stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mandi Lampi
Aiheesta muualla

Mandi Lampi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana
Benedictus V

| Benedictus V |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 4. heinäkuuta 966 Hampuri
Paavi
Paavius alkoi:  22. toukokuuta 964
Paavius päättyi:  23. kesäkuuta 964
Edeltäjä:  Johannes XII
Seuraaja:  Leo VIII
Pala Benedictus V:n kenotafista.
Benedictus V (k. 4. heinäkuuta 966) oli paavina toukokuusta 964 – 4. heinäkuuta 964 tai 965. Roomalaiset valitsivat hänet paavi Johannes XII:n kuoltua, mutta keisari Otto I Suuri ei hyväksynyt valintaa – keisarin suosikki oli Leo VIII. Benedictus pakotettiin luopumaan vallasta ja lähtemään Hampuriin, jossa hän eli vielä kaksi vuotta Hampurin arkkipiispan hoivissa.
Aurinkotuuli (kappale)

| ”Aurinkotuuli / Olet aina mielessäin” Anita Hirvonen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”Aurinkotuuli”
 Julkaistu: 1989
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.37
muut singlet
|   | ”Aurinkotuuli / Olet aina mielessäin”  |   |
Aurinkotuuli on iskelmätaiteilija Anita Hirvosen singlenä julkaistu kappale vuodelta 1989. Sen sävelsi Kari Litmanen ja sanoitti Anita Hirvonen. Singlen b-puoli "Olet aina mielessäin" on Hirvosen sanoittama suomenkielinen versio balladista "Always on My Mind".
"Aurinkotuuli" julkaistiin myös studioalbumilla Anita Hirvonen (1990).
Pohjois-Karjalan lääni

| Pohjois-Karjalan lääni |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Pääkaupunki:  Joensuu
Viimeinen maaherra:  Hannu Tenhiälä
Historialliset maakunnat:  Karjala
Pinta-ala ilman merialueita:  21 585 km² 6:nneksi suurin 1993
– maa:  17 782 km²
– sisävesi:  3 803 km²
Väkiluku:  177 893 11:nneksi suurin 1993
Väestötiheys:  10,0 as./km²
Pohjois-Karjalan lääni (ruots. Norra Karelens län) syntyi vuonna 1960 lääniuudistuksessa, kun Kuopion läänin itäosat erotettiin omaksi läänikseen. Läänin pääkaupunki oli Joensuu.
Vuoden 1997 lääniuudistuksessa Pohjois-Karjalan lääni sulautui yhdessä Kuopion läänin ja Mikkelin läänin pääosan kanssa uudeksi Itä-Suomen lääniksi. Pohjois-Karjalan maakunnan alue oli identtinen entisen Pohjois-Karjalan läänin kanssa vuoteen 2021 asti, kun Heinävesi siirtyi siihen Etelä-Savon maakunnasta. Läänissä oli sen lakkautusvuonna 1997 kaikkiaan 19 kuntaa, joista viisi oli kaupunkeja (Joensuu, Kitee, Lieksa, Nurmes ja Outokumpu). Pohjois-Karjalan lääni oli lakkautushetkellä väkiluvultaan Manner-Suomen pienin lääni.
Pohjoiskarjalaisten autojen rekisterikilvet alkoivat S-kirjaimella.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen läänit 1831: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan  lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 6: Mikkelin lääni, 8: Kuopion lääni, 10: Oulun lääni, 13: Viipurin lääni | Suomen läänit 1960: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 5: Kymen lääni, 6: Mikkelin lääni, 7: Keski-Suomen lääni, 8: Kuopion lääni, 9: Pohjois-Karjalan lääni, 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni | Suomen läänit 1996: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 5: Kymen lääni, 6: Mikkelin lääni, 7: Keski-Suomen lääni, 8: Kuopion lääni, 9: Pohjois-Karjalan lääni, 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni | Suomen läänit 1997: 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni, 22: Etelä-Suomen lääni, 23: Länsi-Suomen lääni, 24: Itä-Suomen lääni |
Kunnat 1997 (kaupungit lihavoitu)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Eno   Ilomantsi   Joensuu   Juuka   Kesälahti  |   Kiihtelysvaara   Kitee   Kontiolahti   Lieksa   Liperi  |   Nurmes   Outokumpu   Polvijärvi   Pyhäselkä   Rääkkylä  |   Tohmajärvi   Tuupovaara   Valtimo   Värtsilä  |
Kuntamuutokset > Nimenmuutokset

