stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Face in the Crowd (albumi)
Kappaleet

Sivu 1
Face in the Crowd (D. Talbot)
Plastic Smile (D. Talbot)
Empty Room (D. & M. Talbot)
Tears of a Clown (Crosby / Robinson / Wonder)
Hard Times (D. & M. Talbot)
Silent People (D. & M. Talbot)
Kappaleet on julkaissut Beggars Banquet / Andrew Heath Music Ltd. paitsi kappaleen "Tears of a Clown" Jobete Music (UK) Ltd. Se on vanha Smokey Robinson & the Miracles –hitti.
Sivu 2
When Will It Be (D. Talbot)
Give It to Me Now (D. Talbot)
You Need Wheels (D. & M. Talbot)
You Should Be So Lucky (D. & M. Talbot)
I Don't Want to Know You (D. & M. Talbot)
Steppin' Stone (Boyce / Hart)
Kappaleet on julkaissut Beggars Banquet / Heath Levy Music Ltd. paitsi kappaleen "Steppin' Stone" Screen Gems-EMI Music. Se on vanha The Monkees –hitti.
Muusikot

Danny Talbot – laulu, kitara, huuliharppu
Mick Talbot – laulu, piano
Neil Hurrell – taustalaulu, basso
Simon Smith – rummut
Yhtyeen kosketinsoittaja Mick Talbot oli vierailijana The Jamin vuoden 1979 albumilla Setting Sons. Hän oli myös usein soittamassa The Jamin keikoilla keväällä 1980. Niinpä The Jamin hajottua sen johtaja Paul Weller ja Talbot perustivat yhteisen yhtyeen nimeltä The Style Council vuonna 1983.
Vaihtomatto

Vaihtomatto on säännöllisesti vaihdettava kynnys- tai eteismatto, jonka tarkoituksena on pysäyttää kiinteistöihin sisään tulevaa likaa. Vaihtomattopalvelua tarjoava yritys omistaa matot ja käy säännöllisesti vaihtamassa maton puhtaaseen. Likaiset matot pesetetään yrityksen tai sen alihankkijan pesulassa.
Tehtyjen tutkimusten mukaan vaihtomattojen käyttö säästää 44 % siivousajassa ja 14 % kiinteistönhoidon kokonaiskustannuksissa. Vaihtomatto ei kuitenkaan poista siivoustarvetta, vaan pitää kiinteistön tilat puhtaampina niinä aikoina, kun siivousta ei aktiivisesti tehdä. Tämän vuoksi useat siivousliikkeet välittävät vaihtomattopalvelua osana palvelupakettiaan.
Erilaiset vaihtomattotyypit

Markkinoilla olevia vaihtomattoja on olemassa neljää eri tyyppiä, joiden ominaisuudet vaihtelevat suuresti toisiinsa nähden.selvennä Nämä tyypit ovat mikropuuvillamatot, supermatot, logomatot sekä nailonmatot. Merkittävin ero näissä matoissa on se, kuinka ne pysäyttävät erityyppistä likaa.
Mikropuuvillamatto

Mikropuuvillamatto on tarkoitettu ensisijaisesti pysäyttämään kosteaa likaa sekä kyllästyskäsiteltynä pölyä. Mikropuuvillamaton kosteuden pysäytyskyky perustuu puuvillaan, joka luonnonkuituna imee erinomaisesti kosteutta. Tekokuitujen tarkoituksena tässä mattotyypissä on parantaa maton kuivumista ja siten sen tehokasta kosteudenpysäytyskykyä. Pölynsidontakyvyn lisäksi kyllästyskäsittely parantaa kosteudenimentäkykyä.
Supermatto

Supermatolla tarkoitetaan mattotyyppiä, joka on erityisen hyvä pysäyttämään kiinteää likaa (hiekka, suola, sora). Oikeaan paikkaan asetettuna mattotyyppi on tehokas lianpysäyttäjä. Kostean lian ja pölyn pysäyttäjän mattotyyppi on kuitenkin keskitasoa.
Logomatto

Logomatolla tarkoitetaan nailonmattoa, johon voidaan tehdä asiakkaan haluama kuva tai teksti. Tätä mattoa käytetään pääsääntöisesti imagon kohottamiseen ja sen lianpysäytyskyky on usein toissijainen valintaperuste.
Nailonmatto

