stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimono
Miesten kimono

Miesten ja naisten kimonoissa on hyvin vähän eroja: hihan kiinnitys ja selän poikki menevä taite. Miesten hihat kiinnitetään miehustaan lähes koko matkaltaan. Naisten hihat kiinnitetään vain yläosastaan, jotta leveän obin käyttö on mahdollista. Kainalon puolelle jääviä aukkoja käytetään hyväksi myös puvun kerrosten hallinnassa. Naisten kimonoissa on  yleensä myös keskiselän paikkeilla lyhyt poikittainen laskos, joka lyhentää selkäkappaletta ja helpottaa kimonon pukemista naiselliseen tapaan siten, että kauluksen takaosa on irrallaan niskasta ja liepeet risteävät rinnan päällä laajemmassa kulmassa kuin miehillä.
Pukeutumiseen liittyviä eroja on myös vaatekappaleen pituus. Miesten kimonot ovat pukijan päällä vapaana roikkuessaan nilkkamittaisia, naisten kimonot ulottuvat lattiaan tai vähän ylikin. Tämä on jäänne entisajoista, jolloin vauraampien naisten helmat tapasivat laahustaa. Ulos mentäessä helmat nostettiin väliaikaisesti lanteille sitomalla. Tästä kehittyi nykytapa, jossa naisen pukutapaan kuuluu aina ohashori, lantiolle tehtävä pysyvä taitos. Ohashorin tekemiseksi naisen kimonon on edelleen oltava hieman "liian pitkä".
Nykyaikana on tapana, että miesten kimono on yksivärinen tai hillitysti geometrisesti kuvioitu. Miesten kimonoiden värit ovat länsimaisen vaatetuksen vallalletulon jälkeen olleet miltei poikkeuksetta erittäin hillittyjä: lähinnä harmaita, ruskeita sekä murrettuja tummia sinisiä ja vihreitä. Nykyisin on kuitenkin tarjolla myös kirkkaampia, jopa räikeitä ja kiiltäviä kimonoita muotitietoisille nuorille miehille. Miesten vyö on kapea (noin 10 cm) ja se sidotaan lanteille. Naisten leveä vyö asettuu pukijansa iästä riippuen alavyötärölle (vanhat naiset), osittain rintakehän päälle (tyttölapset), tai sille välille. Miehen kaulukset asettuvat rinnalla kapeaan kulmaan ja kauluksen takaosa lähes koskettaa niskaa.
Miesten kimono > Seremoniallinen kimono

Musta kimono, jossa on viisi vaakunaa (kuro-montsuke)
Sendai-hira -silkkiset, mustavalkoraidalliset hakamat
Musta haori, jossa on vaakunat ja valkoiset nyörit
Värillinen aluskimono jossa on valkoinen tai vaaleanharmaa kaulus
Kaku-obi, valkoiset tabit ja zōrit, joissa on joko mustat tai valkoiset remmit
Valkoinen viuhka.
Miesten kimono > Muodollinen kimono

Yksivärinen, esimerkiksi tsumugi-kankainen kimono, jossa on yksi tai kolme vaakunaa.
Kimonoon sopiva haori, joko samanvärinen tai vähän tummempi tai vaaleampi. Haorissa on yhdestä kolmeen vaakunaa ja sävyyn sopivat nyörit
Komon-kuvioinen aluskimono, jossa on valkoinen, vaaleanharmaa tai ruskea kaulus
Kaku-obi; valkoiset tai mustat tabit ja zōrit, joissa on joko mustat tai valkoiset nyörit.
Miesten kimono > Epämuodollinen kimono

Yksivärinen tai kuviollinen kimono ilman vaakunaa, joka on tsumugia, villaa, paksua puuvillaa, polyesterisekoitetta tai muuta sellaista
Yksivärinen tai kuviollinen haori. Jos kimonoa käytetään julkisella paikalla, haorin tulisi olla kimonoon sopiva, samaa sävyä ja kuviota
Kuviollinen aluskimono, jonka kauluksen väri poikkeaa kimonon väristä
Kaku-obi julkisella paikalla, pehmeä heko-obi kotona. Indigonsiniset tabit sekä zōrit tai getat.
Yukata

Yukata (浴衣) on puuvillakankainen oloasu ja kylpytakki, eikä sitä Japanissa pidetä kimonona lainkaan. Perinteisesti yukata on ollut indigonsinisen ja valkoisen kirjava. Hyvälaatuinen yukata käy asuksi perinteisiin kesätapahtumiin ja esimerkiksi kylpylöihin, jos se puetaan sopivan obin kanssa. Kotona yukataa voidaan pitää kylpytakkina tai oloasuna kapean vyön kanssa.
Muoti ja alakulttuurit

Muotisuunnittelijat esittelevät lehdissä usein kimonon haute couture -muunnoksia. Perinteistä kimonoasuakin muutellaan epämuodollisilla pukemistavoilla ja tavallisesta poikkeavilla asusteilla. Tällainen ei kuitenkaan ole kaikkien suosiossa, sillä kimonoa pidetään yleensä kunnianarvoisana perinteenä. Viime vuosina kimono on tullut aiempaa enemmän muotiin ja värikkäitä aluskauluksia ja kuviollisia tabeja on tullut myyntiin.
Muoti ja alakulttuurit > Geishat ja maikot

| --- | --- |
 Pääartikkeli: Geisha:  Pääartikkeli: Maiko
Geishojen ja maikojen kuvia näkee paljon televisiossa, lehdissä ja mainoksissa. Maikojen 1800-luvun tyylinen kimono saattaa olla länsimaalaisille paljon tutumpi kuin tavallinen kimono. Pukujen yksityiskohdat ovat hyvinkin monimutkaisia: on eri kaupunkien tyylejä, eri juhliin ja ikäkausiin kuuluvia asuja ja niin edelleen. Eniten esitelty on varmaankin kiotolainen tyyli. Geishat ovat nykyään miltei ainoita henkilöitä Japanissa, jotka käyttävät kimonoa jokapäiväisessä elämässään.
Kiotolainen maiko pukeutuu koko harjoitteluaikansa kimonoon ja vahalla muotoiltuun kampaukseen. Illalla kimono on hyvin koristeellinen, värikäs laahustava tanssipuku (o-hikizuri).
Geisha voi pukeutua monilla eri tavoilla: pukeutuminen riippuu siitä minne hänet on kutsuttu viihdyttämään asiakkaita. Vain tanssiesityksiin geishat pukeutuvat valkoiseen meikkiin ja laahustavaan kimonoon, jonka väritys on hillitympi kuin maikoilla. Geishan kimonon hihat ovat lyhyet, maikolla pitkät. Geishan obi solmitaan hillitylle solmulle ja kampaus on useimmiten peruukki.
Yleisimmin geisha pukeutuu melkein täysin tavalliseen kimonoon: ainoastaan kaulus on uurrettu syvempään kuin tavallisessa kimonossa. Geishan vapaa-ajan asun pienet erot tavallisen naisen kimonoasuun ovat hyvin pieniä ja miltei huomaamattomia, kuten kaulusten asettelemisen hiukan epäsymmetrisesti ja löysemmin ja hieman alemmas kiedottu obi.
Muoti ja alakulttuurit > Kimono-hime

Kimono-hime ("kimonoprinsessa") tarkoittaa nuorta naista tai tyttöä, joka pukeutuu kimonoon perinteistä poikkeavalla, nykymuodin kanssa leikittelevällä tyylillä. Termi tarkoittaa myös vastaavaa tyyliä. Kimono-hime saattaa esimerkiksi käyttää obijimen paikalla värikästä vyötä, käyttää obiagena pitkää, pöyheää organzankappaletta tai vaikka sitoa kimonon huomattavan lyhyeksi ja käyttää sitä farkkujen ja saapikkaiden kanssa. Japanissa ilmestyy myös samanniminen nuorten naisten kimonomuotilehti.
Muoti ja alakulttuurit > Koromogae

Koromogae (jap. 衣替え) tarkoittaa kimonon vaihtaminen vuoden-ajan mukaan. Kimonoiden ja uskonnollisten rituaaliasujen (esimerkiksi pappien kaapujen) lisäksi koromogaella tarkoitetaan myös mitä tahansa siirtymistä kesävaatteista talvivaatteisiin tai toisinpäin. Esimerkiksi japanilaisten koulujen koulupuvuissa on sekä lämpimämmät talvi- että viileämmät kesäversiot.
Kimonoiden koromogae-systeemi käsittää yksinkertaisimmillaan vaihdokset vuoritettujen (awase), vuorittamattomien (hitoe) ja harsokankaisten (usumono) kimonojen ja asusteiden välillä. Karkeasti ottaen talvella käytetään vuoritettuja, kesällä harsokankaisia ja syksyllä ja keväällä vuorittamattomia kimonoja. Ei ole olemassa mitään tiukkoja sääntöjä siitä, milloin on siirryttävä käyttämään minkäkinlaisia vaatteita: ohjeet ovat suuntaa antavia. Lisäksi vaihdokset tehdään asteittain niin, että tietyt puvun osat vaihdetaan "seuraavaan vuodenaikaan" toisia aiemmin.
Systeemiä mutkistaa myös se, että jo pelkästään erilaisia harsokankaita on olemassa useanlaisia ja niiden katsotaan sopivan käytettäväksi eri aikoina. Myös jotkin materiaalit vaihtelevat vuodenajoittain: esimerkiksi hamppu (asa) on perinteisesti ollut keskikesän kimonoiden materiaali.
Tammi-, helmi-, ja maaliskuussa kimono, obi ja aluskimono ovat vuoritettuja eli awase (袷)
Huhtikuun 15. päivänä aluskimono (nagajuban) ja haori vaihdetaan vuorittomiin hitoe (単)
Toukokuun 10. päivänä obi vaihdetaan vuorittomaan, 15. päivänä kimono vaihdetaan vuorittomaan
Kesäkuun 10. päivänä obi ja aluskimono vaihdetaan harsokankaisiin eli usumono (薄物)
Heinäkuussa kaikki asun osat (kimono, aluskimono, obi ja haori) ovat harsokankaisia
Elokuun 20. päivänä obi vaihdetaan hitoeksi
Syyskuussa kimono vaihdetaan hitoeksi, 20. syyskuuta alkaen obi on vuorillinen
Lokakuussa kimono ja obi ovat vuorillisia, aluskimono ja haori ovat hitoe
Marras- ja joulukuussa kaikki asun osat ovat vuorillisia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kimono Wikimedia Commonsissa
Kimono ja sen historia (englanniksi)
Kimono, kimono fabric & Japanese clothing, kimonon ja sen käyttämisen perustiedot (englanniksi)
The Costume Museum: Rebirth of The Tale of Genji Japanilaista pukuhistoriaa (englanniksi)
Traditional Crafts of Japan (englanniksi)
Haudan muraali Asuka-kaudelta
Kuvitusta Genjin tarinan kertomukseen "Hashihime" eli "sillan prinsessa". Verannalla loikoilevilla hovinaisilla on päällään Heian-kauden tunnetut kerroksittaiset kaapupuvut. Piirros noin vuodelta 1130.
Historiallisia kimonotyylejä: kosode, koshimaki, uchikake ja katsugi.
Huvittelevaa naisväkeä. Obit ovat kapeita nauhoja. Iwasa Matabein sermimaalaus noin vuodelta 1650.
Nainen katselee lauttoja. Obi on kahdessasadassa vuodessa leventynyt huomattavasti ja on jo oma vaatekappaleensa. Hiroshige Utagawan puupiirros Edo-kauden lopulta.
Japanilainen nainen kimonossa. Kaulalla ehkä länsimaalaisesta muodista lainattu huivi. Väritetty valokuva 1870-luvulta.
Kimonon peruskappaleet: 

● 1 ja 2: sode eli hihat 

● 3 ja 4: migoro eli vartalokappale 

● 5 ja 6: okumi eli edustan jatkokappale 

● 7: uwaeri eli kauluksen päällikappale 

● 8: eri eli kaulus
Miehen, naisen ja neidon kimonoiden perusmuodot. Miehen kimonossa hihat ovat suorakulmaiset ja ommeltu kiinni vartalokappaleeseen. Naisen kimonon hihoissa on pyöristetyt alaulkokulmat; hihat ovat alaosastaan irrallaan vartalokappaleesta. Neidon furisoden hihojen ulkokulmat pyöristyvät voimakkaasti. Hihat ovat huomattavan pitkät.
Kirjottuja kirsikankukkia irtokauluksessa (han'eri)
Vanhoja rouvia hillityissä arkikimonoissa.
Pikkutyttö reippaanvärisessä juhla-asussa


Tavallisen kimonon taittelu vaiheittain
Vuorittamaton nagajuban eli aluskimono
Datejimen keskiosa on jäykkä ja päät pehmeitä käytön helpottamiseksi.
Obi on näyttävä osa naisen kimonoasua
Lakkapuiset kogai (puikko) ja kushi (kampa); peräisin mahdollisesti Meiji-kaudelta tai Taishō-kaudelta
Wikipedian perustaja Jimmy Wales kimonossa
Tanssivia maikoja.
Perinteistä poikkeavas yukatatyyliä - huomaa korkokengät.
Korinthiaka

| Korinthiaka> Κορινθιακά.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Eumelos?
Kieli:  muinaiskreikka (eeppinen)
Genre:  eeppinen runous
Julkaistu:  700- tai 600-luku eaa.?
Sarja: Eeppinen kyklos
Edeltävä:  Titanomakhia
Seuraava:  Europia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Korinthiaka (m.kreik. Κορινθιακά, lat. Corinthiaca; ”Korinttilainen taru”) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Korintin kaupungin myyttisestä historiasta. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista. Hänen nimiinsä on laitettu myös eepokset Titanomakhia ja Europia. Usein näihin runoelmiin viitataan kuitenkin ilman kirjailijan nimeä, ja viimeistään Pausanias esitti epäilyiksiä siitä, että Eumelos olisi kirjoittanut Korinthiakan. Runoelmat saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Eepos kertoi Korintin hallitsijasukujen historian Helioksesta ainakin Bellerofonin esi-isiin Sisyfokseen ja Glaukokseen saakka. Siihen kuului myös Medeian taru. Eepoksen on nähty yhdistäneen Korintin myyttihistorian kolme eri kerrostumaa, joonialaisen, foinikialaisen ja thessalialaisen. Titanomakhia tarjosi tavallaan jumalallisen esihistorian Korinthiakalle.
Koroneia (Boiotia)

| Koroneia> Κορώνεια |
| --- | --- |
 Koroneian akropolis.
Sijainti
 Koroneia
Koordinaatit:  38°23′33″N, 22°57′24″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Koróneia, Livadeiá, Boiotia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia
Aiheesta muualla
  Koroneia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koroneia (m.kreik. Κορώνεια, Korōneia, lat. Coroneia tai Coronea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Livadeián kunnassa linnuntietä noin yhdeksän kilometriä kaakkoon Livadeián kaupungista ja noin neljä kilometriä pohjoiseen nykyisestä Koróneian kylästä.
Maantiede

Koroneia sijaitsi akropoliina toimineella kukkulalla sekä sen ympäristössä Helikon-vuoren (nyk. Elikónas) lähellä. Kukkula sijaitsi tasangon laidalla etelään Helikonakselle päin johtaneen laakson suulla. Kukkulalta oli hyvä näkymä läheiselle Kopais-järvelle, joka on sittemmin kuivatettu. Kukkulan itäpuolelta virtasi Koralios- eli Kyarios-joki ja länsipuolelta Falaros-joki, jonka sivujoki oli Isomantos eli Hoplias. Koroneian alueesta käytettiin nimitystä Korōneiakē (Κορωνειακή).
Historia

Koroneian perustajina pidettiin Thessalian Arnesta tulleita boiotialaisia sen jälkeen, kun thessalialaiset olivat ajaneet nämä pois. Kaupunki sai nimensä samannimisestä Thessaliassa sijainneesta kaupungista, joka on muuten tuntemattomampi. Etymologisesti kaupungin nimi perustuu sanaan koronē, ”kukkula”. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitetään thessalialainen Athamas jälkeläisineen. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhdessä Haliartoksen kanssa yhtenä boiotialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.
Antiikin aikana Koroneia kuului Boiotian liittoon. Kaupungissa vietettiin Pamboiotia-juhlaa, joka oli nimensä mukaisesti kaikkien boiotialaistan yhteinen. Koroneian läheisellä tasangolla sodittiin kaksi merkittävää taistelua. Koroneian ensimmäisessä taistelussa vuonna 447 eaa. boiotialaiset voittivat Tolmideen johtamat ateenalaiset, minkä seurauksena Ateena menetti Boiotiasta joksikin aikaa saamansa hallintavallan. Koroneian toisessa taistelussa Korintin sodan aikaan vuonna 394 eaa. Agesilaoksen johtamat spartalaiset voittivat thebalaiset ja näiden liittolaiset.
Kolmannessa pyhässä sodassa fokislaiset valtasivat kaupungin kahdesti Onomarkhoksen johdolla. Makedonian kuningas Filippos II luovutti kaupungin Theban valtaan voitettuaan fokislaiset. Kolmannessa makedonialaissodassa vuonna 171 eaa. kaupunki oli Makedonian puolella roomalaisia vastaan.
Koroneian arkeologisia tutkimuksia on suorittanut 2000-luvulla kansainvälinen Ancient Cities of Boeotia -projekti.
Rakennukset ja löydökset

Tasangolla kaupungin lähellä sijaitsi Athene Itonialle omistettu temppeli. Pausaniaan mukaan temppelissä oli Agorakritoksen 400-luvulla eaa. veistämä pronssinen Athenen kulttikuva. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli myös Hermes Epimeliokselle ja tuulille omistetut alttarit sekä hieman alempana myös Heralle omistettu temppeli.
Merkittävimmät arkeologiset löydökset kaupungin alueelta ovat Heran temppelin, teatterin sekä agoran jäänteet. Teatteri on paikannettu akropolis-kukkulan koillisrinteeseen, missä on näkyvissä puolikaaren muotoinen, selvästi ei-luonnollinen syventymä, jonka halkaisija on noin 70 metriä. Noin 140 metriä itään teatterilta on bysanttilaisaikaisen tornin rauniot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koroneia Wikimedia Commonsissa
Koroneian Athene Itonian temppelin kulttikuvaan perustuva Hope-Farnesen Athene, roomalainen kopio 1.-2. vuosisadalta. Louvre.
Koripallon pelipaikat

Koripallon pelipaikat numeroituina.
Koripallon pelipaikat ovat koripalloilijoiden paikkoja pelikentällä. Koripallossa pelipaikat jaotellaan normaalisti viiteen eri paikkaan. Pelaajat pystyvät pelaamaan yleensä useaakin pelipaikkaa ottelun aikana.
Takakenttä > Pelintekijä

Koripallossa pallon tuo puolustuspäästä hyökkäyspäähän yleensä pelintekijä. Pelipaikan tehtäviin kuuluu pelinrakentaminen ja hyökkäyskuvioiden kertominen muulle joukkueelle. Pelintekijän tärkeimpänä ominaisuutena pidetään nopeutta.
Takakenttä > Heittävä takamies

Heittävän takamiehen rooliin kuulu ensisijaisesti korinteko. Pelipaikan pelaajat eivät tuo palloa yleensä hyökkäyspäähän, vaan odottavat takamiehen syöttöä. Myös tämän pelipaikan pelaajan tärkein ominaisuus on nopeus.
Etukenttä > Pieni laitahyökkääjä

Pienen laitahyökkääjän rooli on samankaltainen heittävän takamiehen kanssa, ja välillä heittävät takamiehet voivat pudota pienen laitahyökkääjän pelipaikalle. Pienen laitahyökkääjän tärkein ominaisuus on ponnistusvoima, sillä pelipaikan pelaajilta odotetaan levypalloja.
Etukenttä > Iso laitahyökkääjä

Sentterin peliä helpottaa iso laitahyökkääjä, joka pyrkii ottamaan koripallossa levypalloja. Pelipaikan pelaaja pelaa lähellä koria sekä hyökkäys- että puolustuspäässä.
Etukenttä > Sentteri

Koripallojoukkueen pisin pelaaja pelaa yleensä sentterinä. Pelipaikan tehtäviin kuuluu pisteiden teon lisäksi levypallopeli sekä vastustajan heittojen torjunta. Usein sentterit tekevät pisteensä pakittamalla koria kohti, koska pelipaikan pelaajilla on huono heitto.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2014

| MM-kilpailut 2014 |
| --- | --- |
Joukkueet:  16
Isäntämaa:   Turkki
Kaupungit:  Istanbul, Ankara
Ajankohta:  27. syyskuuta – 5. lokakuuta 2014
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Yhdysvallat
–  Hopeaa:   Espanja
–  Pronssia:   Australia
Vuoden 2014 Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Istanbulissa ja Ankarassa, Turkissa 27. syyskuuta – 5. lokakuuta 2014. Turnaukseen osallistui 16 joukkuetta. Mestaruuden voitti Yhdysvallat, joka voitti loppuottelussa Espanjan. Pronssia sai Australia. Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Yhdysvaltain Maya Moore.
Puolivälierät

3. lokakuuta 2014
|  |
| --- | --- | --- |
| Australia | 63–52 | Kanada |
| Espanja | 71–55 | Kiina |
| Turkki | 62–61 | Serbia |
| Yhdysvallat | 94–72 | Ranska |
Välierät

4. lokakuuta 2014
|  |
| --- | --- | --- |
| Espanja | 66–56 | Turkki |
| Yhdysvallat | 82–70 | Australia |
Pronssiottelu

5. lokakuuta 2014
|  |
| --- | --- | --- |
| Australia | 74–44 | Turkki |
Loppuottelu

5. lokakuuta 2014
|  |
| --- | --- | --- |
| Yhdysvallat | 77–64 | Espanja |
Yhdysvaltain kultamitalijoukkue

Lindsay Whalen, Seimone Augustus, Sue Bird, Maya Moore, Angel McCoughtry, Odyssey Sims, Breanna Stewart, Candice Dupree, Diana Taurasi, Nneka Ogwumike, Tina Charles, Brittney Griner.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1973–1974

Kausi 1973–1974 oli 34. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. Mestaruuden voitti Playboys. Ensimmäisen kerran kauden päätteeksi pelattiin neljän parhaan joukkueen kesken play off -ottelut.
Runkosarja

|  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapion Honka | 18 | 17 | 1 | 1754 | 1394 | 34 |
| Playboys | 18 | 14 | 4 | 1499 | 1318 | 28 |
| Turun NMKY | 18 | 13 | 5 | 1590 | 1380 | 26 |
| Pantterit | 18 | 10 | 8 | 1491 | 1508 | 20 |
| Helsingin NMKY | 18 | 9 | 9 | 1504 | 1514 | 18 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 18 | 8 | 10 | 1552 | 1590 | 16 |
| Helsingin Kisa-Toverit | 18 | 6 | 12 | 1413 | 1551 | 12 |
| Pispalan Tarmo | 18 | 6 | 12 | 1469 | 1618 | 12 |
| Hyvinkään Tahko | 18 | 5 | 13 | 1460 | 1606 | 10 |
| Peli-Karhut, Karhula | 18 | 2 | 16 | 1404 | 1657 | 4 |
Mestaruussarjaan nousivat Torpan Pojat ja Karkkilan Urheilijat.
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 

|  |  Tapion Honka | 0 |   |  |  |  |
|  |  Pantterit | 2 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |  Playboys | 2 |
|  |   |   |   |   |  Pantterit | 1 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  Playboys | 2 |   |  |  Tapion Honka |  1 |
|  |  Turun NMKY | 1 |   |  |  Turun NMKY |  2 |
Pudotuspelit > Välierät

| Tapion Honka – Pantterit |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Honka | Pantterit | 82–85 |
|  | Pantterit | Honka | 89–85 |
Pantterit loppuotteluun voitoin 2–0.
| Playboys – Turun NMKY |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Playboys | TuNMKY | 93–89 |
|  | TuNMKY | Playboys | 80–70 |
|  | Playboys | TuNMKY | 76–68 |
Playboys loppuotteluun voitoin 2–1.
Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Tapion Honka – Turun NMKY |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Honka | TuNMKY | 107–87 |
|  | TuNMKY | Honka | 102–97 |
|  | Honka | TuNMKY | 80–91 |
Turun NMKY:lle pronssia voitoin 2–1.
Pudotuspelit > Loppuottelut

| Playboys – Pantterit |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Playboys | Pantterit | 71–76 |
|  | Pantterit | Playboys | 75–86 |
|  | Playboys | Pantterit | 84–72 |
Playboys mestaruuteen voitoin 2–1.
Korpiselän luterilainen kirkko

| Korpiselän luterilainen kirkko |
| --- | --- |
 Korpiselän luterilainen kirkko.
Sijainti:  Korpiselän kirkonkylä, Korpiselkä
Seurakunta:  Korpiselän rukoushuonekunta
Rakentamisvuosi:  1890
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  pitkäkirkko
Poistui käytöstä:  1944 (alueluovutus)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korpiselän luterilainen kirkko sisältä.
Korpiselän luterilainen kirkko oli vuonna 1890 valmistunut luterilaiseen Soanlahden seurakuntaan kuuluneen Korpiselän rukoushuonekunnan kirkko Korpiselän kunnan kirkonkylässä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kirkko oli kooltaan pieni ja vaatimaton, minkä vuoksi usein se mainitaankin vain rukoushuoneeksi.
Historia

Korpiselän vuonna 1851 perustetulle rukoushuonekunnalle rakennettiin valtion varoin kirkko vuonna 1890. Kirkkorakennus oli suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka toisessa päässä oli muuta rakennusta matalampi sakaristo ja toisessa päässä pieni eteinen. Kirkossa ei ollut kellotornia, kelloja, lehtereitä eikä urkuja. Kirkon katto oli leveäräystäinen satulakatto, jonka sivujen molemmissa päissä oli päätykatteet. Päätykatteiden kohdilla oli korkeammat ikkunat, joiden yläpäissä toistui päätykatteiden muoto.  Näiden korkeampien ikkunoiden välissä oli molemmilla puolilla neljän kapeamman ja matalamman ikkunan ryhmät. Kirkon hirsiseinät oli ulkoa vuorattu vaakalaidotuksella.
Sisäpuolelta kirkon seinät olivat hirsipintaiset. Sisäkatto oli laudoitettu satulakaton muotoisesti ja koristeelliset kattotuolit olivat esillä. Alttarin vasemmalla puolella oli saarnatuoli, jonne oli käynti sakaristosta, ja sakariston ovi oli puolestaan alttarin oikealla puolella. Kirkon alttaritaulun aiheena oli Kristuksen kirkastuminen, ja sen oli vuonna 1911 maalannut paikkakuntalainen taiteilija ja myöhempi taidehistorian professori Onni Okkonen.
Kirkkoa suunniteltiin laajennettavaksi eteisen paikalle rakennettavalla kellotornilla ja kirkkosaliin lisättävällä urkuharmonin lehterillä. Laajennukset suunnitteli H. J. Pesonen vuosina 1926–29, ja opetusministeriö vahvisti piirustukset vuonna 1938, mutta rakennustöitä ei ehditty aloittaa ennen talvisotaa.
Kirkon kohtalo

Korpiselän kirkonkylä kirkkoineen jäi ehyenä Moskovan rauhassa 1940 Neuvostoliiton puolelle vain parin kilometrin päähän Suomen uudesta rajasta. Korpiselän kirkko säilyi myös jatkosodan takaisinvaltauksesta 1941. Jatkosodan aikana kotiseudulleen palanneet korpiselkäläiset korjasivat kirkon alttarin, saarnastuolin portaat, ja kirkkoon tehtiin lisäksi kymmenen kappaletta viisimetrisiä irtopenkkejä. Vuonna 1944 alue evakuoitiin uudelleen ja kirkko oli jätettävä. Korpiselän Suomen puolelle jääneeseen Hoilolan kylään valmistui Hoilolan rajaseutukirkko vuonna 1949, ja sinne sijoitettiin Korpiselän kirkosta evakuoitu ehtoolliskalusto, harmoni ja messukasukka.
Vuonna 2008 kirkko oli edelleen pystyssä, mutta korjaamattomassa kunnossa.