stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikkelijodidi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kidevedetön nikkelijodidi on väriltään mustaa kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Nikkelijodidi on hygroskooppista eli se imee kiderakenteeseensa vettä. Aineesta tunnetaan kidevedelliset tetra- ja heksahydraatit (NiI2·4H2O ja NiI2·6H2O). Heksahydraatti on väriltään sinivihreää. Nikkelijodidi liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös hieman etanoliin.
Nikkelijodidia valmistetaan nikkelikarbonaatin ja vetyjodidin välisellä reaktiolla.
Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa kytkentäreaktioissa ja usein yhdessä samarium(II)jodidin kanssa.
Afanasi Nikitin

Afanasi Nikitin (ven. Афана́сий Ники́тин, kuoli 1472) oli venäläinen kauppias, joka dokumentoi matkansa Intiaan yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista. Hän kuvailee matkaansa teoksessa Matka kolmen meren taakse (Hoždenije za tri morja), joka tarjoaa historioitsijoille arvokasta tietoa aikakauden Intiasta.
Matka

1466 Nikitin lähti Tveristä ja purjehti Volgaa pitkin Bakuun Kaspianmeren rannalla. Tämän jälkeen hän purjehti Persiaan ja vietti siellä vuoden. 1469 Nikitin ylitti Arabianmeren ja saapui Intiaan. Nikitin vietti Intiassa kolme vuotta matkustellen ja tehden muistiinpanoja alueen kulttuurista ja luonnosta. Paluumatkallaan Nikitin vieraili Somaliassa, Masqatissa nykyisen Omanin alueella ja Turkissa, jonka jälkeen hän ylitti Mustanmeren ja saapui Feodosijan kaupunkiin nykyisen Ukrainan alueella. 1472 hän kuoli lähellä Smolenskia paluumatkallaan takaisin Tveriin.
Nikitinin vuosina 1466–1472 tekemät muistiinpanot sisältävät varhaisimpia tunnettuja kuvauksia aikakauden Intiasta ja sen kulttuurista eurooppalaisessa kirjallisuudessa. Noin 25 vuotta Nikitinin matkan jälkeen Vasco da Gama löysi merireitin Intiaan.
Afanasi Nikitin nykypäivänä

Sergei Orlovin veistämä Afanasi Nikitiniä esittävä pronssipatsas pystytettiin vuonna 1955 Tverin kaupunkiin Volga-joen varrelle. Patsaan pystyttämiseen liittyy tarina, jonka mukaan Nikita Hruštšov oli vieraillessaan Intiassa kertonut pääministeri Jawaharlal Nehrulle, että Venäjälle oli pystytetty Nikitiniä esittävä patsas. Hruštšov oli tarinan mukaan soittanut tämän jälkeen Moskovaan ja käskenyt pystyttämään patsaan ennen Nehrun vastavierailua Neuvostoliittoon. Patsas esiintyi venäläisessä postimerkissä vuonna 2005. Nikitinistä painettiin myös kolikko vuonna 1997 hänen matkansa 525-vuotisjuhlan kunniaksi.
Vuonna 1958 Mosfilm tuotti Nikitinin Intian matkasta kertovan elokuvan Hoždenije za tri morja, jonka pääosaa esitti Oleg Striženov.
Vuonna 2000 pystytettiin 129 kilometriä Mumbaista etelään sijaitsevaan Revdandan kylään musta obeliski siihen paikkaan, jossa Nikitin oletetaan astuneen ensimmäistä kertaa Intian maaperälle.
Vuonna 2006 Venäjältä lähti 14 tutkimusmatkailijaa jäljittämään Nikitinin matkaa halki Venäjän, Lähi-idän ja Keski-Aasian kohti Intiaa. Tutkimusretki kesti joulukuun 12. päivästä vuoden 2007 puolelle tammikuun 16. päivään. Intialainen sanomalehti The Hindu julkaisi useita raportteja tutkimusmatkan etenemisestä.
Rock-yhtye Akvarium on tehnyt kappaleen "Afanasi Nikitin Boogie" Power metal -yhtye Epidemia on tehnyt Nikitinin kirjoituksista kappaleen "Hoždenije za tri morja". Tveriläinen olut Afanasi on nimetty Afanasi Nikitinin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afanasi Nikitin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Nikkelifosfaatti

| Nikkelifosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10381-36-9
PubChem CID:  165868
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ni3(PO4)2
Moolimassa:  366,01
Ulkomuoto:  Vaaleanvihreä kiteinen aine
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelifosfaatti (Ni3(PO4)2) on nikkeli- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa pigmenttinä ja pinnoitettaessa metalleja nikkelissä elektrolyyttisesti.
Ominaisuudet

Nikkelifosfaatti esiintyy tyypillisesti kidevedellisinä hepta- tai oktahydraatteina (Ni3(PO4)2)·7H2O ja Ni3(PO4)2)·8H2O). Nämä ovat väriltään vaaleanvihreitä kiteisiä aineita. Nikkelifosfaatti ei liukene veteen, mutta liukenee happoliuoksiin ja komplekseja muodostaen ammoniakkiin. Kuumennettaessa yhdisteen väri muuttuu kellertäväksi ja tällöin mahdollisesti muodostuu kidevedetöntä nikkelifosfaattia. Voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa.
Valmistus ja käyttö

Nikkelifosfaattia valmistetaan liuottamalla nikkelikarbonaattia kuumaan fosforihappoliuokseen.
Yhdistettä voidaan käyttää värjäämään lasia ja pigmenttinä taideväreissä nikkelikeltaisen nimellä. Tämän lisäksi yhdistettä käytetään pinnoitettaessa metalleja elektrolyyttisesti nikkelillä ja apuaineena kasvatettaessa sinkkifosfaattikiteitä, joita käytetään metallien pinnoitteissa. Nikkelifosfaatin ammiinikomplekseja voidaan käyttää valokuvauskemikaaleina.
Nikkelihydroksidi

| Nikkelihydroksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12054-48-7
PubChem CID:  61534
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ni(OH)2
Moolimassa:  92,706
Ulkomuoto:  Vihreää amorfista jauhetta
Sulamispiste:  Hajoaa ennen sulamispistettään
Tiheys:  4,15 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelihydroksidi (Ni(OH)2) on nikkeli- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää nikkeliakkujen, esimerkiksi nikkeli-kadmiumakkujen ja nikkelimetallihydridiakkujen, valmistamiseen, keramiikan värjäämiseen, elektrolyyttisissä nikkelipinnoituksissa ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Nikkelihydroksidi on huoneenlämpötilassa vihreää amorfista jauhetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen ja rakenne muistuttaa kadmiumjodidin kiderakennetta. Se on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin Ni2+-ioneina ja ammoniakkiliuoksiin ammiinikomplekseina. Kuumennettaessa nikkelihydroksidia 230–250 °C:n lämpötilaan se hajoaa nikkelioksidiksi ja vedeksi. Nikkelioksidi voidaan hapettaa nikkeli(III)oksidihydroksidiksi (NiO(OH)).
Valmistus ja käyttö

Nikkelihydroksidia voidaan valmistaa saostamalla liukoisen nikkelisuolan esimerkiksi nikkelisulfaatin vesiliuoksesta emäksen esimerkiksi kaliumhydroksidin avulla. Muodostuva saostuma suodatetaan ja kuivataan. Toinen tapa on saostaa sitä sähkökemiallisesti nikkelinitraattiliuoksesta nikkelielektrodien avulla.
Tärkein nikkelihydroksidin käyttökohde on akkujen valmistus. Siitä valmistetaan akkujen katodeita tai siitä voidaan valmistaa nikkelioksidihydroksidia, joka on niin ikään akkujen valmistukseen käytetty materiaali. Yhdistettä voidaan käyttää myös pinnoitettaessa metalleja nikkelillä, keramiikan värjäykseen ja muiden nikkeliyhdisteiden esimerkiksi nikkelikloridin valmistukseen.
Nikaia (Bithynia)

| Nikaia> Νίκαια |
| --- | --- |
 Nikaian kaupunginmuureja.
Sijainti
 Nikaia
Koordinaatit:  40°25′44″N, 29°43′10″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  İznik, Bursa
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 316 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  hellenistiset valtakunnat Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Bithynia
Aiheesta muualla
  Nikaia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nikaia (m.kreik. Νίκαια, lat. Nicaea), usein Nikea, oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen kaupunki Bithyniassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi İznikin kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Nikaia perustettiin hellenistisen kauden alkupuolella noin vuonna 316 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella. Nikaia tunnetaan erityisesti siellä pidetyistä ekumeenisista kirkolliskokouksista, jotka olivat Nikaian ensimmäinen kirkolliskokous vuonna 325 ja Nikaian toinen kirkolliskokous vuonna 787. Vuosina 1204–1261 Nikaia oli Nikaian keisarikunnan pääkaupunki. Turkkilaiset valloittivat kaupungin vuonna 1331 ja se yhdistettiin Osmanien valtakuntaan.
Maantiede

Nikaia sijaitsi Bithyniassa Vähän-Aasian luoteisosassa Askania-järven (nyk. İznik Gölü) itärannalla. Järven pituus itä-länsisuunnassa oli noin 32 kilometriä. Kaupunki oli rakennettu järvenrannan laajalle ja hedelmälliselle tasangolle, jossa sitä rajasivat kukkulat pohjoisesta ja etelästä. Kaupungin paikka oli sijainniltaan hyvin edullinen, mutta toisaalta jossakin määrin epäterveellinen kesäaikaan. Kaupungin kautta kulki merkittävä tie.
Roomalaisella kaudella Nikaia kuului Bithynia et Pontuksen provinssiin ja bysanttilaisella kaudella Opsikionin themaan. Propontiin rannalla Nikaiasta pohjoiseen sijaitsi Nikomedeia. Nikaiasta länteen järven toisella puolella ja samoin Propontiin rannalla sijaitsi Kios eli Prusa. Etäisyys sinne oli 25 roomalaista mailia eli noin 37 kilometriä. Etäisyys Nikaiasta Byzantioniin eli myöhempään Konstantinopoliin oli 44 mailia eli noin 65 kilometriä.
Historia > Varhaishistoria

Myöhemmän Nikaian paikka on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Antiikin aikana katsottiin, että paikan olivat alun perin asuttaneet bottiaialaiset, ja sen nimi oli ollut Ankore (Ἀγκόρη, Ankorē) tai Helikore (Ἑλικόρη, Helikorē). Myöhemmin myysialaiset tuhosivat sen. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajana pidettiin Dionysosta.
Historia > Hellenistinen kausi

Antigonos rakennutti kaupungin uudelleen hellenistisen kauden alussa joitakin vuosia Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen, todennäköisesti voitettuaan Eumenes Kardialaisen vuonna 316 eaa. Hän antoi kaupungille itsensä mukaan nimen Antigoneia (Ἀντιγονεία). Vain hieman myöhemmin Lysimakhos, joka sai suuren osan Vähästä-Aasiasta valtaansa vuoden 301 eaa. Issoksen taistelun myötä, vaihtoi kaupungin nimeksi Nikaia vaimonsa Nikaian, Antipatroksen tyttären kunniaksi. Toisen antiikin ajalla tunnetun version mukaan kaupungin olisivatkin perustaneet Aleksanterin armeijassa palvelleet miehet, jotka olivat kotoisin Nikaiasta Thermopylain läheltä.
Pian Lysimakhoksen ajan jälkeen vuonna 282/281 eaa. Nikaia tuli Bithynian kuninkaiden valtaan, ja siitä tuli maakunnan merkittävin kaupunki. Bithynian kuninkaat, joiden aika alkoi Zipoites I:stä, asuivat usein Nikaiassa. 
Nikaia oli tähtitieteilijä Hipparkhoksen synnyinpaikka. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Nikaieus (Νικαιεύς) ja Nikaeus (Νικαεύς).
Nikaia ja muu Bithynia tulivat Rooman valtaan Mithridateen sotien myötä vuonna 72 eaa.
Historia > Roomalainen kausi

Nikaia säilyi merkittävänä paikkana Rooman keisarikaudella, sillä sen sijainti oli hyvin otollinen. Nikaia löi omaa rahaa, ja monet niistä ilmaisevat keisareiden kiinnostusta kaupunkia kohtaan sekä sen uskollisuutta hallitsijoille: monet rahoista kunnioittavat Nikaiassa jumalten ja keisareiden kunniaksi järjestettyjä juhlia, kuten Olympia, Isthmia, Dionysia, Pythia, Kommodeia (lat. Commodia), Sebereia (Severia) ja Filadelfeia (Philadelphia).
Vielä Strabonin aikana kaupungilla oli Bithynian metropoliin asema, mutta myöhemmin tämä asema oli Nikomedeialla. Kaupungit kilpailivat pitkään ensisijaisesta asemasta, ja Dion Khrysostomoksen 38. puhe on kirjoitettu riidan sovittelemiseksi. Kirjeestä käy ilmi, että vain Nikomedeialla oli oikeus metropoliin titteliin, mutta kummatkin saivat olla nimitykseltään maan ensimmäisiä kaupunkeja. Plinius nuorempi mainitsee usein Nikaian ja sen julkiset rakennukset, joita kunnostutti toimiessaan Bithynian maaherrana. Roomalaisella kaudella kaupungista oli kotoisin historioitsija Dion Kassios.
Keisari Hadrianus vieraili Nikaiassa vuonna 123 jaa. ja aloitti kaupungin linnoitteiden parantamisen. Ne saattoi loppuun Claudius Gothicus sen jälkeen kun gootit olivat jo tuhonneet kaupunkia vuonna 258. Myöhemmin kaupunkia rakennutti Konstantinus Suuri. Nikaia ei menettänyt merkitystään Konstantinopolin noustua Itä-Rooman pääkaupungiksi, mikä näkyy muun muassa siinä, että sen tuonaikaiset muurit sulkivat sisäänsä paljon suuremman alueen kuin varhaisemmat muurit.
Konstantinuksen aikana vuonna 325 kaupungissa järjestettiin ensimmäinen ekumeeninen kirkolliskokous, Nikaian kirkolliskokous. Se oli suunnattu areiolaisuutta vastaan ja muotoili Nikaian (Nikean) uskontunnustuksen. Kirkolliskokous kokoontui myöhemmin Orhanin moskeijana toimineessa kirkossa, joka on nykyisin raunioina. Samalla vuosisadalla Nikaia kärsi maanjäristyksestä, ja keisari Valens kunnostutti sen vuonna 368.
Historia > Myöhempi historia

Keisari Justinianus osoitti suurta kiinnostusta Nikaian asioihin. Arabit piirittivät kaupunkia vuonna 727. Vuonna 787 Nikaiassa järjestettiin ikonoklasmin tuominnut Nikaian toinen kirkolliskokous, joka kokoontui Hagia Sofian kirkossa.
Vuonna 978 Nikaiaa piiritti kapinoinut kenraali Bardas Skleros. Vuonna 1065 kaupunki kärsi tuhoja maanjäristyksessä. Turkkilaiset onnistuivat valtaamaan Nikaian vuonna 1078. Kristityt saivat Nikaian takaisin valtaansa ensimmäisessä ristiretkessä vuonna 1097, mutta sen jälkeen tehdyssä rauhassa kaupunki luovutettiin takaisin turkkilaisille.
Kun Konstantinopoli oli neljännen ristiretken jälkeen vuodesta 1204 latinalaisen valtakunnan pääkaupunkina, Theodoros Laskaris teki Nikaiasta läntisen Vähän-Aasian kattaneen, Bysantin valtakunnan perillisenä toimineen Nikaian keisarikunnan pääkaupungin. Se toimi tässä tehtävässä vuoteen 1261 saakka. Lopulta kaupungin valloitti Orhan, joka liitti sen Osmanien valtakuntaan. Monet kaupungin rakennukset tuhottiin ja niiden kiviä käytettiin moskeijoiden ja muiden turkkilaisten rakennusten rakentamiseen.
Kaupunki on kehittynyt nykyiseksi İznikin kaupungiksi, jonka nimi on muuntunut alkuperäisestä kreikkalaisesta nimestä. Kaupunki taantui ajan kuluessa huomattavasti. Richard Pococke sanoo 1700-luvulla siellä olleen 300 taloa, kun 1800-luvulla taloja oli vain 100. Nykyisin kaupungissa on noin 25 000 asukasta (vuonna 2019). Vuodesta 2014 İznik/Nikaia on ehdolla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikaia Wikimedia Commonsissa
Antiikin Askania-järven hedelmällistä tasankoa nykyisin.
Heraklesta esittävä keskeneräinen reliefi, 200-luku jaa.
Nikaian ensimmäinen kirkolliskokous. Ikoni Protáton kirkossa Athoksella.
Roomalaisaikaisia raunioita İznikin arkeologisen museon takana.
Kaupunginmuuria.
Roomalaisen teatterin rauniot.
Hagia Sofian kirkkoa sisältä.
Niittylahden pysäkki

Niittylahden pysäkki (lyh. Nth) on rautatieliikennepaikka Joensuun Niittylahdessa Suomen rataverkon rataosuudella Kouvola–Joensuu. Liikennepaikka avattiin vuonna 1902 ja se on yhä käytössä junankohtauspaikkana. Vuosina 1902–1987 Niittylahteen oli myös henkilöliikennettä. Liikennepaikkan rakennuksiin kuuluu pysäkkirakennus ja pieni tavaramakasiini . Niittylahti ei ollut varsinaisesti pysäkki, vaan laiturivaihde, mutta pysäkki-nimitys oli yleisesti käytössä niin alueen ihmisillä kuin myös virallisissa yhteyksissä kuten aikatauluissa .
Historia > Pysäkkikäytössä 1903–1958

Niittylahti avattiin liikenteelle Joensuun rautatieaseman alaisena laiturivaihteena 1. marraskuuta 1902. Paikalle rakennettiin samana vuonna Bruno Granholmin suunnittelema kansallisromanttista tyylisuuntaa edustava laiturirakennus. Niittylahti ei ollut vuonna 1894 Joensuuhun asti avatun Karjalan radan alkuperäisiä liikennepaikkoja, vaan se avattiin noin kymmenen vuotta radan avaamisen jälkeen Niittylahden opiston tarpeisiin. Niittylahti korvasi lähempänä olevan Mulon pysäkin, joka tosin avattiin myöhemmin uudestaan. Karjalan rata oli vaikuttanut suotuisasti jo aiemmin tehtyyn päätökseen opiston sijaintipaikasta.
Vuonna 1903 valmistuneessa pysäkkirakennuksessa oli kodikkaana pidetty matkustajille avoin odotustila, jossa oli vuolukiviuuni. Odotustilan yhteydessä oli myös ajalle harvinainen yleisöpuhelin.
Pysäkkirakennukseen avattiin lisäksi posti, jonne tuotiin postia junalla kaksi kertaa päivässä. Aluksi posti piti hakea pysäkiltä, mutta ilmeisesti 1920-luvulla sitä alettiin kuljettaa myös postilaatikkoihin. Pysäkillä järjestettiin myös niin sanottua huutopostia, jossa huudettiin kyläläisten nimiä. Tilanteen teki mieleenpainuvaksi se, kun asemamiehellä oli kyläläisille omalaatuisia kutsumanimiä kuten ”seura-Elina” ja ”Paavo-parka”. Pysäkkirakennuksessa oli lisäksi postipankki, jossa pystyi nostamaan ja tallettamaan rahaa. Posti siirtyi myöhemmin radan toiselle puolelle Lautasen kauppataloon.
Pysäkillä olleeseen postiin tehtiin marraskuun alussa 1959 ryöstö, jossa varastettiin yli 200 000 markkaa rahaa. Varkaat olivat räjäyttäneet kassakaapin dynamiitilla ja poistuneet paikalta autolla. Tekijöitä ei saatu koskaan kiinni.
Kohtalaisen vilkkaan matkustajaliikenteen lisäksi pysäkiltä kuljetettiin miehityksen aikana myös tavaraa. Esimerkiksi seitsemän aikoihin aamulla lähteneeseen henkilöjunaan nostettiin peräti kymmenen tonkkaa maitoa. Maidon lisäksi kuljetettiin myös muun muassa halkoja, rakennustarvikkeita ja elintarvikkeita. Pysäkkirakennuksen vieressä oli pieni makasiini, johon junista tulleet tavarat laitettiin odottamaan jatkokuljetusta.
Historia > Miehityksen päättymisen jälkeen

Linja-autoliikenteen lisääntyminen vähensi autoistumisen ohella Niittylahden liikennettä. Miehitys asemalta päättyi 1958, mutta se palautettiin vielä vuosiksi 1967–1973. Henkilöliikenne lopetettiin 1. kesäkuuta 1987 niin sanotun lättähattuliikenteen loppumisen yhteydessä.
Miehityksen päättymisen jälkeen liikennepaikka on ollut käytössä kauko-ohjattuna junankohtauspaikkana, ja paikalla on yksi sivuraide. Aiemmin paikalla ollut lastauslaiturin vierelle kulkenut pistoraide on purettu.  Alkuperäinen pysäkkirakennus on yhä olemassa Liikenneviraston omistamana laitetilana. Myös makasiinirakennus on yhä jäljellä.
Niittylahti sijaitsee nykyään Joensuun kaupungin alueella. Aiemmin liikennepaikka on kuulunut Pyhäselän ja Kiihtelysvaaran kuntiin.
Asemamiehet

Niittylahden pysäkillä ehti olla historiansa aikana neljä asemamiestä, jotka hoitivat myös postia:
Eero Leinonen (1902–1935)
Antti Hatakka (1935–1953)
Pekka Suhonen (1953–1954)
Lauri Norismaa (1954–1958?)
Pysäkkiin kuului pieni virka-asunto, jossa oli kamari ja keittiö. Pysäkin lähistöllä oli myös suuri VR:n omistama maa-alue, jota asemamies sai halutessaan viljellä. Sen lisäksi oli VR:n puolesta navetta ja eläimiä. Niittylahti oli miehitettynä vain osan aikaa vuorokaudesta, joten asemamiehelle jäi myös aikaa maatalouteen. Sota-aikana pysäkki oli miehitetty ympäri vuorokauden, ja asemamiehen apuna oli kolme ylimääräistä asemamiestä.
Niittylahden pysäkkirakennus, makasiinirakennus ja sivuraide kesällä 2017.
Luettelo pikkuplaneetoista: 215001–216000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
215001:stä ja päättyen 216000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nikean piiritys

Nikean piiritys oli ensimmäisen ristiretken aikainen taistelu, joka käytiin 6. toukokuuta – 19. kesäkuuta 1097.
Taistelun vaiheet > Ristiretkeläisten saapuminen

Ristiretkeläiset jättivät Konstantinopolin elokuussa 1097. Godefroy de Bouillon oli ensimmäinen Nikeaan saapunut ja häntä seurasivat pian Taranton Bohemund, Bohemundin siskonpoika Tankred, Raimund IV ja Robert II. Heidän joukkoihinsa liittyivät myös Pietari Erakko yhdessä joidenkin muiden kansan ristiretkeltä selvinneiden kanssa sekä pienet Bysantin joukot Manuel Boutoumitesin komennossa. He saapuivat Nikean edustalle 6. toukokuuta alkaen piirittää kaupunkia välittömästi ja jakoivat joukkonsa eri puolille 5 kilometriä pitkää muuria, jota puolusti 114 tornia. Bohemund leirytyi kaupungin pohjoispuolelle, Godefroy itäpuolelle ja Raimund sekä Adhémar eteläpuolelle. Kaupungin länsipuoli oli puolestaan Askanianjärveä vasten, joten se oli avoin vain laivastohyökkäyksille.
Taistelun vaiheet > Kilij Arslanin tappio

16. toukokuuta turkkilaiset puolustajat hyökkäsivät ristiretkeläisiä vastaan, mutta hävisivät taistelun menettäen 200 miestä. Karvaan tappioon kokeneet turkkilaiset lähettivät viestin Kilij Arslanille ja pyysivät tätä palaamaan. Tämä saapui pian paikalle ja lähti hyökkäykseen, mutta käänsi joukkonsa ympäri nähtyään ristiretkeläisten ylivoiman. Hänen etujoukkonsa kuitenkin tuhoutuivat Raimundin sekä Robertin miesten käsissä 20. toukokuuta ja seuraavana päivänä ristiretkeläisten armeija kukisti Kilijin yöhön asti kestäneessä taistelussa. Molemmat osapuolet kokivat suuria tappioita, mutta lopulta sulttaani perääntyi huolimatta Nikean turkkilaisten aneluista.
Loput ristiretkeläisistä saapuivat toukokuun aikana ja Robert II sekä Stephen II kesäkuun alussa. Samalla Raimund ja Adhémar rakennuttivat suuren piirityskoneen, jonka avulla kristityt hyökkäsivät kaupungin muuria puolustaneita sotilaita vastaan samalla kun kaivajat yrittivät romahduttaa tornia. Torni vahingoittui, mutta valloitus ei juurikaan edennyt.
Taistelun vaiheet > Bysantin saapuminen

Bysantin keisari Aleksios I Komnenos päätti olla liittymättä ristiretkeläisiin, mutta marssi joukkoineen läheiseen Pelekanumiin. Sieltä käsin hän lähetti laivoja ottamaan haltuunsa Askanianjärven, jota turkkilaiset laivat käyttivät kuljettaakseen ruokaa Nikeaan, ja uhkaamaan kaupunkia sieltä käsin. Alukset saapuivat järvelle 17. kesäkuuta Manuel Boutoumitesin komennossa. Myös kenraali Tatikiosin johtamat 2 000 jalkasotilasta lähetettiin ristiretkeläisten avuksi. Aleksios oli käskenyt Boutomitesta neuvottelemaan salaa kaupungin antautumisesta ilman, että ristiretkeläiset saisivat tietää. Taticus puolestaan ohjattiin liittymään ristiretkeläisiin ja tekemään suoran hyökkäyksen muureille samalla kun Boutoumiten esitti tekevänsä samaa, jotta ristiretkeläiset luulisivat Bysantin vallanneen kaupungin taistelussa. Tämä tehtiin ja 19. kesäkuuta turkkilaiset antautuivat Boutoumitesille.
Kun ristiretkeläiset saivat tietää Aleksiosin teosta, he vihastuivat, koska olivat toivoneet voivansa ryöstää kaupungin kaikesta arvokkaasta. Boutoumites nimettiin Nikean komentajaksi eikä hän antanut yli 10 ristiretkeläisen vierailla kaupungissa samaan aikaan, jotta nämä eivät vahingoittaisi kaupunkia. Boutomites myös karkotti turkkilaiset kenraalit, joita piti epäluotettavina. Itse asiassa nämä kenraalit yrittivätkin ottaa bysanttilaisia panttivangeikseen, jotta pääsisivät tapaamaan keisaria. Kilij Arslanin perhe kuljetettiin Konstantinopoliin ja heidät lopulta vapautettiin lunnaita vastaan.
Aleksios palkitsi ristiretkeläiset rahalla, hevosilla ja muilla lahjoilla, mutta nämä eivät olleet tyytyväisiä, koska uskoivat voineensa saada enemmän valloittamalla Nikean itse. Lisäksi ristiretkeläisiä vaadittiin vannomaan valaa Aleksiokselle, mikäli nämä eivät olleet tehneet sitä aikaisemmin Konstantinopolissa. Tankred kieltäytyi ensin, kuten oli tehnyt jo aikaisemmin Konstantinopolissa, mutta lopulta nöyrtyi ja lupautui keisarin vasalliksi.
Taistelun vaiheet > Taistelun jälkeen

Ristiretkeläiset jättivät Nikean 26. kesäkuuta ja hajaantuivat kahteen joukkoon, joista Bohemond ja Robert Normandialainen johtivat etujoukkoa ja Bloisin Stefan pääjoukkoa.
Taistelu populaarikulttuurissa

Juha-Pekka Koskisen kirjassa Ristin ja raudan tie seurataan Mikael Canmorea, joka taistelee kristittyjen puolella ensimmäisellä ristiretkellä. Hän osallistuu Nikean piiritykseen ja taistelee sen aikana Kilij Arslanin joukkoja vastaan.
Nikkelikarbonaatti

| Nikkelikarbonaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  3333-67-3
PubChem CID:  18746 ja 139034190
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NiCO3
Moolimassa:  118,7
Ulkomuoto:  Vihreää kiteistä ainetta
Sulamispiste:  Hajoaa ennen sulamispistettään
Tiheys:  2,6 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Nikkelikarbonaatti (NiCO3) on nikkeli- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa lasin, katalyyttien ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistukseen.