stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antero Vornanen

| Antero Vornanen |
| --- | --- |
 Vornanen vuonna 1935 Helsingissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1889 Tolvajärvi, Korpiselkä
Kuollut: 23. helmikuuta 1937 (47 vuotta)
Ammatti:  opettaja, soitinrakentaja
Muusikko
Tyylilajit:  kansanmusiikki
Soittimet:  kantele
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Andrei "Antero" Filipinpoika Vornanen (18. elokuuta 1889 – 23. helmikuuta 1937 Suojärvi) oli suomalainen opettaja, soitinrakentaja ja kanteleensoittaja. Hän kuului karjalaiseen Vornasen sukuun, josta tunnetaan ainakin 40 runonlaulajaa sekä yhdeksän kanteleensoittajaa. Myös Antero Vornasen isä Hilippa Vornanen oli tunnettu kanteleensoittaja.
Työ opettajana

Korpiselän pitäjän Tolvajärven kylästä kotoisin ollut Vornanen sai käsityönopettajan koulutuksen Sortavalassa ja toimi sen jälkeen käsityönopettajana Karjalassa sekä useiden eri aineiden opettajana Siikasalmen maamieskoulussa Liperissä. Vornanen työskenteli myös Itä-Hämeen kotiteollisuusyhdistyksen sihteerinä ja neuvojana Lahdessa vuoteen 1921 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi teollisuuden esimiestehtäviin Sortavalan Helylään ja myöhemmin uittoyhdistyksen palvelukseen Joensuun Utraan. Joensuusta hän muutti Laatokan Karjalan pohjoisosaan Suojärven pitäjään, josta Vornanen osti sisarensa perheen sekatavarakaupan. Samalla hän perusti verstaan kanteleiden rakentamista ja korjaamista varten.
Kanteleensoitto

Vornanen oli kiinnostunut erityisesti viisikielisistä kanteleista, joiden soittoharrastuksen elvyttäjänä häntä pidetään. Vuonna 1931 Vornasen suunnittelemat viisikielisen kanteleen piirustukset ja valmistusohjeet julkaistiin etnomusikologi A. O. Väisäsen kirjoittamassa artikkelissa Yhteishyvä-lehdessä. Hän oli itse harrastanut kanteleensoittoa jo lapsesta saakka ja esiintyi aktiivisesti 1920–1930-luvuilla. Vornanen soitti muun muassa kouluissa, varuskunnissa ja erilaisissa juhlatilaisuuksissa. Yleisradion lähetyksissä hän oli mukana useita kertoja ja soitti kahdelle presidentille, L. K. Relanderille ja P. E. Svinhufvudille. Yleisradio myös tallensi ainakin kaksi hänen soittamaansa kappaletta, jotka ovat säilyneet yhtiön kokoelmissa. Vuonna 1935 Vornanen oli yksi Kalevalan riemuvuoden eli teoksen 100-vuotisjuhlavuoden Sortavalassa järjestettyjen laulu- ja soittojuhlien pääesiintyjistä. Hän soitti myös muun muassa Helsingin Messuhallissa järjestetyssä Kalevalan riemuvuoden juhlassa.
Natsi-Saksan kanteleet

Vuonna 1936 Vornanen oli soittamassa Saksan Lyypekissä järjestetyillä Pohjoismaisilla päivillä, jossa kuulijoiden joukossa oli muun muassa tuleva valtakunnanmarsalkka Hermann Göring. Samalla matkalla paikallinen radio tallensi hänen Kellojen soitto ja Karhunkaatoon lähtö -nimiset sävelmänsä. Vuotta myöhemmin Vornanen valmisti kymmenen hakaristeillä varustettua viisikielistä kanteletta natsi-Saksan johtoon kuuluneelle Heinrich Himmlerille, joka oli Ahnenerbe-projektinsa myötä kiinnostunut karjalaisesta kansanperinteestä ja mytologiasta. ”Muinaisgermaanisina” pidetyt soittimet menivät opetuskäyttöön natsien SS-organisaatiolle, mutta myöhemmin niitä valmistui myös Suomessa myytäväksi. Yksi alkuperäinen hakaristikantele on esillä Jyväskylässä toimivassa Suomen käsityön museossa.
Yleisradion välisoitto

Vuonna 1930 hän otti osaa Eino Palolan ideoimaan Yleisradion kilpailuun, jossa etsittiin yhtiölle väliaikamerkkiä. Vornasen sukuhistorian kirjoittanut Rauno Malviniemi kertoo, että Antero Vornasen sävellys toimitettiin kilpailuun A. O. Väisäsen kautta, joka kuitenkin merkitsi sen itsensä sovittamaksi. Väisäsen lähettämä ehdotus voitti kilpailun, mutta Malviniemen tietojen mukaan Vornasta ei sävellyksen yhteydessä mainittu lainkaan. Yleisesti sitä pidetään 1700-luvulta peräisin olevana kansansävelmänä. Väliaikamerkki on edelleen kuultavissa säännöllisesti Yle Radio 1:n kanavalla.
Levytyksiä

Saksassa vuonna 1936 pikalevyille äänitettyjen Kellojen soitto ja Karhunkaatoon lähtö -kappaleiden lisäksi Yleisradio tallensi vuotta aikaisemmin pikalevyille kaksi Vornasen sävellystä; Karhunpeijaiset ja Katrilli. Niitä on myöhemmin julkaistu ainakin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran albumilla Kantele – Suomalaista kansanmusiikkia 3 vuonna 1983 sekä Kansanmusiikki-instituutin 1993 ilmestyneellä CD:llä Entiset Etniset. Vuonna 2002 julkaistulla Piirpauken albumilla Sillat on yhtyeen versio kappaleesta Toituual.
Aiheesta muualla

Kannelseppoa haastattelemassa, Suomen Kuvalehti, 27.02.1937, nro 9, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Virtuaalitodellisuus

Yhdysvaltain laivaston sotilas harjoittelemassa laskuvarjohyppyä virtuaalitodellisuuteen perustuvalla simulointilaitteella.
Virtuaalitodellisuus eli tekotodellisuus (keinotodellisuus, lumetodellisuus, engl. virtual reality tai VR) on tietokonesimulaation tuottamien aistimusten avulla luotu keinotekoinen ympäristö. Virtuaalitodellisuus voi joko pyrkiä simuloimaan jotakin todellista ympäristöä tai se voi luoda täysin kuvitteellisen ympäristön. Useimmat virtuaalitodellisuuden ympäristöt perustuvat lähes kokonaan visuaaliseen vaikutelmaan, joka luodaan joko tietokoneen näytölle, laajakankaalle tai erityiselle stereoskooppiselle katselulaitteelle. Joissakin simulointiympäristöissä käytetään lisäksi muita aistiärsykkeitä, kuten simuloitua äänimaailmaa tai tuntoaistiin perustuvia liikeärsykkeitä.
Laajennettu todellisuus on kattotermi, joka sisältää virtuaalitodellisuuden.
Multimediataide

Mediataiteessa virtuaalitodellisuudella (VT) tai keinotodellisuudella tarkoitetaan mediainstallaatioita ja -tiloja, joissa tietokoneella tuotettu kolmiulotteinen kuvatila tuotetaan katsojalle siten että hän kokee olevansa kuvan sisällä (immersiivinen 3D-kuvatodellisuus). VT-tiloja voidaan kokeilla niin sanotun VT-kypärän tai -lasien kautta, jossa stereokuva tuotetaan suoraan silmien eteen sijoitettujen monitorien kautta tai niin sanotuilla cave-installaatioilla, joissa käytetään kolmea tai useampaa projisointipintaa, joiden kuvatilan sisällä ihmiset voivat seisoa, liikkua tai liikuttaa tilassa olevia kuvaobjekteja. Tilaan on luotu usein myös kolmiulotteinen äänimaailma.
Koulutussimulaattorit

