stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paula Hawkins (kirjailija)

| Paula Hawkins |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1972 (ikä 52) Harare, Zimbabwe
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Amy Silver
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  trilleri
Pääteokset:  Nainen junassa
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paula Hawkins (s. 26. elokuuta 1972) on brittiläinen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten romaanistaan Nainen junassa.
Hawkinsin ensimmäinen romaani Nainen junassa oli bestseller niin Yhdysvalloissa, Kanadassa kuin Euroopassakin. Se on julkaistu yli 40 kielellä ja 50 maassa. Kirjasta on tehty Emily Bluntin tähdittämä samanniminen elokuva. Hänen seuraavaa romaaniaan, Tummiin vesiin, myytiin kuukaudessa 100 000 kappaletta. Vuonna 2016 Forbes listasi Hawkinsin maailman eniten ansaitseviin kirjailijoihin. Aiemmin Hawkins on kirjoittanut neljä romaania salanimellä Amy Silver, mutta teokset eivät ole menestyneet.
Hawkins syntyi ja eli nuoruutensa Hararessa, Zimbabwessa ja muutti Englantiin vuonna 1989. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa politiikkaa, filosofiaa ja taloustiedettä. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli 15 vuotta talousjournalistina The Times -lehdessä.
Teokset

Salanimellä Amy Silver
Confessions of a Reluctant Recessionista. Arrow, 2009. ISBN 978-0-09-954355-8
All I Want for Christmas. Arrow, 2010. ISBN 978-0-09-955322-9
One Minute to Midnight. Arrow, 2011. ISBN 978-0-09-956463-8
The Reunion. Arrow, 2013. ISBN 978-0-09-957449-1
Nimellä Paula Hawkins
Nainen junassa. (The Girl on the Train, 2015.) Suomentanut Oona Timonen. Otava, 2015. ISBN 978-951-1-29163-3
Tummiin vesiin. (Into the Water, 2017.) Suomentanut Antti Autio. Otava, 2017. ISBN 978-951-1-31439-4
Kuin kytevä tuli. (A Slow Burning Fire, 2021.) Suomentanut Markku Päkkilä. Otava, 2021. ISBN 978-951-1-40544-3
Sokea piste. (Blind Spot, 2022.) Suomentanut Antti Autio. Otava, 2023.
Sininen hetki. (The Blue Hour, 2024.) Suomentanut Oona Nyström. Otava, 2025.
Aiheesta muualla

Paula Hawkinsin kotisivut
Paula Hawkins Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Hautarauhan rikkominen

Oikeuden vaaka
Rikos
Rikosvastuu
Vastuu
Tahallisuus
Huolimattomuus
Laiminlyöntirikos
Syyksiluettavuus
Oikeudenvastaisuus
Tunnusmerkistö
Syyllisyys
Vastuuvapausperusteet
Syyntakeisuus
Syyntakeettomuus
Hätävarjelu
Pakkotila
Rikosprosessi
Rikosilmoitus
Esitutkinta
Syyteharkinta
Vanhentuminen
Hautarauhan rikkominen on rikoslain 17 luvun 12 §:n mukainen rikos. Hautarauhan rikkomisesta tuomitaan sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Hautarauhan rikkomiseen syyllistyy, jos
» 1) luvattomasti avaa haudan tai ottaa sieltä ruumiin tai sen osan, ruumisarkun tai hautauurnan,
2) käsittelee hautaamatonta ruumista pahennusta herättävällä tavalla taikka
3) turmelee tai häpäisee hautaa tai kuolleen muistomerkkiä.»
Aikaisemmin hautarauhaan liittyi myös vainajan muiston häpäiseminen. Nykyisessä lainsäädännössä se kuuluu kunnianloukkauksen piiriin.
Hautarauhan rikkomisesta rangaistaan vain, jos teko on tahallinen.
Hautarauhan piiriin kuuluvat paikat

