stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liberalismi
Liberalismi-sanan erilaiset merkitykset

Nykyään Suomessa markkinoiden vapautta painottava ideologia, "liberalismi", kulkee anglo-saksisissa maissa ennemmin nimellä "libertarismi" siinä missä pelkkä "liberalism" yhdistetään Yhdysvalloissa ja Britanniassa useimmiten sosiaaliliberalismiin tai siitäkin kauemmaksi vasemmalle, ja näitä "liberaaleja" pidetään usein vasemmistolaisina (heidät asetetaan tällöin vastakkain republikaanien ja muiden konservatiivien kanssa). Suomessa sana "liberalismi" viittaa nykyisin usein nimenomaan markkinaliberalismiin, mutta Suomen poliittisessa historiassa liberaaliset puolueet (Liberaalinen puolue, Nuorsuomalainen puolue, Edistyspuolue, Liberaalinen kansanpuolue (nykyään Liberaalit r.p.), Nuorsuomalaiset) ovat edustaneet sekä markkina- että sosiaaliliberalismia henkilöistä ja aikakausista riippuen (ensimmäinen ja nykyinen tosin lähinnä vain markkinaliberalismia mutta kuitenkin kaukana libertarismista).
Liberalismin suppeus

Liberalismi ei oikeastaan ole kokonaisvaltainen aatejärjestelmä siinä mielessä, että se tarjoaisi vastaukset kaikkiin poliittisiin ja moraalisiin kysymyksiin. Liberalismi lähinnä pyrkii eriyttämään yksityisen ja julkisen moraalin. Liberalismin perusajatuksena on, että valtio hoitaa korkeintaan vain sitä pienintä yhteistä tehtäväjoukkoa, jonka kaikki tai lähes kaikki hyväksyvät, ja loppu jätetään ihmisten itse päätettäväksi.
Liberalismin suhde valtioon

Valtion osuus on rajattu. Rajauksen tiukkuus riippuu siitä, mitä liberalismin haaraa noudatetaan. Sosiaaliliberalismissa julkinen valta voi jossakin määrin joustavammin saada hoidettavakseen uusia tehtäviä tai joutua luopumaan joistakin tehtävistä. Minarkismin aatejärjestelmässä valtion toimivalta taas on tiukasti määritelty minimaaliseksi. Useimpien liberaalien mielestä valtiovaltaa pitää rajoittaa perustuslailla, jossa määritellään valtion toimivalta. Monien mielestä radikaaleimman liberalismin suunnan anarkokapitalismin mukaan valtiota ei pidä olla olemassa, koska esimerkiksi perustuslailla ei voida estää valtiota loukkaamasta yksilönvapautta.
Yllä on kuvattu erilaisia liberaaleja näkökulmia siitä, mitä julkinen valta voi tehdä ja mistä sen tulee pidättäytyä. Libertaristit lähtevät pelkästään negatiivisista vapauksista ja negatiivisista ihmisoikeuksista; sosiaaliliberaalien mielestä mahdollisuuksien tasa-arvon turvaaminen ja järjestäminen julkisen vallan roolina on toivottavaa. Markkinaliberalismin tärkein piirre on sen vaatimus, että julkisen vallan ei pidä sekaantua talouteen ja yhteiskuntaan läheskään niin paljon kuin hyvinvointivaltiot sekaantuvat.
Liberalismin suhde ammattiyhdistystoimintaan

Liberalismi sisältää yhdistymisvapauden, joten ammattiyhdistystoiminnan tulee liberalismin mukaan olla vapaata. Eräät uusliberaaleiksi kutsutut liberalismiin päin kallellaan olleet konservatiivit, kuten Margaret Thatcher kuitenkin rajoitti ammattiyhdistystoimintaa hieman enemmän kuin yhdistymisvapaus olisi sallinut. Monet liberaalit haluavat poistaa ammattiliittojen etuoikeudet kuten työehtosopimusten yleissitovuuden eli oikeuden sopia muidenkin kuin ammattiliiton jäsenten ja sopimusosapuolten työehdoista vastoin työntekijän ja työnantajan tahtoa. Liberalismin mukaan vapaa eli yksityinen ammattiyhdistystoiminta sinänsä ei ole julkista väliintuloa, jota liberaalit vastustavat. 1900-luvun alusta lähtien jotkut sosiaaliliberaalit ovat kannattaneet ammattiliittojen kollektiivista sopimista.
Liberaali perinne yhteiskuntateorioissa

