stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koraani
Koraanin sisältö > Muhammed Koraanissa

Sana "muhammad" esiintyy Koraanissa vain neljä kertaa, mutta niistäkin vain yksi Karl-Heinz Ohligin mukaan kiistattomasti tarkoittaa profeetta Muhammedia, kun taas muut voivat olla verbin "ylistää" gerundiivimuotoja. Suurassa 33 kerrotaan varmuudella profeetta Muhammediin liittyvä tarina, jossa tämä nai ottopoikansa vaimon sen jälkeen, kun parille oli myönnetty avioero. Muhammedille määrätään erikseen joitakin seksuaalisia erioikeuksia ja lopuksi annetaan käyttäytymisohjeita hänen vierailleen (jakeet 50–53). Karl-Heinz Ohlig katsoo, että Koraanin profeettakuva kehittyy nimettömästä profeetasta nimettömäksi arabiprofeetaksi, ja tämä edelleen profeetaksi, joka esittää kristinuskosta poikkeavia käsityksiä. Viimeinen vaihe on hyvin suppea.
Ilmaisu ”Jumalan lähettiläs” esiintyy Koraanissa eri muunnelmina yli 300 kertaa. Muslimit katsovat, että tällöin aina tarkoitetaan Muhammedia, vaikka myös monet muut, kuten Mooses, Abraham ja Jeesus ovat islamilaisen käsityksen mukaan ”Jumalan lähettiläitä”.
Kun muslimit perustelevat väitettä sanomalla "sen olevan Koraanissa”, tarkoitetaan yleensä, että asia kuuluu islamiin. Koraani ei kuitenkaan sisällä kaikkia islamin tärkeimpiä asioita. Muhammedin osalta Koraanin katsotaan kertovan paljon hänen elämästään, mutta Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan päättely on kehämäistä: ”Koraani kertoo Muhammedin elämästä, mutta elämäkerta on ensin kirjoitettu näiden samojen jakeiden antamien vihjeiden avulla”. Koraanissa ei juuri ole Muhammedin elämäkerrasta tuttuja nimiä tai tapahtumia. Mekka mainitaan ehkä kerran (48:24), mutta esimerkiksi sanat Kaaba, Medina, Yathrib, Tai'if, Arabia, Egypti, Jemen, Persia ja Punainen meri puuttuvat, samoin Muhammedin elämäkerran tärkeimmät henkilöt kuten vaimot Khadija ja Aisha, tytär Fatima, setä Abu Talib, serkku Ali ja kumppanit Abu Bakr, Umar ja Uthman.
Koraanin sisältö > Lainsäädäntö Koraanissa

Islamilaki laki eli šaria ja sen tulkinta fiqh perustuvat Koraaniin, perimätietoon eli haditheihin ja näistä johdettuihin yleisiin periaatteisiin. Koraanin suurat sisältävät vain vähän lainsäädännöllisiä ohjeita ja muodostavat ainoastaan pienen osan islamilaisesta laista. Joseph Schacht osoitti, että islamin lainsäädäntö on pääosin peräisin muualta kuin Koraanista.  Varsinaiset islamilaiset lakikokoelmat koottiin vasta 800-luvulla.
Koraanissa mainitaan islaminuskon tärkeimmistä rituaaleista eli viidestä pilarista neljä, eli rukous, paasto, almuvero ja pyhiinvaellus. Ne jäävät silti vain mainintojen tasolle, ja esimerkiksi pyhiinvaelluksen kohdetta ei kerrota. Uskontunnustuksen kaksi osaa esiintyvät ainoastaan toisistaan erillisinä. Koraanissa annetaan perinnönjakoa, avioliittoa, avioeroa ja saaliinjakoa koskevia määräyksiä, ja myös kaupankäynnistä on ohjeita, mutta hallinnollisia asioita ei käsitellä. Koraanin rikoslaki on niukka, vaikka esimerkiksi varkaudesta ja haureudesta määrätään rangaistukset.
