stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans-Uwe Pilz
Ura

Pilz pelasi juniorina BSG Fortschritt Hohenstein-Ernstthalissa, josta hän siirtyi Sachsenring Zwickauhun vuonna 1973. Hän teki ensiesiintymisensä DDR-Oberligassa pelanneessa edustusjoukkueessa 17-vuotiaana. Vuonna 1977 Pilz tiedusteli Dynamo Dresdenin päävalmentajalta, Walter Fritzschiltä, mahdollisuutta päästä pelaamaan seuraan. Tällöin seura kuului maan parhaimpiin, eikä Fritzsch halunnut vielä ottaa nuorta pelaajaa mukaan joukkueeseen, jossa oli jo Peter Kotten, Matthias Müllerin ja Gerd Weberin kaltaisia maajoukkuepelaajia. Yli kolme vuotta tämän jälkeen Dynamon valmentajaksi siirtynyt Gerhard Prautzsch etsi joukkueeseen uusia pelaajia, koska Kotte, Müller ja Weber olivat pelikiellossa. Kesällä 1981 Uwe Pilz allekirjoittikin sopimuksen seuran kanssa, muttei pelannut seurassa, koska se ei kyennyt tarjoamaan Pilzille ja hänen perheelleen asuntoa. Tämän takia Pilz pelasi alkukauden Zwickaussa, mutta siirtyi alkuvuodesta 1982 Dynamoon, koska seura oli hankkinut hänelle asunnon.
Dynamon paidassa Pilz voitti kaksi DDR-Oberligan mestaruutta sekä kolme cup-mestaruutta. Saksojen yhdistyttyä Pilz siirtyi kölniläiseen SC Fortuna Kölniin, joka pelasi 2. Bundesliigassa. Hän teki paluun kuitenkin jo parin kuukauden päästä Dynamoon, jossa hän pelasi aina vuoteen 1995 saakka, jolloin seura putosi Bundesliigasta. Uransa kaksi viimeistä kautta Pilz pelasi toisella sarjatasolla FSV Zwickaun paidassa.
Pilz toimi valmentajaurallaan kaksi kertaa Zwickaun päävalmentajana.
Ura > Maajoukkueura

Pilz debytoi Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1982 pelissä Islantia vastaan. Hän pelasi 35 ottelua maajoukkueessa ja 14 ottelua olympialaisissa. Hänen viimeiseksi otteluksi jäi vuonna 1989 pelattu MM-karsintaottelu Turkkia vastaan. Ottelussa Pilz mursi jalkansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans-Uwe Pilz Wikimedia Commonsissa
Pilvikallion vauhtikisat

| Pilvikallion vauhtikisat> Flåklypa Grand Prix |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ivo Caprino
Käsikirjoittaja:   Kjell Aukrust  Kjell Syversen  Ivo Caprino  Remo Caprino 
Tuottaja:  Ivo Caprino
Säveltäjä:  Bent Fabric
Kuvaaja:   Charles Patey  Ivo Caprino 
Leikkaaja:  Ivo Caprino
Lavastaja:  Ivo Caprino
Pääosat:   Frank Robert  Kari Simonsen  Toralv Maurstad  Rolf Just Nilsen  Harald Heide-Steen jr.  Helge Reiss  Per Theodor Haugen  Henki Kolstad 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Norja
Levittäjä:  Sandrew Metronome
Ensi-ilta:  28. elokuuta 1975
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  norja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pilvikallion vauhtikisat (alkuperäiseltä nimeltä Flåklypa Grand Prix) on norjalainen vuonna 1975 valmistunut nukkeanimaatioelokuva. Sen on ohjannut Ivo Caprino. Pilvikallion vauhtikisat on kaikkien aikojen katsotuin norjalainen elokuva.
Suomenkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pentti Irjala  | … |  Akseli Pellinen   |
|  Aila Arajuuri  | … |  Pekka Nokkari   |
|  Matti Ranin  | … |  Taavi   |
|  Martti Järvinen  | … |  suurliikemies Valteri Kehviläinen   |
|  Helge Herala  | … |  Masa Vilunkieli/ennustaja/Manuel Epätoivo   |
|  Jussi Jurkka  | … |  kertoja    |
|  Pekka Autiovuori  | … |  Tv-reportteri   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää elokuvan nukkeanimaatiota taitavana ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Pilvikallion vauhtikisat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pilvikallion vauhtikisat Elonet.
PIM

| PIM> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1984–1988
Tyylilaji:  garage rock rock and roll
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ninni Manninen, laulu, rummut   Vilma Vainikainen, kitara   Maria Lumikangas, basso   Marianne Loppi, rummut –1986   Ykä Knuuttila, rummut 1986–  
Levy-yhtiö:   
Infobox OKNimi-testi OK: 
PIM oli helsinkiläinen rockyhtye, joka sai alkunsa vuonna 1984. Yhtyeen perustajia olivat Ninni Manninen (laulu), Maria Lumikangas (basso) ja Päivi (kitara). Päivi lähti varhain yhtyeestä, ja tilalle kitaristiksi tuli Vilma Vainikainen.
Historia

Alkuun Manninen soitti rumpuja laulamisen ohella varsinaisen rumpalin puuttuessa. Muutaman tilapäisen soittajan jälkeen yhtyeeseen pyydettiin vihjeen perusteella rumpaliksi Marianne Loppi, joka oli soittanut aiemmin yhtyeessä Geisha.
PIM keikkaili Suomessa ja Ruotsissa, sekä levytti studiossa kolme singleä. Vuonna 1985 julkaistiin Nancy Sinatran kappale "These boots are made for walking" sekä oma kappale "Drink it". "Fade away" jäi viimeiseksi levytykseksi. Yhtye on saanut vaikutteita Sinatran lisäksi muun muassa The Crampsiltä ja Link Wrayltä. Ensisinglen B-puolen raita, "Dee-Lay", sai innoituksensa The Nights of Iguana -yhtyeen basisti Dile Kolasesta, joka tunnetaan myös nimellä Delay. Delay antoi PIMille musiikillisia neuvoja muun muassa sovitukseen liittyen. Sen lisäksi yhtyeet keikkailivat usein yhdessä.
Vuonna 1986 yhtyeen jäsenistössä tapahtui muutoksia. Kesällä PIM käytti keikoilla kakkoskitaristia, joka ei jäänyt pysyväksi jäseneksi. Sitten rumpali Marianne Loppi lähti Ranskaan opiskelemaan. Yhtye päätyi valitsemaan uudeksi rumpaliksi lähipiiristään tutun Ykä Knuuttilan (Musta Paraati, Shadowplay), joka oli mukana levyttämässä "Fade away" -singleä.
Lepakko eli Helsingin Lepakkoluola oli merkittävässä asemassa yhtyeelle niin harjoittelu- kuin esiintymisasujen hankintapaikkana, sekä kokoonpanon syntymisessä, "henkinen koti". Yhtyeen esiintymisessä garage-tyylisen rock-musiikin ohella tärkeitä olivat vaaleat, pulleat peruukit, kimaltavat lurex-mekot sekä pitkävartiset platform-kengät.
PIM keskittyi soittamiseen ja hauskanpitoon. "Kaikki oli hyvin sattumanvaraista", sanoi yhtyeen kitaristi Vilma Vainikainen. Yhtye ei koskaan tehnyt LP-levyä. Yhtyeen tarina päättyi vuonna 1988. PIM jätti jäähyväiset kuvattuna yleisellä kaatopaikalla Iltalehden juttuun.
Yhtyeen nimi oli peräisin klassisesta Carl Barksin Aku Ankka -tarinasta "Vaarallinen lelu", jossa Aku hypnotisoituu sanoilla "PIM! Olet kana!"
Diskografia > Singlet

These boots are made for walking / Dee-Lay (1985)
Lies / Drink it (1986)
Fade away / Move on (1987)
Aiheesta muualla

