stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Capoeira
Ottelu > Liikkeitä

Ginga-liike.
Aú de Frente -kärrynpyörä.
Martelo em Pe -potku.
Rasteira de Costa -potku.
Musiikki ja soittimet

Rytmiä capoeiristoille soitetaan berimbaulla. Se on puun kuten biribapuun varresta valmistettu, noin seitsemän kämmenmittaa ja halkaisijaltaan pari kämmenmittaa paksu soitin. Päästä päähän on viritetty kieli. Ääntä vahvistava kaikukoppa on kuiva pullokurpitsa, jossa on ympyränmuotoinen aukko. Berimbauta on kolmea tyyppiä matalaäänisestä korkeaääniseen. Soitinta pidetään vasemmassa kädessä. Soittimella voidaan tuottaa kaksi eri ääntä puukepin ja kolikon avulla. Berimbaun rytmit voivat olla luonteeltaan erilaisia, esimerkiksi hitaita tai nopeita, tai harmonisia tai ei-harmonisia. Erilaisten rytmien kautta määrätään tanssin luonne.
Muita capoeiran soittimia ovat pandeiro-tamburiini ja atabaque-rumpu sekä agogô, kaksiosainen lehmänkello, ja reco-reco, raspi.
Berimbaun rytmejä säestetään laululla. Lauluja on kolmen tyyppisiä. Corridosissa solisti laulaa yhden säkeen ja kuoro vastaa samalla kertosäkeellä. Quadrasissa solisti improvisoi neljä säettä ja kuoro vastaa aina samalla kertosäkeellä. Laidanha-laulussa, joka lauletaan ennen pelin alkamista, solisti laulaa ensin yksin ensimmäisen osan ja sen jälkeen kuoron kanssa kuoron vastatessa hänelle toistamalla hänen sanansa. Capoeiran laulujen sanoituksissa on opetuksia, käyttäytymissääntöjä ja elämänfilosofiaa. Moni laulu viittaa johonkin candomblé-yksikköön.
Tyylit ja taistelutavat

Capoeiran kaksi päätyyliä ovat capoeira de angola ja capoeira regional.
Tyylit ja taistelutavat > Capoeira de angola

Capoeira de angola -tyyli on pääosin rauhallisempaa, raskaampaa ja täynnä erilaisia riittejä sekä tapoja. Angola-tyylissä tärkeää ovat erilaiset tapahtumat, kuten passo-á-dois, jossa ottelijat kohtaavat hetkellisesti tiettyjen sääntöjen mukaan. Capoeira angolat ovat monitasoisia ja saattavat toisinaan kiihtyä erittäin nopeiksikin. Angola-tyyliä pidetään perinteisempänä capoeiran tyylinä.
Mestre Pastinhan  (Vicente Ferreira Pastinha) elämäntyö hänen nimeämänsä capoeira de angola -tyylisuunnan kohdalla on myös ollut hyvin merkittävää capoeiran nykytilaa ajatellen. Mestre Pastinha avasi capoeira de angola -koulun vuonna 1941. Siellä Pastinhan ideologian mukaista capoeiraa alettiin opettaa ensimmäistä kertaa systemaattisesti. Pastinhan tavoitteena lienee ollut, samoin kuin Bimballa, säilyttää capoeiran kulttuurillinen rikkaus sekä samalla hankkia capoeiralle tietynlainen urheilullinen status. Pastinhan perintöä kunnioittavat nykyään monet capoeira de angola -tyylisuuntaa harjoittelevat capoeiraryhmät keltamustissa univormuissaan.
Mestre Pastinha tuli tunnetuksi capoeiran filosofina monien aforismiensa vuoksi. Mestre Pastinha sokeutui elämän loppuaikana ja kuoli 92 vuoden ikäisenä vuonna 1981 köyhänä ja hylättynä pienessä huoneessaan Brasilian viranomaisten suljettua Largo do Pelourinholla sijaitsevan koulun luvaten avustaa uuden koulun perustamisessa. Pastinha ei kuitenkaan koskaan saanut tätä luvattua koulua. Capoeira de angola jäi kuitenkin elämään.
Tyylit ja taistelutavat > Capoeira regional

Capoeira regional on tyyliltään nopeaa, ilmavaa ja akrobaattista. Regional-tyylin pelaajia voi nykyään nähdä useiden yhtyeiden musiikkivideoissa ja joissakin mainoksissa. Kuten angola-tyylissäkin, musiikki ja kulttuuri ovat tärkeässä osassa myös regional-tyylissä. Osittain laulut ovat samoja mutta esimerkiksi berimbaulla soitettava rytmi on erilaista sekä musiikin tahti on usein nopeampaa. Laulut lauletaan brasilianportugaliksi.
Bahiassa capoeiran erään osa-alueen koodisto muokkautui uudestaan, kun muista capoeiratyyleistä erottui regional-tyylisuunta 1930-luvulla. Capoeira regional -koulukunta henkilöityi hyvin vahvasti mestre Bimbaan (Manoel dos Reis Machado), joka lisäsi oppimaansa capoeiraan muista kamppailulajeista vaikutteina tulleita kamppailu- ja taistelutekniikoita, opetusmenetelmiä, uusia ottelumuotoja ja keskiluokkaisuutta. Esimerkiksi jogo de cinturan akrobaattiset ainekset toivat lajiin lisää näyttävyyttä. Bimban capoeira regional, kuten sitä nykyään kutsutaan, sai aluksi nimityksen "bahialainen taistelulaji" (port. luta regional baiana). Myöhemmin nimi capoeira regional vakiintui käytäntöön. Bimban esittelemiin uutuuksiin kuului opetusmenetelmien osalta esimerkiksi valmiiksi suunniteltuja pariharjoituksia, musiikissa Bimba ansioksi luetaan esimerkiksi íuna-rytmin kehittäminen. Bimban suurin saavutus lienee silti ollut capoeiran tietynlainen keskiluokkaistaminen erilaisten seremonioiden, avoimien kurssien ja kamppailullisen käyttäytymiskoodiston kautta.
Suomessa

Suomeen capoeiran toi Amsterdamista vuonna 1989 Claudio Lemos. Hän piti Suomessa kursseja, joiden osanottajat jatkoivat lajin harrastamista ja vakiinnuttivat sen Suomeen. Vuonna 1995 pääkaupunkiseudulla perustettiin Capoeira Capital ry, jonka tavoitteena on tehdä capoeiraa Suomessa tunnetuksi. Capoeira-tapahtumia ja vyöjuhlia järjestetään nykyisin eri puolilla Suomea, ja seuroja löytyy kaikista suurimmista kaupungeista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Capoeira Science (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Capoeira Força Natural (suomeksi)
Capoeira Capital Ry
Jogar capoeira ou Danse de la guerre. Maalaus vuodelta 1835.
Taistelevia neekereitä, Brasilia. Augustus Earlen maalaus vuodelta 1824.
Kaksi capoeiristaa rodassa Porto Alegressa. Yleisö lyö tahtia käsillään.
Capoeiraa säestetään berimbaulla.
Mestre Bimba group, 2022
Suomi kesäolympialaisissa 2024

