stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansanhumanismin ABC

| Kansanhumanismin ABC |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aaro Vaismaa (toim.)
Genre:  humanismi
Kustantaja:  Suomen humanistiliitto
Julkaistu:  1998
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  208
ISBN:  951-97679-2-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kansanhumanismin ABC on Suomen humanistiliiton vuonna 1998 julkaisema kirja. Teoksen aloitteentekijä ja toimittaja oli Aaro Vaismaa. Kokoomateoksen aikaansaamiseksi liitto sai opetusministeriöltä lisämäärärahan. Kirjassa on julkaistu Suomen humanistiyhdistyksen ja Suomen humanistiliiton olemassaolon ajalta alustuksia ja kirjoituksia tarkoituksena antaa humanismista, humanisteista ja humanistiliikkeestä mahdollisimman selkeä kuva kaikille kiinnostuneille. Suuri osa teksteistä on peräisin Humanismin päiviltä, jotka on järjestetty vuodesta 1982 lähtien.
Sisältöä

Kirjan kannessa on lainaus bangladeshilaisen kirjailijan Taslima Nasrinin lausunnosta intialaiselle Statesman-sanomalehdelle:
»Näkemykseni tästä asiasta on selkeä ja ehdoton. Pidän vanhanaikaisina Koraania, Vedoja, Raamattua ja kaikkia uskonnollisia tekstejä, jotka määräävät niiden seuraajien elämää. Olemme ohittaneet sen sosiohistoriallisen ympäristön, jossa nämä kirjoitettiin ja siksi niiden näkemysten ei tule ohjata meitä. Kysymys tarkistuksesta, perinpohjaisesta tai muunlaisesta ei ole asiaan kuuluva. Meidän on ylitettävä nämä muinaiset kirjoitukset, mikäli haluamme edistyä. Vastataksemme henkisiin tarpeisiimme, tulkoon humanismista uusi elämänkatsomuksemme.”»
Lausunto nosti uskonnollista vihamielisyyttä Bangladeshissa. Nasrin joutui poliittisen fatwan uhriksi romaanillaan Häpeä. Siinä kuvataan hinduperhettä, jonka kimppuun muslimit käyvät Ayodhyanin moskeijan hävityksen jälkeen. Humanisti-lehti 1/1995 julkaisi kirjailijan laajan haastattelun otsikolla ”Pako”.
Kirjan alkusanoissa Humanistiliiton tuolloinen puheenjohtaja Gun Väyrynen lainaa Fridtjof Nansenin sanoja: ”Etiikan kytkeminen taruihin on arveluttavaa siten, että kun lapselle tarjotut tarut aikuinen hylkää, niin niihin kytketyn moraalin arvo samalla vähenee.” Hän toteaa maailman tarvitsevan yhteistä etiikkaa. Väyrynen toivoo kirjan toimijan lukijoittensa henkisen vapautumisen ja itsenäistymisen välineenä.
Esipuheessa ”Humanistiliike Suomessa 30 vuotta” Aaro Vaismaan tunnuslauseena ovat liiton aikaisemman puheenjohtajan Jussi Pikkusaaren sanat: ”Humanismi on vaihtoehto uskonnoille ja uskontoiselle maailman- ja elämänkokemiselle. Se on vaihtoehto kaikille katsomuksille, jotka hakevat ihmisen ja muun luonnon ulkopuolelta tai ”olemuksesta” moraalista auktoriteettia, olemisen tarkoitusta, päämäärää tai suunnitelmaa.”
Kari Saaren artikkeli ”Sekulaarihumanismin maailmankuva” on julkaistu aikaisemmin elämänkatsomustiedon 10-vuotisjuhlakirjassa Arvot, hyveet ja tieto (1995). Pekka Elon ja Juha Savolaisen artikkeli elämänkatsomustiedon ja filosofian rajankäynnistä on julkaistu aikaisemmin Arvot, hyveet ja tieto -kirjassa ja myöhemmin eri otsikolla Feton verkkosivuilla.
Kirjoittajat

Pekka Elo, ylitarkastaja
Babu Gogineni, IHEU:n toiminnanjohtaja
Helena Kekkonen, rauhankasvattaja
Anto Leikola, professori
Ilkka Niiniluoto, professori
Pauli Noppa, projektipäällikkö
Matti Luoma, dosentti
Jussi Pikkusaari, filosofian tohtori
Margretha Romberg, toimittaja
Kari Saari, Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtaja
Toivo Salonen, filosofian opettaja
Juha Savolainen, filosofian opettaja
Yrjö Sepänmaa, apulaisprofessori
Jorma Taarna, filosofian maisteri
Jukka Tavi, filosofian opettaja
Aaro Vaismaa, koulutustarkastaja
Gun Väyrynen, Suomen humanistiliiton puheenjohtaja (1993–1999)
Kantoli

Kantoli oli historiallinen hindulais-buddhalainen kuningaskunta 400-luvulla aaj. Sen arvellaan sijainneen Etelä-Sumatralla jossain Jambin ja Palembangin kaupunkien lähettyvillä. Kiinalaisten kronikoista voidaan lukea: "Sanfotsi, joka ennen oli Kantoli." Tästä ja Kantolin sijainnista on päätelty, että Kantoli oli Srivijayan edeltäjä.  Kiinalaiset käyttivät Srivijayasta nimeä Sanfotsi.
Liu-Song-dynastian aikana Kantoli lähetti useita lähetystöjä Kiinaan. 
Kuningaskunnat solmivat kauppasuhteet, mikä toi Kantoliin huomattavaa vaurautta. Kantoli oli tosin riippuvainen Kiinan-kaupasta. Kun Sui-dynastia kaappasi vallan Liu-Song-dynastialta, kaupankäynti romahti uuden hallitsijan ankaruuden takia. Keisari kielsi hovissa luksustavarat, joita muun muassa Kantoli oli toimittanut.
Alpo Kantola

| Alpo Kantola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1924 Pyhtää
Kuollut: 2. heinäkuuta 2001 (77 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1944 – 1984
Komentajuudet:  Kotkan Rannikkopatteristo (1972–1974)
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  SL komentajamerkki VR 4.lk miekkojen kera SVR 1.lk ritariristi  SL 1.lk ritariristi
Alpo Anselm Kantola (9. kesäkuuta 1924 Pyhtää – 2. heinäkuuta 2001) oli suomalainen rannikkotykistön upseeri ja kenraaliluutnantti.
Kantola valmistui ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1942. Hän opiskeli tämän jälkeen Merisotakoulun 18. merikadettikurssilla rannikkotykistön linjalla ja valmistui 1946, Sotakorkeakoulun merisotalinjalta hän valmistui 1956 ja kävi valtakunnallisen maanpuolustuskurssin n:ro 1966. Hän palveli 9. raivaajalaivueessa eri tehtävissä 1947–1949 ja oli rannikkolinnakkeilla kouluttajana 1948–1952. Kotkan Rannikkopatteriston linnakkeen päällikkönä hän toimi vuodet 1952–1955. Pääesikunnassa toimistoupseerina hän työskenteli 1957–1961. 3. divisioonan esikunnassa hän toimi toimistopäällikkönä 1961–1966. Kyproksen YK-joukoissa hän taas palveli 1965–1966. Hän opetti tämän jälkeen Sotakorkeakoulussa vuoteen 1969 asti.Kotkan rannikkopatteristoa hän komensi 1972–1974. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli vuodet 1974–1976, kunnes siirtyi rannikkotykistön tarkastajan tehtävään vuosiksi 1976–1979. Ennen eläkkeelle siirtymistään hän palveli puolustusvoimien huoltopäällikkönä Pääesikunnassa 1979–1984.
Kantola toimi myös sotilasasiamiehenä Varsovassa 1969–1972 sekä Bukarestissa 1970–1972.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 1944 Luutnantti 1946 Yliluutnantti 1951 Kapteeni 1953 Majuri 1961 Everstiluutnantti 1968 Eversti 1974 Kenraalimajuri 1979 Kenraaliluutnantti 1984. |   |  SL komentajamerkki VR 4.lk miekkojen kera SVR 1.lk ritariristi  SL 1.lk ritariristi Talvisodan muistomitali Jatkosodan muistomitali Väestönsuojelun 2.lk ansiomitali soljen kera UNFICYP YK-mitali |
Kantemirovka

| Kantemirovka Кантемировка |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Belgorodin alueen sijainti, alla taajaman sijainti alueen sisällä.
 Kantemirovka
 Koordinaatit: 49.7020°N, 39.8544°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Voronežin alue
Piiri:  Kantemirovkan piiri
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1973
Väkiluku:  11 943
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kantemirovka (ven. Кантеми́ровка) on kaupunkityyppinen taajama Voronežin alueella Venäjällä. Taajama sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Kantemirovkajoen varrella. Taajama on etelästä Ukrainan Luhanskin alueeseen rajoittuvan Kantemirovkan piirin hallintokeskus. Kaupunkityyppisen taajaman aseman Kantemirovka sai vuonna 1973. Taajamassa asui 11 943 ja koko Kantemirovkan piirissä 38 081 ihmistä (vuonna 2010).
Kantemirovkan rautatieasema.
Kantemirovkan piirin hallintorakennus.
Kantemirovkassa sijaitsee esimerkiksi rautatieasema ja vuonna 1913 valmistunut ortodoksinen kirkko.
Taajamasta johtaa paikallistieyhteys lounaaseen Ukrainan Luhanskin alueen Starobilskin piirin (7/2020 asti Markivkan piirin) Prosjanen raja-asemalle. Osana Venäjän hyökkäyssotaa (2022-) venäläiset asevoimien joukot tunkeutuivat oikeudettomasti valtakunnan rajan yli ja olivat elokuuhun 2022 mennessä miehittäneet Ukrainan Luhanskin alueen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantemirovka Wikimedia Commonsissa
Kantō

Kantōn alue tummennettuna Japanin kartalla.
Kantō (jap. 関東地方, Kantō-chihō, "raja-aseman itäpuolen seutu") on Japanin pääsaaren Honshūn keskiosan itärannikolla sijaitseva alue. Siihen kuuluvat Chiban, Gunman, Ibarakin, Kanagawan, Saitaman, Tochigin ja Tokion prefektuurit.
Kantō voidaan jakaa kahteen ala-alueeseen. Alueen eteläosa on Suur-Tokio, joka koostuu Chiban, Kanagawan, Saitaman ja Tokion prefektuureista ja on Japanin merkittävin metropolialue. Pohjoinen Kantō, johon kuuluvat Gunman, Ibarakin ja Tochigin prefektuurit, on menettänyt nopeasti maaseutuluonnettaan kaupunkialueen laajetessa pohjoiseen. Kantōn länsiosassa vuoret estävät kaupunkimaisen rakentamisen, ja alue liittyykin viereiseen Tōkain seutuun vain hyvin kapean rannikkokaistaleen kautta. Pohjoisessa Kantō rajautuu Tōhokun alueeseen.
Kantō on saanut nimensä Kantōn tasangosta, jolla suuri osa, hieman yli 40 prosenttia, siitä sijaitsee. Kantō on Japanin Tyynenmeren rannikon teollistuneen kaupunkialueen, ”Tōkaidōn megalopoliksen”, itäinen päätepiste. Alue on toiminut Japanin poliittisena keskuksena feodaalikaudelta lähtien Kamakura- ja Edo-kausilla. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan alueen prefektuurien yhteenlaskettu väkiluku oli 40 433 711 henkeä ja vuonna 1991 sen väestötiheys oli 1 192 henkeä neliökilometriä kohti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantō Wikimedia Commonsissa
| n k Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- | --- | --- |
| Hokkaidō |  Hokkaidō  |  |
| Tōhoku |  Aomori  Iwate  Miyagi  Akita  Yamagata  Fukushima  |  |
| Kantō |  Ibaraki  Tochigi  Gunma  Saitama  Chiba  Tokio  Kanagawa  |  |
| Chūbu |  Niigata  Toyama  Ishikawa  Fukui  Yamanashi  Nagano  Gifu  Shizuoka  Aichi  |  |
| Kansai |  Mie  Shiga  Kioto  Osaka  Hyōgo  Nara  Wakayama  |  |
| Chūgoku |  Tottori  Shimane  Okayama  Hiroshima  Yamaguchi  |  |
| Shikoku |  Tokushima  Kagawa  Ehime  Kōchi  |  |
| Kyūshū · Ryūkyū |  Fukuoka  Saga  Nagasaki  Kumamoto  Ōita  Miyazaki  Kagoshima  Okinawa  |  |
Kap Verden lippu

Kap Verden lippu.
Kap Verden nykyinen lippu otettiin käyttöön 22. syyskuuta 1992.
Keltaiset tähdet viittaa kymmeneen pääsaareen ja niiden väliseen yhteyteen ja tasa-arvoisuuteen. Sininen kuvaa Atlantin valtamerta ja taivasta. Punainen kuvaa tietä edistykseen, jälleenrakennusta ja ponnistuksia. Valkoinen on rauhan väri.
Vuosien 1975–1992 lippu
Ennen nykyistä lippua Kap Verdellä oli vuosina 1975–1992 käytössä erilainen lippu, joka oli väreiltään samanlainen kuin Guinea-Bissaun lippu. Lippu vaihdettiin sen takia, että suhteet Guinea-Bissauhun katkesivat siellä tapahtuneen vallankaappauksen vuoksi.
Kantajaproteiini

Kantajaproteiini on solukalvolla oleva proteiini (kalvoproteiini), joka siirtää aineita kalvon toiselle puolelle. Kantajaproteiinit kuljettavat soluun tai siitä ulos polaarisia molekyylejä, kuten sokereita ja aminohappoja, sekä ioneja. Molekyyli kiinnittyy kantajaproteiiniin kalvon toisella puolella. Kiinnittyminen saa kantajaproteiinin muodon muuttumaan siten, että molekyyli vapautuu kalvon toiselle puolelle.
Kantajaproteiinien toiminta on usein aktiivista kuljetusta. Monet kantajaproteiinit voivat myös fasilitoida diffuusiota eli osallistua passiiviseen kuljetukseen.
Kantajaproteiinityypit

Fasilitoitunut diffuusio:
Uniportti on kantajaproteiini, joka kuljettaa vain yhtä molekyyliä yhteen suuntaan.
Sekundaarisesti aktiivinen kuljetus:
Symportissa kulkeutuu kaksi tai useampia erilaisia molekyylejä samaan suuntaan. Toinen molekyyli voi siirtyä gradientin vastaisesti, jos toinen molekyyli siirtyy gradientin myötäisesti. Esimerkiksi aminohapot imeytyvät suolesta soluihin symporttien kautta, joissa aminohapon keralla soluun siirtyy Na+-ioni.
Antiportissa kulkeutuu kaksi molekyyliä vastakkaisiin suuntiin.
Primaarisesti aktiivinen kuljetus:
Ionipumppu on kantajaproteiini, joka käyttää yleensä ATP:n energiaa kuljettaakseen molekyylejä kalvon läpi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kantajaproteiini Wikimedia Commonsissa
Kansainvälinen politiikka

Kansainvälinen politiikka on politiikan tutkimuksen eli yleisen valtio-opin alaan sijoittuva tutkimusala.
Yleisesti tarkastellen kansainvälinen politiikka jakaantuu muun muassa ulkopolitiikan ja diplomatian tutkimukseen, rauhan- ja konfliktintutkimukseen sekä maailmanlaajuisen talouden ja hallinnan tutkimukseen. Kansainvälinen politiikka keskittyy esimerkiksi valtiosuvereniteetin, diplomatian ja kansainvälisen oikeuden toimintaan ja vaikutuksiin sekä eri valtioiden aseman muuttumiseen, valtioiden ulkopolitiikan muotoutumiseen ja keskeisiin poliittisiin päätöksentekoprosesseihin. Myös turvallisuuden ja valtiollisten, kansallisten ja alueellisten identiteettien tutkimus sekä kysymys oikeutetusta sodasta ovat kuuluneet kansainvälisen politiikan keskeisiin kysymyksiin.
Kansainvälistä politiikkaa saattoi aiemmin opiskella Suomessa Tampereen yliopistossa ja nimekkeellä Lapin yliopistossa (nimikkeellä kansainväliset suhteet). Lukuvuodesta 2012–2013 se sulautui Tampereella valtio-opin kanssa politiikan tutkimuksen tutkinto-ohjelman opintosuunnaksi. Helsingin yliopiston valtio-opin laitos on muuttanut kansainvälisen politiikan linjan maailmanpolitiikan linjaksi, joka lukeutuu siellä yhdeksi valtio-opin osa-alueista.
Kansainvälisen politiikan tutkimusalaa kuvataan myös käsitteillä kansainväliset suhteet (engl. International Relations), maailmanpolitiikka, globaalipolitiikka, transnationaaliset suhteet ja kansainväliset asiat (engl. International Affairs). Eri käsitteet nostavat esiin ilmiökentän eri piirteitä ja valottavat niiden välisiä suhteita eri näkökulmista. Esimerkiksi käsite "kansainvälinen politiikka" voidaan liittää tieteenalan humanistiseen tai traditionaaliseen perinteeseen, jonka tutkimuskohteena ovat historiallisia ajatteluperinteitä edustavat tekstit, ja käsite "kansainväliset suhteet" tieteenalan käyttäytymistieteelliseen perinteeseen, jonka tutkimuskohteena on kansainvälinen järjestelmän tosiasiallinen toiminta ja säännönmukaisuudet.
Kansainvälisen politiikan tutkimuksen historia

Kansainvälisen politiikan alan ammentamaan historialliseen perintöön kuuluvat muun muassa valtioteoria, yhteiskuntafilosofia, kansainvälinen oikeus, historia, poliittinen maantiede, poliittinen talous ja sotatiede. Tähän perintöön vaikuttaneisiin merkittäviin ajattelijoihin kuuluvat esimerkiksi Tuomas Akvinolainen, Niccoló Machiavelli, Hugo Grotius, Thomas Hobbes, Jean-Jacques Rousseau, Immanuel Kant ja Georg Hegel.
Käsitykset siitä, milloin nykyaikainen kansainvälisen politiikan oppiala on saanut alkunsa, vaihtelevat. Alan lähtökohdat ovat 1800-luvun jälkipuolen saksalaisessa valtio-opissa, joka sai vahvan jalansijan myös Yhdysvalloissa. Alan ensimmäisenä merkittävänä tieteisopillisena yleisesityksenä on yleisesti pidetty Paul Reinschin vuonna 1900 ilmestynyttä teosta World Politics. Kansainvälisen politiikan asema omana yliopistollisena tieteenalanaan alkoi varsinaisesti vakiintua ensimmäisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa, Englannissa ja vähitellen yhä useammissa muissakin maissa.
Kansainvälisen politiikan tutkimuksen historia > Kansainvälisen politiikan suuret väittelyt

Kansainvälisen politiikan alan kehitys jäsennellään yleensä eri koulukuntien välisiin väittelyihin. Tämä jäsentely ilmentää edistysajattelua, jossa alan kehitys nähdään dialektisena prosessina. Se on kuitenkin vain suuntaa antava, eikä väittelyiden määrästä tai sisällöstä ole täyttä yhteisymmärrystä. Jotku ovat jopa väittäneet, ettei mitään väittelyitä ole edes ollut, kun taas toiset korostavat, että tällainen jäsentely on silti hyödyllinen.
Ensimmäinen suuri väittely käytiin idealismin ja realismin välillä 1920- ja 1930-lukujen alussa. Idealismi, jota on pidetty kansainvälisen tutkimuksen ensimmäisenä vaiheena, kehittyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Idealismin valta-aseman haastoi 1930-luvun lopulla klassinen realismi, joka itse nousi alan valtasuuntaukseksi 1940- ja 1950-luvuilla toisen maailmansodan ja kylmän sodan vaikutuksesta.
Toinen suuri väittely käytiin traditionalistien ja behavioralismin välillä 1950- ja 1960-luvuilla. Behavioralismi, joka levisi kansainväliseen politiikkaan muista yhteiskuntatieteistä, haastoi perinteiset, historiantutkimukseen ja filosofiaan perustuvat tutkimustavat ja korosti kansainvälisen politiikan empiiristä ja määrällistä tutkimusta. 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa behavioralismin vaikutus heikkeni ja sen ja traditionalististen lähestymistapojen välinen vastakkainasettelu laantui.
Kolmas suuri väittely käytiin uusrealismin ja uusliberalismin välillä 1970- ja 1980-luvuilla. Uusrealismi pohjautui klassiseen realismiin ja uusliberalismi vuorostaan idealismiin. Uusrealismilla ja uusliberalismilla oli kuitenkin myös paljon yhtymäkohtia, sillä kummassakin korostui tarve kuvata kansainvälisen todellisuuden makrotason yleisiä toimintaperiaatteita, ja ne lähenivät ajan myötä yhä enemmän toisiaan. Myös uusmarxilaisten riippuvuusteorioiden, joista tunnetuin on Immanuel Wallersteinin maailmanjärjestelmäteoria, on joskus katsottu olevan osa kolmatta väittelyä.
Neljäs suuri väittely käytiin positivistien eli rationalistien ja jälkipositivistien eli reflektivistien välillä 1990- ja 2000-luvuilla. Positivistiset eli objektiivisia totuuksia ja lakeja löytämään pyrkivät uusrealismin ja -liberalismin haastoi joukko erilaisia jälkipositivistisia suuntauksia, jotka kiistivät arvovapaiden totuuksien olemassaolon. Jälkipositivisteihin kuului monia erilaisia ja keskenään kilpailevia suuntauksia, kuten postmodernismi, feminismi ja kriittinen teoria, eivätkä ne edustaneet mitään yhteistä konsensusta tai teoriaa kansainvälisestä politiikasta. Merkittävimpänä jälkipositivistisista suuntauksista pidetään konstruktivismia, joka voimakkaimmin haastoi uusrealismin ja -liberalismin ja saavutti painoarvoltaan niihin verrattavan aseman. Neljännellä väittelyllä ei ole mitään selkeää tulosta tai voittajaa, mutta nykyään suurin osa kansainvälisen politiikan tutkimuksesta etenkin Euroopassa on jälkipositivistista, vaikkakin myös positivistien uutta nousua on ennakoitu. Koko tämän vastakkainasettelun merkitystä nykypäivänä on myös kyseenalaistettu.
Koulukuntia > Realismi

Realismin on katsottu olevan kansainvälisen politiikan tutkimuksen perinteinen valtasuuntaus. Realismi painottaa voimapolitiikan ja kansallisten etujen merkitystä. Klassinen realismi, jota edustavat etenkin E. H. Carr ja Hans Morgenthau, katsoi tämän vallan tavoittelun johtuvan pohjimmiltaan ihmisluonnosta, kun taas uusrealismi, jonka kehitti Kenneth Waltz, mukaan se johtuu kansainvälisen järjestelmän anarkisesta rakenteesta.
Koulukuntia > Liberalismi

Realismin kanssa kilpaileva teoria on liberalismi. Liberalismin varhainen muoto oli idealismi, joka tavoitteli kollektiiviseen turvallisuuteen ja demokraattiseen maailmanhallitukseen perustuvaa kansainvälistä järjestystä. Liberalismin myöhempi muoto on uusliberalismi, joka korostaa kansainvälisten instituutioiden ja valtioiden keskinäisriippuvuuden merkitystä voimapolitiikan ylittämisessä.
Liberalismia edustaa myös demokraattisen rauhan teoria.
Koulukuntia > Konstruktivismi

Konstruktivismi korostaa sosiaalisen vuorovaikutuksen kautta muodostuvien identiteettien merkitystä kansainvälisessä politiikassa. Identiteettien nähdään olevan perustavanlaatuisin käsite, johon perustuu esimerkiksi käsitys valtion eduista. Kansainvälisessä politiikassa ei konstruktivismin mukaan ole kyse ensisijaisesti materiaalisista faktoista ja realiteeteista, vaan nämä tekijät ovat sosiaalisten käytäntöjen synnyttämiä. Konstruktivismin merkittävin edustaja on Alexander Wendt.
Koulukuntia > Englantilainen koulukunta

Englantilainen koulukunta kehittyi Englannissa toisen maailmansodan jälkeen. Sen merkittävimpiin edustajiin kuuluvat Martin Wight, Hedley Bull ja Herbert Butterfield. Englantilainen koulukunta korostaa etenkin kansainvälisen yhteisön käsitteen merkitystä. Englantilaista koulukuntaa on luonnehdittu monimerkitykselliseksi ja rajoja ylittäväksi.
Koulukuntia > Kriittiset teoriat

Uusmarxilaisiin suuntauksiin kansainvälisen politiikan alalla kuuluvat etenkin riippuvuusteoriat ja uusgramscilaisuus. Riippuvuusteoriat analysoivat kansainvälisen työnjaon ja kapitalististen omistussuhteiden perusteella syntynyttä maailmanjärjestelmän imperialistista rakennetta, jossa keskeistä on jako ytimeen ja periferiaan. Riippuvuusteorioiden merkittävin edustaja on Immanuel Wallersteinin maailmanjärjestelmäteoria. Uugramscilaisuus perustuu Antonio Gramscin ajatuksiin, ja siinä maailmanjärjestyksen erilaisine instituutioineen katsotaan heijastavan länsimaisia yhteiskuntia ja kansainvälistä elämää dominoivan kapitalistisen ja porvarillisen ideologian globaalia luokkahegemoniaa.
Kansainvälisen politiikan tutkimuksessa postmodernismi on pyrkinyt kyseenalaistamaan ja murentamaan modernistista edistys- ja järkeisoppia sekä paljastamaan kriittisellä diskurssianalyysilla sen tuottamat ja tukemat vallan rakenteet, muodot, käyttötarkoitukset ja -tavat. Postmodernismin kritiikki on kohdistunut etenkin uusliberalismiin.
Feminismi on ilmennyt kansainvälisen politiikan alalla monilla tavoin. Liberalistisesti ja positivistisesti orientoitunut feminismi on pyrkinyt selvittämään naisten asemaa kansainvälisissä suhteissa sekä rakentamaan tiedollisia edellytyksiä sen tasa-arvoistamiselle. Sen sijaan konstruktivistinen ja postmodernistinen feminismi on pyrkinyt avartamaan ajatustapoja analysoimalla alan tutkimuksen taustaoletusten ja käsitteistön maskuliinisuutta, ja uusmarxilaista kriittistä teoriaa soveltava feminismi on korostanut feministisen ajattelu- ja toimintatavan mahdollisuuksia myötävaikuttaa kansainvälisiin suhteisiin kehittyneiden hegemonististen valta-asetelmien purkamiseen.
Kriittistä teoriaa edustaa myös Jürgen Habermasin ajatuksiin perustuva tutkimus, jossa pyritään edistämään uuden oikeudenmukaisen kansainvälisen järjestyksen rakentamista ja maailman yhteisten ongelmien ratkaisemista tuomalla "emansipatorisin" tarkoituksin esiin laajapohjaisen konsensushakuisen dialogian etuja verrattuna valtiokeskeiseen reaalipolitiikkaan ja kansainvälisille instituutioille ominaiseen rationaaliseen kontrolliin.
Kirjallisuutta

Apunen, Osmo: Murrosaikojen maailmanpolitiikka: Ulkopolitiikan, kansainvälisen politiikan ja kansainvälisten suhteiden kehityslinjat ja rakenteet.  (3. tarkistettu painos. Studia politica Tamperensis, no. 3)  Tampere: Tampereen yliopisto, politiikan tutkimuksen laitos, 2004.  ISBN 951-37-1859-X
Eerik Lagerspetz, Heikki Patomäki & Juha Räikkä: Maailmanpolitiikan moraali.  Helsinki: Edita, 1996.  ISBN 951-44-5872-9