|  | Vanha nimi | Uusi nimi |
| --- | --- | --- |
| 1968 | Kuusjärvi | Outokumpu |
Kuntamuutokset > Kuntaliitokset

|  | Kunta | Kunta | Liitoskunta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 |  | Nurmeksen mlk | Nurmes |
| 1973 |  | Pielisjärvi | Lieksa |
Läänin lakkauttamisen jälkeen
| 2005 |  | Kiihtelysvaara | Joensuu |
| 2005 |  | Tuupovaara | Joensuu |
| 2005 |  | Värtsilä | Tohmajärvi |
| 2009 |  | Eno | Joensuu |
| 2009 |  | Pyhäselkä | Joensuu |
| 2013 |  | Kesälahti | Kitee |
| 2020 |  | Valtimo | Nurmes |
Maaherrat

Lauri Riikonen 1960−1967
Esa Timonen 1967−1992
Hannu Tenhiälä 1992−1997
Antti Tykinvalaja

Antti Tykinvalaja (Antti Kallenpoika) on Mika Waltarin luoma kuvitteellinen hahmo historiallisessa romaanissa Mikael Karvajalka ja sen jatko-osassa Mikael Hakim. Hän tulee tarinaan mukaan Mikael Karvajalan ensimmäisen kirjan luvussa yhdeksän vuonna 1517. Rouva Pirjo ottaa hänet suojiinsa, kuten Mikaelin aiemmin. Pojista tulee näin ollen kasvinveljekset. Waltari kuvaa Antin rotevaksi, hidasjärkiseksi, harmaasilmäiseksi maalaispojaksi, päätään Mikael Karvajalkaa pidemmäksi. Hän on köyhistä oloista Laitilan pitäjästä ja on tullut Turkuun sepän oppiin. Antin "isolla ja emolla ei ole muuta rikkautta kuin lapset". Valtavien voimiensa takia Antti joutuu moniin hankaluuksiin, mutta toisaalta ne pelastavat hänet ja Mikaelin monesta kiperästä tilanteesta. Luonteeltaan hän on säyseä, mutta alkoholia juotuaan hän saattaa muuttua aggressiiviseksi. Hänestä tulee tarinan edetessä valiosoturi ja taitava tykinvalaja.
Antti seuraa Mikaelia tämän retkillä ympäri Eurooppaa ja Välimeren aluetta, mutta poistuu välillä tarinasta palatakseen Mikaelin seuraan yllättävissä käänteissä. Kuvaillusta älyllisestä heikkolahjaisuudestaan huolimatta Antti oppii useita kieliä ja tekee väliin teräviäkin huomioita. Hän kyseenalaistaa Mikaelin ratkaisuja ja ihmettelee tämän monimutkaisia ajatuksia. Mikael huomaa jo tutustuessaan Anttiin, että tällä on ovela tyhmäksi heittäytymisen taito. Mikaelin mielestä Antti ei tule toimeen pahassa maailmassa ilman häntä, mutta käytännössä tilanne on usein päinvastoin. Mikael Hakimissa Antti saa arabialaisen nimen Antar. Hän joutuu kamppailemaan myös mielenterveys- ja alkoholiongelmien kanssa. Uskonnollisissa asioissa Antin maanläheinen suhtautuminen korostuu jyrkkänä vastakohtana Mikaelin syvääluotaaville pohdiskeluille.
HMS Benbow (1885)

| HMS Benbow |
| --- | --- |
 HMS Benbow

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thames Ironworks and Shipbuilding Company, Blackwall
Kölinlasku:  1. marraskuuta 1882
Laskettu vesille:  15. kesäkuuta 1885
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1888
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1909
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 600 t
Pituus:  100,58 m
Leveys:  20,88 m
Syväys:  8,48 m
Koneteho:  10 860 ihp
Nopeus:  17,5 solmua
Miehistöä:  523
Aseistus
Aseistus:  2 × 16,25" BL -tykkiä 10 × 6" BL -tykkiä 12 × QF 6 naulan -tykkiä 7 × QF 3 naulan -tykkiä 5 × 14" torpedoputkea
HMS Benbow oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Admiral-luokan predreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1881 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1882 telakkanumerolla 21H. Alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1885 ja valmistui kesäkuussa 1888.
Palvelus

Alus palveli Välimeren laivastossa vuosina 1888-1891 ja rannikkovartioaluksena Greenockissa vuosina 1894-1904. Loppuajan urastaan alus oli reservissa lukuun ottamatta vuoden 1893 sotaharjoituksia. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1909.
Kaspianrautiainen

| Kaspianrautiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rautiaiset Prunellidae
Suku::  Prunella
Laji::  ocularis
Kaksiosainen nimi
 Prunella ocularis  (Radde, 1884) 

Katso myös
   Kaspianrautiainen Wikispeciesissä   Kaspianrautiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaspianrautiainen (Prunella ocularis) on vuoristoissa elävä pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 15,5 cm, siipien kärkiväli 22–23 cm ja paino 20–25 g. Kaspianrautiainen muistuttaa suuresti taigarautiaista mutta alapuolella on keltaista vain aivan rinnassa ja silmäkulmajuova on lähinnä valkoinen, ei keltainen. Kurkku on vaalea. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Kutsuääni on korkea, rautiaismainen ”ti-ti-ti”.
Esiintyminen

Kaspianrautiainen elää, nimensä mukaisesti, Kaspianmeren etelä- ja länsipuolella Iranissa, Turkissa ja Kaukasuksella. Euroopan populaation koko on 22 000–66 000 yksilöä. Laji on paikkalintu tai lyhyen matkan muuttaja, joka talvehtii vuoriston alarinteiden jokilaaksojen pensaikoissa.
Elinympäristö

Kaspianrautiaiset elävät vuoristossa kahden-kolmen kilometrin korkeudella kasvavissa kataja- ym pensaikoissa, sekä lammas- ja vuohilaitumien pensoittuneissa osissa.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Kuppimainen pesä on matalalla pensaassa. Vaaleansinisiä munia on tavallisesti kolme tai neljä. Molemmat emot ruokkivat poikasia.
Ravinto

Kaspianrautiaisen ruokavalio käsittää pienikokoisia siemeniä ja hyönteisiä.
Beni-amerit

Beni-amerit ovat yksi bedžojen etnisen ryhmän suurimmista alaryhmistä. Heitä on arviolta 300 000 ja heitä asuu Itä-Sudanissa ja Eritreassa. Asuinalueidensa pohjoisosissa asuvat beni-amerit ovat perinteisesti olleet kameleita kasvattaneita paimentolaisia, kun taas eteläosissa he kasvattavat pääsääntöisesti nautakarjaa. Eritrean poliittisen epävakauden takia monet beni-amerit ovat viime vuosikymmenien aikana siirtyneet karjoineen Sudanin puolelle. Monet ovat myös siirtyneet viljelemään maata tai muuttaneet kaupunkeihin töihin.
Beni-amerien yhteiskuntajärjestelmä on jakaantunut voimakkaasti kahteen eri luokkaan. Yläluokan muodostavat niin sanotut oikeat beni-amerit eli nabtabit. Heitä on noin 40 000 ja loput beni-amereista kuuluvat nimellä tigre tai hedarab tunnettuun ryhmään. Heidät voidaan edelleen jakaa satoihin eri alaryhmiin sukulaisuussuhteiden mukaan. Beni-amerit ovat jakaantuneet myös kielellisesti. Asuinalueidensa pohjoisosissa beni-amerit puhuvat tyypillisesti kuušilaisiin kieliin kuuluvaa bedawia eli bedžan kieltä, sekä jonkin verran seemiläistä tigren kieltä. Alueidensa eteläosien beni-amerit puhuvat pääasiassa jälkimmäistä kieltä. Arabian kieli on paikallinen lingua franca, eli yleisesti yhteisöjen välillä käytetty kieli.
Beni-amerit ovat sunnalaisia muslimeja, vaikkakin he kääntyivät islamin uskoon vasta suhteellisen hiljattain. Arabilähetyssaarnaajat toivat islamin alueelle 1800-luvulla.
Superman Returns

| Superman Returns |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bryan Singer
Käsikirjoittaja:  Michael Dougherty Dan Harris Bryan Singer Perustuen Jerry Siegelin ja Joe Shusterin luomiin hahmoihin
Tuottaja:  Gilbert Adler Jon Peters Bryan Singer
Säveltäjä:  John Ottman John Williams (alkuperäinen teema vuoden 1978 Teräsmies-elokuvasta)
Kuvaaja:  Newton Thomas Sigel
Leikkaaja:  Elliot Graham
Tuotantosuunnittelija:  Guy Hendrix Dyas
Pukusuunnittelija:  Louise Mingenbach
Pääosat:  Brandon Routh Kate Bosworth Kevin Spacey
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  21. kesäkuuta 2006
Kesto:  154 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  204 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  Teräsmies 4: Uhka Auringosta
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Superman Returns on yhdysvaltalainen supersankarielokuva legendaarisesta DC Comicsin supersankarista Teräsmiehestä. Elokuva valmistui vuonna 2006 ja sen lopullinen budjetti oli 270 miljoonaa dollaria. Elokuva kuvattiin valtaosin Sydneyssä, Australiassa.
Juoni

Teräsmies (Brandon Routh) palaa takaisin Maahan usean poissaolovuoden jälkeen, huomatakseen että ihmiset ovat oppineet elämään ilman häntä...vai ovatko he? Entinen ihastuksen kohde Lois Lane (Kate Bosworth) näyttää siirtyneen elämässään eteenpäin ja vanha vihollinen Lex Luthor (Kevin Spacey) punoo entistä pirullisempia juonia. Teräsmiehen paluu antaa kuitenkin toivoa niille yhteiskunnan jäsenille, jotka ovat häntä ikävöineet ja siinä samassa Teräsmieskin löytänee oman paikkansa yhteiskunnassa. Elokuva kertoo Teräsmiehen suuresta seikkailusta, jossa hänen matkansa kulkee aina ulkoavaruudesta valtameren syvyyksiin asti.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brandon Routh  | … |  Clark Kent/Teräsmies   |
|  Kate Bosworth  | … |  Lois Lane   |
|  Kevin Spacey  | … |  Lex Luthor   |
|  James Marsden  | … |  Richard White   |
|  Frank Langella  | … |  Perry White   |
|  Sam Huntington  | … |  Jimmy Olsen   |
|  Stephen Bender  | … |  15-vuotias Clark Kent   |
|  Eva Marie Saint  | … |  Martha Kent   |
|  Parker Posey  | … |  Kitty Koslowski   |
|  Kal Penn  | … |  Stanford   |
|  James Karen  | … |  Ben Hubbard   |
|  Marlon Brando  | … |  Jor-El (arkistomateriaali)   |
Lisäksi elokuvassa nähdään aiemmin Teräsmiehen elokuvissa ja televisiosarjoissa esiintyneitä näyttelijöitä. Esimerkiksi Bibbo Bibbowskin roolissa on Jack Larson, joka näytteli 1950-luvulla Jimmy Olsenia  sarjassa Adventures of Superman. Lisäksi entistä varakasta rouvaa esittää Noel Neill, joka näytteli Lois Lanea 1940- ja 1950-luvuilla ja esitti yhdessä Kirk Alynin kanssa nuoren Lois Lanen vanhempia vuoden 1978 Teräsmies-elokuvassa.
Elokuvan tuotanto

Elokuvan valmistumista edelsi monen vuoden esivalmistelu ja projekti oli usean tekijätiimin vastuulla vuosien mittaan. Esivalmisteluvaihe alkoi jo vuonna 1993, kun Warner Bros. osti elokuvan oikeudet Alexander ja Ilya Salkindilta. Salkindit ovat aiemmin tuottaneet muun muassa elokuvat Muskettisoturien seikkailut ja Koston merkki, Christopher Reeven kolme ensimmäistä Teräsmies-elokuvaa ja Terästytöstä kertovan elokuvan Supertyttö.
Elokuvan tuotanto > 1995

Vuonna 1995 elokuva ohjaajaksi valittiin goottilaisvaikutteita elokuvissaan käyttävä Tim Burton, joka aikoi perustaa elokuvansa suosittuun Death of Superman -sarjakuvatrilogiaan (1992–1993), joka kuvasi Teräsmiehen tuhoa Tuomiopäivä-nimisen superpahiksen käsissä ja hänen paluutaan. Elokuvan käsikirjoittajina toimivat projektin tässä vaiheessa Kevin Smith ja myöhemmin Alex Ford. Rooleihin kaavailtiin Teräsmieheksi Nicolas Cagea, Lois Laneksi Sandra Bullockia ja Lex Luthoriksi Jack Nicholsonia. Elokuvan työnimenä oli Superman Lives. Elokuva kaatui tässä muodossaan kuitenkin Burtonin ja tuottaja Jon Petersin erimielisyyksiin.
Elokuvan tuotanto > 1999–2004

