stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Subwoofer
Rakenne ja toiminta > Elementti

Käytettävä kaiutinelementti on yleensä halkaisijaltaan 20–53 cm. Yksi kotelo voi sisältää useampia elementtejä. Kotelo mitoitetaan useimmiten elementin mukaan. Tärkeimmät elementin suunnitteluun vaikuttavat parametrit ovat:
Resonanssitaajuus (bassolla 10–45 Hz)
Kokonaishyvyysluku (bassolla 0,13–0,6)
Ekvivalenttitilavuus (suuri haarukka)
Lineaarinen liikepoikkeama (varsinkin suljetussa kotelossa)
Voimakerroin (varsinkin bassotorvet)
Mms eli tehollinen liikkuva massa
Induktanssi
DC-resistanssi
Rakenne ja toiminta > Vahvistin

Vahvistin muuttaa linjatasoisen sähköisen signaalin jännitetasoltaan korkeammaksi ja tuottaa matalan lähtöimpedanssin, eli vahvistaa sähköistä signaalia. Vahvistuksen jälkeen sähköinen signaali on riittävän voimakas liikuttamaan kaiutinelementin kalvoa siten, että saadaan aikaan käyttökelpoinen äänenvoimakkuus.
Subwooferia, joka sisältää oman vahvistimensa, kutsutaan aktiivisubwooferiksi ja subwooferia, jossa ei ole omaa vahvistinyksikköä, kutsutaan passivisubwooferiksi. Kaikki subwooferit tarvitsevat vahvistimen toimiakseen, kuten kaikki maailman kaiutinelementit. Suurin ero aktiivi- ja passiivisubwooferien välillä on, ettei passiivisessa subbarissa ole aktiivisia, subwooferkäyttöön räätälöityjä säätöjä, kuten alipäästösuotimen, vaihesäädön sekä subwooferin oman tasonsäädön muokkausmahdollisuuksia.
Passiivista subwooferia ei pidä sekoittaa passiiviseen säteilijään, joka on pelkkä elementti ilman vahvistinkytkentöjä, jota käytetään mm. subwoofereissa.
Aktiivisen subwooferin vahvistin koostuu tyypillisesti etuvahvistimesta ja päätevahvistimesta. Etuvahvistin sisältää signaalin muokkaukseen tarvittavat suotimet ja säädöt, esimerkiksi äänenvoimakkuuden säätimen ja rajataajuudeltaan säädettävän alipäästösuotimen, joka erottaa vain valittua rajataajuutta matalammat osat äänestä subwooferin toistettavaksi. Päätevahvistimen tehtävänä on vahvistaa etuvahvistimen muokkaama signaali kaiutinelementille sopivaksi.
Sijoitus ja säädöt

Alaäänikaiuttimen suositeltu paikka on pääkaiuttimien välissä 1–1,5 metrin päässä lähimmästä seinästä.lähde? Mahdollisen erillisvahvistimen äänenvoimakkuus ei saa olla liian korkea, jottei kokonaistoisto kärsi.selvennä Vaihe säädetään niin, että alaäänikaiuttimen sointi on tarkka ja integroituu hyvin pääkaiuttimien sointiin. Jakotaajuus asetetaan alas pääkaiuttimien alarajataajuuden tuntumaan. Yleensä kannattaa käyttää kahta alaäänikaiutinta, jolloin etuna ovat hyvät säätömahdollisuudet ja parempi integrointi pääkaiuttimiin. Takaseinän läheisyyttä voi hyödyntää sijoittelussa.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Peerless XLS-sarjan kaiutinelementti.
Willie and the Hand Jive

Willie and the Hand Jive on Johnny Otisin tekemä kappale. Hän johti arvostettua kalifornialaista rhythm and blues -yhtyettä nimeltä The Johnny Otis Show, jonka levyttämänä kappale nousi Yhdysvalloissa singletilaston yhdeksännelle sijalle elokuussa 1958. Se oli yhtyeen ainoa Top 10 -hitti Yhdysvalloissa. Yhtyeen levy-yhtiö oli Capitol Records.
Kappaleen syntyyn vaikutti Yhdistyneessä kuningaskunnassa alkunsa saanut tanssivillitys ja se sai jatkokseen singlet ”Willie Did the Cha Cha” ja ”Hand Jive One More Time”.
Myöhemmin kappaleen on levyttänyt muiden muassa Eric Clapton vuoden 1974 albumillaan 461 Ocean Boulevard.
Tyyne Wideman