Suomen lainsäädännössä haudalla tarkoitetaan paikkaa, johon vainaja on kirkollisin tai muunlaisin menoin haudattu. Samanlaisen oikeudellisen suojan saa arkussa haudattu tai ilman arkkua haudattu vainaja sekä hänen tuhkansa tai tuhkauurnansa. Jos ruumis on jäänyt kateisiin, hautana pidetään hautausmaalla olevaa ruumiin symbolista säilytyspaikkaa. Hautarauhan piiriin kuuluu myös merellä oleva kuolleiden viimeinen leposija, jos paikka on nimenomaisin toimin rauhoitettu.
Hautarauha on voimassa niin pitkään kuin hauta voidaan tunnistaa vainajan leposijaksi tai jos paikka muuten tunnustetaan hautausmaaksi. Muinaiset haudat on suojattu muinaismuistolailla (295/1963, 2 §) ja niiden tärvelemisestä rangaistaan rakennussuojelurikosta koskevan lainkohdan (rikoslain 48 luvun 6 §:n) mukaan.
Jos vainajan tuhka on siroteltu luontoon, paikalle ei saa muodostua minkäänlaista hautapaikkaan viittaavaa tunnusmerkistöä. Vaikka tuhkan käsittely ja sirottelupaikan valinta edellyttävät kunnioitusta vainajaa kohtaan, ja vaikka sirottelu vaatii poikkeuksetta maanomistajan luvan, tuhkan sirottelu luontoon ei rajoita paikan tulevaa käyttöä. Hautarauhapykälää koskevien esitöiden mukaan hautarauha voisi ehkä kuitenkin tulla sovellettavaksi tilanteessa, jossa paikka yleisesti tiedetään tuhkan sirottelupaikaksi.
Soveltaminen

Hautarauhan rikkomista koskevan säännöksen suojelun kohteena ei ole kuollut ihminen. Sen sijaan suomalaisen yhteiskunnan sosiaaliset normit edellyttävät kunnioittavaa suhtautumista vainajiin, hautaustoimituksiin sekä vainajille läheisten ihmisten tunteisiin. Tämä kunnioituksen vaatimus ulottuu myös paikkoihin, joissa vainaja lepää, sekä niihin rinnastettaviin paikkoihin, joilla on välitön merkitys elävien ihmisten suhteessa edesmenneisiin.
Suomessa hautapaikat ovat yleensä seurakuntien ylläpitämillä hautausmailla, mutta maanomistuksella ei ole merkitystä hautarauhan kannalta. Maanomistaja, joka tekee tai teettää hautapaikalla toimia, jotka eivät ole asiallisesti perusteltuja hautapaikan hoidon tai kunnossapidon kannalta, voi syyllistyä hautarauhan rikkomiseen. Kerran perustettu hautapaikka rajoittaa maanomistajan oikeuksia hautaustoimilain 6 luvun mukaisesti vähintään seuraavan 25 vuoden ajan.
Säännöksen toisessa kohdassa mainittu hautaamattoman ruumiin käsittely pahennusta herättävällä tavalla tarkoittaa esimerkiksi ruumiin kätkemistä, sen tuomista yleiselle paikalle, silpomista, hävittämistä tai sen käyttämistä seksuaalisen teon kohteena.
Kolmannessa kohdassa tarkoitettua haudan tai kuolleen muistomerkin turmelua tai häpäisyä on esimerkiksi kukkien tai istutusten repiminen tai tallaaminen sekä hautakiven sotkeminen, kaataminen tai muunlainen vahingoittaminen sekä jätteiden heittäminen haudalle tai maan kaivaminen haudalla, vaikka se tapahtuisi hautaa avaamatta.
Myös hautapaikalla vieraileminen voidaan laskea hautarauhan rikkomiseksi, jos se toteutetaan esimerkiksi sukeltamalla hautapaikan luo.
Itämerellä 28. syyskuuta 1994 uponneen autolautta M/S Estonian hylky rauhoitettiin onnettomuuden löytämättä jääneiden uhrien viimeiseksi leposijaksi Suomen, Ruotsin ja Viron yhteisellä päätöksellä helmikuussa 1995, ja osapuolet sitoutuivat säätämään asiasta erityislait. Suomessa Estonian hautarauhan rikkojia voidaan rangaista sakolla tai vankeudella.
Hautarauhaa ei rikota silloin, jos kyse on haudan luvallisesta avaamisesta. Luvallinen avaaminen voi olla esimerkiksi ekshumaatio rikostutkinnan suorittamiseksi tai muualla kuolleen vainajan siirtämiseksi kotipaikkakunnalleen. Hautarauhaa ei myöskään riko hautakiven asentamisen tai haudan huollon vaatima maan kaivaminen. Myös hautapaikan hoitosopimuksen päättymisen jälkeen tapahtuva hautausmaan uudelleenjärjestely on rajattu lain sovellusalueen ulkopuolelle.
Aiheesta muualla