Tim Burtonin jälkeen seuraava ehdokas ohjaajaksi oli Joseph "McG" McGinty, entinen musiikkivideo-ohjaaja. Erityisesti sarjakuvafanit vastustivat ohjaajan valintaa. McG jättikin projektin ohjatakseen elokuvan Charlien enkelit (2000), joka oli uusintaversio 1970-luvun kulttisarjasta.
Seuraava ohjaajaehdokas oli muun muassa Rush Hour -elokuvat ohjannut Brett Ratner. Joseph McGintyn tavoin Ratner aikoi käyttää J. J. Abramsin käsikirjoitusta, jossa Ty-Zor-niminen kryptonilainen hyökkää joukkoineen maapallolle ja kryptonilaisen "valitun" Kal-Elin täytyy suojella maapalloa ja toteuttaa "kohtalonsa". Teräsmiehen isän Jor-Elin rooliin oli suunnitteilla Anthony Hopkins ja päärooliin olivat ehdolla muun muassa Josh Hartnett, Ashton Kutcher, David Boreanaz ja Ratnerin suosikkiehdokas Matthew Bomer. Kuten aiemmin, jälleen kerran fanien vastustus ja erimielisyydet muun muassa pääosan esittäjästä johti ohjaajan vaihtamiseen. Tässä vaiheessa tuotantoa elokuvan nimeksi oli ehdolla Superman Reborn.
Samaan aikaan saksalainen ohjaaja Wolfgang Petersen puolestaan suunnitteli elokuvaa Batman vs. Superman, joka olisi sisältänyt kaksi DC Comicsin suosikkihahmoa; elokuvan päärooleissa olisivat olleet englantilainen Jude Law ja irlantilainen Colin Farrell. Tuotantoyhtiö päätti kuitenkin tuottaa kummastakin hahmosta oman elokuvansa ja Petersen siirtyi ohjaamaan elokuvan Troija(2004).
Seuraavaksi tuotannossa annettiin toinen mahdollisuus McG:lle kokeilla onneaan projektissa. Teräsmieheksi oli vahviten ehdolla nuori englantilainen Henry Cavill, mutta myös Clark Kentin nuoruusvuosista kertovassa Smallville-sarjassa esiintyvää Tom Wellingiä kaavailtiin päärooliin. Mutta kuten aiemmin, taas erimielisyydet muun muassa tuotantopaikasta ja budjetista (McG halusi kuvata elokuvan New Yorkissa) saivat tuotantoyhtiön vaihtamaan tekijäkaartia. McG:n aikana elokuvan työnimenä oli Fly By.
Elokuvan tuotanto > 2004–2006

Warner Brothers valitsi uudeksi ohjaajaksi Bryan Singerin (muun muassa Epäillyt ja X-Men-elokuvat) vakuututtuaan siitä, että ohjaaja pystyisi tuomaan elokuvaan tiettyä realistisuutta. Samalla elokuvan käsikirjoitus vaihtui. Singer kuitenkin päätti, että elokuva ei ole uusi hahmon synnyintarina, vaan elokuva hyödyntää Richard Donnerin ensimmäistä Teräsmies-elokuvaa vuodelta 1978 eräänlaisena epäsuorana synnyintarinan lähteenä. Elokuvassa näytetään kuitenkin myös Krypton-planeettaa samoiten kuin Clark Kentin nuoruusvuosien tapahtumia muistelmapätkien kautta.
Elokuvan uudeksi viralliseksi nimeksi valittiin Superman Returns ja sen työnimeksi tuli Red Sun.
Pääroolin esittäjää haettiin laajalla kampanjalla ja ehdolla rooliin olivat muun muassa Jared Padalecki, Ryan Mcpartlin ja Jason Behr. Myös näyttelijä James Caviezel (muun muassa The Passion of the Christ) ilmoitti olevansa kiinnostunut roolista. Singer valitsi kuitenkin rooliin Brandon Routhin, joka oli mukana jo McG:n aikana järjestetyissä koekuvauksissa. Routh oli tuolloin suurelle yleisölle melko tuntematon näyttelijä, samoin kuin useat muut Teräsmies-näyttelijät ennen rooliaan "Kryptonin poikana".
Superman Retuns on ensimmäinen elokuva, joka kuvattiin Sonyn ja Panavisionin rakentamalla digitaalisella Genesis-kameralla.
Aiheesta muualla

Elokuvan suomenkieliset sivut
Siniset trikoot (englanniksi)
Supersankarien huumaa (englanniksi)
Bomarsundin taistelu

Bomarsundin taistelu oli 8.–16. elokuuta 1854 käyty Oolannin sodan taistelu, jossa brittiläis-ranskalainen laivasto ja ranskalaiset jalkaväkijoukot piirittivät ja valtasivat Venäjän armeijan puolustaman Bomarsundin linnoituksen Ahvenanmaan Sundissa. Linnoituksen puolustukseen osallistui myös suomalaisia. Taistelun jälkeen linnoitus tuhottiin räjäyttämällä.
Tausta > Brittiläis-ranskalainen laivasto Itämerellä

Ison-Britannian ja Ranskan jouduttua mukaan Krimin sotaan lähetettiin Itämerelle maaliskuussa 1854 vara-amiraali Charles Napierin komentama brittiläinen laivasto ja huhtikuussa vara-amiraali Alexandre Parseval-Deschenesin komentama ranskalainen laivasto. Ne yhdistivät voimansa Inkoon Barösundin edustalla 13. kesäkuuta. Itämeren tärkein venäläinen linnoitus oli Pietarin edustalla sijaitseva Kronstadt ja toiseksi tärkein Helsingin edustalla sijaitseva Viapori, mutta Napier ilmeisesti piti kumpaakin liian vaikeasti valloitettavana ja valitsi siksi kohteeksi kolmannen tärkeän linnoituksen eli Bomarsundin. Senkin valloittamiseen tarvittiin vahvat maihinnousujoukot.
Tausta > Bomarsund

Bomarsundin linnoituksen rakentaminen oli aloitettu jo 1830-luvulla, mutta sodan puhjetessa se oli edelleen keskeneräinen. Linnoituksen puolustuksesta vastasi Venäjän 10. suomenmaalainen linjapataljoona, johon kuului noin tuhat miestä, sekä yksi 300 miestä käsittänyt tykistöosasto. Varuskunnan vahvistukseksi oli lähetetty Turusta kaksi Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan komppaniaa (400 miestä), joiden tehtävänä oli puolustaa linnoituksen eteläpuolista rantapatteria. Linnoituksen komendanttina toimi kenraalimajuri Jakob Bodisco, suomalaisia krenatöörejä komensi eversti Knut Furuhjelm, joka toimi samalla Ahvenanmaan tilapäisenä kuvernöörinä. Lisäksi linnoituksessa oli 180 miehen työkomennuskunta, 28 Donin kasakkaa ja insinöörikomennuskunta, yhteensä noin 2 200 miestä.
Bomarsundin päälinnaketta suojeli kolme erillistä puolustustornia: lännessä Brännklintin torni eli C-torni, pohjoisessa Notvikin torni eli U-torni ja idässä viereisellä Prästön saarella Z-torni. Muita suunniteltuja torneja ja niitä yhdistävää muuria ei oltu ehditty rakentaa valmiiksi. Bomarsundissa oli yhteensä 116 käyttökelpoista tykkiä, joista 70 päälinnoituksessa ja muut puolustustorneissa. Viereiselle Lumparninselälle johtavista salmista Ängösundia luultiin liian kapeaksi suurille sotalaivoille, joten linnoitussuunnitelmissa ei huomioitu siltä suunnalta tulevan hyökkäyksen mahdollisuutta.
Tausta > Ensimmäinen taistelu kesäkuussa 1854

Ennen päähyökkäystä Bomarsundin luo saapui Ängösundin kautta 21. kesäkuuta 1854 kolme kapteeni William Hutcheon Hallin komentamaa brittiläistä sotalaivaa, kaksi höyryfregattia ja yksi höyrykorvetti. Pohjanlahtea vartioimaan määrätty Hall oli oma-aloitteisesti päättänyt hyökätä Bomarsundiin, vaikka se oli vähäisillä voimilla jokseenkin hyödytöntä. Alukset tulittivat linnoitusta yhdeksän tunnin ajan 48 tykillä ja Bomarsundista vastattiin tuleen. Alukset vetäytyivät seuraavana yönä saatuaan osumia ja käytettyään ammusvarastonsa loppuun. Linnoitus ei kärsinyt suuria vaurioita, ainoastaan sen edustalla ollut rantavarustus tuhoutui. Sekä venäläiset että britit juhlivat taistelua omana voittonaan, ja kummallakin puolella jaettiin ylennyksiä ja kunnianosoituksia. Operaatio joka tapauksessa osoitti brittien löytäneen käyttökelpoisen laivaväylän Bomarsundin luo, tosin Ängösundin väylän oli jo ennen Hallia löytänyt ja luodannut brittilaivaston kartoitustyötä tehnyt HMS Lightningin kapteeni Bartholomew Sulivan.
Tämän pienemmän taistelun yhteydessä Hallin lippulaivan HMS Heclan vt. perämies Charles Lucas kunnostautui heittämällä aluksen kannelle lentäneen kranaatin viime hetkellä yli laidan. Hänet palkittiin myöntämällä hänelle kaikkein ensimmäinen Viktorian risti, kun tämä uusi kunniamerkki kaksi vuotta myöhemmin otettiin käyttöön.
Tausta > Maihinnousujoukkojen saapuminen

Calais’sta lähti 14.–20. heinäkuuta brittiläisillä kuljetusaluksilla noin 10 000 ranskalaista jalkaväen sotilasta, joita komensi kenraali Achille Baraguey d’Hilliers. Laivasaattue kohtasi brittiläis-ranskalaisen Itämeren-laivaston 31. heinäkuuta Ahvenanmaan Ledsundin luona, mistä ne lähtivät yhdessä kohti Bomarsundia. Kesäkuun hyökkäyksen jälkeen kenraali Bodisco oli pyytänyt lähettämään avukseen Turusta tykkiveneitä, joilla Ängösundin salmi voitaisiin suojata vihollisaluksilta. Vihollinen ehti kuitenkin paikalle ensin, joten apuun lähetetyt tykkiveneet joutuivat palaamaan tyhjin toimin. Kapteeni Sulivan luotsasi ensimmäisen brittiläisen eskaaderin Ängösundin läpi 22. heinäkuuta. Koska salmi oli liian kapea linjalaivoille, operaatioon käytettiin pienempiä alustyyppejä kuten fregatteja ja korvetteja. Brittiläisiä ja ranskalaisia sota-aluksia ankkuroitui Bomarsundin edustalle 24. heinäkuuta alkaen, mutta 7. elokuuta saakka ne pidättäytyivät ryhtymästä mihinkään sotatoimiin. Bodisco määräsi varotoimena polttamaan linnoituksen lähellä sijainneen Skarpansin kaupunkimaisen asutuskeskuksen, jotta vihollinen ei voisi käyttää rakennuksia.
Taistelun kulku > Maihinnousu ja piirityksen alku

Joukkojenkuljetusalusten saavuttua alkoi suuri maihinnousu Ahvenanmantereelle 8. elokuuta vastaisena yönä. Ranskalaisten pääjoukko nousi maihin Tranvikissa Bomarsundin eteläpuolella ja pienempi brittijoukko samanaikaisesti Hultassa Bomarsundin pohjoispuolella, molemmat noin viiden virstan päässä linnoituksesta. Maihinnousujoukot yhtyivät 3,5 kilometriä linnoituksesta länteen sijainneessa Finbyn kylässä, johon kenraali Baraguey d’Hilliers perusti komentopaikkansa. Pienempiä maihinnousuja tehtiin myös Mångstektassa ja muissa paikoissa. Bomarsund oli nyt täydellisesti piiritetty sekä maalta että mereltä. Piiritysjoukkoja oli yhteensä lähes 13 000 miestä, joista brittejä noin 2 000. Piiritykseen osallistuneita laivoja oli lähes 80, ja ne pysyttelivät toistaiseksi linnoituksen tykkien ulottumattomissa. Hyökkääjän suuren ylivoiman vuoksi taistelun lopputulos oli selvä jo alusta alkaen.