Venom (yhtye)
Perintö > Merkitys äärimetallille

Venomia pidetään yhtenä black metalin pääkehittäjistä, ja yhtyettä seurasi moni eurooppalainen jäljittelijä, kuten Bathory, Hellhammer, Mercyful Fate ja Celtic Frost. Venom innoitti myös tulevia thrash ja death metal -yhtyeitä, kuten Slayeriä, Metallicaa, Megadethiä, Deathia ja Possessedia. Saksassa nousi esiin useita Venomin innoittamia black thrash -yhtyeitä, joista tunnetuimpia ovat Sodom, Kreator ja Destruction. Inferno-lehden Timo Isoahon mukaan Welcome to Hell ja Black Metal olivat thrash ja black metalin kulmakivet. Hellhammerin ja Celtic Frostin taiteellinen johtaja Thomas Gabriel Fischer on kuvaillut Venomia kaikkien aikojen tärkeimmäksi äärimetalliyhtyeeksi.
Ilkka Salmenpohjan mukaan ”Venomin äärimmilleen viety saatanallinen imago toimi yksinäänkin shokkiarvona, mutta siihen liittynyt musiikki teki yhdistelmästä pitkällä tähtäimellä merkittävän. Venom oli tietämättään yksi tienavaajista laajemmalle musiikilliselle fuusioliikkeelle, jossa hardcore-punkin musiikillinen aggressiivisuus, nihilistisyys ja nopeat tempot yhdistyivät heavy metallin perinteen tuplabassorumpupoljentoon, kitarariffeihin ja pääosin epäpoliittiseen fantasialyriikkaan.” Epäpätevien soittajien jäljitteleminen oli helppoa, mikä innoitti nuoria ihailijoita perustamaan samanhenkisiä yhtyeitä. Venomin jäsenet omaksuivat ensimmäisten joukossa okkultismista ammentavat taiteilijanimet. Tätä tapaa seurasivat muun muassa ruotsalaisen Bathoryn keulahahmo Thomas ”Quorthon” Forsberg sekä lukemattomat muut black metal -muusikot.
Norjalaisen Mayhemin kitaristi ja taiteellinen johtaja Øystein ”Euronymous” Aarseth oli suuri Venomin ihailija. Hänen vaikutuksestaan yhä useampi yhtye alkoi 1990-luvun alussa kutsua musiikkiaan black metaliksi. Sveitsiläisen Samaelin Michael ”Vorph” Locher katsoo Venomin olleen esikuvallinen konseptin tasolla, ei niinkään musiikillisesti. Locherin mukaan Venomin saatananpalvontaimago ”ei välttämättä ollut pelkkä julkisuustemppu, siinä oli jotain muutakin – – ei välttämättä heille itselleen, mutta kylläkin niille, jotka kuuntelivat heidän musiikkiaan.” Mayhemin basisti Jørn ”Necrobutcher” Stubberud oli samaa mieltä: ”Sisimmässämme tiesimme, että kyse oli imagosta. Me kuitenkin halusimme, että se olisi myös totta. Niinpä veimme homman askeleen pidemmälle.” Kun Kerrang!-lehden haastattelija huomautti Aarsethille ja Varg Vikernesille, ettei Venom todellisuudessa palvonut Saatanaa, nämä vastasivat: ”Olemme päättäneet uskoa toisin.”
Sekä Lant että Dunn ovat sanoutuneet toisen aallon black metal -muusikkojen tekemistä rikoksista. Dunn on myös pohdiskellut, miksi niin monet yhtyeet ylipäätään kutsuvat musiikkiaan black metaliksi, kun koko termin tarkoitus oli korostaa Venomin ainutlaatuisuutta. Bray puolestaan on maininnut, ettei varsinaisesti edes pidä Venomin musiikista: ”Sitä on kiva soittaa ja kiva säveltää ja kiva esittää keikoilla, mutta tuskinpa minä olisin Black Metalia ostanut.” Lantin suhtautuminen ilmiöön on ollut myönteisempi:
»Black metalin tarkoituksena on vaikuttaa kaikessa metallissa. Kaikkihan alkoi siitä, kun 70-luvun lopun ”hevi”bändit muuttuivat surkeiksi. Sitten oli punkin vuoro, ja punk-kausi olikin erittäin innostavaa, mutta sitten punk-musiikkikin kuoli. Black metal onkin heavy metalia punk-otteella, siinä on särmää, se on erilaista ja äärimmäistä. Kukaan ei tiedä, mitä tapahtuu seuraavaksi, ja se on jännittävää. – – Me aloitimme Venomin siksi, että me janosimme jotakin äärimmäistä, ja pian meidän jälkeemme tulivat Metallicat, Slayerit, Exodukset ja tuhannet muut bändit. – – Emme ole mitään naapurinpoikia, sillä tuollaiset tyypit eivät saa mitään aikaiseksi.» 
(Conrad ”Cronos” Lant, Imperiumi 2006)