stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klondiken kultaryntäys
Laki ja järjestys

Jotkut hankkivat rahaa jonottamalla valtaustoimiston edessä toisten puolesta. Niin sanottu "naisten ovi" merkitsi jonon ohittamista maksamalla kynnysraha. Toiset harjoittivat liiketoimintaa ostamalla ja myymällä valtauksia tai osuuksia niihin, ja poliisi puuttui siihen, jos tarjottiin tiedetysti olemattomia tai arvottomia valtauksia.
Valtausten rekisteröijävirkailijat huijasivat niitä rekisteröijiä, joilla ei ollut varaa maksaa ylihintaa valtaamastaan maatilkusta, väittämällä jonkun toisen vallanneen maalaikun ensin ja tapahtuneen kirjanpitovirheen.
Kanadan ratsupoliisi ei päästänyt Soapy Smithiä Klondikeen. Yleensä Klondiken kullankaivajat olivat rehellisiä, ja esimerkiksi mökin ovi saattoi jäädä talveksi auki niin ettei kukaan vienyt sieltä mitään. Rikkomukset olivat monesti juovuksissa saluunassa tappeluja tai metelöintejä, valtaushuijauksia tms. Jos joku rikkoi lakia, hän joko joutui lähtemään pois piirikunnasta tai tekemään työtä halkomäessä, kun talvella oli tarvetta polttopuista.lähde?
Kesällä "sinisen lipun" saanut karkotettu selvisi kohtalaisen hyvin mm. höyrylaivassa veneessä ja muonavaroilla varustettuna, mutta talvella karkotus oli useimmiten kuolemaksi sille, joka ei osannut selvitä yksin erämaassa. Saluunassa rähinät saattoi ainakin joskus sopia korvaamalla mahdolliset aineelliset vahingot saluunanpitäjälle.
Prostituutiota siedettiin mm. siten ettei puututtu siihen mitä tanssitytöt kotonansa vapaa-aikanaan tekevät. Julkisesti ei saanut esittää eroottisia tanssiesityksiä varsinkaan sen jälkeen kuin tiukka poliisipäällikkö Sam Steele oli saapunut kaupunkiin vuonna 1898. Siveysrikoksiin syyllistynyt joutui Steelen puhutteluun, ei halkomäkeen, mikä riittikin yleensä. Revolvereita ei saanut kantaa, koska oltiin Kanadassa. Silti sai pitää metsästyskivääreitä. Oli yleisesti hyväksyttyä ampua se, joka koetti viedä toisen rännistä kultaa. Kullankaivajat välttelivät visusti toisten rännejä, mutta toisin oli muun muassa kiertelevien rosvojen ja joidenkin ansapyytäjien laita.
Vapaa-aika

Elämä Klondikessa oli paheellista, vapaa-aikojen iloksi oli tarjolla uhkapelejä, viinaa ja tanssityttöjä. Saluunoita oli kymmeniä, ja ne loivat vastinetta yksitoikkoiselle, vaaralliselle ja raskaalle työlle. Saluunat, pelihuoneet ja tanssihallit eivät kuitenkaan olleet sunnuntaisin auki. Kesällä 1898 Dawsonissa oli viisi kirkkoa ja rukoushuonetta.
Ryntäyksen päättyminen

Tuhannet lähtivät Klondikesta Nomeen vuonna 1899 uuteen ryntäykseen ja tällöin Klondiken kultaryntäyksen katsotaan päättyneen. Jo vuonna 1901 ensimmäisessä väestönlaskennassa Dawson Cityn väkiluku oli laskenut 9 000:een ja seuraavan vuoden väkiluku oli alle 5 000. Dawsonin väkilukua alensi mm. Whitehorsen nousu merkittäväksi keskukseksi toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 2000 Dawsonissa asui 1 328 ihmistä.lähde?
Kullankaivuu nykyään

Viimeiset perinteiset kaivokset suljettiin 1960-luvulla. Maansiirtokoneiden kehitys mahdollisti kuitenkin kullankaivuun uudelleen aloittamisen 1980-luvulla. Nykyään Klondikessa toimii muutamia kymmeniä koneelliseen kullanhuuhdontaan perustuvia kultakaivoksia. Nämä ovat usein noin viiden miehen työmaita, joissa kaivinkoneilla kaivettava maa-aines syötetään suuren huuhtomon läpi. Suurimmissa kaivoksissa kaivetaan jopa 50 kiloa kultaa vuosittain.lähde?
Menestystä ja epäonnea

