stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helmut Rahn
Ura

Rahn aloitti uransa vuonna [938 Altenessen 1912 -nimisessä seurassa. Vuonna 1946 hän siirtyi SC Oeldeen, jossa hän teki yhteensä 41 maalia. Kaudella 1950−1951 Rahn pelasi Sportfreunde Katernbergissa.
Rahnin uran menestyksekäin jakso sijoittuu vuosille 1951−1959, jolloin hän pelasi Rot-Weiss Essenissä. Hän voitti Saksan cupin vuonna 1953 ja Bundesliiga-mestaruuden 1955. Hän pelasi kauden 1959−1960 1. FC Kölnissä, josta hän siirtyi hollantilaiseen FC Twenteen.
Vuonna 1963 Rahn siirtyi takaisin Saksaan ja MSV Duisburgiin. Hän lopetti uransa vuonna 1965 polviongelmien takia.
Rahn muistetaan ehkäpä parhaiten tasoitusmaalistaan 2–2 ja voittomaalistaan 3–2 loppuottelussa Unkaria vastaan vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuissa. Kaikkiaan hän teki tuossa turnauksessa neljä maalia. Hän oli Saksan joukkueessa myös seuraavissa MM-kilpailuissa 1958, joissa Saksa sijoittui neljänneksi. Kyseisissä kisoissa Rahn teki Jugoslaviaa vastaan kymmenennen maalinsa maailmanmestaruuskilpailuissa ja hänestä tuli kolmanneksi eniten MM-maaleja tehnyt pelaaja Just Fontainen ja Sándor Kocsisin jälkeen ja ensimmäinen vähintään neljä maalia kaksissa eri kilpailuissa tehnyt pelaaja.
Yhteensä Rahn pelasi Länsi-Saksan maajoukkueessa 40 peliä ja teki niissä 21 maalia. Hänet tunnettiin myös lempinimellä Der Boss (pomo). Rahn kuoli kaksi päivää ennen 74-vuotispäiviään 14. elokuuta 2003 Essenissä.
Helmut Rahnin muistopatsas

Rahnin muistolle pystytettiin 11. heinäkuuta 2004 50 vuotta Bernin ihmeenä tunnetun loppuottelun jälkeen muistopatsas Georg Melches Stadionin lähistölle, hänen mukaansa nimetyn tien varrelle.
Seurat

1938–1946 Altenessen 12
1946–1950 SC Oelde 1909
1950–1951 Sportfreunde Katernberg
1951–1959 Rot-Weiss Essen
1959–1960 1. FC Köln
1960–1963 SC Enschede
1963–1965 MSV Duisburg
Aiheesta muualla

Helmut Rahnin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1954
1 Turek |
2 Laband |
3 Kohlmeyer |
4 Bauer |
5 Erhardt |
6 Eckel |
7 Posipal |
8 Mai |
9 Mebus |
10 Liebrich |
11 Metzner |
12 Rahn |
13 Morlock |
14 Klodt |
15 O. Walter |
16 F. Walter |
17 Herrmann |
18 Biesinger |
19 Pfaff |
20 Schäfer |
21 Kubsch |
22 Kwiatkowski |
Valmentaja Herberger
Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1958
1 Herkenrath |
2 Erhardt |
3 Juskowiak |
4 Eckel |
5 Wewers |
6 Szymaniak |
7 Stollenwerk |
8 Rahn |
9 Walter |
10 Schmidt |
11 Schäfer |
12 Seeler |
13 Klodt |
14 Cieslarczyk |
15 Kelbassa |
16 Sturm |
17 Schnellinger |
18 Hoffmann |
19 Peters |
20 Nuber |
21 Sawitzki |
22 Kwiatkowski |
Valmentaja Herberger
Muistopatsas
Biella

| Biella |
| --- | --- |

 vaakuna
 Biella
 Koordinaatit: 45°33′39″N, 8°3′4″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Biella
Pinta-ala:  
 – Maa:  46,69  km²
Korkeus:  420 (min. 335 - maks. 2 391)  m
Väkiluku (2013):  43 675 
 – Väestötiheys:  935  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Biella on kaupunki Pohjois-Italiassa olevassa Piemonten alueella. Se on samannimisen  Biellan maakunnan pääkaupunki.
Nähtävyyksiä

