stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juha (vuoden 1937 elokuva)

| Juha |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Nyrki Tapiovaara
Käsikirjoittaja:  Heikki Aho Björn Soldan Nyrki Tapiovaara
Perustuu:  Juhani Ahon romaaniin Juha, 1911
Tuottaja:  Heikki Aho
Säveltäjä:  Helvi Leiviskä
Kuvaaja:  Björn Soldan Olavi Gunnari
Leikkaaja:  Heikki Aho Björn Soldan
Pääosat:  Hannes Närhi Irma Seikkula Walle Saikko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Aho & Soldan
Ensi-ilta:  24. tammikuuta 1937
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juha on Nyrki Tapiovaaran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1937 ja hänen esikoisohjauksensa. Se perustuu Juhani Ahon samannimiseen romaaniin.
Tapiovaaran elokuvaa on luonnehdittu ensimmäiseksi elokuvaksi, jossa Suomen luonto näyttäytyy elimellisenä osana eikä vain taustana tapahtumille. Tarina noudattelee Ahon alkuperäisteosta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Irma Seikkula  | … |  Marja   |
|  Hannes Närhi  | … |  Rajavaaran Juha Karhunen   |
|  Walle Saikko  | … |  Shemeikka   |
|  Tuulikki Paananen  | … |  Anja   |
|  Aino Haverinen  | … |  Shemeikan äiti   |
|  Hilma Vainikainen  | … |  Kaisa   |
|  Ida Kuusela  | … |  anoppi   |
|  Kyllikki Väre  | … |  kesätyttö   |
|  Martta Aho  | … |  3. kesätyttö   |
|  V. Gluskoff  | … |  Shemeikan miehiä   |
|  Ivan Svereff  | … |  Shemeikan miehiä   |
|  V. Lavireff  | … |  Shemeikan miehiä   |
|  nuoriherra Kääriäinen  | … |  Marjan poika   |
|  neiti Filpp  | … |  väkeä Shemeikan pirtissä   |
|  neiti Kristjohan  | … |  väkeä Shemeikan pirtissä   |
|  Lempi Laaksonen  | … |  väkeä Shemeikan pirtissä   |
|  herra Thilipp  | … |  väkeä Shemeikan pirtissä   |
|  Esko Töyri  | … |  väkeä Shemeikan pirtissä   |
|  Maikki Hako  | … |  Irma Seikkulan sijaisnäyttelijä   |
|  Vilho Koskisuo  | … |  Walle Saikon sijaisnäyttelijä rekikuvissa   |
|  Sanni Burtsoff  | … |  Shemeikan morsiamen sijaisnäyttelijä rekikuvissa   |
|  Veikko Kaheinen  | … |  kylän lapsia   |
|  Armas Kaheinen  | … |  kylän lapsia   |
|  Arvi Kaheinen  | … |  kylän lapsia   |
|  Toivo Koskisuu  | … |  kylän lapsia   |
|  Fekla Koskisuu  | … |  puita sahaavat naiset   |
|  Nasti Burtsoff  | … |  puita sahaavat naiset   |
|  Irja Burtsoff  | … |  puita sahaava nainen/korennolla vettä kantava nainen   |
|  Sofia Konoff  | … |  korennolla vettä kantava nainen   |
|  Pekka Murto  | … |  Hannes Närhin sijaisnäyttelijä hiihtokuvissa   |
|  Vivien Soldan  | … |  soolotanssija   |
Syntyhistoria

Juhani Ahon pojat Heikki Aho ja Björn Soldan pyysivät Tapiovaaraa ohjaamaan elokuvan isänsä romaanista, vaikka Tapiovaaran näkemys oli, että elokuvien ei pitäisi pohjautua sovinnaisiin klassisiin kirjallisiin lähteisiin. Lisäksi miehet olivat käyneet sanasotaa syksyllä 1935: Tapiovaara oli kirjoittanut Kinolehteen poleemisia mietteitään lyhytelokuvasta ja saanut ärhäkän vastineen lyhytelokuvavalmistamo Aho & Soldanilta. Pintaa syvemmältä katsoen Juha tarjosi herkullisen pohjan ajattomalle yhteiskuntakuvaukselle ja tarkalle psykologiselle erittelylle. Lisäksi se oli Tapiovaaralle näytön paikka.
Kuvauspaikat

