stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihreä kirja (Tiibet)

Vihreä kirja on Tiibetin pakolaishallituksen myöntämä asiakirja, jonka voivat saada maanpaossa Tiibetin ulkopuolella elävät tiibetiläiset.
Vuonna 1972 pakolaishallitus esitteli idean tiibetiläisten maksamista vapaaehtoisista maksuista, joita kerättäisiin pakolaishallituksen toiminnan tukemiseksi. Tositteeksi näiden maksujen maksamisesta päätettiin luoda vihreä kirja. Pakolaishallitus on ilmoittanut vihreän kirjan olevan perusta tulevalle Tiibetin kansalaisuudelle. Vihreän kirjan voivat saada vähintään 6-vuotiaat tiibetiläiset..
Muille kuin tiibetiläisille tarkoitettu vastaava kirja on nimeltään sininen kirja (virallisesti englanniksi Tibetan Solidarity Partnership). Se otettiin käyttöön vuonna 1996, ja se toimii vapaaehtoisena jatkuvana lahjoituskanavana pakolaishallinnon tekemälle työlle.
Maksut

Vihreän kirjan voimassa pitäminen edellyttää tiettyjen maksujen maksamista. Maksut vaihtelevat henkilön asuinpaikan, iän ja työllisyystilanteen mukaan.
| Ikäryhmä | Intiassa, Nepalissa tai Bhutanissa asuvat | Yhdysvalloissa asuvat |
| --- | --- | --- |
| 6–14 | 12 Intian rupiaa | 12 Yhdysvaltain dollaria |
| 15–17 | 48 Intian rupiaa | 12 Yhdysvaltain dollaria |
| 18–84 | 58 Intian rupiaa | 46 Yhdysvaltain dollaria |
Mikäli Yhdysvalloissa asuva henkilö on kokopäivätöissä, maksu kasvaa 50 dollaria.
Lähde:
Yli 85-vuotiaat on vapautettu maksuista. Maksut muodostavat 8–10 % Tiibetin pakolaishallituksen budjetista.
Vapaaehtoisten maksujen jälkeen henkilölle myönnetään äänioikeus Tiibetin parlamenttivaaleissa.
Uropterygius concolor

| Uropterygius concolor |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Mureenat Muraenidae
Suku::  Uropterygius
Laji::  concolor
Kaksiosainen nimi
 Uropterygius concolor  Rüppell, 1838 
Katso myös
   Uropterygius concolor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uropterygius concolor on mureenalaji, jota joskus pidetään meriakvaariossa.
Ulkonäkö ja koko

Uropterygius concolor voi kasvaa noin 50 cm:n pituiseksi. Se on tasaisen ruskeanvärinen. Sillä ei ole eviä selkä- eikä vatsapuolella muualla kuin lähellä pyrstöä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Uropterygius concolor on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Se elää mangrovealueilla, murtovedessä jokisuilla ja matalilla koralliriutoilla 8 metrin syvyyteen asti.
Ravinto

Uropterygius concolor syö rapuja ja muita äyriäisiä, joskus myös pieniä kaloja.
Aiheesta muualla

Meerwasserlexicon (saksaksi)
Uus Maailm (Tallinnan asuinalue)

| Uus Maailm |
| --- | --- |
 Asuinalueen kartta.
 Asuinalueen sijainti Tallinnassa.
Valtio:  Viro
Maakunta:  Harjumaa
Kunta:  Tallinna
Kaupunginosa:  Kesklinn
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  asuinalue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,65 km²
Väkiluku (1.1.2018):  7 687
 – Väestötiheys:  11 826,2 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uus Maailm on asuinalue (vir. asum) Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 65 hehtaaria ja väkiluku 7 687 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 64 prosenttia oli virolaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uus Maailm (Tallinnan asuinalue) Wikimedia Commonsissa
Vegalta Sendai

Vegalta Sendai (jap. ベガルタ仙台, Begaruta Sendai) on jalkapalloseura Sendain kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguessa, maan korkeimmalla sarjatasolla. Seura on saanut nimensä "Vegalta" tähdistä Vega ja Altair, jotka loistavat taivaalla Tanabata-juhlan aikaan. Vuonna 2011 Tōhokun maanjäristys ja tsunami iskivät rajusti Sendaihin ja muihin kyliin Sendain lähistöllä, vielä tähänkin päivään asti tämä on yksi suurimmista luonnononnettomuus koko Japanin historiassa. Vegalta Sendai kärsi tōhokun luonnononnettomuudesta valtavasti, mutta siitä huolimatta seura teki kaikkensa auttaakseen Sendain asukkaita ja viranomaisia. Onnettomuuden jälkeen Vegalta Sendai loi äärimmäisen vahvan suhteen kannattajiensa kanssa ja moni Sendai asukas pitää seuraa osana Sendain identiteettiä.
Saavutukset

Paras sijoitus J. Leaguen 1. divisioonassa 2. sija (2012)
J. Leaguen 2. divisioonan voitto (2009)
Emperor Cup 2. sija (2018)
Entisiä pelaajia

| --- | --- |
  Atsushi Yanagisawa   Kazuo Echigo   Yuji Sakakura   Teruo Iwamoto   Takahiro Yamada   Shigetatsu Matsunaga   Hajime Moriyasu   Norio Omura   Masahiro Ando   Tomoyuki Hirase   Daijiro Takakuwa   Shigeyoshi Mochizuki   Yoshiteru Yamashita   Koki Mizuno :   Hisato Sato   Kunimitsu Sekiguchi   Yuki Muto   Thiago Neves   Humberlito Borges   Nádson Rodrigues de Souza   Pierre Littbarski   Frank Ordenewitz   Goce Sedloski   Michael McGlinchey   Satoshi Otomo   Ryang Yong-Gi   Slobodan Dubajić
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (japaniksi)
https://thediplomat.com/2013/03/sendai-a-tale-of-football-and-hope/( englanniksi)
Turner-palkinto

Turner-palkinto jaetaan Gatesheadin Baltic-keskuksessa.
Turner-palkinto on vuosittain myönnettävä kuvataiteen palkinto. Palkinto on nimetty taidemaalari William Turnerin mukaan.
Palkinnon myöntää Tate Gallery, ja luovutustilaisuus järjestettiin aikaisemmin Tate Britainissa, Lontoossa. Alusta pitäen, vuodesta 1984, se on ollut Britanniassa eniten julkisuutta saanut taidepalkinto. Palkinto myönnetään mille tahansa taiteenlajille ja taidemaalareitakin on palkittujen joukossa. Nykyisin palkintoon liittyvät näyttelyt ja luovutustilaisuus järjestetään Baltic-keskuksessa Gatesheadissa. Vuoteen 2017 asti palkinnon saajan oli oltava alle 50-vuotias.
Vuonna 2011 palkintosumma oli 25 000 puntaa. Rahoittajat ovat vaihdelleet. Palkinnon luovuttaa joku merkittävä julkisuuden henkilö, kuten vuonna 2006 Yoko Ono.
Tausta

Palkinto saa vuosittain ehdokkaiden nimeämisen jälkeen huomattavasti julkisuutta ja maailman lehdistö kirjoittaa aiheesta runsaasti. Palkitut taiteilijat työskentelevät usein uusien innovatiivisten taiteiden parissa, kuten videotaide, installaatiotaide tai perinteestä poikkeava kuvanveisto. Vuonna 2010 voittajaksi valittiin Susan Philipsz, joka tunnetaan äänitaiteestaan.
Taiteilijat valitaan heidän esittelemiensä teosten perusteella, jotka on julkistettu edellisen vuoden aikana. Ehdokkaita pyydetään usein yleisöltä, joskin sillä on katsottu olevan kielteinen vaikutus, minkä vahvisti vuonna 2006 yksi tuomareista Lynn Barber.  Ehdokkaita on vuodesta  1991 ollut neljä. Heidän töidensä näyttely esitetään Baltic-taidekeskuksessa Gatesheadissa. Palkinto ei siis pohjaudu tämän näyttelyn teoksiin, vaan voittaja valitaan aikaisempien näyttelyiden teosten perusteella.
Esimerkiksi vuonna 2013 eddokkaita olivat Lynette Yiadom-Boakye maalauksillaan, Tino Sehgal edellisenä kesänä esoillä olleilla Tate Modernin turbiinisalin performansseillaan, Laure Prouvost nokkelilla ja absurdeilla elokuvainstallaatioillaan ja David Shrigley sarjakuvamaisilla piirustuksillaan, animaatioillaan ja veistoksillaan.
Taiteilijat tulevat yleensä ehdokkuusvalinnan yhteydessä ensi kerran tutuksi laajalle yleisölle, ja jotkut ovat valitelleet äkillisen julkisuuden aiheuttamia ongelmia. Voittajien teosten myyntihinnat ovat yleensä nousseet.. Jotkut taiteilijat ovat kieltäytyneet kutsusta ehdokkuuteen, heistä maineikkaimpana Sarah Lucas.
Palkitut

1984 Malcolm Morley
1985 Howard Hodgkin
1986 Gilbert & George
1987 Richard Deacon
1988 Tony Cragg
1989 Richard Long
1990 palkintoa ei myönnetty
1991 Anish Kapoor
1992 Grenville Davey
1993 Rachel Whiteread
1994 Antony Gormley
1995 Damien Hirst
1996 Douglas Gordon
1997 Gillian Wearing
1998 Chris Ofili
1999 Steve McQueen
2000 Wolfgang Tillmans
2001 Martin Creed
2002 Keith Tyson
2003 Grayson Perry
2004 Jeremy Deller
2005 Simon Starling
2006 Tomma Abts
2007 Mark Wallinger
2008 Mark Leckey
2009 Richard Wright
2010 Susan Philipsz
2011 Martin Boyce
2012 Elizabeth Price
2013 Laure Prouvost
2014 Duncan Campbell (s. 1972), videotaiteilija. If for Others videoessee.
2015 Assemble
2016 Helen Marten
2017 Lubaina Himid
2018 Charlotte Prodger
2019 Lawrence Abu Hamdan, Helen Cammock, Oscar Murillo & Tai Shani
2020 ei jaettu koronaviruspandemian vuoksi; pääpalkinnon sijaan jaettiin 10 apurahaa
2021 Array Collective
2022 Veronica Ryan
Lähde
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
20 years of Turner Prize winners (image gallery), The Guardian
Video of all the winners and artists
Turner Prize, Glasgow University project (Arkistoitu – Internet Archive)
Martin Herbert on the Turner Prize (Arkistoitu – Internet Archive)
Tate Magazine (2002) feature, including statistical analysis (Arkistoitu – Internet Archive)
Live coverage of presentation of 2006 prize (starts with short ad)
BBC News coverage of some 2009 artwork (shortlist)
Vesa Karonen

Vesa Karonen (s. 1945) on suomalainen kirjallisuuskriitikko ja toimittaja. Hän opiskeli kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Karonen on tutkijana keskittynyt erityisesti kirjailija Pentti Haanpään elämään ja kirjallisen tuotantoon. Vuonna 1985 hän julkaisi Haanpään elämäkerran Haanpään elämä.
Julkaisuja

Luettelo kotimaisen kirjallisuuden laudatur- ja lisensiaattitutkielmista v. 1965-1970; tekijät Vesa Karonen ja Ilpo Tiitinen. Helsingin yliopisto, Kotimaisen kirjallisuuden laitos, Helsinki 1970
Haanpään elämä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 419. Helsinki 1985
Yrjö Jylhä: talvisodan runoilija; kirj. Vesa Karonen ja Panu Rajala. Otava 2009
Julkaisuja > Artikkeleita ja toimitustöitä

Maiju Lassila : Rakkautta: tragillinen lemmen tarina; esipuheen kirj. Vesa Karonen.  	Suomalaisen kirjallisuuden klassikoita. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1998
Pentti Haanpää : Korpisotaa sekä ennenjulkaisematon muistelma talvisodasta; jälkisana Vesa Karonen. 3. painos Otava 1999
Pentti Haanpää : Noitaympyrä: romaani pohjoisesta; johdannon kirj. Vesa Karonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2000
Eino Hosia : Tuliholvin alla; esipuheen kirj. Vesa Karonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2005
Veijo Meri : Sujut: romaani; jälkisanan kirjoittanut Vesa Karonen. Otava 2007
Arvo Turtiainen : Minun maailmaani: kirjoituksia 1932-1975; toim. ja johdantotekstit kirj. Vesa Karonen. Tammi 1978
Pentti Haanpää : Vanha voiman mies: novelleja ja kirjoituksia. toimittanut Vesa Karonen Otava 1995
Pentti Haanpää : Kirjeet; toimittaneet Vesa Karonen ja Esko Viirret. Otava 2005
Vikarfall folkskola

| Vikarfall folkskola |
| --- | --- |

Sijainti:  Siuntio, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Kansakoulu
Perustettu:  1884
Valmistumisvuosi:  1884
Runkorakenne:  Puu
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vikarfall folkskola oli järjestyksessä toinen kansakoulu Siuntiossa, Uudellamaalla. Tämä ruotsinkielinen kansakoulu perustettiin vuonna 1884 ja sen ensimmäinen opettaja oli Fanny Wiksten. Koulu rakennettiin maanomistaja Henrik Adlercreutzin ja insinööri A. Le Bellin lahjoittamalle maa-alueelle Vikarfalliin vuonna 1884. Vuonna 1908 koulussa opiskeli yhteensä 18 oppilasta, joista 12 oli poikia ja 6 tyttöjä.
Vikarfallin koulu lakkautettiin vuonna 1924 kun koulupiiri jaettiin Bäcksin ja Aiskoksen koulupiireihin. Nykyisin koulu on yksityisomistuksessa.
Viisipistepirkko

| Viisipistepirkko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Coccinellinae
Tribus::  Coccinellini
Suku::  Coccinella
Laji::  quinquepunctata
Kaksiosainen nimi
 Coccinella quinquepunctata  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Viisipistepirkko Wikispeciesissä   Viisipistepirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viisipistepirkko (Coccinella quinquepunctata) on 4–5 millimetriä pitkä leppäkerttulaji, jolla on punaisissa peitinsiivissään viisi mustaa täplää. Viisipistepirkko on peto ja se syö erityisesti kirvoja. Viisipistepirkko muistuttaa lähisukulaistaan seitsenpistepirkkoa. Suomessa viisipistepirkkoa esiintyy laajasti koko maassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy myös paikoitellen Keski-Euroopassa ja Venäjällä.
Viisipistepirkon toukka.
Aiheesta muualla

Ötökkätieto: Viisipistepirkko (Coccinella quinquepunctata)
iNaturalist: Viisipistepirkko (Coccinella quinquepunctata)
Viisipistepirkko (Coccinella quinquepunctata) (Arkistoitu – Internet Archive)
Fauna Europaea: Coccinella (Coccinella) quinquepunctata (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Coccinella quinquepunctata, the Five-spot ladybird (englanniksi)
Virtatalo

| Virtatalo> Colosseum Business Center |
| --- | --- |
 Virtatalo kesäkuussa 2022.
Osoite:  Rajatorpantie 8
Sijainti:  Myyrmäki, Vantaa
Valmistumisvuosi:  1988
Omistaja:  Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virtatalo (vuoteen 2018 Colosseum Business Center) on rakennus Vantaan Myyrmäessä Rajatorpantiellä, vastapäätä kauppakeskus Myyrmannia. Se rakennettiin Imatran Voiman pääkonttoriksi.
Pitkään vaivanneiden sisäilmaongelmien vuoksi Myyrmäen kirkko on ollut peruskorjauksen vuoksi suljettuna maaliskuusta 2019 alkaen. Vantaankosken seurakunnan toiminta on siirtynyt korvaaviin tiloihin Virtataloon. Väliaikaisessa ”Myyrmäen Virtakirkossa” voidaan järjestää jumalanpalveluksia, muistotilaisuuksia, häitä, kastetilaisuuksia sekä muita juhlia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtatalo Wikimedia Commonsissa
Virtatalo
Uli Hoeneß

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ulrich Hoeneß
Syntymäaika: 5. tammikuuta 1952 (ikä 72)
Syntymäpaikka: Ulm, Baden-Württemberg, Saksan liittotasavalta
Seura
Seura: FC Bayern München
Tehtävä: urheilutoimenjohtaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1970–1978 1978–1979 | Bayern München Nürnberg | 239 (86) 011 0(0) |
Maajoukkue
| 1972–1976 | Länsi-Saksa | 035 0(5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ulrich ”Uli” Hoeneß (s. 5. tammikuuta 1952 Ulm, Baden-Württemberg, Saksan ltv.) on saksalainen entinen jalkapalloilija, joka nykyisin toimii bundesliigaseura Bayern Münchenin urheilutoimenjohtajana.
Ura pelaajana

Hyökkäyspäässä pelannut ulmilainen Hoeneß aloitti ammattilaisuransa vuonna 1970 Bayern Münchenissä. Hän pelasi seurassa yhdeksän kauden ajan ja voitti seurassa muun muassa kolme Bundesliigan mestaruutta ja Euroopan Cupia. Hän pelasi joukkueessa 239 liigaottelua, joissa teki 86 maalia. Ennen uransa lopettamista hän pelasi vielä kauden 1978/1979 1. FC Nürnbergissä.
Saksan liittotasavallan maajoukkueessa Hoeneß pelasi vuosina 1972–1976 35 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän oli mukana sekä 1972 EM-kisoissa että 1974 MM-kisoissa, joissa molemmissa Saksan liittotasavalta voitti mestaruuden, kuten myös 1976 EM-kisoissa, joissa Saksa saavutti hopeaa.
Ura pelaajana > Saavutukset

Saksan mestaruus 1972, 1973, 1974
Saksan mestaruus -hopeaa 1971
Saksan Cupin voitto 1971
Euroopan Cupin voitto 1974, 1975, 1976
Euroopan/Etelä-Amerikan Cupin voitto 1976
Maailmanmestaruus 1974
Euroopan mestaruus 1972
Euroopan mestaruus -hopeaa 1976
Peliuran jälkeen

Hoeneß lopetti oman aktiiviuransa verrattaen nuorena, vain 27-vuotiaana, ja on tämän jälkeen toiminut johtotehtävissä Bayern Münchenin organisaatiossa. Hänen veljensä Dieter on niin ikään entinen huippupelaaja.
Tammikuussa 2013 Hoeneß kertoi viranomaisille maksamatta jättämistään veroista. Hän joutui pidätetyksi 20. maaliskuuta mutta pääsi kotietsinnän jälkeen vapaaksi viiden miljoonan euron suuruista takuusummaa vastaan. Hoeneß totesi syyllistyneensä vääriin menettelytapoihin sveitsiläisen pankkitilinsä suhteen ja haluavansa hyvittää virheensä.
VINNOVA

VINNOVA on Ruotsin valtion teknologiarahoitusorganisaatio.
VINNOVAssa toimii noin 200 työntekijää ja sen rahoitusvaltuus on noin kaksi miljardia kruunua.
Aiheesta muualla

VINNOVAn sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ruotsiksi)
Isokudu

| Isokudu |
| --- | --- |
 Isokudunaaras Etoshan luonnonpuistossa Namibiassa
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Naudat Bovinae
Suku::  Metsäantiloopit Tragelaphus
Laji::  strepsiceros
Kaksiosainen nimi
 Tragelaphus strepsiceros  (Pallas, 1766) 
 Isokudun levinneisyys vihreällä
Katso myös
   Isokudu Wikispeciesissä   Isokudu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uros Krugerin luonnonpuistossa Etelä-Afrikassa
Isokudu (Tragelaphus strepsiceros) on nautaeläinlaji. Sen ruumis on 225–250 cm:n pituinen, säkäkordeudeltaan 1–1,5 metriä, ja se painaa 250–327 kg, joskin naaraat ovat hieman pienempiä ja kevyempiä.
Isokudun elinaluetta on itäinen ja eteläinen Afrikka, joskin lajia tavataan myös mantereen eteläosissa saarekemaisesti levinneenä. Vaikka levinneisyysalue on laaja kudut ovat levittäytyneet alueille harvasti johtuen elinalueen pienenemisestä, metsien hakkuista ja metsästyksestä.
Ulkonäkö

Isokudujen ruumis on kapea ja pienehkö ja sillä on pitkät jalat. Turkin väri voi vaihdella ruskean-/sinisenharmaasta punaruskeaan. Ruumista koristavat 4–12 pystysuuntaista valkoista viirua. Pää on yleensä hieman ruumista tummempivärinen ja siinä on pieni V-muotoinen laikku silmien välissä.
Urokset tapaavat olla naaraita suurempia ja niiden kurkussa on usein harja. Uroksilla on myös metrin pituiset, kaksi ja puoli kierrosta tekevät, sarvet. Sarvet alkavat kasvaa vasta uroksen saavuttaessa 6–12 kuukauden iän ja saavuttavat täyden mittansa vasta kuuden vuoden iässä.
Levinneisyys ja ravinto

Isokudun elinalue on Eritrean ja Tansanian välissä ja lisäksi niitä elää Sambiassa, Etelä-Afrikassa ja Angolassa. Pieni määrä niitä on viety myös New Mexicoon. Elinalue koostuu tihestä akaasia-pensaikosta, kivisistä kukkuloista, kuivista joenuomista ja ympäristöistä, joissa on riittävä vesimäärä. Isokudut liikkuvat joskus pelloilla mutta välttävät normaalisti avoimia alueita jossa ne joutuvat saalistajiensa helpoiksi kohteiksi. Ruokavalio koostuu lehdistä, ruohosta ja joskus mukuloista, juurista sekä hedelmistä.
Päivän aikana, erityisesti kuumina päivinä, isokudut yleensä lepäävät ja siirtyvät metsäisille alueille suojaan. Ne syövät ja juovat aikaisin aamulla ja myöhään iltapäivällä juoden vettä vesikuopista tai saaden nesteen vesipitoisista mukuloista ja juurista. Kudut elävät normaalisti yhdellä alueella mutta kuivuuden aikana ne voivat vaeltaa pitkiäkin matkoja.
Saalistajat

Saalistajat koostuvat lähinnä leijonista, leopardeista ja hyeenakoirista. Isokuduja saalistavat joskus myös simpanssit mutta ne tyytyvät hyökkäämään heikompien naaraiden ja vasikoiden kimppuun. Lauman joutuessa hyökkäyksen kohteeksi täysikasvuinen kudu varoittaa ääntelemällä muuta laumaa. Ketteryydestään huolimatta isokudut eivät ole tarpeeksi nopeita tai tarpeeksi kestäviä välttämään pääsaalistajiaan. Juoksun sijaan ne pyrkivätkin loikkimaan metsämaastossa, jossa saalistajilla on vaikeampaa liikkua.
Lisääntyminen

Isokudut saavuttavat lisääntymiskyvyn 1–2 vuoden iässä. Kiima-aika ajoittuu sadekauden loppuun joka voi vaihdella hieman riippuen elinalueesta. Tiineys kestää noin 240 päivää (8 kuukautta). Vasikat syntyvät helmi-maaliskuun vaihteessa jolloin ruoho on yleensä pisimmillään ja tuuheimmillaan.
Jälkikasvu

Vasikoita syntyy yleensä yksi, mutta joskus myös kaksi. Aluksi vasikka odottaa äidin ruokkimisen aloittamista mutta myöhemmin se muuttuu vaativammaksi maitoa halutessaan, muutaman kuukauden iässä maidon vaatiminen voi muuttua jopa aggressiiviseksi. Ensimmäiset kaksi elinviikkoa naaras ja vasikka pysyvät piilossa saalistajien ulottumattomissa. Tämän jälkeen ne liikkuvat neljä tai viisi viikkoa lauman kanssa vain päivisin. Urosvasikat tulevat itsenäisiksi noin kuuden kuukauden iässä.
Isokudu ja ihminen

Isokudut ovat sekä hyötyneet että kärsineet kanssakäymisestä ihmisen kanssa. Niitä on metsästetty, sillä ne ovat helppoja kohteita käytöksestään johtuen; ne kääntyvät katsomaan taakseen ja pysähtyvät suojautumisen jälkeen. Ihmiset ovat lisäksi tuhonneet niiden metsäisiä elinalueita. Ihmisestä on kuitenkin ollut hyötyäkin,erityisesti kaivoista ja peltomaasta, niin että isokudu on voinut levitä alueille, jotka ovat olleet aikaisemmin liian kuivia.
Itä-Ukrainan sodan alkuvaiheet

Itä-Ukrainan sodan alkuvaiheet tapahtuivat kesä-elokuussa vuonna 2014. Ukrainan armeija tulitti kapinallisten valvomia asutuskeskuksia raskain asein. Runsaasti pakolaisia pakeni Venäjälle. Kapinallisten valvoma alue alkoi melko nopeasti luhistua heinäkuussa
alkaneeseen Ukrainan armeijan hyökkäykseen. Itä-Ukrainan yllä ammuttiin heinäkuussa alas malesialainen matkustajakone, jolloin lähes 300 kuoli. Kumpikaan osapuoli ei ole tunnustanut tekoa. Elokuussa Itä-Ukrainaan alkoi entistä näkyvämmin virrata joukkoja ja aseistusta Venäjän puolelta, tosin yhä melko pienessä määrin. Tämän avun turvin hallituksen joukkojen hyökkäys pysähtyi kapinallisten vastarintaan elokuun lopussa vuonna 2014.
Donetskin lentokentällä

Maanantaina 26. toukokuuta 2014 käytiin tähän mennessä kovimmat taistelut, kun Ukrainan asejoukot surmasivat kymmeniä separatisteja vallatessaan takaisin Donetskin lentokentän, kärsimättä itse miestappioita. 33 ruumishuoneelle tuodusta noin 50 kuolleesta kapinallisesta oli Venäjän kansalaisia.. Slovjanskin lähellä kuoli noin 12 ukrainalaista sotilasta, kun separatistit ampuivat Ukrainan hallituksen sotilaita kuljettaneen helikopterin alas. Slovjanskin alueella oli Ukrainan armeijan tulitus tappanut ja ajanut pakoon joitain siviilejä. Venäjän TV esitti 28. toukokuuta väitteitä siitä, että Ukrainan armeija tulittaa raskain asein Slovjanskia ja Kramatorskia osuen siviilikohteisiinkin  aloitettuaan mittavan sotilasoperaation näiden valtaamiseksi. Molempien osapuolten sotatoimia haittasivat yhä muun muassa joukkojen koordinaation puute ja muut ongelmat, jotka estivät joukkoja toimimasta tehokkaasti ja tuloksellisesti. Osin jo aiemmin alkanut Venäjän joukkojen vetäytyminen Ukrainan rajalta oli täydessä vauhdissa 30. toukokuuta 2014.
Ukrainan hallitus ja länsi vaativat Venäjää sulkemaan Ukrainan vastaisen rajansa niin, etteivät aseelliset taistelijat pääse Venäjältä Ukrainaan. Venäjä ei suostunut tähän, mutta sanoi lähettävänsä ehkä humanitaarista apua Ukrainaan. Ukraina ja Venäjä pääsivät osittaiseen sopuun kaasukiistassaan. Etyj harkitsi tarkkailijoidensa uudelleenjärjestelyjä sieppausuhan ja taistelujen takia.