stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Propreettori

| --- | --- |
Rooman valtakunta
  Osa historian artikkelisarjaa  Rooman valtakunnan hallinto
Ajanjaksot
Rooman kuningaskunta 753 eaa. – 510 eaa.  Rooman tasavalta 510 eaa. – 27 eaa.  Rooman keisarikunta 27 eaa. – 476 jaa.
 Länsi-Rooma 330–476:  Itä-Rooma 330–1453  Trebizond 1204–1461  Theodoro 1204–1475
Virkamiehet
Konsuli Preettori Prokonsuli Propreettori: Ediili Kvestori Tribuuni Kensori
Poikkeusvirat
Diktaattori Magister equitum Sotatribuuni-konsuli: Kuningas Triumviraatti Decemviri
Tribunicia potestas: 
Arvonimet
Keisari
Legaatti Dux Officium Prefekti Vicarius Vigintisexviri: Liktori Magister militum Imperaattori Princeps senatus Pontifex maximus Tetrarkki
Instituutiot ja lait
Rooman senaatti Cursus honorum Rooman kansankokoukset: Rooman laki Rooman kansalaisuus Imperium
Propreettori (lat. propraetor < pro praetore ’preettorin sijasta’) oli roomalainen virkamies, jonka preettorikautta oli jatkettu erityisellä lailla (prorogatio imperii). Puunilaissotien aikana ja 100-luvulla eaa. näin toimittiin varsin harvoin. Keisariajalla ainoastaan keisarillisten provinssien maaherrat olivat propreettoreita.
Kiinanšakki

| Kiinanšakki |
| --- | --- |
 Kiinanšakin pelilauta, nappulat valmiina kolmen pelaajan peliin
Pelaajia:  2-6
Ikäsuositus:  6+
Pelin kesto:  10 min – 2 tuntia
Monimutkaisuus:  matala
Strategisuus:  korkea
Satunnaisuus:  ei lainkaan
 BoardGameGeek 
Kiinanšakki eli tähtihalma on strateginen lautapeli kahdelle, kolmelle, neljälle tai kuudelle pelaajalle. Kiinanšakkia pelataan laudalla, johon poratut reiät muodostavat kuusisakaraisen tähden. Tähden sakaroissa on 10 (suurissa laudoissa 15 tai 21) niinkutsuttua kotireikää, joissa pelinappulat ovat pelin alkaessa ja sen päättyessä. Pelin tavoitteena on siirtää omat nappulat vastapäisen sakaran kotireikiin.
Nimestään huolimatta kiinanšakki ei ole kotoisin Kiinasta, eikä sillä ole mitään tekemistä shakin kanssa. Nimi Chinese checkers (kiinalainen tammi) kehitettiin Yhdysvaltojen markkinoita varten, koska se kuulosti eksoottisemmalta. Kiinanšakki on kuitenkin kehitetty Saksassa halman pohjalta ja sen alkuperäinen nimi oli tähtihalma.
Säännöt

Kiinanšakissa tavoitteena on saada kaikki omat nappulat aloituskolmiosta vastakkaiseen päätykolmioon ensimmäisenä pelaajana. Pelaajat siirtävät omia nappuloitaan yksi kerrallaan vuorotellen. Pelin perusmuodossa vastustajan nappuloita ei "syödä" ja sallittuja siirtoja on kahdenlaisia.
Kiinanšakin perusmuodossa nappulaa saa siirtää:
mihin tahansa viereiseen tyhjään reikään
tai viereisessä reiässä olevan nappulan yli suorassa linjassa "hypäten".
Hyppysiirron saa toistaa samalla nappulalla vuoron aikana niin monta kertaa kuin se on mahdollista. Siirron saa keskeyttää missä vaiheessa tahansa, vaikka pelaaja voisi jatkaa sitä pidemmälle.
Säännöt > Pelistrategia

