stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Lindow
Julkaisuja

Scandinavian Mythology: An Annotated Bibliography.  New York:  Garland Publishing, 1988.  ISBN 978-0824091736
Murder and Vengeance among the Gods: Baldr in Scandinavian Mythology.  Helsinki:  Suomalainen Tiedeakatemia, 1997.  ISBN 978-9514108099
Norse Mythology: A Guide to the Gods, Rituals, and Beliefs.  Santa Barbara, Kalifornia:  Oxford University Press, 2001.  ISBN 0-19-515382-0
Joonas Lindroos

Lindroos Suomen rallissa vuonna 2010
Joonas Lindroos (s. 5. toukokuuta 1985) on suomalainen ralliautoilija, joka on voittanut useita Suomen-mestaruuksia.
Lindroos ajoi kauden 2003 kesäkilpailuista lähtien itse rakentamallaan Honda Civic Type-R:llä. Hondalla hän saavutti peräkkäin kolme Suomen-mestaruutta vuosina 2007–2009 (kaksi kertaa pienessä N-luokassa ja vuonna 2009 SM2-luokassa). Vuonna 2009 alle 25-vuotiaat kuljettajat ajoivat myös nuorten Suomen-mestaruuspisteistä, ja koska Lindroos oli tuolloin 24-vuotias, hän sai myös nuorten mestaruuden.
Lindroos siirtyi ajamaan rallin SM-sarjaa SM1-luokassa Tommi Mäkinen Racingin Subaru Impreza WRX Sti:llä. Ensimmäisenä nelivetokautenaan Subarulla vuonna 2010 hän ajoi SM-pronssisijalle. Vuonna 2012 hän voitti Suomen-mestaruuden SM2-luokassa, vuonna 2013 SM3-luokassa ja vuonna 2017 SM4-luokassa.
Joonas Lindroosin isosisko Minna Lindroos tunnetaan myös SM-tason ralliautoilijana, samoin kuin isä Jouni Lindroos ja isoisän veli Harras Lindroos.
Aiheesta muualla

Lindroos Racing: http://www.lindroosracing.com/
Lindex

Lindexin logo
Lindexin myymälä Aleksanterinkadulla Helsingissä
Lindex on Lindex Groupiin kuuluva ruotsalainen vaatekauppaketju. Sillä on myymälöitä Pohjoismaissa, Baltiassa, Balkanilla, Keski-Euroopassa ja Lähi-idässä. Lindexin tuotevalikoimassa on naistenvaatteita, naisten alusvaatteita, lastenvaatteita ja meikkejä. Kun Stockmann Groupin liikevaihto alkoi koostua enemmistöltään Lindexin myynnistä, konserni päätti vaihtaa nimekseen Lindex Group vuonna 2024.
Vuodesta 2002 ketju on ollut vuosittain mukana Syöpäsäätiön Roosa nauha -kampanjassa. Syksyllä 2016 lanseerattuun mallistoon kuului rannekoru, jonka koko tuotto lahjoitetaan rintasyövän vastaiseen työhön.
Historia

Vuonna 1954 ruotsalaiset Ingemar Boman ja Bengt Rosell perustivat Fynd-nimisen alusvaatemyymälän Alingsåsiin Ruotsiin. Pian tämän jälkeen ostettiin Göteborgista Lindex-niminen yritys, joka antoi nimensä tuleville myymälöille. 1960-luvulla otettiin valikoimaan alusvaatteiden lisäksi myös naistenvaatteita, erityisesti jumppereita ja puseroita. Toiminta laajeni yhä, ja ensimmäinen Lindex-myymälä avattiin Norjaan.
1970-luvulla Lindex laajensi Ruotsissa ja Norjassa. Valikoima laajeni ja Lindex tulee tunnetuksi myös hameista, naisten housuista sekä lastenvaatteista. 1980-luvulla laajentuminen saavutti huippunsa. Sisäänostorutiinit muuttuivat paljon, kun lähes kaikki tekstiilituotanto siirrettiin ulkomaille. Lindex kokeili uusia markkinoita, kuten Tanskaa, Isoa-Britanniaa ja Suomea, mutta 1980-luvun lopussa liiketoiminta keskittyi Ruotsiin, Norjaan ja Suomeen. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Lindex oli muutamia vuosia päivittäistavarajätti ICA:n omistuksessa yhdessä Gulins-vaateketjun ja Ellos-postimyyntiyrityksen kanssa, mutta ICA luopui näistä pian ja keskittyi taas ruokakauppabisnekseen. Vuonna 1993 Lindex avasi ensimmäisen tuotantokonttorinsa Hongkongissa ja alkoi tehdä tarkastuksia tehtailla, jotta varmistetaan, että tavarantoimittajat eivät käytä lapsityövoimaa. Yrityksen vaatimukset tavarantoimittajille kasvavat ja tavarantoimittajia koskeva menettelyohje syntyi. 1990-luvun lopulla yritys osti Fix-tuotemerkin, johon kuuluu lastenvaatteita.
Lindex on 2000-luvulla ryhtynyt laajentamaan toimintaansa Itä-Eurooppaan avaamalla myymälöitä Baltian maissa ja Tšekissä. Vuonna 2007 Lindex avasi Ruotsissa verkkokaupan, jossa on myynnissä noin 70 prosenttia Lindexin valikoimasta naistenvaatteita, alusvaatteita ja lastenvaatteita.
Suomalainen pörssiyritys Stockmann tuli Lindexin omistajaksi vuonna 2007. Stockmannin avulla avattiin ensimmäinen Lindex-myymälä Venäjälle, Pietariin vuonna 2008. Tämän lisäksi Lindex aloitti franchising-toiminnan Lähi-idässä, vuonna 2019 Lindexillä on franchising toimintaa 9 eri maassa. Lindexillä on yli 440 myymälää 18 maassa ja verkkokauppa EU:n alueella sekä Norjassa.
Aiheesta muualla

Lindex
Stockmann-konserni[vanhentunut linkki]
Hannu Lindholm

| Hannu Lindholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. syyskuuta 1947 (ikä 77) Turku
Ammatti:  lavastaja
Hannu Antero Lindholm (s. 20. syyskuuta 1947 Turku) on suomalainen lavastaja. Hän teki uransa suurimmalta osin Tampereen Työväen Teatterissa ja Porin teatterissa. Lindholm vieraili Suomen Kansallisteatterissa, Kansallisoopperassa ja useissa kaupunginteattereissa.
Ura

Turun piirustuskoulussa kuvataidetta kaksi vuotta opiskellut Lindholm aloitti lavastajan uransa Vaasan kaupunginteatterissa 1970–1975, jatkoi Porin teatterissa 1975–1990 ja Turun kaupunginteatterissa 1990–1993. Pisin kiinnitys hänellä oli Tampereen Työväen Teatteriin: 1993–2023. Lisäksi Lindholm toimi vierailevana lavastajana Suomen Kansallisteatterissa sekä Lahden, Helsingin, Espoon, Oulun ja Kuopion kaupunginteattereissa. Lindholm lavasti myös muutamia Suomen Kansallisoopperan tuotantoja.
Lindholm ensimmäinen lavastus oli Nummisuutarit (1970). Kaikkiaan hän lavasti yli 200 näytelmää. Lindholmin lavastuksia ovat esimerkiksi Mielipuolen päiväkirja (Suomen Kansallisteatteri, 1980) ja Selman juonet (Suomen Kansallisteatteri, 1991). Tampereen Työväen Teatterissa hän lavasti näytelmät Näköala sillalta (1996), Kesäyön uni (2002), Niskavuoren nuori emäntä (2003), Kauppamatkustajan kuolema (2006), Vuonna 85 (2006), Fanny ja Alexander (2010), Anna Liisa (2011), Näillä palkoilla ei makseta! (2014) ja lukuisia muita. Suomen Kansallisoopperan lavalle Lindholm lavasti muun muassa teoksen Pohjalaisia (2009).
Lindholm sai näyttämötaiteen valtionpalkinnon vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Aamulehti: Hannu Lindholm lavastaa Tampereelle vaikka Pariisin, sadan vuoden takaisen Kalevankankaan hautausmaan tai ikiliikkujan
MTV: Lavastaja Hannu Lindholmille näyttämötaiteen valtionpalkinto
Tamperelainen: TTT-klubi on pala Berliiniä Tampereella! – Brucen haamu ja paljon muita on tulossa syksyllä työväentaloon keikalle
Erich Linnhoff

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1938 | 4 × 400 m |  |
|  Pronssia | Pariisi 1938 | 400 m |  |
Erich Linnhoff (23. huhtikuuta 1914 Küstrin – 22. joulukuuta 2006 Berliini) oli saksalainen juoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu. Hänen uransa ajoittui 1930-luvun lopulle ja päättyi toisen maailmansodan aikaan.
Linnhoff muutti vuonna 1933 Berliiniin, jossa hänestä tuli Saksan ilmavoimien lentäjä. Hän edusti vuoteen 1937 asti berliiniläistä urheiluseuraa SC Charlottenburg ja sen jälkeen toista berliiniläisseuraa LSV Berlin. Hän saavutti Saksan 400 metrin mestaruuden vuonna 1937 ja uusi mestaruuden myös seuraavana vuonna 1938. Vuonna hän teki Cottbusissa Saksan 400 metrin ennätyksesksi 47,3. Lisäksi hän oli samana vuonna käydyissä Pariisin EM-kisoissa voittaneessa 4 x 400 metrin joukkueessa yhdessä Hermann Blazejezakin, Manfred Buesin ja Rudolf Harbigin kanssa. Henkilökohtaisella 400 metrillä Linnhoff sijoittui kolmanneksi Britannian Godfrey Brownin voittaessa selvästi.
Maailmansodan sytyttyä sysksyllä 1939 urheilutoimintaa jatkettiin vielä parin vuoden ajan. Niinpä Linnhoff oli mukana LSV Berlinin voittaessa Saksan 4 x 400 metrin mestaruuksia vuosina 1938, 1940 ja 1941. Syyskuussa 1940 käydyssä kolmimaaottelussa Suomi-Ruotsi-Saksa Helsingissä Linnhoff oli mukana Saksan joukkueessa. Maailmansodan kääntyessä Saksalle tappiolliseksi urheilukilpailut lopetettiin syksyllä 1942, ja vuonna 1945 päättyneen sodan jälkeen Linnhoff ei enää jatkanut uraansa. Sodan jälkeen hänellä oli Berliinissä oma yritys, joka keskittyi piirustusten tekoon ja toimistotarvikkeiden myyntiin.
Kurt Lindeman

Kurt "Bobi" Lindeman
Kurt Evald Rolf Lindeman (s. 1. tammikuuta 1932 Helsinki) on suomalainen nykyaikainen viisiottelija, miekkailija ja ratsastaja.
Lindemanilla on olympiaedustuksia kahdessa eri urheilumuodossa. Roomassa 1960 hän sijoittui nykyaikaisen viisiottelun joukkuekilpailussa neljänneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa parhaana suomalaisena yhdeksänneksi. Helsingissä 1952 hän osallistui florettimiekkailuun ja Roomassa 1960 kalpamiekkailuun.
Vuonna 1958 Lindeman saavutti nykyaikaisen viisiottelun MM-kilpailuissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja pronssia joukkuekilpailussa. Samana vuonna hän voitti myös Ruotsin avoimen mestaruuden sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Tuona vuonna hän sijoittui Suomen urheilutoimittajien Vuoden urheilija -äänestyksessä kahdeksanneksi ja sai Sportpressenin kultamitalin.
Suomen mestaruuden nykyaikaisessa viisiottelussa Lindeman voitti vuonna 1960 ja florettimiekkailussa vuonna 1973. Hän osallistui myös kenttäratsastuskilpailuihin ja voitti vuonna 1961 Suomen mestaruuden hevosella Oscarita.
Kilpauransa jälkeen Lindeman toimi muun muassa Suomen Miekkailuliiton toiminnanjohtajana vuodesta 1987 alkaen. Hän oli ammatiltaan upseeri ja jäi eläkkeelle everstiluutnanttina. Hän toimi YK:n sotilastarkkailijana Kashmirissa vuosina 1964–1965.
Kurt Lindemanin vaimo Irma Lindeman (omaa sukua Ivanoff) edusti Suomea miekkailun MM-kilpailuissa vuosina 1963 ja 1965. Heidän tyttäristään Mikaela Lindeman on kilpaillut pikajuoksussa ja Vivi Lindeman voimistelussa.
Saavutuksia > Nykyaikainen viisiottelu

Olympiakisoissa Roomassa 1960 joukkuekilpailussa neljäs ja yksilökilpailussa yhdeksäs
MM-hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja pronssia joukkuekilpailussa Aldershotissa 1958
MM-kisoissa henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas ja joukkuekilpailussa neljäs 1961
SM-kultaa 1960, hopeaa 1958 ja 1961
Vuoden viisiottelija Suomessa 1958 ja 1960
Saavutuksia > Miekkailu

PM-kisoissa epävirallinen joukkuemestaruus 1957
SM-kultaa floretilla 1973
SM-hopeaa kalvalla 1967
SM-pronssia kalvalla 1969, säilällä 1970 ja floretilla 1972
Saavutuksia > Kenttäratsastus

SM-kultaa hevosella Oscarita 1961
Lineaarikirjoitus

Lineaarikirjoitus on kirjoitusjärjestelmä, joka kehittyi kuvakirjoituksesta. Siinä kuvat on korvattu merkeillä, jotka muodostuvat viivoista.
Parhaiten tunnettuja ovat esimerkit antiikin Kreikasta, jossa Kreetalla kehittyivät niin sanotut lineaari A ja lineaari B -kirjoitukset. Lineaari A:ta käytettiin vuosina 1900–1500 eaa. Sitä ei ole kyetty tulkitsemaan. Lineaari B, joka oli käytössä 1400 eaa. alkaen, on kyetty avaamaan 1950-luvulla.
Kirjallisuutta

Singh, Simon: Koodikirja: salakirjoituksen historia muinaisesta Egyptistä kvanttikryptografiaan.  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1544-5
Kaarlo Linnakko

Kaarlo Linnakko
Kaarlo Olavi Linnakko (entinen Lindström) (9. kesäkuuta 1918 Inkeroinen – 6. marraskuuta 1989 Heinola) oli suomalainen kapteeni, henkilöstöpäällikkö ja Mannerheim-ristin ritari numero 188. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 25:ssä toiminut Linnakko nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 10. helmikuuta 1945. Nimityshetkellä Linnakko oli sotilasarvoltaan luutnantti. Sotien jälkeen Linnakko työskenteli Tampellan palveluksessa.
Alpo Lintamo

Alpo Juhani Lintamo (19. maaliskuuta 1933 Vaasa – 18. tammikuuta 2014) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi myös koripallon SM-sarjassa ja jääpalloa.
Keskustukena pelannut Lintamo edusti Suomen maajoukkuetta 15 A-maaottelussa. Kotimaassaan hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 13 kautta ensin Vaasan Palloseuraa vuosina 1950–1955 ja sitten Helsingin Palloseuraa vuosina 1956–1963 edustaen. Vuonna 1954 hän pelasi vaasalaisjoukkueessa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaikkiaan hän pelasi SM-sarjassa 211 ottelua ja teki niissä 28 maalia. Hän oli voittamassa Suomen mestaruutta vuonna 1957 ja Suomen Cupia vuonna 1962.
Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat Lintamon vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1957.
Koripalloilijana Lintamo edusti SM-sarjassa Vaasan Salamaa kaudella 1952 11 ottelussa tehden 0,8 pistettä ja ottaen 2,5 virhettä ottelua kohden.
Liinahamarin ja Kirkkoniemen pommitukset 1941

Alueen kartta
Liinahamarin ja Kirkkoniemen pommitukset 1941 olivat toiseen maailmansotaan liittynyt Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialuksilta nousseiden laivaston ilmavoimien lentokoneiden 30. heinäkuuta 1941 tekemä isku Liinahamarin satamaan Suomen Petsamossa ja Kirkkoniemeen Norjan puolella.
Taustaa

Saksa aloitti Barbarossa-suunnitelmansa mukaisen hyökkäyksen Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941. Samana aamuna Neuvostoliitto aloitti sotatoimet Suomea vastaan. Suomi ryhtyi sotatoimiin Neuvostoliittoa vastaan kolme päivää myöhemmin.
Jo ennen hyökkäystä, kesäkuun alusta lähtien Lappiin oli ryhmitetty kauttakulkusopimuksen varjolla 40 000 saksalaissotilasta. Vastalauseeksi Lapissa oleville saksalaisjoukoille Englanti oli katkaissut Liinahamarin kauppaliikenteen 14. kesäkuuta. Sen jälkeen 22. kesäkuuta Suomi oli poistanut Britannian Liinahamarin konsulaatin ja saksalaiset puolestaan Britannian Tornion konsulaatin. Pohjois-Suomen puolustus ja rintamavastuu oli luovutettu saksalaisille. Petsamossa päästettiin saksalaisjoukkojen pääosa, kaksi divisioonaa, Suomen puolelle varhain 22. kesäkuuta, joskin jo edellisenä yönä rajan yli siirtyi siviiliasuisia pioneerijoukkoja tekemään valmisteluja. Joukot miehittivät Petsamon, rakensivat alueelle siltoja ja teitä ja hyökkäsivät 29. kesäkuuta itärajan yli kohti alle sadan kilometrin päässä olevaa Murmanskia. Edellisenä päivänä oli Suomi katkaissut diplomaattisuhteet Britanniaan.
Erään neuvostoliittolaisen lähteen mukaan neuvostoliittolaiset lentokoneet hyökkäsivät Liinahamarin satamaa vastaan brittikoneiden hyökkäystä edeltävänä päivänä 29. heinäkuuta 1941, kahtena osastona 14 SB-pommikoneella, joita oli suojaten saattanut yksitoista I-15 -hävittäjää. Koneet olisivat aikaansaaneet jotain tulipaloja.
Operaatio ER

Britannian sodanjohdon korkeimmalla tasolla päätetty, Winston Churchillin määräämä isku oli osa operaatiota, jolla Britannia halusi osoittaa tukeaan Neuvostoliitolle. Britannian ulkoministeriö ja laivaston ylijohto pitivät pommituksia ensimmäisenä yhteisenä operaationa neuvostoliittolaisten kanssa. Taktisesti pyrittiin turvaamaan miinalaiva HMS Adventuren purjehdus Arkangeliin. Liinahamarin lisäksi operaation kohteeksi oli valittu saksalaisten miehittämä Kirkkoniemen satama Norjassa. Hyökkäyksen koodinimi oli Operaatio ER. Liittoutuneiden tietojen mukaan molemmissa satamissa piti olla lukuisia saksalaisten aluksia, mutta todellisuudessa satamat olivat käytännöllisesti katsoen tyhjiä.
Saksalainen partiolennolla ollut lentokone havaitsi kuitenkin kahden lentotukialuksen (HMS Furious ja HMS Victorious), kahden raskaan risteilijän (HMS Suffolk ja HMS Devonshire) sekä kuuden hävittäjän muodostaman laivueen jo merellä juuri ennen hyökkäystä.
Operaatio ER > Liinahamarin pommitus

HMS Furious lähetti iltapäivällä kello 14 jälkeen ilmaan kohti Liinahamaria kaksi hyökkäysaaltoa: ensimmäisessä yhdeksän Albacore-torpedopommittajaa Laivaston ilmavoimien 817. laivueesta, ja toisessa saman verran 812. laivueen Swordfish-torpedopommittajia. Koneita suojasi yhteensä yhdeksän Fulmar-hävittäjää. Lisäksi ilmassa oli neljä Hawker Sea Hurricane -hävittäjää suojaamassa laivoja.
Juuri Kirkkoniemestä itää kohti lentänyt saksalaisten Stuka-laivue sai ilmatähystäjät uskomaan brittiläiskoneita omiksi, kunnes ne hyökkäsivät kohti satamaa tulittaen ja pudottaen torpedoja.
Mantereen ylle päästyään koneet hyökkäsivät Liinahamarin satamaan, jossa oli ainoastaan kaksi pientä kauppalaivaa. Aluksia, sataman laituria ja öljysäiliöitä pommitettuaan koneet eivät löytäneet sopivia maaleja, joten ne kaarsivat Trifonon kylän ylle. Kun Trifonostakaan ei löytynyt sopivia kohteita, koneet palasivat ohjeiden mukaisesti pohjoiseen vuonoa pitkin ja tulittivat maamaaleja, kuten tykistöasemia ja rakennuksia.
Satamassa ilmatorjuntatuli oli voimakasta ja pudotti yhden Albacore-pommittajan ja kaksi Fulmar-hävittäjää. Muut koneet palasivat tukialukselle kello 17 mennessä. Neljä koneista oli vahingoittunut, ja miehistöistä kaatui yhteensä seitsemän henkeä.
Vasta rakennetusta laiturista osa tuhoutui, ja satamaan upposi yksi norjalainen rommilastissa ollut kauppa-alus. Joitakin pienehköjä rakennuksia ja sataman lautavarasto paloi, ja kalajauhotehdas sekä muut satamavarastot saivat muutamia osumia. Kolme henkeä kuoli, näistä kaksi oli saksalaissotilaita ja kolmas kauppalaivaston merimies. Neljä suomalaista siviiliä haavoittui, heistä yksi vaikeasti, mutta kaiken kaikkiaan pommituksen tuhot olivat muuten suhteellisen vähäiset.
Operaatio ER > Kirkkoniemen pommitus

Samaan aikaan HMS Furiousin kanssa HMS Victorious lähetti Kirkkoniemeen toiset kaksi hyökkäysaaltoa, yhteensä 21 Albacore-torpedopommittajaa ja 12 Fulmar-hävittäjää. Pommittajat tuhosivat yhden rahtilaivan ja vahingoittivat toista. Ilmapuolustuksen saksalaishävittäjistä Messerschmitt Bf 110 -koneet olivat juuri startanneet Stuka-pommittajien saattolennolle Murmanskiin, ja ne suunnattiin mereltä lähestyvää hyökkäystä vastaan. Lisäksi Messerschmitt Bf 109 -koneet ehtivät ilmaan ennen hyökkäyksen alkua. Syntyneessä taistelussa saksalaishävittäjiä pudotettiin kolme tai neljä., mutta brittiläiskoneita kolmetoista. Lisäksi kahdeksan brittikonetta vaurioitui. Brittien 827. torpedopommittajalentue tuhoutui hyökkäyksissä kokonaan.
Hyökkäyksen seuraukset

Seuraavana päivänä Suomi esitti Britannialle vastalauseen ja korvausvaatimuksen. Britannian ulkoministeriö torjui molemmat ja totesi, että Suomen alue oli joutunut sotatoimien piiriin johtuen Suomen hallituksen päätöksestä sallia suurten saksalaisjoukkojen asettuminen maahan. Britannian Helsingin-lähettiläs Gordon Vereker puolestaan kertoi ulkoasiainministeri Rolf Wittingille, että kysymyksessä oli ”traaginen erehdys”. Britannia julisti sodan runsaat neljä kuukautta myöhemmin, Suomen itsenäisyyspäivänä, 6. joulukuuta 1941.
Hyökkäys nostatti Suomessa runsaasti vastalauseita Britanniaa kohtaan. Lehdistö näki hyökkäyksen painostuskeinona Saksaa vastaan ja tuomitsi sen jyrkästi. Suomi sai hyökkäyksestä ulkopoliittisen vahvistuksen aiemmin tekemälleen diplomaattisuhteiden katkaisulle. Saksalaisille hyökkäys oli osoitus Petsamon nikkelintuotannon haavoittuvuudesta, ja myöhemmin saksalaiset rakensivatkin Kolosjoen kaivoksen nikkelituotannon turvaksi Euroopan vahvimman alueellisen ilmatorjunnan.
HMS Victorious
HMS Furious noin vuonna 1935
Ernst Lindelöf

| Ernst Lindelöf |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1870 Helsinki, Suomi
Kuollut: 4. kesäkuuta 1946 (76 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Hjalmar Mellin
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Oppilaat:  Lars Ahlfors Frithiof Nevanlinna Rolf Nevanlinna Kalle Väisälä Vilho Väisälä
Tutkimusalue:  Matematiikka
Tunnetut työt:  Lindelöfin avaruus
Ernst Leonard Lindelöf (7. maaliskuuta 1870 Helsinki – 4. kesäkuuta 1946) oli suomalainen matemaatikko ja Helsingin yliopiston matematiikan professori vuosina 1903–1938.
Henkilöhistoria

Lindelöfin isä oli Helsingin yliopiston matematiikan professori ja Suomen matemaattisen yhdistyksen perustanut Lorenz Lindelöf ja äiti Gabriela Krogius. Perheessä oli Ernst Leonardin lisäksi kuusi lasta: Uno, Anna Maria, Carl Arvid, Ester Elisabeth, Tyra Gabriela ja Ella Amalia. Lindelöfin sisko Anna Maria solmi avioliiton suomalaisen kirurgin Frans Ali Krogiuksen kanssa.
Lindelöf oli funktioteorian ja differentiaaliyhtälöiden tutkija, joka perusti kansainvälisesti merkittävän suomalaisen funktioteorian koulukunnan. Ernst Lindelöf väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa matematiikasta 1893 ja hänen väitöskirjansa nimi oli Sur les systèmes complets et le calcul des invariants différentiels des groupes continus finis. Hänen oppikirjansa (Johdatus korkeampaan analyysiin 1912, Johdatus funktioteoriaan 1917 ja Differentiali- ja integraalilasku ja sen sovellukset 1918–1946) ovat edelleen käytössä.
Lindelöf oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900 ja 1905–1906.
Suomen matemaattinen yhdistys jakaa vuosittain parhaan matematiikan pro gradun tai diplomityön tekijälle Ernst Lindelöf -palkinnon. Picardin-Lindelöfin lause on nimetty Charles Émile Picardin ja Lindelöfin mukaan. Ernst Lindelöfin nimeä kantaa myös pikkuplaneetta 1407 Lindelöf. Helsingin yliopiston Lorenz Leonard Lindelöfin yliopistollinen stipendirahasto perustuu Ernst Lindelöfin lahjoitukseen vuodelta 1908.
Teokset

Lindelöf, Ernst: Matemaattinen tutkimus Suomessa (PDF) Valvoja-aika, 1929, s. 153–165. Viitattu 22.12.2018.
Aiheesta muualla

Lehto, Olli: / Lindelöf, Ernst (1870–1946). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Biografia. The MacTutor History of Mathematics archive (englanniksi)
Matematiikkaa Suomessa.
Mathematics Genealogy Project: Ernst Leonard Lindelöf. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  SNAC  IdRef
Linkolan soutajan päiväkirja

| Linkolan soutajan päiväkirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Eero Alén
Kansitaiteilija:  Riikka Majanen
Kieli:  suomi
Genre:  muistelma
Kustantaja:  Sammakko
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  232
ISBN:  952-483-025-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Linkolan soutajan päiväkirja on Eero Alénin muistelma työharjoittelusta kalastaja ja luonnonsuojelija Pentti Linkolan soutajana syksyllä 1994.
Aiheesta muualla

Linkolan soutajan päiväkirja[vanhentunut linkki]. Studia media 21.2.2006.
Liikkalan linnake

Liikkalan linnakkeen maavallia
Liikkalan linnake on osa kenraali Aleksandr Suvorovin suunnittelemaa ja rakennuttamaa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää, joka sijaitsee Haminasta Kouvolaan johtavan vanhan maantien varrella.
Taustaa

Liikkalan kylä liitettiin Turun rauhassa 1743 Venäjään. Rajajoelle oli matkaa vain noin 10 kilometriä. Alueella käytiin useita kiivaita taisteluita Kustaa III:n sodassa. Sodasta saatujen kokemusten perusteella venäläiset päättivät rakentaa linnakkeen suojaamaan rajaa ja sen kulkureittejä sekä estämään mahdolliset hyökkäykset Haminaan ja edelleen Pietaria kohti. Linnoitustöitä johtanut Suvorov arvio linnakkeen rakentamisen maksavan 1661 ruplaa, 65 kopeekkaa. Rakennustyöt käynnistyivät alkukesästä 1791. Rakennustöitä johtamaan määrättiin aluksi insinööri-everstiluutnantti Semjon Lavrov. Rakennustyömaalla oli enimmillään lähes 800 sotilasta. Paikalliset talonpojat joutuivat antamaan rakennustarvikkeita sekä hevosiaan linnoitustöihin.
Varuskunta

Vuonna 1792 linnakkeessa majaili 53-miehinen varuskunta. Varuskunnassa majaili myös rajaseutua ratsain valvoneita kasakoita. Eräissä venäläisissä asiakirjoissa mainitaan, että uskottavan puolustuksen saavuttamiseksi varustuksen tulisi käsittää 30 tykkiä miehistöineen sekä kaksi komppaniaa jalkaväkeä. Todellisuudessa linnakkeesta löytyi vain kahdeksan valurautaista tykkiä, joiden määrää lisättiin myöhemmin kuudella.
Linnake

Linnake koostuu kahdesta kulmalinnakkeesta sekä neljästä puolibastionista. Koska linnake oli pieni, osa kasarmirakennuksista keittiöineen sijaitsi parin kilometrin päässä keskuslinnakkeesta.