Mongolivaltakunta
Hallinto

Mongolivaltakuntaa hallittiin Tšingis-kaanin aloittaman jasa-lakikokoelman pohjalta (mong. Ikh zasag huul , ᠶᠡᠬᠡ ᠵᠠᠰᠠᠭ ᠬᠠᠤᠯᠢ - suuren voiman laki; verbi  ᠵᠠᠰᠠ, "zasa" - "hallitse, järjestä" ja loppu "g" kanssa substantiivi ᠵᠠᠰᠠᠭ, "zasag"; jasa = määräys tai asetus). Sillä korvattiin vanha paimentolaisperäinen, sukulaissuhteisiin perustunut klaanijärjestelmä hierarkkisella järjestelmällä, jossa asema ei määräytynyt enää niinkään sukulaissuhteiden kuin kykyjen ja saavutusten perusteella. Vaikka jasa määritti ankaran hierarkian, jossa alemman oli toteltava ylempää ja noudatettava erilaisia kunniakoodeja, ei se päästänyt ylhäisiä juuri sen helpommalla kuin alhaisiakaan. Lakikokoelma, joka on laadittu noin vuosina 1206-1218, ei ole säilynyt alkuperäisessä muodossaan ja sitä on siteerattu lähinnä toisen käden lähteistä.
Rangaistukset olivat ankaria, ja etenkin erilaisista kunniakoodien rikkomisista seurasi helposti kuolemantuomio. Kuolemantuomio saattoi seurata myös juomapaikan pilaamisesta, ryöstelystä ilman komentavan upseerin lupaa, keisariksi julistautumisesta ilman kurultai-kokouksen päätöstä, jos perässä ratsastava sotilas ei poiminut ylös jotakin edessä ratsastavalta maahan pudonnutta esinettä sekä aviorikoksesta, karja- ja hevosvarkaudesta. Myös raiskauksista ja jossain määrin murhasta määrättiin rangaistuksia.
Kaikenlainen vastustus mongolien valtaa kohtaan kohtasi massiivisen kollektiivisen rangaistuksen. Kaupunkeja tuhottiin ja niiden asukkaat teurastettiin, jos ne uhmasivat mongolien käskyjä. Mongolit murhasivat kaikki kaupungin asukkaat ikään ja sukupuoleen katsomatta, ellei heitä tarvittu armeijan käyttöön. Silminnäkijä munkki Rogeriuksen (joka pelastui pukeutumalla mongolisoturiksi) kirjoittaman kronikan mukaan he saivat erityistä tyydytystä naisten häpäisemisestä Unkarissa vuosina 1241-1242.
Mongolit omaksuivat hallintoonsa vaikutteita myös Kiinasta ja muista korkeakulttuureista, joista palkattiin virkamiehiäkin. Hallinnon perustana oli jo ennen Tšingis-kaania kaanien ja ruhtinaiden kurultai-kokous, joka keskusteli sisä- ja ulkopolitiikasta suurkaanin kanssa ja valitsi kaikki suurkaanit aina Tšingis-kaanista alkaen. Tšingis-kaanin valta-aikana joukkomurhista selvinneet (erityisesti käsityöläisiä ja pappeja säästettiin usein) otettiin orjiksi mongolien ylimyksille. Tärkeitä opettajia ja käsityöläisiä vapautettiin veroista, kun taas yleisesti verot olivat raskaat. Myös uskonnollisissa tehtävissä toimivat, lääkärit ja ruuminpesijät olivat vapautettuja veroista.
Mongolit perustivat kauppareittejä ympäri valtakuntaa sekä laajan jam posti- ja matkahuoltojärjestelmän (ven. kautta mongoliksi yam = 'ministeriö, toimisto'; mongoliksi: Өртөө, Örtöö, tarkistuspiste) joka oli myös muiden kuin mongolien käytössä. Hyvinvarustetut ja vartioidut vaihtoasemat sijaitsivat noin 30–60 km päässä toisistaan, joissa viesti vaihdettiin seuraavalle lähetille ja levänneelle hevoselle. Viesti pystyi näin etenemään jopa 200-300 km päivässä. Monet kauppiaat, lähettiläät ja matkailijat Kiinasta, Lähi-idästä ja Euroopasta käyttivät jam-viestijärjestelmää maksua vastaan. Järjestelmä jäi Venäjällä viranomaisten viestintäkäyttöön Kultaisen ordan jäljiltä 1500-luvulta lähtien ja oli käytössä Venäjän keisarikunnassa 1800-luvulle asti, jossa sitä hallinnoi jamskoi prikaz -niminen virasto ja postikuriireja kutsuttiin nimellä jamštšik.