stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Clements Wickham

John Clements Wickham.
John Clements Wickham (21. joulukuuta 1798 – 6. tammikuuta 1864) oli englantilainen meriupseeri ja tuomari. Hän toimi luutnanttina HMS Beaglellä sen toisella matkalla 1831–1836, johon myös Charles Darwin osallistui. Beaglen kolmannelle matkalle Wickhamistä tehtiin kapteeni ja Beaglen komentaja. Tuolla matkalla laiva teki useita hydrograafisia tutkimuksia Australian rannikolla.
Vuonna 1839, Beaglen kolmannen matkan aikana, luutnantti John Lort Stokes huomasi luonnonpoukaman, jonka Wickham nimesi Charles Darwinin mukaan Port Darwiniksi (nyk. Darwin). Vuonna 1841 Wickham sairastui, ja loppuosa tutkimusmatkasta hoidettiin Stokesin alaisuudessa.
Wickhamistä tuli myös ensimmäinen residentti Brisbanen Moreton Bayn alueella, jonka poliisimaistraattina (engl. Police magistrate) hän toimi vuosina 1843–1859. Hän toimi vuosina 1853-1859 myös hallituksen edustajana Moreton Bayn koloniassa. Hän muutti 1859 Etelä-Ranskaan, jossa asui kuolemaansa saakka.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Clements Wickham
Joseph Edra Ukpo

Joseph Edra Ukpo (6. kesäkuuta 1937 – 1. maaliskuuta 2023) oli nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Ogojan hiippakuntaan 25. huhtikuuta 1965. Hänet nimitettiin 24. huhtikuuta 1971 Ogojan vihkipiispaksi ja Chullun titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas McGettrick, jota avustivat Dominic Ignatius Ekandem ja Brian David Usanga.
Ukpo nimitettiin 1. maaliskuuta 1973 Ogojan piispaksi ja 17. joulukuuta 2003 Calabarin arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 2. helmikuuta 2013.
Aste-Béon

Château de Béon (Béonin linna)
Aste-Béon on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 231 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Aste-Béonin pinta-ala on 19 neliökilometriä. Kunnassa on kaksi kylää Aste ja Béon vain muutamien kilometrien etäisyydellä toisistaan.
Anna Nalick

| Anna Nalick |
| --- | --- |
 Anna Nalick 5. lokakuuta 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1984 (ikä 40) Glendora, Kalifornia
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Aktiivisena:  2003–
Tyylilajit:  Pop
Soittimet:  kitara ja piano 
Levy-yhtiöt:  Columbia Epic
Aiheesta muualla
www.annanalick.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anna Christine Nalick (s. 30. maaliskuuta 1984 Glendora, Kalifornia), on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen debyyttialbuminsa Wreck of the Day, joka sisältää radiohitin "Breathe (2 AM)", julkaistiin 19. huhtikuuta 2005.
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Lisätiedot | Listasijoitukset> US  | Listasijoitukset> NZ  | Saavutukset |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Wreck of the Day Released: 19. huhtikuuta 2005  Levy-yhtiö: Columbia Records | 20 | 14 |  US: Gold |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Listasijoitukset> US  | Listasijoitukset> US Pop  | Listasijoitukset> US AC  | Listasijoitukset> US Adult  | Listasijoitukset> NZ  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | "Breathe (2 AM)" | 45 | 31 | 4 | 6 | 37 | Wreck of the Day |
| 2005 | "In the Rough" | — | — | — | 15 | — | Wreck of the Day |
| 2006 | "Wreck of the Day" | — | — | — | 39 | — | Wreck of the Day |
| 2008 | "Shine" | — | — | — | 30 | — | Shine |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Nalick Wikimedia Commonsissa
Jondal

Jondal on taajama Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Jondalin kunta perustettiin vuonna 1846 erottamalla se Strandebarmin kunnasta. Vuonna 2020 Jondal liitettiin Ullensvangiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jondal Wikimedia Commonsissa
John Carradine

John Carradine elokuvassa Verta ja hiekkaa vuodelta 1941.
John Carradine (oik. Richmond Reed Carradine; 5. helmikuuta 1906 New York, New York, Yhdysvallat – 27. marraskuuta 1988 Milano, Italia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Daytime Emmy -voittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista The Scarecrow (1982) ja Kauhujen talo (1983). Hänet tunnetaan myös televisiosarjoista Young People's Special, The Fall Guy, Fame, Seikkailujen saari, The Cowboys, Ironside, Bonanza ja The Red Skelton Show.
Palkinnot

Star of Walk of Fame
Daytime Emmy (1985)
International Fantasy Film Award (1984)
Golden Boot (1984)
Caixa de Catalunya (1983)
Best Artistic Contribution (1982)
Aiheesta muualla

John Carradine Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Abercrombie (kitaristi)

John Abercrombie esiintymässä vuonna 2007.
John Abercrombie (16. joulukuuta 1944 Port Chester, New York – 22. elokuuta 2017 Cortlandt Manor, New York) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Billy Cobhamin, Jack DeJohnetten, Michael Breckerin, Randy Breckerin ja Jan Garbarekin kanssa ja johti omia kokoonpanojaan. Hänen uransa kattoi yli nelikymmentä vuotta, ja hän teki lähes viisikymmentä albumia.
Abercrombie syntyi Port Chesterissä, New Yorkin osavaltiossa, ja kasvoi Greenwichissä, Connecticutissa. Hän aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana ja valmistui myöhemmin Berklee College of Musicista. Hän aloitti 1970-luvulla levytyksen ECM-levymerkillä.
Abercrombie esiintyi Suomessa ainakin Pori Jazz -festivaaleilla 1998, April Jazzissa Espoossa 2002 ja Keitelejazz-tapahtumassa 2005.
Diskografiaa > Orkesterinjohtajana

Timeless (ECM, 1974)
Works (ECM, 1974)
Sargasso Sea (ECM, 1976) yhdessä Ralph Towner kanssa.
Characters (ECM, 1977) Solo
Arcade (ECM, 1978) Quartet
Straight Flight (1979) Trio
Abercrombie Quartet (ECM, 1979) Quartet
M (ECM, 1980) Quartet
Solar (01-1982) yhdessä John Scofield, George Mraz ja Peter Donald kanssa.
Five Years Later (ECM, 1981) yhdessä Ralph Towner kanssa.
Night (ECM, 1984) yhdessä Jack DeJohnette, Jan Hammer ja Mike Brecker kanssa.
Current Events (ECM, 1985) yhdessä Marc Johnson ja Peter Erskine kanssa
Jazzvisions: All Strings Attached (06-1987) yhdessä Larry Carlton, Larry Coryell, Tal Farlow, Billy Hart ja John Patitucci kanssa.
Getting There (ECM, 1987) yhdessä Marc Johnson, Peter Erskine ja Mike Brecker kanssa.
Abracadabra (1987) yhdessä Jeff Palmer ja Adam Nussbaum kanssa.
John Abercrombie / Marc Johnson / Peter Erskine (ECM, 1988) live
Animato (ECM, 1989) yhdessä Vince Mendoza, Jon Christensen ja Judd Miller kanssa.
While We're Young (ECM, 1992) yhdessä Dan Wall ja Adam Nussbaum kanssa.
November (ECM, 1992)yhdessä Marc Johnson, Peter Erskine ja John Surman kanssa.
Farewell (1993) yhdessä Andy Laverne, George Mraz ja Adam Nussbaum kanssa.
Nick Vollebreg's Jazzcafe (1994) yhdessä Hein van de Geyn ja Joe LaBarbera kanssa.
Speak of the Devil (ECM, 1994) yhdessä  Dan Wall ja Adam Nussbaum kanssa.
Tactics (ECM, 1996) yhdessä Dan Wall ja Adam Nussbaum kanssa.
Open Land (ECM, 1999) yhdessä Dan Wall, Adam Nussbaum, Kenny Wheeler, Joe Lovano ja Mark Feldman kanssa.
Speak Easy(1999) with Jarek Smietana, Harvie Swartz, Adam Czerwinski
Cat 'n' Mouse (2000) yhdessä Mark Feldman, Marc Johnson ja Joey Baron kanssa.
Three Guitars yhdessä Larry Coryell ja Badi Assad kanssa.
Class Trip (ECM, 2003) yhdessä Mark Feldman, Marc Johnson ja Joey Baron kanssa.
Structures (2006) trio  Eddie Gómez ja Gene Jackson
The Third Quartet (ECM, 2006) yhdessä Mark Feldman, Marc Johnson ja Joey Baron kanssa.
Wait Till You See Her (ECM, 2009) yhdessä Mark Feldman, Thomas Morgan ja Joey Baron kanssa.
Within a Song (ECM, 2012) yhdessä Joe Lovano, Drew Gress ja Joey Baron kanssa.
39 Steps (ECM, 2013) yhdessä  Marc Copland, Drew Gress ja Joey Baron kanssa.
Gateway
Gateway (ECM, 1975)
Gateway 2 (ECM, 1977)
Homecoming (ECM, 1994)
In the Moment (ECM, 1995)
Diskografiaa > Sessiomuusikkona

Joe Beck
Coincidence (Whaling City Sound, 2007)
Paul Bley
Live at Sweet Basil (Soul Note, 1988)
Marc Copland
Second Look (1996)
That's For Sure (2002)
...And (2002)
Brand New (2004)
Jack DeJohnette
Pictures (ECM, 1976)
New Rags (ECM, 1977)
New Directions (ECM, 1978)
Gil Evans
The Gil Evans Orchestra Plays the Music of Jimi Hendrix (RCA, 1974)
Jan Garbarek
Eventyr (ECM, 1980)
Danny Gottlieb
Whirlwind (Atlantic, 1989)
Bobby Hutcherson
Un Poco Loco (1979)
Andy LaVerne
Nosmo King (1994)
Now It Can Be Played (1995)
Where We Were (1996)
A Nice Idea (2006)
Dave Liebman
Lookout Farm (ECM, 1973)
Charles Lloyd
Voice in the Night (ECM, 1999)
The Water is Wide (ECM, 2000)
Hyperion with Higgins (ECM, 2001)
Lift Every Voice (ECM, 2002)
Czesław Niemen
Mourner's Rhapsody (1974)
Jeff Palmer
Ease On (1993, Sledgehammer Blues (formerly AudioQuest Music)[5])
Island Universe (1994)
Shades of the Pine (1994)
Bunin the Blues (2001)
Enrico Rava
Katcharpari (MPS/BASF, 1973)[6]
The Pilgrim and the Stars (ECM, 1975)
The Plot (ECM, 1976)
Johnny "Hammond" Smith
Nasty! (Prestige, 1968)
Lonnie Smith
Afro Blue (1993)
Purple Haze: Tribute to Jimi Hendrix (1995)
Foxy Lady: Tribute to Jimi Hendrix (1996)
Stark Reality
Stark Reality Discovers Hoagy Carmichael's Music Shop (1970)
John Surman
Brewster's Rooster (ECM, 2007)
Henri Texier
Colonel Skopje (1988; 1995)
Collin Walcott
Cloud Dance (ECM, 1975)
Grazing Dreams (ECM, 1977)
Kenny Wheeler
Deer Wan (ECM, 1977)
Music for Large & Small Ensembles (ECM, 1990)
The Widow in the Window (ECM, 1990)
It Takes Two! (2006)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Alexander de Seversky

Alexander de Seversky SEV-3 -lentokoneen edessä vuonna 1934.
Alexander de Seversky (ven. Александр Николаевич Прокофьев-Северский, Aleksandr Nikolajevitš Prokofjev-Severski; 7. kesäkuuta 1894 Tbilisi, Venäjän keisarikunta – 24. elokuuta 1974 New York City) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija.
De Seversky oli Venäjän laivaston lentäjä ensimmäisessä maailmansodassa, jossa hän menetti toisen jalkansa. Hän jatkoi lentämistä sodassa saavuttaen kaikkiaan 13 ilmavoittoa saksalaisista. Vuonna 1917 hän oli Yhdysvalloissa osana Venäjän laivaston lentojoukkojen vierailua. Hän jäi tuolloin Yhdysvaltoihin. Hän toimi koelentäjänä, ja hänestä tuli kenraali Billy Mitchellin avustaja. Mitchell oli douhetisti, eli hän uskoi niin sanottuihin strategisiin lentopommituksiin.
De Seversky sai vuonna 1921 patentin lentokoneen ilmatankkaukseen. Vuonna 1927 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
De Seversky perusti Seversky Aircraft Corporation yhtiön vuonna 1931. Hän sai useita hyviä tilauksia Yhdysvaltain liittovaltiolta, mutta yhtiön talous oli heikoissa kantimissa niistä huolimatta. Hänet savustettiin omasta yhtiöstään. Hän perusti Republic Aviation Companyn, joka toimi itsenäisenä vuoteen 1965 asti, jolloin Fairchild osti sen.
De Severskyä on kutsuttu showmieheksi, joka viihtyi julkisuudessa. Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1942 The New York Times julkisti uutisen: "Airplane Designer Rents Apartment: Major Seversky One of Seven New Tenants in 40 Central Park South."
De Seversky kirjoitti vuonna 1942 kirjan Victory Through Air Power, josta sotapropagandaa tehnyt The Walt Disney Company teki samannimisen elokuvan. Kirja pyrki edistämään strategista pommittamista aikana, jolloin Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimat (USAAF) ei pystynyt iskemään Japaniin ja Saksan taivaalla oli saatu tuta, mitä ilmatorjunta tekee pommikoneille. Vaikka hänen yhtiönsä valmisti hävittäjiä, hän kehotti hallitusta keskittymään suurten pommikoneiden valmistukseen. Vuonna 1946 de Seversky oli ajamassa Yhdysvaltain Strategic Air Commandin perustamista.
Vuonna 1964 hän kirjoitti ionipropulsiolla lentävän lentokoneen puolesta. Kun hän kuoli vuonna 1974, The New York Times julkisti asian hyvin poikkeuksellisesti etusivullaan.
Lentokoneita

Seversky P-35
P-47 Thunderbolt, raskain yhdysvaltalainen yksimoottorinen lentokone
Thunderchief, raskain yhdysvaltalainen yksimoottorinen suihkuhävittäjä
Aiheesta muualla

P-47 Thunderbolt Sivisto kuvaa  Seversky Aircraft ja Republic Aviation yhtiöiden taustan
Severskyn suunnittelema alus Popular Mechanics-lehdessä vuonna 1964
John Clellon Holmes

| John Clellon Holmes> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1926 Holyoke, Massachusetts,  Yhdysvallat
Kuollut: 30. maaliskuuta 1988 (62 vuotta) Old Saybrook, Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Kirjallinen suuntaus: beat
Pääteokset:  Go
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Clellon Holmes (12. maaliskuuta 1926 Holyoke, Massachusetts,  Yhdysvallat – 30. maaliskuuta 1988 Old Saybrook, Connecticut, Yhdysvallat)  oli yhdysvaltalainen kirjailija ja beat-sukupolven johtohahmo.
Holmes oli ensimmäinen, joka käytti ilmaisua beat-sukupolvi. Jack Kerouacilta lainaamaansa sanaa beat käyttäen hän kutsui vuonna 1952 artikkelissaan The New York Times Magazinessa beat-sukupolveksi konservatiivista Amerikkaa vieroksunutta taiteilija- ja elämäntaiteilijajoukkoa. Holmes käsittelee beat-kulttuuria romaaneissaan Go (1952) ja Nothing to Declare (1967)
Holmes piti itseään pasifistina ja vastusti kaikenlaista väkivaltaa ja fanaattisuutta: "Iän myötä olen havainnut, että lämminsydämisen skeptinen asenne elämään on varmin tie kypsyyteen."
Holmes opetti eri yliopistoissa ja oli vuodesta 1976 melkein kuolemaansa saakka Arkansasin yliopistossa professorina ja perusti sinne luovan kirjoittamisen opetusohjelman.
Huomautuksia

↑  "As I have gotten older, I have found that a warm-hearted skepticism towards existence is the surest road to maturity."
American Wind Energy Association

The American Wind Energy Association (AWEA) on Yhdysvaltojen tuulivoimayhdistys. Jäseninä on turbiinivalmistajia, tuuliprojektien vetäjiä, energiayrityksiä, tutkijoita ja muita aiheesta kiinnostuneita. Yhdistys perustettiin vuonna 1974.
Aiheesta muualla

AWEA:n kotisivu
Antti Palva

Lauri Antti Juhani Palva (s. 28. marraskuuta 1933 Porvoo) on suomalainen lääkäri ja professori emeritus.
Palvan vanhemmat olivat lääninrovasti Lauri Ilmari Palva ja Aili Elisabeth Tyni. Hänen puolisonsa vuodesta 1957 on kotitalousopettaja Ritva Impi Rinne. Ylioppilaaksi Palva tuli Riihimäen lyseosta 1952 ja lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1959.
Palva toimi Oulun yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professorina vuodesta 1975 vuoteen 1994. Hänen tutkimusalojaan ovat olleet kuulontutkimus, välikorvan patologia ja sisäkorvan biokemia. Hän on kehittänyt korvaleikkausmenetelmiä.
Palvan veli on professori Heikki Palva.
Ange-François Fariau de Saint-Ange

Ange-François Fariau de Saint-Ange
Ange-François Fariau de Saint-Ange (13. lokakuuta 1747 Blois – 8. joulukuuta 1810 Pariisi) oli ranskalainen runoilija, kääntäjä ja Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta

Ange-François Fariau de Saint-Ange syntyi Ranskan kuninkaan neuvonantajan perheeseen. Hän opiskeli aluksi jesuiittain koulussa Blois'ssa ja sittemmin Saint-Barben-collegessa Pariisissa. Hänet tunnettiin jo nuoruudessaan vahvana ajattelijana, mikä ei ollut lainkaan nuorukaisille tyypillistä.kenen mukaan? Hän oli Turgot'n suojatti ja sai yleisen tarkastajan viran, mutta hän menetti kuitenkin kaiken omaisuutensa Ranskan suuressa vallankumouksessa. Robespierren vallasta syöksemiseen jälkeen hän sai vaatimattoman sotilaiden vaatevaraston hoitajan viran, mutta pääsi sitten kaunokirjallisuuden opettajaksi ja myöhemmin kieliopin ja järkeilyn opettajaksi nykyisin Lycée Charlmagne -nimellä toimivaan kouluun.
Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1810. Tehtävän vastaanottopuheessaan hän viittasi horjuvaan terveyteensä ja totesi itse täyttävänsä edeltäjänsä hautapaikan. Jo kolmen kuukauden kuluttua astumisestaan Akatemiaan ja tuon puheen pitämisen jälkeen hän kaatui saapuessaan Akatemiaan ja kuoli.
Tuotanto

Saint-Ange tuli ensinnä tunnetuksi skotlantilainen kirjailijan Henry Mackenzien teosten ranskantajana. Tältä kirjailijalta hän ranskansi kaksi pikareskiromaania, ja myöhemmin olivat vuorossa Ovidiuksen teokset. Ovidius-käännökset eivät saaneet osakseen kovinkaan suurta arvostus, ja sanottiin jopa että Raukkauden lääkitys toimii hyvin lääkkeenä Rakastamisen taitoa vastaan.
Yritettyään kirjoittaa näytelmiä suurempaa suosiota saamatta Saint-Ange julkaisi niteen sekalaisia kirjoituksia: runoja, oodeja, satuja ja erilaisia kirjoitelmia. Hän toimitti ja julkaisi ystävänsä, Ranskan akatemian jäsenen Michel Paul Guy de Chabanon postuumit muistelmat, jotka ilmestyessään vuonna 795 aiheuttivat melkoisen skandaalin kuvauksillaan raukkauselämästä.
Teokset

L'École des pères, comédie en trois actes et en vers, Comédiens Français kieltäytyi ottamasta ohjelmistoonsa 30. heinäkuuta 1782
Mélanges de poésies (1802)
Œuvres de Saint-Ange (11 nidettä, 1823–1824)
L'Homme sensible (1775)
L'Homme du monde, roman moral (1775)
Les Métamorphoses d'Ovide en vers françois. Liv. I, II, III. Avec un discours préliminaire, des notes et des pièces de vers et de prose relatives à l'ouvrage (1785)
Les Métamorphoses d'Ovide en vers françois. Livre IV [-VI] (1787–1789)
L'Art d'aimer, d'Ovide, traduction en vers, avec des remarques (1807)
Les Métamorphoses d'Ovide, traduites en vers, avec des remarques et des notes, par M. Desaintange, nouvelle édition, revue, corrigée, le texte latin en regard et ornée de 141 estampes, gravées, sur les dessins des meilleurs peintres, Moreau le jeune et autres (4 nidettä, 1808)
Les Fastes d'Ovide, traduction en vers (1809)
Le Remède d'amour, poëme, suivi de l'Héroïde, des Regrets sur la mort de Tibulle, d'un choix de quelques élégies d'Ovide, etc., avec le texte latin et des notes (1811)
Aiheesta muualla

Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: François-Urbain Domergue | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 1 1810–1811 | Seuraaja: François-Auguste Parseval-Grandmaison |
John Carroll Lynch

| John Carroll Lynch |
| --- | --- |
 John Carroll Lynch vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1963 (ikä 61) Boulder, Colorado, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
John Carroll Lynch (s. 1. elokuuta 1963 Boulder, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Boulderissa Coloradossa, mutta muutti pian Denveriin. Hän valmistui 1980-luvun lopulla Amerikan katolisen yliopiston teatterikoulutusohjelmasta B.F.A.-tutkinnon kera. Lynch on näytellyt muun muassa elokuvissa Fargo, Tulivuori, Face/Off – kahdet kasvot, The Fan – pelko iskee, Salasana: Mercury, Riskirajoilla, Kadotettu rakkaus, Puhallettu 60 sekunnissa, Kiltti tyttö, Live from Baghdad, Gothika, Zodiac, Kaikki mitä kadotimme ja The Founder. Hän on esiintynyt urallaan enimmäkseen sivuosarooleissa. Lisäksi Lynch on näytellyt televisiosarjoissa.
Yksityiselämä

Lynch on naimisissa Brenda Wehlen kanssa. Pari on pitänyt yhtä vuodesta 1997.
Aiheesta muualla

John Carroll Lynch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Carroll Lynch Elonetissä.
American Wire Gauge

Työkalu johtimien mittojen määritykseen.
American Wire Gage (AWG) on lähinnä Pohjois-Amerikassa käytössä oleva standardi sähköjohtimien mitoille ja tehonkestolle.
J. R. Brown Brown & Sharpe -yhtiöstä esitteli standardin vuonna 1857. Nykyinen versio on ASTM B258 - 02(2008) Standard Specification for Standard Nominal Diameters and Cross-Sectional Areas of AWG Sizes of Solid Round Wires Used as Electrical Conductors.
Alkuperäinen standardi määritteli 40 johtimen halkaisijaa: 4/0, 3/0, 2/0, 1/0 sekä 1–36. Määritelmän mukaan 36 AWG -johdin on halkaisijaltaan 0,00500 tuumaa ja 4/0 AWG 0,4600 tuumaa. Kahden perättäisen johtimen halkaisijan suhdeluku on  {\sqrt[{39}]{92}}. Standardia on sittemmin laajennettu pienempiin johtimiin.
Eri johtimille on määritelty sähkönjohtokyky ja tehonkesto. Esimerkiksi 18 AWG -johtimen (halkaisija 0,0403 tuumaa tai 1,024 mm) katsotaan kestävän 2 000 voltin jännitettä ja 10 ampeerin virtaa kuumenematta yli 60 celsiusasteen 30 asteen ympäristössä. Kyseinen johdin sulaa 10 sekunnissa 83 ampeerin virralla tai 32 millisekunnissa 1 400 ampeerilla.
Aiheesta muualla

Standardi ASTM:n sivuilla
https://www.altanatubes.com.br/Blog/AWG/ASTM-B258.pdf
Jondalenin kirkko

| Jondalenin kirkko Jondalen kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Kongsberg, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1882
Suunnittelija:  Jacob Wilhelm Nordan
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jondalenin kirkko (norj. Jondalen kirke) on Kongsbergin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
Kuvia

Alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jondalenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Jousiammunta kesäolympialaisissa 1980

Jousiammunta
Vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisten jousiammuntakilpailut käytiin 30. heinäkuuta–2. elokuuta. Jousiammunta oli mukana olympialaisten ohjelmassa seitsemännen kerran. Kilpailuareenana toimi Kauppaliiton olympiaurheilukeskus.
Mitaleista kilpailtiin kahdessa eri lajissa, miesten sekä naisten yksilökilpailussa. Olympialaisten paras jousiammuntamaa oli Neuvostoliitto yhdellä kulta- ja kahdella hopeamitalillaan. Suomi menestyi myös varsin hyvin, kun Tomi Poikolainen tähtäsi olympiakultaa miesten kisassa ja Päivi Meriluoto saavutti pronssia naisten kilpailussa.
Kilpailusäännöt

Kilpailu koostui kahdesta kierroksesta ja 288 nuolesta, jotka ammuttiin neljänä eri päivänä neljältä eri etäisyydeltä. Miehillä etäisyydet olivat 90, 70, 50 ja 30 metriä ja naisilla vastaavasti 70, 60, 50 ja 30 metriä.