stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bentsofenoni

| Bentsofenoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  119-61-9
PubChem CID:  3102
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H10O
Moolimassa:  182,217 g/mol
Ulkomuoto:  kiinteää, valkoisia kiteitä
Sulamispiste:  47,9 °C
Kiehumispiste:  305,4 °C
Tiheys:  1,11 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,1033 g/l (25 °C)
   
Bentsofenoni on aromaattinen yhdiste, jonka molekyylikaava on (C6H5)2CO. Se tunnetaan myös nimillä difenyyliketoni ja bentsoyylibentseeni.
Bentsofenonia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Tyypillisimmät tavat ovat difenyylimetaanin hapetus hapella kuparinaftenaattikatalyytin läsnä ollessa tai kromihapolla. Muita tapoja ovat bentseenin ja bentsoyylikloridin välinen Friedel–Crafts-asylointireaktio tai kaliumbentsoaatin kuivatislaus.
Se estää ultraviolettisäteilyä vahingoittamasta hajusteita ja värejä. Sitä voidaan lisätä myös muovipakkauksiin UV-suodattimeksi. Sitä käytetään myös polymerointireaktioiden fotoinitiaattorina, hajusteissa hajuaineena ja fiksatiivina, värien, lääkkeiden, maatalouskemikaalien synteesiin ja synteesissä tarvittavien molekyylien, kuten bentsofenonihydratsonin, valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bentsofenonin kansainvälinen kemikaalikortti
Bentsofenonin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.
PubChem: Benzophenone (englanniksi)
ChemBlink: Benzophenone (englanniksi)
Halasarna

| Halasarna> Ἁλασάρνα |
| --- | --- |
 Halasarnan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Halasarna
Koordinaatit:  36°46′41″N, 27°08′16″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kardámaina, Kos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Eteläiset Sporadit
Aiheesta muualla
  Halasarna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halasarna (m.kreik. Ἁλασάρνα, myös Halasarne, Ἁλασάρνη tai Halisarna, Ἁλίσαρνα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kardámainan kylän lähellä.
Maantiede

Halasarna oli rakennettu saaren etelärannikolle nykyisen Kardámainan länsipuolelle lähelle niemeä, joka tunnettiin nimellä Laketer tai Laketerion (lat. Laceterium). Kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Saarella oli samaan aikaan myös kaksi muuta polista, Astypalaia ja Kos Meropis (myöhempi Kos).
Historia

Halasarna oli perustettu viimeistään arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Kaupungin arvioidaan olleen olemassa poliksena ainakin suurimman osan klassista kautta. Se on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään tuon aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Halasarnitas (Ἁλασαρνίτας). Sen jälkeen kun Kosin polis perustettiin saaren keskukseksi vuonna 366 eaa., Halasarna oli sen alainen demos (δήμος Ἁλασαρνιτών, dēmos Halasarnitōn).
Halasarnan paikalla on ollut asutus ainakin vielä varhaisella kristillisellä kaudella. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1985, kun joitakin muinaisjäänteitä oli tullut esiin hotellin rakennustöiden yhteydessä.
Rakennukset ja löydökset

Halasarnan akropoliina toimi Kardámainan länsipuolella oleva kukkula (36°46′37″N, 27°07′43″E), jolla on nykyisin pieni sotilastukikohta. Kaupungin laajin arkeologinen alue sijaitsee nykyisen Kardámainan länsilaidalla (36°46′41″N, 27°08′16″E). Sen löytöihin kuuluu Apollon Pythaiokselle omistettu temppeli, joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Varhaiskristillisellä ajalla 400-luvulla jaa. sen paikalle rakennettiin Pyhän Theoteen (Agía Theótis) basilikakirkko. Kirkossa oli kolme laivaa ja länsipäässä nartheks ja baptisterion. Alueelta on löydetty myös varhaiskristillisen kauden asutuksen ja hautausmaan jäänteitä sekä toisen basilikakirkon rauniot.
Halasarnassa oli Apollonin temppelin lisäksi pyhäköt myös muun muassa Afroditelle, Artemiille, Asklepiokselle, Hekate Stratialle ja Herakleelle. Kaupungin paikalta on löydetty myös muun muassa kreikkalainen teatteri, joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella. Sen katsomosta on säilynyt noin kolmen penkkirivin verran.
Kirjallisuutta