Lentokoneiden ja avaruusalusten ohjaamisen harjoitteluun käytettävät lentosimulaattorit kuuluvat vanhimpiin esimerkkeihin virtuaalitodellisuutta luovista simulointiympäristöistä. Lentosimulaattoreiden käyttöliittymä jäljittelee oikean lentokoneen ohjaamoa, ja tietokoneen luomat simuloidut maisemaprojektiot muistuttavat todellisen aluksen ohjaamosta avautuvia näkymiä lennon kaikissa vaiheissa. Nykyisin vastaavanlaisia simulaattoreita käytetään yhä laajemmin monissa vaativissa koulutustehtävissä, joissa harjoittelu todellisessa ympäristössä olisi liian kallista tai vaarallista. Uusimpiin sovelluksiin kuuluu lääketieteellinen koulutus, esimerkiksi leikkausten harjoittelu virtuaalitodellisuudessa.
Virtuaalimaailmat

Virtuaalimaailma on tietokoneen luomaan virtuaalitodellisuuteen perustuva ympäristö, johon käyttäjä voi liittyä jäseneksi tai "asukkaaksi" ja jossa hän on vuorovaikutuksessa muiden käyttäjien tai simuloitujen asukkaiden kanssa. Ympäristö visualisoidaan kaksi- tai kolmiulotteisella grafiikalla, jossa kullakin käyttäjällä on yleensä joko ihmisenkaltainen tai muu käyttäjän valitsema simuloitu hahmo. Virtuaalimaailmaan voi osallistua yhtä aikaa joko vain yksi käyttäjä tai monia käyttäjiä yhtaikaa. Internet-pohjaisissa virtuaalimaailmoissa voi olla yhtaikaa jopa tuhansia käyttäjiä, kuten tunnetussa Second Life -virtuaalimaailmassa. Myös monet online-tietokonepelit perustuvat virtuaalimaailman ideaan.
Viihdekäytössä esimerkiksi pelien yhteydessä on mahdollista käyttää virtuaalitodellisuuden luomiseksi virtuaalitodellisuuslaseja (ent. virtuaalikypärä).
Virtuaalimaailma on usein hyvin samankaltainen todellisen maailman kanssa, jolloin ohjelmisto simuloi muun muassa tavanomaisia fysiikan peruslakeja ja tyypillisiä elävien olentojen liikkumisen ja ihmisten kommunikaation sääntöjä. Monen käyttäjän maailmoissa käyttäjät ovat tällöin toistensa kanssa aktiivisessa vuorovaikutuksessa ja muovaavat toistensa kokemaa virtuaalitodellisuutta. Yhden käyttäjän tietokonepelit puolestaan voivat olla virtuaalimaailmoja, joissa käyttäjä on vuorovaikutuksessa vain simulointiohjelmiston luomien asukkaiden kanssa.
Virtuaalitodellisuusterapia

Virtuaalitodellisuutta hyödynnetään nykyisin myös terapiassa erilaisten pelkojen eli fobioiden hoitoon. Sitä voidaan soveltaa muun muassa julkisten, ahtaan ja korkean paikan kammon (agorafobia, klaustrofobia, akrofobia), lentopelon, hämähäkkipelon ja esiintymispelon hallintaan. Tutkimusten mukaan virtuaalitodellisuudessa koettu pelkoärsyke aiheuttaa samanlaisia reaktioita kuin todellisuudessa koettu, mutta virtuaalitodellisuuden etuna on pelkoa aiheuttavan tilanteen kontrolloitavuus. Hoitomuoto on myös edullisempaa, sillä terapia voidaan toteuttaa terapeutin vastaanotolla eikä altistumista tarvitse järjestää todellisissa olosuhteissa. Kuten reaalimaailmassa myös virtuaalitodellisuudessa altistuminen pelkotilanteelle voi aiheuttaa väliaikaista pahoinvointia, joten terapiaistuntojen on oltava ainakin alussa melko lyhyitä. Virtuaalitodellisuutta on kehitetty ja tutkittu myös fyysisen kuntoutushoidon tarkoituksiin.
Kiinteistöjen esittely