Kiinanšakin perusstrategia on havaita tai muodostaa mahdollisimman pitkä hyppysiirtojen ketju mahdollisimman lähelle tavoitteena olevaa kolmiota. Koska säännöt sallivat hyppimisen nappuloiden yli niiden väristä riippumatta, on toinen tärkeä strategia estää toisia pelaajia siirtämästä nappuloitaan pitkiä matkoja kerralla. Peliin vaikuttavat huomattavasti myös aloitus- ja tavoitekolmioiden tyhjennys- ja täyttötekniikka.
Pelistä on erilaisia variaatioita, jotka määräävät, millaisia siirtoja nappuloiden siirtämiseen voi käyttää ja "syödäänkö" vastustajan nappuloita. Pelaajamäärästä, variaatiosta ja kaksinpeleissä myös käytettävien sakaroiden määrästä riippuen pelaamiseen tarvitaan varsin erilaisia strategioita. Esimerkiksi tyhjiin kolmioihin pelattaessa pitkän hyppyketjun rakentaminen on turvallisempaa, koska vastapelaajat eivät hyödy siitä yhtä helposti kuin vastakkaisia värejä pelattaessa.
Säännöt > Pelimuodot pelaajien lukumäärän mukaan

Kaksi pelaajaa voivat pelata kumpikin yhdellä, kahdella tai kolmella värillä. Yhdellä värillä pelatessa nappulat sijoitetaan yleisimmin vastakkaisiin kolmioihin. Nappuloiden määrää voidaan suurentaa muiden värien nappuloilla, jotka asetetaan laajenevan kolmiomuodon mukaisesti pelialueelle.
Kahdella värillä pelattaessa molemmat nappularyhmät voivat olla vastakkain tai molemmilla pelaajilla voi olla yksi tyhjään vastakkaiskolmioon pyrkivä ryhmä.
Kolme pelaajaa voivat pelata kukin yhdellä tai kahdella värillä. Yhdellä värillä pelatessa kunkin pelaajan vastakkainen kolmio on tyhjänä.
Neljä pelaajaa pelaavat kukin yhdellä värillä vastapareittain.
Viisi pelaajaa voi periaatteessa pelata kukin yhdellä värillä, mutta yhdellä pelaajista on huomattava etu tyhjästä kolmiosta omaa aloituskolmiota vastapäätä.
Kuusi pelaajaa pelaavat kukin yhdellä värillä. Säännöiksi voidaan sopia joko "kaikki kaikkia vastaan" tai pari- tai kolmikkopeli.
Variaatiot > Nopeutettu kiinanšakki

Perussäännöistä poiketen nopeutetussa kiinanšakissa nappula voi hypätä toisen yli kauempaakin kunhan hyppy tapahtuu suorassa linjassa ja hypyn aloitus- ja lopetusreiät ovat yhtä kaukana ylihypättävästä nappulasta. Perussääntöjen mukaisesti siirto voi koostua useammasta hypystä, lisäksi hypyt voivat olla erimittaisia.
Kahden tai useamman perättäisen nappulan yli hyppääminen ei ole sallittua. Tästä syystä pelaajan on strategisesti tärkeää pitää omat nappulansa lähekkäin toisiaan estääkseen vastapuolen pitkät hyppysiirrot.
Nopeutetusta kiinanšakista on myös variaatio, jossa mikä tahansa symmetrinen hyppy on sallittu, mukaan lukien useamman perättäisen tai tyhjien reikien erottamien nappuloiden ylittäminen.
Nopeutettu kiinanšakki on suosittu erityisesti Manner-Kiinassa ja Ranskassa.
Variaatiot > Syöntikiinanšakki

Syöntikiinanšakissa pelataan kaikilla kuudella värillä ja nappulat ovat pelin alkaessa muista kiinanšakin muodoista poiketen laudan kuusikulmion muotoisella pelialueella. Keskireikä jää tyhjäksi. Pelaajia voi olla kahdesta kuuteen, myös viisi. Pelaajat tekevät vuorotellen hyppysiirtoja millä tahansa värillä. Ylihypätyt nappulat poistetaan pelilaudalta ja ne siirtyvät siirtäneen pelaajan pisteiksi. Vain hyppysiirrot sallitaan ja peli päättyy, kun niitä ei ole enää mahdollista tehdä. Eniten pisteitä saanut pelaaja voittaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinanšakki Wikimedia Commonsissa
Perussääntöjen sallimat kaksi liikettä: hyppy viereiseen reikään (ylhäällä) ja "pukkihyppy" toisten nappuloiden yli (alhaalla; kuvassa kaksivaiheinen "hyppy").
Nopeutetun pelin sääntöjen sallimia eripituisia hyppyjä nappuloiden yli.
Proksibarbaali

| Proksibarbaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  (RS)-5-allyyli-5-(2-hydroksipropyyli)pyrimidiini-2,4,6(1H,3H,5H)-trioni
CAS-numero:  2537-29-3
PubChem CID:  17336
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14N2O4
Moolimassa:  226.229 g/mol g/mol
Proksibarbaali (tuotemerkki Ipronal) on barbituraattijohdannainen lääkeaine joka syntetisoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1956. Sillä on ahdistusta poistava vaikutus, mutta muihin barbituraatteihin verraten vähäinen hypnoottinen eli unettava vaikutus.
Proksibarbaalia on käytetty migreenin hoidossa samalla tavoin kuin butalbitaalia.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Proxibarbal (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Proxibarbital
Barbituraatit
alfenaali
allobarbitaali
amobarbitaali
aprobarbitaali
barbeksakloni
barbitaali
barbitaalinatrium
bentsobarbitaali
bentsyylibutyylibarbitaali
brallobarbitaali
butabarbitaali
butalbitaali
etallobarbitaali
fenobarbitaali
fenobarbitaalinatrium
fetarbitaali
heksobarbitaali
heptabarbitaali
metarbitaali
metioturiaatti
metituraali
metoheksitaali
metyylifenobarbitaali
nealbarbitaali
pentobromitaali
pentobarbitaali
probarbitaali
proksibarbaali
reposaali
sekobarbitaali
sekbutabarbitaali
sigmodaali
syklobarbitaali
talbutaali
tetrabarbitaali
tialbarbitaali
tiamylaali
tiopentaali
tiosekonaali
tiotetrabarbitaali
vinbarbitaali
vinyylibitaali
Käännös suomeksi
Heikki Kilpeläinen

Heikki Juhani Kilpeläinen (s. 1962 Juva) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Opinnot

Kilpeläinen opiskeli Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa tuotantotaloutta ja valmistui diplomi-insinööriksi 1987. Vuodesta 1987 hän opiskeli Sibelius-Akatemian oopperakoulutusohjelmassa, laulunopettajinaan Sauli Tiilikainen ja Tom Krause. Hän osallistui myös lukuisille mestari- ja kesäkursseille. 
Vuonna 1993 hän täydensi opintojaan Sveitsissä Zürichin oopperan oopperastudiossa, mikä avasi hänelle ovet saksalaisiin oopperataloihin.
Solistiura

Kilpeläinen lauloi vuosina 1994–1997 Bremenissä ja 1997–2000 Bonnin oopperassa. Vuosina 2000–2009 hän oli Düsseldorfin Deutsche Oper am Rheinin solistikunnassa. Syksystä 2010 lähtien hän on kuulunut Mainzin valtionteatterin solistikuntaan. Kilpeläinen on myös vieraillut useiden saksalaisten kaupunkien oopperoissa, muun muassa Kölnissä, Stuttgartissa, Essenissä ja Hannoverissa sekä Géneven oopperassa Sveitsissä.
Kilpeläinen  on esittänyt noin 50 oopperaroolia. Hän esiintyy myös säännöllisesti solistina orkesteri- ja lied-konserteissa. Hän on esiintynyt Radion sinfoniaorkesterin kanssa  Sibeliuksen Kullervo-sinfoniassa ja Brahmsin Ein deutsches Requiemissa ja esittänyt useita Bachin kirkkoteosten sooloja varsinkin Cantores Minores -poikakuoron ja Rheinische Kammerchor Kölnin solistina (Jouluoratorio, Matteus-passio, Johannes-passio, h-mollimessu ja eri kantaatteja).
Levytyksiä

Opera scenes from Savonlinna; BIS 1987
Giacomo Puccini: Madama Butterfly (Konsuli Sharpless); Naxos (Opera Classics) 2002
Yrjö Kilpinen: Lauluja/Lieder; Heikki Kilpeläinen, Jouni Somero; FC-Records 2007
Aiheesta muualla