Georgiadis, Mercourios: Kos in the Neolithic and Early Bronze Age: The Halasarna Finds and the Aegean Settlement Pattern.  (Prehistory monographs 38)  INSTAP Academic Press, 2012.  ISBN 1931534683
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halasarna Wikimedia Commonsissa
Halasarnan raunioita.
Bentsimidatsoli

| Bentsimidatsoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1H-bentsimidatsoli
CAS-numero:  51-17-2
PubChem CID:  5798
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)NC=N2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H6N2
Moolimassa:  118,138 g/mol
Sulamispiste:  170,5 °C
Kiehumispiste:  > 360 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 2,01 g/l (20 °C)
Bentsimidatsoli (C7H6N2) on heterosyklisiin aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdisteen raketeessa imidatsolirengas on fuusioitunut bentseenirenkaan kanssa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bentsimidatsoli on väritöntä kiteistä ainetta ja kiteiden alkeiskoppi on ortorombinen. Yhdiste liukenee hieman kylmään veteen ja paremmin kuumaan sekä emäksiin tai happamiin liuoksiin. Erittäin hyvin bentsimidatsoli liukenee etanoliin ja kohtalaisesti dietyylieetteriin, mutta ei esimerkiksi bentseeniin tai muihin hiilivetyihin.
Bentsimidatsolin aromaattinen bentseenirengas tekee siitä imidatsolia heikomman emäksen. Sen pKa-arvo on 12,9. Yhdisteen typpiatomi voi reagoida alkyloivien reagenssien kanssa ja imiinin kaltainen typpiatomi on amiinin kaltaista reaktiivisempi. Happoanhydridit reagoivat bentsimidatsolin kanssa asyloiden typpiatomit. Bentsimidatsolin 2-asemassa oleva hiiliatomi on osittain positiivisesti varautunut ja elektrofiilinen. Se voi reagoida niin kutsuttujen kovien nukleofiilien kanssa. Bentsimidatsolin bentseenirengas voidaan hapettaa kaliumpermanganaatin avulla, jolloin muodostuu imidatsoli-4,5-dikarboksyylihappoa.
Valmistus ja käyttö

Bentsimidatsolia voidaan valmistaa o-fenyleenidiamiinin ja muurahaishapon välisellä reaktiolla. Bentsimidatsolista valmistetaan muita kemikaaleja, esimerkiksi lääkeaineita.
Bergön vaakuna

Bergön vaakuna (1962–1972)
Bergön kunnanvaakuna on saanut aiheensa Bergön sijainnista sekä sen asukkaiden elinkeinosta. Hylje viittaa sekä kunnan saaristolaisluonteeseen että hylkeenpyynnin vanhaan merkitykseen asukkaiden toimeentulossa.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 29. elokuuta 1962. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen hylje, jonka selkä on kaartunut vasemmalle”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Bergön liityttyä osaksi Maalahden kuntaa.
Nino Benvenuti

| Nino Benvenuti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni Benvenuti
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1938 Izola, Slovenia
Kansalaisuus:   Italia
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Nino
Pituus:  180  cm
Painoluokka:  Keskisarja
Kätisyys:  Oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  90
Voitot:  82
– tyrmäysvoitot:  35
Tappiot:  7
Ratkaisemattomat:  1
Aiheesta muualla
www.ninobenvenuti.it
Giovanni "Nino" Benvenuti (s. 26. huhtikuuta 1938 Isola d'Istria, nykyinen Slovenia) on entinen italialainen nyrkkeilijä. Hän oli sekä olympiavoittaja että ammattilaisnyrkkeilyn maailmanmestari niin WBA:n kuin WBC:n tilastoissa.
Benvenuti voitti 120 ottelua amatöörinä häviämättä kertaakaan. Amatööriura huipentui kahden Euroopan-mestaruuden (Praha 1957 ja Luzern 1959) jälkeen välisarjan olympiakultamitaliin Roomassa vuonna 1960.
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa Benvenuti kävi 20. tammikuuta 1961, jolloin hän voitti Ben Ali Allalan. Hän eteni saavuttamalla kevyen keskisarjan (superwelter) Italian mestaruuden ja Euroopan mestaruuden, kunnes 1965 löi maailmanmestaruusottelussa maanmiehensä Sandro Mazzinghin. Seuraavana vuonna hän menetti tittelinsä Etelä-Koreassa. Hän hävisi Ki-Soo Kimille, jonka hän oli voittanut jo olympialaisissa. Tämä oli Benvenutin ensimmäinen tappio yli 50 ottelua kestäneen voittoputkensa jälkeen.
Benvenuti keskittyi Korean tappionsa jälkeen keskisarjaan (middleweight). Hän löi maailmanmestaruusottelussa Emile Griffithin vuonna 1968, hävisi sen pian takaisin ja voitti uudestaan seuraavana vuonna. Hän menetti tittelinsä lopullisesti vuonna 1970, jolloin hän hävisi Carlos Monzónille.
Kaikkiaan Benvenutin ammattilaisuralla kertyi 90 ottelua, joista 82 voittoa - 35 tyrmäämällä - ja seitsemän tappiota sekä yksi ratkaisematon.
Nyrkkeilyuran jälkeen Nino Benvenuti loi uraa liikemiehenä ja veti omaa showtaan Italian televisiossa RAI:ssa. Hän osallistui Triesten kunnallispolitiikkaan. Vuonna 1995 hän päätti siirtyä Kalkuttaan Intiaan tekemään Äiti Teresan liikkeen hyväntekeväisyystyötä.
Aiheesta muualla

