stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirmo Mikkola

Kirmo Ilmari Mikkola (23. toukokuuta 1934 – 5. toukokuuta 1986) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli tekniikan tohtori ja vuosina 1974–1978 taiteilijaprofessori. Hänen suunnittelutöitään ovat muun muassa Hyrylän seurakuntakeskus (1967, Juhani Pallasmaan kanssa), Veikkolan työklinikka (1969, Paavo Perkkiön kanssa) ja asemakaavoja esimerkiksi Helsinkiin ja Järvenpäähän. Hän julkaisi tutkielmia ja toimi myös näyttelyarkkitehtina. Hän oli Arkkitehti-lehden päätoimittaja 1967–1968. Hänen esseitään on julkaistu postuumisti nimellä Arkkitehtuurilinjoja. Teoksessa on lisäksi muuta aineistoa, esimerkiksi Mikkolan kuvataidetta, bibliografia ja keskeisten rakennusten esittely.
Mikkolan toteutuneiden suunnittelutöiden määrä on melko pieni, mutta hän vaikutti paljon kirjoittamalla ja osallistumalla keskusteluun arkkitehtuurin asemasta ja historiasta. Mikkola yhdisti arkkitehtuurin osaksi laajempaa kulttuurikenttää, ja vietti paljon aikaa taiteilijapiireissä. Hän kuului 1960-luvulla nuorten suunnittelijoiden sukupolveen. Hän suhtautui kriittisesti Alvar Aallon suunnittelutyöhön ja haki vaikutteita eurooppalaisesta arkkitehtuurista, esikuvinaan muun muassa Le Corbusier ja Mies van der Rohe.
Mikkola oli kokeellinen ja näkemyksellinen arkkitehti, jonka merkittävimpiä toteutuneita töitä ovat taiteilijoille suunnitellut ateljeetalot Järvenpäässä (Ateljeerivi, 1967) ja Helsingissä (Oulunkylän ateljeetalo, 1976).
Mikkolan isä oli professori Eino Mikkola ja veli Luontoillan toimittaja Kauri Mikkola.
Teokset

Taide vai yhteiskunta, Kirmo Mikkola ym. Tammi, 1971.
Genius loci : Otto-I. Meurmanin 90-vuotisjuhlakirja 4.6.1980, julk.: Suomen arkkitehtiliitto, toim.: Kirmo Mikkola. Rakennuskirja, 1980 ISBN 951-682-053-0
Architecture in Finland in the 20th century, Finnish-American Cultural Institute, 1981
Eliel Saarinen aikansa kaupunkisuunnittelunäkemysten tulkkina : Suomen aika, Teknillinen korkeakoulu, 1984. ISBN 951-753-235-0
Aalto, Gummerus, 1985. ISBN 951-20-2513-2, 3. p. nimellä Alvar Aalto, Gummerus, 2006 ISBN 951-20-7172-X
Arkkitehtuurilinjoja, Kirmo Mikkolan kirjoituksia, toim. Jorma Mukala, Rakennustieto, 2009 ISBN 978-951-682-930-5
Roberto Stagno

Roberto Stagno
Roberto Stagno (oikealta nimeltään Vincenzo Andrioli; 11. lokakuuta 1840 Palermo – 26. huhtikuuta 1897 Genova) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.
Stagno opiskeli Francesco Lampertin johdolla Milanossa ja teki oopperadebyyttinsä Rodrigona Gioacchino Rossinin Otellon esityksessä Lissabonissa vuonna 1862. Hän esiintyi 1860-luvulta lähtien Madridissa, Moskovassa, Buenos Airesissa ja eri puolilla Italiaa. Buenos Airesissa hän opetti sopraano Gemma Bellincionia, jonka kanssa hän alkoi kiertää laajalti yhdessä. Stagno meni naimisiin Bellincionin kanssa vuonna 1881. Pariskunnalle syntyi tytär Bianca Stagno Bellincioni, josta myös tuli laulaja.
Stagno teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1883 Manricon roolissa Trubaduurissa. Vuonna 1884 hän esiintyi Pariisin Comédie-Italiennessa. Vuonna 1890 Stagno loi Turiddun roolin Pietro Mascagnin oopperassa Cavalleria rusticana hänen vaimonsa tulkitessa Santuzzan roolin.
Luettelo J. W. von Goethen teosten suomennoksista
Valitut teokset -sarjat > 1920-luku

Vaaliheimolaiset: romaani, suom. J. Hollo. Otava, 1923. (Sarja: Goethen valitut teokset; 1.)
Nuoren Wertherin kärsimykset, suomentanut Volter Kilpi. Otava, 1923. (Sarja: Goethen valitut teokset; 1.)
Wilhelm Meisterin oppivuodet. 1, Otava, 1923. (Sarja: Goethen valitut teokset; 2.)
Egmont: viisinäytöksinen murhenäytelmä, suomentanut J. Hollo. Otava, 1923. (Sarja: Goethen valitut teokset; 3.)
Wilhelm Meisterin oppivuodet. 2, Otava, 1923. (Sarja: Goethen valitut teokset; 3.)
Tarua ja totta elämästäni. Kirjat 1-10, suom. J. Hollo. Otava, 1924. (Sarja: Goethen valitut teokset; 5.)
Tarua ja totta elämästäni. Kirjat 11-20, suom. J. Hollo. Otava, 1925. (Sarja: Goethen valitut teokset; 5.)
Valitut teokset. 7, Runoja, suomentanut O. Manninen. Otava, 1928
Valitut teokset. 4, Otava, 1929 (Sisältö: Iphigeneia Tauriissa; Torquato Tasso; Faust; Herman ja Dorothea. Suomennokset tarkastanut O. Manninen.)
Valitut teokset -sarjat > 1930-luku

Egmont: viisinäytöksinen murhenäytelmä, suomentanut J. Hollo. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 1.)
Vilhelm Meisterin oppivuodet. 1,Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 2.)
Vilhelm Meisterin oppivuodet. 2,Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 3.)
Vaaliheimolaiset: romaani, suom. J. Hollo. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 4.)
Faust: murhenäytelmä. 1, suomentanut Valter Juva. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 5.)
Nuoren Wertherin kärsimykset, suomentanut Volter Kilpi. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 5.)
Tarua ja totta elämästäni. 1, suomentanut J. Hollo. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 6.)
Tarua ja totta elämästäni. 2, suomentanut J. Hollo. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 7.)
Tarua ja totta elämästäni. 3, suomentanut J. Hollo. Otava, 1932. (Sarja: Goethen valitut teokset; 8.)
Valitut teokset -sarjat > 1950-luku

Valitut teokset. 1, Faust, suom. Otto Manninen. Otava, 1956. (Sarja: Maailman kirjallisuuden mestariteoksia; 8.)
Valitut teokset. 2, Runoja, suom. Otto Manninen. Otava, 1956. (Sarja: Maailman kirjallisuuden mestariteoksia; 9.)
Valitut teokset. 3, Tarua ja totta, suom. J. A. Hollo. Otava, 1956. (Sarja: Maailman kirjallisuuden mestariteoksia; 10.)
Valitut teokset -sarjat > 1960-luku

Valitut teokset. molemmat osat, Faust: suom. Otto Manninen. Otava, 1965. (Sarja: Maailmankirjallisuuden mestariteoksia; II,8)
Valitut teokset. 2,, Runoja, suom. Otto Manninen. Nuoren Wertherin kärsimykset; suom. Volter Kilpi. Iphigeneia Tauriissa; suom. Eino Leino; suomennoksen tarkastanut Otto Manninen. Torquato Tasso; suom. J. Siljo; suomennoksen tarkastanut Otto Manninen. Otava, 1965. (Sarja: Maailmankirjallisuuden mestariteoksia; II,9)
Valitut teokset. 3, Tarua ja totta, suom. J. A. Hollo. Otava, 1965. (Sarja: Maailmankirjallisuuden mestariteoksia; II,10)
Madden NFL 12

| Madden NFL 12 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  EA Tiburon   HB Studios (Wii, PSP, PS2)
Julkaisija:  EA Sports
Jakelija:  Nintendo eShop, Google Play ja App Store
Pelisarja:  Madden NFL
Julkaistu:   30. elokuuta 2011    2. syyskuuta 2011
Lajityyppi:  Urheilu, amerikkalainen jalkapallo
Pelimuoto:  Yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E PEGI: 3
Alusta:  Xbox 360, PlayStation 3, PlayStation 2, PlayStation Portable, Wii, iOS, Android
Jakelumuoto:  Blu-ray, DVD, UMD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Madden NFL 12 on amerikkalainen jalkapallo -aiheinen videopeli, joka julkaistiin Suomessa 2. syyskuuta 2011. Pelin kehitti EA Tiburon ja sen julkaisi EA Sports. Pelin kansikuvassa esiintyy Peyton Hillis. Pelissä voi pelata kaikilla NFL-joukkueilla, sekä yliopistosarjojen joukkueilla.
Soundtrack

"6 Foot 7 Foot" – Lil Wayne featuring Cory Gunz
"All Around The World" – Theophilus London
"Architects" – Rise Against
"Award Tour" – A Tribe Called Quest
"Back For More" – Five Finger Death Punch
"Boom" – Snoop Dogg featuring T-Pain
"Bridge Burning" – Foo Fighters
"Champion" - Chipmunk featuring Chris Brown
"Colours" – Grouplove
"Don't Play Me Close" - David Rush
"Friday" - Rebecca Black
"Get Up!" - Korn featuring Skrillex
"Get the — Up" – Yelawolf
"Ghetto Dreams" – Common featuring Nas
"I Want It All"/"We Will Rock You" – Queen featuring Armageddon
"Last Man Standing" – Asher Roth featuring Akon
"Make Some Noise" – Beastie Boys
"Mind Your Manners" – Chiddy Bang featuring Icona Pop
"Money for the Weekend" – Alberta Cross
"On Ya Mind" – Mellowhype
"Pass Out" – Tinie Tempah
"That Ain't Classy" – Classified
"They Reminisce Over You (T.R.O.Y.)" – Pete Rock & CL Smooth
Myynti

Peliä oli myyty lokakuuhun 2011 mennessä yli kolme miljoonaa kappaletta kaikki pelialustat yhteen laskettuna. Se oli EA:n kolmanneksi myydyin peli vuonna 2011 heti Battlefield 3:n ja FIFA 12:n jälkeen.
Stalaktiittiholvi

Stalaktiittiholvi on arabialaisessa rakennustaiteessa holvi, jossa holvivaippa koostuu tippukivimuodostumien kaltaisista kuppimaisista osista.
Koristeellinen sta­lak­tiit­ti­hol­vi Imaamin moskeijasta, Isfahan, Iran.
Saman kal­tai­nen hol­vi kun edel­li­ses­sä ku­vas­sa Fatima bint Musan py­hä­kös­sä Qomis­sa alhaal­ta kat­sot­tuna.
Stadtpalais des Prinzen Eugen

Stadtpalais des Prinzen Eugen.
Stadtpalais des Prinzen Eugen on rakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä, 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Se edustaa barokin tyylisuuntaa, ja sen suunnittelusta vastasi italialaissyntyinen arkkitehti Johann Lukas von Hildebrandt. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1695, ja ne saatiin päätökseen kolme vuotta myöhemmin vuonna 1698. Rakennuksessa on sijainnut vuodesta 1845 lähtien Itävallan valtiovarainministeriön tiloja. Rakennus on nimetty Eugen Savoijilaisen mukaan.
Kirjallisuutta

Beppo Mauhart: Das Winterpalais des Prinzen Eugen. Molden, Wien (1982). ISBN 3217003616
Richard Kurdiovsky, Klaus Grubelnik, Pilo Pichler: Das Winterpalais des Prinzen Eugen. Brandstätter, Wien (2001). ISBN 3854981171
Richard Perger: Haus- und Grundstückskäufe von Prinz Eugen von Savoyen in Wien, in: Wr. Geschichtsblätter Heft 2, 1986.
St. Pauli ja Reeperbahn

| St>  Pauli ja Reeperbahn Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1970
 Tyylilaji: pop, folk
 Kesto: 34.52
 Levy-yhtiö: Rytmi
Irwin Goodmanin muut julkaisut
| Irwin Goodman 1970 | St. Pauli ja Reeperbahn 1970 | Lonkalta 1971 |
St. Pauli ja Reeperbahn on Irwin Goodmanin kuudes albumi, joka ilmestyi vuonna 1970.
Levyn kappaleita ovat mm. ”St. Pauli ja Reeperbahn”, ”Siihen aikaan kun isä lampun osti” sekä ”Elon myrskyissä”. Kappaleessa ”Ryysyranta meni” on introna Irwinin kotiradiolla nauhoittama Ryysyrannan pakkohuutokauppa. Myöhemmin Hattulan nimismies lähetti Fazer Finnlevylle 300 markan laskun levyllä esiintymisestä.
Albumi oli Suomen levymyyntitilaston kärjessä helmikuussa 1971, jolloin se syrjäytti väliaikaisesti Creedence Clearwater Revival -yhtyeen Pendulum-albumin. Maaliskuussa Pendulum palasi kärkipaikalle ja St. Pauli ja Reeperbahn putosi kuudenneksi.
Kullervo Linnan Humppa-Veikot levytti albumin nimikappaleen vuonna 1971 omalle albumilleen Humppa-Veikot jälleen.
Vuonna 1991 julkaistiin kokoelma-albumi 2 alkuperäistä Reteesti vaan / St. Pauli ja Reeperbahn, johon on yhdistetty levyillä Reteesti vaan ja St. Pauli ja Reeperbahn olleet kappaleet.
Vuonna 2001 Warner Music Finland julkaisi albumin CD-levynä ja remasteroi sen.
Kappaleet

Pieni iltasatu – 4.28
Tositarkoituksin – 2.39
St. Pauli ja Reeperbahn – 3.27
Lentävä suomalainen – 3.24
Milloin ja missä vaan – 2.11
Balladi voivuoresta – 2.22
Ryysyranta meni – 2.56
Pohjaan asti – 2.33
Muoti muuttuu näin – 2.30
Maailman paras – 2.29
Siihen aikaan kun isä lampun osti – 2.27
Elon myrskyissä – 3.22
Muusikot

Irwin Goodman – laulu
Juhani Aalto – pasuuna (2–6, 8–12)
Kaj Backlund – trumpetti (3, 6, 8)
Matti Bergström – basso (1, 6, 8)
Unto Haapa-aho – saksofoni (3)
Jouni Heinonen – jouset (1)
Juhani Homanen – jouset (1)
Markku Johansson – kapellimestari (1, 2, 5, 6, 8, 9), trumpetti (2–5, 9)
Paul ”Nacke” Johansson – kapellimestari (3, 7, 10, 12), piano (3, 11), urut (4, 10)
Ilpo Kallio – rummut ja lyömäsoittimet (2, 4, 5, 7, 9–12)
Seppo Keurulainen – kitarat (2, 3, 5–7, 9, 12)
Erkki Koskimo – pasuuna (4, 9, 10, 12)
Aaro Kurkela – harmonikka (3, 4, 7, 9, 12)
Pentti Lahti – saksofoni (2, 5, 9)
Pentti Lasanen – saksofoni (2, 5, 9)
Heikki Laurila – kapellimestari (4, 11), kitara (1, 4, 6, 8, 10, 11)
Martti Metsäketo – basso (1, 2, 4–9, 12)
Pentti Mutikainen – basso (3)
Sven Nygård – saksofoni (4, 10), klarinetti (11)
Matti Oiling – rummut ja lyömäsoittimet (3)
Seppo Peltola – pasuuna (6, 8)
Jussi Pesonen – jouset (1)
Olavi Pälli – jouset (1)
Olavi Rignell – jouset (1)
Ilpo Saastamoinen – kitara (3)
Raimo Sarkio – kitara (2, 5)
Christian Schwindt – rummut ja lyömäsoittimet (4, 7, 9–12)
Nono Söderberg – kitara (1, 3, 6, 8)
Erkki Valaste – rummut ja lyömäsoittimet (1, 2, 6, 8)
Timo Vartiainen – jouset (1)
Tauno Virtanen – trumpetti (2, 4–6, 8, 10–12)
Kappaleen ”St. Pauli ja Reeperbahn” (3) taustalaulajat tunnistamattomia.
Mingot

Päällikkö Loganin patsas
Mingot (suom kavalat) olivat Pohjois-Amerikan itäosissa asunut pieni irokeesien kieliryhmään kuulunut intiaaniheimo. Heidät tunnettiin myös nimellä Ohion senecat. 1700-luvulla he siirtyivät Ohion keskiosiin ja eräs heidän kylistään oli lähellä nykyistä Pittsburghia.  Myöhemmin heillä oli kylä Columbuksen kaupungin lähettyvillä. Mingojen määrän on oletettu enimmillään olleen noin 1500 henkeä. Pienestä lukumäärästään huolimatta he esiintyvät ansiokkaasti Ohion varhaishistoriassa ja heidän kuuluisin päällikkönsä Logan on saanut oman patsaansa.
Historia

Ohio laaksossa mingot jakoivat asuinalueensa wyandotien, shawneiden ja delawarien kanssa.Tennesseessä ja Carolinassa asuvat cherokeet ulottivat toisinaan metsästysretkensä mingojen maille. Pennsylvaniaan jääneet mingot sotivat seitsenvuotisessa sodassa (1754-60) brittien puolella, kun taas Ohion mingot suosivat Uutta-Ranskaa. Englantilaisten mukana Ohio-laakson levottomuudet lisääntyivät.
Vuonna 1763 alkaneessa Pontiacin kapinassa mingot olivat mukana valtaamassa brittien haltuun joutuneita Uuden-Ranskan linnakkeita päämääränään ajaa englantilaiset tunkeilijat pois. Vaikka intiaanit valtasivat yhdeksän linnaketta Ohiossa. Pennsylvaniassa, Wisconsinissa ja Michiganissa, niin kapina päättyi Pontiacin joukkojen luovuttamiseen.
Mingot joutuivat uuteen sotaan 1770-luvulla, kun heidän päällikkönsä Loganin perheen surmasivat Virginian britit. Valkoiseen mieheen luottanut Logan joutui maksamaan hyväuskoisuudestaan. Täynnä leppymätöntä vihaa englantilaisia kohtaan hän teki matkan Wakatomiaan, shawneiden ja mingojen sekakylään, ja lähetti kutsun sotaan shawneepäällikkö Cornstalkille (suom. 'Maissintähkä'). Tämä oli kannattanut rauhaa, mutta Logan onnistui kääntämään hänen päänsä. Shawneiden kanssa mingot kävivät lyhyen sodan brittejä vastaan kostaakseen englantilaisille näiden veriteot. Vuonna 1774 käyty yhteenotto tunnetaan Lordi Dunmoren sotana. Sodan jälkeen mingot hajaantuivat, mutta yhtyivät uudelleen toisiin irrallisena vaeltaviin heimoihin. Länteen leviävä uudisasutus painoi mingoja syrjään. Logan jatkoi pienen ryhmän kanssa sotatoimia siirtolaisia vastaan, vaikka Maissintähkä ja shawneet olivat lopettaneet taistelunsa. Logan halusi kostaa äitinsä ja siskonsa menetyksen jokaiselle valkoiselle miehelle. Hänen serkkunsa murhasi hänet 1780 Detroitissa.
Kohtaloonsa alistuneina mingot luovuttivat maansa Yhdysvalloille vuonna 1831. Muutto Oklahomaan tapahtui raskaissa olosuhteissa, ja suuri osa heistä menehtyi matkan rasituksiin.
Kulttuuri

Mingojen kulttuuri oli hyvin epäyhtenäinen. Vaikka pääosa heistä oli senecoja, niin oli heidän joukkoonsa liittynyt irokeeseja vastaan käydyissä sodissa tuhoutuneiden kansojen rippeitä, kuten eriet. Myös katolisia mohawkeja yhtyi mingoihin. Osa mingoista jäi pitämään majaa Pennsylvaniaan, pääjoukon vaeltaessa Ohioon, jonne pystytettiin useita kyliä. Pitkänmalliset perinteiset wigwamit nousivat jokien varsille mingojen levittäytyessä uudelle kotiseudulleen. Samoille alueille jo aiemmin saapuneet shawneet ja delawaret hyväksyivät uudet tulokkaat, vaikka nämä kuuluivat eri kieliryhmään kuin he itse. Mingoilla oli jopa yhteisiä kyliä edellä mainittujen kanssa. Ohiolaakson intiaaneihin kuuluivat vielä wyandotit, jotka muodostuivat usean irokeesien tuhoaman kansan jälkeläisistä. Mingojen kulttuuri alkoi muotoutua uusien naapureiden mukaiseksi, joskaan kaikista omista tavoista ei luovuttu.
Ernst Stadler

| Ernst Stadler |
| --- | --- |
 Ernst Stadler
Henkilötiedot
Syntynyt: 1883
Kuollut: 1914 (30–31 vuotta)
Ammatti:  runoilija, professori
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ernst Stadler (1883 Colmar, Elsass-Lothringen, Saksa – 1914 Ieper, Belgia) oli saksalainen runoilija. Hän oli vuodesta 1912 Brysselin yliopistossa germanistiikan professori. Runokokoelma Der Aufbruch (1914) on rytmiltään vapaa ja tyyliltään varhaista ekspressionismia. Stadler kaatui ensimmäisessä maailmansodassa lähellä Ieperiä.
Suomennettu runo

Yöllinen matka Kölnin Reinin sillan yli (Fahrt über die Kölner Rheinbrücke bei Nacht), suom. Helvi Juvonen, julkaisuissa:
Parnasso 1959; nro 6
Runon suku: valikoima suomeksi elävää käännöslyriikkaa, toim. Jarkko Laine, Helsinki: Otava 1991 ISBN 951-1-11447-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernst Stadler Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef
Spede-Yhtiöt

Spede-Yhtiöt oli suomalainen Spede Pasasen perustama ja johtama elokuvia ja televisio-ohjelmia tuottava yritys. Spede-Yhtiöt on myyty MTV Oy:lle.
Historia

Kaikkia Pasasen tuotantoyhtiöitä on kutsuttu yleisesti yhdellä nimellä Spede-Yhtiöt. Pasasen muut yritykset Elokuvatuotanto Spede Pasanen, Hupi-Klubi Oy, Filmituotanto Spede Pasanen Oy, Spede-Production Oy, Spede-Tuotanto Oy, Amusement Films Oy, Funny-Films Oy, Spede-Video Oy, Spede-Team Oy ja Spede-Studio Oy ovat myös sulautuneet MTV Oy:öön. Samassa kaupassa MTV Oy sai myös kaikki esitys- ja levitysoikeudet Pasasen elokuviin ja tv-ohjelmiin. Kauppojen yhteydessä MTV Oy:n omistukseen siirtyi myös muun muassa suksiveneitä ja hevosia. Pasanen johti yhtiöitään itse vuoteen 1997 saakka, jolloin hän nimitti uudeksi toimitusjohtajaksi Maria Drockilan. Drockila irtisanoutui tehtävästä elokuussa 2001, jolloin hänen seuraajakseen tuli Pasasen valitsemana radiotoimittaja Kalle Kivimäki.
Pasanen myi kaikki omistamansa yhtiöt MTV Oy:lle 28. elokuuta 2001 ja allekirjoitti viimeiset kauppaan liittyneet asiakirjat vain muutamia tunteja ennen kuolemaansa 7. syyskuuta 2001. Pasasen kuoleman jälkeen hänen myymänsä yhtiöt käytännössä vain hallinnoivat Pasaselta kesken jääneitä töitä ja ajoivat hiljalleen toimintaa alas. Kalle Kivimäen jälkeen toimitusjohtajaksi tuli Jussi Parviainen, joka fuusioi omat TV-tuotantoyhtiönsä Spede-yhtiöihin. Tämän jälkeen yhtiöiden toiminnasta ei ole kerrottu julkisesti. Tammikuussa 2007 Spede-Tuotanto Oy:n nimi muutettiin Lafalcom Oy:ksi, joka oli vuonna 2017 selvitystilassa.
MTV3:n vuonna 1995 uudelleen perustama Funny-Films Oy myytiin Oy Filmiteollisuus Fine Ab:lle vuonna 2002.
Elokuvat > Elokuvatuotanto Spede Pasanen / Hupi-Klubi Oy

X-Paroni (1964)
Elokuvat > Filmituotanto Spede Pasanen Oy

Millipilleri (1966)
Pähkähullu Suomi (1967)
Noin 7 veljestä (1968)
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969)
Leikkikalugangsteri (1969)
Pohjan tähteet (1969)
Jussi Pussi (1970)
Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika (1970)
Kahdeksas veljes (1971)
Saatanan radikaalit (1971)
Hirttämättömät (1971)
Uuno Turhapuro (1973)
Viu-hah hah-taja (1974)
Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)
Lentävät luupäät (1984)
Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)
Hei kliffaa hei (1985)
Uuno Epsanjassa (1985)
Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)
Fakta homma (1987)
Onks Viljoo näkynyt (1988)
Elokuvat > Spede-Production Oy

Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)
Elokuvat > Amusement Films Oy

Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)
Elokuvat > Spede-Yhtiöt Oy

Risto Vanarin piilokamera (1979)
Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)
Pikkupojat (1986)
Elokuvat > Spede-Team Oy

Tupla-Uuno (1988)
Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990)
Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari (1990)
Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)
Elokuvat > Spede-Studio Oy

Uuno Turhapuro Suomen Tasavallan Herra Presidentti (1992)
Elokuvat > Spede-Tuotanto Oy

Uuno Turhapuron poika (1993)
Uuno Turhapuron veli (1994)
Pekko ja poika (1994)
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)
Aiheesta muualla

Spede-Tuotanto Oy Elonetissä
Funny-Films Oy Elonetissä
Sottunga

| Sottunga |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Sottunga vuonna 2004
Sijainti:  60°07′50″N, 20°40′00″E
Maakunta:  Ahvenanmaan maakunta
Seutukunta:  Ålands skärgård
Kuntanumero:  766
Hallinnollinen keskus:  Sottunga
Perustettu:  1959
Pinta-ala ilman merialueita:  28,06 km² 306:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  342,44 km² 251:nneksi suurin 2022 
– maa:  28,04 km²
– sisävesi:  0,02 km²
– meri:  314,38 km²
Väkiluku:  101 309:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  3,60 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  10,9 %
– 15–64-v.:  52,5 %
– yli 64-v.:  36,6 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  5,2 %
– ruotsinkielisiä:  93,0 %
– muut:  1,7 %
Kunnallisvero:  18 % 11:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Christer von Essen
www.sottunga.ax
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sottunga on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Sen naapurikunnat ovat Brändö, Föglö, Kumlinge, Kökar, Parainen ja Vårdö. Kunnan vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja se on vahvistettu vuonna 1952. Sottunga on asukasluvultaan Suomen pienin kunta.
Ahvenanmaan maakuntahallitus ilmoitti, että Sottungan kunta olisi liitetty johonkin ympäröivään kuntaan viimeistään vuoden 2019 vaaleihin mennessä sen talousvaikeuksien vuoksi. Kunta on kuitenkin vuonna 2024 edelleen itsenäinen.
Maantiede

Sottunga sijaitsee Ahvenanmaan saariston itäosassa, jossa Kihdin selkä erottaa sen Turun saaristosta. Eteläpuolella on Kökarinselkä ja luoteessa kunnan alue ulottuu Vårdön ja Kumlingen väliselle Teilin merenselälle. Sottunga on asukasluvultaan Suomen pienin kunta: siellä oli 101 asukasta 31. joulukuuta 2024. Enimmillään Sottungassa on asunut noin 400 asukasta 1920-luvulla. Kunta on yksikielisesti ruotsinkielinen; asukkaista 93,0 prosenttia puhuu äidinkielenään ruotsia.
Sottungan pinta-ala on 342,44 km² (1. tammikuuta 2022), josta 28,04 km² maata, 0,02 km² sisävesiä ja loput 314,38 km² merta. Sottunga koostuu useista saarista, joista vain kolmella on asutusta. Normaalisti sanalla Sottunga tarkoitetaan suurinta näistä saarista. Toiseksi suurin saari on pääsaaresta luoteeseen sijaitseva Mosshaga. Sottungan saaret ovat matalia: korkein maastonkohta ulottuu vain 15 metrin korkeudelle merenpinnasta.
Maantiede > Kylät

Kunnassa on 6 kylää: Finnö, Husö, Hästö, Mosshaga, Sottunga ja Södö.
Historiaa

Yleisin selitys Sottunga-nimen alkuperästä on, että sana sottunga on ollut asuttua paikkaa tarkoittava yleisnimi. Ensimmäiset asukkaat saapuivat Sottungan saarille 1000- ja 1100-lukujen tienoilla. Kyseessä on todennäköisesti Ahvenanmantereelta tulleiden eränkävijöiden tilapäinen asutus, joka vakiintui aikaa myöten.
Sottunga mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1400-luvulla ja Föglön seurakuntaan kuuluvana kappelina vuonna 1544. Sottungan seurakunta itsenäistyi vuonna 1914, mutta nykyisin Sottunga, Föglö ja Kökar muodostavat Ahvenanmaan eteläisen saaristoseurakunnan.
Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf oleskeli Sottungassa vuonna 1800 muutaman päivän odottaessaan myrskyn tyyntymistä matkallaan Pietariin. Kuninkaan nimikirjaimet ja vuosiluku on hakattu Södön saaren rantakallioon.
Södön saarelta kaivettiin rautamalmia vuosina 1843–1847. Parhaimmillaan kaivos työllisti 35 miestä.
Sottungasta on 1900-luvun alkupuolella käytetty suomenkielistä nimeä Sottunka.