Filosofian saralla useiden varhaisten yhteiskuntateoreetikkojen voi sanoa olevan liberaaleja, tai ainakin käsitelleen asioita, joihin liberalismi perustuu.
Thomas Hobbes oli ensimmäinen yhteiskuntateoreetikko, joka esitteli yhteiskuntasopimuksen periaatteen. Hobbesilaiset ideat sopimusteoriasta ovat kurantteja vielä nykyisellekin liberaalille perinteelle. Mutta hobbesilaisessa yhteiskunnassa kansalaiset (liberalismin vastaisesti) luopuivat oikeuksistaan yksinvaltiaalle, kun taas John Locke, liberalismin ensimmäisiä yhteiskuntafilosofeja, määritti luonnolliset oikeudet (ihmisoikeudet), joihin ei saanut kajota.
Lockelainen luonnonoikeusteoria on pohjana suurelle osalle liberalismia. 1700-luvulla liberaaleja luonnonoikeuksia julistettiin Amerikan ja Ranskan vallankumouksissa. Lockelaisen luonnonoikeuden mukaan ihmisellä katsotaan olevan oikeus määrätä omasta kehostaan, oikeus ottaa omistukseensa omistamatonta materiaa ja luovuttaa omaisuuttaan toiselle. Eräät luonnonoikeusteorian kannattajat kuten Murray Rothbard väittävät näistä perusaksioomista seuraavan yksilönvapauden mukaan lukien taloudellisen vapauden. Locken mukaan jokaisella on oikeus ottaa omaisuudekseen omistamatonta materiaa eli vallata sekoittamalla työtään materiaan, jos kenenkään muun asemaa ei niin tehden huononneta. Monet libertaarit kuten Murray Rothbard kannattavat luonnonoikeuksia. Murray Rothbard ei kuitenkaan kannata Locken varausta, että valtausoikeus olisi vain muiden asemaa huonontamatta. Rothbardin luonnonoikeusteoria on deontologinen moraaliteoria, jonka perusaksiooman mukaan ne teot ovat moraalisesti väärin, jotka loukkaavat toista ihmistä tai hänen työnsä tuloksia. Deontologisuutensa vuoksi teoria ei kuitenkaan tarkastele teon tuloksia, vaan itse tekoa. Monet libertaarit ovat muutenkin johdonmukaisemmin yksilönvapauden kannalla kuin Locke eivätkä kannata teleologista etiikkaa. Tunnettu libertaari filosofi Robert Nozick otti kirjassaan Anarchy, State and Utopia kuitenkin Lockea huomattavasti muistuttavan kannan valtausoikeuteen. Monet myöhemmät yhteiskuntateoreetikot lievensivät lähtökohtiaan, kuten John Stuart Mill, joka määritteli utilitarismin pohjaksi omalle moraalilleen.
Individualististen moraaliteorioiden pohjana vaikuttaa vahvasti Immanuel Kantin ajatus, että ihmiset ovat itseisarvo sinällään, eikä heitä saa käyttää keinoina johonkin päämäärään. Kantilainen moraali lähtee siitä, että jos ihmisiä uhrataan yhteisön hyväksi, yhteisö ei kunnioita tarpeeksi heitä ihmisinä eikä pane arvoa sille, että ihmisillä on vain tämä yksi elämä. Kantilla oli myös vahva näkemys, ettei laki saanut suosia ketään, vaan ihmisten tuli olla tasavertaisia lain edessä.
Tunnettuja liberaaleja

Frédéric Bastiat
Jeremy Bentham
Isaiah Berlin
Richard Cobden
Nicolas de Condorcet
Adam Ferguson
Milton Friedman
David Lloyd George
William Ewart Gladstone
Václav Havel
Friedrich von Hayek
Patrick Henry
Wilhelm von Humboldt
David Hume
Thomas Jefferson
Immanuel Kant
John Locke
James Madison
Bernard Mandeville
John Stuart Mill
Ludwig von Mises
Montesquieu
Robert Nozick
Thomas Paine
Lester B. Pearson
Karl Popper
Ayn Rand
John Rawls
David Ricardo
Franklin D. Roosevelt
Murray Rothbard
Jean-Baptiste Say
Adam Smith
Alexis de Tocqueville
Voltaire
Mary Wollstonecraft
Suomalaisia liberaaleja ajattelijoita ja poliitikkoja

Anders Chydenius, valtiomies, ”pohjoismaisen liberalismin isä”, painovapauden ja uskonnonvapauden esitaistelija
Peter Forsskål, ideologi, tieteilijä
Leo Mechelin, valtiomies, professori, oikeustaistelun johtaja; oli perustamassa Liberaalista puoluetta
K. J. Ståhlberg, poliitikko, tasavallan presidentti, ”Suomen hallitusmuodon isä”
Kirjallisuutta

Gylling, Heta: Yhdenlaista liberalismia ja monenlaista kommunitarismia. Niin & näin 2/1999, s. 46–47.
Harisalo, Risto & Miettinen, Ensio: Klassinen liberalismi.  Tampere:  Tampere University Press, 1997.  ISBN 951-44-4119-2
Hayek, Friedrich von: Tie orjuuteen.  ((The road to serfdom, 1944.) Suomentanut Jyrki Iivonen)  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-617-3
Leitzinger, Antero: Liberalismin juuret.  Helsinki:  A. Leitzinger, 1993.  ISBN 952-9752-01-6
Mill, John Stuart: Vapaudesta.  ((On liberty, 1859.) Englanninkielisen alkuteoksen kansanpainoksesta suomentanut Niilo Liakka. Kieliasun tarkistanut ja osittain ajanmukaistanut Reima T. A. Luoto. Ilmestynyt aiemmin 1891 Otavan kustantamana)  Helsinki:  Librum, 1982.  ISBN 951-862-000-8
Ryan, Alan: The Making of Modern Liberalism.  Princeton (N. J.):  Princeton University Press, 2012.  ISBN 978-0-691-14840-3  (englanniksi)
Saastamoinen, Kari: Eurooppalainen liberalismi: Etiikka, talous, politiikka.  Jyväskylä:  Atena, 1998.  ISBN 951-796-141-3
Purokuru, Pontus ja Lahtinen, Veikko: Mikä liberalismia vaivaa?  Helsinki:  WSOY, Kosmos, 2020.  ISBN 978-952-352-069-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liberalismi. (Arkistoitu – Internet Archive) Kirjoitus Liberaalit rp:n sivustolla.
Kirjoituksia liberalismin teorioista ja käytännöistä. Tampereen yliopiston kirjasto.
Liberalism. Stanford Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Ludwig von Misesin Liberalism-kirja. (englanniksi)
| n k Poliittinen kirjo |
| --- | --- |
 Äärioikeisto  Laitaoikeisto  Oikeisto  Keskusta-oikeisto  Poliittinen keskusta  Keskusta-vasemmisto  Vasemmisto  Laitavasemmisto  Äärivasemmisto 
Poliittinen sijoittuminen  Radikaali oikeisto  Uusoikeisto  Radikaali keskusta  Kolmas tie  Uusvasemmisto  Radikaali vasemmisto 
Ideologiat  Kansallissosialismi  Fasismi  Nationalismi  Radikalismi  Konservatismi  Kristillisdemokratia  Liberalismi  Sosiaaliliberalismi  Sosiaalidemokratia  Sosialismi  Anarkismi  Syndikalismi  Marxismi  Kommunismi 
Arvot  Libertarismi  Individualismi  Antiautoritarismi  Familismi  Kommunitarismi  Kollektivismi  Valtiojohtoisuus  Autoritarismi  Totalitarismi 
Tyylit  Populismi  Agrarismi  Taantumuksellisuus  Establishment  Korporativismi  Identiteettipolitiikka  Vallankumous 
Mallit  Hevosenkenkäteoria  Vasemmisto–oikeisto-ulottuvuus  Nolanin kartta  Overtonin ikkuna  Triangulaatio 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1904

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 13.-14. helmikuuta 1904. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta. Franz Fredrik Wathén voitti kaksi lyhintä matkaa äärimmäisen täpärästi. 1 500 metrillä Wathén ja Johan Wikander luistelivat saman ajan eri erissä. 500 metrillä miehet luistelivat samassa erässä niin ikään saman ajan, mutta Wathén nähtiin voittajaksi. Kun tämä vielä voitti 1 500 metrin matkavoitosta järjestetyn uusinnan 500 ja 5 000 metrin kilpailujen välissä, oli Suomen-mestaruus selvä. Mestaruus oli Wathénin kuudes peräkkäinen. Pisimmän matkan voitti Walter Ylander.
Miesten yleiskilpailu