Tyyne Elovaara (o.s. Wideman, 17. toukokuuta 1920 Vilppula – 4. marraskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen maastohiihtäjä, joka oli lajissaan Suomen parhaita 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa. Hän lopetti uransa vuosi ennen kuin naiset hiihtivät ensimmäisen kerran arvokilpailuissa. Seuratasolla Wideman edusti Mäntän Urheilijoita, Mäntän Valoa ja Valkeakosken Koskenpoikia.

Tyyne Wideman syntyi toukokuussa 1920 Vilppulassa tunti ennen identtistä kaksossisartaan Lydiaa perheeseen, jossa oli aiemmin kahdeksan lasta. Hänen isänsä oli kotitienoillaan tunnettu hiihtäjä. Tyyne Wideman sijoittui Lotta Svärd -järjestön mestaruuskilpailujen 5 kilometrillä viidenneksi vuonna 1939. Vuonna 1941 käytiin Valkeakoskella, jonne Tyyne Wideman myöhemmin muutti, lottajärjestön piirien välinen joukkuekilpailu, jossa oli mukana 29 joukkuetta ja 122 lottaa. Tuossa kisassa Tyyne ja hänen Lydia-sisarensa olivat kärkipään hiihtäjiä.
Vuonna 1948 Tyyne Wideman voitti ensimmäisen kerran TUL:n mestaruuden sekä saavutti SM-pronssia Kerttu Pehkosen ja Siiri Rantasen takana. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui kolmanneksi. Tammikuussa 1949 hän kilpaili Keski-Euroopassa ja sijoittui Kerttu Pehkosen voittamissa kilpailuissa Grindelwaldissa viidenneksi ja Contamines'ssa kolmanneksi. SM-hiihdoissa hän voitti vihdoin Kerttu Pehkosen ja otti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. Salpausselällä Wideman sijoittui toiseksi minuutin ja seitsemän sekuntia Pehkoselle 10 kilometrin matkalla hävinneenä. Ruotsin hiihtokisoissakin Wideman sijoittui toiseksi.
Vuonna 1950 Wideman osallistui kilpailun ulkopuolisena Moskovan kaupungin mestaruuskilpailuihin ja voitti sekä viiden että kymmenen kilometrin kilpailut. SM-kisoissa hän voitti 10 kilometrillä mestaruuden ennen Kerttu Pehkosta Salpausselällä hän sijoittui kolmanneksi hävittyään vain kolme sekuntia Pehkoselle ja kaksi sekuntia Lydia Widemanille. Ruotsin hiihtokisoissa Östersundissa hän sijoittui toiseksi Kerttu Pehkosen takana. Vuonna 1950 Wideman voitti myös TUL:n mestaruuden.
Vuonna 1951 Tyyne Wideman voitti Suomen-mestaruuden 10 kilometrin, jolla kaksossisar Lydia sijoittui toiseksi, lisäksi myös viestissä, jossa hän hiihti Valkeakosken Koskenpoikien joukkueessa. Salpausselällä Tyyne Wideman voitti minuutin ja 13 sekunnin erolla Lydiaan. Ruotsin hiihtokisoissa Sundsvallissa Wideman ja Siiri Rantanen ottivat kaksoisvoiton. Widemanin saavutuksiin talvella 1951 kuuluivat vielä Kokkolan hiihtojen voitto sekä TUL:n mestaruus. Tuon talven jälkeen hän lopetti hiihtouransa. Seuraavana talvena naishiihtäjät kilpailivat ensi kertaa olympialaisissa, ja kultaa voitti Lydia Wideman.
Tyyne Widemanin aviomies Gunnar Elovaara oli hiihdon olympiavalmennusleirien vetäjä päävalmentaja Veli Saarisen kanssa vuosina 1947–1948 sekä TUL:n hiihtovalmentaja vuosina 1948–1951.
Saavutukset

SM-kilpailuissa 10 kilometrillä kultaa 1949, 1950 ja 1951 sekä pronssia 1948, 3 × 5 kilometrillä kultaa 1951
TUL:n mestaruus 1948, 1950 ja 1951
Salpausselän Kisoissa voitto 1951, 2. sija 1949, 3. sija 1948 ja 1950
Ruotsin hiihtokisoissa voitto 1951, 2. sija 1949 ja 1950
Kokkolan hiihtokisoissa voitto 1951
Aiheesta muualla

Elovaara, Tyyne & Nordman, Liisa: Kuvia Tyyne Elovaaran, o.s. Wideman, albumista valt.helsinki.fi.  2001. Arkistoitu 19.6.2008. Viitattu 12.8.2010.
Wilanówin palatsi

Wilanówin palatsi kuninkaallisen puutarhan suunnalta
Palatsin ruokasali
Wilanówin palatsi on kuninkaallinen palatsi Varsovassa. Puolan kuningas Juhana III Sobieski rakennutti palatsin itselleen 1600-luvun lopulla Puolan saavutettua merkittäviä voittoja turkkilaisten armeijasta.
Kuningas rahoitti palatsin rakentamisen itse, ja se oli hänen yksityistä omaisuuttaan. Hän osti paikalle jo aiemmin rakennetut perustukset 1677 ja aloitti palatsin suunnittelut välittömästi. Palatsin suunnittelijaksi hän valitsi italialaisen Agostino Loccin. Palatsin ensimmäinen versio oli vaatimaton, joten 1681 aloitettiin toinen rakennusvaihe, suunnittelijana jälleen Locci. Palatsia laajennettiin aina Sobieskin kuolemaan 1696 asti.
Palatsi on barokkityylinen. Sen läheisin esikuva rakenteen kannalta on Rooman Villa Pamphili. Sobieski keräsi palatsiin runsaasti taidetta, etenkin alankomaalaista, mutta myös ranskalaista, italialaista, kiinalaista ja islamilaista. Sobieskin kuoltua palatsin myöhemmätkin omistajat kartuttivat sen taidekokoelmaa, joka on nykyisin hyvin laaja.
Juhanan poika Konstantin myi palatsin vuonna 1720, minkä jälkeen sen omistivat ja sitä laajensivat vuorollaan useat Puolan tärkeimmistä magnaattisuvuista. Palatsista tuli julkinen museo 1805. Puolan valtio kansallisti palatsin 1945 ja teki siitä Varsovan kansallismuseon osan. Vuonna 1954 palatsi restauroitiin ja sen yhteyteen rakennettiin puisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilanówin palatsi Wikimedia Commonsissa
Palatsimuseon kotisivu
Archie Williams

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Archie Williams |  Archie Williams |  Archie Williams |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 400 metriä |  |
Archie Williams (1. toukokuuta 1915 Oakland, Kalifornia – 24. kesäkuuta 1993 Fairfax, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Archie Williams nousi vuonna 1936 tuntemattomuudesta suoraan 400 metrin juoksun huipulle. Hän juoksi Yhdysvaltain yliopistojen mestaruuskisojen alkuerässä maailmanennätyksen 46,1 Chicagossa 19. kesäkuuta. Berliinin olympiakisoissa Williams voitti kultaa ajalla 46,5 (epävirallinen sähköaika 46,66). Yhdysvallat päätti tulla toimeen 4 × 400 metrin viestissä ilman Williamsia ja muita henkilökohtaisen 400 metrin juoksijoita, ja viestin kultamitalin voitti Iso-Britannia. Kaksi viikkoa myöhemmin Yhdysvallat ja Brittiläisen Kansainyhteisön joukkue kohtasivat Lontoossa, ja sillä kertaa amerikkalaisilla olivat Williams ja muut parhaat miehet mukana 4 × 440 jaardin viestijoukkueessa. Amerikkalaiset jäivät tälläkin kertaa toiseksi, ja molemmat joukkueet saivat maailmanennätyksen alittavan ajan 3.10,6. Williams lopetti juoksu-uransa vuonna 1936 vasta 21-vuotiaana. Hän oli 400 metrin juoksun ensimmäinen tummaihoinen olympiavoittaja.
Volmar Wikström

