stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varro

Varro oli roomalainen cognomen, jonka haltijoita olivat muun muassa:
Gaius Terentius Varro, konsuli
Marcus Terentius Varro (Varro Reatinus), kirjailija
Publius Terentius Varro (Varro Atacinus), runoilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Varro”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
The Symmetry of I – The Circle of O

| The Symmetry of I – The Circle of O > ..and Oceans |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Tico Tico Studio
 Julkaistu: 1999
 Tuottaja(t): Season of Mist
 Tyylilaji: black metal
 Levy-yhtiö: Season of Mist
...and Oceansin muut julkaisut
| WAR Vol. I (split) 1998 | The Symmetry of I – The Circle of O 1999 | A.M.G.O.D. 2001 |
The Symmetry of I – The Circle of O on suomalaisen black/industrial metal -musiikkia soittavan ...and Oceans -yhtyeen toinen studioalbumi.
Kappaleet

Mechanic Hippie – 6.21
Aquarium of Children - Ajatusten merenpinta – 4.39
The Black Vagabond and the Swan of Two Heads – 5.17
Sålipsism – 5.11
Baby Blue Doll - Merry G0 Mind – 4.25
Äcid Sex and Marble Teeth (You-Phoria) – 4.52
I Wish I Was Pregnant – 5.29
Stained – 4.35 (instrumentaali)
Kappaleet > CD 2

Ainoastaan digipack-versiossa.
Cacophonous Ballet – 4.15
Higher Levels of Microbotic Fields – 5.00
Playground – 1.41
Mental Traffic – 3.05
m0lecules – 6.38
Spasms – 3.54
Chess – 1.35
Injected with Silence – 6.29
Kokoonpano

K-2T4-S – laulu
de Monde – kitara
Neptune – kitara
Gaunt – basso
Grief – rummut
Anzhaar – kosketinsoitin
Aiheesta muualla

Albumi The Symmetry of I – The Circle of O Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
The Symmetry of I – The Circle of O discogs.com -sivustolla
Vainokaiset
Aiheesta muualla

Luomulehti 3/2016 (s. 11) Issuu. Viitattu 24.10.2019.
Korhonen, Miia: Taimikasvatusta Saaren kartanon puutarhaoppilaitoksella NEKOblogi.  26.2.2019. Viitattu 24.10.2019.
Varjo

Varjoja jalkakäytävällä
Varjo on ympäristöään hämärämpi tila tai ala, joka muodostuu valoa läpäisemättömän esineen taakse, jonne säteily pääsee tunkeutumaan osittain tai ei ollenkaan.
Varjoja on kahta tyyppiä; puolivarjo ja sydänvarjo. Sydänvarjo syntyy, kun valonlähde on pistemäinen. Kun valonlähde on laaja-alainen, syntyy varjon keskellä olevan sydänvarjon ympärille puolivarjo. Riippuen valonlähteiden määrästä, kappaleella voi myös olla monta sydänvarjoa ja puolivarjoa.
Varjot syntyvät säteilyn suoraviivaisen etenemisen perusteella, ja pistelähteestä tulevan säteilyn muodostama varjo antaa kuvan esineestä, joka voidaan piirtää projektio- ja perspektiiviopin menetelmien avulla.
Vanneneitokala

| Vanneneitokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Chromis
Laji::  retrofasciata
Kaksiosainen nimi
 Chromis retrofasciata  Weber, 1913 
Katso myös
   Vanneneitokala Wikispeciesissä   Vanneneitokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanneneitokala (Chromis retrofasciata) on kelta-mustakuvioinen koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Vanneneitokala kasvaa noin 5 cm pitkäksi. Sen pyrstö on harmaa, voimakkaan haarautunut. Pyrstön tyvessä on musta raita joka ulottuu selkä- ja vatsaeviin, muuten kala on keltainen.
Alkuperä

Vanneneitokala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen

Vanneneitokaloja pidetään ainakin kuuden kalan parvissa.
Ravinto

Vanneneitokala syö luonnossa planktonia, akvaariossa lihapitoista leväruokaa, mielellään monta kertaa päivässä.
Aiheesta muualla