Nailonmatto on ehdottomasti yleisimmin Suomessa käytetty vaihtomattotyyppi. Sen suosio ei perustu niinkään vaihtomattotyypin hyviin lianpysäytyskykyihin, vaan mattotyypin edulliseen yksikköhintaan. Lianpysäytyskyvyltään se on enintään huonoa keskitasoa.
GIUK-linja

Salmi Grönlannin ja Islannin välissä on Tanskansalmi. Färsaaret sijaitsevat Islannin ja Skotlannin välisen merialueen puolivälissä. Shetlandinsaaret sijaitsevat GIUK-merialueen itäpuolella, suurin piirtein Skotlannin ja Norjan välisen alueen puolivälissä. Lähellä Skotlannin rannikkoa sijaitsevat Orkneysaaret
GIUK-linja (engl. GIUK gap; Greenland, Iceland, United Kingdom) on merialue Pohjois-Atlantilla Grönlannin, Islannin ja Britteinsaarten välissä. Alue on sotilaallisesti merkittävä, sillä se toimii porttina Pohjois-Atlantin ja Norjanmeren välillä.
Scapa Flow, Britannian tärkein laivastotukikohta ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, sijaitsi Skotlannin rannikolla Orkneysaarilla.
Toisen maailmansodan aikana liittoutuneet estivät saksalaisten pinta-alusten pääsyä alueen läpi Atlantille saattueiden kimppuun. Vuosina 1940–1942 Tanskansalmi oli alueen heikko kohta, koska alueella partioivien Britannian kuninkaallisten ilmavoimien pommikoneiden toimintasäde ei riittänyt Tanskansalmeen asti. Saksalla oli laivastotukikohtia Pohjois-Saksassa ja Norjassa. Kun Saksa valloitti Ranskan, saksalaiset saivat laivastotukikohtia Ranskan rannikolla, jolloin alueen merkitys muuttui.
Kylmän sodan aikana Yhdysvaltain ja Britannian strategiana oli tarvittaessa sulkea alue, jotta Neuvostoliiton Kuolan niemimaalta operoivat sukellusveneet eivät pääsisi sen läpi. Alueelle rakennettiin SOSUS-järjestelmä, jolla kuunneltiin vedenalaista toimintaa. Neuvostoliitto puolestaan suunnitteli torjuvansa Naton aluksia tällä alueella: Neuvostoliitto valvoi aluetta laivoilla, sukellusveneillä ja Tupolev Tu-95 -merivalvontakoneilla.
Alue on muuttolintujen muuttoreitti.
Ford Focus RS WRC 04

| Ford Focus RS WRC 04 |
| --- | --- |
 Toni Gardemeister Akropolis-rallissa 2005.
Yleiset tiedot
Luokka:  World Rally Car
Talli:   Ford  Stobart
Teknisiä tietoja
Renkaat:  M Michelin BF BF Goodrich P Pirelli
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Uuden-Seelannin ralli 2004
Voittoja:  2
Palkintosijoja:  14
Ford Focus RS WRC 04 on Fordin ralliauto, joka teki debyyttinsä Uuden-Seelannin MM-rallissa kaudella 2004. Autolla voitettiin kaksi rallia Markko Märtinin ajamana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Focus RS WRC 04 Wikimedia Commonsissa
Ford Focus RS WRC 04 Juwra.com
GJ 1002

| GJ 1002> Fyysiset ominaisuudet |
| --- | --- |
Näennäinen kirkkaus:  13,73 mv
Absoluuttinen kirkkaus:  15,37 Mv
Spektriluokka:  M5,5 V
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Valaskala
Rektaskensio (J2000):  00h 06m 43,2s
Deklinaatio (J2000):  -07° 32′ 17″
Etäisyys:  15,3 ± 0,2 valovuotta (4,69 ± 0,07 parsekia)
Parallaksi:  213,00 ± 3,3 mas
Säteisnopeus:  -41 km/s
Ominaisliike:  RA: -749 Dec.: -1922 mas/v
GJ 1002 on punainen kääpiötähti Valaskalan tähdistössä 15 valovuoden päässä Maasta. Sitä ei voi nähdä paljain silmin.
| --- | --- |
Tähdet:  β Cet, α Cet, Mira, η Cet, γ Cet, τ Cet, ι Cet, θ Cet, ζ Cet, υ Cet, δ Cet, π Cet, μ Cet, ξ2 Cet, ξ1 Cet, 7 Cet, 2 Cet, χ Cet A, λ Cet, σ Cet, φ1 Cet, 20 Cet, ε Cet, κ1 Cet, ν Cet, ρ Cet, 6 Cet, 46 Cet, 56 Cet, 3 Cet, 94 Cet, 48 Cet, AD Cet, 37 Cet, φ2 Cet, 13 Cet, 69 Cet, φ3 Cet, 75 Cet, 25 Cet, 50 Cet, 39 Cet, 60 Cet, 70 Cet, 57 Cet, 47 Cet, 67 Cet, 80 Cet, EL Cet, 28 Cet, T Cet, φ4 Cet, 49 Cet, 93 Cet, 95 Cet, 64 Cet, 66 Cet, 81 Cet, 38 Cet, 97 Cet, 30 Cet, 12 Cet, 84 Cet, 77 Cet, 42 Cet, 34 Cet, 14 Cet, 63 Cet, 61 Cet, 33 Cet, 26 Cet, 27 Cet, 18 Cet, 21 Cet, 10 Cet, 44 Cet, 1 Cet, 71 Cet, 9 Cet, 32 Cet, HD 11964, 29 Cet, 25 Ari, 43 Cet, 40 Cet, 58 Cet, 35 Cet, 15 Cet, χ Cet B, 79 Cet, HD 11506, HD 12039, HD 224693, 58 Cet, HD 2638, YZ Cet, UV Cet, BL Cet
Eksoplaneetat:  94 Cet b, HD 11964 b, 79 Cet b, HD 11506 b, HD 224693 b, HD 2638 b, LHS 1140b
FBK Kaunas

FBK Kaunas (Kauno futbolo beisbolo klubas) on liettualainen urheiluseura Kaunasista. Seuralla on toimintaa jalkapallossa ja baseballissa.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1960 nimellä Banga Kaunas, jolloin sillä oli toimintaa ainoastaan jalkapallossa. Vuonna 1993 baseball tuli mukaan toimintaan ja seura vaihtoi nimeä nykyiseen.
Vuonna 2012 klubi joutui konkurssiin.
Jalkapallo

Seuran edustusjoukkue pelaa Liettuan pääsarjassa A Lygassa. Joukkue on voittanut Liettuan mestaruuden seitsemän kertaa (1999-2004, 2006) ja on siten maan kaikkien aikojen menestynein jalkapalloseura. Cupin mestariksi se on yltänyt kolme kertaa (2002, 2004, 2005). Neuvostoliiton aikana joukkue voitti liettualaisen aluesarjan kaksi kertaa (1986 ja 1989) sekä cupin kerran (1989).
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993.–1994. | 1. | A lyga | 5. |  | Nimi FBK Kaunas |
| 1994.–1995. | 1. | A lyga | 6. |  |  |
| 1995.–1996. | 1. | A lyga | 5. |  |  |
| 1996.–1997. | 1. | A lyga | 4. |  |  |
| 1997.–1998. | 1. | A lyga | 5. |  |  |
| 1998.–1999. | 1. | A lyga | 3. |  |  |
| 1999. | 1. | A lyga | 1. |  | Nimi Kauno "Žalgiris" |
| 2000. | 1. | A lyga | 1. |  | Nimi FBK Kaunas |
| 2001. | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 2002. | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 2003. | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 2004. | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 2005. | 1. | A lyga | 2. |  |  |
| 2006. | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 2007. | 1. | A lyga | 1. |  |  |
| 2008. | 1. | A lyga | 2. |  |  Antra lyga |
| 2009. | 3. | Antra lyga | 1. |  |  Pirma lyga |
| 2010. | 2. | Pirma lyga | 1. |  |  A lyga |
| 2011. | 1. | A lyga | 10. |  |  |
| 2012. | x | x | x |  | Konkurssin |
Aiheesta muualla

Seuran virallinen sivusto (liettuaksi)
Seuran logo
Fubuki (1905)

| Fubuki / 吹雪 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastontelakka
Kölinlasku:  29. syyskuuta 1904
Laskettu vesille:  21. tammikuuta 1905
Palveluskäyttöön:  28. helmikuuta 1905
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1. huhtikuuta 1924
Tekniset tiedot
Uppouma:  435 t (kuormattu)
Pituus:  71,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,57 m
Syväys:  1,83 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 4 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18″ torpedoputkea
Fubuki (jap. 吹雪) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1905 valmistunut Harusame-luokan torpedovenehävittäjä, joka myytiin romutettavaksi 1. huhtikuuta 1924.
Valmistus

Alus tilattiin 1903 osana vuoden 1894 kymmenvuotisohjelmaa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 29. syyskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1905 ja valmistui reilua kuukautta myöhemmin 28. helmikuuta.
Palvelus

Venäjän–Japanin sodassa alus osallistui Tsushiman meritaisteluun.
Fubuki luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, jolloin se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Se muutettiin apumiinanraivaajaksi 1. huhtikuuta 1922 ja myytiin romutettavaksi 1. huhtikuuta 1924.
FBT Karhut

Porin urheilutalo
FBT Karhut United on porilainen salibandyn erikoisseura. Sillä on noin 20 joukkuetta, joissa pelaa lähes 450 pelaajaa. Lisenssimäärällä mitattuna seura on Suomen 27. suurin salibandyseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi nimellä FBT Pori keväästä 2005 kevääseen 2012 asti. Keväästä 2012 kaikki seuran joukkueet ovat käyttäneet pelkkää Karhut -nimeä. FBT-etuliite on ainoastaan yhdistyksen nimessä. Muut joukkueet käyttivät koko ajan nimeä FBT Karhut (keväästä 2012 pelkkä Karhut).
Karhujen miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2016–2017 maan toiseksi korkeinta sarjatasoa divaria. Karhujen naisten edustusjoukkue putosi kauden 2015-16 päätteeksi 2. divisioonaan. Miesten edustusjoukkue nousi liigaan kaudeksi 2010–2011. Miesten edustusjoukkue pelasi liigaa myös kaudella 2018–2019. Kaudella 2019-2020 joukkue haki jälleen vauhtia divarista. Valitettavasti koronan vuoksi kausi keskeytyi, mutta Covid-19 vuoksi pitkälti tyhjille katsomoille pelatun kauden 2020-2021 päätteeksi joukkue juhli jälleen Divarin mestaruutta, jonka johdosta joukkue nousi jälleen kaudelle 2021-2022 korkeimmalle sarjatasolle, F-liigaan.
Naiset

FBT Karhujen naisjoukkue pelasi viimeksi kaudella 22-23 Länsirannikon kolmosdivisioonassa, mutta luopui sarjapaikastaan sen jälkeen.
Aiheesta muualla

Seuran sivut
Miesten edustusjoukkueen sivut
FBT Porin tilastoja (UrheiluPori.com)
FBT ottelussa Turun Palloseuraa vastaan Turussa
FBT Porin logo 2005-2012
Eurynomos (daimon)

Eurynomos (m.kreik. Εὐρύνομος, lat. Eurynomus) on kreikkalaisessa mytologiassa daimon-henki, joka asuu manalassa. Toisinaan hänet samastetaan Haadeeseen (eli roomalaisen mytologian Orcukseen) ja toisinaan hänen sanottiin olevan Hekaten palvelija.
Pausaniaan kuvaaman delfoilaisen perinteen mukaan Eurynomos kalvoi lihat kuolleiden ruumiista, ja jätti jäljelle vain luut. Taidemaalari Polygnotos esitti daimonin maalauksessa, joka oli tehty Delfoin Knidoslaisten leskheen.
Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy myös monia muita Eurynomos-nimisiä hahmoja, jotka eivät liity mitenkään tässä käsiteltyyn daimoniin. Nykyisin olento liittyy joidenkin ihmisten mielissä lähinnä black metal -muusikko Øystein Aarsethiin eli Euronymousiin, joka otti taiteilijanimensä tämän olennon mukaan. Saatanallisessa Raamatussa nimi on kirjoitettu väärin Euronymous.[lähde? ]
France Gall

| France Gall |
| --- | --- |
 France Gall ”A Lonely Singing Doll” -singlen mainoksessa vuonna 1965.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Isabelle Geneviève Marie Anne Gall
Syntynyt: 9. lokakuuta 1947 Pariisi, Ranska
Kuollut: 7. tammikuuta 2018 (70 vuotta) Neuilly-sur-Seine, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  France Gall
Laulukielet:  Ranska
Aktiivisena:  1963–1997
Tyylilajit:  yé-yé, pop, synthpop
Levy-yhtiöt:  Philips France WEA France
Palkinnot
 voitto Eurovision laulukilpailussa 1965 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
France Gall (9. lokakuuta 1947 Pariisi, Ranska  – 7. tammikuuta 2018 Neuilly-sur-Seine, Ranska), syntymänimeltään Isabelle Geneviève Marie Anne Gall, oli ranskalainen laulaja. Hän nousi kuuluisuuteen voitettuaan Luxemburgin edustajana vuoden 1965 Eurovision laulukilpailun kappaleella ”Poupée de cire, poupée de son”. Gall oli naimisissa ja myös esiintyi Michel Berger’n kanssa.
Uran alku

Gall aloitti uransa isänsä Robert Gallin rohkaisemana äänittämällä lauluja ja lähettämällä demoäänitteen levy-tuottaja Denis Bourgeois’lle. Koelaulun jälkeen Gall kiinnitettiin Phillips-levy-yhtiölle. Ensimmäisen radiosinglen Gall saavutti ollessaan 16-vuotias. Kappaleesta ”Ne sois pas si bête” tuli paikallinen hitti. Pian tämän jälkeen Gall aloitti yhteistyön laulaja-lauluntekijä Serge Gainsbourgin kanssa. Keväällä 1964 kappale ”N’écoute pas les idoles” nousi suosioon Ranskassa ja samana vuonna syntyi vielä hitti ”Laisse tomber les filles”, jonka toi uudelleen pinnalle April March vuonna 1995. Hänen esittämänsä englanninkielinen ”Chick Habit” -versio laulusta tuli tunnetuksi puolestaan Quentin Tarantinon elokuvasta Death Proof (2007).
Euroviisuvoitto

Vuoden 1965 Euroviisuihin Gall osallistui Luxemburgin edustajana. Edustuskappale oli ”Poupée de cire, poupée de son”, jonka oli säveltänyt Serge Gainsbourg ja orkestroinut Alain Goraguer. Kappaleen voitettua kilpailun, suosio kasvoi jopa Euroopan ulkopuolella ja kappale levytettiin ranskan lisäksi suomeksi, saksaksi, italiaksi ja japaniksi.
Myöhempi ura

Gall jatkoi musiikin tekemistä ja esiintymisiä Ranskassa. 1960-luvun loppua kohti mentäessä suosio alkoi laskea. 1960- ja 70-lukujen taitteessa Gall levytti runsaasti musiikkia Saksassa, jossa hän saavuttikin suosiota. Vuonna 1973 Gall tutustui Michel Berger’hen, ja he aloittivat musiikillisen yhteistyön seuraavana vuonna. Kappaleella ”La Déclaration d’amour” Gallin ura kääntyi jälleen nousuun. Gall ja Berger menivät naimisiin vuonna 1976. 1980-luvulla hän jatkoi esiintymisiä ja levyttämistä. Lisäksi hän harjoitti hyväntekeväisyystyötä Afrikan hyväksi.
1980-luvun hiteistä muistettavimpiin lukeutuu ”Ella, elle l’a” (”Ella, she’s got it”), Berger’n tekemä kunnianosoitus Ella Fitzgeraldille. 1992 Gall ja Berger aloittivat Double Jeu -musiikkiprojektin, jossa he molemmat esiintyivät. Konserttisarja kuitenkin keskeytyi Berger’n kuoltua sydänkohtaukseen. Gall sairastui tämän jälkeen itsekin vakavasti. Hän toipui kuitenkin rintasyövästä ja palasi esiintymään 1993 Bercy-areenalla, jossa hän esitti Berger’n säveltämiä lauluja. Hän jatkoi vielä esiintymisiä ja levyttämistä, kunnes 1997 ilmoitti aikeistaan lopettaa uransa. Tämän jälkeenkin hän esiintyi ajoittain julkisuudessa ja osallistui dokumentteihin. Gall toimi suojelijana hyväntekeväisyysjärjestössä Coeurs de Femmes, joka auttaa kodittomia naisia.
Kuolema

Syöpää pitkään sairastanut Gall kuoli vakavan tulehduksen seurauksena tammikuussa 2018.
UNFICYP

Argentiinalaisten rauhanturvaajien leiri.
UNFICYP eli United Nations Peacekeeping Force in Cyprus on Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaoperaatio Kyproksella. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto perusti sen 4. maaliskuuta 1964 turvaamaan rauhaa saaren kreikkalaisen ja turkkilaisen väestön välillä. Rauhanturvaoperaatiota pyysivät Ison-Britannian ja Kyproksen edustajat YK:n rauhanturvaneuvostolta tilanteen rauhoittamiseksi. Joukkojen kokoonpanoksi määriteltiin 6 411 sotilasta. Joukoissa on sotilasosastoja Isosta-Britanniasta, Itävallasta, Kanadasta, Ruotsista, Suomesta ja Tanskasta.
Suomalaisia UNFICYP-komentajia ovat olleet kenraaliluutnantti A-E. Martola toukokuu 1966 – joulukuu 1969 ja prikaatinkenraali Ahti Vartiainen elokuu 1994 – helmikuu 1997. Pohjoismaista UNFICYP-komentajina ovat toimineet norjalaiset kenraalimajuri Kristin Lund vuosina 2014–2016 ja kenraalimajuri Ingrid Gjerde maaliskuusta 2021 alkaen.
Vuosina 1964–1977 saarella oli suomalainen pataljoona (YKSP), jonka vahvuus oli parhaimmillaan yli tuhat miestä. Sen jälkeen UNFICYP:ssä oli yleensä muutaman hengen vahvuinen suomalaisosasto (FinCon eli YKSO) kesäkuuhun 2005 asti, jolloin suomalaisrauhanturvaajien tehtävä saarella päättyi. Kaikkiaan suomalaisia Kyproksella on palvellut kaikkina vuosina 10 034 sotilasta, joista yksi jääkäri Unto-Pekka Juhani Matikainen (1942–1964) kaatui 20. toukokuuta 1964 ja 17 haavoittui vuoden 1974 sodan aikana.
Ensimmäinen vaihe - UNFICYP-operaatio käynnistyy - suomalaiset myös mukana

YK:n turvallisuusneuvoston päätöksen pohjalta pääsihteeri U Thant esitti Suomelle yhtenä kuudesta maasta pyynnön rauhanturvayksikön saamisesta Kyprokselle. Suomen hallitus teki lopullisen myönteisen päätöksen 14. maaliskuuta 1964. Suomalaiset saapuivat Kyprokselle 27. maaliskuuta 1964. Etujoukkoon kuului joukko upseereja everstiluutnantti Jouko Sunisen johdolla. Pian sen jälkeen saapui pääjoukko komentajanaan eversti Uolevi Kettinen, joka oli ollut jo Suezin vuoden 1956–1957 suomalaisosaston komentajana. Kettisen huhtikuu–syyskuu 1964 jälkeen Kyproksen suomalaisjoukkojen komentajina olivat myös aiemman Suezin vuoden 1957 komentaja everstiluutnantti Ensio Siilasvuo syyskuu 1964 – maaliskuu 1965, eversti Lauri Boldt maaliskuu 1965 – maaliskuu 1966, everstiluutnantti Otto U. Koskenpalo maaliskuu–syyskuu 1966 Myöhemmin komentajina toimivat majuri Eero Lehtovirta maaliskuu 1971 – elokuu 1972, everstiluutnantti Pentti Kallio elokuu 1972 – huhtikuu 1973, everstiluutnantti Aulis Kemppainen toukokuu 1973 – huhtikuu 1974.
UNFICYP-joukon pikainen tehtävä Suezilla marraskuussa 1973

Egyptin ja Syyrian hyökkäys Israelia vastaan 6. lokakuuta 1973 käynnisti ns. Jom kippur -sodan, jossa saatiin aselepo 23. lokakuuta. YK:n turvallisuusneuvosto päätti sitoutumattomien neuvoston jäsenien ehdotuksesta 25. lokakuuta perustaa sotatoimialueelle 7 000 sotilaan rauhanturvaoperaatio UNEF II:n. Asian kiireellisyyden vuoksi Kyproksen UNFICYP-joukoista siirtyi 700 rauhanturvaajaa Suezille. Heistä suomalaisia oli 208 komentajanaan everstiluutnantti Kemppainen. Kyprokselta tullutta suomalaisjoukkuetta kutsuttiin nimellä YKSV I. Kyprokselta saapuneen YKSV 1-joukot palasivat takaisin UNIFCYP-yksikköönsä marraskuun kuluessa varsinaisten suomalaisten UNEF-joukkojen saapuessa Suomesta Suezille.
UNFICYP-ajanjakson aikana suomalaiset tutustuivat yhdysvaltalaiseen kenttäradio AN/PRC-25:een, josta tuli Suomen puolustusvoimien prikaatiradio LV 311, mikä johti myöhemmin LV 217:n hankintaan.
Toinen vaihe - kreikkalaiset ja turkkilaiset jakavat Kyproksen