Finlex:Rikoslaki
Rauhat
rauhanrikos · hautarauha · joulurauha · julkisrauha · jumalanrauha · kirkkorauha · kotirauha · kuninkaanrauha · käräjärauha · maanrauha · markkinarauha · naisrauha · tierauha · uskonrauha · koulurauha
Karl Hassel

Karl Johan Markus Hassel (27. helmikuuta 1895 Kalajoki – 15. joulukuuta 1972) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat koneenkäyttäjä John William Hassel ja Mathilda Lindroos.
Opinnot

Hassel kävi seitsemän luokkaa Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua.
Jääkäriaika

Hassel liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917.
Suomen sisällissota

Hassel saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, joka siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Kuokkalassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hassel palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 18. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä toimi sen 4. komppaniassa muun muassa varusmestarina ja komppanianvääpelinä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sitoumusajan loputtua 15. helmikuuta 1919 ja siirtyi konttoristiksi ja työnjohtajaksi eri puutavaraliikkeisiin vuoteen 1928 saakka, jonka jälkeen hän toimi työnjohtajana Kokkolan kaupungin palveluksessa. Siviilitöidensä ohella hän toi vuodesta 1919 alkaen myös joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Kokkolan suojeluskunnassa.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan Hassel osallistui Kokkolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja välirauhan aikana hän palasi Kokkolan kaupungin palvelukseen. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Kokkolan päävartion rahastonhoitajaksi, mistä hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 981. Ilmasuojelukomppaniaan ja osallistui sotatoimiin Vienan Karjalassa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Ammuslataamo 7:ään varastotöihin ja edelleen samoihin töihin Keskusvarikko 8:aan vuonna 1944.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi lehdenjakajana Kokkolassa ja toimi Kokkolan kotiseutuyhdistyksen hallituksen jäsenenä. Hänet haudattiin Kokkolaan.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Hegemonia

Hegemonia on tosiasiallinen, ilman sopimusta muodostunut ylivalta. Alun perin hegemonialla on tarkoitettu poliittista hallitsemista tai ylivaltaa erityisesti valtioiden välisissä suhteissa. Sittemmin sillä on tarkoitettu myös Antonio Gramscin määrittelemänä hallitsevien yhteiskuntaryhmien kulttuurista ylivaltaa. Eliitit hallitsevat kansalaisia ideologioiden avulla, eivät nojaamalla fyysiseen väkivaltaan. Laajemmin hegemonia merkitsee monimutkaista kokonaisuutta, joka yhdistää toisiinsa poliittiset, sosiaaliset ja kulttuuriset voimat, tai ne aktiiviset sosiaaliset ja kulttuuriset voimat, jotka ovat kokonaisuuden kannalta välttämättömiä elementtejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hegemonia Wikimedia Commonsissa
Bessie Head

Bessie Head (1937−1986) oli eteläafrikkalainen kirjailija. Bessie Head syntyi valkoisen naisen ja mustan miehen liitosta. Hän varttui osittain kasvatusäitien hoidossa, osittain lastenkodissa. Hän kävi lähetyskoulua ja opiskeli opettajaksi, mutta toimi myös journalistina. Vuonna 1963 Head muutti poliittisena pakolaisena Botswanaan. Head etsi innoitusta ja esikuvia eurooppalaisesta kirjallisuudesta, mutta hänen teostensa henkilöt ja teemat ovat afrikkalaisia. Hän halusi antaa äänen arkipäivän kokemukselle, näyttää ”tavallisessa” piilevän kauneuden ja poikkeuksellisuuden.
Bessie Head on itse sanonut tunnetuimmasta teoksestaan Maru: "Koko eteläafrikkalaisen kokemukseni pohjalta halusin kiihkeästi kirjoittaa kestävän romaanin rotuennakkoluulojen mielettömyyksistä. Halusin kuitenkin kirjan olevan niin kauniin, taianomaisen ja vastustamattoman, että minä kirjailijana haluaisin lukea sen yhä uudelleen."
Vaikka Maru tekijänsä sanoin käsittelee rasismia, teoksessa ei ole raivoa, vihaa, syytöksiä eikä valitusta. Rasismi on kuvattu  yksinkertaisesti naurettavana typeryytenä, yhtenä inhimillisen ahdasmielisyyden muotona. Tarkoituksellisesti Head ei kirjoita valkoisten mustiin kohdistamasta rotusorrosta. Hän kirjoittaa siitä, miten mustat tšuaanat sortavat bušmanneja, masarwoja. Näin Head osoittaa, että mikään ihmisryhmä ei ole rasismista vapaa, sortoa on kaikkialla.
Tuotanto