Suomi osallistui vuoden 2024 kesäolympialaisiin Pariisissa joukkueella, johon kuului 57 urheilijaa (heistä yksi oli paikan päälle matkustanut varaedustaja). Avajaisissa joukkueen lippua kantoivat purjehtija Sinem Kurtbay ja ampuja Eetu Kallioinen. Suomen menestys olympialaisissa oli huonompi kuin missään aikaisemmissa olympialaisissa. Ensimmäistä kertaa koko olympialaisten historiassa Suomi ei saavuttanut ainuttakaan mitalia.
Pistesijoille, eli kahdeksan parhaan joukkoon, ylsi yhdeksän suomalaista urheilusuoritusta ja yhteensä 12 suomalaisurheilijaa: Pihla Kaivo-oja oli viides nyrkkeilyssä, Silja Kosonen viides moukarinheitossa, Heili Sirviö viides rullalautailun parkissa, Wilma Murto kuudes seiväshypyssä, Krista Tervo kuudes moukarinheitossa, Sinem Kurtbay ja Akseli Keskinen seitsemänsiä purjehduksen Nacra 17 -luokassa, Lassi Etelätalo kahdeksas keihäänheitossa, Arvi Savolainen kahdeksas kreikkalais-roomalaisessa painissa ja joukkue Emma Kanerva, Henri Ruoste, Joanna Robinson kahdeksas kouluratsastuksen joukkuekilpailussa.
Tasavallan presidentti Alexander Stubb ja puolisonsa Suzanne Innes-Stubb olivat paikalla kisojen alkuosan ja avajaisissa. Suomen lipunkantajina kisojen avajaisissa toimivat purjehtija Sinem Kurtbay ja haulikkoampuja Eetu Kallioinen. Kisojen päättäjäisissä Suomen lippua kantoi seitsenottelija Saga Vanninen.
Tasavallan presidentin lisäksi olympialaisissa vierailivat valtion edustajina pääministeri Petteri Orpo puolisoineen sekä liikunta-, urheilu- ja nuorisoministeri Sandra Bergqvist. Valtion liikuntaneuvoston puheenjohtaja Timo Heinonen oli myös valtiovallan edustajana paikalla Pariisin kisoissa.
Ennen kisoja > Joukkuevalinnat

Suomen olympiakomitea nimesi ensimmäiset 10 suomalaisurheilijaa 12. joulukuuta 2023. Toisessa valinnassa tuli lisää kaksi urheilijaa 21. maaliskuuta 2024. Kolmannessa valittiin ensimmäinen painija ja neljännessä valinnassa viisi urheilijaa. Viidennessä valinnassa 28. toukokuuta joukkueeseen tuli neljä uutta urheilijaa. Kuudennessa valinnassa nimettiin kuusi uutta olympiaurheilijaa 19. kesäkuuta. Seitsemännessä valinnassa 1. heinäkuuta olympiapaikan sai 12 urheilijaa. Kahdeksannessa ja viimeisessä valinnassa joukkue täydentyi 18:lla yleisurheilijalla, jotka saivat paikan olympiarankingin kautta.
Pariisin olympialaisiin oli myös muutamissa lajeissa mahdollisuuksia olympiaedustajaksi, kuten painonnostossa sarjan alle 59 kg suomalaisedustajalla Saara Retulaisella, joka jäi tuloksellaan 216 kg kolme kiloa valintarajasta sijalle 13, kun 10 valittiin rankingin perusteella. Beach volleyn parin Taru Lahti-Liukkonen ja Niina Ahtiainen olisi pitänyt voittaa viimeinen Latvian Jūrmalassa käyty turnaus kesäkuussa 2024 päästäkseen sisälle olympiarankingiin, mutta he eivät siinä onnistuneet. Suomen koripallomaajoukkue pääsi Espanjan Valenciassa heinäkuun alussa 2024 käytyyn karsintaturnaukseen. Suomen joukkue eteni alkukarsinnan jälkeen välieräotteluun Espanjaa vastaan mutta koki tappion luvuin 81-74. Seuraavassa ottelussa Espanja voitti Bahaman luvuin 86-78 ja eteni olympiaturnaukseen.
Joukkueen nuorin ja samalla kautta aikain nuorin suomalaisolympiaurheilija oli 13-vuotias rullalautailija Heili Sirviö. Vanhin oli kouluratsastuksen varaedustaja 57-vuotias Elisabet Ehrnrooth ja varsinaisista kilpailijoista golffari 44-vuotias Ursula Wikström.
Ennen kisoja > Menestysodotukset

