stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kampus Greek
Synopsis > 3. tuotantokausi

Rebecca tunnustaa suudelleensa Fischeriä (Ashleighin poikaystävää) ja Ashleigh kieltäytyy hyväksymästä molempien anteeksipyyntöjä. Caseyn ero Maxista oli vaikea ja niinpä Casey panostaakin kaiken energiansa osallistumiseensa Panhellenic-lautakuntaan. Samaan aikaan Rusty kamppailee arvosanojensa ja Kappa Taun aktiviteettien kanssa. Calvin ja Grant aloittavat suhteen ja Evan auttaa heitä pitämään asian salassa muilta Omega Chin jäseniltä. Rusty ja Jordan vievät suhteensa uudelle tasolle, mutta Jordan päättää muuttaa elämänsä tilaisuuden vuoksi New Yorkiin jolloin pari eroaa. Casey saa selville Cappien ja Evanin ystävyydestä ja kolmikon välinen ystävyys uudelleenmuodostuu. Kiitospäivänä Cappie ja Casey palaavat yhteen. Dale ja Rusty riitaantuvat taistellessaan samasta stipendistä. Cappie ja Evan tekevät sopimuksen yhdistää veljeskuntansa Officer Huckia vastaan, mutta Evan pettää Cappien ja kolme Kappa Taun veljeä erotetaan. Gamma Psi:n talo palaa ZBZ:n vuoksija lopulta Casey tunnustaa palon Katherinelle. Calvin ja Grant eroavat, Grantin halutessa kokea millaista on olla sinkkuna. Viimeisessä jaksossa Cappie eroaa Caseysta kokien, ettei tällä ole tarpeeksi uskoa suhdetta kohtaan.
Synopsis > 4. tuotantokausi

Casey, Ashleigh ja Evan valmistuvat Calvinin ja Rebeccan sopeutuessa uusiin virkoihinsa talojensa presidentteinä. Casey saa selville oikeat syyt, miksei päässytkään CRY:n lakitieteelliseen ja saadessaan hyväksymiskirjeen, päättää jäädä ZBZ:n kotiäidiksi opiskellessaan samalla lakia. Ashleigh palaa ZBZ:n kertoen saaneensa potkut työstään New Yorkissa, mutta paljastaen myöhemmin vain lähteneensä oltuaan yksinäinen. Samaan aikaan Cappie yrittää palata yhteen Caseyn kanssa ja lupaakin muuttua, jotta jonakin päivänä hän ansaitsee Caseyn tyttöystäväkseen. Calvin kärsii valehtelun seurauksista Omega Chin presidenttinä, Dalen hakiessa Omega Chin tulokkaaksi. Samaan aikaan Kappa Taut menettävät tulokkaansa yhtä lukuun ottamatta; Peter Parks, jonka isä on "Joshua Whopperin" keksijä. Ilmoitettuaan filosofian pääaineekseen, Cappie päättää valmistua tänä lukuvuonna ollakseen Caseyn kanssa. Saatuaan selville Omega Chin käyttäneen häntä vain kostona Kappa Taulle, Dale eroaa Omega Chista. Dale palasi yhteen Lauran kanssa, Katherine ja Beaver aloittivat suhteen ja Lasker Parksin halutessa tuhota Kappa Taun talon rakentaakseen kuntosalin, kaikki osallistuivat mielenosoitukseen pelastaakseen talon. Casey, Evan ja Cappie sopivat riitansa ja Cappie julisti Rustyn uudeksi presidentiksi. Kappa Taun talo tuhottiin, mutta Rusty vannoi löytävänsä uuden. Casey lopetti opintonsa lakikoulussa lähteäkseen Cappien kanssa Washingtoniin. Cappien oikea nimi paljastettiin sarjan viimeisessä jaksossa: Captain John Paul Jones. Viimeisessä otoksessa Rebecca, Evan, Rusty, Ashleigh, Dale ja Calvin vilkuttavat hyvästiksi Caseyn ja Cappien ajaessa yhdessä pois.
Aiheesta muualla

Greek Uncovered IMDb:ssa
Kampus Greek TV.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Isäni tähtien takaa

| Isäni tähtien takaa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Einari Paakkanen
Käsikirjoittaja:  Einari Paakkanen
Tuottaja:  Elina Pohjola
Säveltäjä:  Pessi Levanto Markku Kanerva
Kuvaaja:  Hannu Koivuranta
Leikkaaja:  Hanna Kuirinlahti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Pohjola-filmi
Ensi-ilta:  11. marraskuuta, 2016
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isäni tähtien takaa on Einari Paakkasen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuva on henkilödokumentti ohjaaja Paakkasen isästä Veikosta sekä kuvaus isän ja pojan välisestä suhteesta. Einarin lapsuudessa Veikko kävi henkisen tiedon kurssilla, jonka jälkeen hän alkoi omien sanojensa mukaan kommunikoida avaruusolentojen kanssa ja välittää heiltä viestejä automaattikirjoituksen avulla. Kasvettuaan Einari on kuitenkin alkanut epäillä isänsä kertomusten todenperäisyyttä.
James Napper Tandy

James Napper Tandy (n. 1737 Dublin, Irlanti – 24. elokuuta 1803 Bordeaux, Ranska) oli irlantilainen poliitikko ja vallankumouksellinen, yksi United Irishmen -järjestön perustajista. Hän osallistui huonolla menestyksellä Irlannin vuoden 1798 kapinaan.
Tandy oli alkujaan pikkukauppias Dublinissa. Hän tuli 1770-luvulla tunnetuksi oppositiomiehenä, joka vastusti Englannin hallituksen Irlannin-kauppapolitiikkaa. 1780-luvulla hän toimi tykistökomentajana Irlannin vapaaehtoisjoukoissa. Tandy tuki ensin poliitikko Henry Grattania, ja auttoi syksyllä 1791 Wolfe Tonea United Irishmen -järjestön perustamisessa. Tandysta tuli myös mainitun järjestön sihteeri. Ranskan vallankumouksen esimerkki johti hänen ajattelunsa radikalisoitumiseen, ja vuonna 1793 hän joutui pakenemaan maasta.
Oleskeltuaan välillä Yhdysvalloissa Tandy saapui 1798 Pariisiin. Vakuutettuaan Ranskan hallituksen vaikutusvallastaan Irlannissa hän sai komentoonsa korvetti Anacreonin ja mukaansa suuren lastin aseita ja ammuksia, jotka hänen oli tarkoitus viedä Irlantiin ja varustaa siellä armeija taistelemaan brittejä vastaan. Ranskassa samaan aikaan oleskellut Tone toimi Tandya vastaan, joten hän sai vain harvoja irlantilaisia mukaansa eikä hänestä muutenkaan ollut tehtäväänsä. Tandy nousi 16. syyskuuta 1798 maihin Rutlandin saarella Donegalin edustalla ja esitti mahtipontisen julistuksen, mutta kun paikalliset asukkaat eivät ryhtyneet hänen tukijoikseen, hän luopui jo samana päivänä yrityksestään ja pakeni korvetillaan Norjan rannikolle.
Kun Tandy oli paluumatkalla Ranskaan, hänet vangittiin marraskuussa 1798 Hampurin satamassa ja luovutettiin syyskuussa 1799 briteille. Hänelle järjestettiin Irlannissa maanpetosoikeudenkäynti, jonka päätteeksi hänet tuomittiin huhtikuussa 1801 kuolemaan. Napoleon Bonaparte esitti vaatimuksen, että hänet oli palautettava Ranskaan. Koska britit kävivät parhaillaan rauhanneuvotteluja Ranskan kanssa ja koska Tandyn Hampurissa tapahtuneen luovutuksen laillisuus oli kyseenalainen, britit suostuivat vaatimukseen. Tandy pääsi maaliskuussa 1802 siirtymään Ranskan Bordeaux’hon, jossa hän kuoli seuraavana vuonna.
Tandy muistetaan Irlannissa ”Wearing of the Green” -nimisestä kansanballadista, jossa hänet mainitaan.
International Commerce Centre

International Commerce Centre kuvattuna toukokuussa 2016.
International Commerce Centre on Hongkongissa sijaitseva, alueen korkein pilvenpiirtäjä. Torni on 484 metriä korkea, ja siinä on 118 kerrosta. Valmistuessaan rakennus oli maailman viidenneksi korkein. Tornin rakentaminen aloitettiin 2002, ja se valmistui 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta International Commerce Centre Wikimedia Commonsissa
Ja saapuu oikea yö

| Ja saapuu oikea yö |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Jyri Kähönen
Käsikirjoittaja:  Tuomas Parviainen
Tuottaja:  Aleksi Bardy
Säveltäjä:   Ville Kuukka  Samu Kuukka 
Kuvaaja:  Mark Stubbs
Leikkaaja:  Iikka Hesse
Lavastaja:  Sarah Bowen-Walsh
Pääosat:   Jarkko Niemi  Jemina Sillanpää  Martti Suosalo 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Helsinki-filmi
Ensi-ilta:  13. heinäkuuta 2012
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  920 000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ja saapuu oikea yö on Jyri Kähösen ohjaama suomalainen elokuva, jonka ensi-ilta oli 13. heinäkuuta 2012. Elokuvan pääosissa esiintyvät Jarkko Niemi, Jemina Sillanpää sekä Martti Suosalo.
Elokuva kuvattiin vuoden 2011 elokuussa. Elokuvan juoni kertoo kihlaparista, joka suunnittelee morsiamen isän murhaamista.
Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jarkko Niemi  | … |  Sakari   |
|  Jemina Sillanpää  | … |  Veera   |
|  Martti Suosalo  | … |  Aarne   |
|  Jari Nissinen  | … |  rikospoliisi   |
|  Antti Virmavirta  | … |  Olli, Sakarin isä   |
|  Heikki Vuento  | … |  Aarnen kaveri   |
|  Sari Mällinen  | … |  terapeutin ääni   |
|  Kaija Pakarinen  | … |  Marja, Sakarin äiti   |
|  Pirjo Heikkilä  | … |  Veeran kollega   |
Arvosteluja

Arto Lappalainen, FilmiFIN: 2/5
Lasse Leipola, Vihreä lanka: 4/5
Emmi Koivumäki, Film-O-Holic.com: 2/5
Tuomas Riskala, Iltalehti: 2/5
Iso Luotojärvi

| Iso Luotojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°12′54″N, 26°29′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karijärven valuma-alue (14.94)
Laskujoki:  ei laskuojaa
Järvinumero:  14.947.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  98,7 m  
Pituus:  552 m  
Leveys:  422 m  
Rantaviiva:  1,537 km  
Pinta-ala:  14,406 ha   
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Luotojärvi 
Iso Luotojärvi on lähdevesipohjainen ja puhdasvetinen metsäjärvi Heisanharjun alueella Kouvolan pohjoisosassa Kymenlaaksossa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 40 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa

Iso Luotojärvi on 550 metriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14 hehtaaria. 
Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Ison Luotojärven länsipuolella sijaitsee Kelesjärven (98,5 metriä mpy) eteläinen lahti, Heisanjärvi (98,5 metriä mpy) ja Vähä Luotojärvi (98,5 metriä mpy). Järviä erottaa jääkauden aikana muodostunut kapea soraharju. Ison Luotojärven ja Kelesjärven välinen kannas on kapeimmasta kohdastaan noin 30 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Ison Luotojärven rannat ovat alavia.
Vesistösuhteet

Iso Luotojärvi (14.947.1.017) kuuluu Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen (14.947), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Iso Luotojärvi on Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueen kuudenneksi laajin vakavesi. Laajin on Vääräjärvi, toiseksi laajin on Kelesjärvi ja kolmanneksi laajin on Heisanjärvi. Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Järveen virtaa vähäisiä laskuojia idästä ja kaakosta.
Hyperion (kirjasarja)

Hyperion on Dan Simmonsin kirjoittama neliosainen tieteisromaanisarja, jossa sekoitetaan useita eri tyylilajeja. Sarjaan viitataan myös nimellä Hyperion Cantos: nimeä on aluksi käytetty vain sarjan kahdesta ensimmäisestä teoksesta mutta on käytössä myös koko neliosaisesta sarjasta. Lisäksi samaa nimeä käytetään kirjan hahmon tekemälle runolle.
Hyperion-sarja

Hyperion (1989)
Hyperionin tuho (The Fall of Hyperion, 1990)
Endymion (1996)
Endymionin nousu (The Rise of Endymion, 1997)
Henkilöt

Romaanisarjan kaksi ensimmäistä osaa keskittyvät pyhiinvaeltajien matkaan aikahaudoille. Pyhiinvaeltajien joukko muodostuu ihmisistä, joilla on erilaisia uskontoja ja vaihtelevia sosiaalisia asemia. Ensimmäisessä kirjassa pyhiinvaeltajat ja heidän syynsä pyhiinvaellusmatkalle selvitetään Canterburyn tarinoiden tapaan siten, että jokainen kertoo itsestään tarinan. 
Toisessa osassa taas keskitytään enemmän tapahtumiin itse aikahaudoilla.
Konsuli, Hegemonian diplomaatti
Fehdmahn Kassad, VOIMAn eversti, taistelija
Sol Weintraub, tiedemies, joka etsii parannusta tyttärelleen, joka muuttuu päivä päivältä nuoremmaksi
Lennart Hoyt, katolinen pappi
Brawne Lamia, lihaksikas yksityisetsivä
Het Masteen, temppeliherra,
Martin Silenus, runoilija
Kolmannessa ja neljännessä osassa siirrytään ajallisesti eteenpäin, ja keskeiseen rooliin nostetaan uudet henkilöt, joskin monet Hyperionin hahmot vilahtavat sivuosissa.
Raul Endymion, lainsuojaton joka joutuu selvittelemään aikahautojen ja lepinkäisen myyttiä.
Aenea, Lamian ja John Keatsin androidin lapsi, joka uhkaa katolisen kirkon ja Paxin muodostamaa imperiumia.
A. Bettik, vanha androidi
Aiheesta muualla

Jukka Halme: Endymion (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2/1999.
M. G. Soikkeli: Endymion. Aikakone 25.10.1999.
M. G. Soikkeli: Endymionin nousu. Aikakone 15.3.2001.
Worlds Without End (englanniksi)
Isopihtihäntä

| Isopihtihäntä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Pihtihäntäiset Dermaptera
Alalahko::  Eudermaptera
Yläheimo::  Forficuloidea
Heimo::  Forficulidae
Alaheimo::  Forficulinae
Suku::  Forficula
Laji::  auricularia
Kaksiosainen nimi
 Forficula auricularia  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Isopihtihäntä Wikispeciesissä   Isopihtihäntä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isopihtihäntä (Forficula auricularia) on kaikkiruokainen hyönteinen. Isopihtihäntä on 1–2 senttiä pitkä ja väriltään kastanjanruskea. Jalat kellertävät. Takaruumiin kärjessä olevat pihdit ovat koirailla kaarevat ja naarailla suorat. Isopihtihännällä on lyhyet etusiivet, joiden alla näkyy hieman takasiipiä. Suomessa se esiintyy pääosin Etelä-Suomessa. Keski-Suomessa se on harvinaisempi.
Koiras
Isopihtihäntää tavataan puutarhoissa, puistoissa, pientareilla ja metsissä.  Isopihtihäntä käyttää pihtejä puolustautumiseen ja lenninsiipien taitteluun lennon jälkeen. Isopihtihäntänaaraat suojelevat poikasiaan jonkin aikaa niiden kuoriuduttua.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isopihtihäntä (Forficula auricularia)
Ötökkätieto: Isopihtihäntä (Forficula auricularia)
ITIS: Forficula auricularia (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Forficula auricularia (European earwig) (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Forficula auricularia, European earwig (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Forficula auricularia, the European earwig (englanniksi)
Isäni jalanjäljillä

| Isäni jalanjäljillä |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jörn Donner
Käsikirjoittaja:  Jörn Donner
Tuottaja:  Riitta Pihlajamäki
Säveltäjä:  Pedro Hietanen
Kuvaaja:  Dmitri Kuvsinov Aleksandr Tsyganov
Leikkaaja:  Klaus Grabber
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Jörn Donner Productions
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  52 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isäni jalanjäljillä on Jörn Donnerin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2006.
Elokuvassa Jörn Donner matkustaa Siperiaan selvittämään onko hänen isänsä Kai Donnerin Ob- ja Jenisei-joille tekemistä tutkimusmatkoista jäänyt jälkiä nykypäivään.
Iso Loukolampi

| Iso Loukolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°09′30″N, 27°12′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyveden alue (14.93)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.937.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  113,9 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,599 km  
Pinta-ala:  2,503 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Loukolampi 
Iso Loukolampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Montolan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 230 metriä pitkä, 190 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Iso-Naakkiman valuma-alueeseen (14.937) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,9 metriä mpy.
Italian–Etiopian sota (1895–1896)

Italian–Etiopian sota (1895–1896) oli Italian ja Etiopian (eli Abessinian) välinen sota, joka päättyi Italian tappioon. Etiopiasta tuli sodan seurauksena Liberian ohella ainut afrikkalainen valtio, jonka onnistui välttyä valloitukselta kolonialismin aikana.
Taustat

Menelik II nousi Etiopian keisariksi Italian tuella vuonna 1889. Italia ja Etiopia solmivat Wuchalen sopimuksen, jolla italialaiset antoivat Eritrean Etiopialle sillä ehdolla, että Etiopiasta tulisi heidän protektoraattinsa. Osapuolille tuli kuitenkin allekirjoittamisen jälkeen erimielisyyksiä sen tarkoituksesta, sillä italiankielisessä versiossa ei lukenut samoja asioita kuin amharankielisessä. Italia päätti ratkaista ongelman invaasiolla luottaen Etiopian sisäiseen hajanaisuuteen.
Sota

Italialaiset aloittivat yhteenotot miehittämällä pienen alueen rajalta joulukuussa 1894. Tämän liikkeen tarkoituksena oli saada tigrayt ja amharat Italian puolelle. Näin ei kuitenkaan käynyt vaan päinvastoin heidän keskuudessaan nousi italialaisvihamielinen patrioottinen mieliala. Menelik oli käyttänyt paljon aikaa modernien aseiden saamiseksi Englannista ja Ranskasta. Menelik saikin aseita, sillä Etiopia oli auttanut englantilaisia mahdisteja vastaan Sudanissa.
Ensimmäinen taistelu tammikuussa 1895 Coatitissa päättyi italialaisten voittoon, mutta seuraavan yhteenoton, Amba Alagen taistelun 7. joulukuuta, voittivat etiopialaiset. Italialaiset hyökkäsivät 1. maaliskuuta Adwan kaupungin liepeillä, mistä seurasi Adowan taistelu. Hyökkäykseen osallistui puolet Italian Itä-Afrikan joukoista eli noin 17 700 sotilasta. Etiopialaisten paljon suuremmat joukot (100 000 sotilasta) kuitenkin voittivat italialaiset ja 9 500–12 000 sotilasta kuoli. Etiopialaiset menettivät noin 3 000 sotilasta.
Lopputulos

Menelik solmi Italian kanssa Addis Abeban rauhansopimuksen, jossa Italia tunnusti Etiopian itsenäisyyden ja Eritrean ja Etiopian rajat määriteltiin tarkasti. Iso-Britannia ja Ranska tunnustivat myös Etiopian riippumattomuuden. Italialaisten tappiot Adowan taistelussa olivat prosentuaalisesti pahemmat kuin missään muussa 1800-luvulla käydyssä taistelussa, jossa oli eurooppalainen valtio mukana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian–Etiopian sota (1895–1896) Wikimedia Commonsissa
Italian ja Abessinian välinen sota v. 1894-96, Helsingin Sanomat, 01.12.1935, nro 325, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Etiopialainen piirros Adowan taistelusta
Kalaja

Kalaja oli kauppias Antti Santaholman vuosina 1873–1874 rakennuttama Kalajoen kuuluisin parkkilaiva, joka purjehti maailman merillä vuosina 1874–1885. Kauppamatkoillaan alus päätyi aina Etelä-Amerikkaan, Kiinaan ja Australiaan asti ja upposi Newfoundlandin edustalla vuonna 1885.
Kalajan rakentaminen

Kalaja rakennettiin Santaholman perustamalla Laiva ja Varvi Seuran telakalla vuosina 1873–1874. Se oli valmistuessaan 372,9 lästin vetoinen ja 12 jalkaa syvässä kulkeva parkkilaiva. Rakentaminen vaati yhden kuolonuhrin, kun kirvesmies Antti Efraiminpoika Tohkoja ruhjoutui telakalla sattuneessa onnettomuudessa kuoliaaksi. Säilyneiden asiakirjojen mukaan Varvin ja Kalajan rakennuskustannukset kohosivat yhteensä 185 829,78 markkaan, jotka jaettiin osakkaiden kesken heidän osuuksiensa mukaisesti.
Miehistön värvääminen

Miehistön värvääminen tapahtui Kalajoella 17. syyskuuta 1874. Laivan kapteeniksi tuli yksi yhtiön osakkaista, pietarsaarelaissyntyinen Jakob Roos, jolle luvattiin palkkioksi 60 markkaa kuukaudessa, 5 prosenttia bruttorahdista ja 3 markkaa maissaolorahaa. Perämieheksi nimitettiin D. Roos, joka vaihdettiin Skotlannissa vuonna 1867 oululaiseen J. Stenmaniin. Muut miehistön jäsenet olivat:
Konstaapeli Juho Östman
Puuseppä Kalle Haavisto
Matruusit M. Märsell ja E. Rahja
Puolimatruusit Niku Lohva, Juho Heusala, Antti Östman
Kokki Antti Sievilä
"Jungmannit" Heikki Simi, Antti Rönnqvist, August Pitkänen, Erik Anttila, F. Haapakangas, Matti Junnikkala, Sivert Hendelin
Kajuuttavahti Herman Östman
Aluksen tulliselvittely tehtiin Raahessa syyskuussa 1874, minkä jälkeen alus lähetettiin ansaitsemaan maailman merille, tarkoituksena palata kahden vuoden kuluttua takaisin. Kalajoen "Lentävän hollantilaisen" matka venähti kuitenkin viiden vuoden mittaiseksi kapteeni Roosin kaapattua laivan.
Kapteeni Roosin oikeudenkäynti

Kapteeni Roos haastettiin oikeuteen. Hän oli ollut Kalajan kapteenina viisi vuotta ja kahdeksan kuukautta, joista laiva oli maannut eksoottisissa satamissa kolme vuotta ja ollut merillä kaksi vuotta ja kahdeksan kuukautta. Sopimus oli tehty alun perin vain kahdeksi vuodeksi; Roos oli rikkonut sopimusta kieltäydyttyään palaamasta takaisin Suomeen. Voittoa oli tullut ainoastaan Pohjois-Amerikan reitiltä, ja kirjanpidon mukaan laivan miehistön muonitukseen eli "provianttiin" oli kulunut vuosina 1874–1880 yhteensä jopa 65 470,12 mk, sillä Roos oli ostanut pitkille merimatkoille ”väkeviä juomisia, viinejä, porteria, olutta, skinkkua, juustoa ja monenlaista muuta erinomaisempaa kajuuta ruokaa”. Kaiken lisäksi kapteenin rouva oli ollut laivassa 4,5 vuotta maksamatta laisinkaan ruokarahaa. Isännistö vaati Roosilta korvauksia 126 014,43 mk, mutta oikeus määräsi hänen maksettavakseen ainoastaan 1 711,98 mk, sillä kapteenilla oli yhtiöltä saamisia 50 741,60 mk.
Pohjois-Amerikan reitillä 1880–1885

Trooppisten vesien toukat olivat syöneet Kalajan huonoon kuntoon, mutta laiva päätettiin korjata Mansikkaniemen varvilla Rahjassa ja lähettää toiselle ansaintamatkalle Pohjois-Amerikan reitille, joka aikaisemmin oli tuottanut hyvin voittoa. Kapteeniksi nimitettiin Edvard Mustonen ja perämieheksi Adam Kaakinen. Toinenkin matka alkoi kummallisella tavalla, kun Kalaja otti vuonna 1880 lankkulastin Oulusta Liverpooliin, mutta osa kansilastista päätyi mereen Pohjanmeren myrskyssä.
Seuraavat pari vuotta Kalaja purjehti Philadelphian ja Euroopan väliä, ja vuonna 1882 laivaa yritettiin myydä mutta jälleen kerran tuloksetta. Kalajan kapteeniksi tuli vuonna 1882 entinen perämies Adam Kaakinen, joka purjehti Baltimoren ja Euroopan väliä kuljettaen erilaisia rahteja öljystä ratapölkkyihin. Alus palasi vuonna 1884 Suomeen, josta se lähti seuraavana vuonna viimeiselle matkalleen.
Kalajan tuhoutuminen

Kalaja otti vuonna 1885 Cardiffista hiililastin toimitettavaksi Jamaikalle, josta se puolestaan otti punapuulastissa kurssin kohti Ranskan Le Havren satamaa. Huhtikuussa 1885 Santaholma vastaanotti Halifaxista Kanadasta sähkeen, jonka mukaan saksalainen Lloydin tullilaiva oli upottanut Kalajan "bankilla" ja perämies Lakström oli hukkunut. Vähitellen Kalajoelle saapui lisää tietoa ja kävi ilmi, että Kalaja oli joutunut onnettomuuteen Kanadan edustalla Newfoundlandin matalikolla 13. huhtikuuta 1885 matkalla Jamaikalta Le Havren satamaan.
Tietojen mukaan saksalainen höyrylaiva Main tuli yöllä Kalajan taakse ja päästyään melkein laivan sivulle kääntyi ja ajoi suoraan Kalajan päälle, jolloin laiva katkesi kahtia. Onnettomuushetkellä perää pitänyt Lakstöm hukkui. Main pelasti merimiehet Kalajan ajelehtivasta keulaosasta ja vei heidät Amerikkaan, josta he palasivat takaisin Kalajoelle omia aikojaan. Oikeus totesi molemmat laivat syypäiksi, sillä Kalajan lyhdyt oli ilmeisesti asennettu väärin.
Kalajoen Laiva ja Varvi Seura purettiin ja huutokaupattiin kannattamattomana, mutta Santaholman laivanvarustaminen ei suinkaan päättynyt tähän. Parin vuoden kuluttua Kalajan uppoamisesta Santaholma hankki käyttöönsä Joutsen-nimisen laivan ja ryhtyi kuljettamaan sillä kauppaamaansa tervaa ja puuta Englantiin ja tuomaan Englannista kivihiiltä Suomeen. Santaholman poika Juhani Santaholma osallistui Joutsenen purjehduksille. Santaholma rakensi myös hinaaja-aluksia, joista ensimmäinen oli nimeltään Antti. Weikko puolestaan oli ensimmäinen yhdistetty hinaus- ja matkustajalaiva, jonka matkustajaluettelossa on säilynyt ainakin Oulun kaupungin kannalta kiinnostavaa tietoa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

13. tammikuuta 1875. Kalajoelta. Uusi Suometar, nro 5, sivu 3[vanhentunut linkki]
8. maaliskuuta 1877. Haveri. Morgonbladet, nro 56, sivu 3[vanhentunut linkki]
Parkkilaiva Kalajan Kalajoelta vahingosta Kiinassa. Pohjois-Suomi, nro 28, 1877.
Onnettomuus tapahtunut laiva Kalajalle Kalajoelta Kiinassa. Pohjois-Suomi, nro 16, 1877.
Parkkilaiva Kalaja vajonnut lähellä Newfoundlandin matalaa. Ilmarinen, nro 47, 1885.
Kalaja laivan hukkumisesta lähellä Halifaxia. Oulun Lehti, nro 41, 1885.
Parkkilaiva Kalaja Raahesta uponnut Newfoundlandin kareilla. Suupohjan Työmies, nro 13, 1885.
Barkskeppet Kalaja från Brahestad sjunkit vid Newfoundlandsbankarne. Åbo Underrättelser, nro 105, 1885.