stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luuranko (kansanperinne)
Myytit ja kansanperinteet > Viikatemies

Ihmisen luurankoa on käytetty kuoleman henkilöitymänä viikatemiehenä Länsimaisessa kulttuurissa Keskiajalta lähtien. Tähän on saattanut vaikuttaa Hesekielin kirjan luvun 37 profetia.
Viikatemies kuvataan usein hupulliseksi luurangoksi, jolla on viikate ja joskus myös tiimalasi.
Kuolema on yksi Raamatun ilmestyskirjan ratsastajista.
Myytit ja kansanperinteet > Tanssivat luurangot

Grimmin veljesten sadussa "Tarina pojasta, joka halusi oppia pelkäämään" poika nimeltä Hans liittyy tanssivien luurankojen kehään.
Myytit ja kansanperinteet > Makurabe

Japanilaisessa kansanperinteessä Makurabe vierittää kalloja, joilla on silmämunat ja jotka uhkaavat Taira No Kiyomoria.
Myytit ja kansanperinteet > Luurankosoturit

| Luurankosoturit |
| --- | --- |
 Luurankosoturi
Ominaisuudet
Nimen etymologia:  Kyse on luurangoista, jotka kamppailevat myyttisissä taisteluissa
Status:  elävä kuollut
Tuntomerkit:  Ihmisen luurankoja, joilla on käsissään erilaisia aseita
Esiintyminen:  Kaikkialla pahan velhon vaikutuspiirissä
Kansanperinne
Kansanperinteen alkuperä:  Muinaisen Rooman tarustot
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Muinaisen Rooman mytologiassa tavallisesti häijy velho on taikuuden avulla herättänyt henkiin todellisissa taistelussa kuolleiden maalliset jäännökset ja vanginnut heidän sielunsa kultaisiin amuletteihin ja näin hallitsi heitä. Näitä luurankoja kutsutaan luurankosotureiksi.
Luurankosoturit taistelevat samalla raivokkuudella kuin eläessään, mutta ovat nyt yliluonnollisen voimakkaita. Jotkut niistä ratsastaa luurankohevosella ja jotkut ovat jopa sulautuneet niihin. Luurankosoturit käyttävät taisteluissa perinteisiä sodankäynnin aseita ja puolustusvälineitä, kuten miekkoja, tikareita, keihäitä, kypäriä ja kilpiä. Jotkut luurankosotureita hallitsevat velhot opettavat joillekin luurankosotureille taikoja.
Luurankosoturien raivoa lisää se, etteivät ne velhon toimien vuoksi pääse henkimaailmaan. Kun ne eivät ole taistelemassa, ne yrittävätkin etsiä amuletteja, joissa heidän sielunsa on vangittuna päästäkseen henkimaailmaan.
Luurankosoturit haluavat kiihkeästi taistella paikoilla, joilla kuolivat. Ne tappavat kenet tahansa, joka alueella rohkenee liikkua.
Vanhoissa kertomuksissa luurankosoturien ilmestyminen taistelukentille tiesi usein kuolemaa sotilaille. Monesti yksinäinen luurankosoturi ratsasti taistelukentän poikki ja surmasi molempien osapuolten sotilaita. Nämä kertomukset ovat ehkä sulautuneet muinaisiin samantapaisiin, yleisesti tunnettuihin taruihin. Siten on syntynyt taru viikatemiehestä, luurangosta, joka ilmaantuu kuoleville ihmisille.
Modernissa fiktiossa > Kirjallisuudessa

Luurankoja esiintyy monissa goottilaisissa kirjoissa. Yksi varhainen esimerkki on Perceval Landonin novelli Thurnley Abbey (1908), joka julkaistiin alun perin hänen kokoelmassaan Raw Edges.
Modernissa fiktiossa > Elokuvissa

Luurankoja esiintyy fantasiaelokuvissa, kuten Sinbadin uudet seikkailut (1958), Hiidenpata (1985), Pimeyden armeija (1992), Painajainen ennen joulua (1993) ja Corpse Bride (2005).
Elokuvassa Taistelu kultaisesta taljasta (1963) taistellaan Luurankosoturiarmeijaa vastaan.
Modernissa fiktiossa > Peleissä