Suomen Olympiakomitean huippu-urheiluyksikön ennuste arvioi Suomen saavan 1,75 suomalaismitalia. Joukkueessa nousi viisi urheilijaa tulosten valossa absoluuttiselle huipulle eli seiväshyppääjä Wilma Murto, haulikkoampuja Eetu Kallioinen, judoka Martti Puumalainen sekä Nacra 17 -luokan purjehtijat Sinem Kurtbay ja Akseli Keskinen. Ennuste tuli julki jo marraskuussa 2023, jonka jälkeen tapahtui mm. seiväshyppääjä Wilma Murron loukkaantuminen.
Joukkueenjohtajaksi nimetyn Leena Paavolaisen mukaan tilanne oli kuitenkin selkeästi parempi kuin ennen Tokion vuoden 2021 olympiakisoja. Silloin mitaliennuste oli alle yhden.
Joukkue > Ampumaurheilu

Eetu Kallioinen saavutti ensimmäisen suomalaisten ammunnan maapaikan toukokuussa 2021 EM-kisoissa Kroatian Osijekissa sijoittumalla skeetissä 3:ksi. Seuraavan maapaikan Suomi sai Azerbaidzanin Bakussa MM-kisoissa elokuussa 2023 sijoittumalla 6:ksi 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa. Kolmannen maapaikan Suomi sai kesäkuussa 2024 olympialaisten kynnyksellä käyttämättä jääneen paikan palauttamisen ja uudelleen jakamisen myötä naisten trap-ammunnassa. Paikka meni olympiarankingissa korkeimmalla olleelle Noora Antikaiselle.
| Nimi | Laji | Karsinta> Pisteet | Karsinta> Sija | Loppukilpailu> Pisteet | Loppukilpailu> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Noora Antikainen | naisten trap | 107 | 30 | Karsiutui | Karsiutui |
| Eetu Kallioinen | miesten skeet | 117 | 20 | Karsiutui | Karsiutui |
| Aleksi Leppä | miesten pienoiskiväärin asentokilpailu | 198 (makuu), 193 (pysty), 197 (polvi) | 24 | Karsiutui | Karsiutui |
| Aleksi Leppä | miesten ilmakivääri | 627,8 | 22 | Karsiutui | Karsiutui |
Joukkue > Golf

Golfin olympiapaikat ratkesivat rankingin perusteella, ja kullekin maalle on enintään kahden mies- ja kahden naisgolfarin kiintiöt. Suomea edusti täysi neljän hengen joukkue. Aluksi Suomi sai kolme paikkaa suoraan olympiarankingin perusteella Sami Välimäki rangkingsijalla 35, Noora Komulainen sijalla 51 ja Ursula Wikström sijalla 57. Suomen miehet saivat toisen paikan, jonka lunasti Tapio Pulkkanen. Hän pääsi kisajoukkueeseen viime tingassa toiselta varasijalta, kun Hollanti jätti valitsematta kaksi rankinglistalla ollutta pelaajaansa.
Noora Komulainen joutui jättämään kilpailun kesken kolmannen kierroksen jälkeen enterorokon jälkioireiden vuoksi.
| Nimi | Laji | Kierros 1> Tulos | Kierros 2> Tulos | Kierros 3> Tulos | Kierros 4> Tulos | Yhteensä> Tulos | Yhteensä> Par | Yhteensä> Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapio Pulkkanen | miehet | 69 | 72 | 71 | 70 | 282 | −2 | T35 |
| Sami Välimäki | miehet | 67 | 71 | 72 | 75 | 285 | +1 | T45 |
| Ursula Wikström | naiset | 82 | 72 | 81 | 72 | 307 | +19 | 57 |
| Noora Komulainen | naiset | 84 | 82 | 78 | kesk. | - | - | - |
Joukkue > Jousiammunta

Suomi sai yhden maapaikan miesten jousiammuntaan Pariisin olympialaisiin. Parhaana suomalaisena maailmanlistalla oli Antti Tekoniemi sijalla 44. Hänet valittiin näin ollen joukkueesen.
Tähtäinjousi: Antti Tekoniemi, Tampereen Jousiampujat
Joukkue > Judo