Chromis retrofasciata (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Thérèse Blondeau

Thérèse Blondeau (1929).
Thérèse Blondeau (4. joulukuuta 1913 – 28. kesäkuuta 2013) oli ranskalainen uimari. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja putosi naisten 100 metrin selkäuinnissa ensimmäisellä kierroksella. Myös Thérèsen sisko Renée Blondeau osallistui kisoihin.
Maaliskuussa 2011 julkaistussa Reutersin artikkelissa, jossa Blondeau muistelee Natsi-Saksan olympialaisia, kerrotaan, että tämän kisakuntoa heikensi isän äkillinen kuolema viikkoja ennen kisoja. Artikkelin mukaan Blondeaun uskottiin olleen viimeinen elossa ollut vuoden 1936 olympialaisten ranskalainen naisurheilija.
Timo Rautiainen

Timo Rautiainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Timo Rautiainen, kartanlukija
Timo Rautiainen, muusikko
Timo Rautiainen, pesäpalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Timo Rautiainen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
V. C. Andrews

Cleo Virginia Andrews (6. kesäkuuta 1923 – 19. joulukuuta 1986), usein vain V. C. Andrews tai Virginia C. Andrews, oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen kirjoissaan yhdistyy goottikauhu ja perhekronikka. Tyypillisiä juonenkäänteitä ovat insesti sisarusten välillä, ja kehitystarina rääsyistä rikkauksiin. Andrewsin kuoleman jälkeen kuolinpesä palkkasi haamukirjailijan (Andrew Neiderman) jatkamaan teossarjoja.
V. C. Andrewsilta on ilmestynyt kaikkiaan yli 60 romaania, joita on käännetty 22 kielelle.
Kirjan Pimeyden kukat (Flowers in the Attic) pohjalta on tehty elokuva vuonna 1987, mutta vuosina 2014 ja 2015 Lifetime tuotti Dollanganger-sarjasta neljä elokuvaa, jokaisesta kirjasta.
Suomennettuja teoksia > Casteel-sarja

Katkerat jäähyväiset, 1990 (Heaven)
Kielletty rakkaus, 1991 (Fallen Heart, 1988)
Paratiisin portit, 1992 (Gates of Paradise, 1989 Neidermanin viimeistelemä)
Suomennettuja teoksia > Cutler-sarja

Valheiden verkko, 1992 (Dawn, Neidermanin viimeistelemä)
Intohimon kosketus, 1992 (Secrets of the Morning, 1991)
Hämärän lapsi, 1994 (Twilight Child, 1992)
Keskiyön kuiskeet, 1995 (Midnight Whispers, 1992)
Pimeyden vangit (Darkest Hour, 1993)
Suomennettuja teoksia > Dollanganger-sarja

Pimeyden kukat, 1986 (Flowers in the Attic, 1979)
Koston terälehdet, 1987 (Petals on the Wind, 1980)
Verenpunaiset okaat (If There Be Thorns, 1981)
Menneisyyden siemenet, 1988 (Seeds of Yesterday, 1984)
Suomennettuja teoksia > Landry-sarja

Villiruusu, 1996 (Ruby, 1994)
Käärmeitä ruusutarhassa, 1997 (Pearl in the Mist, 1994)
Ruusun hohde, 1998 (All That Glitters, 1995)
Suomennettuja teoksia > Logan-sarja

Sydämeni sävel, 1999 (Melody, 1996)
Valheiden kukkaniityt, 2002 (Heart Song, 1997)
Suomennettuja teoksia > Muita suomennettuja teoksia

Perhonen, 1999 (Butterfly)
Kristalli, 2000 (Crystal)
Turkoosi, 2001 (Brooke, 1998)
Aiheesta muualla