Monet rikastumisesta haaveilleet palasivat Klondikesta varkaiden uhreiksi joutuneina ja heidän oli vaikea palata kotiseutunsa yhteiskuntaan, johon olivat katkaisseet siteet. Ryntäykseen osallistuneista Dawsoniin saapuneista noin 40 000:sta suunnilleen 4 000 rikastui. Näistäkin suurin osa menetti melko pian omaisuutensa tuhlaamalla tai se varastettiin heiltä.
Populaarikulttuurissa

Ryntäystä kuvataan mukana olleen Jack Londonin kirjoissa ja Charlie Chaplinin elokuvassa Kultakuume.lähde?
Disneyn sarjakuvamaailman ankkahahmo Roope Ankka oli kullankaivajana Klondikessa kultaryntäyksen aikaan. Carl Barksin sarjakuvassa Takaisin Klondikeen Roope muistelee aikaa, jolloin hän kaivoi kultaa kuvitteellisessa White Agony Creekin laaksossa. Myöhemmistä sarjakuvantekijöistä Don Rosa on kuvannut teoksessaan Roope Ankan elämä ja teot useammassa luvussa Roopen Klondiken-aikaa. Rosan teoksen aikajanan mukaan tämä sijoittui vuosille 1896–1899.lähde?
Valokuvia

Chilkoot Passin rinne.
Chilkoot Passin "Kultaiset portaat".
Yhdysvaltain ja Kanadan raja Chilkoot Passissa.
Veneenrakennusta Bennett-joella.
Kullankaivajat odottavat pääsyä rekisteröimään valtauksiaan.
Jack Londonin maja Dawsonissa, Yukonissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klondiken kultaryntäys Wikimedia Commonsissa
What Was the Klondike Gold Rush? - Klondike Gold Rush National Historical Park U.S. National Park Service. Viitattu 17.7.2018.
Klondike Gold Rush - Facts & Summary History.com. Viitattu 17.7.2018.
Klondike Gold Rush of 1896 United States History. Viitattu 17.7.2018.
Allen, Douglas W.: Information Sharing During the Klondike Gold Rush (pdf) Simon Fraser University. Viitattu 17.7.2018.
Klondikeen mentiin Yukonjokea pitkin.
Chilkootin solan ylitys.
Klondiken vanha kartta.
Bonanza, Yukon 1898.
Kaivoskuilu ja sivutunneli.
Kullankaivajia odottamassa valtaustensa rekisteröintiä.
Dawson, Yukon 1899.
Five Nights at Freddy’s (elokuva)

| Five Nights at Freddy’s |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Emma Tammi
Käsikirjoittaja:   Scott Cawthon  Seth Cuddeback  Emma Tammi 
Tarina:   Scott Cawthon  Chris Lee Hill  Tyler MacIntyre 
Perustuu:  Scott Cawthonin videopeliin Five Nights at Freddy’s
Tuottaja:   Scott Cawthon  Jason Blum 
Säveltäjä:  The Newton Brothers
Kuvaaja:  Lyn Moncrief
Leikkaaja:   Andrew Wesman  William Paley 
Pääosat:   Josh Hutcherson  Elizabeth Lail  Piper Rubio  Mary Stuart Masterson  Matthew Lillard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Blumhouse Productions  Scott Cawthon Productions  Striker Entertainment 
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   2023-10-2727. lokakuuta 2023  
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 miljoonaa $
Tuotto:  289 miljoonaa $
Katsojat:  100 672 (Suomessa)
Seuraaja:  Five Nights at Freddy's 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Five Nights at Freddy's on yhdysvaltalainen yliluonnollinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut amerikansuomalainen Emma Tammi. Tammi on käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Scott Cawthonin ja Seth Cuddebackin kanssa. Elokuva perustuu Cawthonin luoman samannimisen videopelisarjan ensimmäiseen peliin. Elokuvan pääosissa ovat Josh Hutcherson, Elizabeth Lail, Piper Rubio, Mary Stuart Masterson ja Matthew Lillard.
Cawthon myi videopelisarjansa elokuvaoikeudet jo vuonna 2015. Kuvaukset alkoivat New Orleansissa 1. helmikuuta 2023, ja ne saatiin päätökseen 3. huhtikuuta. Elokuva sai ensi-iltansa 27. lokakuuta 2023.
Elokuva sai kriitikoilta negatiivisen vastaanoton muun muassa animatronisten hahmojen käytön määrän alhaisuudesta ja kauhun puutteesta. Elokuva on tuottanut yli 289 miljoonaa dollaria lipputuloina.
Elokuva saa jatko-osan syksyllä 2025.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Josh Hutcherson  | … |  Mike Schmidt   |
|  Elizabeth Lail  | … |  Vanessa Shelly   |
|  Piper Rubio  | … |  Abby Schmidt   |
|  Mary Stuart Masterson  | … |  Jane-täti   |
|  Matthew Lillard  | … |  Steve Raglan / William Afton   |
|  Wyatt M. Parker  | … |  nuori Mike Schmidt   |
|  Emma Jo Tassin  | … |  nuori Vanessa Shelly   |
|  Kat Conner Sterling  | … |  Maxine ”Max”   |
|  David Lind  | … |  Jeff   |
|  Christian Stokes  | … |  Hank   |
|  Joseph Poliquin  | … |  Carl   |
|  Grant Feely  | … |  vaaleahiuksisen pojan haamu   |
|  Asher Cotton Spence  | … |  koukkua kantavan pojan haamu   |
|  David Houston Doty  | … |  pupun korvia kantavan pojan haamu   |
|  Liam Hendrix  | … |  hattupäisen pojan haamu   |
|  Jophielle Love  | … |  sinisilmäisen tytön haamu   |
|  Tadasay Young  | … |  tohtori Lillian   |
|  Michael P. Sullivan  | … |  Doug   |
|  Lucas Grant  | … |  Garrett Schmidt   |
|  Theodus Crane  | … |  Jeremiah   |
|  Matthew Patrick  | … |  Sparky’s Dinerin tarjoilija   |
|  CoryxKenshin  | … |  taksinkuljettaja   |
|  Kevin Foster  | … |  Freddy Fazbear   |
|  Jade Kindar-Martin  | … |  Bonnie   |
|  Jessica Weiss  | … |  Chica   |
|  Kellen Goff  | … |  Foxyn lauluääni   |
Vastaanotto

Elokuva sai kriitikoiden osalta negatiivisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -kerääjäsivustolta 31 prosenttia kriitikoista on antanut sille negatiivisen arvostelun keskimääräisellä arvosanalla 4,4/10. Keräys perustuu 128 arvosteluun. Pertti Avolan kirjoittamassa Helsingin Sanomien arvostelussa kirjoitettiin, että elokuva ”rämpii kauhun ja fantasian puolivälissä ja solahtaa lopussa vielä eräänlaiseksi sarjamurhaajatrilleriksi”. Episodin Niklas Tirkkonen taas kirjoitti elokuvan ”kaipaavaan parempaa käsikirjoittamista ja pelottavampaa meininkiä”.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Pertti Avola: 
Episodi Niklas Tirkkonen: 
Muropaketti Helinä Laajalahti:
Virkkala

| Virkkala> Virkby |
| --- | --- |

Kaupunki:  Lohja
Suuralue:  Etelä-Lohja
Kaupunginosa nro:  19.
Väkiluku:  7 536 (31.12.2012)
Postinumero(t):  08700
Entinen Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas, kuvattuna Kukkumäen laelta 2008. Oikeassa reunassa näkyvä toimistorakennus on Oy Lohja Ab:n entinen pääkonttori.
Virkkala (ruots. Virkby) on Lohjan 19. kaupunginosa, noin 8 kilometriä Lohjan keskustasta lounaaseen. Virkkalan taajamamaisessa keskustassa on liikeyrityksiä sekä kirjasto, apteekki, ja seurakuntatalo. Pääosa Lohjan ruotsinkielisestä asutuksesta sijaitsi Virkkalan alueella.
Virkkalan kehitykselle antoi alkusysäyksen Kalkki-Petterinä tunnettu vuorineuvos Petter Forsström, jonka vuonna 1915 perustama Lohjan Kalkkitehdas Oy:n Virkkalan kalkkitehdas työllisti parhaimmillaan Virkkalassa noin 1 000 työntekijää. 1990-luvun laman aikana Oy Lohja Ab fuusioitiin Wärtsilän kanssa Metraksi, joka myi tehtaan ruotsalaiselle Euroc-konsernille. Euroc lopetti tehtaan vuonna 1994. Nykyään tehdasalue tunnetaan Kalkkipetterin alueena, ja siellä toimii kymmeniä pienyrityksiä. Virkkalankylän vanha kylä on kuitenkin sijainnut Lohjan kalkkitehtaan pohjoispuolella ja tehtaan alue kuului aikaisemmin Kyrkstad:n kylään, samoin kuin nykyinen Virkkalan keskustan alue, lähes kokonaisuudessaan.
Ristin ala-asteen koulu sijaitsee Virkkalassa, samoin ruotsinkielinen Virkby skola. Yläasteen kouluja ovat ruotsinkielinen Källhagens skola, sekä Järnefeltin yhtenäiskoulu. Virkkalassa sijaitsee myös kaupungin ainoa ruotsinkielinen lukio, Virkby Gymnasium. Yläasteet ja lukio palvelevat myös Siuntion, Inkoon ja Karjalohjan asukkaita.  Virkkalassa avattiin vuonna 2010 pieneläinklinikka, joka tosin on nyttemmin siirtynyt Tynninharjulle.
Virkkalassa aloitettiin mittavat keskustan muutostyöt 2010-luvun alussa, jotka venyivät usealla vuodella aiheuttaen liikeyrityksen lopettamisia ja jotka vähensivät merkittävästi parkkipaikkoja.
Virkkalassa sijaitsevat myös Kulttuuritalo Kässä sekä suojeltu Pähkinäniemen lehtoalue, jossa on luontopolku. Alueella sijainnut tanssilava paloi talvella 2015.
Lohjan seurakunnan Virkkalan kirkon on suunnitellut arkkitehti Mikael Nordenswan, ja se valmistui vuonna 1953.
Tunnettuja virkkalalaisia

Arvid Järnefelt
John Thune

John Thune
John Randolph Thune (s. 7. tammikuuta 1961 Pierre, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on edustanut Etelä-Dakotaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1997–2003 ja senaatissa 3. tammikuuta 2005 alkaen. Hänen nykyinen kautensa senaatissa päättyy tammikuussa 2029. Hän on toiminut Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtajana 3. tammikuuta 2025 lähtien.
Thune oli ensimmäisen kerran ehdolla senaattiin jo vuonna 2002. Senaatinvaalien vuoksi Thune ei hakenut samaan aikaan valittuun Etelä-Dakotan kuvernöörin virkaan, johon hänet oltaisiin hyvin todennäköisesti valittu. Thune hävisi vaaleissa Tim Johnsonille ainoastaan 524 äänellä (0,15 %:n ero). Hän asettui kuitenkin uudelleen ehdolle ja voitti Tom Daschlen 2. marraskuuta 2004 4 508 äänellä (sai 50,5 % äänistä).
Thune on avoimesti kannattanut homoliittojen kieltämistä Yhdysvaltain perustuslaissa.lähde?
Mount Rushmore

Presidenttien kasvot Mount Rushmoren kyljessä: Washington, Jefferson, Roosevelt ja Lincoln.
Mount Rushmore National Memorial on Etelä-Dakotassa, Yhdysvalloissa sijaitsevan Rushmore-vuoren graniittiin veistetty muistomerkki, joka valmistui vuonna 1941. Muistomerkissä ovat jättimäisessä koossa, noin 18 metrin korkuisina, neljän Yhdysvaltain presidentin kasvot. He ovat vasemmalta oikealle George Washington (1732–1799), Thomas Jefferson (1743–1826), Theodore Roosevelt (1858–1919) ja Abraham Lincoln (1809–1865).
Historia

