stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elmer Söderblom
Muuta

Söderblomin isoveli Arvid pelaa maalivahtina Skellefteå AIK:n SHL-joukkueessa. Veljesten isä Martin Söderblom pelasi omalla urallaan puolustajana Ruotsin alemmissa sarjoissa. Hän toimii nykyään naprapaattina Frölundan SHL-joukkueessa.
Harmånger

| Harmånger |
| --- | --- |
 Harmångerin kirkko
 Harmånger
 Koordinaatit: 61°55′35″N, 17°13′14″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Hälsingland
Kunta:  Nordanstig
Väkiluku (31.12.2023):  614
Harmånger on taajama Nordanstigin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 614 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harmånger Wikimedia Commonsissa
George Pardee

George Pardee
George Cooper Pardee (25. heinäkuuta 1857 – 1. syyskuuta 1941) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Koulutukseltaan hän oli lääkäri.
Pardee syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, Enoch H. ja Mary Pardeen pojaksi. Hänen isänsä oli melko tunnettu silmälääkäri ja kahden vuoden ajan 1870-luvulla myös Oaklandin pormestari. Uravalinnassaan George päätti seurata isänsä jalanjälkiä; hän kävi Kalifornian yliopiston Berkeleyssä ja opiskeli lisäksi lääketiedettä Cooper Medical Collegessa. Hän opiskeli myös ulkomailla ja valmistui Leipzigin yliopistosta Saksassa.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Pardee erikoistui silmä- ja korvasairauksiin. Hän kiinnostui varhain politiikasta ja oli jo 1890-luvun alussa republikaanipuolueen aktiivinen jäsen. Vuonna 1893 Pardeesta tuli, kuten isästään aiemmin, Oaklandin pormestari. Hän istui kaksivuotisen kauden.
7. tammikuuta 1903 Pardee nimitettiin Kalifornian osavaltion kuvernööriksi. Hänen kaudellaan osavaltion alueella riehunut hälyttävä epidemia saatiin voitettua, mutta 18. huhtikuuta 1906 San Franciscoa kohtasi uusi onnettomuus, 7,8 Richterin tuhoisa maanjäristys. Pardeen suhde Southern Pacific Railroadiin rakoili yhä; kiista oli syntynyt jo, kun silloinen Oaklandin pormestari oli 1890-luvun alussa aloittanut pitkäjännitteisen taistelun Oaklandin sataman omistajuudesta.
Pardeen kuvernöörikausi tuli päätökseensä vuonna 1907, mutta mies ei täysin poistunut julkisuudesta tämän jälkeen. Hän kuoli Oaklandissa 84-vuotiaana.
Perhe

George Pardee tapasi tulevan vaimonsa Helenin Oakland High Schoolissa 1870-luvulla. He valmistuivat yhtä aikaa vuonna 1875. Helen oli koulunopettaja, valokuvaaja ja taiteen keräilijä.
Pardeeilla oli neljä lasta: Florence, Caroline, Madeline ja Helen. Florence kuoli liikenneonnettomuudessa 1910 ja Caroline espanjantautiin 1920. Madeline ja Helen asuivat Pardeen sukutalossa, kunnes Helen kuoli vuonna 1981.
Pardeen ja hänen perheensä talo Oaklandissa avattiin julkisena museona vuonna 1991.
Club Atlético Talleres

Club Atlético Talleres on jalkapalloseura Córdobasta, Keski-Argentiinasta. Seura pelaa tällä hetkellä maansa pääsarjassa Argentine Primera División:ssa. Seura on voittanut Primera B Nacionalin 1998 ja Copa CONMEBOLin 1999. Talleres nousi pääsarjaan viimeksi vuonna 2016.
Novodevitšin nunnaluostari