Volmar Valdemar Wikström (27. joulukuuta 1889 Parainen - 10. kesäkuuta 1957 Helsinki) (kirjoitettu myös muodossa Volmar Vikström) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Wikström saavutti olympiahopeaa Pariisin 1924 olympialaisten vapaapainissa.
SM-tasolla Wikström voitti SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1914 alle 67,5 kg:n sarjassa sekä vapaapainissa 1924 alle 72 kg:n sarjassa.
Aktiiviuransa jälkeen hän toimi Helsingin Atleettiklubin puheenjohtajana 1925–1934 ja 1950–1951, Suomen Nyrkkeilyliiton puheenjohtajana 1934 sekä ammattinyrkkeilypromoottorina.
Saavutuksia

olympiahopeaa Pariisi 1924 (vapaapaini, sarja 66 kg)
MM-hopeaa Helsinki 1921 (kreikkalais-roomalainen paini, 75 kg)
EM-kultaa Wien 1914 (kreikkalais-roomalainen paini, 67,5 kg)
PM-kultaa 1919
SM-kultaa 1914 (kreikkalais-roomalainen paini, 67,5 kg) ja 1924 (vapaapaini, 72 kg)
Johann Wilde

Johann Wilde (s. Baijeri) oli baijerilainen viulunsoittaja ja muusikko 1700-luvulla, joka keksi neulaviulun ja antoi osaltaan alkusysäyksen harmonin ja harmonikan varhaisten esimuotojen kehittämiselle.
Ura

Wilden tiedetään olleen baijerilaissyntyinen. Hän keksi neulaviulun, lähteistä riippuen joko 1740 tai 1744.
Johann Wilde vaikutti Pietarissa vuodet 1741–1764, jolloin hän oli pääasiassa orkesteriviulistina. Hän tuli tunnetuksi hankittuaan haltuunsa kiinalaiset suu-urut, joita soittamalla hän sai suurta suosiota kaupungin seurapiireissä. Christian Kratzensteinin kerrotaan kuulleen Wilden suu-urkujen soittoa Pietarissa. Kratzenstein viehättyi kuulemaansa vapaalehdykkäsoittimeen niin, että hän alkoi kehitellä omaa versiota eteenpäin, josta lähtenyt kehitys lopulta johti palkeella ja urkukoskettimistolla varustettuun Kirsnikin harmonicaan sekä Georg Voglerin kehittämään harmoninkaltaiseen soittimeen, organochordiumiin.
When It's Lamp Lighting Time in the Valley

Countryballadista "When It's Lamp Lighting Time in the Valley" tuli Suomessa ikivihreä Usko Hurmerinnan sanoittamana ja Harmony Sistersin (kuvassa) tulkitsemana. Suomenkielisen version nimi on "Kodin kynttilät".
When It's Lamp Lighting Time in the Valley (myös "When the Lamplight Shine in the Valley") on yhdysvaltalainen countryballadi vuodelta 1933. Valssimelodiaan sovitetun sävellyksen tekivät  Joe Lyons, Sam C. Hart ja The Vagabonds. Kappale oli yksi vuoden 1933 menestyssävellyksistä. Myöhemmin sen levyttivät muun muassa Marty Robbins, Tex Ritter ja Wayne King. Laulu kertoo miehestä, joka kaipaa kaukana laaksossa asustelevaa äitiään. Suomessa balladi tunnetaan nimellä "Kodin kynttilät" esittäjänään muun muassa Harmony Sisters. Se on eräs jatkosodan ajan kestävimmistä kevyen musiikin teoksista Suomessa.
Skandinaaviset versiot

Ruotsissa "When It's Lamp Lighting Time in the Valley" tunnetaan Nils Hellströmin sanoittamana versiona "När ljusen tändas där hemma". Norjankielisen version nimi on "Når lysene tennes der hjemme". Ruotsinkielisen version levyttivät Arne Hülphers sekä duo Sven-Olof Sandberg ja Eckert Lundin vuonna 1935. Myös useita muita ruotsinkielisiä versioita on levytetty, muun muassa Kikki Danielsson 1987. Alkuperäinen amerikkalaisversio on nelisäkeinen, ruotsinkielinen versio puolestaan kaksisäkeinen.
Ruotsinkielisessä versiossa vanhuuteensa ennättänyt henkilö istuu hämärätunnin aikaan ikkunan äärellä ja alkaa kaivata synnyinseudulleen: "Var gång skymningen stilla	sig sänker mina tankar till hemmet då går --- Jag är gammal och sitter och drömmer om min barndom som snabbt rann förbi". 1930-luvulla sen tulkittiin viittaavan Ruotsista Yhdysvaltoihin muuttaneen henkilön kaipuuksi synnyinmaahansa; sittemmin ruotsalaista versiota on alettu pitää ennen kaikkea joululauluna. Norjalainen versio on samantyyppinen kuin ruotsalainen: "Hver gang skumringen stille seg senker mine tanker til hjemmet da går --- Jeg er gammel og sitter og drømmer om min barndom som fort rant forbi".
Kodin kynttilät

Suomessa "When It's Lamp Lighting Time in the Valley" tunnetaan Usko Hurmerinnan sanoittamana versiona "Kodin kynttilät" (version alkuperäinen nimi on "Kynttilöiden syttyessä"). Hurmerinnan sanoittama versio on hengeltään alkuperäissanoituksen kaltainen. Laulun kertoja kaipaa menneeseen aikaan, lapsuuskotiinsa. Alkuperäisversiossa kertojan henkilöhistoria yksilöidään tarkemmin kuin suomalaisessa versiossa: "She knows not the deeds I have done. But I'll change all my ways and go see her / For she knows not the crime that I've done. But I'll change all my ways and I'll meet her". Myös maantiede laaksoineen ("When it's lamp lighting time in the valley then in dreams I go back to my home") on jätetty pois suomalaisversiosta, jossa vanhuuteensa ehtinyt mies tai nainen laulaa kynttilöistä, kodin lämmöstä ja illan rauhasta: "Illan rauha kun syliin maan sulkee, varjot puistojen kun hämärtäy --- Nyt oon vanha ja ikkunan luona istun katsellen yön tähtihin".
"Kodin kynttilät" levytti ensimmäisen kerran Reino Armio vuonna 1936. Harmony Sistersin 1942 levyttämänä "Kodin kynttilöistä" tuli jopa legendaarinen, ja se oli eräs suomalaisten rintamasotilaiden toivotuimmista sävelteoksista. Harmony Sistersin esittämän version sovitti George de Godzinsky.
Sävelsiskot levytti "Kodin kynttilät" Olavi Virran kanssa vuonna 1950. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Mauno Kuusisto vuonna 1959, Eino Grön 1964 ja Reijo Taipale 1996. Amerikansuomalainen muusikko Viola Turpeinen puolestaan teki kappaleesta oman harmonikkaversionsa.
Lähteet ja viitteet

↑  Bagh, Peter von: Sininen laulu - itsenäisen Suomen taiteiden tarina, s. 201.  (Kuvateksti)  Helsinki:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 2007.  ISBN 978-951-0-32895-8
↑  Svensk Mediedatabas: När sol går ned. Vals-serenad (Gun och S. O. Sandberg) ; När ljusen tändas där hemma. Vals (Joe Lyons, Sam C. Hart, The Vagabonds, Nils Hellström) smdb.kb.se. Viitattu 20.12.2015.
↑  Kotikirjaston uumenista: 25. Kodin kynttilät phpoint.fi. Viitattu 20.12.2015.
1 2  Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901 - 1999. Haku: Kappale: Kodin kynttilät aanitearkisto.fi. Viitattu 20.12.2015.[vanhentunut linkki]
↑  Pomus / Harmony Sisters pomus.net. Arkistoitu 9.1.2016. Viitattu 20.12.2015.
↑  Ajan patinaa: Kodin kynttilät vartsi.net. Viitattu 20.12.2015.
↑  Pomus / Harmony Sisters pomus.net. Viitattu 20.12.2015.
↑  Muistikuvaputki: Haussa olis Kodin kynttilät... yle.fi. Arkistoitu 25.12.2015. Viitattu 20.12.2015.
Aiheesta muualla

Soundcloud: When the Lamplight Shine in the Valley (Tyros 3)
Lamplighting Time In The Valley Lyrics (Arkistoitu – Internet Archive)
När  ljusen  tändas  därhemma / Kynttilöiden  syttyessä
Suomalaisen musiikin historia: Haku: Kodin kynttilät (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Elävä arkisto: Suomikantrin esihistoriaa 1 / Reino Armio: Kynttilöiden syttyessä, audio 3:16
Yle Elävä arkisto: Harmony Sisters laulaa / Kodin kynttilät, audio 3:13
Who’s That Girl (elokuva)

| Who’s That Girl |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Foley
Käsikirjoittaja:  Andrew Smith
Tuottaja:   Rosilyn Heller  Bernad Williams 
Säveltäjä:  Stephen Bray
Kuvaaja:  Jan de Bont
Leikkaaja:  Pembroke J. Herring
Pukusuunnittelija:  Deborah Lynn Scott
Pääosat:   Madonna  Griffin Dunne  Haviland Morris 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  The Guber-Peters Company
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   7. elokuuta 1987  Suomi: 16. lokakuuta 1987 
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Who’s That Girl on James Foleyn ohjaama yhdysvaltalainen screwballkomediaelokuva vuodelta 1987. Sen pääosissa olivat Madonna ja Griffin Dunne. Se on uusi versio Howard Hawksin klassikkokomediasta Hätä ei lue lakia (1938).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Madonna  | … |  Nikki Finn   |
|  Griffin Dunne  | … |  Loudon Trott   |
|  Bibi Besch  | … |  Ms. Worthington   |
|  John McMartin  | … |  Simon Worthington   |
|  John Mills  | … |  Montgomery Bell   |
|  Haviland Morris  | … |  Wendy Worthington   |
|  Coati Mundi  | … |  Raoul   |
|  Drew Pillsbury  | … |  etsivä Doyle   |
|  Robert Swan  | … |  etsivä Bellson   |
Soundtrack

Elokuvan soundtrack on Who’s That Girl.
Arvostelut

Erkki Huhtamo kuvasi elokuvaa ensi-illan jälkeen Filmihullussa degeneroituneeksi toisinnoksi 1930-luvun screwball-komediasta. Hänen mielestään elokuva oli ”veltosti ”ohjattu”” ja ”kehnosti näytelty.
Tapani Maskulan arvostelu elokuva televisioesityksen yhteydessä 1992 oli myönteinen. Hän kirjoitti: ”Mitä enemmän teoksiin tulee ajallista etäisyyttä, sitä selvemmin ne paljastavat ansionsa pinnallisten muotikuohujen alta.” Hän piti sitä ”riemastuttavana” versiona Hätä ei lue lakia -elokuvasta. Hän valitti kuitenkin, ettei kaikkia hauskoja oivalluksia pystytä kytkemään tyydyttäväksi kokonaisuudeksi.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen teilaa elokuvan erittäin kevyeksi komedianlatuskaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Sylvain Wiltord

Sylvain Wiltord
Sylvain Wiltord (s. 10. toukokuuta 1974 Neuilly-sur-Marnessa, Ranskassa) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seuratasolla Wiltord pelasi ammattilaisuransa alkuvuosina Rennesissä 1992–1997 ja Girondins Bordeaux'ssa 1997–2000. Hän voitti Ranskan mestaruuden 1999 ja oli samaisena vuonna liigan paras maalintekijä (22 osumaa). Englantilaisseura Arsenalissa hän pelasi vuosina 2000–2004 ja voitti liigamestaruuden vuosina 2002 ja 2004 sekä FA Cupin vuosina 2002 ja 2003. Vuonna 2004 Wiltord siirtyi Lyoniin, jossa hän voitti kolme Ranskan mestaruutta. Elokuussa 2007 hän palasi takaisin Rennesin joukkueeseen. Viimeisinä pelivuosinaan hän edusti Marseillea, Metziä ja Nantesia.
Ranskan maajoukkueessa Wiltord pelasi 92 ottelua ja teki 26 maalia. Hän oli mukana voittamassa mestaruutta EM-kisoissa 2000. Hän tuli vaihdosta kentälle kahden ensimmäisen ottelun loppuminuuteilla ja pelasi kolmannessa alkulohko-ottelussa avauskokoonpanossa Ranskan varmistettua jatkopaikkansa jo kahden ottelun jälkeen. Puolivälierässä hän ei pelannut. Välierässä hän pääsi vaihdosta kentälle 72. minuutilla tilanteen ollessa tasan 1–1, ja Ranska sai voiton ratkaisseen rangaistuspotkun ja "Kultaisen maalin" Wiltordin lauottua jatkoajan lopulla pallon portugalilaisen Abel Xavierin käteen. Loppuottelussa Wiltord pääsi vaihtopelaajana kentälle 58. minuutilla ja teki 1–1-tasoitusmaalin aivan varsinaisen peliajan lopussa. Jatkoajalla Ranska voitti "Kultaisella maalilla".
MM-kilpailuissa 2002 Wiltord pelasi avauskokoonpanossa Ranskan kaikissa kolmessa ottelussa mutta tuolloin Ranska jäi alkulohkossaan viimeiseksi tekemättä maaliakaan.
William Yorkilainen