The Complete V. C. Andrews – Fanisivu
The Undertones

| The Undertones |
| --- | --- |
 The Undertones Barcelonassa vuonna 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1975–1983, 1999–
Tyylilaji:  punk rock, pop-punk, voimapop
Kotipaikka:   Derry, Pohjois-Irlannin
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Paul McLoone, laulu   John O'Neill, kitara   Damian O'Neill, kitara, koskettimet, laulu   Michael Bradley, basso, laulu   Billy Doherty, rummut  
Entiset jäsenet:  Feargal Sharkey, laulu (1975–1983) 
Levy-yhtiö:  Cooking Vinyl   Sire Records   Harvest Records   Rykodisc  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Undertones on vuonna 1975 Pohjois-Irlannin Derryssä perustettu punkrockia, power poppia ja uutta aaltoa edustava yhtye, jonka suurin ja tunnetuin hitti on ”Teenage Kicks” vuodelta 1978. Tästä klassikosta ovat tehneet omat versionsa muun muassa Ash, Busted ja Nouvelle Vague.
Ensimmäisen kokoonpanonsa aikana yhtye siirtyi jatkuvasti punkrockista popimpaan suuntaan. The Undertones hajosi vuonna 1983, mutta palasi jälleen yhteen 1999 ilman laulaja Feargal Sharkeytä.
Yhtyeen mukaan nimetty esikoisalbumi (1979) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Vuonna 2006 Undertonesin singlehitti ”Jimmy Jimmy” soi ainakin kahteen kertaan Conan O'Brienin viihdeohjelmassa Max Weinberg Sevenin esittämänä.
Kokoonpano

Feargal Sharkey – laulu (1975–1983)
John O'Neill – kitara (1975–1983, 1999–)
Damian O'Neill – kitara, koskettimet, laulu (1975–1983, 1999–)
Michael Bradley – basso, laulu (1975–1983, 1999–)
Billy Doherty – rummut (1975–1983, 1999–)
Paul McLoone – laulu (1999–)
Diskografia > Albumit

The Undertones (1979)
Hypnotised (1980)
Positive Touch (1981)
The Sin of Pride (1983)
The Peel Sessions Album (The Undertones) (1989)
Get What You Need (2003)
Listening In: Radio Sessions 1978–1982 (Live) (2004)
Dig Yourself Deep (2007)
Diskografia > Singlet

Teenage Kicks (1978)
Get Over You (1979)
Jimmy Jimmy (1979)
Here Comes the Summer (1979)
You've Got My Number (Why Don't You Use It?) (1979)
My Perfect Cousin (1980)
Wednesday Week (1980)
It's Going to Happen! (1981)
Julie Ocean (1981)
Beautiful Friend (1981)
The Love Parade (1982)
Got to Have You Back (1982)
Chain of Love (1983)
Teenage Kicks (1983, uudelleenjulkaisu)
My Perfect Cousin (1983, uudelleenjulkaisu)
Beautiful Friend
Save Me
Thrill Me (2003)
Much Too Late (2013)
Diskografia > Kokoelma-albumit

All Wrapped Up (1983)
Cher O'Bowlies – The Pick of the Undertones (1988)
The Very Best of the Undertones (1994)
True Confessions (Singles = A's & B's) (2000)
The Best of the Undertones (Teenage Kicks) (2003)
Listening In: Radio Sessions 1979–1982 (2004)
An Anthology (2008)
Teenage Kicks – The Very Best of The Undertones (2010)
True Confessions (Singles = A+B's) (Re-release) (2011)
An Introduction to The Undertones (2013)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Vartdalin kirkko

| Vartdalin kirkko Vartdal kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Ørsta, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Møren hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1876
Suunnittelija:  H. E. Schirmer
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vartdalin kirkko (norj. Vartdal kyrkje) on Ørstan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1876.
Kuvia

Alttarimaalaus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vartdalin kirkko Wikimedia Commonsissa
Varro vain viime vuotta

| Varro vain viime vuotta> Now Wait for Last Year.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Philip K. Dick
Genre:  tieteisromaani
Julkaistu:  1966
Suomennos
Suomentaja:  J. Pekka Mäkelä
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  221
ISBN:  951-578-889-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Varro vain viime vuotta (engl. Now Wait for Last Year) on Philip K. Dickin vuonna 1966 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 2001 J. Pekka Mäkelä.
Aiheesta muualla