Vuonna 1921 kuollut Juhani Aho ei ollut suosiossa 1930-luvulla. Uusi sukupolvi kapinoi edellisen polven perintöä vastaan. Aho, Soldan ja Tapiovaara kulkivat siis vastavirtaan alkaessaan tehdä Juhasta elokuvaa kesällä 1936. Kuvausryhmä majoittui kahdeksaksi viikoksi Kuusamon pohjoiskolkkaan Kitkajoen yläjuoksulle lähelle Kallunkijärveä. Elokuvan vesimatkat kuvattiin Kitkajoen ja Oulankajoen koskilla. Kuvallinen ennakkosuunnittelu oli tarkkaa. Nyrki Tapiovaaran veli, Tapio Tapiovaara oli mukana sisäkuvien lavastajana ja piirsi kuvasarjoja tukemaan käsikirjoitusta.
Henkilökuvaus

Alkuperäisteos on elokuvasovitukselle ihanteellinen. Henkilöitä on vähän, juoni on selkeä ja käänteet sekä huippukohdat ovat selkeästi esillä. Tapiovaara nosti luonnon hallitsevaan asemaan, hänen kuvakielensä liitti ihmiset elimellisesti ympäristöönsä ja perinteisen ajattelun neljään peruselementtiin, maahan, veteen, tuleen ja ilmaan. Elokuvan sisäkuvia on sanottu maalauksellisen kauniiksi ja voimakkaan tunnelmallisiksi. Tapiovaaran ihmiskuvaus tekee elokuvan päähenkilöistä ajattomia, samalla kun he Aho-tutkija Juhani Niemen määritelmän mukaisesti säilyvät ”perinnekantaisina tyyppeinä”, jotka ”ajautuvat kohtaloihinsa klassisen draaman yleispäteviä lakeja noudattaen”.
Elokuvassa nähdään Irma Seikkula ensimmäisessä pääosassaan. Aikalaiskritiikki kehui Seikkulan tulkintaa Marjasta, kun taas Hannes Närhen ilmaisukeinot Juhan roolissa arvioitiin liian teatraalisiksi. Shemeikkaa tulkinneen Walle Saikon puheilmaisua pidettiin kehittymättömänä, ja hänen kokemattomuutensa sanottiin paistaneen läpi.
Arviot

Aikalaiskriitikoista Vappu Roos (Ilta-Sanomat) kiitti Juhaa nuoren suomalaisen elokuvahistorian ”taiteellisimmaksi kaikista tähänastisista tuotteista”, eikä  ja Aino Aurelan mielestä (Elokuva-Aitta) enää ”tarvitse puhua edistysaskelesta kotimaisen filmituotannon alalla, vaan voidaan jo puhua saavutuksesta ja taidefilmistä kansainvälisten mittojen mukaan”. Joissakin arvioissa katsottiin, kuten Orvo Kärkönen (Aamulehti), että elokuvasta puuttui vauhti: ”Lyyrillinen ja eepillinen kuva on hallitsevampana kuin draamallinen”.
Myöhemmin varauksia ei ole enää esitetty, vaan elokuva on saanut kriitikot luonnehtimaan Tapiovaaraa jo esikoisellaan monia pitkän uran tehneitä näkemyksellisemmäksi elokuvantekijäksi ja itse elokuvaa ”todelliseksi eläväksi klassikoksi” (Pertti Lumirae, Demari). Elokuvassa yhdistyvät herkkään luontokuvaukseen selkeä rakenne ja tarkka kerronta vivahteikkaine luonnealalyyseineen.
Muita Juha-elokuvia

Tapiovaaran ohjaama elokuva on toinen aiheesta tehty filmatisointi, ensimmäinen on Mauritz Stillerin ruotsalainen mykkäelokuva Juha (Johan) vuodelta 1921. Toivo Särkkä on ohjannut Ahon teokseen pohjautuvan Juhan vuonna 1956. Se on ensimmäinen suomalainen kokoillan värielokuva. Aki Kaurismäen ohjaama mykkäelokuva Juha valmistui 1999.
Esitykset

Juha esitettiin televisiossa ensi kerran 10. syyskuuta 1961, päivänä, jolloin Nyrki Tapiovaara olisi täyttänyt 50 vuotta.
Junkers A 35

Turkin ilmavoimien Junkers A 20.
Junkers A 35 oli 1920-luvun alun saksalainen Junkersin valmistama kaksipaikkainen alatasoinen matkustajalentokone, joka oli tarkoitettu sotilas- ja siviilikäyttöön. Koneita käytettiin siviilikäytössä muun muassa postin kuljettamiseen. Junkers A 35 oli edelleen kehitetty versio vuonna 1923 suunnitellusta Junkers A 20 -koneesta. Koneita valmistettiin eri versioina kaikkiaan noin 170 kappaletta Junkersin tehtailla Saksassa, Neuvostoliitossa ja Ruotsissa.
Käyttö Suomessa

Aero Oy vuokrasi Ruotsista Junkers A 25 -vesikoneen 4. heinäkuuta 1928. Alun perin tunnuksella S-71 varustettu kone sai Suomessa tunnuksen K-SALH. Kone oli Suomeen saavuttuaan kolme viikkoa Suomen ilmavoimien kokeilukäytössä, jonka jälkeen Aero käytti sitä postilennoillaan 30. elokuuta 1928 asti. Kone palautettiin 6. syyskuuta 1928 Ruotsiin, josta se päätyi myöhemmin Kiinan ilmavoimien käyttöön.
Käyttäjät

Afganistanin ilmavoimat
Suomen ilmavoimat - yksi kone
Neuvostoliiton ilmavoimat - 20 K53 konetta
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.02200008,22 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.094000015,94 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.05000003,50 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01030.&&&&001 030 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&01600.&&&&001 600 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Junkers L5 -kuusisylinterinen rivimoottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0205.&&&&00205 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0170.&&&&00170 km/h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06300.&&&&006 300 m
Junkers A 35
Jumala ja valtio

| Jumala ja valtio> Dieu et l’État |
| --- | --- |
 Ranskankielisen alkuperäisteoksen kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Mihail Bakunin
Kieli:  ranska
Genre:  anarkismi, filosofia
Kustantaja:  Imprimerie jurassienne, Genève
Julkaistu:  1882
Sivumäärä:  100
Suomennos
Suomentaja:  Jaana Seppänen
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2016
Sivumäärä:  111
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jumala ja valtio (Dieu et l’État) on vuonna 1882 ilmestynyt venäläisen anarkistin Mihail Bakuninin teos, joka julkaistiin postuumisti kuusi vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Se on hänen merkittävin ja laajimmalle levinnyt teoksensa ja yksi anarkistisen liikkeen perusteoksista Pjotr Kropotkinin kirjan Taistelu leivästä (1892) ohella. Sitä pidetään modernin anarkismin alkupisteenä, joka nosti Bakuninin Karl Marxin rinnalle aikakauden suurten vaikuttajien joukkoon, ja samalla anarkismista tuli myös osa vallankumouksellista työväenliikettä.
Taustaa

