stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Cinema Snob

The Cinema Snob on Brad Jonesin ohjaama, editoima ja käsikirjoittama nettikomediasarja. Jones esittää myös sarjan päähenkilöä, Cinema Snobia. Sarjan esittäminen alkoi vuonna 2007 YouTube -videopalvelussa, mutta Jones joutui siirtämään sarjan tekijänoikeussyistä sen omalle nettisivulle, TheCinemaSnob.comiin vuonna 2009. Sarja liittyi Channel Awesomeen tammikuussa 2010.
Sarja seuraa Cinema Snobia, joka arvostelee hämäriä eksploitaatioelokuvia ja pornografiaa 1960-luvun lopulta 1990-luvun alulle. Vuodesta 2013 lähtien Snob on alkanut arvostella myös laajemmin levinneitä elokuvia, kuten Perjantai 13. päivä, Halloween, Painajainen Elm Streetillä ja Äiti kulta.
Brad Jones innostui tekemään Cinema Snobia katsottuaan Roger Ebertin arvostelun elokuvasta Friday the 13th: The Final Chapter. "Se arvostelu oli minusta hauska", Jones sanoi, "ja se sai minut ajattelemaan, miten outoa on nähdä elokuvasnobi arvostelemassa kauhu- tai eksploitaatioelokuvia."
Sarja on saanut suuren kulttimaineen, ja vastaanotto on ollut myönteinen. Sarjasta tehtiin vuonna 2012 elokuvasovitus, The Cinema Snob Movie, jonka ohjasi Ryan Mitchelle. Kyseinen elokuva sai vuonna 2019 jatko-osan Another Cinema Snob Movie, myös Mitchellen ohjaamana.
Dachaun sotarikosoikeudenkäynnit

Dachaun oikeussali.
Dachaun sotarikosoikeudenkäynnit olivat sarja Yhdysvaltain asevoimien pitämiä oikeudenkäyntejä Saksasta ja Itävallasta löytämiään sotarikollisia vastaan toisen maailmansodan jälkeen 1946–1948.
Nürnbergin oikeudenkäyntien varjoon jäänyt Dachaun sotatuomioistuin kävi 489 erillistä oikeudenkäyntiä, joissa syytettyinä oli yhteensä 1 672 saksalaista ja Saksan joukoissa palvellutta henkilöä. Syytteet koskivat pääosin amerikkalaisia siviilejä ja sotilashenkilöstöä vastaan tehtyjä rikoksia.
Entinen keskitysleiri oli valittu paikaksi, koska suurena ja tyhjänä kiinteistönä se tarjosi riittävät tilat sekä miehittäjille että vangeille. Tietoisuus siitä, että paikalla oli murhattu lukemattomia ihmisiä natsiaatteen nimissä, antoi oman lisänsä oikeudenkäynneille. Oikeuden jäsenten ei tarvinnut kuin kävellä muutamia kymmeniä metrejä kaasukammioiden ja polttouunien viereen ymmärtääkseen sen, mihin saksalaiset pystyivät.
Kuuluisin ja eniten arvostelua herättänyt tapaus oli Malmedyn verilöylyn oikeudenkäynti, jossa 73 Waffen-SS:ään kuulunutta upseeria ja sotamiestä tuomittiin 84 amerikkalaisen sotavangin teloittamisesta Ardennien taistelun alussa. Jutun virallinen nimi oli ”Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut”, johtuen Bersinin nimen sijainnista aakkosjärjestyksessä olleen nimilistan kärjessä.
Otto Skorzenya ja yhdeksää hänen alaisuudessaan palvellutta SS-upseeria syytettiin sotalakien rikkomisesta saman taistelun aikana. Skorzenyn miehet olivat pukeutuneet yhdysvaltalaisten univormuihin tunkeutuakseen linjojen läpi herättämään sekaannusta yhdysvaltalaisten riveissä. Skorzeny miehineen todettiin syyttömäksi, koska liittoutuneiden sotatoimista löydettiin vastaavan kaltaisia tapauksia.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut

Malmedyn joukkomurhan tapauksen käsittely aloitettiin Dachaussa 12. toukokuuta 1946. Syytettyinä teloituksista olivat vastuullisena Joachim Peiper ja 71 hänen alaisuudessaan palvellutta SS-miestä. Lisäksi syytettyjen listalla olivat armeijan komentaja, esikuntapäällikkö ja armeijakunnan komentaja. Yksi heistä ehti tehdä itsemurhan ennen käsittelyjen alkamista. Lisäksi yksi ranskalaissyntyinen syytetty vapautettiin Saksan värväämiä elsassilaisia koskeneen yleisen armahduksen vuoksi. 73 jäi tuomittavaksi oikeudessa.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > Kyseenalaista oikeutta

Oikeudenkäynnin asetelmat ovat herättäneet arvostelua varsinkin jälkeenpäin. Suurin osa kuulustelijoista ja syyttäjistä oli juutalaisia, jotka ymmärrettävistä syistä tunsivat vihaa natseja kohtaan. Pääkuulustelijana toimi luutnantti William R. Perl, joka oli Yhdysvaltoihin paennut Itävallan juutalainen. Ennen pakoaan hän oli ollut sionistiaktiivi, joka oli toimittanut Euroopan juutalaisia Palestiinaan. Hänen vaimonsa oli selviytynyt hengissä naisille tarkoitetusta Ravensbrückin keskitysleiristä.
Puolustuksen pääasianajajana toimi everstiluutnantti Willis M. Everett, joka ei ollut osallistunut urallaan yhteenkään oikeudenkäyntiin, eikä osannut saksaa vaan joutui turvautumaan tulkkiin. Hän oli myös saapunut maahan vasta muutamaa viikkoa aiemmin eikä hänellä ollut myöskään minkäänlaista taistelukokemusta. Everett ei ollut ehtinyt haastatella jokaista asiakastaan ennen istuntojen alkamista.
Oli muitakin epäkohtia. Ryhmä amerikkalaisia upseereja toimi sekä tuomareina että lautamiehinä. Kuulopuheet otettiin huomioon todistajanlausunnoissa kuten myös oikeuden ulkopuolella annetut lausunnot, joiden antajia ei voinut ristikuulustella. Joillekin todistajille myönnettiin rahapalkkio ja osalle syytetyistä ei myönnetty lupaa todistaa omasta puolestaan.Silminnäkijöitä kuten paikallista maanviljelijää Henri LeJolya sekä 15-vuotiasta poikaa ei kutsuttu todistajiksi.
Kaksi kuukautta kestäneiden istuntojen loppusuoralla Peiper tarjoutui ottamaan syyn ja vastuun niskoilleen, mikäli hänen alaisensa vapautettaisiin syytteestä, mutta ehdotus hylättiin. Todistusten ajoittaisesta ristiriitaisuudesta huolimatta oikeus totesi sotarikoksen tapahtuneen. 16. heinäkuuta 1946 luettujen tuomioiden mukaan kaikki syytetyt olivat syyllisiä.
43 tuomittiin kuolemaan hirttämällä
22 tuomittiin elinkautiseen vankeuteen
2 tuomittiin 20 vuoden vankeuteen
1 tuomittiin 15 vuoden vankeuteen
5 tuomittiin 10 vuoden vankeuteen
Yksikön johtaja eversti Joachim Peiper tuomittiin kuolemaan
Amerikkalaiset vanginnut SS-luutnantti Sternebeck tuomittiin kuolemaan
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > Oikeudenkäynnin jälkeen

Uudelleenkäsittelylautakunta oli yhdysvaltalaisen miehitysarmeijan sisäinen elin, joka seurasi automaattisesti oikeudenkäyntiä. Tuomioihin tyytymätön Willis Everett lähetti lautakunnan jäsenille 228-sivuisen analyysinsa oikeudenkäynnistä. Käyttäen lähteinään tuomittujen kirjoittamia valituksia Everett esitti useita syytöksiä kuulustelijoiden toimia ja sotatuomioistuimen menettelyä vastaan. Uudelleenkäsittelylautakunta suositteli 31 kuolemanrangaistuksen muuttamista vankeusrangaistuksiksi sekä joidenkin tuomittujen vapauttamista. Yhdysvaltojen miehitysalueen komentaja Lucius D. Clay hyväksyi lautakunnan muutosehdotukset.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > Valitukset

Kylmän sodan käynnistämän poliittisen muutoksen vuoksi entiset natsit pääsivät uudelleen merkittäviin asemiin kommunisminvastaisessa Länsi-Saksassa. Prinsessa Helene Elisabeth von Isenburgin johtama Stille Hilfe oli apujärjestö, joka työskenteli vangittujen ja tuomittujen sekä paossa olevien natsien ja saksalaisten sotavankien auttamiseksi. Stille Hilfen perustajajäseniin kuului entisiä korkea-arvoisia SS-miehiä kuten William Spengler ja Heinrich Malz. He olivat myös seuranneet oikeudenkäyntiä ja puhuivat nyt tuomittujen puolesta. Stille Hilfessä työskenteli myös saksalainen asianajaja Rudolf Aschenauer, joka oli toiminut puolustajana eräässä toisessa Dachaussa pidetyssä oikeudenkäynnissä.
Tuomitut SS-miehet esittivät valaehtoiset todistuksensa vuoden 1948 alussa, joissa he väittivät tulleensa kohdelluksi väkivaltaisesti ja epäoikeudenmukaisesti oikeudenkäynnin tutkimusvaiheen aikana. Syytekohdissa puhuttiin muun muassa valeoikeudenkäynneistä, uhkailuista ja kiduttamisista. Everett vei asian edelleen Haagin kansainväliseen tuomioistuimeen sekä Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen, jossa ei tehty päätöstä uudelleenkäsittelystä neljän tuomarin äänestäessä puolesta ja neljän vastaan. Yhdeksäs tuomari Robert Jackson jääväsi itsensä, koska oli toiminut Nürnbergin oikeudenkäyntien pääsyyttäjänä. Haagissa kieltäydyttiin käsittelystä, koska kansainvälinen tuomioistuin käsittelee vain valtioiden välisiä kiistoja. Tyytymätön Everett valitti edelleen Yhdysvaltojen armeijalle.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > Simpsonin komissio ja tuomari Van Roden

Epäily siitä, että yhdysvaltalainen oikeusistuin olisi toiminut epäeettisesti herätti myös amerikkalaiset. Armeijan ministeri Kenneth Royall perusti komission, jota johti tuomari Gordon A. Simpson. Se lykkäsi kuolemantuomioita, joista ensimmäiset oli aiottu panna täytäntöön muutaman päivän kuluessa. Kuusi viikkoa kestäneen tutkintansa jälkeen komissio julkaisi raporttinsa 14. syyskuuta 1948. Komission mukaan vankeja ei ollut kidutettu, mutta tutkinnan aikana oli tehty muita virheitä, kuten valeoikeudenkäyntien käyttö. Se suositteli viimeisten 14 kuolemantuomion muuttamista vankeusrangaistuksiksi.
Edward L. Van Roden, joka oli yksi komission tuomareista, ei hyväksynyt sen ratkaisua sellaisenaan. Van Roden uskoi tuomittuja pahoinpidellyn tutkinnan aikana ja toi epäilyksensä ilmi useissa julkisissa tilaisuuksissa. Amerikkalainen rauhanliikkeen aktivisti James Finucane kirjoitti artikkelin Van Rodenin nimissä rauhanasiaa ajavaan ja ihmisoikeuksia puolustavaan lehteen The Progressive. Artikkeli sai aikaan suurta kohua Yhdysvalloissa. Kenraali Lucius D. Clay muutti välittömästi kuusi kuolemantuomiota vankeusrangaistuksiksi, kieltäytyen vaikuttamasta loppujen tuomioihin muuten kuin lykkäämällä niitä. Joachim Peiper pysyi kuolemaantuomittuna. Tiedot artikkeliinsa Finucane oli saanut Rudolf Aschenauerilta ja välitti ne edelleen senaattori Joseph McCarthylle.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > Senaatin alakomitea

Myös Yhdysvaltain senaatti huolestui aiheen saamasta julkisuudesta. Sen asevoimien komitea nimitti kolmimiehisen alakomitean johtajanaan Connecticutin senaattori Raymond E. Baldwin. Se perustettiin 29. maaliskuuta 1949, jolloin kylmä sota ja Berliinin saarto olivat jo käynnissä. Alakomitea tutki oikeudenkäyntiä useiden kuukausien ajan ja haastatteli yhteensä 108 todistajaa, mukaan lukien syytettyjä, muita vangittuina olleita saksalaisia, heidän asianajajiaan, kuulusteluryhmän jäseniä, sotaoikeuden jäseniä, sotaoikeutta valvoneita henkilöitä, dokumentteja tutkineen valvontaryhmän jäseniä, vankilan pappeja ja muita mukana olleita tahoja. Alakomitea kävi läpi sotaoikeuden ja uudelleenkäsittelylautakunnan asiakirjat ja tuomittujen lähettämät todistuskirjeet sekä tutustui tapahtumapaikkoihin.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > "Tailgunner Joe"

Joseph McCarthyn kolme ensimmäistä vuotta senaatissa olivat kuluneet ilman merkittäviä aikaansaannoksia, mutta kollegojen keskuudessa hänet tunnettiin jo kiivaana ja raivokkaana henkilönä. Aavistaessaan poliittisen uransa hiipuvan hän hankki Baldwinilta oikeuden osallistua alakomitean kuulusteluihin, joissa esiintyi tavalla, joka opittiin tuntemaan myöhemmin ”mccarthyismina”. Malmedyn verilöyly sopi hänen poliittisiin tavoitteisiinsa, sillä McCarthyn osavaltiossa Wisconsinissa asui paljon saksalaissukuisia äänestäjiä.
McCarthy otti kuulusteluissa aggressiivisen roolin ja yritti hallita niitä. Hän esitti haastateltaville vääristelemiään väitteitä, kuten ”SS-miehet olivat pääosin 15–16-vuotiaita” ja ”kaikki tutkinnassa mukana olleet olivat juutalaisia” sekä haukkui haastateltavia valehtelijoiksi. Kun Baldwin ei suostunut McCarthyn ehdotukseen William Perlin asettamisesta valheenpaljastuskokeeseen, McCarthy lähti komiteasta väittäen Baldwinin yrittävän valkopestä Yhdysvaltojen armeijaa. Tämän jälkeen McCarthy yritti murentaa Baldwinin arvovaltaa senaatissa, mutta jäi toiseksi asevoimien komitean osoitettua tukeaan alakomitealle. Arvovaltatappion kärsinyt McCarthy hyväksyi alakomitean raportin myöhemmin kaikessa hiljaisuudessa.
Yhdysvallat vs. Valentin Bersin ja muut > Lopputulos

Senaatin alakomitean raportti totesi oikeudenkäynneissä menetellyn ajoittain kyseenalaisesti. McCarthyn aktiivisuudesta huolimatta alakomitea ei löytänyt kuitenkaan tukea väitteille, joiden mukaan vankeja olisi järjestelmällisesti pahoinpidelty, kidutettu tai pidetty nälässä tutkinnan aikana. Osan vankien esittämistä syytekohdista alakomitea totesi normaaliksi menettelyksi myös Yhdysvaltojen oikeuslaitoksessa. Näitä olivat muiden muassa ilmiantajien käyttö ja eristyksessä pitäminen tutkinnan aikana.
Teijärvi

| Teijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°47′16″N, 22°58′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  Mylly-Kartun joki 
Järvinumero:  35.522.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  94,9 m 
Rantaviiva:  2,728 km 
Pinta-ala:  0,11782 km² 
 fiTeijärvi 
Teijärvi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Teijärvi on osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on kilometrin pitkä, 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11,8 hehtaaria. Sen keskikohdassa on noin 10 metriä kapea salmi, joka jakaa järven kahdeksi järvialtaaksi, josta pohjoinen allas on vain 150 metriä leveä. Siihen laskee kymmenkunta metsäojaa, joiden yhteinen valuma-alue on pieni. Mylly-Kartun joki virtaa järven läpi etelästä pohjoiseen, joten veden viipymä järvessä on lyhyt. Rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä. Pohjoisen järvialtaan rannat ovat soistuneita kun taas eteläisen altaan rannat eivät sitä näytä olevan. Rannoille ei ole rakennettu kiinteistöjä. Järven lounaisrannalle ulottuu maatilan pellot, joiden läpi Mylly-Kartun joki virtaa. Valtatie 3 ohittaa järven 200 metrin päästä.
Historiaa

Vuonna 1817 on jätetty yhteishakemus saada laskea "Husolammi" ja Teijärvi. Hakemuksen jätti toimitusmaanmittari C.P. Hornborg ja hankkeelle on annettu päätös vuonna 1820. Husolammilla tarkoitettiin varmastikin Hulolampea.
Aiheesta muualla

Alhonen, Pentti: On the Early Flandrian Stratography And Vegetational History of the North Satakunta Area, Western Finland (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Geologinen Seura, vuosikerta 43, s.39–46, 1971
(35.5)
The Yes Men (elokuva)

| The Yes Men |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dan Ollman
Tuottaja:   Chris Smith  Sarah Price 
Säveltäjä:  Jon Solomon
Kuvaaja:   Dan Ollman  Chris Smith 
Leikkaaja:  Dan Ollman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Bluemark Production
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  The Yes Men Fix the World
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Yes Men on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Dan Ollmanin ohjaama pitkä dokumenttielokuva yhdysvaltalaisesta aktivistiryhmästä The Yes Men. Se sai jatko-osan The Yes Men Fix the World.
Te Atua Mou E

| Te Atua Mou Ē |
| --- | --- |
 Cookinsaarten lippu
Valtio:   Cookinsaaret
Säveltäjä:  Thomas Davis
Sanoittaja:  Tepaeru Terito
Suomenkielinen nimi:  Jumala on Totuus
   Kansallislaulu Yhdysvaltain laivaston soittokunnan esittämänä 
Te Atua Mou Ē (suom. "Jumala on Totuus") on Cookinsaarten kansallislaulu. Sen on säveltänyt vuonna 1981 maan silloinen pääministeri, Sir Thomas Davis. Kansallislaulun on sanoittanut hänen puolisonsa, Tepaeru Terito.
Sanat rarotongan kielellä

Te Atua mou e

Ko koe rai te pu

O te pa enua e

Akarongo mai

I to matou nei reo

Te kapiki atu nei

Paruru mai

Ia matou nei

Omai te korona mou

Kia ngateitei

Kia vai rai te aroa

O te pa enua e
Lähde:
Epävirallinen käännös englanniksi

To God Almighty

Ruler of the isles of the sea

Hearken our call

Protect us

Crown us with liberty

May peace and love reign supreme

throughout the land
Lähde:
Tatu Ylönen

| Tatu Ylönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968 (ikä 55–56)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  ohjelmoija, hallituksen jäsen (SSH Communications Security)
Muut tiedot
Merkittävät teokset: SSH protokolla
Tatu Ylönen (s. 1968) on Secure Shell -salausprotokollan kehittäjä. Lisäksi hänet tunnetaan SSH Communications Securityn perustajana sekä suuromistajana. Ylönen toimii perustamansa yhtiön hallituksen jäsenenä ja on toiminut kausittain myös yhtiön toimitusjohtajana.
Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1992. Ylönen jatkoi opintojaan tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1994.
Yritykset

Jo opiskeluaikana Ylönen perusti New Generation Software -yhtiön, joka on nykyään osa Novo Groupia.
Ylönen kehitti Secure Shell -protokollan vuonna 1995 omaan käyttöönsä, mutta vielä samana vuonna hän perusti SSH Communications Securityn. Muutaman vuoden päästä yhtiön asiakkaaksi tuli Sun Microsystems, minkä jälkeen yhtiön maine levisi.
Uudempia hänen omistamiaan yrityksiä on Clausal Computing.
Muu toiminta

Ylönen on monien IETF-standardien (RFC) kirjoittaja. Secure shell on nykyisin Internetin perusprotokollia.
Tatu Ylönen sai Suomalainen insinöörityö -palkinnon vuonna 2000. Vuonna 1992 hänen lopputyönsä voitti Tietojenkäsittelytieteiden Seuran Pro Gradu -palkinnon .
Tatra T43

| Tatra T43 ja T43/52 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Závody Tatra a. s. /Ringhoffer Tatra a. s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1929–1938
Tuotantomäärä:  T43: n. 900 kappaletta T43/52: 492 kappaletta
Edeltäjä:  Tatra T13
Mitat ja massat
Kantavuus:  1 500 kg
Omamassa:  1 400–1 600 kg
Akseliväli:  3 287 mm
Maavara:  220 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  T43: 1 679 cm³ T43/52: 1 911 cm³
Teho:  T43: 17,6 kW / 2650 1/min T43/52: 22 kW / 3000 1/min
Polttoaine:  bensiini
Kulutus:  T43: 14–16 l /100 km T43/52: 18–20 l /100 km
Vetotapa:  4×2
Vaihteisto:  4+1
Jarrut:  mekaanisesti toimivat rumpujarrut
Tatra T43 oli tšekkoslovakialaisen Tatran vuosina 1929–1938 valmistama kevyt, kaksiakselinen, takavetoinen kuorma-auto, jonka kantavuus oli 1 500 kg. Auto oli erittäin suosittu erityisesti pienyrittäjien keskuudessa. Ensimmäiset versiot muistuttivat ulkonäöltään paljon mallin edeltäjää, T13-mallia.
Teknisiä tietoja > Moottori

Autossa oli voimanlähteenä ilmajäähdytteinen, nelitahtinen ja nelisylinterinen bokserimoottori, jonka lohko oli alumiinia. Kaasuttimena oli Zenith malliltaan 30KB tai U30. Sytytysjärjestelmä oli joko Boschin tai Scintillan valmistama ja toimi magneeton avulla.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli mekaanisesti toimiva kolmilevyinen kuiva kytkin. Vaihteita oli neljä eteen ja yksi taakse. Kantavana rakenteena oli keskusputkirunko, jonka sisällä ollut akseli välitti voiman heilurityyppisellä erillisjousituksella varustetulle taka-akselille. Vetopyörästön yhteyteen oli kiinnitetty poikittain kaksi neljänneselliptistä lehtijousta, jotka oli kytketty toisista päistään jarrukilpiin. Jousitus oli massiivisempi kuin T30:ssä käytetty. Edessä oli jäykkä akseli ja poikittain asennettu puolielliptinen lehtijousi.
Jarruina oli mekaanisesti toimivat rumpujarrut.
Teknisiä tietoja > Kori ja varusteet

T43:n rakenne ja tekniikka sekä ohjaamon etuosa pohjautuivat T30-malliin. Sähköjärjestelmä oli 12-volttinen.
Muunnelmat

Auton ulkoasua uusittiin noin vuonna 1931 tai 1932 Tatra T52 -henkilöauton tullessa markkinoille. Samalla siihen tehtiin muutamia teknisiä parannuksia. Keulan muotoa muutettiin pyöreämmäksi ja esiteltiin versio T43/52, jossa oli T52:n moottori. Taka-akselille lisättiin kallistuksenvakain.
Uusi päivitys tehtiin vielä 1936, jolloin T30:n moottori jätettiin pois valikoimasta. Konepelti oli nyt peräisin T52:sta.
Tatralla oli tapana ostaa takaisin käytettyjä T43-malleja ja rakentaa niiden päälle uusia koreja. Tämän jälkeen autot myytiin jälleen uusille omistajille. Lukuisia T43-malleja muutettiin toisen maailmansodan aikana kaasukäyttöisiksi.
Aiheesta muualla

Tatra T43:n teknisiä tietoja ja kuvia eri kehitysversioista
Teaser (albumi)

| Teaser Tommy Bolin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1975
 Julkaistu: lokakuu 1975
 Tuottaja(t): Tommy Bolin, Lee Kiefer
 Tyylilaji: rock hard rock blues rock
 Kesto: 37.49
 Levy-yhtiö: Nemperor Records
Listasijoitukset
  96. (1976)
Tommy Bolinin muut julkaisut
|   | Teaser 1975 | Private Eyes 1976 |
Teaser on yhdysvaltalaisen Tommy Bolinin lokakuussa 1975 julkaistu esikoisalbumi. Sillä on vaikutteita muun muassa fuusiojazzista. Levy julkaistiin lähes samanaikaisesti Bolinin yhtyeen Deep Purplen Come Taste the Band -albumin kanssa. Teaser nousi Yhdysvaltain Billboard 200-listalla sijalle 96.
Kappaleet

The Grind – 3.28 (säv. Bolin/Cook/Sheldon/Tesar)
Homeward Strut – 3.56 (säv. Bolin)
Dreamer – 5.11 (säv. Cook)
Savannah Woman – 2.46 (säv. Bolin/Cook)
Teaser – 4.25 (säv. Bolin/Cook)
People, People – 4.56 (säv. Bolin)
Marching Powder – 4.14 (säv. Bolin)
Wild Dogs – 4.40 (säv. Bolin/Tesar)
Lotus – 3.55 (säv. Bolin/Tesar)
Terrebonnen piirikunta

Terrebonnen piirikunta (engl. Terrebonne Parish, ransk. Paroisse de Terrebonne) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 111 021 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 5 400 neliökilometriä. Houman kaupunki on piirikunnan hallintokeskus.
Piirikunta perustettiin 22. maaliskuuta 1822.
Väestö

Terrebonnen piirikunnan asukkaista 67,1 prosenttia on valkoisia, 19,2 prosenttia mustia ja 5,4 prosenttia intiaaneja. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 35,5 vuotta.
Kuvia piirikunnasta

Ducrosin plantaasi.
Houman roomalaiskatolinen kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terrebonnen piirikunta Wikimedia Commonsissa
The Young Ones

Young Ones tai The Young Ones voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Älypäät (The Young Ones), brittiläinen televisiosarja 1980-luvulta
Nuoret hurjat (The Young Ones), vuoden 1961 elokuva, jonka pääosassa on Cliff Richard
The Young Ones, Cliff Richardin ja The Shadowsin musiikkikappale edellä mainitusta elokuvasta
Young Ones, tieteiselokuva vuodelta 2014.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Young Ones”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tarkjärvi (Pyhtää)

| Tarkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Pyhtää
Koordinaatit:  60°34′26″N, 26°44′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kymijoen alaosan alue (14.11)
Tulo-oja:  suo-oja
Lasku-uoma:  uoma Kymijokeen 
Järvinumero:  14.111.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  17,7 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  0,965 km  
Pinta-ala:  3,195 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTarkjärvi 
Tarkjärvi on Kymenlaaksossa Pyhtäällä, Itä-Vastilan eteläpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Kymijoen Hirvikoskenhaaran vieressä vastapäätä Hirvijärveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat Valkmusan suomaata. Järven lähellä ei ole asutusta eikä sen rannoilla ei ole rakennuksia.
Luontoarvoja

Tarkjärvi sijaitsee Valkmusan kansallispuiston reunalla, mutta järvi on rajattu ulos siitä niin, että vain osa sen rannasta kuuluu kansallispuistoon.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Suolta tulee suo-oja, joka on johdettu järveen. Järven pohjoisrannasta on kapea salmi, joka yhdistää sen Kymijokeen. Järven vedenpinnan korkeus on 17,7 metriä mpy., mikä on keskimäärin sama kuin Kymijoessa ja Hirvijävellä.