Parhaat tulokset.
| Sija | Kilpailija | 1 500 m | # | 500 m | # | 5 000 m | # | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Franz Fredrik Wathén | 2.38,4 | 1 | 49,0 | 1 | 9.44,0 | 3 | 5 |
|  | Johan Wikander | 2.38,4 | 2 | 49,0 | 2 | 9.47,0 | 4 | 8 |
|  | Walter Ylander | 2.42,6 | 5 | 50,2 | 4 | 9.40,4 | 1 | 10 |
|  | Gunnar Hägg | 2.39,6 | 3 | 51,0 | 6 | 9.42,0 | 2 | 11 |
|  | Toivo Tillander | 2.40,0 | 4 | 49,4 | 3 | 10.20,0 | 15 | 22 |
|  | Gustaf Tornrooth | 2.46,0 | 8 | 51,4 | 7 | 10.05,8 | 7 | 22 |
|  | Antti Kursanoff | 2.46,0 | 8 | 52,6 | 13 | 9.55,0 | 5 | 26 |
|  | Gunnar Strömsten | 2.45,0 | 6 | 52,0 | 11 | 10.12,6 | 10 | 27 |
|  | A. Tornrooth | 2.47,4 | 12 | 50,5 | 5 | 10.14,0 | 12 | 29 |
|  | Karl Liljeberg | 2.45,4 | 7 | 54,2 | 19 | 9.59,0 | 6 | 32 |
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1911

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Pohjoissatamassa. Väinö Wickström voitti mestaruuden voitettuaan kaksi pisintä matkaa. Arvo Tuomainen sijoittui samalla piistemäärällä toiseksi. Kolmas oli Joensuun Aksel Lihr.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Väinö Wickström | 47,8 | 4 | 2.33,6 | 1 | 9.16,6 | 1 | 6 |
| 2 | Arvo Tuomainen | 47,6 | 1 | 2.35,1 | 3 | 9.21,4 | 2 | 6 |
| 3 | Aksel Lihr | 47,6 | 1 | 2.34,3 | 2 | 9.29,2 | 5 | 8 |
| 4 | Johan Wikander | 47,7 | 3 | 2.37,7 | 4 | 9.46,8 | 8 | 15 |
| 5 | Gunnar Strömstén | 49,1 | 6 | 2.38,3 | 6 | 9.27,8 | 4 | 16 |
| 6 | Antti Wiklund | 49,4 | 7 | 2.40,3 | 7 | 9.30,8 | 6 | 20 |
| - | Waldemar Bergström |  ? |  ? | 2.40,6 | 8 | 9.21,8 | 3 | ? |
| - | Axel Lindholm |  ? |  ? | 2.37,7 | 5 | 9.37,4 | 7 | ? |
| - | B. Österlund | 48,7 | 5 |  ? |  ? |  ? |  ? | ? |
| - | E. Lindman | 49,8 | 8 |  ? |  ? |  ? |  ? | ? |
The Funeral Album

| The Funeral Album Sentenced |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox- ja Tonebox-studioilla talvella 2004
 Julkaistu: 25. toukokuuta 2005
 Tuottaja(t): Hiili Hiilesmaa
 Tyylilaji: heavy metal, goottimetalli, alternative metal
 Kesto: 49.56
 Levy-yhtiö: Century Media
Listasijoitukset
  1.   49.   59.lähde?
Sentencedin muut julkaisut
| The Cold White Light 2002 | The Funeral Album 2005 | Buried Alive 2006 |
The Funeral Album on metalliyhtye Sentencedin kahdeksas ja viimeinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Century Media -levy-yhtiön kautta 25. toukokuuta 2005, ja sijoittui Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan ensimmäiseksi. Kappaleesta "Ever-Frost" julkaistiin single ja kuvattiin musiikkivideo. Albumin kansitaide on yhtyeen rumpalin Vesa Rannan käsialaa.
Albumin kappaleet noudattavat sanoituksiltaan tuttua linjaa itsemurhan, kuoleman ja melankolian parissa, mutta kertoo samalla tarinan hautajaissaattueesta Sentencedin viimeisellä matkalla. Albumi alkaa uhmakkaasti, aivan kuten Sentencedin alkutuotantokin ja sisältää yhden death metal -kappaleen, "Where Water Falls Frozen". Tämän jälkeen saapuu kuolema ja "Lower the Flags" käskee laskemaan liput puolitankoon. Lopuksi kappaleessa "End of the Road" tullaan tien päähän, ja Sentencedin hautajaiset alkavat.
Levyn aloitusraidalla "May Today Become the Day" kuullaan kappaleen väliosassa lusikoiden, paineilman, jääkaapin ja saksien ääniä.
Kappaleet

May Today Become the Day – 4.00 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
Ever-Frost – 4.18 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
We Are But Falling Leaves – 4.28 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
Her Last 5 Minutes – 5.40 (säv. Lopakka, Sentenced, san. Lopakka)
Where Waters Fall Frozen – 0.58 (instrumentaali, säv. Sentenced)
Despair-Ridden Hearts – 3.40 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
Vengeance is Mine – 4.15 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
A Long Way to Nowhere – 3.26 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
Consider Us Dead – 4.51 (säv. Laihiala, Sentenced, san. Laihiala)
Lower the Flags – 3.34 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
Drain Me – 4.43 (säv. Laihiala, Sentenced, san. Laihiala)
Karu – 1.03 (instrumentaali, säv. Tenkula)
End of the Road – 5.00 (säv. Tenkula, Sentenced, san. Lopakka)
Kokoonpano

Sami Kukkohovi – basso
Ville Laihiala – laulu
Sami Lopakka – kitara
Vesa Ranta – rummut
Miika Tenkula – soolokitara
Kokoonpano > Vierailijat

Kimmo Härmä – taustalaulu
Pasi Puolakka – huuliharppu kappaleessa "Despair-Ridden Hearts"
Musarit (johtajanaan Ismo Koskela) – kuorolaulu kappaleissa "Vengeance Is Mine" ja "End of the Road"
Hiili Hiilesmaa – lyömäsoittimet
Arvostelut

City:
Imperiumi: 8-/10
Soundi:
Aiheesta muualla

The Funeral Album Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Funeral Album Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sentenced
|  Sami Kukkohovi  Ville Laihiala  Sami Lopakka  Vesa Ranta  Miika Tenkula >  Taneli Jarva  Lari Kylmänen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Shadows of the Past  North from Here  Amok  Down  Frozen  Crimson  The Cold White Light  The Funeral Album 
Minialbumit:  The Trooper  Love & Death 
Kokoelmat:  Greatest Kills  Manifesto of Sentenced 
Singlet:  Killing Me, Killing You  No One There  Routasydän  Ever-Frost 
DVD:t: Buried Alive
7th Sense

First Enslavement -tapahtuman mainos. 1992
Lost In Space -tapahtuman mainos. 1992
7th Sense oli vuonna 1992 toiminut vaasalainen rave-tapahtumia järjestänyt ryhmä.
7th Sensen muodostivat DJ Isi, DJ Willy, Mr.R sekä DJ Janne.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1908

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 25.-26. tammikuuta 1908. Vain miehet kilpailivat. Paikalla olivat Suomen parhaat luistelijat pois lukien Arne Schrey ja Johan Wikander, jotka olivat jo lähteneet Davosiin harjoittelemaan maailmanmestaruuskilpailuja varten. Suomen mestaruuden voitti viipurilainen Antti Wiklund, jolla oli paremmat yhteispisteet hänen ja Wathénin saatua saman sijalukupistemäärän.
Miesten yleiskilpailu

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Antti Wiklund | 49,0 | 4 | 2.39,2 | 1 | 9.26,8 | 1 | 6 |
| 2 | Franz Fredrik Wathén | 48,2 | 1 | 2.40,2 | 2 | 9.36,6 | 3 | 6 |
| 3 | Gunnar Strömstén | 48,8 | 2 | 2.40,2 | 3 | 9.31,4 | 2 | 7 |
| 4 | Eino Vanhala | 48,8 | 3 | 2.42,4 | 4 | 9.38,6 | 4 | 11 |
| 5 | Borenius | 50,4 | 9 | 2.47,2 | 6 | 9.49,4 | 5 | 20 |
| 6 | Otto Vauhkonen | 50,4 | 8 | 2.46,2 | 5 | 9.54,4 | 8 | 21 |
Helsingin satamarata

Helsingin satamarata oli 1890-luvulla rakennettu rautatie, joka alkujaan johti Helsingin rautatieasemalta kaupungin eteläisiä rantoja kiertäen Katajanokalle. Sittemmin rata haarautui myös Länsisatamaan, Ruoholahteen ja Munkkisaareen. Rataa purettiin vaiheittain 1980-luvulta alkaen, ja viimeinen jäljellä ollut osa, joka johti päärautatieasemalta Länsisatamaan, purettiin vuoden 2009 aikana. Pisimmillään radan pääraidepituus oli 6,34 kilometriä, mutta vuoteen 2009 käytössä ollut osa oli vain kolmen kilometrin pituinen.
Rataa käyttivät säännöllisesti vain satamaan kulkeneet junat, mutta sillä kulki myös joitakin tilausjunia. Satamaradalla oli poikkeuksellisen merkittävä vaikutus Helsingin teollistumisen, kaupan, sataman ja rautatiehistorian kannalta. Vastaavasti radan purkamisella ja Länsisataman konttisatamatoimintojen siirtämisellä Vuosaaren satamaan oli merkittävä vaikutus kaupunkikehitykseen, sillä se mahdollisti huomattavan asuinrakentamisen Jätkäsaaressa ja esimerkiksi uusia liikenneratkaisuja Länsilinkissä. Keskustassa satamaradan paikalle rakennettiin muun muassa Kansalaistori ja keskustakirjasto Oodi.
Radan virallinen muistomerkki sijaitsee Katajanokalla. Radasta muistuttaa myös Rautatiekatujen väliin louhittu syvä kallioleikkaus, johon vuonna 2012 avattiin pyöräilyn ja jalankulun väylä Baana.
Reitti

Radan alkupää VR:n makasiinien luona nykyisen Kansalaistorin paikalla.
Näkymä vastakkaiseen suuntaan: tavarajuna alittamassa Mannerheimintien siltaa vuonna 2004. Taustalla Eduskuntatalo.
Rata alkoi rautatieaseman ja Töölönlahden välissä sijainneelta  Töölön tavara-asemalta, nykyisen Kiasman ja Musiikkitalon välistä, ja sen alkukohdan välittömässä läheisyydessä sijaitsivat vuonna 2006 puretut VR:n makasiinit. Alkupäässään rata kulki Mannerheimintien sillan ali. Mannerheimintien ja ratapihan välissä kulki myös sivukatu, niin sanottu Ala-Mannerheimintie, jonka satamarata leikkasi samassa tasossa.
Mannerheimintien jälkeen rata jatkui Pohjoisen ja Eteläisen Rautatiekadun välisessä kuilussa, jonka yli johtaa useita siltoja. Marian sairaalan vieressä oli pieni ratapiha, jonka jälkeen rata haarautui. Yksi haara johti Länsisatamaan (Jätkäsaareen), toinen alkujaan kaupungin eteläosat kiertäen Katajanokalle. Kolmas, vuonna 1925 rakennettu sivuraide erkani Ruoholahden kautta Salmisaareen, jossa rata kulki nykyistä Itämerenkatua pitkin. Länsisatamaan ja Salmisaareen johtaneet radat leikkasivat Mechelininkadun samassa tasossa.
Katajanokalle johtanut haararata jatkui Hietalahden kautta Merisatamaan. Ullanlinnasta rata jatkui Kaivopuistossa Puistokadun ja Laivasillankadun reunassa osittain kallioleikkauksena ja osittain myös tunnelissa. Lopulta rata kiersi Eteläsataman Kauppatorin kautta Katajanokan kärkeen saakka. Rata rautatieasemalta Katajanokalle oli alkujaan 5,4 kilometrin pituinen ja laajennuksineen 6,34 kilometriä, ja eri sivuraiteet pidensivät sitä edelleen useilla kilometreillä. Radalla oli yhteensä kolme kääntösiltaa: Kolera-altaan ja Katajanokan kanavan kohdalla sekä Hietalahdessa.
Purkaminen > Katajanokka ja Eteläsatama

