stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avustajakoira

Avustajakoira hakemassa kainalosauvaa ohjaajalleen.
Avustajakoiran tehtävä on avustaa käyttäjäänsä tämän tarvitsemissa asioissa. Koiralle voidaan opettaa monenlaisia tehtäviä, ja jokainen koira koulutetaankin juuri kyseisen käyttäjän tarpeita vastaavaksi. Liikuntavammaisen käyttäjän avustajakoira voi auttaa monenlaisissa arkielämän askareissa aina kaupungilla liikkumisesta jääkaapin oven avaamiseen ja tavaroiden noutamiseen. Kuulovammaisen avustajakoira ilmoittaa merkkiäänistä, kuten puhelimen soimisesta ja ovikellosta.
Avustajakoirien koulutuksen Suomessa aloitti Marja Kalpamaa (ent. Leppäkorpi) Vähänkyrön Merikaarrossa vuonna 1994. Alkusysäyksen koulutukselle antoi Pekka Hätisen invalidien kansainvälisestä symposiumista Yhdysvalloista kirjoittama matkakertomus, joka julkaistiin IT-lehdessä vuonna 1992. Matkakertomuksessa mainittiin koirat, jotka avustivat vammaisia ihmisiä Pohjois-Amerikassa. Lehtijutun seurauksena alkoi kaksi vuotta kestänyt lobbaus, jonka tuloksena Raha-automaattiyhdistys myönsi Invalidiliitolle avustuksen koirien koulutuksen aloittamiseksi 1994. Raha-automaattiyhdistys, sittemmin Veikkaus, on pääosin vastannut avustajakoiratoiminnan kustannuksista.
Avustajakoira kirkkaanvärinen työliivi yllään. Nykyinen väri on hillityn sinivalkoinen.
Toistaiseksi Invalidiliitto ostaa terveet ja hyväksytyt sekä käyttöönottokatsastuksen läpäisseet koirat yhteistyökumppaneilta ja luovuttaa koirat avustajakoiraa hakeneista henkilöistä valitsemilleen liikuntarajoitteisille henkilöille. Koiran hankinta siirtyy todennäköisesti vuonna 2023 Invalidiliitolta sairaanhoitopiireille, jotka vastaavat näkövammaisten opaskoirien hankinnasta.
Avustajakoirien koulutus kestää noin kaksi vuotta, ja koira käy läpi terveys-, luonne- ja taitotarkastuksen. Avustajakoiran voi kouluttaa myös itse. Tällöin koiran tulee täyttää avustajakoiralle asetetut vaatimukset ja läpäistä samat tarkastukset kuin valmiiksi koulutettujen avustajakoirienkin. Myös yksityisen avustajakoiran käyttäjän tulee olla Invalidiliiton hyväksymä, jotta koira voidaan hyväksyä viralliseksi avustajakoiraksi. Yksityisen avustajakoiran koulutukseen voi saada apua yksityisiltä koirakouluilta.
Opas- ja avustajakoirien vieminen esimerkiksi ravintoloihin, elintarvikeliikkeisiin, virastoihin ja harrastustiloihin on sallittua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avustajakoira Wikimedia Commonsissa
Avustajakoira ry
Avustajakoirista Invalidiliiton sivuilla
Helle Hellberg

Hellä (Helle) Axa Aurora Hellberg (1. marraskuuta 1884 Maarianhamina – 21. helmikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Hellbergin vanhemmat olivat räätäli Lars Hellberg ja Viktoria Hellberg. Perheessä oli kahdeksan lasta. Perheen äiti kuoli Hellen ollessa vielä lapsi ja isä meni uusiin naimisiin. Lopulta isä Lars alkoi juoda ja hänen räätälinverstaansa meni konkurssiin.
Perheensä vaikeasta taloudellisesta tilanteesta huolimatta Helle Hellberg onnistui opiskelemaan kansakoulunopettajaksi. Hän toimi aluksi opettajana Ahvenanmaalla mutta muutti sitten Uudellemaalle ja jäi sinne 24 vuodeksi. Hellberg palasi Maarianhaminaan vasta jäätyään ennenaikaiselle eläkkeelle tapaturman takia.
Hellbergin esikoisteos Ahvenanmaan saaristtoon sijoittuva novellikokoelma Folk i skären ilmestyi 1913. Hänen parhaimpina teoksinaan on pidetty 1949 ilmestynyttä novellikokoelmaa Spelmännen ja 1923 ilmestynyttä romaania Glorias gåva. Hellbergin parhain luomiskausi osui 1940- ja 1950-luvuille. Hänen teostensa päähenkilöt olivat usein yhteiskunnan marginaaliin kuuluvia lapsia, köyhiä tai vanhuksia.
Teoksia

Folk i skären : berättelser. Söderström, Helsingfors 1913
En flickhistoria : original för "Hemma och ute". Tidskriften Hemma och ute, Helsingfors 1916
Våren : dikter. Nystad 1918
I lilla Eden : silhuetter. Söderström, Helsingfors 1922
Glorias gåva. Söderström, Helsingfors 1923
Livet, det är viktigt .... Söderström, Helsingfors 1943
Neckermans. Söderström, Helsingfors 1944
Land och sjö famna varandra. Söderström, Helsingfors 1945
Skymningens barn. Söderström, Helsingfors 1948
Spelmännen. Söderström, Helsingfors 1949
Stigen över ängarna : en bondehistoria. Söderström, Helsingfors 1950
Amaryllis. Söderström, Helsingfors 1951
Nya noveller. Tryckeri- & tidnings, Borgå 1952
En kvällspromenad : dikter. Tryckeri- & tidnings, Borgå 1953
När rågen blommar. Tryckeri- & tidnings, Borgå 1953
Spegelmakaren. Söderström, Helsingfors 1954
Far och dotter. Söderström, Helsingfors 1955
- och skymningen föll : valda noveller. Söderström, Helsingfors 1956
Livias bröllopsfest : roman.  Söderström, Helsingfors 1957
Stranden : noveller. Söderström, Helsingfors 1959
Inför havet. Söderström, Helsingfors 1960
Stränders blommor. Söderström, Helsingfors 1961
Kaptenen. Söderström, Helsingfors 1964
Regina. Författare, Helsingfors 1966
Gösten i vita villan. Författare, Helsingfors 1967
Den svåra våren. Författare, Helsingfors 1968
Sista noveller : axplock ur Rosenstads historia. Eget förlag, Helsingfors 1972
Pärlhönan : noveller ; valda av Gustaf Widén. Ålands litteraturförening, Mariehamn 1984
Johanna (levymerkki)

| Johanna |
| --- | --- |
Perustettu:  1979
Perustajat:  P. Karhu Oy, Atte Blom, Pekka Aarnio
Tyylilajit:  Rock, pop
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Helsinki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Johanna on kesällä 1979 perustettu suomalainen levymerkki, jota käytti viiden vuoden aikana usea levy-yhtiö, ja senkin jälkeen se oli vähäisemmässä käytössä. Johanna syntyi levy-yhtiön Musiikki- ja kirjatoimisto P. Karhu Oy ja musiikkikustantajana Love Kustannus Oy:n käyttöön.
Johannan historiaa

