stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Watchman Nee
Oppikäsitys, elämä ja toiminta

Neen mukaan kirkko Kristuksen ruumiina oli yksinkertaisesti laajennus ja ilmaisu ylösnousseesta Kristuksesta. Tämän ajatuksen mukaan hän palveli ylösnousseessa Kristuksessa mutta myös rakensi Kristuksen ruumista toiminnallaan. Hän korosti, että mikä ei ole ylösnoussutta Kristusta, ei edusta kirkkoakaan ja on vieras elementti Kristuksen ruumiissa. Tämän ajatuksen mukaisesti hän koki kutsumuksessaan olevan kaksi osaa: Jeesuksesta todistaminen ja paikallisten seurakuntien perustaminen.
Neen terveys oli usein huono, ja hän sairasti muun muassa tuberkuloosia. Kolmenkymmenen vuoden iässä vuonna 1934 hän avioitui Charity Changin kanssa. Pariskunnalla ei ollut lapsia. Vanhemmiten hän kärsi kroonisista vatsavaivoista ja angina pectoris -sydänoireista. Nee koki myös eri seurakuntien hengellistä vastustusta, koska hän opetti, että eri suuntaukset ovat pahasta, koska ne hajottavat Kristuksen ruumista eli seurakuntaa kokonaisuutena. Hänen toimintaansa vastustavat tahot levittivät hänestä huhuja, joista hän itse totesi: "Huhujen mukaisen Watchman Neen tuomitsisin itsekin." Häntä rasittivat myös vastakääntyneiden seurakuntalaiset kypsymättömyys ja inhimillinen vajavaisuus. Hän itse piti kärsimyksiään myös lähteenä "syvempään hengelliseen ilmestykseen Jumalasta".
Hän toimi kahdeksalla eri tavalla: julistaen evankeliumia, opettaen Raamattua, matkustaen, tavaten ihmisiä, palvellen ihmisiä, pitäen kokouksia, kouluttaen ihmisiä ja julkaisemalla hengellistä kirjallisuutta.
Neen läheisin työtoveri oli Witness Lee -niminen baptisti. Heidän yhteistyönsä alkoi 1932. Lee muutti Shanghaihin 1934 voidakseen työskennellä enemmän Neen kanssa. Hän muun muassa toimitti Neen julkaisua The Christian 1934–1940 ja oli hänen best maninsa tämän avioituessa. Vuonna 1949 Nee lähetti Leen ja ryhmän muita Taiwanille jatkamaan lähetystyötä.
Loppuvuodet

Kommunistinen hallinto pidätti ja vangitsi Watchman Neen maaliskuussa 1952, ja hänet tuomittiin viideksitoista tai kahdeksikymmeneksi vuodeksi vankeuteen 1956 vakoilusta syytettynä. Nee menehtyi vankilassa 30. toukokuuta 1972. Hänen vankeusaikanaan vain hänen vaimonsa sallittiin vierailla hänen luonaan. Vankilan sensuuri ei sallinut hänen mainita Jumalaa kirjeissä ja hän kuoli inhimillisesti katsottuna kurjuudessa ja nöyryytettynä. Hänen kuolemastaan ei tiedotettu heti omaisille ja hänelle ei pidetty hautajaisia, vaan hänen ruumiinsa poltettiin krematoriossa 1. kesäkuuta 1972. Hänen vaimonsa oli kuollut puoli vuotta aiemmin. Neen vanhin sisko vastaanotti Neen tuhkan ja hänet on haudattu yhdessä vaimonsa kautta Kwanchaon kaupunkiin Zhejiangin provinssissa, joka oli heidän kotikaupunkinsa. Toukokuussa 1989 Neen ja hänen vaimonsa tuhka siirrettiin kristitylle hautausmaalle Shiangshaniin Kiangsun provinssiin.
Vaikutus

Neen "Pieni lauma" -liikkeen suuruutta on vaikea arvioida, koska Nee itse piti kääntyneiden tilastointia "lihallisena" toimintana, eikä jäsenmääriä laskettu. Hänen perustamansa kirkkoon ei voinut myöskään liittyä muodollisesti.
Vuonna 1949 Neen perustamia seurakuntia arvioitiin olleen noin 500, joissa oli noin 70 000 jäsentä, kun taas erään toisen lähteen mukaan yksinomaan Zhejiangin provinssissa olisi ollut 362 jumalanpalveluspaikkaa, joissa olisi ollut noin 39 000 jäsentä. Lukujen valossa Neen "pieni lauma" olisi kattanut 15–20 % protestanttisista kistityistä maassa ja ollut suurin yksittäinen tunnustuskunta. Vuonna 1956 seurakuntia on arvioitu olleen tuhansia, jolloin "pieni lauma" olisi ollut suurin kristitty ryhmä Kiinassa. Neen vaikutuksen laajuutta Kiinan nykyiseen, kodeissa kokoontuvaan "maanalaiseen" seurakuntaliikehdintään lienee mahdotonta arvioida tarkasti, mutta sen uskotaan olevan huomattava.
Suomennettuja teoksia

Apostolinen lähetystyö: lähetystyömme tarkastelua Uuden Testamentin valossa.  (suom. Eero V. Koskinen)  Pietarsaari:  Kaikille luoduille, 1940.  OCLC:58174264
Elämän rikkaus Kristuksessa (The Normal Christian Life).  (suom. Vilho Kolho, myöh. 3 painosta lisää mm. Ensio Lehtonen)  Helsinki:  Kuva ja Sana, 1961.  ISBN 9519072861  OCLC:58017546
Hengen vapautus.  (suom. Tapio Nousiainen)  Tampere:  Ashram tuki, 1968.  OCLC:57941719
Niin kuin Hän.  (suom. Ulla Kotkavaara)  Kalajoki:  Lähetys Ystävä, 1974.  ISBN 9519444092
Mitä minä tekisin?  (suom. Ulla Kotkavaara)  Kalajoki:  Lähetysystävä, 1977.  ISBN 9519444009
Istu, vaella, seiso: Efesolaiskirjeen tarkastelua.  (suom. Pekka Nieminen)  Hämeenlinna:  Päivä, 1978.  ISBN 951622198X
Armopöytä on katettu.  (suom. Olli Palen)  Helsinki:  Kuva ja Sana, 1979.  ISBN 9519073663
Paikalliset seurakunnat.  Helsinki:  Elämän virta, 1982.  ISBN 9783880830813
Päivä kerrallaan.  (suom. Pekka Nieminen)  Jyväskylä:  Päivä, 1982.  ISBN 9516222730
Haaskaus.  Kalajoki:  Lähetysystävä, 1985.  ISBN 9519444238
Sielun piilevä voima (The Latent Power of the Soul).  (suom. Tapio Nousiainen)  Jyväskylä:  Päivä, 1991.  ISBN 951-622-522-5
Tuomittu kosmos.  (suom. Jouko Tiainen, myös Ulla Kotkavaaran suomentamana Lähetysystävän kustantamana 1975)  Rauma:  LY-kustannus, 1996.  ISBN 952-9822-14-6
Kutsuttuna kuulumaan (Called to Commitment).  (suom. Hanna Utti)  Jyväskylä:  Päivä, 1999.  ISBN 951-622-911-5
Hengellinen ihminen (The spiritual man) 1-3.  (suom.Marjut Mäntyjärvi )  Pietarsaari:  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2005.  ISBN 952-5114-52-X
Hengellinen auktoriteetti (Spiritual authority).  (suom.Marjut Mäntyjärvi )  Pietarsaari:  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2007.  ISBN 978-952-5114-68-3
Jumalan palvelijan luonne (Character of God`s workman).  (suom.Marjut Mäntyjärvi )  Virrat:  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2008.  ISBN 978-952-5114-76-8
Hengellisiä harjoituksia (Spiritual Exercise).  (suom.Marjut Mäntyjärvi )  Virrat:  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2009.  ISBN 978-952-5114-95-9
Palvelu hengessä (Serve in spirit).  (suom.Marjut Mäntyjärvi )  Virrat:  Kristillinen kirja- ja musiikkikustannus, 2010.  ISBN 978-952-5866-19-3
Aiheesta muualla

www.watchmannee.org (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Lars Nevanlinna

| Lars Theodor Nevanlinna> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1850 Hamina
Kuollut: 5. toukokuuta 1916 (66 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  Opettaja
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsin kieli
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lars (Lauri) Theodor Nevanlinna, vuoteen 1906 Neovius, (21. huhtikuuta 1850 Hamina – 5. toukokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen opettaja, matematiikan opetuksen uudistaja ja suomenkielisen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä. Hänen kirjoittamiaan matematiikan oppikirjoja käytettiin Suomen oppikouluissa 1900-luvun alussa useiden vuosikymmenien ajan, ja hänen kehittämänsä pikakirjoitusjärjestelmä vakiintui ainoaksi suomenkieliseksi järjestelmäksi.
Elämä ja ura

Neovius syntyi Haminassa vuonna 1850. Hänen isänsä Edvard Engelbert Neovius oli Haminan kadettikoulun matematiikan ja topografian opettaja. Äiti Elise Krogius kuului varakkaaseen ruotsinkieliseen laivanvarustajasukuun. Perheeseen syntyi yhdeksän lasta, joista Lars oli toiseksi vanhin.
Isänsä ja vanhemman veljensä tavoin Neovius meni Haminan kadettikouluun, josta hän valmistui 1868 ja palveli Henkikaartin Volynian rykmentissä Varsovassa vuoteen 1871, jolloin hän erosi palveluksesta aliluutnanttina. Tämän jälkeen hän lähti opiskelemaan Sveitsiin Zürichin polytekniseen kouluun yhdessä veljensä Edvard Neoviuksen kanssa, mutta palasi jo vuoden jälkeen takaisin Suomeen.
Neovius opiskeli matemaattisia aineita, valmistui filosofian kandidaatiksi 1873 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1884. Hän toimi Helsingin ruotsalaisessa reaalilyseossa matematiikan ja fysiikan opettajana vuodesta 1872, ja myöhemmin myös saksan opettajana. Vuonna 1902 hänet nimitettiin kouluhallituksen ylitarkastajaksi, ja toimi siinä tehtävässä vuoteen 1913. Töidensä ohessa hän julkaisi useita matematiikan oppikirjoja.
Neovius kehitti suomenkielisen pikakirjoitusjärjestelmän 1870-luvulla, järjesti pikakirjoituskursseja ja julkaisi pikakirjoituksen oppikirjan. Hän toimi Suomen Pikakirjoittajayhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1905 aina kuolemaansa saakka.
Neovius meni naimisiin Anna Lovisa Kristina von Törnen kanssa vuonna 1874. Heillä oli neljä lasta joista yksi oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos Soini Nevanlinna.
Pikakirjoitusjärjestelmän kehittäminen

Vuonna 1873 senaatti lupasi palkinnon pikakirjoituksen kehittämisestä suomen kielelle. Tuolloin valtiopäivillä käytettiin pikakirjoitusta ainoastaan ruotsinkielisten puheiden muistiin merkitsemiseen, ja talonpoikaissääty oli tehnyt anomuksen suomenkielisestä pikakirjoituksesta. Neovius oli oppinut pikakirjoituksen kadettikoulussa ja tutustunut saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän puolalaiseen sovitteeseen. Hän kehitti samasta saksan kielelle tehdystä järjestelmästä suomenkielisen version ja voitti senaatin lupaaman palkinnon vuoden 1874 lopussa, kehitettyään järjestelmää neljä vuotta. Järjestelmä otettiin käyttöön vuosien 1877–1878 valtiopäivillä, jolloin ensimmäistä kertaa myös suomenkieliset puheet kirjoitettiin muistiin.
Ensimmäisen pikakirjoituskurssinsa Neovius järjesti 1874, ja ensimmäisen oppikirjansa Opastus suomalaiseen pikakirjoitukseen hän julkaisi 1876. Kirjasta otettiin kuitenkin vain pieni painos, lähinnä kurssien oppilaita varten, ja laajempipainoksinen Oppikirja suomalaisessa pikakirjoituksessa julkaistiin vuonna 1883. Kirjan myöhempiä painoksia julkaistiin myös nimellä Pikakirjoituksen oppikirja.
Opettajana

Neovius aloitti matemaattisten aineiden opettajana vuonna 1872 vastaperustetussa Helsingin ruotsalaisessa reaalilyseossa. Vanhemman opettajan virkaan hänet valittiin 1874. Neovius opetti myös saksaa vuosina 1875–1884 ja toimi koulun vt. rehtorina vuosina 1889–1991. Neovius oli innostunut opettamisesta, ja hän antoi koulun ulkopuolella hyvin edulliseen hintaan yksityistunteja analyyttisessä geometriassa ja pikakirjoituksessa.
Koulun alkuvuosikymmenten toimintaa väritti opettajien välinen riitely. Koulun ensimmäisenä rehtorina toimi Karl August Theodor Crusell, jonka välit Neoviuksen kanssa olivat heikot. Neovius veti päättäväisesti tiukkaa linjaa arvosanojen antamisessa, eikä suostunut Crusellin vaatimalle lempeämmälle linjalle, mikä ilmeisesti oli alkusyy miesten huonoihin väleihin. Kun kouluhallitus teki syksyllä 1888 tarkastuksen kouluun pienentyneiden oppilasmäärien takia, Neovius pyrki sysäämään ongelmat kokonaan Crusellin syyksi. Hän myös uhkasi haastaa Crusellin oikeuteen.
Crusell joutui 1880-luvun lopulla taloudellisiin vaikeuksiin, ja niiden sekä riitelyiden aiheuttaman arvovallan menettämisen jälkeen hän jäi ensin virkavapaalle ja sitten erosi rehtorin tehtävästä. Crusellin jälkeen Neovius valittiin vt. rehtoriksi. Heti Neoviuksen rehtorinkauden alussa sattui kurinpidollisia tapauksia, joita käsiteltiin julkisesti lehdistössä. Muutamille oppilaille oli annettu pienehköistä rikkeistä ankaria rangaistuksia, mistä Nya Pressen -lehti ryhtyi voimakkaasti syyttämään Neoviusta. Kouluhallitus puuttui tapaukseen, ja Neovius sai asiasta vakavan huomautuksen. Jonkin aikaa tämän jälkeen kurinpidollinen linja näytti toimivan, mutta ongelmia tuli myöhemmin uudestaan. Neovius luopui rehtorin tehtävästä syyskuussa 1891, mutta jatkoi edelleen matematiikan ja fysiikan lehtorina.
Matematiikan oppikirjat ja opetuksen uudistaminen

Neovius-Nevanlinnan mielenkiinto kohdistui sekä opettajana että kouluhallituksen tarkastajana matematiikan opetuksen uudistamiseen. Koulutyön ohessa hän kehitti uudenlaista matematiikan oppikurssia, ja vuosina 1901–1913 julkaistiin yhtenäinen oppikirjasarja, jossa hän pyrki esittämään matematiikan oppimäärän tieteellisten periaatteiden mukaan järjestetyssä muodossa, joka kehittäisi oppilaita tieteelliseen ajatteluun. Kirjat tulivat käyttöön suurimpaan osaan Suomen oppikouluista. Kirjojen myöhempiä painoksia toimittivat Larsin veli Otto Nevanlinna sekä tämän kuoltua Oton poika Rolf Nevanlinna. Kirjoja pidettiin johdonmukaisina mutta vaativina. Uusia, helpompina pidettyjä kirjoja ilmestyi 1930-luvulla, ja vähitellen ne alkoivat syrjäyttää Neovius-Nevanlinnan kirjoja.
Fennomania

Lars Neovius sai kansallisen herätyksen ollessaan nuorena upseerina Puolassa, ja alkoi opiskella suomen kieltä. Hän oli perustamassa Suomalaisen kansakoulun ystävät -nimistä yhdistystä vuonna 1889 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 20 vuotta, kunnes vuonna 1909 vetäytyi yhdistyksen toiminnasta heikentyneen terveytensä vuoksi. Yhdistys pyrki edistämään suomenkielisten kansakoulujen perustamista erityisesti ruotsinkielisille seuduille.
Pikakirjoittajayhdistyksessä kieliriidat nousivat esiin puheenjohtajan vaalissa vuonna 1905. Tuolloin Neovius-Nevanlinna valittiin puheenjohtajaksi äänestyksen jälkeen, mutta yhdistyksen ruotsinkieliset eivät hyväksyneet valintaa, vaan useimmat heistä erosivat ja perustivat oman Gabelsberger-nimisen yhdistyksen.
J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906, jolloin tuhannet suomalaiset suomalaistivat nimiään, otti Neovius käyttöön suomenkielisen Nevanlinna-sukunimen yhdessä veljensä Otto Nevanlinnan ja kahden pikkuserkkunsa kanssa.
Neovius-Nevanlinnan veljenpoika Rolf Nevanlinna kuvaa muistelmissaan setäänsä järkähtämättömäksi periaatteen mieheksi, josta ei puuttunut fanaattisuuttakaan, ja joka ajautui kiivaisiin väittelyihin joidenkin matematiikan pedagogien kanssa.
Teoksia

Opastus suomalaiseen pikakirjoitukseen, 1876
Oppikirja suomalaisessa pikakirjoituksessa, 1883
Om komplexa tals användning i geometrin, 1884 (väitöskirja)
Härledning av formlerna för plana trianglars upplösning, 1888
Proportionslära för läroverkens behof, 1892
Anteckningar i geodynamik, 1896
Elementarkurs i algebra I, 1898
Om figurers likformighet, 1900
Verranto-oppi, 1902
Alkeisgeometrian oppikirja I–II, 1902
Elementarkurs i geometri, 1903
Algebran oppikirja I–II, 1908–1910
Trigonometria, 1911
Sepsi-78

Sepsin vuoden 2007 maalipörssin voittaja Edu on pelannut Veikkausliigaa KuPS:ssa.
Sepsi-78 on Seinäjoella toimiva jalkapalloseura. Se pelasi pääsarjassa kolme vuotta peräkkäin 1980-luvun alussa. Viimeinen kausi, jolloin seura on pelannut edustusjoukkuejalkapalloa (2014 mukaan lukien) on vuonna 2011 (Vaasan piirin Kutonen).  Seuran virallinen nimi kokonaan on Jalkapalloseura Sepsi-78. Sepsi-78:n edeltäjä perustettiin vuonna 1930 nimellä Seinäjoen Palloseura eli SePS, mistä on johdettu nykyisen seuran nimi. Nimi jouduttiin muuttamaan, kun SePS meni konkurssiin vuonna 1977. Perustettaessa SePS:n lajeihin kuului jalkapallon lisäksi myös jääpallo. SePS:n tilalle perustettu Sepsi-78 pelasi kaudella 2007 jalkapallon Kakkosen C-lohkossa. Kakkoseen se nousi kaudeksi 2005. Viime vuosikymmeninä Sepsi on kunnostautunut "hissijoukkueena" Suomen kolmannen ja neljännen sarjatason välillä. Vuonna 2007 Sepsi-78:n edustusjoukkue yhdistyi TP-Seinäjoen vastaavan kanssa Seinäjoen Jalkapallokerhoksi, joten Sepsi panostaa nykyisin lähinnä juniorityöhön. Yhdistymisen jälkeen uutena edustusjoukkueena jatkoi Vitosessa pelannut seuran entinen kakkosjoukkue, joka putosi kaudeksi 2009 Kutoseen. Sepsillä oli vuonna 2008 noin 200 junioria, kun kolme vuotta aiemmin niitä oli ainoastaan 70. Vuonna 2010 Sepsissä pelasi noin 250 pelaajaa.
Historia > Alkutaival

(1930–1961)
Seinäjoen Palloseura eli lyhyemmin SePS perustettiin vuonna 1930 helmikuun 17. päivänä. Perustajana toimi 13 palloilumiestä. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin voimistelunopettaja Niilo Joutsenlahti ja sihteeriksi Veli Kaakinen. Samalla lajeiksi päätettiin jalkapallo ja jääpallo. Pari ensimmäistä vuosikymmentä seura panostikin pääasiassa jääpalloon. Se pelasi tuolloin jääpallon Suomisarjassa ja jopa Mestaruussarjassa. Pääsarjajääpalloa Seinäjoella nähtiin yhteensä seitsemän kauden ajan vaihtelevin tuloksin. Tosin jalkapallossakin seuralla oli menestystä. Jo vuonna 1933 maan pääsarjassa pelannut Vaasan Palloseura kävi pelaamassa SePS:aa vastaan näytösluonteisia propagandaotteluja. Ensimmäisen kerran SePS pelasi Suomen jalkapallon toiseksi korkeimmalla sarjatasolla eli II-divisioonassa vuonna 1945, jolloin se sijoittui oman lohkonsa kuudenneksi. Kaudella 1946–1947 SePS oli jo II-divisioonan pohjoislohkon viides.
Seinäjoen Palloseura kävi vuonna 1947 pelimatkalla Ruotsissa. Samana vuonna SePS voitti jääpallossa Suomensarjan pohjoislohkon voittamalla kaikki kolme otteluaan. Niinpä se nousi Mestaruussarjaan. Nousun kannalta ratkaisevassa ottelussa kaatui Vaasan Palloseura Seinäjoen kapeikolla lukemin 6–2. Mestaruussarjan länsilohkossa SePS kukisti muiden muassa Helsingin Hukat. Kaudella 1947–1948 seura jäi jalkapallossa lohkonsa seitsemänneksi ja putosi alasarjoihin yli vuosikymmeneksi. Tammikuussa 1949 Seinäjoen Palloseura ry. rekisteröitiin yhdistysrekisteriin. Jääpallossa Mestaruussarjasta pudonnut joukkue otti jälleen vuonna 1952 Suomensarjan lohkovoiton voittamalla kaikki ottelunsa. Tärkein voitto oli toiseksi tulleen VPS:n kaataminen 2–0. Vuonna 1956 seura oli lohkonsa toinen tasapisteillä lohkon voittaneen VPS:n kanssa. Ratkaiseva oli ensimmäinen ottelu uudenvuodenpäivänä. Siinä SePS pelasi 3–3 tasapelin VPS:n kanssa kärsien kauden ainoan pistemenetyksensä. Niinpä VPS meni jatkokarsintaan paremman maalieronsa turvin.
Jalkapallon alasarjoissa SePS pelasi paljon paikallisotteluita. Muun muassa 1959 se pelasi piirisarjassa paikallispelejä kahdenkin seinäjokelaisen seuran kanssa ja jäi lohkonsa viimeiseksi. Samaisena vuonna SePS luovutti hallisarjassa. Kaudella 1960 SePS sai makoisan voiton pudotettuaan paikallisvastustaja TP-Seinäjoen Suomen Cupista heti ensimmäisellä kierroksella Pennasen ja Lundellin maaleilla. Lopputulos oli 1–2. Vuodelta 1961 mainittakoon, että SePS pelasi kauden päätösottelun paikallisvastustaja Sisua vastaan 387 katsojan edessä. Paikkana oli jo tuolloin SePS:n kotikenttänä toiminut Seinäjoen keskuskenttä. SePS voitti ottelun lopulta lukemin 3–1.
Historia > Eurocupit ohi suun

(1977–1979)
Vuonna 1977 seura sijoittui sarjassa seitsemänneksi, mutta pääsi jälleen Suomen Cupin loppuotteluun. Siinä se hävisi Olympiastadionilla 2134 katsojan edessä Hakalle lukemin 3–1. Sepsin johtomaalin iski Tapio Haavisto kymmenennellä minuutilla. Johto ei kuitenkaan kauan kestänyt ja jo 19. minuutilla Haka meni rangaistuspotkusta 2–1 johtoon. Matkalla välieriin SePS oli pudottanut FoBK:n, RPallon, KaPan ja OTP:n. Välierässään se kukisti Mikkelin Palloilijat niukasti 1–0. Sarjassa SePS keräsi kotiotteluihinsa yhteensä 5429 katsojaa. Yleisökeskiarvo oli 493 ja paras kotiottelun yleisömäärä oli 762, joka tuli MyPaa vastaan. Seuran sisäisen maalipörssin voiton jakoivat Heikki Hyysalo ja Risto Ikola kuudella maalillaan. Näin ollen maalipörssiä aiemmin hallinnut Pentti Toivola jäi neljällä maalillaan jaetulle kolmannelle sijalle yhdessä Reino Vaiston kanssa. Toivola vaihtoikin kauden päätteeksi joukkuetta ja siirtyi paikallisvastustajaan Sisuun.
Heikon talouden seurauksena SePS meni bingohallinsa mukana konkurssiin ja sen tilalle perustettiin Seinäjoen Sepsit ry. nimellä toimiva yhdistys ja edustusjoukkueen nimeksi vaihtui Sepsi-78. Kaudella 1978 seura oli kolmas I-divisioonassa kuten toiseksi korkeimman sarjatason nimi silloin kuului. Sepsi-78:lla oli edellisvuoden cupin finaalipaikan ansiosta mahdollisuus päästä Euroopan kentille kaudeksi 1978–1979; Suomen Cupin voittanut Haka sai Suomen mestaruutensa ansiosta paikan Mestarien cupiin, joten Cup-voittajien cupin paikka kuului finaalin hävinneelle seuralle. SePS oli kuitenkin mennyt konkurssiin, eikä Sepsi-78:aa ollut vielä ehditty perustaa ennen maaliskuuta, jolloin euroturnaukseen olisi pitänyt ilmoittautua. Näin ollen Seinäjoella ei ole milloinkaan pelattu eurocupien otteluita. SePS:n ja Sepsi-78:n päävalmentajana ainakin kaudet 1970–1978 toimi Kalle Jaskari.
Kaudella 1979 I-divisioonan neljä parasta aiemman kahden sijasta pääsivät alkusarjasta jatkoon, joten Sepsin kolmas tila toi paikan SM-karsintasarjassa. Tosin vain maalieron turvin, sillä sarjan viidenneksi jäänyt GBK keräsi Sepsin tavoin 28 pistettä. Karsintaan Sepsi-78 sai kaksi lähtöpistettä. Joukkue nappasi myös kaksi voittoa ja neljä tasapeliä häviten ainoastaan yhden ottelun. Niinpä kymmeneen pisteeseen päässyt Sepsi sijoittui karsinnan neljänneksi ja oli viimeinen, joka lunasti paikan SM-sarjaan seuraavaksi kaudeksi. Alkusarjan maalikuninkuuden jakoi tuolla kaudella Sepsin Hannu Rajaniemi, joka iski yhteensä 15 kertaa pallon maaliin. Samaan pääsi RoPS:n Tuomo Hakala, joka voitti lopulta virallisen maalikuninkuuden saatuaan tehdä maaleja alemmassa jatkosarjassa helpompia vastustajia vastaan Sepsin pelatessa kovatasoisempaa SM-karsintasarjaa. Sepsi pelasi kauden hyvin eikä hävinnyt sarjan aikana yhtään kotiottelua. Suomen Cupissa seuralla ei noihin aikoihin mennyt yhtä hyvin joukkueen hävittyä 250 katsojan edessä LappBK:lle 3–1 jo ensimmäisellä kierroksella. Ainakin 1970- ja 1980-luvuilla SePS:n ja Sepsi-78:n reservijoukkueen nimi oli Sepsit.