Boxrecin sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Italia  Yhdysvallat
Bentsotriatsoli

| Bentsotriatsoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1H-bentsotriatsoli
CAS-numero:  95-14-7
PubChem CID:  7220
SMILES:  C1=CC2=NNN=C2C=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H5N3
Moolimassa:  119,13 g/mol
Sulamispiste:  98,5 °C
Kiehumispiste:  204 °C (15 mmHg)
Tiheys:  1,36 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 20 g/l
Bentsotriatsoli (C6H5N3) on aromaattinen heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen synteesin lähtöaineena tai korroosionestoaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa bentsotriatsoli on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dimetyyliformamidiin, kloroformiin ja bentseeniin.
Bentsotriatsolia voidaan valmistaa o-fenyleenidiamiinin ja typpihapokkeen välisellä reaktiolla. Yhdistettä ja sen johdannaisia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä apuaineena esimerkiksi heterosyklisten yhdisteiden valmistukseen ja ligandina organometalliyhdisteissä. Bentsotriatsolia voidaan käyttää myös kuparin ja kuparin metalliseosten korroosionestoaineena ja valokuvauskemikaalina.
Haifa

| Haifa (Ḥefa) חֵיפָה |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Haifa
 Koordinaatit: 32°49′0″N, 34°59′0″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Haifa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65,2 km²
Väkiluku (2018):  283 640
 
 www.haifa.muni.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haifa (hepr. ‏חֵיפָה‎, Ḥefa, arab. حيفا‎, Ḥayfā) on Israelin kolmanneksi suurin kaupunki. Vuoden 2018 lopussa Haifan asukasluku oli 283 640. Kaupunki ja sen ympärillä olevat alueet kuuluvat Haifan hallintoalueeseen. Haifa on satamakaupunki ja sijaitsee Karmelvuoren juurella Välimeren rannalla.
Maantiede

Haifa sijaitsee Israelin pohjoisosassa Haifanlahden rannikolla Karmelinvuoren juurella. Haifasta noin kymmenisen kilometriä kaakkoon lahden toisella puolella sijaitsee Akko. Haifan itäpuolelta alkaa Galilean Länsirannasta erottava Jisreelin tasanko.
Talous

Haifa on yksi Israelin tärkeimmistä teollisuuden keskuksista. Paikallisiin öljynjalostamoihin tuodaan öljyä Negevistä ja muita teollisuuden tuotteita ovat esimerkiksi sementti, lasi, teräs ja tekstiilit. Kaupunki on myös kärsinyt teollisuuspainotteisuudestaan teollisuuden menettäessä merkitystään suuremmassa mittakaavassa Israelissa. Suurimpien valtionyhtiöiden pääkonttorit on siirretty Tel Aviviin ja Haifan satama kilpailee Ashdodin sataman kanssa.
Väestö