Johanna aloitti Love Records -levy-yhtiön mentyä konkurssiin kesällä 1979. Osa Love Recordsin rockartisteista siirtyi Johannan artisteiksi. Ensimmäinen Johannan singlejulkaisu oli pihtiputaalaisen Ratsia-yhtyeen debyytti Lontoon skidit ja ensimmäinen albumijulkaisu oli Tuomari Nurmion ja Köyhien ystävien debyyttialbumi Kohdusta hautaan. Yhtiöksi oli mainittu Johanna / P. Karhu Oy, kuten monessa myöhemmässäkin levyssä kesään 1982 asti. Levy-yhtiö oli nimeltään Musiikki- ja kirjatoimisto P. Karhu Oy. Yhtiö julkaisi muutaman levyn myös Karhu-levymerkillä. Noin puolessa albumeja yhtiötä ei ollut ilmoitettuna lainkaan. Love Kustannus Oy oli perustettu vuonna 1976 kustannusalalle, ja se toimi ainakin musiikkikustantajana Johannan levyissä alussa kolme vuotta.
Vuonna 1981 Johanna-levymerkki julkaisi jo noin 40 äänitettä.
Vuonna 1982 Musiikki- ja kirjatoimisto P. Karhu Oy muutti nimekseen Johanna Kustannus Oy, joka jatkoi Johanna -levymerkillä julkaisten 12 albumia JHN 2500 -sarjassa. Johanna Kustannus Oy meni konkurssiin lokakuussa 1984. Viimeiseksi levyksi jäi Sleepy Sleepersin Mato Valtosen ja Sakke Järvenpään huumorialbumillinen Tohtori Pöhön aerobix (1984). Vuonna 1988 Love Kustannus jatkoi JHN 2500 -sarjaa parilla levyllä uudelleen julkaisuin alkuperäisen levy-yhtiön Black Label Series -alamerkin Leevi and the Leavingsillä vielä parin levyn verran Johanna-levymerkillä. Levyt ilmestyivät myös Johanna-levymerkin CD-levyinä tuolloin ensimmäisen kerran.
Loppuvuonna 1982 toiseksi Johanna-merkillä julkaisevaksi levy-yhtiöksi tuli A.A.B. Tuotanto Oy, jonka perustivat Atte Blom Johanna-levymerkiltä ja Leena Juuranto Polarvox-levy- ja äänitejakeluyhtiöstä. Juurannolla oli myös suvun omistusyhteys lähitalon äänitepuristamoon ja studioon Finnvoxiin.
A.A.B. Tuotanto Oy julkaisi uusia äänitteitä Johanna-levymerkillä vuosina 1982–1984. Tänä aikana yhtiö julkaisi noin kolmekymmentä albumia JHN 3000 -sarjassa.
Viimeinen A.A.B. Tuotannon Johannan julkaisu oli Rauli Badding Somerjoen kokoelma-albumi Rakkauden kiertokulku (1984). A.A.B. Tuotanto toimi myös eräiden vanhojen Johanna-äänitteiden uudelleenjulkaisijana. A.A.B. Tuotanto jatkoi myös Johanna-levymerkin ja etenkin levykoodin käyttöä toimintansa ajan vielä osassa CD-levyjään. A.A.B. Tuotannon toiminta pienentyi 1990-luvun lopulla ja yhtiö hakeutui konkurssiin maaliskuussa 2000. Sitä ennen yhtiö oli myynyt koko kataloginsa Love Kustannus Oy:lle. Love Kustannus oli julkaissut uudelleen Johanna-levymerkillä jo muuta Johanna-merkin katalogia CD-levyinä vuodesta 1988 alkaen.
Nykyinen Johanna-levymerkillä julkaistun tuotannon omistaja on Universal Music Oy. Viime aikojen uudelleen julkaisut ovat tapahtuneet Johanna Kustannus -levymerkillä. Kokoelmana on julkaistu muun muassa kuuden CD:n Lontoon skidit – 144 Johanna-singleä vuosilta 1979–1984 -boksi. Johanna-levymerkin noin 220 julkaistusta tavallisesta singlestä B-puolineen olisi saanut tasan kaksi boksia lisäksi kokoelmaan. Lisäksi punk-vinyylejä on uusintajulkaissut jonkin verran turkulainen Svart Records lisensseillä.
Artisteja

| --- | --- |
 22 Pistepirkko  Agents  Ari Vaahtera  Bluesounds  Briard  Dave Lindholm  Hanoi Rocks  Hector  Hefty Load  Jaakko Kangosjärvi  Jerry Sultsina  Jim Pembroke  Juice Leskinen Slam  Juice Leskinen Grand Slam  Jussi Raittinen  Kadotetut  Kari Peitsamo  Kari Peitsamo ja Ankkuli  Kollaa kestää  Korroosio  Kumma Heppu & Lopunajan Voidellut  Lama  Leevi and the Leavings  Liisa Tavi  M.A. Numminen  Maukka & Ile's Disko  Maukka Perusjätkä  Maukka Perusjätkä Ralf Örn Pop  Maukka Perusjätkä ja Sota Apatiaa Vastaan :  Mikko Perkoila  Musta Paraati  Pelle Miljoona  Pelle Miljoona & 1980  Pelle Miljoona & Avoimet Ovet  Pelle Miljoona Oy  Pete Malmi  Problems?  Päät  Raine Salo  Ratsia  Rauli Badding Somerjoki  Rudi  Se  SIG  Sika  Sleepy Sleepers  Tavaramarkkinat  Tumppi Varonen & Problems?  Tuomari Nurmio ja Köyhien ystävät  Tuomari Nurmio ja Viides kolonna  Uuge Päts  Vaaralliset lelut  Vaavi  Virtanen  Woude  Zape Leppänen
Aiheesta muualla

Levylaulajaksi Johanna-yhtiöön? Elävässä arkistossa
HS: Johanna oli Love Recordsin kunniakierros
Saksalaisten karkotus toisen maailmansodan jälkeen

Karkotettuja sudeettisaksalaisia.
Saksalaisten karkotus toisen maailmansodan jälkeen tarkoittaa toisen maailmansodan myöhemmissä vaiheissa ja sodan jälkeisenä aikana tapahtunutta saksalaisten ja Saksan kansalaisten pakenemista ja karkottamista.
Ennen toista maailmansotaa etnisiä saksalaisia asui vähemmistöinä useissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa, kuten Tšekkoslovakiassa, Jugoslaviassa, Unkarissa, Romaniassa sekä Neuvostoliitossa. Lisäksi ennen sotaa Saksalle kuuluneita alueita liitettiin sodan jälkeen Puolaan ja Neuvostoliittoon. Kaikilta näiltä alueilta saksalaisväestö joko pakeni tai karkotettiin. Karkotettujen saksalaisten määrä oli yli 12 miljoonaa.
Ennen sodan päättymistä tapahtuneet väestönsiirrot

Stalin karkotti Volgan saksalaiset asuinalueiltaan jo sodan aikana. Myös baltiansaksalaiset evakoitiin Saksaan jo Baltian neuvostomiehityksen aikana Hitlerin ja Stalinin tekemän sopimuksen mukaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksalaisten karkotus toisen maailmansodan jälkeen Wikimedia Commonsissa
Charles Tournemire