Läheisellä Oropan pyhällä vuorella oleva Santuario di Oropa on alueen kuuluisin nähtävyys. Se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon osana Piemonten ja Lombardian pyhiä vuoria. Vuorella on myös kasvitieteellinen puutarha.
Benigno Zaccagnini

| Benigno Zaccagnini |
| --- | --- |
 Benigno Zaccagnini
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1912 Faenza
Kuollut: 5. marraskuuta 1989 (77 vuotta) Ravenna
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  poliitikko, lääkäri (pediatri)
Titteli:  pääsihteeri, senaattori
Muut tiedot
Järjestö:  Italian kristillisdemokraattinen puolue
Edeltäjä:  Amintore Fanfani
Seuraaja:  Flaminio Piccoli
Benigno Zaccagnini (17. huhtikuuta 1912 Faenza – 5. marraskuuta 1989 Ravenna) oli italialainen poliitikko ja lääkäri. Hän toimi Italian kristillisdemokraattisen puolueen pääsihteerinä vuosina 1975–80 sekä työmarkkinaministerinä 1959–60 Segnin ja Tambronin johtamissa hallituksissa ja julkisten töiden ministerinä 1960–62 Fanfanin hallituksessa. Hän oli Italian parlamentin jäsen vuosina 1946–83 ja senaattori vuodesta 1983 kuolemaansa asti. Hän oli myös europarlamentaarikko vuosina 1979–81.
Tausta ja poliittisen uran pääpiirteet

Romagnalaisen pikkukaupungin Faenzan kasvatti Zaccagnini aloitti ammattiuransa lääkärinä 1930-luvun loppuvuosina, erikoistuen pediatriaan. Sodan aikana hän palveli 1941–43 Balkanin rintamalla lääkintäupseerina. Fasismin kaaduttua kesällä 1943 hän palasi kotiseudulleen ja liittyi Ravennan partisaaneihin. Pian hänestä tuli myös yksi provinssinsa edustajista kansallisessa vapautuskomiteassa ("Comitato di Liberazione Nazionale"). Vuoden 1946 vaaleissa hänet valittiin Italian tasavallan perustuslakia säätävään kansanedustustoon ("Assemblea Costituente della Repubblica Italiana"), ja 1948 tasavallan ensimmäiseen parlamenttiin, jossa hän tuli edustaneeksi puoluettaan yhtäjaksoisesti vuoteen 1983. Vuoden 1983 vaaleissa hänet valittiin senaattoriksi ja hän edusti puoluettaan senaatissa kuolemaansa asti.
Zaccagnini siirtyi vasta 1960-luvun lopussa puolueensa Aldo Moron johtaman keskusta-vasemmistolinjan kannattajaksi, eikä koskaan saanut ministerin salkkua Moron johtamissa hallituksissa.
Kun Fanfani erosi puolueen pääsihteerin paikalta vuonna 1975, Moro kuitenkin ehdotti hänen suraajakseen Zaccagninia joka myös tuli valituksi, pääasiassa juuri Moron tuen ansiosta. Zaccagnini piti virkaa hallussaan vuoteen 1980, yrittäen Moron kuoleman jälkeen heikolla menestyksellä jatkaa tämän poliittista linjaa, kunnes helmikuussa 1980 pidetyssä puoluekokouksessa joutui jättämään paikkansa pääsihteerinä. Sitä ennen, vuonna 1979 hän oli tullut valituksi puolueensa edustajana Euroopan parlamenttiin.
Kevään 1978 kriisitilanne