Maru, suom. Kristiina Drews, Kääntöpiiri, 1988.
Life - Elämäni, Kääntöpiiri/Like
Aiheesta muualla

Päivi Tapola: "Bessie Headin Maru", teoksessa Päivi Tapola: Äitini puutarhassa - Polkuja naiskirjallisuuteen, Like, 2002. ISBN 951-8989-61-3.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Sakari Heikinheimo

Veli Kaarlo Sakari Heikinheimo (15. joulukuuta 1907 Helsinki – 27. syyskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja arkistonhoitaja. Hän opiskeli pianonsoittoa mm. Ingeborg Hymanderin ja Elli Rängman-Björlinin johdolla. Hän esiintyi Suomessa ja muissa Pohjoismaissa sekä opetti Helsingin konservatoriossa vuosina 1965–1975. Varsinaisen päivätyönsä hän teki maanmittaushallituksessa ja Uudenmaan läänin maanmittauskonttorissa arkistonhoitajana.
Sakari Heikinheimon vanhemmat olivat kirkkoherra Veli Abiel Heikinheimo (ent. Heikel) ja laulunopettaja Anna Sofia Aleksandra Drake. Hänen puolisonsa vuodesta 1935 oli Irma Linnea o.s. Koskimies ent. Forsman (1909–2007). Heidän poikiaan ovat Seppo Heikinheimo ja Hannu Heikinheimo sekä Jukka Ilari ja Miika Antero Heikinheimo.
Heikinmessu

Heikinmessut olivat Suomen suojeluspyhimyksen Pyhän Henrikin kunniaksi pidettyjä kirkkojuhlia, joiden vietto alkoi 1200- ja 1300-luvun vaihteessa. Juhlia oli vuosittain kaksi. Pyhimyksen kuolinpäivänä 20. tammikuuta vietettiin "talvi-Heikkiä". Skandinaviassa juhlapäivä oli 19. tammikuuta, johon Suomessakin myöhemmin siirryttiin ja joka nykyäänkin on Heikin ja Henrikin nimipäivä. "Kesä-Heikki" oli Pyhän Henrikin luiden Turkuun siirtämisen eli translaation muistopäivä 18. kesäkuuta.
Suurimmat juhlat vietettiin Turussa ja pienempiä kautta maan. Pyhiinvaelluskohteina olivat kuolinpaikka Köyliönjärven Kirkkosaari ja aiempi hautapaikka eli Nousiaisten kirkko. Heikinmessuja on vietetty myös Pohjoismaissa, Saksassa ja Englannissa, joka oli Pyhän Henrikin synnyinmaa.
Jo varhain järjestettiin Turussa juhlapäivinä markkinat. Talvella niihin liittyi heikinmarkkinat (pidettiinhän ne Heikin päivänä) ja kesällä tuohimarkkinat. Tuohimarkkinoita pidettiin vielä 1900-luvun alussa. Turun, Nousiaisen ja Köyliön yhdisti aikoinaan kesällä käytössä ollut kesätie, jota pyhiinvaeltajat ja kauppamiehet käyttivät. Tähän niin kutsuttuun Sant Henrikin tiehen liittyi ympäröiviltä seuduilta tulevia muita teitä.
Turun lisäksi toinen merkittävä Heikinmessujen aikainen kokoontumispaikka oli Kokemäen Ylistaron kylässä sijaitseva Pyhän Henrikin saarnahuone ympäristöineen. Perimätiedon mukaan piispa vietti rakennuksessa viimeisen yönsä ennen Köyliönjärven jäällä tapahtunutta surmaansa. Saarnahuoneesta tuli myöhemmin merkittävä pyhiinvaelluspaikka, jossa Heikinmessujen aikaan järjestettiin lisäksi kärjäjiä ja markkinoita.
Pyhän Henrikin muistopäivä on yhä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon 19. tammikuuta viettämä erityispyhä.
Haukat

