stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valotorni

| Oy Valotorni Ab |
| --- | --- |
Perustettu:  1926
Lakkautettu:  1996 (Qood Oy)
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  markkinointiviestintä
Omistaja:  Fazer 1930-luvulta 1940-luvulle, Veikkaus 1940-luvulta 1990-luvulle, Quad ja Viherjuuri 1990-luvulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Valotorni Ab oli 1920-luvulta 1990-luvulle toiminut suomalainen mainostoimisto. Se erikoistui aluksi valomainosten suunnitteluun, joka oli 1920-luvulla nopeasti kasvavaa liiketoimintaa. Valotornin alkuaikojen suurimpia asiakkaita olivat Shell, Porin Konepaja, Havi ja Kaleva-vakuutusyhtiö sekä Fazer, joka osti Valotornin itselleen 1930-luvulla. Tuolloin Valotorni oli Suomen seitsemänneksi suurin mainostoimisto. 1940-luvulla Oy Veikkaustoimisto Ab osti Valotornin omaksi ”talotoimistokseen” eli mainososastokseen, jolla oli ulkopuolisiakin asiakkaita.
Valotorni toimi monissa Helsingin osoitteissa: 1930-luvulla Kluuvikatu 3:ssa, 1940-luvulla Unioninkatu 40:ssä, 1950-luvulla Korkeavuorenkatu 30:ssä ja Neitsytpolku 1:ssä, 1960-luvulla Veikkauksen pääkonttorin yhteydessä Albertinkatu 30:ssä ja sitten Simonkatu 12:ssa, 1970-luvulla Lauttasaaressa Perttulantie 6:ssa ja 1980-luvulla Itälahdenkatu 27:ssä.
1950-luvun puolivälissä Valotornissa työskentelivät tai sitä avustivat muun muassa Aukusti Tuhka, Bertel Gripenberg, Håkan Mörne ja Alf Danning. Kirjailija Olavi Henriksson työskenteli Valotornissa 1959–1972.
Valotornin liikevaihdosta tuli Veikkauksen töistä vuonna 1960 noin 20 prosenttia ja valtaosa siis ulkopuolisilta asiakkailta. Valtion tilintarkastajat, jotka valvoivat Veikkauksen varojen jakamista edunsaajille, kiinnittivät tuolloin huomiota Valotornin omistamisen tarpeellisuuteen, kun taas toista tytäryhtiötä, veikkauskuponkeja yms. painavaa kirjapaino Kvarttoa, he pitivät Veikkauksen toiminnalle tarpeellisempana. Kvarton liikevaihdosta kaksi kolmannesta tulikin Veikkauksen painatuksista.
Vuonna 1975 Valotornista tuli Suomen valtion omistama mainostoimisto, kun emoyhtiö Veikkaus siirtyi kokonaan valtionyhtiöksi entisiltä omistajilta, suomalaisilta urheilujärjestöiltä kuten SVUL, TUL ja Suomen Palloliitto. Seuraavana vuonna Valotornista tuli puolestaan Veikkauksen osaomistaja, kun Veikkauksen tytäryhtiöille Valotornille ja kirjapaino Kvartolle siirrettiin kummallekin yksi 110 000 markan arvoinen Oy Veikkaus Ab:n osake, koska osakeyhtiölaki edellytti useampaa kuin yhtä omistajaa. Noihin aikoihin Valotorni oli Mainostoimistojen liiton (MTL) jäsenistä 13. suurin 34 hengen henkilöstöllään ja 20 miljoonan markan vuosiliikevaihdollaan.
Suomen 1990-luvun alun lamassa Valotornin osakekannasta 95 prosenttia siirtyi Veikkaukselta Sakari Mattilan ja Seppo Järvisen vuonna 1989 perustamalle mainostoimisto Quadille, joka muutti Valotornin nimen muotoon Qood Oy.. Vuonna 1994 Markkinointi Viherjuuri osti sekä Quadin että Qoodin, joilla oli yhteensä 28 työntekijää. Viherjuuri nousi näin Suomen suurimmaksi mainostoimistoryhmäksi, mutta lopetti pian Qoodin ja Quadin toiminnan itsenäisinä yhtiöinä. Viherjuuri ajautui konkurssiin vuonna 2009 nimellä Evia.
Toimitusjohtajia

Aulis Cannelin 1926–
Åke Wahren 1930–
Adolf Perkowsky 1951–
Lasse Siren (1980-luku)
Lisa Cholodenko

Lisa Cholodenko (s. 5. kesäkuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat independent-elokuvat Dinner Party (1997), Laurel Canyon (2002) ja The Kids Are All Right (2010) sekä television minisarja Olive Kitteridge (2014).
Cholodenko syntyi liberaaliin juutalaisperheeseen ja on isänsä puolelta ukrainalaista sukua. Hän opiskeli antropologiaa, etnologiaa ja naistutkimusta San Franciscon valtionyliopistossa, vietti puolitoista vuotta Jerusalemissa ja opiskeli sitten elokuvaa ja käsikirjoittamista Columbian yliopistossa. Hän sai töitä New Yorkin elokuvateollisuudesta ja toimi apulaisleikkaajana John Singletonin elokuvassa Boyz n the Hood – kulman kundit ja apulaisohjaajana Beeban Kidronin elokuvassa Anna onnelle mahdollisuus. Hän pääsi tekemään ensimmäistä pitkää elokuvaansa, naisten välistä rakkaustarinaa High Art (1998) ohjaaja Miloš Formanin tuella. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Sitä seurasi Joni Mitchellin musiikkialbumista Ladies of the Canyon innoituksensa saanut heteroseksuaalinen rakkaustarina Laurel Canyon, joka kuvattiin Hollywood Hillsin seudulla Kaliforniassa.
Cholodenko päätti asettua taas synnyinkaupunkiinsa Los Angelesiin ja alkoi omien lastensaantipyrkimystensä innoittamana kirjoittaa Stuart Blumbergin kanssa elokuvaa The Kids Are All Right, joka kuitenkin toteutui vasta viisi vuotta myöhemmin. Sen käsikirjoitus sai Bafta- ja Golden Globe -palkinnot ja oli Oscar-ehdokkaana.
Vuonna 2014 ensiesitetty, Cholodenkon ohjaama ja Frances McDormandin nimiroolista tunnettu neliosainen televisiosarja Olive Kitteridge sai kahdeksan Emmy-palkintoa. Se palkittiin muun muassa parhaana minisarjana ja parhaasta minisarjan käsikirjoituksesta.
Käännös suomeksi
Sukukansojen ystävät

| Sukukansojen ystävät> ent. Suomen sukukansajärjestöjen liitto (Susu) |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Puheenjohtaja:  Aleksi Palokangas
Varapuheenjohtaja:  Felix Mäkelä
Jäsenlehti:  Alkukoti
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sukukansojen ystävät on kansalaisjärjestö, joka edistää tietoutta suomalais-ugrilaisista kansoista Suomessa, järjestää sukukansoihin liittyviä tapahtumia ja luo yhteyksiä suomalaisten ja sukukansojen välille. Yhdistys on ollut mukana myös suomalais-ugrilaisen kulttuuripääkaupungin valinnassa. Yhdistys ajaa sukukansapäivän muuttamista viralliseksi liputuspäiväksi. Sukukansojen ystävät on Ystävyysseurojen liiton jäsen ja Alkukoti-jäsenlehtensä myötä kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen.
Historia

Järjestö perustettiin vuonna 1999 nimellä Suomen sukukansajärjestöjen liitto ry eli Susu. Ajatuksena oli koota yhteen erilaisia suomalaisia järjestöjä, jotka toimivat sukukansojen parissa. Se oli mukana julkaisemassa osana MAFUN-toimintaa Kudo+Kodu -lehteä ('Kota+Koti'), joka ilmestyi 24 kertaa vuodessa. Liitto muun muassa keräsi varoja Inkerissä lähellä Viron rajaa sijaitsevan Luutsan kylän vatjalaisten museon jälleenrakentamiseen sen jälkeen, kun museo oli tuhopoltettu. Suomen sukukansajärjestöjen liitto ry:n jäseniä olivat vuonna 2001 A. J. Sjögrenin seura, Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, Kalevalaisten naisten liitto, Suomen Maan ystävät, Suomen saamelaisnuoret, Tuglas-seura ja Uhanalaisten kansojen ja kulttuurien puolesta ry.
Vuonna 2004 järjestön nimi muutettiin Sukukansojen ystävät ry:ksi, ja tuosta alkaen myös yksityishenkilöt ovat voineet liittyä yhdistyksen jäseniksi. Sukukansojen ystävät oli Suomalais-ugrilaisten kansojen nuorten liiton MAFUN:n edustaja Suomessa ja yhdistys on ylläpitänyt MAFUN:n virtuaalista toimistoa. Sukukansojen ystävät on edustanut Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kanssa suomalaisia MAFUN:n kongresseissa ja kokouksissa.
Vuodesta 2020 alkaen yhdistyksen puheenjohtajistossa toimivat kolme kautta Niko Partanen ja Aleksi Palokangas. Vuonna 2023 varapuheenjohtajana toiminut Palokangas korvasi Partasen puheenjohtajana, ja Partanen siirtyi varapuheenjohtajaksi. Partanen on toiminut yhdistyksessä jo 2010-luvun alussa. Vuonna 2024 Palokangas jatkoi puheenjohtajana ja varapuheenjohtajaksi astui Felix Mäkelä. Mäkelä on aikaisemmin toiminut Helsingin yliopiston suomen ja suomalais-ugrilaisten kielten opiskelijoiden ainejärjestössä Siula ry:ssä, Palokangas Jyväskylän yliopiston suomen kielen opiskelijoiden ainejärjestössä Sane ry:ssä.
Toiminta > Julkaisutoiminta

Vuodesta 2023 alkaen yhdistys on julkaissut Alkukoti-jäsenlehteä. Vuoden 2023 numeron päätoimittajana toimi Esa-Jussi Salminen ja toimitusryhmään kuuluivat Palokangas ja Partanen. Alkukoti oli aikaisemmin Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan Sukukansavaliokunnan lehti, jota julkaistiin 14 numeroa. Sukukansojen ystävillä on ollut myös muuta julkaisutoimintaa. Vuonna 2013 yhdistys julkaisi Saamelaiset Suomessa – näkökulmia ja ääniä tämän päivän saamelaisuuteen, joka on ensimmäinen kattava suomenkielinen Internet-julkaisu Suomen saamelaisista.
Toiminta > Tapahtumatoiminta

Yhdistys on muun muassa järjestänyt valokuvanäyttelyitä, yleisötapahtuman suomalais-ugrilaisista luonnonuskonnoista, tietokone- ja Internet-kurssit marilaisille ja udmurttilaisille nuorille sekä tehnyt kouluvierailuja suomalaisiin kouluihin. Lisäksi yhdistys on järjestänyt paneelikeskusteluja. Sukukansojen ystävät on myös järjestänyt yleisötilaisuuksia Dodo ry:n kera.
Vuonna 2012 yhdistys järjesti Helsingissä Finno-Ugric Design Day -tapahtuman, jossa pidettiin seminaari ja käsityöpaja. Vuoden 2014 Maailma kylässä -tapahtumaan yhdistys otti osaa Vienan Karjalan Ystävät -yhdistyksen kera. Kalevalan päivänä vuonna 2019 Sukukansojen ystävät järjesti yhdessä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran, Opintokeskus Vision ja M. A. Castrénin seuran kanssa seuran juhlasalissa yleisötilaisuuden, jonka nimi oli Suomen ja sukukielten tulevaisuus. Tilaisuudessa puhuivat muun muassa kansanedustaja Pekka Haavisto, Suomen saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laiti ja Tverinkarjalaisten ystävät ry:n puheenjohtaja Ari Burtsoff.
Vuosina 2022–2024 Sukukansojen ystävät on järjestänyt suomen sukukielten tutkimusta kansantajuistavan tapahtuman Tieteiden yössä. Vuonna 2023 yhdistys tuki rahallisesti IFUSCO-konferenssia. Samana vuonna yhdistys oli myös mukana Sommelo-kansanmusiikkijuhlan suomalais-ugrilasuutta käsittelevissä seminaareissa. Syyskuussa 2023 Sukukansojen ystävät järjesti Suomen käsityön museossa yhteistyössä Suomen kansallispukukeskuksen kanssa kansallispuvun juhlapäivän, joka esitteli sukukansojen juhlapukeutumista.
Toiminta > Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongresseissa

5.–9.9.2012 Unkarissa järjestetyssä VI suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressissa, jonka teemana oli Kieli ja kansa, M. A. Castrénin seura ojensi kongressin konsultaatiokomitean Suomen edustuksen jäsenyyden Sukukansojen ystävät ry:lle.
Sukukansojen ystävät on myös ottanut osaa Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressien valmisteluun, esimerkiksi Lahdessa vuonna 2016. Siellä yhdistys järjesti myös niin sanotun varjokongressin, jonka tunnelma ei ollut niin muodollinen kuin varsinaisessa kongressissa ja jossa osanottajat saattoivat puhua mahdollisimman vapaasti sukukansoja koskevista aiheista. Tilaisuus järjestettiin yhdessä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan sukukansavaliokunnan, Tuglas-seuran ja virolaisen kansalaisjärjestö MTÜ U-Pöören kanssa. Seuraavaan, vuoden 2021 Tarton kongressin valmisteluihin Sukukansojen ystävät ry osallistui Suomesta käsin.
Kongressissa se esitti puheenvuoron, jossa se kiitti järjestäjiä Virossa digitaalisuuden edistämisen mallimaana ja vaati Venäjän osalta, että uralilaisten kielten opetusta annetaan ja tuetaan kaikilla suomalais-ugrilaisten kansojen alueilla. Järjestö totesi, että yksi tai kaksi tuntia oman äidinkielen opetusta viikossa ei riitä, vaan suomalais-ugrilaisten lasten kaikki opetus pitää antaa heidän sukunsa äidinkielellä. Yhdistys arvosteli Venäjällä vuonna 2018 voimaan tullutta kielilakia, joka huononsi sukukielten asemaa kouluissa. Hyviksi esimerkeiksi kielten elvyttämisestä se nosti saamen kielten kielipesät, liiviä kohtaan koetun kiinnostuksen Latviassa sekä lutsin kieltä koskevat hankkeet Latviassa. Toisaalta yhdistys nosti esiin, että karjalan kielen asemaa pitää parantaa Suomessa. Järjestön mielestä oli tärkeää, että myös valtiot ja erilaiset instituutiot tukevat suomalais-ugrilaisten kielten opetusta esimerkiksi yliopistoissa. Se esitti, että kaikkien kiinnostuneiden ja yliopistomaailman ulkopuolellakin elävien ihmisten pitäisi voida opiskella laajaa valikoimaa eri sukukieliä helposti. Puheessa kannustettiin myös nuoria harjoittamaan etnofuturismia ja arvosteltiin arktisten alueiden ympäristöpoltiikkaa. Lisäksi yhdistys arvosteli tapaa, miten koronapandemian aikana rajat suljettiin myös Saamenmaalla saamelaisilta ja Tornionjokilaaksossa länsipohjalaisilta ja suomalaisilta, vaikka he ovat tottuneet ylirajaiseen elämään. Lisäksi järjestö kiinnitti huomiota siihen, että virolaisten liikkumista Suomeen rajoitettiin, vaikka kriisitilanteessa Suomen ja Viron olisi pitänyt pitää yhtä. Se esitti myös huolensa Venäjällä toimivasta AFUN:sta, joka oli sotkeutunut suomalais-ugrilaisten kansalaisjärjestöjen asioihin.
Aiheesta muualla

Sukukansojen ystävät ry
Sukukansojen ystävien blogi
Sukukansojen ystävien Facebook-sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Metsävaahtera

| Metsävaahtera |
| --- | --- |
 Metsävaahtera syysvärissään
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Alaheimo::  Hippocastanoideae
Tribus::  Acereae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  platanoides
Kaksiosainen nimi
 Acer platanoides  L. 
 Metsävaahteran luontainen levinneisyysalue vihreällä, vaaleanruskealla alueella vakiintuneena istutusperäisenä tulokaslajina
Katso myös
   Metsävaahtera Wikispeciesissä   Metsävaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Metsävaahtera eli vaahtera (Acer platanoides) on saippuamarjakasveihin (Sapindaceae) kuuluva puu. Aiemmin vaahteroiden ajateltiin kuuluvan vaahterakasveihin (Aceraceae).
Ulkonäkö