Toni Jerrman: Todellisuus on katsojan silmissä[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 13.10.2001.
Hannu Blommila: Varro vain viime vuotta (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 4/2001.
Vatsapaidan säkki

Vatsapaidan säkki (lat bursa omentalis) on mahalaukun takana sijaitseva vatsaontelon pohjukka, jonne on muusta vatsaontelosta yhteys vatsakalvon säkin aukon (foramen epiploicum) kautta. Yläpuolelta (kraniaalisesti) sitä rajaa maksan alaosa, sen alaosan rajaa koolonin lieve (mesocolon) ja paksusuolen poikittainen osa (colon transversum). Haima sijaitsee vatsapaidan säkin takana.
Théophile Steinlen
Teoksia

Aristide Bruantin laulun "Dans la rue" kuvitusta
Tournée du Chat Noir -mainos (1896)
Cocorico (1899)
Mothu et Doria (1896-1900)
Journée Serbe (1916)
Poilu (1917)
Anatole Francen muotokuva (1920)
Café à Léon (1921)
The Return (albumi)

| The Return Vanilla Fudge |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Electric Randyland Studios
 Julkaistu: 24. syyskuuta 2002
 Tuottaja(t): Carmine Appice
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, hard rock
 Kesto: 74.33
 Levy-yhtiö: WorldSound Records
Vanilla Fudgen muut julkaisut
| Mystery 1984 | The Return 2002 | Out Through the In Door 2007 |
The Return on Vanilla Fudgen albumi joka julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä WorldSound Records.
Kappaleet

Ain't That Peculiar – 6.10 (säv. Pete Moore, Smokey Robinson, Marv Tarplin, Ronald White)
You Keep Me Hangin' On – 6.45 (säv. Lamont Dozier, Brian Holland, Eddie Holland)
Tearin' Up My Heart – 7.37 (säv. Max Martin, Kristian Lundin)
Shotgun – 6.05 (säv. Autry DeWalt)
People Get Ready – 6.46 (säv. Curtis Mayfield)
Take Me for a Little While – 4.15 (säv. Trade Martin)
Good Good Livin' – 4.42 (säv. Vanilla Fudge)
I Want it That Way – 6.50 (säv. Max Martin, Andreas Carlsson)
Need Love – 4.50 (säv. Vanilla Fudge)
She's Not There – 5.12 (säv. Rod Argent)
Season of the Witch – 8.10 (säv. Donovan)
Do Ya Think I'm Sexy – 7.12 (säv. Carmine Appice, Rod Stewart)
Kokoonpano

Carmine Appice – rummut, laulu, lyömäsoittimet
Tim Bogert – basso, laulu
Vince Martell – kitara, laulu
Bill Pascali – laulu, kosketinsoittimet
T.M. Stevens – basso (kappale "Do Ya Think I'm Sexy")
Aiheesta muualla

The Return discogs.com -sivustolla
The Oregon Trail (vuoden 1985 videopeli)

