Dissosiatiivinen identiteettihäiriö
Diagnoosi

Kun epäily dissosiatiivisesta identiteettihäiriöstä herää, diagnoosin vahvistaminen tai poissulku ei yleensä ole vaikeaa. Taudin tunnistamisen hankaluus on lähinnä sen löytäminen kaikkien liitännäisoireiden ja diagnoosien alta. Toisaalta 80 prosentilla potilaista on löydettävissä diagnosoitavuuden näkökulmasta ajanjakso, jolloin häiriö on selkeästi havaittavissa. Potilaan ulkoinen käyttäytyminen saattaa muistuttaa epävakaan personallisuuden lyhytjännitteistä ja irrationaalista käyttäytymistä. Dissosiaatiohäiriöt saatetaan virheellisesti diagnosoida skitsofreniaksi, kaksisuuntaiseksi mielialahäiriöksi, depressiiviseksi psykoosiksi tai epävakaaksi persoonallisuudeksi. Häiriötä diagnosoitaessa tärkeää on huolellinen haastattelu, jossa kysytään muun muassa
Amnesia-, pakkovaellus- (äkillinen, odottamaton matkustus pois kotoa) ja depersonalisaatiokokemuksista
Identiteetin hämärtymis- ja vaihtumiskokemuksista, äkilliseltä ikätasolta taantumisesta, kuulohallusinaatioista (toisten persoonallisuuden osien ”äänet”)
Itsehypnoosikokemuksista, ajatuksista, tunteista tai käytöksestä, jota potilas ei koe omikseen
Traumanjälkeisistä oireista (esimerkiksi takaumat, ”kehomuistot”, joissa potilas kokee traumaan liittyviä fyysisiä tuntemuksia).
Haastattelun apuna voidaan käyttää erilaisia dissosiaatioherkkyyttä ja hypnotisoitavuutta mittaavia kyselyitä (esimerkiksi Dissociative experiences scale DES — suomeksi poikkeuksellisten tajunnantilojen asteikko, SCID); häiriöön on myös kehitetty tietyt haastattelunsa. Mahdollinen elimellinen sairaus (epilepsia, aivojen patologinen prosessi), joka aiheuttaa voimakkaita dissosiaatio-oireita, on myös hyvä sulkea pois. DID-epäilyä tukee traumatausta ja tästä johtuvat oireet sekä herkkä hypnotisoitavuus.
Erotusdiagnostiikassa on hyvä ottaa huomioon:
Kaksisuuntainen mielialahäiriö, jossa potilaan mieliala vuorottelee epänormaalin iloisen ja masentuneen välillä. Se voi muistuttaa identiteettien vaihtumisesta johtuvia mielialan muutoksia. DID kuitenkin reagoi huonosti mielialaa tasaavalle lääkitykselle, kun taas kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavalla lääkitys johtaa yleensä tilanteen kohenemiseen.
Epävakaalle persoonallisuushäiriölle (”rajatilapersoonallisuus”) ovat tyypillisiä nopeat mielialavaihtelut ja impulssikontrollin heikkous. Dissosiatiivisessa identiteettihäiriössä ulospäin näkyvä mieliala vaihtuu identiteetin mukaan, eikä tunnistamista helpota se, että epävakaa persoonallisuushäiriö on tavallinen liitännäishäiriö DID:tä potevalla. Epävakaasta persoonallisuushäiriöstä kärsivältä puuttuu kuitenkin DID:lle tyypillisten identiteettien olemassaolo.
Eri psykooseihin voi liittyä runsaastikin dissosiaatio-oireita (”tajunnantilan muutoksia”) ja tunne vieraiden identiteettien läsnäolosta omassa kehossa. Dissosiatiivisessa identiteettihäiriössä henkilön todellisuudentaju on kuitenkin tallella (tosin vaihtelee identiteetistä riippuen[lähde? ]). Yleensä DID-potilas ei koe harhoja. Potilaan vaste antipsykoottiseen lääkitykseen on huono.
Näytelty dissosiatiivinen identiteettihäiriö ilmenee yleensä dramaattisin oirein, ja sille on usein osoitettavissa henkilökohtainen, taloudellinen tai rikosoikeudellinen syy. Myös todellinen DID voi toki oireilla voimakkaasti; tavallisempaa kuitenkin on, että potilas pyrkii tarmokkaasti peittelemään ja vähättelemään oireitaan. Koska dissosiatiivinen identiteettihäiriö tunnetaan Suomessa huonosti, sen näytteleminen on harvinaista.