Virtuaalitodellisuusteknologiaa on ryhdytty yhä enemmän käyttämään hyväksi kiinteistösektorilla. Teknologian avulla voidaan internet-sivustoilla esittää esimerkiksi myynnissä olevista kiinteistöistä simuloituja panoraamakuvia, joita käyttäjä voi ohjata haluamiinsa suuntiin vaakasuunnassa yleensä koko 360 asteen kiertomahdollisuudella ja pystysuunnassakin yleensä rajoitetusti. Lisäksi kuvaa voi zoomata, ja usein tarkastelupistettä voi liikutella tiettyihin suuntiin kiinteistön sisällä. Näin kiinnostuneet voivat saada kiinteistöstä vaivattomasti melko kattavan ja lähellä todellisuutta olevan kuvan.
Myös monet turistinähtävyydet käyttävät samaa tekniikkaa sivustoillaan, jolloin kiinnostuneet voivat tutustua kohteeseen varsin perusteellisesti virtuaalitodellisuuden keinoin.
Suunnittelu

Virtuaalitodellisuusteknologian avulla voidaan testata esimerkiksi suunnitellun uudisrakennuksen toimivuutta tai siltahankkeen sopivuutta ympäristöön. Suomessa esimerkiksi Tampereen teknillisessä yliopistossa on käytössä Virtual Reality Center (VRC), jonka avulla voidaan virtuaalisesti siirtyä rakennus- ja kaavoitussuunnitelmien mukaiseen todellisuuteen. VRC:n palveluja on hyödyntänyt muun muassa Tampereen kaupunki halutessaan mahdollisimman hyvän käsityksen siitä, millaiseksi kaupunkikuva muodostuisi esimerkiksi jonkin uudisrakennushankkeen toteutuessa arkkitehtien suunnitelmien pohjalta.
VRC:ssä virtuaalitodellisuus luodaan noin 150 neliön ikkunattomassa tilassa, jonka keskellä on pienempi esittelytila, ns. luola (engl. Cave). Luolassa voidaan 3D-simuloinnilla todentuntuisesti visualisoida arkkitehtien ja insinöörien suunnitelmat. Kaikille luolan seinille heijastetaan projektoreilla tietokoneen simuloima näkymä ja näin luodaan virtuaalitila, joka ympäröi käyttäjää. Tampereen korkeakouluilla on ollut myös yhteishanke, jossa on pyritty luomaan koko kaupungista virtuaalitietokanta. Tällöin 3D-mallinnuksen avulla voitaisiin tarvittaessa kulkea vaikkapa vielä suunnitteilla olevilla kaduilla tai astua sisään suunnitteilla oleviin rakennuksiin ja tutkia niiden tilavaikutelmaa.
Virtuaalinen matkailu

Virtuaalimatkailu tarkoittaa virtuaalista liikkumista paikasta toiseen tietokoneen visualisointimahdollisuuksia hyväksi käyttäen, yleensä internetin luomassa kyberavaruudessa.
Monet internetin matkailuportaalit (matkailualan palvelusivustot) tarjoavat virtuaalimatkailua harrastaville käyttäjille mahdollisuuden vierailla virtuaalisesti maailman eri matkakohteissa muun muassa web-kameroiden ja panoraamakuvaustekniikan avulla. Lisäksi niistä voi etsiä kaikenlaista matkailutietoa, varata ja ostaa matkoja sekä usein myös chattailla muiden matkailijoiden kanssa.
Myös esimerkiksi Google Maps -palvelu tarjoaa rajoitetusti mahdollisuutta kulkea virtuaalisesti valitulla karttaosuudella 360 asteen panoraamakameroiden avulla. Vastaavia panoraamakuvaukseen perustuvia palveluja on tarjolla eri sivustoilla yhä laajemmin. Lisäksi muun muassa Google tarjoaa käyttäjille tehokkaampaa virtuaalista karttaohjelmaa (Google Earth), joka yhdistää satelliitti- ja ilmakuvia sekä paikkatietoja muodostaen kolmiulotteisen kuvan maapallosta. Ohjelman kuva-aineisto on heijastettu pallopinnalle, josta syntyy lumemaapallo. Käyttäjä voi muuttaa karttapistettä, tarkastelukorkeutta ja katselukulmaa. Korkeuserojen mallinnuksen ansiosta esimerkiksi vuoristojen syvyysvaikutelma säilyy. Ohjelmiston tietokantoihin sisältyy 3D-mallinnus myös monien kaupunkien keskustoista.
Virtuaalitodellisuus populaarikulttuurissa

