stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangastus
Yläpuolinen kangastus

Yläpuolinen kangastus syntyy, kun lämmin ilmakerros on kylmän kerroksen yläpuolella. Tällainen lämpötilainversio on kuitenkin melko harvinainen ilmiö, sillä tavallisesti ilma on ylempänä kylmempää kuin alempana.
Lämpötilainversion vaikutuksesta yläpuolinen lämmin ilma toimii peilin tavoin ja saa kaukaiset kohteet näyttämään leijuvan taivaanrannan yläpuolella.  Yläpuoliset kangastukset ovat harvinaisempia kuin alapuoliset, mutta kun niitä esiintyy, ne pysyvät kauemmin näkyvissä, koska lämpimällä ilmalla on taipumus kohota ja kylmällä laskeutua.
Tavallisimmin yläpuolisia kangastuksia näkyy napaseuduilla, varsinkin laajoilla jäätiköillä, joilla on tasainen, alhainen lämpötila. Lämpimämmänkin ilmaston alueilla niitä esiintyy, mutta siellä ne ovat yleensä heikompia ja lyhytaikaisempia. Esimerkiksi kaukainen rantaviiva voi näyttää olevan korkeammalla ja samalla mahdollisesti lähempänä kuin se on. Turbulenssin vuoksi samasta kohteesta saattaa myös näkyä useampia tanssivia kuvia päällekkäin. Tällaisesta kangastuksesta käytetään nimitystä Fata Morgana.
Todellisen kohteen etäisyydestä ja lämpötilan gradientista riippuen yläpuolinen kangastus voi olla oikein päin tai ylösalaisin. Usein se näyttää kohteen ylä- ja alaosien vääristyneeltä sekoitukselta.
Yläpuolisen kangastuksen ansiosta horisontin alapuolella oleva kohde voi tulla näkyviin. 
Tällainen kangastus voi esimerkiksi nostaa Tallinnan tai Tukholman rakennukset näkyviin Suomen rannikolla, josta niihin ei muutoin ole suoraa näköyhteyttä. Jos merenpinnan ja suoraan sen yläpuolella olevan ilmamassan lämpötila on esimerkiksi 15 astetta, ja muutaman kymmenen metrin korkeudessa ilman lämpötila nousee äkisti 25 asteeseen, syntyy niin sanottu lämpötilan harppauskerros. Näin voi tapahtua kesällä, kun kylmälle merelle virtaava lämmin ilma nousee ylöspäin. Jos merenpinnan ja harppauskerroksessa olevan ilman lämpötilaero on riittävän suuri, harppauskerros heijastaa valonsäteet takaisin alaspäin. Tavallisimmin tällaisia kangastuksia näkyy keväällä ja alkukesällä, jolloin meri on kylmempi kuin sen yläpuolella oleva ilma.
Yläpuolinen kangastus > Fata Morgana

Fata Morgana on kangastus, jossa kaukaiset saaret näyttävät horisontissa siintävältä, muotoaan nopeasti muuttavalta utopiakaupungilta.
Nimitys johtuu kuningas Arthurin tarustossa esiintyvästä noidasta, Morgan le Faystä, jonka
nimi tarujen italian­kielisissä versioissa esiintyy muodossa Fata Morgana.
Alun perin nimitystä on käytetty Reggion, Napolin ja Sisilian rannikolla, etenkin Messinan­salmessa näkyvistä kangastuksista.
Fata Morgana -tyyppisiä kangastuksia esiintyy kaikkialla maailmassa, mutta yleisimpiä ne ovat napa­seuduilla, varsinkin laajoilla jäätiköillä. Siellä niitä näkyy varsinkin hyvin kylmällä säällä, kun taas lämpimämmissä ilmasto­vyöhykkeissä merellä ja järvillä niitä esiintyy
kuumina päivinä. Fata Morganan syntyminen edellyttää, että lämpötilainversion on oltava niin suuri, että siitä aiheutuva valonsäteiden kaareutuminen on suurempi kuin maan pinnan kaarevuus.
Ilmiön on väitetty aiheuttaneen Titanicin uppoamisen.lähde tarkemmin?
Kirjallisuutta