Fantasiaroolipelissä Dungeons & Dragons yksi heikoimmista vihollisista on luuranko. Sillä on yleisesti keskiaikaisia aseita ja joskus myös panssari. Kun pelaaja on korkeammalla tasolla, luurangolle tulee parempi kestävyys ja taistelutaito sekä kyky taikoa ja kommunikoida.
Playstationin toimintaseikkailupelissä MediEvil päähenkilö on luurankoritari nimeltään Sir Daniel Fortesque.
Vuoden 1999 kulttiklassikossa Planescape: Torment Morte on hahmo, joka liittyy päähenkilön seuraan seikkailuun tavoitteensa takia ja on lähinnä aistiva ja levitoiva ihmisen kallo ehjällä silmämunilla. Hän taistelee puremalla.
Vuoden 2009 videopelissä Minecraft on viidenlaista luurankoa: luuranko, hornaluuranko, kulkuri, luurankohevonen ja näivettäjä.
Videopelissä Fable III on olemassa vihollislaji, joita kutsutaan "ontoiksi miehiksi". Tämä laji on esillä koko pelin ajan.
Luurankoveljesten duolla on tärkeä rooli Undertale roolipelissä. Heidän nimensä on Sans ja Papyrus. Heidän puheensa on kirjoitettu Comic Sans ja Papyrus kirjasintyypeillä, joista heidän nimensä on tullut.
Kickstarter-kampanjan aikana tehdyn kyselyn jälkeen Larian Studios lisäsi pelattavan luurankorodun sekä muinaisen luurankohahmon nimeltä Fane vuoden 2017 RPG Divinity: Original Sin II -peliinsä.
Minecraft Dungeonsissa on monia samoja olentoja kuin alkuperäisessä Minecarftissa. Siellä on myös luurankoja. Luurangoilla on normaalisti jousipyssy, mutta ei panssareita. Vahvemmilla luurangoilla on rautakypärä päässään. Pelissä on mukana myös muunlaisia luurankoja.
Neptunium

Neptunium (lat. neptunium) on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Np, järjestysluku 93 ja CAS-numero 7439-99-8. Neptunium kuuluu aktinoideihin ja on ensimmäinen transuraani. Se sijaitsee jaksollisessa järjestelmässä uraanin jälkeen ja ennen plutoniumia. Neptuniumin pysyvintä isotooppia Np-237:ää muodostuu ydinreaktioissa. Alkuaineen moolimassa on 237 u. Se on hopeanhohtoinen metalli ja sen tiheys on likipitäen 20 000 kg/m³. Neptunium on nimetty planeetta Neptunuksen mukaan ja se löydettiin 1940 pommitettaessa uraania neutroneilla. Neptuniumia on käytetty lähinnä mittalaitteissa.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet

Neptunium on hopeisen harmaa radioaktiivinen metalli. Sen sulamispiste on 640 °C ja tiheys 20,45 g/cm3. Neptuniumilla on kolme allotroppista muotoa. Huoneenlämmössä neptunium on alfa-muodossa, jolloin sen kiderakenne on rombinen. Yli 280 °C:n lämpötilassa se on beta-muodossa, jolloin sen kiderakenne on tetraedrinen. Yli 577 °C:ssa neptunium on gamma-muodossaan, jolloin sen kiderakenne on kuutiollinen.
Ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet

Neptunium on suhteellisen reaktiivinen. Se reagoi nopeasti muun muassa hapen kanssa muodostaen neptuniumoksidia. Se reagoi monien epämetallien kanssa, mutta ei reagoi emästen kanssa. Neptunium muodostaa joitakin erikoisia yhdisteitä, kuten neptuniumdialuminidin (NpAl2) ja neptuniumtriberyllidin (NpBe3). Näiden erikoisuus on se, että näissä kaksi metallia muodostavat yhdisteen, joka ei ole lejeerinki. Neptuniumjauhe on pyroforista eli helposti syttyvää.
Neptuniumilla on useita hapetusasteita. Hapetusasteella +III neptunium on vesiliuoksessa violettia ja hapetusasteella +IV kellertävänvihreää. Hapetusasteella +V (NpO2+) neptunium on happoliuoksissa vihreää ja emäksisissä liuoksissa keltaista. Hapetusasteella +VI (NpO22+) se on vaaleanpunaista ja +VII vihreää. Tärkeimmät hapetusasteet ovat +IV ja +V. Hapettavassa ympäristössä neptunium on dioksokationina NpO2+, joka on veteen liukenevaa. Neptunium muodostaa oksidit Np3O8, Np2O5 ja NpO2. Korkeissa pH:issa neptunium muodostaa hydroksidin NpO2OH:n, joka ei liukene veteen.
Neptunium reagoi vedyn kanssa tuottaen hydridit NpH2 ja NpH3. Halideja tunnetaan useilla hapetusasteilla, tavallisimmin hapetusasteilla +III ja +IV. Neptunium muodostaa myös hyvin voimakkaat hapettimet NpF6 ja NpF5, joita voidaan valmistaa antamalla neptuniumtetrafluoridin (NpF4) reagoida fluorin kanssa.
Neptunium muodostaa useita erilaisia kompleksiyhdisteitä monilla eri hapetusasteilla. Hapetusluvulla +VII se muodostaa emäksisissä olosuhteissa sekä sähköllä hapettaen anionisen hydroksokompleksin [NpO4(OH)2]3-. Hapetusasteilla +VI ja +V hallitsevat spesiekset ovat oksokationit NpO22+ ja NpO2+, joka voidaan koordinoida esimerkiksi fluoridilla, joka stabiloi samalla oksokationin. Hapetusluvulla +IV neptuniumilla on paljon erilaisia kompleksiyhdisteitä, muun muassa nitraatin ja sulfaatin kanssa sekä joitakin kelaatteja. Hapetusluvulla +III neptunium muodostaa halidien kanssa komplekseja. Hapetusasteilla +VII, +VI ja +V tavallisia yhdisteitä ovat neptuniumfluoridikompleksit, joissa on kiinni jokin alkalimetalli, kuten natrium. Esimerkiksi hapetusluvulla +V neptunium muodostaa Na3NpF8.
Neptuniumilla tunnetaan joitakin organometalliyhdisteitä. Tavallisin ligandi on syklopentadieeni, jonka kanssa neptunium voi reagoida hapetusluvuilla +III ja +IV.
Ominaisuudet > Haitallisuus

Neptunium on haitallista ihmiselle sen radioaktiivisen luonteen takia. Elimistössä neptunium kertyy luustoon ja maksaan.
Ominaisuudet > Isotoopit

Neptuniumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Neptuniumilla on kaksi isotooppia, joiden puoliintumisajat ovat tuhansia vuosia: 236Np yli 10 000 vuotta ja 237Np yli 200 000 vuotta.
Historia

Neptunium oli ensimmäinen löydetty transuraani. Sen löysivät Edwin McMillan ja Philip Abelson Berkeleyssä vuonna 1940. He pommittivat neutroneilla uraania, jolloin syntyi neptuniumia. Samaan aikaan Berliinissä Kurt Starke mahdollisesti valmisti neptuniumia kollegoidensa Fritz Strassmannin ja Otto Hahnin laboratoriossa, mutta he eivät julkaisseet tuloksia toisen maailmansodan takia vasta kuin vuonna 1942. Neptunium on nimetty Neptunus-planeetan mukaan. Se myös sijaitsee uraanin ja plutoniumin välissä jaksollisessa järjestelmässä samoin kuin Neptunus sijaitsee Uranuksen ja Pluton välissä.
Esiintyminen ja eristäminen

Neptuniumia löytyy luonnosta hyvin pieniä määriä uraanimalmeista. Neptuniumia valmistetaan tavallisesti pommittamalla uraania neutroneilla syklotronilla. Neptuniumia syntyy ydinvoimaloissa, kun polttoaineena käytetään uraania.
Neptuniumia eristetään yleensä ioninvaihdolla, uuttamalla tai kromatografisin menetelmin. Np(+IV) voidaan saostaa vesiliuoksista fluoridin avulla. Eristämisen hankaluus yleensä johtuu siitä, että neptuniumin konsentraatio on hyvin pieni suhteessa uraaniin. Uraani eristetään yleensä neptuniumista siten, että uraani on hapetusasteella +VI, sillä tällaisessa ympäristössä neptunium on hapetusasteella +IV.
Puhdasta metallista neptuniumia voidaan valmistaa antamalla neptuniumtrifluoridin reagoida kuuman (1 200 °C) bariumin tai litiumin kanssa.
Käyttö