Vuori ennen kasvojen veistämistä.
Valmis veistos samasta suunnasta.
Keskeneräinen veistos
Valmis veistos.
“Mount Rushmoren isäksi” kutsutaan Doane Robinsonia, jonka ajatus jättimäiset veistokset Mustille kukkuloille oli. Robinsonin tavoitteena oli saada vierailijoita houkutelluksi kotiosavaltioonsa. Hän otti elokuussa 1924 yhteyttä kuvanveistäjä Gutzon Borglumiin, joka oli veistämässä kenraali Robert E. Leen kasvoja Stone Mountainiin Georgiassa. Borglum kävi Robinsonin kutsusta Etelä-Dakotassa syyskuussa 1924 ja elokuussa 1925, jolloin hän löysi Mount Rushmore -vuoren. Siitä eteenpäin Robinson alkoi etsiä rahoitusta hankkeelleen. Kongressiedustaja William Williamson sai kongressin rahoittamaan muistomerkin rakentamista. Williamson toimi myös Mount Rushmore National Memorial -seuran presidenttinä.
Borglum valitsi kallioon kuvatut neljä presidenttiä edustamaan Yhdysvaltain historian tärkeimpiä tapahtumia. Washington edustaa Yhdysvaltain syntymää, Jefferson valtion kasvua, Roosevelt valtion kehitystä ja Lincoln valtion säilyttämistä.
Vuori oli saanut nimensä newyorkilaisen asianajaja Charles Rushmoren mukaan, joka työskenteli paikallisten kaivosmiesten palveluksessa 1880-luvun puolivälissä.
Borglum oli 60-vuotias, kun työt aloitettiin Mount Rushmoressa vuonna 1927, ja hän jatkoi niitä lopun ikäänsä. Hän suunnitteli muistomerkin ja johti paikallisista kaivosmiehistä ja muurareista koostunutta suurta rakentajajoukkoa. Borglum olisi halunnut esittää presidentit vyötärön korkeudelle saakka. Tämä ei ehtinyt toteutua.
Vuoren poraaminen aloitettiin seremoniallisesti 10. elokuuta 1927 presidentti Calvin Coolidgen läsnäollessa. Varsinainen poraaminen aloitettiin 4. lokakuuta. Vuoren kaivertaminen vaati lähes 400 ihmisen työpanoksen vuosien 1927–1941 välillä. Yhtään kuolemantapausta ei sattunut koko aikana. Kaivertajat laskettiin vinsseillä vuoren rinteelle. Kivestä 90 prosenttia poistettiin dynamiitilla. Viimeistely aloitettiin kun kaivertamatta oli enää 10–15 senttimetriä. Tässä työvaiheessa työmiehet porasivat kallioon reikiä hyvin lähekkäin ja poistivat niiden välissä olevan kiven käsin. Lopuksi kallio hiottiin sileäksi.
Washingtonin pää paljastettiin virallisesti 1930, Jefferson 1936, Lincoln 1937 ja Roosevelt 1939.
Vuonna 1933 presidentti Franklin D. Roosevelt asetti Mount Rushmoren National Park Servicen toimivallan alle. Valvojaksi asetettiin insinööri Julian Spotts, joka alkoi etsiä tapoja parantaa työn tehokkuutta ja työolosuhteita. Borglum ei pitänyt valtion valvonnan mukaantulosta hankkeeseen. Hän sai palautettua hankkeen hallinnan itse valitsemalleen komissiolle vuonna 1938, mikä antoi hänelle jälleen määräysvallan.
Borglum vietti vuodet 1939–1941 keräten hankkeelle lisärahoitusta. Hänen poikansa Lincoln Borglum valvoi työtä sillä aikaa. Borglumin kuoltua vuonna 1941 Lincoln jatkoi töitä jonkin aikaa, kunnes rahat loppuivat. Hanke julistettiin päättyneeksi 31. lokakuuta 1941.
Vuonna 2005 saksalainen pesulaitevalmistaja Alfred Kärcher GmbH & Co pesi presidenttien kasvot ilmaiseksi. Kasvot pestiin ensimmäistä kertaa.
Takahuone