Zaccagnini joutui kristillisdemokraattien pääsihteerinä huomion keskipisteeksi ja kovan paineen alle puolueen puheenjohtajan Aldo Moron 55 päivää kestäneen kidnappausdraaman aikana keväällä 1978. Hänen oli vastahakoisesti pakko sopeutua parlamentissa päätettyyn viralliseen linjaan joka oli se että Moron kaapanneiden Punaisten prikaatien kanssa ei tehtäisi mitään sopimusta, eikä edes neuvoteltaisi. Hän teki tämän valinnan tietoisena siitä, että Moron mahdollisuudet selvitä hengissä täten kutistuivat lähes olemattomiksi.
Vankilasta lähettämissään epätoivoisissa kirjeissä Moro painosti kuitenkin ankarasti Zaccagninia neuvottelemaan. Hän nimesi kirjeissä dramaattisin sanakääntein oman puolueensa ja erityisesti sen pääsihteerin vastuullisiksi nopeasti lähestyvään kuolemaansa. Punaiset prikaatit päättelivät Moron kirjeistä ja kommenteista, että Zaccagnini oli poliittisen rintaman heikoin kohta. Moron kidnappausoperaatiota johtanut Mario Moretti lisäsi painetta soittamalla 30. huhtikuuta 1978 Moron vaimolle kehottaen häntäkin painostamaan Zaccagninia, jotta tämä suostuisi prikaatien vaatimuksiin.   Kukaan ei kuitenkaan vastannut Moron perheen 1. toukokuuta Il Giorno-sanomalehdessä julkaisemaan, kristillisdemokraattien johdolle suunnattuun vetoomukseen, ja 9. toukokuuta Punaiset prikaatit jättivät auton, jossa oli Moron ruumis, pysäköitynä Rooman keskustaan vain parin sadan metrin päähän kristillisdemokraattisen puolueen päämajasta.
Zaccagnini kommentoi omaa osaansa kriisissä vasta muutama päivä ennen kuolemaansa antamassaan haastattelussa. Hän kertoi, että oli Moron vankeuden aikana vakavasti harkinnut eroa virasta, koska pelkäsi murtuvansa kovan paineen alla. Kevään 1978 tapahtumat jättivät synkän varjon Zaccagninin poliittisten saavutusten ylle, ja Moron muistiinpanoissaan Zaccagninin toiminnasta tekemästä yhteenvedosta jäi tälle henkilökohtaisesti ja poliittisesti raskas taakka: "huonoin pääsihteeri, mikä kristillisdemokraattisella puolueella on koskaan ollut".
Il Giustino

Il Giustino (RV 717) on Antonio Vivaldin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Se esitettiin ensi kertaa vuonna 1724 Roomassa. Georg Friedrich Händel sävelsi libreton pohjalta oman versionsa myöhemmin.
Henrik Stangerup

| Henrik Stangerup> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1937 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 1998 (60–61 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Henrik Stangerup (1937 Kööpenhamina, Tanska – 1998) oli tanskalainen kirjailija, toimittaja, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen esikoisromaaninsa Slangen i brystet ilmestyi 1969, ja siinä kuten myöhemmissäkin teoksissaan hän käsittelee viestintämaailmaa, taiteilijuutta ja ihmisen persoonallisuutta.
Stangerupin sisar oli kirjailija Helle Stangerup, ja heidän isänsä oli kirjallisuushistorioitsija Hakon Stangerup.
Palkinnot ja tunnustukset

Kultaiset laakerit teoksesta Løgn over løgn
Filmografia

Nuori pastori
Bo Giertz

| Bo Giertz |
| --- | --- |
 Piispa Bo Giertz
Göteborgin piispa
 1949–1970 
Edeltäjä:  Carl Block
Seuraaja:  Bertil Gärtner
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1905 Räpplinge, Öölanti
Kuollut: 12. heinäkuuta 1998 (92 vuotta) Djursholm
Muut tiedot
Uskonto:  evankelis-luterilainen
Bo Harald Giertz (31. elokuuta 1905 Räpplinge, Öölanti – 12. heinäkuuta 1998 Djursholm) oli Göteborgin hiippakunnan piispa 1949–1970, komministeri (kappalainen) Torpan seurakunnassa Linköpingin hiippakunnassa 1939–1949. Bo Giertzin isä oli kirurgi Knut Giertz.
Nuorena Giertz oli ateisti. Hän opiskeli lääketiedettä Uppsalassa, jossa tutustuminen kristittyihin opiskelijoihin johti siihen, että hänestä tuli kristitty ja hän vaihtoi lääketieteen opinnot teologiaan. Giertz vihittiin papiksi 1934.
Bo Giertzin piispanvaakuna
Giertz oli konservatiivisen ja korkeakirkollisen kristillisyyden taisteluvalmis puhemies. Hän kuului Kyrklig samlingin perustajiin ja oli voimakas naispappeuden vastustaja. Lisäksi hän on kirjoittanut runsaasti kirjoja, joista osaa pidetään alansa klassikkoina. Kyrkans tidning -lehden lukijat äänestivät 2004 hänet 1900-luvun tärkeimmäksi kristilliseksi vaikuttajaksi Ruotsissa. Giertzin teokset tunnetaan hyvin myös Suomessa, jossa niitä on julkaissut etenkin Sley-kirjat Oy.
Teokset > Suomennettuja teoksia

Kalliopohja. Suomentanut Aune Brotherus. WSOY, 1942.
Usko yksin. Suomentanut Lauri Hirvensalo. WSOY, 1945.
Suuri valhe ja suuri totuus. Suomentanut Aune Krohn. Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliitto  1946
Taistelu ihmisestä. Suomentanut Erkki Kario. Kirjapaja 1948
Uskon ABC. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1971.
Jumala puhuu Raamatussa. Suomentanut Anne Jääskeläinen. Kirjaneliö, 1974.
Roomalaiskirjeen selitys. Suomentanut Samppa Asunta. Karas-Sana 1980.
Jumala puhuu Raamatussa. Suomentanut Anne Jääskeläinen. SLEY-kirjat, 1981.
Uskon ylistyslaulu. Suomentanut Marianne Kiekara. Sanansaattajat, 1981.
Viisi Paavalin kirjettä. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1984.
Markus: Selitys evankeliumiin Markuksen mukaan. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1985.
Korinttolaiskirjeet. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1985.
Apostolien teot. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1986.
Johanneksen ilmestys. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat,1986
Luukas: selitys evankeliumiin Luukkaan mukaan. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1987.
Roomalaiskirje. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1987.
Hebrealaiskirje. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1988.
Johannes: selitys evankeliumiin Johanneksen mukaan. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1989.
Matteus: selitys evankeliumiin Matteuksen mukaan. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1990.
Tessalonikalaiskirjeet ja pastoraalikirjeet. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1991.
Katoliset kirjeet: Jaakobin, Pietarin, Johanneksen ja Juudaan kirjeet. Suomentanut Samppa Asunta. SLEY-kirjat, 1992.
Apostolien usko elää. Suomentanut Matti Aaltonen. SLEY-kirjat, 1993.
Kristuksen kirkko. Suomentanut Matti Aaltonen. SLEY-kirjat, 1994.
Rodoksen ritarit. Suomentanut Matti Aaltonen. SLEY-kirjat, 1994.
Katso kuninkaasi tulee: liturgia ja herätys. Suomentanut ja kuvittanut Maria Pietilä. Suomen Luther-säätiö, 2000.
Herra köyhdyttää ja rikastuttaa: Jumalan työtapa lain ja evankeliumin kautta. Suomentanut ja kuvittanut Maria Pietilä. Suomen Luther-säätiö, 2001.
Minä annan teille levon: Kristuksen hellä ies. Suomentanut ja kuvittanut Maria Pietilä. Suomen Luther-säätiö, 2002.
Vihollisuus Jumalaa vastaan: näin kirkko opettaa perisynnistä. Suomentanut Satu Savolainen. Suomen Luther-säätiö, 2003.
Minä olen teidän kanssanne: päivittäistekstit adventista helluntaihin. Suomentanut Pasi Palmu. Arkki, 2006.
Minä olen teidän kanssanne II: päivittäistekstit pyhän Kolminaisuuden päivästä tuomiosunnuntaihin. Suomentanut Pasi Palmu. Arkki, 2007.
Suuri valhe ja suuri totuus. Suomentanut Anna Norrback. Perussanoma, 2013.
Omin silmin. Suomentanut Pasi Palmu, kuvittanut Eeva-Liisa Luoto. Sley-Media, 2016.
Elävä kirkko. Suomentanut Pasi Palmu, Sley-Media, 2019.
Teokset > Ruotsinkielisiä teoksia

