stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stormbringer (albumi)
Kappalelista

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Stormbringer | David Coverdale, Ritchie Blackmore | Coverdale & Glenn Hughes | 4.03 |  |  |  |  |  |
| 2. | Love Don’t Mean a Thing | Coverdale, Blackmore, Hughes, Jon Lord, Ian Paice | Coverdale & Hughes | 4.23 |  |  |  |  |  |
| 3. | Holy Man | Coverdale, Hughes, Lord | Hughes | 4.28 |  |  |  |  |  |
| 4. | Hold On | Coverdale, Hughes, Lord, Paice | Coverdale & Hughes | 5.05 |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 5. | Lady Double Dealer | Coverdale, Blackmore | Coverdale & Hughes | 3.19 |  |  |  |  |  |
| 6. | You Can’t Do It Right (with the One You Love) | Coverdale, Blackmore, Hughes | Coverdale & Hughes | 3.24 |  |  |  |  |  |
| 7. | High Ball Shooter | Coverdale, Blackmore, Hughes, Lord, Paice | Coverdale & Hughes | 4.26 |  |  |  |  |  |
| 8. | The Gypsy | Coverdale, Blackmore, Hughes, Lord, Paice | Coverdale & Hughes | 4.13 |  |  |  |  |  |
| 9. | Soldier of Fortune | Coverdale, Blackmore | Coverdale | 3.14 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 36.31 |  |  |  |  |  |
| 35th Anniversary Edition -bonuskappaleet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Laulu | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Holy Man (Glenn Hughes -remix) | Coverdale, Hughes, Lord | Hughes | 4.32 |  |  |  |  |  |
| 2. | You Can’t Do It Right (Glenn Hughes -remix) | Coverdale, Blackmore, Hughes | Coverdale & Hughes | 3.27 |  |  |  |  |  |
| 3. | Love Don’t Mean a Thing (Glenn Hughes -remix) | Coverdale, Blackmore, Hughes, Lord, Paice | Coverdale & Hughes | 5.07 |  |  |  |  |  |
| 4. | Hold On (Glenn Hughes -remix) | Coverdale, Hughes, Lord, Paice | Coverdale & Hughes | 5.11 |  |  |  |  |  |
| 5. | High Ball Shooter (instrumentaali) | Coverdale, Blackmore, Hughes, Lord, Paice |  | 4.30 |  |  |  |  |  |
35th Anniversary Edition sisältää lisäksi DVD-audion, jolla on albumin alkuperäinen kvadrofoninen miksaus 5.1 ja PCM stereo 48/24-formaatissa.
Kokoonpano

| --- | --- |
 Muusikot Ritchie Blackmore – kitara  David Coverdale – laulu  Glenn Hughes – bassokitara, laulu  Jon Lord – kosketinsoittimet  Ian Paice – rummut David Coverdale ja Glenn Hughes laulavat kaikki kappaleet yhdessä, paitsi ”Holy Man”, jonka laulaa yksin Hughes ja ”Soldier of Fortune”, jonka laulaa yksin Coverdale.  :  Muut Martin Birch – äänittäjä, tuottaja, miksaaja  Mack – avustava äänittäjä  Hans – avustava äänittäjä  Ian Paice – miksaaja  Gary Webb – avustava miksaaja  Garry Ladinsky – avustava miksaaja
Painoksia

| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| MC |  | Purple TPS-3508 | 1974 |  |
| LP |  | Purple 1c072-96004 | 1974 |  |
| MC |  | Purple 1c244-96004 | 1974 |  |
| MC |  | Purple TC-TPS-3508 (0c244-96004) | 1974 |  |
| LP |  | Purple 3c064-96004 | 1974 |  |
| MC |  | Purple 3c244-96004 | 1974 |  |
| LP |  | Warner Bros. PR4-2832-LP | 1974 |  |
| LP |  | Warner Bros. PR-2832 | 1974 |  |
| LP |  | Purple TPS-3508 | 1974 |  |
| LP |  | Warner Bros. P-8524W | 1974 |  |
| LP |  | Purple 062 196004 1 | 1987 |  |
| CD |  | EMI CDP 7 91084 2 | 1989 |  |
| CD |  | Metal Blade 9-26456-2 | 1990 |  |
| CD |  | Anton 9100127 | 1991 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-873 | 1996 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-1572 | 1998 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-12267 | 2006 |  |
| CD |  | Friday Music 829421-10562-6 | 2007 |  |
| CD |  | Warner Bros. WPCR 13116 | 2008 |  |
| 2xLP |  | Purple TPSD 3508 | 2009 |  |
| CD+DVD |  | EMI  50999 2 64645 2 7,  Purple TPSX 3508 | 2009 |  |
| CD |  | EMI | 2012 |  |
Aiheesta muualla

