stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Black Adam
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dwayne Johnson  | … |  Teth-Adam / Musta Adam   |
|  Aldis Hodge  | … |  Carter Hall / Haukkamies   |
|  Noah Centineo  | … |  Albert ”Al” Rothstein / Atom Smasher   |
|  Sarah Shahi  | … |  Adrianna Tomaz   |
|  Marwan Kenzari  | … |  Ishmael Gregor / Sabbac, Ahk-Ton   |
|  Quintessa Swindell  | … |  Maxine Hunkell / Sykloni   |
|  Bodhi Sabongui  | … |  Amon Tomaz   |
|  Pierce Brosnan  | … |  Kent Nelson / Tohtori Kohtalo   |
|  Mohammed Amer  | … |  Karim Tomaz   |
|  James Cusati-Moyer  | … |  Samir   |
|  Jalon Christian  | … |  Hurut   |
|  Uli Latukefu  | … |  Hurutin Shazam-avatar   |
|  Djimon Hounsou  | … |  velho Shazam   |
|  Viola Davis  | … |  Amanda Waller   |
|  Jennifer Holland  | … |  Emilia Harcourt   |
|  Henry Winkler  | … |  Al Pratt   |
|  Henry Cavill  | … |  Kal-El / Clark Kent / Teräsmies (cameo)   |
Tuotanto > Kehitys

Dwayne Johnson valittiin jo syyskuussa 2014 Mustan Adamin näyttelijäksi DC Extended Universen (DCEU) elokuviin. Hänen oli alun perin tarkoitus olla elokuvan Shazam! (2019) pääroisto. Tammikuussa 2017 Warner Bros., New Line Cinema sekä Johnsonin oma tuotantoyhtiö Seven Bucks Productions päättivät jakaa Billy Batsonin / Shazamin sekä Mustan Adamin alkuperätarinat erillisiksi elokuviksi.
Lokakuussa 2017 Adam Sztykiel palkattiin käsikirjoittajaksi. Seuraavan kuukauden aikana The Wrap raportoi hahmon tekevän ensiesiintymisensä Suicide Squadin jatko-osassa ennen omaa sooloelokuvaansa. Huhtikuussa 2018 Johnson sanoi käsikirjoituksen olevan valmis ja että kuvaukset alkaisivat vuoden 2019 lopulla, kunhan saisi ensin kuvattua kohtauksensa elokuviin Jumanji: The Next Level (2019) ja Red Notice (2021).
Jaume Collet-Serra palkattiin ohjaajaksi kesäkuussa 2019, joka teki vaikutuksen Johnsoniin ohjattuaan Jungle Cruisen (2021). Lokakuussa 2019 Johnson paljasti kuvausten alkavan heinäkuussa 2020, ja paljasti seuraavan kuukauden aikana Black Adamin alkuperäisen ensi-iltapäivämäärän: 22. joulukuuta 2021. Johnson paljasti myös useiden DC Comicsin hahmojen esiintyvän elokuvassa, mukaan lukien Oikeuden Yhteiskunnan jäsenet.
Tuotanto > Esituotanto

Kuvausten alkua siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi elo-syyskuulle 2020. Heinäkuussa Noah Centineo valittiin näyttelemään Albert Rothsteinia / Atom Smasheriä, ja kuvaukset siirtyivät jälleen, tällä kertaa vuoden 2021 alkuun. Elokuussa DC FanDome -virtuaalitapahtuman aikana paljastettiin, että Oikeuden Yhteiskunnan jäsenistä Haukkamies, Tohtori Kohtalo ja Sykloni esiintyisivät elokuvassa. Haukkatyttöä elokuvassa ei nähdä.
Syyskuussa 2020 Rory Haines ja Sohrab Noshirvani luonnostelivat uuden käsikirjoituksen, ja Aldis Hodge valittiin näyttelemään Carter Hallia / Haukkamiestä. Seuraavan kuukauden aikana Warner Bros. poisti myöhemmin apndemian vuoksi elokuvan julkaisuaikataulustaan. Pian sen jälkeen Sarah Shahi liittyi näyttelijäkaartiin. Joulukuussa Quintessa Swindell valittiin Maxine Hunkellin / Syklonin rooliin, Helmikuussa 2021 Marwan Kenzari valittiin tuntemattomaan rooliin, ja kuvauspaikkojen lavasteiden rakentaminen alkoi maaliskuun aikana, Pierce Brosnanin liittyessä näyttelijäkaartiin Kent Nelsonin / Tohtori Kohtalon roolissa. Samalla elokuva sai uuden ensi-iltapäivämäärän: 29. heinäkuuta 2022. Huhtikuussa James Cusati-Moyer ja Bodhi Sabongui liittyivät myös elokuvan näyttelijöihin. Saman kuukauden aikana Mo Amer ja Uli Latukefu valittiin tuntemattomiin rooleihin, Latukefun työskenneltyä aiemmin Johnsonin kanssa sarjassa Young Rock.
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset alkoivat Atlantassa 9. huhtikuuta 2021, Lawrence Sherin kuvatessa elokuvan. Kuvausten oli alun perin tarkoitus alkaa heinäkuussa 2020, kunnes niitä siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi.  20. kesäkuuta 2021 Johnson kertoi, että kuvaukset kestäisivät vielä kolme viikkoa, ja 15. heinäkuuta hän ilmoitti saaneensa omat kohtauksensa kuvattua. Kuvaukset jatkuivat Los Angelesissä vielä useiden viikkojen ajan.
Julkaisu

Black Adam sai ensiesityksensä Mexico Cityssä 3. lokakuuta 2022. Teatteriensi-iltansa elokuva sai Yhdysvalloissa ja Suomessa 21. lokakuuta 2022. Elokuvan edelliset suunnitellut ensi-iltapäivämäärät olivat 22. joulukuuta 2021 ja 29. heinäkuuta 2022, mutta ensi-iltaa siirrettiin ensin koronaviruspandemian vuoksi, ja myöhemmin toisen kerran tuntemattomista syistä.
Tulevaisuus

Johnson sanoi huhtikuussa 2017, että Musta Adam ja Shazam tulisivat kohtaamaan toisensa yhdessä tulevista elokuvista.
Aiheesta muualla

Black Adam Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Asekulttuuri

Asekulttuuri on aseiden käyttöön liittyviä tapoja, käytäntöjä, harjoituksia, kilpailuja ja saavutuksia. Suomessa on vanha ja vahva asekulttuuri, jolla on pitkä historia.
Eugen Schauman

Eugen Schauman (1875-1904) oli ampumaharrastuksen pioneeri. Hän opiskeli lakitiedettä ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa. Opiskeluaikana hän osallistui aktiivisesti Uusmaalaisen osakunnan toiminnassa yleisen ampumataidon edistämiseksi. Schauman ymmärsi, että Suomen sotaväen lakkauttamisella yritettiin estää kaikki puolustusmahdollisuudet. Sen vuoksi olisi tärkeätä saada syntymään laaja, koko maan käsittävä yhtenäinen järjestö, jonka jäsenet ampumaharjoituksilla oppisivat aseiden käyttöön. Järjestön perustaminen tuli Schaumanin päämääräksi. Hän ryhtyi pian kirjeenvaihtoon eri osissa Suomea asuvien, usein tuntemattomien henkilöiden kanssa, jos hän vakuuttui heidän luotettavuudesta. Hän yritti levittää ampumaharrastusta, välitti aseita ja antoi ohjeita näiden käytössä. Joka kylään ja teollisuusyhteiskuntaan olisi perustettava ampumarata järjestämällä asiamiehet kuntaa ja lääniä varten sekä keskustoiminta Helsinkiin.
»Vapaan miehen oikeuksia tulee, jos lain tarjoamia puolustuskeinoa ei ole, hakea toisia, ollaksemme valmiita sinä päivänä, jolloin itsevaltius horjuu valtaistuimellaan ja oikeus ja totuus pääsevät jälleen voitolle.» 
(E. Schauman[lähde? ])
Schauman oli Suomen Metsästysyhdistyksen rahastonhoitaja ja sen Oulunkylässä Helsingissä olevan ampumaradan taloudenhoitaja. hän ryhtyi toteuttamaan suunnitelmaa SMY:n nimissä ja tukemana. Schauman laati ohjeita ampumaseuroja, maalitauluja ja ampumavalleja varten ja teetätti omalla kustannuksellaan hopeapikareita annettaviksi palkinnoiksi ampumakilpailuissa. Hän neuvoi, miten kivääreitä käytetään ja puhdistetaan ja miten patruunoita jälleenladataan, antaen oikeat määrät eri ruudeille ja luodeille.
1904 Eugen Schauman ampui Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin ja heti sen jälkeen itsensä. Valtioneuvoston linnan eli entisen Senaatinlinnan toisen kerroksen tasanteen seinään on kiinnitetty kyltti, jossa lukee: ”Eugen Schauman – 19 16/6 04 – Se Pro Patria Dedit”, suom. ”Antanut itsensä isänmaan puolesta”.
Suojeluskunnat ja ammunnan harrastaminen

