stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Molukkienparatiisikalastaja
Aiheesta muualla

ITIS: Tanysiptera galatea(englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1274403  Wikispecies: Tanysiptera galatea  ADW: Tanysiptera_galatea  Avibase: 76D3DC4863DC8D1A  BirdLife: 22683577  BOW: copkin1  CoL: 54QDB  eBird: copkin1  GBIF: 2475620  iNaturalist: 2383  IRMNG: 10218679  ITIS: 554627  IUCN: 22683577  NCBI: 342387  Observation.org: 71144  Open Tree of Life: 234476  Xeno-canto: Tanysiptera-galatea
Hannes Kolehmainen

| Hannes Kolehmainen |
| --- | --- |
 Hannes Kolehmainen vuonna 1920.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Juho Pietari Kolehmainen
Syntynyt: 9. joulukuuta 1889 Kuopio, Suomi
Kuollut: 11. tammikuuta 1966 (76 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi/ Yhdysvallat
Yleisurheilija
Pituus:  168  cm
Paino:  57 kg
Laji:  kestävyysjuoksu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 10 000 m |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | maastojuoksu |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | maraton |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | maastojuoksujoukkue |  |
Juho Pietari ”Hannes” Kolehmainen, tunnetaan myös nimellä Johannes Petteri Kolehmainen (9. joulukuuta 1889 Kuopio – 11. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen (1921 myös Yhdysvaltain kansalainen) kestävyysjuoksija ja viisinkertainen olympiamitalisti, johon yhdistetään usein Suomen Urheilulehden 1939 keksimä ilmaus ”Hannes Kolehmainen juoksi Suomen maailmankartalle”.
Juoksu-ura > Uran alku

Kasvissyöjänä tunnettu Kolehmainen tuli urheilevasta perheestä, jossa veljet William ja Tatu olivat myös kovia pitkän matkan juoksijoita. Hänen alkuperäinen kotiseuransa oli Kuopion Reipas ja sittemmin Kuopion Riento. Vuonna 1907 Kolehmainen aloitti kilpailemisen ja voitti Viipurissa maratonilla Kalle Niemisen. Hän voitti 1908 Suomen-mestaruuden 10 000 metrin juoksussa ajalla 34.22,4. Muutettuaan Helsinkiin Kolehmainen urheili Helsingin Kisa-Veikoissa (HKV) vuosina 1909–1911. Hän voitti 1910 Suomen-mestaruuden 5 000 metrin juoksussa ajalla 15.53,0 ja jaetun mestaruuden tunnin juoksussa, jossa voittomatka oli 17 944 metriä. Seuraavana vuonna hän voitti kolme Suomen-mestaruutta. Hän oli nopein 5 000 metrillä ajalla 16.03,9 ja 10 000 metrillä, jossa voittoaika oli 32.59,9. Lisäksi Kolehmainen juoksi osuuden HKV:n joukkueessa, joka voitti SM-kultaa 5 × 2000 metrin viestissä. Samana vuonna 1911 hän voitti Englannin mestaruuden 4 maililla. Se oli ensimmäinen suomalaisen saavuttama juoksuvoitto ulkomailla ja se otettiin kotimaassa vastaan suurella innostuksella.
Alkuvuodesta 1.1.1912 ennen Tukholman olympialaisia Kolehmainen siirtyi Helsingin Jyryyn (HeJy), jota hänen veljensäkin edustivat (Ossi Viidan kirjan mukaan). SM-kisoissa hän oli mukana Jyryn joukkueessa, joka voitti kultaa 5 × 2000 metrin viestissä. Hänet erotettiin työpaikaltaan jyryläisyytensä takia ennen kisoja. Tuohon aikaan poliittiset mielipiteet olivat jyrkkiä, eikä työläistaustaisen urheilijan valinta Suomen edustusjoukkueseen ollut itsestään selvä. Jyryläiset keräsivät varoja, joiden turvin Hannes pystyi matkustamaan ja valmentautumaan vuoden 1912 olympialaisiin. Suurimmat sankaritekonsa Hannes Kolehmainen teki Helsingin Jyryn edustajana (Helsingin Jyryn kunniajäsen nro 1).
Juoksu-ura > Tukholma