Suomi sai judossa kaksi maapaikkaa. Martti Puumalainen voitti marraskuussa Ranskan Montpellierissä 2023 Euroopan mestaruuden sarjassa 100+ kg. Tämä oikeutti hänet olympiaedustukseen. Toisen paikan toi sarjan alle 66 kg Luukas Saha, joka sijoittui toukokuussa 2024 Arabiemiraattien Abu Dhabin MM-kisoissa pronssille.
+100 kg: Martti Puumalainen, Meidokan
-66 kg: Luukas Saha, Riihimäen judoseura
Joukkue > Nyrkkeily

Suomi sai yhden maapaikan kesäkuussa 2024 Thaimaan Bangkokin karsintaturnauksessa, kun Pihla Kaivo-oja otteli sarjassa alle 50 kg kolmella voitolla olympialaisiin.
Bangkokin olympiakarsinnloissa oli mukana myös sarjassa alle 60 kg Vilma Viitanen, joka hävisi ratkaisevan ottelun vietnamilaisvastustajalleen. Voitto olisi tarkoittanut olympiapaikkaa.
50 kg: Pihla Kaivo-oja, Tampereen Voimailuseura
Joukkue > Paini

Suomi saavutti kaksi maapaikkaa kreikkalais-roomalaiseen sarjaan. Ensimmäisen niistä saavutti sarjassa alle 7 kg Jonni Sarkkinen huhtikuussa 2024 Azerbaidzanin Bakussa. Toukokuussa 2024 Arvi Savolainen toi toisen maapaikan Turkin Istanbulissa sarjassa alle 97 kg.
Kreikkalais-roomalainen, 77 kg: Jonni Sarkkinen, Harjun Woima
Kreikkalais-roomalainen, 97 kg: Arvi Savolainen, Lahden Ahkera
Joukkue > Purjehdus

Purjehduksen maapaikkoja Suomi sai kaikkiaan viidestä veneluokasta. Niistä ensimmäinen tuli elokuussa 2023 MM-kisoissa Hollannin Haagissa Nacra 17 -luokassa Sinem Kurtbaylle ja Akseli Keskiselle. Toisen maapaikan samoissa kisoissa saavutti Kaarle Tapper jolla-luokassa ILCA 7. ILCA 6 -jollaluokan MM-kisoissa Argentiinassa tammikuussa 2024 Monika Mikkola varmisti kolmannen maapaikan. Kaksi viimeistä olympiapaikkaa saavutettiin huhtikuussa 2024 Ranskan Hyèresissä, kun purjelautailija Jakob Eklund sekä 49er FX -purjehtijat Ronja Grönblom ja Veera Hokka varmistivat ne viimeisessä olympiakarsinnassa.
Viimeisissä olympiakarsinnoissa lähimpänä maapaikkaa oli vielä leijalauta Formula Kite -luokassa Noora Ruskola, joka oli ensimmäinen rankingin ulkopuolelle jäänyt.
ILCA 6: Monika Mikkola, Esbo Segelförening
ILCA 7: Kaarle Tapper, Helsingfors Segelklubb
Nacra 17: Sinem Kurtbay & Akseli Keskinen, Nyländska Jaktklubben
49er FX: Ronja Grönblom & Veera Hokka
iQFOil: Jakob Eklund
Joukkue > Pyöräily

Suomi sai kaksi paikkaa Pariisin olympialaisten pyöräilyihin. Naisten maantiepyöräilyyn saadulle maapaikalle oli kaksi ehdokasta Anniina Ahtosalo ja kokenut Lotta Henttala, joista Ahtosalolla oli parempi olympiaranking. Täten Ahtosalo valittiin toukokuussa 2024 edustajaksi olympiakisoihin, ja Henttala nimettiin varaedustajaksi. Miesten maastopyöräilyssä Suomi sai maapaikan olympiarankingin varasijalta. Siihen nimettiin heinäkuun alussa 2024 Joni Savaste.
Maastopyöräily: Joni Savaste, Rajamäen Kehitys
Maantiepyöräily: Anniina Ahtosalo, Korson Kaiku. Porin Tarmoa edustava Lotta Henttala valittiin varaedustajaksi.
Joukkue > Ratsastus

