stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vili Auvinen
Uran alku

Auvisen vanhemmat olivat molemmat näyttelijöitä, joten teatterin maailma tuli tutuksi jo lapsena. Vili ja hänen sisarensa Hely vilahtavat elokuvassa Kulkurin valssi mustalaislapsina. Isä Vilho Auvinen näyttelee elokuvassa mustalaisviulisti Fedjaa. Äiti Hellin Auvinen-Salmi toimi pitkän näyttelijäuransa ohella myös teatterinjohtajana ja kouluttajana.
Auvinen aloitti teatteriuransa näyttelijä-lavastajana Varkauden kaupunginteatterissa 1949–1951. Ohjaajan ura käynnistyi 1960-luvun alussa Tampereen Työväen Teatterissa, johon Auvinen oli kiinnitetty 1953 näyttelijäksi.
Huomattavimmat työt

Auvinen oli näyttämörytmin mestari, ja juuri siksi hän tuli erityisesti tunnetuksi Dario Fo -ohjauksistaan. Uran suurimmaksi menestykseksi nousi aivan uudenlainen tulkinta Teuvo Pakkalan kansannäytelmästä Tukkijoella, jota esitettiin TTT:n näyttämöllä seitsemän vuotta täysille katsomoille. Auvinen ohjasi näytelmän myös Suomen Kansallisteatteriin, jossa siitä tuli samanlainen menestys. Tukkijoella, jota yleisesti pidettiin pölyttyneenä ja vanhanaikaisena teoksena ajan edistyksellisessä teatterissa, oli päänavaus suomalaiseen musikaaliteatteriin. Oskar Merikannon tutut laulut, Thelma Tuuloksen hurjat koreografiat ja ennen muuta taitava dramaturginen uudistaminen puhalsivat kansantarinasta pölyt kauas pois.
Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -kirjoihin perustuvat televisiosarjat, jotka Auvinen sekä dramatisoi että ohjasi, saivat suuren suosion lasten ja nuorten parissa. Maanläheiset tarinat kotkalaispojista (jotka tosin puhuivat Tampereen murretta Raumalla) rikollisten kimpussa on uusittu yleisön pyynnöstä lukuisia kertoja.
Auvinen sai Ida Aalberg -mitalin vuonna 1977.
Hauta

Auvinen on haudattu puolivuotiaana kuolleen esikoispoikansa Tommi Petterin viereen Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Filmografia > Näyttelijänä elokuvissa

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1941 | Kulkurin valssi | pikkupoika mustalaisharjakaisissa (kreditoimaton) |
| 1955 | Poika eli kesäänsä | renki, Taaven kaveri |
| 1955 | Tuntematon sotilas | Asumaniemi |
| 1957 | Vääpeli Mynkhausen | Reino "Reiska" Visaoksa |
| 1958 | Murheenkryynin poika | korpraali Aitanen |
| 1958 | Äidittömät | symboliikasta laulava mies taidenäyttelyssä (kreditoimaton) |
| 1963 | Villin Pohjolan kulta | Kai Vorna, oik. Jäärä |
Aiheesta muualla

Vili Auvinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vili Auvinen: Kuka kukin on 1978 (Project Gutenberg)
Maaltapako

Maaltapako, Casagrande & Rintala (1999)
Maaltapako installaation polttaminen, Casagrande & Rintala (1999)
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Maaltapako on arkkitehti- ja taiteilijapari Casagrande & Rintalan arkkitehtoninen installaatio savonlinnalaiselle pakettipellolle vuonna 1999. Työ on kansainvälisesti tunnetun taiteilijaparin läpimurtoteos.
Maaltapako-teos kommentoi suomalaisen maaseudun tyhjenemistä. Installaatiossa Casagrande & Rintala nostivat kolme hylättyä latoa kymmenmetrisille puujaloille kävelemään kohti etelän kaupunkeja. Taiteilijat kommentoivat teostaan muun muassa: "Maaseutu on ajettu siihen pisteeseen, että ladotkin ovat joutuneet hylkäämään ikiaikaisen liittonsa maahan ja peltoon. Ne ovat äärimmäisestä pakosta nousseet jaloilleen ja koikkelehtivat nyt pois jonnekin etelän suuntaan."  Teokseen liittyi performanssi, jossa tekijät yhdessä tanssija Reijo Kelan kanssa sytyttivät installaation tuleen 3. lokakuuta 1999. Ympäristötaideteoksen kävelevät ladot nousivat maaseudun tyhjenemisen ikoneiksi.
Teos palkittiin Architectural Review -lehden Emerging Architecture 1999 kilpailussa toisella palkinnolla  ja valittiin Venetsian biennaaliin vuonna 2000. Installaatio edusti Suomea New Trends of Architecture in Europe and Japan 2001 -näyttelyssä.
Aiheesta muualla

Italia Rossi: Paesaggi in transformazione
(Arkistoitu – Internet Archive) Päivi Kapiainen-Heiskanen: Maaltapako-teos Savonlinnassa 1.10.1999; Video 1,5 min, Nettiradio Mikael 2001
Villotte-Saint-Seine

| Villotte-Saint-Seine |
| --- | --- |
 Kunnantalo - koulu
 Villotte-Saint-Seine
 Koordinaatit: 47°25′47″N, 4°42′24″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Dijon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,6 km²
Korkeus:  450 m
Väkiluku (2018):  76 
 – Väestötiheys:  10 as./km²
Kunnan numero:  21705
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villotte-Saint-Seine on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 33 kilometriä Dijonin kaupungista luoteeseen.
Kirkko ja risti
Kunnan keskusaukion reunalla olevan kirkon vanhimmat osat ovat noin 1200-luvulta, mutta kirkkoa on uusittu vuosisatojen saatossa. Kirkon vieressä oleva risti on 1500-luvulta. Kirkon julkisivua kehystää kaksi pilaria, joihin on upotettu pienet patsaat: Neitsyt ja lapsi sekä Pyhä Johannes Kastaja. Kunnantalon edessä oleva kalvaarioryhmä on 1500-luvulta. Keskustan liepeillä oleva 1600-luvun linna Château de Villotte-Saint-Seine sai nykyisen ulkoasunsa 1800-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villotte-Saint-Seine Wikimedia Commonsissa
Maalta kaupunkiin

| ”Maalta Kaupunkiin” Juho ja Mika |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 6. kesäkuuta 2014
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.38
 Levy-yhtiö: Sony
Juho ja Mika muut singlet
| ”Työväenluokan sankari” 2014 | ”Maalta kaupunkiin” 2014 | ”Tämä mies ei tanssi” 2014 |
Maalta kaupunkiin on Juho ja Mika -yhtyeen single, joka julkaistiin 6. kesäkuuta 2014. [lähde? ]
Kappaleet

Maalta kaupunkiin – 3.38
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1970

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1970 järjestettiin 4.-5. heinäkuuta Jyväskylässä.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Oulun Pyrintö | 41,7 | Kalevi Koistinen | Esko Luukinen | Markku Kukkoaho | Raimo Räty |
| 2. | Porin Pyrintö | 42,6 | Timo Malin | Turo Grönman | Hans Vuori | Martti Kröger |
| 3. | Jyväskylän Weikot | 42,7 | Erkki Päivärinta | Ismo Pyykkö | Reijo Tanttinen | Alpo Pirttinen |
4 × 400 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.13,4 | Kari Wauhkonen | Markku Aalto | Juha Salmi | Jaakko Tuominen |
| 2. | Kenttäurheilijat -58 | 3.19,0 | Hannu Vesterinen | Tapio Raij | Sakari Sareskoski | Olavi Laakso |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.20,8 | Seppo Kuusiola | Jarkko Tapola | Matti Schmand | Juha Sarkkula |
4 × 800 m
| 1. | Paimion Urheilijat | 7.39,4 | Olavi Hedman | Aimo Peltonen | Heikki Mäkelä | Raimo Karsikas |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.39,4 | Paavo Hyvönen | Juha Sarkkula | Markku Aalto | Jaakko Tuominen |
| 3. | Viipurin Urheilijat | 7.40,2 | Kalevi Pantzar | Ismo Purhonen | Harri Rautamo | Jouko Uola |
4 × 1 500 m
| 1. | Paimion Urheilijat | 15.38,0 | Heikki Mäkelä | Reijo Auvainen | Olavi Hedman | Raimo Karsikas |
| 2. | Helsingfors IFK | 15.38,8 | Kaarlo Pärnänen | Ulf Ek | Rune Holmén | Rainer Rönn |
| 3. | Kaipolan Vire | 15.41,4 | Ilpo Matilainen | Rauno Kotkajuuri | Seppo Nikkari | Jouko Kuha |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Gamlakarleby IF | 48,5 | Viveca Westman | Mona-Lisa Strandvall | Maija-Liisa Limnell | Ulla Karjaluoto |
| 2. | Hangö IK | 49,3 | Inger Roos | Marika Eklund | Leena Olenius | Yvonne Hannus |
| 3. | Hollolan Urheilijat -46 | 49,9 | Ritva Laaksonen | Marja-Liisa Mäkelä | Liisa Mallinen | Lea Kylmälä |
4 × 400 m
| 1. | Gamlakarleby IF | 3.59,8 | Viveca Westman | Maija-Liisa Limnell | Ulla Karjaluoto | Mona-Lisa Strandvall |
| 2. | Hangö IK | 4.03,4 | Inger Roos | Leena Olenius | Yvonne Hannus | Marika Eklund |
| 3. | Viipurin Urheilijat | 4.04,4 | Liisa Mallinen | Marja-Liisa Mäkelä | Ritva Laaksonen | Lea Kylmälä |
3 × 800 m
| 1. | Saarijärven Pullistus | 7.05,0 | Ritva Lahti | Airi Ahonen | Sirkka-Liisa Kuhno |  |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 7.09,4 | Ritva-Liisa Tuominen | Kaarina Koskela | Irja Pettinen |  |
| 3. | Keuruun Kisailijat | 7.10,6 | Marja-Riitta Masalin | Raija Koskela | Sirkka Ikäläinen |  |
Venäläinen imperialismi

Venäläinen imperialismi viittaa Venäjän historian saatossa ja nykyaikana omaksumiin imperialistisiin ajatusmalleihin ja toimintatapoihin.
Tausta

Moskovan suuriruhtinas Iivana Suuri alkoi 1400-luvulla anneksoida ympäröiviä alueita ja keskittää valtaa Moskovaan. 1500-luvun alkuun mennessä Venäjän johto oli alkanut hahmottaa maansa imperiumina. Maa laajenikin voimakkaasti tulevina vuosisatoina ja Moskovan julistettiin olevan "kolmas Rooma". Historioitsija Andreas Kappelerin mukaan ukrainalainen kulttuuri muovasi vahvasti Venäjän kulttuuria 1700-luvulle saakka varsinkin Kiovasta tulleen papiston kautta. Hänen mukaansa tämä lähes unohdettiin Katariina Suuren aikana ja 1800-luvulla. Moskovassa alettiin viitata ukrainalaisiin "vähävenäläisinä", koska aluetta pidettiin vähemmän sivistyneenä kuin imperiumin keskusta.
Neuvostoliiton aika

Lokakuun vallankumouksen (1917) jälkeen bolshevikit julistivat venäläisen imperialismin loppuneen. Vladimir Leninin odottamaa maailmanvallankumousta ei tullut, ja imperialistiset toimintatavat jatkuivat muun muassa Neuvostoliiton hyökkäyksessä itsenäiseen Georgiaan vuonna 1921. Josif Stalinin aikana imperialismi voimistui huomattavasti natsi-Saksan kanssa sovitun etupiirijaon myötä. Stalinin omaksuma venäläinen nationalismi perustui imperialistiseen myyttiin venäläisten erityisestä suuruudesta, ja venäläiset pysyivät etuoikeutetuimpana väestönosana.
Kaukasukseen erikoistunut historioitsija Ronald Grigor Suny luonnehti Neuvostoliittoa "itsensä kieltäväksi imperiumiksi". Vaikka Lenin kirjoitti imperialismista kapitalismin korkeimpana asteena, venäläisten dominoiva asema ei päättynyt Neuvostoliiton perustamisen myötä. Kommunistipuolueen keskusjohtoisuus ei juuri jättänyt tilaa Neuvostoliiton tasavaltojen suvereniteetille. Neuvostoliiton politiikkaan kuului etnisten vähemmistöjen kulttuurien, kielten ja historioiden väheksyminen. Venäläistämistä pidettiin Neuvostoliitossa sivistämisenä.
Vaikka tsaarinaikainen aristokratia oli lakkautettu ja valtaan nousi ihmisiä erilaisista etnisistä taustoista, etnisesti georgialainen Stalin käytti pitkälti samoja työkaluja imperiumin ylläpitämisen kuin tsaaritkin. Näihin kuuluivat toisinajattelun kukistaminen, etniset puhdistukset, vähemmistökansallisuuksien asioita ajaneiden liikkeiden tuhoaminen sekä venäläisten kulttuurin ja etnisyyden kohtelu ylivertaisina.
Neuvostoliitto edisti kansainvälisesti näkemystä itsestään vastavoimana imperialismille ja kolonialismille. Näkemys levisi sekä länsimaissa että kolmannessa maailmassa. Imperialismia käsiteltiin pitkälti länsimaille ominaisena siitä huolimatta, että neuvostohallinto murskasi voimalla kaikki pyrkimykset kansalliseen itsemääräämisoikeuteen itäblokissa. Afganistanin sota alkoi muuttaa käsityksiä 1970-luvun lopusta lähtien. Neuvostoliitolle alisteisten valtioiden asukkaiden halu itsemääräämisoikeuteen vaikutti ratkaisevasti Neuvostoliiton hajoamiseen 1980–1990-lukujen vaihteessa.
Putinin aika

Vladimir Putin on noustuaan valtaan vuonna 2000 hyödyntänyt runsaasti retoriikkaa, jossa Venäjä esitetään Yhdysvaltain imperialismin haastajana. Putin viittasi Neuvostoliiton hajoamiseen jo valtansa alkuaikoina "1900-luvun suurimpana geopoliittisena katastrofina". Hän on kuvannut Venäjän imperiumina, jonka ytimen muodostavat Venäjä, Valko-Venäjä ja Ukraina. Putin on hahmottanut venäläisen kansakunnan eri maiden alueille jakautuneena ja nähnyt sen "jälleenyhdistämisen" välttämättömänä. Putin on myös heikentänyt huomattavasti Venäjän alueiden, kuten Tatarstanin ja Sahan tasavallan autonomiaa.
Ajatus venäläisestä suprematismista on keskeisessä asemassa Putinin "venäläisen maailman" ideologiassa. Sen nojalla ukrainalaisiin saatettiin aluksi suhtautua suojeltavina "pikkuveljinä". Sittemmin ukrainalaisia on Venäjän retoriikassa dehumanisoitu. Ukrainaan on myös alettu viitattu "anti-Venäjänä". Heinäkuun 2021 esseessään Venäläisten ja ukrainalaisten historiallisesta ykseydestä Putin kiisti Ukrainan olemassaolon Venäjästä erillisenä valtiona ja julisti venäläiset ja ukrainalaiset yhdeksi kansaksi. Venäjä on kansainvälisessä viestinnässään pyrkinyt oikeuttamaan Ukrainan sotaa Naton laajenemisella kylmän sodan jälkeen ja leimaamalla Ukrainan äärioikeistoa edustavaksi uhaksi itselleen. Kotimaisille yleisöille Putin on usein ollut avoimempi imperialistisista tavoitteistaan. Hän on verrannut sodankäyntiään muun muassa Pietari Suuren historiallisiin valloituksiin.
On kiisteltyä, kuinka paljon Aleksandr Duginin ultranationalistiseksi luonnehdittu ajattelu on vaikuttanut Putinin imperialismiin. Toisinaan Duginia on kuvailtu "Putinin aivoiksi", toisinaan merkittävyydeltään huomattavasti vähäisemmäksi kulttihahmoksi.
Julkinen käsittely

Stalinismiin erikoistuneen historioitsija Botakoz Kassymbekovan mukaan länsimainen oppineisto sivuutti pitkään venäläisen imperialismin. Hän kuitenkin koki keskustelun heränneen vuonna 2022 Venäjän hyökkäyksen imperialistisesta luonteesta. Kassymbekova syytti länsimaisia tutkijoita Venäjän aggression ja imperialismin kohteina olleista maista tulevien tutkijoiden näkökulmien sivuuttamisesta. Myös historioitsija Susan Smith-Peter on arvostellut Venäjän tutkijoita Venäjän valtion näkemyksen omaksumisesta joissain yhteyksissä lähtökohdaksi.
Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Ranskan imperialismi on saanut osakseen laajempaa tutkijoiden huomiota kuin Venäjän imperialismi. Neuvostoaikana länsimaissa saatavilla ollut tieto Venäjän etnisten vähemmistöjen piiristä jäi vähäiseksi. 2000-luvulla Venäjän imperialismi alkoi nousta yleisemmän mielenkiinnon kohteeksi muun muassa Timothy Snyderin kirjan Tappotanner ansiosta. Teoksessa käsitellään sekä natsien että neuvostojoukkojen toimia Ukrainassa. Muita merkittäviä teoksia venäläisestä imperialismista ovat kirjoittaneet muiden muassa Ronald Grigor Suny, Andreas Kappeler ja Mark von Hagen.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1971

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1971 järjestettiin 3.-4. heinäkuuta Tampereella.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 41,0 | Jarkko Tapola | Raimo Vilén | Kari Wauhkonen | Juha Salmi |
| 2. | Tampereen Pyrintö | 42,2 | Markku Perttula | Juhani Kotikoski | Raimo Nieminen | Juhani Helenius |
| 3. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 42,6 | J. Sarkkinen | M. Rajala | Erik Gustafsson | Aki Virolainen |
4 × 400 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.15,0 | Juha Sarkkula | Markku Aalto | Jaakko Tuominen | Juha Salmi |
| 2. | Tampereen Pyrintö | 3.15,8 | Markku Perttula | Erkki Kolkka | Raimo Nieminen | Juhani Kotikoski |
| 3. | Esbo IF | 3.18,6 | Jorma Soininen | Aimo Mehtonen | Stig Lönnqvist | Kaj Widbom |
4 × 800 m
| 1. | Paimion Urheilijat | 7.33,7 | Aimo Peltonen | Pekka Kivelä | Heikki Mäkelä | Raimo Karsikas |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.34,2 | Paavo Hyvönen | Jaakko Tuominen | Juha Sarkkula | Markku Aalto |
| 3. | Mäntsälän Urheilijat | 7.41,3 | Martti Toivakainen | Timo Ahola | Paavo Heikkinen | Pekka Vasala |
4 × 1 500 m
| 1. | Mäntsälän Urheilijat | 15.32,2 | Martti Toivakainen | Pentti Piiroinen | Paavo Heikkinen | Pekka Vasala |
| 2. | Paimion Urheilijat | 15.32,6 | Heikki Mäkelä | Reijo Auvainen | Olavi Hedman | Raimo Karsikas |
| 3. | Viipurin Urheilijat | 15.36,2 | Kalevi Pantzar | Jouko Uola | Harri Rautamo | Tapio Kantanen |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Hangö IK | 48,2 | Inger Roos | Marika Eklund | Leena Olenius | Yvonne Hannus |
| 2. | Lappajärven Veikot | 49,4 | Helinä Laihorinne | Helena Laihorinne | Aura-Liisa Laihorinne | Marianne Laihorinne |
| 3. | Gamlakarleby IF | 49,8 | Viveca Westman | Mona-Lisa Strandvall | Maija-Liisa Limnell | Ulla Karjaluoto |
4 × 400 m
| 1. | Hangö IK | 3.56,7 | Inger Roos | Leena Olenius | Yvonne Hannus | Marika Eklund |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 4.01,0 | Marjo Tuomi | Irja Pettinen | Eila Kelo | Riitta Hagman |
| 3. | Hollolan Urheilijat -46 | 4.05,3 | Paula Tuominen | Marja-Liisa Mäkelä | Ritva Laaksonen | Lea Kylmälä |
3 × 800 m
| 1. | Saarijärven Pullistus | 6.59,7 | Airi Ahonen | Ritva Lahti | Sirkka-Liisa Kuhno |  |
| 2. | Raahen Vesa | 7.10,2 | Tarja Nousiainen | Hanna Kiuru | Eija Kiuru |  |
| 3. | Pyhäjärven Pohti | 7.11,1 | A. Huurinainen | Helena Takalo | Elina Korhonen |  |
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1968

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1968 järjestettiin 13.–14. heinäkuuta Turussa.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 41,4 | Pertti Pousi | Jarkko Tapola | Kari Wauhkonen | Kari Palmen |
| 2. | Tampereen Pyrintö | 41,6 | Antti Murtolahti | Juhani Kotikoski | Juhani Manninen | Kari Ruokola |
| 3. | Sysmän Sisu | 41,6 | Kari Korhonen | Matti Helenius | Reijo Toivonen | Tuomo Salonen |
4 × 400 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.14,3 | Matti Schmandt | Keijo Ceder | Markku Aalto | Jaakko Tuominen |
| 2. | Esbo IF | 3.18,4 | Håkan Lindberg | Raimo Heinonen | Harry Julin | Aimo Mehtonen |
| 3. | Kaipolan Vire | 3.18,4 | Teuvo Kuivaniemi | Tapani Ilkka | Heikki Hurme | Voitto Koskinen |
4 × 800 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.36,07 | Pekka Juutilainen | Paavo Hyvönen | Keijo Ceder | Jaakko Tuominen |
| 2. | Paimion Urheilijat | 7.34,6 | Reima Karsikas | Pekka Kivelä | Olavi Hedman | Raimo Karsikas |
| 3. | Helsingfors IFK | 7.36,6 | Ulf Ek | Rainer Rönn | Karl-Gustaf Kunnas | Harri Jansson |
4 × 1 500 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 15.29,6 | Markku Mensala | Esko Rouhiainen | Juha Parviainen | Matti Tuura |
| 2. | Paimion Urheilijat | 15.31,8 | Reijo Auvinen | Raimo Karsikas | Pekka Kivelä | Olavi Hedman |
| 3. | Kaipolan Vire | 15.33,4 | Esko Sirén | Pekka Jokinen | Ilpo Matilainen | Jouko Kuha |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Hangö IK | 49,7 | Birgitta Roos | Inger Roos | Tarja Metsäruusi | Marika Eklund |
| 2. | Mäntsälän Urheilijat | 50,9 | Vappu Mäkelä | Pirjo Wahlsten | Eeva Ovaska | Orvokki Manninen |
| 3. | Vaasan Vasama | 51,3 | Anna Halén | Maija-Liisa Limnell | Raija Leino | Sirkka Norrlund |
3 × 800 m
| 1. | Turun Weikot | 7.04,0 | Anja Tuominen | Raili Fält | Marita Aaltonen |  |
| 2. | Laitilan Jyske | 7.15,0 | Riitta Jaakola | Sinikka Tyynelä | Sirpa Laihonen |  |
| 3. | Idrottsklubben-32 | 7.16,8 | Kristina Berndtsson | Margaretha Strandberg | Ritva-Liisa Tuominen |  |
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1969

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1969 järjestettiin 12.–13. heinäkuuta Kokkolassa.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 41,6 | Jarkko Tapola | Raimo Vilen | Kari Wauhkonen | Kari Palmen |
| 2. | Oulun Pyrintö | 41,9 | Kalevi Koistinen | Esko Luukinen | Markku Kukkoaho | Raimo Räty |
| 3. | Tampereen Pyrintö | 42,3 | Antti Murtolahti | Juhani Kotikoski | Juhani Manninen | Tuomo Juntunen |
4 × 400 m
| 1. | Tampereen Pyrintö | 3.16,2 | Tuomo Juntunen | Erkki Kolkka | Kari Pajula | Juhani Kotikoski |
| 2. | Helsingin Kisa-Veikot | 3.16,7 | Kari Wauhkonen | Jaakko Tuominen | Matti Schmandt | Markku Aalto |
| 3. | Kenttäurheilijat-58 | 3.22,7 | Tapio Raij | Reijo Wastimo | Sakari Sareskoski | Olavi Laakso |
4 × 800 m
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 7.36,07 | Juha Sarkkula | Paavo Hytönen | Jaakko Tuominen | Markku Aalto |
| 2. | Paimion Urheilijat | 7.36,4 | Aimo Peltonen | Olavi Hedman | Reima Karsikas | Raimo Karsikas |
| 3. | Helsingfors IFK | 7.40,2 | Ulf Ek | Rainer Rönn | Rune Holmén | Harri Jansson |
4 × 1 500 m
| 1. | Paimion Urheilijat | 15.48,2 | Antti Salamäki | Reijo Auvinen | Olavi Hedman | Raimo Karsikas |
| 2. | Helsingfors IFK | 15.57,4 | Ulf Ek | Rainer Rönn | Harri Jansson | Rune Holmén |
| 3. | Keravan Urheilijat | 15.49,33 | Kauko Kauhanen | Pentti Piironen | Martti Toivakainen | Paavo Heikkinen |
Yleisen sarjan mitalistit > Naiset

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Gamlakarleby IF | 48,6 | Viveca Westman | Ulla Karjaluoto | Marja-Liisa Limnell | Mona-Lisa Strandvall |
| 2. | Hangö IK | 49,7 | Birgitta Roos | Inger Roos | Yvonne Hannus | Marika Eklund |
| 3. | Mäntsälän Urheilijat | 49,8 | Seija-Liisa Laavi | Pirjo Wahlsten | Eeva Ovaska | Orvokki Manninen |
4 × 400 m
| 1. | Gamlakarleby IF | 4.00,0 | Viveca Westman | Marja-Liisa Limnell | Ulla Karjaluoto | Mona-Lisa Strandvall |
| 2. | Mäntsälän Urheilijat | 4.03,9 | Eeva Ovaska | Seija-Liisa Laavi | Pirjo Wahlsten | Orvokki Manninen |
| 3. | Turun Weikot | 4.03,9 | Leena Virtanen | Raili Fält | Marita Aaltonen | Anja Tuominen |
3 × 800 m
| 1. | Turun Weikot | 7.13,2 | Anja Tuominen | Raili Fält | Marita Aaltonen |  |
| 2. | Idrottsklubben-32 | 7.18,4 | Kristina Berndtsson | Margaretha Strandberg | Ritva-Liisa Tuominen |  |
| 3. | Laitilan Jyske | 7.18,8 | Raija Tamminen | Sinikka Tyynelä | Sirpa Laihonen |  |
Madurain sulttaanikunta

| Madurain sulttaanikunta > 1335–1378 |
| --- | --- |
Valtiomuoto:  sulttaanikunta
Uskonnot:  islam
Edeltäjä(t):  Delhin sulttaanikunta
Seuraaja(t):  Vijayanagara
Esihistoria
Esiharappalaiset kulttuurit (700-300 eaa.)
Indus-kulttuuri (3300–1700 eaa.)
Vedalainen kulttuuri (1500–500 eaa.)
Varhaiset kuningaskunnat
Mahajanapada (700-300 eaa.)
Magadha (684–320 eaa.)
Maurya-valtakunta (321–184 eaa.)
Klassinen aika
Sātavāhana (230 eaa.–199)
Kušana-valtakunta (60–240)
Gupta-valtakunta (300–550)
Palan valtakunta (750–1174)
Chola (250 eaa.–1279)
Hoysala (1040–1346)
Kakatiya (1083–1323)
Keski- ja varhaismoderni aika
Delhin sulttaanikunta (1206–1526)
Deccanin sulttaanikunnat (1490–1596)
Vijayanagara (1336–1565)
Suurmogulien valtakunta (1526–1707)
Sikhivaltio (1801-1849)
Marathivaltakunta (1674–1818)
Siirtomaa-aika
Alankomaiden Intia
Brittiläinen Intia
Portugalin Intia
Ranskan Intia
Tanskan Intia
Intian itsenäisyysliike
Intian jako
Madurain sulttaanikunta oli lyhytikäinen sulttaanikunta Kaakkois-Intiassa nykyisen Tamil Nadun osavaltion alueella. Valtakunta oli olemassa 48 vuoden ajan 1300-luvulla. Sen synty liittyy Delhin sulttaanikuntaa hallinneen Tughluq-dynastian vallan taantumiseen. Madurain sulttaanikunnan perusti Madurain maakuntaa hallinnut Jalaluddin Ahsan Khan, joka nousi Delhin valtaa vastaan ja julisti Madurain itsenäiseksi vuonna 1335. Hänen jälkeensä sulttaanikunta alkoi taantua johtuen sisäisistä kiistoista ja viereisen Vijayanagaran vahvistumisesta. Vijayanagara lopulta valloitti Madurain sulttaanikunnan.