Kristi kyrka, 1939
Stengrunden filmattu, 1941
Grunden rippikoulun oppikirja, 1942
Tron allena  1943
Kyrkofromhet, 1944
Den stora lögnen och den stora sanningen, 1945
Kampen om människan, 1947
Med egna ögon, 1947
Med egna ögon, 1948
Trons ABC, 1971
Riddarna på Rhodos, 1972
Att ta Gud på allvar, 1974
(1976–1982) - Uuden testamentin uusi ruotsinnos ja kommentaari (12 nidettä)
sekä suuri määrä artikkeleita ja kirjasia eri aiheista.
Aiheesta muualla

Pasi Palmu: Bo Giertz, tunnustuksellisen luterilaisuuden lipunkantaja (Arkistoitu – Internet Archive) Gladiolus 3/2007
Biskop Bo Giertz – ett personporträtt (ruotsiksi)
Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (saksaksi)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Algot MattssonBo Giertz, ateisten som blev biskop, Tre Böcker Förlag AB 1991
Il Capitano

Il Capitano
Il Capitano tai Capitano (ital. Capitano ”Kapteeni”) on commedia dell'arten perushahmo, jonka pohjana on klassinen kerskailevan sotilaan tyyppi. Hänen tunnusmerkkejään ovat mahtaileva asenne, uhkaava puhetyyli, mahtipontisuus ja pöyhkeily.
Il Capitano on mahtailevan mutta pelkurimaisen sotilaan prototyyppi. Capitano oli yksi varhaisimmista commedia dell'arten vakiohahmoista, ja polveutui Miles Gloriosuksesta, antiikin Rooman komedian kerskailevasta sotilaasta. Capitano on hahmona epämiellyttävä, ja oli alun perin parodia ranskalaisista ja espanjalaisista palkkasotureista, jotka valtasivat 1500-luvun Italian.
Il Capitano liioittelee erityisesti omia seikkailujaan ja yrittää epätoivoisesti tehdä vaikutuksen naisiin. Asepalvelija murskaa yleensä armotta Il Capitanon mahtipontiset väitteet rikkauksista, sotilaallisesta menestyksestä ja naisten valloituksista. Capitanon hahmo menetti 1600-luvun loppupuolella suurimman osan aiemmasta poliittisesta merkityksestään ja edusti sen jälkeen enää vain ylimielistä rehentelijää, joka otti kunnian muiden saavutuksista.
Capitanon hahmolla oli useita eri nimiä, jotka vaihtelivat, kun eri näyttelijät tulkitsivat roolia. 1500-luvun lopulla Capitanoa kutsuttiin nimellä Capitano Mattamoros ("Kapteeni Kuolema maurille"), ja hahmolla oli päällään valtava tärkätty röyhelökaulus, leveä höyhenin koristeltu hattu sekä saappaat, joissa oli uurrettu reuna. Hänen naamionsa oli lihanpunainen, ja siinä oli valtava, fallosmainen nenä. Hieman myöhemmin eräs commedia dell'arte -näyttelijä loi hahmon nimeltä Capitano Spavento della Valle Infernon ("Helvetin laakson pelottava kapteeni"). Muita nimiä ovat Capitano Cocodrillo, Capitano Rodomante ja Capitano Rinoceronte.
Muihin samantyyppisiin hahmoihin kuuluu muiden muassa Scaramuccia.
Bielsko-Biała

| Bielsko-Biała |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Bielsko-Biała
 Koordinaatit: 49°49′21″N, 19°2′40″E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Sleesia
Kaupunginoikeudet:  1312 (Bielsko), 1723 (Biała)
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Jacek Krywult
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  125 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  170 663
 – Väestötiheys:  1 365,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  43-300–43-382
Suuntanumero(t):  +48 033
 
