stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petsikääpä
Aiheesta muualla

Laji.fi: Petsikääpä (Ceriporiopsis resinascens)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ceriporiopsis resinascens:  Wikidata: Q10518355  BioLib: 305109  CoL: SYJ3  EoL: 193921  GBIF: 2541717  iNaturalist: 830560  IndexFungorum: 327981  IRMNG: 10399371  MycoBank: 327981  NatureServe: 2.1071170  NBN: NHMSYS0001477186  NCBI: 75792  Observation.org: 153365  Open Tree of Life: 531327  SpeciesFungorum: 327981  Laji.fi: MX.205537 
Polyporus resinascens:  Wikidata: Q59487856  CoL: 4LK3Z  GBIF: 5244980  IndexFungorum: 250257  IRMNG: 11437530  MycoBank: 250257  SpeciesFungorum: 250257
Saimaanportin yhtenäiskoulu

| Saimaanportin yhtenäiskoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Rinnekatu 8, 50100 Mikkeli
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  2024
Rehtori:  Susanna Savander (2024–)
Luokat:  1.–9. (peruskoulu)
Oppilaita:  noin 860 (2024)
Saimaanportin yhtenäiskoulu on Mikkelin Urpolassa sijaitseva noin 860 oppilaan ja 120 henkilökunnan jäsenen yhtenäiskoulu. Koulu avattiin puretun Urpolan koulun tilalle vuonna 2024, ja se on kaupungin suurin perusasteen koulu. Koulun rehtorina toimii Susanna Savander.
Koulurakennus on kaksikerroksinen, ja rakenteissa on käytetty puuta ja betonia. Rakennustyöt alkoivat heinäkuussa 2022 ja päättyivät tammikuussa 2024. Koulun toiminta alkoi maaliskuussa 2024.
Huono usko

Huono usko (ransk. mauvaise foi) on eksistentialistifilosofi Jean-Paul Sartren kehittämä filosofinen käsite, joka kuvaa ilmiötä, jossa ihminen kieltää oman totaalisen vapautensa, ja valitsee sen sijaan elottoman objektin aseman. Se liittyy läheisesti itsepetoksen käsitteeseen sekä Friedrich Nietzschen ”kaunan” (ressentiment) käsitteeseen.
Intentionaalinen tietoisuus ja vapaus

Eksistentialismin keskeinen väite on, että olemme aina radikaalilla tavalla vapaita tekemään valintoja ja ohjaamaan elämäämme kohti itse asettamiamme päämääriä (omaa ”projektiamme”). Emme voi paeta tätä vapautta edes olosuhteiden käydessä ylivoimaisiksi. Vaikka ympäristö ja tilanne (eli faktisiteetti, heideggerilaisittain täälläolon konkreettinen konteksti edeltävine valintoineen) rajoittavat toimintaamme, se ei voi pakottaa meitä valitsemaan jotain yhtä toimintatapaa toisen sijasta. Tämän vuoksi teemme valintamme ahdistuksen tilassa: tiedämme, että meidän on tehtävä valinta, että tällä valinnalla on seurauksensa, ja että jotkut valinnat ovat parempia kuin toiset.
Jos väittäisi, että joku monista tietoisista mahdollisuuksistamme olisi väistämättä etusijalla (esimerkiksi: ”en voi riskeerata henkeäni, koska minun tulee elättää perheeni”), se olisi Sartrelle sama kuin olettaisi itselleen vain objektin aseman maailmassa — objektin, joka on vain olosuhteiden armoilla. Sartrelle tällainen asenne oli silminnähtävällä tavalla itsepetoksellista. Inhimillisinä tietoisuuksina olemme aina tietoisia siitä, että emme ole sitä mistä olemme tietoisia — meitä ei voi määritellä oman tietoisuutemme intentionaalisiksi objekteiksi. Kuten Sartre usein toisti, ”inhimillinen todellisuus on sitä mitä se ei ole, eikä se ole sitä mitä se on”: se voi määritellä itsensä vain negatiivisesti, sinä ”mitä se ei ole”; mutta tämä negaatio on samaan aikaan ainoa positiivinen määritelmä, joka voidaan muodostaa sille ”mikä se on”.
Tämän vuoksi olemme tietoisia koko joukosta vaihtoehtoisia reaktioita kulloisellekin objektiiviselle tilanteellemme — eli olemme tietoisia vapaudestamme — koska mikään tilanne ei voi määrätä yhtä tiettyä toimintatapaa. Vasta kun omaksumme tietyt sosiaaliset roolit ja arvojärjestelmät, jotka ovat tietoisen ihmisluontomme ulkopuolisia, voimme uskotella, että nämä eri vaihtoehdot ovat meiltä kiellettyjä. Tämä on kuitenkin yhtä lailla valinta, jonka on tehnyt mahdolliseksi vapautemme ja se, että olemme erillisiä näistä asioista. Tämä paradoksaalinen vapaa valinta, jolla kiellämme itseltämme tämän väistämättömän vapauden, on ”huonoa uskoa”.
Sartren käyttämät esimerkit

