Ottawa
Historia

Ottawajoen laakso oli vielä 10 000 vuotta sitten Champlainmeren peitossa. Vesialue oli syntynyt mannerjäätikön sulamisvesistä, mutta maankohoamisen seurauksena nykyisen Ottawan alue kohosi merenpinnan yläpuolelle. Vanhimmat todisteet ihmisasutuksesta on noin vuodelta 6 500 eaa. Ottawajoen laakso on algonkinien perinteistä asuma-aluetta. He kutsuivat jokea nimellä ”Kichi Sibi” (”Suuri virta”). Algonkinit harrastivat erityisesti metsästystä ja kalastusta ja vähemmissä määrin maanviljelyä.
Ranskalainen Samuel de Champlain teki Saint Lawrencen ja Ottawajoen alueelle useita tutkimusmatkoja 1600-luvun alussa ja löysi algonkinien opastuksella Huronjärven. Pian ranskalaiset alkoivat käydä alueella turkiskauppaa. Etelämpänä asuvat irokeesit sotivat 1600-luvulla algonkinien kanssa ja ajoivat heidät lopulta pohjoiseen hollantilaisten ja englantilaisten tuella.
Iso-Britannia sai vuonna 1763 Pariisin rauhassa Uuden Ranskan itselleen. Ottawajoen laakso alkoi houkutella Napoleonin sotien aikaan, sillä sieltä sai Britannian tarvitsemaa puutavaraa. Massachusettsilaisen Philemon Wright johdolla alueelle perustettiin vuonna 1800 ensimmäinen asutuskeskus. Ottawa puolestaan kasvoi vuonna 1826 perustetusta nimeämättömästä leiripaikasta. Sen oli perustanut kenraaliluutantti John By Rideaun kanavan rakentamista varten. Se alkoi nopeasti vetää puoleensa rakentajia, työläisiä ja kauppiaita, ja jo seuraavana vuonna kylää kutsuttiin Bytowniksi.
Bytownista tuli 1830-luvulla metsätyömiesten keskuskaupunki, ja se ohitti Wrightsvillen Ottawajoen laakson merkittävimpänä asutuksena. Chaudièren ja Rideaun putousten ansiosta Ottawaan alkoi 1850-luvulla kehittyä sahateollisuutta, ja vuonna 1855 se sai kaupunginoikeudet ja se nimettiin uudelleen Ottawaksi.
Ylä- ja Ala-Kanada olivat yhdistyneet 1841 Kanadan provinssiksi. Uuden yhdistyneen Kanadan pääkaupunkia valittaessa päädyttiin kuiten poliittisiin kiistoihin, ja pääkaupungin nimeämisessä käännyttiin kuningatar Viktorian puoleen. Kuningatar valitsi vuonna 1857 Ottawan pääkaupungiksi. Valinta oli yllättävä, sillä kaupunki oli vielä suhteellisen pieni ja tunnettiin lähinnä puuteollisuudestaan. Ottawa alkoi tämän jälkeen kasvaa nopeasti. Asukasluku oli vuonna 1871 yli 21 000, kun vuonna 1851 asukkaita oli ollut alle 8 000. Kaupunkiin myös rakennettiin paljon uusia rakennuksia, ja esimerkiksi Kanadan parlamenttirakennukset valmistuivat 1866.
Ottawaa kohtasi vakava onnettomuus 26. huhtikuuta 1900, kun Hullista (nykyinen Gatineau) levisi kaupunkiin tulipalo, joka tuhosi useita kortteleita ja jätti tuhannet ihmiset kodittomiksi. Kuusitoista vuotta myöhemmin parlamenttirakennuksissa syttyi raju tulipalo, jonka jäljet saatiin korjattua vuoteen 1922 mennessä.
Toisen maailmansodan jälkeen Ottawan väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti, kun valtion virastoja ryhdyttiin laajentamaan. Liittovaltiosta tulikin pian kaupungin keskeisin työnantaja, mikä auttoi korvaamaan puuteollisuuden hiipumisen. National Research Council, Defence Search Board ja kaksi yliopisto auttoivat Ottawan aluetta kehittymään 1900-luvun jälkipuoliskolla korkean teollisuuden keskukseksi. Bell-Northern Research perustettiin 1971 sekä Corel ja JDS Uniphase 1980-luvulla. Ottawaa alettiin pian kutsua pohjoisen Piilaaksoksi.
Ottawan kaupunkikuvaa kehitettiin 1950–1970-luvuilla ranskalaisen arkkitehdin Jacques Gréberin laatimien suunnitelmien pohjalta lisäämällä viheralueita ja maisemoimalla joenrantoja. 1980-luvulla kaupunkiin perustettiin useita museoita ja taidegallerioita, jotka alkoivat vilkastuttaa sen kulttuurielämää. Näistä merkittävimpiä olivat Kanadan kansallisgalleria (1988) ja Kanadan Kulttuurien museo (1989) Gatineaussa.
Ottawa ja kymmenen sitä ympäröinnyttä kuntaa yhdistettiin vuonna 2001 uudeksi Ottawan kaupungiksi.