stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hausjärvi
Historia

Viikinkiajalla Birkan kauppiaat kävivät kauppaa rannikolla asuvien suomalaisten kanssa, jotka vuorostaan kävivät vaihtokauppaa hämäläisten kanssa. Hämäläiset kauppasivat rannikon asukkaille muun muassa haustetta. Se on majavan sukurauhasista saatua ainetta, jonka uskottiin parantavan sukupuolista kyvykkyyttä ja auttavan epilepsiaan, myrkytykseen ja sydän- ja verisuonitauteihin. Hausjärvi ja Hausteturku (nyk. Turkhauta) olivat aineen pyyntipaikkoja ja ne ovat saaneet sen mukaan nimensä.
Vuonna 1571 mainittiin Hausjärven alueella olleen 15 kylää, joissa oli yhteensä 69 taloa. Suurina nälkävuosina 1696–1697 kerrotaan kuolleen yli 430 pitäjän asukasta.
Hausjärvi muodostettiin Janakkalan kappeliksi vuonna 1611 ja pitäjän ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1661. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1855, vaikkakin tätä tarkoittava päätös tuli voimaan vasta vuonna 1899. Hyvinkään seurakunta muodostettiin osista Hausjärven ja Nurmijärven seurakuntia vuonna 1917. Riihimäen kauppala ja seurakunta erotettiin Hausjärvestä vuonna 1922. Hausjärven ensimmäinen kansakoulu avattiin kirkonkylässä vuonna 1865, mutta Erkylän kartanossa oli toiminut oma yksityinen koulunsa jo vuodesta 1856 lähtien. 1850-luvun loppupuolella aloitettiin Hausjärven alueella Helsingin–Hämeenlinnan rautatien ja kymmenisen vuotta myöhemmin Pietarin radan rakennustyöt.
Aiemmin Hausjärvi on ollut pinta-alaltaan paljon laajempi. Vuonna 1918 osa siitä liitettiin nykyiseen Hyvinkään kaupunkiin ja vuonna 1922 osa nykyiseen Riihimäen kaupunkiin.
Hausjärven puukirkko on rakennettu vuonna 1789. Se sijaitsee Hausjärven kirkonkylässä. Kirkko peruskorjattiin vuosina 2010–2011. Kirkonkylän hautausmaalla sijaitsevat Hausjärven talvi- ja jatkosodan sotilashaudat, joissa lepää yhteensä 126 hausjärveläistä. Hautausmaalla oleva siunauskappeli on valmistunut vuonna 1955. Hausjärven seurakunnalla on myös Ryttylän ja Mommilan kirkot. Lähellä Mommilan kirkkoa on Mommilan kartanon omistajan, vuonna 1917 murhatun maanviljelysneuvos Alfred Kordelinin muistomerkki.
Luonto

Hausjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistön etelärajalla olevalla vedenjakajalla ja kunnan halki kulkee Salpausselkä. Lammin rajalla sijaitseva Mommilanjärvi laskee Puujokea myöten Janakkalan puolelle Kernaalanjärveen ja sieltä edelleen Vanajaveteen. Lähellä kunnan lounaiskulmaa sijaitsee Erkylänjärvi, josta saa alkunsa Suomenlahteen laskeva Vantaanjoki. Hausjärven kaakkoiskulmasta lähtevät taas Mäntsälänjoen latvapurot. Hausjärven korkein maastonkohta on kunnan länsirajalla sijaitseva Hatlamminmäki (170 m mpy.).
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Hausjärven väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 7 264 | 7 264 |
| 1985 | 1985 |    | 7 434 | 7 434 |
| 1990 | 1990 |    | 7 943 | 7 943 |
| 1995 | 1995 |    | 8 143 | 8 143 |
| 2000 | 2000 |    | 8 107 | 8 107 |
| 2005 | 2005 |    | 8 419 | 8 419 |
| 2010 | 2010 |    | 8 815 | 8 815 |
| 2015 | 2015 |    | 8 729 | 8 729 |
| 2020 | 2020 |    | 8 247 | 8 247 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Hausjärvellä oli 8 504 asukasta, joista 5 460 asui taajamissa, 2 973 haja-asutusalueilla ja 71:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Hausjärven taajama-aste on 64,7 %. Hausjärven taajamaväestö jakautuu viiden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Oitti | 1 963 |
| 2 | Ryttylä | 1 642 |
| 3 | Hikiä | 1 066 |
| 4 | Hyvinkään keskustaajama* | 765 |
| 5 | Riihimäen keskustaajama* | 24 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Hausjärven kirkonkylä on tilastollisessa taajamaluokituksessa osa Hikiän taajamaa. Hyvinkään keskustaajama ulottuu pääosin Hyvinkään kaupungin ja Riihimäen keskustaajama Riihimäen kaupungin alueelle. Monni on kasvanut yhteen Hyvinkään keskustaajaman kanssa.
Seurakunnat