Stormbringer (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Stormbringer (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista 
Albumilla kuuluvat basisti-laulaja Glenn Hughesin mieltymykset funk- ja soul-musiikkiin. Kuva on vuodelta 1995.
Solisti David Coverdale esiintymässä Whitesnaken kanssa vuonna 2013.
Stormbringerin mainosjuliste. Julisteen kuvaa käytettiin vuoden 2009 uusintapainoksen kannessa.
Perustajajäsen, kitaristi Ritchie Blackmore, erosi Deep Purplesta huhtikuussa 1975 perustaakseen Rainbow-yhtyeen.
Alkuperäisen brittipainoksen (TPS 3508) vinyylietiketti. Albumin julkaisi yhtyeen oma Purple Records -yhtiö.
Stenberg (Virolahden suku)

Stenberg-suku oli konepajateollisuuden uranuurtajia Suomessa. Se on kotoisin Virolahdelta, jossa suvun varhaisin tunnettu kantaisä Yrjänä Laurinpoika (k. 1783) oli sahatyömies Pitkäkosken sahalla nykyisessä Miehikkälässä.
Yrjänä Yrjänänpoika (1746-1791), edellisen poika, oli sahaseppä Ravijoen sahamyllyllä. Hänen vaimonsa oli Maria Kristina Brandstaka.
Elias Stenberg (1777-1842), edellisen poika, oli räätäli ja koulumestari Virolahdella.
Johan Daniel Stenberg (1809-1880), edellisen poika, muutti Virolahdelta ensin Loviisaan ja sitten Helsinkiin, jossa toimi kauppiaana.
John Didrik Stenberg (1841 – 1886), edellisen poika, on suvun merkittävin jäsen. Hän perusti Oy John Stenberg Ab:n Helsingissä
Suvun muita jäseniä

Herman Stenberg (1873–1928), suomalainen opettaja, itsenäisyysaktivisti ja toimittaja
Hugo Stenberg (1876–1916), suomalainen oppikoulun lehtori ja aktivisti
Aiheesta muualla

Stenberg (1700 - ) - Kansallisbiografia
Stenberg, Harry: Virolahden Stenberg-suku (Arkistoitu – Internet Archive). Genos 26(1955), s. 113-125
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia
Uinu, uinu lemmikkini (vuoden 1989 elokuva)

| Uinu, uinu lemmikkini> Pet Sematary |
| --- | --- |
 Elokuvan suomalainen juliste.
Ohjaaja:  Mary Lambert
Käsikirjoittaja:  Stephen King
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin Uinu, uinu lemmikkini
Tuottaja:  Richard P. Rubinstein
Säveltäjä:  Elliot Goldenthal
Kuvaaja:  Peter Stein
Leikkaaja:  Daniel P. Hanley
Pääosat:  Dale Midkiff Fred Gwynne Denise Crosby Miko Hughes Blaze Berdahl
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   1989-4-2121. huhtikuuta 1989 (Yhdysvallat)   1989-12-11. joulukuuta 1989 (Suomi)  
Kesto:  98 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  11 500 000 $
Tuotto:  57 500 000 $
Seuraaja:  Uinu, uinu lemmikkini 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uinu, uinu lemmikkini (engl. Pet Sematary) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen teokseen. Elokuvan on ohjannut Mary Lambert, ja Stephen King itse on toiminut elokuvan käsikirjoittajana. Kingin suosikkibändeihin lukeutuva punk rock -yhtye Ramones teki elokuvalle kappaleen ”Pet Sematary”, joka soitetaan elokuvan lopputekstien aikana.
Elokuvalle on myös tehty jatko-osa vuonna 1992. Vuonna 2019 ilmestyi uusintaversio, jonka yhteydessä vuoden 1989 elokuvasta julkaistiin 30-vuotisjulkaisu 4K-versiona Blu-Raylle.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dale Midkiff  | … |  Louis Creed   |
|  Fred Gwynne  | … |  Jud Crandall   |
|  Denise Crosby  | … |  Rachel Creed   |
|  Miko Hughes  | … |  Gage Creed   |
|  Blaze Berdahl  | … |  Ellie Creed   |
Tuotanto

Alkujaan kirjan elokuvaoikeudet oli myyty George A. Romerolle jo vuonna 1984, mutta Romero lopulta estyi elokuvan teosta ollessaan liian kiireinen Vihan lähettiläs -elokuvansa kanssa. Tuotannossa mukana ollut Lindsay Doran kuitenkin osoitti kiinnostusta Kingin romaania kohtaan ja yritti alkujaan tuloksetta kaupata ideaa eri tuotantoyhtiöille. Vasta vuoden 1988 käsikirjoittajien lakko pakotti Paramount Picturesin etsimään kiireesti jo olemassa olevaa tekstiä ja suostui työstämään Kingin romaanin pohjalta elokuvan.
Arvioita

Helsingin Sanomien Jussi Karjalaisen mielestä Uinu, uinu lemmikkini ”suoltaa kauhuelementtejä hajanaisesti ja melkein tuhlaillen”. Hänestä ohjaaja Lambertin musiikkivideotausta näkyy siinä, että tarinassa edetään kiivastahtisesti ilman perinteisiä suvanto- ja huippukohtia kohti varsin arvattavissa olevaa loppuratkaisua. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa visuaalisesti hallituksi mutta epätasaiseksi gore-kauhisteluksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kohtelu Suomessa

Alkujaan Valtion elokuvatarkastamo antoi elokuvalle ikärajaksi K18. Myöhemmin elokuvan ikärajan alentamisyritykset estettiin kun uusintatarkastukseen ei aluksi suostuttu, mutta lautakuntavalituksen jälkeen leikkaukset voitiin lopulta panna toteen ja ikäraja laski ollen ensin äänestyspäätöksillä K16 ja edelleen lakiuudistuksen jälkeen lopulta jopa K15.
Koskull

Koskull-suvun alkuperäinen vaakuna teoksessa Baltisches Wappenbuch
Koskull on liivinmaalainen ja sittemmin myös ruotsalainen aatelissuku. Sen vanhin tunnettu jäsen oli Andreas de Koskele 1302 Liivinmaalla. Vuonna 1638 Anders Koskull sisäänkirjoitettiin Ruotsin ritarihuoneeseen. Hän oli Tarton maaherrana ja ratsuväen everstinä sekä lyhyen aikaa (1656–1657) Viipurin läänin maaherrana. Kaksi suvun jäsentä, Anders Koskull (1677–1746) ja Otto Johan Koskull (1680–1728), jotka molemmat olivat sotilaita ja Kaarle XII:n asetovereita, korotettiin vapaudenajan alussa vapaaherran arvoon.
Helle (nimi)

| Helle |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  27. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Helena tai suomen sana helle
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helle on nimi, joka Pohjoismaissa ja Virossa esiintyy naisen, joskus miehenkin etunimenä ja ainakin Suomessa myös sukunimenä.
Etunimi

Suomessa etunimi Helle on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 829 naiselle ja noin 40 miehelle. Helle viettää nimipäivää 27. lokakuuta samoin kuin Helli, Hellä ja Hellin
Etunimi > Tunnettuja Helle-etunimisiä

Helle Aro, o.s. Saadlo (s. 1960), virolais-suomalainen yleisurheilun moniottelija
Helle Degn (s. 1946), tanskalainen poliitikko ja ministeri
Helle Hellberg (1884–1980), suomalainen kirjailija
Helle Kalda (s. 1950), virolainen poliitikko
Helle Kannila (1896–1972), suomalainen kirjastojen kehittäjä ja kirjastoneuvos
Helle Olin (1906–1944), suomalainen taidemaalari
Helle Thorning-Schmidt (s. 1966), tanskalainen poliitikko, Tanskan pääministeri 2011–2015
Sukunimi

Sukunimenä Helle oli lokakuussa 2022 Suomessa 846 henkilöllä.
Sukunimi > Tunnettuja Helle-sukunimisiä

Anna Helle, suomalainen kirjallisuudentutkija
Armas Helle (s. 1882), suomalainen osuustoimintamies ja vasemmistopoliitikko
Arvo Helle (1887–1963), suomalainen kihlakunnantuomari ja Käkisalmen pormestari
Edvard Helle (1879–1931), suomalainen sosiaalidemokraattinen kansanedustaja
Eino Johannes Helle (1884–1961), suomalainen tohtori-insinööri ja Teknillisen korkeakoulun laivanrakennusopin vt. professori
Emma Helle (s. 1979), kuvataiteilija
Erkki-Pekka Helle (s. 1941), suomalainen lääkäri
Esko Helle (1938–2014), suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko, kansanedustaja
Henri Helle (1873–1901), ranskalainen jousiampuja ja olympiamitalisti
Ilmari V. Helle (1884–1955), suomalainen Helsingissä toimineen V. W. Holmberg Oy:n (vuoteen 1969 Oy V. W. Holmbergin Jälk.) metallialan yrityksen toimitusjohtaja
Ilmari Helle (1900–1940), suomalainen pikajuoksija
Jari Helle (1962–2017), suomalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
Jukka Helle (s. 1962), suomalainen elokuvatuottaja
Karoliina Helle (o.s. Keskitalo, s. 1983), suomalainen pistooliampuja
Lauri Helle, ent. Sohlman (1875–1950), suomalainen lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä
Martti Helle (s. 1949), suomalainen jääkiekkoilija
Minna Helle (s. 1972), Suomen valtakunnansovittelija vuodesta 2015
Reijo Helle (1931–2014), suomalainen talousmaantieteilijä
Sami Helle, suomalainen basisti
Seppo Helle (1937–2014), suomalainen jääkiekkovalmentaja
Uolevi Helle (1912–1971), diplomi-insinööri, Rahapajan johtaja
Veikko Helle (1911–2005), suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, eduskunnan puhemies ja työvoimaministeri
Väinö Helle (1879–1951), suomalainen tuomiorovasti ja opettajaseminaarin johtaja
Kuvitteellisia Helle-nimisiä

Helle, kreikkalaisen mytologian hahmo
Petäjäveden vanha kirkko

| Petäjäveden vanha kirkko |
| --- | --- |
 Petäjäveden vanha kirkko etelästä
Osoite:  Vanhankirkontie 9, Petäjävesi
Sijainti:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°15′00″N, 025°11′01″E
Rakennustyyppi:  kirkko
Valmistumisvuosi:  1764
Urakoitsija:  Jaakko Klemetinpoika Leppänen ja paikalliset kirvesmiehet
Omistaja:  Petäjäveden seurakunta
Julkisivumateriaali:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sisänäkymä pohjoisparvelta kuorin suuntaan.
Sisäkaton muodoissa ja koristemaalauksissa on vaikutteita kivikirkkojen holveista.
Petäjäveden vanha kirkko on vuosina 1763–1764 rakennettu puukirkko Petäjäveden nykyisessä keskustaajamassa. Vanha kirkko on säilyttänyt alkuperäisen ulkoasunsa ja sisustuksensa poikkeuksellisen hyvin ja se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on nykyään suosittu vihkikirkko, ja kesäsunnuntaisin siellä pidetään jumalanpalveluksia. Siihen liittyy vuonna 1821 rakennettu kellotorni. Kirkko jäi käytöstä vuonna 1879, kun seurakunnan uusi kirkko valmistui.
Rakentaminen

Kirkko rakennettiin Jämsän seurakuntaan kuuluneen Petäjäveden rukoushuonekunnan kappelikirkoksi. Petäjävetiset olivat jo vuonna 1728 saaneet kruunulta luvan rakentaa omalla kustannuksellaan hautausmaan ja pienen kyläkirkon, koska matka Jämsään oli pitkä. Rakentaminen kuitenkin viivästyi kymmeniä vuosia. Kirkko sijoitettiin pienelle niemelle Jämsänveden ja Petäjäveden välisen salmen länsirannalle. Paikka on vanhalle maaseutukirkolle tyypillinen. Se valittiin siten, että seurakuntalaiset pääsivät helposti paikalle veneellä tai talvisin jään yli. Kirkon suunnitteli ja rakensi vesankalainen talonpoikainen kirkonrakentaja Jaakko Klemetinpoika Leppänen. Kirkosta tehtiin muodoltaan symmetrinen ristikirkko. Ristin molempien varsien pituus oli noin 17 metriä, ja leveys noin 7 metriä. Rakennustekniikka oli tavanomainen. Seinät rakennettiin hirsisalvoksena, sisäkatto holvimaisena lautarakenteena, ja ulkokatto päällystettiin paanuilla. Vuonna 1821 kirkon ikkunoita suurennettiin ja sakaristo siirrettiin pohjoisesta ristisakarasta itäisen sakaran jatkoksi. Kellotornin rakensi samana vuonna Jaakko Klemetinpojan pojanpoika Erkki Leppänen. Kellotorni yhdistettiin kirkon länsipäätyyn lyhyellä käytävällä.
Arkkitehtuuri