Neptuniumia on käytetty neutroni-ilmaisimissa eli mittalaitteissa, joiden tarkoituksena on ilmaista onko ympäristössä neutroneja. Pommittamalla neptuniumia neutroneilla voidaan valmistaa plutoniumia, jota käytetään muun muassa avaruusteknologiassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
PubChem: Neptunium (englanniksi)
Periodictable: Neptunium (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Neptunium-237 (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Neptunium (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Neptunium (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Neptuniumkuula
Syklotroni Berkeleyn yliopistossa, jossa neptunium löydettiin ensimmäisen kerran.
Teekkarilakki

Tamperelainen teekkarilakki edustaa Suomessa tavallisinta otaniemeläistä teekkarilakkityyppiä. Tämä yksilö on kulunut käytössä, mistä todistavat päällisen kuohuviinitahrat.
Teekkarilakki on ylioppilaslakkia muistuttava päähine, jota teekkarit käyttävät ensimmäisen opiskeluvuotensa vapusta lähtien. Lakkia käytetään Suomessa ja Ruotsissa. Suomessa lakki on valkoinen ja sen oikealle puolelle on kiinnitetty tupsullinen naru. Naru ja tupsu ovat mustaa silkkiä.
Lakin käyttämisestä on määritelty yksityiskohtaisella ohjesäännöllä, joita Suomessa ylläpitävät kunkin teknillisen yliopiston ylioppilaskunta tai monialaisen yliopiston tapauksessa teekkariyhdistys. Yleisen säännön mukaan teekkarilakki on kesälakki, jonka käyttöaika alkaa vappuna ja päättyy syksyllä lakinlaskijaisiin. Lakin ulkomuoto, lakin käyttöön liittyvät perinteet ja lakkia koskevat säännöt vaihtelevat jonkin verran paikkakunnittain.
Historia

Ensimmäinen suomalaisten teekkareiden oma lakki, niin sanottu kuntalakki, otettiin käyttöön vuonna 1874 Teknologföreningenin piirissä, mutta jo vuonna 1876 perustettiin komitea, jonka tarkoitus oli muuttaa lakkia. Komitean mietinnön mukaan lakista tulisi myssy, jonka sivulla heiluisi tupsu, mutta jäsenistö äänesti myssyä vastaan ja halusi sen sijaan palata lakkiin. Toisessa äänestyksessä luovuttiin tupsustakin. Lopulta päädyttiin käyttämään mustaa ylioppilaslakin tapaista päähinettä, jossa olisi hopeinen kokardi mutta ei tupsua.
Kun vuonna 1884 Teknologföreningen jakaantui ruotsinkieliseen Teknologföreningeniin ja suomenkieliseen Polyteknikkojen Yhdistykseen, uusi järjestö ensi töikseen muutti teekkarilakkia: kokardi vaihtui kultaiseksi ja lakin päällinen harmaaksi silkiksi. Lakkia kiersi musta samettinauha, ja siihen kuului harmaa tupsu. Tupsun käytöstä oli alkuaikoina paljon kiistaa, ja vaikka Polyteknikkojen Yhdistyksen puheenjohtaja huomautti jäsenille, että polyteekkarilakkia ei saisi kantaa ilman tupsua, myönnettiin vuonna 1891 joillekin jäsenille oikeus käyttää tupsutonta lakkia.
Vuonna 1893 lakin päällinen muutettiin valkoiseksi sametiksi ja tupsu mustaksi, ja tässä muodossa sitä käytetään Otaniemessä edelleen. Kun lakin ulkoasusta keskusteltiin vielä vuonna 1895 todettiin, että "erittäinkin tupsu miellyttää naisia".
Suomalaiset teekkarilakit

Teekkarilakkeja valmistaa helsinkiläinen E.R. Wahlman Oy.
Suomalaiset teekkarilakit > Otaniemen teekkarilakki

