stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kevät Nousiainen
Aiheesta muualla

Tutkimusvirkojen haltijat: Akatemiaprofessorit: Kevät Nousiainen  7. syyskuuta 2004. Web Archive:  Suomen Akatemia. Arkistoitu 9.10.2007. Viitattu 1. maaliskuuta 2020.
Kevät Nousiainen Helsingin yliopiston naisoikeuden oppiaineen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Nuijamesisieni

| Nuijamesisieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Physalacriaceae
Suku::  Mesisienet Armillaria
Laji::  cepistipes
Kaksiosainen nimi
 Armillaria cepistipes  Velen. 
Katso myös
   Nuijamesisieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuijamesisieni (Armillaria cepistipes syn. Armillaria lutea) on kannoilla ja nurmikoilla kasvava mesisienilaji. Se kelpaa ruokasieneksi, mutta maku voi vanhemmissa sienissä olla metallinen. Sieni viihtyy ruohikoilla ja kannoilla. Lähilaji on pohjanmesisieni. Lakki on kellertävänruskea ja suomuinen kuten muillakin mesisienillä.
Mario Novelli

Mario Novelli (26. helmikuuta 1940 Rooma – 21. elokuuta 2016) oli italialainen elokuvanäyttelijä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Anthony tai Antony Freeman.
Novellin elokuvadebyytti oli Pietro Franciscin Verinen miekka (Saffo, Venere di Lesbo) vuonna 1960. Hän työskenteli sijaisnäyttelijänä ja stunttikoordinaattorina ja esitti sivurooleja lukuisissa seikkailuelokuvissa sekä muutamissa taide-elokuvissakin. Novellin harvoja pääosia olivat Gli invincibili fratelli Maciste (1964), Per una manciata d’oro (1965) ja Barbaarien miekka (Sangraal, la spada di fuoco, 1982).
Elokuvia

La vendetta di Spartacus, 1964
Gli invincibili fratelli Maciste, 1964
Ercole contro i tiranni di Babilonia, 1964
Golia alla conquista di Bagdad, 1965
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Mario Novelli (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Räisälä

| Räisälän kunta> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Sijainti:  60°55′15″N, 29°45′50″E
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Käkisalmen kihlakunta
Kuntanumero:  706
Perustettu :  1867
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  492,95 km²   (12.3.1940)
– maa:  403,14 km²
– sisävesi:  89,81 km²
Väkiluku:  7 874   (31.12.1939)
– väestötiheys:  19,5 as./km²
Räisälän epävirallinen perinnevaakuna.
Räisälän kylänraittia 24.10.2016
Räisälän luterilainen kirkko 24.10.2016
Räisälä on entinen Suomen kunta Etelä-Karjalassa Karjalankannaksella Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Räisälän pinta-ala oli 403,1 neliökilometriä ilman vesistöjä, vesistöt lisäsivät pinta-alaa huomattavasti. Vuoksi kulkee Räisälän alueen halki etelä-pohjoissuunnassa.
Räisälä rajoittui idässä Pyhäjärveen ja Käkisalmen maalaiskuntaan, pohjoisessa Kaukolaan, luoteessa Kirvuun, lännessä Vuoksenrantaan, etelässä Vuokselaan sekä kaakossa Sakkolaan. Räisälässä on säilynyt paljon suomalaista rakennuskantaa.
Pinnanmuodot ja luonto

Räisälän pitäjän alue kuuluu maaperältään osittain eteläisen Karjalankannaksen pehmeäpiirteisiin hiekkamaa-alueisiin, osittain kumpuilevampaan ja kalliomaisempaan pohjoisen Karjalankannaksen alueeseen. Korkeimmat alueet ovat noin 60-75 merenpinnan yläpuolella. Loivapiirteiset hiekkamaa-alueet, savikot ja harjumuodostelmat sekä hiekka- ja soramäet muodostavat eteläosalle tyypillisen maiseman, kun taas pitäjän pohjoisilla alueilla mutkittelevat notkot, laaksot ja pienet tasannealueet vuorottelevat kallioisempien mäkien kanssa. Erityisesti pohjoisosissa kallioiden ja kumpujen välisillä alueilla on monin paikoin myös pieniä järviä ja lampia. Vesistöistä kuitenkin hallitseva on Vuoksi, joka pitäjän länsiosassa laajenee suureksi, saaririkkaaksi Käkisalmenseläksi, joka ulottuu Käkisalmen kaupunkiin asti. Räisälän alueella Vuokseen laskee myös huomattavia jokia, joista luoteesta virtaavan Helisevänjoen vedet laskevat Helisevänjärven kautta kahta reittiä, ja etelän-kaakon suunnalta virtaava Konnitsanjoki toi Vuokseen mm. Pyhäjärven ja Kiimajärven vedet.
Räisälän alueen metsät olivat suurimmaksi osaksi havumetsiä, tosin paikka paikoin joillakin lehtomaisilla alueilla viihtyivät mm. lehmus, vaahtera, metsäomenapuu ja pähkinäpensas. Suoalueita Räisälässä oli verraten vähän. Harvinaisista tai melko harvinaisista kasveista Räisälässä viihtyivät mm. kilpukka, pesäjuuri, sarjatalvikki, lehtomaitikka ja soikkokaksikko.
Historia

Kivikaudella Vuoksen vesi oli 21 metriä nykyistä korkeammalla peittäen valtaosan pitäjästä. Tällöin vedet purkautuivat Heinjoen-Viipurin kautta Suomenlahteen. Pitäjän pohjoisosat kuuluivat mantereeseen, muuten vedenpinnan yläpuolella olivat vain korkeimmat mäet ja harjanteet. Pohjoisosissa olikin asutusta jo kivikaudella. Kivikauden lopulla maa kohosi hiljalleen.
Räisälän luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1635.
1800-luvun alkuun asti Suvannon vedet laskivat Kiviniemen (ven. Losevo), kautta Vuokseen, vuonna 1818 Suvanto puhkaisi itselleen suoran tien Laatokkaan. Vuonna 1857 avattiin Kiviniemen kannaksen poikki kaivettu uoma. Vuoden 1859 loppuun mennessä Räisälässä vesi aleni 3,5 metriä.
Vuoden 1945 maanhankintalain mukaisen sijoitussuunnitelman mukaan räisäläiset sijoitettiin Satakunnan eteläosaan ja Varsinais-Suomen pohjoisosaan. Räisäläisten sijoituskunnat olivat Eura, Eurajoki, Harjavalta, Honkilahti, Kiukainen, Lappi ja Säkylä. Vuonna 1994 tehdyn tutkinnan mukaan 37 prosenttia oli sijoittunut Satakuntaan, muun muassa Kiukaisiin.lähde?
Maatalous

Vuonna 1920 Räisälässä oli peltoa 5834,6 ha, josta salaojitettua oli 63,42 ha. Suurin osa viljelysmaasta sijaitsi savi- ja hiekkamaalla. Samana vuonna kasvitarhoja oli 13,97 ha ja karjan ruokinnan osalta tärkeitä luonnonniittyjä oli 2348,64 ha. Karjaa oli vuonna 1920 seuraavasti: hevosia 1396, nautoja 5516, lampaita 7723, sikoja 1508, vuohia 7 ja siipikarjaa 2283 kpl. Vuoteen 1929 mennessä peltoala oli lisääntynyt 6973 hehtaariin niittyalan pudottua 1556 hehtaariin. Samaten vuonna 1929 hevosten lukumäärä oli 1136, nautojen lukumäärä 4530, lampaiden 3504, sikojen 1359, vuohien 38 ja siipikarjan 4516 kpl.
Nykytilanne

Nykyisin entisen Räisälän kunnan alue kuuluu Leningradin alueen Käkisalmen piiriin. Räisälän kirkonkylän nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Melnikovo. Entisen kunnan alue jakaantuu pääasiassa Räisälän (Melnikovo), Kaukolan (Sevastjanovo) ja Norsjoen (Larionovo) maalaiskuntiin, jotka kuuluvat Käkisalmen piiriin.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Räisälän väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Räisälän väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 4 650 | 4 650 |
| 1890 | 1890 |    | 5 351 | 5 351 |
| 1900 | 1900 |    | 5 935 | 5 935 |
| 1910 | 1910 |    | 6 758 | 6 758 |
| 1920 | 1920 |    | 7 613 | 7 613 |
| 1930 | 1930 |    | 7 606 | 7 606 |
| 1940 | 1940 |    | 7 220 | 7 220 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kylät

Alhotoja,1 Humalainen, Humalapelto, Hytinlahti, Härskensaari, Ivaskanmäki (Ivaska), Karkola, Kiisanlahti, Kivipelto, Kynsijärvi,1 Kökkölä, Könninginmäki, Lammasmäki, Lamminautio, Lohikallio, Lokinapelto, Luotsanlahti, Läheniemi, Makkola, Muonola, Myllypelto (asema), Neitsytkallio, Näpinlahti,2 Pataksela, Piiskonmäki, Putoria, Rautakopra, Räisälä (kirkonkylä), Sakkali,2 Sutkenlahti, Särkisalo, Tarhola, Tekemälahti, Tiittola, Timoskala, Tiuri, Tiurinmäki, Unnunkoski, Virtelä.
1 Alhotoja ja Kynsijärvi eivät olleet virallisia kyliä, vaan ne kuuluivat Tiurin, Räisälän ja Näpinlahden kylien alueisiin.  

2 Näpinlahti ja Sakkali olivat Käkisalmen maalaiskunnan kyliä, mutta niiden erillisalueita oli myös Räisälän alueella.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 14 koulupiiriin.
Tunnettuja paikkoja ja nähtävyyksiä

Tiurinlinnan linnavuori
Räisälän hovi
Räisälän kirkko (Josef Stenbäck, 1913)
Räisälän kansanopisto
Tunnettuja räisäläisiä

Väinö Kaasalainen, kansanedustaja
Kyllikki Kallas, kirjailija
Juho Lallukka, liikemies ja kansanedustaja
Hugo Laukkanen, Mannerheim-ristin ritari
Matti Paavilainen, kansanedustaja (Maalaisliitto)
Artur Siegberg, kuoromies
Adolf V. Streng, latinan kieliopin ja sanakirjan tekijä
Väinö Viipuri, kirjailija
Malmi Vilppula, oopperalaulaja
Nimen taivutuksesta

Räisälässä asunut henkilö oli räisäläinen, ei räisäläläinen (vrt. kotiseutulehti Räisäläinen, joka alkoi ilmestyä vuonna 1955).
Aiheesta muualla

Räisäläisten Säätiö r.s.
Luovutettu Karjala – Räisälä
Räisälän kartta
Vaakuna
Luovutetun Karjalan linkit (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit:  Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat:  Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat:  Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt:  Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet:  Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan:  Hanko
osin:  Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 :  Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Aku Räty

| Aku Räty> August Räty |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1897 Kiuruvesi
Kuollut: 1. joulukuuta 1965 (68 vuotta) Kuopio
Ammatti:  maanviljelijä, kiertokoulun opettaja, matkapuhuja
Vanhemmat:  Matti Juhonpoika Räty ja Anna-Liisa Räty o.s. Pennanen
Puoliso:  Helmi Vilhelmiina ”Miina” Räty o.s. Väisänen, kuollut 1939
Lapset:  Anna-Liisa 1930, Kaisa Lyydia 1933, Tyyne Vilhelmiina 1935
Kirjailija
Aikakausi:  1913—1945
Tyylilajit:  hartauskirjat
Aiheet:  hengellinen elämä, saarnat
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
August "Aku" Räty (19. kesäkuuta 1897 Kiuruvesi – 1. joulukuuta 1965 Kuopio) oli heränneisiin eli körttiläisiin kuulunut merkittävä maallikkosaarnaaja. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä, kiertokoulun opettaja ja matkapuhuja.
Lapsuus

Aku Räty syntyi seitsemäntenä lapsena Kiuruveden Heinäkylän Yläpihan tilalla. Hänen isänsä oli Matti Juhonpoika Räty ja äitinsä Anna Liisa Pennanen. Vuokraviljelijöinä aloittaneet vanhemmat olivat tarmokkaita ja vuoteen 1930 mennessä heidän omalla tilallaan oli 21 lehmää ja neljä hevosta, peltohehtaareja oli 47, muuta maata ja metsää yhteensä 276 hehtaaria. Kymmenen lasta synnyttänyt äiti Anna-Liisa kuoli 46-vuotiaana. Vuoden kuluttua isä meni naimisiin Anna-Liisan nuoremman sisaren Batseba Pennasen kanssa. Aku sisaruksineen sai Batseba-tädistä hyvän ja lempeän äitipuolen.
Rädyn vanhemmat eivät olleet kovin uskonnollisia, vaikka hänen äidillään olikin herännäisyyttä kotitaustallaan. Sen sijaan hänen äidinäitinsä Saara Kärkkäisen  ja enonsa Robert Pennasen esimerkki sekä pyhäkoulussa saatu opetus olivat luomassa pohjaa Aku Rädyn vakaumukselle, kiitos vakaitten pyhäkoulunopettajien Olli Hyvösen ja Antti Kärkkäisen. Vanhemman veljen äkillinen kuolema sai tuolloin seitsemänvuotiaan Akun pohtimaan uskonkysymyksiä. Helluntain jumalanpalvelus Kiuruveden kirkossa vuonna 1907 kuuluu myös hänen varhaisiin peruskokemuksiinsa. Jo ennen rippikouluikää aktiivisen Raamatun tutkiskelun aloittaneesta pojasta tuli 16-vuotiaana pyhäkoulunopettaja. Pian hän tutustui myöhemmin keskeisen aseman elämässään saaneeseen Väinö Malmivaaraan.
Opinnot

Väinö Malmivaara johti Lapualla toimivaa Karhunmäen kristillistä kansanopistoa ja Aku Räty halusi palavasti päästä opiskelemaan sinne. Opiston juuri käynyt Olli Lämsä kannusti Rätyä lähtemään Lapualle. Sekä isä-Matti että Rädyn vanhempi veli Jafet vastustivat herännäisopistoon menoa.
Lukuvuoden 1921–1922 Aku Räty opiskeli kansanopistossa. Hänelle merkitsi paljon se, että hänet oli hyväksytty lähes perheenjäseneksi Väinö Malmivaaran perheeseen. Rädystä tuli puhujamatkoja tekevän Malmivaaran kyytipoika. Kansanopistossa oppilaat harjoittelivat myös puheiden pitämistä. Syksyllä 1922 Räty pukeutui körttipukuun näin tehden uskostaan myös ulkoisesti näkyvän.
Opettajana ja matkapuhujana

Opistosta tultuaan Aku Rätyä ilahdutti, että kotikylällä seuroihin alkoi tulla uutta väkeä. Rädyn pyhäkoulussa kävi myös varttuneempaa väkeä. Nuoresta iästään huolimatta Rädystä tuli seudun heränneiden keskeinen hahmo. Hän vaikutti siihen, että kesäkuussa 1923 Väinö Malmivaara saapui Rädyn lapsuuskotiin pitämään Karhunmäen kansanopiston kursseja ja seuroja. Kursseille tuli runsaasti osanottajia. Rovasti Niilo Iisak Simelius pyysi Akua Kiuruveden pohjoispiirin kiertokoulun opettajaksi. Opettajavuosina 1924–1928 hänellä oli pitkälti toistatuhatta oppilasta. Opetusvälineinä oli virsikirja, Raamattu ja rihvelitaulu.
Loppiaisena 1928 hänet asetettiin vastustelustaan huolimatta Herättäjä-Yhdistyksen erityisesti Savon alueella toimivaksi matkapuhujaksi. 
Aku Räty avioitui opettaja Helmi Vilhelmiina, "Miina", Väisäsen kanssa 30. syyskuuta 1928. Heidät vihki Väinö Malmivaara. Nuoripari asettui Kiuruvedelle, Miinan kotitilalle. Perheeseen syntyi kolme tyttöä, vuosina 1930, 1933 ja 1935.
Aku Räty oli jo saavuttanut laajan maineen puhujana. Hän kulki matkoillaan körttipuvussa, jalassaan lapikkaat ja mukanaan tuohesta punottu tuohikontti.
Rädyllä saattoi olla 3–4 puhetilaisuutta päivässä. Vuoden 1936 aikana hän oli puhujana 305 seuratilaisuudessa, piti lisäksi 11 saarnaa ja osallistui 35 muuhun tilaisuuteen. Vierailupaikkakuntia oli tuona vuonna 64, lähes koko Suomi. Rädyn puhujamatkat ylsivät myös ulkomaille. Vuonna 1930 hän suuntasi Viroon, 1932 Inkeriin, 1937 Unkariin suomalais-ugrilaiseen pappeinkokoukseen sekä 1953 Yhdysvaltoihin Tatu Malmivaaran kanssa. Vuosina 1955 ja 1956 Räty kävi tapaamassa Ruotsissa suomalaisia ja inkeriläisiä. Almanakkaansa hän saattoi kirjoittaa kuvaavan kommentin: "Kävin kotona".
Keväällä 1939 Aku Rädyn puoliso Miina kuoli ja lapset jäivät isovanhempien hoitoon isän puhujamatkojen jatkuessa.
Sotien aika

Sotien aikana Räty suoritti useita "kotiseutuvierailuja" (oikeastaan siis kotiseutulaisten vierailuja) rintamalle pitäen hartauksia ja seuroja korsuissa ja teltoissa sekä tavaten sotilaita jopa juoksuhaudoissa. Kotirintamalla puolestaan pidettiin muistoseuroja kaatuneiden kodeissa. Saarnamies ja muusikko löysivät toisensa, kun Räty tapasi rintamalla Joonas Kokkosen ja he alkoivat esiintyä yhdessä, Räty puhuen ja Kokkonen soittaen.
Sotien jälkeen

Rädyn aktiivinen toiminta seurapuhujana kesti 1950-luvun lopulle. Vuonna 1955 hän oli saanut sydäninfarktin. Syksyllä 1959 hän jäi sairauslomalle ja vuoden 1960 alusta eläkkeelle, mutta jatkoi puhujamatkojaan voimiensa mukaan. "Terveyteni on lakastuneen kukan kaltaista, liikun kun jaksan, soperran sen verran kuin voin", Räty kirjoitti vuoden 1960 lopulla. Rädyn viimeisen julkisen puheen paikkana oli Kiuruveden kirkko pyhäinpäivänä 1965. Hänen elämänsä päättyi 1. joulukuuta samana vuonna.
Puhujan roolissa ja ystävien apu

Aku Räty toimi puhujana 37 vuotta. Hengellinen julistus tapahtui puheina, saarnoina ja raamattutunteina. Esityksiä oli useita tuhansia. Seurapuhujan tapaan hän ei kirjoittanut puheitaan kuin vasta terveydeltään heikentyneenä. Saarnojen valmistuksesta Räty on kertonut: ”Luen ahkerasti Raamattua. Katson sitä useista eri käännöksistä ja jätän sanat sydämeeni Jumalan muokattavaksi.” Parhaiten puheista muistettiin niiden voima, aitous ja lämpö.
Martti Talvela ja Aku Räty tapasivat ensi kerran Savonlinnan asemalla 1950-luvulla. Palavasieluiset kohtasivat. Talvela kuuli hankkeesta, että Rädyn puheita julkaistaisiin kirjana. Syksyllä 1960 Talvela puhui kirja-aikeesta WSOY:n pääjohtaja Jäntille. Talvela halusi avustaa puhtaaksikirjoittamisessa. Kuitenkin nuoren laulajan kiireet rajoittivat kirjoittamisen kymmenkuntaan puheeseen. Vuonna 1971 Martti Talvela lauloi levylle kymmenen Aku Rädyn rakkainta virttä, joukossa oli Rädyn saarnavirsi "Käy köyhään sydämeeni".
Aku Rädyn ystävien Olavi ja Inga Kaukolan sekä Jussi Kuoppalan toimesta nyt jälkeenpäinkin on luettavissa Aku Rädyn puheita, saarnoja ja raamattutunteja, kirjeitä sekä sattuvia sanoja.
Keskusteleva ja kirjoittava sielunhoitaja sekä lasten ystävä

Kaikenlaisten ihmisten oli helppo lähestyä Aku Rätyä. Seurojen ja tilaisuuksien pitopaikoissa monet tulivat häntä tapaamaan, keskustelemaan pidempäänkin. Lukemattomat olivat Rädyn käymät seurojen jälkeiset kamarikeskustelut ja yöpaikkojen juttelut.
Aku Rädyn kirjeiden ja muiden asiakirjojen jäämistö on runsas. Tämä aineisto lahjoitettiin Suomen kirkkohistorialliselle seuralle ja sitä säilytetään Helsingissä Kansallisarkistossa. Järjestettynä materiaali käsittää kuusitoista suurta pahvikansiota ja vie tilaa toista hyllymetriä. Kirjeitä on noin 2700 eri henkilöltä. Kirjeiden lukeminen ja niihin vataaminen vei suuren osan hänen ajastaan. Kansanmieheen oli monien helpompaa ottaa yhteyttä kuin pappeihin. Kirjeistä pursui hengellisen hädän lisäksi perheiden sisäiset ongelmat, ihmissuhteet, terveydellinen, taloudellinen ja sosiaalinen hätä. Ihmiset luottivat Rätyyn.
Aku Rädyn aikana oli tavallista, että aikuiset eivät erityisesti huomioineet lapsia. Räty oli poikkeus. Hän huomasi lapset, kujeili ja leikki heidän kanssaan ja puhutteli heitä. Lasten kirkkaita silmiä hän vertasi taivaan tähtiin.
Vuosisadan kiuruvetinen

Kiuruvesi-lehden yleisöäänestyksessä Aku Räty valittiin vuonna 1999 vuosisadan kiuruvetiseksi.
Mikäli suinkin ennätti, hän osallistui seuratoimintaan ja perhejuhliin Kiuruvedellä. Kiuruveden kirkkovaltuuston jäsenenä hän toimi 1930-luvun alusta kuolemaansa saakka, vaikka matkojensa takia kovin usein ei ollut sen kokouksissa läsnä. Vuosina 1954–1965 hän kirjoitti hartauskirjoituksia Kiuruvesi-lehteen.
Räty osallistui myös kotipitäjänsä kansanperinteen tallentamiseen. Vuonna 1962 hän lähetti kiuruvetisiä sananparsia Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran perinnearkistoon.
Aku Rädyn kirjallista tuotantoa

Rakkaus on aina velassa. Herättäjä-yhdistys, 1948.
Vähän on tarpeen. Herättäjä-yhdistys, 1958.
Kädenlyönti : saarnoja, raamattutunteja, seurapuheita. Toimittanut Olavi Kaukola. Herättäjä-yhdistys, 1966.
Naulan kantaan : Aku Rädyn sattuvia sanoja. Toimittanut Jussi Kuoppala ; piirrokset: Heikki Aurell. Herättäjä-yhdistys, 1973.
Taivaassa on toisenlaista : kirjeitä ystäville. Toimittanut Inga Kaukola. Herättäjä-yhdistys, 1975.
Nubat

Nubamies vartalomaalauksineen.
Nubanainen.
Nubat ovat kordofanilaisia kieliä puhuva etninen ryhmä Sudanissa. He asuvat Kordofanin maakunnan Nubavuorilla. Nubia ei tule sekoittaa toista alkuperää oleviin nubialaisiin.
Nubat jakautuvat yli kuuteenkymmeneen ryhmään, joilla on useita alaryhmiä. He ovat muuttaneet nykyiselle asuinalueelleen 1500-luvulla pakoon baggaroiden ja arabien hyökkäyksiä. Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Sukuryhmät ovat pohjoisessa patrilineaarisia ja etelässä matrilineaarisia.  Suurin osa kansasta harjoittaa perinteistä uskontoa. Pieni ryhmä on kristittyjä ja vielä pienempi joukko muslimeja. Nubat ovat tunnettuja vartalomaalauksistaan ja arpikoristeistaan.
Sudanin sisällissota on vaikuttanut voimakkaasti nubien elämään. Tuhansia ihmisiä on kuollut yhteenotoissa maan hallituksen aseistamien baggaroiden kanssa, ja monet ovat joutuneet muuttamaan hallituksen valvomiin kyliin tai Tšadin ja Keski-Afrikan tasavallan pakolaisleireille. Sota on myös hajottanut perinteisiä sukuyhteisöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nubat Wikimedia Commonsissa
Nuija (työkalu)

Kumipäinen nuija
Nuija on paksu- ja raskaspäinen varrellinen iskemiseen käytettävä työkalu. Nuija on yksi ensimmäisiä ihmisen keksimiä työkaluja. Nuijan osat ovat varsi ja varren päässä oleva paino, pää. Nuijalla sen varren ja pään rotaatioenergia muutetaan tangentin suuntaiseksi translaatioenergiaksi.
Nuijalla isketään kappaletta joko suoraan tai taltan tai muun työstimen välityksellä, niin että energia siirtyy nuijan päästä työstimen kärjen kautta työstettävään esineeseen, jolloin syntyy työstöjälki ja irronnut pala tai tomua. Nuija voi olla suurempikin ja kaksin käsin käytettävä. Nuijan pää voi olla tehty esimerkiksi puusta, kumista tai muovista.
Metallista lyömävälinettä sanotaan yleensä lekaksi, moukariksi, moskaksi tai vasaraksi.
Nuija voi olla myös lähitaisteluase, jonka varren päässä tai varteen kiinnitetyn ketjun päässä on paino tai levenemä, jossa saattaa olla piikkejä. Piikkinuija tunnetaan myös nimellä kurikka tai aamutähti. Aseen teho perustuu lähinnä kärkiosan painoon ja iskuvoimaan. Ketjukuulanuija on ase, jossa piikikäs kuula, lyömäri, on kiinnitetty ketjulla varteen. Näin iskuun saadaan suurempi hitausmomentti, ja aseella kyetään lyömään myös kilven sisäpuolelle.
Puheenjohtajan nuijaa käytetään myös määrämuotoisissa kokouksissa esimerkiksi eduskunnan täysistunnoissa ilmoittamaan, että asiaa käsitellään tai että käsittely on päättynyt.
Ruoanlaitossa käytetään muun muassa lihanuijaa lihan mureuttamiseen sekä puunuijaa eli survinta esimerkiksi perunoiden tai marjojen soseuttamiseen.
Aiheesta muualla

Vesilahden Kotiseutumuseo. Ruokatalouteen liittyvät esineet (Arkistoitu – Internet Archive) Kolme erilaista puista nuijaa ym.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Numantia

Muinainen kadunkulma Numantian arkeologisella alueella
Numantia (esp. Numancia) oli kaupunki Hispaniassa (nykyinen Espanja) Kastilian ylängöllä. Numantiasta tuli noin vuonna 300 eaa. alueella asuvien keltiberien pääkaupunki. Kaupunki oli tärkeässä roolissa Numantian sodan aikana vuosina 154–133 eaa., jolloin se oli arevakien heimon pääkaupunki. Vuonna 133 eaa. Scipio Aemilianus piiritti Numantian ja lopulta valloitti sen puolustajien antauduttua ruoan puutteen vuoksi. Kaupunki hävitettiin ja sen asukkaat myytiin orjiksi.
Rekonstruktio Numantian muureista.
Rooman keisari Augustuksen aikana Numantia oli enää vain vähäinen pikkukaupunki.
Numantian rauniot sijaitsevat nykyisen Garrayn kunnan alueella Sorian maakunnassa noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen maakunnan pääkaupungista Soriasta. Alueella on tehty arkeologisia tutkimuksia 1800-luvulta lähtien ja useita sieltä löydettyjä muinaisia esineitä on esillä Sorian Museo Numantinossa, joka myös järjestää ohjattuja käyntejä alueelle. Miguel de Cervantes kirjoitti kaupungin piirityksestä näytelmän El cerco de Numancia. Numantia elää myös sorialaisen urheiluseuran Club Deportivo Numancia de Sorian nimessä. Espanjan kielessä tunnetaan edelleen adjektiivi "numantino" tarkoittamaan sitkeää taistelua ylivoimaa vastaan.
Notion (Joonia)

| Notion> Νότιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Notion
Koordinaatit:  37°59′34″N, 27°11′51″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Ahmetbeyli, İzmir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Aiheesta muualla
  Notion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Notion (m.kreik. Νότιον, lat. Notium), myöhemmin myös Nea Kolofon (m.kreik. Νέα Κολοφών, ”Uusi Kolofon”; lat. Colophon Nova, myös Colophon ad Mare, ”Kolofon meren rannalla”), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Ahmetbeylin kylää.