stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annie
Ura > Nuoruus

Anne Lilia Berge syntyi 21. marraskuuta 1977.
Ura > Anniemal

Annie julkaisi vuonna 1999 singlen "The Greatest Hit". Hittikappaleesta julkaistiin useita versioita, joista kuuluisimmat ovat 2010 remixed ja The Greatest Numb.
Vuonna 2002 julkaistiin single, joka ei päätynyt Annien esikoisalbumille. Tämän jälkeen hän on julkaissut muutamia singlejä, joista yksi on "Heartbeat", josta julkaistiin Helsingissä kuvattu musiikkivideo.
Ura > 2005–2007

Annie ryhtyi DJ:ksi. Hän julkaisi DJ-albumin vuonna 2005, jonka jälkeen hän teki pari live EP:tä.
Ura > Don't stop

Albumilta Don't stop julkaistiin singlejä. Albumin teema oli iloinen ja rauhallinen.
Ura > 2015–

Vuonna 2015 Annie julkaisi EP:n.
Diskografia > Studioalbumit

Anniemal (2005)
Don't Stop (2008)
Dark Hearts (2020)
Diskografia > Remixalbumit

Dj-Kicks:Annie (2005)
Diskografia > Singlet

The Greatest Hit (1999)
I Will Get On (2001)
Chewing Gum (2004)
Heartbeat (2005)
Happy without You (2005)
Always too Late / Helpless Fool for Love (2005)
Wedding (2005)
Crush (2006)
I Know UR Girlfriend Hates Me (2008)
My Love Is Better (2008)
Songs Remind Me Of You (2009)
Anthonio (2009)
Russian Kiss 2014
Cara mia 2015
Diskografia > Promosinglet

Me plus one (2005)
Diskografia > Ept

All night (2009) Albumin Don't stop mukana toisena levynä
Expation variation (2015)
Aiheesta muualla

Annien kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Annie Myspacessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef 
↑  Annie Songs, Albums, Reviews, Bio & More | All... AllMusic. Viitattu 29.1.2025. (englanniksi)
Nisonen

Nisonen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Janne Nisonen, viulisti ja kapellimestari
Kirsi Nisonen (s. 1980), designer, käsityöläinen ja museoalan tuottaja
Martti Nisonen (1891–1946), amerikansuomalainen säveltäjä, urkuri, musiikinopettaja ja näytelmäkirjailija
Nina Nisonen (s. 1956), tekstiilitaiteilija
Onni Nisonen (1898–1968), maanviljelijä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Neuchâtelinjärvi

| Neuchâtelinjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:   Sveitsi
Paikkakunta:  Bern, Fribourg, Vaud ja Neuchâtel (kantoni) 
Koordinaatit:  46°54′N, 6°51′E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Thielle
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  429 m 
Pituus:  38  km
Leveys:  8,2  km 
Pinta-ala:  218 km²
Tilavuus:  14 km3 
Suurin syvyys:  153 m
Valuma-alue:  2 672 km2 
 fiNeuchâteljärvi 
Neuchâtelinjärvi (ransk. Lac de Neuchâtel, saks. Neuenburger See) on Sveitsissä Juravuoriston juurella sijaitseva järvi. Järvi laskee Canal del la Thiellen (saks. Zihlkanal) kautta Bieljärveen ja edelleen Aareen. Se tunnetaan muun muassa eräänä La Tènen kulttuurin tärkeimmistä löytöpaikoista.
Neuchâtelinjärvi on noin 38 kilometriä pitkä ja 6–8 kilometriä leveä. Järven suurin syvyys on 153 metriä.
Suurimmat kaupungit järven rannalla ovat Neuchâtel ja Yverdon-les-Bains.
Neuchâtelinjärvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuchâtelinjärvi Wikimedia Commonsissa
Mercedes-Benz W120/W121