Patsaiden takana on vuoreen kaivettu huone Hall of Records, joka ei näy turisteille. Sinne oli tarkoitus sijoittaa Yhdysvaltoja koskevia tietoja tulevia sukupolvia varten, muun muassa alkuperäinen itsenäisyysjulistus ja perustuslaki. Huone oli alun perin kuvanveistäjän idea, mutta sitä ei koskaan viimeistelty. Vuonna 1998 sinne sijoitettiin 16 kaiverrettua laattaa.
Populaarikulttuurissa

Vuonna 1959 Mount Rushmore esiintyi Alfred Hitchcockin elokuvassa Vaarallinen romanssi takaa-ajokohtauksen tapahtumapaikkana. Muistomerkki inspiroi Deep Purplen vuonna 1970 julkaistun albumin Deep Purple in Rock kansikuvaa, jossa yhtyeen viiden jäsenen hahmot on esitetty kallioon hakattuina neljän presidentin sijasta. Tim Burtonin elokuvassa Mars hyökkää! (1996) marsilaiset tuhoavat monumentin ja rakentavat sen paikalle omien johtajiensa patsaat. Nukkeanimaatioelokuvassa Team America – maailman poliisi järjestön päämaja sijaitsee kallioluolassa muistomerkin takana. Vuonna 2007 ilmestyneessä seikkailuelokuvassa National Treasure: Salaisuuksien kirja Mount Rushmore on yksi tapahtumapaikoista. Eräässä Red Alert 3 -videopelin tehtävässä Yhdysvaltain presidentti uhkaa Neuvostoliittoa salaisella superaseella, joka on rakennettu Mount Rushmoreen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mount Rushmore Wikimedia Commonsissa
The Hidden Engineering of Mount Rushmore Primal Space -kanavan video kertoo veistoksen toteutuksesta
The Hall of Records, A Not So Secret Room Video kertoo huoneesta veistoksen takana
Kolmiulotteinen malli veistoksesta
Kuvanveistäjä Borglumin alkuperäisen suunnitelman malli, jossa presidentit olisi veistetty vyötärölle asti.
Kuvanveistäjä Gutzon Borglum
Vuori kasvojen veistämisen jälkeen.
George Washington työn alla.
Ilmakuva.
British Academy Film Awards 2012

| British Academy Film Awards 2012 |
| --- | --- |
Aika:  12. helmikuuta 2012
Paikka:  Royal Opera House Lontoo
Juontaja:  Stephen Fry
Kohokohdat
Paras elokuva:  The Artist
Paras brittiläinen elokuva:  Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja
Paras miesnäyttelijä:  Jean Dujardin The Artist
Paras naisnäyttelijä:  Meryl Streep Rautarouva
Eniten palkintoja:  The Artist (7)
Eniten ehdokkuuksia:  The Artist (12)
< 2011 British Academy Film Awards
Vuoden 2012 British Academy Film Awards -palkinnot, lyhyemmin BAFTA-palkinnot, jaettiin 12. helmikuuta 2012 Royal Opera House -oopperatalossa Lontoossa. Stephen Fry juonsi seremonian. Hän on juontanut seremonian aikaisemmin vuosina 2001–2006. Eniten palkintoja voitti elokuva The Artist. Jean Dujardin ja Meryl Streep palkittiin parhaina näyttelijöinä. Vuoden parhaaksi brittiläiseksi elokuvaksi nimettiin Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja.
Palkintoja pidetään hyvinä suunnannäyttäjinä helmikuun lopussa jaettavia Oscar-palkintoja ajatellen.
Kastekappeli