Angervo, J.M.: Sääopin perusteet, 1948.
Minnaert,M.: Maiseman valot ja värit, URSA, 1987
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangastus Wikimedia Commonsissa
Kangastuksen synty. Vasemmalla yläpuolinen kangastus, oikealla alapuolinen.
Järveltä näyttävä alapuolinen kangastus Mojaven aavikolla.
Vesilätäköiltä näyttäviä kangastuksia kuumalla maantiellä.
Yläpuolinen kangastus, jonka seurauksena Tallinnan valot näkyvät Helsinkiin.
Kanadanmajava

| Kanadanmajava |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Castorimorpha 
Heimo::  Majavat Castoridae
Suku::  Majavat Castor
Laji::  canadensis
Kaksiosainen nimi
 Castor canadensis  Kuhl, 1820 
 Kanadanmajavan levinneisyys, luontainen elinalue merkitty tummanvihreällä ja siirtoistutusalueet vaaleanvihreällä.
Katso myös
   Kanadanmajava Wikispeciesissä   Kanadanmajava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanadanmajava (Castor canadensis) on luontaisesti Pohjois-Amerikassa elävä majavalaji, jota on sen arvokkaan turkin vuoksi siirtoistutettu myös Etelä-Amerikkaan, Itä-Aasiaan ja Eurooppaan. Suomeen laji tuotiin 1930-luvulla, ja nykyisin se on alueella huomattavasti runsaslukuisempi kuin alkuperäiseen lajistoon kuuluva euroopanmajava. Kanadanmajava on Kanadan kansalliseläin.
Luokittelu ja nimet

Amerikkalaisten ja euraasialaisten majavien luultiin vielä 1970-luvulla olevan samaa lajia ja enintään eri alalajia, kunnes havaittiin, etteivät ne pysty lisääntymään keskenään. Myös niiden kromosomiluvut ja kallonpiirteet poikkeavat toisistaan. Kanadanmajavalla on 40 ja euroopanmajavalla 48 kromosomia. Sittemmin on kiistelty kanadanmajavan jakamisesta alalajeihin, minkä suhteen näkemykset ovat vaihdelleet paljon. Jotkin tutkijat ovat määritelleet kanadanmajavalle jopa 18–24 alalajia, mutta nykyisin useimmat auktorit eivät tunnusta alalajeja olevan lainkaan.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008, että kanadanmajavan suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin amerikanmajava.
Tuntomerkit

Kanadanmajava voi kasvaa jopa metrin mittaiseksi, ja häntä mukaan luettuna kokonaispituus voi olla miltei puolitoista metriä. Painoa eläimelle voi kertyä enimmillään 33 kilogrammaa. Tavallisesti majavat painavat kuitenkin vain 10–20 kg. Kanadanmajava on Pohjois-Amerikan suurin jyrsijälaji, ja maailman jyrsijöistä vain kapybara ja euroopanmajava voivat kasvaa sitä suuremmiksi.
Kanadanmajava on yleisväriltään tummanruskea, mutta tämän päällyskarvan alla näkymättömissä oleva aluskarva on harmaata. Ruumiinmuodoltaan ja -ominaisuuksiltaan laji on sopeutunut hyvin elämään vedessä. Takajaloissa on uimista helpottavat räpylät ja etuhampaiden takana suussa on kalvo, jonka sulkemalla eläin voi kuljettaa oksia leuoissaan veden alla. Takajaloissa on räpylöiden lisäksi kampamaiset kynnet, joita eläin käyttää turkkinsa sukimiseen. Etujalkojen taipuisten varpaiden ja pitkien kynsien avulla se puolestaan pystyy käsittelemään ja kantamaan ravintoa sekä pesänrakennusaineita.
Kanadanmajavan erottaminen vastinlajistaan euroopanmajavasta on hankalaa, sillä näillä kahdella lajilla on ulkoisia eroja on lähinnä hännän mitoissa ja muodossa. Pääpiirteissään lajien hännät ovat samanlaiset eli leveät, litteät ja suomupeitteiset, mutta kanadanmajavalla se on hieman lyhyempi ja noin 5 cm leveämpi (kokonaisleveys 15 cm) kuin eurooppalaisella lajilla. Kanadanmajavan häntä on koko pituudeltaan melko tasaisen leveä, kun euroopanmajavalla se selvästi kapenee kärkeään kohti.
Majavat eivät varsinaisesti juurikaan ääntele, mutta varoituskeinonaan ne läimäyttävät häntäänsä vedenpintaan, mikä aiheuttaa kauas kuuluvan loiskahduksen.
Majavat jättävät reviirilleen hyvin monenlaisia jälkiä ja merkkejä padoista, pesistä ja kanavakaivannoista kaadettuihin puihin ja jyrsittyihin kantoihin.
Levinneisyys > Luontainen levinneisyys

Kanadanmajavan alkuperäinen levinneisyysalue ulottuu koko Pohjois-Amerikkaan, lukuun ottamatta sen pohjoisimpien osien arktista tundraa, Floridan niemimaata ja Lounais-Yhdysvaltojen aavikkoalueita. Kanadan ja Yhdysvaltojen lisäksi laji elää Meksikon koillisosassa sijaitsevassa Tamaulipasin osavaltiossa. Siirtolaisten turkiksenpyynnin myötä kanadanmajavan elinalue kapeni idästä lähtien ja 1900-luvulle tultaessa laji oli lähellä sukupuuttoa. Sittemmin kanta on pyynnin säätelyn ja rauhoitusten jälkeen kasvanut sekä luontaisesti että palautusistutusten ansiosta, ja laji on palannut takaisin koko alkuperäiselle elinalueelleen. Istutuksista on seurannut se, että eri alueiden populaatiot ovat sekoittuneet keskenään. Nykyisin laji on monilla elinalueillaan runsaslukuinen, ja sitä tavataan myös lukuisilla luonnonsuojelualueilla. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on siksi uhanalaisuusluokituksessaan arvioinut kanadanmajavan elinvoimaiseksi lajiksi.
Levinneisyys > Siirtoistutukset

Lajia on istutettu Etelä-Amerikassa Chilen ja Argentiinan rajalla sijaitsevaan Tulimaahan 1940-luvulla. Luonnollisten vihollisten puuttuessa majavat ovat lisääntyneet siellä lähes räjähdysmäisesti, ja vieraslajina ne ovat aiheuttaneet vahinkoa paikalliselle luonnolle.
Venäjällä on istutuksista peräisin olevia kanadanmajavapopulaatioita Kaukoidässä, Kamtšatkassa ja Sahalinin saarella. Niitä on myös levinnyt Suomen puolelta Karjalan tasavaltaan ja Leningradin alueelle. Karjalan tasavallassa lajin levinneisyysalue ulottuu jo Kostamukseen saakka.
Euroopassa kanadanmajavaa tavataan Suomessa, Puolassa, Saksassa ja Itävallassa. Näistä suurin ja tunnetuin esiintymä on Suomessa. Suomen alkuperäinen euroopanmajavakanta metsästettiin sukupuuttoon 1860-luvulla. Majavan palauttamista takaisin maan lajistoon alettiin alustavasti pohtia jo 1880-luvulla, mutta varsinaisesti kiinnostus asiaan heräsi 1900-luvun alussa. Syynä oli varsinkin majavan arvo turkiseläimenä. Niinpä Suomeen siirrettiin vuonna 1935 Norjasta yhteensä 17 euroopanmajavaa, ja Yhdysvalloista vuonna 1933 neljä ja vuonna 1937 seitsemän kanadanmajavaa. Tuolloin niiden ei vielä tiedetty olevan eri lajia, ja niiden luultiin lisääntyvän keskenään. New Yorkin osavaltion riistaviranomaisilta lahjoituksena saatuja kanadanmajavia oli vuoden 1937 tuontierässä alun perin kahdeksan yksilöä, mutta laivamatkan aikana yksi uros karkasi ja hävisi Atlanttiin. Suomeen asti selvinneistä yksilöistä neljä vapautettiin Saimaan latvavesien puroihin, silloisessa Säämingissä sijainneeseen Lohikosken valtionpuistoon vuonna 1938. Yksi pari päätyi Keuruulle ja yksittäinen naaras Ruovedelle. Ainoastaan Säämingissä kanadanmajavat menestyivät. Myöhemmin 1940- ja 1950-luvuilla näiden kahden sääminkiläisen pariskunnan jälkeläisiä levitettiin Lappiin, Pohjois-Karjalaan ja Hämeeseen. Kanta on kasvanut nopeasti, sillä vuonna 1985 sen kooksi arvioitiin 3 000–4 000 yksilöä, ja vuonna 2010 jo noin 12 000–15 000 yksilöä. Enemmistö näistä kanadanmajavista elää maan kaakkois- ja itäosissa. Hajanaisia esiintymiä on lähes koko Suomen alueella.
Kanadanmajavien poistamista Suomen luonnosta on silloin tällöin pohdittu. Menestyvä ja tehokkaammin lisääntyvä vieraslaji kilpailee harvinaisemman ja uhanalaisen euroopanmajavan kanssa elintilasta, ja on kokonaan syrjäyttänyt sen niiltä alueilta, joille on alun perin istutettu kumpaakin lajia. Kanadanmajava myös aiheuttaa vahinkoa metsille rakentaessaan patoja. Tosin muun luonnon kannalta se ei ole myöskään haitallisempi kuin alueella aiemmin elänyt, nykyisin hävinnyt euroopanmajava. Kanadanmajava on kuitenkin ehtinyt levitä Venäjälle, joten sen kokonaan hävittäminen Suomesta saattaisi ollakin jo liian myöhäistä. Nykyisin pyritään lähinnä estämään lajin leviäminen euroopanmajavan elinalueille Ruotsiin ja Norjaan.
Elinympäristö

Kanadanmajava elää kaikenlaisissa vesistöissä järvistä ja lampareista virtaaviin jokiin. Kanadanmajava on luonteeltaan varsin arka, mutta nykyisin sitä tavataan jonkin verran ihmisasutuksenkin läheisyydessä. Asuinpaikan tärkeimpinä vaatimuksia ovat sopivan ravinnon ja pesänrakennustarpeiden saatavuus. Majavat voivat myös luoda itselleen sopivan elinympäristön rakentamalla patoja ja tulva-altaita. Luonnontilaisilla alueilla majavien aiheuttamilla tulvilla on ollut suuri merkitys metsien uudistumiselle. Tulva-altaisiin kehittyy ensin vesiekosysteemi, ja altaan kuivuttua paikalla alkaa uudelleen metsän kehitys. Veden alle jääneistä maakasveista ja sen jälkeen kuivuneista vesikasveista vapautuu paljon ravinteita, jotka edistävät uuden kasvillisuuden kehittymistä. Patoaltaat ovat sopivia elinympäristöjä majavien lisäksi myös muun muassa piisamille ja vesilinnuille. Altaan kuivumisen jälkeen paikalle muodostunut rehevä kasvillisuus puolestaan houkuttelee esimerkiksi jäniksiä ja hirvieläimiä.
Ihmisen toiminnalle, erityisesti metsätaloudelle, majavien toiminnasta voi kuitenkin olla haittaa. Tulva voi tappaa rahallisesti arvokkaat ja pitkään kasvatetut tukkipuut, minkä lisäksi se vaikeuttaa puunkorjuuta ja muuta metsänhoitoa. Majavat myös suoranaisesti kaatavat puita, Pohjoismaissa tosin pääasiassa vähäarvoista lehtipuuvesaikkoa.
Elintavat > Ravinto

Kanadanmajava käyttää ravinnokseen erilaisia kasvinosia, lähinnä itse kaatamiensa lehtipuiden kuorta, oksia ja lehtiä. Sille kelpaavat myös havupuiden kuori ja vesikasvit.
Elintavat > Käyttäytyminen

Kanadanmajavan käyttäytyminen on pitkälti samanlaista kuin euroopanmajavan. Se rakentaa yleensä patoja ja elää rantapenkereellä olevassa risuista, oksista, rungonpätkistä ja mudasta tehdyssä pesässä, jossa on kaksi kammiota ja jonka kulkuaukot ovat veden alla. Pesä voi olla lähes kolme metriä korkea. Rungonpätkistä ja kivistä rakennetulla ja mudalla tilkityllä padolla puolestaan on korkeutta usein yli metri ja pituutta kymmeniäkin metrejä. Patojen ja pesien rakennusmateriaalit majava saa kaatamistaan puista, joiden kuoret se on ensin käyttänyt ravinnokseen. Vedenkorkeutta säätelevien patojen päätarkoituksena on turvata pesän sisäänkäyntien pysyminen vedenpinnan alla ja estää veden tulviminen pesään sekä mahdollistaa uiminen normaalisti maalla kasvavien ravintopuiden luo. Jos pesän lähellä on luonnostaan riittävästi vettä, majavien ei tarvitse rakentaa patoa. Vaikka ne pesässä oleilevat tiiviissä perheryhmissä, ravinnonhankinta ja muu pesän ulkopuolinen toiminta tapahtuu pääasiassa yksin. Majavat ovat liikkellä enimmäkseen öisin. Ne voivat pysytellä veden alla yhtäjaksoisesti jopa 15 minuuttia. Nuoret majavat uivat piisamin tavoin selkä veden pinnan yläpuolella, mutta aikuisilla yksilöillä on uidessa selkä upoksissa ja vain pää näkyvissä.
Suurikokoisella, enimmäkseen vedessä ja tukevarakenteisessa pesässään oleilevalla kanadanmajavalla on vähän luontaisia saalistajia. Merkittävä uhka ovatkin sairaudet, joista etenkin jänisrutto tarttuu kanadanmajavaan hyvin herkästi.
Elintavat > Lisääntyminen ja yksilönkehitys

Majavat saavat vuosittain enintään yhden poikueen. Kanadanmajavan tiineysaika kestää keskimäärin 128 vuorokautta eli noin neljä kuukautta. Synnytys ajoittuu Suomen oloissa touko-kesäkuuhun. Poikasia syntyy kanadanmajavalle kerrallaan useimmiten neljä, joten se lisääntyy tehokkaammin kuin keskimäärin vain kaksi poikasta saava euroopanmajava. Poikaset lähtevät syntymäpesästään puolen vuoden ikäisinä, mutta palaavat sinne vielä ensimmäisenä ja joidenkin lähteiden mukaan toisenakin talvenaan. Yhden kerran talvehtineet jälkeläiset avustavat vanhempiaan seuraavan vuoden poikasten hoidossa.
Joskus majavien on väitetty voivan elää 50-vuotiaiksikin, mutta todistettavasti vanhin kanadanmajava on saavuttanut vain 23 vuoden iän.
Kanadanmajava ja ihminen

Kanadanmajava on Kanadan kansalliseläin.
Kanadanmajava on pitkään ollut arvostettu turkiseläin, mikä oli yhtenä merkittävänä syynä lajin siirtoistutuksiin. Turkisten lisäksi majavista saadaan metsästysmuistoja ja haustetta. Majavia tapetaan myös niiden patojen aiheuttamien tulvien takia. Suomenkin metsästyslainsäädännössä kanadanmajava on määritelty riistaeläimeksi, ja sen metsästysaika on 20. elokuuta–30. huhtikuuta. Vahingollisen tai haittaa aiheuttavan yksilön poistamiseen voi saada riistanhoitopiiriltä pyyntiluvan myös metsästysajan ulkopuolella. Asuttua majavanpesää ei tavallisesti saa rikkoa, mutta riistanhoitopiiri voi vahinkojen estämiseksi myöntää siihen erikoisluvan 1.8.–31.8. välisenä aikana. Majavan padon rikkominen on sallittua eikä vaadi lupaa 15.6–30.9. välisenä aikana, mutta muulloin sekin edellyttää riistanhoitopiiriltä haettua lupaa. Patoamisen aiheuttamaa tulvimista voidaan rajoittaa myös ilman padon rikkomista asentamalla patoon sen läpi vettä juoksuttava pitkä muoviputki.
Aiheesta muualla

Keskisuomalainen: Kanadanmajava (Arkistoitu – Internet Archive)
Wild Taiga: Kanadanmajava (Arkistoitu – Internet Archive)
NOBANIS Tietoa kanadanmajavasta vieraslajina (pdf-tiedosto, (englanniksi))
Animal Diversity Web: Castor canadensis (englanniksi)
ARKive: American beaver (Castor canadensis) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q81056  Wikispecies: Castor canadensis  ADW: Castor_canadensis  BOLD: 48256  CoL: RQPV  EoL: 328025  EPPO: KASTCA  EUNIS: 11245  Fauna Europaea: 305557  Fauna Europaea (new): adf8915a-d9f1-46da-9432-02562d7a3d03  FEIS: caca  GBIF: 2439838  GISD: 981  iNaturalist: 43794  IRMNG: 11373732  ISC: 90583  ITIS: 180212  IUCN: 4003  MDD: 1001957  MSW: 12600004  NAS: 1090  NatureServe: 2.100922  NCBI: 51338  Observation.org: 82124  ODNR: beaver  Open Tree of Life: 886085  Paleobiology Database: 44957  TSA: 3574 
Kanadanmajavan kallo.
Majavat liikkuvat enemmän vedessä kuin maalla.
Istutettujen kanadanmajavien aiheuttamaa metsätuhoa Chilessä.
Kanadanmajavan muokkaamat elinympäristöt voivat hyödyttää muitakin eliölajeja, kuten kaloja ja sorsapoikueita. Kuvassa pennsylvanialainen kanadanhanhi on tehnyt oman pesänsä majavanpesän laelle.
Kanadanmajavan pesä Pohjois-Suomessa.
Quebecilainen kanadanmajava jyrsimässä puunkuorta.
Kanadalaisia majavanturkkeja.
Kangasrousku

| Kangasrousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  rufus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius rufus  (Scop.)   Fr. 
Katso myös
   Kangasrousku Wikispeciesissä   Kangasrousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kangasrousku (Lactarius rufus) eli kangassieni on Suomessa yleinen ja erittäin runsassatoinen ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö

Kangasrouskulla on 3–10 cm leveä punaruskea tai ruskea, kuiva ja sileä lakki. Lakki on nuorena kupera mutta laakenee myöhemmin, ja vanhemmiten se saattaa muotoutua suppilomaiseksi. Heltat ovat nuorella sienellä kellertävän vaaleat, vanhemmalla okranruskeat. Maitiaisneste on pysyvästi valkoista ja erittäin kirpeää, eikä se värjäänny joutuessaan tekemisiin ilman kanssa. Sienen jalka on lakin värinen tai vaaleampi, vaaleahärmäinen ja etenkin vanhempana ontto. Tuoksu on miedon raikas, muistuttaa havupuun tuoksua.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Kangasrouskun voi joskus sekoittaa kirkasnesteiseen lakritsirouskuun (Lactarius helvus), joka on lievästi myrkyllinen. Kangasrouskun kanssa samankaltaisia ovat myös pikkurousku (L. tabidus), sikurirousku (L. camphoratus) sekä kangaspalsamirousku (L. mammosus).
Kasvuaika ja -paikka

Kangasrousku on erittäin yleinen heinäkuusta lokakuuhun kaikkialla Suomessa, erityisesti kuivissa kangasmetsissä sekä kalliojäkäliköissä ja jopa rämeillä.
Käyttö ravinnoksi

Kangasrousku on tuoreena polttavan pippurinkirpeä mutta vähintään kymmenen minuutin ryöppäyksen jälkeen syötävä. Kangasrouskun kirpeä maku ei miellytä kaikkia, eikä se häviä täysin pitkälläkään keittämisellä. Kangasrousku kuuluu kauppasieniin. Sitä käytetään yleisesti muiden rouskujen tavoin mm. sienisalaattien raaka-aineena, ja säilötään usein suolaamalla. Kangasrouskun suosio perustuukin enemmän sen yleisyyteen, tunnettavuuteen  ja satoisuuteen kuin herkullisuuteen.
Myrkyllisyys ja bioaktiiviset aineet

Kangasrousku sisältää eräitä β-d-glukaaneja, jotka ovat osoittautuneet myrkyllisiksi HepG2 -soluille (syöpäsolulinja) ja hepatosyyteille (maksasoluille). 24 tunnin testissä soluista vapautui sytokromi c:tä ja solujen ATP-varannot laskivat. Tämä viittaa siihen, että kyseiset polysakkaridit saattavat käynnistää soluissa apoptoosin. Täten kangasrouskulla voisi olla käyttöä syöpälääkkeiden tuottajana. Toisaalta sienen glukaaneilla on havaittu tulehdusta ja kipua hillitseviä ominaisuuksia. Kangasrouskusta valmistettu uute osoitti mutageenisuutta AMES:in testillä tutkittaessa. Mutageenisuus säilyi keittämisestä huolimatta. Kangasrouskun on todettu tuottavan myös rufuslaktonia, ainetta, joka toimii eräiden kasvien sienitautien estäjänä. Rouskun sisältämä lektiini sakkauttaa ihmisen punasoluja. Sienen kuumennus tosin vähentää sakkauttamiskykyä, lämmittäminen 65 celsius-asteeseen vähentää lektiinin aktiivisuutta yli 85 %:lla.
Aiheesta muualla

Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
LuontoPortti: Kangasrousku (Lactarius rufus)
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kangasrousku (Lactarius rufus)
Kangasrousku - Helppo löytää ja tunnistaa
Kangasrousku on vuoden sieni. 2011
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lactarius rufus:  Wikidata: Q1323764  Wikispecies: Lactarius rufus  AusFungi: 60030097  BioLib: 60018  CoL: 6NT25  EoL: 188378  EPPO: LACTRU  Fungorum: 229473  GBIF: 5248684  iNaturalist: 118223  IRMNG: 10378266  MycoBank: 229473  NatureServe: 2.881164  NBN: NHMSYS0001486082  NCBI: 213058  NZOR: 202be1d4-a175-4dd5-bd5d-b61b34cb2f12  Observation.org: 15503  Open Tree of Life: 401005  Laji.fi: MX.72693 
Agaricus rufus:  Wikidata: Q105048821  AusFungi: 60030098  CoL: 5TNWT  Fungorum: 148993  GBIF: 2550984  IRMNG: 10951049  MycoBank: 148993  NZOR: 52daf687-f456-44d9-960d-993e27e5b71d 
Wikikirjasto
Kansallinen rintama (Afganistan)

Kansallinen rintama oli Afganistania vuosina 1978-1990 hallinneen Afganistanin kansandemokraattisen puolueen kattojärjestö. Järjestö perustettiin tohtori Saleh Muhammad Serayn johdolla 15. kesäkuuta 1981 nimellä Kansallisisänmaallinen rintama.
Kansallisen rintaman tehtävä oli värvätä kommunistihallinnolle lisää tukijoita etenkin afgaaniheimojen keskuudesta. Kommunistipuolueella oli aiemminkin ollut erilaisia värväysorganisaatioita. Niistä poiketen Kansallisen rintaman ideana oli luoda neuvosto, joiden edustajat tulisivat heimojen parista. Perustamiskokous oli kuitenkin farssi, sillä paikalle saapui vain vähän heimojen edustajia. Vaikuttaakseen uskottavammalta Kansallinen rintama puetutti virkailijoita ja sotilaita heimoasuihin esiintymään puuttuvien heimojen edustajina.
Maaliskuussa 1985 sen johtajaksi vaihtui Abdul Rahim Hatif. Järjestön todellinen arvo oli kyseenalainen, sillä sen päärooli oli toimia peiteorganisaationa kommunistipuolueelle. Kabulissa ilmestyvän New Times -lehden mukaan vuonna 1985 Kansallisen rintama oli kerännyt 55 000 jäsentä. Luku oli siksi hyvin pieni, että esim. kaksi sen alaista jäsenjärjestöä, kommunistipuolue ja kommunistipuolueen nuorisojärjestö omasivat molemmat selvästi suuremman jäsenmäärän.
Kansainvälisyys

Kansainvälisyys tarkoittaa kansojen tai valtioiden välistä asiaa. Taloudessa kansainvälisyys viittaa erityisesti muunmaalaisiin verrattuna kilpailukelpoiseen, maailman parhaisiin kuuluvaan. Internationalismilla tarkoitetaan kansainvälisyysaatetta.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kansainvälinen oopiumisopimus

Kansainvälinen oopiumisopimus, joka allekirjoitettiin Haagissa 23. tammikuuta 1912, oli ensimmäinen kansainvälinen huumeita rajoittava sopimus.