Kolehmainen juoksi Tukholmassa 1912 Suomelle kaikkien aikojen ensimmäisen yleisurheilun olympiakullan. Kisoissa hän voitti kolme kultaa ja yhden hopean, sekä rikkoi kolme maailmanennätystä. Parhaiten Kolehmainen muistetaan 5 000 metrin matkalta, jossa hän 10. heinäkuuta alitti ensimmäisenä maailmassa 15 minuuttia ajalla 14.36,6, ja voitti tiukassa kamppailussa viime metreillä ranskalaisen Jean Bouinin yhdellä sekunnin kymmenyksellä. Lisäksi hän voitti 10 000 metrin juoksun ajalla 31.20,8 (voittomarginaali 45,8 sekuntia) ja kahdeksan kilometrin maastojuoksun 33,2 sekunnin erolla toiseksi sijoittuneeseen Hjalmar Anderssoniin. Molemmat voittoajat olivat matkojen ensimmäiset olympiaennätykset. Siihen aikaan Suomi oli osa Venäjän keisarikuntaa, ja vaikka Suomen joukkue oli olympialaisissa omana joukkueena, Venäjän lippu nostettiin salkoon Kolehmaisen voiton kunniaksi. Hänen kuultiinkin sanovan "olisin melkein toivonut etten olisi voittanut".
Kolehmaisen 5 000 metrin voittoaika 14.36,6 sekä 3 000 metrin joukkuejuoksussa syntynyt aika 8.36,0 ratifioitiin matkojen ensimmäisiksi virallisiksi maailmanennätyksiksi. 3 000 metrin ennätyksen rikkoi John Zander vuonna 1918 ja 5 000 metrin ennätyksen Paavo Nurmi vuonna 1922.
Juoksu-ura > Antwerpen ja Pariisi

Olympialaisten jälkeen Kolehmainen muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän kilpaili Irish American Atletic Club -urheiluseuran väreissä. Ensimmäinen maailmansota keskeytti Kolehmaisen uran, mutta hän päätti jatkaa urheilua ja keskittyä pitemmille juoksumatkoille, erityisesti maratonille. Hän oli juossut ensimmäisen maratonin jo vuonna 1907. Hän juoksi vuonna 1913 ensimmäisen virallisen maailmanennätyksen 20 000 metrin juoksussa ajalla 1.07.40,2. Ennätys pysyi voimassa kymmenen vuoden ajan, kunnes Albin Stenroos rikkoi sen. Kolehmainen sijoittui neljänneksi Bostonin maratonilla vuonna 1917. Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 hän voitti maratonkultaa ensimmäisenä suomalaisena. Voittoaika 2.32.35,8 oli uusi olympiaennätys, vaikka kilpailussa juostu 42 750 metrin matka oli yli puoli kilometriä normaalia maratonia pidempi. Kolehmainen palasi Suomeen kisojen jälkeen. Palkkioiksi ansioistaan hänelle annettiin Suomessa kansalaislahjana maatila. Hän teki vuonna 1920 25 000 metrin juoksun ensimmäisen virallisen maailmanennätyksen 1.26.29,4, jota paransi kaksi vuotta myöhemmin lukemiin 1.25.19,9. Lisäksi hän paransi 1922 Stenroosin 30 000 metrin juoksun maailmanennätystä 52,8 sekunnilla aikaan 1.47.13,4. Stenroos otti tämän ennätyksen takaisin nimiinsä vuonna 1924 ja Martti Marttelin rikkoi 25 000 metrin maailmanennätyksen vuonna 1928. Hän osallistui vielä maratonille Pariisin kesäolympialaisissa 1924, mutta keskeytti jalkavamman takia. Sama vamma pakotti hänet seuraavana vuonna jättämään lopullisesti juoksuradan.
Kolehmaisen osallistuminen Antwerpenin olympialaisiin herätti närää sekä Suomessa että Yhdysvalloissa. Suomessa siksi, että ennen Amerikkaan lähtöään Kolehmainen oli edustanut TUL:n seuraa Helsingin Jyryä, ja TUL:n urheilijoille olympiajoukkueen portit olivat tiukasti kiinni. Yhdysvalloissa sääntöihin perehtymätön yleisö puolestaan odotti Kolehmaisen edustavan Suomen sijaan Yhdysvaltoja, siitä hyvästä, että oli asunut siellä jo kahdeksan vuotta ja saanut Yhdysvaltain kansalaisuuden. KOK:n sääntöjen mulkaan tämä ei kuitenkaan olisi ollut mahdollista, sillä Kolehmainen oli edustanut Suomea jo Tukholman kisoissa 1912 eikä enää voinut edustaa mitään muuta maata vaikka olisi kansalaisuuden saanutkin.
Juoksu-ura > Merkitys ja arvostus

