stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kilpijoki (joki Sastamalassa)

| Kilpijoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Sastamala (Kiikka)
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kokemäenjoen yläosan a. (35.12), Kilpijoen valuma-alue
Pinta-ala:  16,84 km²  
Pääuoman pituus:  noin 9 km 
Pääuoman osuudet:  Kilpijoki ←Pieskanoja
Yhtyy:  Kokemäenjoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Jokinittu, Sastamala
 :  61.276614°N, 22.794878°E
Laskupaikka:  Kilpijoki, Sastamala
 :  61.293946°N, 22.747577°E
Esteet:  useita patoja
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 82 m  
Laskukorkeus:  48,9 m  
Korkeusero:  33 m
Pituus:  5,6 km  
Kaltevuus:  5,91 m/km
Muuta
Kilpijoki on Pirkanmaan Sastamalassa Kilpijoella sijaitseva Kokemäenjoen sivujoki, joka muodostaa noin 9 kilometrin mittaisesta pääuomasta noin 6 kilometriä pitkän osuuden.
Joen kulku

Kilpijoki kerää vetensä yläpuolisilta metsä- ja suoalueilta, joilta laskee alas kaksi alaosastaan perattua puroa. Ne kohtaavat toisensa Jokiniitun peltoalueella, mistä tämä 5,6 kilometriä pitkä Kilpijoki varsinaisesti alkaa . Joki virtaa alas Anttilanvuoren ja Myllyniitynkallion väliseen laaksoon luoteen suuntaisesti. Laaksossa Myllyniitun kohdalla joki mutkittelee luontaisesti, mutta hieman alempana se suoristuu uoman jyrkentyessä lisää. Laakson pohja kohtaa Pisara- ja Paunuvuoren ja joki tekeekin jyrkän käännöksen kohti koillista. Näin joki on kiertänyt Anttilanvuoren juurella sen taakse Teukkulaan, jossa se tekee käännöksen takaisin kohti luodetta. Tästä lähtien joki virtaa peltoaukealla. Joki alittaa aluksi pari yksityistä siltaa. Kilpijoen kylän kohdalla joki alittaa valtatien 12 ja alkaa taas mutkitella. Samalla joki alittaa Kiikkaan johtavan tien (yhdystie 12948) niin kutsutun Kallon kivisillan ali . Valtatieltä näkee helposti, kuinka joki mutkittelee voimakkaasti tasaisella peltoaukealla virraten kohti taustalla erottuvaa Kokemäenjokea. Äetsän voimalaitoksen vuoroin nostama ja laskema Kokemäenjoen vedenpinta aiheuttaa joensuussa vesikasvillisuuteen vaikuttavan vuorovesi-ilmiön.
Luontoarvoja

Jokiniitun jälkeen joki alkaa virrata kohti Pisaravuorta. Tällä osuudella joki virtaa nivamaisesti kohdaten 100 metriä pitkän köngäsmäisen kosken. Joen tekemän ensimmäisen käännösken jäkeen tulee seuraava noin 150 metriä pitkä luonnontilainen koski, jossa vesi virtaa yleensä paikoitellen kivikon alla. Toisen kaarteen kohdalla vesi virtaa sortuneen sillan ali. Teukkulassa on jokiuomaa perattu ja se virtaa siellä kapeana uomana. Sen alapuolella on kivinen pato, joka voi olla nousueste kalojen nousulle. Padon alapuolella on 120 metriä pitkä koski, joka päättyy jyrkempää osaan ja loppuu laudasta ja kivestä rakennettuun patoon. Tämäkin pato voi olla matalan veden aikana kaloille nousuesteenä. Joki on Kallon sillan ympäristössä kasvamassa umpeen.
Kilpijoen alajuoksun ranta on otettu mukaan Natura 2000-hankkeeseen nimellä Kilpijoen ranta (FI0358003, 1 hehtaari). Alueella kasvaa Euroopassa harvinainen ja Suomessa erittäin uhanalainen lietetatar. Se kasvaa joenrannassa harvakseltaan noin 150 metrin matkalla syvässä vedessä rantasaraikon reunamalla. Äetsän vesivoimalaitoksen toiminta vaikuttaa joensuussa vedenpinnan korkeuden vaihteluna, mikä voi olla lietetatarin kannalta edullista.
Historiaa

Jokisivun halki kulkevalla kylätiellä aivan valtatien 12 vieressä sijaitsee Kilpijoen ylittävä vanha Kallon kivisilta. Paikalla on ollut silta jo ainakin 1600-luvun puolivälissä. Sillan lähellä ja joen törmällä on ollut 1500–1800-luvuilla Kilpijoen (eli silloisen Kallon) 2–4 talon kylätontti. Joen suuosassa oli jo vuonna 1774 julkaistussa kyläkartassa nykyäänkin tunnusomaiset leveäuomaiset piirteet.
Kilpijoki yhtyi Kokemäenjokeen Kilpikosken alla. Vuonna 1855 jukaistussa Kertomuksia Tyrvään pitäjästä kertoi Antero Warelius, että Kilpijoen yläjuoksulla joki alkoi Pieskansuosta ja virtasi pienen Keminkalaveden (nykyinen Lammijärvi) läpi. Koska Kilpikosken vesimyllyssä käytössä yksi myllykivi, ei Kilpijokeen tiettävästi rakennetty vesimyllyjä.
Latvavesien ojista on Pieskansuon ojahaara on vanhin, sillä se on jo mainittu vanhoissa teksteissä, se on merkitty ainoana haarana vuonna 1930 julkaistuun taloudelliseen karttaan , ja edelleen, Pieskansuo oli ojitettuna vuonna 1961 julkaistussa peruskartta kun taas Teerineva ei sitä silloin ollut.
Kilpijoen valuma-alue

Kilpijoen valuma-alue kuuluu Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueella (35.1) Kokemäenjoen yläosan alueeseen (35.12), joka sijaitsee Keikyän alueessa (35.123). Valuma-alueen pituus on 7,4 kilometriä, leveys keskimäärin 2,3 kilometriä ja pinta-ala 16,84 neliökilometriä. Kilpijoen uomaa on vain valuma-alueensa puolivälistä alaspäin ja valuma-alueen yläpuoliskosta löytyy vain kapeiden ojien latvahaaroja. Valuma-alueen pääuoman pituudeksi voidaan siksi ilmoittaa Kilpijoen kaksinkertainen pituus eli noin yhdeksän kilometriä. Mainitut kaksi latvahaaraa kohtaavat toisensa Jokiniitulla ja ne saavat vetensä Pieskansuon ja Teerinevan soilta lähtevistä ojista. Pieskansuolta tulevassa ojassa sijaitsee pieni Lammijärvi. Lammen ja Pieskansuon välistä puroa kutsutaan Pieskanojaksi. Ehkä lähinnä historiallisista syistä Pieskanojaa voidaan pitää pääuoman ylöjuoksun osuutena . Silloin Teerinevan haara olisi sivuoja. Muita sivuojia ovat alajuoksulla on toisen käännöksen kohtaan yhtyvä Palokalliolta alkava oja ja aivan joensuun kohdalle yhtyvä Tannivuorelta alkava oja.
Sima Qian

Sima Qian
Sima Qian (yksink.: 司马迁; perint.: 司馬遷; pinyin: Sīmǎ Qiān, n. 150 eaa.–86 eaa.) oli Han-dynastian aikainen hovihistorioitsija ja astrologi. Sima Qiania pidetään Kiinan historiankirjoituksen isänä. Hänen nimiinsä laitettu koko kiinalaisen maailman historiaa käsittelevä teos Shiji (史記, "Muistiinmerkintöjä historiasta") on ollut erittäin vaikutusvaltainen kiinalaisessa historiankirjoituksessa.
Elämäkerta

Sima Qianin isä Sima Tan (司馬談) palveli Han-dynastian keisari Wudin hovissa kirjastonhoitajana, ja Sima Qian luki jo lapsuudessaan laajalti. Hän sai myös muodollisen koulutuksen kungfutselaisten oppineiden johdolla. Sima Qian aloitti noin 20-vuotiaana laajan matkustelun muun muassa aikaisempien hallitsijoiden hautapaikoille ja muihin historiallisesti merkittäviin kohteisiin. Palattuaan pääkaupunkiin Sima Qian nimitettiin hovivirkaan, ja isänsä toivomuksesta hän aloitti laajan historiateoksen kirjoittamisen.lähde?
Myöhemmin Sima Qian joutui keisarin epäsuosioon puolustettuaan sotaretkellään epäonnistunutta kenraalia Li Lingiä. Sima Qian tuomittiin kuolemaan, mutta tuomio vaihdettiin kastrointiin ja vankeusrangaistukseen. Sima Qian vietti vankilassa kolme vuotta, mutta sieltä vapauduttuaan jatkoi teoksensa kirjoittamista.lähde?
Merkitys historioitsijana

Sima Qianin teos (史記) on ollut mallina myöhemmälle kiinalaiselle historiankirjoitukselle. Koko kiinalaisen maailman historiaa käsittelevä teos valmistui noin 100-luvulla eaa. Teos käsittää noin 2500 vuotta kiinalaista historiaa alkaen myyttisestä keltaisesta keisarista Sima Qianin omaan elinaikaan. Teos oli aiempia kiinalaisia historioita laajempi sekä käsitellyn aikakauden että aiheiden osalta. Shiji sisältää annaalien lisäksi artikkeleita muun muassa uskonnosta ja hovimusiikista sekä merkittävien henkilöiden elämäkertoja.
Aikaisemmat historiankirjat olivat olleet virallisia, miltei luettelomaisia dynastisia historioita. Sima Qian pyrki mahdollisuuksien mukaan varmistamaan tietojensa todenperäisyyden ja esitti teoksessa myös omia teorioitaan ja johtopäätöksiään tyytymättä pelkästään kirjaamaan keräämäänsä tietoa. Teosta pidetään myös kaunokirjallisesti merkittävänä, erityisesti elämäkerroissa on elävää, tarkkanäköistä kuvausta. Tyylillisesti Shiji on vaihtelevaa ja sujuvaa kieltä, kaukana aiempien historiankirjojen jäykästä ja muodollisesta tekstistä.lähde?
Iver Tildheim Andersen

| Iver Tildheim Andersen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 2000 (ikä 24)
Kansalaisuus:   Norja
Uran tiedot
Seura:  Rustad IL
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2022–
Paras sijoitus:  1.
Voitot:  2 + Stage: 0
Palkintokorokkeella:  5 + Stage: 0
 Tietolaatikko päivitetty 3. helmikuuta  2025 
Iver Tildheim Andersen (s. 29. syyskuuta 2000) on norjalainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on Rustad IL.
Nuorten MM-kilpailut

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lahdessa 2019 Andersen saavutti pronssia kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja oli yhdestoista 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Lisäksi hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa Norjan viestijoukkueessa. Seuraavissa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Oberwiesenthalissa 2020 Andersen voitti 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähdön ja hiihti myös viestissä, jossa Norja oli kymmenes.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Andersen kilpaili Vuokatissa 2021 ja Lygnassa 2022. Molemmissa kisoissa hän kilpaili vain yhdellä matkalla. Vuokatissa Andersen saavutti pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa ja Lygnassa hän oli kahdeksas 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa.
Maailmancup

Maailmancupissa Tildheim kilpaili ensimmäisen kerran 6. maaliskuuta 2022 Oslossa sijoittuen 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökisassa 24:nneksi. Toisen maailmancupkilpailunsa, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kisan Lillehammerissa 2. joulukuuta 2022, Tildheim voitti. Hän sijoittui Jällivaaran 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmanneksi joulukuussa 2023. Hän voitti Les Roussesin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun tammikuussa 2025. Hän sijoittui toiseksi Engadinin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja Cognen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa.
Norjan-mestaruuskilpailut

Norjan-mestaruuskilpailuissa Tildheim hiihti ensimmäisen kerran 20 parhaan joukkoon 29. maaliskuuta 2019, kun hän oli vapaan hiihtotavan kymmenen kilometrin kisassa 18:s. Kymmenen parhaan joukkoon ja samalla mitaleille Tildheim sijoittui ensimmäistä kertaa 29. maaliskuuta 2022 ollen kolmas 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa. Hän sai pronssia myös 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2023. Hän saavutti 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa hopeaa 2024.
Vatjärvi

| Vatjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°22′11″N, 25°09′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskuoja:  oja Iso-Kilpastiniin 
Järvinumero:  14.252.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,8 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,494 km  
Pinta-ala:  1,42 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVatjärvi 
Vatjärvi Vatijärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Arrakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,8 metriä mpy.
Manikealaisuus

Syyrialais-egyptiläinen gnostilaisuus
Setiläisyys
Tuomaskristityt
Valentinolaisuus
Basilidelaisuus
Persialainen gnostilaisuus
Mandealaisuus
Manikealaisuus
Kristillisen gnostilaisuuden isät
Simon Magus
Kerinthos
Markion
Valentinos
Muita ryhmiä
Ofiitit
Barbelo-gnostikot
Kainiitit
Karpokratiaanit
Paulikiaanit
Bogomiilit
Kataarit
Gnostilaisuuden lähteet
Nag Hammadin kirjasto
Codex Tchacos
Muuta
Gnosis
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Manikealaisuus eli manilaisuus oli yksi suurista muinaisen Persian alueella alkunsa saaneista uskonnoista, joka levisi lännessä aina Rooman valtakunnan länsiosiin ja idässä aina Kaakkois-Kiinaan saakka. Manikealaisuus oli dualistinen uskonnollinen liike, jonka perusti 200-luvulla Mani, "valon apostoli".
Manikealaisuus on hävinnyt lähes kokonaan järjestäytyneenä uskontona, tosin sen elvyttämistä on yritetty neomanikealaisuuden nimellä. Kuitenkin suurin osa uskonnon perustaneen profeetta Manin kirjoituksista on hävinnyt tai hävitetty. Jäljellä on vain katkelmia ja jonkin verran toisenkäden kirjoituksia. On esitetty, että manikealaisuuden perintö on osittain jatkunut kristinuskon ja buddhalaisuuden eräissä suuntauksissa. Mani itse kuvaili uskontoaan merenä, johon muut uskonnot kuten zarathustralaisuus, kristinusko ja buddhalaisuus yhtyvät.
Historia

Manikealaisuuden perusti 200-luvulla profeetta Mani, joka eli ja vaikutti Persiassa Sassanidien valtakaudella. Manin syntymän aikoihin hänen isänsä liittyi erään Al Hasihin perustamaan uskonnolliseen yhteisöön, jolla saattoi olla yhteyksiä mandealaisuuteen, toiseen gnostilaiseen uskontoon. 12-vuotiaasta lähtien Mani sai uskonnollisia näkyjä, joissa jumalaiseksi kaksoseksi kutsuttu henki ilmestyi hänelle. Jumalainen kaksonen paljasti Manille uskonnollisia totuuksia, joista oli muotoutuva manikealaisuuden opinkappaleita, ja kehotti häntä julistamaan uskontoa.
Manikealaisuus on synkretistinen uskonto, johon Mani yhdisti vaikutteita juutalaisuudesta, kristinuskosta, zarathustralaisuudesta, buddhalaisuudesta ja mahdollisesti muistakin filosofisista suuntauksista. Mani julisti olevansa viimeinen profeettojen sarjassa, johon kuuluivat muun muassa Zarathustra, Buddha, Hermes, Platon ja Jeesus. Mani tunsi erityisen suurta kunnioitusta Jeesusta kohtaan. Hän kutsui itseään "Jeesuksen apostoliksi", mutta manikealaisuuden ei katsota kuuluvan kristinuskon piiriin. Itse asiassa kristinusko, sellaisena kuin se nykyään tunnetaan, haki vielä muotoaan Manin elinaikana. Eräs tunnetuimmista manikealaisista on sata vuotta myöhemmin elänyt kirkkoisä Augustinus, joka oli manikealainen ennen kuin hän kääntyi kristinuskoon ja tuli yhdeksi sen johtavista teologeista.
Kun Mani alkoi levittää oppiaan, zarathustralaisuus oli Persian valtionuskonto. Hän kuitenkin pääsi kuningas Šahpur I:n suosioon ja sai kuninkaallisen luvan levittää uskontoaan Persiassa. On arveltu, että kuningas oli suosiollinen, koska hän arveli muita uskontoja suvaitsevan manikealaisuuden olevan sopivampi uskonto laajalle valtakunnalleen kuin omaan perinteeseensä nojaava zarathustralaisuus. Zarathustralaiset saivat kuitenkin yliotteen, kun Bahram I nousi valtaistuimelle. Pian sen jälkeen Mani vangittiin ja hänen seuraajiaan alettiin vainota. Mani kuoli vankeudessa vuonna 276 tai 277.
Manikealaisuus oli hyvin hierarkkinen ja voimakkaasti lähetystyötä tekevä uskonto. Kristinuskon saavutettua valtionuskonnon aseman Roomassa ja zarathustralaisuuden nauttiessa samaa arvovaltaa Persiassa, manikealaisuus joutui vainon uhriksi lännessä. Mani itse kuoli Persiassa vankeudessa. Manikealaisuus kuitenkin selviytyi vielä satojen vuosien ajan idässä nykyisen Kiinan alueella, jossa se hiljalleen sulautui buddhalaisiin ja taolaisiin suuntauksiin. Suurin osa Manin kirjoituksista on nykypäivään mennessä hävinnyt.
Manikealaisuuden opit > Manikealainen maailmanselitys

Manikealainen maailmanselitys sisältää opit kahdesta alkuperästä ja kolmesta vaiheesta.
Manikealaisuuden todellisuuskäsityksessä keskeistä on voimakas kaksijakoisuus eli dualismi. Kaksi alkuperää tarkoittaa valoa ja pimeyttä, jotka ovat toisistaan riippumattomia elementtejä. Yleisen tulkinnan mukaan valo tarkoittaa henkeä ja pimeys tarkoittaa ainetta. Kyse ei siis ole suoranaisesti hyvän ja pahan vastakkainasettelusta toisin kuin joskus luullaan.
Ensimmäisessä vaiheessa valo ja pimeä olivat kokonaan erillään toisistaan ja toisiaan tiedostamattomia. Toisessa vaiheessa pimeä havaitsi valon ja alkoi himota sen ominaisuuksia. Pimeä hyökkäsi valon valtakuntaan ja syntyi suuri taistelu, jossa osa valosta joutui pimeän nielemäksi. Näin valo antoi aineelle elämän henkäyksen. Manikealaisuuden mukaan kaikissa elävissä olennoissa on valoa pimeän vankina. Manikealaisten tehtävä on vapauttaa valoa toimimalla valon eikä pimeän periaatteiden mukaan. Kolmannessa vaiheessa lähes kaikki valo on vapautettu, jolloin valo ja pimeä ovat jälleen erillään toisistaan.
Kertomus kolmesta vaiheesta eli kolmesta ajasta on voimakkaasti mytologisoitu manikealaisissa teksteissä, joissa sekä valo että pimeys personoidaan lukuisiksi jumaluuksiksi ja muiksi yliluonnollisiksi olennoiksi. Mytologisesta luonteestaan johtuen manikealaisuutta on pidetty myös monijumalaisena uskontona.
Manikealaisuuden opit > Uskonnollinen järjestys

Manikealaisuuden seuraajat jaettiin kahteen luokkaan, valittuihin ja kuulijoihin, joilla oli eri velvollisuudet. Valitut toimittivat uskonnollisia rituaaleja, tekivät lähetystyötä ja opettivat uskontoa kuulijoille. Kuulijat vuorostaan tukivat valittuja aineellisesti.
Valittujen täytyi noudattaa kolmea sinettiä ja viittä käskyä. Suun sinetti tarkoitti lihansyönnin ja viininjuonnin välttämistä, kätten sinetti tarkoitti väkivallattomuutta ja rinnan sinetti tarkoitti sukupuolista siveyttä eli käytännössä selibaattia. Viisi käskyä sisältävät käytännössä samat asiat kuin kolme sinettiä, jotka ovat:
Totuus
Väkivallattomuus
Siveys
Kieltäytyminen lihan syönnistä ja viinin juonnista
Siunattu köyhyys
Lisäksi valittujen piti paastota seitsemän päivää joka kuukausi.
Kuulijoita sitoi kymmenen käskyä, joissa kiellettiin epäjumalien palvonta, valehtelu, ahneus, tappaminen, aviorikos, opetuksen turmeleminen, varastaminen, taikuus, uskonnon kieltäminen ja laiskuus. Manikealaisuuden moraalisäädökset olivat siis hyvin lähellä yleisiä moraalisia periaatteita, jotka ilmenevät myös kymmenessä käskyssä. Toisaalta näkemystä yleisistä moraalisista periaatteista on arvosteltu siitä, että se ottaa annettuna kristinuskon moraaliperiaatteet muttei tunnusta niiden alkuperää.
Manikealaisuus ja kristinusko

Pohjoisafrikkalainen kirkkoisä Augustinus oli ennen kristinuskoon kääntymistään manikealainen. Vaikka Augustinus kääntymyksensä jälkeen oli manikealaisuuden tiukka vastustaja, on manikealaisten vaikutteiden väitetty vaikuttaneen hänen kauttaan myös kristinuskon kehitykseen. Toisaalta on myös esitetty ettei Augustinuksen aiempi manikealaisuus olisi vaikuttanut kristinuskon kehitykseen.
Manikealaisia pappeja kirjoittamassa pöydän ääressä. Keskellä kirjoitusta sogdin kielellä. Kaochang, Tarimin allas.
Valkea Hirsijärvi

| Valkea Hirsijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°20′28″N, 25°06′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.252.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,2 m  
Pituus:  170 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,448 km  
Pinta-ala:  1,477 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkea Hirsijärvi 
Valkea Hirsijärvi Hirsjärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Takaperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,2 metriä mpy.
Koronaviruspandemia Intiassa

| Koronaviruspandemia Intiassa |
| --- | --- |
 Vahvistetut tapaukset sataatuhatta asukasta kohden

Yleistä
Virus:  SARS-CoV-2
Tauti:  COVID-19
Lähtöpaikka:  Wuhan, Hubei, Kiina
Ensimmäinen tapaus
Aika:  30.1.2020
Paikka:  Thrissur, Kerala
Tapaukset
Vahvistetut:  19 164 969
Parantuneet:  21 892 676
Kuolleet:  238 270
Rokotetut:  167 346 544
 Tiedot päivitetty viimeksi 8.5.2021. 
Koronaviruksen leviäminen Intiassa
Koronaviruspandemia Intiassa on Sars-Cov-2-viruksen levittäytymistä Intiassa. 
Maan ensimmäinen koronavirustapaus vahvistettiin 30. tammikuuta 2020 Keralassa Wuhanista palanneella opiskelijalla. 22.-24. maaliskuuta 2020 Intia julisti voimakkaat rajoitukset. Nämä hidastivat jonkin verran taudin etenemistä. Silti tautitapausten määrä kasvoi.  Maalis-huhtikuussa 2021 Intiassa nousi valtava koronavirusaalto.
Kesäkuussa tautia oli todettu eniten Maharashtran, Delhin, Tamil Nadun, Gujaratin ja Uttar Pradeshin alueilla.  12. lokakuuta 2020 Intiassa oli todettu yli 7 miljoonaa tapausta, ja noin 110 000 oli kuollut tautiin.
Ensimmäinen aalto

Ensimmäinen tapaus vahvistettiin 30. tammikuuta 2020 Keralan osavaltion Thrissurissa opiskelijalta, joka oli palannut Wuhanista. Tämän jälkeen todettiin kymmeniä tapauksia seuraavan kuukauden kuluessa. Osa tapauksista tuli Italiasta. 12. maaliskuuta koronavirukseen kuoli ensimmäinen intialainen. Kuolonuhri oli 76-vuotias mies Karnatakan Kalaburigissa. Tuona päivänä oli Intiassa vahvistettu 74 koronavirustapausta. Maaliskuussa asetettu sulku kuitenkin vuoti, ja tauti levisi edelleen.
5. huhtikuuta ylittyi sadan kuoleman raja. 14. huhtikuuta oli yli 10 000 tapausta. 29. huhtikuuta oli yli 1 000 kuollut koronaan Intiassa. 19. toukokuuta oli vahvistetusti 100 000 sairastunutta.lähde? Kesäkuun 20. päivään mennessä tartuntoja oli 395 000 ja kuolleita lähes 13 000, ja tauti levisi yhä nopeasti. Delhi oli pahin alue, 73 000 tapausta, 2 500 kuolemaa.
17. heinäkuuta Intiassa ylittyi miljoonan tartunnan raja, ja maa nousi tilastoissa kolmanneksi Yhdysvaltain ja Brasilian jälkeen. Todellisia tartuntoja arvioitiin olevan huomattavasti enemmän, koska 1,3 miljardin asukkaan maa ei pysty kattavaan testaukseen. Kuolinluvut ovat kuitenkin pysyneet alhaisina sekä väestömäärään että vahvistettuihin tartuntoihin suhteutettuna, minkä arvellaan johtuvan väestön nuoresta ikärakenteesta. Epidemia on kuitenkin maassa yhä kiihtymässä.
28. heinäkuuta tehtyjen vasta-ainetutkimusten mukaan koronavirus olisi ollut Chemburin, Matungan ja  Dahisarin slummeissa 57 %:lla.
31. elokuuta mennessä tauti oli tarttunut noin 3,6 miljoonaan. Noin 60 000 oli kuollut. Tauti levisi yhä nopeasti ja tuli enemmän näkyviin testeissä. Tähän asti suuriin kaupunkeihin kuten Delhiin ja Mumbaihin keskittynyt tauti näytti leviävän myös maaseudulle. 31. elokuuta kuoli 84-vuotiaana koronaviruksen aiheuttamaan monielinvaurioon Intian entinen presidentti Pranab Mukherjee.
Syyskuun puolivälissä Intian koronavirusaalto näytti kääntyvän laskuun, mutta tautia oli paljon liikkeellä.
Marraskuun lopussa epidemia paheni Delhissä. Sairaalavuoteet uhkasivat loppua.
Vuoden 2020 aalto rauhoittui huomattavasti vuoden loppuun mennessä.