Kirkon ristinmuotoinen pohjakaava tuli pohjoismaissa käyttöön 1600-luvun lopulla ja yleistyi maaseutukirkoissa 1700-luvulla. lähde? Sen lähtökohtana on renessanssin keskeiskirkko. Kirkon korkea ja jyrkkälappeinen aumakatto liittyy vanhempaan goottilaiseen kirkkoarkkitehtuuriin. Korkean ulkokaton alla on tilaa sisäkaton lautarakenteisille holveille ja niiden keskellä olevalle kahdeksankulmaiselle kupolille. Sisäkaton pinnoilla lautojen päät on peitettu rimoilla, jotka muistuttavat muurattujen ruodeholvien ruoteita. Näissä rimoissa ja muissa kattorakenteissa on punamullalla tehtyjä koristemaalauksia. Muuten kirkko on sisätiloiltaan maalaamaton. Petäjäveden vanhassa kirkossa yhdistyy renessanssin ajatus keskeiskirkosta vanhempiin goottilaisiin muotoihin toteutettuna kansanomaisen puurakentamisen menetelmin.lähde? Kirkon sisätilojen tunnelma, jonka muodostavat käsin veistetyt hirsiseinät sekä lattialankkujen ja penkkien hieman epäsäännöllinen asettelu, on ainutlaatuinen.kenen mukaan?
Unohduksesta maailmanperintökohteeksi

Kirkon jäätyä käytöstä se oli hoitamattomana useita kymmeniä vuosia. Vain kirkon ympärillä oleva hautausmaa ja kellotorni olivat alkuperäisessä käytössään. Kirkon arkkitehtoniseen ja historialliseen arvoon kiinnitti ensimmäisenä huomiota itävaltalainen taidehistorioitsija Josef Strzygowski 1920-luvulla. Vuodesta 1929 lähtien kirkkoa on kunnostettu useita kertoja. Petäjäveden vanha kirkko hyväksyttiin vuonna 1994 Unescon maailmanperintökohteeksi tyypillisenä itäisen Skandinavian puuarkkitehtuuritradition edustajana. Se eroaa rakentamisessa käytetyn hirsisalvostekniikan vuoksi Länsi-Skandinavian vanhimmista puukirkoista (maailmanperintöluettelossa Norjan Urnesin sauvakirkko). Toisaalta se eroaa myös Pohjois-Venäjän hirsirakenteisista puukirkoista, jotka edustavat venäläistä ja ortodoksisista traditiota (maailmanperintöluettelossa Kižin kirkkorakennukset).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petäjäveden vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Petäjäveden vanha kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Petäjäveden vanhan kirkon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Unescon maailmaperintöluettelo
Suomen maailmanperintökohteet: Petäjäveden vanha kirkko Video, 3 min. Yle Areena.
Museoviraston 3D-malli kirkosta
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja: Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja: Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria: Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja: Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja: Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia: Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja: Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
| n k Unescon maailmanperintökohteet Suomessa |
| --- | --- | --- |
|  Suomi |  Korkearannikko – Merenkurkun saaristo  Petäjäveden vanha kirkko  Sammallahdenmäen pronssikautinen röykkiöalue  Struven ketju Aavasaksa  Alatornion kirkko  Mustaviiri  Oravivuori  Stuorrahanoaivi  Tornikallio  Suomenlinna  Vanha Rauma  Verlan puuhiomo ja pahvitehdas  |  |
Sisu E11T 8×8