Vuonna 1974 Kyproksen saari jaettiin turkkilaisiin ja kreikkalaisiin osiin, kun Kreikan sotilasjuntta yritti liittää saaren Kreikkaan. Turkki lähetti saaren itsenäisyyden säilyttämisen verukkeella joukkonsa heinäkuun lopulla 1974 saaren pohjoisosaan. Kypros, joka on nyt asuttu vuoden 1974 väestövaihdon jälkeen, pääasiassa turkkilaisten kanssa, ja vuonna 1983 perustettiin Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta, jonka vain Turkki tunnustaa. UNFICYP on vartioinut osapuolten välistä 180 kilometriä pitkää "vihreää linjaa" siitä lähtien.
Suomalaisyksikön komentajina tässä vaiheessa toimivat everstiluutnantti Jorma Pullinen 1974–1975 ja eversti Olavi Lopmeri 1975–1977.
Suomalaispataljoona kotiutettiin lokakuun lopussa 1977. Sitä ennen kotiuttamisparaati järjestettiin 21. lokakuuta. Samalla paljastettiin pataljoonan rakentama muistomerkki Kyokko Campin liikenneympyrässä.
YK:n toiminnan muuttuminen Kyproksella - enemmän siviilikriisinhallintaa

Syksyllä 2004 YK:n pääsihteeri Kofi Annan suositteli turvallisuusneuvostolle, että joukkojen mandaattia jatkettaisiin, mutta niiden sotilaallista osaa leikattaisiin kolmanneksella 1 230:sta 860:een, samalla kun vahvistetaan operaation poliittista ja siviiliosaa. Vuodesta 2005 lähtien Kyproksen saarella oleviin YK:n rauhanturvajoukkoihin kuului 870 sotilasta 12 YK:n jäsenmaasta sekä 50 poliisia ja 150 siviilityöntekijää.
Monikansallinen YK-joukko erottaa Kypropksen kreikkalaisia ja turkkilaisia molemmin puolin 180 km pitkää "vihreää linjaa". Vuodesta 1974 lähtien kukaan ei ole saanut tulla tulitaukolinjan alueelle ilman UNFICYP:n lupaa. UNFICYP:n sotilaat ja poliisit toimivat sadoissa rajakonflikteissa vuosittain. YK-joukko valvoo rajoitettuja, mutta lisääntyviä rajanylityksiä vihreän linjan kautta viime vuosien helpotuksen vuoksi ja erottaa Kyproksen kreikkalaiset ja turkkilaiset rajatarkastusasemat. Kun kreikkalaisten ja turkkilaisten suhteet lähestyivät, linjalle avattiin 2000-luvulla useita virallisia rajanylityspaikkoja.
Sotilasosastoista suurimmat ovat olleet 2010-luvulla Isosta-Britanniasta, Argentiinasta, Slovakiasta ja Unkarista. Pienemmät osastot ovat tulleet Chilestä, Paraguaysta, Itävallasta, Norjasta ja Kanadasta. Suurimmat poliisiosastot ovat Australiasta ja Irlannista. Muita poliisiosastossa edustetut YK-maat suuruusjärjestyksessä ovat Bosnia ja Hertsegovina, Intia, Ukraina, Italia, Montenegro, Liettua, Romania, Serbia ja Slovakia. Osaston johtajaksi nimitettiin toukokuussa 2021 suomalainen Satu Koivu poliisihallituksesta.
Tunnettuja suomalaisia rauhanturvaajia

Seppo Arponen, jääkiekkoleijona
Kurt Jansson, diplomaatti
Denis Johansson, maajoukkuejuoksija
Alpo Kantola, kenraaliluutnantti
Tauno Kuosa, eversti
Kyösti Laasonen, olympiajousiampuja
Lauri Lehtimaja, eduskunnan oikeusasiamies
Risto Luukkanen, liikuntaneuvos
Reino Raitasaari, eversti
Jouni Seistamo, jääkiekkoleijona
Pertti Torstila, diplomaatti
Jarmo Virmavirta, päätoimittaja