| Haukat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Petolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae  Vieillot, 1816
Alaheimot
 Kanahaukat Accipitrinae  Aegypiinae  Varsinaiset kotkat Aquilinae  Hiirihaukat Buteoninae  Käärmekotkat Circaetinae  Suohaukat Circinae  Elaninae  Gypaetinae  Merikotkat Haliaeetinae  Harpiinae  Melieraxinae  Milvinae  Mehiläishaukat Perninae  Polyboroidinae 
Katso myös
   Haukat Wikispeciesissä   Haukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haukat (Accipitridae) on petolintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Niiden koko vaihtelee pienistä varpushaukoista suuriin merikotkiin. Heimoon kuuluu 248 lajia 69 suvussa. Haukkoja elää kaikissa maanosissa kaikenlaisissa olosuhteissa, kuten aavikoilla, tundralla, metsissä ja vuoristoissa. Suomessa pesii 13 haukkalajia.
Tuntomerkit

Haukoilla on koukkunokka, vahvat jalat ja terävät kynnet. Siivet ovat leveät ja voimakkaasti harittavat, ja ne sopivat hyvin liitämiseen ja kaarteluun. Naaraat ovat suurikokoisempia kuin koiraat.
Elintavat

Haukkojen poikaset pysyvät pesässään pitkään. Molemmat emot osallistuvat poikasten hoitamiseen, mutta pääasiassa koiras huolehtii ravinnon saalistuksesta. Haukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa lihaa. Korppikotkia lukuun ottamatta haukat pyydystävät ja tappavat saaliinsa itse.
Luokittelu

Haukkoihin kuuluvat kotkat sekä monet linnut, joiden nimen lopussa on ”haukka”. Osa haukka-nimisistä linnuista kuuluu kuitenkin jalohaukkoihin. Haukkojen nykyinen luokittelu on sekainen.selvennä Integrated Taxonomic Information System (ITIS) ei luokittele haukkojen heimoon alaheimoja.
Suvut

Accipitrinae
Australaasiankanahaukat Erythrotriorchis
Isopyrstöhaukat Megatriorchis
Lintuhaukat Accipiter
Viuhkahaukat Urotriorchis
Aegypiinae
| --- | --- |
 Kalmokorppikotkat Sarcogyps  Kirjokorppikotkat Trigonoceps  Korppikotkat Gyps:  Korvakorppikotkat Torgos  Munkkikorppikotkat Aegypius
Aquilinae
| --- | --- |
 Gasellikotkat Polemaetus  Jalokotkat Spizaetus  Keisarijalokotkat Stephanoaetus  Kotkat Aquila:  Pikkukotkat Hieraaetus  Rosvokotkat Ictinaetus  Töyhtökotkat Lophaetus  Töyhtövalkokotkat Spizastur
Buteoninae
| --- | --- |
 Deguhaukat Geranoaetus  Erakkohaukat Harpyhaliaetus  Hiirihaukat Buteo  Kalastajahaukat Busarellus  Kotilohaukat Rostrhamus  Liskohaukat Kaupifalco:  Luhtahaukat Buteogallus  Mustaruostehaukat Parabuteo  Pitkäjalkahaukat Geranospiza  Pitkäsiipihaukat Butastur  Sirkkahaukat Ictinia  Soreahiirihaukat Rupornis  Viidakkohaukat Leucopternis
Circaetinae
Harjakotkat Spilornis
Kongonkäärmehaukat Dryotriorchis
Käärmekotkat Circaetus
Liitokotkat Terathopius
Circinae
Suohaukat Circus
Elaninae
Afrikansirohaukat Chelictinia
Amerikansirohaukat Elanoides
Liitohaukat Elanus
Pikkuhaukat Gampsonyx
Gypaetinae
Madagaskarinkäärmehaukat Eutriorchis
Haliaeetinae
Kalakotkat Ichthyophaga
Merikotkat Haliaeetus
Harpiinae
Filippiinienkotkat Pithecophaga
Harpyijat Harpia
Papuanharpyijat Harpyopsis
Pikkuharpyijat Morphnus
Melieraxinae
Lauluhaukat Melierax
Milvinae
Bramiinihaukat Haliastur
Haarahaukat Milvus
Hammashaukat Harpagus
Pandioninae
Sääkset Pandion
Perninae
| --- | --- |
 Ampiaishaukat Henicopernis  Australianarohaukat Hamirostra  Jokihaukat Leptodon  Leijahaukat Lophoictinia:  Lepakkohaukat Macheiramphus  Mehiläishaukat Pernis  Töyhtöhaukat Aviceda  Väkänokkahaukat Chondrohierax
Polyboroidinae
Rosvohaukat Polyboroides
Sagittariinae
Sihteerit Sagittarius
Kirjallisuutta

Kerstin Viering, Roland Dr. Knauer: Päiväpetolinnut ja pöllölinnut - Lajit, elinympäristöt, käyttäytyminen. Naumann & Göbel 2011.
Klaus Malling Olsen – Carl Christian Tofte. Petolintuopas. Otava 2009.
Dick Forsman: Petolinnut. Otava. 2007. ISBN 978-951-1-21147-1
Dag Peterson, Juhani Lokki. Pohjolan petolinnut ja pöllöt. Kustannus-Mäkelä 2002.
Benny Génsbøl, Pertti Koskimies. Suomen ja Euroopan päiväpetolinnut. WSOY 1995.
Dick Forsman. Suomen haukat ja kotkat. Kirjayhtymä 1993.
Teuvo Suominen. Lintujemme katoava aateli. WSOY 1967.
Dick Forsman. Suomen päiväpetolinnut : haukkojen ja kotkien määritysopas. Lintutieto 1980.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25510  Wikispecies: Accipitridae  ADW: Accipitridae  AFD: Accipitridae  BOLD: 1415  CoL: 5W6  EoL: 8016  EPPO: 1ACCIF  Fauna Europaea: 10750  Fauna Europaea (new): f93a3c47-eec0-4fda-abac-20b0fd018031  GBIF: 2877  iNaturalist: 5067  IRMNG: 101114  ITIS: 175280  NBN: NBNSYS0000159290  NCBI: 56259  NZOR: b581e3e2-7a22-4ce8-8c01-2b46d8d2976a  Open Tree of Life: 1036185  Paleobiology Database: 39323  Paleobiology Database: 39323  Plazi: 880F1003-A271-FF99-FF23-39BAFEC0FA4D  WoRMS: 159101
Jukka Hauru

Jukka Tapani Hauru (s. 13. huhtikuuta 1950 Oulu) on suomalainen Kirkkonummella asuva musiikkikriitikko, joka kirjoittaa artikkeleita, kolumneja ja arvosteluja Helsingin Sanomiin ja musiikkialan ammattilehtiin. Hän kirjoittaa myös pakinoita nimimerkillä Usko Leka.
Ura

Hauru opiskeli Helsingin konservatoriossa 1972–1974 ja toimi freelancekitaristina ja säveltäjänä 1968–1980. Hän soitti kitaraa Jussi and The Boys -yhtyeessä 1969–1971 ja KOM-teatterissa 1975–1977. Vuonna 1981 hän aloitti musiikkikriitikkona.
Jukka Hauru populäärikulttuurissa

Jukka Hauruun viitataan muun muassa Juice Leskisen, Hectorin ja Mikko Perkoilan sanoittamissa lauluissaselvennä. Freud Marx Engels & Jung on julkaissut Mikko Saarelan sanoittaman Jukka Hauru -aiheisen kappaleen nimeltä "Haurutettua kateenkorvaa".
Yksityiselämä

Hauru oli naimisissa Eva Helena Königsbäckin kanssa vuosina 1975–2001. Heillä on kolme lasta. Vuodesta 2004 hänen puolisonsa on ollut Pirkko Elfvengrén.
Haurulle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.
Levytyksiä

Information (1972)
Episode (1975)
Kaikki muuttuu (KOM-teatteri, 1974)
Älä tuhlaa aikaa (KOM-teatteri, 1975)
Väinämöisen soitto (KOM-teatteri, 1977)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Jukka Hauru & Superkings – "Twilight Time" (live 1972, äänitallenne).
Jukka Hauru: Jukka Hauru – "Günther Angst" (live 1976, äänitallenne).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Heatmasters

Heatmastersin logo.
Heatmasters Oy on kansainvälinen metallien hitsauksen esi- ja jälkilämmityspalveluiden ja laitteiden toimittaja energia-, sellu- ja paperi- ja kemianteollisuuteen sekä prosessilaitevalmistajille ja konepajoille. Heatmasters oli aikaisemmin osa sijoitusyhtiötä Panostaja Oyj, joka on listattu NASDAQ OMX Helsingin pörssissä, HEX.  Heatmasters on Suomen Hitsausteknillinen Yhdistys ry:n sekä Teknologiateollisuus ry:n jäsenyritys. ,  Yritys on luottoluokitettu korkeimpaan AAA-luottoluokkaan.
Yrityksen edustajat luennoivat lämpökäsittelystä teknisissä oppilaitoksissa ja aikuiskoulutuskeskuksissa EWF:n European Welding Federation auditoimilla kursseilla.  Luennot on suunniteltu hitsausinsinööreille ja hitsausvalvojille antamaan käytännön tietoja standardin EN ISO 17663 soveltamisesta. Lisäksi yrityksessä toteutetaan työssäoppiminen Koulutuskeskus Salpaus kanssa.
Historia

Heatmastersin perusti vuonna 1974 Eero Jääskeläinen. Yrityksen alkuperäinen nimi oli Oy Lämpökäsittely Ab. Se oli Suomen ensimmäinen kaupallinen lämpökäsittelypalveluiden tarjoaja. Vuonna 1982 yritys julkaisi ensimmäiset omat tuotteensa: mikroprosessoriohjatun lämpötilansäätimen ja kuusikanavaisen lämpökäsittelyautomaatin. Myöhemmin, 1995, tytäryhtiö Heatmasters Oy perustettiin erikoistumaan korkean teknologian tuotteiden kehittämiseen ja myyntiin.
Vuonna 1993 yritys laajensi Varkauteen ja aloitti lämpökäsittelyuunien operoinnin A. Ahlströmin kattilatehtaan tiloissa.
Yritys perusti tytäryhtiöt Göteborgiin Ruotsiin (1995) ja Sosnowichiin Puolaan (1997). Yhteisyritys Tallinnaan Viroon perustettiin vuonna 2002. Sijoitusyhtiö Panostaja Oyj hankki Heatmasterin omistukseensa vuonna 2007. Heatmasters myytiin suomalaiselle sijoittajaryhmälle vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Heatmastersin kotisivu
Panostaja Oyj:n kotisivu
Panostaja_vuosikertomus_2014.pdf
The European Federation for Welding
Hawker Sea Hawk

| Hawker Sea Hawk |
| --- | --- |
 Hawker Sea Hawk
Tyyppi:  hävittäjäpommittaja
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Hawker, Armstrong-Whitworth
Suunnittelija:  Sydney Camm
Ensilento:  2. syyskuuta 1947 (Hawker P.1040)
Esitelty:  1953
Valmistusmäärä:  542 
Hawker Sea Hawk on Hawkerin suunnittelema ja valmistama laivastokäyttöön tarkoitettu hävittäjäpommittaja. Se oli ensimmäinen Sydney Cammin suunnittelema suihkukäyttöinen hävittäjäkone.
Sea Hawk lensi ensilentonsa 2. syyskuuta 1947 ja otettiin palveluskäyttöön 1953. Sen käyttöikä oli suhteellisen pitkä, tasan kolme vuosikymmentä. Hawker ja Armstrong-Whitworth valmistivat konetyyppiä yhteensä noin 550 kappaletta.
Neljän 20 mm konetykin lisäksi siihen voitiin asentaa siipiripustimiin pommeja, raketteja ja lisäpolttoainesäiliöt. Huippunopeus oli Rolls-Royce Nene -suihkumoottorilla 969 km/h.