Vuoden 2018 lopussa Haifan asukasluku oli 283 640. Vuonna 2011 heistä juutalaisia ja muita oli 242 500 (90%) ja arabeja 27 800 (10%). Yli 20 % kaupungin juutalaisista on peräisin entisen Neuvostoliiton alueelta. Kaupungin arabiväestöstä noin puolet on muslimeja ja puolet kristittyjä. Kristittyjen arabien valtaosa on maroniitteja. Muita Haifan vähemmistöjä ovat bahai-uskoiset ja druusit.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Nykyinen Haifa jakautuu pinnanmuodostuksen mukaan kolmeen osaan. Alakaupunki sijaitsee sataman luona ja se sisältää Haifan liikekeskustan ja teollisuusalueen. Keskitason muodostaa Hadar ha-Karmel, johon lukeutuu myös köyhemmät pääasiassa palestiinalaisten ja mizrahijuutalaisten asuttamat alueet. Korkeimmat kohdat sijaitsevat Karmelin vuorella, jonne on rakennettu nykyaikaisia kortteleita ja joitakin pilvenpiirtäjiä. Jokaiselle osalle on myös muodostunut omanlaisensa kaupunkikuva. Kaupunki on viime vuosien aikana levinnyt pääasiassa kohti etelää pitkin Karmelin vuoren juurta ja kaupungin rannikkoa pitkin. Kaupunki onkin nykyisin rakentunut kiinni naapurikaupunki Akkoon.
Haifa on tunnettu useista eri uskontoihin liittyvistä kohteistaan. Varhaisin niistä on Eliaan luola, jonne hänen sanotaan paenneen Baalin profeettoja ja kuningas Ahabia. Luola sijaitsee Karmelin vuoren meren puoleisella rinteellä ja se on suosittu pyhiinvaelluskohde kaikkien kolmen suuren uskonnon harjoittajien keskuudessa. Luolan lähistöllä on karmeliittien Stella Mariksen luostari. Karmelin vuorelle on rakennettu myös bahai-uskonnon Babin hautapyhättö. Sitä ympäröivä vuonna 1909 rakennettu puutarha on suosittu virkistysalue ja vuorella on myös muita bahai-uskontoon liittyviä rakennuksia. Bahai-uskonnon rakennukset Haifassa ja muualla läntisessä Galileassa muodostavat Unescon maailmanperintöluettelon kohteen. Nykyinen Haifa käsittää myös al-Kababirin kylän, jonka asukkaat ovat druuseja.
Kulttuuri

Haifassa sijaitsee useita teattereita, museoita ja taidegallerioita. Haifan taidemuseo on yksi Israelin kolmesta suuresta taidemuseosta, Israelin kansallisessa merimuseossa on Välimereen, Niiliin ja Punaiseenmereen liittyviä näyttelyitä. Muita museoita ovat Haifan kaupunginmuseo, Mahne Katzin museo, Herman Struckin museo ja japanilaisen taiteen museo. Haifan teatteri on avattu vuonna 1961 ja muita teattereita ovat Pohjoisen teatteri ja Beit HaGefenin teatteri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haifa Wikimedia Commonsissa
| n k  Israelin hallintoalueet ja kaupungit |
| --- | --- |
Jerusalem:  Jerusalem  Bet Shemesh 
Pohjoinen:  Afula  Akko  Beit She’an  Karmiel  Kirjat Shmona  Ma'alot-Tarshiha  Migdal HaEmek  Nahariya  Nasaret  Nof HaGalil  Sakhnin  Shaghur  Shefa-Amr  Tamra  Tiberias  Safed 
Haifa:  Baqa-Jatt  Hadera  Haifa  Or Aqiva  Kirjat Ata  Kirjat Bialik  Kirjat Motzkin  Kirjat Yam  Tirat Carmel  Umm al-Fahm 
Keski-Israel:  Hod HaSharon  Kfar Saba  Lod  Modi'in-Maccabim-Re'ut  Ness Ziona  Netanya  Petah Tikva  Qalansuwa  Ra'annana  Ramla  Rehovot  Rishon LeZion  Rosh HaAyin  Al-Tayyiba  Tira  Yavne  Yehud-Monosson 
Tel Aviv:  Tel Aviv  Bat Yam  Bnei Brak  Givatayim  Herzliyya  Holon  Kirjat Ono  Or Yehuda  Ramat Gan  Ramat HaSharon 
Eteläinen:  Arad  Ashdod  Askalon  Beersheba  Dimona  Eilat  Kirjat Gat  Kirjat Malakhi  Netivot  Ofakim  Rahat  Sderot 
Juudea ja Samaria:  Ariel  Betar Illit  Ma’ale Adumim  Modi’in Illit 
Haifaa vuonna 1898.
Haifa, 1925 - 1937
Babin hautapyhättö ja näkymä Haifan satamaan.
Haifan taidemuseo.
Halli (eläin)

| Halli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Halichoerus  Nilsson, 1820
Laji::  grypus
Kaksiosainen nimi
 Halichoerus grypus  (Fabricius, 1791) 
Synonyymit
 Halichoerus griseus Nilsson, 1820   Phoca grypus Fabricius, 1791  
 Hallin levinneisyys
Katso myös
   Halli (eläin) Wikispeciesissä   Halli (eläin) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Halli eli harmaahylje (Halichoerus grypus) on suurikokoinen hyljelaji, jota tavataan Pohjois-Atlantin läntisten ja itäisten rannikkojen läheisyydessä sekä Itämeressä. Itämeren hallien katsotaan kuuluvan omaan alalajiin H. grypus macrorhynchus (aiemmin H. grypus balticus). Uros saattaa olla 2,5–3,3 metriä pitkä ja painaa jopa 300 kg. Naaraat ovat tavallisesti pienempiä, 1,6–2 metrin pituisia ja 100–150 kg:n painoisia. Hallin poikasta kutsutaan kuutiksi, ja se on syntyessään valkoinen. Emolla ja poikasella on vahva suhde, joka syntyy ensimmäisen vuorokauden aikana. Jos poikanen eksyy emostaan, ja sidettä ei synny, niin emo hylkää poikasensa. Hallin pääravintoa ovat kalat.
Kanta Itämerellä

Itämerellä esiintyvän alalajin kanta on arvioitu noin 26 000 yksilön suuruiseksi. Halli voi Itämeressä hyvin ja kanta lienee viime vuosina kasvanut noin kymmenen prosenttia vuodessa. 1900-luvun alussa kanta on joidenkin arvioiden mukaan ollut vieläkin suurempi. Tuolloin laji oli tavallinen myös meren eteläosissa. Kanta romahti vain muutaman tuhannen kokoiseksi tapporahan kannustaman pyynnin ja ympäristömyrkkyjen aiheuttamien lisääntymishäiriöiden takia. Suomessa halli luokiteltiin vuonna 2000 silmälläpidettäväksi ja vuonna 2010 elinvoimaiseksi.
Harmaahylkeiden kannalta on ratkaisevan tärkeää, että niillä on sopivia makoilupaikkoja, joissa ne saavat olla rauhassa. Tällaisia ”makuupaikkoja” olivat aiemmin pääasiassa suurikiviset rannikkoalueet, jotka ovat vähentyneet siirtolohkareiden merestä ottamisen sekä satamapaikkojen ja kivisuojavallien rakentamisen myötä. Nykyään hallien suosimia makoilupaikkoja ovat ulkoluodot, hiekkasärkät ja käyttämättömät rantaosuudet (esim. Saksan Vorpommersche Boddenlandschaftin kansallispuiston ydinalueella). Itämeren harmaahylkeen esiintymistiheys riippuu todennäköisesti muiden tekijöiden ohella myös jääpeitteen suuruudesta. Vedessä niiden esiintymistiheys riippuu luonnollisesti käytettävissä olevan ravinnon määrästä.
Halleja on eniten näkyvillä touko-kesäkuun vaihteessa karvanvaihdon aikaan, jolloin ne makaavat uloimmilla luodoilla isoina ryhminä. Yhdellä luodolla voi olla satoja halleja kylki kylkeen pakkautuneina. Suomessa näkyvissä olevat hallit lasketaan luodoilta kuvaamalla ne ilmasta.
Kanta Itämerellä > Pyynti

Halli on Suomessa riistaeläin. Harmaahylkeen metsästykseen ei enää edellytetä pyyntilupaa, vaan harmaahyljettä voidaan metsästää metsästysaikana alueellisen kiintiön puitteissa. Alueellisen kiintiön vahvistaa maa- ja metsätalousministeriö Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tuottaman kanta-arvion pohjalta. Vuosittaisen kiintiön täyttymistä seurataan saaliin ilmoitusvelvollisuudella. Jos kiintiö täyttyy ennen metsästysvuoden päättymistä, Suomen riistakeskus määrää metsästyksen päättymään. Suomi myönsi metsästyskaudelle 2004–2005 635 pyyntilupaa ja Ahvenanmaa (jossa on oma metsästyslainsäädäntönsä) 350 lupaa. Lisäksi halleja pyydetään Ruotsissa (170 lupaa), mutta Venäjä ja Viro eivät toistaiseksi ole aloittaneet hallinpyyntiä.
Aiheesta muualla

Metsästäjäliitto: Halli eli harmaahylje
Särkänniemi.fi: Harmaahylje
Yle Oppiminen: Harmaahylje
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Halichoerus grypus:  Wikidata: Q27370  Wikispecies: Halichoerus grypus  ADW: Halichoerus_grypus  BOLD: 12552  CoL: 3JBV8  CMS: halichoerus-grypus  EPPO: HLCHGR  Fauna Europaea: 305343  Fauna Europaea (new): 66686653-0585-483f-bd3d-a740415142d0  GBIF: 2434806  iNaturalist: 41733  IRMNG: 10197223  ITIS: 180653  IUCN: 9660  MDD: 1005913  MSW: 14001036  NatureServe: 2.100476  NBN: NBNSYS0000005137  NCBI: 9711  Observation.org: 397  OBIS: 137080  Paleobiology Database: 80725  Paleobiology Database: 80725  SeaLifeBase: 68965  TSA: 7899  WoRMS: 137080  Laji.fi: MX.47282 
Phoca grypus:  Wikidata: Q106448103  CoL: 4GK54  EUNIS: 14261  GBIF: 4409344  ITIS: 1133166  WoRMS: 1297636
Bentsnidatsoli

| --- | --- |

Bentsnidatsoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-bentsyyli-2-(2-nitroimidatsol-1-yyli)asetamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 22994-85-0
ATC-koodi: P01CA02
PubChem CID: 31593
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H12N4O3 
Moolimassa: 260,256
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 188,5–190 °C 
Liukoisuus veteen: 0,4 g/l (37 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Bentsnidatsoli (C12H12N4O3) on nitroimidatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä Chagasin taudin hoitoon. Bentsnidatsoli on WHO:n ylläpitämällä listalla tärkeimmistä lääkeaineista.
Ominaisuudet ja käyttökohteet

Bentsnidatsoli on huoneenlämpötilassa kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen, etanoliin tai asetoniin.
Bentsnidatsoli on tehokas alkueläimiä kuten Chagasin tautia aiheuttavaa Trypanosoma cruzi-lajia vastaan. Lääkeaineen tarkka vaikutusmekanismi ei ole täysin tiedossa. Se voi muuntua loisissa aminoimidatsolijohdannaiseksi, joka sitoutuu muun muassa loisen DNA:han, proteiineihin ja lipideihin ja täten häiritsee solun prosesseja. Bentsnidatsoli on tehokas Chagasin taudin hoidossa sekä akuutin että kroonisen vaiheen hoidossa. Sitä voidaan myös käyttää loisen leviämisen ehkäisyyn esimerkiksi elinsiirtojen yhteydessä.
Haittavaikutuksia

Tyypillisiä bentsnidatsolin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat ruuansulatuskanavan oireet ja huonovointisuus. Myös allergiset oireet ovat mahdollisia. Vakavampia haittavaikutuksia ovat polyneuropatia ja granulosytopenia.
Berehove

| Berehove (Берегове) Beregszász |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Berehove
 Koordinaatit: 48.2058°N, 22.6447°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Taka-Karpatian alue
Piiri:  Berehoven piiri
Väkiluku (2021):  23 485
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Berehove (ukr. Берегове, unk. Beregszász) on kaupunki Taka-Karpatian alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse 70 kilometriä aluekeskus Užhorodista kaakkoon. Unkarin raja sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungista lounaaseen.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Berehoven piirin (207 719 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 23 485 (2021).
Paikkakunta on perustettu 1000-luvulla, erään tulkinnan mukaan Saksin herttuakunnan kolonia-asutuksena. Kaupungin vaakunassa esitetään vuosiluku 1063. Kirjallinen maininta vuodelta 1247, Magdeburgin kaupunginoikeudet se sai vuonna 1342.
Berehoven keskustaa.
Berehoven rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Berehove Wikimedia Commonsissa
History (epävirallisen sivuston näkemys kaupungin historiasta) (englanniksi)(unkariksi)(ukrainaksi)(venäjäksi) (bereg.net.ua)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Internet Encyclopedia of Ukraine
Charles de Bériot

Charles Auguste de Bériotin rintakuva
Charles Auguste de Bériot (20. helmikuuta 1802 – 8. huhtikuuta 1870) oli belgialainen säveltäjä ja viulisti. Hän oli Brysselin konservatorion opettajana vuosina 1843-1852. Bériot sävelsi konserttoja ja muunnelmateoksia. Hän oli myös viulunrakentaja.