stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janne Korhonen (jalkapalloilija)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 28. marraskuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Jyväskylä, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 184 cm
Junioriseurat
: JPS
0000–1994: PaRi
1995–1997: JJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–1998 | JJK | 30 | (0) |
| 1999–2008 | MyPa | 164 | (0) |
| 2000 | → AC Vantaa (laina) | 5 | (0) |
| 2001–2002 | → FC Kuusankoski (laina) | 8 | (0) |
| 2009–2010 | Haka | 38 | (0) |
| 2010–2015 | JJK | 141 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 386 | (0) |
Maajoukkue
| 1995–1996 | Suomi U16 | 4 | (0) |
| 1997 | Suomi U17 | 5 | (0) |
| 2001 | Suomi U21 | 3 | (0) |
| 2006 | Suomi B | 2 | (0) |
| 2010 | Suomi | 0 | (0) |
Valmennusura
2014–2018: JJK (mv-v.)
2018: JJK
2019–: JJK (jun.)
2021–: Suomi U15 (mv-v.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Janne Korhonen (s. 28. marraskuuta 1979 Jyväskylä) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja uransa lopettanut jalkapallomaalivahti. Veikkausliigassa Korhonen rikkoi 300 pelatun ottelun, sekä 100 nollapelin rajapyykin kaudella 2013.
Korhonen on JJK:n kasvatti, mutta nousi pääsarjatason maalivahdiksi Myllykosken Pallossa, jota hän edusti kaudet 1999–2008. Hän saavutti joukkueessa yhden SM-kullan, yhden SM-hopean ja kolme SM-pronssia sekä yhden Suomen cupin mestaruuden. Hän toimi myös joukkueen kapteenina. Kaudeksi 2009 Korhonen siirtyi Valkeakosken Hakaan, jonka ajauduttua talousvaikeuksiin hän palasi Jyväskylään heinäkuussa 2010 ja voitti pronssia kauden 2011 päätteeksi. Loppuvuodesta 2013 alkaen hän on toiminut JJK:ssa myös maalivahtivalmentajana.
Korhonen oli Suomen maajoukkueen mukana elokuussa 2010 pelatussa Belgia-harjoitusottelussa. Vuonna 2006 hän kuului muutamalla kokeneemmalla pelaajalla vahvistettuun Suomen olympiajoukkueeseen, joka voitti Vietnamissa järjestetyn BV Cupin.
Aiheesta muualla

Veikkausliigan pelaajakortti
Kaarlo Valli

Kaarlo Aleksander Valli (4. syyskuuta 1895 Uusikaupunki – 19. joulukuuta 1936 Turku) oli suomalainen työläiskirjailija.
Valli muutti Turkuun vuonna 1911 ja toimi päätoimisesti räätälinä. Hän työskenteli jonkin aikaa myös sanomalehden toimittajana muun muassa Vaasassa Vapaa Sana-lehdessä. Hän julkaisi näytelmiä, kertomuskokoelmia ja runoja. Valli oli mukana työväenjärjestäjen toiminnassa ja oli puhujana työväenjärjestöjen juhlissa. Hän oli useita vuosia TUL:n Turun piirin sihteerinä ja oli myös aikoinaan aktiiviurheilija. Valli kuoli joulukuussa 1936 pitkällisen sairauden jälkeen.
Valli palveli Suomen sisällissodan aikana punaisten joukoissa Verner Lehtimäen johtamassa turkulaisessa ratsukomppaniassa. Lehtimäki oli myöhemmin esikuvana Vallin Liekeissä-romaanin päähenkilölle Hannes Valtimolle.
Kaarlo Valli haudattiin Turun uudelle hautausmaalle.
Teoksia

Koston kourissa : kertomuksia ja katkelmia vuodelta 1918.  Tekijä, Vaasa 1922
Kun kuolleet puhuvat : kertomus vuodelta 1918.  1922
Liekeissä : yhteiskunnallinen romaani Suomen v. 1918 luokkasodasta.   Amerikan suomalaiset sosialistiset kustannusliikkeet, Astoria, Oregon 1922
Taistelun varrelta.  Tekijä, Vaasa 1922
Vannoutuneet : yhteiskunnallinen kuvaus v. 1918 jälkeiseltä ajalta, jatkoa Liekeissä-teokseen.  Tekijä, Vaasa 1922
Sytykkeitä : kertomuksia ja kuvauksia Venäjän vallankumouksesta.  Tekijä, Vaasa 1923
Chlamydophora tridentata

| Chlamydophora tridentata |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Chlamydophora
Laji::  tridentata
Kaksiosainen nimi
 Chlamydophora tridentata  Ehrenb. ex Less. 
Synonyymit
  Balsamita tridentata Delile  Cotula tridentata (Delile) B.D.Jacks.  Matricaria tridentata Ball  Plagius uliginosus (Sm.) Lindl.  Tanacetum uliginosum Sm.  
Katso myös
   Chlamydophora tridentata Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chlamydophora tridentata on asterikasveihin kuuluva kasvi.
Kasvi kukkii maaliskuusta huhtikuulle, ja sen kukat ovat hermafrodiitteja. Kukan terälehdet ovat väriltään keltaiset.
Kasvia tavataan Välimeren ympäristössä ainakin Israelissa ja Kreikassa. Chlamydophora tridentata viihtyy niin suolaisilla kuin suolattomilla alueillakin. Israelissa kasvia tavataan muun muassa pensasmailla, puoliaroilla ja aavikoilla.
August Fredrik Palmfelt

August Fredrik Palmfelt
August Fredrik Palmfelt (4. syyskuuta 1767 Mikkeli – 20. huhtikuuta 1814 Tukholma) oli Ruotsin armeijan eversti, joka komensi prikaateja Suomen sodassa. Hänestä tuli lopulta venäläinen kenraalimajuri Haminan rauhan jälkeen. Hän myötävaikutti Hans Henrik Gripenbergin yliadjutanttina siihen, että Kainuussa tehtiin epäedullinen antautuminen Barclay de Tollylle. Palmfeltista tuli myöhemmin senaattori ja venäläinen kenraalimajuri.
Aiheesta muualla

August Fredrik Palmfelt Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Munro

Munro on Skotlannissa olevista yli 3 000 jalkaa (914,4 m) korkeista vuorista käytetty nimitys.
Pohjoisin Munro: Ben Hope
Munrojen historia

Skotlantilainen vuorikiipeilijä baronetti Sir Hugh Munro julkaisi vuonna 1891 Journal of the Scottish Mountaineering Club (SMC) -lehdessä listan "Tables giving all the Scottish mountains exceeding 3,000 feet in height", jossa hän luetteloi 538 skotlantilaista vuorenhuippua. Niistä hänen mielestään 283 oli erillisiä vuoria, jotka pian opittiin tuntemaan "Munroina". Loput 255 olivat hänen mielestään toissijaisia huippuja eli "Toppeja".
Munrojen kerääminen

Sir Hugh Munro ei koskaan käynyt kaikilla Munroilla. Ensimmäisenä kaikki vuoret kiipesi A. E. Robertson vuonna 1901. Tämän jälkeen Munrojen keräämisestä tuli suosittua brittiläisten kävelijöiden ja vuorikiipeilijöiden keskuudessa. 1980-luvun lopulla huippujen kiertämisestä tuli yleisesti suosittua, jollaisena se on yhä säilynyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Munro Wikimedia Commonsissa
Alajoki (Tervo)

| Alajoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Tervo
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tallusjärven valuma−alue (14.77)
Pinta-ala:  419,37 km²  
Järvisyys:  18,78 % 
Pääuoman pituus:  38 km 
Pääuoman osuudet:  Savikoski ←Hirvijärvi ←Talluskanava ←Tallusjärvi ←Liesjoki ←Liikkasenjoki ←Lukkaropuro ←Heinäjoki
Yhtyy:  Rautalammin reitti
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ahveninen, Harinka 
 :  62.9345°N, 26.8438°E
Laskupaikka:  Rasvanki, Harinka 
 :  62.9213°N, 26.8517°E
Läpivirtausjärvet:  Haringanlampi
Esteet:  pato, uittoruuhi
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  101,4 m  
Laskukorkeus:  97,9 m  
Korkeusero:  3,5 m
Pituus:  1,354 km  
Kaltevuus:  2,58 m/km
Keskivirtaama:  0,6 m³/s (MQ) 
Muuta
Alajoki on Pohjois-Savossa Tervon Haringalla sijaitseva 1,4 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa valuma-alueensa toisen lasku-uoman. Valuma-alueella on toinen lasku-uoma Savikoski, joka on valuma-alueensa pääuoma. Yläjuoksulla sijaitsee toinenkin Alajoki, joka on Saittajoen valuma-alueen  laskujoki Tallusjärveen.
Yleistä

Joki saa alkunsa Ahvenisen etelärannasta Kuivaniemen ja Jäsperinniemen väliin jäävästä lahdesta. Ensimmäiset 100 metriä se virtaa kahden penkereen välistä ja alittaa seututien 551. Sillan jälkeen joki tekee mutkan kohti kaakkoa, jossa se kohtaa säännöstelypadon. Siinä on joella pudotusta 2,9 metriä ja virtaa matalaan Haringanlampeen. Lampi on 500 metriä pitkä, ja joki jatkaa sen kaakkoispäästä laskien 300 metriä päästä Rasvankiin. Alimman uoman pudotus on vielä 0,60 metriä. Joen yli kulkee Karttulan ja Tervon välinen seututie 551. Myös joensuussa on silta, joka johtaa vapaa-ajan asunnolle.
Hydrologiaa

Tallusjärven valuma-alueen (14.77) pinta-ala on 419 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19 %. Vesihallituksen Koski-inventoinnissa ilmoitetaan kosken pudotukseksi 3,0 metriä, keskimääräiseksi kaltevuudeksi 2,6 metriä kilometrille ja joen keskivirtaamaksi (MQ) noin 0,6 kuutiometriä sekunnissa. Koskessa on toiminut vesimylly, jota ei enää ole. Joessa on ollut pato ilmeisesti tukinuittoa varten, josta on muistona ja nähtävyytenä uittoruuhi.
Vesistösuhteita

Alajoki sijaitsee Kymijoen vesistöalueessa (14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Tallusjärven valuma-alueella (14.77), jossa se muodostaa Ahvenisen–Hirvijärven alueella (14.771) pääuomasta haarautuvan pienemmän reitin alimman osuuden. Vesistöalueen tietoihin voi tutustua Savikosken artikkelista.
Historiaa

Joen yläjuoksulla on koski, jossa vesi putoaa noin kolme metriä. Vesihallituksen koski-inventoinnissa on maininta, että koskessa on toiminut vesimylly.
Yläjuoksulla sijainneen Tallusjärven vedenpintaa laskettiin 1860-luvulla 1,5 metriä vähentämään tulvista johtuvia haittoja lisäten samalla heinäntekomaita. Alapuolisten Hirvijärven ja Ahvenisjärven vedenpintaa alettiin säännöstelemään vuonna 1962 Savon maanviljelysinsinööripiirin tekemän järvenlaskusuunnitelman mukaisesti. Hankkeen tavoitteena oli maa- ja metsätalousmaan kuivattaminen. Säännöstelylupa myönnettiin asutushallitukselle, joka toimi aluksi hankkeen valtion edustajana, mutta myöhemmin se siirtyi Pohjois-Savon ELY-keskuksen tehtäväksi. Alkuperäisestä suunnitelmasta poiketen järvien vedenpinta laski vähävetisinä kausina liikaa ja tästä aiheutui virkistyskäytölle ja kalastukselle haittaa. Säännöstelyssä käytettiin Alajokeen rakennettua pohjapatoa, mutta samaan aikaan Savikoskessa vesi virtasi vapaasti. Niissä pyrittiin juoksuttamaan vettä yhteensä vähintään 0,4 kuutiometriä sekunnissa. Lupaehdoissa velvoitettiin avaamaan Alajoen pato, kun Ahvenisen vedenkorkeus kohosi kevättulvassa 101,30 metriin ja sulkea se, kun vedenpinta oli laskenut tämän jälkeen rajan 101,36 metriä alle. Pato avattiin seuraavan kerran vasta seuraavan kevättulvan aikana.
Toukokuun 1. päivänä 2002 otettiin käyttöön uusi säännöstelykäytäntö. Sen haltijana toimii Pohjois-Savon ELY-keskus. Alajoen padolle oli asennettu kauko-ohjattu padonsäätölaitteisto. Sen avulla säännösteltiin virtauksia kauko-ohjaluksella tarkemmin, jolloin vedenpinnan korkeudet pysyivät annetuissa rajoissa. Hirvijärven ja Ahvenisen vedenkorkeutta voidaan säännöstellä tarkemmin uudella pohjapadolla, joka rakennettiin Hirvikoskeen.
Komparaattori

Komparaattori eli vertailija on elektroninen piiri, joka vertailee kahden jännitteen tasoa toisiinsa. Ulostulona saadaan tieto kumman jännitelinjan jännite on suurempi. Komparaattorin annolla on kaksi tilaa, joko 0 (V− > V+) tai 1 (V− < V+). Tilojen jännitearvot määräytyvät kytkennän mukaan.
missä sgn on signum-funktio.
Takaisinkytkemätön operaatiovahvistin toimii komparaattorina
Takaisinkytkemätön operaatiovahvistin toimii komparaattorin tavoin. Kun positiivisen tulon V+ jännite on positiivisempi kuin negatiivisen tulon V−, operaatiovahvistimen lähtöjännite Vout nousee lähelle positiivista käyttöjännitettä VS+. Kun negatiivisen tulon jännite on positiiviseen tuloon vaikuttavaa jännitettä positiivisempi, lähtö laskee negatiivisen käyttöjännitteen VS−tuntumaan. Lisäkomponenttien avulla lähtöjännite on mahdollista muuttaa esimerkiksi logiikkatasoiseksi signaaliksi, jossa ykköstila on 5 V ja nollatila 0 V. Operaatiovahvistimella toteutettu komparaattori on kuitenkin suhteellisen hidas, koska se on suunniteltu vahvistinkäyttöön ja kaistanleveyttä on rajoitettu värähtelyn estämiseksi. Pelkästään komparaattorikäyttöön suunniteltu kytkentä on siis tarpeen suurilla taajuuksilla.
Mikäli komparaattori takaisinkytketään positiivisesti, saadaan aikaan hystereesi, jolloin lähtöjännite vaikuttaa vertailujännitteeseen sen mukaan, kummassa tilassa lähtö on. Komparaattori, jolla on hystereesiä, on nimeltään Schmitt-liipaisin.
Merisaukko

| Merisaukko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Näätäeläimet Mustelidae
Suku::  Merisaukot Enhydra  Fleming, 1828
Laji::  lutris
Kaksiosainen nimi
 Enhydra lutris  (Linnaeus, 1758) 
 Sinisellä merisaukon levinneisyysalue
Alalajit
 Enhydra lutris kenyoni  Enhydra lutris lutris  Enhydra lutris nereis 
Katso myös
   Merisaukko Wikispeciesissä   Merisaukko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Merisaukko (Enhydra lutris) on maailman pienin merinisäkäs. Sen hampaat, kallo ja turkki kertovat sopeutumisesta merielämään ja merestä saatavaan ravintoon.
Merisaukosta on käytetty myös seuraavia tieteellisiä nimiä, mutta ne ovat vääriä ja vanhentuneita: Enhydra lutris kamtschatica (Dybowski, 1922), Lutra gracilis (Bechstein, 1800), Lutra marina (Erxleben, 1777), Lutra stelleri (Lesson, 1827) ja Mustela lutris (Linnaeus, 1758). Nykyisin käytettävä nimi Enhydra lutris on myös Linnaeuksen antama vuonna 1758.
Koko ja ulkonäkö

Merisaukot ovat yksiä suurimmista näätäeläimistä, koiras voi painaa 22–45 kilogrammaa ja olla pituudeltaan 120–150 senttimetriä, mistä alle kolmannes on häntää. Naaraat ovat hieman pienempiä, 14–33 kilogrammaa ja 100–140 senttimetriä. Merisaukon pehmeä aluskarva on hienompaa ja tiheämpää kuin millään muulla eläimellä. Isokokoisilla aikuisilla voi olla jopa noin 100 000 karvaa neliösentillä. Tällainen pohjavilla pidättää ilmaa ja eristää tehokkaasti jäätävän kylmissä olosuhteissa, mikä on tärkeää, sillä merisaukolla ei ole suojaavaa rasvakerrosta eristeenään. Päällyskarva on ruskea tai punaruskea. Takajalat ovat pitkät, tassut leveät ja varpaiden välissä on räpylä. Etujalat ovat lyhyemmät ja niiden sormet sopivat tarttumiseen. Syvän ruskea turkki vaalenee molemmilla sukupuolilla päätä kohti. Poikasten vaaleanruskea tai säämiskänvärinen turkki tummuu vähitellen iän myötä.
Levinneisyys

Merisaukko asustaa Kuriilien saarilta Aleuttien kautta Alaskan rannikolle ulottuvalla alueella. Lisäksi sitä tavataan Kalifornian rannikolla. Pohjoisessa sen elinaluetta rajaa merijää, etelässä kelppilevän saatavuus noin 22. leveyspiirille asti. 1700- ja 1800-luvuilla metsästys hävitti merisaukot monilta alueilta. Merisaukkoa on nyttemmin palautettu luontoon Pohjois-Amerikassa ja Venäjällä.
Elinympäristö

Merisaukot elävät valtameren rannikolla kivikkoisen tai hiekkaisen merenpohjan päällä yleensä alle kilometrin päässä rantaviivasta. Tyypillisesti niiden elinalueella kasvaa laajoja kelppilevätiheikköjä.
Ravinto

Merisaukko syö rapuja, merisiilejä, meressä eläviä kotiloita, simpukoita, merikorvia, kaloja, kalmareita ja meritähtiä. Niiden hampaat sopivat kovakuoristen nilviäisten murskaamiseen. Yleensä ne tosin murskaavat kovakuoristen saaliseläinten kuoren vatsansa päällä käyttäen apuna merenpohjasta löytämiään kiviä. Tämä helpottaa niiden syömistä.
Muuta

Vuonna 2006 maailmassa arvioitiin elävän noin 108 000 merisaukkoa. Merisaukkoja on nähtävissä muun muassa tokiolaisessa eläintarhassa. Siellä on venäläinen merisaukko Mir (suom. Rauha) poikasensa kanssa. Merisaukkoja on myös Osakan akvaariossa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Merisaukko (Enhydra lutris)
iNaturalist: Merisaukko (Enhydra lutris)
Sea Otter (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Enhydra lutris (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Enhydra lutris:  Wikidata: Q41407  Wikispecies: Enhydra lutris  ADW: Enhydra_lutris  BOLD: 103566  CoL: 39TWB  EoL: 46559130  EUNIS: 17297  GBIF: 2433670  iNaturalist: 41860  IRMNG: 10198728  ITIS: 180547  IUCN: 7750  MDD: 1005842  MSW: 14001090  NatureServe: 2.102244  NCBI: 34882  Observation.org: 79951  OBIS: 242598  Open Tree of Life: 949676  Paleobiology Database: 46078  Paleobiology Database: 46078  SeaLifeBase: 69195  Species+: 7275  TSA: 6496  WoRMS: 242598 
Mustela lutris:  Wikidata: Q109646717  CoL: 44QXM  GBIF: 5218825  ITIS: 203540  ZooBank: A43A7CBC-9760-4208-881E-1D38E1273DFF
Ihme-nykytaidefestivaali

IHME-nykytaidefestivaalin logo
fi
Ihme-nykytaidefestivaali (vuosina 2009–2018), vuodesta 2019 lähtien IHME Helsinki on Taidesäätiö Pro Arten ylläpitämä nykytaiteen tilaajaorganisaatio, jonka toiminnan keskiössä on toteuttaa vuosittain uusi kansainvälisen taiteilijan tai taiteilijaryhmän taideteos julkisessa tilassa. Teostuotannon lisäksi Ihme tuottaa puheohjelmaa ja tapahtumia. Vuonna 2019 toteutetun organisaatiomuutoksen myötä Ihme Helsinki tuo toiminnassaan yhteen taiteen, tieteen ja ilmastotyön. Festivaalitapahtumasta luovuttiin vuoden 2018 jälkeen. Puheohjelmaa ja tapahtumia järjestetään nykyisin ympäri vuotta.
Ihme-nykytaidefestivaalin aikana tilausteoksen ympärille rakentui festivaalimuotoinen tapahtumakokonaisuus ja taidekasvatushankkeita. Teoksen äärellä koettua jatkoi kaikille avoin ja ilmainen festivaaliohjelma, joka koostuu muun muassa keskusteluista ja elokuvanäytöksistä. Ihme-koulu sisälsi taidekasvatusta ja yleisötyöprojekteja yhteistyössä koulujen ja muiden toimijoiden kanssa. Ihmeen järjestämiin tapahtumiin on vapaa pääsy.
Taidesäätiö Pro Arte haluaa edistää taidetta demokraattisessa yhteiskunnassa, tärkeänä osana ihmisten elämää ja arkea. Sen tarkoituksena on edistää kuvataiteen asemaa ja näkyvyyttä sekä kehittää yleisösuhdetta ja saavutettavuutta. Säätiön toiminta on kansainvälistä ja suunnattu kaikille kulttuurista kiinnostuneille. Säätiön asiantuntijatyöryhmä vastaa tilausteoksen toteuttavan taiteilijan valinnasta sekä toiminnan kehittämisestä. Vuoteen 2019 saakka työryhmään kuuluivat Tuula Arkio (pj.), Leevi Haapala, Hanna Johansson, Paula Toppila ja Timo Valjakka. Nykyisessä asiantuntijatyöryhmässä toimivat Hanna Guttorm, Maria Lind, Antti Majava, Ute Meta Bauer ja Paula Toppila työryhmän puheenjohtajana. Taidesäätiö Pro Arten ja IHME Helsingin toiminnan mahdollistavat vuosina 2023-2025 Saastamoisen säätiö, Koneen Säätiö ja Abakanowicz Arts and Culture Charitable Foundation.
Vuosittain Ihme-teos, -festivaali, -koulu ja julkaisu

Taidesäätiö Pro Arte kutsuu vuosittain yhden kansainvälisen taiteilijan tai taiteilijaryhmän toteuttamaan IHME Helsinki -teoksen julkiseen tilaan. Teoksen toteutustapa, muoto ja sijainti määritellään valitun taiteilijan kanssa.
Ihme-nykytaidefestivaalin aikana Ihme-teoksen teemoihin liittyvän puheohjelman tarkoituksena oli lisätä kiinnostusta kuvataiteeseen ja kehittää sen yleisösuhdetta. Puheohjelmaan sisältyi puheenvuoroja ja keskustelua Ihme-teoksen teemoista ja muista ajankohtaisista aiheista, elokuvia ja muuta vuosittain vaihtelevaa tarjontaa musiikista työpajoihin. Puhujavieraita olivat Ihme-teoksen tekijän lisäksi taiteilijat sekä eri alojen tutkijat ja muut toimijat.  Osallistuminen kaikkeen ohjelmaan on ilmaista.
Festivaalin julkaisut dokumentoivat vuosittaisen festivaalin tapahtumat digitaalisena verkkojulkaisuna.
Festivaalivuosina toteutettu Ihme-koulu sisälsi taidekasvatusohjelmaa ja työpajoja. Festivaali teki yhteistyötä Helsingin kaupungin nuorison palvelukokonaisuuden, oppilaitosten ja yliopistojen kanssa ja tuottaa ohjelmakokonaisuuksia erilaisille kohderyhmille avatakseen nykytaiteen sisältöjä. Taidekasvatusohjelman puitteissa toteutettiin Ihme-teokseen liittyvä virike- ja opetusmateriaali kouluille.
Vuonna 2019 Taidesäätiö Pro Arte päätti luopua vuosittaisen teoksen yhteyteen järjestettävästä festivaalista ekologisista syistä johtuen. Ihme-nykytaidefestivaali muuttui IHME Helsinki -nykytaideorganisaatioksi, joka jatkoi vuosittaisten julkisten taideteosten toteuttamista. Julkiseen tilaan syntyvät vuosittaiset IHME Helsinki -teokset tuovat yhteen taiteen ja tutkitun tiedon luodakseen näkemyksiä ilmasto- ja ympäristökriisiin sekä edistääkseen ympäristökriisin ratkaisemiseen tarvittavaa kulttuurin muutosta. Teostuotantoa täydentävät erilaiset pienemmät tapahtumat, kuten keskustelutilaisuudet, elokuvanäytökset, lukupiirit ja työpajat ympäri vuoden.
Festivaali vuosittain 2008-2018 > Kutsu osallistua teokseen 2008

Ensimmäinen Ihme-editio oli brittiläisen kuvanveistäjän Antony Gormleyn sanomalehti-ilmoitus. Editio ilmestyi Helsingin Sanomissa ja Metro-lehdessä 28.3.2008 sekä Hufvudstadsbladetissa 29.3.2008. Sanomalehti-ilmoitus tiedotti Taidesäätiö Pro Artesta sekä kutsui lukijat osallistumaan seuraavana vuonna toteutettuun Gormleyn Ihme-teokseen.
Festivaali vuosittain 2008-2018 > Ihme 0 2008

Taidesäätiö Pro Arten ensimmäinen tuotanto oli taiteilijoiden elokuvista ja videoista koostunut Ihme 0. Kokonaisuus esitettiin elokuvateatteri Bio Rexissä 29.3.2008. Tapahtuma on dokumentoitu digitaaliseen julkaisuun.
Festivaali vuosittain 2008-2018 > 2009: Savi ja kollektiivinen keho ja taiteen tekeminen

Ensimmäisen Ihme-teoksen taiteilija oli brittiläinen kuvanveistäjä Antony Gormley Helsingin Kaisaniemen kentälle sijoittuneella teoksella Savi ja kollektiivinen keho. Teos toteutui kahdessa jaksossa. Ensimmäisen jakson kuluessa yleisö sai käydä kuplahallissa katsomassa koskematonta savikuutiota 22.3.-24.3.2009. Toisen jakson aikana 25.3.-3.4.2009 yleisöllä oli mahdollisuus työstää savea. Työskentely tapahtui neljän tunnin jaksoissa ja siihen oli mahdollisuus yhteensä noin 2000 osallistujalla. Lopputulos oli esillä 4.4.-7.4.2009 välisenä aikana ja sitä kävi katsomassa yhteensä 3769 henkilöä.
Ensimmäiset Ihme-päivät järjestettiin 3.-5.4.2009 Vanhalla Ylioppilastalolla Helsingissä. Ihme-päivien teemoina olivat kysymykset: ketkä taidetta tekevät ja kenelle taidetta tehdään.
Ihme-editio 2009 oli kuvataiteilija Susan Philipszin teos After Closedown, jonka ensiesitys tapahtui Yle Teemalla 24.9.2009. Elokuvista Uhrijuhla ja Rosemaryn painajainen peräisin olevat laulut kuultiin Teemalla taiteilijan itsensä laulamana. Kuvaruutu oli esityksen ajan musta. Teos nähtiin kanavalla kahden viikon ajan illan viimeisenä ohjelmana. Ihme-teos 2009 ja festivaali on dokumentoitu digitaaliseen julkaisuun.
Festivaali vuosittain 2008-2018 > 2010: Kun päivä laskee ja ääni taideteoksena

Vuoden 2010 Ihme-teos oli kuvataiteilija Susan Philipszin suunnittelema ääni-installaatio Kun päivä laskee. Teoksessa taiteilija esitti ilman säestystä Sibeliuksen Sydämeni laulun, joka on sävelletty Aleksis Kiven samannimiseen runoon. Teos oli esillä Helsingin Rautatieaseman keskushallissa 12.3.-11.4.2010 ja se oli kuultavissa päivittäin kello 15-23 välisenä aikana.
Ihme-päivien 2010 teemoja olivat teemoja olivat ääni taideteoksena ja taide julkisessa tilassa. Päivät järjestettiin 26.-28.3.2010 Vanhalla Ylioppilastalolla Helsingissä.
Ihme-editio 2010 oli Superflexin Free Shop, jolloin kaikki kaupasta ostettava on asiakkaalle ilmaista. Free Shop toteutui Helsingissä ajanjaksolla syyskuu 2010 - maaliskuu 2011. Ihme-teos 2010 ja festivaali on dokumentoitu digitaaliseen julkaisuun.
Festivaali vuosittain 2008-2018 > 2011: Eläköön nykyaika ja kaupunkisuunnittelu

Tanskalaisen Superflex-ryhmän Ihme-nykytaidefestivaalille laatima tilausteos oli elokuva ja veistos Eläköön nykyaika Stora Enson talon edessä Helsingissä 23.3-2.4.2011. Elokuva esitettiin Kauppatorilla 40 m²-kokoiselta LED-taululta siten, että alkuperäisen talon näki yhtä aikaa elokuvan rakennuksen kanssa. Elokuvan kesto oli kymmenen vuorokautta ja se oli katsottavissa ympäri vuorokauden. Elokuva on yksi maailman pisimmistä elokuvista.
Ihme-päivillä 1.-3.4.2011 teemat liittyivät kaupunkiin, kaupunkisuunnitteluun ja tulevaisuuteen. Ihme-teos 2011 ja festivaali on dokumentoitu digitaaliseen julkaisuun.