Koraanin sisältö > Koraanin kieli ja tyyli

Koraani on kirjoitettu riimiproosalla, joka ei ole runoutta. Sitä rytmittävät jakeen loppuun osuvat riimit eli loppusoinnut. Suurat ovat saarnaavia ja mahtipontisia. Muslimit pitävät Koraanin tyyliä ylittämättömän kauniina. Koraanin kieli on silti useimmille muslimeille vierasta, sillä vain joka viidennen muslimin äidinkieli on arabia. Koraani on lisäksi kirjoitettu vanhalla arabialla, jota nykyihmiset eivät ymmärrä. Koraanin lukeminen onkin islamissa seremoniallista, ja varsinaiset tiedot islamista saadaan moskeijan hengelliseltä johtajalta eli imaamilta.
Osa muslimeista on myös sitä mieltä, että Koraania ei voi kääntää muille kielille, sillä teksti on pyhää vain arabiankielisenä ja käännökset ovat ainoastaan tulkintoja. Länsimaisen tutkimuksen mukaan käännösvaikeudet johtuvat siitä, että Koraanin sanojen oikea ymmärtäminen on usein vaikeaa tai mahdotonta. Koraani kirjoitettiin aluksi vain konsonanttitekstinä. Arabian vokaalimerkit ja muut tarkkeet puuttuivat, ja jopa viittä eri kirjainta merkittiin samalla merkillä. Koraani oli scripta defectaa, mistä seurasi, että kirjoitus voitiin lukea jopa 14 eri tavalla, jotka kaikki olivat aluksi yhtä hyväksyttäviä. Koraanin lukemista on nykyisin kuitenkin vakioitu niin sanotun Kairon laitoksen (1923) pohjalta.
Koraani on osittain proosaa ja osittain runomuotoista. Teksti on enimmäkseen hajanaista ja usein epäselvää, minkä takia Koraanin tutkija Theodor Nöldeke (1836–1930) luonnehti sen herättämää vaikutelmaa kaoottiseksi sekasotkuksi. Koraania on kuvattu hajanaiseksi, käsittämättömäksi, mielettömäksi, Voltairen mukaan ristiriitaiseksi, karkeaksi ajatuskaaokseksi ja Thomas Carlylen mukaan sietämättömän typeräksi. Islamin tutkimuksen professori Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Koraanin tyylin arvostelu on useimmiten yksinomaan hyökkäämistä islamia vastaan. Voltaire kuitenkin kirjoitti myös myönteisesti islamista ja asetti sen arvostelussa kristinusko yläpuolelle.
Muslimit pitävät Koraania Jumalan puheena. Suurat 1 (Al-Fatiha), 113 (Al-Falaq) ja 114 (Al-Nas) ovat silti muodoltaan rukouksia, ja ne puuttuvatkin eräästä Koraanin varhaisesta versiosta eli Ibn Mas’udin Koraanista. Puheen vaikutelmaa korostaa yli kolme sataa kertaa esiintyvä kehotus ”Sano!”, mitä seuraa sanottavaksi tarkoitettu teksti.
Koraani islamilaisen käsityksen mukaisesti

Koraanin synnystä kertoo islamilainen perimätieto, josta varhaisin on Ibn Hishamin 800-luvun alussa kirjoittama Muhammedin elämäkerta Sirat rasul Allah. Teos pohjautuu Ibn Ishaqin 700-luvulla tekemään, mutta nykyisin kadonneeseen teokseen. Kirja sisältää varhaisimmat tiedot profeetta Muhammedin elämästä, ja kaikki myöhemmät elämäkerrat perustuvat siihen. Vaikka elämäkertaa ei lueta islamin pyhiin teksteihin, siinä kuvattu islamin syntyhistoria on osa uskontoa. Toistaiseksi ei ole löydetty keinoa erottaa siinä olevaa mahdollisesti keksittyä materiaalia siitä, mikä on aitoa.
Koraani islamilaisen käsityksen mukaisesti > Muhammedin ilmestykset

Ibn Ishaq/Ibn Hisham kertoo, että profeetta syntyi Arabian niemimaalla sijainneessa Mekan kaupungissa sitä hallitsevaan quraiš-heimoon. Kaupungissa sijaitsi Kaaban temppeli. Vartuttuaan Muhammed toimi kauppiaana tulevan vaimonsa Khadijan palveluksessa. Muhammedin syntymävuodeksi vakiintui vuosi 570. Vuonna 610 Muhammad näki Hiran vuorella unessa enkelin ja sai ensimmäisen jumalallisen ilmestyksensä. Muhammedin kerrotaan saaneen ilmestyksensä Hira-vuoren luolassa, mutta luola lisättiin kertomukseen vasta myöhemmin. Enkelin kohtaaminen vastasi Muhammedin jo lapsuudesta saakka kuulemia ennustuksia. Oltuaan pari vuotta hiljaa ilmestyksistä, Muhammed alkoi julistaa niiden sanomaa yhdestä Jumalasta myös perheensä ulkopuolella.
Ibn Hishamin mukaan Muhammed sai sanomalleen heti kannattajia. Kun hän kuitenkin alkoi moittia Mekassa palvottuja jumalia, välit kaupunkilaisiin kiristyivät. Vuonna 622 hän joutui yöllä hengenhädässä pakenemaan noin 300 kilometrin päässä sijaitsevaan Medinaan, joka antoi hänelle ja hänen kannattajilleen turvapaikan. Islamilaisen ajanlaskun katsotaan alkavan tästä tapahtumasta, joka tunnetaan nimellä hidžra. Muhammed nousi Medinassa johtajaksi ja perusti islamilaisen umman, uskovien yhteisön, josta perimätiedon mukaan pian kasvoi Lähi-idän suurvalta. Profeetta aloitti voitokkaat sota- ja ryöstöretket aluksi Mekkaan suuntautuvia kauppakaravaaneja vastaan. Sota päättyi Mekan valtaamiseen vuonna 630. Kaksi vuotta myöhemmin profeetta kuoli nimitettyään työlleen kaksitoista jatkajaa.
Perimätieto kertoo, että Muhammedin kuoleman jälkeen hänen seuraajaansa, ”neljä oikeaan johdettua kalifia” valloittivat koko Lähi-idän Libyasta Afganistanin rajoille. Muhammedin julistama usko levisi uuden suurvallan myötä koko valtavalle alueelle.
Koraani islamilaisen käsityksen mukaisesti > Koraanin kokoaminen

Ibn Hisham on ensimmäinen kirjallinen lähde, joka sisältää lainauksia Koraanista. Muhammedin lukutaidottomuus vakiintui myöhemmin opinkappaleeksi. Ibn Hisham ei siitä puhu, vaan kertoo, että Muhammed ”luki” Koraania ääneen. Perimätiedon mukaan ainakin jotain kirjoitettiin muistiin ja Muhammedin eläessä. Väitteen perusteluina käytetään Koraanin sanoja (80:13–16) sekä al-Tirmidhin (nro 1531) ja eräiden muiden haditheja.
Islamin mukaan Koraania välitettiin ensimmäisten vuosikymmenien aikana pääasiassa suullisena muistitietona. Hämeen-Anttilan mukaan Muhammedin ilmestyksien muistiin kirjoittaminen nousi esille vasta hänen kuolemansa jälkeen, sillä aikaisemmin asialla ei ollut merkitystä, koska muslimit saattoivat aina kysyä haluamaansa kohtaa suoraan Muhammedilta. Vasta hänen kuolemansa jälkeen alettiin tarvita kirjoitettua Jumalan sanaa.
Perimätiedon mukaan Koraani kirjoitettiin muistiin Yamaman taistelun jälkeen vuonna 633.  Taistelussa kuoli monia Koraanin taitajia (qurra), minkä takia hanke nähtiin tarpeelliseksi. Umar ehdotti ensimmäiselle kalifille, Abu Bakrille Koraanin kokoamista. Tämä epäröi, mutta antoi tehtävän Muhammadin entiselle kirjurille Zaid ibn Thabitille, jonka myös kerrottiin epäröineen tehtävään ryhtymistä. Zaid kokosi ympäri Arabian niemimaata ilmestykset lehdiksi (suhuf) ja antoi ne Abu Bakrille. Lehdet annettiin Abu Bakrin kuoltua hänen seuraajalleen kalifi Umarille. Hänen kuoltuaan lehdet päätyivät Umarin tyttärelle ja Muhammadin leskelle Hafsalle.
Al-Bukharin mukaan Hudhaifa ibn al-Yamanin muslimisotilaiden välillä syntyi vuonna 651 kiistaa Koraanin oikeasta sanamuodosta, sillä liikkeellä oli erilaisia versioita. Hudhaifa kertoi asiasta kalifi Uthmanille, joka asetti komitean kokoamaan Koraanin uudelleen. Näin aikaan saatua, quraišin murteella kirjoitettua Koraania lähetettiin jokaiseen provinssiin yksi kappale ja kehotettiin polttamaan entiset. Zaid ibn Thabitin johtama komitea vaati kullekin säkeelle kaksi takaajaa, ennen kuin se hyväksyttiin aidoksi. Kuuluisin hylätty jae oli vain Umarin muistama kivitysjae.
Zaid ibn Thabitin kokoama Koraani oli kirjoitettu konsonanttitekstillä. Koraanin kirjoitusjärjestelmä ei tuntenut ensin vokaaleja eikä käyttänyt diakriittisiä pisteitä, jotka olisivat erottaneet konsonantit toisistaan. Tämä aiheutti sen, että ajoittain Koraanin kohdista tuli kiistaa, kun sama teksti luettiin eri tavoin. Vokaalien ja diakriittisten merkkien käyttö Koraanin käsikirjoituksissa alkoi vasta 700-luvulla. Kiistanalaisissa kohdissa käytettiin lisätarkenteita, joilla osoitettiin eri koulukuntien painotukset. Uudistuksesta vastasivat lähteistä riippuen Abu al-Aswad al-Du’ali (k. 688) tai Irakin käskynhaltija Al-Hajjaj ibn Yusuf (k. 714). Lopullisesti tilanne vakiintui ibn Mujahidin vaikutuksesta vuonna 934. Tällöin virallistettiin seitsemän lukutapaa, joista kustakin oli kaksi muunnelmaa.
Koraani islamilaisen käsityksen mukaisesti > Koraanin luomattomuus ja pyhyys

Oppi Koraanin luomattomuudesta ja ikuisesta muuttumattomuudesta syntyi 800-luvulla. Sen taustalla oli islamilaisen papiston eli ulaman taistelu tulkintavallasta kalifeita vastaan. Ulama voitti kiistan, ja sen myötä islamiin vakiintui käsitys, että Jumala ei ole kirjoittanut Koraania, vaan se on yhtä alkuperäinen kuin Jumala itse. Ajatusta taivaallisella pöydällä lepäävästä Alkukirjasta (ummu l-kitab) esiintyy Koraanissa eri kohdissa: ”Hänen luonaan on alkuperäinen Kirja” (13: 39),  ”Sen sanat ovat luonamme olevassa Alkukirjassa ylhäisiä ja viisaita” (43:4) tai "Totisesti tämä on ylevä Koraani, joka tauluille kirjoitettuna on hyvin säilynyt" (85: 21-22).
Koraanin luomattomuuden ja muuttumattomuuden mukaisen opin mukaan Koraania ei voi rinnastaa kristittyjen Raamattuun, vaan oikea vertailukohta on Kristus. Johanneksen evankeliumi lausuu (Joh. 1:1): ”Alussa oli Sana, ja Sana oli Jumalan tykönä, ja Sana oli Jumala”. Siinä, missä kristinuskossa Sana tuli Kristuksessa lihaksi, se tuli islamissa pyhäksi kirjaksi.
Islamissa yleistyi keskiajalla käsitys, että kaikki ihmisen tarvitsema tieto on Koraanissa. 1970-luvulla syntyi niin sanottu ijaz (ihme) -kirjallisuus, jossa korostetaan, että Koraani on täynnä tieteellistä tietoa, jonka moderni tiede on löytänyt vasta myöhemmin. Islamopas-sivusto kertoo, että ”Tiede tuo esille runsaasti uusia tosiasioita, jotka kuitenkin ovat jo olleet Koraanissa. Jokainen voi hakea Koraanista todisteita sille, että tiede on oikeassa. Tiede, joka ei sovi yhteen Koraanin kanssa, on vailla perusteita”. Ijaz- kirjallisuudessa katsotaan, että Koraanissa on 114 tieteellistä totuutta, yhtä monta kuin on suuria.
Koraanin eheys > Koraanin kirjalliset versiot

Islamilaisen käsityksen mukaan Koraanin muoto vakiintui suunnilleen vuonna 650, jolloin kalifi Uthman antoi koota kirjan uudelleen ja polttaa kaikki siitä poikkeavat kopiot. Todellisuudessa Koraanin teksti on vaihdellut nykypäiviin asti. Koraanin suurat kirjoitettiin aluksi konsonanttitekstillä ilman vokaaleja. Kun tekstejä myöhemmin täydennettiin, niitä ei enää osattu kunnolla lukea ja syntyi useita versioita. Vuonna 934 Koraanille vahvistettiin seitsemän erilaista lukutapaa ja jokaiselle niistä kaksi muunnelmaa. Koraanin käsikirjoituksissa myös konsonantit saattoivat poiketa nykyisestä, mikä käy ilmi Jemenistä löydetyistä Sanaan käsikirjoituksista, jotka kuuluvat vanhimpiin tunnettuihin Koraanin teksteihin.
Nykyajan tärkein yritys yhdenmukaistaa Koraanin teksti tehtiin Egyptissä vuonna 1924, jolloin Koraanista julkaistiin "Kairon kuninkaallinen editio". Se levisi myös Egyptin ulkopuolelle sunnien ja šiiojen keskuuteen. Vuonna 1936 sitä korjattiin, jolloin tuloksena oli  "kuningas Farukin Koraani". Sekään ei taannut yksimielisyyttä, sillä editiosta poikkeavia tekstejä on julkaistu ainakin Saudi-Arabiassa. Koraanista ei ole tehty kriittistä laitosta, johon varhaisten käsikirjoitusten eroavuuksia olisi koottu. Muut kuin arabiankieliset Koraanit eivät nauti virallista asemaa, ja käännöksissä esiintyy runsaasti vaihtelua ja lisäyksiä.
Koraanin eheys > Jakeiden kumoaminen

Abrogaation periaate eli oppi Koraanin jakeiden kumoamisesta (naskh) on yritys ratkaista Koraanissa esiintyviä ristiriitoja. Tunnetuin esimerkki on Koraanin suhtautuminen viiniin. Sekä kristinuskossa että juutalaisuudessa viinillä on tärkeä uskonnollinen merkitys. Näin oli aluksi myös islamissa, kuten käy ilmi useista Koraanin kohdista (16:67, 47:15, 83:25). Lehmän suurassa (2:219) viini kuitenkin kielletään.
Abrogaatio perustuu Koraanin sanoihin: ”Jos me pyyhimme pois jonkin jakeen tai annamme sen unohtua, annamme tilalle samanlaisen tai paremman” (Koraani 2:106). Abrogaatiota sovellettaessa myöhemmät ilmoitukset kumoavat aikaisemmat, jos niiden välillä on ristiriitaa. Koska Lehmän suura on muita myöhäisempi, viinikielto ohittaa viinin sallimista koskevat kohdat. Väkivaltaisia kehotuksia sisältävä suura 9 on viimeinen tai toiseksi viimeinen, joten sen on katsottu kumoavan Koraanin rauhallisemmat jakeet.
Islamilaisen käsityksen mukaan Koraanin ristiriidat johtuvat siitä, että jotkut sen opit oli tarkoitettu ohjenuoriksi vain tiettyyn tilanteeseen, mutta ei yleisesti. Historiakriittisen selityksen mukaan ristiriidat osoittavat uskonnossa tapahtuneita muutoksia ja johtuvat siitä, että tekstit ovat eri henkilöiltä ja ajoilta.
Koraanin eheys > Puuttuvat jakeet

Joitakin Muhammedin ilmestyksiä kerrotaan jääneen pois Koraanista. Tunnettu tapaus on kivitysjae, jonka muisti ainoastaan kalifi Umar, mutta muita tarvittuja todistajia ei löytynyt. Myös Ibn Hisham kertoo, että Muhammed määräsi huorintekijät kivitettäviksi moskeijan portilla. Kivitysjakeen puuttumista on pidetty yhtenä osoituksena Koraanin kristillisestä suuntautumisesta, sillä kivitys kuului juutalaiseen perinteeseen, mutta ei kristilliseen; Jeesus esiintyy Raamatussa huorintekijöiden kivittämistä vastaan (Joh 8:7).
Koraanista jäi pois muitakin vain yhden muslimin muistamia yksittäisiä jakeita. Sunan ibn Majah -hadith kertoo ”aikuisten rintaruokintaa” koskevan ilmoituksen puutteesta: ”Aishan kerrotaan sanoneen: kivittämistä ja aikuisen rintaruokintaa koskevista jakeista tuli kymmenen kertaa ilmoitus, ja niitä koskeva paperi oli tyynyni alla. Kun Jumalan lähettiläs kuoli, olimme kaikki mietteissämme hänen kuolemastaan, ja kesy lammas söi paperin.” ”Aikuisten rintaruokinta” on vahvistettu keinoksi ei-sukulaisten työtoveruuteen etenkin kokoelmassa Sunan an-Nasa’i.
Šiiojen suhtautuminen Koraaniin on ollut osittain varauksellista. Koraanin yhtenäisyyttä ja aitoutta on puolustettu, mutta koska kirja ei anna tukea imaamiopille eikä profeetan vävyn, Ali ibn Abi Talibin asemalle Muhammadin seuraajana, kalifi Uthmanin Koraania on epäilty vilpistä. Syytökset eivät silti ole johtaneet korjauksiin.
Koraanin eheys > Vieraat osat

Islamilaisessa perimätiedossa on myös kertomuksia ihmisten vaikuttamisesta Koraanin tekstiin. Erään tarinan mukaan Muhammad saneli kirjurilleen suuraa kirjoitettavaksi ja piti tauon. Kirjuri Abdullah kiirehti silloin ehdottamaan jakeen 23:14 loppuosaksi: ”Siunattu olkoon Jumala, paras Luoja”. Muhammad hyväksyi sanat todeten ilmestyksen kuuluneen juuri niin. Tarina jatkui niin, että kirjuri kääntyi pois islaminuskosta.
Kuuluisin hämmennyksen aihe on suuran Tähden suuran (53) ”Saatanalliset jakeet”. Suuran jakeiden 19–20 jälkeen Saatana houkutteli Muhammedin vahingossa sanomaan: ”Ne ovat ylhäisiä numidialaisia kurkia, joiden esirukoukset kuullaan.” Muhammed olisi siis hyväksynyt Mekassa palvotut kolme jumalatarta (Allat, al-Uzza, Manat). Ibn Hisham kertoo, että asia sai suurta huomiota, Muhammed sai moitteet Gabrielilta, ja tilanne korjaantui. Koraanista löytyy mahdollisesti tähän tarinaan liittyvä tekstikatkelma:
»Aina ennenkin, kun olemme lähettäneet lähettilään tai profeetan, on Saatana saanut pujotetuksi omia toiveitaan hänen toiveidensa lomaan, mutta Jumala pyyhkii pois sen, mitä Saatana on saanut niihin sekoitetuksi, ja sitten Hän vahvistaa omat merkkinsä. Jumala on Tietävä, Viisas.» 
(Koraani 22:52, suomennos Hämeen-Anttila, 1995)
Koraanin islamilainen tutkimus

Islamin piirissä Koraania tutkitaan pyhänä kirjana. Islamilainen tutkimusperinne jakautuu opillisiin alueisiin, joita ovat tafsir (Koraanin tulkinta), kalam (teologia) ja fiqh (lain tulkinta).
Eksegetiikka on tiede, joka selittää ja tutkii pyhiä kirjoituksia. Koraanin osalta käytetään myös arabialaista sanaa tafsir. Sen tehtäviin kuului kertoa, mitä Koraanin tekstit tarkoittivat. 800-luvulla syntyi tarve yhdistää selkeästi pyhän kirjan sisältö Muhammedin elämäkertaan. Tällöin alettiin julkaista hadith-kertomuksia, joissa selitettiin, mitä kukin kohta Koraanissa merkitsi ja mihin vaiheeseen Muhammedin elämässä se liittyi. Vaikka Koraania pidetäänkin arvovaltaisempana tekstinä kuin haditheja, tilanne oikeastaan kääntyi ympäri sen takia, että vasta hadithit kertoivat, mitä Koraanin kukin jae tarkoitti.
Islam kieltää tavallista muslimia itse tulkitsemasta Koraania, vaikka uskovia kehotetaankin mietiskelemään sen sanoja. Saadakseen tietää, mitä Koraani jostain asiasta sanoo, muslimin on kysyttävä sitä islamilaiselta uskonoppineelta, kuten imaamilta, joka osaa tulkita pyhää kirjaa islamilaisen perinteen mukaisesti. Al-Tirmidhi esittää hadithin, jonka mukaan ibn Abbas oli kuullut Jumalan lähettilään sanovan: ”Se, joka selittää Koraania omin päin, on ansainnut tulisen istuimen.”
Tafsir-kirjallisuuden merkkipylväs on Muhammad ibn Jarir al-Tabarin 800-luvun lopulla ja 900-luvun alussa kirjoitettu Tafsir al-Tabari, joka sisälsi 37 000 hadithia. Se käy tarkasti läpi koko Koraanin ja antaa kielitieteelliset ja Muhammedin elämään liittyvät selitykset jokaiselle suuralle. Esimerkiksi lyhyestä Avauksen suurasta, jonka muslimit lukevat aina rukoillessaan, al-Tabari tarjoaa satasivuisen selityksen. Al-Tabarin suosikkilähde tafsir-selityksissä on Muhammedin serkku Ibn Abbas. Orientalisti Herbert Berg on al-Tabarin todistajaketjuja (isnad) analysoimalla kuitenkin osoittanut, että ketjut eivät ole aitoja.
800-luvun loppu ja 900-luvun alku olivat vilkasta tafsir-kirjallisuuden aikaa. Se päättyi, kun siirryttiin ”järjen porttien sulkemiseen”. Hämeen-Anttilan mukaan Koraanin tulkitseminen saavutti aallonpohjan 1600–1800-luvuilla, jolloin oppineet keskittyivät selittämään selitysteoksia. Uusi nousu alkoi, kun Koraania ruvettiin kääntämään ja selittämään myös tavallisille muslimeille.
Koraanin islamilainen tulkinta edustaa esoteerista perinnettä, jossa Koraania tulkitaan uskonnollisten oppien pohjalta ja mahdollisesti myös mystiikan lävitse. Koraanista voidaan etsiä myös käytännöllisiä ohjeita yhteiskunnallisiin ongelmiin. Islamilaisissa maissa suosiota on saavuttanut ajatus Koraanista teoksena, josta löytyvät jo etukäteen monet myöhemmät luonnontieteelliset keksinnöt (Ijaz-kirjallisuus).
Koraanin länsimainen tutkimus

Koraanin vanhin tunnettu käsikirjoitus on kaksi pergamenttisivua käsittävä niin sanottu Birminghamin käsikirjoitus, jonka pergamenttipohja on radiohiilitutkimuksen nojalla peräisin ajalta 569–645. Käsikirjoitus sisältää katkelmia Koraanin kolmesta suurasta (18:17–31, 19:91–98 ja 20: 1–40), joissa on varhaiskristillisiä tarinoita kuten kertomus Marian ilmestyksestä ja luolaan nukkuneista unikeoista. Pergamenttien ajoitus on varhainen, kun sitä vertaa kertomuksiin Muhammedin saamista ilmestyksistä. Muitakin Koraanin osia sisältäviä 600–700-luvuille ajoitettuja pergamentteja on löydetty, mutta ei täydellistä Koraania ennen vuotta 870.
Koraanin länsimainen tutkimus > Kaksi koulukuntaa

Tieteellinen Koraanin tutkimus alkoi länsimaissa 1800-luvun alkupuolella. Nykyään se on jyrkästi jakautunut kahteen suuntaukseen sillä perusteella, miten tutkija suhtautuu islamilaiseen perimätietoon. Valtavirtaa edustavat tutkijat luottavat perimätiedon aitouteen, mikä tarkoittaa, että profeetta Muhammedia pidetään Koraanin alkulähteenä. Esimerkiksi Koraanin saksalaisen kääntäjän Rudi Paretin (k. 1983) mukaan ”Ei ole mitään syytä epäillä sitä, ettei jokainen pienikin säe Koraanissa olisi Muhammedilta itseltään peräisin”. Laaja Koraanin tutkimuksen projekti on saksalainen Corpus Coranicum -hanke, jossa tutkitaan varhaisia Koraanin käsikirjoituksia. Hanke on sitoutunut islaminuskon mukaiseen käsitykseen Koraanin alkuperästä.
Koraanin suomalainen kääntäjä Jaakko Hämeen-Anttila arvioi myös, että Koraani on ”suhteellisen lähellä sitä ilmoituskorpusta, jonka Muhammed sai.” Kirja sisältää suurin piirtein kaikki Muhammedille annetut ilmoitukset, ja Koraania voidaan pitää 600-luvun alun tekstinä, joka siten on "luotettava aikalaislähde". Hämeen-Anttila muistuttaa toisaalta islamilaisen lähdeaineiston yleisestä ongelmallisuudesta. Hämeen-Anttila toteaa silti, että islamilainen historiankirjoitus alkaa vasta 800-luvulla, ja vanhimmat tekstit ovat yleensä säilyneet vain myöhempinä kopioina, joten niiden varaan rakentuva historiankäsitys on kuin "talo, joka seisoo ilman perustaa". Hän kuitenkin katsoo, että islamilaisessa versiossa on syytä pysyä, koska tutkimus ei ole pystynyt tarjoamaan tilalle mitään parempaakaan. Jos perimätieto hylätään, jouduttaisiin olettamaan, että on tehty jättiläismäinen väärennös, jossa kaikki sitä vastaan puhuvat lähteet olisi tuhottu. Hämeen-Anttila katsoo myös, että humanististen tieteiden kenttä kaventuisi huomattavasti, jos kaikki pitäisi sitovasti todistaa.
Valtaenemmistöä edustavan perinteisen koulukunnan tutkijat eivät yleensä viittaa lainkaan niin sanottuun revisionistiseen tutkimukseen, joka hyväksyy luotettavaksi lähteeksi vain aikalaistiedon. Näin voi tapahtua myös silloin, kun valtavirtatutkimus on päätynyt samoihin tuloksiin kuin historialliskriittinen tutkimus, esimerkiksi siinä, että Koraani syntyi monoteismia tunnustavassa ympäristössä. Toisinaan kritiikki revisionisteja vastaan on epäakateemista ja koskee esimerkiksi kätkettyjä motiiveja. Keskustelun tasoa onkin arvosteltu.