Vuoden 2023 lopussa hausjärveläisistä 68,1 prosenttia kuului evankelis-luterilaiseen kirkkoon, 1,7 prosenttia kuului muihin uskontokuntiin ja 30,2 prosenttia ei kuulunut mihinkään uskontokuntaan.
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Hausjärvellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Hausjärven seurakunta
Ryttylän kylässä toimii Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen Kansanlähetysopisto.
Maitoisten kylässä on yksi vanhoillislestadiolaisten viidestä leirikeskuksesta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Hausjärven alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Kylät ja kulmakunnat

Hämeenlinnan Maanmittaustoimisto määritteli vuonna 1988 Hausjärven kyliksi seuraavat 23 kylää:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erkylä  Hamina  Hausjärvi  Hikiä  Kara  Karhi  Kilpiälä  Kiipula  |  Kuru  Lavinto  Maitoinen  Oitti  Puujaa  Rastila  Rutajärvi  Ryttylä  |  Selänoja  Syvänoja  Tarinmaa  Torhola  Turenki  Turkhauta  Vantaa  |
Näistä Kilpiälä on yksinäistalo ja Kiipulan niittyjä on ollut myös Hausjärven puolella. Tarinmaa on Janakkalan kirkonkylä, sen niittyjä on ehkä ollut Hausjärven puolella. Yleisesti kyliksi luetaan myös:
Kallio (kuuluu Kurun kylään)
Monni (kuuluu Erkylän kylään)
Nyry (kuuluu Vantaan kylään)
Mommila (kuuluu Torholan kylään)
Lisäksi vuonna 2010 Hausjärveen liitettiin Hietoisten kylä Hämeenlinnasta.
Media

Hausjärven uutisia julkaisee Aamuposti, joka on Hausjärven, Lopen, Riihimäen, Hyvinkään ja Nurmijärven yhteinen paikallislehti. Se julkaisee myös Viikkouutiset-ilmaisjakelulehteä.
Kulttuuri > Murre

Hausjärven alueella puhutun kielen perustana on etelähämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Hausjärven murre kuuluu Lopen alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Hausjärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla porkkanabaakelsit sekä kuoritusta maidosta ja ohrajauhosta tehdystä taikinasta paistettavat kuutelot, jotka tarjotaan puolukkasurvoksen kera.
Vuonna 2004 julkaistiin romaanin ja keittokirjan yhdistelmä Isomummin keittiö (kirj. Hanna Pukkila ja Kai Linnilä), joka on muodoltaan kuvitteellisen Hausjärvellä asuneen, läheisessä kartanossa keittiöapuna toimineen Elsa Helmisen päiväkirja vuodelta 1896.
Virkistys

Hausjärven alueen luontoreittejä ovat muun muassa Mommilanjärven–Puujoen melontareitti sekä Teuronjoen melontareitti.
Kirjallisuutta

Keskitalo, Oiva 1964. Hausjärven historia. Hausjärvi: Hausjärven kunta ja Hausjärven seurakunta
Toivola, Lasse, Hausjärvi-kirja. Hausjärvi-Seura ry. 2001 ISBN 952-91-4038-X
Palander, W. F. Kertomus Hausjärven pitäjästä, sen kunnallisista- ja maalais-oloista. Näköispainos. Hausjärvi: Hausjärvi-seura, 1990
Pentti Alhonen, Anja Kukko, Harjujen Hausjärvi. Sarja: Kotiseutukirja 1. Hausjärvi: Hausjärvi-Seura ry. 1998. ISBN 952-91-0382-4
Tunnettuja hausjärveläisiä