| Mercedes-Benz W120/W121 |
| --- | --- |
 Mercedes-Benz 180 (W120)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Länsi-Saksa  Etelä-Afrikka  Australia
Valmistaja:  Daimler-Benz
Valmistusvuodet:  1953–1962
Tuotantomäärä:  442 963 kpl
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz W136 Mercedes-Benz W191
Seuraaja:  Mercedes-Benz W110
Teknisesti samankaltaisia:  Mercedes-Benz W180 Mercedes-Benz W105 Mercedes-Benz W128 Mercedes-Benz 190 SL
Tekniset tiedot
Moottori:   M136 R4 (1767 cm3)  M121 R4 (1897 cm3)  OM636 R4 (1767 cm3)  OM621 R4 (1897 cm3)  OM621 R4 (1988 cm3) 
Iskutilavuus:  1767 – 1988 cm3
Teho:  29,8 – 59,7 kW
Huippunopeus:  110–145 km/h
Kiihtyvyys:  19 – 39 s (0–100 km/h)
Polttoaine:  bensiini, diesel
Polttoainesäiliö:  56 L
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
Mitat
Massa:  1150–1220 kg
Pituus:   180: 4460 mm  180a / 190: 4485 mm  180b/c, 190b: 4500 mm 
Akseliväli:  2650 mm
Leveys:  1740 mm
Korkeus:  1560 mm
Mercedes-Benz W120 ja W121 on Daimler-Benzin vuosina 1953–1962 tuottama keskisarjan Mercedes-Benz-henkilöautojen sarja. W120 oli Mercedes-Benzin ensimmäinen itsekantavalla korilla valmistettu automalli. W120 ja W121 saivat lempinimen Ponton (saks. Ponttooni) niiden ponttoonimaisen muotoilun johdosta, jossa erilliset lokasuojat, astinlaudat ja erillinen X-muotoinen ovaaliputkirunko oli korvattu virtaviivaisemmalla ja tilavammalla korirakenteella. W120-sarjaa myytiin 180 ja 180D-malleina, ja vuonna 1956 julkaistua W121-sarjaa myytiin 190 ja 190D-malleina. Sarja toimi pohjana useammalle mallille seuranneina vuosina, laajentaen tarjontaa 6-sylinterille ja 2-ovisille malleille.
Ponttooni-mallisto kattoi 80% Mercedes-Benz-autojen tuotannosta vuosina 1953-1959. W120 ja W121-sarjat katsotaan nykyisen E-sarjan ensimmäiseksi edeltäjäsarjaksi.
Ajoturvallisuus nousee tärkeämpään asemaan

Daimler-Benz oli toisen maailmansodan jälkeen jatkanut tuotantoaan sotaa edeltäneellä neljäsylinterisellä 170 V-mallilla alkaen vuodesta 1946, normaalin henkilöautovalmistuksen käynnistyessä jälleen 1947 ensimmäisen vuoden tuotannon mennessä käyttöön hyötyajoneuvoina, kuten kuorma-autoina ja ambulansseina. Tätä sarjaa oli seurannut suurempi ja ylellisempi 170 S vuonna 1949, ensimmäisten sodanjälkeisten kuusisylinteristen luksusmallien 220 ja 300 Adenauer ilmestyessä markkinoille 1951. Nämä mallit olivat tärkeitä Mercedes-Benzille sen pyrkimyksessä jatkaa luksusluokan autojen valmistusta, mutta perustuivat pitkälti sotaa edeltäneen 170 V:n perustekniikkaan ja rakenteeseen.
W120-sarjan kehitystyö lähti liikkeelle vuonna 1951, päämäärän ollessa matkustusmukavuuden ja turvallisuuden kehittäminen edeltäneitä putkirunkoisia malleja paremmaksi. Kehitystyötä johti tohtori Fritz Nallinger, korimuotoilun ollessa Karl Wilfertin ja passiivisen koriturvallisuuden kehitysjohtajan Béla Barényin vastuulla. Uusi itsekantava ponttoonimainen muoto tarjosi tilavamman ja tuulen viimalta paremmin äänieristetyn matkustamon, korin ollessa samalla aerodynaamisempi. Tärkein uudistus löytyi kuitenkin ajoneuvon pohjarakenteesta. Pohjalevy oli syvempi ja vankemmin rakennettu, luoden osittaisen turvarakenteen matkustamolle. Autossa ei kuitenkaan ollut vielä yhtä kattavaa jäykistetyn matkustamon ja kokoonpainuvien törmäysvyöhykkeiden rakennetta kuin vuonna 1959 ilmestyneessä Mercedes-Benz W111-siipimallissa.
W120 & W121 (1953–1959) > W120

W120 peri edeltäneen W136-sarjan bensiini- ja diesel-moottorit, pyöräntuennan periytyessä parannuksin edeltäneestä W191-sarjasta. Etupyörien kolmiovarsituenta, moottori, vaihdelaatikko ja ohjausjärjestelmä olivat nyt asennettu erilliseen U-muotoiseen apurunkoon, joka puolestaan oli kiinnitetty kolmesta äänenvaimennetusta kohdasta korin pohjaan. Takapyörien tuennassa käytettiin aluksi heiluriakselia ja kauas toisistaan asennettuja pitkittäistukivarsia. Vuoden 1955 syyskuussa heiluriakseli korvattiin yksi-nivelisellä heiluriakselilla, joka oli esitelty edellisenä vuonna W180-sarjassa.
Elokuussa 1957 W120 ja W121-sarjat kokivat kosmeettisia parannuksia matkustamon sisustukseen, takarekisterikilpi sai valaistuksen ja tavaratilan kahva vaihtui syvennykseksi. Merkittävimmän uudistuksen koki malli 180 sen saadessa 190-mallin 1,9-litraisen moottorin. Teho oli laskettu 65 hv:aan yksinkertaisemmalla kaasuttimella. Lisäksi maski vaihdettiin 190-mallissa käytettyyn leveämpään (ilman vaakasuuntaisia kromikoristeita), lämmityslaitteen ilmanottoaukot saivat kromikoristeet ja takavalot suurenivat. Näiden muutosten myötä malli sai uudeksi nimeksi 180a.
Huhtikuussa 1958 180a ja 180 D saivat 190:ssä esitellyt tuuletusikkunat etuoviin.
W120 & W121 (1953–1959) > W121

Maaliskuussa 1956 esiteltiin malli 190, joka sai korikoodikseen W121. Nelisylinterinen, 1,9-litrainen M121-moottori oli otettu edellisenä vuonna esitellystä 190 SL-mallista, tosin matalampiviritteisenä tuottaen 75 hv alkuperäisen 105 hv sijaan. Moottorin kannakkeiden määrä oli nostettu yhdestä etukannakkeesta kolmeen, kahden uuden kannakkeen ilmestyessä moottorin takaosaan. Rumpujarruja oli paranneltu uusilla jäähdytysevillä ja leveämmillä jarrukengillä.

Diesel-malli 190 D ilmestyi markkinoille 1958. Sen OM121-moottori oli kehitetty M121-bensamoottorista. Verrattuna 180 D-mallin OM636-moottoriin, teho oli kasvanut 50 hevosvoimaan aiemmasta 40 hv:sta ja käyntiääni oli hiljaisempi.
190 erottui sisaruksestaan myös ulkoisilta yksityiskohdiltaan: ikkunan alareunaan oli lisätty kromilista, etuoviin oli lisätty pienet avattavat tuuletusikkunat, keulan maski oli leveämpi ja sisälsi vaakasuuntaiset kromilistat, lämmityslaitteen ilmanottoaukkojen kromikoristeiden ollessa asteittain levenevät, suuremmat takavalot ja pölykapselien Mersu-tähti oli suurempi.
W120 & W121 (1959–1962)

Uuden siipimallisen Mercedes-Benz W111:n ilmestyessä markkinoille elokuussa 1959, korvaten kuusisylinteriset W180, W128 ja W105-sarjat, nelisylinteriset mallit kokivat asteittaisia teknisiä uudistuksia odotellessa niitä korvaavaa siipimallista W110-sarjaa.
180a, 180 D ja 190 D saivat 190:ssa esitellyt jäähdytetyt rumpujarrut etupyöriinsä. Lisäksi kaikki mallit saivat W111-sarjasta kopioidun matalamman ja leveämmän maskin, samoin kuin tasaisemman konepellin. Puskurit kasvoivat hieman mutta menettivät pystyt lisäsuojansa. Takavalot saivat uudet sisäiset heijastimet parantamaan näkyvyyttä.
Ohjaamon turvallisuutta paranneltiin W111-sarjan tavoin pehmustamalla etukonsoli, sijoittamalla kytkimet syvennöksiin ja vaihtamalla ratti uuteen, keskeltä pehmustettuun ja kolarissa kokoonpainuvaan malliin.
Moottoreihin tehtiin lopputuotannon aikana lähinnä tehoa kasvattaneita muutoksia. Merkillisenä esimerkkinä mainittakoon 180 Dc joka sai viimeiselle tuotantovuodelleen 2-litraisen dieselmoottorin W110-sarjan 190Dc-mallista. Tehoa oli rajoitettu kierroslukua pienentämällä 48 hevosvoimaan, sen ollessa 7 hv vähemmän kuin seuraajasarjan 190Dc-mallin 55 hv, mutta 5 hv enemmän kuin 180 Db:n 43 hevosvoimaa.
W120/W121-sarja erottui muista ponttoonimalleista helposti sen maskin sivuilla olleista kromatuista lämmityslaitteen ilmanottoaukoista, lokasuojien päällä olleista vilkuista ja yksiosaisista takaoven ikkunalaseista
W120 ja W121 käyttivät vaihteistossa rattivalitsinta
Mercedes-Benz 180 (W120)
Vuonna 1959 W120/W121 sai 6-sylinterisistä siipimalleista kopioidun leveämmän maskin
Mallit

| Sarja | Korikoodi | Vuosi | Malli | Moottori R4 | Valmistusmäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| W120 | W120.010 | 1953–1957 | 180 | M136 (1767 cm3) 52 hp | 52 186 |
| W120 | W120.010 | 1957–1959 | 180a | M121 (1897 cm3) 180a: 65 hp 180b/c: 68 hp | 27 353 |
| W120 | W120.010 | 1959–1961 | 180b | M121 (1897 cm3) 180a: 65 hp 180b/c: 68 hp | 29 415 |
| W120 | W120.010 | 1961–1962 | 180c | M121 (1897 cm3) 180a: 65 hp 180b/c: 68 hp | 9280 |
| W120 | W120.110 | 1954–1959 | 180D | OM636 (1767 cm3) 180D: 40 hp 180Db: 43 hp | 116 485 |
| W120 | W120.110 | 1959–1961 | 180Db | OM636 (1767 cm3) 180D: 40 hp 180Db: 43 hp | 24 676 |
| W120 | W120.110 | 1961–1962 | 180Dc | OM621 (1988 cm3) 180Dc: 48 hp | 11 822 |
| W121 | W121.010 | 1956–1959 | 190 | M121 (1897 cm3) 75 hp | 61 345 |
| W121 | W121.010 | 1959–1961 | 190b | M121 (1897 cm3) 80 hp | 28 463 |
| W121 | W121.110 | 1958–1959 | 190D | OM621 (1897 cm3) 50 hp | 20 629 |
| W121 | W121.110 | 1959–1961 | 190Db | OM621 (1897 cm3) 50 hp | 61 309 |
↑  Avattavalla aurinkokatolla varustettujen mallien korikoodin pääte oli bensamalleissa xxx.011 ja dieselmalleissa xxx.111.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz W120/W121 Wikimedia Commonsissa
Laulava sydän – Juice Leskinen

| Laulava sydän – Juice Leskinen Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Tribuuttialbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1999 Yleisradio:n studiot, Tampere
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Timo Suomi (TV-ohjelma) Tommi Liuhala (CD)
 Tyylilaji: pop, rock, iskelmä
 Kesto: 106.25
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Laulava Sydän -sarjan muut julkaisut
| Laulava Sydän 1999 | Laulava sydän – Juice Leskinen 2000 | Laulava Sydän – The Beatles 2001 |
Laulava sydän – Juice Leskinen, sisältää musiikkia Yle TV2:n Laulava sydän -ohjelmasta. Se on tribuuttialbumi, joka sisältää eri suomalaislaulajien tulkintoja Juice Leskisen kappaleista. Esitykset ovat peräisin Yle TV2:n tuottamasta Laulava sydän -ohjelmasarjasta. Sen innoittaja oli Juice Leskisen 50-vuotisjuhla 19. helmikuuta 2000.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Juice Leskinen, ellei toisin mainita. Sovitukset Matti Puurtinen, paitsi Esa Nieminen (CD1/3. & CD2/14.).
| --- | --- |
 CD 1 Maarit: Viidestoista yö – 4.56  Aki Sirkesalo: Rakas – 4.07  Ritva Oksanen: Syksyn sävel – 3.29  Samuli Edelmann: Pilvee, pilvee – 4.10  Kaija Koo: Risainen elämä – 4.57  Neumann: Marilyn – 2.48  Laura Voutilainen: Mimosan hipiä – 3.23  Juha Lehti: Norjalainen villapaita – 3.58  Sari Kaasinen: Juankoski, here I come – 1.53  Mikko Kuustonen: Luonas kai olla saan – 2.16  Paula Koivuniemi: Rakkauden ammattilainen – 4.12  Pate Mustajärvi: Heinolassa jyrää – 2.22  Janne Tulkki: Sinä (yönä lähtivät jäät) – 3.47  Tommi Läntinen: Rock'n Roll'n Blues'n Jazz – 2.49  Joel Hallikainen: Paperitähdet – 5.33 (alkup. Celluloid Heroes, säv. Ray Davies, suom. san. Juice Leskinen) :  CD 2 Laura Voutilainen: Kaksoiselämää – 4.48  Mikko Kuustonen: Klovni heittää veivin – 4.35 (säv. Mikko Alatalo)  Tommi Läntinen: 3.30 – 2.38  Maarit: Tuuli ja taivas – 4.24 (säv. Maarit Hurmerinta)  Samuli Edelmann: Pyhä toimitus – 4.17  Paula Koivuniemi: Minea – 3.53  Aki Sirkesalo: Myrkytyksen oireet – 3.17  Kaija Koo: Sietämätön mies – 3.35  Janne Tulkki: Uimakoulun priimus – 1.53  Joel Hallikainen: Jyrki Boy – 2.33  Juha Lehti: Rakkauden haudalla – 2.54  Sari Kaasinen: Valvojain kerho – 2.16  Pate Mustajärvi: Koskipuiston kuu – 4.08 (alkup. Moon Over Bourbon Street, säv. Sting, suom. san. Leskinen)  Ritva Oksanen: Yölento – 5.38
Kokoonpano

Matti Puurtinen – kapellimestari, piano, kosketinsoittimet
Jukka Hänninen – saksofonit, huilu, hanuri, kosketinsoittimet
Ilpo Murtojärvi – kitara
Jaan Wessman – basso
Tommi Rautiainen – rummut, lyömäsoittimet
Sini Heinilä – kuorolaulu
Olli Harala – kuorolaulu
Pekka Kuorikoski – kuorolaulu, viulu
Kokoonpano > Tuotanto