Katajanokan kanavan kääntösillan koppi purettiin vuonna 1968, ja kääntösilta korvattiin kiinteällä sillalla seuraavana vuonna. Eteläsataman jäätyä yksinomaan matkustajaliikenteen käyttöön sieltä purettiin 1,6 kilometrin verran raiteita vuonna 1972. Kun Finnjetiä rakennettiin, julkisuudessa esitettiin suunnitelmia satamaradan ottamisesta matkustajaliikenteenkin käyttöönlähde? samaan tapaan kuin Turussa, jossa matkustajajunat liikennöivät satamaan. Tällaisia suunnitelmia ei kuitenkaan toteutettu, vaan Katajanokalta raiteistoa alettiin merkittävästi purkaa Finnjetin terminaalin tieltä vuonna 1977.
Kannattamattomaksi käynyt tavaraliikenne Katajanokalle päättyi 1. toukokuuta 1980. Viimeinen tilausajojuna kävi Katajanokalla 29. maaliskuuta 1980 ja Kauppatorilla 15. toukokuuta 1980. Jälkimmäisen päivämäärän satamalaitos on ilmoittanut viimeiseksi liikennöintipäiväksi. Satamarata suljettiin päätepuskurilla ja seis-levyllä Merisataman itäpään kohdalta, vaikka Eteläsatamaan johtaneet kiskot pysyivätkin vielä useita vuosia käyttämättöminä paikoillaan. Katajanokan rata purettiin vuoteen 1985 mennessä, ja vuonna 1989 myös Katajanokan kanavan ylittävä kääntösilta korvattiin kevyen liikenteen sillalla. Samoihin aikoihin purettiin myös Kaivopuiston reunassa ollut rataosa. Kaivopuiston tunnelin eteläisempi sisäänkäynti peitettiin, mutta Eteläsatamasta tunnelille vievä kallioleikkaus on edelleen olemassa sisäänkäyntinä tunneliin, jota liikennöinnin päättymisen jälkeen on käytetty varastona.
Purkaminen > Ruoholahti ja Ullanlinna

Alkon tehtailta liikennöi viimeinen juna elokuussa 1989, ja viimeisenä Salmisaaren radan käytöstä luopui Mercantile helmikuussa 1990. Koko Ruoholahden sivuraide purettiin asuinrakentamisen ja uudelleen linjatun raitiolinja 8:n tieltä vuonna 1990. Myös Jätkäsaaren itäreunan satamaraiteet purettiin 1990-luvun aikana. Ullanlinnan Merisataman ratapihaan ulottunut rataosa ja sieltä silloisen Aker Yardsin Munkkisaaren telakalle johtanut sivuraide olivat käytössä vuoteen 2005 saakka, vaikka käyttö oli harvinaista. Kaupunkisuunnitteluviraston alkuperäinen tavoite oli purkaa Munkkisaaren sivuraide asuinrakentamisen tieltä jo 1990-luvulla, mutta teräskuljetuksia toimitettiin telakalle edelleen niin paljon, että kuljetuksien hoitamista kuorma-autoilla pidettiin kohtuuttomana. Merisataman rata purettiin heinäkuussa 2008. Purkamista viivästytti valtion ja kaupungin välinen kiista pilaantuneiden maa-alueiden puhdistamisesta.
Purkaminen > Länsisatama

Radan viimeisellä jäljelle jääneellä eli Länsisatama-osalla liikenne lakkautettiin loppuvuodesta 2008, kun tavaraliikenne siirtyi vastavalmistuneeseen Vuosaaren satamaan ja sen 19-kilometriselle Vuosaaren satamaradalle. Länsisatamasta lähti viimeinen juna uudenvuodenaattona 2008 viedessään tyhjiä kontteja Vuosaareen. Keväällä 2009 järjestettiin vielä Porvoon museorautatien museojunakyyti. Huhtikuuhun mennessä kiskot Länsisatamaan oli purettu ja toukokuussa 2009 rata purettiin kokonaan. Viimeisenä rataa käytti Psl1i-päivystäjäjuna, joka kävi hakemassa Merisataman ja Länsisataman erottavan vaihteen pois Hietalahden ratapihalta 18. toukokuuta 2009. Hietalahdenaltaan ylittävä kääntösilta kunnostettiin kävelysillaksi kesäkuuhun 2009 mennessä.
Satamien, ratojen ja VR:n makasiinien poistuminen vapautti kantakaupungista paljon tilaa uudisrakentamiselle. Vuosaaren sataman rakentaminen poisti kantakaupungista myös Sörnäisten sataman sekä Kruunuvuorenselän toiselta puolen Laajasalon öljysataman. Sörnäisten satamarata purettiin vuosina 2009–2010. Viimeisenä vanhana satamaratana Helsingistä poistui Herttoniemen rata, jonka varsinainen satamaliikenne oli päättynyt jo vuonna 1992, mutta jota käytettiin metron huoltoyhteytenä vielä vuoteen 2012 saakka.