Kolehmaisesta väitöskirjan Hymyilevä Hannes kirjoittanut Ossi Viita pitää Suomen maailmankartalle juoksua yksinkertaistettuna myyttinä, jota on käytetty muun muassa vahvistamaan suomalaisten uskoa huippu-urheiluun. Viidan mukaan Tukholman olympialaiset eivät koskettaneet koko maailmaa, mutta Suomi ei ollut suinkaan yksin tekemässä siellä menestyneistä voittajistaan universaaleja sankareita.
Menestyksen myötä Kolehmaiseen alettiin suhtautua kaksijakoisesti. Työväestön keskuudessa hänet nähtiin jonkinlaisena luokkapetturina. Valkoiselle Suomelle ja porvarilliselle lehdistölle hän oli puolestaan sankari. Eri intressiryhmät olivat kiinnostuneita ohjailemaan Kolehmaista milloin minkäkin tavoitteen saavuttamiseksi. Kolehmainen toimi omasta halustaan esikuvana muun muassa nuorisolle ja raittiusaatteelle. Hänellä oli myös keskeinen rooli suomalaisten olympiavoittajien keulakuvana.
Paavo Nurmen ja Ville Ritolan ohella Kolehmaista on kutsuttu nimellä "Lentävä suomalainen" (The Flying Finn). Toinen lempinimi oli "Hymyilevä Hannes".
Juoksu-uran jälkeinen elämä

Juoksijauransa lopulla ja jälkeen Hannes Kolehmainen oli mukana järjestöelämässä muun muassa
Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (yleis)urheilujaoston johtokunnassa (1925–1927)
Helsingin Kisa-Veikkojen puheenjohtajana (1936–1940)
Suomen Kultamitalimiesten puheenjohtajana (1950–1966)
Helsingin olympialaisissa 1952 Kolehmainen oli toinen olympiatulen sytyttäjä Paavo Nurmen ohella.
Kolehmainen on haudattu Helsingin Kulosaaren hautausmaalle.
Tunnustukset

Kolehmainen sai Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuren ansioristin vuonna 1947. Hän oli nostamassa olympialippua Paavo Nurmen kanssa Helsingin kesäolympialaisissa 1952.
Kolehmaisen syntymäkaupungissa Kuopiossa on nimetty katu hänen mukaansa vuonna 1984. Kuopiossa on myös Heikki Konttisen Kolehmaista esittävä patsas vuodelta 1952 Väinölänniemellä. Hän sai nimikkomitalin vuonna 1966, ja Hannes-hölkkä on juostu Kuopiossa vuodesta 1973.
Jouni Tossavainen on kirjoittanut hänen elämästään romaanin Hannes Kolehmainen – New Yorkin lentävä suomalainen, joka sai vuonna 2015 Savonia-kirjallisuuspalkinnon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kestävyysjuoksijan harjoittelu: Hannes Kolehmaisen harjoittelu Tukholman Olympialaisiin 1912. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannes Kolehmaisen kansakoulutodistus. (Arkistoitu – Internet Archive)
Hannes Kolehmaisen haastattelu Ylen Elävässä arkistossa.
Arvio Ossi Viidan tutkimuksesta.
Unohdettu suururheilija Hannes Kolehmainen. Todellisen urheilugentlemannin tarina, Seura, 27.03.1935, nro 13, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuren ansioristin saajat |
| --- | --- |
Nykyiset haltijat:  1994 Carl-Olaf Homén  2003 Pirjo-Liisa Vilenius  2010 Marja-Liisa Kirvesniemi  2010 Lasse Virén  2015 Pertti Karppinen  2016 Kalervo Kummola  2022 Marie Lundmark 
Aikaisemmat saajat:  1947 Elli Björkstén  1947 Hannes Kolehmainen  1947 Paavo Nurmi  1948 Anni Collan  1948 Erik von Frenckell  1948 Lauri Pihkala  1948 Viktor Smeds  1948 Arvo Vartia  1949 Kustaa Levälahti  1949 Eino Pekkala  1950 Urho Kekkonen  1951 Jukka Rangell  1954 Kaarina Kari  1957 Toivo Aro  1958 Akseli Kaskela  1963 Hilma Jalkanen  1963 Bruno Nyberg  1964 Kauno Kleemola  1964 Väinö Lahtinen  1965 Liisa Orko  1966 Heikki Savolainen  1966 Yrjö Valkama  1967 Clas Thunberg  1974 J. O. Söderhjelm  1976 Veikko Hakulinen  1978 Väinö Soininen  1979 Lennart Kivi  1980 Kalle Kaihari  1982 Erkki Kivelä  1983 Sulo Kolkka  1983 Jukka Uunila  1987 Hannu Koskivuori  1987 Unto Siivonen  1988 Impi Jokinen  1988 Martti Karvonen  1989 Sulo Hostila  1989 Nils-Erik Nyman  1989 Paavo Pekkanen  1990 Osmo Niemelä  1995 Matti Ahde  1997 Peter Tallberg  1998 Pentti Linnosvuo  2001 Tapani Ilkka  2003 Kalevi Tuominen  2009 Veikko Puputti  2009 Siiri Rantanen  2022 Ilkka Kanerva 
Miesten 5 000 metrin juoksun olympiavoittajat
Miesten 10 000 metrin juoksun olympiavoittajat
Miesten maratonin olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  World Athletics  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Tilastopaja 🔒  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Kolehmainen voittaa 5 000 metrin juoksun vuoden 1912 Tukholman kesä­olympialaisissa. Kolehmaisen 100-vuotis­syntymä­päivän kunniaksi julkaistu posti­merkki.
Kolehmainen palkintoineen vuonna 1960.
Kolehmaisen hauta Kulosaaren hautausmaalla Helsingissä.
Zack Taylor

| Zack Taylor |
| --- | --- |

Näyttelijä(t):  Walter Emanuel Jones
Ensi- esiintyminen:  Day of the Dumpster (Mighty Morphin Power Rangers)
Viimeinen esiintyminen:  The Power Transfer 2 (Mighty Morphin Power Rangers)
Henkilötiedot
Status:  Lopettanut
Sukupuoli:  Mies
Kotipaikka:  Angel Grove
Suhteet
Vanhemmat:  Mr. Taylor (isä) Mrs. Taylor (äiti)
Serkut:  Curtis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zachary "Zack" Taylor on kuvitteellinen henkilö Power Rangers -universumissa, joka oli mukana Mighty Morphin Power Rangersin ensimmäisellä ja osittain toisella tuotantokaudella. Hän oli ensimmäinen mustaa asua käyttänyt Power Ranger. Häntä näytteli Walter Emanuel Jones.
Aiheesta muualla

powerrangers.com (englanniksi)
Zack Taylor rangercentral.comissa (englanniksi)
Televisiosarjan Power Rangers hahmot merkitty niiden ensiesiintymisen mukaan
Nick Blankenburg

| Nick Blankenburg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1998 (ikä 26) Washington, Michigan
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  175 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Nashville Predators
Sarja:  NHL
Pelinumero:  37
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  Columbus Blue Jackets (NHL) Cleveland Monsters (AHL)
Nick Blankenburg (s. 12. toukokuuta 1998 Washington, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Nashville Predatorsia. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo oikealta.
Ennen ammattilaisuraansa Blankenburg pelasi yliopistojääkiekkoa Michiganin yliopistossa. Hän teki varamaamattomana pelaajana sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa huhtikuussa 2022. Blankenburg on pelannut 43 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt viisi maalia ja 12 syöttöä eli 17 tehopistettä. Tilastot päivitetty 5. kesäkuuta 2023.
Heinäkuussa 2024 Blankenburg teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,55 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Tarja Ervasti

Tarja Ervasti (s.1957) on suomalainen valotaiteilija ja esittävän taiteen valosuunnittelija. Hän on opiskellut valosuunnittelua Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa valmistuen teatteritaiteen maisteriksi ja Yale School of Drama -yliopistossa (nykyään nimeltään David Geffen School of Drama at Yale University) Yhdysvalloissa.
Mater Marium, 2012, Telakkaranta, Turku.
Ervastin tuotantoon kuuluu valoa pääasiallisena materiaalinaan hyödyntäviä installaatioita, ympäristötaideteoksia ja rakennettuun ympäristöön luotuja pysyviä teoksia.
Ervasti on työskennellyt vapaana taiteilijana 1980-luvulta alkaen, yhdistäen urat valosuunnittelijana teatteri-, tanssi- ja oopperatuotannoissa sekä valotaideteosten tekijänä. Hän on toiminut alansa opetustehtävissä Teatterikorkeakoulussa sekä vierailevana luennoitsijana Kuvataideakatemiassa, Taideteollisessa korkeakoulussa ja ammattikorkeakouluissa. Ervasti on toiminut ympäristö- ja valotaidetapahtumien suunnittelijana, kuraattorina sekä julkisen taiteen ja valotaidekilpailujen juryissä. Hän toimi näyttelyvalaistuksen suunnittelijana ja toteuttajana Kansallisgalleriassa vuosina 2018–2022.
Arabianrannassa on hänen teoksensa Tuulen kuvia. Vuonna 2005 valmistuneessa teoksessa on asuinrakennuksen kahteen julkisivuun integroidut LED-valospiraalit ja valokuitujuovat, joiden energia tuotettiin rakennuksen katolle sijoitetulla tuuliturbiinilla. Teoksen valo-ohjelmat valikoituivat tuulen voimakkuudesta ja lämpötilasta tietoa antavan sääaseman avulla.
Aiheesta muualla

Tarja Ervastin verkkosivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Zala Aero

| Zala Aero |
| --- | --- |

Perustettu:  2005
Avainhenkilöt:  Alexander Zakharov, pääsuunnittelija
Kotipaikka:  Iževsk, Udmurtia, Venäjä
Toimiala:  ilmailu- ja puolustusteollisuus
Tuotteet:  miehittämättömät ilma-alukset (UAV)
Emoyhtiö:  Kalašnikov-konserni/ Rosteh
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zala Aero tai Zala Aero Group , lyhennys Zala) on venäläinen valtiollinen ilmailu- ja aseteollisuusyhtiö. Se on aseteollisuuskonserni Rostehin Kalašnikov-konsernin tytäryhtiö. Kalašnikov-konserni kertoi helmikuussa 2015 hankkivansa määräenemmistön vuonna 2005 perustetusta Zala Aerosta. Zala Aeron kotipaikka on Udmurtian tasavallan tasavallan pääkaupunki Iževsk. Yhtiö valmistaa eriyisesti miehittämättömiä ilma-aluksia eli drooneja (UAV) ja räjähdelennokkeja sekä näihin liittyviä laitteistoja niin sotilaalliseen kuin viranomais- ja siviilikäyttöönkin.
Yhtiön tuotteiden pääasiakas on ollut Venäjän valtio, ja valtionyhtiöt kuten Gazprom, mutta yhtion valmistamia drooneja on myyty myös ulkomaille.
Hyökkäyssodassa Ukrainaan 2022 ukrainalaisjoukot ovat tuhonneet tai onnistuneet saamaan haltuunsa joitain maahantunkeutujan käyttämiä Zala Aeron valmistamia lennokkeja. Oryx-sivuston dokumentoiman aineiston mukaan Zala Aeron valmistamista lennokeista Ukrainassa on lokakuun 22. päivään 2022 mennessä käytetty ainakin Zala 421-16Е2 -lennokkia (ukrainalaisjoukot tuhonneet kaksi ja ottaneet kolme haltuun) ja Zala 421-16EM -lennokkia (1 otettu haltuun). Lisäksi muut lähteet mainitsevat, että Venäjän asevaoimat olisi käyttänyt Ukrainassa useita kohteeseen osuessaan räjähtäviä Zala Kub- ja Zala Lancet-lennokkeja.
Tuotteita