Suomi sai tammikuussa 2024 kolme olympiapaikkaa eli Emma Kanerva kouluratsastukseen sekä Veera Manninen ja Sanna Siltakorpi kenttäratsastukseen. Pian tämän jälkeen suomalaiset saivat vahvistuksen kouluratsastusjoukkueen maapaikasta eli paikasta kolmelle kouluratsastajalle yhden ollessa jo nimetty Emma Kanerva. Heinäkuun alussa 2024 kouluratsastusjoukkueeseen nimettiin toiseksi ratsastajaksi Henri Ruoste, mutta kolmannen paikan täyttäminen oli yllätyksellinen. Alunperin paikalle kaavailtu Stella Hagelstam ei voinut osallistua olympialaisiin, koska hänen hevostaan ei oltu rekisteröity ajoissa. Niinpä kolmannen kouluratsastajan paikan sai Joanna Robinson ja paikalle matkustaneena varaedustajana Elisabet Ehrnrooth.
Kenttäratsastus: Veera Manninen, Pieksämäen ratsastusseura Pikadorit
Kenttäratsastus: Sanna Siltakorpi Tampereen ratsastusseura
Kouluratsastus (yksilö- ja joukkuekilpailu): Emma Kanerva,  Hyvinkään Urheiluratsastajat
Kouluratsastus (yksilö- ja joukkuekilpailu): Henri Ruoste, Turun seudun Ratsastajat
Kouluratsastus (yksilö- ja joukkuekilpailu): Joanna Robinson, Helsinki Riders Club
Varaedustajaksi valittiin Elisabet Ehrnrooth, Helsingin Ratsastajat.
Joukkue > Rullalautailu

Australiassa asuva 13-vuotias Suomen ja Australian kaksoiskansalainen Heili Sirviö lunasti paikan kesäkuussa 2024 käydyssä Unkarin Budapestin karsintakilpailussa selviytyessään loppukilpailuun ja varmistaessaan näin olympialaisiin oikeuttavan ranking-sijoituksen naisten park-kilpailussa.
Park: Heili Sirviö, LevelUp
Joukkue > Sulkapallo

Suomalainen miessulkapalloilija sai maapaikan, johon valittiin olympiarankingissa parhaiten sijoittunut Kalle Koljonen, jonka olympiaranking oli 57. Vaihtoehtoisena oli olympiarankingin sijalla 59 ollut tuore EM-pronssimitalisti Joakim Oldorff, joka valittiin varaedustajaksi.
Kalle Koljonen valittiin varsinaiseksi edustajaksi. Joakim Oldorff valittiin varaedustajaksi.
Joukkue > Uinti

Suomen uintijoukkue jäi poikkeuksellisen pieneksi aiempin olympialaisiin nähden; vain kaksi edustajaa. Helmikuun 2024 Quatarin pitkänradan MM-kisoissa Matti Mattsson lunasti A-raja-alituksellaan paikan olympialaisiin 200 metrin rintauintiin. Koska naisten uinnissa Suomella ei ollut valintarajan alitanutta, olympiakisoihin sai nimetä yhden naisedustajan. Tälle paikalle nimettiin 100 metrin rintauimari Ida Hulkko.
Miesten uinnissa Yhdysvalloissa asuva kaksoiskansalainen Tomas Koski ui toukokuussa 2024 200 metrin vapaauinnissa uuden Suomen ennätyksen, joka jäi vain 0,17 sekuntia A-rajasta.
100 m rintauinti: Ida Hulkko, TaTU Tampere
200 m rintauinti: Matti Mattsson, Porin Uimaseura
Joukkue > Muu henkilöstö

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yleisjohto Leena Paavolainen, joukkueenjohtaja  Sari Rimpiläinen, erityisasiantuntija  Miia Ruusinen, erityisasiantuntija  Leena Huovinen, kisapappi Viestintä Mika Noronen, viestintäpäällikkö  Mari Lohisalo, viestinnän asiantuntija  Tapio Nevalainen, viestintä/yleisurheilu  Lassi Palo, viestintä/ampumaurheilu  Marika Voss, viestintä/golf  Johan Ekblom, viestintä/purjehdus  Jesse Väänänen, valokuvaaja  Lauri Vuorinen, valokuvaaja  |  Terveydenhuolto Maarit Valtonen, ylilääkäri, viidennet kesäolympialaiset  Katja Mjösund, liikuntalääketieteen erikoislääkäri  Tuomo Karila, lääkäri/ortopedi  Ilkka Räsänen, lääkäri/ortopedi  Tiina Röning, urheilupsykologi  Hanna-Maari Päkk, urheilupsykologi  Laura Manner, ravitsemusasiantuntija  Suvi Pajunen, vastufysioterapeutti  Pierre Johansson, fysioterapeutti/purjehdus  Juha Koistinen, fysioterapeutti  Tuukka Häkkinen, osteopaatti  Jarmo Ahonen, fysioterapeutti  Petri Kukkamäki, fýsioterapeutti  Pentti Niemi, hieroja  Jani Hermansson, hieroja  |  Edustajat Kansainvälisen Olympiakomitean suomalaisjäsen Sari Essayah  Kansainvälisen Olympiakomitean suomalaisjäsen Emma Terho  Suomen Olympiakomitean edustaja Jan Vapaavuori, puheenjohtaja  Suomen Olympiakomitean edustaja Taina Susiluoto, toimitusjohtaja  |
Lajijohto
Ammunta: lajijohtaja Ville Häyrinen, valmentajat Pietro Genga (skeet-valmentaja), Pekka Maunula] (trap-valmentaja) ja John Leighton-Dyson (kiväärivalmentaja)
Golf: valmentaja Petteri Nykky, caddiet Riku Mattila, Joonas Lehtola, Kaisa Ruuttila ja Roope Komulainen
Jousiammunta: valmentaja Perttu Ronkanen
Judo: lajijohtaja Esa Niemi, valmentaja Esa Korkia-aho
Nyrkkeily: valmentajat Maarit Teuronen
Paini: päävalmentaja Juha Lappalainen ja valmentajat Marko Yli-Hannuksela ja Pasi Sarkkinen, sparraajat Matias Lipasti, Toni Metsomäki ja Veli-Karri Suominen
Purjehdus: lajijohtaja Toni Roponen, valmentajat Joakim Wilenius (nacra),Dennis Paaske (Ilca 6), Gasper Strahovnik (49er FX), Peer Moberg (IQfoil), Anton Garrote (Ilca 7), meteorologi Martin Gahmberg
Ratsastus: lajijohtaja Tanja Takkula, valmentaja Wolfram Wittig, Remy Bastings, Petri Tolmunen, Pia Nuuttila, Elmo Jankari, eläinlääkäri Tanja Pehkonen, eläintenhoitaja Sini Lindroos, Päivi Manninen, Aino Lavonen
Rullalautailu: valmentaja Jussi Korhonen, huoltaja Fredu Sirviö
Sulkapallo:
Uinti: valmentaja Eetu Karvonen
Yleisurheilu: valmennuspäällikkö Jani Tanskanen, valmentajat Jarno Koivunen (seiväshyppy), Valentin Kononen (kävely), Kalle Lehmusvuori ja Jani Pihkanen (moukarinheitto), Jesse Jokinen, Petteri Piironen ja Tero Pitkämäki (keihäänheitto) ja  Tuomas Sallinen (hypyt), Janne Ukonmaanaho ja Jukka Keskisalo (kestävyysjuoksu)
Tuomarointitehtävät

Pariisin kesäolympialaisten tuomarointitehtäviin nimettiin seuraavat suomalaiset henkilöt:
Suomalaisia muiden maiden joukkueissa

Kaksoiskansalaisuus mahdollisti sen, että Suomen kansalaisilla toisen passin perusteella oli mahdollisuus kilpailla muiden maiden olympiajoukkueissa. Tällaisia tapauksia Pariisin olympialaisissa olivat ainakin:
judoka Faye Njie, joka edusti synnyinmaataan Gambiaa alle 73 kg:n sarjassa ja sijoittui jaetulle sijalle 17.
painonnostaja Solfrid Koanda, joka edusti asuinmaataan Norjaa naisten alle 81 kg:n sarjassa voittaen kultaa.
Leijalautailija Jean de Falbaire, joka edusti asuinmaataan Mauritiusta ja sijoittui sijalle 19.
Juoksija Kristiina Sasínek Mäki, joka edusti Tšekkiä 1500 metrin juoksussa.
Emma Kanerva omassa kouluratsastussuorituksessaan. Hän oli Versaillesin palatsin puistossa suoritetuissa kilpailuissa lopputuloksissa 12. ja Suomen kouluratsastusjoukkue (Kanerva, Ruoste, Robinson) 8.
Suomalainen Natalie Blomqvist eteni 5 000 metrin loppukilpailuun, jossa hän sijoittui sijalle 13. Kuvassa joukko on vielä koossa ja Blomqvist joukon jälkipäässä.
Southern Pacific Railroad

Southern Pacific Railroad on entinen yhdysvaltalainen yhtiö, jonka juuret ylsivät 1860-luvulle. Yhtiö omisti rautateitä sekä lennätinlinjoja niitten varrella. Myöhemmin yhtiö tunnettiin nimillä Southern Pacific Railroad Internal Network Telecommunications ja SPRINT, kuunnes T-Mobile hankki sen omistukseensa yrityskaupassa, joka toteutui vuonna 2020.
Iikka Vehkalahti

| Iikka Vehkalahti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1949 Orimattila
Kuollut: 22. joulukuuta 2024 (75 vuotta) Hanko
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  toimittaja, elokuvatuottaja ja dokumentaristi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Iikka Ilmari Vehkalahti (29. kesäkuuta 1949 Orimattila – 22. joulukuuta 2024 Hanko) oli suomalainen toimittaja, elokuvatuottaja ja dokumentaristi, joka tunnettiin yhteiskunnallisista dokumenttielokuvistaan. Hän ohjasi urallaan 20 dokumenttielokuvaa ja tuotti yli sata dokumenttia. Vehkalahti työskenteli muun muassa Yleisradion Dokumenttiprojektin tuottajana vuosina 1998–2015. Hän tuotti lukuisia tunnettuja dokumenttielokuvia, kuten Pirjo Honkasalon Melancholian 3 huonetta, Joonas Neuvosen Reindeerspotting sekä Joonas Berghällin ja Mika Hotakaisen Miesten vuoro.
Elämä

Vehkalahti kirjoitti ylioppilaaksi Orimattilan yhteiskoulusta vuonna 1968. Opiskeltuaan dramaturgiaa Suomen Teatteriopistossaselvennä sekä journalismia ja valtio-oppia Tampereen yliopistossa hän työskenteli toimittajana, kunnes siirtyi elokuva-alalle vuonna 1987. 1970- ja 80-luvuilla Vehkalahti asui Porissa, jossa hän ohjasi ensimmäiset dokumenttielokuvansa. Vehkalahti toimi myös käsikirjoittajana ja leikkaajana.
Vehkalahti oli Tampereen yliopiston journalistiikan vierailijaprofessorina 2011–2012. Vehkalahti sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 2002 ja 2012 hänet palkittiin DocPoint -elokuvafestivaalilla Apollo-tunnustuspalkinnolla ansioistaan suomalaisen dokumenttielokuvan edistäjänä.
Vehkalahti kuoli äkillisesti 75-vuotiaana joulukuussa 2024.
Perhe

Iikka Vehkalahden puoliso oli toimittaja ja tietokirjailija Katri Merikallio. Hänen entinen puolisonsa oli elokuva- ja teatteriohjaaja Noora Männistö. Heidän tyttärensä on teatteriohjaaja ja lastenkirjailija Reetta Vehkalahti.