stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Kimmel
Yksityiselämä

Jimmy Kimmel syntyi New Yorkissa Brooklynin hallintoalueella saksalais-italialaiseen perheeseen vuonna 1967. He muuttivat Nevadan Las Vegasiin Jimmyn ollessa lapsi. Kimmel valmistui Ed W. Clark high schoolista ja haki tämän jälkeen Nevadan yliopistoon. Hän opiskeli siellä vuoden, kunnes siirtyi opiskelemaan Arizonan osavaltion yliopistoon. Kimmel ei valmistunut yliopistosta.
Kimmel avioitui Gina-nimisen naisen kanssa vuonna 1988. Heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosivat 14 vuoden avioliiton jälkeen vuonna 2003. Kimmel alkoi seurustella samana vuonna koomikko Sarah Silvermanin kanssa. Pari oli yhdessä viisi vuotta yhtäjaksoisesti, kunnes he erosivat kesällä 2008. Kimmel ja Silverman palasivat yhteen lokakuussa 2008 mutta erosivat taas maaliskuussa 2009. Vuonna 2013 Kimmel meni naimisiin Molly McNearneyn kanssa. Vuonna 2020 Kimmelin osallistuttua PBS:n Finding Your Roots -nimiseen ohjelmaan hän sai kuulla olevansa Martha Stewartin serkku.
Kimmel tunnetaan innokkaana musiikin ystävänä ja hän soittaa bassoklarinettia. Kimmel esiintyi lavalla yhdessä Mighty Mighty Bosstonesin kanssa Kalifornian Costa Mesassa 20. heinäkuuta 2008 ja soitti heidän kappaleensa "The Impression That I Get" bassoklarinetilla.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Kimmel on katolilainen. Hän myös harjoittaa uskontoaan aktiivisesti.
Kimmel sairastaa narkolepsiaa.
Ura > Radio

Kimmel tutustui radiossa työskentelyyn Nevadan yliopiston omalla radioasemalla. Ensimmäisen varsinaisen radiotyön hän sai vuonna 1989 seattlelaiselle KZOK-FM-kanavalle. Kimmelin työskenneltyä kanavalla alle vuoden hänet erotettiin yhdessä kollegansa kanssa. He siirtyivät työskentelemään tampalaiselle WRBQ-FM-kanavalle, mutta heidät erotettiin jälleen. Kimmel työskenteli tämän jälkeen KCMJ-FM- ja KRQQ-kanavilla, kunnes siirtyi losangelesilaiselle KROQ-FM-kanavalle. Siellä Kimmel työskenteli viisi vuotta, kunnes päätti siirtyä kokopäiväisesti televisioon vuonna 1999.
Ura > Televisio > Comedy Central

Jimmy Kimmel aloitti televisiossa juontajantyönsä Comedy Centralin Win Ben Stein's Money -tietokilpailuohjelmassa vuonna 1997. Kimmel palkittiin ohjelmasta yhdessä juontaja Ben Steinin kanssa Daytime Emmy -palkinnolla vuonna 1999. Kimmel lopetti juontotyönsä ohjelmassa vuonna 2001.
Vuonna 1999 Kimmel aloitti työskentelemään myös toisena juontajana ja tuottajana (yhdessä Daniel Kellisonin kanssa) The Man Show’ssa yhdessä Adam Carollan kanssa Comedy Centralilla. Ohjelman menestyksen myötä Kimmel, Kellison ja Carolla perustivat yhdessä tuotantoyhtiö Jackhole Productionsin.
Ura > Televisio > Jimmy Kimmel Live!

Vuoden 2003 tammikuussa Kimmel jätti The Man Show’n ja aloitti juontamaan omaa talk show'taan, Jimmy Kimmel Live!:a ABC:lla. Tyypillistä ohjelmalle on se, että Kimmel lopettaa sen sanoihin "Pahoittelut Matt Damonille, aikamme on lopussa.". Myös sketsistä jossa Sarah Silverman laulaa "I'm Fucking Matt Damon" tuli nopeasti Internet-ilmiö. Ohjelmassa on ollut myös tapana haastatella Dancing with the Stars -ohjelmasta viikoittain pudonnutta julkisuuden henkilöä.
Ura > Televisio > Muut televisiotyöt

Ennen Jimmy Kimmel Live!:a Kimmel toimi neljä vuotta amerikkalaisen jalkapallon otteluiden lopputulosten ennustajana FOX:lla, mutta lopetti työn keskittyäkseen omaan talk show’hun. Vuonna 2006 Kimmel juonsi tietokilpailuohjelma Set for Lifen ABC:lla. Hän on juontanut myös palkintogaaloja, kuten ESPY Awardsin vuonna 2007 ja American Music Awardin vuosina 2004, 2006, 2007 ja 2008, sekä roast-ohjelmia. Lisäksi Kimmel on ollut haastateltavana ja vierailevana juontajana muissakin ohjelmissa.
Jimmy Kimmel on saanut nimensä Guinnessin ennätysten kirjaan eniten yhden työviikon aikana matkustelleena henkilönä. Tällöin hän oli vierailevana juontajana Live with Regis and Kelly -talk show’ssa, joka kuvataan New Yorkissa, kun taas Jimmy Kimmel Live! kuvataan Los Angelesissa.
Kimmel juonsi vuoden 2017 Oscar-gaalan.
Muu toiminta

Kimmel oli mukana perustamassa Los Angelesin pyhän Januariuksen päivä -nimistä festivaalia, ja juonsi tapahtuman vuonna 2009 yhdessä Adam Carollan kanssa.
Vuonna 2018 Kimmel teki varainkeruuta demokraatteja edustavan Jacky Rosenin senaattorikampanjan hyväksi.
Palkinnot ja tunnustukset

Daytime Emmy -palkinto (Paras peli-/kilpailuohjelmajuontaja), 1999 (yhdessä Ben Steinin kanssa)
Dildon kaupungin kunniapormestari (Newfoundland ja Labrador, Kanada, 2019)
Aiheesta muualla

Jimmy Kimmel Live! (englanniksi)
jimmykimmel.net (englanniksi)
Jimmy Kimmel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Aleksanteri I (Puola)

| Aleksanteri I |
| --- | --- |
 
Liettuan suuriruhtinas
Valtakausi:  1492–1506
Edeltäjä:  Kasimir Jagiellon
Seuraaja:  Sigismund I
Puolan kuningas
Valtakausi:  1501–1506
Edeltäjä:  Juhana I
Seuraaja:  Sigismund I

Syntynyt:  1461 Krakova
Kuollut:  1506 Vilna
Koko nimi:  Aleksander Jagiellończyk
Suku:  Jagello
Isä:  Kasimir Jagiellon
Äiti:  Elisabet Itävaltalainen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Aleksanteri I, puol. Aleksander Jagiellończyk; (5. elokuuta 1461 – 19. elokuuta 1506) oli Jagello-sukuun kuulunut Puolan kuningas vuosina 1501–1506 ja Liettuan suuriruhtinas vuodesta 1492.
Suku

Aleksanteri I oli Puolan kuningas Kasimir Jagiellon ja Elisabet Itävaltalaisen kolmestatoista lapsesta neljäs poika. Isän kuoltua Aleksanterista tuli Liettuan suuriruhtinas, ja kaksi vuotta vanhemmasta veljestä Juhana I:stä Puolan kuningas. Vanhimmasta veljestä Vladislaus II:sta oli tullut Unkarin ja Böömin kuningas jo aiemmin. Juhanan kuoltua vuonna 1501 Aleksanteri sai myös Puolan valtaistuimen.
Liettuan suuriruhtinas

Aleksanteri lähetettiin Vilnaan Liettuan käskynhaltijaksi jo isänsä eläessä. Pian suuriruhtinaaksi noustuaan hän joutui rajakiistoihin Moskovan Venäjän kanssa. Hän yritti parantaa suhteita menemällä naimisiin Moskovan suuriruhtinaan Iivana Suuren tyttären Jelenan kanssa vuonna 1495. Silti sota Moskovan kanssa puhkesi jo vuonna 1500.
Puolan kuningas

Veljensä Juhana I:n kuoltua Aleksanteri lähti muutamaksi vuodeksi Puolaan huolehtimaan vallanperimyksestä. Hän yritti epätoivoisesti pitää kiinni vallasta, joka oli siirtymässä aatelistolle ja senaatille, jotka hallinnoivat valtion varoja.
Avioliitto

Aleksanteri avioitui vuonna 1495 suuriruhtinas Iivana III Suuren ja suuriruhtinatar Sofia Palaiologosin tyttären Jelena Ivanovnan (ven.: Елена Ивановна; liett.: Elena; puol.: Helena Moskiewska; (19. toukokuuta 1476 – 20. tammikuuta 1513) kanssa. Liitto oli lapseton ja Jelena jäi leskeksi vuonna 1506.
Aleksanteri Jagellonin sinetti, 1504
The Walt Disney Company

| The Walt Disney Company |
| --- | --- |

 Walt Disney Studiosin pääkonttori Burbankissa.
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  NYSE: DIS
ISIN:  US2546871060
Perustettu:  16. lokakuuta 1923
Toimitusjohtaja:  Bob Iger
Puheenjohtaja:  Robert A. Iger
Kotipaikka:  Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat
Toimiala:  viihde
Tuotteet:  elokuvat
Liikevaihto:  69,570 mrd. $ (2019)
Liikevoitto:  14,868 mrd. $ (2019)
Nettotulos:  11,054 mrd. $ (2019)
Henkilöstö:  223 000  (2019)
Tytäryhtiöt:  Marvel Entertainment National Geographic Partners Walt Disney Studios
Kotisivu:  thewaltdisneycompany.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Walt Disney Company (tunnetaan yleisimmin nimellä Disney) on maailman suurimpia media- ja viihdeteollisuusyhtiöitä. Veljekset Walt ja Roy O. Disney sekä animaattori Ub Iwerks perustivat pienen animaatiostudion 16. lokakuuta 1923. Nykyään se kuuluu Hollywoodin suurimpiin elokuvayhtiöihin. Se omistaa myös yksitoista teemapuistoa ja useita televisioverkkoja, muun muassa American Broadcasting Companyn (ABC) ja kanavat Disney Channel, Disney XD ja Disney Junior. Disney Music Groupin kautta se levittää musiikkia useilla eri levy-yhtiöillä.
Yhtiön pääelokuvastudio on Walt Disney Pictures. Yhtiön päämaja sijaitsee Burbankissa Kaliforniassa, Hollywoodin naapurissa.
Yrityksen logossa lukee ”Walt Disney” koukeroisilla kirjaimilla. Kyseessä ei ole Walt Disneyn omakätinen nimikirjoitus, vaan eräs anonyymi Disney-taiteilija on tyylitellyt Disneyn nimikirjoituksen logoksi.
Yhtiöt

Vuonna 2006 Disney ilmoitti ostaneensa Pixarin. Disneyn ja Pixarin yhteistyö alkoi sopimuksesta täyspitkien animaatioelokuvien tuottamisesta. Lopulta Disney osti Pixarin 7,4 miljardilla dollarilla. Elokuussa 2009 Disney osti toisen yhtiön, supersankarisarjakuvista ja -elokuvista tunnetun Marvelin. Vuonna 2012 Disney osti 4,1 miljardilla dollarilla Lucasfilmin ja ilmoitti alkavansa tuottaa uusia Tähtien sota -elokuvia. Ensimmäisenä uusista Tähtien sota -elokuvista ensi-iltansa sai Star Wars: The Force Awakens joulukuussa vuonna 2015.
Joulukuussa 2017 Disney sopi 21st Century Foxin kanssa, että se ostaa 20th Century Foxin sekä muita yhtiön omistamia elokuva- ja televisiotoimintoja ja kansainvälisiä toimintoja. Kaupan alkuperäinen arvo oli 52,4 miljardia dollaria eli noin 45 miljardin euroa, minkä lisäksi sopimukseen kuului, että Disney kuittaa Foxin velkoja niin, että kaupan arvoksi tuli kaikkiaan yli 55 miljardia euroa. Comcast teki kilpailevan tarjouksen, jonka jälkeen Disney korotti oman tarjouksensa 71,3 miljardiin dollariin, josta tuli kaupan lopullinen arvo. Kauppa viimeisteltiin 20. maaliskuuta 2019 ja 21st Century Foxin jäljelle jäävät osat järjestettiin Fox Corporation -nimen alle.
Disney Imagineering on edelläkävijä ihmistä muistuttavien robottien kehittämisessä. Disney Imagineering on tehnyt teatterilavalla esiintyvän Abraham Lincoln -robotin, sulavasti liikkuvan laulujen shamaanin Na'vin sekä stunttimiehen korvaavan ihmisenkaltaisen robotin. Siitä lähtien, kun se perustettiin vuonna 1923 Disney Brothers Cartoon Studiona, yritys on aina pysynyt viimeisimmän teknologian kehityksessä ja käyttänyt niitä aina kun mahdollista. Sama pätee uusimpaan blockchain-tekniikkaan, joka esitteli ei-korjattavat rahakkeet tai NFT.
Yhtiöt > Disney+

12. marraskuuta 2019 Disney aloitti suoratoistopalvelun nimeltä Disney+, johon julkaistaan myös muiden kanavien ohjelmia ja filmejä.
Kirjallisuutta

Disney-teemakokonaisuus, Filmihullu 7/1983.
Tikku ja Takku

Tikku ja Takku -show.
Tikku ja Takku (engl. Itchy & Scratchy) ovat kuvitteellisia piirrettyjä hahmoja yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa Simpsonit. Tikku-hiiri ja Takku-kissa esiintyvät äärimmäisen väkivaltaisessa piirretyssä lastenohjelmassa, jota esitetään Hassu-klovnin show’ssa. Tikulla on tapana teurastaa Takku aina mitä eriskummallisimmilla ja raaimmilla tavoilla. Simpsoneissa nähdään yleensä kokonaisia, alle minuutin mittaisia Tikku ja Takku -lyhytfilmejä, jotka liittyvät toisinaan kulloisenkin jakson pääjuoneen. Hahmojen ääninäyttelijät ovat Dan Castellaneta (Tikku) ja Harry Shearer (Takku), tosin hahmot puhuvat vain satunnaisesti. Useimmiten kuullaan vain Takun tuskanhuutoja ja Tikun häijyä naurua.
Tikku ja Takku tekivät ensiesiintymisensä jo The Tracey Ullman Show’n lyhytfilmeissä ennen nykymuotoisten Simpsonien syntyä.
Bart ja Lisa Simpson ovat Tikku ja Takku -sarjan suuria faneja. Heidän äitinsä Marge Simpson on osoittanut mieltään ohjelman tekijöille sarjan väkivaltaisuudesta, ensimmäisen kerran 2. tuotantokauden jaksossa ”Väkivaltaviihde”. Tikkua ja Takkua tuottaa väsähtänyt ja kärttyisä animaatiotuottaja Roger Meyers Jr. (ääninäyttelijä Alex Rocco, myöhemmin Hank Azaria), joka on perinyt studion ja hahmot isältään. 8. tuotantokauden jaksossa ”Urani koirana” tv-yhtiön johto vaati lisäämään Tikun ja Takun rinnalle Piski (Pootchie) -nimisen trendikkään koiran, jonka ääninäyttelijänä Homer Simpson lyhyesti toimi ennen kuin hahmo poistettiin epäonnistuneena. Saman jakson mukaan Tikun ja Takun fiktiivinen ääninäyttelijä on June Bellamy -niminen nainen. 4. kauden jaksossa ”Rangaistus” Tikusta ja Takusta oli tehty myös suosittu elokuva.
Varhaisimmissa esiintymisissään Tikku ja Takku yrittivät molemmat tappaa toisensa, mutta asetelma vakiintui pian siihen, että Takku-kissa on aina viaton uhri, jonka Tikku-hiiri surmaa sadistisesti ilman mitään syytä. Sarjan alkuperäisestä ideasta muistuttaa kuitenkin sen tunnuslaulu ”They fight, they bite, they bite and fight and bite...” (Ne tappelevat, ne purevat...) ja alkutunnus, jossa molemmat hahmot mätkivät toisiaan, Tikku nuijalla ja Takku suurella moukarilla. Takku onnistui mahdollisesti tappamaan Tikun yhden kerran poikkeuksellisessa pätkässä, joka nähtiin osittain 5. kauden jaksossa ”Opiskelija Homer Simpson”.
Todelliset esikuvat

Tikku ja Takku ovat parodia MGM-studion klassisesta piirrossarjasta Tom ja Jerry sekä Famous Studiosin 1940- ja 1950-luvuilla tuottamasta vielä väkivaltaisemmasta sarjasta Herman ja Katnip, joissa molemmissa ovela hiiri nauttii kissalle aiheuttamistaan tuskallisista vastoinkäymisistä. Tikku ja Takku eroaa esikuvistaan siten, ettei kissa enää edes näennäisesti muodosta hiirelle uhkaa ja väkivalta on vielä raaempaa. Joissain Simpsonien jaksoissa näytetään arkistopätkiä vanhoista 1920–1940-lukujen Tikku ja Takku -filmeistä, jotka ovat yleensä parodioita Disney-yhtiön klassikkoanimaatioista kuten Höyrylaiva Ville ja Fantasia, höystettynä absurdilla väkivallalla. Tikulla ja Takulla on myös oma teemapuisto (nähtiin ensi kerran 6. kauden jaksossa ”Väkivallan kolkko kutsu”), joka selkeästi parodioi Disneyland-huvipuistoja. Hahmojen keksijäksi väitetty edesmennyt Roger Meyers Sr. on parodia Walt Disneystä.
Hahmojen suomenkieliset nimet ovat väännös Disney-hahmoista Tiku ja Taku. Englanninkieliset nimet Itchy ja Scratchy viittaavat kirjaimellisesti kutinaan ja raapimiseen.
Simpsonien hahmot
| --- | --- |
Simpsonit ja sukulaiset:   Homer Simpson  Marge Simpson  Bart Simpson  Lisa Simpson  Maggie Simpson  Abraham Simpson  Patty ja Selma Bouvier 
Kaupungin väkeä:   Ned Flanders  Maude Flanders  professori Frink  Barney Gumble  tohtori Hibbert  Lionel Hutz  pastori Lovejoy  Hans Moleman  Apu Nahasapeemapetilon  pormestari Quimby  tohtori Nick  Sarjakuvahemmo  Agnes Skinner  Cletus Spuckler  Moe Szyslak  poliisipäällikkö Wiggum 
Springfieldin ydinvoimala:   Montgomery Burns  Carl Carlson  Lenny Leonard  Waylon Smithers 
Perheet:   Simpsonin perhe  Flandersin perhe  Van Houtenin perhe 
Springfieldin ala-asteen henkilökuntaa ja oppilaita:   ylitarkastaja Chalmers  Jimbo Jones  Edna Krabappel  Otto Mann  Nelson Muntz  Martin Prince  Sherri ja Terri  rehtori Skinner  Milhouse Van Houten  Ralph Wiggum  talonmies Willie 
Julkkikset:   Kent Brockman  Hassu-klovni  Troy McClure  Rainier Wolfcastle 
Vakiokonnat:   Läski-Tony  Kang ja Kodos  Sideshow Bob  Snake 
Muut:   Jebediah Springfield  Pukin pikku apuri  Tikku ja Takku
Devo

| Devo |
| --- | --- |
 "Festival Internacional de Benicàssim" 20. heinäkuuta 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1972–
Tyylilaji:  Punk rock, New Wave, post-punk, synthpop, synthpunk, art rock, art punk, tekno, dance-punk, dance-rock, electronic rock
Kotipaikka:   Akron, Ohio, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mark Mothersbaugh, syntetisaattori, laulu   Gerald Casale, basso, laulu   Bob Mothersbaugh, kitara, laulu   Josh Hager, kitara, koskettimet   Josh Freese, rummut  
Levy-yhtiö:  Warner Bros., Virgin, Enigma, Rykodisc, Rhino, Stiff, Restless Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Devo on yhdysvaltalainen Akronissa, Ohiossa vuonna 1972 perustettu rockyhtye. Yhtyeen musiikki on luokiteltu muun muassa punkiksi, taiderockiksi ja post-punkiksi, mutta parhaiten se muistetaan osana 1970-luvun lopun ja 1980-luvun alun uutta aaltoa.
Devon musiikki ja lavaesiintymiset yhdistävät kitsch ja science fiction -teemoja, surrealistista huumoria ja satiirista yhteiskuntakritiikkiä.
Nimi "Devo" tulee "de-evoluutio"-konseptista, jonka ideana on se, että ihmiskunta onkin kehittymisen (evoluution) sijaan taantunut. Idean kehittivät vitsinä Kentin valtionyliopiston taideopiskelijat Gerald Casale ja Bob Lewis 1960-luvun lopussa.
Historiaa > Alkuvuodet ja Warnerin aika

Devon ensimmäinen muoto oli "Sextet Devo", joka esiintyi Kentin valtionyliopiston taidefestivaaleilla vuonna 1973. Kokoonpanossa olivat Casale, Lewis, Mark Mothersbaugh, Geraldin veli Bob Casale kitarassa sekä ystävät Rob Reisman (rummut) ja Fred Weber (laulu). Tällä kokoonpanolla yhtye esiintyi vain kerran. Seuraavana vuonna se esiintyi Student Governance Centerissa Creative Arts -festivaaleilla kokoonpanolla, jossa olivat Casalen veljekset, Bob Lewis, Mark Mothersbaugh ja rummuissa Jim Mothersbaugh.
Myöhemmin Devo muuttui kvartetiksi, jonka keskeiset henkilöt olivat Mark Mothersbaugh ja Gerald Casale.  He värväsivät Markin veljen Bobin soittamaan sähkökitaraa, Jim Mothersbaugh soitti perkussioita itsetekemillään sähkörummuilla. Tämä kokoonpano säilyi vuoteen 1976, jolloin Jim jätti yhtyeen. Hänen lähtönsä jälkeen uudeksi rumpaliksi tuli perinteisiä akustisia rumpuja soittanut Alan Myers, Bob Casale palasi myös yhtyeeseen.
Devo saavutti laajempaa huomiota ensimmäisen kerran vuonna 1976 voittaessaan palkinnon Ann Arborin elokuvajuhlilla lyhytfilmillään The Truth About De-Evolution. David Bowie ja Iggy Pop näkivät filmin ja auttoivat yhtyettä saamaan levytyssopimuksen Warner Bros. Recordsilta. Devon ensimmäisen albumin Q: Are We Not Men? A: We Are Devo! tuotti Brian Eno. Se valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kakkosalbumi Duty Now for the Future julkaistiin vuonna 1979 ja kolmonen vuoden 1980 Freedom Of Choice sisälsi heidän suurimman hittinsä, Yhdysvaltain singlelistan neljätoista nousseen kappaleen "Whip It".
Vaikka Devo aloittaessaan käytti perinteisiä soittimia yhdistettynä elektronisiin efekteihin, se siirtyi 1980-luvulla soittamaan lähes täysin syntetisaattoreilla. Yhtye promotoi myös Church of the SubGeniusia ja keikoillaan joskus esiintyi omana lämmittely-yhtyeenään nimellä "Dove (the Band of Love)", joka oli olevinaan kristillistä rockia esittänyt ryhmä. Vuonna 1982 he näyttelivät Neil Youngin komediassa Human Highway, johon he kirjoittivat omat vuorosanansa.
1980-luvun alun jälkeen levyjen New Traditionalists (1981), Oh, No! It's Devo (1982) ja Shout (1984) myötä Devon kaupallinen suosio laski vaikkakin se edelleen oli suosittu live-esiintyjä. Shoutin jälkeen Warner Bros. lopetti yhteistyön ja Alan Myers jätti yhtyeen. Yhtye jäi tauolle kahdeksi vuodeksi.
Historiaa > Vuoden 1987 comeback

Vuonna 1987 Devon palasi uuden rumpalin David Kendrickin kera. Yhtyeen ensimmäinen projekti oli kauhuelokuva Slaughterhouse Rockin (pääosassa Toni Basil) soundtrack. Seuraavana vuonna ilmestyi albumi Total Devo Enigma Recordsin kautta. Albumia seurasi maailmankiertue ja livealbumi Now It Can Be Told: DEVO at the Palace. Total Devo ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti ja musiikkilehdistössä se sai huonoja arvosteluja. Vuoden 1990 Smooth Noodle Maps ei menestynyt sen paremmin, konserttikiertue Euroopassa jouduttiin keskeyttämään huonon lipunmyynnin vuoksi. Yhtye hajosi pian sen jälkeen vaikka esiintyikin kerran vuonna 1991.
Historiaa > Vuoden 1995 comeback

Vuonna 1995 Devo palasi levyttämällä kappaleen "Girl U Want" Tank Girl -elokuvan soundtrackille. Seuraavana vuonna yhtye palasi esiintymislavoille Sundance-elokuvafestivaaleilla Park Cityssä, Utahissa. Yhtye esiintyi myös saman vuoden Lollapalooza-kiertueella esittäen pääosin vuosien 1978–1982 materiaalia. Devo julkaisi myös multimedia CD-ROM:n The Adventures of the Smart Patrol.
Devo ei julkaissut täyspitkää albumia omalla nimellään kahteenkymmeneen vuoteen albumin Smooth Noodle Maps jälkeen, mutta yhtyeeltä ilmestyi kuitenkin muuta musiikkia. Esimerkiksi vuonna 2005 Gerald Casale aloitti "sooloprojektinsa" Jihad Jerry & the Evildoers (jossa "the Evildoers" muodostui muista Devon jäsenistä), joka julkaisi seuraavana vuonna kolmen kappaleen EP:n. Vuonna 2007 Devon uusi kappale  "Watch Us Work It" soi Dellin mainoksessa. Yhtyeen uusin albumi Something for Everybody julkaistiin vuonna 2010.
Devo 2.0

Devo 2.0 oli Walt Disney Recordsin ja Devon projekti, jossa lapsista koostuva kvintetti soitti vanhoja Devon kappaleita. Sen debyytti, kaksilevyinen CD/DVD "DEV2.0" julkaistiin 14. maaliskuuta 2006.
Kokoonpano

| --- | --- |
Sextet Devo   (1973):  Gerald Casale - basso  Bob Lewis -  kitara  Bob Casale -  kitara. Kuoli 17.2.2014.  Mark Mothersbaugh - Minimoog ja Mellotron  Fred Weber - laulu  Rod Reisman - rummut The Sextet Devo esiintyi vain kerran, vuoden 1973 Kent State Performing Arts -festivaaleilla
(1974-1975):  Gerald Casale ("Chinaman") - basso, laulu  Mark Mothersbaugh ("Booji Boy") - syntetisaattori, laulu  Bob Mothersbaugh ("The Clown") -  kitara  Jim Mothersbaugh ("Jungle" Jim) - elektroninen perkussio  Bob Lewis - kitara ('74 KSU Creative Arts -festivaali ja Pink Flamingos esiintymiset)
Klassinen kokoonpano   (1975-1985):  Gerald Casale - basso, bassosyntetisaattori, laulu  Mark Mothersbaugh - syntetisaattorit, kitara, laulu  Bob Mothersbaugh ("Bob 1") -  kitara, laulu, koskettimet (studio)  Bob Casale ("Bob 2") -  kitara, koskettimet, laulu  Alan Myers - rummut, elektroninen perkussio. Kuoli 24.6.2013.
Enigma Records   (1987-1991):  Gerald Casale - basso, bassosyntetisaattori, laulu  Mark Mothersbaugh - syntetisaattorit, laulu  Bob Mothersbaugh ("Bob 1") -  kitara, laulu  Bob Casale ("Bob 2") -  kitara, koskettimet, laulu  David Kendrick - rummut
Nykyinen (1996–):  Gerald Casale - basso, laulu  Mark Mothersbaugh - syntetisaattorit, laulu  Bob Mothersbaugh ("Bob 1") -  kitara, laulu  Bob Casale ("Bob 2") -  kitara, koskettimet, laulu  Josh Freese - rummut David Kendrick on esiintynyt Josh Freesen ollessa estyneenä (esimerkiksi vuoden 2003 keikoilla Japanissa).
Diskografia > Albumit

| Year | Title | Billboard 200 | Britannian albumilista |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Be Stiff EP | - | - |
| 1978 | Q: Are We Not Men?  A: We Are Devo! | 78 | 12 |
| 1979 | Duty Now for the Future | - | - |
| 1980 | Freedom of Choice | 22 | 47 |
| 1981 | New Traditionalists | 23 | 50 |
| 1982 | Oh, No! It's Devo | 47 | - |
| 1984 | Shout | 83 | - |
| 1988 | Total Devo | 189 | - |
| 1990 | Smooth Noodle Maps | - | - |
| 2010 | Something for Everybody | - | - |
Diskografia > Livelevyt

DEV-O Live (1981)
Now It Can Be Told: DEVO at the Palace (1989)
DEVO Live: The Mongoloid Years (1993)
Devo Live 1980 (DualDisc) (2005)
Live in Central Park (2005)
Diskografia > Kokoelmat

E-Z Listening Disc (1987)
Devo's Greatest Hits (1990)
Devo's Greatest Misses (1990)
Hardcore Devo: Volume One (1990)
Hardcore Devo: Volume Two (1991)
Hot Potatoes: The Best of Devo (1993)
Adventures of the Smart Patrol (1996)
Chef Aid: The South Park Album (1998)
Pioneers Who Got Scalped (2000)
Recombo DNA (2000)
Whip It and Other Hits 2001 flashback
The Essentials (2002)
Diskografia > Singlet

1976 - "Mongoloid" (Booji Boy Label)
1977 - "(I Can't Get No) Satisfaction" (Booji Boy Label) (UK #41 1978)
1978 - "Jocko Homo" (UK #62)
1978 - "Be Stiff" (Stiff Records) (UK #71)
1978 - "Come Back Jonee" (UK #60)
1979 - "The Day My Baby Gave Me a Surprise"
1979 - "Secret Agent Man"
1979 - "Flimsy Wrap"
1980 - "Girl U Want"
1980 - "Whip It" (US Hot 100 #14, UK #51)
1980 - "Gates of Steel"
1980 - "Freedom of Choice"
1981 - "Working in a Coalmine" (US Hot 100 #43)
1981 - "Beautiful World" (Picture Disc)
1981 - "Through Being Cool"
1982 - "Jerkin' Back 'n' Forth"
1982 - "Peek-a-Boo!"
1983 - "That's Good" (Picture Disc)
1983 - "Theme from Doctor Detroit" (US Hot 100 #59, UK #98)
1984 - "Are You Experienced?"
1985 - "Here to Go"
1985 - "Shout"
1988 - "Disco Dancer" (US Dance #45)
1988 - "Baby Doll"
1990 - "Post Post-Modern Man" (U.S. Modern Rock #7, US Dance #26)
2007 - "Watch Us Work It"
2010 - "Fresh"
Aiheesta muualla

Club DEVO - viralliset kotisivut
Devo Myspacessa (englanniksi)
Devo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Devon live-esiintymiset