Zala 421-04.
Zala 421-06 (miehittämätön helikopteri)
Zala 421-08.
Zala 421-12.
Zala 421-16E.
Zala 421-20.
Zala 421-21.
Zala 421-22.
Zala 421-23 (miehittämätön helikopteri)
Zala Lancet (räjähdelennokki)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zala Aero Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:ZALA Aero Group
Käännös suomeksi
Zhang Shan

| Mitalit> Maa:   Kiina.Ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | skeet |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Montecatini 1989 | skeet |  |
|  Kultaa | Montecatini 1989 | skeet, joukkue |  |
|  Kultaa | Barcelona 1998 | skeet, joukkue |  |
|  Kultaa | Nikosia 2007 | skeet, joukkue |  |
|  Hopeaa | Moskova 1990 | skeet, joukkue |  |
|  Hopeaa | Perth 1991 | skeet, joukkue |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1998 | skeet |  |
|  Hopeaa | Tampere 1999 | skeet, joukkue |  |
|  Hopeaa | Kairo 2001 | skeet, joukkue |  |
|  Pronssia | Moskova 1990 | skeet |  |
Zhang Shan (s. 23. maaliskuuta 1968 Nanchong) on kiinalainen ampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Barcelonan olympialaisissa 1992 24-vuotias Zhang voitti olympiakultaa skeetissä. Hänestä tuli ensimmäinen naisolympiavoittaja ampumalajissa, jossa miehet ja naiset kilpailivat samassa kilpailussa. Barcelonan jälkeen naisskeet-ampujat eivät enää kilpailleet yhdessä miesten kanssa. Vuonna 1996 skeet ei ollut naisten ohjelmassa, mutta vuonna 2000 Sydneyssä Zhang oli kahdeksas.
Zhang voitti MM-kisoissa kultaa 1989, uudella peruskilpailun maailmanennätyksellä, sekä maailmancupin osakilpailun vuonna 1998 uudella finaalin maailmanennätyksellä.
Maailmanennätykset

| Tulos> Naisten skeetin joukkuekilpailu | Tulos> Naisten skeetin joukkuekilpailu | Paikka> Naisten skeetin joukkuekilpailu | Paikka> Naisten skeetin joukkuekilpailu | Päivämäärä> Naisten skeetin joukkuekilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 214 | Wei, Yu | MM | Nikosia, Kypros | 5. syyskuuta 2007 |
Kuopion MimmiFutis

Kuopion MimmiFutis (lyh. KMF) on vuonna 1987 perustettu kuopiolainen naisjalkapalloseura, jonka toimintaa jatkaa nykyään Pallokissat. Seuran edustusjoukkue pelasi naisten korkeimmalla sarjatasolla Naisten Liigassa (vuodesta 2003). Seuran kotikenttä on Kuopion keskuskenttä.
Seuran puheenjohtaja on Arto Parkkinen ja edustusjoukkueen valmentajana toimii Pertti Nissinen. Aikaisemmin seuran juniori- sekä edustusjoukkueen valmentajina on nähty muun muassa Atik Ismail, Esa Pekonen ja Ensio Pellikka.
Seuran B-tytöt voittivat SM-hopeaa kaudella 2007 (myös kaudella 2005). Edustusjoukkue pelasi alakanttiin, sillä tavoitteena ollut mitali vaihtui paikkaan alaloppusarjassa. Kaudella 2008 KMF:n edustus otti ensimmäisen mitalinsa voittaessaan Naisten Liigassa pronssia. B-tytöt voittivat jälleen SM-hopeaa. Kaudella 2009 edustus voitti toisen pronssinsa. B-tytöt nappasivat vuorostaan pronssia.
Pelaajat

