stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Il Capitano (elokuva)

| Il Capitano - nuori kapinallinen> Il Capitano |
| --- | --- |
 Il Capitano -elokuva juliste
Ohjaaja:  Jan Troell
Käsikirjoittaja:  Jan Troell   Per Olov Enquist   Göran Setterberg
Tuottaja:  Jan Troell   Göran Setterberg
Säveltäjä:  Lars Åkerlund   Sebastian Öberg
Kuvaaja:  Jan Troell
Leikkaaja:  Jan Troell
Lavastaja:  Stig Limér
Pääosat:  Antti Reini   Maria Heiskanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi    Suomi    Saksa
Tuotantoyhtiö:  Panfilm
Levittäjä:  Sandrew Film & Theater (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:   15. marraskuuta 1991    6. joulukuuta 1991   3. huhtikuuta 1992
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi / suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Il Capitano on ruotsalaisohjaaja Jan Troellin elokuva vuodelta 1991. Elokuva pohjautuu Juha Valjakkalan Ruotsin Åmselessa 1988 tekemään kolmoismurhaan. Pääosia elokuvassa esittävät suomalaisnäyttelijät Maria Heiskanen ja Antti Reini. Elokuva oli molempien näyttelijöiden läpimurtoelokuva.
Elokuva palkittiin 1992 Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisella karhulla, kun Jan Troell sai palkinnon parhaasta ohjauksesta. Elokuva voitti myös Ruotsin Guldbagge-palkinnon parhaasta elokuvasta. Maria Heiskanen voitti palkinnon parhaasta naispääosasta Chicagon elokuvajuhlilla 1992.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Reini  | … |  Jari   |
|  Maria Heiskanen  | … |  Minna   |
|  Berto Marklund  | … |  Poliisi   |
|  Antti Vierikko  | … |  Jari (13-vuotiaana)   |
|  Harri Mallenius  | … |  Opettaja   |
|  Marjut Dahlström  | … |  Opettaja   |
|  Matti Dahlberg  | … |  Isä   |
|  Christina Frambäck  | … |  Pappi   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä kutsui ohjausta vakuuttavaksi ja asialliseksi ja kehui amatööriparia Reini ja Heiskanen. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Neljä tähteä antoi myös Iltalehden videoarvostelija, joka kirjoitti vuonna 1993, ettei Troell aivan tavoita nuorten mielenliikkeitä muttei toisaalta mässäile verellä ja osaa kuvata loistavasti sitä toivottomuuden alhoa, jossa nuoret elävät.
Xovos

| Xovos |
| --- | --- |
 Taajaman virastotaloja.
 Xovos
 Koordinaatit: 40°12′56″N, 68°50′12″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Syrdarjan alue
Piiri:  Xovosin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (2004):  27 300
Xovos on taajama ja Xovosin piirin hallinnollinen keskus Syrdarjan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Nälkäaron eteläosassa 30 kilometriä alueen pääkaupungista Gulistonista etelään. Taajamassa oli 27 300 asukasta vuonna 2004.
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1899 rakennetusta Ursatjevskajan rautatieasemasta. Se on tärkeä liikennekeskus, jossa rauta- ja maantiet haarautuvat Taškentiin, Samarkandiin ja Fergananlaaksoon. Taajamassa on muun muassa elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Ympäröivällä maaseudulla viljellään puuvillaa, viljaa, vihanneksia ja meloneja sekä harjoitetaan karjanhoitoa.
Lucy Lawless

| Lucy Lawless |
| --- | --- |
 Lucy Lawless vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lucille Francis Ryan
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1968 (ikä 56) Mount Albert, Auckland, Uusi-Seelanti
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Xena (Xena)
Palkinnot
 Saturn (2011) 
Aiheesta muualla
lucylawless.net
IMDb 
Elonet
Lucy Lawless (oik. Lucille Frances Ryan, s. 29. maaliskuuta 1968 Auckland) on uusiseelantilainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten pääroolistaan kulttisarjaksi nousseessa televisiosarjassa Xena, jota tehtiin vuosina 1995–2001.
Nuoruus

Lucy Lawless syntyi 29. maaliskuuta 1968 Aucklandin Mount Albertissa Frank ja Julie Ryanin perheeseen. Hänen isänsä Frank on mukana politiikassa ja on entinen pormestari, kun taas hänen äitinsä Julie on kotiäiti. Lawlessilla on neljä veljeä ja yksi sisar. Hän oli syntyessään perheensä viides lapsi.
Lawless aloitti näyttelemisen jo kouluikäisenä. Myöhemmin hän opiskeli Aucklandin yliopistossa noin vuoden verran vieraita kieliä ennen kuin lähti kiertämään Eurooppaa yhdessä silloisen poikaystävänsä Garth Lawlessin kanssa. Lawless hallitsee jonkin verran saksaa, ranskaa, italiaa ja hepreaa.
Palattuaan Euroopasta Lawlessit asettuivat Australiaan ja työskentelivät muun muassa kultakaivoksilla. He menivät naimisiin vuonna 1988, ja vuotta myöhemmin Lawless synnytti heidän ensimmäisen lapsensa, jolle he antoivat nimeksi Daisy. Lawless muutti kasvaneen perheensä kanssa takaisin Uuteen-Seelantiin, missä hänet valittiin Miss Uudeksi-Seelanniksi vuonna 1989.
Ura

Lawless teki Uudessa-Seelannissa paljon näyttelijän töitä. Ensimmäisen kerran Lawless esitti hänet lopulta kuuluisaksi tehnyttä roolihahmoa, soturiprinsessa Xenaa, Hercules-televisiosarjassa. Roolihahmo keräsi niin paljon suosiota, että sen ympärille päätettiin kehittää oma spin-off-televisiosarja Xena. Xena kesti yhteensä kuusi tuotantokautta, ja sitä tuotettiin vuosina 1995–2001. Xenan roolin kautta Lawlessista tuli kansainvälisesti tunnettu näyttelijä. Hänen muihin töihinsä kuuluu niin vierailuja muissa televisiosarjoissa, elokuvia kuin teatteritöitäkin. Lawless on esimerkiksi vieraillut tv-sarjoissa Salaiset kansiot, Veronica Mars ja Taisteluplaneetta Galactica sekä esiintynyt yli kymmenessä elokuvassa. Peter Jackson pyysi Lawlessia koekuvauksiin Galadrielin rooliin Taruun sormusten herrasta, mutta tämä kieltäytyi, koska oli tuolloin raskaana. Vuosina 2010–2012 Lawless näytteli Spartacus-televisiosarjassa keskeistä roolia, gladiaattorikoulun omistajan vaimoa.
Yksityiselämä

Vuonna 1995 Lawless erosi ensimmäisestä aviomiehestään Garth Lawlessista ja meni vuonna 1998 naimisiin tuottaja Robert Tapertin kanssa. Lawlessilla ja Tapertilla on kaksi yhteistä lasta. Lawless ja hänen Xena-kanssanäyttelijänsä Renée O’Connor ovat läheisiä ystäviä. Hän on lisäksi ollut mukana tekemässä paljon hyväntekeväisyystyötä. Lawless on opiskellut useita vuosia oopperalaulua ja viulunsoittoa ja hän on myös lahjakas jazz-laulaja. Hän on opiskellut myös näyttelemistä 1990-luvulla William Davis Center for Actors Study -koulussa Kanadan Vancouverissa.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | The End of the Golden Weather | Joen tyttö |  |
| 1992 | Sateenkaaren soturit | Jane Redmond |  |
| 1993 | Typhon's People | Mink Tertius |  |
| 1994 | Hercules ja amatsoni | Lysia | televisioelokuva |
| 1995 |  Peach | Peach | lyhytelokuva |
| 1996 | Your Studio and You | oma itsensä | kreditoimaton rooli, lyhytelokuva |
| 1997 | Hercules & Xena: Wizards of the Screen |  Xena |  |
| 1998 | Hercules and Xena - The Animated Movie: The Battle for Mount Olympos |  Xena | äänirooli |
| 1999 | I’ll Make You Happy | oma itsensä |  |
| 2000 | Ginger Snaps | kuuluttaja koulun kuulutusjärjestelmässä | kreditoimaton äänirooli |
| 2002 | Spider-Man – hämähäkkimies | Punk Rock-tyttö |  |
| 2004 | Eurotrip | Madame Vandersexxx |  |
| 2004 | Double Dare | oma itsensä | dokumenttielokuva |
| 2005 |  Boogeyman | Mary Jensen |  |
| 2005 | Vampire Bats | Maddy Rierton |  |
| 2005 | The Darkroom | Cheryl |  |
| 2005 | Locusts | Maddy Rierton |  |
| 2008 | Iltasatuja | Aspen |  |
| 2008 | Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama |  Prinsessa Diana / Ihmenainen  | äänirooli |
| 2008 | Dragonlance: Dragons of Autumn Twilight | Goldmoon | äänirooli |
| 2009 | Bitch Slap | abbedissa |  |
| 2010 | Lez Chat | rakennustyöläinen |  |
| 2017 | The Changeover | Miryam Carlisle |  |
| 2018 | The Breaker Upperers | asiakas |  |
| 2019 |  Mosley | Bera | äänirooli |
| 2021 | The Spine of Night | Tzod | äänirooli |
| 2022 | Kätyrit: Grun tarina | Nunchuk | äänirooli |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | Shark in the Park | Kim Hughes | 1 jakso |
| 1991 | For the Love of Mike | Phoebe Carruthers | 1 jakso |
| 1992 | Ray Bradbury esittää | Liddy Barton | 1 jakso |
| 1993 | The Adventures of Black Stallion | Sarah McFee | 1 jakso |
| 1994, 1995 | High Tide | Sharon List, salainen poliisinainen | 3 jaksoa |
| 1995–1998 |  Hercules | Xena, Lyla | 8 jaksoa |
| 1995–2001 | Xena | Xena |  |
| 1999 | Simpsonit | oma itsensä | äänirooli, 1 jakso |
| 2000 | Celebrity Deathmatch | oma itsensä | äänirooli, 1 jakso |
| 2001 | Ammu vaan! | Stacy | 1 jakso |
| 2001 | Salaiset kansiot | Shannon McMahon | 2 jaksoa |
| 2002 | Bernie Mac Show | oma itsensä | 1 jakso |
| 2003 |  Tarzan | Kathleen Clayton | 7 jaksoa |
| 2004 | Less Than Perfect | Tracy Fletcher | 1 jakso |
| 2005 | Miehen puolikkaat | Pamela | 1 jakso |
| 2005-2009 |  Taisteluplaneetta Galactica | D'Anna Biers | 16 jaksoa |
| 2006 | Veronica Mars | agentti Morris | 1 jakso |
| 2007 | Burn Notice | Evelyn | 1 jakso |
| 2007 | Jäitä hattuun | oma itsensä | 1 jakso |
| 2008 | Late Show with David Letterman | D'Anna Biers | 1 jakso |
| 2008 | CSI: Miami | Audrey Yates | 1 jakso |
| 2009 | L-koodi | kersantti Marybeth Duffy | 2 jaksoa |
| 2009 |  Flight of the Conchords | Paula | 1 jakso |
| 2009 |  Angel of Death | Vera | kymmenosainen minisarja |
| 2010–2012 | Spartacus: Blood and Sand | Lucretia |  |
| 2011 | American Dad! | Stacy | äänirooli, 1 jakso |
| 2011 | Spartacus: Gods of the Arena | Lucretia | kuusiosainen minisarja |
| 2011 | No Ordinary Family | Helen Burton, rouva X | 4 jaksoa |
| 2012–2014 | Parks and Recreation | Diane Lewis | 10 jaksoa |
| 2013 | Top of the Lake | Caroline Platt | 1 jakso |
| 2014 |  The Code | Alex Wisham | 6 jaksoa |
| 2014 | Adventure Time | kenraali Tarsal | äänirooli, 1 jakso |
| 2014, 2015 | S.H.I.E.L.D. Agentit | Isabelle "Izzy" Hartley | 2 jaksoa |
| 2015-2017 |  Salem | kreivitär Marburg | 15 jaksoa |
| 2015–2018 | Ash vs Evil Dead | Ruby Knowby |  |
| 2016 | The Barefoot Bandits | Denesis Cobb | äänirooli, 1 jakso |
| 2016 |  Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat | Hiidrala | äänirooli, 1 jakso |
| 2019-2022 | Alexa ratkaisee | Alexa Crowe |  |
| 2020 | Star Wars Resistance | aeosialainen kuningatar | äänirooli, 2 jaksoa |
| 2020 | Big City Greens | Mimi O'Malley | äänirooli, 1 jakso |
| 2021 | Mr. Corman | Cheryl | 1 jakso |
Filmografia > Ääninäyttely videopeleissä

