stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmari Auer
Aiheesta muualla

.aspx Ilmari Auer Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Ilmari Auer Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jalo Lahdensuo | Suomen maatalousministeri 1924−1925 | Seuraaja: Juho Sunila |
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Auer  Collan (1919–1920)  Fränti  Hannula  Heimonen (1919–1920†)  Hämäläinen  Jyske (1919–1922)  Kaskinen (1922)  Kekki  Kivimäki (1922)  Kontu  Kojonen  Laine (1922)  E. Linna  Mantere  Nissinen (1920–1922)  Rantanen (1920–1922)  Ritavuori (1919–1922†)  Ruuskanen  Ryti  Sarlin (1919–1920)  Sihvo (1919–1920)  Sinkko  Soininen  Särkkä  Taskinen (1920–1922)  Thuneberg  Toiviainen (1920–1922)  Torppa  Valkonen  Vennola  Vilkemaa (1920–1922)  Vuokoski 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (17):  Auer  Brander  Hannula  Heikinheimo (1925–1927)  Hirvensalo  Jaskari (1924–1925†)  Jyske  Kivimäki  Linna  Luostarinen  Mantere  Pullinen  Särkkä  Tuomioja  Valkama  Vennola  Viljanen  Wuokoski 
Maalaisliiton kansanedustajat
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1929–1930 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (60):  Alestalo  Arffman  Auer  Ellilä  Hakala  M. Hannula  U. Hannula  Heikkinen  Hongisto  Huittinen  Huuhtanen  Hänninen  Janhonen  Junes  Jussila  Jutila  Juutilainen  Kallio  Kalliokoski  Kariniva  Kauranen  Kemppi  Kirra  Kivioja  Koivisto  Koivuranta  Kontio  Kukkonen  Lahdensuo  Lautala  Leppälä  Lohi  Luostarinen  Löthman  Manner  Mustakallio  Mäkelä  Niilekselä  Niukkanen  Nurmesniemi  Pilkka  Pilppula  Pitkänen  Raatikainen  Reinikka  Ruotsalainen  Saarelainen  Saarinen  Sariola  Sunila  Tarkkanen  Tukia  Tuomivaara  Vallas  Vehkaoja  Vertanen  Vesterinen  Vilhula 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Hugo Aattela

| Hugo Aattela |
| --- | --- |
 Hugo Aattela vuonna 1952.
Kansanedustaja
 24.9.1929–5.4.1945, 5.4.1949–20.7.1951  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1897 Hollola
Kuollut: 7. joulukuuta 1959 (62 vuotta) Lahti
Ammatti:  piirisihteeri, liittosihteeri, toimittaja
Hugo Emil Aattela (vuoteen 1921 Virtanen, 13. heinäkuuta 1897 Hollola – 7. joulukuuta 1959 Lahti) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1929–1945 ja 1949–1951. Hän oli myös Suomen Veturimiesten Liiton pitkäaikainen liittosihteeri. Sosialidemokraateissa Aattela edusti Väinö Tanneria kannattanutta puolueen oikeistosiipeä. Hän muutti sukunimensä Virtasesta Aattelaksi osoittaakseen omistautumista työväenaatteelle.
Elämä

Hugo Aattelan vanhemmat olivat Hollolan Okeroisessa syntynyt työmies Kustaa Emil Virtanen (synt. Nikula, 1866-1943) ja Ida Maria Eriksson (1870-1949). Kansakoulun jälkeen hän oli kuusi vuotta metallimiehenä suorittaen työn ohessa ylemmän käsityöläiskoulun. Vuodesta 1920 Aattela toimi SDP:n Pohjois-Savon, Varsinais-Suomen ja Pohjois-Hämeen piirisihteerinä ja luennoitsijana. Lisäksi hän oli Kuopiossa ilmestyneen Savon Työmiehen päätoimittajana 1921. Vuosina 1925-1926 Aattela suoritti Työväen Akatemian kurssin. Tampereella asunut Aattela nousi kansanedustajaksi varasijalta Iida Vihurin kuoltua syyskuussa 1929. Hän uusi paikkansa neljästi ja istui eduskunnassa vuoteen 1945. Huhtikuussa 1949 Aattelasta tuli jälleen kansanedustaja, kun Alpo Lumme siirtyi maaherraksi. Presidentin valitsijamiehenä hän oli 1925, 1931, 1937, 1940, 1943 ja 1950.
Vuosina 1941-1955 Aattela toimi muiden tehtäviensä ohella Suomen Veturimiesyhdistyksen (myöh. Suomen Veturimiesten Liitto) sihteerinä ja Veturimies-lehden päätoimittajana. Hän vei ammattikuntayhdistyksenä toiminutta järjestöä osaksi ay-liikettä ja SAK:n jäsenyyttä, mikä toteutui vuonna 1943. Vaikka Aattelalla ei ollut taustaa rautateillä, hänen luonnehdittiin olleen "enemmän veturimies kuin monet veturimiehet itse". Sotien jälkeen Aattela oli yksi liiton voimahahmoista puheenjohtaja Gösta Widingin ja kansanedustaja Onni Peltosen ohella.
Aattela vaikutti innokkaasti myös raittiusliikkeessä. Hän kannatti kieltolakia ja piti raittiusaatteen edistämistä ay-liikkeen velvollisuutena. AAttela oli Suomen Sosialidemokraattisen Raittiusliiton puheenjohtaja 1950-1957 sekä Suomen Raittiusjärjestöjen Liiton hallituksen jäsen. Lisäksi hän toimi sosialidemokraattisen raittiusliiton yhteyteen perustetun Kansan Raittiusavun puheenjohtajana. Aattela kuoli 62-vuotiaana joulukuussa 1959. Hänet on haudattu Lahden Läntiselle hautausmaalle.
Perhe

Hugo Aattelan puoliso oli Kärkölässä syntynyt Lyyli Maria Virtanen (1900-1984), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1922. Perheessä oli kolme lasta. Heidän poikansa on kaupunginjohtaja Kalervo Aattela.
Teokset

Sosialidemokraattinen raittiuspiirijärjestö 10-vuotias : hajapiirtoja Pohjois-Hämeen työväen raittiustyöstä.  Tampere:  Sosialidemokraattinen raittiuspiirijärjestö, 1936.
Ilkka-Christian Björklund

| Ilkka-Christian Björklund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. tammikuuta 1947 (ikä 77) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  poliitikko
Poliitikko
Puolue:  SDP
Entiset puolueet:  SKDL
Asema:  kansanedustaja (1972–1982 SKDL, 1987–1991 SDP)
Koulutus:  valtiotieteen lisensiaatti
Ilkka-Christian Björklund (s. 20. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut kahdesti kansanedustajana, ensin SKDL:n 1972–1982 ja myöhemmin SDP:n eduskuntaryhmässä 1987–1991. Helsingin kaupunginvaltuustossa hän oli 1989–1992 ja 1997–2000. Elokuusta 2000 vuoden 2007 eläkkeelle siirtymiseensä asti Björklund oli Helsingin sivistys- ja henkilöstötoimen apulaiskaupunginjohtaja.
Björklund liittyi SDP:hen 1963. Vuonna 1968 hän siirtyi SKDL:ään, liiton sosialistien riveihin. Hän jatkoi puolueessa vuoteen 1982, jolloin hän aloitti Pohjoismaiden neuvoston pääsihteerinä. Björklund toimi neuvoston johdossa 1982–1987. Vuosina 1994–1996 hän oli ulkosuomalaisten etujärjestön Suomi-Seuran toiminnanjohtaja.
Koulutukseltaan hän on valtiotieteen lisensiaatti.
Aiheesta muualla

.aspx Ilkka-Christian Björklund Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansandemokraattien kansanedustajat
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (37):  Aitio  Alenius  Björklund  Ekorre (1974–1975)  Haapanen (1974–1975)  Honkonen  Hyvönen  Jokinen  Juvela  Järvenpää  Kantola  Kivistö  Kock (1972–1974)  Korpinen  Koskenniemi  Koskinen  Laine  Lehmonen  Liedes  Mustonen  Männistö  Nieminen  Niskanen  Puhakka  Pulkkinen  Rekonen  Rosnell  Rytkönen  Räsänen  Saarinen  Saarto  Salla  Salmi  Sinisalo  Tamminen  Tiekso (1972–1974)  Tuominen  Weckman  Åsvik 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Aitio (1975–1977)  Alenius (1975–1977)  Alppi (1976–1979)  Björklund  Ekorre  Hjerppe (1975–1978)  Hongisto (1978–1979)  Honkonen  Hyvönen  Jokinen  Jokiniemi  Juvela  Järvenpää  Kainulainen  Kivistö  Koskenniemi  Koskinen  Laine  Lehmonen  Liedes  Merisaari (1975–1978†)  Mustonen  Männistö  Niskanen  Peltola (1977–1979)  Puhakka  Pulkkinen (1975–1977†)  Rekonen  Rosnell  Ruotsalainen  Rytkönen (1978–1979)  Räsänen  Saarinen  Saarto  Sinisalo  Stenius  Suomi (1977–1979)  Talvitie  Tamminen  Tennilä  Tuominen  Uitto  Wahlström  Weckman (1975–1976)  Vepsäläinen  Vähäkangas (1978–1979) 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Alppi  Astala  Björklund (1979–1982)  Ekorre  Hirvelä  Hyvönen (1979–1980)  Jokinen  Jokiniemi  Juvela  Järvenpää  Kainulainen (1982–1983)  Kemppainen  Kivistö  Koskenniemi  Koskinen  Kuoppa  Laine  Liedes  Mattsson  Männistö  Niskanen  Peltola (1980–1983)  Puhakka  Pursiainen  Rosnell  Ruotsalainen  Rytkönen  Saarinen  Saarto  Salminen  Säilynoja  Söderström  Tamminen  Tennilä  Toiviainen  Uitto  Wahlström  Vähäkangas 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Johannes Bäck (nuorempi)

Alfred Johannes (A. J.) Bäck eli Johannes Bäck nuorempi (1. syyskuuta 1872 Lappajärvi – 22. maaliskuuta 1952 Munsala) oli suomalainen pappi ja kansanedustaja. Hän toimi Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana.
Bäck oli Ruotsalaisen eduskuntaryhmän jäsen ja oli kansanedustaja 1907–1914 ja 1917−1919.
Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto

Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto (SSN) (1906–1923) oli vasemmistolainen poliittinen nuorisojärjestö. Liitto oli perustettaessa lähellä Suomen sosialidemokraattista puoluetta (SDP), mutta sisällissodan jälkeen se valitsi viiteryhmäkseen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) ja kommunistit.
Historia > Perustaminen

Suomalaisen työläisnuorison erillinen toiminta alkoi 1900-luvulle siirryttäessä, kun työväenyhdistysten yhteyteen alettiin perustaa nuoriso-osastoja. Helsingin nuorisoseura sai alkunsa jo 1898. Itsenäinen järjestäytyminen sosialistiselta pohjalta toteutui vuosina 1905–1906, jolloin toiminnan laajentamista ajoi varsinkin Yrjö Sirola. Hänen aloitteestaan perustettiin tammikuussa 1905 Tampereen (työväenyhdistyksen) sosialistinen nuorisoliitto, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Sirola valittiin. Tampereen esimerkkiä seurattiin pian muissa kaupungeissa. Turun työväenyhdistyksen nuorisoliitto perustettiin helmikuussa, Vaasan työväenyhdistyksen nuorten liitto toukokuussa ja Hämeenlinnan työväenyhdistyksen nuorisoliitto syyskuussa. Loppuvuodesta 1906 nuoriso oli järjestäytynyt jo noin 20 paikkakunnalla. Tuolloin perustetut järjestöt kuuluivat pääsääntöisesti SDP:n puolueyhdistyksiin, mutta esimerkiksi (vanhempi) Helsingin nuorisoseura halusi pitää näihin etäisyyttä.
Maanlaajuinen Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto perustettiin 9.–10. joulukuuta 1906 Tampereen työväentalolla pidetyssä kokouksessa, jonne sosialidemokraattiset nuoret olivat kokoontuneet tamperelaisten aloitteesta. Paikalla oli edustajia neljästätoista SDP:n yhdistyksiin kuuluvasta nuoriso-osastosta sekä Helsingin nuorisoseurasta ja Ylioppilaiden Sosialidemokraattisesta Yhdistyksestä. SSN:n keskeisiksi vaatimuksiksi nostettiin (SDP:n kouluohjelmaa seuraten) mm. yleinen koulupakko, maksuton opetus ja kansakoulun asema ylemmän koulutuksen perustana. Erityisesti korostettiin opetuksen erottamista kirkon vaikutuspiiristä. Tuore nuorisoliitto kehotti osastojaan myös osallistumaan aktiivisesti lähestyneisiin eduskuntavaaleihin SDP:n menestyksen turvaamiseksi. Helsingin nuorisoseura liittyi liittoon helmikuussa 1907.
Historia > 1908–1914

Toisessa edustajakokouksessaan Vaasassa 6.–8. kesäkuuta 1908 SSN tarkensi suhdettaan SDP:hen. Liitto päätti, ettei se järjestönä kuulu puolueeseen, vaikka käytännössä kaikki sen (täysikäiset) aktiivit olivatkin puolueen jäseniä. SDP tuki kuitenkin nuorisoliittoa taloudellisesti, ja nuoret saivat opastusta varttuneemmilta sosialisteilta. Edustajakokouksen hyväksymät uudet säännöt julistivat SSN:n päämääräksi "koota piiriinsä kansainvälisen sosialidemokraattisen ohjelman perusteella toimivat Suomen nuorisojärjestöt, suuremman yhtenäisyyden ja tarmon aikaansaamiseksi sosialistisen nuorison toiminnalle". Suhtautuminen terroristisiin menetelmiin jakoi jäsenistöä, mutta edustajakokous päätti, ettei terrorismia ja anarkismia hyväksytä. Vähemmistöön jäivät muun muassa Jukka Rahja ja Väinö Vankkoja. Vuonna 1907 perustettuun Sosialististen nuorisojärjestöjen kansainväliseen liittoon SSN päätti liittyä yksimielisesti.
Järjestön toiminta kasvoi voimakkaasti toisen edustajakokouksen jälkeen. Myös SSN:n talous kohentui, ja sillä oli varaa palkata päätoimisia agitaattoreita. Piirijärjestöjen perustaminen aloitettiin syksyllä 1908, ja vuoden 1910 edustajakokouksessa niitä oli toiminnassa kymmenen. Osalla piireistä oli omia palkattuja toimitsijoita. Ruotsinkieliset sosialidemokraattiset kerhot liittyivät SSN:ään vuonna 1910. Vuonna 1912 kyseisiä klubeja oli 15. Nämä pitivät SSN:n ohella omia konferenssejaan ja julkaisivat lehteä Till Storms.
SSN oli perustamisestaan asti lähellä SDP:n vasemmistosiipeä (siltasaarelaiset), ja luokkataistelu korostui liiton politiikassa ja päätöksissä puoluetta voimakkaampana. Vuosien 1908 ja 1910 edustajakokoukset vahvistivat ja korostivat linjan merkitystä. Kotkassa 14.–16. toukokuuta pidetyssä III edustajakokouksessa monet kritisoivat SDP:n johdon ja eduskuntaryhmän heikkoa toimintaa. Nuoret olivat tyytymättömiä sortotoimenpiteiden vastustamisen tasoon ja siihen, ettei yhteistyötä venäläisten vallankumouksellisten kanssa oltu harjoitettu riittävästi. Välejä hiersi myös kysymys kansanmiliisistä, jota SSN ajoi. Liitto ei kuitenkaan hylännyt puoluetta, vaan ilmoitti noudattavansa sen päätöksiä tärkeimmissä kysymyksissä ja kehotti kaikkia täysikäisiä jäseniään liittymään siihen.
SSN:n neljäs edustajakokous kokoontui Helsingissä 24.–27. marraskuuta 1912. Kokouksen keskeinen teema oli liiton oman ohjelman hyväksyminen. Liittotoimikunta valmisteli kokoukselle luonnoksen, johon otettiin mallia varsinkin Itävallan sosialidemokraattisen nuorisoliiton ohjelmasta. Nuorisokysymyksiin painottuneen ohjelman perustavana periaatteena oli SDP:n ohjelman hyväksyminen. SSN:n johto ehdotti myös puolueen kontrollioikeutta nuorisoliiton yli, mutta tätä edustajat eivät hyväksyneet.
SSN jäsenmäärä oli vuodenvaihteessa 1914 7 219, ja siihen kuului 216 toimivaa osastoa.
Historia > Sodat

Ensimmäisen maailmansodan alkaminen ja sen myötä voimaan tulleet poikkeuslait vaikeuttivat SSN:n toimintaa. Monet nuorisojärjestöistä lopettivat toimintansa, ja SSN:n jäsenmäärä laski huomattavasti. Viranomaiset lakkauttivat Työläisnuoriso-lehden vuoden 1914 lopussa. Keskusliiton tulot vähenivät, ja se joutui vähentämään palkollisiaan.
SSN ei aluksi ottanut kantaa sotaan, eikä se pitänyt yhteyksiä sisarjärjestöihinsä Euroopassa. Liiton julkista toimintaa vähennettiin, koska sen olemassaoloa ei haluttu vaarantaa. Varovaisuutta alettiin epäillä, ja järjestön elpyminen alkoi jo vuonna 1915. Agitaatio aloitettiin uudestaan, ja jäsenmäärä alkoi kasvaa. Syksyllä 1915 SSN:llä oli 4 037 jäsentä. Vuoden 1916 lopussa määrä oli kolminkertaistunut, ja syksyllä 1917 jäseniä oli jo yli 20 000. Organisaatiorakenteeseen lisättiin aluejärjestöt. Talvella 1915 SSN alkoi julkaista kaunokirjallista lehteä Nuoriso.
Toukokuussa 1917 pidettiin Tukholmassa nuorisointernationaalin kokous, johon osallistui SSN:n Axel Åhlström. Kokous antoi Suomen nuorisoliikkelle tehtäväksi muun muassa nuorisoliikkeen herättämisen Venäjällä. Tämän seurauksena suomalaiset keräsivät Venäjän sosialidemokraattiselle työväenpuolueelle 6 000 markkaa. SSN:n viides, jo 1914 pidettäväksi alun perin aiottu, edustajakokous kokoontui Tampereella 19.–24. elokuuta 1917. 2. syyskuuta, kansainvälisenä nuorisopäivänä, SSN järjesti ensimmäisen oman mielenosoituksensa sotaa ja militarismia vastaan. Sosialidemokraattinen varhaisnuorisojärjestö Työväen järjestönuorten liitto perustettiin lokakuussa 1917.
SSN:n johto ei ollut erityisen innostuneesti mukana punakaartien muodostamisessa loppuvuodesta 1917. Se ei myöskään ollut valmistautunut vallankumouksellisen sodan mahdollisuuteen. Virallisesti SSN:n johto ei aluksi ottanut kantaa koko sisällissotaan. Työläisnuoriso lakkasi jälleen ilmestymästä. Tästä huolimatta nuoriso oli mennyt aktiivisesti mukaan toimintaan, ja sen osuus punakaartien kokonaisvahvuudesta oli huomattava. Helmikuun lopulla SSN:n toimikunta julkaisi Työmies-lehdessä julistuksen, jossa kehotettiin nuoria aseisiin. Maaliskuun alussa perustettiin Helsingissä ensimmäinen erityinen nuorisokomppania.
Historia > Lakkauttaminen

Virkavalta seurasi julkista ja provosoivasti esiintynyttä kommunistista nuorisojärjestöä tarkkaan. Julkisuudessa SSN:n lakkauttamista alettiin vaatia voimakkaasti loppuvuodesta 1922. 15. lokakuuta nuorisoliiton liittotoimikunnan jäsenet saivat haasteen Helsingin raastuvanoikeuteen. Asia oli esillä useita kertoja talven aikana. Vaatimuksia perusteltiin sillä, että järjestö oli liittynyt Kommunistiseen nuorisointernationaaliin ja sillä, että se teki yhteistyötä SSTP:n kanssa. Myös valtiopetokselliseksi tuomitun Herää! Käy taisteluun! -julistuksen levittäminen katsottiin raskauttavaksi asianhaaraksi. Liiton perustoiminta jatkui oikeustoimista huolimatta normaalina, vaikka taloudelliset vaikeudet alkoivat lisääntyä. SSN toimi aktiivisesti esimerkiksi sisällissodan veteraanien armahduskampanjassa.
SSN ja kaikki sen perusjärjestöt lakkautettiin 11. huhtikuuta 1923 Helsingin raastuvanoikeuden päätöksellä. Tämän jälkeen järjestön kokoukset estettiin, eikä toimintaa kyetty jatkamaan SSN:n puitteissa. Julistus toiminnan jatkamisesta ja uuden järjestön perustamisesta annettiin kuitenkin jo samana päivänä kuin päätös lakkautuksesta. SSN:n työnjatkajaksi perustettiin myöhemmin samana vuonna Sosialistinen nuorisoliitto (SNL).
Tiedotus

SSN:n äänenkannattajaksi perustettiin joulukuussa 1907 kuukausittainen Tuohus. Osastot julkaisivat omia käsin kirjoitettuja lehtisiään. Vuonna 1911 aloitettiin uusi sanomalehtityyppinen Työläisnuoriso-viikkolehti. Työläisnuorison painosmäärä ylitti 10 000. Helmikuun alusta 1919 uudelleen ilmestymisensä Tampereella aloittanut Työläisnuoriso jäi sisällissodan jälkeen SDP:n kannattajille, ja 1920 perustettiin SSN:n äänenkannattajaksi Nuori Työläinen. Uusi lehti ylsi noin 20 000 levikkiin, mikä oli huomattavasti Työläisnuorisoa parempi tulos. 1920-luvun alussa SSN julkaisi runsaasti sosialistista kirjallisuutta. Kirjasten painosmäärät olivat noin 2 000–6 000.
Puheenjohtajat ja sihteerit

| --- | --- |
 Puheenjohtajat  Jalmari Kirjarinta (1906)  Matti Autio (1907)  Antti Räsänen (1907–1910)  Vilho Räsänen (1910–1912)  Vilho Viitanen (1912–1917)  Edvard J. Hämäläinen (1917–1919)  Hjalmar E. Eklund (1919–1922)  Väinö Vuorio (1922–1923) :  Sihteerit  Mauno Puputti (1906–1908)  Väinö Vankkoja (1908–1910)  Jussi Railo (1910–1911)  Jalmari Kirjarinta (1911)  Sulo Allén (1911–1912)  Vilho Viitanen (1912)  Kustaa Rovio (1912–1917)  Jussi Railo (1917–1918)  J. H. Vehkamäki (1919)  Hannes Mäkinen (1920–1921)  Onni Lundberg (1921)
Pekka Aakula

| Pekka Aakula |
| --- | --- |
 Pekka Aakula vuonna 1910.
Kansanedustaja
 1.10.1909–31.1.1911, 2.2.1914–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1866 Mynämäki
Kuollut: 11. kesäkuuta 1928 (62 vuotta) Karttula
Ammatti:  kansakoulunopettaja
Petter (Pekka) Aakula (2. syyskuuta 1866 Mynämäki – 11. kesäkuuta 1928 Karttula) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1911 ja 1914–1917. Aakula oli Kuopion johtavia sosialidemokraatteja 1900-luvun alkuvuosina. Kunnallispolitiikan ohella hän vaikutti muun muassa osuustoimintaliikkeessä. Sisällissodan aikana Aakula oli vangittuna vaikka vastusti aseellista kapinaa eikä osallistunut punaisten toimintaan.
Elämä > Opettajana ja poliitikkona

Mynämäessä syntyneen Pekka Aakulan vanhemmat olivat tilanvuokraaja Jeremia Matinpoika Aakula (1830–1912) ja Johanna Heikintytär Juhala (1824–1875). Kansakoulun ja kaksivuotisen Uudenkaupungin reaalilyseon käytyään Aakula opiskeli Jyväskylän seminaarissa, josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1891. Aakula työskenteli opettajana Mynämäellä 1891–1892, Oripäässä 1892–1894, Keski-Suomen Opistossa Äänekoskella 1894–1898, Kangasalla 1898–1902 ja Kuopiossa 1902–1918.
Aakula toimi jo Kangasalla kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Kuopioon muutettuaan hän oli perustamassa Kuopion Työväen Osuuskauppaa ja Kuopion Työväen Teatterin edeltäjänä toiminutta näytelmäseuraa. Keväällä 1905 Aakula liittyi Kuopion työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän myöhemmin toimi. Aakula kuului myös Savon Työväen Kirjapainon, Savon Työmiehen ja Savon Työväen Säästöpankin perustajiin. Kunnallisten luottamustehtäviensä ohella hän oli muun muassa SOK:n hallintoneuvoston jäsen. Lokakuussa 1909 Aakulasta tuli kansanedustajan tehtävänsä henkilökohtaisista syistä jättäneen Antti Mäkelinin tilalle. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan vielä kolmasti vuosina 1910, 1913 ja 1916.
Elämä > Sisällissota

Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Tokoin senaatti nimitti Aakulan Kuopion läänin kuvernööriksi, mutta hän ei ottanut tehtävää vastaan. Sisällissodan käynnistyttyä Aakula yritti Kuopion taistelun aikana toimia osapuolten välisenä sovittelijana. Parin viikon kuluttua valkoiset vangitsivat hänet. Aakula oli toukokuun loppuun saakka Kuopion vankileirillä, josta hänet siirrettiin Isosaaren vankileirille Helsinkiin. Elokuussa Aakula sai kolmen vuoden kuritushuonerangaistuksen avunannosta valtiopetokseen, kun hänen edellisenä syksynä Kuopiossa pitämänsä yleislakon lopetuspuhe katsottiin kiihotukseksi. Aakula pääsi ehdonalaiseen heti tuomion julistamisen jälkeen.
Elämä > Viimeiset vuodet

Vapauduttuaan Aakula toimi muun muassa Kuopion Työväen Osuuskaupan johtajana. Vuonna 1920 hän erosi tehtävästään kommunistien otettua johtokunnan haltuunsa ja oli perustamassa Osuusliike Työkansaa. Kommunistit valtasivat myös Kuopion työväenyhdistyksen, minkä jälkeen Aakula vaikutti uudessa Kuopion sosialidemokraattisessa työväenyhdistyksessä. Aakula oli sairastellut jo ainakin syksystä 1917 lähtien ja vankileirillä hänen terveytensä oli heikentynyt entisestään. Syksyllä 1922 Aakula sai opettajan viran Viipurin maalaiskunnan Tiiliruukin kansakoulusta, mutta hän joutui jättämään työnsä jo keväällä. Sairastelustaan huolimatta Aakula jatkoi erilaisissa luottamustehtävissä. Hän kuului muun muassa OTK:n, KK:n sekä Tulenturvan hallintoneuvostoihin ja oli Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen. Juuri ennen kuolemaansa Aakula oli mukana suunnittelemassa uuden Savon Työmiehen perustamista. Aakula kuoli pitkäaikaiseen sairauteen kesäasunnollaan Karttulan Airakselassa 62-vuotiaana kesäkuussa 1928. Hänet on haudattu Kuopion hautausmaalle.
Perhe

Pekka Aakula avioitui vuonna 1895 Kuopiosta kotoisin olleen kansakoulunopettajan Hilda Maria Keinäsen (1870–1958) kanssa. Pariskunnalle syntyi kuusi lasta, joista neljä kuoli jo pienenä.
Kirsti Ala-Harja

| Kirsti Ala-Harja |
| --- | --- |
 Kirsti Ala-Harja.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1936 (ikä 88) Kurikka
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Lääkäri
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Vaalipiiri:  Vaasan läänin vaalipiiri
Kotipaikka:  Seinäjoki
Koulutus:  Lääketieteen lisensiaatti
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Kirsti Raili Ala-Harja (s. 28. helmikuuta 1936 Kurikka) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Vaasan läänin vaalipiiristä kolme kautta vuosina 1987–1999. Vuosina 1995–1998 Ala-Harja oli eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtaja.
Ura ja elämä > Koulutus ja työelämä

Ala-Harja syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän muutti opiskelemaan Helsinkiin vuonna 1956 ja kävi vuoden kauppaopiston ylioppilasluokkaa. Lääketieteen opinnot hän aloitti entisen opettajansa kehotuksesta. Ala-Harja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1964. Hän erikoistui keuhkosairauksiin vuonna 1971 ja sisätauteihin vuonna 1973 Helsingin yliopistossa.
Vuosina 1964–1968 Ala-Harja työskenteli Laakson sairaalan ja vuosina 1968–1972 Marian sairaalan apulaislääkärinä. Hän oli Etelä-Pohjanmaan keskussairaalan sisätautien osastonlääkäri 1973–1978 ja apulaisylilääkäri 1978–1984. Lapuan patruunatehtaan räjähdyksen sattuessa vuonna 1976 Ala-Harja oli työvuorossa ensiapupoliklinikalla ja toimi myöhemmin onnettomuudessa loukkaantuneita varten perustetun kuntoutustyöryhmän varapuheenjohtajana. Hän on työskennellyt myös useissa muissa lääketieteellisissä luottamustehtävissä ja työryhmissä. Ennen valintaa kansanedustajaksi Ala-Harja työskenteli Etelä-Pohjanmaan keskussairaalan kuntoutusylilääkärinä 1984–1987. Hän sai lääkintöneuvoksen arvonimen vuonna 1997.