Sartre käytti esimerkkinä kahvilan tarjoilijaa, jonka liikkeet ja puhetapa ovat hieman liian ”tarjoilijamaisia”. Hänen äänensä osoittaa valmiutta palvella; hän kantaa ruokaa vauhdikkaasti mutta prameasti. Hänen liioiteltu käyttäytymisensä osoittaa, että hän vain esittää tarjoilijaa, maailmassa olevana objektina: automaattina, jonka olemuksena on olla tarjoilija. Se, että hän kuitenkin selvästi näyttelee, romuttaa sen ajatuksen että hän olisi (vain) tarjoilija; hän ennemminkin pettää itseään.
Toinen Sartren esimerkeistä koskee nuorta naista ensitapaamisella. Hän jättää huomiotta ne epäsuorat seksuaaliset vihjaukset, jotka miehen hänen ulkonäöstään lausumat kohteliaisuudet sisältävät, mutta ottaa ne sellaisina kuin ne olisi suunnattu hänelle inhimillisenä tietoisuutena. Kun mies laittaa käden hänen kätensä päälle, hän antaa sen olla siinä, ilman että sen enempää vastaisi eleeseen kuin torjuisi sitä. Näin hän viivyttää sitä hetkeä, jolloin hänen tulee joko ottaa miehen lähentymisyritykset vastaan tai torjua ne. Hän pitää miehen kättä vain maailmassa olevana objektina, ja tämän sanoja sellaisina kuin ne eivät liittyisi hänen ruumiiseensa; näin hän leikkii sillä kaksijakoisuudella, että ihmisenä hän on sekä fyysinen olento että tietoisuus joka on erillinen ja vapaa tästä fysikaalisuudesta.
Sartre katsoo, että tällä tavalla huonossa uskossa toimimalla sekä tarjoilija että nuori nainen kieltävät oman vapautensa, mutta kuitenkin käyttävät sitä aktiivisesti. Näin he ilmiselvästi tietävät olevansa vapaita, mutta eivät myönnä sitä. Huono usko on näin paradoksaalinen: huonossa uskossa toimiessaan ihminen on sekä tietoinen että eräällä tavalla epätietoinen omasta vapaudestaan.
Kirjallisuutta

Sartre, Jean-Paul: Inho.  (Suomentanut Juha Mannerkorpi)  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1451-1
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bad faith (existentialism)
Käännös suomeksi
Valmentaja (elokuva)

| Valmentaja |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tuukka Temonen
Käsikirjoittaja:  Heini Heikkilä
Tuottaja:  Tuukka ja Olga Temonen
Säveltäjä:  Janne Huttunen
Leikkaaja:  Juha Kärkkäinen
Lavastaja:  Einari Saarinen
Pääosat:  Mikko Nousiainen Jukka Rasila Jaana Saarinen Iiro Panula Riku Nieminen Tatu Sinisalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Optipari Oy
Levittäjä:  Kuusan Kino Ky
Ensi-ilta:  17. lokakuuta 2018
Kesto:  111 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valmentaja on Tuukka Temosen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2018. Liikemies-mediapersoona Jari Sarasvuosta kertovan elämäkertaelokuvan on käsikirjoittanut Heini Heikkilä, ja Sarasvuota näyttelee Mikko Nousiainen.
Valmentaja kuvattiin pääosin Kouvolassa. Se aloitti ennakkokiertueensa ympäri Suomen jo elokuussa 2018. Neljällätoista paikkakunnalla pidettyihin ennakkoesityksiin liittyi André Noël Chakerin juontama tilaisuus, jossa oli mukana myös paikallinen puhuja. Elokuvan varsinainen ensi-ilta oli 17. lokakuuta 2018. Elokuvaa levitettiin 57:llä kopiolla teattereissa ja se sai 11 000 katsojaa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mikko Nousiainen  | … |  Jari Sarasvuo   |
|  Jukka Rasila  | … |  Parantainen   |
|  Jaana Saarinen  | … |  Ritva   |
|  Iiro Panula  | … |  Jan   |
|  Riku Nieminen  | … |  Esko   |
|  Jarkko Lahti  | … |  Simo Rantalainen   |
|  Tatu Sinisalo  | … |  Jussi Parviainen   |
|  Olga Temonen  | … |  Minna VR   |
|  Jenni Banerjee  | … |  FIM   |
|  Ulla Virtanen  | … |  Virpi   |
|  Juha-Sakari Hippi  | … |  Jarin isä   |
|  Satu Taalikainen  | … |  Jarin äiti   |
|  Frans Åkerberg  | … |  Nuori Jari  |
Vastaanotto

Elokuva jakoi kriitikoiden mielipiteitä. Episodi-elokuvalehden Jussi Huhtala piti Valmentajaa toimivana kokonaisuutena ja Mikko Nousiaisen roolityötä energisenä. ”Tuukka Temonen osoittaa viimeistään nyt olevansa vakavasti otettava elokuvantekijä. Valmentaja on pätevä ohjaustyö, jonka pitkä draaman kaari pysyy hyvin kasassa ja etenee sujuvasti.”
Elokuvauutisten arvostelijan mielestä Valmentaja on teemaltaan ja ajankuvaltaan samankaltainen kuin Temosen esikoispitkä, omakohtainen Teit meistä kauniin, mutta tunnelmaltaan kylmempi ja toisaalta kokonaisuutena eheämpi.
Helsingin Sanomien Anton Vanha-Majamaa kirjoitti Valmentajan olevan kaikkea muuta kuin Jari Sarasvuon julkikuva: tylsä, karismaton ja lannistava. ”En ihan käsitä, miksi minulle kerrotaan näin pitkällisesti tästä mulkvistista. Sellaisena hän nimittäin elokuvassa näyttäytyy.” Vanha-Majamaan mielestä elokuvan rakenne on ”wikipediaaninen” ja Wikipedia-artikkelien tavoin täynnä rikkinäisiä linkkejä: ”Moni käänne huutaisi lisäselitystä, mutta katsojan oletetaan tuntevan Sarasvuon elämäntarinan kuin omat taskunsa”. Temonen piti Vanha-Majamaan arvostelua epäoikeudenmukaisena ja leimasi hänet kommunistiksi, joka pitää menestymistä vääränä asiana.
Me Naiset -lehden Martta Kaukonen vertasi Valmentajaa kotivideokoosteeseen, josta on turha etsiä draamallista kaarta: ”Huippukohtia markkeeraavat valkokankaalle lävähtävät naisten paljaat rinnat tai takamukset.” Hänestä vangitsevin roolisuoritus on Tatu Sinisalon Jussi Parviainen, mutta myös Nousiaisen Sarasvuo ”herää horteestaan” mieshahmojen yllättävän homoeroottisissa kohtaamisissa. Sarasvuo-hahmon kertojanääni taas suoltaa Kaukosen mielestä ”sellaista dadaa, että on mahdotonta tietää, yrittääkö Temonen parodioida, ironisoida vai ylistää päähenkilöään”.
Ilta-Sanomien Taneli Topelius pitää Mikko Nousiaista ilmettynä Sarasvuona, joka tavoittaa etenkin esikuvansa puhetyylin ja onnistuu olemuksellaan antamaan ainakin osaselityksen valmentajahahmon vetovoimalle. ”Julkkisroolien” esittäjät Jarkko Lahti Simo Rantalaisena ja Tatu Sinisalo Jussi Parviaisena taas jäävät kalpeiksi imitaatioiksi alkuperäisistä. Elokuvan yleissävy on Topeliuksesta pikemminkin kepeä ja kiltti kuin satiirinen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Elokuvauutiset : 
Episodi Jussi Huhtala: 
Helsingin Sanomat Anton Vanha-Majamaa: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Ilta-Sanomat Taneli Topelius: 
Me Naiset Martta Kaukonen:
Syros (kaupunki)

