stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amputaatio
Amputaation syyt ja tavat

Amputaation syitä voivat olla sepsis, diabetes, verenkiertohäiriöt, tapaturmat, infektiot ja kasvaimet. Amputaatiotyyppejä voivat olla esimerkiksi reisiamputaatio tai sääriamputaatio. Kirurgisena toimenpiteenä amputaatio suoritetaan, mikäli kehon osaa ei voida enää parantaa ja siinä olevan sairauden leviäminen muualle kehoon halutaan estää.
Ensimmäisessä maailmansodassa 67 000 saksalaista ja 41 000 brittiä amputoitiin.
Yhdysvaltain sotilaista noin 15 000 tehtiin merkittävä amputaatio haavoittumisen vuoksi. Tämä oli 2,5 % noin 600 000 haavoittuneesta.
Ukrainan sodassa 20 000–50 000 ukrainalaista on menettänyt raajoja sodan aikana elokuuhun 2023 mennessä.
Amputaation seuraukset ja tavoitteet

Amputoidun aivot kykenevät muistamaan vuosikausia amputaation jälkeen ne ruumiinosat, jotka on menetetty. Ilmiön ovat löytäneet aivoskannauksessa Oxfordin yliopiston tutkijat. Amputaation tavoitteena on hyvävoimainen proteesin kestävä tynkä. Amputaatio voi olla joskus ainoa tapa pelastaa ihmisen henki.
Aavesärky

Aavesäryllä tarkoitetaan neuropaattista eli hermovaurioista johtuvaa kipua. Jotkut amputaatiopotilaat kertovat kokevansa poistetussa jäsenessään haamukipua. Keskimäärin joka toisella amputaatiopotilaalla on aavesärkyjä. Se on särky, joka syntyy katkaisukohdan vaurioituneissa hermopesäkkeissä mutta joka aistitaan tuntuvaksi puuttuvassa jäsenessä.
Muita tuntemuksia voivat olla kutina. Potilas voi tuntea myös aavekrampin. Potilas voi myös tuntea puuttuvan raajan liikkeen tai aistia sen asennon. Aavekipu voi aiheuttaa vaikeuksia nukkumiseen ja ajaa itsetuhoisuuteen. Jotkut potilaat väittävät proteesin hieronnan helpottavan tällaista särkyä. Tällöin kyseessä on mitä ilmeisimmin plasebo-vaikutus. Fantomi-ilmiö voi pysyä samanlaisena koko elämän, mutta myös muuttaa muotoaan, lieventyä ja hävitä kokonaan.
Suomessa käytetään sähköhoitoa aavesärkypotilaille. Maailmalla on käytössä suoraan aivoihin annettava stimulaatio.
Monissa tapauksissa haamukivusta on apua proteesiin totuttauduttaessa. Amputoitu tynkä vaatii huoltotoimenpiteitä. Tynkää voi alkaa särkemään pitkällisen seisomisen tai kävelyn seurauksena.
Proteesit

Suomessa potilas saa proteesin noin neljän kuukauden kuluttua amputoinnista. Tavoite olisi, että protesointiin päästäisiin jo 30-40 päivän kuluessa amputisoinnista. Oikein ajoitettu protetisointi on tärkeää toipumisen kannalta. Sen edellytys on kuitenkin riittävän hyvä kunto ja motivaatio. Hankinta tehdään moniammatillisesti, jolloin paikalla on lääkäri, apuvälineteknikko ja fysioterapeutti.
Proteesin sopivuus on tärkeää, koska sopimaton proteesi vahingoittaa tynkää. Proteesien kanssa toimiminen vaatii opettelua. Virheellinen kuormitus voi johtaa ihon tulehduksiin ja hiertymiin, jolloin voi syntyä painehaava, mikä vaikeuttaa protetisointia.
Kaikki amputoidut eivät hyödy proteesista.
Kuntoutus

Kuntoutuksella amputoitu henkilö voidaan saada palaamaan takaisin normaaliin elämäänsä, vaikka amputaatio aiheuttaakin vajaakuntoisuutta ja vaikuttaa toimintakykyyn. Lääkinnällisen ja sosiaalisen kuntoutuksen avulla on mahdollisuus saada maksimaalinen hyöty proteeseista ja muista apuvälineistä. Vertaistuki voi olla tärkeää amputoidulle.
Kuntoutus voidaan jakaa neljään eri osaan, jotka ovat leikkausta edeltävä, operatiivinen, välitön leikkauksen jälkeinen sekä proteesin valmistus ja käytön omaksumisvaiheet.
Amputaatiopotilaat tarvitsevat runsaasti terveys- ja sosiaalihuollon palveluita, koska amputaatio on niin raskas toimenpide, että se rajoittaa toimintakykyä huomattavasti. Amputaatio voi johtaa siihen, että joutuu luopumaan harrastuksestaan. Amputoidun henkilön asumisolosuhteita voidaan joutua muuttamaan, mikäli hän käyttää apuvälineitä liikkumiseensa asunnossaan.
Asenteet

Työhönottotilanteessa amputaatio voi myös aiheuttaa hämmennystä ja johtaa jopa syrjintään. Amputoidut henkilöt voivat joutua epäasiallisen tuijotuksen kohteeksi. He joutuvat myös kohtaamaan loukkaavia kommentteja.
Tutkimus

Hoitoketjujen sujuvuus voi pelastaa amputaatiotilanteessa. Lisähappi leikkauksen jälkeisenä aikana voi pelastaa jalan amputoinnilta on todettu Itä-Suomen yliopiston väitöskirjassa vuonna 2013. Turun yliopistolle vuonna 2005 tehdyssä väitöstutkimuksessa todetaan verisuonikirurgian säästävän amputoinneilta. Suomessa pihkaa on käytetty lääketieteellisessä tutkimuksessa ehkäisemään amputaatiota.
Yhdysvaltalaisessa tutkimuksessa amputoinnin on todettu olevan yhtä huono menetelmä, kuin raajan rekonstruktioinninkin. Saksassa on onnistuttu siirtämään amputoidulle henkilölle kädet elinsiirtoleikkauksen avulla.
Järjestöt

Suomessa tukea amputoiduille tarjoavat Aktiiviset Amputoidut ry ja Suomen Nuoret Amputoidut ry.
Amputaatio kirjallisuudessa ja kulttuurissa

Sarjakuvataiteilija Kaisa Leka on tehnyt amputaatiosta sarjakuva-albumin I am not these feet. Suomessa on olemassa jääkiekon puolella proteesimaajoukkue.
Amputaatiopotilaat ovat niittäneet mainetta menestyen paraolympialaisissa. Malleinakin amputaatiopotilaat ovat toimineet.
Lontoossa on avattu museo, joka esittelee taideteoksia, lääketiedettä ja näiden yhdistelmiä. Tietoista tahallista amputaatiota ollaan käytetty myös oman ruumiin muokkaamiseen.
Amputaatio ja seksuaalisuus

Ihmisen seksuaalista halua amputoida terve ruumiinosa kutsutaan apotemnofiliaksi. Seksuaalista halua, joka kohdistuu erityisesti amputoituihin henkilöihin, kutsutaan akrotomofiliaksi.
Amputointi voi aiheuttaa vaikeuksia seurustelusuhteiden kehittymiselle. Se ei kuitenkaan vielä tarkoita etteikö amputoitu henkilö voisi seurustella tai saada parisuhdetta. Amputoituun henkilöön rakastuminen ei kuitenkaan vielä ole merkki akrotomofiliasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amputaatio Wikimedia Commonsissa
Uuden-Seelannin lippu

Uuden-Seelannin nykyinen valtiolippu, jonka asema virallistettiin 24. maaliskuuta 1902.
Uuden-Seelannin lippu koostuu sinisestä (Pantone-väri 293) taustasta, Ison-Britannian Union Jackista ja neljästä punaisesta, valkorajatusta tähdestä, jotka symboloivat Etelän ristiä. Toisin kuin muissa valtioiden lipuissa, joissa on Etelän risti, Uuden-Seelannin lipussa on Etelän ristiin kuuluvista tähdistä vain neljä. Lipun pohjana on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan kauppalaivaston ja siirtokuntien lippu, niin sanottu Blue Ensign, josta myös esimerkiksi Australian lippu on kehittynyt. Nykymuotoista sinistä lippua on käytetty jo vuodesta 1869, mutta virallisen valtiolipun asemaan se nostettiin 24. maaliskuuta 1902. Lipun mittasuhteet ovat 1:2; tähdet eroavat kooltaan toisistaan. Sinisen valtiolipun rinnalla käytössä ovat myös punainen (Pantone-väri 186) versio kauppalippuna ja valkoinen versio merisotalippuna. Uuden-Seelannin lipun sininen väri kuvastaa merta ja taivasta, Etelän risti puolestaan maan sijaintia eteläisellä Tyynellä valtamerellä; Union Jack kuvastaa historiallista yhteyttä Isoon-Britanniaan. Lipun tai sitä esittävän asian tuhoaminen tai vahingoittaminen sen häpäisemistarkoituksessa on Uudessa-Seelannissa rikos. Lippua voi pitää tangossa minä päivänä tahansa.
Vuosina 2015 ja 2016 Uudessa-Seelannissa järjestettiin kaksi kansanäänestystä, joissa päätettiin vaihtoehtoisesta lipusta ja vanhan lipun korvaamisesta ensimmäisen äänestyksen voittaneella lipulla. Viimeinen äänestys päättyi 24. maaliskuuta 2016 ja uusiseelantilaiset päätyivät lopulta säilyttämään vanhan lippunsa 56,6 % äänimäärällä.
Lippujen historia > Yhdistyneiden heimojen lippu

Ajatus Uuden-Seelannin omasta lipusta syntyi, kun Sydneyn tulliviranomaiset ottivat haltuun Hokiangassa rakennetun Sir George Murray -nimisen laivan, koska laiva ei purjehtinut minkään lipun alla. Uusi-Seelanti ei vielä tuolloin ollut Britannian siirtomaa, eivätkä sieltä tulleet laivat voineet rekisteröityä sen lipun alle. James Busby ehdotti lipun käyttöönottoa Uuden Etelä-Walesin kuvernöörille vuonna 1833. Kauppaongelmien ohella Busby näki lipun Uuden-Seelannin maoripäälliköitä yhdistävänä ja yhtenäistä hallintoa helpottavana. Australialaiset viranomaiset suostuivat ja ehdottivat lipuksi malliaan, jossa oli valkoinen tausta, sinisiä horisontaalisia raitoja ja Union Jack vasemmassa yläkulmassa. Busby ei kuitenkaan pitänyt lipusta, koska se ei sisältänyt punaista, joka taas hänen mielestään oli tärkeä uusiseelantilaisia edustava väri. Pastori Henry Williamsille annettiin tehtäväksi suunnitella vaihtoehtoinen lippu ja hän tekikin lopulta kolme erilaista mallia. 20. maaliskuuta 1830 25 maoripäällikköä kutsuttiin koolle Waitangiin ja lippuehdotuksista järjestettiin äänestys. Äänestyksen voitti kolmesta vaihtoehdosta jo ennestään Church Missionary Societyn käytössä ollut lippu, joka sai 25 äänestä 12. Muut kaksi saivat 10 ja 3 ääntä. Busby julisti voittaneen lipun kansallislipuksi. Lippu lähetettiin kuningas Vilhelm IV:lle hyväksyttäväksi ja hän hyväksyikin sen. Lippu tuli sittemmin tunnetuksi yhdistyneiden heimojen lippuna.
Lippujen historia > Uuden-Seelannin lippu

Waitangin sopimuksen jälkeen 1840 Uudessa-Seelannissa Union Jack korvasi käytössä yhdistyneiden heimojen lipun. Union Jack säilyi käytössä yhdessä maan oman lipun tai sen sijasta aina 1950-luvulle saakka. Uuden-Seelannin oman lipun juuret ovat vuoden 1865 määräyksessä, jonka mukaan siirtomaahallinnon omistamien laivojen tuli käyttää sinistä lippua, jossa oli siirtomaan tunnukset. Uudella-Seelannilla ei ollut virallisia tunnuksia, joten sen laivat käyttivät aluksi pelkkää sinistä lippumallia. Vuonna 1867 tunnukseksi otettiin punaisella kirjoitettu NZ. Vuonna 1869 tämä tunnus korvattiin lipulla, johon oli kuvattu neljällä punaisella valkoreunaisella tähdellä etelän risti. Vuonna 1899 otettiin käyttöön viestilippu, joka oli muuten identtinen aiemman lipun kanssa, mutta punaiset tähdet oli sijoitettu valkoiseen ympyrään. Versio levisi käyttöön julkisissa rakennuksissa ja vaikka sitä kuvailtiin aluksi oikean lipun vääristykseksi, siitä tuli yleinen patrioottinen symboli buurisodan aikaan. Pääministeri Richard Seddon yritti vuonna 1900 tehdä sinisestä lipusta punaisilla tähdillä maan virallista lippua. Hanke kaatui kuitenkin kuvernööri Robert Stoutin vastustukseen ja lippu tuli lopulta käyttöön vain rajoitetussa määrin Uuden-Seelannin omistamilla laivoilla. Lippua yritettiin virallistaa jälleen 5. marraskuuta 1901 ja kuningas hyväksyi sen 24. maaliskuuta 1902. 27. kesäkuuta 1902 lippu määriteltiin virallisesti. Lippua koskevia lakeja muutettiin vielä tämän jälkeen vuosina 1903, 1908 ja 1981.
Muut viralliset liput

Uudessa-Seelannissa käytetään virallisissa yhteyksissä Uuden-Seelannin varsinaisen lipun lisäksi kuutta eri lippua. Kuningattaren lippu otettiin käyttöön vuonna 1962 ja se symboloi Elisabet II:n asemaa Uuden-Seelannin kuningattarena. Nykyinen kenraalikuvernöörin lippu otettiin käyttöön vuonna 2008. Se korvasi aiemman vuodesta 1937 käytössä olleen lipun. Uuteen-Seelantiin rekisteröidyt kauppalaivat käyttävät lippua, joka on pohjaväriltään punainen, mutta muuten sama normaalin lipun kanssa. Valkopohjaista lippua käyttää puolestaan laivasto. Ilmavoimien lipussa etelän ristin tilalle on kuvattu ilmavoimien symboli ja kirjaimet NZ. Myös siviili-ilmaliikenteellä on oma lippunsa.
Muut viralliset liput
Kuningattaren lippu (1962–2022)
Kenraalikuvernöörin lippu
Kauppalippu
Merisotalippu
Ilmavoimien lippu
Siviili-ilmaliikenteen lippu
Ehdotukset lipun vaihtamiseksi

Joidenkin mielestä Uuden-Seelannin lippu muistuttaa liikaa Australian lippua ja samoin kuin Australiassa, jotkut ovat sitä mieltä, että on mautonta, että lippu sisältää toisen valtion lipun. Kansanedustaja Allan Highet herätti keskustelua lipun vaihtamisesta vuonna 1979, mutta mitään konkreettista ei tehty. Myös kansanedustaja Russell Marshall ehdotti lipun vaihtamista vuonna 1988. Vuosina 1979 ja 1984 tehdyissä kyselyissä kansan enemmistö on kuitenkin vastustanut lipun vaihtamista. Vuonna 1989 Listener-lehti järjesti vaihtoehtoisen lipun suunnittelukilpailun. Siihen osallistuneista 600 lippuehdotelmasta valittiin seitsemän, joihin kuuluivat myös nykyinen lippu ja yhdistyneiden heimojen lippu. Järjestetyssä äänestyksessä Uuden-Seelannin lippu voitti. Väittelyä lipun vaihtamisesta on käyty myös 1990- ja 2000-luvuilla. Vuonna 2011 järjestetyn kyselyn mukaan 72 prosenttia vastusti lipun vaihtamista.
Ehdotukset lipun vaihtamiseksi > Kansanäänestys

Uuden-Seelannin lipusta järjestettiin 2015–2016 kaksi kansanäänestystä, joista ensimmäisessä päätettiin vaihtoehtoisen lipun ehdokkaasta ja toisessa sen käytöstä nykyisen lipun sijaan. Ehdotuksia vaihtoehtoisesta lipusta esitettiin yhteensä yli 10 000. Ensimmäisen äänestyksen voitti Kyle Lockwoodin suunnittelema lippu, jossa on valkoinen hopeasaniaisen (Cyathea dealbata) lehti mustalla ja sinisellä pohjalla sekä nykyisen lipun tapaan Etelänristin tähdet. Äänestykseen osallistui noin 48 prosenttia Uuden-Seelannin äänioikeutetuista. Nykyisen lipun korvaamisesta järjestetyn kansanäänestyksen äänestysaika alkoi 3. maaliskuuta ja päättyi 24. maaliskuuta 2016. Viimeisessä äänestyksessä äänesti arviolta 2,1 miljoonaa äänioikeutettua ja heistä 56,6 % äänesti vanhan lipun säilyttämisen puolesta.
Kansanäänestyksen järjestämiseen käytettiin noin 26 miljoonaa dollaria ja oppositio kritisoikin maan pääministeri John Keytä sen järjestämisestä. Key kannatti lipun vaihtamista ja puolusti kansanäänestystä sanoen sen herättäneen tärkeää keskustelua, vaikka lipun vaihtamiseen ei lopulta päädyttykään.
Aiheesta muualla

Uuden-Seelannin kulttuuriministeriön sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Oseanian liput
Amerikan Samoa
Australia
Cookinsaaret
Fidži
Guam
Havaiji
Kiribati
Marshallinsaaret
Mikronesia
Nauru
Niue
Norfolkinsaari
Palau
Papua-Uusi-Guinea
Pitcairn
Pohjois-Mariaanit
Ranskan Polynesia
Salomonsaaret
Samoa
Tokelau
Tonga
Tuvalu
Uusi-Kaledonia
Uusi-Seelanti
Vanuatu
Wallis ja Futuna
Uuden-Seelannin yhdistyneiden heimojen lippu.
Ensimmäinen Blue Ensigniin perustunut lippu
Kyle Lockwoodin suunnittelema vaihtoehtoinen lippu.
Vermilionin piirikunta (Louisiana)

Vermilionin piirikunta (engl. Vermilion Parish, ransk. Paroisse de Vermillion) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 59 830 vuonna 2018. Piirikunnan hallintokeskus on Abbevillen kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1844.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vermilionin piirikunta (Louisiana) Wikimedia Commonsissa
Valeri Bykovski

| Valeri Fjodorovitš Bykovski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. elokuuta 1934  Pavlovski Posad, Neuvostoliitto
Kuollut: 27. maaliskuuta 2019 (84 vuotta)
Ura
 Nimikirjoitus
Lennot

Vostok 5:  Vostok 5
 
 :  Sojuz 22
 
:  Sojuz 31
 
Valeri Fjodorovitš Bykovski (ven. Валерий Фёдорович Быковский; 2. elokuuta 1934 Pavlovski Posad –  27. maaliskuuta 2019) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Hän osallistui kolmelle miehitetylle avaruuslennolle: Vostok 5:lle, Sojuz 22:lle ja Sojuz 31:lle. 
Bykovskin lento Vostok 5:llä oli pisin ihmisen yksinlento avaruudessa: 4 päivää ja 23 tuntia. Kaikkiaan hän oli avaruudessa 20 päivää 17 tuntia ja 48 minuuttia.
Bykovskista tehtiin vuonna 1963 Neuvostoliiton sankari. Hänellä oli lisäksi Leninin ja Punaisen tähden kunniamerkit.
Kuvia

Valeri Bykovski ja Vostok 5 neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuonna 1963.
Valeri Bykovski ja itäsaksalainen astronautti Sigmund Jähn
Bykovski ja Valentina Tereshkova lasten kanssa noin vuonna 1963.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeri Bykovski Wikimedia Commonsissa
Venezuelanerakkokolibri

| Venezuelanerakkokolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Erakkokolibrit Phaethornis
Laji::  rupurumii
Kaksiosainen nimi
 Phaethornis rupurumii  Boucard, 1892 

Katso myös
   Venezuelanerakkokolibri Wikispeciesissä   Venezuelanerakkokolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Venezuelanerakkokolibri (Phaethornis rupurumii) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää mantereen pohjoisosan, pääasiassa Amazonasin alueen, Kolumbian itäreunasta Venezuelaan ja läntiseen Guyanaan, sekä Pohjois-Brasiliaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Adolphe Boucard kuvaili lajin holotyypin Guyanan Rupununijoelta vuonna 1892.
Valonielu

| Valonielu Oranssi Pazuzu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : helmikuu 2013
 Studio : Orgone Studios
 Julkaistu:  11. lokakuuta 2013  15. lokakuuta 2013
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Jaime Gomez Arellano Oranssi Pazuzu
 Tyylilaji: black metal, space rock
 Kesto: 46.17
 Levy-yhtiö:  Svart Records  20 Buck Spin
Oranssin Pazuzun muut julkaisut
| Kosmonument 2011 | Valonielu 2013 | Värähtelijä 2016 |
Valonielu on psykedelisen black metal -yhtyeen Oranssin Pazuzun kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 11. lokakuuta 2013, Euroopassa levymerkillä Svart Records ja Yhdysvalloissa levymerkillä 20 Buck Spin.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Oranssi Pazuzu sekä kirjoittanut Ontto.
Vino Verso – 4.52
Tyhjä temppeli – 4.26
Uraanisula – 11.52
Reikä maisemassa – 4.38
Olen aukaissut uuden silmän – 5.16
Ympyrä on viiva tomussa – 15.10
Kokoonpano

Jun-His – laulu, kitara
Moit – kitara
Ontto – basso
Korjak – rummut
EviL – kosketinsoitin, lyömäsoittimet
Jaime Gomez Arellano – tuottaja, äänittäjä, miksaaja, masteroija, lyömäsoittimet, efektit
Donato Panaccio – avustava äänittäjä
Costin Chioreanu – kansitaide
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Inferno:
Kaaoszine.fi: 8/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Valonielu Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Valonielu Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Viivytystaistelu

Viivytystaistelu on sotilaallinen operaatio jossa joukko perääntyy hidastaen ja kuluttaen hyökkäävää vihollista. Viivytystaistelua käydään usein pataljoonatasoisissa tai suuremmissa yksiköissä jolloin puolustuksen porrastaminen on mahdollista useiden komppanioiden muodostaessa puolustuksen syvyyden. Sotajoukkojen pakenemista tai perääntymistä ei tule sekoittaa viivytystaisteluun.
Esimerkiksi kolmella taistelevalla komppanialla viivytystaistelu voitaisiin suorittaa seuraavasti: Vihollisen hyökkäyksen alkuvaiheessa 1. komppania on asemissa, 2. valmistamassa asemia 1. takana ja 3. komppania levossa. Vihollisen hyökkäyksen alkaessa 1. komppania taistelee vihollista vastaan kunnes saa käskyn perääntyä 2. komppanian asemien läpi. Tällöin torjuntavastuu siirtyy 2. komppanialle ja 3. komppania ryhmittyy valmistamaan asemia 1. komppanian siirtyessä lepoon. Taistelua jatketaan kunnes vihollisen eteneminen on saatu pysäytettyä tai saadaan käsky siirtyä toisiin tehtäviin.
Viivytystaisteluun voi liittyä myös vihollista hidastava pioneeritoiminta, reservissä olevien joukkojen yllättävä vastahyökkäys ja tahallaan vihollisen linjojen taakse jättäytyvien joukkojen sissitoiminta.
Suomen sotahistoriassa kuuluisimmat viivytystaistelut käytiin sekä talvi- että jatkosodan perääntymisvaiheessa Karjalassa, eritoten Karjalan kannaksella.
Vermont State House

| Vermont State House |
| --- | --- |
 Rakennuksen etupiha valokuvattuna vuonna 2021
Sijainti:   Montpelier, Vermont, Yhdysvallat
Valmistumisvuosi:  1838
Omistaja:   Vermontin osavaltio
Käyttäjä:  Vermontin yleiskokous
Tyylisuunta:  uuskreikkalainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vermont State House on Vermontin Montpelierissä sijaitseva hallintorakennus, jossa kokoontuvat Vermontin yleiskokouksen ylä- että alahuone.
Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1833 ja ne saatiin valmiiksi vuonna 1838. Rakennus tuhoutui suurilta osin tulipalossa vuonna 1857. Rakennus jälleenrakennettiin ja se saatiin uudelleen käyttöön vuonna 1859.
Rakennustyyliltään hallintorakennus edustaa ns. uuskreikkalaista tyyliä. Yksi rakennuksen merkittävimmistä yksityiskohdista on kultainen kupoli, jonka päällä on Cereksen patsas, joka symboloi maatalouden tärkeyttä osavaltiolle. Rakennus ottaa inspiraatiota Yhdysvaltain kongressitalosta.
Galleria

Rakennuksen kultainen kupoli
Vermontin edustajainhuoneen huone
Vermontin senaatin huone
Venezuelanaratti

| Venezuelanaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Suomuaratit Pyrrhura
Laji::  hoematotis
Kaksiosainen nimi
 Pyrrhura hoematotis  Souancé, 1857 
Katso myös
   Venezuelanaratti Wikispeciesissä   Venezuelanaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Venezuelanaratti (Pyrrhura hoematotis) on venezuelalainen papukaija. Siitä tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji hoematotis elää Pohjois-Venezuelassa ja immarginata Luoteis-Venezuelassa. Lajin holotyypin kuvaili Charles de Souancé 1857.
Užupis

Pyhän Bartholomeuksen kirkko Užupisissa.
Užupis on Liettuan pääkaupungin Vilnan kaupunginosa, joka sijoittuu osin Vilnan vanhaankaupunkiin, UNESCOn maailmanperintöluettelokohteeseen. Paikan nimi tarkoittaa "toisella puolella jokea"; kyseinen joki on Vilnia, josta koko kaupunki on saanut nimensä. Alue on ollut pitkään taiteilijoiden suosima, ja sitä on usein verrattu Pariisin Montmartreen. Alueella on gallerioita, taiteilijoiden työhuoneita ja kahviloita. Alue julistautui 1997 itsenäiseksi Užupisin tasavallaksi ja on mikrovaltio.
Maantiede

Užupis on suhteellisen pieni ja eristynyt alue. Vilnia-joki erottaa sen vanhastakaupungista, ja toinen puoli alueesta on jyrkkien mäkien sekä neuvostoaikaisen teollisuusalueen rajaama. Ensimmäisen sillan vanhaankaupunkiin rakensivat 1500-luvulla aluetta asuttaneet Liettuan juutalaiset.
Historia

Suurin osa alueen juutalaisista asukkaista kuoli holokaustin uhrina, ja myöhemmin neuvostoliittolaiset tuhosivat alueen juutalaisen hautausmaan. Alueella sijaitsee yhä yksi kaupungin vanhimmista hautausmaista, Bernardinen hautausmaa.
Paikalle jäi holokaustin jälkeen autioita taloja, joihin muutti pian asunnottomia ja muita irtolaisia. Ennen kuin Liettua julistautui itsenäiseksi 1990, alue oli Vilnan laiminlyödyimpiä. Siellä oli paljon purkukuntoisia ja asuinkelvottomia taloja. Taiteilijat ja muut boheemit ovat suosineet aluetta neuvostoajoista alkaen ja nuoret taiteilijat ovat vallanneet hylättyjä taloja omaan käyttöönsä.
Alueella on asunut muun muassa symbolismin ja jugendtyylin edustajiin kuuluva kuvataiteilija ja säveltäjä Mikalojus Konstantinas Čiurlionis.
"Užupisin tasavalta"

Vuonna 1997 asukkaat julistivat alueen "Užupisin tasavallaksi" (Užupio Res Publika). Samalla julkistettiin alueen oma lippu, presidentti, valuutta, perustuslaki ja noin 12 henkilön armeija. Tasavallan perustamista juhlitaan vuosittain 1. huhtikuuta Užupisin päivänä. Tällä hetkellä presidentin virassa toimii runoilija, muusikko ja elokuvaohjaaja Romas Lileikis. Tasavallan toiminta ilmenee pitkälti erilaisina taidehankkeina. Ensimmäisenä suurena projektinaan presidentti Lileikis oli mukana pystyttämässä Vilnaan pronssista Frank Zappan patsasta. Patsaan veisti liettualainen Konstantinas Bogdanas, joka ennen vallankumousta valoi V. I. Leninin rintakuvia. Ulkopolitiikasta vastaa Tomasz Czepaitis. Suomessa Užupisin tasavaltaa edustaa neljä suurlähettilästä, jotka toimivat Tampereen, Pispalassa toimivasta Hirvitalon kulttuurikeskuksesta käsin. Tämän lisäksi ulkoministeri Czepaitis nimitti Užupisin teatterisuurlähettiläiksi – toimialueenaan koko maailma – ohjaaja Kristian Smedsin ja tuottaja Jukka Hyde Hytin vuonna 2005. Vilnan entinen pormestari Artūras Zuokas asuu Užupisissa ja osallistuu toisinaan tasavallan järjestämiin tapahtumiin.
Užupisin tasavallalla on neljä kunniakansalaista, Jonas Mekas, 14. dalai-lama, Ugnė Karvelis ja Zenonas Šteinys.