| Vuosi | Videopeli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2011 | Hunted: The Demon's Forge | Seraphine |
| 2018 | Dr. Grordbort's Invaders | kuun valtiatar |
Teatteri

The Vagina Monologues
Grease (Broadway)
Musiikki

Detroit Red Wings vs Mighty Ducks of Anaheim (NHL), USA
2x Christmas in the Park, New Zealand
Summer Holiday Tour with David Dobbyn, New Zealand
Gilda’s Club Charity Event
20th Annual Southland Theater Artists Goodwill Event.
Celebrity Duets, 29 August 2006 – 29 September 2006
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lucy Lawless Wikimedia Commonsissa
Lucy Lawless Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lukuisia artikkeleita
Lukuisia kuvia eri lehdistä ja tilaisuuksista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Lucy Lawless konsertoi The Roxyssä Los Angelesissa Kaliforniassa 14. tammikuuta 2007.
Viron murteet

Viron murteet tarkoittavat Virossa puhuttuja itämerensuomalaisia kielimuotoja, joiden tavallisesti katsotaan muodostavan viron kielen.
Murrejaon tausta > Perinteinen jako

Kuten edellä olevasta luettelosta käy ilmi, Viron murteiden vahvimmat jakolinjat kulkevat seuraavan kolmen ryhmän välillä:
Sydänvirolaiset murteet
Koillisrannikkomurteet
Eteläviron murteet
Samoin kuin on suomen kielen länsi- ja itämurteiden jako, Viron kolme murreryhmää ovat taustaltaan melko heterogeeninen joukko itämerensuomalaisia kielimuotoja. Kielimuodoista omalaatuisimpia ovat eteläviron murteet, joita kutsutaan myös eteläviron kieleksi. Eteläviron murreryhmä lienee muodostunut omaksi murrealueekseen jo hyvin varhain. Luultavasti se tapahtui ennen pohjoisviron eriytymistä muista itämerensuomalaisista kielistä. Rannikkomurteet jakavat puolestaan piirteitä erityisesti pohjoisten itämerensuomalaisten kielten, kuten suomen, karjalan ja vepsän kanssa.
Sydänvirolaisten murteiden ryhmä on edelleen historiallisesti heterogeeninen: kielestä ei juurikaan löydy piirteitä, jotka kattaisivat ainoastaan nämä viron murteet. Murreryhmän ominaispiirteitä on löydetty myös vatjan kielestä.
Murrealueet voidaan erottaa toisistaan erityisesti fonologiansa avulla. Kaksi merkittävää piirrettä ovat astevaihtelu ja vokaalin õ esiintyminen.
Eteläisissä itämerensuomalaisten kielten sanoissa, joissa on alun perin esiintynyt 2. tavussa takavokaali, kuten viro mõrd (vatja mõrta), põld (vatja põlto) ~ suomi merta, pelto, õ-vokaali vastaa pohjoisempien itämerensuomalaisten kielten e:tä. õ voi lisäksi toimia suomen o-kirjaimen vastineena, esim. viro õppima (vatja õppõa) ~ suomi oppia.
Koillismurteista vokaali õ puuttuu kokonaan; sen sijalla on alkuperäinen e tai o, samoin kuin suomessa.
Etelävirossa vokaalin muutos e > õ toteutuu säännöllisesti, muutos o > õ vain melko pienessä joukossa sanoja.
Sydänvirolaisissa murteissa e > õ on myös säännöllinen ja o > õ yleisempi.
Suurin määrä o > õ -tapauksia on todettavissa viron itämurteista sekä lisäksi vatjasta.
Pohjoisvirolaisissa murteissa õ:n asema on jälleen kaventunut: eräissä sanoissa, joissa on alun perin ollut e ja joissa odottaisi õ:ta, on sen sijaan o: tällaisia ovat viron kirjakielen kord, kollane, kodar, otsima (suomen kerta, keltainen, ketara, etsiä).
Murrejaon tausta > Viitson jako

Ensimmäisen äännehistoriallisesti perustetun luokittelun laati Tiit-Rein Viitso tutkimuksessaan Itämerensuomalaisten murteiden luokittelun pääpiirteet (1984).
Lueteltuista itsenäisistä itämerensuomalaisista päämurteista puhutaan Virossa viittä :
Etelävirolaiset murteet (vähintään yhtä kaukana muista Viron murteista ja muista itämerensuomalaisista kielistä kuin liivin kieli): *valketa > val̀Ge̮ [valkoinen], *saina > saìna [seinä], indikatiivin preesensin yksikön 3. persoona päätteetön
Nevan haara: *seinä , indikatiivin preesensin yksikön 3. persoonan pääte on ollut *-pi
maamurteet: *sesar > *se̮sar , muutos *o > õ eräissä sanoissa (*oppi- > *e̮ppi- [oppi/a])
Pohjoisvirolaiset murteet: *õ > o eräissä sanoissa joissa *õ palautuu *e:hen, *oksa > ok̀s
Peipsin haara: õ säilynyt (*ke̮rta ≡ *ke̮rta ), muutos *o > *õ laajentanut alaansa (*oksa > *e̮ksa )
Viron itämurre: heikon asteen *t̆ > ᴅ lyhyen pääpainollisen tavun jäljellä vokaalien välissä (*pat̆at > paᴅàᴅ [padat]), pitkän painollisen tavun kestovaihtelu  (e̮k̀s > e̮k̆sàᴅ [oksa : oksat])
Narvan haara (johon kuuluvaksi Viitso lukee myös vatjan kielen): heikon asteen *t̆ > Ø ~ j lyhyen pääpainollisen tavun jäljessä vokaalien välissä (*pat̆at > pāᴅ [padat]); pitkän painollisen tavun kestovaihtelu puuttuu (e̮k̀s > e̮ksaᴅ [oksa : oksat])
koillisviro: pp, tt, kk-n astevaihtelu puuttuu lyhyen  monoftongin jäljessä  (seppäD [sepät]), *pp̆, *tt̆, *kk̆ > ʙ, ᴅ, ɢ pitkän monoftongin, diftongin sekä sonorantin jäljessä (*jōttat̆ak : *jōtt̆an > juottaDa : juoDan [juottaa : juotan])
Laatokan haara (siihen kuuluviksi hän lukee myös karjalan ja vepsän murteet): *sesar > *sisar , muutos *o > õ puuttuu (*oppi- ≡ oppi- [oppi/a])
Länsi-Laatokan haara (siihen kuuluviksi hän lukee myös muun muassa suomen ja inkeroismurteet): *pp̆, *tt̆, *kk̆ > p, t, k kaikkialla, *p, *t, *k, *s > ʙ, ᴅ, ɢ, ᴢ tai ≡ *vott̆ak > *vota > oᴅa
rannikkoviro (läheisin ehkä hämäläismurteille): heikon asteen *t̆ > Ø ~ j lyhyen pääpainollisen tavun jäljellä vokaalien välissä (*pat̆at > pāᴅ ~ pajaᴅ [padat]), *jalk̆oit̆en > jalɢuᴅe, jalɢuje [jalkojen], *nouse- > touse- [nous/ta]
Murrejaon tausta > Salmisen jako

Viitson käsittelyä on kritisoinut Tapani Salminen siitä, ettei hän ole ottanut huomioon adstraattivaikutusta ja että hän käyttää murreryhmiä toisistaan erottavina tunnusmerkkeinä arkaismeja.
Esimerkiksi Viron itämurteen pitkän painollisen tavun kestovaihtelu kyllä erottaa sen Narvan haarasta, mutta sama piirre esiintyy myös sen lähinaapuristossa pohjoisvirolaisissa murteissa, mikä on yksi syy sen liittämiseen niihin, vaikka tämä voi olla myös adstraattivaikutus.
Karl Pajusalun, Ellen Niityn ja Tiit Hennosten oppikirja käsittelee pohjoisvirolaisia ja etelävirolaisia murteita viron päämurteina. Mielenkiintoisimmana kieliopillisena erona kuvaillaan ehkä etelävirossa vieläkin produktiivista mediaalista konjugaatiota.
Väitetään, että pääosa viron kirjakieltä kirjasuomesta erottavat piirteet ovat ominaisia myös etelävirolaisille murteille, vaikkeivät kaikki etelävirolaisia murteitä kirjasuomesta erottavat piirteet ole välttämättä ominaisia myös pohjoisvirolaisille murteille. Esimerkiksi etelävirolaisia murteita kaikista muista itämerensuomalaisista murteista perusteellisesti erottavia imperfektin kieltomuotoja voi oppikirjasta löytää vain ahkeralla etsinnälla joistakin kielinäytteistä vailla mitään selityksiä.
Viron rantamurre ja Alutagusen murre liitetään oppikirjassa noin vaan pohjoisvirolaisiin murteisiin. Alutagusen murretta arvellaan rantamurteen alueelle ennen 1200–1500-lukuja Viron itämurteen alueelta tunkeutuneeksi kiilaksi. Se erottaa Vaivaran rantamurteet läntisistä rantamurteista. Näiden murteiden alkuperä on ollut kiistanalaisena jo pitkään. Viimeksi mainittujen murteiden erikoisuuksien on myös arveltu syntyneen suomen ja vatjan kielen vaikutyksesta, minkä Viitso toteaa kielitieteellisesti mahdottomaksi. Jos rannikkomurteita puhuneet olisivat onnistuneet oppimaan uudestaan naapureiltaan yksitellen kaikki e̮-sanat, jotka niissä mahdollisesti ovat olleet yhteiset pohjoisvirolaisten murteiden kanssa, niin olisi kyse jo kielen vaihdosta eikä vaikutteista.
Rantamurteen itäryhmään luokiteltuja Vaivaran pohjois- ja itäreunan kylien murteitä ovat muut tutkijat luulleet koostuvan Alutagusen substraatista ja inkerin-/inkeroissuperstraatista.. Oppikirjassa luetetelluista seikkoja, jotka erottaisivat nämä Alutagusen murteista ja liittäisivät ne Vaivaran murteet läntisiin rantamurteisiin, on vain yksi, joka voisi erottaa niitä myös inkerinsuomalaisista murteista: supistumanominien yksikön genetiivin kaltainen monikon partitiivi (amʙo ~ amʙa, rikko ~ rikka, teiʙi ~ teiʙä, līk̀me,  rīte, venne, suom. 'hampaita, rikkaita, seipäitä, jäseniä, vaatteita, veneitä'). Samanlaista ilmiötä on havaittu pari kertaa myös Kuusalun ja Viru-Nigulan murteissa.
Murrejaon tausta > Krikmannin ja Pajusalon jako

Eräs Viron murteiden sanastoa koskeva tutkimus on Arvo Krikmannin ja Karl Pajusalu regressioanalyysiin perustuva Kus on keskmurde keskpunkt (suom. 'Missä on keskimurteen keskipiste') (Inter dialectos nominaque. Eesti Keele Instituudi toimetised 7. Tallinn 2000a., s. 131–172). Tällä menetelmällä saatu murrekartta eroaa selvästi kieliopillisestä luokittelusta ja muistuttaa enemmän kansanperinne-alueiden karttoja. Omalaatuisinta sanastoa on käytetty Viron rajaseuduilla, joista merkittävimmät ovat Lüganuse, Vastseliina, Karksi, Martna ja Kihelkonna. Keskiosan kielikäyttö on ollut stereotyypisempaa.
Kirjallisuutta

Must, Mari 1987. Kirderannikumurre: häälikuline ja grammatiline ülevaade. Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut. Tallinn: Valgus.
Must, Mari 1995. Kirderannikumurde tekstid. Toim. H. Viires. (= Eesti murded V.) Eesti Teaduste Akadeemia Eesti Keele Instituut. Tallinn.
Toikka, Kaja 2000. Kirderannikumurde idaosa murde- ja keelekontaktid. Magistritöö autoreferaat. Tallinna Pedagoogikaülikooli läänemeresoome keelte õppetool. Tallinn.
Alvre, Paul 2000. Kirderannikumurde ja vadja keele ühisjooni. – Inter dialectos nominaque. Pühendusteos Mari Mustale 11. novembril 2000. Koost. ja toim. J. Viikberg. (= Eesti Keele Instituudi toimetised 7.) Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1–13.
Äänitteet

Kirderannikumurde palu - Tallinn : Eesti Keele Instituut, 2001. - 1 CD-ROM (Windows 95/98/XP) on Eesti murdepalu. Kirderannikumurre I (1986 Meloodia) ja Eesti murdepalu. Kirderannikumurre II(1989 Meloodia) levyjen yhteinen toisinta, joka sisältää 12 kertojan 26 kertomuksen tekstejä ja äänitteitä sekä myös karttoja ja selityksiä. - Tallennettu vuosilla 1938, 1962-1982.
Eesti murdepalu. Jüri Viikberg, Toivo Peegel. Eesti Keele Instituut 2000. on Eesti murdepalu (1975) toisinta ja sisältää kymmenen kertomusta kymmenestä Viron paikkakunnasta.
Aiheesta muualla

Väike murdesõnastik (Pieni murresanasto). Toimetanud Valdek Pall Koostanud A. Haak, E. Juhkam, M. Kallasmaa, A. Kask, V. Lonn, E. Niit, P. Norvik, V. Oja, P. Raud, E. Ross, A. Sepp, J. Simm, J. Viikberg (viroksi)
Eestin Kirjallisuusmuseon tietokannat (viroksi)
Ülo Tedre Eesti Rahvalaulude Antoloogia (hakukartta) (viroksi)
Viron Kansankalenteri (haku) (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Katariina Kaarlentytär

| Katariina Kaarlentytär |
| --- | --- |
 Piirros vuodelta 1820 Katarinan hautakivestä Vadstenan luostarissa, johon on lisätty toinen vanha Gumsehuvudin vaakunapiirros.
Ruotsin valtionhoitajan puoliso
Valtakausi:  17. lokakuuta 1438 – 13. syyskuuta 1441
Edeltäjä:  Märta Lydekadotter Stralendorp ja Katarina Karlsdotter Sture
Seuraaja:  Dorotea Brandenburgilainen
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  20. kesäkuuta 1448 – 7. syyskuuta 1450
Kruunajaiset:  2. heinäkuuta 1448 Uppsalan tuomiokirkko
Edeltäjä:  Filippa Englantilainen
Seuraaja:  Dorotea Brandenburgilainen
Norjan kuningatar
Valtakausi:  26. lokakuuta 1448 – 13. toukokuuta 1450
Edeltäjä:  Dorotea Brandenburgilainen
Seuraaja:  Dorotea Brandenburgilainen

Syntynyt:  1418
Kuollut:  7. syyskuuta 1450 Tukholma
Hautapaikka:  Vadstenan luostarikirkko, Vadstena Itä-Götanmaa
Puoliso:  Kaarle VIII Knuutinpoika Bonde
Lapset:  Margareta, Magdalena, Rikissa, Birgitta, neljä nimeltä tuntematonta poikaa ja tytär jotka kuolivat ennen äitiään
Suku:  Gumsehuvud
Isä:  Karl Ormsson (Gumsehuvud)
Äiti:  Märta Gregersdotter (Aspenäs-suku)
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Katariina Kaarlentytär (ruots. Katarina Karlsdotter (Gumsehuvud));  (1418 – 7. syyskuuta 1450 Tukholma) oli Kaarle VIII Knuutinpoika Bonden puolisona Ruotsin ja Norjan kuningatar.
Suku

Katariinan isä oli ritari Karl Ormsson, jonka vaakunassa oli pässinpää, niinpä isän ja tyttären lisänimenä käytetään Gumsehuvud eli pässinpää. Hänen äitinsä oli Märta Gregersdotter Aspenäsin.sukua.
Avioliitto ja jälkeläiset

Katariina meni vuonna 1438 naimisiin Kaarle Knuutinpojan kanssa, josta tuli Ruotsin kuningas kymmenen vuotta myöhemmin. Jo avioliiton solmimisen aikaan sulhanen oli yksi maan mahtavimmista miehistä. Häitä juhlittiin suuren vierasjoukon kanssa kaksitoista päivää. Häiden yhteydessä oli valtakunnanneuvoston kokous, ja lokakuun lopussa Kaarlesta tuli Ruotsin valtionhoitaja.
Katarinalle ja Kaarlelle syntyi yhdeksän lasta, joista kuusi kuoli jo ennen äitiään:
Margareta
Magdalena, (noin 1445 – noin 24. elokuuta 1495), avioitui 1466 valtaneuvos Ivar Axelsson Tottin kanssa, liitosta syntyi kuusivuotiaana kuollut tytär Margareta
Rikissa
Birgitta (1446 – 14. huhtikuuta 1469), birgittalaisnunna Vadstenan luostarissa
Lisäksi heille syntyi neljä poikaa ja yksi tytär, joiden nimeä ei tiedetä. He kuolivat jo ennen äitiään.
Valtionhoitajan puoliso ja kuningatar

Syksyllä 1441 Kristoffer Baijerilainen nousi Ruotsin kuninkaaksi, ja väistyvä valtionhoitaja perheineen muutti Suomeen. Kristofferin kuoltua vuonna 1448 perhe palasi Ruotsiin ja Kaarle valittiin kuninkaaksi.
Katariina kruunattiin Ruotsin kuningattareksi kolme päivää miehensä kruunajaisten jälkeen. Sykyllä 1449 hänestä tuli myös Norjan kuningatar. Siitä, mitä hän teki kuningattarena, tiedetään hyvin vähän. On säilynyt tieto vierailusta Vadstenan luostarissa. Sen sijaan kronikat kuvaavat Katariinan hyviä ominaisuuksia, hänen kauneuttaan ja läheistä suhdettaan miehensä kanssa. Kaksitoista vuotta kestäneen avioliittonsa aikana hän synnytti neljä poikaa ja viisi tytärtä.