| Syros> Σῦρος |
| --- | --- |
 Antiikin Syroksen akropolis eli nykyinen Áno Sýroksen kukkula. Kaikki rakennukset ovat keskiajan venetsialaiselta tai myöhemmältä ajalta.
Sijainti
 Syros
Koordinaatit:  37°27′02″N, 24°56′08″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Áno Sýros ja Ermoúpoli, Sýros-Ermoúpoli, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kykladit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syros (m.kreik. Σῦρος, myös Σύρα, Syra) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Syroksen saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Ermoúpolin kaupungin paikalla.
Maantiede

Syroksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi saaren itärannikolla nykyisen Ermoúpolin kaupungin paikalla. Sen akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi nykyinen Áno Sýroksen kukkula.
Syros on luetteloitu ainoaksi varsinaiseksi polikseksi Syroksen saarella. Saarella sijaitsi kuitenkin myös ainakin yksi muu kaupunki, Galessos tai Galessa, saaren länsirannikolla. Se kuului oletettavasti Syroksen poliksen alaisuuteen, sillä saarta ei mainita dipoliiksi antiikin lähteissä. Nimeltä tunnetaan myös saarella sijainnut Eskhatian kaupunki. Syros luettiin antiikin aikana kuten nykyäänkin kuuluvaksi Kykladeihin.
Historia

Syroksen kaupunki oli Ateenan siirtokunta, ja sen asukkaat olivat joonialaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Syrios (Σύριος). Koko saaren väestö jakautui kolmeen heimoon, joista tiedetään nimeltä Naksiatai ja Galessioi; näistä viimeksi mainittu viittaa selvästi Galessoksen asukkaisiin.
Syroksen saari on usein yhdistetty Homeroksen Odysseiassa mainittuun Eumaioksen kotisaareen nimeltä Syrie. Homeroksen mukaan se sijaitsi lähellä Ortygiaa, sillä oli kaksi kaupunkia, ja se oli rikas viinin, karjan ja viljan suhteen. Ortygia on tällöin kytketty Delokseen ja Syrien kaksi kaupunkia Syroksen ja Galessoksen kaupunkeihin. Nykyisin Homeroksen Syrien ja Syroksen yhdistäminen nähdään kuitenkin virheellisenä, ja Syrie tulkitaan kuvitteelliseksi saareksi Homeroksen Ortygian tavoin.
Syroksen vaiheista tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Saari ja kaupunki tulivat 500-luvulla eaa. Samoksen vallan alle.  Syroksesta oli kotoisin esisokraatikkoihin kuulunut filosofi Ferekydes. Tämä toimi myöhemmin Samoksella Pythagoraan opettajana. 400-luvun eaa. alkupuolen persialaissodissa Syros oli persialaisten puolella. Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puolella Syros kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 452/451–416/415 eaa. 300-luvulla eaa. Syros kuului puolestaan toiseen Ateenan liittoon. Kaupunki löi omaa hopearahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Rakennukset ja löydökset

Ermoúpolissa ei ole jäljellä juurikaan antiikin aikaisia jäänteitä, sillä nykyinen kaupunki on laajentunut antiikin aikaisen kaupungin paikalle 1800–1900-luvuilla, ja samasta syystä paikalla ei ole voitu suorittaa arkeologisia kaivauksia. Kaupungista on tunnistettu muun muassa kreikkalainen teatteri. Siitä on säilynyt pieni osa katsomoa Kleisthénous-kadulla olevan talon kellarissa. Teatteri ajoitetaan hellenistiselle kaudelle. Pieniin löytöihin Ermoúpolissa lukeutuvat antiikin aikainen reliefi ja roomalaiselta kaudelta peräisin oleva keisari Hadrianuksen patsaan jalusta Plateía Miaoúli -aukiolla olevalla Vapahtajan kirkastumisen (Metamórfosi tou Sotíros) kirkolla. Keisarin patsas itsessään oli tallella 1700-luvulle saakka, kunnes Kykladeja tuolloin valloittaneet venäläiset veivät sen.
Syroksen lyömien rahojen kuvituksen perusteella saarella oli kabiirien kultti. Näiden pyhäkkö on paikannettu nykyiseen Alithinín kylään Ermoúpolin luoteispuolelle, ja siihen liittyen on tehty löytöjä geometriselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Nykyisestä Grámmatasta on löydetty Asklepiokselle omistettu temppeli. Saarella on kaksi luolaa, joita kutsutaan ”Ferekydeen luoliksi”.
Saarelta tehtyjä esinelöytöjä on Sýroksen arkeologisessa museossa. Merkittävimmät löydöt saarelta ovat antiikin aikaa varhaisemmalta, esihistorialliselta kykladiselta kaudelta.
Ferekydeen luolaksi kutsuttu luola.
Rautaa ja kettinkiä

| Rautaa ja kettinkiä Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1973
 Studio : Finnvox, Helsinki
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: LP, MC, CD, digitaalinen, suoratoisto
 Tuottaja(t): Matti Laipio
 Tyylilaji: poprock, rock, progressiivinen pop
 Kesto: 43.40
 Levy-yhtiö: Scandia
Muut kannet
   Albumin takakansi.
Listasijoitukset
 Suomi: 17.
Kirkan muut julkaisut
| Nykyaikaa 1972 | Rautaa ja kettinkiä 1973 | Tiukka linja 1975 |
Singlet albumilta Rautaa ja kettinkiä
 ”Varrella virran” / ”Häikäisy oot vaan” Julkaistu: 1973
Rautaa ja kettinkiä on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1973 julkaistu albumi. Se jäi hänen viimeiseksi studioalbumikseen levy-yhtiö Scandialle.
Albumilla on pääasiassa rocktyylistä käännösmateriaalia muun muassa Alice Cooperilta, Doorsilta, Elton Johnilta ja Van Morrisonilta, joista poikkeavat The Islanders -kitaristi Eero Luparin progressiivishenkiset sävellykset ”Hyvä ihminen” ja ”Pyörivä talo”. Levy-yhtiön aloitteesta mukaan tuli myös kevyempää musiikkia. Lauluista tunnetuin on ”Varrella virran”, josta Kirka sai parin vuoden tauon jälkeen ison menestyskappaleen. Albumin tuotti Matti Laipio, ja Kirkaa säestää levyllä hänen oma taustayhtyeensä Islanders sekä Olli Heikkilän johtama studio-orkesteri.
Rautaa ja kettinkiä ei ollut ilmestyessään suuri menestys. Se nousi Suomessa listasijalle 17, ja kriitikot suhtautuivat siihen enimmäkseen varauksellisesti. Albumi on myöhemminkin jäänyt Kirkan tuotannossa melko vähälle huomiolle.
Tausta

Kirkan kaupallinen suosio oli vuosina 1972–1973 taantumassa. Hänen levynsä eivät myyneet entiseen tapaan, vaikka hänet esimerkiksi valittiin Suosikin vuoden 1972 Grand Prix -äänestyksessä Suomen suosituimmaksi laulajaksi. Kirkan edellinen iso hitti ”Mamy Blue”  oli ilmestynyt 1971, ja vuoden 1972 singleistä listoilla oli ainoastaan käväissyt ”Pikku veli”. Samana vuonna ilmestyneen Nykyaikaa-albumin myyntikin jäi suhteellisen heikoksi. Seuraava vuosi jatkui vaikeana, ja raskaimpana kokemuksena Kirkan isoveli Sammy Babitzin kuoli huhtikuun lopulla auto-onnettomuudessa.
Työstö

Nykyaikaa-albumin vaisuista myyntiluvuista huolimatta levy-yhtiö Scandia antoi Kirkalle uuden mahdollisuuden levyttää albumi, jonka kaikki kappaleet eivät edustaisi valtavirtamusiikkia.
Tuottaja Matti Laipio on muistellut levyn tekemistä:
»En muista, että minulle olisi annettu Scandian johdosta minkäänlaisia myyntipaineita jälkimmäisen albumin menestyksen suhteen. Tuolloin elettiin vielä niitä hetkiä, jolloin levy-yhtiöissä ei ollut siirrytty niin kutsuttuun taskulaskinaikaan. Ainoa mistä piti pitää huolta oli se, ettei studiossa kulunut levytettäessä liian monta työpäivää, koska Scandia maksoi muusikoille liiton taksat.»
Albumi nauhoitettiin Helsingin Finnvox-studiossa. Matti Laipio ei ollut tyytyväinen albumin äänimaailmaan, joka jäi hänen mielestään miksauksessa liian vaatimattomaksi. Myös rumpuja hän piti liian ohuen kuuloisina. Laipio harmitteli myös sitä, ettei levy-yhtiö antanut albumin nimeksi sillä olevan hitin mukaisesti Varrella virran. Lopullisen nimen Rautaa ja kettinkiä keksi levyn graafisesta ilmeestä vastannut Jukka Veistola. Etukannen kuvan otti Olavi Kaskisuo ja takakannen mustavalkoiset studiokuvat Jarmo Santavuori.
Musiikki > Tyyli

Rautaa ja kettinkiä on Kirkan aiempiin albumeihin verrattuna ilmaisultaan ja soitoltaan rauhallisempi. Petri Lahti kuvaa sen edustavan ”maanläheistä rockia eri sävyin”. Kappaleet valikoituivat Matti Laipion levykokoelmasta, Scandian näytelevyistä ja Kirkan keikkaohjelmistosta. Jee jee jee. Suomalaisen rockin historia (1998) mainitsee albumilla olevan muutamia ”jytäraitoja”. Edellinen Nykyaikaa-levy oli sisältänyt myös englanniksi laulettuja lauluja, mutta nyt Kirka palasi kokonaan suomenkieliseen materiaaliin.
Suomen listoilla saavuttivat vuonna 1973 suurta menestystä glam rock ja purukumipop, mutta muusikoiden keskuudessa suurinta arvostusta nautti progressiivinen rock. Sen henkeä albumilla edustavat taustayhtye The Islandersin kitaristin Eero Luparin sävellykset ”Hyvä ihminen” ja ”Pyörivä talo”.
»Saimme bändin ja Kirkan kanssa levy-yhtiöltä vihreää valoa monille ideoillemme. Kohtuuden nimissä toki on todettava, että yhtiö piti huolta siitä, ettei homma livennyt ”liian rokiksi ja jopa progeksi”. Mukana oli siis myös perinteisempää tavaraa, joiden sovituksista vastasi Olli Heikkilä. Hyvä niin. Saatiin aikaan monipuolinen kokonaisuus.» 
(Eero Lupari, taustayhtye The Islandersin kitaristi)
Kirkaa säestää levyllä kappaleesta riippuen The Islanders, Olli Heikkilän johtama studio-orkesteri sekä joukko yksittäisiä soittajia. Islandersin kokoonpanoon kuuluvat albumilla Eero Lupari (kitara), Kari Kuusamo (urut ja piano), Jarkko Leivo (bassokitara) ja Ismo Kätkä (rummut). Muita muusikoita ovat esimerkiksi Juhani Aaltonen (huilu), Pekka Pöyry (huilu), Esa Kotilainen (syntetisaattori), Matti Oiling (rummut), Carita Holmström (taustalaulu) ja Nono Söderberg (akustinen kitara). Kirka itse soittaa huuliharppua kappaleessa ”Ihmeihminen”.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja painokset

Scandian julkaisema Rautaa ja kettinkiä nousi Suomessa listalle syyskuussa 1973 ja oli 17 listaviikon aikana parhaimmillaan sijalla 17. Albumi ei ollut suuri myyntimenestys. Tuottaja Laipio vastaanotti levy-yhtiön johdolta viestin, jonka mukaan se ”meni omilleen”. Levy on jäänyt Kirkan tuotannossa melko vähälle huomiolle. Rautaa ja kettinkiä jäi myös Kirkan viimeiseksi Scandian julkaisemaksi studioalbumiksi, sillä hänen yli kuusivuotinen jaksonsa yhtiössä päättyi samana vuonna.
Albumi ilmestyi alun perin vinyylilevynä sekä C-kasettina, jonka julkaisi Scandian sijaan Finnlevy. Ensimmäisen CD-version julkaisi vuonna 2007 Warner Music Finland. Svart Records julkaisi vuonna 2016 kaksi uutta vinyylipainosta, joista toinen oli painettu mustalle ja toinen keltaiselle vinyylille.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Monet kriitikot suhtautuivat albumiin varauksellisemmin kuin Kirkan edelliseen Nykyaikaa-levyyn. Ilta-Sanomissa Tommi Liuhala kirjoitti, että ”sangen sovinnaisiin kappalevalinnoin on pyritty pääsemään eroon irti edellisen levyn aiheuttamasta myynnillisestä umpikujasta”. Liuhalan mielestä ”koko touhu on vajonnut entisestään, jota korostavat heikot studiosoinnit ja keskeneräisen tuntuiset sovitukset”. Apu-lehden Eino Leino oli myönteisempi. Hänen mielestään albumi todistaa, että väitteet Kirkan kriisistä ja paikallaan polkemisesta urallaan voidaan unohtaa. Eniten Leino kehui ”Varrella virran” -hittiä. Hän myös mainitsi Kirkan ristiriitaisen aseman suurien menestysodotusten, jatkuvan uusiutumisen ja kunnianhimoisen musiikin välissä.
Esko Lehtonen kuvaa Suomalaisen rockin tietosanakirjassa (1983) Rautaa ja kettinkiä -albumia ”melko vaisuksi LP:ksi”. Lehtonen pitää albumin ainoana valopilkkuna Eero Luparin sävellystä ”Pyörivä talo”, jossa oli ”edes koetettu hakea jonkinlaisia uusia soundeja surkeiden käännösversioiden sijaan”.
Rautaa ja kettinkiä on jäänyt Kirkan tuotannossa melko vähälle huomiolle. Sen äänimaailma on jakanut mielipiteitä myöhemminkin. Toiset pitävät sitä jälkeenjääneenä, osa taas kehuu sitä lämpimäksi ja retroksi.
Kappalelista

A-puoli
Yeah Yeah Yeah – 3.43 (”Yeah Yeah Yeah”, säv. ja alkup. san. Alice Cooper & Michael Bruce, san. Kari Tuomisaari, sov. Eero Lupari)
Daniel – 3.50 (”Daniel”, säv. ja alkup. san. Elton John & Bernie Taupin, san. Kari Tuomisaari, sov. Eero Lupari)
Häikäisy oot vaan – 3.20 (”Gudbuy T’Jane”, säv. ja alkup. san. Noddy Holder & Jim Lea, san. Arto Sotavalta, sov. Eero Lupari)
Hyvä ihminen – 5.08 (säv. san. & sov. Eero Lupari)
Gypsy – 3.17 (”Gypsy”, säv. ja alkup. san. Van Morrison, san. Kari Tuomisaari, sov. Olli Heikkilä)
Kun luovun – 2.30 (”Sweet Surrender”, säv. ja alkup. san. David Gates, san. Saukki, sov. Olli Heikkilä)
B-puoli
Varrella virran – 3.09 (”Down by the River”, säv. ja alkup. san. Albert Hammond, Mike Hazlewood, san. Pertti Reponen, sov. Olli Heikkilä)
Soitellaan – 3.09 (”Be My Lover”, säv. ja alkup. san. Michael Bruce, san. Kari Tuomisaari, sov. Eero Lupari)
Ihmeihminen – 3.07 (”Heart of Gold”, säv. ja alkup. san. Neil Young, san. Kari Tuomisaari, sov. Olli Heikkilä)
Siskosein – 4.02 (”Sister Jane”, säv. ja alkup. san. Nicky Chinn & Mike Chapman, san. Pertti Reponen, sov. Olli Heikkilä)
Pyörivä talo – 5.20 (säv. san. & sov. Eero Lupari)
Tulkaa tömistämään – 2.31 (”Get Up and Dance”, säv. ja alkup. san. Ray Manzarek & Robby Krieger, san. Kari Tuomisaari, sov. Eero Lupari)
Painokset

| Formaatti | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- |
| LP | Scandia SLP 587 | 1973 |
| MC | Finnlevy SDE 155 | 1973 |
| CD | Warner 50-51442-0690-2-0 | 2007 |
| LP | Svart SVR414  (musta vinyyli) | 2016 |
| LP | Svart SVR414  (keltainen vinyyli) | 2016 |
Tekijät > Muusikot

Kirka Babitzin – laulu, huuliharppu (”Ihmeihminen”)
Tekijät > Muusikot > The Islanders

Islanders soittaa kappaleissa ”Yeah Yeah Yeah”, ”Daniel”, ”Häikäisy oot vaan”, ”Hyvä ihminen”, ”Soitellaan”, ”Pyörivä talo” ja ”Tulkaa tömistämään”.
Eero Lupari – sähkökitara (”Yeah Yeah Yeah”, ”Häikäisy oot vaan”, ”Hyvä ihminen”, ”Soitellaan” ja ”Pyörivä talo”), akustinen kitara (”Daniel”, ”Soitellaan” ja ”Pyörivä talo”), taustalaulu (”Daniel” ja ”Hyvä ihminen”), kättentaputukset (”Häikäisy oot vaan” ja "Tulkaa tömistämään”)
Kari Kuusamo – urut (”Yeah Yeah Yeah”, ”Daniel”, ”Hyvä ihminen” ja ”Pyörivä talo”), piano (”Hyvä ihminen”, ”Pyörivä talo” ja ”Tulkaa tömistämään”), sähköpiano (”Soitellaan”), kättentaputukset (”Häikäisy oot vaan” ja ”Tulkaa tömistämään”)
Jarkko Leivo – bassokitara
Ismo Kätkä – rummut, kättentaputukset (”Häikäisy oot vaan” ja ”Tulkaa tömistämään”), lyömäsoittimet (”Soitellaan”), tamburiini (”Pyörivä talo”)