Aistien valtakunta
Ohjaajan tavoitteet

Yle Teeman vuonna 2016 esittämä dokumentti Olipa kerran... Aistien valtakunta (alkuperäinen nimi ranskaksi Il etait une fois - L'empire des sens) toteaa, että Nagisa Ōshima lopetti elokuvien teon vuonna 1972 osittain siksi, että oli väsynyt taistelemaan auktoriteetteja vastaan. Ōshima oli politisoitunut 1960-luvulta alkaen, hän osallistui muun muassa opiskelijamielenosoituksiin ja vastusti Yhdysvaltojen ja Japanin välisen turvallisuussopimuksen uusimista. Hän turhautui kun ei tullut kuulluksi ja oli jatkuvasti vaikeuksissa vallanpitäjien kanssa. Hänellä oli kuitenkin tv-ohjelma, jossa hän keskusteli naisten kanssa, jotka kertoivat hänelle asioistaan ja ongelmistaan ja Ōshima pyrki neuvomaan heitä. Kun Anatole Dauman sai houkuteltua Ōshiman Ranskaan ja tekemään vielä yhden elokuvan, ei Dauman asettanut Ōshimalle mitään rajoituksia elokuvan aiheesta tai tyylistä. Myöhemmin hän asetti yhden ehdon: Ōshiman tulisi tehdä genre-elokuva. Ōshima joutui pohtimaan mikä voisi olla genre ja päätyi lopulta pornografiaan, sillä hänellä ”täytyy olla haasteita”.
Ōshima halusi kuitenkin luoda taide-elokuvan, joka toisi vastapainoa sekä Japanissa silloin vallalla olleelle seksuaaliselle estyneisyydelle että niin kutsutuille Pink film -elokuville. Japanilaiset sensuurisäännöt kielsivät sukupuolielinten ja häpykarvoituksen esittämisen. Juuri muita rajoituksia ei sitten ollutkaan. Pink film -elokuvat (myös nimellä ”eroduction” sanoista erotic production) olivat tyypillisesti väkivaltaisia, nöyryyttivät ja alistivat naisia ja pitivät heitä vain objekteina. Omaan elokuvaansa Ōshima halusi tuoda naisnäkökulmaa. Sada Aben esittäjän tuli olla sellainen, johon nainen voisi samaistua, josta nainen voisi pitää. Hän halusi esittää naisen nautinnon sallittuna, kuten se oli ollut menneinä vuosikymmeninä ja vielä 1930-luvulla. Hän halusi myös korostaa rakkauden teemaa. Rakkaus voittaa kaiken ja nautinto voi olla verrattavissa pyhään kokemukseen, jossa ei ole mitään hävettävää tai paheksuttavaa. Ōshima valitsi Sada Aben ja Kichizo Ishidan rakkaustarinan aiheekseen, koska tapaus oli kuohuttanut koko Japania ja oli kaikille tuttu. Hänen mielestään Sada Abe oli esitetty aiemmin miesten uhrina, ja nyt hän halusi tuoda esiin toisen näkökulman. Vaikka Sada Abe on ensin palvelija, jota isäntä kähmii, Sadan ja Kichizo suhteen syvetessä Sadasta tulee tasa-arvoinen henkilöhahmo, joka tekee päätökset itse, ja on se joka pitää ohjaksia käsissään. Samalla hän kuvaa Sada Aben pakkomiellettä omistaa mies kokonaan. Mies on halukas kuolemaan ikuisen rakkauden tähden.
Ōshima oli ollut jo pitkään vallanpitäjiä vastaan. Tätä elokuvassa ilmentää sodanvastaisuus. Sada Aben ja Kichizo Ishidan tarina sijoittuu 1930-luvun Japaniin, suunnilleen samaan aikaan kun valta siirtyi vähäksi aikaa armeijalle vallankaappauksessa. Elokuvassa on vain harvoja ulkokohtauksia, ja yhdessä näistä armeijan pataljoona marssii kadulla. Samaan aikaan Kichizo kävelee kadulla yksin päinvastaiseen suuntaan kiinnittämättä mitään huomiota sotilaisiin. Hän on ilmeetön, kuin mikään ei häntä koskettaisi. Samalla tämä kuvaa Sadan ja Kichizon pakkomielteistä ja intohimoista suhdetta, he elävät ainoastaan toisilleen.