Antti Immonen – äänittäjä (Yle TV2 / Musiikkiyksikkö)
Jukka Lihavainen – saliääni (Yle TV2 / C-studio)
Mika Jussila – masteroija (Finnvox-studiot)
Antero Tenhunen – TV2 tiedotus, artistikuvat
Jani Tanskanen – ulkoasu (Janskudesign)
Timo Suomi – TV-ohjelman ohjaaja & tuottaja, TV-ohjelman toimittaja
Tommi Liuhala – TV-ohjelman toimittaja, tuottaja (CD)
Vierailevat taiteilijat esiintyvät Levy-yhtiöidensä ystävällisellä suostumuksella.
Kiitokset: BMG Finland, EMI Music Finland, Music Makers, Poko Rekords, Sony Music Finland, Universal Music, Warner Music Finland, Yle TV2
Sykes

Sykes on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Eric Sykes (1923–2012), brittiläinen koomikko, käsikirjoittaja, näyttelijä ja ohjaaja
George Sykes (1822–1880), yhdysvaltalainen kenraali
John Sykes (1959–2025), englantilainen kitaristi
Mark Sykes (1879–1919), brittiläinen poliitikko ja diplomaatti, ensimmäisen maailmansodan aikaisen Sykes–Picot-sopimuksen tekijä
Nathan Sykes (s. 1993), brittiläinen laulaja ja lauluntekijä
Oliver Sykes (s. 1986), englantilainen metalcore-laulaja
Richard Sykes (1921–1979), brittiläinen diplomaatti
Wanda Sykes (s. 1964), yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä
William Henry Sykes (1790–1872), englantilainen upseeri, poliitikko ja lintutieteilijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sykes”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Suwałki

| Suwałki |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Suwałki
 Koordinaatit: 54°5′N, 22°56′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Podlasian voivodikunta
Kaupunginoikeudet:  1720
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Czesław Renkiewicz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65,24 km²
Väkiluku (2019):  69 900
 
 https://www.um.suwalki.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suwałki ([suˈvau̯kʲi]) on 69 900 (2019) asukkaan kaupunki Pohjois-Puolassa. Czarna Hańcza -joki kulkee kaupungin halki. Se on Suwałkin piirikunnan hallintokeskus ja yksi Podlasian voivodikunnan tärkeimmistä kaupungeista.
Suwałki sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Liettuan rajan eteläpuolella.   Kaupungin läheisyydessä olevasta harvaanasutusta Puolan ja Liettuan rajaseudusta käytetään nimitystä Suwałkin käytävä; tämä noin 65 kilometriä pitkä maakaistale sijaitsee Venäjän Kaliningradin alueen ja Valko-Venäjän välillä. Eurooppatie   (Via Baltican jatkona) kulkee kaupungin vieritse.
Kaupungin mukaan on nimetty myös sitä ympäröivä Suwałkin piirikunta (powiat suwalski) ja piirikunnan pohjoisosassa sijaitseva, Puolan ensimmäinen maisemansuojelualue Suwalski Park Krajobrazowy.
Kylä on perustettu 1682–1690. Kaupunginoikeudet paikkakunta sai 1720.
Venäjän keisarikunnan loppuaikoina Suwałki oli Suwałkin kuvernementin (1867–1915) kuvernementti- ja kihlakuntakaupunki. Vuonna 1897 itse kaupungissa asui 22 648, Suwałkin kihlakunnassa 92 910 ja koko kuvernementissä 582 913 henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suwałki Wikimedia Commonsissa
Työn ja elämän tasapaino

Työn ja elämän tasapaino on käsite, joka kuvaa työelämän ja henkilökohtaisen elämän välistä suhdetta. Sillä viitataan siihen, miten hyvin ihminen pystyy yhdistämään työhön ja yksityiselämään liittyvät velvollisuudet, tarpeet ja toiveet.
Määritelmä

Työn ja elämän tasapaino määritellään työhön käytetyn ajan ja henkilökohtaiseen elämään käytetyn ajan suhteena. Määritelmässä huomioidaan myös työhön ja muuhun elämään käytetty henkinen energia ja keskittyminen.
Yhteiskunnallinen merkitys

Työn ja elämän tasapainon merkitys on kasvanut työelämän muutosten myötä. Tutkimusten mukaan työn merkitys elämänalueena on pysynyt viimeisen 30 vuoden aikana vakaana, mutta perheen ja vapaa-ajan merkitys on kasvanut sekä miehillä että naisilla.
Yhteiskunnallinen merkitys > Vaikutukset työelämään

Työn ja elämän tasapainolla on todettu olevan vaikutuksia sekä työntekijöiden että organisaatioiden toimintaan. Tutkimuksissa on havaittu, että organisaatioissa, joissa työntekijöillä on hyvä työn ja elämän tasapaino, työntekijöiden vaihtuvuus on 25 prosenttia keskimääräistä pienempää.
Haasteet > Työuupumus ja terveysvaikutukset

Tutkimusten mukaan 77 prosenttia työntekijöistä on kokenut työuupumusta nykyisessä työssään. WHO:n mukaan yli 55 tunnin työviikot lisäävät aivohalvauksen riskiä 35 prosentilla ja sydänsairauksien aiheuttaman kuoleman riskiä 17 prosentilla.
Haasteet > Työuran siirtymävaiheet

Työn ja elämän tasapainon ylläpitäminen on erityisen haastavaa työuran siirtymävaiheissa. Näitä ovat esimerkiksi työelämään siirtyminen, perhevapaiden jälkeinen työhön paluu, hoivavastuiden lisääntyminen ja työuran loppuvaihe.
Ratkaisukeinot

Organisaatiot voivat tukea työntekijöiden työn ja elämän tasapainoa erilaisilla käytännöillä. Näihin kuuluvat esimerkiksi selkeät toimintamallit työhön paluun tukemiseen, toimivat sijaisjärjestelyt ja työhyvinvoinnin seuranta.
Etätyö on yleistynyt keinona parantaa työn ja elämän tasapainoa. Tutkimusten mukaan 67 prosenttia työntekijöistä kokee tasapainon parantuneen etätyöhön siirtymisen myötä. Muita yleisiä työtä ja elämää tasapainottavat tekijöitä ovat työaikajoustot, osa-aikatyö ja liukuva työaika.
Suomi toisena ja vieraana kielenä

Suomi toisena ja vieraana kielenä (S2) viittaa erilaisiin oppimiskonteksteihin. Suomi on toinen kieli kasvavalle joukolle Suomessa asuvia maahanmuuttajia. Suomen valtion rajojen ulkopuolella suomea opiskellaan jonkin verran vieraana kielenä eri puolilla maailmaa. Suomenruotsalaisille suomi on toinen kotimainen kieli, eikä sen katsota kuuluvan varsinaisesti suomi toisena ja vieraana kielenä -käsitteen alaisuuteen. Ne Suomessa  perusopetuksessa olevat  saamenkieliset tai  viittomakieliset oppilaat, jotka opiskelevat  äidinkielenä saamea tai viittomakieltä, opiskelevat suomea suomi saamenkielisille/viittomakielisille -oppimäärien mukaan, ja nämä voidaan ainakin väljästi tulkita osaksi suomi toisena ja vieraana kielenä -alaa, koska oppiaineita ei kutsuta kotimaisiksi kieliksi.
Suomessa toimii  Suomenopettajat-yhdistys, joka on suomen kieltä toisena kielenä opettavien ja alan opiskelijoiden  pedagoginen ammattijärjestö.
Eräs suomi toisena ja vieraana kielenä -alan keskeinen kehittäjä on ollut lehtori Kirsti Siitonen.
Toisen kielen käsite

Toisen kielen tutkimus on suhteellisen uusi tieteenala. Tutkimusta on vasta noin 50 vuoden ajalta.
Termiä toisen kielen oppiminen voidaan käyttää yläkäsitteenä. Tällöin termi kuvaa kaikkea kielenoppimista, joka tapahtuu ensimmäisen kielen omaksumisen jälkeen. Tämä tarkoittaa, että ”toinen kieli” voi olla todellisuudessa oppijalle esimerkiksi hänen neljäs tai viides kielensä.
Jotkut tutkijat erottavat termit oppimiskontekstin mukaan, kuten Latomaa ja Tuomela (1993). Toinen kieli on kieli, joka omaksutaan luokkahuoneen ulkopuolella kohdekielen maassa (second language acquisition). Vieras kieli sen sijaan on kieli, joka opitaan luokkahuoneessa maassa, jossa kohdekieli ei ole kieliyhteisön kieli (foreign language learning).  Esimerkiksi suomalaiset oppivat englantia vieraana kielenä Suomessa. Sen sijaan Englannissa asuvat suomenkieliset oppivat englantia toisena kielenä. Jotkut tutkijat puhuvat myös erilaisista oppimistavoista: vierasta kieltä opitaan (learning), mutta toista kieltä omaksutaan (acquisition).
Toisaalta termien toinen kieli ja vieras kieli sijaan voidaan erottaa kielenoppimisen termejä kontekstin mukaan. Jotkut tutkijat, kuten Rod Ellis (2008), jakavat omaksumisen sellaiseen, joka tapahtuu opetuksen kautta oppilaitoksessa ja sellaiseen, joka tapahtuu luonnollisen omaksumisen kautta esimerkiksi kadulla tai työpaikalla.
Suomi toisena kielenä

Suomi toisena kielenä tarkoittaa Suomessa maahanmuuttajille ja muille ei-äidinkielisille opetettavaa suomen kieltä suomenruotsalaisia lukuun ottamatta. Suomi toisena kielenä (S2) on koko ajan kasvava tutkimuskohde suomen kielen alalla johtuen yhä kasvavasta väestönosasta, jolle suomi ei ole äidinkieli. Suomen kielen osaamista mitataan  kielitutkinnon avulla. Suomen kansalaisuuden saadakseen Suomeen muuttavan on saavutettava Yleisen kielitutkinnon kuusiportaisesta asteikosta vähintään taso 3. Kielitutkinnon testissä mitattavat aihealueet ovat tekstin ymmärtäminen, kirjoittaminen, puheen ymmärtäminen ja puhuminen.
Ennen 1990-lukua aihetta on tutkittu vain vähän. Kuitenkin ensimmäiset suomen kielen kieliopit ja sanakirjat tehtiin jo 1600-luvulla Suomessa asuvia muunkielisiä, lähinnä ruotsinkielisiä varten. Nykyisin on olemassa suuri määrä erilaisia suomen kielen oppimiseen ja opettamiseen liittyviä julkaisuja ja opinnäytteitä.
Suomi on ollut toisena kielenä  ylioppilaskirjoituksissa vuodesta 1996 lähtien. Vuonna 1997 suomi toisena kielenä -ylioppilaskokeeseen ilmoittautui 119 kokelasta. Ilmoittautumismäärä on lähes koko ajan ollut kasvussa vuosina 1997–2009 ja edelleen vuosina 2011–2020. Vuonna 2009 ilmoittautuneita oli 620 henkilöä. Kevään 2020 suomi toisena kielenä -ylioppilaskokeeseen ilmoittautui 1356 kokelasta.
Suomessa järjestetään myös kansainvälisille opiskelijoille tarkoitettuja kesäkursseja. Niiden toiminta alkoi 1963. Vuodesta 1969 lähtien on toteuttajana ollut UKAN eli Ulkomaisten yliopistojen Suomen kielen ja kulttuurin opintojen neuvottelukunta. Kurssit on tarkoitettu ulkomaisissa yliopistoissa suomea vieraana kielenä opiskeleville. Vuonna 1998 UKAN liitettiin Cimoon, ja siitä lähtien kurssit on toteutettu suomalaisten yliopistojen kanssa.