Novodevitšin nunnaluostari
Smolenskin katedraali
Novodevitšin nunnaluostari (ven. Новодевичий монастырь, Novodevitši monastyr, Богородице-Смоленский монастырь, Bogoroditse-Smolenski monastyr) on Moskovan tunnetuimpia luostareita. Se on säilynyt lähes muuttumattomana 1600-luvulta asti.
Luostarin perusti 1520-luvulla suuriruhtinas Vasili III. Luostari on rakennettu Moskvajoen mutkaan, ja se muodosti heti tärkeän osan kaupungin puolustusrakenteita. Luostaria ympäröi korkea kivimuuri, jossa on kaksitoista tornia. Luostarialueen suurin kirkko on Smolenskin katedraali, jonka rakennus on vuodelta 1525, maalaukset 1500-luvulta ja ikonostaasi 1600-luvulta.
Luostari on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2004.
Luostarin vieressä sijaitsee maailmanperintökohteeseen kuuluva Novodevitšin hautausmaa, joka on Moskovan arvostetuin hautausmaa.
Historiaa

1500-luvun loppupuolella Iivana Julma lahjoitti luostarille joukon kyliä, joiden verotulot kartuttivat luostarin omaisuutta. Luostari on toiminut turvapaikkana monille kuninkaallisen perheen ja pajareiden naisille. Esimerkiksi Boris Godunovin sisar Irina Fjodorovna Godunova eli tässä luostarissa.
Samaten Pietari Suuren sisarpuoli tsarevna Sofia Aleksejevna joutui asumaan aluksi arestissa ja myöhemmin ankarimman kilvoituslajin nunnaksi pakotettuna juuri Novodevitšin luostarissa sen jälkeen, kun hänen streltsien avulla toimeenpanemansa vallankaappausyritys oli kukistettu vuonna 1689.
Vuonna 1812 Napoleon yritti räjäyttää luostarin, mutta neuvokkaat nunnat estivät teon. Leo Tolstoi luisteli mielellään luostarin luistinradalla, ja kuvaa sitä kahdessa pääteoksessaan Sota ja rauha sekä Anna Karenina.
Neuvostoliiton aikana luostari oli suljettuna vain kaksikymmentä vuotta. Se avattiin oppilaitoksena vuonna 1945, ja katedraali palautettiin kirkolliseen käyttöön. Luostari on ollut metropoliitan asuntona vuodesta 1980. Nunnat palasivat luostariin vuonna 1994.
Abu Kamal

| Abu Kamal (البوكمال) Al-Bukamal |
| --- | --- |
 Eufratjoki Abu Kamalissa.
 Abu Kamal
 Koordinaatit: 34.4537°N, 40.9200°E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Dair al-Zaurin maakunta
Piirikunta:  Abu Kamalin piirikunta
Väkiluku (2004)  ():  42 510
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Abu Kamal (arab. البوكمال‎, Albū Kamāl, suom. ’Kamalin isä’; myös arab. البوكمال‎‎, al-Bukamal, suom. ’Kamalin suku’) on kaupunki Syyrian Dair al-Zaurin maakunnan itäosissa, lähellä Irakin rajaa. Eufratjoen oikealla (lounaisella) rannalla sijaitseva kaupunki on Abu Kamalin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 42 510 ja koko piirikuntaan 265 142 asukasta. Syyrian sisällissodan ja väkivaltaisuuksien vuoksi monet kaupungin asukkaista ovat paenneet.
Kaupunki on tärkeän Syyrian ja Irakin välisen maantien varrella, linnuntietä noin 440 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta itään, ja 120 kilometriä maakuntakeskus Dair al-Zaurista kaakkoon. Irakin raja sijaitsee noin 8 kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon. Irakin puoleinen rajakaupunki on Anbarin maakunnan Qaim (al-Qa’im).
Syyrian sisällissodassa kaupungin raportoitiin joutuneen kesällä 2012 Syyrian hallitusta vastaan kapinoivien joukkojen haltuun. Heinäkuussa 2014 raportoitiin Isis-järjestön vallanneen kaupungin.  Vuoden 2017 loppupuolella kaupunki oli viimeinen Isis-järjestön hallitsema merkittävä asutuskeskus Syyriassa. Syyrian ja Irakin armeijan, sekä Hizbollahin joukkojen uutisoitiin vallanneen kaupungin 8. marraskuuta 2017. Isis valtasi kaupungin takaisin 11. marraskuuta. Syyrian armeija valtasi kaupungin lopullisesti takaisin 19. marraskuuta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Abu Kamal (englanniksi) (homsonline.com)
International Coalition Air Raids target a Children Hospital in Abu Kamal (3.9.2015)[vanhentunut linkki] (englanniksi) (syrian-mirror.net)
'US helicopter raid' inside Syria (27.10.2008) (englanniksi) (bbc.co.uk)
Gnarp

| Gnarp |
| --- | --- |
 Gnarpin kirkko
 Gnarp
 Koordinaatit: 62°03′02″N, 17°14′29″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Hälsingland
Kunta:  Nordanstig
Väkiluku (31.12.2023):  1 132
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gnarp on taajama Nordanstigin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 132 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tunnettuja henkilöitä

Micael Bydén (s. 1964), kenraali ja Ruotsin puolustusvoimien entinen komentaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gnarp Wikimedia Commonsissa
Zdravko Čolić

| Zdravko Čolić> Здравко Чолић |
| --- | --- |
 Zdravko Čolić vuonna 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1951 (ikä 73) Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia
Puoliso:  Aleksandra Aleksić
Lapset:  2
Muusikko
Aktiivisena:  1967–
Tyylilajit:  popmusiikki 
Yhtyeet:  Ambasadori, Novi ambasadori, Korni grupa
Levy-yhtiöt:  Suzy, Jugoton, Diskoton, Atlantic Records, Warner Bros. Records, PGP-RTS, PGP-RTB, Komuna ja City Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Zdravko Čolić (serb. Здравко Чолић, s. 30. toukokuuta 1951) on bosniahertsegovinalainen laulaja. Čolićia pidetään yhtenä entisen Jugoslavian alueen merkittävimmistä kulttuuri-ikoneista.
Nuoruudessaan Čolić toimi urheilijana. Hän pelasi jalkapalloa ja vaihtoi myöhemmin yleisurheiluun, jossa menestyi erityisesti 100 metrin juoksussa.  Samalla Čolić harrasti sivutoimisesti musiikkia.
Musiikki siirtyi Čolićin elämässä etusijalle hänen sijotuttuaan 17-vuotiaana toiseksi montenegrolaisessa laulukilpailussa. Čolić liittyi Ambasadori-yhtyeeseen vuonna 1969. Seuraavana vuonna Čolić perusti yhtyeeseen myös kuuluneen Slobodan Vujovićin kanssa Novi ambasadori -yhtyeen. Syksyllä 1971 Čolić siirtyi Korni grupa -yhtyeen solistiksi Dado Topićin jätettyä paikan. Kuitenkin jo seuraavana keväänä Čolić jätti yhtyeen ja aloitti soolouran.
Čolić voitti jugoslavialaisen Opatija Festival -laulukilpailun vuonna 1973 kappaleella "Gori vatra" ja valikoitui samalla Jugoslavian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Čolić sijoittui 15. sijalle 17 kilpailijan joukosta. Čolić julkaisi sooloartistina ensimmäisen studioalbuminsa Ti i ja vuonna 1975. 1970- ja 1980-luvuilla Čolić julkaisi useita menestysalbumeja ja on jatkanut menestyksekästä uraansa entisen Jugoslavian alueella 2000-luvulle asti.
Diskografia > Albumit

Ti I Ja (1975)
Z Čolić (1975)
Ako Priđeš Bliže (1977)
Zbog Tebe (1980)
Malo Pojačaj Radio (1981)
Šta Mi Radiš (1983)
Ti Si Mi U Krvi (1985)
Zdravko Čolić (1987)
Da Ti Kažem Šta Mi Je (1990)
Kad Bi Moja Bila (1997)
Okano (2000)
Čarolija (2003)
Zavičaj (2006)
Kad Pogledaš Me Preko Ramena (2010)
Vatra I Barut (2013)
Ono Malo Sreće (2017)
Diskografia > Kokoelmalevyt

Pjesme Koje Volimo (1984)
Poslednji I Prvi (1994)
Zauvek (1997)
Balade (1997)
Zauvek 2 (2001)
Antologija (2005)
The Platinum Collection (2007)
Najbolje Pjesme (2010)
Najljepše Ljubavne Pjesme (2010)
50 Originalnih Pjesama (2013)
Legende Zabavne Glazbe 2. (2013)
Gerald Ford

| Gerald Ford |
| --- | --- |
 Gerald Fordin virallinen muotokuva vuodelta 1974.
Yhdysvaltain 38. presidentti
 9. elokuuta 1974 – 20. tammikuuta 1977  
Varapresidentti:  Ei kukaan (1974), Nelson A. Rockefeller (1974–1977)
Edeltäjä:  Richard Nixon
Seuraaja:  Jimmy Carter
Yhdysvaltain 40. varapresidentti
 6. joulukuuta 1973 – 9. elokuuta 1974  
Presidentti:  Richard Nixon
Edeltäjä:  Spiro Agnew
Seuraaja:  Nelson Rockefeller
Yhdysvaltain 16. edustajainhuoneen vähemmistöjohtaja
 3. tammikuuta 1965 – 6. joulukuuta 1973  
Edeltäjä:  Charles A. Halleck
Seuraaja:  John Jacob Rhodes
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Michiganin 5. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1949 – 6. joulukuuta 1973  
Edeltäjä:  Bartel J. Jonkman
Seuraaja:  Richard F. Vander Veen
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1913 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat
Kuollut: 26. joulukuuta 2006 (93 vuotta) Rancho Mirage, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Betty Warren Ford
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  episkopaali
 Nimikirjoitus
Gerald Rudolph Ford Jr. (syntymänimi Leslie Lynch King Jr. 14. heinäkuuta 1913 Omaha, Nebraska – 26. joulukuuta 2006 Rancho Mirage, Kalifornia) oli Yhdysvaltain 38. presidentti (1974–1977). Ennen presidenttikauttaan Ford oli toiminut edustajainhuoneessa republikaanisena vähemmistöjohtajana yhdeksän vuoden ajan. Ford nousi presidentiksi varapresidentin paikalta Richard Nixonin erottua. Hänet oli nimitetty varapresidentiksi Spiro Agnew'n eron jälkeen. Ford on ainoa Yhdysvaltain presidentti, joka on toiminut sekä presidenttinä että varapresidenttinä tulematta vaaleilla valituksi kumpaankaan tehtävään. Presidenttinä Ford jatkoi Nixonin aloittamaa liennytystä.
Varhainen elämä

Gerald Ford syntyi 14. heinäkuuta 1913 Omahassa, Nebraskassa. Hän oli Dorothy ja Leslie Kingin ainoa lapsi. Vanhemmat erosivat kahden vuoden kuluttua, ja äiti muutti pojan kanssa Grand Rapidsiin, Michiganiin. Poika oli saanut kasteessa nimen Leslie Lynch King Jr., ja nyt hän sai isäpuolensa mukaan uudeksi nimekseen Gerald Rudolph Ford Jr. (alun perin Rudolff).
Ford työskenteli nuorena isäpuolensa maalitehtaassa sekä ravintolassa. Hän opiskeli 1931–1935 Michiganin yliopistossa taloustiedettä ja valtio-oppia. Ford menestyi amerikkalaisessa jalkapallossa high schoolissa ja yliopistossa. Hänelle tarjottiin ammattilaissopimusta, mutta hän ryhtyi Yalen yliopiston nyrkkeilyvalmentajaksi ja jalkapallon apulaisvalmentajaksi.
Ford opiskeli 1938–1941 lakia Yalessa. Yliopiston jälkeen hän toimi asianajajana Grand Rapidsissa vuoden ajan ja liittyi laivastoon 1942. Aluksi hän oli laivaston liikuntaohjaajana ja 1943 alkaen lentotukialus USS Montereyn tykkiupseerina Tyynellämerellä. Hän osallistui useisiin taisteluihin toisessa maailmansodassa ja yleni komentajakapteeniksi. Sodan jälkeen Ford jatkoi lakimiehenä Grand Rapidsissa.
Ford toimi 1940-luvulla myös miesmallina ja oli Cosmopolitan-lehden huhtikuun 1942 numeron kansikuvan mallina yhdessä silloisen naisystävänsä Phyllis Hopen kanssa. Mallintyön kautta hän tutustui myös tulevaan vaimoonsa Elizabeth Anne Bloomer Warreniin, jonka kanssa avioitui vuonna 1948.
Edustajainhuoneen jäsenenä

Ford asettui ehdolle republikaanina edustajainhuoneen vaalissa 1948. Ford voitti vaalit ja toimi Michiganin edustajana 13 peräkkäistä kautta ja nousi ajan myötä yhä merkittävämpiin asemiin. Hänet äänestettiin 1965 republikaanien ryhmänjohtajaksi, missä toimessa hän oli yhdeksän vuoden ajan. Ford oli myös jäsenenä Warrenin komissiossa, joka tutki presidentti Kennedyn salamurhaa.
Nousu varapresidentiksi ja presidentiksi

Presidentti Richard Nixon nimitti Fordin varapresidentiksi 1973 Spiro Agnew’n erottua. Ford astui virkaan 6. joulukuuta 1973. Nixon itse erosi Watergate-skandaalin vuoksi 9. elokuuta 1974. Ford nousi presidentiksi ja ilmoitti samalla, että ”kansakuntamme pitkä painajainen on ohi”. Hän nimitti puolestaan varapresidentiksi Nelson A. Rockefellerin.
Presidenttinä

Aluksi Fordin suosio oli hyvin korkea, 71 prosenttia. Hän kuitenkin myönsi rikostutkinnan kohteena olleelle presidentti Nixonille ehdottoman armahduksen, mikä heikensi selvästi hänen suosiotaan ja vaikutti arvioiden mukaan ratkaisevasti siihen, ettei häntä valittu uudelleen presidentiksi.
Ford pyrki aluksi hillitsemään inflaatiota rajoittamalla valtion rahankäyttöä ja rahan tarjontaa. Vuonna 1975 Ford joutui kuitenkin alentamaan veroja työttömyyden vähentämiseksi. Maan talous elpyikin vuoden lopussa ja vuonna 1976.
Ulkopolitiikassa Ford jatkoi Nixonin lähentymistä Neuvostoliittoa ja Kiinaa kohtaan. Vietnamin sota päättyi Fordin aikana 1975, kun Pohjois-Vietnam valloitti Etelä-Vietnamin, mitä Ford ei voinut estää kongressin asettamien rajoitusten vuoksi. Hän kuitenkin määräsi Kamputsean haltuunottaman kauppalaivan Mayaguezin vapauttamisoperaatiosta, jossa kuoli 41 merijalkaväen sotilasta.
Elokuussa 1975 Ford neuvotteli Helsingissä Neuvostoliiton johtaja Leonid Brežnevin kanssa ETYK-kokouksessa.
Ford yritettiin surmata kahdesti syyskuussa 1975. Charles Mansonin seuraaja Lynette Fromme yritti ampua Fordia Sacramentossa 5. syyskuuta 1975, mutta ei ehtinyt laukaista asettaan. Seitsemäntoista päivää myöhemmin vasemmistoradikaali Sara Jane Moore ampui Fordia kohti San Franciscossa, mutta luoti osui taksinkuljettajaan, joka haavoittui lievästi.
Kautensa lopussa Fordin suosio oli laskenut 53 prosenttiin. Ford pyrki uudelle kaudelle vuoden 1976 presidentinvaaleissa. Hän voitti ensin Ronald Reaganin republikaanien esivaaleissa niukasti, mutta hävisi sitten Jimmy Carterille varsinaisissa vaaleissa valitsijamiesäänin 297–240.
Presidenttikauden jälkeen

Presidenttikautensa jälkeen Ford muutti Palm Springsiin Kaliforniaan. Hän kieltäytyi Reaganin pyynnöstä ryhtyä tämän varapresidenttiehdokkaaksi 1980 vaaleissa. Ford jätti politiikan, mutta jatkoi kuitenkin satunnaisesti joidenkin republikaaniehdokkaiden tukemista ja osallistui muiden entisten presidenttien kanssa joidenkin asioiden kuten Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimuksen tukemiseen. Vapaa-aikanaan hän pelasi usein golfia entisen viihdealan tähden Bob Hopen kanssa.
Ford sai vaimonsa Elizabeth ”Betty” Bloomer Warrenin kanssa neljä lasta. Betty Ford perusti vuonna 1978 Betty Ford Center -vieroitusklinikan.
Gerald Ford kuoli 93-vuotiaana 26. joulukuuta 2006 Rancho Miragessa Kaliforniassa.
Kunnianosoituksia

Presidentin vapaudenmitali (USA, 1999)
Marianmaan ristin ritarikunnan 1. luokka (Viro, 1997)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gerald Ford Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Gerald Ford – muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden 
| n k Yhdysvaltain varapresidentit |
| --- | --- | --- |
:  Adams  Jefferson  Burr  Clinton  Gerry  Tompkins  Calhoun  Van Buren  R. Johnson  Tyler  Dallas  Fillmore  King  Breckinridge  Hamlin  A. Johnson  Colfax  Wilson  Wheeler  Arthur  Hendricks  Morton  Stevenson  Hobart  Roosevelt  Fairbanks  Sherman  Marshall  Coolidge  Dawes  Curtis  Garner  Wallace  Truman  Barkley  Nixon  L. Johnson  Humphrey  Agnew  Ford  Rockefeller  Mondale  Bush  Quayle  Gore  Cheney  Biden  Pence  Harris  Vance 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Ford Michiganin yliopistolla vuonna 1933.
Ford varakansliapäällikkö Dick Cheneyn ja puolustusministeri Donald Rumsfeldin kanssa 1975.
Presidentti George W. Bush Gerald ja Betty Fordin kanssa huhtikuussa 2006.
Strömsbruk

| Strömsbruk |
| --- | --- |
 Strömsbrukin kirkko
 Strömsbruk
 Koordinaatit: 61°52′09″N, 17°19′03″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Gävleborgin lääni
Maakunta:  Hälsingland
Kunta:  Nordanstig
Väkiluku (31.12.2023):  368
Strömsbruk on taajama Nordanstigin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 368 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strömsbruk Wikimedia Commonsissa
Cimbalom

| cimbalom |
| --- | --- |

Soitinryhmä:  kielisoittimet
Alkuperämaa / ‑alue:  Itäinen Keski-Eurooppa, erityisesti Unkari
Samankaltaisia soittimia:  dulcimer
Cimbalom eli symbaali on dulcimerin kaltainen jaloilla seisova puoli­suunnikkaan muotoinen kielisoitin, jota soitetaan lyömällä sen kieliä kahdella kapulalla.  Sitä käytetään varsinkin Unkarissa sekä muuallakin itäisessä Keski-Euroopassa entiseen Itävalta-Unkariin kuuluneissa maissa sekä lisäksi Kreikassa. Vanhastaan se on ollut ennen kaikkea mustalais­orkesterien soitin, mutta nykyisin sitä pidetään Unkarin kansallis­soittimena.
Diskanttipuolella jokaista säveltä vastaa neljä teräs­kieltä, jotka on viritetty unisonoon. Bassopuolella kutakin säveltä vastaa kolme kieltä, jotka on päällystetty kuparilla ja jotka on myös viritetty unisonoon. Hornbostelin–Sachsin soitin­luokituksessa cimbalonilla on numero 314.122-4,5.
Soittimen unkarin­kielinen nimi on cimbalom. Samoin kirjoitettuna sana on myös englannin kielessä soittimen yleisin nimi.  Suomessa soittimesta on käytetty myös nimitystä symbaali, joka on tullut tunnetuksi varsinkin Kaustisen Kansan­musiikki­juhlien vaikutuksesta, mutta se voi aiheuttaa myös sekaannusta, sillä varsinaisesti sana tarkoittaa lautasia, minkä ohella sanaa käytetään muutamista muistakin erilaisista soittimista. Dulcimerin ja cimbalomin kaltaisiin soittimiin kuuluu myös Lähi-idässä käytetty santur.
Historia

Varhaisin tieto dulcimerin kaltaisesta kieli­soittimesta, jonka kieliä lyötiin palikoilla, on eräässä assyrialaisessa reliefikuvassa noin vuodelta 3500 eKr. Vanhalla ajalla kaikilla Välimeren alueen kansoilla sekä monilla Aasian kansoilla oli soittimesta oma muunnelmansa, joilla oli monia eri nimiä.
Kansanomaisen varsinkin Itävalta-Unkarin romaneilla yleisen dulcimerin pohjalta Pestissä, Unkarissa asunut pianonrakentaja József Schunda kehitti konsertticimbalomin, jollaisia vuonna 1874 alettiin valmistaa sarjatuotantona. Unkarin kuninkaallisen ooppera­orkesterin jäsen Géza Allaga laati ensimmäisen konsertticimbalomin soiton oppikirjan, josta julkaistiin neljäs painos vuonna 1889.
Konsetticimbalom tuli suosituksi Itävalta-Unkarin kaikkien etnisten ryhmien keskuudessa, ja sitä soittivat niin unkarilaiset, juutalaiset kuin slaavilaisetkin muusikot samoin kuin nimellä lautari tunnetut romani­muusikot. Soitin yleistyi 1800-luvun lopulla, ja se syrjäytti myös romanialaisten ja moldovaaisten kansan­musiikki­yhtyeiden aikaisemmin käyttäneen kobzan. Transilvaniassa ja Baanaatissa erityisen suosituksi tuli tonaalisempi, runsaasti arpeggioita sisältävä musiikkityyli.
Tyypit > Kansanomaiset dulcimerit

Kansanomaisista dulcimereista, joiden kieliä lyödään palikoilla, käytetään yleensä paikallisia nimiä, mutta laajalti Keski- ja Itä-Euroopassa ne tunnetaan nimellä cimbalom tai jollakin sen erikielisistä muunnoksista (esimerkiksi cymbalom, cymbalum, tsymbaly, tsimbl, cimbál, cimbale). Nämä soittimet voivat erota toisistaan kokonsa, virityksensä, kieltensä lukumäärän ja palikoiden käyttö­tavan osalta. Niitä soittaa yleensä vain yksi muusikko, jolla usein on nauha niskansa takana, ja soitin nojaa hänen rintaansa vastaan. Kuten konsertti­cimbalomia, myös kansan­omaisia dulcimereja soitetaan lyömällä kieliä kahdella palikalla. Palikat ovat kuitenkin yleensä noin puolta lyhempiä kuin konsertti­cimbalomin palikat, ja usein niistä puuttuu pehmuste kieliin iskevästä osasta. Näissä soittimissa ei myöskään ole sammutin­mekanismia, vaan soittaja käyttää käsiään, sormiaan ja jopa käsivarsiaan kielten värähtelyjen pysäyttämiseen. Viritys käsittää usein vain osan kromaattisen asteikon sävelistä, toisinaan vain diatoniset sävelet, ja vaihtelee alueellisesti, kun taas konsertti­cimbalomissa ovat kaikki kromaattiset sävelet. Näiden soittimien rakenne liittyy paljon läheisemmin siihen musiikki­tyyliin, jonka soittamiseen ne on tarkoitettu, kuin on laita konsertti­cimbalomin. Kansan­omaisesta dulcimerista on monia paikallisia versioita eri puoilla Itä-Eurooppaa.