| The Oregon Trail |
| --- | --- |
 Pelin vuonna 1990 julkaistun DOS-version kansi.
Kehittäjä:  MECC
Julkaisija:  MECC
Suunnittelija:  R. Philip Bouchard
Taiteilija:  Charolyn Kapplinger
Ohjelmoija:  John Krenz
Pelisarja:  The Oregon Trail
Julkaistu:  1985
Lajityyppi:  selviytymispeli, oppimispeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:   Apple II  DOS  Mac OS  Windows 
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
The Oregon Trail on yhdysvaltalainen opetuksellinen selviytymispeli, jonka kehitti ja julkaisi MECC. Se julkaistiin alun perin Apple II:lle vuonna 1985 ja siirrettiin myöhemmin DOS:lle vuonna 1990, Mac OS:lle vuonna 1991 ja Microsoft Windowsille vuonna 1993. Se pohjautuu perusidealtaan vuonna 1971 luotuun samannimiseen tekstipohjaiseen peliin. Pelissä pelaaja ottaa vankkurinjohtajan roolin ja yrittää ohjata seurueen uudisasukkaita turvallisesti Oregoniin Oregonin reittiä pitkin. Matkan varrella pelaajan on tehtävä reitinvalintoja, ostettava tarvikkeita, metsästettävä saadakseen ruokaa ja päätettävä, miten reagoida sattumanvaraisiin tapahtumiin, kuten myrskyihin ja seurueen jäsenten sairastumiseen.
The Oregon Trailista tuli heti julkaisunsa jälkeen välitön menestys sekä kuluttajamarkkinoilla, joille se oli ensisijaisesti suunnattu, että koulujen käytössä. Se on erityisen tunnettu Yhdysvalloissa niiden keskuudessa, jotka ovat 1980-luvun loppupuolella ja myöhemminkin olleet sopivan ikäisiä pelatakseen sitä peruskoulun oppitunneilla, ja sen onkin sanottu piirtyneen siellä kokonaisen sukupolven muistiin. Suuri osa pelin maineesta ja suosiosta on peräisin matkan varrella tapahtuvista satunnaisista tapahtumista, joita on kuvailtu ”riemastuttavan julmiksi ja yllättäviksi”. The Oregon Trail on synnyttännyt erityisesti Yhdysvaltain internetkulttuurissa lukuisia internetilmiöitä, joista kenties tunnetuin on lausahdus ”You have died of dysentery” (”Olet kuollut punatautiin”).
The Oregon Trail kuuluu samannimiseen pelisarjaan, jonka pelejä on myyty kaikkiaan yli 65 miljoonaa kappaletta. Vuoden 1985 julkaisua pidetään kuitenkin sarjan laajimmin tunnettuna pelinä.
Kehitys > Vuoden 1971 peli

The Oregon Trail pohjautuu perusidealtaan vuonna 1971 julkaistuun samannimiseen tekstipohjaiseen peliin, jonka kehittivät opettajaopiskelijat Don Rawitsch, Bill Heinemann ja Paul Dillenberger. Se suunniteltiin Rawitschin kahdeksannen luokan historian tunneille, joilla hän opetti Yhdysvaltojen laajenemisesta länteen 1800-luvulla. He ohjelmoivat pelin BASIC-kielellä Minneapoliksen koulupiirin suurtietokoneelle, josta peliin pääsi käsiksi kaukokirjoittimella. Se oli oppilaiden keskuudessa suosittu, mutta poistettiin lukukauden päätteeksi suurtietokoneelta pelin tekijöiden harjoittelupestien päätyttyä. Vuonna 1974 Rawitsch palkattiin ohjelmistoja koulukäyttöön tuottaneelle Minnesota Educational Computing Consortiumille (MECC). Rawitsch koodasi pelin MECC:n ohjelmistokirjastoon, josta minnesotalaiset koulut saivat sen käyttöönsä. Samalla hän hienosääti ja täydensi peliä historiallisen datan pohjalta. Peli julkaistiin MECC:n kirjastoon vuonna 1975, ja siitä tuli kirjaston suosituin oppimispeli ja toiseksi suosituin ohjelma.
Vuonna 1978 MECC alkoi kannustaa kouluja siirtymään Apple II -tietokoneiden käyttöön ja alkoi muuntaa ohjelmistojaan uudelle järjestelmälle sopiviksi. John Cook ja J. P. O’Malley siirsivät alkuperäisen The Oregon Trailin Apple II:lle. Peli pysyi muuten samanlaisena, mutta tekstipohjainen metsästysminipeli korvattiin yksinkertaisella graafisella pelillä. Peliä alettiin myydä myös Minnesotan ulkopuolelle, ja siitä tehtiin myöhemmin versiot Atarin 8-bittisille, Commodore 64:lle sekä TRS-80:lle. 1980-luvun puolivälissä The Oregon Trail oli MECC:n selvästi suosituin tuote.
Kehitys > Myöhemmät julkaisut

Vuonna 1985 Apple II:lle julkaistu versio siirrettiin myöhemmin eri alustoille. Vuonna 1990 julkaistiin DOS:lle versio, joka on hiukan muutettuja graafisia ominaisuuksia lukuun ottamatta identtinen vuoden 1985 julkaisun kanssa. Vuonna 1991 pelistä julkaistiin versio Mac OS:lle ja uusi DOS-versio vuonna 1992. Näitä keskenään samankaltaisia versioita ohjattiin näppäimistön sijaan hiirellä. Pelin rakenne säilyi samana, mutta grafiikat toteutettiin kokonaan uudelleen. Mac OS:lle julkaistu versio oli mustavalkoinen, kun taas uusi DOS-julkaisu oli värillinen. Uutta DOS-peliä kutsuttiin nimellä The Oregon Trail Deluxe erotuksena vuoden 1990 DOS-julkaisusta. Vielä vuonna 1993 pelistä julkaistiin versio Microsoft Windowsille ennen kuin kehitystyön painopiste siirtyi seuraavan sukupolven The Oregon Trailiin.
Vuonna 2018 Yhdysvalloissa tuli kauppoihin Basic Funin valmistama The Oregon Trail -elektroniikkapeli, joka perustuu vuoden 1990 DOS-julkaisuun.
Vastaanotto ja merkitys

The Oregon Trailista tuli julkaisunsa jälkeen välitön myyntimenestys niin kuluttajamarkkinoilla kuin kouluissa. Yhdessä kaikkien myöhempien versioidensa kanssa sitä oli vuoteen 2011 mennessä myyty yli 65 miljoonaa kappaletta. Vuonna 1994, kun MECC:stä tuli julkinen osakeyhtiö, The Oregon Trail oli edelleen yhtiön tärkein tuote. Sen myyntitulot muodostivat kolmanneksen MECC:n vuotuisesta liikevaihdosta, joka oli yli 30 miljoonaa dollaria.
The Oregon Trail -sarjan pelejä tarkastellaan usein yhtenä kokonaisuutena arvioitaessa niiden merkitystä. Vuoden 1985 versio pelistä on kuitenkin laajimmin tunnettu, ja sitä luullaankin usein sarjan alkuperäiseksi peliksi. Polygonin Colin Campbell kuvailee sarjan pelejä yhdeksi kaikkien aikojen menestyneimmistä peleistä ja kulttuuri-ikoneiksi, joskin vuoden 1985 julkaisu on se versio, jonka useimmat muistavat. Suuri osa pelin maineesta ja suosiosta on peräisin matkan satunnaisista tapahtumista, joita Pelaaja-lehden Miikka Lehtonen kuvailee ”riemastuttavan julmiksi ja yllättäviksi” ja toteaa pelin olevan ”hilpeän brutaali”. Kotakun Matt Smithin mukaan se on ”yksi ikonisimmista ja näännyttävimmistä luokkahuoneen tietokoneelta tutuista peleistä”, joka on ”noussut tähteyteen ja synnyttänyt lukemattomia meemejä” ja ”piirtynyt kokonaisen sukupolven muistiin”. Etenkin pelissä esiintyvästä lauseesta ”You have died of dysentery” (”Olet kuollut punatautiin”) on tullut internetilmiö, jota on muun muassa painettu t-paitoihin.
Smithsonian-lehden Matt Jancer kirjoitti vuonna 2016 The Oregon Trailin olevan edelleen Yhdysvalloissa ”kulttuurinen maamerkki” kaikille niille koululaisille, jotka ovat olleet sopivan ikäisiä pelatakseen peliä 1980-luvulla ja myöhemminkin. Hänen mukaansa pelisarjan henkiin herättämiselle oli vielä tuolloinkin painetta, jotta ”nostalgiset X-sukupolvelaiset ja millenniaalit voisivat jälleen taivaltaa kohti länttä punataudin riivaaman seurueen kanssa”. Time-lehti nimesi 2012 The Oregon Trailin kaikkien aikojen sadan parhaan videopelin listalleen, ja vuonna 2016 se sijoittui lehden 50 parhaan videopelin listalla yhdeksänneksi. Pelisarja kokonaisuutena otettiin vuonna 2016 World Video Game Hall of Famen jäseneksi.
Aiheesta muualla