  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bielsko-Biała (saks. Bielitz-Biala, tšek. Bílsko-Bělá, sleesiaksi Biylsko-Biołŏ) on kaupunki eteläisessä Puolassa Sleesian voivodikunnassa. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungissa asui 170 663 asukasta.
Kaupunki muodostuu kahdesta aiemmin erillisestä kaupungista Bielskosta ja Białasta.
Historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Bielskon kaupungin olemassaolosta on peräisin vuodelta 1312. Sen sijaan ensimmäinen maininta Białasta on vuodelta 1564, jolloin se oli osa Lipnikin kylää.
Bielsko ja Biała yhdistyivät samaksi kaupungiksi vuonna 1951.
Bielsko-Biała oli vuosina 1975–1998 Bielsko-Białan voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bielsko-Biała Wikimedia Commonsissa
Barney Gumble

| Barnard ”Barney” Gumble |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  ”Joulurauha” (1. tuotantokausi)
Ääninäyttelijät:  Dan Castellaneta
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Mies
Hiukset:  Ruskeat
Ikä:  40
Ammatti:  työtön, satunnaisia työsuhteita
Tärkeimmät sukulaiset:  Isä Arnie Gumble (kuollut)  Setä Al Gumble
Barnard ”Barney” Gumble on kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit. Hän on rappiolle ajautunut kovan luokan alkoholisti ja Homer Simpsonin paras ystävä jo kouluajoista lähtien. Hahmon ääninäyttelijä on Dan Castellaneta.
Barney viettää suurimman osan ajastaan juoden olutta Moen kapakassa ja hänet nähdään useimmiten humalassa. Barneyn lempiolutmerkki on Duff, kuten Homerinkin. Barney ei pysty lainkaan kontrolloimaan omaa juomistaan tai sen seurauksia, ja alentuu mihin tahansa pienestäkin oluttilkasta. Alkoholismi on käytännössä pilannut Barneyn elämän, sillä hän on köyhä, työtön, perheetön, ylipainoinen, epäsiisti ja arvokkuutensa menettänyt, mutta hän ei itse yleensä tunnu tajuavan koko asiaa ja vaikuttaa tyytyväiseltä tilanteeseensa. Barneylla on lisäksi ollut sarjassa ajoittain raittiita kausia ja erilaisia työpaikkoja. Barneyn eräänlainen vakiohokema on äänekäs röyhtäys, joka kuullaan usein lauseen tai repliikin lopussa.
Barney esiintyi ensi kerran Simpsonien 1. tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa ”Joulurauha”. Muutamissa 1. kauden jaksoissa hänen hiuksensa oli väritetty keltaisiksi ihon tapaan. Barney esiintyy myös Simpsonien alkutekstijaksossa: vanhassa versiossa hän on yksi hahmoista, jotka Bart Simpson ohittaa jalkakäytävällä, uudessa versiossa Bart pomppaa koulusta lähtiessään lehtikasan päälle, jonka alta paljastuu jalkakäytävälle sammunut Barney.
BlameF

| blameF> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Benjamin Vang Bremer
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1997 (ikä 27)
Kansalaisuus:   Tanska
Ammatti:  Ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  blameF
Aktiivisena:  2015–
Nyk. joukkue:  fnatic
Rooli:  Pelin sisäinen johtaja (In-game leader) kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Benjamin ”blameF” Bremer (s. 10. kesäkuuta 1997 Tanska) on tanskalainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hänen joukkueensa toukokuusta 2024 alkaen on fnatic.
Elämä ja ura

Benjamin Bremer syntyi 10. kesäkuuta 1997 Tanskassa. Lapsena huomattiin, että hänen mekaaniset taitonsa olivat huomattavasti korkeammalla tasolla kuin kavereidensa. Myös johtaminen oli hänellä hallussa paremmin kuin muilla. Varhaislapsuudesta alkaen hän on ollut kiinnostunut videopelestä ja omistanut niille paljon aikaa. Hän oli erityisen hyvä Counter-Strikessä, joka auttoi häntä myöhemmin urallaan.
BlameF aloitti uransa vuonna 2015, jolloin hän osallistui yhdessä turnauksiin Savage Gaming -joukkueen kanssa. Eri kokoonpanoissa hän pelasi ensimmäiset C-luokan turnauksensa vuosina 2016 ja 2017, ennen uransa todellista alkua vuonna 2018. Silloin blameF liittyi Great Danesiin, jossa hän pelasi maaliskuusta heinäkuuhun 2018. Yhdessä joukkueen kanssa blameF osallistui pienliigoihin ja pieniin turnauksiin, joissa hän osoitti hyvää pelitasoa. Epsilon eSports huomasi sen ja syyskuussa pelaaja kutsuttiin liittymään organisaatioon. BlameF liittyi tiimiin ja jatkoi taitojensa hiomista. Kuukautta myöhemmin blameF ja joukkue saavuttivat kolmannen sijan ESL Pron Euroopan mestaruuskilpailuissa 2018. BlameF lopetti Epsilon eSportsissa vuoden 2019 alussa ja liittyi Tanskalaiseen Heroic -joukkueeseen. Heroic auttoi todella paljon blameFää hänen urallansa. Heroicin riveissä hän voitti monia arvostettuja mestaruuskilpailuja. BlameF ja muu joukkue sijoittuivat 7–8 sijalle ESL Pro League Season 9 – Finalsissa kesäkuussa 2019 ja 5–6 sijalle Intel Extreme Masters XIV – Chicagossa heinäkuussa 2019. BlameFän tunnettavuus kasvoi kokoajan ja syyskuussa hänet kutsuttiin Complexity Gamingiin, jossa hänestä tuli kapteeni. Vuonna 2020 joukkueella sujui hyvin ja helmikuussa 2020 blameF ja joukkue sijoittuivat 4-6 sijalle BLAST Premier: Spring 2020 -sarjassa. Samassa kuussa joukkue sijoittui 3-4 sijalle DreamHack Open Anaheim 2020 -tapahtumassa. Toukokuussa 2020 joukkue saavutti paljon voittoja: Complexity tuli mestariksi 4 #HomeSweetHome-sarjan turnauksessa. Kesäkuussa he vahvistivat menestyksensä voitolla BLAST Premier: Spring 2020 European Finalsissa kukistamalla Vitaltyn ja nappasivat 335 000 dollarin potin. BlameF pysyi joukkuueen riveissä aina lokakuulle 2021 asti, jolloin hän vaihtoi Astralikseen. Astraliksen riveissä blameF ei ole saavuttanut odotuksen mukaista tulosta. BlameFn keskiarvorating oli kesäkuussa 2023 1.16. Hän liittyi fnaticiin toukokuussa 2024.
Saavutukset

Sija 6. HLTV TOP 20 -arvioinnissa vuonna 2020.
Sija 13. HLTV TOP 20 -arvioinnissa vuonna 2021.
Sija 12. HLTV TOP 20 -arvioinnissa vuonna 2022.
Sija 16. HLTV TOP 20 -arvioinnissa vuonna 2023.
MVP / Pinnacle Cup Championship; HLTV.
Boutheina Hasnaoui

| Mitalit> Maa:   Tunisia.Naisten karate.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Naisten karate.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Mitalit> Maa:   Tunisia.Naisten karate.Afrikan-mestaruuskilpailut  | Maa:   Tunisia> Naisten karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Cotonou 2008 | alle 60 kg |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Pronssia | Brazzaville 2015 | alle 61 kg |  |
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2007 | alle 60 kg |  |
Boutheina Hasnaoui (s. 27. marraskuuta 1988 Tunis) on tunisialainen karateka, joka saavutti Afrikan-mestaruuden vuonna 2008 Cotonoussa, Beninissä voittamalla alle 60-kiloisten loppuottelussa senegalilaisen Magiatte Seekin. Hän saavutti myös Pariisin avoimissa hopeaa vuonna 2007.
Bouvet

Bouvet voi viitata seuraaviin asioihin:
Jean-Baptiste Bouvet de Lozier (1705-1786), ranskalainen merikapteeni, löytöretkeilijä sekä Réunionin ja Mauritiuksen kuvernööri
François Joseph Bouvet (1753-1832), Ranskan laivaston amiraali
Bouvet’nsaari
FS Bouvet (1865), 2. luokan aviso
FS Bouvet (1876), aviso
FS Bouvet (1896), taistelulaiva
Bouvet, apualus
FS Bouvet (D624), T47-luokan hävittäjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bouvet”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Il Globo

Il Globo on Australiassa julkaistava italiankielinen sanomalehti, jonka pääkonttori sijaitsee Melbournessa. Lehti julkaistiin ensimmäistä kertaa marraskuussa 1959.
Il Globon levikki, yli 20 000, kuuluu Australiassa julkaistavien ei-englanninkielisten sanomalehtien laajimpien joukkoon.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)