William Yorkilainen tai William FitzHerbert (k. 8. kesäkuuta 1154) oli Yorkin arkkipiispa. Hän kohtasi vastarintaa sisterssiläisiltä, joihin kuului vuosina 1147–1153 arkkipiispana toiminut Henry Murdac.
Sisterssiläiset väittivät Williamin ostaneen arkkipiispuutensa rahalla. Toiset sanoivat hänen ystävyytensä kuningas Tapaniin antoi hänelle vaalissa etulyöntiaseman. Tapanin veli ja Winchesterin piispa Henry Bloislainen vihki Williamin virkaansa. Asiat mutkistuivat kun hän ei saanut palliumiaan ennen kuin sen lähettänyt paavi kuoli ja Kirkkovaltion lähettiläs vei sen takaisin Roomaan. Uusi paavi oli sisterssiläinen ja kannatti Williamin vastustajia. Hän matkusti Roomaan vakuuttaakseen paavin sopivuudestaan virkaan, mutta tämä pidätti hänet virantoimituksesta. Rheimsin kirkolliskokous vuonna 1147 erotti hänet, minkä jälkeen hän vietti useita vuosia munkkina Winchesterissä.
Paluu Yorkiin ja viimeiset vuodet

Paavin vaihduttua hän sai virkansa jälleen takaisin. Suuri väkijoukko kokoontui sillalle ottamaan häntä vastaan hänen palatessaan Yorkiin, jolloin silta sortui. Kukaan ei kuitenkaan loukkaantunut. William kuoli noin kuukausi tämän jälkeen vuonna 1154. Arkkidiakoni Osbert Bayeuxlaista syytettiin hänen myrkyttämisestään. William kanonisoitiin 18. maaliskuuta 1226.
Käännös suomeksi
Ragnar Wikström

Ragnar Wikström (22. tammikuuta 1940 Kokkola – 23. heinäkuuta 2007 Helsinki) oli diplomi-insinööri ja taitoluistelija.
Ragnar Wikström syntyi tammikuussa 1940 Kokkolassa, jossa hänen perheensä oli evakossa. Hän oli äitinsä puolelta sukua olympiavoittaja Walter Jakobssonille. Wikström oli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Suomen paras miestaitoluistelija. Hän voitti nuorten Suomen mestaruuden 1956 ja sen jälkeen kymmenen aikuisten Suomen mestaruutta joista yhden pariluistelussa. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti kahdesti nuorten ja kahdesti miesten sarjassa. Kilpailu-uransa jälkeen hän toimi seuransa Helsingfors Skridskoklubbin puheenjohtajana ja valmentajana. Vuodesta 1999 hän valmensi Nummelassa kehitysvammaisia taitoluistelijoita, joista kaksi osallistui Naganossa 2005 kehitysvammaisten Special Olympics -kisoihin.
Wikström valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusosastolta 1964. Hän toimi geotekniikan suunnittelu- ja konsultointitehtävissä muun muassa Helsingissä Ateneumin perustusten korjauksessa ja Rautatientorin metroaseman ja Arabianrannan asuntoalueen rakentamisessa sekä Tukholmassa Vanhan valtiopäivätalon perustusten korjauksessa ja Kungsträdgårdenin metroaseman rakentamisessa.
Saavutukset taitoluistelussa

PM-kultaa yksinluistelussa 1963–1964
PM-hopeaa yksinluistelussa 1960–1962
PM-pronssia yksinluistelussa 1958–1959, 1968 ja 1970
SM-kultaa yksinluistelussa 1957–1958, 1960–1964, 1967 ja 1969
SM-kultaa pariluistelussa 1962 (parina Eeva Sjögren)