Otaniemessä on käytössä kaksi hiukan erilaista teekkarilakkia: TKY- ja TF-teekkarilakki. Otaniemen eli Aalto-yliopiston teekkarilakki on lakeista vanhin. Se on täten myös suomalaisista teekkarilakeista ainoa, jota voi kutsua polyteekkarilakiksi. Se on kuusikulmainen, ja sen päällinen on ommeltu kahdesta kappaleesta. Tupsun naru on kiinnitetty lakin keskikohtaan ja reunukseen oikealle puolelle. Lakista on kaksi hieman eriävää versiota.
Solmu otaniemeläisen lakin tupsun narussa on yleensä merkki avioitumisesta. Kummankin kesälakin käyttöaika on 1. toukokuuta kello 0.00 – 30. syyskuuta kello 24.00. Varttuneemmat henkilöt käyttävät monesti teekkarilakkia jo vappuaattona kello 18.00 alkaen, mikä on yksiselitteisesti vastoin teekkarilakin käyttötarkoitusta, ellei Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan Teekkarijaosto ole myöntänyt lakinkäyttölupaa.
Suomalaiset teekkarilakit > Otaniemen teekkarilakki > TKY-teekkarilakki

Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan teekkarijaoston myöntämä lakki on Otaniemessä yleisempi, ja sen ensimmäisen opiskeluvuoden vappuna saamiseksi vaadittavien esteettömyystodistusten myöntämisestä vastaavat killat.  Esteettömyystodistuksen saamisen vaatimukset vaihtelevat killoittain, mutta yleensä ensimmäisen vuoden opiskelijan eli fuksin tulee kerätä fuksipisteitä tutustumalla teekkarikulttuuriin esimerkiksi erilaisten tapahtumien kautta.
Lakin vuori on tekniikanpunainen, ja sen kokardina käytetään entinsen Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan TKY:n tunnusta. Kokardin halkaisija on 15 millimetriä. Kesäkauden ulkopuolella lakinkäyttölupaa voi anoa teekkarijaostolta.
Suomalaiset teekkarilakit > Otaniemen teekkarilakki > TF-teekkarilakki

Teknologföreningenin (TF) eli Aalto-yliopiston ruotsinkielisen osakunnan jäsenet ovat pitäneet omanlaista teekkarilakkia vuodesta 1923. Suurimmat erot suomenkielisten teekkareiden käyttämään lakkiin ovat hieman suurempi kokardi (halkaisija 21 millimetriä) sekä lakin vuori, joka on TF-lakissa viininpunainen ja keltainen. Teknologföreningenillä on käytössä myös talvipäähine, ympäri leikattu knalli. TF-lakin saamiseksi fuksivappuna tarvittavat fuksipisteet myöntää TF.
Suomalaiset teekkarilakit > Tamperelainen teekkarilakki

Kun Tampereen teknillinen yliopisto aloitti Teknillisen korkeakoulun sivutoimipisteenä vuonna 1965, sen opiskelijat käyttivät otaniemeläistä teekkarilakkia. Yliopiston itsenäistyttyä vuonna 1972 lakki säilyi muuten entisellään, mutta sen kokardi vaihdettiin paikallisen ylioppilaskunnan tunnukseksi, jossa esiintyvät vasara ja hammasratas. Lakin jakamisesta vastaa Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan lakkauduttua Tampereen Teekkarit ry. Lakin käyttöaika on Suomen neidon lakituksesta (1. toukokuuta) lakinlaskijaisiin (30. syyskuuta). Muina aikoina lakkia saa käyttää erikoisluvalla, jonka myöntää Tampereen Teekkareiden hallitus tai sen valtuuttama taho.
Suomalaiset teekkarilakit > Oululainen teekkarilakki

Oululainen teekkarilakki otettiin käyttöön vappuna 1960 Oulun yliopiston rehtorin ja hallintokollegion vastustuksesta huolimatta. Oululainen teekkarilakki on saanut vaikutteita ruotsalaisesta teekkarilakista sekä pohjoisesta neljäntuulenhatusta. Oululainen lakki on pyöreä, ja tupsu on kiinnitetty sen oikealla reunalla olevaan ulkonemaan. Lakin vuori on sinivalkoinen ja lakki on materiaaliltaan puuvillasamettia.
Lakin kokardina käytetään kunkin killan omaa kokardia, poikkeuksena Oulun Teekkariyhdistyksen puheenjohtaja, joka käyttää lakin kokardina OTY:n logoa. Tupsun juureen liitetään lisäksi hallituskokardi, mikäli lakin kantaja toimii tai on toiminut jonkin oululaisen teekkarikillan, Oulun Teekkariyhdistyksen tai Oulun Yliopiston Ylioppilaskunnan hallituksessa. Oululaiset teekkarit solmivat lakkinsa tupsun naruun solmun jokaisen Oulussa vietetyn Teekkariwapun merkiksi. Viidennestä vapusta alkaen solmut korvataan lenkillä tai yhdellä isolla solmurykelmällä. Solmut avataan teekkarin valmistuessa diplomi-insinööriksi tai arkkitehdiksi.
Nykyisin lakin jakamisesta vastaa Oulun Teekkariyhdistys ry (OTY). Fuksikaste (ja tarvittavat fuksipisteet) oikeuttavat fuksin noutamaan teekkarilakkinsa vappupäivän aamuna kello 4.30 Rauhalassa alkavassa lakituksesta. Muille fukseille lakki jaetaan myöhemmin erityisessä surulakituksessa. Lakin saamisen myötä fuksi saa myös teekkarin arvonimen. Lakin käyttöaika on 30. huhtikuuta kello 12.00 — 30. syyskuuta kello 24.00. Muina aikoina lakin käyttöön vaaditaan OTY:ltä anottava lakkilupa. Tarkemmin lakin käytöstä on määrätty erityisessä lakkilaissa ja -asetuksessa.
Suomalaiset teekkarilakit > Lappeenrantalainen teekkarilakki

Lappeenrannan teekkarilakki on seitsenkulmainen, ja sen vuori on karjalaisittain punamusta. Muuten se muistuttaa Otaniemen lakkia. Kokardina käytetään ylioppilaskunnan tunnusta, alef-kirjainta, jota ympäröi hammaskehä. Lakin myöntää Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (LTKY). Lakin käyttöaika alkaa ”wappurauhan rikkomisesta”, joka tapahtuu Kurkipatsaan lakituksen yhteydessä (30. huhtikuuta kello 12), ja päättyy syksyllä vietettäviin lakinlaskijaisiin. Muina aikoina lakkia saa käyttää ylioppilaskunnasta anottavalla erikoisluvalla.
Suomalaiset teekkarilakit > Turkulaiset teekkarilakit

Turussa teekkareita opiskelee kahdessa yliopistossa, joten lakkejakin on kahta tyyppiä.
Åbo Akademin teekkareiden lakki muistuttaa ulkoisesti tavallista ylioppilaslakkia, mutta senkin oikeaan reunaan on liitetty tupsu. Lakin vuori on keltamusta ja sen kokardina käytetään Åbo Akademis Studentkårin kokardia. Lakkia myöntävät Kemistklubben vid Åbo Akademi rf ja Datateknologerna vid Åbo Akademi rf. Lakki on ollut käytössä vuodesta 1960.
Turun yliopiston teekkareiden lakki on lähes samanlainen kuin Åbo Akademin lakki. Sen vuori on kuitenkin sinivalkoinen, ja kokardina on Turun yliopiston ylioppilaskunnan kokardi. Lakit myöntää Digit ry, Nucleus ry, Materiaalitekniikan kilta Adamas ry sekä Konetekniikan kilta Machina ry. Turun yliopistossa lakkia on käytetty vapusta 2000 alkaen.
Suomalaiset teekkarilakit > Vaasalainen teekkarilakki

Ensimmäiset vaasalaiset teekkarit saivat oman lakkinsa vappuna 2004. Lakki on malliltaan Otaniemen lakin kaltainen, mutta sen vuori on punakeltainen ylioppilaskunnan (VYY) värien mukaisesti ja kokardina käytetään yhdistyksen omaa kokardia.
Lakin käyttöoikeuden myöntää Tutti ry. Lakkia voi käyttää vapaasti 30.4. kello 18 – 30.9. kello 24 välisenä aikana. Teekkarilakki lasketaan juhlallisesti Tutti ry:n Lakinlaskijaisissa syyskuun viimeisenä. Muina aikoina lakkia saa käyttää Tutti ry:n hallituksen erikoisluvalla.
Suomalaiset teekkarilakit > Jyväskyläläinen teekkarilakki

Jyväskylän teekkarilakki on kahdeksankulmainen, sen vuori on sinioranssi, ja sen kokardissa on tekniikan rattaan ympäröimä JYY:n soihtu. Lakinkäyttöaika alkaa 30.4. kello 18 ja päättyy 30.9. kello 24; muina aikoina on anottava lakinkäyttölupaa Jyväskylän teekkareiden killan Algo ry:n hallitukselta. Jyväskyläläinen teekkarilakki otettiin käyttöön vappuna 2022.
Suomalaiset teekkarilakit > Itäsuomalainen teekkarilakki

Itä-Suomen yliopiston Kuopion ja Joensuun kampuksilla opiskelevien teekkarien itäsuomalainen teekkarilakki on seitsemänkulmainen ja sen vuori on puna-musta-keltainen. Lakin kokardi on ainejärjestökohtainen. Lakki otettiin käyttöön vappuna 2024.
Teekkarilakki Ruotsissa

Ruotsissa teekkarilakki, tai teknologmössan, juontaa juurensa Chalmersin tekniseen korkeakouluun jossa sitä alettiin käyttää vuonna 1878. Lakin inspiraationa oli ehkä ollut norjalainen tupsullinen ylioppilaslakki. Ruotsin ja Norjan unionin aikana Chalmersilla ja KTH:lla opiskeli paljon norjalaisia. Alkuperäinen lakki oli valkoinen, kuten ylioppilaslakkikin, mutta nykyään eri kouluilla on käytössä muitakin värejä.
Lakissa on yleensä kokardi, joka joskus myös vaihdetaan koulusta riippuen johonkin muuhun merkkiin. Lakin naruun laitetaan yleensä pieniä palloja joiden nimi on spegat. Pallot symboloivat aloitettuja lukuvuosia ja niiden värit kertovat mitä lakin kantaja opiskelee, ja ne poistetaan väliaikaisesti hatusta vakavammissa tilaisuuksissa kuten hautajaisissa. Koulusta riippuen lakkia pidetään niin frakin kuin teekkarihaalareiden kanssa. Teekkarilakki on myös ainut lakki, jota tradition mukaan saa pitää päässään sisätiloissa.
Teekkarilakkia käytetään seuraavissa kouluissa:
Blekingen teknillinen korkeakoulu
Chalmersin teknillinen korkeakoulu
Gävlen korkeakoulu
Halmstadin korkeakoulu
Jönköpingin korkeakoulu
Kalmarin korkeakoulu
Karlstadin yliopisto
KTH
Linköpingin teknillinen korkeakoulu
Luulajan teknillinen yliopisto
Lundin teknillinen korkeakoulu
Uumajan yliopisto
Uppsalan yliopisto
Mälardalenin korkeakoulu
Växjön yliopisto
Keski-Ruotsin yliopisto
Teknologföreningenin teekkarilakki.
Oululainen teekkarilakki tuotantotalousteekkareiden kokardilla.
Lappeenrantalainen teekkarilakki.
”Fuksikaste”: uusi rehtori Juha-Matti Saksa kastetaan 30.4.2016 Lappeenrannan satamassa
Tukholman Kungliga tekniska högskolanin teekkareiden käyttämä teekkarilakki on harmaa. Vaaleanpunaiset pienet pallot eli spegatit kertovat lakin omistajan opiskelevan tietokonetekniikkaa.
Maire Tolonen

Maire Margareta Tolonen (o.s. Virtanen, 20. marraskuuta 1919 Helsinki – 29. huhtikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija, sarjakuvantekijä ja lastenkirjailija. Hänet tunnettiin 35 vuoden ajan Uuden Suomen pakinoitsijanimimerkki Siprana.
Maire Tolonen opiskeli Taideakatemian koulussa ja Helsingin yliopistossa ja sai toimittajan paikan Uudesta Suomesta. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1947–1982 nimimerkillä Sipra kirjoittamistaan perheaiheisista pakinoista, joita julkaistiin myös kokoelmana Ruokakunnan päämies ja hänen verovuotensa (Otava 1966).  Hän myös kuvitti lehtipakinansa itse signeerauksella M.T.
Maire Tolonen kirjoitti ja kuvitti kaksi lastenkirjaa, Viisi veitikkaa: iloisen sisarparven seikkailuja (Väestöliitto 1945) sekä Mari ja Kari (1954), joka perustui Tolosen Lasten maailma -lehteen tekemiin sarjakuviin.
Yksityiselämä

Maire Tolonen oli naimisissa Suomen Matkailijayhdistyksen toimitusjohtajan Jorma Tolosen kanssa. Heidän neljästä lapsestaan nuorin on muusikko Jukka Tolonen.