Charles Tournemire
Charles Tournemire (22. tammikuuta 1870 Bordeaux – 3. marraskuuta 1939 Arcachon) oli ranskalainen säveltäjä ja urkuri.
Tournemire nimitettiin 11-vuotiaana St. Pierre -kirkon urkuriksi Bordeaux'ssa. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa César Franckin sekä Charles-Marie Widorin johdolla ja voitti vuonna 1891 konservatorion ensipalkinnon urkujensoitossa. Lisäksi hän suoritti opintoja Vincent d'Indyn johdolla Schola Cantorumissa. Tournemire sai vuonna 1898 nimityksen Sainte-Clotilden urkuriksi Gabriel Piernén seuraajana. Tässä virassa hän toimi loppuelämänsä ajan. Lisäksi Tournemire teki esiintymisiä matkoillaan Saksaan, Alankomaihin ja Venäjälle. Hän sai vuonna 1919 nimityksen Pariisin konservatorion professoriksi.
Tournemire loi mystiikan inspiroiman urkutyylin, joka puolestaan innoitti useita muita ranskalaisen urkumusiikin säveltäjiä. Hän meni vuonna 1908 naimisiin mystikko Joséphin Péladanin vaimon siskon kanssa, kiinnostui Péladanin kautta H. P. Blavatskysta ja alkoi myös lukea Joris-Karl Huysmansin teoksia. Tournemiren tuotantoon kuuluu myös sinfonioita, joista viisi ensimmäistä ovat peräisin vuosilta 1900–1914. Joutuminen mobilisoiduksi ensimmäisessä maailmansodassa keskeytti Tournemiren luovan työn, mutta hän aloitti kuudennen sinfonian parissa työskentelyn vuonna 1917. Tämän jälkeen hän laati vielä kaksi uutta sinfoniaa, mutta nämä kolme viimeistä sinfoniaa jäivät esittämättä säveltäjän elinaikana. Sinfonioidensa jälkeen Tournemire sävelsi muun muassa oratoriot La Quête du Saint-Graal (1926–1927), L'Apocalypse de Saint-Jean (1932–1936) ja La douloureuse Passion du Christ (1936–1937), noin 15 tuntia kaikkiaan kestävän urkuteosten kokonaisuuden L'orgue mystique (1927–1932) sekä oopperan Il poverello di Assisi (1937–1938, Joséphin Péladanin tekstin pohjalta). Tournemire tuli tunnetuksi myös improvisointitaidoistaan. Vuonna 1930 hän teki Sainte-Clotildessa fonografiäänitteet viidestä improvisaatiostaan.
Tournemire kuoli salaperäisissä oloissa; hän poistui kotoaan kävelylle 31. lokakuuta 1939, ja neljä päivää myöhemmin hänen ruumiinsa löydettiin suosta.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Itäisten Salomoninsaarten taistelu

Itäisten Salomonsaarten taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltojen ja Japanin välinen meritaistelu, joka käytiin Salomonsaarten itäpuolella olevan Santa Isabelin saren lähistöllä 24.–25. elokuuta 1942.
Tausta

Japanilaiset olivat kesällä 1942 ryhtyneet rakentamaan lentokenttää Guadalcanalin saarelle. Yhdysvaltalaiset valtasivat lentokentän elokuun alussa. Itäisten Salomoninsaarten taistelu käynnistyi, kun japanilaiset lähettivät laivasto-osaston tavoitteenaan karkottaa yhdysvaltalaiset.
Tulos

Taistelussa Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Enterprise vaurioitui pahoin ja 20 lentokonetta ammuttiin alas. Keisarillisen Japanin laivasto menetti yhden kuljetusaluksen Kinryumarun ja kevyt lentotukialus Ryūjō upposi hyökkäyksen seurauksena. Lisäksi lentokoneiden kuljetusalus Chitose ja hävittäjä Jintsu vaurioituivat pahasti ja 75 lentokonetta ammuttiin alas.
Taistelu oli liittoutuneiden strateginen voitto, vaikka molemmat osapuolet vetäytyivät alueelta taistelun jälkeen. USS Enterprise purjehti Pearl Harboriin korjattavaksi, jonka jälkeen se osallistui Santa Cruzin saarten taisteluun. Alus vaurioitui pahasti myös siinäkin taistelussa. Toinen lentotukialus USS Saratoga selvisi vahingoittumatta.
Vaurioitunut Ryūjō (keskellä oikealla)  B-17 pommittajien hyökkäyksen kohteena 24. elokuuta 1942. Hävittäjät Amatsukaze (keskellä alhaalla) ja Tokitsukaze (keskellä oikealla) evakuoivat aluksen miehistön ennen uppoamista.
La Vall d'Uixó

| La Vall d'Uixó Vall de Uxó |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 La Vall d'Uixó
 Koordinaatit: 39°28′12.86″N, 0°22′36.5″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Valencia
Maakunta:  Castelló
Comarca:  Plana Baixa
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  67,10 km²
Väkiluku (1.1.2016):  31 819
 
 http://www.lavallduixo.es/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Vall d'Uixó (espanjaksi Vall de Uxó) on kunta Valencian itsehallintoalueella Itä-Espanjassa Välimeren rannalla. Kunnan asukasluku oli 31 819 vuonna 2016.
Kunnassa sijaitsevat Joosefin luolat (Grutes de Sant Josep tai Coves de Sant Josep; esp. Grutas de San José), joissa virtaa myös maanalainen joki.
Kunnantalo
Església del Sant Àngel
Coves de Sant Josep
Coves de Sant Josep
Coves de Sant Josep
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Vall d'Uixó Wikimedia Commonsissa
Dambisa Moyo

Dambisa Moyo
Dambisa Moyo (s. 1969 Lusaka, Sambia) on sambialainen taloustieteilijä, joka on kirjoittanut kehitysapua arvostelevan bestsellerin Dead Aid: Why Aid is Not Working and How There is a Better Way For Africa, (suom. "Kuollut apu: Miksi apu ei toimi ja mikä olisi Afrikalle parempi tie", 2009).
Moyon toinen kirja How the West Was Lost: Fifty Years of Economic Folly - And the Stark Choices that Lie Ahead ilmestyi vuonna 2011 ja kolmas Winner Take All: China's Race for Resources and What It Means for the World vuonna 2012.
Elämä

Moyo on suorittanut Oxfordin yliopistossa taloustieteen tohtorin tutkinnon. Vuonna 1997 hän suoritti julkishallinnon maisteritutkinnon kansainvälisen kehityksen alalta Harvardin yliopistosta (Kennedy School of Government). Hänellä on myös MBA-tutkinto rahoituksesta ja BSc-tutkinto kemiasta Washingtonissa sijaitsevasta American Universitysta. Hän on työskennellyt Maailmanpankissa sekä Goldman Sachsissa globaalin makrotaloustieteen ekonomistina.
Elämä > Palkinnot, esiintymiset ja jäsenyydet

TIME Magazine nimesi Moyon yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä toukokuussa 2009. Samana vuonna hänet valittiin Oprah Winfreyn listalle 20 huomattavasta visionääristä.
Hän on käyttänyt pyydetyn puheenvuoron useissa organisaatioissa, kuten OECD, Maailmanpankki, IMF, Council on Foreign Relations, American Enterprise Institute, ja vuoden 2009 Munk Debates -väittelytapahtumassa. Vuonna 2009 hän puhui europarlamentin TEDx-konferenssissa. Lisäksi hän kirjoittaa säännöllisesti talouslehtiin, kuten The Economistiin ja Financial Timesiin. Moyo on ollut myös vieraana yhdysvaltalaisilla televisiokanavilla, kuten CNN:llä ja CNBC:llä.
Moyo on lasten hyväntekeväisyyteen keskittyvän Absolute Return for Kids (ARK) -sijoitusrahaston suojelija sekä kehitysmaiden paikallisyhteisöjen koulutusmahdollisuuksia edistävän Room to Read -hyväntekeväisyysjärjestön hallituksen jäsen.
Kirjat > Dead Aid

Dead Aid: Why Aid Is Not Working and How There is Another Way for Africa
Kirjassa Moyo osoittaa, miten kehitysapu on vahingoittanut Afrikkaa ja miksi se tulisi poistaa. Kirja esittää, miten kehitysmaat voivat rahoittaa kehitystä sen sijaan, että eläisivät ulkomaisen avun varassa. Financial Times tiivistää kirjan: "Loputon kehitysapu Afrikan hallituksille, Moyo kirjoittaa, on tuottanut riippuvuutta, rohkaissut korruptiota ja lopulta tehnyt pysyväksi huonon hallinnon ja köyhyyden." Moyon mukaan kehitysapu takaa köyhyyden kierteen ja estää talouskasvun Afrikassa.
Harvardin professori, historioitsija Niall Ferguson kirjoitti kirjan esipuheen ja kansisitaatissa mm. ghanalainen YK:n entinen pääsihteeri Kofi Annan sanoo "Dambisa Moyo esittää vastustamattoman uuden tien Afrikalle".
Moyon ajatukset ovat lähellä Ruandan presidentti Paul Kagamen näkemyksiä. Kagamen mukaan kirja Dead Aid on kuvannut tarkasti nykypäivän kehitysapukulttuurin. Kagame myös kutsui Moyon Ruandaan keskustelemaan aiheesta ja osti kirjan jokaiselle ministerilleen. Myös Senegalin presidentti Abdoulaye Wade on esittänyt samanlaisia näkemyksiä kehitysavusta. Moyon mukaan kauppa on ensisijainen ratkaisu, mutta myös luottoja ja mikroluottoja tarvitaan. Kiinan pääministeri Wen Jiabao on todennut kirjan puolustavan Kiinan ja Afrikan taloudellista yhteistyötä.
Erkki Tuomiojan kommentoi kirjaa sanoin "Moyon väärin suunnatun ja korruptiivisia rakenteita ylläpitävän kehitysyhteistyön kritiikki on täysin perusteltua samoin kuin hänen ohjelmallinen näkemyksensä, että kehitysyhteistyö tulee ajaa alas ja korvata normaaleilla kauppaan ja taloudelliseen yhteistyöhön liittyvillä rahavirroilla. - - Markkinavoimien kuri pitää huolen siitä, että rahahanat sulkeutuvat heti, jos tulosta ei synny tai raha katoaa väärinkäytöksiin."
Kirjaa on myös kritisoitu. Kansainvälisen kaupan professorin Pertti Haaparannan mukaan Moyon väite kehitysavun turmiollisuudesta ei kestä lähempää tarkastelua ja huomattavan monet kirjassa esitetyt väitteet ovat vääriä ja sisäisesti ristiriitaisia.
Kirja pääsi New York Times -lehden bestseller-listalle. Se on julkaistu kiinaksi, englanniksi, ranskaksi, saksaksi, kreikaksi, italiaksi, japaniksi, koreaksi, puolaksi, portugaliksi ja hollanniksi.
Kirjat > How The West Was Lost

How the West Was Lost: Fifty Years of Economic Folly - And the Stark Choices that Lie Ahead (suom. "Kuinka Länsi menetettiin: viisikymmentä vuotta taloudellista hulluutta - ja edessä olevat kovat valinnat")
Moyon toinen kirja ilmestyi 2011.  Kirja analysoi Lännen taloudellisen ylivallan hiipumista viimeisten 50 vuoden aikana. Moyo tutkii muun muassa kuinka USA:n vääristyneet valinnat ja virheelliset poliittiset valinnat pääoman, työn ja teknologian osalta ovat johtaneet taloudelliseen ja geopoliittiseen tilanteeseen, joka on kallistumassa kehittyvien maiden hyväksi.
Kirjat > Winner Take All

Vuonna 2012 julkaistu Moyan kolmas kirja kertoo muun muassa Kiinan "maailmanvalloituksesta" ja "raaka-ainesodista". Kirja väittää Kiinan Afrikkaan tekemien investointien auttavan Afrikan kehitystä huomattavasti.  Moyo väittää lisäksi kirjassaan raaka-aineiden turvaamisen motivoineen Yhdysvaltoja hyökkäämään Irakiin ja Afganistaniin.
Kirjat > Julkaisuja

Moyo, Dambisa: How the West Was Lost: Fifty Years of Economic Folly - And the Stark Choices that Lie Ahead.  New York:  Farrar, Straus and Giroux, 2011.  ISBN 0374173257
Moyo, Dambisa: Dead Aid: Why Aid Is Not Working and How There is Another Way for Africa.  New York:  Farrar, Straus and Giroux, 2009.  ISBN 0374139563
Aiheesta muualla

Dambisa Moyo Interview May 2010. New Statesman.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  UK Parliament 
Muut:  IdRef
Fabryka Samochodów Osobowych

FSO logo 1991-2022
Warszawa M-20 malli (valmistettiin 1951-1957)
Polski-Fiat 125p:n kokoonpanoa vuodelta 1974
Polonez MR'87 takaa
FSO (Fabryka Samochodów Osobowych Spółka Akcyjna = Henkilöautotehdasosakeyhtiö) on puolalainen automerkki.
Historia

FSO perustettiin pohjois-Varsovaan 1951 Puolan tarvittua henkilöautoja. FSO oli valtionyritys vuoteen 1996, jolloin Daewoo osti tehtaat. General Motorsin ostettua Daewoon FSO:sta tuli osittain työntekijöidensä omistama osakeyhtiö. Samassa yhteydessä FSO sai nimeensä lisän "Spółka Akcyjna", osakeyhtiö. Vuonna 2005 ukrainalainen ZAZ osti FSO:n tehtaan tarkoituksenaan turvata pääsynsä EU:n markkinoille. Samalla ZAZ tuli ostaneeksi kilpailijansa, sillä FSO on sangen suosittu automerkki Ukrainassa. FSO valmisti myös Daewoon vanhoja malleja Matiz ja Lanos.
Historia > Vuosilukuja

1948  Autotehtaan rakennus Varsovan laitaseudulle alkoi.
1951  Warszawa M20:n tuotanto alkoi.
1957  Syrena 100:n tuotanto alkoi. Auto oli ensimmäinen oikeasti puolalainen auto toisen maailmansodan jälkeen.
1960  Warszawa 201:n ja Syrena 101:n tuotanto alkoi.
1962  Tuotantoon tulee Syrena 102:n tuotanto alkoi.
1963  Tuotantoon tulee Syrena 103:n tuotanto alkoi.
1964  Warszawa 203/20:n tuotanto alkoi.
1968  Warszawa 223/224:n tuotanto alkoi.
1965  FSO sai lisenssin Fiat 125:een.
1966  Tuotantoon tuli Syrena 104.
1967  Tuotantoon tuli Polski-Fiat 125p.
1972  Syrena 105 esiteltiin ja sen tuotanto siirtyi FSM:lle.
1973  Warszawan tuotanto lopetettiin.
1978  Polonez tuli tuotantoon.
1983  Fiat-merkki poistui autojen (sekä FSO että FSM) tuotenimistä. (Polski-Fiat → FSO 125p/126p). Samalla Polonez-malliston nimeäminen uudistettiin.
1989  Polonez MR'89:n tuotanto alkoi.
1991  FSO 125p:n tuotanto päättyi.
1991  Polonez Caro esiteltiin.
1994  GM alkoi koota Opel Astroja Żeraniussa.
1995  Daewoo osti FSO-tehtaan.
1996  Tehtaan nimeksi vaihtui Daewoo-FSO. Polonez säilyi yhä tuotannossa.
1997  Polonez koki pieniä muutoksia. Mallinimiin tuli plus-merkki perään.
1997  Daewoo Lanosin tuotanto alkoi.
1999  Farmari-Polonezin tuotanto alkoi "Daewoo-FSO Polonez Kombi+".
2000  Daewoo meni konkurssiin. FSM:n kansanauton, 126:n tuotanto päättyi.
2002  Daewoo-FSO lopetti Polonezin valmistuksen.
2004  Tehtaan nimi vaihtui FSO:ksi.
2005  Ukrainalainen AvtoZAZ osti FSO:n osake-enemmistön.