Bakunin kirjoitti Jumalan ja valtion tekstin helmi-maaliskuussa 1871 eli juuri ennen Pariisin kommuunin perustamista 18. maaliskuuta, joskaan hän ei osallistunut kommuunin tapahtumiin. Sen oli alun perin tarkoitus olla toinen osa laajempaa teosta, jonka nimi oli L’Empire knouto-germanique et la Révolution sociale (”Knoutogermaaninen valtakunta ja sosiaalinen vallankumous”). Ensimmäisen osan piti käsitellä vuosina 1870–1871 käydyn Saksan–Ranskan sodan taustoja sekä Euroopan imperialismin vastaisen toiminnan yleistä historiaa. Dieu et l’État on lähes kaikkien muiden Bakuninin teosten tavoin jäsentelemätön käsikirjoitus, joka sisältää keskeneräisiä lauseita ja pitkiä sivuhuomautuksia. Se myös päättyy kesken katkeavaan lauseeseen. Aiheesta saamaansa kritiikkiin Bakuninin kerrottiin vastanneen, että hänen elämänsäkin koostuu samanlaisista katkelmista.
Jumalan ja valtion toimittivat esipuheineen julkaisukuntoon Carlo Cafiero ja Élisée Reclus, jotka yrittivät Bakuninin jäämistöstä etsiä myös teoksen puuttuvia osia. He joutuivat tekemään joitakin muutoksia alkuperäiseen tekstiin, koska eivät saaneet täysin selvää Bakuninin käsialasta. Lisäksi Cafiero ja Reclus muokkasivat hänen kirjoittamaansa ranskaa kieliasultaan paremmaksi. Myös kirjan nimi on Cafieron ja Reclus’n keksimä, Bakunin oli tarkoittanut sen nimeksi Sophismes historiques de l’École doctrinaire des communistes allemands (”Saksan kommunistisen koulukunnan historiallinen hienostelu”), jolla ei kuitenkaan varsinaisesti ole yhteyttä teoksen sisältöön. Vasta Cafieron ja Reclus’n kuolemien jälkeen selville saatu alkuperäinen nimi oli ilmeisesti tarkoitettu jonkinlaiseksi piikittelyksi Bakuninin kiistakumppanin Karl Marxin suuntaan. Englanniksi Jumala ja valtio käännettiin vuoden kuluttua ilmestymisestään, jolloin sen julkaisi Bostonissa amerikkalainen anarkisti Benjamin Tucker. Muokkaamaton ranskankielinen laitos ilmestyi 1908, ja se puolestaan käännettiin englanniksi kaksi vuotta myöhemmin. Jumala ja valtio on käännetty yli 40 kielelle.
Vuosi Jumalan ja valtion kirjoittamisen jälkeen kansainvälisen työväenliikkeen ensimmäinen internationaali hajosi, kun Marxin kanssa riitaantunut Bakunin ja tätä kannattaneet anarkistit marssivat ulos Haagin kongressista.
Sisältö

Teoksessaan Bakunin linjaa materialistista ihmiskäsitystään, jonka mukaan ihminen ajatuksineen ja pyrkimyksineen on kaiken muun olemassa olevan tavoin pelkkää materiaa. Hän hyökkää erityisen kärkevästi sortajina pitämiään valtiota ja kirkkoa vastaan sekä tuomitsee myös muut ihmisiä alistavat instituutiot. Bakuninin mukaan ihmisten pitää vapautua kaikista auktoriteeteista sekä kaikenlaisista alistajista, sortajista ja hyväksikäyttäjistä. Niiden joukkoon Bakunin laskee teoksessaan papit, kuninkaalliset, valtiomiehet, sotilaat, yritysjohtajat, poliisit, vanginvartijat, poliitikot ja kaikki monopolistit. Teosta on luonnehdittu myös "häväistyskirjoitukseksi".
Kirjallisuutta

Bakunin, Mihail: Jumala ja valtio.  (Alkuteos Dieu et l’État)  Suomentanut Jaana Seppänen. Turku:  Savukeidas, 2016.  ISBN 978-952-268-173-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jumala ja valtio Wikimedia Commonsissa
Teoksen englanninkielinen käännös Bakunin Internet Archive
Teoksen alkuperäistä käsikirjoitusta.
Eelis Jurva

Eelis Jurva.
Eelis Waldemar Jurva (12. joulukuuta 1873 Koski Hl. – 1. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen musiikkikapteeni ja sotilaskapellimestari.
Eelis Jurvan isä oli kanttoriurkuri Aaro Jurva ja sisar kirjailija Aura Jurva. Eelis Jurva opiskeli Helsingin musiikkiopistossa muun muassa Johan Halvorsenin johdolla, samoin kuin kaksi vuotta Leipzigin konservatoriossa, jossa häntä opetti muun muassa Anton Sittin veli Hans Sitt. Jurva työskenteli Helsingin filharmonisen seuran orkesterin ensiviulun soittajana ja 1902–1904 Kansallisteatterin  sekä muidenkin teattereiden orkesterien johtajana. Jurva toimi myös viulunsoiton opettajana. Pohjanmaan Jääkäripataljoonan kapellimestariksi Ouluun Jurva tuli keväällä 1919. Vuonna 1927 hän seurasi Lauri Närettä Karjalan kaartin rykmentin kapellimestarina, jolloin hänet myös ylennettiin musiikkikapteeniksi. Mainitusta virasta Jurva erosi sairauden takia syksyllä 1933.
Kirjallisuutta