Suojeluskuntajärjestö otti ammunnan tärkeimmäksi lajikseen. Ammunta oli suojeluskuntalaisten keskuudessa hyvin suosittua. Yliesikunta ja suojeluskuntain päällystökoulu järjestivät vuodesta 1923 alkaen ampumatoimintakursseja edistääkseen suunnitelmallista apumatoimintaa. Suojeluskuntain päällikkö korosti ennen kaikkea massojen ampumatason kohottamisen välttämättömyyttä. Tärkeämpää kuin huippuampujien kouluttaminen oli tuottaa mahdollisimman paljon varmoja ampujia. Sk-järjestön ampumatoiminta urheiluammunnan kanssa edisti ampumatason kohoamista ja ampumaharrastuksen leviämistä, etenkin Suomen puolustusvalmiuden lisäämiseksi. Lisäksi poikaosastot tarjosivat jo 12-17-vuotiaille mahdollisuuden saada opetusta ampumisessa ja mahdollisuuden ampua.
Suojeluskunnat ja ammunnan harrastaminen > Aseet

Suojeluskuntajärjestö mahdollisti kiväärin kunnostamisen edullisesti. Tarkkojen aseiden määrä lisääntyi huomattavasti nopeammin kuin jos vain yksityisten toimesta olisi hankittu uusia aseita, mikä taloudellisesti olisi ollut mahdotonta. Suojeluskuntalaisten asetilanne parani hyvin; vuonna 1938 oli jo noin 74 %:lla suojeluskuntalaisista uusittu pystykorvakivääri. Kiväärien kunnostaminen ei ollut pieni asia; suojeluskuntapiirit käyttivät vuosina 1934-1937 lähes 2,5 miljoonaa markkaa yksityisvaroja kiväärien kunnostamiseen. Samalla Sk-järjestö onnistui kehittämään vanhasta venäläisestä sotilaskivääristä tarpeeksi tarkkakäyntisen voidakseen saavuttaa ampumista harrastavien luottamuksen. Talvisodan alkaessa 1939 karkeasti kolmannes armeijan kivääreistä oli peräisin suojeluskunnan varastoista tai suojeluskuntalaisilta. Samoin noin joka kuudes tai seitsemäs konekivääri, pikakivääri, konepistooli ja tykki. Suojeluskuntajärjestön kevyet aseet olivat kauttaaltaan uudempia ja parempikuntoisia kuin armeijan. Lisäksi ne olivat olleet saman haltijan hallussa, jolloin ne usein olivat erinomaisesti hoidettuja ja mies tunsi oman aseensa.
Suojeluskunnat ja ammunnan harrastaminen > Patruunat ja jälleenlataus

Patruunoiden saatavuutta tuettiin yliesikunnan toimesta ja suojeluskuntalaista kohden jaettiin keskimäärin 40-60 patruunaa vuodessa. Lisäksi yliesikunta jakoi patruunan latausvälineitä ja noin 2,5 miljoonan patruunan lataustarpeet suojeluskunnille. Aktiivisimmat suojeluskuntalaiset latasivat patruunansa itse. Suojeluskuntajärjestön ampumaharrastuksen edistäminen rahoitettiin suureksi osaksi valtion tuella, mutta suuren osan varoista lahjoittivat myös eri elinkeinonharjoittajat, liikeyritykset ja yksityiset kansalaiset.
Suojeluskuntajärjestö teetti Suojeluskuntain Ase- ja Konepaja Osakeyhtiön (SAKO) tekemänä kiväärillä ammuttavia matalapainepatruunoita, jotka maksoivat vain kolmanneksen normaaleista patruunoista. Tämä mahdollisti melkein kaikilla paikkakunnilla taistelunmukaisten ammuntojen järjestämisen. SAKO myös tuki suojeluskuntalaisten omin varoin tapahtuvaa ampumatoimintaa tarjoamalla heille vuodesta 1938 alkaen luoteja, uudelleen ladattuja patruunoita ja patruunoita samaan tukkuhintaan, millä yliesikuntakin ne osti. Harjoituksissa käytettiin myös pienoiskivääreitä patruunatilanteen parantamiseksi.
Suojeluskunnat ja ammunnan harrastaminen > Ampumakilpailut

Suojeluskuntajärjestön kaikkien ampumakilpailuiden osaanottajamäärä oli 403 705 kilpailijaa 17 253 ampumakilpailussa vuonna 1938. Yksistään kevätampumamestaruuskilpailujen 1937 osanottajamäärä oli yli 36 000.
Suojeluskuntain yliesikunta katsoi vuonna 1928 ampumatoiminnassa päästyn niin pitkälle, että taistelunmukaisten ammuntojen harjoittelu oli laajemmin mahdollista. Maastokilpailuissa maalit olivat 50-500 metrin välillä vaihdelleen kooltaan pienestä pääkuviosta täyskokoisiin syöksyjäkuvioihin. Ne olivat näkyvillä vain tietyn lyhyen ajan. Kilpailuun kuului liikkuminen ammunnan aikana ja eri paikoista ampuminen aikaa vastaan. Tehtävänantoon saattoi kuulua ladata kivääri yhdellä patruunalla ja laittaa 4 patruunaa kampaan, suljettuun patruunalaukkuun, jolloin kivääri oli pakko ladata uudestaan lyhyessäkin ampumatehtävässä. Taisteluammuntakilpailut yleistyivät 1930-luvun alusta suojeluskunta-ammunnassa. Kussakin kilpailussa oli oma taktinen asetelmansa ja suoritukseen saattoi sisältyä taktiikan lisäksi toiminta ryhmässä ja maalien priorisointia. Konekivääriampujilla oli oma vastaava ammuntansa, joka oli fyysisesti vaativa. Myös pistoolille ja tarkka-ampujakiväärille eli "kiikarikivääriampujille" järjestettiin taisteluammuntakilpailuita. Vuodesta 1934 alkaen taisteluammuntakilpailuita järjestettiin pikakiväärille. Kesken ammunnan saatettiin myös ilmoittaa, että pikakiväärille on tapahtunut häiriö ja sille tuli suorittaa piipunvaihto ja jatkaa sen jälkeen ammuntaa ennen kuin aikaraja tulee täyteen. Taisteluammuntoja järjestettiin esimerkiksi 816 kpl vuonna 1935 ja kilpailijoita oli 12 510.
Suojeluskunnat ja ammunnan harrastaminen > Ampumaradat

Ampumaratojen rakentamiseen ja parantamiseen kiinnitettiin suurta huomiota. Suojeluskuntain yliesikunta jakoi vuosittain ampumarata-avustuksia keskimäärin 400 000 markkaa. Vapaaehtoinen työ ampumaratoja rakennettaessa ja vanhoja kunnostaessa oli mittavaa, vaikka sitä ei rahalla mitattu. Ampumaradat rakennettiin talkoovoimin, mutta betoniset näyttöhaudat ja suuret suojavallit vaativat yleensä jo ulkopuolista urakoitsijaa.
Suojeluskunnilla oli ampumaratoja 1930 seuraavasti:
40 keskusampumaratoja tai niihin verrattavia
254 näyttöhaudalla varustettuja ampumaratoja
192 ilman näyttöhautaa olevia ampumaratoja
504 kyläosastojen ampumaratoja ja ampumapaikkoja
Yhteensä suojeluskunnan ampumaratojen ja ampumapaikkojen määräksi ilmoitettiin 998 kpl vuonna 1930. Ratojen määrä ei tästä enää oleellisesti lisääntynyt. Sitävastoin niiden taso parani merkittävästi.
1938 näyttöhaudallisia 300 metrin ampumaratoja oli 734 kpl.
1938 lopussa suojeluskuntien ja -piirien yhteenlaskettu määrä oli 696. Asukkaita Suomessa oli noin 3,5 miljoonaa. Vertailuna Suomessa 2022 puolustusvoimilla oli 36 ampumarataa ja eri puolilla Suomea noin 670 siviilirataa.
P. E. Svinhufvud

Tasavallan presidentti Pehr Evind (P. E.) Svinhufvud ("Ukko-Pekka") (1861-1944) oli ampuma-urheilun tukija, metsästäjä ja kilpailuampuja. Hänen ampumaharrastuksensa oli alkanut jo nuorena metsästyksen myötä. Svinhufvud kieltäytyi eroamasta kihlakunnan tuomarin virastaan puolustaessaan Suomen lakeja Venäjän sortoa vastaan, jonka seurauksena hänet karkotettiin Siperiaan. Hänen puolisonsa Ellen sai kuitenkin käydä vierailemassa ja kovasta riskistä huolimatta salakuljetti hänen parhaan aseensa, tarkkakäyntisen luodikon. Näin Svinhufvud pystyi metsästämään ja harrastamaan eränkäyntiä Siperiassakin, josta myöhemmin riitti kertomuksia. Venäjän vallankumouksen myötä Svinhufvud vapautui ja pääsi palaamaan Suomeen. Hän oli senaatin puheenjohtajana laatimassa itsenäisyysjulistuksen ja viemässä sen eduskunnan hyväksyttäväksi. Itsenäisyystaistelu vahvisti hänen vakaumustaan kuinka tärkeää on, että jokainen hankkii taidon ase kädessä puolustaa vapauttaan ja kansansa itsenäisyyttä. Svinhufvud teki määrätietoista työtä yleisen ampumataidon kohottamiseksi, missä hänen oma esimerkkinsä oli vakuuttavaa. Hän oli taitava pistooli- ja kivääriampuja. Pistoolilla hän osasi ampua erinomaisesti molemmilla käsillä. Kotitilalla Luumäellä oli oma ampumarata. Hän latasi omia patruunoitaan. Hän toimi aktiivisesti Viipurin ampumaseurassa, Suomen Ampujainliiton jäsenenä, kunniajäsen vuodesta 1928, ja aktiivisena suojeluskuntalaisena. Hän vaikutti keskeisesti Viipurin Papulan ampumaradan aikaansaamiseksi. Svinhufvud valittiin SAKO:n ensimmäiseksi hallintoneuvoston puheenjohtajaksi 1927 ja jatkoi kunniapuheenjohtajana vuodesta 1931 alkaen. Hän osallistui aina Suomen mestaruuskilpailuihin vuodesta 1925 alkaen, paitsi 1930 virkatehtävien takia, mutta jatkoi kilpailemista edelleen presidenttikautena 1931-1937. Hän ampui MM-kilpailuiden 1937 avauslaukauksen ja lisäksi osallistui ikämiesten kilpailuun sotilaspistoolilla, jonka hän vakuuttavasti voitti. Kaikkien tunteman Sotilaskivääri m/39:n kutsumanimi tuli hänen mukaansa, "Ukko-Pekka".[lähde? ]
MM-kilpailuiden avajaislaukaus 1937
Svinhufvud jälleenlataamassa patruunoita
Veli Nieminen

Veli Nieminen (1886-1936) on Suomen tunnetuimpia ampujia. Hän on ampumaurheilun uranuurtaja ja asesuunnittelija. Nieminen toimi Suomen Ampujainliiton hallituksessa sen perustamisesta 1919 alkaen ja Ampujain lehden päätoimittajana 1927-1934. Hän seurasi tarkasti asetekniikan kehitystä maailmalla ja kirjoitti Suomessa siitä laajasti lehdissä. Hän on kirjoittanut kirjat: Kiväärin hoitaminen 1923, Patruunain lataaminen 1923, Ampujan Käsikirja 1926. Ampujan käsikirja oli pitkään ammunnan perusteos. Hän toimi SAKO:n teknillisenä johtajana. Nieminen oli suunnittelemassa Ampujainliiton, suojeluskuntien ja armeijan ns. koekivääreitä, joiden pääasiallinen tarkoitus oli kilpailukäyttö. Hän suunnitteli näihin myös diopteritähtäimen, jonka patentin hän lahjoitti Ampujainliitolle.
Antwerpenissä 1920 Veli Nieminen osallistui kuuteen ampumakilpailuun, joista miesten 300 metrin sotilaskivääriammunnan makuuasennon joukkuekilpailussa hän voitti olympiapronssia. Miesten 300 metrin vapaakiväärin asentojen joukkuekilpailussa Nieminen sijoittui neljänneksi. Pariisissa 1924 hän kilpaili kahdessa lajissa ja oli miesten 400, 600 ja 800 metrin vapaakivääriammunnan joukkuekilpailussa viides.[lähde? ]
Ammunnan suosion uusi nousu 1950-1970

Vaaran vuodet, sodanjälkeinen pula-aika ja huutava patruunapula aiheuttivat ampumaharrastuksen hiljenemisen. Sotakorvausten maksamisen loputtua ja poliittisen tilanteen muuttuessa paremmaksi ammunta elpyi nopeasti.
1950-, 1960- ja 1970-luvuilla ammunnan suosio näkyi valtavana osallistujamääränä seuraotteluissa, työpaikkojen välisissä haasteotteluissa ja puulaakikilpailuissa. Joukkueiden väliset ottelut oli suosittu kilpailumuoto ampumaurheilussa. Ensimmäisiä seuraotteluita järjestettiin jo 1800-luvulla. Sotien jälkeisen hiljaiselon jälkeen ampumaurheilu teki uuden tulemisen 1950-luvulla. Monilla työpaikoilla perustettiin ampumaseuroja ja ne järjestivät puulaakiotteluita toisiaan vastaan. Samoin opiskelijat ampuivat joukkuekilpailuita. Seurojen väliset paikallistason ottelut jatkuivat aktiivisesti 1970-luvulle asti kaiken muun ampumaharrastuksen ohella. Seuraotteluissa tuttua vastustajaa vastaan käytävää ottelua varten oli mielekästä harjoitella. Suuresta suosiosta johtuen kaikki eivät edes mahtunut joukkueisiin; lisäksi järjestettiin omia karsintoja. 
Jyväskylä kuului vilkkaisiin puulaakiammuntakeskuksiin, jossa järjestettiin yritysten välisiä ammuntoja, kuten Valmetin mestaruuskilpailut, Metsä-Serla tai rakennusliikkeiden kilpailuita. Ampumaratoja rakennettiin liiketilojen yhteyteen. Suosio jatkui aina 1990-luvun alkuun saakka. Turussa, Porissa ja Raumalla järjestettiin erilaisia otteluita liikelaitosten, virastojen ja koulujen kesken. Raumalla pidettiin pienoiskiväärikilpailut, johon osallistui 32 joukkuetta. Porissa oli kilpailemassa 60 joukkuetta ja 179 ampujaa. Turun työpaikkaliikunta TUPI perusti ampumaosaston 1956. Poliisien ampumaseura perustettiin jo 1927 ja Alkon ampujat 1937. Kansallis-Osake-Pankin Ampujat perustettiin 1959 ja samalla se edisti kilpailutoimintaa myös asiakasyritysten kanssa. Henkilökunnan virkistystoiminnan lisäksi se oli osa pankin suhdetoimintaa. Myös muilla pankeilla oli omat ampumakerhonsa, kuten Yhdyspankin Urheilukerholla. Helsingin Liikennelaitoksen Ampujat perustettiin 1962 ja se alkoi järjestää kilpailuita Helsingin Puulaakiampujien jäsenenä. Vuonna 1967 seura sai oman radan Malmilta taksimiesten radan vierestä ja 1973 sisäradan kellarista Koskelasta.
Akateemisiin ampumakilpailuihin 1938 osallistui toistasataa ylioppilasta Helsingin suojeluskuntapiirin ampumaradalla. Kilpailuissa ammuttiin omasta ja osakunnan puolesta. Akateeminen ampumaharrastus voimistui uudelleen 1950-luvun loppupuolella Hämäläisen osakunnan ja Helsingin yliopiston urheiluseuran piirissä. Suomen Akateeminen Urheiluliitto järjesti ensimmäiset sotien jälkeiset akateemiset ampumamestaruuskilpailut 1958. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen lahjoitti Presidentin Maljan osakuntien väliseen yleiskilpailuun, jonka Hämäläinen osakunta voitti ensimmäisenä vuonna ja Teekkarit 1959. Hämäläisellä osakunnalla ja teekkareilla oli säännöllisesti keskinäisiä otteluita ja molemmilla oli omat sisäampumaradat, joissa harjoiteltiin ja ammuttiin karsintakilpailuja.
P. T. Kekkonen