Discogs (Pim)
Pimeys

Yön pimeyttä.
Pimeys on näkyvän valon puuttumista.
Yön pimeys maapallolla

Tähtitieteellisen pimeyden katsotaan vallitsevan silloin, kun Aurinko on yli 18 astetta horisontin alapuolella. Silloin Auringon valoa ei siroa ilmakehän molekyyleistä juuri lainkaan ja yötaivaan kirkkaus on vain 1/400 000-osa siitä, mitä se on Auringon ollessa juuri horisontissa. Kun Aurinko on 12–18 astetta horisontin alapuolella, vallitsee tähtitieteellinen hämärä, jolloin on käytännössä myös jo täysin pimeää.
Suomessa ei tule missään täyttä pimeyttä toukokuun ja heinäkuun välillä. Suomessa kaikkein pimeimmät yöt esiintyvät alkusyksyllä elokuun lopun ja syyskuun aikana. Silloin maa on tumma ja lumeton, ja puiden lehdet vähentävät ulkovalaistuksen leviämistä taivaalle. Päiväntasaajalla pimeys (astronominen hämärä mukaan lukien) kestää joka yö vuoden ympäri vähän yli 10 tuntia.
Uskomukset

Babylonialaiset ja assyrialaiset pelkäsivät pimeän aikana niin paljon pahoja henkiä, että tuskin uskalsivat poistua asunnoistaan auringonlaskun jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anna Paljakka: Pimeässä pelottavat möröt ja hörhöt (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 20.11.2006.
Gerd Strantzen

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Gerd Strantzen (12. joulukuuta 1897 Hampuri – 30. elokuuta 1958) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Strantzen pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1925–1928 yhteensä seitsemän ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Stratikles

Stratikles (m.kreik. Στρατικλῆς) oli antiikin kreikkalainen filosofi tai filosofian historioitsija, joka kirjoitti stoalaisen koulukunnan historiasta teoksen nimeltä Stoalaisista. Teos kuuluu samaan lajityyppiin kuin ajan monet Filosofien perimysjärjestykset -nimiset teokset, paitsi että se keskittyi yhden koulukunnan historiaan. Muutoin Stratikleen elämästä tai ajoituksesta ei tiedetä paljoakaan.
Sharon Stouder

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sharon Stouder |  Sharon Stouder |  Sharon Stouder |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 100 m perhosuinti |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 100 m vapaauinti |  |
Sharon Marie Stouder (9. marraskuuta 1948 – 23. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Sharon Stouder voitti 15-vuotiaana kolme kultamitalia ja yhden hopean Tokion 1964 olympialaisissa. Hän ui 100 metrin perhosuinnissa maailmanennätyksen 1.04,7 ja voitti entisen ME-uimarin Ada Kokin 0,9 sekunnilla. Hän ui ensimmäisen osuuden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja kolmannen osuuden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, ja molemmissa Yhdysvallat voitti kultaa ME-ajalla. Hopeaa Stouder sai 100 metrin vapaauinnissa, jossa hänestä ajallaan 59,9 tuli kaikkien aikojen toinen minuutin alittanut naisuimari. ME-nainen Dawn Fraser oli kuitenkin 0,4 sekuntia nopeampi.
Pimeliinihappo

| Pimeliinihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Heptaanidihappo
CAS-numero:  111-16-0
PubChem CID:  385
SMILES:  C(CCC(=O)O)CCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H12O4
Moolimassa:  160,166 g/mol
Sulamispiste:  105,7 °C
Kiehumispiste:  272 °C (100 mmHg)
Tiheys:  1,329 g/cm3
Liukoisuus veteen:  50 g/l (22 °C)
Pimeliinihappo  eli heptaanidihappo (C7H12O4) on dikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään polymeeriteollisuudessa polyesterien ja polyamidien valmistuksessa.
Ominaisuudet

Pimeliinihappo on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja myös orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kuumaan bentseeniin. Muiden karboksyylihappojen tavoin aineen vesiliuos on heikko happo. Kuumennettaessa pimeliinihappoa noin 300 °C lämpötilaan se helposti dekarboksyloituu ja syklisoituu sykloheksanoniksi..
Valmistus

Pimeliinihappoa saadaan yhdessä monien muiden dikarboksyylihappojen kanssa hapettamalla rasvoja ja rasvahappoja kuten palmitiinihappoa. Selektiivisesti yhdistettä voidaan syntetisoida hapettamalla sykloheptanonia dityppitetraoksidin avulla , hapettamalla 1,7-heptaanidiolia, kondensoimalla sykloheksanonia dietyylioksalaatin kanssa ja dekarboksyloimalla ja hydrolysoimalla muodostunut tuote emäksisissä olosuhteissa, hydrolysoimalla pimelonitriiliä tai pelkistämällä salisyylihappo natriumin avulla ja hydrolysoimalla muodostuva tetrahydrosalisyylihappo.
Pimeliinihappoa voidaan käyttää polyestereiden ja polyamidien valmistuksessa. Esimerkiksi Nylon-5,7:ää valmistetaan pimeliinihapon ja kadaveriinin välisellä reaktiolla. Pimeliinihappoa voidaan käyttää myös lääke- ja aromiaineiden valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Pimelic acid (englanniksi)
DrugBank: Pimelic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pimelic acid (englanniksi)
ChemBlink: Pimelic acid (englanniksi)
Stokastinen prosessi
Kirjallisuutta

Ruohonen, Keijo: Stokastiset prosessit, s. 1–108.  (Opintomoniste 135)  Tampere:  TTKK, 1990.  ISBN 951-721-529-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MathWorld. Stochastic Process
Pimeä puoli (elokuva)

| Pimeä puoli> The Dark Half |
| --- | --- |
 Elokuvan suomalainen VHS-kansikuva.
Ohjaaja:  George A. Romero
Käsikirjoittaja:  George A. Romero
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin
Tuottaja:  Declan Baldwin Christine Forrest George A. Romero
Säveltäjä:  Christopher Young
Kuvaaja:  Tony Pierce-Roberts
Leikkaaja:  Pasquale Buba
Pääosat:  Timothy Hutton Amy Madigan Michael Rooker Julie Harris Robert Joy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  15 miljoonaa USD
Tuotto:  10,6 miljoonaa USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pimeä puoli (engl. The Dark Half) on George A. Romeron ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama kauhuelokuva vuodelta 1993. Se perustuu kirjailija Stephen Kingin vuonna 1989 kirjoittamaan samannimiseen kauhuromaaniin, kertoen tarinan kirjailijasta, jonka entinen salanimi palaa takaisin elämään kuolemaa kirjailijan ympärille kylväävänä murhanhimoisena sieluna.
George A. Romero on aiemmin tehnyt elokuvayhteistyötä Stephen Kingin kanssa. Romero ohjasi ja King käsikirjoitti vuonna 1982 elokuvan Creepshow – yöjuttu, ja kummatkin olivat myös tekemässä elokuvalle jatko-osaa. Pimeä puoli kuvattiin lokakuun 1990 ja maaliskuun 1991 välisenä aikana, mutta sen ensi-ilta venyi kahden vuoden päähän tuotantoyhtiönä toimineen Orion Picturesin taloudellisten vaikeuksien takia.
Pimeä puoli oli vuonna 1994 ehdolla neljän Saturn-palkinnon saajaksi, muun muassa parhaasta ohjauksesta ja parhaasta kauhuelokuvasta. Italian vuoden 1993 Fantafestivalissa elokuva voitti kolme palkintoa parhaasta miespääosasta (Timothy Hutton), parhaasta elokuvasta (George A. Romero) ja parhaasta käsikirjoituksesta (Paul Hunt ja Nick McCarthy).
Juoni