Jurva, Aura 1935. Eelis Jurva: Muistelmia veljestäni.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Pekka Juusti

Pekka Juusti (25. kesäkuuta 1931 Säkkijärvi – 2. elokuuta 2009 Kouvola)
oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräinen hallintoneuvos 1981–1986 ja hallintoneuvos 1986–1994.
Juusti tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1951. Lainopin kandidaatiksi hän valmistui 1956 ja hänestä tuli varatuomari vuonna 1960. Hän toimi päätoimisena apulaisena Ikaalisten tuomiokunnassa vuonna 1956 ja Jalasjärven verolautakunnan puheenjohtajana vuodesta 1957. Verojuridiikan tehtävissä Juusti oli myös Hämeenkyrössä vuodesta 1960 ja Kouvolassa vuodesta 1964. Hän oli Kymen läänin verotoimiston vanhempana verotarkastajana vuodesta 1969. Kymen lääninhallituksessa Juusti oli eri tehtävissä 1970-luvulla.
Juustin vanhemmat olivat Herman Juusti ja Niina Johanna (o.s. Vänskä). Puoliso oli Ritva Leena Sinikka (o.s. Lehto). 
Juusti harrasti suunnistusta. Hän oli SVUL:n Kymenlaakson suunnistusjaoston puheenjohtaja vuosina 1969–1970 ja hänelle myönnettiin SUL:n hopeinen ansiomerkki. Hän sai myös Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkin ja komentajamerkin sekä valtion virka-ansiomerkin. Sotilasarvoltaan Juusti oli luutnantti. Hänen asuinkuntansa oli Kouvola.
Juoksenki

Kattilakoski, Tornionjoki
Napapiiri Juoksengissa
Juoksenki on kylä Pellon kunnassa. Se sijaitsee napapiirillä noin 30 kilometriä Pellosta etelään Tornionjoen varrella. Ruotsin puolella rajaa Ylitornion kunnassa sijaitsee Juoksengi-niminen kylä. Kylät olivat samaa kylää vuoteen 1809 asti, jolloin Suomi erotettiin Ruotsista osaksi Venäjää.
Juoksenki ja Ratasjärvi ovat monta kertaa 2000-luvun aikana halunneet irtautua Pellon kunnasta ja liittyä Ylitornion kuntaan. Liittymisestä on järjestetty kyläkyselykin. Viimeksi Juoksengin kyläyhdistys nosti asian esille keväällä 2014, kun Pellon kunta laittoi myyntiin Juoksengissa kyläläisten käytössä olleen Kattilakosken rannan.
Nähtävyydet ja erikoisuudet

Tornionlaakson Napapiiri sijaitsee Pellon kunnassa Juoksengin kylän kohdalla.
Juoksengin lähettyvillä Ajankijärven rannalla on Niemivaaran näköalapaikka, jossa oli yksi ranskalaisen astemittausretkikunnan tukikohdista vuosina 1736-37. Retkikuntaa johti Maupertuis, joka oli Ranskan akatemian jäsen. Hän näki Niemivaaran keijujen ja haltioiden kotina.
Kattilakoski on suurin Pellon kunnan alueella sijaitsevista Tornionjoen koskista, pituutta lähes neljä kilometriä ja putousta noin kahdeksan metriä. Siellä järjestettiin 22.-23.7.2017 Suomen Metsäurheiluliiton SM -tukkilaiskisat, jotka kuuluivat Suomi 100 -ohjelmaan. Tukkilaistoiminta jatkuu vuonna 2019, jolloin järjestetään taas SM-tukkilaiskisat. Ne pidetään 20.7. ja lajeihin kuuluvat koskenlasku ja sauvonta. SM-kilpailut on jaettu Joutsan kanssa, jossa kilpaillaan tukkilaismaratonissa.
Juoksengissa järjestetään myös avovesiuintikilpailu, jossa ylitetään valtakunnan raja, Napapiiri ja aikavyöhyke. Vuonna 2019 tapahtuma on 13.-14.7.
Ratasvaaralla sijaitsevan Luontopolun varrella on "Everstin piilo". Se on piiloluola, jossa eversti Ragnar Nordström piileskeli Valpoa syyskuussa 1945.
Kirjallisuutta

Korteniemi, Tuomo ym. (toim.): Napapiirin kyläkirja : Juoksenki ja Ratasjärvi. Pello : Pohjan väylä, 2006. ISBN 952-5271-46-3.
Juokse poika juokse

| Juokse poika juokse> Run Baby Run |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Nicky Cruz, Jamie Buckingham
Kieli:  Englanti
Genre:  Elämäkerta, Nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Bridge Logos Publishers
Julkaistu:  Yhdysvallat, 1968
Sivumäärä:  360
ISBN:  0882706306
Suomennos
Suomentaja:  Tytti Vanhala
Kustantaja:  (1.) Ristin Voitto, 1970  (24.) Aikamedia, 2007
Julkaistu:  Suomi, 1970–2004
Sivumäärä:  356
ISBN:  9789516053427

Seuraava:  Juoksu jatkuu, 1987
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Juokse poika juokse on Nicky Cruzin vuonna 1968 kirjoittama omaelämäkerrallinen romaani. Kirjassa kerrotaan hänen tarinansa Mau-Mau-jengin johtajana, joka nousee taisteluun huumeita, alkoholismia ja väkivaltaista ilmapiiriä vastaan New Yorkin kaduilla. Spiritistivanhempiensa kiroamasta lapsesta tulee Jumalan avulla siunauksen välikappale, ja tähän muutokseen kirja keskittyy.
Kirjaa on  maailmanlaajuisesti on 40 kielellä myyty arviolta 12 miljoonaa kappaletta. Tarinasta on vuonna 1971 tehty 32-sivuinen sarjakuva sekä vuonna 1998 dokumenttielokuva Run Baby Run.
Evankelista Billy Grahamin mukaan kirja on ainutlaatuinen: siinä on murhenäytelmän, väkivallan ja seikkailun aineksia, minkä lisäksi kaikkein vaikuttavimpana osana Jeesuksen evankeliumin voima.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Niko Jutila

Niko Ju­ti­la (s. 1989) on suomalainen tietokirjaiija ja elo­ku­va-asian­tun­ti­ja.
Hän on kirjoittanut muun muassa kirjan toteutumatta jääneistä suomalaisista elokuvahankkeista sekä Rauni Mollbergin elämäkerran.
15 vuoden ajan hän on ylläpitänyt Elokuvauutiset.fi-verkkosivustoa.
Jutila on kotoisin Teuvalta. Nykyään hän asuu Hyvinkäällä.
Teokset

Kassila, Matti & Jutila, Niko: Härmän lumo ja voima: Etelä-Pohjanmaa elokuvissa. Avain, 2014. ISBN 978-952-304-031-1
Jutila, Niko: Poikki! Toteutumattomat kotimaiset elokuvat. Aviador, 2020. ISBN 978-952-7347-28-7
Jutila, Niko: Molle – Rauni Mollbergin elämä ja elokuvat. WSOY, 2023. ISBN 978-951-0-48057-1
Jutila, Niko: Kytäjän kartanon kolmoissurma. WSOY, 2023. ISBN 978-951-0-49326-7
Jutila, Niko: Kaksi miestä, kuusi surmaa. Docendo, 2024. ISBN 978-952-382-788-2
Toivo Julku

Toivo Valfrid Teofilus Julku (12. lokakuuta 1896 Jaakkima – 11. elokuuta 1941) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat työmies Pärttyli Julku ja Liisa Niukkanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hanna Katariina Jaatisen kanssa.
Opinnot

Julku kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1931. Julku suoritti jääkärialiupseereille järjestetty aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1926 sekä komppanianpäällikkökurssin vuosina 1929 ja 1933 Suojeluskuntain päällystökoulussa. Taistelukoulun luutnanttikurssin hän suoritti vuonna 1937.
Jääkärikausi