Heikki Kilpeläisen kotisivu
FinnConcert Oy Heikki Kilpeläinen, baritoni
Staatstheater Mainz Heikki Kilpeläinen (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Elina Kilkku

| Elina Kilkku |
| --- | --- |
 Elina Kilkku vuonna 2023.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elina Vilhelmiina Kilkku
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Uusikaupunki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja kouluttaja
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia, Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elina Vilhelmiina Kilkku (s. 30. maaliskuuta 1980 Uusikaupunki) on suomalainen kirjailija, teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja teatteriopettaja. Hän on myös vetänyt työpajoja ja opettantut teatteria, muun muassa: huonon teatterin työpajaa, ohjaajantyön peruskurssia ja kurssia draaman kirjoittamisesta.
Opiskelu

Kilkku liittyi vuonna 1996 Ylioppilasteatteriin, jossa näytteli neljä vuoden ajan ja osallistui muun muassa Esa Kirkkopellon ohjaamaan Kostamus-sinfoniaan ja Juha Hurmeen ohjaamaan Amerikka näytökseen. Kilkku valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 1999, teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Helsingin ammattikorkeakoulusta 2004 ja filosofian maisteriksi pääaineenaan teatteritiede Helsingin yliopistosta vuonna 2011.
Työt

Kilkku on kirjoittanut romaanit muun muassa Ihana tyttö, Täydellinen näytelmä ja Äideistä paskin ja on ohjannut viimeksi mainittuun kirjaan perustuvan samannimisen näytelmän vuonna 2015. Kilkku on kirjoittanut myös nuorten novellikokoelman Onks tää normaalii? ja muita tarinoita, tietokirjan Teatterin tyylilajit, sekä 10-osainen Storytel Originals -äänikirjasarjan Vaimovallankumous ja sille jatko-osan Vaimovallankumous 2.
Kilkun romaani Ihana tyttö perustuu omakohtaisiin kokemuksiin hänen ajauduttuaan tuolloin vain 15-vuotiaana yläkoulua käyvänä tyttönä suhteeseen 40-vuotiaan teatteriohjaajamiehen kanssa.
Kilkku on ohjannut muun muassa Kansallisteatterissa, Teatteri Jurkassa, Teatteri Takomossa ja KOM-teatterissa.
Kirjallinen tuotanto

Mahdoton elämä, romaani, Helsinki: Bazar, 2020. ISBN 9789522796790
Ihana tyttö, romaani, Helsinki: Bazar, 2020. ISBN 9789522798190
Täydellinen näytelmä, romaani, Helsinki: Bazar, 2019. ISBN 9789522796783
Vaimovallankumous 1 ja 2, 10-osaiset äänikirjasarjat, Helsinki: Storytel Originals, 2018, 2019.
Onks tää normaalii? ja muita tarinoita, nuorten novellikokoelma, Helsinki: Nordbooks, 2017. ISBN 9789523152519
Teatterin tyylilajit, tietokirja, Helsinki: Adlibris, 2017. ISBN 9789523152755
Äideistä paskin, romaani, Helsinki: Adlibris, 2014. ISBN 9789526643748
Lähde:
↑  Trilogian toinen osa.
↑  Trilogian ensimmäinen osa.
Käsikirjoitukset, dramaturgia, ohjaukset

Kapitalismi - tarinoita pääomasta, 2020,  käsikirjoitus: Elina Kilkku ja Raisa Omaheimo, ohjaus: Elina Kilkku
Fast Food Kathakali, 2020,  käsikirjoitus ja ohjaus: Elina Kilkku
Pillu - intiimi spektaakkeli, 2018, ohjaus: Elina Kilkku
Häiriö, 2018, ohjaus ja dramaturgia: Elina Kilkku
LÄSKI. Rasvainen monologi lihavuudesta, 2016, ohjaus ja dramaturgia: Elina Kilkku
Rambo, 2015, Nadja Sumasen romaanin pohjalta dramatisointi ja ohjaus: Elina Kilkku
Äideistä paskin, 2015, käsikirjoitus ja ohjaus: Elina Kilkku
OUCH!, 2014, käsikirjoitus: Elina Kilkku
Jäädä saa julma maa, 2014, käsikirjoitus: Elina Kilkku
Kovan onnen lapsia, 2011, sovitus, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
Koneitten murskaajat, 2010, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
Työnantajan hautajaiset, 2009, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
Teurastamojen pyhä Johanna, 2008, dramaturgia ja ohjaus: Elina Kilkku
Lähde:
Aiheesta muualla

Riikonen, Marika: Kirja-arvio: Elina Kilkun romaani on taidokas kuvaus tilanteesta, jossa aikuinen on sokea vastuulleen Hämeen Sanomat. 1.4.2020. Viitattu 26.10.2020.
Kilkku Elina Nuorisokirjailijat. Viitattu 26.10.2020.
Elina Kilkku Bazar. Viitattu 26.10.2020.
Kilkku, Elina Näytelmäkulma. Viitattu 26.10.2020.
Proserpina (jumalatar)

Dante Gabriel Rossetti: Proserpina.
Proserpina on roomalaisessa mytologiassa kuoleman jumalatar. Proserpina on mytolgiassa Cereksen tytär, jonka Pluto ryöstää kuningattarekseen alamaailmaan. Alun perin Proserpina oli Keski-Italian falskilaisalueilla palvottu maalaisjumalatar, joka suojeli oraita ja jolla oli sitä kautta yhteys manalaan. Vuonna 493 eaa. Rooman Aventinus-kukkulalle perustettiin nälänhädän jälkeen kolmoiskultti, joka oli omistettu Cerekselle, Liberille ja Liberalle. Nämä jumalat samaistettiin Roomassa Proserpinaan ja Persefoneeseen. Vuonna 249 eaa. Proserpinan ja Dis Paterin kultti tuotiin virallisesti Roomaan Tarentumin kaupungista. Proserpinan ja Dis Paterin maanalainen alttari oli Rooman Marskentän länsiosassa.
Kilpeenjoki

Kilpeenjoki (v:sta 1948 ven. Комсомольское, Komsomolskoje) on kylä Viipurista Jääskeen vievän tien varrella Suomen luovuttamalla alueella Viipurin piirissä Venäjällä. Suomelle kuuluessaan Kilpeenjoki kuului Viipurin maalaiskuntaan ja Ihantalan seurakuntaan. Kilpeenjoki jakaantui virallisesti kolmeen kylään, jotka olivat Kilpeenjoki, Kilpeenjoki–Sydänmaa ja Kilpeenjoki–Vakkila. Sydänmaa ja Vakkila olivat kuuluneet aiemmin Kilpeenjokeen. Kilpeenjoki sijaitsi kunnan pohjoisosassa ja rajoittui luoteessa Nuijamaan kuntaan sekä idässä Jääsken ja Antrean kuntiin. Maalaiskunnan alueella sen naapurikyliä olivat Juustila, Terävälä, Kaipola ja Ihantala. Kylän läpi virtaa Kilpeenjoki ja Sydänmaan länsiosassa oli Mustajärvi, joka kuitenkin pääasiassa sijaitsi Nuijamaan puolella.
Nykyisin asutusta on vain Kilpeenjoen keskustassa, Sydänmaa ja Vakkila ovat autioita.
Historia > Asutus ja elinkeinot

Vuonna 1937 Kilpeenjoella oli 373 asukasta ja Sydänmaalla 399. Kylän keskusta sijaitsi Viipurista pohjoiseen johtavan valtatie 14 ja Kilpeenjoelta valtatie 14 erkanevien Juustilaan ja Jääskeen vievien teiden risteyksessä. Asutus oli keskittynyt pääteiden varsille ja Kilpeenjoen laaksoon. Sydänmaan asutus oli keskittynyt Nuijamaalle vievän tien varteen. Kilpeenjoen keskustassa oli kansakoulu ja nuorisoseurantalo. Kylässä toimi Kilpeenjoen osuuskassa ja siellä oli Saimaankanavan Osuusliikkeen myymälä, Osuusliike Torkkelin myymälä ja yksityinen Kilpeenjoen sekatavarakauppa.
Kilpeenjoki oli selkeä maatalouskylä, jossa ei ollut mainittavampaa teollista toimintaa. Vuonna 1937 kylässä (Sydänmaa ja Vakkila mukaan lukien) oli 1374 hehtaaria peltoa, 38 hehtaaria niittyä ja 2980 hehtaaria metsää. Karjataloutta edisti Kilpeenjoen tarkastusyhdistys. Kilpeenjoen maidonmyyntiosuuskunta aloitti toimintansa vuonna 1933, jolloin Valio alkoi noutaa maidon autolla Kilpeenjoen vastaanottoasemalta Viipuriin. Sydänmaalla toimi 1930-luvulla Veljekset Ikävalkon omistamat mylly, saha ja höyläämö.
Historia > Kansakoulu

Kilpeenjoen kansakoulu oli perustettu vuonna 1880, tosin asia oli ollut ensimmäisen kerran esillä jo 1871. Ennen Kilpeenjoen koulun perustamista Viipurin maalaiskunnassa oli toiminnassa kaksi kansakoulua, mutta nämä kaksi kansakoulua sijaitsivat esikaupunkialueilla, jotka 1920- ja 1930-lukujen alueliitosten myötä siirtyivät Viipurin kaupungin omistukseen. Näin ollen Kilpeenjoki oli Viipurin maalaiskunnan alueen kouluista vanhin. Kilpeenjoen koulupiiriin kuului Kilpeenjoen lisäksi Kilpeenjoen Sydänmaan kylä. Vuonna 1922 Kilpeenjoelle valmistui uusi koulurakennus, jossa oli neljä luokkahuonetta ja kaksi asuntoa. Vuonna 1937 rakennettiin lisärakennus, johon tuli koulukeittola ja yksi asunto lisää. Vuonna 1939 koulussa oli 88 oppilasta ja kolme opettajaa.
Historia > Sotavuodet

Talvisodassa taistelut eivät ulottuneet Viipurin maalaiskunnan pohjoisosaan asti, mutta Moskovan rauhansopimuksen perusteella myös Kilpeenjoki oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kilpeenjoen väestö oli evakuoitu jo sodan aikana Keski-Suomeen. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kilpeenjokelaiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Aiheesta muualla

Äikään kartano Kilpeenjoen kylässä 1902-1910 (ruotsiksi)
Ståhl Johan, Ögård Wilhelm: Mogenpörtboken Del 1 : Moöns sång : Wilhelm Ögårds liv och dikter ; Släkten Ögårds rötter, s. 17–25 (Äikään kartano).  Pyhtää. Määritä julkaisija! ISBN 952-91-4894-1
Pettersson, Gunnar W. ym. (toim.): Kotikylämme Sydänmaa ja sen asukkaat. Omakustanne, 1987. ISBN 951-99912-0-4.
Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
Pro Arte
Pro Arten jatkoa

Pro Arten toiminta loppui siis 1930-luvun lopulla. Samansuuntaisia ryhmiä perustettiin 1950-luvulla, 1951 ryhmä 9, jonka toimintaa johtohahmon Otto Mäkilän kuolema vuonna 1955 tyrehdytti. Tilalle syntyi Pro Arte 57.
Pro Arte 57 sai alkunsa Otto Mäkilän muistonäyttelystä vuonna 1957. Sen perustivat syksyllä 1957 nuoret turkulaistaiteilijat Alpo Jaakola, Olavi Vaarula, Max Salmi, Raimo Viitala, Antti Lampisuo, Antti Nieminen ja Helge Stén. Uuden ryhmän ilmaisu oli jälleen läpileikkaus 1950-luvun lopulla vallinneista modernistisista taidesuunnista. Pro Arte 57 järjesti näyttelyitä vuosina 1957–1959.
Turun taide-elämä on yhdistysten suhteen ollut muutenkin tuulista. Erimielisyyksiä oli myös 1950-luvun lopulla, jolloin 38 taiteilijaa erosi Turun taiteilijaseurasta ja perusti uuden yhdistyksen Turun kuvataiteilijat ry. Erimielisyydet eivät kuitenkaan asettuneet uudessa yhdistyksessä, vaan 14 taiteilijaa irtautui siitä ja perusti Arte ry vuonna 1960. Arte ry oli aluksi kokoonpanonsa suhteen jatkoa ryhmä 9:lle ja Pro Arte 57:lle.
Muita Pro Arte -nimisiä yhdistyksiä

Sodan päätyttyä 1945 perustettiin Helsingissä valtakunnallinen kaksikielinen Pro Arte -yhdistys. Epäpoliittiseen yhdistykseen kuului eri taidemuotojen edustajia ja tarkoituksena oli koota taiteellisia voimia jälleenrakennustyöhön ja luoda jälleen yhteyksiä muiden maiden taide-elämään.
Aiheesta muualla

