stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isovyölaiskuri

| Isovyölaiskuri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Laiskurit Bucconidae
Suku::  Kirjolaiskurit Notharchus
Laji::  macrorhynchos
Kaksiosainen nimi
 Notharchus macrorhynchos  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Isovyölaiskuri Wikispeciesissä   Isovyölaiskuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isovyölaiskuri (Notharchus macrorhynchos) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta. Aikaisemmin sen katsottiin kuuluvan samaan lajiin valko-otsalaiskurin (Notharchus hyperrhynchus) kanssa.
Koko ja ulkonäkö

Isovyölaiskuri voi kasvaa 24–25 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Yleisväritykseltään laji on mustan ja valkoisen kirjava. Linnun päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat mustat. Isovyölaiskurin kurkku, posket ja vatsa ovat valkoiset. Rinnan poikki kulkee musta juova ja myös kyljet ovat mustat. Lajin nokka on kookas ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isovyölaiskurin levinneisyysalue ulottuu Venezuelan itäosasta Brasilian pohjoisosaan. Sen elinympäristöä ovat metsien reuna-alueet ja se liikkuu usein yksittäin puiden latvuksissa. Linnun ravintoa ovat hyönteiset. Laji pesii puihin tai termiittiyhdyskuntiin kaivamissaan koloissa.
Lefkas

Lefkaksen saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  38.7178°N, 20.6439°E, Lefkas Lefkas, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Korkein kohta:  Eláti eli Stavrotá, 1 158 m
Pinta-ala:  325 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  22 076
Suurin kaupunki:  Lefkas
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lefkas (kreik. Λευκάδα, Lefkáda, kath.kreik. Λευκάς, Lefkás, antiikin Leukas, m.kreik. Λευκάς) on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 325 neliökilometriä ja asukasluku 22 076 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Lefkas kuuluu Lefkaksen kuntaan, Lefkaksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Lefkaksen kaupunki.
Maantiede

Lefkas sijaitsee Välimereen kuuluvassa Joonianmeressä aivan Aitolia-Akarnanian rannikon edustalla. Se on Jooniansaarista neljänneksi suurin ja Kreikan saarista 14. suurin. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Ithaka ja Kefaloniá eteläpuolella sekä Paxós, Antípaxos ja Korfu kauempana pohjoisessa.
Lefkaksen erottaa mantereesta salmi, joka on kapeimmillaan vain noin 250 metriä leveä. Salmen yli kulkee Lefkaksen kaupungin kohdalla noin 2,5 kilometriä pitkä pengertie. Saaren eteläisin kärki on Lefkátaksen eli Doukáton niemi, joka työntyy kohti Kefaloniáa.
Lefkaksen sisäosassa on vuoristoa, jonka korkein huippu on Eláti eli Stavrotá (1 158 metriä).
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Lefkas kuuluu hallinnollisesti Lefkaksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui seitsemään kuntaan.
Saaren suurimmat asutukset ovat Lefkaksen kaupunki (8 673 asukasta), joka sijaitsee saaren pohjoisrannikolla; sekä Nydrí (971 asukasta), Lygiá (930), Apólpaina (819), Nikiána (724) ja Karyá (589). (Katso myös: Luettelo Lefkaksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Antiikin Leukaksen kaupunkivaltio eli polis perustettiin 600-luvulla eaa. Korintin siirtokuntana. Saari oli alun perin yhteydessä mantereeseen kapean kannaksen kautta, mutta korinttilaiset kaivoivat kannaksen poikki kanavan noin vuonna 650 eaa. Näin Leukaksesta tuli saari. Legendan mukaan runoilijatar Sapfo teki itsemurhan Lefkaksella hyppäämällä alas jyrkänteeltä saaren eteläkärjessä Leukataksen (nyk. Lefkátas) niemellä.
Persialaissodissa Leukas lähetti laivoja Salamiin meritaisteluun kreikkalaisten puolella ja osallistui myös Plataiain taisteluun. Peloponnesolaissodassa saari oli emäkaupunkinsa Korintin ja Spartan puolella. Vuonna 343 eaa. Leukas liittoutui ateenalaisten kanssa Makedonian uhkaa vastaan. Saari päätyi muun Kreikan tavoin Makedonian vallan alle, mutta sai itsenäisyyden vuonna 312 eaa. Saari taisteli makedonialaisten puolella roomalaisia vastaan. Rooma kuitenkin valloitti saaren vuonna 198 eaa.
Historia > Myöhempi historia

Lefkas joutui frankkivallan alle vuonna 1204 ja sisilialaisten haltuun vuonna 1294. Sitä hallitsivat eri suvut, kunnes se joutui turkkilaisvallan alle vuosiksi 1479–1684.  Tämän jälkeen se oli venetsialaisvallan alla vuodet 1684–1797. Vuosina 1797–1810 oli Napoleonin sotien seurauksena Ranskan hallussa ja vuosina 1810–1864 brittivallan alla. Vuosina 1815–1864 saari oli osa Jooniansaarten yhdysvaltoja, joka oli Britannian protektoraatti. Lefkaksesta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1864.
1800-luvulla saksalainen arkeologi Wilhelm Dörpfeld esitti teorian, että Lefkas olisi Homeroksen eepoksissa kuvattu Odysseuksen kotisaari Ithaka nykyisen Ithakan saaren sijasta. Teorian mukaan saarelaiset olisivat myöhemmin muuttaneet nykyiselle Ithakalle ja vieneet saaren nimen mukanaan. Homeroksen kuvaama Odysseuksen palatsi olisi sijainnut lähellä Nydrín kylää. Teoria on myöhemmin kumottu. Dörpfeld kuitenkin löysi Lefkakselta muutamia mykeneläisaikaisia hautoja.
Nähtävyydet

Lefkaksen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Lefkaksen kaupungin Agía Mávran linna ja Lefkaksen arkeologinen museo sekä Karyán perinteinen kylä. Lefkaksen kaupungin lähellä sijaitsee myös Faneroménin luostari. Nydrín lähellä sijaitsevat muun muassa Nydrín pronssikautiset haudat sekä Ráchin vesiputous. Luonnonnähtävyyksiä ovat myös muun muassa Pórto Katsíkin ja Egkremnoín rannat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lefkas Wikimedia Commonsissa
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:   Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:   Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído 
Lefkaksen pohjoisrannikkoa ja Lefkaksen kaupunki. Taustalla Manner-Kreikka.
Lefkaksen etelärannikkoa Mikrós Gialóksessa. Taustalla Arkoúdin ja Ithakan saaret.
Isänmaan Ystävä

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Isänmaan Ystävä oli Helsingissä vuosina 1897–1900 ilmestynyt sanomalehti.
Pastori Emil Ferdinand Murénin perustama Isänmaan Ystävä oli vaatimaton kristillinen viikkolehti, joka levisi vain Helsinkiin ja lähiympäristöön. Sortovuosina Päivälehti hankki sen ”hätävaraksi”, jota voitiin jakaa Päivälehden tilaajille tämän ollessa lakkautettuna. Kenraalikuvernööri Bobrikov pääsi juonesta nopeasti perille ja lakkautti Isänmaan Ystävän ainiaaksi. Loppuvaiheessa vuonna 1900 sen päätoimittajana työskenteli Tekla Hultin.
Aiheesta muualla

Isänmaan Ystävä digitoituna kansalliskirjastossa
Isovaleriaanahappo

| Isovaleriaanahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-metyylibutaanihappo
CAS-numero:  503-74-2
PubChem CID:  10430
SMILES:  CC(C)CC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H10O2
Moolimassa:  102,13 g/mol
Sulamispiste:  –29,3 °C
Kiehumispiste:  176,7 °C
Tiheys:  0,929 g/cm3
Liukoisuus veteen:  40,7 g/l (20 °C)
Isovaleriaanahappo eli 3-metyylibutaanihappo tai 3-metyylivoihappo (C5H10O2) on karboksyylihappo. Yhdistettä käytetään muun muassa hajusteiden valmistamiseen.
Esiintyminen ja ominaisuudet

Isovaleriaanahappoa esiintyy luonnossa esimerkiksi virmajuurikasveihin kuuluvissa kasveissa. Lisäksi ihmisen elimistössä sitä muodostuu aminohappojen kuten leusiinin aineenvaihdunnan tuloksena. Isovaleriaanahappo on yksi hien hajun aiheuttavista yhdisteistä. Molekyyli liukenee vain jonkin verran veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Valmistus ja käyttö

Isovaleriaanahappoa voidaan valmistaa hapettamalla katalyytin läsnä ollessa 3-metyyli-1-butanolia ilman avulla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on isobutyylisyanidin hydrolyysi.
Yhdistettä käytetään hajusteina käytettävien esterien  sekä eräiden lääkeaineiden synteesissä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Isovaleric acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 3-Methylbutanoic acid (englanniksi)
DrugBank: Isovaleric Acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Isovaleric acid (englanniksi)
ChemBlink: Isovaleric acid (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo isovaleriaanahappoa sisältävistä kasveista
Pherobase: Floral Compound – isovaleric acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Isovaleric-acid (englanniksi)
Pierre Issa

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Pierre Sanharib Issa
Syntymäaika: 11. syyskuuta 1975
Syntymäpaikka: Germiston, Etelä-Afrikka
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 195 cm
Seura
Seura: Olympiakos FC (urheilujohtaja)
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994-1995 | USL Dunkerque | 28 | (2) |
| 1995-2001 | Olympique de Marseille | 47 | (0) |
| 2001 | → Chelsea FC (laina) | 0 | (0) |
| 2001-2002 | Watford FC | 15 | (1) |
| 2002-2004 | Olympic Beirut | 49 | (6) |
| 2005 | Ionikos FC | 15 | (1) |
| 2005-2009 | OFI Kreeta | 69 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 223 | (15) |
Maajoukkue
| 1997-2006 | Etelä-Afrikka | 47 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. huhtikuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. huhtikuuta 2014.
Pierre Issa (s. 11. syyskuuta 1975) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Nykyisin Issa toimii Olympiakos FC:n urheilujohtajana. Hänet muistetaan parhaiten hänen kahdesta omasta maalistaan Ranskaa vastaan vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoissa. Hän pelasi Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa yhteensä 47 ottelua.
Seurajoukkueura

Issa aloitti ammattilaisuransa toisen kotimaansa Ranskan USL Dunkerquessa, josta matka jatkui maan suurseuraan Olympique de Marseilleen 1995. Hän pelasi kuusi kautta Marseillessa, ennen kuin hän Chelsea-lainan kautta siirtyi Watford FC:hen. Seuraavana vuonna Issa siirtyi Libanoniin Olympic Beirutin (myöh. Tripoli SC) riveihin. Heti ensimmäisellä kaudellaan Libanonissa hän voitti sekä maan liigan että cupin. Seuraavana vuonna hän sai kuitenkin lähteä uusien omistajien myötä. Tämän jälkeen Issa siirtyi Kreikkaan, jossa hän viettikin loppu-uransa: ensin Ionikos F.C.:ssä ja viimeiset neljä kautta OFI Kreetassa. Issa lopetti uransa vuonna 2009.
Maajoukkueura

Pierre Issa kuului Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueeseen vuosien 1998 että 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Yhteensä hän pelasi Bafana Bafanassa 47 ottelua ilman maaleja.
Käännös suomeksi
Itala Film

Italan elokuvastudio Torinossa.
Itala Film oli Torinossa vuosina 1905–1919 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö
Yhtiön perustivat Carlo Rossi ja William Remmert vuonna 1905 nimellä Carlo Rossi & C. Vuonna 1907 sen toimintaan tuli mukaan Giovanni Pastrone. Rossi lähti vuonna 1908 Roomaan Cinesille ja yhtiö sai nimen Itala Film.
Yhtiön johtajana, tuottajana ja teknikkona toimineen Pastronen johdolla Itala Filmistä muodostui yksi maan johtavista tuotantoyhtiöistä. Sen suurimpia menestyksiä olivat André Deedin Cretinetti-komediat, Pastronen ohjaama Troijan hävitys (1911), Pastronen spektaakkelielokuva Cabiria (1914), Bartolomeo Paganon Maciste-elokuvat sekä erikoistehostemies Segundo de Chomónin animaatio Momi näkee unta sodasta (1917).
Vuoteen 1918 mennessä yhtiö oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin ja Italian elokuvateollisuuden kriisiytyessä se yhdistettiin epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan. Vuonna 1927 Itala Filmin Torinon studio siirtyi Stefano Pittalugan omistukseen.
Elokuvia

Lehman on niin kaunis, 1909
Cretinetti ja ahneuden palkka, 1910
Troijan hävitys, 1911
Isä, 1912
Tiikeri ihmishahmossa, 1913
Maciste, 1915
La paura degli aeromobili nemici, 1916
Tigre reale, 1916
Momi näkee unta sodasta, 1917
Gemma di Sant’Eremo, 1918
La moglie di Claudio, 1918
Il padrone delle ferriere, 1919
Ithyfallikos

Ithyfallikos (m.kreik. ἰθυφαλλικός < ἰθύφαλλος, ithyfallos, ”erektiossa oleva fallos”, lat. ithyphallicus) on runomitta, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se on saanut nimensä siitä, että sitä käytettiin alun perin hymneissä, joita laulettiin Bakkhokselle omistetuissa juhlissa falloksia kannettaessa.
Ithyfallinen säe koostuu kolmesta trokeejalasta, toisin sanoen se on trokeinen tripodia. Sen kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Roomalaisessa runoudessa ithyfallikosta käytti erityisesti Plautus.
Itasismi

Itasismi (myös iotasismi, kreik. ἰωτακισμός, iotakismos) on kreikan kielen lausumisessa tapahtunut muutos, jossa yhä useammat vokaalit ja diftongit on ajan kuluessa alettu lausua [i]-äänteenä.
Itasismi sai alkunsa muinaiskreikassa klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa 300-luvulla eaa. koinee-kreikan muodostumisen yhteydessä. Ensimmäisenä [i]-äänteen sai diftongi ει (alun perin [ei]), sitten vokaali η (eeta, alun perin pitkä [ɛ:]). Myöhemmin [i]:ksi alettiin lausua myös diftongi οι (alun perin [oi]), vokaali υ (ypsilon, alun perin [y] tai pitkä [y:]) ja diftongi υι (alun perin [yi]). Laajasti ottaen itasismiin voidaan lukea myös muut samaan aikaan tapahtuneet äänteelliset muutokset: diftongin αι (alun perin [ai]) lausuminen [e]:nä, sekä pitkien ja lyhyiden vokaalien eron katoaminen lausuttaessa.
Lausumisessa tapahtuneet muutokset näkyvät myöhemmän antiikin aikaisessa kirjoitetussa tekstissä niin, että kirjoitusvirheiden määrä lisääntyi, kun vokaalit ja diftongit sekaantuivat toisiinsa. Ilmiön syntyä ja kehitystä on voitu seurata juuri kirjoitusvirheiden perusteella. Itasismi on saanut nimensä siitä, että eetan nimen lausumismuodoksi tuli ”iita”.
Itasismi kehittyi loppuunsa viimeistään keskiaikaisessa Bysantin kreikassa, ja nykykreikkaa lausutaan sen mukaisesti. Muinaiskreikkaa lausutaan kuitenkin yleensä (muualla paitsi Kreikassa) klassisen ääntämyksen eli niin kutsutun Erasmuksen ääntämisen (myös ”eetasismi”) mukaisesti.
Italian ympäriajo 1997

Italian ympäriajo 1997 alkoi 17. toukokuuta ja päättyi 8. kesäkuuta 1997. Kilpailun voitti Italian Ivan Gotti, toiseksi sijoittui hänelle 1.27 minuuttia hävinnyt Venäjän Pavel Tonkov ja kolmas oli Italian Giuseppe Guerini 7.40 minuuttia voittajalle hävinneenä.
Edvard Isto

| Edvard Isto |
| --- | --- |
 Isto vuonna 1894
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1865 Alatornio, Suomen suuriruhtinaskunta, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 14. lokakuuta 1905 (39 vuotta)
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Kuuluisimpia töitä:  Hyökkäys (1899)
Edvard ”Eetu” Isto (28. marraskuuta 1865 Alatornio, Suomen suuriruhtinaskunta, Venäjän keisarikunta – 14. lokakuuta 1905) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan pääasiassa maalauksestaan Hyökkäys vuodelta 1899, joka on ehkä tunnetuin suomalainen poliittinen maalaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edvard Isto Wikimedia Commonsissa
Edvard Isto taiteilijamatrikkelissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Iston tunnetuin teos, Hyökkäys, 1899 (öljy kankaalle).
Pierre Puvis de Chavannes, Ilmapallo, 1870 (öljy kankaalle, 138,5 x 86 cm, Musée d’Orsay).
Pierre Puvis de Chavannes, Kirjekyyhkynen, 1871 (136,7 × 86,5 cm, Musée d’Orsay).
Isorantasappi

| Isorantasappi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Katkerokasvit Gentianaceae
Suku::  Sapet Centaurium
Laji::  littorale
Kaksiosainen nimi
 Centaurium littorale  (Turner) Gilmour 
Katso myös
   Isorantasappi Wikispeciesissä   Isorantasappi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isorantasappi eli isosappi (Centaurium littorale, syn. C. vulgare) on Euroopassa tavattava vaaleanpunakukkainen merenrantojen ruohovartinen kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Kaksivuotinen isorantasappi kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Tanakoita, enintään yläosastaan haarovia kaljuja varsia on useita. Lehtiruusukkeen ruusukelehdet ovat vastapuikeita ja 1–3-suonisia. Varsilehdet ovat yksisuonisia ja tasasoukan suikeita. Kukinto on harsu tai tiheä huiskilo. Ruusunpunaiset, hyvin lyhytperäiset kukat ovat usein pieninä ryhminä. Halkaisijaltaan kukka on noin 10 mm. Verhiönliuskat ovat lähes tyveen asti erillisiä ja kapeita. Teriö on viisiliuskainen ja ahdastorvinen, verhiö on lähes teriöntorven pituinen. Heteiden ponnet tulevat selvästi esille teriöntorvesta. Isorantasappi kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on kuihtuneen teriön sisään jäävä kota. Siemenet ovat hyvin pieniä ja ohutkuorisia.
Levinneisyys

Isorantasapen levinneisyysalue on painottunut Pohjois-Eurooppaan. Lajia tavataan Atlantin rannikolla Pohjois-Ranskasta Tanskaan ja Etelä-Norjaan sekä paikoitellen Britteinsaarilla. Itämerellä lajia tavataan Keski-Ruotsin ja Etelä-Suomen korkeudelle asti. Suomessa isorantasapen yhtenäinen esiintymisalue ulottuu Porista Ahvenanmaalle ja edelleen Suomenlahden rannikolla itärajalle saakka. Porin pohjoispuolella lajista on muutamia havaintoja, pohjoisimmat Vaasan korkeudelta.
Elinympäristö

Isorantasappi on merenrantojen kasvi, joka viihtyy soraisilla ja kivikkoisilla rannoilla. Suomen eteläpuolella laji kasvaa muuallakin kuin merenrannoilla, muun muassa kosteilla niityillä.
Käyttö

Isorantasappi on vanha rohdoskasvi, josta on valmistettu rohtoja vatsa-, munuais- ja kuukautisvaivoihin.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Isosapen levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Isosappi
Pohjolan kasvien pauloissa: Centaurium littorale - isosappi
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isorantasappi (Centaurium littorale)
Den virtuella floran: Isorantasappi  (Centaurium littorale) (ruotsiksi)
ITIS: Centaurium littorale (englanniksi)
Encyclopedia of life: Centaurium littorale (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Centaurium littorale:  Wikidata: Q159912  Wikispecies: Centaurium littorale  APNI: 159891  BioLib: 40540  CoL: S7VM  EoL: 581939  EPPO: CTILI  EUNIS: 172951  GBIF: 5414469  GRIN: 401075  iNaturalist: 245741  IPNI: 366670-1  IRMNG: 10200685  ITIS: 30046  NBN: NBNSYS0000003965  NCBI: 225562  Observation.org: 6571  Open Tree of Life: 434126  PalDat: Centaurium_littorale  Plant List: kew-2708691  PLANTS: CELI7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:366670-1  Tropicos: 13800006  WFO: wfo-0000593969  WoRMS: 426024  Laji.fi: MX.39312 
Chironia littoralis:  Wikidata: Q38995515  APNI: 200728  CoL: 5Y4WF  GBIF: 5595752  GRIN: 401076  IPNI: 366842-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:366842-1  Tropicos: 13801447  WFO: wfo-0000602745 
Isorantasappi A. Masclef'in teoksessa Atlas des plantes de France (1891).
Italialainen mehiläinen

Italialainen mehiläinen
Italialainen mehiläinen (Apis mellifera ligustica) on eräs tarhamehiläisen alalaji. Se on mehiläisen alalajeista kaikkein yleisimmin tarhattu. Väritykseltään italialainen on keltainen tai vaaleankeltainen. Sen takaruumiin tyvi on keltainen ja takaruumiissa on mustia raitoja. Muihin tarhamehiläisen alalajeihin verrattuna italialaiset ovat lauhkeita ja helposti käsiteltäviä. Ne talvehtivat suurena yhdyskuntana ja parveilevat muita alalajeja vähemmän.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italialainen mehiläinen Wikimedia Commonsissa
Semiochemicals of Apis mellifera ligustica, the Italian bee (englanniksi)
Italia, Illyricum et Africa

| Italia, Illyricum et Africa Praefectura praetorio Italiae, Illyrici et Africae> Rooman prefektuuri |
| --- | --- |

 Italia, Illyricum et African prefektuurin alue.
Valtio:  Rooman valtakunta
Perustettu:  n. 306–337
Lakkautettu:  n. 395
Italia, Illyricum et Africa eli Italian, Illyrian ja African (pretoriaani)prefektuuri (lat. Praefectura (praetorio) Italiae, Illyrici et Africae) oli Rooman valtakunnan pretoriaaniprefektuuri, joka käsitti valtakunnan keskiosat, mukaan lukien Italia, keskinen Pohjois-Afrikka ja Balkan.
Prefektuuri perustettiin keisari Konstantinus Suuren aikana noin vuonna 306–337. Se oli kuitenkin välillä jaettuna kahdeksi prefektuuriksi, jotka olivat Italia et Africa ja Illyricum. Italia, Illyricum et Africa oli olemassa arviolta vuoteen 347 sekä vuosina 361–375, 379–388 ja 391–395, ja Italia et Africa ja Illyricum väliin jäävinä vuosina ja vuoden 395 jälkeen. Prefektuuri toimi ylemmän tason hallintoyksikkönä, ja jakautui diokeeseihin ja provinsseihin.
Diokeesit ja provinssit

Prefektuurin diokeesit ja provinssit olivat:
| Diokeesit ja provinssit> Diokeesi | Diokeesit ja provinssit> Provinssi |
| --- | --- |
Africa: Mauretania Caesariensis
Africa: Mauretania Sitifensis
Africa: Numidia Cirtensis
Africa: (Proconsularis Zeugitana)
Africa: Tripolitania
Africa: Valeria Byzacena
Italia: Aemilia et Liguria
Italia: Alpes Cottiae
Italia: Apulia et Calabria
Italia: Campania
Italia: Corsica
Italia: Flaminia et Picenum
Italia: Lucania et Bruttii
Italia: Raetia prima
Italia: Raetia secunda
Italia: Samnium
Italia: Sardinia
Italia: Sicilia
Italia: Tuscia et Umbria
Italia: Venetia et Histria
Moesia: (Achaea)
Moesia: Creta
Moesia: Dacia
Moesia: Dardania
Moesia: Epirus nova
Moesia: Epirus vetus
Moesia: Macedonia
Moesia: Moesia superior
Moesia: Praevalitana
Moesia: Thessalia
Pannonia: Dalmatia
Pannonia: Noricum mediterraneum
Pannonia: Noricum ripense
Pannonia: Pannonia superior
Pannonia: Pannonia inferior
Pannonia: Savia
Pannonia: Valeria
Selitykset:
↑  Africa proconsularis Zeugitanan provinssi oli tavallaan prefektuurin alueella, mutta ei kuulunut siihen, koska se oli prokonsulin hallinnassa.
↑  Achaean provinssi oli tavallaan prefektuurin alueella, mutta ei kuulunut siihen, koska se oli prokonsulin hallinnassa.
Lauttasaaren välikohtaus

Lauttasaaren välikohtaus oli ampumistapaus, joka sattui Lauttasaaressa nykyisen Helsingin silloisen Huopalahden kunnan alueella  3. marraskuuta 1944.
Välikohtauksessa kuoli neuvostoliittolainen upseeri, kapteeni Ivan Belov, joka oli osastonsa mukana matkalla Porkkalan vuokra-alueelle. Neuvostoliiton mukaan upseerin tappoi suomalainen sala-ampuja. Suomalaisten mukaan sala-ampuja ei ollut mahdollinen selitys ja he esittivät, että välikohtaus oli osaston sisäinen välienselvittely. Tapaus on edelleen selvittämätön.
Tausta

Suomessa elettiin sodanjälkeistä valvontakomission aikaa. Venäläiset alkoivat lokakuussa tuoda Porkkalan sotilastukikohtaan tarkoitettuja joukko-osastoja rahtilaivoilla Helsinkiin, josta ne siirrettiin maanteitse tukikohdan alueelle. Marraskuussa 1944 maantieyhteys oli ainoa mahdollisuus viedä joukkoja Porkkalaan, sillä vuokra-alueella ei vielä ollut rahtilaivoille sopivia satamia.
Ammuttu Ivan Mihailovitš Belov (1906–1944) oli arvoltaan talouskapteeni.