Syrjäntaan taistelu
Taistelu Syrjäntakana

Kokkilasta perääntynyt eskadroona saapui Syrjäntaakse noin kello 20.30 punaisten kolonna perässään. Majuri Lothar von Brandensteinin johtamat apuvoimat puolestaan olivat juuttuneet Pannujärven kohdalle noin kolme kilometriä ennen Syrjäntakaa, jouduttuaan taistelukosketukseen punaisten etujoukkojen kanssa. Hämeenlinnasta ja Hauholta tulevat maantiet kulkivat Pannujärven kohdalla vain noin kilometrin etäisyydellä toisistaan, ennen kuin ne yhtyivät hieman ennen Syrjäntakaa. Vaikka saksalaisten apuvoimat eivät päässeetkään perille Syrjäntaakse, ne kuitenkin vaikeuttivat punaisten etenemistä, koska nämä joutuivat nyt kohdistamaan hyökkäyksensä kahteen eri paikkaan.
Punaisilla oli kolme haupitsia, viisi kenttätykkiä ja kymmeniä konekiväärejä, joilla he aloittivat tulituksen saksalaisten asemiin noin kello 21. Saksalaiset olivat kaivautuneet puolustusasemiinsa kylää ympäröivälle peltoaukealle noin 1,5 kilometriä leveälle linjalle Korkeilan talon ja Pappilanmäen välille etelään johtavan maantien länsipuolelle. Heidän vähäisestä lukumäärästään johtuen ampuma-asemien välinen etäisyys oli suuri, noin 30–40 metriä.  Punaiset yrittivät epätoivoiselta tuntuvaa läpimurtoa koko yön ajan iskemällä keskeytyksettä saksalaisten puolustusasemia vastaan. Taisteluun osallistui myös mukana olleita naisia ja lapsia. Läpi yön jatkuneiden taisteluiden jälkeen Reden totesi lopulta tappioiden käyneen niin suuriksi ja samalla miestensä taistelumoraalin heikentyneen, että hän päätti vetää joukkonsa läheisen Suolijärven rannalla sijaitsevaan Syrjänniemeen säästääkseen ne täydelliseltä tuholta. Myös saksalaisten ammukset alkoivat käydä vähiin. Redenin miehistä oli tuossa vaiheessa taistelukuntoisena enää 60. Osa saksalaisista pakeni myös uimalla Suolijärven yli. Heidän ruumiitaan kerrotaan löytyneen kevään aikana metsistä aina viiden kilometrin päässä sijaitsevasta Liedon kylästä saakka.
Ennen vetäytymistään saksalaiset sytyttivät länteen johtavan maantien varrella sijaitsevat talot palamaan hidastaakssen punaisten etenemistä. Tiheään rakennetun kylän talot paloivat tien molemmin puolin, jolloin niistä syntyi tehokas tiesulku usean tunnin ajaksi. Kylän kiertäminen liejuisten peltojen ja niiden keskellä kulkevien ojien läpi oli hevoskärryille mahdoton tehtävä. Taistelut parin kilometrin päässä Pannujärven alueella kuitenkin jatkuivat edelleen. Kello 10 aikaan taloista oli jäljellä enää savuavat rauniot ja punaiset pystyivät jatkamaan matkaansa kylän lävitse. Kuormaston marssi savuavien raunioiden läpi kesti kuusi tuntia, saksalaisten seuratessa tapahtumia kiikareilla läheiseltä Syrjänmäeltä. Selustansa turvatakseen punaiset sytyttivät myös risteyksen toisella puolella olevat talot palamaan ja näin koko keskiajalta periytyvä Syrjäntaan kylä tuhoutui lopullisesti.
Syrjäntaan risteys pysyi avoinna noin 10 tunnin ajan. Punaisten jälkijoukkojen ohittessa kylää noin kello 18 aikaan saksalaiset hyökkäsivät heitä vastaan ja ilmeisesti onnistuivat katkaisemaan kuormaston sen häntäpäästä. Syntyneessä sekasorrossa noin 150 punaista jäi vangiksi. Tuntia myöhemmin saksalaiset aloittivat paluunsa Hämeenlinnaan ja luovuttivat vankinsa suomalaisille valkoisille. Samalla he jättivät Syrjäntaan risteyksen miehittämättä. Läpi päässeet punaiset puolestaan jatkoivat eteenpäin vielä parin päivän ajan, kunnes jäivät saartorenkaan sisälle Lahden ja Hollolan seudulla. Taistelussa kunnostautui erityisesti Valkeakosken naiskaarti, joka oli ollut avainasemassa myös Alvettulan taistelussa muutamaa päivää aikaisemmin. Valkeakosken naisista Syrjäntaan taistelussa kuoli ainakin kolme. Taistelun jälkeen vangeiksi jääneiden punaisten joukossa oli myös 30–40 naiskaartilaista, jotka valkoiset teloittivat parin päivän kuluttua Hauholla.