Turkulaisen taiteilijaryhmän "Pro Arte" näyttely Kirjastotalossa, Aamulehti, 24.01.1934, nro 22, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kidō senshi Gundam – gyakushū no Char

| Kidō senshi Gundam – gyakushū no Char |
| --- | --- |

機動戦士ガンダム 逆襲のシャア   (Kidō senshi Gundam – gyakushū no Char)
Genre: toiminta, science fiction 
Elokuva
Ohjaaja: Yoshiyuki Tomino
Studio: Sunrise
Julkaisupäivämäärä: 12.3.1988
Kesto: 120 min 
Kidō senshi Gundam – gyakushū no Char (jap. 機動戦士ガンダム 逆襲のシャア) on vuoden 1988 maaliskuussa Shōchikun teattereissa ensi-iltansa saanut Gundam-sarjaan kuuluva animaatioelokuva. Filmi kuvaa avaruusvuosisadan kahden päähenkilön, Amuro Rayn ja Char Aznablen viimeistä taistelua. Fanit käyttävät elokuvasta usein lyhennettä Gyaku Char tai elokuvan englanninkielisestä nimestä Char’s Counter Attack johdettua kirjainyhdistelmää CCA.
Elokuva oli Gundam-sarjan ensimmäinen, joka ei ollut televisiosarjan jaksoista tehty kokoelmaelokuva, ja rockyhtye TM Networkin käyttö tunnuslaulun esittäjänä nousi aikanaan puheenaiheeksi. Lisäksi Sunrisen animaatio-osaston normaalisti hyödyntämää nimimerkkiä Hajime Yatate ei elokuvassa käytetä. Ohjaajana toimi Yoshiyuki Tomino. Elokuva tuotti 620 milj. jeniä ja keräsi 1,03 miljoonaa katsojaa. Elokuvan DVD-versiota julkaistiin 300 000 kappaleen painos .
Tarina

On avaruusvuosisadan vuosi 0093. Entinen Zeonin ruhtinaskunnan ässäpilotti, Zeonin perustaja Zeon Zum Deikunin poika Char Aznable (Casval Rem Deikun) on lukuisten taisteluiden tuloksena menettänyt uskonsa ihmiskuntaan ja ryhtyy Neo Zeonin johtajana kapinaan Maan liittovaltion hallitusta vastaan, jota hän pitää mädännäisyyden alkulähteenä. Puhdistaakseen Maan saastuttamista jatkavan ihmiskunnan hän aikoo syöstä Maan jääkauteen pudottamalla asteroidi 5th Lunan Maahan.
Entisen yhden vuoden sodan sankarin ja White Basen kapteeni Bright Noan ympärille koottu liittovaltion erikoisyksikkö Londo Bell tajuaa nopeimmin Neo Zeonin suunnitelmat ja ryhtyy taisteluun Maan pelastamiseksi. Huolimatta liittovaltion sankari Amuro Rayn ja tämän liittolaisten ankarasta taistelusta, syöksyy 5th Luna Lhasassa sijaitsevaan liittovaltion armeijan päämajaan.
Neo Zeon ryhtyy Adenauer Parayasta lähtien salaisiin neuvotteluihin liittovaltion korkeiden virkamiesten kanssa ja aloittaa tulitaukoneuvottelut avaruussiirtokunta Londeniumissa. Vastoin tulitauosta rauhoittuneen Maan liittovaltion odotuksia Char kuitenkin käynnistää operaation, jonka tarkoituksena on saattaa hänen neuvotteluissa itselleen saamansa asteroidi Axis törmäyskurssille Maan kanssa. Silloin jo useaan kertaan toisensa kohdanneiden Amuron ja Charin välille aukeaa umpeutumaton juopa.
Londo Bell, joka tajuaa tulitauon olevan vain Neo Zeonin juoni, valjastaa käyttöönsä ydinohjukset ja hyökkää kapinallisten kimppuun. Amuro nousee itse kehittämäänsä mobile suit ν Gundamiin ja syöksyy kohti Axista taistellen Neo Zeonin ässiä vastaan. Londo Bellin suunnitelma räjäyttää Axis sisältä käsin ja siten muuttaa sen kurssia näyttää ensin onnistuvan, mutta yksi Axiksen osista on jo jäänyt Maan painovoimakuoppaan.
Hurjan kaksintaistelun jälkeen Charin päihittänyt Amuro päättää pysäyttää Axiksen putoamisen, vaikka se tarkoittaisi hänen oman henkensä uhraamista...