Pentti T. Ahola, merikapteeni, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Aksel August Granfelt, kansansivistys- ja raittiusmies
Axel Fredrik Granfelt, teologian professori
Sirkka Hämäläinen, pankinjohtaja
Leo Jokela, näyttelijä
Kalle Kajander, kirjailija
Kauko Kartano, kauppaneuvos
Veikko Kumpulainen, teollisuusneuvos
Merja Kuusisto, poliitikko
Anton Hjalmar Leppälä, peilitehtalija, teollisuusneuvos
Inga Linna, moukarinheittäjä
Kaisa Liski, kiinteistövälittäjä
Oskari Mantere, pääjohtaja, poliitikko
Tapio Mattila, järjestövaikuttaja ja -johtaja, maanviljelysneuvos
Elmer Niklander, kiekonheiton olympiavoittaja
Arto Ojala, työmarkkinajohtaja
Raimo Piipponen, iskelmälaulaja
Eino Viding, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Paavo A. Viding, pääjohtaja, ministeri ja vuorineuvos, Eino Vidingin veli
Lars Wilhelm Åberg, Wärtsilän toimitusjohtaja vuosina 1918–1928
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hausjärvi Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut
Hausjärven seurakunta
Hausjärvi-Seura ry
Hausjärven historiaa
Tilastokeskus – Hausjärven avainluvut
Hausjärven vanhoja karttoja Kansallisarkiston palvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Hausjärvi
| --- | --- |
Taajamat:  Hikiä  Oitti  Ryttylä  Hyvinkään keskustaajama (pieni osa)  Riihimäen keskustaajama (pieni osa) 
Kylät:  Arrankorpi  Erkylä  Hamina  Hausjärvi  Hikiä  Kara  Karhi  Kiipula  Kilpiälä  Kuru  Lavinto  Maitoinen  Mommila-Hietonen  Oitti  Puujaa  Rastila  Rutajärvi  Ryttylä  Selänoja  Syvänoja  Tarinmaa  Torhola  Turenki  Turkhauta  Vantaa 
Suurimmat kulmakunnat:  Mommila  Monni  Nyry 
| n k Kanta-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Forssa  Hattula  Hausjärvi  Humppila  Hämeenlinna  Janakkala  Jokioinen  Loppi  Riihimäki  Tammela  Ypäjä 
Entiset kunnat:  Hauho  Hämeenlinnan maalaiskunta  Kalvola  Koijärvi  Lammi  Renko  Tuulos  Tyrväntö (osa)  Vanaja 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Hausjärven kirkko.
Syksyistä Hausjärven keskustaa.
Aino Haverinen

Aino Haverinen 1890-luvulla.
Aino Maria Haverinen (10. toukokuuta 1875 Sortavala – 28. toukokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen operettitaiteilija ja taiteenalansa ensimmäinen suomalainen tähti.
Elämä ja ura > Näyttämöura

Aino Haverisen vanhemmat olivat rakennusmestari Olli Haverinen ja Karoliina Tolonen. Haverinen suoritti opintoja Helsingin musiikkiopistossa, mutta joutui keskeyttämään ne rahapulan takia. Myöhemmin hän opiskeli Berliinissä ja Dresdenissä (1905) sekä Pietarissa (1917). Ammattilaisuransa tuleva operettitähti aloitti Aapo Pihlajamäen Uudessa Teatterissa vuonna 1897, josta hän siirtyi 1899 Viipurissa toimineeseen Suomalaiseen Maaseututeatteriin. Siellä hänestä kehkeytyi operettiprimadonna. Erityisen tärkeä virstanpylväs Haverisen uralla oli Pikku pyhimys, jonka ensi-ilta oli keväällä 1904. Hänen teknisesti taidokas suorituksensa operetin pääosassa oli taiteellinen voitto ja merkittävä koko suomenkielisen operettitaiteen historiassa.
1900-vuosikymmenen loppupuoliskolla Haverisen uralla oli lauluääneen liittyviä vastoinkäymisiä, mutta syksyllä 1909 hänen voittokulkunsa jatkui ja kassavirta muuttui entistä vuolaammaksi. Operetit eivät kuitenkaan pelastaneet viipurilaisteatterin ontuvaa taloutta. Haverisen lauluääneen liittyvät ongelmat uusiutuivat. Hän jätti Viipurin vuonna 1912.
Vuonna 1913 Haverinen aloitti oman Suomalainen Operetti -nimisen ryhmänsä johtajana. Taustalla oli Pasi Jääskeläisen samana vuonna perustama samanniminen ryhmä, joka oli hajonnut toimittuaan vain muutaman kuukauden. Haverinen saavutti operettiryhmällään kohtalaisen taiteellisen tason, mutta talous petti. Ryhmä sai vakinaisen esiintymistilan alkusyksystä 1918 Viipurin Punaisenlähteentorin laidalta, Haverinen toimi ryhmän taiteellisena johtajana. Vuonna 1922 Haverinen perusti Rauman Näyttämön, jota hän johti vuoden verran. Vuonna 1924 hän siirtyi raittiusseuran näyttämön johtajaksi Poriin. Vuosina 1925–1934 Haverinen toimi puhenäyttelijänä Porin Teatterissa. Porista hän muutti Helsinkiin, missä hän opetti lausuntaa.
Uransa lopulla Aino Haverinen oli mukana useissa suomalaisissa elokuvissa. Avustajatasoisten roolitehtävien lisäksi hänellä oli jokunen merkittävä sivuosa, kuten Anna-Liisa elokuvassa Tulitikkuja lainaamassa.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Aino Haverisen ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Kaarlo Halonen. Vuonna 1899 solmittu liitto päättyi eroon 1908. Toinen puoliso oli teatterinjohtaja Jonas Arno Arvi Niska vuodesta 1914 vuoteen 1930. Liitto päättyi niin ikään avioeroon. Haverisella oli kaksi tytärtä, Aino Marja Terttu (s. 1912) ja Ruth Arja (s. 1916).
Filmografia

Lapatossu (1937)
Kuin uni ja varjo (1937)
Juha (1937)
Vieras mies tuli taloon (1938)
Tulitikkuja lainaamassa (1938)
Syyllisiäkö? (1938)
Rykmentin murheenkryyni (1938)
Seitsemän veljestä (1939)
Jumalan tuomio (1939)
Helmikuun manifesti (1939)
Serenaadi sotatorvella eli sotamies Paavosen tuurihousut (1940)
Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1940)
Aiheesta muualla

Aino Haverinen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Hawker Tempest

Hawker Tempest Mk.V
Hawker Tempest Mk.V prototyyppi.
Hawker Tempest II
Hawker Tempest oli Britannian kuninkaallisten ilmavoimien toisessa maailmansodassa käyttämä hävittäjälentokone. Konetyyppi kehitettiin Hawker Typhoonin pohjalta.
Suunnittelu

Hawker Tempestin suunnittelu aloitettiin vuonna 1941 Hawkerin tehtaalla Hawker Typhoonin pohjalta. Tavoitteena oli luoda konetyyppi, joka soveltuisi torjuntahävittäjäksi, eli tehtävään jonka täyttämisessä Typhoon oli epäonnistunut. Tärkein uudistus oli uusi ohuempi ja kevyempi laminaariprofiilinen ja elliptinen siipi. Ohuempaan siipeen mahtui vähemmän polttoainetta joten runkoa jatkettiin siirtämällä moottoria 51 cm eteenpäin ja vapautuneeseen tilaan sijoitettiin polttoainesäiliö. Koneeseen tehtiin myös muita pienempiä muutoksia. Konetyypille aiottiin alun perin antaa nimeksi Typhoon II, mutta edelliseen malliin verrattuna huomattavien muutosten vuoksi koneen nimeksi tuli Tempest. Koneeseen aiottiin myös asentaa uusi Sabre IV -moottori ja siirtää nokan alla ollut jäähdytin siipien tyviin, mutta uuden moottorin kanssa oli ongelmia ja koneen saamiseksi nopeasti tuotantoon koneissa säilytettiin vanha Sabre II -moottori nokan alla olevine jäähdyttimineen.
Palveluskäyttö

Typhoonin tavoin Tempest oli kookas ja raskas hävittäjä, mutta osoittautui mainioksi koneeksi toimittaessa matalalla. Siipiin oli Normandian maihinnousun ajaksi maalattu useimpien muiden konetyyppien tavoin mustavalkoiset tunnistusraidat (invasion stripes), jottei liittoutuneiden ilmatorjunta erehtyisi luuleman omia koneita vihollisiksi. Raidat jäivät kuitenkin siipiin sodan loppuun asti. Saksalaisten ilmatoiminnan jatkuvasti heiketessä liittoutuneiden lentokentillä ei ollut tarvetta huolelliseen naamiointiin.
Raketeilla, pommeilla ja neljällä 20-millisellä Hispano-tykillä varustettu Tempest aiheutti raskaita menetyksiä akselivaltojen maavoimille. "Falaisen motissa" Typhoonit ja Tempestit tuhosivat saksalaisia eliittijoukkoja, jotka hyökkäsivät ilman ilmasuojaa Hitlerin määrättyä henkilökohtaisesti ne ajamaan liittoutuneet takaisin mereen Normandiassa. Nämä saksalaiset joukko-osastot tuhoutuivat melkein täysin, ja ne vedettiin Hollantiin uudelleenvarustelua varten. Supermarine Spitfire -ässä Johnnie Johnson kuvailee hävitystä kuljettuaan alueen läpi.
Tempest pärjäsi matalalla myös ilmataisteluissa, mutta erityisen paljon se tuhosi saksalaisten lentokoneita lentokentille iskiessään. Usein Tempestien hyökkäykset tulivat varoittamatta, sillä pilotit lensivät uskaliaasti tutkakatveessa. RAF:ssa sodan aikana palvellut ranskalainen hävittäjä-ässä Pierre Clostermann saavutti Tempestillä useita ilmavoittoja, joukossa muutama Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjä. Tempest olikin ensimmäinen konetyyppi, joka pudotti Me 262:n.
Edeltäjänsä Typhoonin tavoin Tempest kärsi Napier-moottoreiden oikullisuudesta. Tyydyttävä moottoriratkaisu löytyi vasta sodan päätyttyä, kun koneessa kokeiltiin 18-sylinteristä Bristol Centaurus -tähtimoottoria. Se oli saanut vaikutteita sotasaaliiksi jääneistä Focke-Wulf Fw 190 -koneista.lähde? Australian ilmavoimat käytti Bristol-moottoroituja Tempest II -koneita vielä Korean sodassa vuosina 1950–1952. Britanniassa Tempestiin asennettiin kokeeksi Rolls-Royce Dart -potkuriturbiini vuonna 1948, mutta erinomaisista koelentotuloksista huolimatta rynnäkkötehtävissä päätettiin käyttää suihkumoottorein varustettuja Gloster Meteor -hävittäjä-pommittajia.
Katso myös: Hawker Sea Fury
Aiheesta muualla

Air Vectors: The Hawker Typhoon, Tempest, & Sea Fury
The Hawker Tempest page
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hehet

Heh ja Hehet kuvattuna Deir el-Medinassa.
Hehet tai Hauhet oli muinaisessa Egyptissä ikuisuuden ja äärettömyyden feminiininen henkilöitymä sekä Hehin puoliso. Heh ja Hehet luettiin Hermopoliissa palvottuihin alkujumalten kahdeksikkoon, ogdoadiin.
Reidar Hedman

Lennart Reidar Armas Hedman (17. kesäkuuta 1896 Vanaja – 26. lokakuuta 1961 Tullinge, Tukholman lääni, Ruotsi)lähde? oli suomalainen kasvattaja, eugeenikko ja äärioikeistolainen poliitikko. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri. Hän oli opiskellut perinnöllisyystiedettä Helsingin yliopistossa Harry Federleyn ohjauksessa.
Reidar Hedman oli isänsä Edvin Hedmanin perustaman Perttulan tylsämielisten kasvatuslaitoksen, ensimmäisen suomenkielisen kehitysvammalaitoksen, johtaja 1927–1944. Hedman oli erikoistunut eugeniikkaan ja rotuhygieniaan ja kannatti kokonaisvaltaista pakkosterilisointiohjelmaa henkisesti kehitysvammaisille. Hedman uskoi, että ihmisen älykkyys oli kaiken henkisen elämän pohja, eikä sitä voinut kohottaa esimerkiksi koulutuksen avulla.
Politiikka

Hedman kuului Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) perustajiin.
Jatkosodan aikana hän oli eräs pääasiallisista värväreistä suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan. Hän edusti IKL:n kansallisosialistista siipeä, joka kritisoi IKL:n johdon passiivisuutta sodan aikana ja vaati sen väistymistä radikaalimpien voimien tieltä. Hedmanin mukaan IKL:n olisi pitänyt radikalisoitua avoimesti kansallisosialismia kannattavaksi.
Hedmanin kannattajia IKL-poliitikoista olivat muun muassa Hämeen Sanomien päätoimittaja Aarne Kauhtio, Yrjö Saarinen, Kustaa Jussila ja Hilja Riipinen. Hedman ei kuitenkaan saanut kenttäväkeä riittävästi taaksen johdon syrjäyttämiseksi. Tappionsa jälkeen Hedman vetäytyi syrjään IKL:n toiminnasta, ja suuri osa hänen kannattajistaan palasi tukemaan puolueen johtoa.
Vuoden 1944 Moskovan välirauhan jälkeen Hedman siirtyi Saksaan, jossa hän luennoi eugeniikasta suomalaisille Saksaan jääneille SS-miehille.
Hedman kuoli Ruotsissa vuonna 1961.
Rapa (Ranskan Polynesia)

Rapa
Rapa Iti
| --- | --- |
Sijainti:  Tyyni valtameri, Rapa Ranskan Polynesia (Ranska)
Saariryhmä:  Bass-saaret
Vesialue:  Tyynimeri 
Korkein kohta:  650  m 
Pinta-ala:  40 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  515 (2012)
Suurin kaupunki:  Haurei
Kieli:  rapa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Rapa eli Oparo on saari Ranskan Polynesiassa. Sitä kutsutaan joskus nimellä Rapa Iti erotukseksi Rapa Nuista eli Pääsiäissaaresta.
Historia

Polynesialaiset asuttivat Rapan 1000-1300-lukujen välisenä aikana. Ensimmäinen saarella käynyt eurooppalainen oli kapteeni George Vancouver, joka kävi saarella vuonna 1791. Siihen aikaan Rapan arvioitu asukasluku oli noin 2 000. Saaren asukkaat jakautuivat neljääntoista heimoon. Heimojen välit olivat huonot ja niiden välillä oli useita heimosotia aina 1800-luvulle. Noihin aikoihin saaren asukkaat rakensivat vuorille linnakkeita, joita kutsuttiin nimellä "pā". Joistakin niistä on yhä jäljellä jäännöksiä. Linnakkeista parhaiten säilynyt on Morongo Uta, joka sijaitsee Haurein- ja Hirinlahtien välillä.
Rapalaisia alettiin kääntää kristityiksi vuonna 1826, kun saarelle lähetettiin Tahitilta kuusi lähetyssaarnaajaa. Pian tämän jälkeen saarelle tuotiin orjia. Tämän vuoksi saarella syntyi epidemia, jonka vuoksi vuonna 1867 saaren asukasluku oli enää noin 120. 1800-luvun lopulta saaren asukasluku on kuitenkin tasaisesti kasvanut.
Maantiede

Rapan suurin kylä on Haurei, jossa lähes kaikki saaren asukkaat asuvat. Kylän mukaan on nimetty myös saaren itäpuolella sijaitseva Haureinlahti. Lahden alkuperäinen nimi oli "Oparo" tai "Paro". Haureissa sijaitsevat pormestarin toimisto, kirkko, postikonttori ja koulu. Saaren länsipuolella on toinen lahti, Hiri. Haureille ei ole vakiintunut mitään tiettyä kirjoitusasua, ja sen nimestä on käytetty muun muassa muotoja Haurei, Hauréi, Ahurei, Ha'urei ja Aore.
Toinen kylä on 'Area, jossa asuu muutamia perheitä.
Rapalta on yli viisisataa kilometriä lähimmälle asutetulle saarelle. Se on siten maantieteelliseltä sijainniltaan Ranskan Polynesian syrjäisin saari. Rapa muodostaa yhdessä asumattoman Marotirin kanssa Bass-saaret, Ranskan Polynesian eteläisimmän osan. Marotiri sijaitsee noin seitsemänkymmentä kilometriä Rapasta kaakkoon. Bass-saaret ovat osa Australsaarten saariryhmää.
Rapan kaakkoispuolella on asumaton Motu Tauturun luoto.
Rapalla sijaitsee useita vuoria, joista suurin on Mt. Perau, jonka huippu on 650 metriä merenpinnan yläpuolella. Muita vuoria ovat Mt. Erapau (436 metriä merenpinnan yläpuolella), Mt. Pukumia (417 metriä merenpinnan yläpuolella), Mt. Motu (481 metriä merenpinnan yläpuolella), Mt. Pukumaru (605 metriä merenpinnan yläpuolella), Mt. Tepiahu (289 metriä merenpinnan yläpuolella) sekä Mt. Makatea (489 metriä merenpinnan yläpuolella). Rapan pinta-ala on neljäkymmentä neliökilometriä.
Rapa sijaitsee noin 1420 kilometriä Ranskan Polynesian pääsaarelta Tahitilta etelään.
Saaren vientiartikkeleita ovat taaro, kookospähkinät, appelsiinit, banaanit, päärynät, viikunat, passiohedelmät ja kahvi.
Väestö

Rapassa asui 515 ihmistä vuonna 2012.  Yleisin elinkeino on kalastus. Rapan asukkaat ovat polynesialaisia, joiden esi-isät asuttivat saaren ennen ajanlaskun alkua.
Suurin osa asukkaista puhuu äidinkielenään rapaa, mutta useimmat osaavat puhua myös tahitia. Kaikki koulutus annetaan ranskan kielellä. Lapset ja nuoret puhuvat useimmiten keskenään ranskaa. Rapa on uhanalainen kieli ja sitä pidetään joskus tubuain murteena.
Suurin osa asukkaista on kristittyjä.
Rapan nykyinen pormestari on Tuanainai Narii.
Koulutus

Rapalaiset lapset käyvät koulua siihen vuoteen asti, kun he täyttävät neljätoista vuotta. Opetus on pakollista ja ranskankielistä.
Kulttuuri

Rapan yleisin kansanmusiikin tyylilaji on himene tarava. Rapalta on kotoisin rapan kielellä laulava a cappella -kuoro The Tahitian Choir, jossa laulaa 126 henkilöä eli noin kolmasosa kaikista Rapan asukkaista. Kuoron kaupallinen ura alkoi 1990-luvun alkupuolella, jolloin ranskalainen Pascal Nabet Meyer alkoi julkaista sen musiikkia.
Matkailu

Saarella on vain vähän matkailua. Saarelle voi käytännössä päästä ainoastaan Tuhaa Pae III -rahtilaivalla, joka käy Haureinlahdella kahden tai kolmen viikon välein. Lentokenttää saarella ei ole. Saarella on yksi täysihoitola, Haureissa sijaitseva Chez Titaua.
Eläimistö

Saarella on nautakarjaa ja lisäksi vuorilla on vuohia. Rapan rannikolta saadaan enimmäkseen lohtaa, rapuja, kotiloita ja ostereita.
Ilmasto

Rapassa on eteläisen sijaintinsa vuoksi muihin Ranskan Polynesian saariin verrattuna viileä sää: heinä- ja elokuussa lämpötila voi laskea viiteen asteeseen.
Aiheesta muualla

Rapa
Kuva Haureista, Rapan suurimmasta kylästä
Tietoa ja karttoja Australsaarista, kuten Rapasta
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:  Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:  Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:  Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:  Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:  Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea 
Rapan sijainti Australsaarissa
Hávamál

The Stranger at the Door. W. G. Collingwoodin piirros vuodelta 1908.
Hávamál (muinaisnorjaksi Hávamál, ”Korkean laulu”, ”Korkean runo” tai ”Korkean sanat”) on Runo-Eddaan eli vanhempaan Eddaan sisältyvä jumalruno, jossa on yhteensä 164 säkeistöä. Sana Hávi, ”korkea” viittaa Odiniin, ja koko runo on tarkoitettu Odinin puheeksi. Hávamál on säilynyt noin vuonna 1270 kirjoitetussa käsikirjoituksessa GKS 2365 4o, jota kutsutaan myös nimellä Codex Regius. Aale Tynnin suomennos ”Korkean runo” on julkaistu teoksessa Eddan jumalrunot.