Metsävaahtera kasvaa 10–20 metriä korkeaksi ja se on nopeakasvuinen puu. Latvus on leveän puolipallomainen. Runko on nuorena ruskeanharmaa ja sileä, vanhempana se muuttuu tummanharmaaksi ja kapeauurteiseksi. Juuristo on tiheä, epäsäännöllinen paalujuuri jakautuu jo lähellä tyveä useaksi sivujuureksi ja pinnanmyötäisiä vaakajuuria on erittäin vähän.
Metsävaahteran parhaita tuntomerkkejä ovat isot kolmi- tai viisihalkioiset lehdet. Lehdet avautuvat ennen muita jalopuita. Metsävaahtera kukkii ennen lehtimistään keltaisin kukin. Liuskaiset lehdet värittyvät syksyllä keltaisiksi tai oranssinvärisiksi, joillakin jalostetuilla lajikkeilla jopa hehkuvan punaisiksi. Lehdet säilyvät melko myöhään syksyllä puussa ja varisevat miltei samanaikaisesti. Siemenet kypsyvät kesäkuun lopulla ja varisevat sekä itävät syksyllä.
Ulkonäkö > Kukinta ja lisääntyminen

Metsävaahtera kukkii touko–kesäkuun vaihteessa lehtien puhkeamisen aikoihin. Metsävaahtera on yksikotinen eli sama yksilö tuottaa sekä heteitä että emejä. Hede- ja emikukkien määrä vaihtelee vuosittain. Usein kukat ovat ainakin toiminnallisesti yksineuvoisia, sillä niissä joko heteet eivät muodosta siitepölyä tai emiö on surkastunut. Metsävaahtera on hyönteispölytteinen ja sitä pölyttävät muun muassa mehiläiset. Siemenet kypsyvät kesän lopulla ja itävät usein jo syksyllä. Metsävaahtera tuottaa runsaasti siemeniä jo nuorella iällä ja joka vuosi. Siementuotanto alkaa usein jo 20-vuotiailla puilla.
Siementen itävyys on hyvä ja ne säilyttävät itävyytensä 1–2 vuotta. Myös siementen leviäminen on tehokasta. Ne leviävät kaukolevintänä jopa viiden kilometrin päähän. Ilmastonmuutosten seurauksena metsävaahteran levinneisyysalue pystyykin leviämään parhaimmillaan 50 km sadassa vuodessa, mikä on nopeaa. Metsävaahtera lisääntyy luontaisesti sekä siemenistä että kantovesoista. Kantovesat ovat kuitenkin usein lahovikaisia ja lyhytikäisiä. Metsävaahtera muodostaa myös tyvivesoja.
Ulkonäkö > Kasvu

Metsävaahteran kasvu on nopeata ensimmäisinä vuosina ja taimissa voi olla jopa metrin mittaisia vuosikasvaimia. Taimet kasvavat 5–6 metrin korkuisiksi noin 15 vuodessa. Avoimella paikalla korkeus jää noin 15 metriin, metsässä puista tulee kapeampia ja noin 20 metriä korkeita. Suomen korkeimmat vaahterat ovat 25 metriä korkeita. Keski-iässä noin 40-vuotiaana kasvu hidastuu. Ensimmäisen sadan vuoden aikana voi paksuuskasvu olla 3 cm vuodessa. Vaahtera saavuttaa normaalisti 100–150 vuoden iän; luonnonolosuhteissa noin 150 vuoden iän, mutta rakennetussa ympäristössä sen elinikä on lyhyempi. Poikkeuksellisesti se saattaa saavuttaa 400–500 vuoden iän.
Kasvupaikat

Luontaisesti metsävaahtera kasvaa tuoreissa tai kuivahkoissa lehdoissa sekä tuoreissa ja runsasravinteisissa lehti- ja sekametsissä. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat lisäksi kiviset, jopa louhikkoiset kallionalukset ja puronvarsirinteet. Se pitää alueista, joilla on joki tai vesistö leudontamassa ilmaa. Se viihtyykin erityisesti meren läheisyydessä. Kylmillä savimailla metsävaahtera ei viihdy.
Metsävaahteraa pidetään yleisesti puolivarjoisen paikan puuna, mutta yli 40-vuotiaat puut tarvitsevat enemmän valoa. Se sietää kohtuullisesti varjoa, joten sitä tapaa myös kuusimetsissä. Kuitenkaan tiheimmissä kuusikoissa se ei viihdy. Metsävaahtera ei siedä soistuvia seisovan veden alueita, mutta pitää kuitenkin kosteudesta. Se sietää melko paljon kuivuutta.
Levinneisyys

Metsävaahtera on pääosin lehtimetsäalueella ja havumetsäalueen eteläosissa tavattava puulaji. Lehtimetsävyöhykkeellä Euroopassa se on yksi jokametsän pääpuulajeista, Etelä-Suomen leveyksillä se on taas vaatelias kasvupaikan suhteen ja harvalukuinen. Välimeren seuduilla se kasvaa taas lähinnä vuoristoissa. Vaahteran levinneisyysalue ulottuu lännessä Pyreneille, idässä Venäjän euroopanpuoleisiin osiin, pohjoisessa Keski-Skandinaviaan ja Keski-Suomeen, ja kaakossa Iraniin. Sitä kasvatetaan laajalti myös luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolella Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Se ei kuitenkaan erityisemmin pidä liian mereisestä tai mantereisesta ilmastosta, siksi se lähes puuttuu läntisimmästä Euroopasta.
Levinneisyys > Levinneisyys ja historia Suomessa

Metsävaahtera on Suomessa luonnonvarainen puu, ja se lasketaan kuuluvaksi jaloihin lehtipuihin. Sen luontaisen levinneisyysalueen pohjoisraja kulkee linjalla Pori-Tampere-Korpilahti-Puumala-Värtsilä. Se on yleinen myös istutettuna piha- ja puistopuuna, ja sellaisena sen menestymisalueen raja on Pohjanlahden rannikolla Kemiä ja Torniota myöten. Sisämaassa viljelyn raja on paljon eteläisempi. Vaahteroiden viljelyn menestymisen edellytyksenä on siemenalkuperän kotimaisuus. Keskieurooppalaiset kannat eivät Suomessa selviä lounaisrannikkoa lukuun ottamatta.
Metsävaahtera lienee levinnyt Suomeen jo lämpimänä ja kuivana boreaalikautena, ja sitä lienee ollut nykyistä luonnonvaraista rajaa pohjoisempana lämpimänä ja kosteana atlanttisena kautena. Metsävaahteran levinneisyysalue supistui myöhemmin ilmaston viilenemisen ja puun käytön vuoksi. Pohjoisraja muotoutui 62:n leveyspiirin kohdalle. Metsävaahtera on viime vuosina yleistynyt Suomen luonnossa, mikä lienee seurausta ilmaston lämpenemisestä. Monista muista lehtipuista poiketen metsävaahtera ei rikasta maaperäänsä lehtien happamuuden takia.
Todelliset vaahterametsiköt on Suomesta hävitetty pellonraivauksissa ja jäljellä on vain yksittäisiä puita ja puuryhmiä. Tästä huolimatta metsävaahtera on eräs tavallisimmista Suomen etelärannikon jaloista lehtipuista, ja se kestää monia muita jalopuita paremmin kuusimetsän varjostusta, varsinkin nuorena. Pohjoisempana se kasvaa paikallisena reliktipuuna aina luontaisille pohjoisrajoilleen saakka. Luonnossa tyypillisimpiä kasvupaikkoja ovat kuivat kallionaluslehdot ja puronvarsilehdot. Rehevöityneissä kaupunkimetsiköissä metsävaahtera on yleistynyt entisestään. Tämä rehevöityminen on seurausta muun muassa ihmisten lemmikkikoirien ulosteista, jotka pitkällä aikavälillä rikastuttavat maaperää. Tästä syystä monet alun perin kangasmetsät ovat muuttumassa reheviksi lehdoiksi kaupungeissa. Metsävaahtera leviää Etelä-Suomessa helposti luontoon viljelykarkulaisena puutarhoista ja katupuiden siemenistä.
Käyttö > Käyttö koristepuuna

Metsävaahteraa käytetään muun muassa sen syysvärin takia, ja siitä on jalostettu koristekasvikäyttöön monia lajikkeita. Lehdiltään purppuranpunaisilla lajikkeilla on oranssi tai punainen syysväritys.
Vaahtera ei ole vaativa kasvualustan suhteen, mutta se ei viihdy niukkaravinteisessa eikä märässä maassa. Menestyäkseen hyvin metsävaahtera vaatii ravinteikkaan ja mielellään kalkkipitoisen maan.
Metsävaahtera ei siedä tiesuolaa, joten se ei aina menesty katupuuna. Piha- ja puistopuuna se on kuitenkin yksi parhaista ja sopii istutettavaksi sekä yksittäin että ryhminä. Varsinkin nopeakasvuiset, nuoret taimet saattavat kärsiä kylmästä, jos ne istutetaan avoimelle paikalle. Täysikasvuisena metsävaahtera sen sijaan vaatii hyvin kukkiakseen paljon valoa. Se vaatii myös suuren tilan, jotta sen muoto pääsisi oikeuksiinsa ja juuristo saisi tarpeeksi kasvutilaa. Suuri latvus varjostaa ja vaimentaa melulta. Metsävaahteran juuret sijaitsevat pääosaltaan maan pintaosissa ja se saattaa tuhota läheisyydessään olevat puutarhakasvit, eikä sen välittömään läheisyyteen tule istuttaakaan muita kasveja. Mahdolliset leikkaukset on tehtävä mieluiten elokuussa runsaan mahlanvuodon takia.
Käyttö > Käyttö koristepuuna > Lajikkeita

'Columnare'
'Crimson King' – orleansinvaahtera
'Dissectum' – liuskavaahtera
'Drummondii' – kirjovaahtera
'Emerald Queen'
'Faassen's Black'
'Globosum' – pallovaahtera
'Lorbergii'
'Reitenbachii – rusovaahtera
'Schwedleri' – verivaahtera
'Stollii' – stollinvaahtera
Käyttö > Puuaineksen käyttö

Metsävaahteran käyttö on erittäin monipuolista. Tasalaatuisuutensa, tasaisen vaaleutensa ja usein kiiltävän pintansa sekä ohutlustoisuutensa vuoksi se on haluttu erikoistarkoituksin. Metsävaahtera sopii tarkoituksiin, joissa tarvitaan lujuutta. Sitä käytetään mm. työkalujen ja niiden varsien, työkalupenkkien, höylän tukkien, kiväärin tukkien, kävelykeppien, piipunvarsien ja -koppien, reen jalasten, kitaran otelaudan sekä viulujen valmistukseen.lähde?
Yksinkertaisia vaahterahuonekaluja ovat keittiökaapit, penkit, pöydät ja tuolit. Vaahteraviilupäällysteisestä vanerista puristetut tuolien istuimet ovat tunnettuja kaikkialla. Vaahtera soveltuu erityisesti puuosiin, jotka vaativat kulutus-, puristus- ja iskukestävyyttä. Kokopuuta käytetään paitsi huonekaluteollisuudessa myös taidepuusepänteollisuudessa.lähde?
Käyttö > Mahlan käyttö

Vaahteran mahlasta voidaan valmistaa vaahterasokeria ja -siirappia, jotka ovat hyvänmakuisia sisältämänsä omenahapon vuoksi. Varsinaisesti vaahterasokeria saadaan sokerivaahterasta (Acer saccharum), jonka mahla sisältää noin 5 % sokeria. Metsävaahteran mahlassa on vähemmän sokeria, mutta mahlaa siitä vuotaa paremmin eli sokeria saadaan puuta kohden suunnilleen yhtä paljon. Lehtiä voidaan käyttää erilaisiin askarteluihin, esimerkiksi kransseihin.lähde?
Uhat > Tuholaiset

Metsävaahteralla esiintyy harvoin haitallisia kasvitauteja tai -tuholaisia. Eläimistä jänis syö metsävaahteran pieniä taimia ja aiheuttaa joskus suuriakin tuhoja.