Kastekappeli eli baptisterio on kristillisen kirkon osa tai erillisrakennus, jossa suoritetaan kastetoimituksia. Sen keskeinen elementti on kappelin keskellä oleva kastemalja, joka vanhimmissa kastekappeleissa on kylpyammeen tai pienen uima-altaan kokoinen, jotta siinä voitiin kastaa aikuisia upottamalla heidät kokonaan. Lapsikasteen yleistyessä kastemaljat ovat pienentyneet.
Lateraanikirkon kastekappeli
Vanhin kastekappeli ajoittuu noin vuosiin 233-256 jKr. on löytynyt Syyriasta, Dura Europoksesta. Arkeologiset kaivaukset osoittavat sen sijainneen seurakuntatalon yhteydessä. Vielä käytössä oleva kastekappeli on San Giovanni in Lateranon yhteydessä Roomassa. Monet myöhemmät kastekappelit on rakennettu sen mallin mukaan. Kappelin rakennutti Konstantinus Suuri vuonna 315. 300-luvun lopulle asti se oli ainoa paikka Roomassa, missä ihmisiä kastettiin, ja sielläkin vain kerran vuodessa, pääsiäisenä. 400-luvulta alkaen kristinusko yleistyi, ja kastekappeleita rakennettiin muihinkin kirkkoihin.
Monet kastekappelit on pyhitetty Johannes Kastajalle, esimerkiksi Firenzen kuuluisa Battistero di San Giovanni, joka on ollut alkujaan kastekappeli.lähde?
Espoossa Tapiolan kirkon kastekappelissa on kastemaljana vesiaihe, jonka vesi virtaa jatkuvasti.
Durandus de Saint-Pourçain

Durandus de Saint-Pourçain (Durandus Saint-Pourçainlainen) (n. 1275 Saint-Pourçain, Auvergne – 13. syyskuuta 1332 Meaux) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.
Elämä

Durandus liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan Clermontissa ja valmistui tohtoriksi Pariisin yliopistosta vuonna 1313. Paavi Johannes XXII kutsui hänet Avignoniin toimimaan Rooman kuurian Magister Sacri Palatii -virassa, eli paavin teologina ja pyhien kirjoitusten selittäjänä.
Vuonna 1318 Durandus vihittiin Le Puy-en-Velayn piispaksi, ja hän muutti Meaux'hin vuonna 1326. Durandus tunnetaan nimellä Doctor Resolutissimus, koska hän kannatti uupumatta monia tuon ajan ajattelijoille uusia ajatuksia.
Filosofia ja teologia

Universaalikiistassa Durandus oli nominalisti, joka vastusti aikansa käsiterealismia niin, että skolastiikan kolmannen kauden on joskus katsottu alkaneen hänestä. Hän hylkäsi sekä aistittavat että ymmärrettävät lajit, jotka oli hänen mukaansa keksitty aistihavainnon selittämiseksi, sekä aktiivisen intellektin. Hän kielsi myös individuaatioperiaatteen.
Teologiassa Durandus teki eron luonnollisen tiedon sekä uskon ja ilmoituksen avulla saadun tiedon välille. Tietytyjä opinkohtia, kuten kolminaisuusoppia, ei voi todistaa sisäisesti ristiriidattomaksi, mutta niihin on silti ansiokasta uskoa. Teologian ei hänen mukaansa ollut tiukasti otettuna tiedettä, koska se perustui uskoon, ei tiedon ensimmäisiin prinsiippeihin. Teologiassa oli rittävää tietää, ettei Jumalan inspiroimana voinut erehtyä. Durandus katsoi myös, että kaikki teot olivat peräisin Jumalasta, joka antaa voiman toimia. Sakramentteja hän piti vain välikappaleina, joita ilman armo ei voinut toteutua. Avioliittoa hän ei pitänyt tiukasti otettuna sakramenttina. Durandus katsoi myös, että Kristukselle oli mahdollista olla läsnä ehtoollisen sakramentissa, vaikka leivän ja viinin substanssit säilyisivätkin, toisin sanoen hän ei pitänyt transsubstantiaatio-oppia välttämättömänä.
Paavin määräyksestä tutkielma De statu animarum asetettiin tarkasteluun, ja sen havaittiin sisältävän yksitoista teologista virhettä.
Teoksia

De origine jurisdictionum (julkaistu Pariisissa 1506)
In Petri Lombardi Sententias Theologicas Commentarium (Sentenssien kommentaarit, julkaistu Pariisissa 1508)
De statu animarum (tutkielma pyhien sielujen tilasta niiden erkaannuttua ruumiista)
Kirjallisuutta

Iribarren, I.: Durandus of St Pourçain. A dominican theologian in the shadow of Aquinas.  Oxford:  Oxford Theological Monographs, 2005.
Aiheesta muualla

Schwertner, Thomas: Durandus of Saint-Pourçain Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef