stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laktitoli
Aiheesta muualla

PubChem: Lactitol (englanniksi)
Human Metabolome Database: Lactitol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lactitol (englanniksi)
ChemBlink: Lactitol (englanniksi)
Kreivikunta

Kreivikunta (engl. county, iiriksi contae) on paikallishallinnon yksikkö Englannissa, Walesissa, Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa. Useimmat näistä kreivikunnista vastaavat suurin piirtein entisiä Suomen läänejä.
Suomeen 1500–1600-luvuilla perustettuja feodaalisia kreivikuntia käsitellään artikkelissa Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat.
Englanti

Englanti on jaettu 81 kreivikuntaan, joista kuusi on metropolikreivikuntia (metropolitan counties) ja loput 75 muita kreivikuntia (non-metropolitan counties). Jälkimmäiset jaetaan usein shire-kreivikuntiin (shire counties) sekä yhtenäishallintopiireihin (unitary authorities). Lisäksi Suur-Lontoon alue (Greater London) muodostaa oman, muihin luokkiin kuulumattoman hallintoyksikkönsä.
Wales

Wales on jaettu 22 paikallishallintoalueeseen, joista yhdeksän on nimeltään kreivikuntia. Walesissa kreivikunnat ovat paikallishallinnon perusyksikköjä ja vastaavat lähinnä Suomen kuntia.
Anglesey (Ynys Môn)
Carmarthenshire (Sir Gaerfyrddin)
Ceredigion
Denbighshire (Sir Ddinbych)
Flintshire (Sir y Fflint)
Gwynedd
Monmouthshire (Sir Fynwy)
Pembrokeshire (Sir Benfro)
Powys
Irlanti ja Pohjois-Irlanti

Irlannin saari on jaettu yhteensä 32 kreivikuntaan, joista 26 on Irlannin tasavallassa ja kuusi Yhdistyneen kuningaskunnan hallinnoimassa Pohjois-Irlannissa.
Irlanti ja Pohjois-Irlanti > Irlannin tasavallan kreivikunnat

Carlow'n kreivikunta
Cavanin kreivikunta
Claren kreivikunta
Corkin kreivikunta
Donegalin kreivikunta
Dublinin kreivikunta
Galwayn kreivikunta
Kerryn kreivikunta
Kildaren kreivikunta
Kilkennyn kreivikunta
Laoisin kreivikunta
Leitrimin kreivikunta
Limerickin kreivikunta
Longfordin kreivikunta
Louthin kreivikunta
Mayon kreivikunta
Meathin kreivikunta
Monaghanin kreivikunta
Offalyn kreivikunta
Roscommonin kreivikunta
Sligon kreivikunta
Tipperaryn kreivikunta
Waterfordin kreivikunta
Westmeathin kreivikunta
Wexfordin kreivikunta
Wicklow'n kreivikunta
Irlanti ja Pohjois-Irlanti > Pohjois-Irlannin kreivikunnat

Antrimin kreivikunta
Armagh'n kreivikunta
Downin kreivikunta
Fermanagh'n kreivikunta
Londonderryn kreivikunta
Tyronen kreivikunta
Englannin kreivikunnat.
Källö-Knippla

| Källö-Knippla |
| --- | --- |
 Näkymä Källö-Knipplaan.
 Källö-Knippla
 Koordinaatit: 57°45′10″N, 11°39′0″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Öckerön kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,29 km²
Väkiluku:  369
 – Väestötiheys:  1 272,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Källö-Knipplaa ilmasta.
Källö-Knippla, arkikielessä usein vain Knippla, on saari ja taajama Göteborgin pohjoisessa saaristossa, Länsi-Götanmaan läänissä, Ruotsissa. Se kuuluu Öckerön kuntaan. Saari syntyi, kun alun perin erilliset saaret Källö ja Knippla rakennettiin toisiinsa kiinni. Källö-Knipplan taajama on pinta-alaltaan 29 hehtaaria ja siellä on 369 asukasta.
Väestönkehitys

| Källö-Knipplan taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 645 | 645 |
| 1965 | 1965 |    | 639 | 639 |
| 1970 | 1970 |    | 594 | 594 |
| 1975 | 1975 |    | 546 | 546 |
| 1980 | 1980 |    | 534 | 534 |
| 1990 | 1990 |    | 468 | 468 |
| 1995 | 1995 |    | 449 | 449 |
| 2000 | 2000 |    | 466 | 466 |
| 2005 | 2005 |    | 420 | 420 |
| 2010 | 2010 |    | 369 | 369 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Tietoa Källö-Knipplasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1960

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1960 pelattiin Brasiliassa 28. lokakuuta – 15. marraskuuta. Nämä olivat kolmannet naisten maailmanmestaruuskilpailut. Alkusarjaa pelattiin São Paulon osavaltiossa ja Belo Horizontessa sekä loppusarjaa Rio de Janeirossa ympäristöineen. Mukana oli kymmenen joukkuetta. Joukkueet pelasivat alkusarjan kolmessa lohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi ylempään jatkosarjaan muiden jatkaessa alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, joka oli voittanut kaksi aiempaa maailmanmestaruutta. Hopealle sijoittui ensi kertaa mukana ollut Japani ja pronssia sai Tšekkoslovakia.
Lopulliset sijoitukset

| --- | --- |
:  Neuvostoliitto
:  Japani
:  Tšekkoslovakia
4.:  Puola
5.:  Brasilia
6.:  Yhdysvallat
7.:  Peru
8.:  Länsi-Saksa
9.:  Argentiina
10.:  Uruguay
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1970

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1970 pelattiin Bulgariassa 22. syyskuuta – 2. lokakuuta. Nämä olivat kuudennet naisten maailmanmestaruuskilpailut. Mitaliottelut pelattiin Varnassa, ja muut kisakaupungit olivat Sofia, Burgas ja Sevlievo. Joukkueet pelasivat alkusarjan neljässä lohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi ylempään jatkosarjaan muiden jatkaessa alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopealle sijoittui Japani ja pronssia sai Pohjois-Korea.
Lopulliset sijoitukset

| --- | --- |
:  Neuvostoliitto
:  Japani
:  Pohjois-Korea
4.:  Unkari
5.:  Tšekkoslovakia
6.:  Bulgaria
7.:  Romania
8.:  Kuuba
9.:  Puola
10.:  Itä-Saksa
11.:  Yhdysvallat
12.:  Meksiko
13.:  Brasilia
14.:  Alankomaat
15.:  Peru
16.:  Mongolia
Leo Roininen

Leo Johannes Roininen (16. heinäkuuta 1928 Toronto, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 21. huhtikuuta 2002 Sudbury) oli kanadalainen keihäänheittäjä ja kuulantyöntäjä.
Kanadalaisten suomalaisyhteisössä muun muassa Roy Pellan kanssa kasvanut Roininen kilpaili keihäänheitossa Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä hän sijoittui karsinnassa 20:nneksi eikä selviytynyt 12 parhaan loppukilpailuun. Vuoden 1950 Brittiläisen imperiumin kisoissa (nyk. Kansainyhteisön kisat) Roininen voitti keihäänheiton ja sijoittui kuulantyönnössä kolmanneksi.
Lasse Räihä

Lasse Räihä (26. lokakuuta 1925 Kirkkonummi – 22. elokuuta 2014) oli suomalainen 800 metrin juoksija. Hän voitti matkan Suomen-mestaruuden vuonna 1949 ja sijoittui toiseksi 1947.
Viestijuoksun SM-kilpailuissa Räihä saavutti HIFK:n joukkueessa seitsemän SM-kultaa 4 × 400 metrin viestissä vuosina 1948–1954 ja kuusi SM-kultaa 4 × 800 metrillä vuosina 1946–1947 ja 1949–1952. Vuosina 1952–1955 hän pelasi käsipalloa HIFK:n käsipallojoukkueessa käsipallon SM-sarjassa.
Aiheesta muualla

Lasse Räihä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Kübassaaren majakka

Kübassaaren majakka
| --- | --- |
Sijainti:  Kübassaare, Saarenmaa Viro
Vesistö:  Itämeri 
| --- | --- |
Korkeus:  18 m 
| --- | --- |
Valmistunut:  1916
| --- | --- |
Valon korkeus:  20 m 
Valonkanto:  20 km 
Valon ominaisuudet:  LFl W 9s, 
| --- | --- |
ARLHS:  EST029 
Admiralty:  C3630 
NGA:  116-12636 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kübassaaren majakka sijaitsee Saarenmaan itäisellä rannalla Kübassaaren niemimaan eteläkärjessä.
Historia

Ensimmäinen vuonna 1916 rakennettu 26 metriä korkea majakka oli puusta rakennettu ensimmäisen maailmansodan aikana. Se oli mahdollisesti myös Väinämeren strateginen havaintotorni. Se oli alaosataan valkoinen ja sen yläosa on musta.
Vuonna 1921 majakkaan oli asennettu vilkkuva asetyleenilamppu. Siihen iski salama vuonna 1923 ja se paloi sen seurauksena. Vuonna 1924 rakennettiin uusi 18 metriä korkea, 2,5 metriä leveä teräsbetoninen torni jossa oli asetyleenilamppu jonka valon kanto oli 14 merimailia. Sen valon sektorit ovat sama kuin nykypäivänä. Vuonna 1928 ja 1932 on mainittu tornin korkeudeksi 11 metriä ja valon 17 metriä merenpinnan yläpuolella.  Vuoteen 1938 mennessä korkeudet olivat 16 metriä ja 22 metriä.
Kübassaaren majakka sai vaurioita toisen maailmansodan aikana kun siihen osui tykin tulitusta. Se korjattiin kuitenkin melko pian ja vuonna 1964 sen valon kanto oli 14 merimailia. 1970-luvulla majakka liitettiin yleiseen sähköverkkoon, ja vuonna 1980 siihen tuli radiomajakka. Vuonna 1990 siinä oli L-500 -lamppu. Vuonna 1995 sen lyhtyhuoneeseen asennettiin uusi valaisinlaite joka päivitettiin vuonna 2001.
Vanhoista rakennuksista majakan vieressä on jäljellä vain kellari ja vaja, ja viereen on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuinrakennus, generaattorirakennus, akkurakennus, 3 varastoa, sauna ja muuntamo.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Väri | pimeä sektori | valkoinen |
| Asteet | 48,0°–228,0° | 228,0°–48,0° |
Sektorin leveys: 180,0°
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kübassaaren majakka Wikimedia Commonsissa
TTÜ EMERA Kuressaare Keskus: Saaremaa - tuletornid kutsuvad (Arkistoitu – Internet Archive)
Renovation of Kübassaare Lighthouse Now Finalized (Arkistoitu – Internet Archive)
Lewis O’Brien

Lewis O’Brien (s. 14. lokakuuta 1998 Colchester) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 173-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.
O’Brien pelasi Huddersfield Townin junioreissa. Hän aloitti liigauransa lainasopimuksella Englannin ykkösliigassa pelanneen Bradford Cityn joukkueessa kaudella 2018–2019. Seuraavalla kaudella hän pelasi mestaruussarjassa Nottingham Forestin joukkueessa 38 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 42 mestaruussarjaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 43 mestaruussarjaottelua ja teki jälleen kolme maalia. Hän pelasi täydet minuutit Nottinghamin kolmessa ottelussa kevään 2022 nousukarsinnassa, jonka tuloksena joukkue nousi Valioliigaan.
Kauden 2022–2023 O’Brien aloitti Nottinghamin vakiokokoonpanossa mutta pelasi lopulta Valioliigassa vain 13 ottelua ja teki yhden maalin syyskuussa Fulhamia vastaan. Hän siirtyi maaliskuussa 2023 loppukauden kestävällä lainasopimuksella pohjoisamerikkalaisessa MLS:ssä pelaavaan D.C. Unitediin, jossa hän pelasi 11 liigaottelua, kaikki avauskokoonpanossa, ja teki niissä yhden maalin CF Montréalia vastaan.
Krotkaja

| Krotkaja |
| --- | --- |
 Krotkaja-elokuvan juliste (venäjäksi).
Ohjaaja:  Sergei Loznitsa
Käsikirjoittaja:  Sergei Loznitsa
Perustuu:  Feodor Dostojevskin 1876 julkaisemaan novelliin ”Lempeä neito” (Krotkaja)
Kuvaaja:  Oleg Mutu
Leikkaaja:  Danielius Kokanauskis
Pääosat:  Vasilina Makovtseva
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Ukraina Saksa Latvia Liettua Alankomaat Venäjä
Tuotantoyhtiö:  A Slot Machine, Arte France Cinéma, GP Cinema Company, Looksfilm, Studio Uljana Kim, Wild at Art, Graniet Film, Solar Media Entertainment production, in association with Wild Bunch, Haut et Court, Potemkine Films, Atoms & Void, Film Angels Studio
Levittäjä:  Vertigo Média
Ensi-ilta:  2017
Kesto:  143 min
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Krotkaja on ukrainalaisen Sergei Loznitsan ohjaama elokuva vuodelta 2017. Se perustuu Feodor Dostojevskin 1876 julkaisemaan novelliin ”Lempeä neito” (Krotkaja).
Tuotanto ja kuvaus

Elokuvan 11-henkinen näyttelijätiimi tulee Jekaterinburgin tärkeimmästä teatterista. Pääosan esittäjä Vasilina Makovtseva on varsin suosittu Venäjällä. Oleg Mutun kuvaama filmi tehtiin vuoden 2016 aikana kaakkoisessa Latviassa lähellä Liettuan ja Valko-Venäjän rajaa sijaitsevassa Daugavpilsin kaupungissa. Ohjaaja Loznitsan mukaan teos oli helpompi toteuttaa Euroopan unionin alueella kuin Siperiassa, missä sen kuvaama vankila nimellisesti sijaitsee.
Juoni

Vasilina Makovtsevan esittämän nimettömäksi jäävän naisen mies istuu vankilassa murhatuomiota. Kerran naisen vankilaan lähettämä paketti palautetaan ilman selityksiä. Nainen lähtee omalle odysseialleen, jossa hän tekee matkaa niin jalkaisin, bussilla, junalla kuin Lada-taksillakin. Matkallaan nainen kohtaa yhtä lailla rikollisia, pahoja poliiseja ja byrokraattisia vankilaviranomaisia kuin hyvää tarkoittavia mutta voimattomia ihmisoikeusaktiivejakin.
Aiheesta muualla

Krotkaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lehmussuo

Lehmussuon hirvi- ja luodikkoradan pituus on 75-100 metriä.
Lehmussuo on metsää kasvava ojitettu suo Urjalan kunnan Laukeelan kylässä, syrjäisellä paikalla, mutta hyvien liikenneyhteyksien varrella. Se rajoittuu eteläosaltaan valtatie yhdeksän eritasoliittymään. Suon pohjoispuolella on Metsärannan luonnonsuojelualue ja itäpuoli rajoittuu Lehmuskankaaseen, jossa on Luonnonperintösäätiön omistama Metsänpeitto-niminen suojelualue. Suolla on Lehmussuon ampumarata.
Ampumaratatoiminta alkoi Suojeluskunnan toimintana vuonna 1925. Ampumarata alueen pinta-ala on 5,6 ha, josta Urjalan Ampumarata Oy omistaa 5,1 ha. Rata on keskellä laajempaa ja harvaanasuttua Lehmussuota, rajoittuen jyrkkään kallioiseen mäkeen. Urjalan Ampumarata Oy on vuokrannut kesäkuussa 1993 radan 50 vuodeksi Urjalan Riistanhoitoyhdistykselle, joka on saanut ympäristöluvan ampumatoimintaan Pirkanmaan Ympäristökeskukselta 10.toukokuuta 2006. Lupakäsittelyn yhteydessä jätettiin useita muistutuksia, jotka todettiin pääosin aiheettomiksi. Lomakiinteistöjen omistajat ja Lehmusmökit Oy olivat hankkineet kiinteistöjä sekä maa-alueita tietoisina ampumaradasta ja sen sijainnista. Ampumarataa ympäröivien mäkien ansiosta ammuntamelu jää alle 60 desibelin 400 metrin etäisyydellä radasta.
Lehmussuon ampumaradalla on pienoiskivääri-, pistooli-, luodikko- ja haulikkorata. Haulikkorata ei ole käytössä, koska sille ei ole haettu ympäristölupaa.
Urjalan punakaartin esikunta murhautti suolla 4. helmikuuta 1918 viisi Mustialan maatalousoppilaitoksen opiskelijaa ampumalla ja pistimillä. Ruumiit kaivettiin maahan. Murhiin osallistui suolla ainakin suutari Emil Tienhaara. Valtiorikosasiain tiedusteluosasto etsi häntä vielä lokakuussa 1918 tuomittavaksi.
Aiheesta muualla

Sijainti
Lewis Mumford

Lewis Mumford (Gonzalez de Leon)
Lewis Mumford (19. lokakuuta 1895 Flushing, New York – 26. tammikuuta 1990 Amenia, New York) oli yhdysvaltalainen arkkitehtuurikriitikko, kaupunkisuunnittelija ja historioitsija, joka tutki teknologian ja kaupungistumisen vaikutuksia ihmisyhteisöihin kautta historian.
Mumford opiskeli New Yorkin City Collegessa ja New School for Social Researchissa. Opiskeluaikoinaan häneen vaikuttivat Patrick Geddesin kirjoitukset. Geddes oli yksi modernin kaupunkisuunnittelun pioneereista. Mumfordista tuli Dial-lehden apulaistoimittaja vuonna 1919, ja hän kirjoitti arkkitehtuurista ja kaupunkisuunnittelusta The New Yorkeriin vuosina 1931–1963. Mumford toimi lisäksi opettajana ja tutkijana. Hän sai ansioistaan Presidential Medal of Freedomin vuonna 1964.
Mumfordin varhaiset artikkelit lehtiin ja kirjoihin vakiinnuttivat hänen asemansa Yhdysvaltain arkkitehtuurin, taiteen ja kaupunkielämän auktoriteettina, joka yhdisti nämä elämänalueet laajempaan sosiaaliseen kontekstiinsa. Vuonna 1924 julkaistu kirja Sticks and Stones on näkemyksellinen katsaus Yhdysvaltain arkkitehtuuriin. Hän kirjoitti myös tutkielmia Yhdysvaltain kulttuurin alkulähteistä ja kehityksestä, kuten The Golden Day ja The Brown Decades: A Study of the Arts in America, 1865–1895. Mumford tarkasteli Renewal of Life -teossarjassaan nyky-yhteiskuntaa eri puolilta. Näissä teoksissa hän kritisoi modernin teknistyneen maailman epäinhimillistäviä virtauksia ja vaati, että yhteiskunta tulisi saattaa tasapainoisemmaksi humanistisemmilla pyrkimyksillä. Yksi Mumfordin avainteoksia on vuonna 1961 julkaistu The City in History, laaja tutkimus kaupungin roolista ihmiskunnan historiassa.
Lewis Spratlan

Lewis Spratlan (5. syyskuuta 1940, Miami – 9. helmikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Mel Powellin johdolla.
Spratlan opetti Amherst Collegessa vuosina 1970–2006; hän oli sen musiikin emeritusprofessori. Hän myös johti Amherst Collegen orkesteria vuosien ajan.
Spratlanin tunnetuin teos on ooppera Life Is A Dream. Se on sävelletty jo vuonna 1978, mutta kantaesitys nähtiin vasta vuonna 2000, jolloin säveltäjälle myös myönnettiin musiikin Pulitzer-palkinto.
Lewis T. Preston

Lewis Thompson Preston (s. 5. elokuuta 1926 New York, Yhdysvallat - 1995) oli yhdysvaltalainen talousvaikuttaja. Hän toimi Maailmanpankin pääjohtajana vuosina 1991-1995. Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 hän toimi Yhdysvaltain jääkiekkojoukkueen kapteenina.
Lige der hvor hjertet slår

|  Lige der hvor hjertet slår> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Anders Frandsen
Säveltäjä(t):  Michael Elo
Sanoittaja(t):  Michael Elo
Euroviisutiedot
Vuosi:  1991
Maa:  Tanska
Kieli:  tanska
Sijoitus:  19.
Pisteet:  8
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Henrik Krogsgaard
Lige der hvor hjertet slår on Anders Frandsenin esittämä kappale, joka edusti Tanskaa vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa Italian Roomassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta sijalle 19. 8 pisteellä.
Lilja Rannveig Sigurgeirsdóttir

| Lilja Rannveig Sigurgeirsdóttir |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 2021–  
Ryhmä/puolue:  Edistyspuolue
Vaalipiiri:  Norðvesturkjördæmi
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1996 (ikä 28) Akranes
Kansalaisuus:  Islanti
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Lilja Rannveig Sigurgeirsdóttir (s. 14. syyskuuta 1996) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka valittiin Alþingiin vuoden 2021 parlamenttivaaleissa.
Lilja syntyi Akranesissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2016 ja opiskeli vuosina 2018–2020 opettajaksi. Hän on työskennellyt muun muassa oppaana, koulunkäyntiavustajana, hotellityöntekijänä ja lastentarhanopettajana. Vuosina 2018–2021 hän toimi edistyspuolueen nuorisojärjestön puheenjohtajana. Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin kaikkien aikojen toiseksi nuorimpana naisena ja viideksi nuorimpana ylipäänsä. Vuodesta 2023 lähtien hän on toiminut Alþingin tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtajana.
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1956

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1956 pelattiin Pariisissa, Ranskassa 30. elokuuta – 12. syyskuuta 1956. Mitalit ratkaistiin kymmenen joukkueen jatkosarjassa. Kisoihin osallistui 17 joukkuetta. Maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Romania ja pronssille sijoittui Puola.
Jatkosarja (sijat 1–10)

| Sijoitus | Joukkue | Ottelut | Voitot | Tappiot | VE | HE |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 9 | 9 | 0 | 27 | 3 |
| 2 |  Romania | 9 | 8 | 1 | 26 | 11 |
| 3 |  Puola | 9 | 6 | 3 | 22 | 13 |
| 4 |  Tšekkoslovakia | 9 | 6 | 3 | 22 | 10 |
| 5 |  Bulgaria | 9 | 5 | 4 | 18 | 14 |
| 6 |  Kiina | 9 | 3 | 6 | 14 | 21 |
| 7 |  Pohjois-Korea | 9 | 3 | 6 | 10 | 23 |
| 8 |  Itä-Saksa | 9 | 3 | 6 | 13 | 21 |
| 9 |  Yhdysvallat | 9 | 2 | 7 | 11 | 23 |
| 10 |  Alankomaat | 9 | 0 | 9 | 3 | 27 |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Neuvostoliitto
2.:  Romania
3.:  Puola
4.:  Tšekkoslovakia
5.:  Bulgaria
6.:  Kiina
7.:  Pohjois-Korea
8.:  Itä-Saksa
9.:  Yhdysvallat
10.:  Alankomaat
11.:  Brasilia
12.:  Ranska
13.:  Belgia
14.:  Israel
15.:  Itävalta
16.:  Länsi-Saksa
17.:  Luxemburg
Laktisoli

| Laktisoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Natrium-2-(4-metoksifenoksi)propanoaatti
CAS-numero:  13794-15-5Happo: 158833-38-6 Na-suola: 13794-15-5Happo: 158833-38-6
PubChem CID:  23670520
SMILES:  CC(C(=O)[O-])OC1=CC=C(C=C1)OC.[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H11O4Na
Moolimassa:  218.188 g/mol
Ulkomuoto:  vaaleahko, kiteinen
Sulamispiste:  190 C°
Liukoisuus veteen:  liukoinen veteen, etanoliin, propyleeniglykoliin, vähäliukoinen rasvoihin
Laktisoli on 2-(4-metoksifenoksi)propionihapon natriumsuola, joka estää ihmisillä makeutusaineiden makeutta. Rakenteeltaan se muistuttaa dulsiinia.
Laktisoli löydettiin 1989 arabiankahvin pavuista.
Makeuden esto

Ihmisillä on suussa heterodimeerisiä makureseptoreita, TAS1R2-TAS1R3. Laktisolilla on 2 stereoisomeeriä: (R)- ja (S)-laktisoli. (R)-Laktisoli ei vaikuta makeaa aistiviin reseptoreihin. Taas (S)-laktisoli sitoutuu TAS1R3:n solukalvon läpäisevään domeeniin (TMD:hen). Se sitoutuu siihen käänteisagonistina. (S)-Laktisoli estää siten makeutusaineiden makeutta, joita ovat esimerkiksi sakkaroosi, fruktoosi, sakariini ja neotaami.
Itsessään laktisoli maistuu heikosti kitkerän metalliselta tai suolaiselta.
Muita makeuttavia estäviä aineita ovat muun muassa 2-(2,4-dikloorifenoksi)propionihappo ja Gymnema sylvestre-kasvin gurmariini-proteiini ja gymnemahapot, kiinanjujuban lehtien zizifiini ja Hovenia dulcis-puun lehtien hodulsiini.
Käyttö

1 2 3  Food safety and quality: details fao.org. Arkistoitu Viitattu 22.9.2019.
1 2 3 4  T Nakagita et al: Structural insights into the differences among lactisole derivatives in inhibitory mechanisms against the human sweet taste receptor. PLoS ONE, 2019, 14. vsk, nro 3.  PubMed:30883570.  doi:10.1371/journal.pone.0213552.  ISSN 1932-6203.  Artikkelin verkkoversio.
↑  DB MacDougall, GG Birch, C Johnson: The effect of the sweetness inhibitor 2(-4-methoxyphenoxy)propanoic acid (sodium salt) (Na-PMP) on the taste of bitter-sweet stimuli. Chemical Senses, 1994, 19. vsk, nro 4, s. 349–358.  doi:10.1093/chemse/19.4.349.  ISSN 0379-864X.  Artikkelin verkkoversio.
↑  EB Rathbone et al: Occurrence of 2-(4-methoxyphenoxy)propanoic acid in roasted coffee beans: analysis by gas-liquid chromatography and by high-performance liquid chromatography. Journal of Agricultural and Food Chemistry, 1989, 37. vsk, nro 1, s. 54–58.  doi:10.1021/jf00085a013.  ISSN 0021-8561.  Artikkelin verkkoversio.
↑  C Alvarado et al: Differential modulation of the lactisole ‘sweet water taste’ by sweeteners. PLoS ONE, 2017, 12. vsk, nro 7.  PubMed:28700634.  doi:10.1371/journal.pone.0180787.  ISSN 1932-6203.  Artikkelin verkkoversio.
↑  SS Schiffman et al: Selective inhibition of sweetness by the sodium salt of +/-2-(4-methoxyphenoxy)propanoic acid. Chemical Senses, 1999, 24. vsk, nro 4, s. 439–447.  PubMed:10480680.  doi:10.1093/chemse/24.4.439.  ISSN 0379-864X.  Artikkelin verkkoversio.
↑  MN Sillence et al: Sweet taste receptor inhibitors: Potential treatment for equine insulin dysregulation. PloS One, 2018, 13. vsk, nro 6, s. e0200070.  PubMed:29958298.  doi:10.1371/journal.pone.0200070.  ISSN 1932-6203.  Artikkelin verkkoversio.
↑  Y Kurihara: Characteristics of antisweet substances, sweet proteins, and sweetness-inducing proteins. Critical Reviews in Food Science and Nutrition, 1992, 32. vsk, nro 3, s. 231–252.  PubMed:1418601.  doi:10.1080/10408399209527598.  ISSN 1040-8398.  Artikkelin verkkoversio.
Ligatuuri (soittimen osa)

Ligatuuri eli kiristin on väline, jonka tehtävä on pitää lehdykkä kiinni joidenkin puupuhaltimien, kuten saksofonin tai klarinetin suukappaleessa. Ligatuuri on useimmiten valmistettu messingistä, ja se voidaan pinnoittaa esimerkiksi kullalla, hopealla tai nikkelillä. Ligatuureja on valmistettu myös esimerkiksi langasta, nahasta ja muovista.
Leo Ruuskanen

Leo Ruuskanen on taiteilijanimimerkki, jonka takana on Elonkorjaajat-taiteilijaryhmän taiteilijoita ystävineen. Ensimmäinen Ruuskasen nimellä pidetty näyttely oli 1973 Galleria Halvoissa Huveissa. Hän osallistui myös Helsingin Taiteilijaseuran näyttelyyn, Valtion taidekilpailuun ja Nuorten näyttelyyn ja osallistui Elonkorjaajien yhteisnäyttelyihin. Hänelle on luotu persoona, jonka syntymävuosi on 1946.
Teokset maalattiin hyvin nopeasti Olli Lyytikäisen työhuoneella yhteisen ideoinnin pohjalta. Aloittaja loi oman näkemyksen, jota seuraavat sitten jatkoivat. 25 valmistuneesta teoksesta 21 asetettiin näytteille.
Ryhmän idea oli tehdä Ruuskasen kautta sellaista taidetta, jota he eivät muuten tekisi.
Taustalla ovat olleet ainakin seuraavat taiteilijat: Peter Widen, Philip von Knorring, Carl-Erik Ström, Ilkka-Juhani Takalo-Eskola, Olli Lyytikäinen, Janne Vainio, Antero Kare ja Tuomo Vartiainen.
Nimimerkin töitä on ollut vuonna 2014 esillä Salon taidemuseo Veturitallissa näyttelyssä Olli Lyytikäinen ja Elonkorjaajat.