Pertti Tapio Kekkonen (1948-2002) (PT, P. T. K. tai P. T. Kekkonen) oli aseharrastaja, asealan kirjoittaja ja vaikuttaja. Hänen asetekninen ja asehistoriallinen tuntemuksensa oli tietosanakirjamainen ja kattoi asealan teollisen ja teknisen historian, poliittisen historian ja kulttuurihistorian. Äärimmäisen yksityiskohtainen osaaminen liittyi laajaan ja syvälliseen näkemykseen ampuma-aseiden toiminnan ja latausten saloihin. Kielellisen harrastuksensa yhtenä osana kirjoittaja kevensi usein juttujaan sijoittamalla niihin vanhaa suomen kieltä, jota hän osasi onnistuneesti ja kulloisenkin aikakauden tyyliin. Aseteknisten piirrosten tekijänä hän oli mestari, joka noudatti alan vanhojen kuvitustyylien perinteitä kaunokirjoituksineen. P.T. halveksi asealan tiedon panttaajia, ja hän otti elämäntyökseen levittää oikeaa tietoa kansantajuisesti. Hänelle keskeisiä asioita oli myös aseenomistajien oikeuksien puolustaminen. P.T. Kekkonen on osa suomalaista asekulttuuria.
Schauman ampumassa savikyyhkysiä Oulunkylän ampumaradalla
Einari Oksa ja Veli Nieminen (oik.)
Kotona taas

| Kotona taas Eino Grön |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2002
 Formaatti: CD-levy
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 62.42
 Levy-yhtiö: Warner Music
Eino Grönin muut kokoelmalevyt
| 20 suosikkia – Suudelmin suljetut kirjeet 2002 | Kotona taas 2002 | Suomi huiput: 20 Hittiä 2003 |
Kotona taas on vuonna 2002 julkaistu, 20 suosikkia -sarjaan kuuluva Eino Grönin kokoelmalevy.
Kappaleet

Kotona taas – 3.12
On ilta viimeinen – 3.20
Jäljet hiekassa – 4.31
Maruzella – 3.07
Särkyneen toiveen katu – 3.28
Laulu kahdesta pennistä – 2.40
Rakkauskirjeitä hiekassa – 2.45
Sävel rakkauden – 3.11
Ciao ciao bambina – 2.38
Kitara ja meri – 3.48
Portugalin huhtikuu – 2.59
Palaa luokseni – 4.06
Kaunein iltamme – 2.46
Rakkahin – 2.54
Muistan balalaikkaa – 2.48
Bel ami – 2.35
Kuiskettasi kaipaan Mariu – 3.40
Non dementicar – 2.44
Viulut yössä – 2.29
Uudelleen – 2.58
Bomber

| Bomber Motörhead |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 27. lokakuuta 1979
 Tuottaja(t): Jimmy Miller
 Tyylilaji: heavy metal, speed metal, hard rock
 Kesto: 36.30
 Levy-yhtiö: Bronze Records
Motörheadin muut julkaisut
| Overkill 1979 | Bomber 1979 | The Golden Years (EP) 1980 |
Bomber on heavy metal -yhtye Motörheadin vuonna 1979 julkaistu studioalbumi. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat nimikappaleen ohella "Stone Dead Forever" ja "Dead Men Tell No Tales." Albumi nousi parhaimmillaan Ison-Britannian listasijalle 12. Albumin kannessa oleva pommikone kuului loppuun asti Motörheadin lavashowhun.
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden sanoitus ja sävellys: Lemmy Kilmister, "Fast" Eddie Clarke ja Phil "Philthy Animal" Taylor ellei toisin mainita
Dead Men Tell No Tales – 3.07
Lawman – 3.56
Sweet Revenge – 4.10
Sharpshooter – 3.19
Poison – 2.54
Stone Dead Forever – 4.54
All the Aces – 3.24
Step Down – 3.41
Talking Head – 3.40
Bomber – 3.43
Kappaleet > CD-version bonuskappaleet

Over the Top – 3.21
Leaving Here – 3.02 (säv. Lamont Dozier, Brian Holland, Edward Holland)
Stone Dead Forever – 5.20 (live)
Dead Men Tell No Tales – 2.54 (live)
Too Late Too Late – 3.21 (live)
Kokoonpano

Lemmy Kilmister – laulu, basso
"Fast" Eddie Clarke – kitara, laulu kappaleessa "Step Down"
Phil "Philthy Animal" Taylor – rummut
Arviot

Allmusic: