stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
One World Trade Center
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta One World Trade Center Wikimedia Commonsissa
World Trade Center Uuden WTC-kompleksin virallinen sivu.
www.wtcprogress.com WTC:n rakentamisinfo
Live Camera (Arkistoitu – Internet Archive) Live WTC 1 Progress Camera
World Trade Center New York
| --- | --- |
Alkuperäinen (1970–2001):  One World Trade Center (Pohjoistorni)  Two World Trade Center (Etelätorni)  Marriott World Trade Center  Four World Trade Center  Five World Trade Center  Six World Trade Center  Seven World Trade Center  The Mall at the World Trade Center  Windows on the World  Top of the World Trade Center Observatories 
Uusi (2001–):  One World Trade Center (Freedom Tower)  Two World Trade Center  Three World Trade Center  Four World Trade Center  Five World Trade Center  Seven World Trade Center  National September 11 Memorial & Museum 
Henkilöitä:  Austin Joseph Tobin  Minoru Yamasaki  Larry Silverstein  Daniel Libeskind  David Childs  Norman Foster  Richard Rogers  Fumihiko Maki 
Terrori-iskut:  World Trade Centerin pommi-isku 1993  Syyskuun 11. päivän iskut 
Aiheeseen liittyvää:  World Trade Centerin alue  Lower Manhattan  International Freedom Center  USS New York (LPD-21)  Lower Manhattan Development Corporation  Port Authority of New York and New Jersey  The Sphere 
| n k Maailman korkeimmat rakennukset |
| --- | --- |
 1. Burj Khalifa  2. Merdeka 118  3. Shanghai Tower  4. Abraj Al Bait Towers  5. Ping An Finance Centre  6. Lotte World Tower  7. One World Trade Center  8. CTF Finance Centre, Tianjin CTF Finance Centre  10. China Zun 
Havainnollistava kuva One World Trade Centerin arkkitehtuurista. Kattoneliötä on käännetty pohjaneliöön verrattuna 45 asteen verran, ja julkisivu kostuu kahdeksasta kolmiosta.
One World Trade Center verrattuna muihin New Yorkin pilvenpiirtäjiin.
Näkymä New Yorkin kaupunkiin One World Trade Centerin näköalatasanteelta.
Naaba

| Naaba> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:     Nepal
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  sinotiibetiläiset kielet
Kieliryhmä:  tiibetiläis-burmalaiset kielet bodilaiset kielet
ISO 639-3:  nao
 Ohje 
Naaba on Nepalissa puhuttava tiibetiläis-burmalainen kieli. Vuonna 1985 sitä puhui äidinkielenään noin viisisataa henkilöä. Puhujat ovat pääasiassa buddhalaisia. Useimmat puhujat ovat kaksikielisiä lhomin kanssa.
Kielellä ei ole virallista kirjallista standardia.
Murad I

| Murad I |
| --- | --- |
 
Osmanien valtakunnan sulttaani
Valtakausi:  maaliskuu 1362 – 15. kesäkuuta 1389
Edeltäjä:  Orhan I
Seuraaja:  Bayezid I

Syntynyt:  29. marraskuuta tai 29. kesäkuuta 1326 Söğüt tai Bursa, Osmanien valtakunta
Kuollut:  15. kesäkuuta 1389 (63 vuotta) Polje, Kosovo
Puoliso:  Gülçiçek Hatun  Kera Tamara Paşa Melek Hatun Fülane Hatun
Lapset:  Yahşi Bey   Savcı Bey   Bayezid I    Yakub Çelebi   Ibrahim   Nefise Hatun
Suku:  Osmani
Isä:  Orhan I
Äiti:  Nilüfer Hatun
Uskonto:  sunnalaisuus
Nimikirjoitus:  
Murad I (1319 tai 1326–1389, kutsumanimeltään Hüdavendiğar, Jumalan sotilas) oli Osmanien valtakunnan hallitsija vuodesta 1362 vuoteen 1389. Hän oli Orhan I:n ja Bysantin prinsessa Helenin (Nilofer) poika ja nousi valtaistuimelle isänsä kuoltua vuonna 1362. Murad loi valtakunnan rakentamalla hienoston juuri valloitettuun Adrianopoliin (nykyinen Edirne Turkissa) ja laajentamalla valtakuntaa Eurooppaan, asettaen suurimman osan Balkania Osmanien vallan alle ja pakottaen Bysantin keisarin maksamaan hänelle veroa. Murad teki Osmanlien heimosta imperiumin, joka ulottui Armeniasta ja Kaukasiasta Adrianmerelle. Hän loi sulttaanin tittelin vuonna 1383 ja janitsaarien joukot sekä devşirme -värväysjärjestelmän. Murad myös organisoi hallituksen Divan, timarien ja timarinhaltijan systeemin ja sotilastuomarin, kaziasker. Hän myös loi Anadolun (Anatolia) ja Rumilin (Eurooppa) provinssit.
Murad taisteli vahvaa Karamanidien emiraattia vastaan Anatoliassa ja serbejä, bulgarialaisia ja unkarilaisia vastaan Euroopassa. Hänen liikkeensä Balkanilla loivat Unkarin kuninkaan johtaman kristittyjen liiton, joka kuitenkin murskattiin Maritsan taistelussa 26. syyskuuta 1371, Muradin kykenevän luutnantti Lalaşahin, Rumilin ensimmäisen kuvernöörin (beylerbeyi) johdolla. 1366 Serbian kuningas pakotettiin maksamaan veroa sulttaanille ja vuonna 1385 Sofia joutui Osmanien valloittamaksi. Vuonna 1389 osmanit voittivat serbit Kosovo Poljen taistelussa Muradin johdolla.
Kuolema

Turkkilaisten lähteiden mukaan valtakuntaa 30 vuotta hallinnut sulttaani kuoli salamurhaajan uhrina Kosovo Poljen taistelukentällä. Surmatyön teki serbiaatelismies Miloš Obilić. Tarinan tunnetuimman version mukaan Murad tutki heti kamppailun jälkeen taistelukenttää. Obilić teeskenteli kuollutta mutta loikkasi ylös ja iski miekan ohi ratsastaneen Muradin sydämeen.
Serbit uskovat, että Miloš Obilić lähti ottomaanien leiriin ja kertoi karanneensa serbijoukoista. Niin hän pääsi Muradin telttaan, missä hänen piti polvistua tämän edessä. Tällöin Obilić iski sulttaania veitsellä vatsaan.
Kolmannen teorian mukaan serbit surmasivat Muradin jo taistelun alkuvaiheessa. Firenzen senaatin lokakuussa vuonna 1389 Bosnian kuninkaalle lähettämässään kirjeessä kerrotaan, miten tusina ratsumiestä oli murtautunut osmanien etulinjan läpi. Tuntematon ratsumies pääsi päälliköiden telttaan ja surmasi sulttaanin miekallaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Murad I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Orhan I | Osmanien sulttaani | Seuraaja: Bayezid I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Satawalin kieli

| Satawal> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Mikronesian liittovaltio
Puhujia:  460
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  malaijilais-polynesialaiset kielet mikronesialaiset kielet chuukilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-3:  stw
 Ohje 
Satawal on Satawalin saarella Mikronesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä oli vuonna 1987 noin 460 puhujaa. Satawalin sanakirjaa tai kielioppia ei ole koskaan julkaistu. Kielen läheisimpiin sukulaiskieliin kuuluu muun muassa karoliini.
Indonesiankielinen Wikipedia

Indonesian kielisen Wikipedian logo
Indonesiankielinen Wikipedia on Wikipedian indonesiankielinen versio, joka perustettiin toukokuussa 2003. Koska indonesia on malaijin kanssa keskenään ymmärrettävää, on ehdotettu, että indonesian- ja malaijinkieliset Wikipediat yhdistettäisiin. Heinäkuun 2024 alussa artikkeleita oli 697 792, mikä teki siitä 21. suurimman kieliversion.
Historia

10 000 kirjoitetun artikkelin raja meni rikki 31. toukokuuta 2005. Syyskuussa 2005 siellä oli yli 13 000 artikkelia. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 195 123 artikkelia.
Ojamaa

Ojamaa on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Henrik Ojamaa (s. 1991), virolainen jalkapalloilija
Hindrek Ojamaa (s. 1995), virolainen jalkapalloilija
Peedu Ojamaa (1933–2014), virolainen elokuvaaja ja mainostoimiston johtaja
Pekka Ojamaa (1947–2008), suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija
Olli Ojamaa, yksi toimittaja ja kirjailija Veikko Korhosen nimimerkeistä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Malaijinkielinen Wikipedia

Malaijinkielinen Wikipedia on Wikipedian malaijinkielinen versio, joka perustettiin lokakuussa 2002. Koska malaijin kieli on indonesian kanssa keskenään ymmärrettävää, malaijin- ja indonesiankielisten Wikipedioiden yhdistämistä on ehdotettu. Malaijinkielisessä Wikipediassa oli heinäkuun 2024 alussa 380 982 artikkelia, mikä tekee siitä 35. suurimman kieliversion.
Historia

5 000 artikkelin raja meni rikki 29. kesäkuuta 2004. Syyskuussa 2005 siellä oli yli 6 800 artikkelia. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 140 645 artikkelia.
Luettelo kielistä puhujamäärän perusteella

Tämä on luettelo kielistä puhuvien määrän perusteella. Luettelo sisältää äidinkielen ja toisen kielenä puhujat. Luetteloon sisältyvät ainoastaan kielet, joita puhuu yli miljoona ihmistä.
Kaikki luetellut kielet eivät ole yksittäisiä kieliä sanan tiukassa merkityksessä, koska niiden eri murteet eivät ole keskinäisesti ymmärrettävissä (esimerkiksi kiina ja arabia), kun taas monissa tapauksissa eri maissa puhutut keskinäisesti ymmärrettävissä olevat kielet, joilla on selviä kansallisia erikoispiirteitä, on lueteltu erikseen (esimerkiksi skandinaaviset kielet, hindustani ja malaiji)
Puhutuimmat kielet maailmassa % osuuden mukaan

| Kieli |  % maailman väkiluvusta (2020) |
| --- | --- |
englanti: 16,5%
mandariinikiina: 14,6%
hindi: 8,3%
espanja: 7,0%
ranska: 3,6%
arabia: 3,6%
bengali: 3,4%
venäjä: 3,4%
portugali: 3,3%
indonesia: 2,6%
Romaaniset kielet

Romaanisten kielten puhuma-alue
Romaaniset kielet ovat latinasta kehittyneitä indoeurooppalaisia kieliä ja muodostavat itaalisten kielten alaluokan. Latinalla tässä tarkoitetaan nimenomaan jokapäiväistä arkikieltä, vulgaarilatinaa, ei kirjallisuuden klassista latinaa.
Nykyään puhutuimmat romaaniset kielet ovat espanja, portugali, ranska, italia, romania, katalaani ja oksitaani.
Romaanisia kieliä tutkiva kielitieteen ala on romanistiikka eli romaaninen filologia.
Syntyperä ja historia

Länsi-Rooman valtakunnan hajottua vuonna 476 eri puolilla imperiumia puhutut latinan kielen murteet alkoivat kehittyä yhä enemmän omiin suuntiinsa, kehittyen vähitellen romaanisiksi kieliksi. Maantieteellisen jakautumisen lisäksi kielten nykyisiin eroihin ovat vaikuttaneet alueilla aiemmin puhutut kielet (niin sanotut substraattikielet), eri valloitukset sekä rauhanomaiset yhteydet muiden kansojen kanssa.
Romaaniset kielet ovat kielitieteen kannalta erityisen tärkeä kieliryhmä, sillä niiden muotoutuminen tunnetaan melko tarkasti. Romaanisten kielten kantakieli latina on hyvin dokumentoitu hallinnon ja sivistyksen kirjakieli, joka käyttää äännekirjoitusta ja jonka eri vaiheista – kuten sen tytärkielistäkin – on säilynyt runsaasti kirjallista aineistoa kautta historian. Siksi romaanisten kielten syntyhistoria on hyvin ennallistettavissa, ja samalla se auttaa ymmärtämään yleisemminkin kielen syntymekanismeja ja prosesseja, joiden seurauksena kieli eriytyy kantakielestä ja muokkautuu murteesta omaksi kielimuodokseen.
Romaanisten kielten nimi, kuten myös Romanian valtion ja romanian kielen nimi tulee latinan roomalaista tarkoittavan adjektiivin maskuliinimuodosta romanus. Ensimmäinen todistus termin romaaninen olemassaolosta on peräisin Toursin kirkolliskokouksesta vuodelta 813. Kieltä kutsuttiin tuolloin nimellä romana lingua. Ranska on siis se romaanisista kielistä, jonka olemassaolosta on varhaisin kirjallinen todiste, mikä ei kuitenkaan tarkoita että se olisi ensimmäinen latinasta selvästi omaksi kielekseen jakautunut.
Ensimmäinen teoreettinen teos romaanisista kielistä on, latinaksi kirjoitettuna, Danten De Vulgari Eloquentia ('kansankielen kaunopuheisuudesta') 1300-luvun alusta. Siinä ensi kertaa eroteltiin romaanisia kieliä niiden 'kyllä'-sanan mukaan oïl-, oc- ja si-kieliin.
Vulgaarilatinan kehittyminen romaanisiin kieliin voidaan ajoittaa karkeasti seuraavasti:
200 eaa. – 400 jaa.: Vulgaarilatinan eri muodot.
500–600: Nämä muodot alkavat eriytyä selkeämmin. Latina häviää Britanniassa ja Balkanilla.
vuoden 800 tienoilla: Romaanisten kielten olemassaolo on tunnustettu (Toursin kirkolliskokous). Frankkilainen kantakieli (varhaisranska) on erkaantunut rahvaanlatinasta.
842: Ensimmäinen kokonainen romaanisella kielellä laadittu teksti, Strasbourgin vala.
vuoden 900 tienoilla: Iberoromaaninen kantakieli erkanee rahvaanlatinasta. Itäromaaniset kielet joutuvat eristykseen slaavien kansainvaelluksen myötä.
vuoden 1000 tienoilla: Katalaani ja oksitaani erottuvat iberoromaanisesta kantakielestä.
vuoden 1100 tienoilla: Galego-portugali alkaa erottua iberoromaanisesta kantakielestä
vuoden 1200 tienoilla: Iberoromaaninen kantakieli hajoaa lopullisesti galego-portugaliksi sekä espanjalaisiksi kieliksi (kastilia, asturianu, aragones jne).
1300-luku: Italian kirjakieli luodaan. Eri kielimuodot vakiutuvat lopullisesti romaanisiksi kieliksi. Latina jää lopullisesti kirkon ja oppineiston kieleksi. Galego ja portugali erottuvat.
Syntyperä ja historia > Klassisesta latinasta vulgaarilatinaan

Vulgaarilatinan kohdalla on mahdollista ajatella roomalaisten eläneen diglossiassa: Jokapäiväinen kieli ei ollut klassista latinaa, eli kirjallisuuden kieltä tai hienostunutta yläluokan puheenpartta (sermo litterarius, eruditus, urbanus). Tämän variantin kehitys oli pysähdyksissä, mutta läheinen, joskin selvästi erilainen muoto latinasta jatkoi kehitystään vapaasti. Tälle olivat niminä sermo vulgaris, rusticus tai plebeius.
Vulgaarilatinaa puhuttiin selvästi enemmän ja sitä käyttivät lukutaidottomat ihmiset kaikkialla Rooman valtakunnassa: sotilaat, käsityöläiset, merimiehet, maanviljelijät, parturit, orjat ym. Se oli kansankieltä, elävää ja altis muutoksille. Klassinen latina taas oli jäykkä, keinotekoisenkin puhdas, kirjoitettu, mutta siis myös puhuttu muoto, jota käyttivät runoilijat, kirjailijat, filosofit, puhetaidon opettajat ym.
Näistä kahdesta latinan muoto, jonka roomalaiset toivat voitetuille kansoille, oli nimenomaan sermo vulgaris. Nämä kansat luonnollisesti puhuivat eri kieliä, ja kussakin provinssissa latinan kieli muuttui toisistaan poikkeavilla tavoilla. Tällä tavoin alkoi nykyisten romaanisten kielten kehitys.
Asema

Puhutuimmat romaaniset kielet ovat suuruusjärjestyksessä espanja, portugali, ranska, italia, romania (moldova), katalaani, ja galego.
Kuten monissa muissakin kielihaaroissa, romaaniset kielet muodostavat murrejatkumon, ja käytännöllisesti katsoen kaikki romaaniset kielet ovat jossain määrin keskenään ymmärrettäviä. Mikäli kielen määrittelyperusteena pidettäisiin samaa kuin esimerkiksi kiinan eri murteilla, tällöin kaikki romaaniset kielet pitäisi laskea rahvaanlatinan eri murteiksi, ja latina ohittaisi tällöin kiinan maailman puhutuimpana kielenä. Sardi on muihin verrattuna kaikkein eristäytynein ja vanhakantaisin. Ajallisesti tarkasteltuna sardin kieli oli myös ensimmäinen muista selvästi omaksi kielekseen jakautunut. Tämän jälkeen romania erosi läntisistä sukulaisistaan. Kolmas jakautuminen tapahtui italian ja galloibeerisen ryhmän välillä. Tämä puolestaan jakautui vielä galloromaanisiin ja iberoromaanisiin kieliin. Katalaanin täsmällinen luokittelu on vaikeaa, koska siinä on piirteitä molemmista edellä mainituista ryhmistä.
Murteita on paljon ja ne eroavat toisistaan joskus kovastikin, eikä täten ole aina selvää, mitä pitäisi kutsua kieleksi, mitä murteeksi. Esimerkiksi sisilia lasketaan omaksi kielekseen, vaikka se eroaa vain vähän kirjoitetusta italiasta. Murrejatkumon takia sisilian murteet muistuttavat enemmän eteläitalialaisia murteita kuin eteläitalialaiset muistuttavat pohjoisitalialaisia, mutta Sisiliassa puhutut murteet luokitellaan silti sisilian kieleen kuuluviksi ja manner-Italiassa puhutut murteet italian kieleen kuuluviksi. Romaanisista kielistä juuri italiassa on suurimmat murre-erot, minkä vuoksi eri puolilta Italiaa kotoisin olevat ihmiset käyttävät keskinäisessä kommunikoinnissaan vanhaan toscanalaismurteeseen perustuvaa standardi-italiaa, kun taas esimerkiksi eri espanjan murretta puhuva espanjalainen ja meksikolainen ymmärtävät vaivattomasti toisiaan.
Ranskalla, italialla, espanjalla, portugalilla, ja romanialla on etuoikeutettu asema itsenäisten valtioiden virallisina kielinä. Katalaani ja galego ovat myös virallisia kieliä, vaikkakaan eivät omissa kansallisvaltioissaan (galego Galician itsehallintoalueella ja katalaani Katalonian, Valencian ja Baleaarien itsehallintoalueilla Espanjan valtiossa sekä lisäksi Andorrassa). Kielillä kuten sardi ja retoromaani on myös jonkinlainen virallinen asema ja niitä käytetään jossain määrin opetuskielinä kouluissa. Monien varianttien asemaa on kuitenkin keinotekoisestikin heikennetty, esimerkiksi oksitaanin eri muotoja, venetsian kieltä sekä Oïl-kieliä (paitsi tietenkin ranskaa). Kielet kuten mirandeesi ja asturia ovat käytössä pienillä alueilla ja rajoitetusti. Nykyisin eri tahoilla on kuitenkin monenlaisia hankkeita kielten käytön elvyttämiseksi. Lähes kaikilla romaanisilla kielillä on oma Wikipediansa.
Ainoa kuolleeksi luokiteltava romaaninen kieli on dalmaatin kieli, jota puhuttiin nykyisen Kroatian alueella. Sen viimeinen puhuja, parturi Antonio (Tuone) Udaina, kuoli 1874.
Kielioppia > Tyypillisiä piirteitä

Substantiiveilla on yleensä kaksi sukua, maskuliini ja feminiini (harvemmin kolme, esimerkiksi romaniassa neutri on säilynyt).
Sijataivutusta ei yleensä esiinny (poikkeuksena romania).
Liikkumista ilmaistaessa informaatio liikkeen suunnasta sisältyy verbiin (esimerkiksi espanjassa salir, entrar), sitä ei siis niinkään ilmaista erillisin partikkelein (esimerkiksi saksassa gehen in).
Monissa romaanisissa kielissä (varsinkin iberoromaanisissa) on kaksi kopulaa, latinan verbeistä esse ja stare. Toinen viittaa pysyvämpään olemiseen tai ominaisuuteen, toinen tilapäisempään asioiden tilaan.
Noelia está aburrida. = Noelia on ikävystynyt.
Pilar es aburrida. = Pilar on tylsä, ikävystyttävä.
Verbit taipuvat ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa persoonassa sekä yksikössä ja monikossa. Aikamuodot ja niiden käyttö poikkeavat jonkin verran suomen aikamuodoista. Romaanisissa kielissä imperfekti ilmaisee menneessä ajassa rajaamatonta tai säännöllisesti toistuvaa toimintaa.
Adjektiivit taipuvat suvussa ja luvussa, ja niiden paikka on tavallisimmin pääsanansa jäljessä, ei sen edellä kuten suomessa ja germaanisissa kielissä.
Kohteliaisuusmuotoja löytyy jokaisesta romaanisesta kielestä; tässä yhteydessä tällä tarkoitetaan niin sanottua T-V-erottelua eli sinuttelun ja teitittelyn eroa.
Sanan paino on usein oletusarvoisesti toiseksi viimeisellä tavulla. Tästä on kuitenkin runsaasti poikkeuksia: esimerkiksi ranskassa pääpaino on viimeisellä lausutulla tavulla, kun taas romaniassa ja moldovassa pääpainon paikka ei ole ennustettavissa minkään yleisen säännön avulla.
Eufonisten sääntöjen vuoksi glottaaliklusiileja tai useampia peräkkäisiä klusiileja ei esiinny.
Kirjaimia W ja K käytetään harvoin, yleensä vain lainasanoissa ja erisnimissä.
Kirjain H ei yleisesti ottaen äänny (se hävisi latinassa jo 200-luvulla), mutta voi vaikuttaa sitä edeltävän konsonantin ääntymiseen (poikkeuksina on romania, josta muiden romaanisten kielten tavoin klassisen latinan h-äänne on kadonnut, mutta jossa sen sijaan esimerkiksi slaavilaisista kielistä lainatuissa sanoissa esiintyy ääntyvä h-kirjain). Espanjan j sekä g etuvokaalin edellä, ja portugalin sananalkuinen r ja vokaalienvälinen rr ääntyvät voimakkaana h-äänteenä.
Kirjaimet C ja G ovat yleensä oletusarvoisesti 'kovia' velaarikonsonantteja, mutta etuvokaalien edessä 'pehmeitä' postalveolaarisia konsonantteja.
Kielioppia > Eroavaisuudet latinaan nähden

Ei substantiivien taivutusta sijoissa, poikkeuksena romania.
Vain kaksi kieliopillista sukua verrattuna klassisen latinan kolmeen, poikkeuksina romania.
Artikkelit, jotka pohjautuvat latinan demonstratiivipronomineihin.
Latinan futuuriaikamuodon tilalle uusi futuuri ja konditionaali.
Latinan perfektimuotojen rinnalle ja pluskvamperfektin tilalle olla- tai omistaa-verbeillä muodostetut yhdistetyt muodot. Poikkeuksena galego, josta yhdistetyt aikamuodot puuttuvat, portugali, jossa myös yksinkertainen, latinan alkuperäinen pluskvamperfekti on säilynyt sekä romania, jossa niin ikään on yksinkertainen pluskvamperfekti, vaikkakin sen pohjana on aivan eri latinan aikamuoto.
Kielioppia > Eroavaisuudet toisiinsa nähden > Monikon muodostus

Jotkut romaaniset kielet muodostavat monikon lisäämällä (latinan monikkoakkusatiivisijasta periytyneen) s:n, toiset taas viimeistä vokaalia vaihtamalla latinan ensimmäisen ja toisen deklension mukaisesti.
/s/-monikko: muun muassa portugali, galego, espanja, katalaani, oksitaani, ranska, sardi.
Vokaalinvaihtomonikko: italia, romania.
Kielioppia > Eroavaisuudet toisiinsa nähden > Latinan viimeisen vokaalin menetys

Latinan sanavartaloiden viimeinen painoton vokaali on osaksi hävinnyt romaanisista kielistä. Esimerkiksi latinan lupus > italian lupo, mutta ranskassa loup. Samoin latinan luna > italian luna, mutta ranskassa lune (e ei äänny). Se on alun perin merkinnyt švaa-vokaalia [ə].
Loppuvokaalit jäljellä: portugali, galego, espanja, italia, romania (etelämurteet ja vanha romania)
Loppuvokaalit jäljellä vain feminiinissä: katalaani, oksitaani, romania (dakoromania)
Loppuvokaalit hävinneet: ranska, jossa viimeisen tavun [a] muuttui ensin švaaksi [ə] ja 1800-luvun lopulla hävisi kokonaan.
Viimeisen vokaalin pudotessa tavuja jää yksi vähemmän ja paino siirtyy viimeiselle tavulle.
Kielioppia > Eroavaisuudet toisiinsa nähden > Sana enemmän

Latinan sanat plus ja magis ovat molemmat edustettuina:
Johdettu sanasta plus : plus (ranska), più (italia), prus (sardi)
Johdettu sanasta magis : mais (portugali), máis (galego) más (espanja), més (katalaani), mai (oksitaani, romania)
Kielioppia > Eroavaisuudet toisiinsa nähden > Lukusana 16

Joissain romaanisissa kielissä tämä lukusana on lukujen 11–15 tavoin "epäsäännöllinen". Toisissa taas 16 on kirjaimellisesti ”kymmenen ja kuusi”, kuten lukusanat 17–19 kaikissa romaanisissa kielissä.
”Kuusitoista”: setze (katalaani), setze (oksitaani), seize (ranska), sedici (italia), şaisprezece (romania, joissa itse asiassa 11–19 muodostetaan slaavilaisista kielistä lainautuneen kaavan mukaan 'kuusi yli (lat. super) kymmenen'), séighi/sexi (sardi)
”Kymmenen ja kuusi”: dezasseis (portugali), dezaseis (galego) dieciséis (espanja)
Kielioppia > Eroavaisuudet toisiinsa nähden > Omistaa vai pitää kiinni?

Latinan verbeistä habere ja tenere on muodostunut erilaisia kombinaatioita romaanisiin kieliin koskien käsitteitä 'omistaa' ja 'pitää (kiinni)', käyttöä apuverbinä menneissä aikamuodoissa sekä olemassaoloa ilmaisevaa rakennetta (esimerkiksi italian c'è). Esimerkkinä, ranskassa je tiens, j'ai, j'ai fait, il y a : Oikealta vasemmalle katsottuna näissä ovat perustana tenere, habere, habere ja habere. Seuraavassa muidenkin romaanisten kielien vastaavia yhdistelmiä, T:n merkitessä verbiä tenere ja H:n verbiä habere:
TTTH: portugali
TTHH: espanja, katalaani
THHH: oksitaani, ranska
Olemassa olemista ilmaiseva rakenne käyttää italiassa verbiä essere, romaniassa vastaavaa verbiä a fi. Täten:
THHE: romania, italia
Kielioppia > Eroavaisuudet toisiinsa nähden > Omistaa vai olla?

Osa romaanisista kielistä käyttää verbiä omistaa apuverbinä kaikkien verbien perfektimuotojen muodostuksessa (eli ranskan passé composé), osa taas käyttää myös verbiä olla.
Vain omistaa : katalaani, portugali, espanja, romania
Omistaa ja olla : oksitaani, ranska, italia
Jälkimmäisen ryhmän kielissä kaikki verbit joilla on apuverbinä olla, ovat liikettä tai tilan muutosta kuvaavia intransitiivisiä verbejä, kuten pudota, tulla tai kaatua. Myös refleksiiviverbit käyttävät useimmiten olla-verbiä apuverbinä. Kaikilla muilla apuverbinä on omistaa.
Romaanisten kielten leviäminen maailmalle

Kolonisaation johdosta romaanisten kielet ovat levittäytyneet ympäri maailmaa. Laajimmalle ovat levinneet espanja (Meksiko, Keski- ja Etelä-Amerikka, Filippiinit ym.), portugali (Brasilia, Angola, Mosambik) ja ranska (Kanada, Afrikka ym.).
Espanja ja ranska ovat YK:n virallisia kieliä.
Luokittelu

Lähde:
Pidginit, kreolit ja keinotekoiset kielet

Romaanisten kielten maailmanlaajuinen leviäminen on synnyttänyt useita kreoleja ja pidgineitä. Seuraavassa kreolit ja pidginit jaoteltuina lähdekielen mukaan: