stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjoperhossimppu
Koko ja ulkonäkö

Kirjoperhossimppu voi kasvaa suurimmillaan noin 40 cm pitkäksi, mutta tavanomaisimmillaan se on noin 20 cm pitkä. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, kulmikas ja suuripäinen. Rintaevät ovat erittäin kookkaat ja viuhkamainen. Kalan ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja selkäevä on kaksiosainen ja piikikäs. Kirjoperhossimppu on väriltään harmahtavan tai vihertävän ruskea ja ruumiissa on tummareunaisia ruskeita täpliä. Rintaevissä on oransseja ja ruskeita ja täpliä reunassa sinisiä aaltoja.
Levinneisyys ja elintavat

Kirjoperhossimpun levinneisyysalue on hyvin laaja ja sitä tavataan Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Japaniin ja Pitcairnsaarille. Laji liikkuu koralliriuttojen läheisyydessä hiekkapohjaisilla alueilla. Sen ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset ja pienet kalat.
Kirjoperhossimppua kalastetaan vähäisessä määrin verkoilla. Sitä voidaan pitää merivesiakvaarioissa.
Marion Kische

Marion Kische, 1976.
Marion Kische (s. 30. maaliskuuta 1958 Dresden, Saksi) on entinen itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Kische saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Hän keräsi kahdeksanneksi parhaat henkilökohtaiset pisteet 77,20 ja oli itäsaksalaisista toiseksi paras. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän sijoittui kahdeksanneksi 76,950 pisteellä. Nojapuilla hän sijoittui neljänneksi 19,750 pisteellä ja permannolla viidenneksi 19,475 pisteellä.
Kische ei saavuttanut urallaan henkilökohtaisia MM-mitaleja eikä EM-mitaleja.
Kirjotiainen

| Kirjotiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaiset Paridae
Suku::  Valko-otsatiaiset Sittiparus
Laji::  varius
Kaksiosainen nimi
 Sittiparus varius  (Temminck & Schlegel, 1848) 
Synonyymit
 Parus varius  Poecile varius 
Alalajit
 S. v. amamii  S. v. castaneoventris  S. v. namiyei  S. v. elegans  S. v. olivaceus  S. v. orii  S. v. owstoni  S. v. sunsunpi  S. v. varius 
Katso myös
   Kirjotiainen Wikispeciesissä   Kirjotiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kirjotiainen (Sittiparus varius) on tiaisiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Itä-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Kirjotiainen voi kasvaa 11–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään, mutta naaras voi olla hieman koirasta vaaleampi. Kirjotiaisen päälaki ja kurkku ovat väriltään mustat ja otsa, posket ja niskalaikku ovat valkoiset. Selkä on punaruskeaa yläselkää lukuun ottamatta sinertävän harmaa ja myös siivet ja pyrstö ovat harmaat. Rinta on väritykseltään musta ja rinnan ja punaruskeat vatsan välillä on valkoinen juova. Kirjotiaisen höyhenpuvun väritys vaihtelee sävyiltään hieman alalajeittain. Linnun nokka on pitkähkö ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kirjotiaisen levinneisyysalue ulottuu kuriileilta Japaniin, Pohjois- ja Etelä-Koreaan, Kiinan koillisosiin ja Taiwanin.  Lajin elinympäristöä ovat havu- ja sekametsät sekä elinalueen eteläosissa myös lehtimetsät. Talvisin se voi tulla pihoihin ja puutarhoihin. Lintu liikkuu yleensä pareittain ja talvisin muodostaa sekaparvia muiden tiaislajien kanssa. Kirjotiaiset syövät keväisin ja kesäisin hyönteisiä, syksyisin hedelmiä ja marjoja ja talvisin siemeniä ja pähkinöitä. Laji pesii vanhoissa tikankoloissa. Pesimäkausi on keväällä.
Kirjokohokki

| Kirjokohokki |
| --- | --- |
 Kirjokohokkeja Espanjassa.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene
Laji::  colorata
Kaksiosainen nimi
 Silene colorata  Poir. 
Synonyymit
 Silene canescens 
Katso myös
   Kirjokohokki Wikispeciesissä   Kirjokohokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjokohokki (Silene colorata, myös Silene canescens) on kohokkikasvien heimoon ja kohokkien sukuun kuuluva kasvi. Kasvia tavataan Välimeren alueella.
Ulkonäkö

Kasvi kasvaa suikertavasti, ja enimmillään 50 senttimetriä korkeaksi.
Kirjokohokin lehdet ovat pienet. Ylemmät lehdet ovat muodoltaan suikeat ja alemmat puolestaan lusikanmuotoiset. Lehdet ovat enimmillään kolme senttimetriä pitkiä.
Kirjokohokilla on vaaleanpunaiset kukat, joissa on viisi sydämenmuotoista terälehteä. Kasvi kukkii tammikuusta toukokuuhun.
Elinympäristö

Kirjokohokki kasvaa esimerkiksi viljelemättömillä pelloilla, kallioisilla teidenvarsilla sekä multaisilla garigue-mailla.
Aiheesta muualla

Kirjokohokki MaltaWildPlants.com-sivustolla (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1396366  Wikispecies: Silene colorata  APDB: 134326  APNI: 9095945  CoL: 4XBWP  EPPO: SILCO  EUNIS: 165529  FNA: 250091090  FoIO: SILCOL  GBIF: 7267023  iNaturalist: 82669  IPNI: 157108-1  NCBI: 39873  Observation.org: 122368  Open Tree of Life: 115477  PFI: 878  Plant List: kew-2485538  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:157108-1  Tropicos: 6300447  WoI: 392  WFO: wfo-0000438674  Laji.fi: MX.41496 
Kirjokohokin kukinto.
Kirjakauppa

Taiwanilainen kirjakauppa.
Kirjakauppa Buenos Aires, Argentiina.
Kirjakauppa on valmiiden kirjojen myyntiä ostajille. Usein sanalla tarkoitetaan nimenomaan myymälää, jossa kirjoja myydään. Kirjoja myydään myös tavarataloissa ja marketeissa, messuilla ja yhä useammin verkkokaupassa. Usein kirjakaupoissa myydään myös paperi- ja toimistotarvikkeita, lehtiä ja pelejä.
Kirja-alalle erityinen kauppatapa etenkin 1900-luvulla olivat suoramarkkinointiin, postimyyntiin ja jäsenyyteen perustuvat kirjakerhot, joiden asema on osittain heikentynyt verkkokaupan yleistyttyä.
Tuettua liiketoimintaa

Kirjojen tuotanto ja jakelu katsotaan monissa maissa erityistä tukea tarvitsevaksi kulttuuritoiminnaksi, jota julkinen valta tukee eri tavoin.
Monissa maissa on yhä voimassa niin sanottu kirjojen määrähintajärjestelmä, jossa kustantajat määrittävät kirjojen hintatason ja usein hyväksyvät jälleenmyyjiksi vain auktorisoimansa kirjakaupat. Suomessa määrähintajärjestelmä oli voimassa vuoteen 1971. Määrähintajärjestelmää käyttävissä maissa (esim. Tanska, Saksa ja Alankomaat) kirjakauppojen osuus kirjamyynnistä on yhä noin kaksi kolmannesta, kun se Suomessa on enää noin kolmannes.
Kirjojen myynnistä perittävä arvonlisävero vaihtelee myös eri maissa. Suomen verotuksessa painetut kirjat ovat olleet 10 prosentin verokannassa, sähköiset kirjat ovat yleisessä 24 prosentin alv-kannassa. Monissa muissa maissa kirjojen arvonlisäverotus on pienempää. Britanniassa ja Irlannissa kirjat ovat arvonlisäverottomia, ja muissa EU-maissa arvonlisävero vaihtelee kolmen ja seitsemän prosentin välillä. 2010-luvun lopulla EU pyrki alentamaan verokantaa sekä yhtenäistämään painettujen ja digitaalisten kustannustuotteiden arvonlisäverokantaa jäsenmaissaan.
Muita kirjamyynnin tukimuotoja voivat olla kirjastojen kirjahankintojen saamat avustukset, kustannustoiminnan laadun tukeminen tekijöiden ja kääntäjien apurahoin sekä painotuotteiden postimaksujen alentaminen.
Kirjojen verkkokauppa

Kirjat olivat internetin mahdollistaman verkkokaupan ensimmäisiä suosikkituotteita, joiden myötä Amazon.com nousi 1990-luvun keskivaiheilta alkaen ensin kirjabisneksen ja sittemmin koko verkkokaupan maailmanlaajuiseksi markkinajohtajaksi. Amazonin aloittaman verkkokauppabuumin myötä monet perinteiset kirjakauppaketjut ajautuivat vaikeuksiin 2010-luvulle tultaessa: muun muassa Yhdysvaltojen suurin ketju Barnes & Noble supisti jakeluverkostoaan ja toiseksi suurin Borders lopetti toimintansa kokonaan. Toisaalta Amazon avasi ensimmäisen kivijalkamyymälänsä New Yorkin SoHoon syyskuussa 2018.
Kuuluisia kirjakauppoja

El Ateneo Grand Splendid, Buenos Aires
Atlantis Books, Oía, Santoríni, Kreikka
The Bookworm, Peking, Kiina
City Lights, San Francisco
Foyles, Lontoo
Libreria Acqua Alta, ”kelluva” kirjakauppa, Venetsia
Livraria Lello & Irmão, Porto, Portugali
Selexyz Dominicanen, Maastricht, Alankomaat
Shakespeare and Company, Pariisi
The Strand, New York
Kirjamyynti Suomessa

Suomessa kotitaloudet käyttävät kirjaostoksiin Portugalin ohella vähiten rahaa Euroopan unionin jäsenmaista. Syitä tähän ovat hyvin toimiva kirjastoverkosto ja peruskoulukirjojen jakaminen koulun kautta oppilaille ilmaiseksi.
Suomessa suurimmat kirjakauppaketjut ovat Otava-konsernin omistuksessa oleva Suomalainen Kirjakauppa ja Akateeminen Kirjakauppa, joka siirtyi vuonna 2015 Stockmannilta Bonnierille. Lisäksi kirjakauppaverkostoa täydentävät yksityiset kirjakauppaketjut. Näitä ovat vuonna 1972 perustettu Info, vuonna 1984 perustettu pienempien kirjakauppojen Kipa ja vuonna 2000 Kipa-ketjusta eriytynyt Kirja-Q. Yksityiset kirjakaupat sijaitsevat pääosin muualla kuin suurissa kaupungeissa. Erikoiskirjakaupoista merkittävin ryhmä ovat kristilliset kirjakaupat. Antikvariaatti ja divari ovat nimityksiä käytettyjä kirjoja myyvälle kaupalle, ja käytettyjä kirjoja myydään myös kirpputoreilla ja kierrätyskeskuksissa.
Vuonna 1900 Suomessa oli 56 kirjakauppaa, sotien edellä vuonna 1939 jo 478. 1960-luvun puolivälissä kirjakauppoja oli eniten, lähes 800. Vuonna 1971 Suomessa luovuttiin kustantajien määräämästä määrähintajärjestelmästä ja kirjojen myynti sallittiin myös muille kuin kirjakaupoille. Sen jälkeen kirjakaupat alkoivat vähetä niin, että vuonna 2004 Suomessa toimi 360 kirjakauppaa.
Vuonna 2001 uusia kirjoja myytiin Suomessa yhteensä 457 miljoonalla eurolla (sis. alv.). Varsinaisissa kirjakaupoissa niistä myytiin 37 prosenttia, kustantajien suorana myyntinä 16 prosenttia, erikoistuneiden jälleenmyyjien kuten julkisen sektorin yhteishankintoja hoitavien Hanselin ja Kirjavälityksen kautta 11 prosenttia, kirjakerhojen kautta 11 prosenttia, tavarataloissa ja marketeissa 10 prosenttia, kioskeissa ja huoltamoissa 3 prosenttia ja muuta kautta 13 prosenttia. Tilastossa eivät ole mukana ulkomailta tilatut kirjat. Sen jälkeen osuuttaan ovat kasvattaneet etenkin marketit ja verkkokauppa. Sekä tekstipohjaisia että äänikirjoja myydään yhä enemmän tiedostoina verkoitse.
Vuonna 2009 keskikokoisen suomalaisen kaupungin keskisuuren kirjakaupan myymälässä oli lähes 6 000 kirjanimikettä. Valtakunnan suurimpiin kuuluvassa myymälässä on liki 20 000 nimikettä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helsingin Sanomat: Kirja-alennusmyynnissä tarjolla Finlandia-voittajaa ja Jari Tervoa 60 sentillä – "Miksi myydä kirjaa täysin absurdiin polkuhintaan?"
Kiskon vaakuna

Kiskon vaakuna (1952–2008)
Kiskon kunnanvaakuna oli Kiskon kunnan virallinen tunnus, ja se oli saanut aiheensa kunnan historiasta. Vaakunan vuorihakut viittaavat alueen vanhaan kaivostoimintaan ja apilakoro maatalouteen.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 5. elokuuta 1952. Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä kaksi vuorihakkua ristikkäin, niiden alapuolella apilakoroinen tyviö; kaikki hopeaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Kiskon liityttyä Salon kaupunkiin, ja sen käyttöä hallinnoi kulttuuri- ja kotiseutuyhdistys Kisko-Seura ry.
Luettelo Ruotsin merivoimien risteilijöistä

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien risteilijöistä listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet risteilijät. Ensimmäinen laskettiin vesille 1896 ja viimeinen 1945.
Torpedoristeilijät

HMS Ran
HMS Örnen (1896)
HMS Jacob Bagge (1898)
HMS Claes Horn (1898)
HMS Psilander (1899)
HMS Clas Uggla (1899)
Panssarikansiristeilijä

HMS Fylgia (1905)
Miinaristeilijä

HMS Clas Fleming (1912)
Lentokansiristeilijä

HMS Gotland (1933)
Risteilijät

HMS Tre Kronor (1944)
HMS Göta Lejon (1945)
Apuristeilijät

Toisen maailmansodan aikana merivoimat kutsui palvelukseen siviilialuksia, jotka täydensivät merivoimien omaa kalustoa. Alusten otto oli suunniteltu jo aiemmin ja yksistään vuonna 1939 palvelukseen oli tarkoitus ottaa yhdeksän kauppalaivaa aseistettavaksi apuristeilijöiksi. Nämä olivat Sveayhtiön rahtialukset Regin ja Ragne, rautateiden junalautta Drottning Victoria, Sveayhtiön Waria, Warun, Wiril ja Wormo, Svenska Lloydin matkustaja-alus Suecia sekä Transatlanticsin Kaaparen.
Näistä kuitenkin otettiin palvelukseen ja varustettiin lopulta vain viisi. Näistäkään kaksi ei toiminut apuristeilijöinä, vaan oli muissa tehtävissä. Vuonna 1942 tehtiin päätös ottaa palvelukseen vielä Broströmin MS Gotland, mutta muutostyö peruutettiin miinalaiva HMS Älvsnabbenin valmistuessa telakalta.
Palvelukseen otetut alukset:
Hjkr 3 Drottning Victoria
Hjkr 4 Waria
Hjkr 5 Warun
Hjkr 10 Fidra
Hjkr 14 Wiros
Kirrinsanta

| Kirrinsanta |
| --- | --- |
 Tuulivoimala Kirrinsannassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Meri-Pori
Kaupunginosa nro:  66
Postinumero(t):  28880
Kirrinsanta (ruots. Kirrisanden) on Porin 66. kaupunginosa, ja se sijaitsee Meri-Porissa. Sen naapurikaupunginosia ovat lännessä Mäntyluoto, etelässä Kaanaa, kaakossa Kaanaankorpi ja pohjoisessa Tyltty. Kirrinsanta kuuluu Mäntyluodon koulupiiriin, ja sen postinumero on 28880. Sen läpi kulkee Reposaaren maantie. Kirrinsanta on teollisuusaluetta, ja siellä sijaitsi tuulivoimala Reposaaren maantien varressa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirrinsanta Wikimedia Commonsissa
Kirrinsanta Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Kirchhoffin piirilait

Kirchhoffin piirilait ovat sähködynamiikan peruslakeja yhdessä Ohmin lain kanssa. Kirchhoffin lakeja on kaksi: Kirchhoffin virtalaki ja Kirchhoffin jännitelaki.  Kirchhoffin lait kertovat, miten sähkövarauksen ja energian säilymislakeja voidaan soveltaa virtapiirien suunnitteluun. Kirchhoffin ja Ohmin lakien perusteella voidaan periaatteessa ratkaista jokainen virtapiirejä koskeva tehtävä.
Preussilainen fyysikko Gustav Kirchhoff esitteli virtapiirejä koskevat lauseet vuonna 1845. Hän esitti ensimmäisenä tavan analysoida sähköisiä virtapiirejä käyttäen solmupisteitä ja virtasilmukoita sellaisissa monimutkaisissa tilanteissa, joissa Ohmin laki ei riitä. Kirchhoffin piirilakeja on kaksi: virta- ja jännitelaki. Kummatkin niistä pätevät sekä vaihto- että tasavirtapiireille.
Kirchhoffin virtalaki

Kirchhoffin virtalakia kutsutaan myös nimellä Kirchhoffin ensimmäinen laki. Kirchhoffin virtalain mukaan sähkövirtaa ei tule mihinkään pisteeseen enempää kuin sieltä poistuu. Virtapiirin johtimet muodostavat verkon, jonka haarat liittyvät toisiinsa haaroitus- eli solmupisteissä. Näin ollen Kirchhoffin virtalain mukaan sähkövirtaa ei häviä eikä synny johtimien risteyskohdissa.
Täten missä tahansa sähköjohtimien liitoskohdassa toteutuu:
Eli solmupisteeseen tulevien ja siitä poistuvien virtojen erotus on nolla.
Kirchhoffin jännitelaki

Kirchhoffin jännitelaki tunnetaan myös nimellä Kirchhoffin toinen laki. Jännitelaki perustuu energian säilymislakiin. Sähkövarauksen jännitelähteestä saama potentiaalienergia kuluu sähkövirran kulkuun kaikkien virtapiirin vastusten läpi. Tästä seuraa, että kuljettaessa täysi kierros virtapiirin ympäri potentiaalierojen summan pitää olla nolla.
Kirchhoffin jännitelain mukaan jokaiselle suljetulle silmukalle on toteuduttava:
Eli suljetussa virtapiirissä lähdejännite on yhtä suuri kuin jännitehäviöiden summa.
Laskentamenetelmä

Kirchhoffin piirilakeihin perustuu laskentamenetelmä, jolla voidaan ratkaista monimutkaisempienkin virtapiirien virtoja sekä myös impedansseja. Menetelmässä hyödynnetään sekä Kirchhoffin virta- että jännitelakia.
Menetelmän ensimmäisessä vaiheessa merkitään jokaiseen virtapiirin haaraan virta ja sen arvioitu kulkusuunta.
Lasketaan piirin solmupisteiden lukumäärä n.
Kirjoitetaan n-1 virtalain mukaista yhtälöä, yhtälöt saa kirjoittaa haluamiinsa virtapiirin solmupisteisiin.
Loput yhtälöistä kaikkien tuntemattomien ratkaisemiseksi kirjoitetaan jännitelain avulla.
Laskentamenetelmä > Laskuesimerkki

Esimerkissä on esitetty vaihtovirtapiiri, mutta menetelmä pätee myös tasavirtapiireissä.
Lasketaan solmupisteiden lukumäärä n(2).
Kirjoitetaan n-1 virtalain mukaista yhtälöä.
{\bar {I}}_{4}={\bar {I}}_{1}+{\bar {I}}_{2}+{\bar {I}}_{3}
Kirjoitetaan tarvittava määrä jännitelain mukaisia yhtälöitä (3 silmukkaa, kiertäen myötäpäivään).
{\bar {E}}_{1}=-{\bar {I}}_{1}\cdot {\bar {Z}}_{1}+{\bar {I}}_{2}\cdot {\bar {Z}}_{2}
{\bar {E}}_{3}=-{\bar {I}}_{2}\cdot {\bar {Z}}_{2}+{\bar {I}}_{3}\cdot {\bar {Z}}_{3}
-{\bar {E}}_{3}-{\bar {E}}_{4}=-{\bar {I}}_{3}\cdot {\bar {Z}}_{3}-{\bar {I}}_{4}\cdot {\bar {Z}}_{4}
Nyt voidaan ratkaista virrat  {\bar {I}}_{1}\Rightarrow {\bar {I}}_{4}
Laskentamenetelmä > Muita virtapiirien laskentamenetelmiä

Tähtipistepotentiaalimenetelmä
Nortonin menetelmä
Theveninin menetelmä
Silmukkamenetelmä
Solmumenetelmä
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Martti Valtonen & Anu Lehtovuori: Piirianalyysi osa 1: tasa- ja vaihtovirtapiirien analyysi.  Helsinki:  Unigrafia Oy, 2011.  ISBN 978-952-92-8720-8
Kimmo Silvonen: Elektroniikka ja sähkötekniikka.  Otatieto, 2018.  ISBN 978-951-672-377-1
Kirchhoffin virtalain mukaan solmupisteeseen tulevien sähkövirtojen summa on yhtä suuri kuin siitä lähtevien virtojen summa: i1 + i4 = i2 + i3
Kirchhoffin jännitelain mukaan suljetussa virtasilmukassa lähdejännitteiden summa on yhtä suuri kuin jännitehäviöiden summa: v1 + v2 + v3 + v4 = 0
Antal Kiss

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Antal Kiss vuonna 2013. |  Antal Kiss vuonna 2013. |  Antal Kiss vuonna 2013. |  |
Maa:   Unkari
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 50 kilometrin kävely |  |
Antal Kiss (30. joulukuuta 1935 Gyöngyös – 7. huhtikuuta 2021 Tatabánya) oli unkarilainen kilpakävelijä ja olympiamitalisti.
Kiss saavutti 50 kilometrin kävelyssä olympiahopeaa Méxicossa 1968 ajalla 4.30.17,0. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Christoph Höhnelle yli kymmenen minuuttia. Samojen kisojen 20 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi ajalla 1.38.24,0.
Kissin uran toiseksi paras arvokisasijoitus oli kuudes sija 20 kilometrillä Budapestin EM-kilpailuissa 1966. Hänen loppuaikansa oli 1.32.02,4. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän keskeytti sekä 20:llä että 50 kilometrillä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui 20 kilometrillä 11:nneksi ajalla 1.33.15,4 ja 18:nneksi 50 kilometrillä ajalla 4.26.53,6. Münchenin 1972 olympialaisten 50 kilometrillä hän sijoittui 26:nneksi ajalla 4.34.45,0.
Kirkon ja valtion erottamispyrkimykset Suomessa

Kirkon ja valtion erottamispyrkimykset Suomessa koskee Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ja Suomen ortodoksisen kirkon erottamista valtiosta. Suomen luterilaista ja ortodoksista kirkkoa on kutsuttu valtionkirkoiksi, itseään kirkot sen sijaan kutsuvat kansankirkoiksi. Arvostelijoiden mukaan kirkon ja valtion suhdetta voidaan luonnehtia valtiokirkolliseksi, koska valtion ja kirkon väliset liitokset ovat niin voimakkaita.
Mikään Suomen merkittävistä poliittisista puolueista ei nykyään aktiivisesti aja kirkon ja valtion täydellistä erottamista toisistaan.
Historiaa

Prometheus-seuran vuonna 1907 julkaisemassa esitelmässä professori Edvard Westermarck sanoi: ”Eikö olisi jo aika meidänkin kansamme yhteiskunnan, siveyden ja uskonnon nimessä säätää, että täydellinen uskonvapaus on oleva, että mitään erityisesti etuoikeutettua uskontoa ei saa yhteiskunnassa olla olemassa, että kirkko on erotettava valtiosta?”
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen vuoden 1903 Forssan ohjelmassa todettiin:
»Uskonto on julistettava yksityisasiaksi. Kirkko on erotettava valtiosta ja kirkolliset sekä uskonnolliset yhdyskunnat katsottava yksityisiksi yhdistyksiksi, jotka itse järjestävät sisälliset asiansa. Uskonnonopetus on poistettava kouluista.» 
()
Vuonna 1923 voimaan tullut uskonnonvapauslaki antoi uskonnottomille täydet kansalaisoikeudet. Vaatimus valtion ja kirkon erottamisesta ei kuitenkaan toteutunut.
Kirkko ja valtio -komitea selvitti kirkon ja valtion suhdetta 1972–1977 luterilaisen kirkon toivomuksesta. Komitea oli mietinnössään pääosin yksimielinen luterilaisen kirkon vuoden 1970 vastaavan komitean kanssa. Komitea katsoi, että kirkkojen ja valtion välinen suhde tulisi säilyttää ennallaan.
Vuonna 1993 tehtiin kirkkolain uudistus ja 1995 hallitusmuodon perusoikeusuudistus. Suomen perustuslaki toteaa, että evankelis-luterilaisen kirkon järjestysmuodosta ja hallinnosta säädetään kirkkolaissa. Suomen ortodoksista kirkkoa koskee Laki ortodoksisesta kirkosta.
Muun muassa Vapaa-ajattelijain liiton mielestä kirkoilla ei tule olla julkisoikeudellista asemaa eikä mitään erioikeuksia.
Kirjoituksen historia

Kirjoituksen historia alkaa Mesopotamiasta, jossa kirjoitus kehitettiin noin viisituhatta vuotta sitten. Ensimmäiset kirjoitusjärjestelmät olivat kuvakirjoitusta, jossa asioita kuvattiin niitä esittävillä piirroksilla. Myöhemmin kuvat alkoivat edustaa ajatuksia ja sitten äänteitä.
Esihistoria

Kirjoitustaidon biologisia edellytyksiä ovat käsi, jolla ihminen pystyy pitelemään kirjoitusvälineitä, sekä puhetaito, joka tekee mahdolliseksi puhutun kielen. Niiden kehittymisen jälkeen ihmiselle syntyi tarve saada puhumallaan kielellä ilmaistun tiedon, kokemukset ja ajatukset säilymään muutenkin kuin muistinvaraisesti.
Kirjoituksen esimuoto ovat yksinkertaiset esittävät piirrokset, kuten kymmeniä tuhansia vuosia vanhat kivikautiset kalliomaalaukset. Riistaeläinten kuvia tehtiin ritualistisiin tarkoituksiin tuomaan metsästysonnea. Kuvat ovat käsin tai siveltimin maalattuja piktografeja, jotka viittasivat suoraan esittämäänsä kohteeseen. Niiden lomaan on piirretty geometrisiä merkkejä, kuten täpliä ja neliöitä, joiden tarkoitusta ei tunneta. Piktografeja ja ehkä myös ideografeja eli ajatuksia ja käsitteitä esittäviä merkkejä, myös kaiverrettiin kallioon.