Elokuva kertoo Thad Beaumont -nimisestä kirjailijasta, jonka kirjallinen ura ei ottanut sujuakseen, kunnes hän keksi kirjoittaa äärettömän väkivaltaisia trillereitä salanimellä George Stark. Ajan myötä Thad tuntee voivansa seistä omilla jaloillaan ilman Starkia ja järjestää niin sanotusti "kuoleman" toiselle minälleen, vieläpä tekaistuine hautajaisineen. Mutta sitten eräänä päivänä alkaa tapahtua raakoja murhia, jotka muistuttavat erehdyttävästi George Starkin kirjojen murhaajahahmon tekoja. Thad alkaa pikkuhiljaa tajuta, että hänen "tappamansa" toinen henkilöllisyys on enemmän kuin pelkkä nimi, joka ei aio tuntea armoa niitä kohtaan, jotka olivat mukana hänen kuolemansa järjestämisessä.
Näyttelijät

Timothy Hutton - Thad Beaumont / George Stark
Amy Madigan - Liz Beaumont
Michael Rooker - Sheriffi Alan Pangborn
Julie Harris - Reggie Delesseps
Robert Joy - Fred Clawson
Arvioita

Pimeä puoli sai kriitikoilta vaihtelevaa arvostelua osakseen, vaikka yleisesti ottaen Timothy Huttonin näyttelijäsuoritusta ja käsikirjoitusta kiiteltiinkin. Rotten Tomatoes -sivustolla käyttäjät ovat antaneet elokuvalle keskiarvoksi 58%. Sivusto mainitsee seuraavaa: ”Pimeä puoli on hyvin vakavahenkinen psykologinen tutkielma, jonka ainoa synti on kyky herättää katsojassa uteliaisuutta kuin olla pelottava.” Roger Ebert antoi elokuvalle kaksi tähteä neljästä, ylistäen Huttonin kykyä esittää itseään vastaan käyvää Starkia, jolloin Thadin mukavan kaverin kuvaus korostuu. Siitäkin huolimatta Ebert syytti Pimeää puolta sen kompastelusta alun yliluonnollisen teeman eteenpäin kehittämisessä, eikä myöskään Starkin olemassaololle annettu riittävän tyydyttävää selitystä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Pimeä puoli saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Pimeyden armeija

| Pimeyden armeija> Army Of Darkness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Raimi
Käsikirjoittaja:   Sam Raimi  Ivan Raimi 
Tuottaja:   Dino De Laurentiis  Robert Tapert  Bruce Campbell 
Säveltäjä:  Joseph LoDuca
Kuvaaja:  Bill Pope
Leikkaaja:   Bob Murawski  R.O.C. Sandstorm 
Pääosat:  Bruce Campbell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Dino De Laurentiis Communications  Renaissance Pictures 
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   1992-10-99. lokakuuta 1992 (Sitgesin elokuvajuhlat)  1993-2-1919. helmikuuta 1993 (Yhdysvallat)  1993-6-1111. kesäkuuta 1993 (Suomi)  
Kesto:  81 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  11 000 000 dollaria
Tuotto:  21 502 976 dollaria
Edeltäjä:  Evil Dead II
Seuraaja:  Ash vs Evil Dead
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pimeyden armeija (Army Of Darkness) on Sam Raimin ohjaama kauhukomediaelokuva vuodelta 1992 ja Evil Dead -trilogian päätösosa. Elokuvan pääosassa on myös trilogian aikaisemmissa osissa Ashin roolissa esiintynyt Bruce Campbell. Pimeyden armeija sai ensi-iltansa Sitgesin elokuvajuhlilla lokakuussa 1992 ja Yhdysvalloissa helmikuussa 1993.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bruce Campbell  | … |  Ash   |
|  Embeth Davidtz  | … |  Sheila   |
|  Marcus Gilbert  | … |  Arthur   |
|  Ian Abercrombie  | … |  Wiseman   |
|  Richard Grove  | … |  Henry   |
|  Timothy Patrick Quill  | … |  seppä   |
|  Michael Earl Reid  | … |  kultahammas   |
|  Bridget Fonda  | … |  Linda   |
|  Patricia Tallman  | … |  noita   |
|  Ted Raimi  | … |  pelokas soturi   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ylilyönteihin taipuvaiseksi sarjakuvavisualisoinniksi, jonka kauhu lähinnä naurattaa. Hän antaa Pimeyden armeijalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Army of Darkness Retrospective
Army of Darkness RPG (Arkistoitu – Internet Archive) from Eden Studios.
Piippu

Piippu, jonka pesä on valmistettu briaaripuusta eli puukanervasta.
Piippu on tupakan polttamiseen käytettävä väline, jossa on pyöreähkö pesä ja ontto varsi.
Rakenne > Osat

Yhteisiä piirteitä piipuissa ovat pesä eli tila, jossa tupakka tai muu vastaava aines palaa ja tuottaa savua, sekä varsi, jonka tarkoituksena on viilentää savua.
Piipun varsi valmistetaan nykyisin tavallisesti akryylimuovista tai eboniitista (jota joskus kutsutaan vulkaniitiksi). Erimallisissa piipuissa on eripituisia varsia. Savu on sitä viileämpää, mitä pitempi varsi on. Lyhytvartista piippua poltetaan usein hitaasti, jotta savut eivät tulisi suuhun liian kuumina.
Joidenkin piippujen varressa on suodatin, johon myrkyllisten aineiden on tarkoitus imeytyä, ja joka tasaa savujen lämpöä ja kosteutta. Suodatin täytyy kuitenkin pitää puhtaana.
Pesä ja varsi ovat yleensä toisistaan irrotettavia, mikä mahdollistaa piipun helpomman puhdistuksen ja myös suodattimien asettamisen ja vaihdon.
Imupää levenee usein loppuaan kohti kalanpyrstön muotoisesti.
Savureikä voi olla wedgetyyppinen, joka aukeaa suorakaiteen muotoisena reikänä. Orificmallinen savureikä on pieni ja pyöreä. Steckmallissa savureikä aukeaa imupäästä ylöspäin.
Rakenne > Pesän materiaali

Nykyisin yleisin piippujen pesien valmistusmateriaali on briaari. Sillä tarkoitetaan pensasmaisen puukellokanervan suurta juurenniskaa, juuriston keskellä olevaa suurta möykkyä. Briaari on kovaa ja kestää hyvin tulta, joten se soveltuu piippumateriaaliksi paremmin kuin muut puulajit. Briaaripiippuja alettiin valmistaa Ranskassa viimeistään 1850-luvulla, ja nykyisin se on syrjäyttänyt muut materiaalit. Briaaripuu kasvaa Välimeren rannikkomaiden karussa ja kivikkoisessa maaperässä. Puu selviää hengissä juurimöykkynsä poistamisesta ja kasvattaa tilalle uuden.
Savi oli eurooppalaisten piippujen yleisin materiaali vuosisatojen ajan aina 1800-luvun lopulle asti. Savipiippuja eli liitupiippuja on helppo tehdä, ja ne ovatkin halpoja. Savi ei anna savuihin sivumakua, mutta savipiipun savuja kuvataan koviksi. Savipiippujen haittapuoli on se, että ne rikkoutuvat helposti.
Merenvahasta alettiin tehdä piippuja 1700-luvulla, kun itävaltalainen kreivi toi sitä Turkista. Merenvaha on maaperässä esiintyvä huokoinen ja kevyt mineraali, jota löydetään melkein yksinomaan Turkista, missä melkein kaikki merenvahapiiput nykyisin valmistetaankin. Merenvaha on helposti kaiverrettavaa, ja aikoinaan merenvahasta tehtiinkin hyvin koristeellisia ja yksityiskohtaisia piippuja. Merenvahapiippu myös värjäytyy käytössä kauniisti ja antaa lauhkeat savut. Se on kuitenkin herkkä rikkoutumaan.
Maissipiiput koverretaan maissintähkästä. Ne ovat hyvin huokeita mutta lyhytikäisiä. Maissipiipun savussa voi tuntua maissin maku.
Kalebassipiiput valmistetaan pullokurpitsasta, joka saadaan kasvamaan käyrään muotoon kiristimien avulla. Kalebassipiippu on kookas mutta kevyt, ja sen savut ovat lauhkeat.
Piipunpesien valmistusmateriaaleja ovat lisäksi kivi, antrasiitti, posliini ja lasi. Briaaria huonommin kuumaa kestäviä puulajeja, kuten koivua, mäntyä, leppää ja vaahteraa, ei nykyään juurikaan käytetä piipunpesien valmistamisessa, koska hehkuva tupakka polttaa itsensä lopulta pesän reunan läpi. Myös metallit soveltuvat huonosti tupakkapiippujen valmistamiseen liiallisen kuumenemisen vuoksi.
Rakenne > Malleja

Piippuja on monen mallisia. Niiden ulkonäkö vaihtelee pesän, varren ja suuosan koon sekä muotoilun mukaan. Eräitä yleisiä malleja:
Billiard, tukevahko.
Apple, tynnyrimäinen.
Prince, tomaattimainen.
Buldogi, tukeva, käyrävartinen.
Dublin, ylöspäin levenevä.
Pot, suuripesäinen.
Poker, tasapohjainen.
Churchwarden, pitkävartinen.
Piipputupakka

Piipputupakkaa on kolmenlaista: leikattua, prässättyä ja kehrättyä. Leikattu tupakka vain leikataan valmistusvaiheessa. Prässätty tupakka puristetaan hydraulisessa puristimessa liuskoiksi. Kehrätty tupakka valmistetaan kuin köysi ja leikataan pieniksi pyörylöiksi. Piipputupakka palaa sitä nopeammin, mitä hienompaa se on.
Käyttö

Kun uutta piippua polttaa ensimmäistä kertaa, eli "polttaa sen sisään", pesän sisäpintaan muodostuu suojaava ja eristävä hiilikerros eli karstakerros. Jotkut voitelevat pesän sisäpinnan ennen ensimmäistä käyttöä. Sisäänpoltto tehdään yleensä vajailla pesällisillä.
Tupakoinnin aluksi piipun pesä täytetään tupakalla tasaisesti sekä kevyesti painellen. Tupakka sytytetään tasaisesti yhdellä tai kahdella tulitikulla tai kaasusytyttimellä, jonka liekki suuntautuu suoraan alaspäin.
Piippua poltellaan hitaasti ja nautiskellen. Savua ei imetä kovinkaan voimakkaasti. Tuhkia karistellaan välillä pois pesästä. Piipun voi välillä sammuttaa ja sytyttää myöhemmin uudelleen. Jokainen piipullinen poltetaan kuitenkin loppuun asti, tai muuten pesän pohjalle muodostuu kostea lammikko. Käytön jälkeen piippu tyhjennetään tuhkasta kääntämällä se ylösalaisin ja tarvittaessa kopauttamalla sitä. Palamaton tupakka poistetaan pesästä. Piipun voi puhdistaa käytön jälkeen rassilla.
Terveysvaikutukset

Piipunpolton terveysvaikutukset eivät poikkea merkittävästi muiden tupakointitapojen vaikutuksista. Vaikka piipunsavua ei yleensä vedetäkään henkeen, on keuhkosyöpään sairastumisen riski kuitenkin suuri. Piipunpoltto on myös huulisyövän yksi aiheuttaja.tarvitaan parempi lähde
Nikotiinia on piipputupakassa keskimäärin enemmän kuin savukkeissa. Piipunsavussa on savukkeiden savua suurempia määriä haitallisia kemikaaliyhdisteitä, esimerkiksi fenolia. Piipusta tuleva savu on haitallista myös muille ihmisille polttajan itsensä lisäksi.tarvitaan parempi lähde