olivat yhteydessä kuoleman voimiin.
Luonnonmaa

Luonnonmaa
| --- | --- |
Sijainti:  Itämeri, Naantali Suomi
Vesialue:  Itämeri 
| --- | --- |
Asukasluku:  1 697 (2006)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Luonnonmaalla sijaitseva Kultarannan puutarha vuonna 2009
Luonnonmaa on saari Naantalissa kaupungin keskustan lounaispuolella. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta saari oli pinta-alaltaan noin puolet Naantalin kaupungin kokonaispinta-alasta, mutta on paljon harvemmin asuttu kuin kaupungin mannerpuoli. Luonnonmaan asukasluku on 1 697 (2006), mikä on vain 12,1% Naantalin kaupungin kokonaisväkiluvusta. Luonnonmaan kaupunginosia ovat Haijainen, Kaivola, Isokylä, Keitilä, Kirstilä, Kukola, Kultaranta, Käkölä, Viiala ja Viialanranta.
Saari kuului aikaisemmin Naantalin maalaiskuntaan, joka liitettiin Naantaliin kaupunkiin vuonna 1964. Vuonna 1934 rakennettiin Ukko-Pekan silta, joka yhdistää Luonnonmaan mantereeseen. Vuonna 1970 valmistunut Särkänsalmen silta yhdistää Luonnonmaan Otavan saaren Merimaskun ja Rymättylän entisiin kuntiin, jotka liitettiin Naantaliin vuoden 2009 alusta.
Tasavallan presidentin kesäasunto, Kultaranta, sijaitsee Luonnonmaalla Kultarannan kaupunginosassa. Turun Korjaustelakka sijaitsee Kukolassa.
Vuonna 2015 aloitettiin uuden Kukolanvainion pientaloalueen rakentaminen Kaivolaan. Alueelle on kaavoitettu 78 pientalotonttia, joista 36 valmistuu vuonna 2016. Alueelle rakennetaan myös uutta kevyen liikenteen väylää sekä leikkipuisto. Raision kaupunki omistaa kaksi virkistysaluetta Luonnonmaalla, Kultaranta Golfin vieressä sijaitsevan 5,5 hehtaarin Kesärannan ja Luonnonmaan eteläosassa sijaitsevan 54 hehtaarin Villan tilan. Naantalin kaupunki osti Raision kaupungilta Villan tilan kesällä 2014. Paikalla on muun muassa kaupungin uimaranta, karavaanipaikkoja ja sauna.
Luonnonmaan ja Otavan välillä on Kotkanaukolla ilmajohtolinja, jonka sähköverkkoyhtiö Caruna aikoo korvata uudella 540 metrisellä 20 kilovoltin sähkökaapelilla, joka sijoitetaan merenpohjaan Särkänsalmen sillan eteläpuolelle. Samalla paikalla on myös teleoperaattori DNA:n merikaapeli. Ilmajohtolinja puretaan merikaapelin valmistuttua.
Saaren länsiosassa Kultaranta Golfin itäpuolella suojaisan merenlahden, matalan ja rehevöityneen Matalahden rannalla, järjestettiin asuntomessut vuonna 2022. Asuntomessualueen arvioidut kustannukset olivat yli 10,5 miljoonaa euroa, ja Matalahdesta johtuva rantarakentaminen, ruoppaus ja tulvasuojat lisäsivät kustannuksia arviolta 2,6 miljoonaa euroa. Kustannusten arvosteltiin olleen korkeita Naantalin kaupungille.
Kirjallisuutta

Lännenmaa, Rauli ym. (toim.): Tuntematon Luonnonmaa : kotiseutukirja. Naantali: Luonnonmaa-yhdistys, 1995. ISBN 952-90-7062-4.
Termonen, Mari: Naantalin luonnonmaan kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta. Turun maakuntamuseo : Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-135-9 (Turun maakuntamuseo, sid.), ISBN 952-5599-37-X (Varsinais-Suomen liitto, sid.)
Grease (elokuva)

| Grease |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Randal Kleiser
Käsikirjoittaja:  Bronte Woodard Allan Carr
Tuottaja:  Allan Carr Robert Stigwood
Säveltäjä:  Michael Forystek Barry Gibb
Kuvaaja:  Bill Butler
Leikkaaja:  John F. Burnett
Pääosat:  John Travolta Olivia Newton-John   Stockard Channing  Jeff Conaway  Didi Conn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  16. kesäkuuta 1978 (alkuperäinen)
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  6 miljoonaa dollaria
Seuraaja:  Grease 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grease on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut Randal Kleiserin ohjaama elokuva, joka perustuu Jim Jacobsin ja Warren Caseyn käsikirjoittamaan samannimiseen musikaaliin vuodelta 1971. Pääosia esittävät Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa -elokuvan myötä tähdeksi noussut John Travolta sekä laulajana paremmin tunnettu Olivia Newton-John.
Juoni

Elokuva kertoo 1950-luvun lukiolaiselämästä. Tapahtumapaikkana on Rydellin koulu Chicagossa. Sandy ja Danny tapaavat toisensa kesälomalla ja rakastuvat toisiinsa heti. Kun kesäloma loppuu, he joutuvat eroamaan toisistaan. Sandy nimittäin asuu Australiassa ja Danny Chicagossa. Sandyn suunnitelmat muuttuvat ja hän muuttaa itse Chicagoon. Selviää, että Danny ja Sandy ovat samassa koulussa. Danny on kovis, joka johtaa T-Birds-jengiä. Sandy puolestaan pitää koulusta ja urheilusta, vaikka onkin itse surkea siinä. Sandy pyrkii Pink Ladies -jengiin, mutta ongelmana on, että hänen tulisi alkaa juoda alkoholia ja polttaa tupakkaa. Sandy nolaa itsensä, joten Danny häpeää häntä ja kaikki Dannyn kaverit pilkkaavat Sandyä. Heille tuleekin mutkia suhteeseensa. Sandyn on muututtava kovikseksi, jotta kaikki olisivat tyytyväisiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Travolta   | … |   Danny Zuko   |
|  Olivia Newton-John   | … |   Sandy Olsson   |
|  Stockard Channing   | … |   Betty Rizzo    |
|  Jeff Conaway   | … |   Kenickie   |
|  Didi Conn   | … |   Frenchy   |
|  Barry Pearl   | … |   Doody   |
|  Michael Tucci   | … |   Sonny LaTierri   |
|  Kelly Ward   | … |   Roger   |
|  Jamie Donnelly   | … |   Jan   |
|  Dinah Manoff   | … |   Marty Maraschino   |
|  Eve Arden   | … |   Rehtori McGee   |
|  Michael Biehn   | … |   Mike (ei mainita lopputeksteissä)   |
Soundtrack

Grease sisältää paljon alkuperäisiä kappaleita musikaalista, mutta suurimmat hitit, kuten Travoltan ja Newton-Johnin duetto ”You’re the One That I Want”, Newton-Johnin ”Hopelessly Devoted to You” ja Frankie Vallin esittämä tunnussävel ”Grease” sävellettiin elokuvaa varten.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää Greasea vilkkaasti ja hauskasti liikkuvana popparodiana. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien Helena Yläsen mielestä Greasen on harmiton ja hyväntuulinen hupailu amerikkalaisesta highschoolnuorisosta, osumatarkkuudeltaan kuitenkin vain television Onnen päivät -sarjan luokkaa. Hänestä elokuvan parasta antia ovat jivepohjaiset luontevat tanssikohtaukset.
Kirjallisuutta

Brickman, Barbara Jane: Grease : Gender, Nostalgia and Youth Consumption in the Blockbuster Era. Routledge, 2018. ISBN 978-1-138-68271-9.
Aiheesta muualla

Grease Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Maggie Gripenberg

| Maggie Gripenberg |
| --- | --- |
 Maggie Gripenberg 1910-luvulla
Henkilötiedot
Koko nimi:  Maria Margarita Gripenberg
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1881 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 28. heinäkuuta 1976 (95 vuotta) Maarianhamina, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  tanssija, koreografi
Taiteilija
Ala:  tanssitaide
Taidesuuntaus:  nykytanssi
Maria Margarita (Maggie) Gripenberg (11. kesäkuuta 1881 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 28. heinäkuuta 1976 Maarianhamina) oli suomalainen tanssija.
Elämäkerta

Margarita Gripenbergin isä oli arkkitehti, senaattori ja pankinjohtaja Sebastian Gripenberg ja äiti vapaaherratar ja naisyhdistyksissä aktiivisesti toiminut Hilma Gripenberg. Hänen isän puolen täti oli kirjailija ja poliitikko Alexandra Gripenberg. Äidin puolen täti Elin Holmberg oli naisasianainen ja Helsingin ensimmäisiä naispuolisia kaupunginvaltuutettuja.
Tutustuttuaan Isadora Duncanin ajatuksiin vapaasta tanssista Maggie Gripenberg piti oman tanssi-iltansa Kansallisteatterissa vuonna 1911. Gripenberg myös opiskeli Émile Jaques-Dalcrozen rytmiikkakoulussa. Näihin vaikutteisiin pohjautunut Gripenbergin uusi moderni tanssityyli poikkesi baletista vapaampana, ja sitä muun muassa tanssittiin paljain jaloin. Vastakkainasettelu balettiin ei kuitenkaan ollut voimakas, vaan Gripenberg teki myös koreografioita oopperan baletille, joista kenties tunnetuimman Jean Sibeliuksen pantomiimiin Scaramouche.
Gripenberg näytteli merkittävää roolia ruotsalaisessa Georg af Klerckersin ohjaamassa elokuvassa Nobelpristagaren. Rooli oli hänen ainoa esiintymisensä ruotsalaisessa elokuvassa.
Vuonna 1951 Gripenbergille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto.
Gripenberg on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Galleria

Maalaus Gripenbergistä tanssimassa. Venny Soldan-Brofeldt, 1907.
Gripenberg tanssimassa. Wilho Sjöström, 1912.
Gripenberg Syrinksinä tanssissa Pan-jumalan kanssa. Venny Soldan-Brofeldt 1910-luvulla.
Maggie. Soldan-Brofeldt, 1916.
Piirtämässä vuonna 1936. Soldan-Brofeldt.
Maggie Gripenberg (keskellä) Peer Gyntin produktiossa vuonna 1916.
Kirjallisuutta

Gripenberg, Maggie: Rytmin lumoissa. (Omaelämäkerta.) Otava 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maggie Gripenberg Wikimedia Commonsissa
Gripenberg, Maggie hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Rauol af Hällström : Alina Frasan valkea liina, Suomen Kuvalehti, 06.04.1929, nro 14, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Lennart Gripenberg

| Alexander Leonard (Lennart) Gripenberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1852 Oulu
Kuollut: 14. syyskuuta 1933 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  teollisuusjohtaja, sotilas
Arvonimi: senaattori
Alexander Leonard (Lennart) Gripenberg (15. marraskuuta 1852 Oulu – 14. syyskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, valtiopäivämies, teollisuusjohtaja ja senaattori.
Henkilöhistoria

Gripenbergin vanhemmat olivat kamarineuvos Gustaf Leonard Gripenberg ja Margaretha Maria Frosterus. Lennart Gripenberg oli naimisissa 1877–1916 Anna Elisabeth Nybergin kanssa. Metsänhoitaja, insinööri ja yritysjohtaja Aarne Gripenberg oli heidän poikansa. Lennart Gripenberg kävi 1870 Haminan kadettikoulun ja 1873–1876 Pietarin sotainsinööriakatemian. Gripenberg palveli henkikaartin ratsastavassa krenatöörikomppaniassa 1870–1876 ja oli sotilasinsinöörinä ja Suomen kadettikoulun opettajana 1876–1879. Gripenberg ylennettiin kapteeniksi 1877 ja everstiluutnantiksi 1879. Hän oli Vaasan rautatierakennustyömaan vanhempana insinöörinä 1879–1881, Kymijoen lauttausyhdistyksen toimitusjohtajana 1881–1886, teollisuushallituksen insinöörinä 1886–1896 ja tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylitirehtöörinä 1896. Gripenberg oli myös Helsingfors Dagblad-lehden toimituksen jäsenenä 1886–1889.
Gripenberg oli senaatin talousosaston jäsen ja kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö 1896–1900, Bröderna Åström Ab:n toimitusjohtaja 1900–1903 ja 1905 sekä senaatin talousosaston jäsen ja kulkulaitostoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1907 ja Suomen Pankin valtuusmies 1907–1908. Gripenberg oli vuosina 1903–1904 karkotettuna poliittisista syistä ja asui Tukholmassa. Karkotuksen syynä oli se että hän oli kirjoittanut nimimerkillä Nemo passiivista vastarintaa kannattaneen kirjasen.
Gripenberg oli sittemmin Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n isännöitsijä 1908–1909, Suomen puuvillatehtaiden yhtymän puheenjohtaja 1909–1920, Suomen työnantajain lakkovakuutusyhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1911–1926, palovakuutusyhtiö Imatran johtokunnan puheenjohtaja 1911–1916 ja hallintoneuvoston jäsen 1916–1933 sekä Pohjoismaiden osakepankin hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1916. Hän julkaisi vuonna 1922 muistelmansa nimellä Ur mina levnadsminnen.
Gripenberg osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Upseeri ja virka- ja valtiopäivämies Robert Johan Gustaf Gripenberg oli Lennart Gripenbergin veli.
Teoksia

Nimimerkillä Nemo:
Partierna och 1885 års landtdag : strödda reflexioner, af Nemo.  Edlund, Helsingfors 1885, 1886
Tankar i politiska frågor, af Nemo. Edlund, Helsingfors 1886
Alla med!, betraktelser af Nemo.  Otava 1901 (suomeksi Kaikki mukaan! : mietteitä, kirj. Nemo; suomentanut Juhani Aho. Otava 1901)
Vika eller stå?  Stockholm 1902 (suomeksi Seistako vai väistyä, Tukholma 1903)
Ännu några ord.  Otava 1902 (suomeksi Vielä sananen, Otava 1902)
Skall Finlands folk kunna bevara sin ställning såsom ett fritt folk.  Söderström, Helsingfors 1925
Omalla nimellä:
Arbetare, arbetsgifvare och arbetslöner : i en fråga för dagen.  Söderström, Borgå 1890
Betänkande i frågan om organiserande af fackföreningar i landet.  1894 (suomeksi Mietintö ammattiyhdistysten järjestämisestä maassamme.  Weilin & Göös, Helsinki 1894)
Oulun-Waalan rautatie.  Helsinki 1905
Yhteinen metsätalous : käsikirja, Pellervon kirjasto n:o 17.  Pellervo-seura 1905
Viljanmyynti-osuuskunnat : käsikirja, Pellervon kirjasto n:o 19.  Pellervo-seura 1906
Oulun - Vaalan rautatie, osa 2. Oulu 1907
Suomen valtionrautatiet 1862–1912 : historiallis-teknillis-taloudellinen kertomus, tehneet Lennart Gripenberg ja Teodor Munck; suomentanut K. A. Wahlstedt.  Helsinki 1912
Kymmene aktiebolag.  Åbo 1918
I fråga om strejkförsäkring.  Arbetsgifvarnas i Finland ömsesidiga strejkförsäkringsbolag, Åbo 1921 (suomeksi Lakko-vakuutuksesta.  Lakkovakuutusyhtiö, Turku 1921)
Ur mina levnadsminnen.  Söderström, Helsingfors 1922
Wärtsilä bruk, dess tillkomst och utveckling intill närvarande tid.  Wärtsilä, Helsingfors 1922
Kymmene flottningsförening 1873–1922: Minnesskrift med anledning av 50-årig gemensam flottning i Päijänne vattenområde 1873–1922 : översikt.  1924 (suomeksi Kymin lauttausyhdistys: Muistojulkaisu 50-vuotisen yhteisuiton johdosta Päijänteen vesistössä v.v. 1873–1922.  1924)
Aktiebolaget W. Gutzeit & C:o 1872–1922.  W. Gutzeit, Helsinki 1924
Anteckningar om släkten Gripenberg.  1927
Läskelä bruks aktiebolag 1905–1929 : ett kvart sekels arbete, skildrat av Lennart Gripenberg.  1929
J. G. Bergbom : minnesanteckning.  1931
Maskin- och brobyggnads aktiebolaget 1892–1932 samt dess föregångare.  Suomen kauppa ja teollisuus, Helsinki 1932 (suomeksi nimellä Kone- ja siltarakennus osakeyhtiö 1892–1932 sekä sen edeltäjät.  Suomen kauppa ja teollisuus, Porvoo 1932)
Kirjallisuutta

Jaana Gluschkoff: Murtuva säätyvalta, kestävä eliitti : Senaattori Lennart Gripenbergin sukupiiri ja sääty-yhteiskunnan muodonmuutos. Suomalaisen kirjallisuuden seura 2008 ISBN 9517469713
Aiheesta muualla

Jaana Gluschkoff: / Gripenberg, Lennart (1852–1933) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 20.4.2000 (päivitetty 5.3.2008). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Lennart Gripenberg, Uppslagsverket.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Santtu Luoto

Santtu Luoto (s. 28. huhtikuuta 1964 Espoo) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Luoto on työskennellyt muun muassa rockin ajankohtaislehti Rumban toimituspäällikkönä (1990–1992) sekä toimittanut Ylen Radiomafia-kanavalle lukuisia populaarikulttuuria käsitteleviä radiosarjoja, kuten sarjat Jee Jee Jee – suomalaisen rockin historia, Café Veijon Baari, Radio Radikal, Aikakausradio ja Kohtaaminen – miten minusta tuli minä.
Vuosina 1995–2009 Luoto työskenteli tv-tuottajana ja käsikirjoittajana Broadcasters Oy:ssa, 2009–2010 Tarinatalo Oy:ssa ja vuodesta 2012 lähtien Intervisio Oy:ssa. Luodon ohjelmahistoriaan kuuluvat muun muassa Minä ja Sarasvuo, Suomen parhaat, Uutisvuoto ja SF-studio. Luoto on myös tehnyt kirjallista yhteistyötä muun muassa jääkiekkovalmentaja Alpo Suhosen ja kokki Harri Syrjäsen kanssa sekä toiminut käsikirjoittajana muun muassa Jarkko Tammisen estradishow Stars Show'ssa.
Luoto on palkittu Yleisradion koulutusrahasto Kouran kunniamaininnalla (1994), Musiikki & Median Industry Awardeilla "Vuoden radiotoimittaja" ja "Vuoden maineteko" (1996) sekä valtion tiedonjulkistamispalkinnolla (1998). Lisäksi hänen käsikirjoittamansa ja tuottamansa televisio-ohjelmat ovat voittaneet lukuisia Venla- ja Telvis-palkintoja. Suomen Palloliitto on palkinnut Luodon "Vuoden Grassroots-toimijana" (2013) ja Palloliiton Helsingin piiri "Vuoden Kaikki pelaa -ohjaajana" (2013). FC Kontu luovutti Luodolle Palloliiton seuratoimijan hopeisen ansiomerkin (2017). Tammikuussa 2021 hänet palkittiin Jalkapallon Juniorivalmentajat ry:n toimesta Juniorivalmentaja-tunnustuksella toimimisestaan lasten valmennuksen parissa Helsingin Ponnistuksen tyttöjoukkueissa.
Teokset

Seppo Bruun, Jukka Lindfors, Santtu Luoto ja Markku Salo: Jee jee jee: Suomalaisen rockin historia.  (Perustuu Radiomafian sarjaan Jee jee jee)  Helsinki:  WSOY, 1998 (5. painos 2002).  ISBN 951-0-22503-7
Tiimalasin santaa: Eppu Normaalin tarina.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24344-2
Neljä Ruusua – soitetuimmat (Like 2001)
Keskisuuri Uutisvuotokirja (WSOY 2002)
Keskisuuren Uutisvuotokirjan poika (WSOY 2003)
Agents Forever (Ajatus 2003)
Soppamies (Otava 2003)
Raparperitaivas.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2004.  ISBN 951-0-29667-8
Juice (Minerva 2007; yhdessä Mikko Montosen kanssa)
Santtu Luoto & Mika Wickström: Kansanterveydelle: Pajatson historia Suomessa.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33489-8
Ile Kallio.  Helsinki:  Minerva, 2012.  ISBN 952-492-651-2
Santtu Luoto & Harri Syrjänen: Saaristoruokaa. Otava, 2015. ISBN 9789511288077
11 & pallo – jalkapallo elämässä, elämä jalkapallossa (Kirjayhtymä 1997)
Puoli vuosisataa – MMM-juhlakirja (Otava 1999)
Homeperseen suo ja muita matkailukohteita (WSOY/Johnny Kniga 2003)
Futistarinoita (Like 2006)
Lindfors, Jukka (toim.): Pakko vatkaa: Kirjoituksia popmusiikista.  (Artikkelit ilmestyneet aiemmin eri lehdissä)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32037-4
FC Kontu — hyvää seuraa vuodesta 1967 (FC Kontu 2007)
Dagmar Lurz

| Dagmar Lurz |
| --- | --- |
 Dagmar Lurz vuoden 1980 MM-kilpailuissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1959 (ikä 66) Dortmund, Nordrhein-Westfalen
Kansalaisuus:   Länsi-Saksa
Taitoluistelija
Pituus:  167 cm
Dagmar Lurz, nykyään Lurz-Prott (s. 18. tammikuuta 1959 Dortmund) on saksalainen taitoluistelija.
Urallaan Länsi-Saksaa edustanut Lurz kilpaili naisten yksinluistelussa kansainvälisellä tasolla teini-ikäisestä alkaen. Hän sijoittui talviolympialaisissa kymmenenneksi vuonna 1976 Innsbruckissa ja voitti pronssimitalin vuonna 1980 Lake Placidissa.
Maailmanmestaruusmitaleita Lurzilla on kaksi, pronssi vuodelta 1977 ja hopea vuodelta 1980. Euroopan-mestaruuskilpailuista hänellä on peräti neljä hopeaa, vuosilta 1977–1980. Hän voitti myös Saksan-mestaruuden neljä kertaa vuosina 1977-1980.