The Oregon Trailin vuoden 1990 DOS-versio pelattavissa selainpohjaisessa DOSBox-emulaattorissa (englanniksi)
Pelin matkustusnäkymä. Pelaajan vankkurit ovat lähestymässä seuraavaa maamerkkiä, joka on joen ylitys.
The Oregon Trailin metsästys-minipeli.
The Oregon Trail -elektroniikkapeli vuodelta 2018.
Tom Fall

| Tom Fall> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Tomi Henrik Fallenius
Ammatti:  DJ, tuottaja
Muusikko
Tyylilajit:  progressiivinen house, trance
Levy-yhtiöt:  Armada Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tomi Henrik Fallenius, tunnettu paremmin taiteilijanimeltään Tom Fall, on suomalainen DJ ja tuottaja, joka on allekirjoittanut levytyssopimuksen Armada Musicin kanssa. Hän on tehnyt musiikkia yhteistyönä muun muassa artistien kuten Matisse & Sadkon, JESin ja Jochen Millerin kanssa.
Diskografia > Singlet

2015 – Tom Fall – Bringin’ It Back (Armada Trice)
2015 – Tom Fall – Break Free feat. Laces (Armada Trice)
2015 – Tom Fall & JES – Come Back (Armada Trice)
2016 – Tom Fall & Tim White – Revival (Armada Trice)
2016 – Jochen Miller & Tom Fall feat. Tim White – Sober (Armada Zouk)
Diskografia > Remixit

2016 – Joonas Hahmo – Brainflush (Tom Fall Remix) (Hahmo Recordings)
2016 – Fly Away feat. Emma Lock (Tom Fall Remix) (Armada)
2015 – Matisse & Sadko – Azonto (Tom Fall Remix) (Armada Trice)
Varjakan saha

Sahan paloasema keväällä 2008.
Varjakan saha oli Varjakansaarella Oulunsalon Varjakassa vuosina 1900–1928 toiminut sahalaitos, joka oli aikanaan Pohjoismaiden suurin. Sahan rakennutti vuonna 1898 perustettu Varjakka Trävaru Aktiebolaget. Vuonna 1912 saha siirtyi vastaperustetun Ab Uleå Oy:n hallintaan. Enimmillään sahan palveluksessa oli noin 700 henkilöä. Varjakan saarella oli sahan pääkonttori, työntekijöiden asuntoja, ruokala, kaksi kauppaa, elokuvateatteri ja oma palokunta. Varjakan saarelta päästiin mantereelle Hulinaksi ristityn kapulalossin avulla.
18. lokakuuta 1907 Varjakan sahan lähellä sattui onnettomuus, jossa hukkui 20 sahalla norjalaista Haugesund-parkkia lastaamassa ollutta oulunsalolaista naista, kun heitä kuljettanut hinaajan vetämä purjevene kaatui. Vain neljä naista ja proomun peräsimessä roikkunut venemies pelastuivat.
Saha paloi vuonna 1919, mutta se rakennettiin uudelleen entistä suurempana. Vuonna 1928 sahan pääakseli katkesi, ja koska sahatavaran menekki oli sillä hetkellä heikentynyt, ei sahan omistanut Uleå-yhtiö ryhtynyt kalliisiin korjaustöihin, vaan lopetti laitoksen toiminnan. Sahan laitteet siirrettiin yhtiön Pateniemen sahalle ja saharakennus purettiin Oulu Oy:n Nuottasaaren tehtaan rakennustarvikkeiksi.
Varjakan alue siirtyi Oulunsalon kunnalle vuonna 1987.
Varjakan sahan kapearaiteinen rata

Saaren halki kulki noin kahden kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie. Rata kulki Varjakan sahalta Pyydyskarin telakan satamaan, josta sahatavara kuljetettiin eteenpäin maailmalle.