| Sisu E11T 8×8 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Valmistaja:  Oy Sisu-Auto Ab
Valmistusvuodet:  2000–2006
Edeltäjä:  Sisu SA-240
Seuraaja:  Sisu E13TP 8×8
Mitat ja massat
Kantavuus:  12 600 kg – 18 000 kg varusteista riippuen
Omamassa:  15 000 kg – 18 400 kg varusteista riippuen
Pituus:  9 510 mm
Leveys:  2 550 mm
Korkeus:  3 140 mm
Akseliväli:  1 850 mm + 3 750 mm + 1 400 mm
Maavara:  380 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  10 820 cm³
Teho:  300 kW
Vääntö:  2 000 Nm
Polttoaine:  Dieselöljy
Vetotapa:  8×8
Vaihteisto:  ZF ECOMAT 7HTP900 -automaattivaihteisto tai ZF 16 S 221 -manuaalivaihteisto
Sisu E11T 8×8 (Eemeli) on maastokuorma-auto, joka tunnetaan myös nimellä Sisu E11T 8×8 high mobility tactical vehicle (HMTV). Ajoneuvo suunniteltiin yhdessä Suomen puolustusvoimien kanssa operoimaan pohjoisissa, kylmissä oloissa.
Teknisiä tietoja > Yleistä

Sisu E11T:ssä käytettiin paljon muissakin Sisu-kuorma-autoissa käytettyjä komponentteja hinnan minimoimiseksi. Runko oli kuitenkin erikoisvalmisteinen ja tärkeimmät järjestelmät oli asennettu suojatuihin paikkoihin.
Teknisiä tietoja > Moottori

Sisu E11T 8×8:n moottorina on iskutilavuudeltaan 10,82 litrainen turboahdettu Cummins-dieselmoottori. Sen teho on 300 kW ja vääntömomentti 2 000 Nm.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto

Vaihteistona E11T:ssä on joko ZF ECOMAT 7HP900 -automaattivaihteisto tai saman valmistajan 16 S221 -manuaalivaihteisto kuivalla yksilevyisellä kytkimellä. Autossa on jakovaihteistona VG2000 sekä tasauspyörästön lukot.
Teknisiä tietoja > Ohjaamo

Kahden henkilön makuuhytti on Renault:n valmistama. Ohjaamon oli saatavissa myös lisävarusteinen kolmas penkki. Hytti on kipattavissa eteenpäin moottorin huollon helpottamiseksi. Siihen oli saatavissa myös jälkiasenteinen pienaseilta suojaava panssarointi.
Maasto-ominaisuudet

Sisu E11T 8×8:n maasto-ominaisuudet ovat hyvät:
Maavara 0,38 metriä.
Lähestymiskulma 41°.
Jättökulma 43°.
Varustelu

Sisu E11T 8×8 -maastokuorma-autot on varustettu Multilift LHS250.56 -vaihtolavalaitteilla. Lisäksi osassa on kuormausnosturi ja/tai ohjaamon panssarointi. Niissä on myös hydraulinen Katsan VV 100-4SO -vintturi 100 kilonewtonin vetovoimalla. Sen vaijerin pituus on 50 metriä ja sillä voidaan vetää autosta sekä eteen- että taaksepäin.
O’Brien (suku)

O'Brien-suvun vaakuna
O’Brien (iiriksi Ó Briain) on irlantilainen suku, joka jäljittää syntyperänsä kuningas Brian Boruun, joka kaatui vuonna 1014 Clontarfin taistelussa. Suvun jäsenet olivat keskiajalla pikkukuninkaita niin Thomondissa kuin kaikkialla Munsterissa. Yksi näistä päälliköistä, Murrough O’Brien, Thomondin kuningas (k. 1551), alistui Henrik VIII:n valtaan vuonna 1543 ja sai sitten Thomondin jaarlin tittelin. Tämä jaarlin arvonimi sammui vuonna 1741, mutta toisen haaran päämies kantoi jaarlin arvoa vuodesta 1654 ja vuodesta 1800 lähtien Inchiquinin markiisin arvoa. Myös tämä arvonimi on sammunut (1855), ja suvun päämies kantaa Inchiquinin paronin arvoa, joka on myönnetty Thomondin ensimmäiselle jaarlille vuodesta 1543. Koko keskiajan ja vielä sen jälkeen suvun jäsenillä on ollut merkittävä rooli Irlannin poliittisessa elämässä.
Suvun jäsenistä ovat mainittavia mm:
Murrough O’Brien (1614–1674), Inchiquinin ensimmäinen jaarli
William Smith O’Brien (1803–1864), irlantilainen poliitikko ja kapinajohtaja