Mesoamerikan kronologia
Esikolumbiaaninen Mesoamerikka > Klassinen kausi (250–900 jaa.)

Kaupungistuminen oli 200-luvulta jaa. alkaen voimakasta. Laajamittainen monumentaalirakentaminen kertoo valtioiden kyvystä mobilisoida työvoimaa suuriin hankkeisiin. Työvoima erikoistui, maatalous tehostui ja kaupankäynti laajeni, mikä mahdollisti kasvavan kaupunkiväestön ruokkimisen. Kotitalouksilla oli yleensä suunnilleen samanlaiset käyttötavarat, mikä viittaa kivityökalujen ja keramiikan keskusjohtoiseen sarjatuotantoon. Ruoka tuotettiin maaseudulla, ja valtiot huolehtivat sen jakamisesta kaupunkilaisille. Suurin osa väestöstä asui pienissä maaseutuyhteisöissä. Ne koostuivat ydin- ja suurperheistä, joita perheen vanhin mies johti. Talous perustui vaihtokauppaan. Uskonnolla oli suuri merkitys sekä teokraattisissa kaupungeissa että maaseutukylien arjessa.
Klassisella kaudella syntyivät Mesoamerikan ensimmäiset imperiumit. Teotihuacán laajeni 200-luvulla eaa. ja ulotti vaikutusvaltansa lopulta suurimpaan osaan Mesoamerikkaa. Enimmillään kaupungissa oli yli 100 000 asukasta. Valtion virallinen ideologia ilmeisesti perustui tasa-arvolle tai vähintäänkin pyrki ylläpitämään mielikuvaa siitä. Varallisuuden ulkoiset ilmaukset olivat arkeologisten löytöjen perusteella harvinaisia: astiat ovat koruttomia, patsaat eivät esitä ketään tiettyä henkilöä, ylellisiä hautakammioita ei tunneta eikä aineistosta voi tunnistaa yksittäisiä hallitsijoita. Vastaavaa tahallista yksitoikkoisuutta ei tunneta muualta, mikä viittaa siihen, että eri kaupunkivaltioissa oli erilaiset poliittiset järjestelmät ja niiden hallitsijat oikeuttivat asemansa erilaisin tavoin. Myös Monte Albánin sapoteekit laajenivat imperiumiksi. Pienemmät kaupunkivaltiot jäljittelivät suurvaltojen politiikkaa vaihtelevalla menestyksellä.
Klassisen kauden tiede ja taide kukoistivat erityisesti maya-alueella. Mayat asuttivat suurta aluetta Mesoamerikan itä- ja eteläosissa, mutta kulttuurin tärkein keskus sijaitsi trooppisilla alangoilla. Vakaita suurvaltoja ei maya-alueille syntynyt, vaikka kaupungit perustivatkin ajoittaisia valtioliitoja. Alueen maaperä on hedelmällistä mutta eroosiolle altista, mikä kaskiviljelyyn yhdistettynä johti matalaan kantokykyyn ja rajoitti väestönkasvua. Suurimpia kaupunkeja olivat Tikal, Chichen Itza, Palenque, Copan ja Uxmal. Sotamenestyksen vaihdellessa ja liittokuntien muodostuessa ja purkautuessa kaupunkien keskinäiset voimasuhteet vaihtelivat.
Mayojen klassinen kausi jaetaan varhaiseeen (250–600 jaa.) ja myöhäiseen (600–900 jaa.) vaiheeseen. 500-luvulla koettiin muutaman vuosikymmenen mittainen suvantovaihe, kun uudisrakentaminen ja monumenttien korjaustyöt väliaikaisesti hidastuivat. Syynä oli Tikalin tappio Calakmulin ja Caracolin kaupunkivaltioille ja tätä seurannut hidas toipuminen. Myöhäisklassisella kaudella kaupunkivaltioiden uskonnollinen, poliittinen ja sotilaallinen kilpailu oli voimakasta. Mayojen tähtitiede, matematiikka, arkkitehtuuri ja veistostaide saavuttivat huippunsa. Myös mayojen kalenteri- ja kirjoitusjärjestelmä olivat esikolumbiaanisen Amerikan kehittyneimmät. Klassisen kauden lopulla koettiin pitkittynyt sotakausi. Ajanjaksoa nimitetään joskus loppuvaiheeksi (engl. Terminal Classic). ”Klassisen mayakulttuurin luhistumiseen” sisäänrakennettu kuolevan sivilisaation ajatus on kuitenkin tieteen näkökulmasta ongelmallinen.
Mayakulttuurin klassisen kauden katsotaan loppuneen 800-luvulla, jolloin pitkälaskun mukaiset päiväykset yhtäkkiä käyvät harvinaisiksi. Monumentaaliset rakennushankkeet päättyivät samoihin aikoihin. Väestönkasvu ja ryöstöviljely johtivat nälänhätään ja kulkutauteihin, joiden seurauksena monet etelä-Mesoamerikan kaupungit autioituivat. Osa eloonjääneistä muutti pohjoiseen, kun taas toiset asettuivat pikkukyliin viljelemään maata.
Keski-Mesoamerikan ylänköalueella klassinen kausi päättyi, kun suurkaupunkeja hylättiin ja monet uskonnonharjoituksen keskukset tuhoutuivat. Teotihuacánin keskusta paloi noin vuonna 750, mahdollisesti kapinan tai sisällissodan seurauksena. Osa kaupungista pysyi tämän jälkeenkin asuttuna, mutta suurelta osin se raunioitui ja kaupunkiin keskittynyt suurvalta hajosi. Monte Albán hylättiin joitakin vuosikymmeniä myöhemmin. Mesoamerikan ylängön klassinen kausi päättyi siis noin vuonna 700, ja ajanjaksoa 700–900 jaa. kutsutaankin joskus epiklassiseksi (kreik. ἐπί, jotakin seuraava).