KMF:n keskikenttäpelaaja Nelli Berg siirtyi syksyllä 2007 vuoden mittaisella sopimuksella ammattilaiseksi Reggianaan. Hänestä tuli kautta aikojen ensimmäinen naispuolinen, ja kokonaisuudessaan kuudes suomalaisjalkapalloilija Italian pääsarjoissa. Reggiana oli kiinnostunut myös kahdesta muusta KMF-pelaajasta, Nellin sisaresta Neea Bergistä sekä Heini Mäkelästä. Muiden siirrot eivät kuitenkaan toteutuneet. Berg palasi KMF:ään kaudeksi 2008.
KMF:n tuolloinen kapteeni Niina Hyvönen pelasi ensi kerran maajoukkueessa 9. maaliskuuta 2007 Algarve Cupin ottelussa Suomi–Yhdysvallat.
Hyvönen, Mäkelä ja Neea Berg osallistuivat myös alle 20-vuotiaiden MM-kisoihin vuonna 2006 Moskovassa. Kolmikosta Mäkelä on sittemmin noussut A-maajoukkueeseen.
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Semola Akinlose   Lilian Cole   Edith Eduviere   Theresa Gomina  |   Chiejine Ifeanyi   Jaana Lyytikäinen   Pauliina Miettinen   Niina Mönkkönen  |   Biodun Obende   Kirsi Pukkila   Sanna Räsänen   Lorretta Sadoh   Cynthia Uwak   |   Aisat Yusuf  |
Seuraorganisaatio

Kuopion MimmiFutis ry hallinnoi Naisten Liigassa pelaavaa edustusjoukkuetta sekä B-tyttöjen SM-sarjassa sekä 1. divisioonassa pelaavia juniorijoukkueita. 
KMF aloitti kevättalvella 2009 myös Naisten kakkosjoukkueen toiminnan. Joukkue pelasi kaudella 2009 Naisten Itä-Suomen Piirinsarjaa.
Kuopion MimmiFutis Ry:n sarjapaikka naisten jalkapalloliigassa siirtyi Pallokissoille 2012.
Kuopion MimmiFutis Ry, johtokunta:
Puheenjohtaja: Arto Parkkinen
Varapuheenjohtaja, rahastonhoitaja: Merja Tirkkonen
Muut jäsenet: Jouko Hautalampi, Kari Heikkinen, Hannu Mönkkönen, Pekka Ruuskanen ja Sirpa Rättö
KMF Juniorit

Tyttöjen jalkapallotoiminta organisoitiin vuonna 2007 omaksi seurakseen, KMF Juniorit ry:ksi. Yhdistys pyöritti muun muassa Mimmiliigaa (5–11-vuotiaille). KMF Junioreiden toiminnassa oli mukana noin 400 tyttöä, joista ikäkausijoukkueissa 280 ja loput mimmiliigassa. KMF Juniorit ry. oli elokuussa 2009 lisenssipelaajien määrällä mitattuna Itä-Suomen kolmanneksi suurin jalkapalloseura.
KMF Juniorit saivat syksyllä 2009 kokopäiväisen junioripäällikön. Tehtävää palkattiin hoitamaan KuPSissa Veikkausliigaa 2001 pelannut, ja Kingsissä pääosan urastaan tehnyt entinen jalkapalloilija Pasi Tuutti.
Lokakuussa 2010 seuran nimeksi vaihdettiin Pallokissat.
KMF Juniorit > FC Minna

Vuonna 2007 perustettiin naisten harrastejalkapallojoukkue FC Minna. Ikäraja FC Minnan toimintaan on 18 vuotta. Joukkueeseen kuuluu muun muassa useita KMF-tyttöjalkapalloilijoiden äitejä. FC Minna on pelannut kaudesta 2009 lähtien pienkenttäpiirisarjaa. Hallinnollisesti joukkue toimii KMF Juniorien alaisuudessa.
Aiheesta muualla

Seuran virallinen sivusto
KMF Juniorien sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Seura Naisten Liigan sivustolla
Kuopion MimmiFutis Facebookissa
KMF B-tytöt syyskuussa 2005 ennen Ilves-ottelua Magnum-areenalla, Kuopiossa. 
Kuvassa vasemmalta oikealle Henni Malinen (11), Susanna Parkkonen mv (16), Anniina Puurtinen, Emilia Koistinen, Noora Nissinen, Anna Auvinen, Krista Laukkanen, Neea Berg, Emma Juntunen, Heidi Venäläinen, Heini Mäkelä ”C” (30).
KMF:n Heini Mäkelä (6) puskee palloa. KMF – Åland United, 9. huhtikuuta 2006 Kuopion keskuskentällä.
Lapin historia

Lapin historia alkaa mannerjään vetäytyessä alueelta viimeisen jääkauden lopulla.