Julku liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. elokuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Julku saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin ensin koulutusaliupseeriksi 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kuokkalassa ja etenemiseen Ollilaan ja Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Julku palveli sisällissodan jälkeen edelleen joukkueenjohtajana 5. Jääkärirykmentissä, mistä muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin harjoitus- ja paikallispäälliköksi Vehkalahden suojeluskuntaan. Vehkalahdella hän palveli 5. huhtikuuta 1921 saakka, jolloin siirtyi paikallispäälliköksi Virolahden suojeluskuntaan. Virolahdelta hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1922 harjoituspäälliköksi Myllykosken-Anjalan suojeluskuntaan, missä hän palveli 31. joulukuuta 1922 saakka. Hän erosi suojeluskunnasta 1. maaliskuuta 1923 ja siirtyi työnjohtajaksi Metsäkylän sahalle Vehkalahdelle, missä hän palveli kunnes liittyi uudelleen suojeluskuntaan 15. helmikuuta 1924 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Suonenjoen suojeluskuntaan. Suonenjoella hän palveli 1. helmikuuta 1925 asti, jolloin hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1925 alkaen Joensuun (myöhemmin Pohjois-Karjalan) suojeluskuntapiirin 4. ja 1. heinäkuuta 1928 alkaen 10. alueen sekä 1. marraskuuta 1935 alkaen Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin 5. alueen päälliköksi. Seuraavaksi hän erosi suojeluskunnasta ja astui armeijan palvelukseen 13. marraskuuta 1936 ja hänet sijoitettiin Savon jääkärirykmenttiin, missä hän toimi nuorempana upseerina ja virkaatekevänä komppanianpäällikkönä.
Talvi- ja jatkosota

Julku osallistui talvisotaan 3. Prikaatin konekiväärikomppanianpäällikkönä ja osallistui taisteluihin Taipaleessa. Välirauhan aikana hän toimi 1. Prikaatin 2. pataljoonan komentajana ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin päälliköksi Jalkaväkirykmentti 1:n konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui taisteluihin jatkosodassa Hiitola-Taivallahti akselilla. Hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa Taivallahdessa 11. elokuuta 1941. Hänet haudattiin Haminan sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 13. toukokuuta 1918  Vänrikki 4. tammikuuta 1922  Luutnantti 16. toukokuuta 1927  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Eino A. Jussila

Eino Artturi Jussila (15. kesäkuuta 1900 Messukylä – 10. syyskuuta 1964) oli suomalainen diplomi-insinööri ja rehtori.
Jussilan vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Jussila ja Vilhelmiina Jussila, Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1925. Jussila teki opintomatkat Yhdysvaltoihin 1928–1930 ja Englantiin 1933 sekä 1935.
Jussila toimi Puuteknillisen tutkimuslaitoksen osastoinsinöörinä 1930–1938 ja hän oli Suomen sahateollisuuskoulun rehtorina vuodesta 1938 alkaen. Jussila oli myös Suomen sahateollisuusmiesten yhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 1939 alkaen.
Teoksia

Sahatavaran sinistyminen matkalla vientisatamasta tuontisatamaan. Julkaisu / Puutekniikan tutkimuksen kannatusyhdistys n:o 3. Helsinki 1932
Sahatavaran lajittelu. Julkaisu / Puutekniikan tutkimuksen kannatusyhdistys n:o 19. Helsinki 1936
Sahatavaran käyttö ja laatuvaatimukset ostajamaissa 4, Iso-Britannia ja Irlanti. Julkaisu / Puutekniikan tutkimuksen kannatusyhdistys n:o 26. Helsinki 1937
Sahatavaran kaupallinen lajittelu Suomessa teoksessa Metsätieteellisten tutkimuslaitosten liiton puuntutkimuskomitean kokouksissa elokuun 4-7 päivinä 1938 pidetyt esitelmät. Teknillisiä tiedonantoja / Puutekniikan tutkimuksen kannatusyhdistys r.y. n:o 9. Helsinki 1938
Sahateollisuuskoulu 1921-1946. Sahateollisuuskoulu, Kotka 1947
Kirjallisuutta

Ritva Varis : Sahakoulusta ammattikorkeaan 1921 - 2005. Kymenlaakson ammattikorkeakoulun julkaisuja. Sarja A. Oppimateriaali Nro 8. Kotka 2005 ISBN 9525214613