Populaarikulttuurissa virtuaalitodellisuus esiintyy vaihtelevissa määrin. Visiot vaihtelevat laajasti villeihin dystopia-aiheisiin kuvauksiin.
Eräitä huomattavia ovat:
Neurovelho (kirja)
Ready Player One (kirja)
Ready Player One (elokuva)
Ruohonleikkaaja (elokuva)
Kirjallisuutta

Tricart, Celine: Virtual Reality Filmmaking : Techniques & Best Practices for VR Filmmakers. New York : Focal Press, 2018. ISBN 978-1-138-23395-9.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtuaalitodellisuus Wikimedia Commonsissa
How virtual reality works (englanniksi)
Visualisointi ja virtuaalitodellisuus – Groningenin yliopisto (englanniksi)
Virtual Reality Lab – Department of Architecture, United Arab Emirates University (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Virtuaalitodellisuus.com (Arkistoitu – Internet Archive) - Suomalainen virtuaalitodellisuuteen ja peliteollisuuteen keskittynyt uutissivusto.
Virtual Reality Steven M. LaValle (englanniksi)
3D-virtuaalimaailman Head Mounted Display -näyttölaite ja siihen kytketty ohjauslaite, "hansikas".
CAVE-virtuaalitilan käyttöä Illinoisin yliopistossa Chicagossa.
Läntinen Iso erg

Läntinen Iso erg Maghrebin kartalla.
Hiekkadyyni Taghitin keidaskylän luona.
Läntinen Iso erg eli Läntinen Hiekkameri on hiekka-aavikko Saharan luoteisosassa Algeriassa. Sen pinta-ala on noin 80 000 neliökilometriä. Jopa 300 metriä korkeilla dyyneillä on heinä- ja pensaskasvillisuutta. Aavikon etelä- ja itäpuolella on lukuisia keitaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Läntinen Iso erg Wikimedia Commonsissa
Vuohensaari

Vuohensaari
Vuohensaari pengertien alusta kuvattuna
| --- | --- |
Sijainti:  60°21.8′N, 23°04.0′E, Salo Suomi
Korkein kohta:  1  m 
| --- | --- |
Asukasluku:  2lähde?
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vuohensaari on Salon edustalla oleva saari, joka on liitetty mantereeseen sillalla. Vuohensaari on yksi Salon kaupunginosista.
Vuohensaaressa kasvaa mänty-kuusimetsää, ja siellä sijaitsevat Salon kaupungin leirintäalue ja uimaranta. Siellä toimii myös kesäteatteri. Vuohensaaressa järjestettiin monena vuonna elokuussa Vuohisrock-tapahtuma, mutta se loppui ja tilalle tuli Vrock-tapahtuma, joka järjestetään Karjaskylässä. Saarella on vanha tanssilava. Linnusto on monimuotoinen, pikkulinnuista kyhmyjoutseniin asti.
Historiaa

Vuohensaari kuului alun perin Halikkoon. Viurilan kartano lahjoitti saaren Salon kauppalalle vuonna 1933. Vuohensaari oli suosittu ulkoilualue sotien jälkeen, jolloin sinne päästin laivakuljetuksella, kun siltaa ei vielä ollut. Laivaliikenne loppui vuonna 1961, jolloin viimeinen vuoro oli elokuun viimeisenä sunnuntaina, ja kun pengertie avattiin, päästiin saarelle helpommin.
Kirjallisuus

Markku Axelsson: Vuohensaaren Villa Nordbacka : Huvilaelämää sata vuotta sitten
Nukarinkoski

| Nukarinkoski |
| --- | --- |

Kunta:  Nurmijärvi
Joki:  Vantaanjoki
Pituus:  1 300 m
Pudotuskorkeus:  25 m
Nukarinkoski eli Pengerkoski (ruots. Nuckarsfors) on Nurmijärven pohjoisosassa Nukarin kylässä sijaitseva Vantaanjoen koski. Se on Vantaanjoen vesistön suurin koskijakso. Kosken pituus on 1 300 metriä ja pudotusta sillä on 25 metriä. Kaikkiaan koski ja virta-alueita Nukarilla on lähes 2 kilometrin matkalla. Nukarintie ylittää joen kosken pohjoispäässä. Joen ylittävän tiesillan pohjoispuolelle sijoittuu Rustohollinkoski ja tien eteläpuolelle Sahankoski.
Nukarin koski- ja virtapaikat ovat Vantaanjoen pääuoman merkittävien vaelluskalojen, kuten taimenen ja lohen lisääntymispaikkoja. Nukarinkosken pitkospuureitin varren puustossa esiintyy leppää, haapaa, tuomea ja vaahteraa. Alkukesästä rannalla kukkivat rentukat ja mukulaleinikit. Kauempana joenvarsilehdossa esiintyy muun muassa sini- ja valkovuokkoa, lehtoimikkää, taikinamarjaa ja metsäorvokkia. Rehevässä puronvarsikasvillisuudessa voi kuulla muun muassa peukaloisen ja satakielen laulua.
Nukarinkoskella on laavu ja nuotiopaikka, johon johtaa pitkospuureitti läheiseltä pysäköintialueelta. Pysäköintialueelta johtaa myös pururatareitti etelään, josta pääsee myös polkuja pitkin joenrantaan. Nukarinkoski on erityiskalastusaluetta, jossa kalastukseen vaaditaan kalastushoitomaksun lisäksi paikallisten määräysten mukainen viehekalastuslupa.
Nukarinkoskella on ollut iso merkitys Nukarin kylän teollistumisessa. Nukarinkosken rannoilla on aikoinaan ollut Raalan kartanon omistama saha ja mylly. Jäänteitä vanhoista rakennelmista on edelleen nähtävillä etenkin joen molemmin puolin Sahankoskella. Nurmijärven kunnan sähkölaitos suunnitteli 1920-luvun vaihteessa voimalaitoksen rakentamista Nukarinkoskelle, mutta suunnitelmista luovuttiin korkeiden kustannusten vuoksi. Nukarinkoskea käytettiin puiden uittoon 1920–1950-luvuilla.
Nukarinkosken uoma kuuluu Vantaanjoen Natura-alueeseen, sen pohjoisempaan osaan. Alue alkaa Nukarinkoskelta ja jatkuu etelään Helsingin Vanhankaupunginlahdelle asti.
...ja Helena soittaa (vuoden 1951 elokuva)

| > ..ja Helena soittaa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lasse Pöysti
Käsikirjoittaja:  Lasse Pöysti
Perustuu:  Aino Räsäsen romaaniin  ... ja Helena soittaa, 1950
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  Einar Englund
Kuvaaja:  Esko Töyri
Leikkaaja:  Nils Holm
Lavastaja:  August Lindström Lasse Pöysti
Pääosat:  Irma Seikkula Leena Häkinen Erkki Viljos Jussi Jurkka
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi Oy
Ensi-ilta:  1951
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Soita minulle, Helena!
Seuraaja:  Näkemiin Helena
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
...ja Helena soittaa on  Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1951. Elokuva on Pöystin esikoisohjaus. Elokuva pohjautuu Aino Räsäsen romaaniin ... ja Helena soittaa (1950) ja on toinen Helena-elokuva.
Juoni

Kolmiodraamassa maatilan poika Arttu (Jussi Jurkka) lähtee sotaan vapaaehtoisena. Kun hänen paluunsa viivästyy, hänen morsiamensa Elina (Leena Häkinen) lupautuu haavoittuneena palanneelle rovastin pojalle Karille (Leif Wager). Kun Arttu palaa, myös hänen äitinsä puuttuu sotkun selvittämiseen. Kirjan suhteen tarinaa on tiivistetty ja osittain muutettu, henkilökuvia muokattu ja lisätty joitakin uusia henkilöhahmoja. Lisäksi elokuvan loppu poikkeaa sekä kirjasta että elokuvan käsikirjoituksesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Irma Seikkula  | … |  Helena Junkkeri   |
|  Leena Häkinen  | … |  Elina Tupanen   |
|  Erkki Viljos  | … |  Jari Junkkeri   |
|  Jussi Jurkka  | … |  Arttu Eero Junkkeri   |
|  Sirkka-Liisa Wilén  | … |  Mirjam   |
|  Leif Wager  | … |  Kari Karstela   |
|  Gunnel Hanén  | … |  Eeva Junkkeri-Mäkelä   |
|  Matti Ranin  | … |  Jyrki   |
|  Mai-Brit Heljo  | … |  Kirsti   |
|  Heikki Savolainen  | … |  Pehtori Martti Mäkelä   |
|  Leena Rahikka  | … |  Päivi   |
|  Sirkka Saarnio  | … |  Päivi pienenä   |
|  Rakel Laakso  | … |  Hanna Tupanen   |
|  Emmi Jurkka  | … |  Liina, Kallen morsian   |
|  Reino Valkama  | … |  kanttori Johannes Tupanen   |
|  Vilho Siivola  | … |  Kalle   |
|  Wilho Ilmari  | … |  rovasti Karstela   |
|  Sven Relander  | … |  merikapteeni Korpela   |
|  Irma Wickström  | … |  keittäjä   |
|  Anton Soini  | … |  asemapäällikkö Jantuinen   |
|  Elvi Saarnio  | … |  sikapiika   |
|  Esko Töyri  | … |  Ateneumin opettaja   |
Vastaanotto

Aikalaisarvioissa Lasse Pöysti sai ensi elokuvansa ohjaajana varsin myönteisen vastaanoton. Esimerkiksi Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) kirjoitti: ”Lasse Pöysti rikastuttaa – niin uskaltaa sanoa – jo tällä ensimmäisellä ohjaustyöllään kotimaista elokuvaa.” Samalla linjalla on Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat), joka kiittää elokuvaa tyylikkääksi. Elokuvan heikkoudet löytyivät Aino Räsäsen tarinasta, jota esimerkiksi Ville Repo (Uusi Suomi) piti pintapuolisena, kepeänä ja hajanaisena. Näyttelijät eivät saaneet erityisemmin kehuja, mutta sen sijaan kuvaaja Esko Töyri ja säveltäjä Einar Englund saivat.
Tv-kriitikko Arto Pajukallio (Helsingin Sanomat) pitää filmiä neljästä Helena-elokuvasta parhaana.
Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1952 keskitasoa selvästi parempi, vaikka tuona vuonna kotimaisista elokuvista oli jopa ylitarjontaa.
Aitana Bonmatí

Aitana Bonmatí vuonna 2024.
| Mitalit> Maa:   Espanja.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Australia & Uusi-Seelanti 2023 | Jalkapallo |  |
Aitana Bonmatí (s. 18. tammikuuta 1998) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana. Hän edustaa Barcelonaa ja Espanjan naisten maajoukkuetta. Hänet on valittu maailman parhaaksi naisjalkapalloilijaksi vuosina 2023 ja 2024.
Bonmatí aloitti uransa FC Barcelonan La Masiassa, kun sinne perustettiin vuonna 2002 naisten akatemiajoukkue. Hän on voittanut Barcelonan joukkueessa naisten Mestarien liigan kausina 2020–2021 ja 2023–2024.
Bonmatí on katalaanin kielen aktivisti ja on vedonnut Suomen pääministeriin Petteri Orpoon, että tämä antaisi tukensa katalaanin kielen ottamiseksi EU:n viralliseksi kieleksi.
Erik Voss

Erik Voss vuonna 1969.
Erik Björn Fredrik Voss (18. kesäkuuta 1894 Valkeakoski – 9. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti.
Perhetaustat

Erik Vossin vanhemmat olivat insinööri Paul Max Fredrik Voss ja Hilma Olivia Skogström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Edith Vilhelmina Heimosen kanssa.
Opinnot

Voss kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914–1915. Hän suoritti Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926.
Jääkärikausi

Voss liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 19. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui Libaussa vuonna 1917 järjestetyille rautatienrakennuskursseille.
Suomen sisällissota

Voss saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1918 pataljoonan lähettiupseeriksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella.