stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Örinälaulu
Historia ja variaatiot > Varhaiset edeltäjät

Niin kutsuttujen hirviömäisten örinä-äänten käyttö uhkaavan vaikutuksen aikaansaamiseksi voidaan johtaa vuoteen 1956, jolloin Screamin' Jay Hawkinsin kappale "I Put a Spell on You" ilmestyi. Humoristisesta tarkoituksestaan huolimatta The Whon kappale "Boris the Spider" vuodelta 1966 sisältää myös syviä, korisevia kurkkuääniörinöitä, jotka muistuttavat osin nykypäivän death metal -laulajien tyyliä. Varhain 1970-luvulla kappaleet kuten Black Sabbathin "Iron Man" ja Pink Floydin "One of These Days" sisältävät molemmat lyhyitä, matalasti öristyjä, joskin studiossa käsiteltyjä, ääniä taustallaan. Mike Oldfieldin kappale "Piltdown Man/Caveman" albumilta Tubular Bells on hyvin samantyylinen. Yksi mahdollinen vaikuttaja ja innoittaja nykyiseen örinälauluun saattaa olla myös glam- ja shock rock -artisti Alice Cooper, joka 1970-luvun alussa käytti satunnaisesti kappaleissaan rankkaa ärjyntää. Esimerkkejä ovat Love It to Death -albumin kappaleen "Ballad of Dwight Fry" lyhyt väliosa ja Killer-albumin "You Drive Me Nervous" -kappaleen kertosäe. Myöhemmin tätä dramaattista rockärjyntätyyliä esiintyi monissa alkuvaiheen punkyhtyeillä, kuten Sex Pistolsilla. Koska thrash metal otti voimakkaasti vaikutteita punk rockista, tätä lajia voi ehkä pitää vaikuttajana.
Historia ja variaatiot > Alkuperä metallimusiikissa

Örinälaulun esiintulo sellaisena kuin sitä nykyisin käytetään, tapahtui suunnilleen samanaikaisesti death metalin ensiaskeleiden kanssa. Siksi on vaikea sanoa, kuka tekniikan on alun perin luonut. Eri laulajat todennäköisesti kehittivät tyyliä ajan kuluessa. Deathissa ja sitä edeltäneessä Mantas-yhtyeessä toimineet laulajat, alkuaan Kam Lee ja myöhemmin Chuck Schuldiner, mainitaan usein tyylin vaikuttajina, vaikkakin Schuldiner vaihtoi myöhemmin laulutyylinsä äänialaltaan korkeampaan kirkunaan. Joidenkin mielestä eräitä varhaisimpia örinää käyttäviä yhtyeitä olivat Possessed, kuten myös Necrophagia ja Master. Samoihin aikoihin örinälaulun eri muunnelmia käyttivät esimerkiksi Hellhammer laulajanaan Tom G. Warrior ja alkuaikojen Massacre.
Brittiläisen grindcore-yhtyeen Napalm Deathin laulajat – järjestyksessään Nic Bullen, Lee Dorrian ja Mark "Barney" Greenway – kehittivät tyyliä eteenpäin 1980-luvun lopulla lisäämällä aggressiivisuutta ja syvempiä kurkkuääniä ja samalla nopeuttamalla sanojen lausumista. Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa Autopsy-yhtyeen Chris Reifert alkoi yhdistää kirkunaa örinä-ääneensä, kun taas Cannibal Corpse -yhtyeen perustaja ja entinen laulaja Chris Barnes tuli tunnetuksi siitä, että hän syvensi örinäänsä matalammille äänialoille kuin millä sitä ennen oli äänitetty.
Historia ja variaatiot > Alkuperä metallimusiikissa > Muunnelmat ja myöhempi kehitys

Jotkut yhtyeet, kuten Carcass, Dying Fetus ja Gorerotted, tekivät kokeiluja käyttämällä kahta laulajaa, käyttämällä kappaleissaan vuorotellen kevympiä ja raskaampia örinän lauluosia. Nykyisin toimintansa lopettaneella ruotsalaisella grindcore-yhtyeellä Nasumilla oli myös kaksi laulajaa, joiden ilmaisu vaihteli syvän death metal -örinän ja korkean hardcore punk -kirkunan välillä.
Doom metal -yhtyeiden laulajilla on tapana painottaa örinällään enemmänkin tunnelma- ja tunnevivahteita. Paradise Lostin Nick Holmes ja My Dying Briden Aaron Stainthorpe olivat 1990-luvun alkupuolella sen pääasiallisimmat kehittäjät. Stainthorpe oli ensimmäisiä niistä, jotka yhdistivät örinälaulua puhtaaseen lauluun. Tekniikkaa kehitti myöhemmin varsinkin Opethin Mikael Åkerfeldt, joka toi puhtaan laulun death metaliin.[lähde? ]
Goottimetallissa örinät on yleensä asetettu oopperamaisen naislaulun rinnalle. Esimerkkejä siitä ovat ainakin Tristania ja Sirenia. Myös jotkut sinfoniset metalliyhtyeet, kuten After Forever, Epica ja Leaves' Eyes käyttävät samaa tekniikkaa ja yhdistävät jonkin verran maskuliinista örinää usein klassisesti koulutettujen sopraanolaulajien ilmaisun vastapainoksi.
Funeral doom metal -yhtyeet soveltavat örinää hiukan eri tavalla: syvien kurkkuäänien sijasta laulu on usein kuiskattua örinää. Tätä tekniikkaa käyttävät muiden muassa suomalaisen Skepticismin Matti ja Evokenin John Paradiso.
Eräissä muissa metalin lajeissa on omat tapansa käyttää örinälaulua. Ne käyttävät lähinnä death-grindia ja brutaalia death metalia. Niissä örinä-äänet on yleensä viety mahdollisimman mataliksi ja epäselviksi  käyttämättä kuitenkaan efektejä, esimerkkeinä Suffocationin Frank Mullen, Devourmentin Mike Majewski ja Incantationin John McEnte.
Deathcore-musiikkigenren tyypillinen ominaisuus on sisään- tai ulospäin hengitetty "sikavinkuna" (engl. pig squeal). Tästä hyvänä esimerkkinä toimii brittiläisen Annotations of an Autopsy -yhtyeen kappale "Welcome To Sludge City".
Aiheesta muualla

Ethan Mittel, The Categorization of Death Metal, Metal Storm (englanniksi)
Melissa Cross Studio, Vocal Instruction for a New Breed (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Learn to do Death Metal Vocals, Wikihow (englanniksi)
More Death Metal Vocals info, Wikihow Discussion (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pallealla (diafragma) on tärkeä rooli örinälaulussa: sen käyttö tuo örinään voimaa ja osin suojaa äänihuulia rasitukselta. Jotkut artistit käyttävät örinätekniikassaan ainoastaan palleaa.
Alice Cooperin rockärjyntä on voinut innoittaa monia myöhempiä örinälaulajia.
Mikael Åkerfeldt toi puhtaan laulun örinälaulun lisukkeeksi death metal -tyyliin.
Pw

Pw tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Palau, ISO 3166-1 -koodi PW, valtio tai muu maantieteellinen alue
Palau, postilyhenne PW, valtio Mikronesiassa
petawatti, tunnus PW, tehon yksikkö
pikowatti, tunnus pW, tehon yksikkö
Precision Air, IATA-koodi PW, lentoyhtiö
PW-5, purjelentokonetyyppi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pw”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pure

Pure voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pure, ajopeli Windowsille, Xbox 360:lle ja PlayStation 3:lle
Pure, kanadalainen rockyhtye
Pure, rockyhtye 3 Colours Red albumi
Pure, industrial metal -yhtye Godfleshin albumi
Pure, Gary Numanin albumi
Pure, Hayley Westenran albumi
Pure , saksalaisen popyhtye No Angelsin albumi
Pure, rockyhtye Lightning Seedsin albumi
Pure, ramopunk-yhtye Poikien albumi
Pure, rockyhtye The Jesus Lizardin EP
Pure, Lara Fabianin albumi
Pure – Koukussa, vuoden 2002 brittiläinen elokuva alkuperäiseltä nimeltään Pure
Pure!, Extreme Duudsonit -teemainen virvoitusjuoma.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pure”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Purcell (Oklahoma)

| Purcell |
| --- | --- |
 Purcellin rautatieasema

 Koordinaatit: 35°1′3″N, 97°22′10″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Oklahoma
Piirikunta:  Cleveland ja McClain
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,1 km²
Korkeus:  335
Väkiluku (2018):  6 449
 – Väestötiheys:  247,1 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC -6
Lempinimi::  The Heart of Oklahoma
 
 http://www.cityofpurcell.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Purcell on kaupunki Oklahomassa Yhdysvalloissa. Se on osa Oklahoma Cityn metropolialuetta ja McClainin piirikunnan hallinnollinen keskus. Kaupunki perustettiin vuonna 1887.
United States Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 26,1 neliökilometriä. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungissa asui 6 449 asukasta ja vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 5 884 asukasta. Vuosina 2010–2018 kaupungin väkiluku kasvoi 4,5 prosenttia. Vuonna 2018 Purcellin väestöntiheys oli noin 247 asukasta neliökilometriä kohden.
Portugalin Grand Prix 1987

Portugalin Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. syyskuuta 1987 Estorilin radalla. Kilpailun voitti Alain Prost, jolle voitto oli uran 28:s. Voiton myötä hänestä tuli eniten F1:n MM-sarjan kilpailuja voittanut kuljettaja. Edellistä ennätystä piti nimissään Jackie Stewart 27 voitolla.
Kilpailu keskeytettiin ensimmäisen kierroksen kolarin takia, ja käynnistettiin uudestaan alkuperäisestä kilpailupituudesta. Danner ei osallistunut uusintalähtöön.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 70 | 1:37:03.906 | 3 | 9 |
| 2 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 70 | + 20.493 | 1 | 6 |
| 3 | 6 |  Nelson Piquet | Williams-Honda | 70 | + 1:03.295 | 4 | 4 |
| 4 | 19 |  Teo Fabi | Benetton-Ford | 69 | Polttoaine loppu | 10 | 3 |
| 5 | 2 |  Stefan Johansson | McLaren-TAG | 69 | + 1 krs. | 8 | 2 |
| 6 | 18 |  Eddie Cheever | Arrows-Megatron | 68 | + 2 krs. | 11 | 1 |
| 7 | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Honda | 68 | + 2 krs. | 5 |   |
| 8 | 11 |  Satoru Nakajima | Lotus-Honda | 68 | + 2 krs. | 15 |   |
| 9 (1) | 16 |  Ivan Capelli | March-Ford | 67 | + 3 krs. | 22 |   |
| 10 (2) | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford | 67 | + 3 krs. | 24 |   |
| 11 | 24 |  Alessandro Nannini | Minardi-Motori Moderni | 66 | Polttoaine loppu | 14 |   |
| 12 (3) | 4 |  Philippe Streiff | Tyrrell-Ford | 66 | + 4 krs. | 21 |   |
| 13 | 17 |  Derek Warwick | Arrows-Megatron | 66 | + 4 krs. | 12 |   |
| 14 | 20 |  Thierry Boutsen | Benetton-Ford | 64 | + 6 krs. | 9 |   |
| Kesk. | 8 |  Andrea de Cesaris | Brabham-BMW | 54 | Suihkutus | 13 |   |
| Kesk. | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 38 | Vaihdelaatikko | 6 |   |
| Kesk. | 9 |  Martin Brundle | Zakspeed | 35 | Vaihdelaatikko | 17 |   |
| Kesk. | 22 |  Franco Forini | Osella-Alfa Romeo | 32 | Ripustukset | 26 |   |
| Kesk. | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Ford | 31 | Moottori | 19 |   |
| Kesk. | 25 |  René Arnoux | Ligier-Megatron | 29 | Jäähdytin | 18 |   |
| Kesk. | 21 |  Alex Caffi | Osella-Alfa Romeo | 27 | Turbo | 25 |   |
| Kesk. | 26 |  Piercarlo Ghinzani | Ligier-Megatron | 24 | Sytytys | 23 |   |
| Kesk. | 23 |  Adrián Campos | Minardi-Motori Moderni | 24 | Onnettomuus | 20 |   |
| Kesk. | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 13 | Sähköt | 2 |   |
| Kesk. | 7 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 13 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 10 |  Christian Danner | Zakspeed | 0 | Onnettomuus | 16 |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Gerhard Berger – 1:17.620
Nopein kierros: Gerhard Berger – 1:19.282 kierroksella 66
Numerot sulkeissa tarkoittavat Jim Clark Trophy -kilpailuun osallistuneiden kuljettajien sijoituksia.
Portugalin Grand Prix 1986

Portugalin Grand Prix 1986 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. syyskuuta 1986 Estorilin radalla. Kilpailun voitti toisesta ruudusta lähtenyt Nigel Mansell. Voitto oli hänelle kauden viides. Hän ajoi lisäksi kilpailun nopeimman kierroksen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 70 | 1:37'21.900 | 2 | 9 |
| 2 | 1 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 70 | + 18.772 | 3 | 6 |
| 3 | 6 |  Nelson Piquet | Williams-Honda | 70 | + 49.274 | 6 | 4 |
| 4 | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Renault | 69 | Polttoaine loppu | 1 | 3 |
| 5 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 69 | + 1 krs. | 13 | 2 |
| 6 | 28 |  Stefan Johansson | Ferrari | 69 | + 1 krs. | 8 | 1 |
| 7 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Renault | 69 | + 1 krs. | 10 |   |
| 8 | 19 |  Teo Fabi | Benetton-BMW | 68 | + 2 krs. | 5 |   |
| 9 | 11 |  Johnny Dumfries | Lotus-Renault | 68 | + 2 krs. | 15 |   |
| 10 | 18 |  Thierry Boutsen | Arrows-BMW | 67 | + 3 krs. | 21 |   |
| 11 | 17 |  Christian Danner | Arrows-BMW | 67 | + 3 krs. | 22 |   |
| 12 | 14 |  Jonathan Palmer | Zakspeed | 67 | + 3 krs. | 20 |   |
| 13 | 22 |  Allen Berg | Osella-Alfa Romeo | 63 | + 7 krs. | 27 |   |
| Kesk. | 7 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 62 | Moottori | 9 |   |
| NC | 16 |  Patrick Tambay | Lola-Ford | 62 | Ei sijoitusta | 14 |   |
| Kesk. | 24 |  Alessandro Nannini | Minardi-Motori Moderni | 60 | Vaihdelaatikko | 18 |   |
| Kesk. | 20 |  Gerhard Berger | Benetton-BMW | 44 | Ulosajo | 4 |   |
| Kesk. | 23 |  Andrea de Cesaris | Minardi-Motori Moderni | 43 | Ulosajo | 16 |   |
| Kesk. | 2 |  Keke Rosberg | McLaren-TAG | 41 | Sähköt | 7 |   |
| Kesk. | 8 |  Derek Warwick | Brabham-BMW | 41 | Sähköt | 12 |   |
| Kesk. | 26 |  Philippe Alliot | Ligier-Renault | 39 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 4 |  Philippe Streiff | Tyrrell-Renault | 28 | Moottori | 23 |   |
| Kesk. | 3 |  Martin Brundle | Tyrrell-Renault | 18 | Moottori | 19 |   |
| Kesk. | 15 |  Alan Jones | Lola-Ford | 10 | Jarrut/pyörähdys | 17 |   |
| Kesk. | 29 |  Huub Rothengatter | Zakspeed | 9 | Voimansiirto | 26 |   |
| Kesk. | 21 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Alfa Romeo | 8 | Moottori | 24 |   |
| Kesk. | 31 |  Ivan Capelli | AGS-Motori Moderni | 6 | Voimansiirto | 25 |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Ayrton Senna – 1'16.673
Nopein kierros: Nigel Mansell – 1'20.943 kierroksella 53
Kilpailu nähtiin Suomessa koosteena TV2:lla selostajina Matti Kyllönen ja Juha Varjosaari.
HS 21.9.1986
Portugalin Grand Prix 1959

Portugalin Grand Prix 1959 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. elokuuta 1959 Monsanto Park -radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 4 |  Stirling Moss | Cooper-Climax | 62 | 2'11:55.41 | 1 | 8 |
| 2 | 2 |  Masten Gregory | Cooper-Climax | 61 | + 1 krs. | 3 | 6 |
| 3 | 16 |  Dan Gurney | Ferrari | 61 | + 1 krs. | 6 | 4 |
| 4 | 5 |  Maurice Trintignant | Cooper-Climax | 60 | + 2 krs. | 4 | 3 |
| 5 | 6 |  Harry Schell | BRM | 59 | + 3 krs. | 9 | 2 |
| 6 | 10 |  Roy Salvadori | Aston Martin | 59 | + 3 krs. | 12 |   |
| 7 | 8 |  Ron Flockhart | BRM | 59 | + 3 krs. | 11 |   |
| 8 | 9 |  Carroll Shelby | Aston Martin | 58 | + 4 krs. | 13 |   |
| 9 | 14 |  Tony Brooks | Ferrari | 57 | + 5 krs. | 10 |   |
| 10 | 18 |  Mário de Araújo Cabral | Cooper-Maserati | 56 | + 6 krs. | 14 |   |
| Kesk. | 3 |  Bruce McLaren | Cooper-Climax | 38 | Voimansiirto | 8 |   |
| Kesk. | 1 |  Jack Brabham | Cooper-Climax | 23 | Voimansiirto | 2 |   |
| Kesk. | 7 |  Jo Bonnier | BRM | 10 | Moottori | 5 |   |
| Kesk. | 15 |  Phil Hill | Ferrari | 5 | Onnettomuus | 7 |   |
| Kesk. | 11 |  Graham Hill | Lotus-Climax | 5 | Onnettomuus | 15 |   |
| Kesk. | 12 |  Innes Ireland | Lotus-Climax | 3 | Vaihdelaatikko | 16 |   |
Muuta

Nopein kierros: Stirling Moss 2'5.070
Porttiviitta

Porttiviitta tai Porttiviitta-alus, myös Porttiprikka, oli Hailuodon Marjaniemen edustalle ankkuroitu valoton ja miehittämätön alus, joka toimi merimerkkinä Oulun satamiin suuntaaville aluksille. Alusta voidaan pitää Suomen ensimmäisenä majakkalaivana, vaikka siinä ei ollut loistolaitetta.
Alus sijoitettiin asemapaikalleen ensimmäisen kerran vuonna 1794, ja se oli käytössä aina vuoteen 1881 saakka.
Porttiviitta-alus oli suurikokoinen proomu, jonka etuosassa oli masto ja sen huipussa oli pallonmuotoinen merkki. Suuren kokonsa ansiosta se näkyi kauas, ja osoitti siten saapuville aluksille paitsi luotsin kohtauspaikan, myös merivirran suunnan.
Myrskyissä alus saattoi karata, jolloin Marjaniemen luotsien oli palautettava se takaisin sijoituspaikalleen. Vuonna 1850 sattuneen myrskyn ja aluksen karkaamisen yhteydessä hukkuivat molemmat alusta pelastamaan lähteneet luotsit.
Vuonna 1871 valmistunut Marjaniemen majakka teki Porttiviitta-aluksen tarpeettomaksi, ja se poistettiin lopullisesti vuonna 1881.
Aiheesta muualla

Hailuoto — saari meren sylissä: Marjaniemen majakka ja saaren pookit[vanhentunut linkki]
Prodrive WRC Team

| Prodrive WRC Team |
| --- | --- |
Koko nimi:  Prodrive WRC Team
Päämaja:   Banbury, Englanti
Tallipäällikkö:   David Richards
Kilpakuljettajat:   Daniel Sordo
Runko:  Mini JCW WRC
Renkaat:  M Michelin
Aikaisemmat sarjat:  Rallin MM-sarja
Ensimmäinen kilpailu:  Sardinian ralli 2011
Tuloksia
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Prodrive WRC Team (aiemmin nimellä Mini WRC Team) on Minin rallitalli, joka kilpaili Rallin MM-sarjassa kausilla 2011–2013. Minin suunnittelua ja tallin toimintaa valittiin johtamaan Prodrive, joka aiemmin vastasi Subarun rallitiimin toiminnasta.
Historia > Kausi 2011

Kaudella 2011 Mini kilpaili virallisena tehdastallina nimellä Mini WRC Team. Kuljettajina ajoivat Daniel Sordo ja Kris Meeke. Sordo saavutti kaksi palkintokoresijoitusta Saksan ja Ranskan ralleista.
Historia > Kausi 2012

Kaudella 2012 tallin toiminta jatkui yksityistallina muutettuaan nimeksi Prodrive WRC Team. Sordo ajoi toiseksi kauden avanneessa Monte Carlon -rallissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prodrive WRC Team Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Prodrive WRC Team
Daniel Sordo Ranskan rallissa 2012.
Käännös suomeksi
Puolankajärvi

| Puolankajärvi |
| --- | --- |
 Järven pohjoisrantaa koulukeskuksen kohdalla
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Puolanka
Koordinaatit:  64°51′38″N, 27°40′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Keskijoki
Järvinumero:  60.055.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,2 m 
Rantaviiva:  11,58 km 
Pinta-ala:  3,01 km² 
Tilavuus:  0,0163 km³ 
Keskisyvyys:  5,47 m 
Suurin syvyys:  19,1 m 
 fiPuolankajärvi 
Puolankajärvi on järvi Puolangan kunnan keskustaajaman kohdalla ja siitä itään.
Puolankajärven pinnankorkeus on 150,2 metriä ja suurin syvyys 19,1 metriä. Itä–länsisuunnassa järvi on nelisen kilometriä pitkä, mutta leveimmältä kohdaltaan vain noin kilometrin leveä. Järvi laskee Ristijärven, Pikku-Puution ja Ison Puutiojärven kautta Keskijokea pitkin Kiiminkijokeen eli se kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen.
Puolankajärven keskivaiheilla sijaitsevan Housiussalmen itäpuoliseen perukkaan eli järven koillisnurkkaan Hetteenperälle laskee Kapustajoki, koillisesta Vilpusjärvestä taas Vilpusjoki ja kaakosta pieni Morsiuspuro-niminen puro. Puolangan kuntakeskus sijaitsee järven pohjoisrannalla Huosiussalmesta länteen, aina luoteiskolkan Pappilanlahteen ja siitä vielä hieman etelään Puolanka-nimiseen tilaan saakka. Ristijärveen Puolankajärven yhdistää kapea salmi Ryhtälänniemen lähistöllä.
Puolankajärven pohjoisrannalla on venesatama ja uimaranta, toinen yleinen uimapaikka laitureineen on Puolangan koulukeskuksen kohdalla. Pappilanlahdella on leirintäalue.
Portugalin Grand Prix 1958

Portugalin Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. elokuuta 1958 Circuito da Boavista -radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden kolmas. Kilpailu oli ensimmäinen Portugalin Grand Prix.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Stirling Moss | Vanwall | 50 | 2'11:27.80 | 1 | 8 |
| 2 | 24 |  Mike Hawthorn | Ferrari | 50 | + 5:12.75 | 2 | 6 |
| 3 | 6 |  Stuart Lewis-Evans | Vanwall | 49 | + 1 krs. | 3 | 4 |
| 4 | 8 |  Jean Behra | BRM | 49 | + 1 krs. | 4 | 3 |
| 5 | 22 |  Wolfgang von Trips | Ferrari | 49 | + 1 krs. | 6 | 2 |
| 6 | 10 |  Harry Schell | BRM | 49 | + 1 krs. | 7 |   |
| 7 | 14 |  Jack Brabham | Cooper-Climax | 48 | + 2 krs. | 8 |   |
| 8 | 12 |  Maurice Trintignant | Cooper-Climax | 48 | + 2 krs. | 9 |   |
| 9 | 16 |  Roy Salvadori | Cooper-Climax | 46 | + 4 krs. | 11 |   |
| Kesk. | 28 |  Carroll Shelby | Maserati | 47 | Jarrut | 10 |   |
| Kesk. | 4 |  Tony Brooks | Vanwall | 37 | Ulosajo | 5 |   |
| Kesk. | 20 |  Graham Hill | Lotus-Climax | 25 | Ulosajo | 12 |   |
| Kesk. | 18 |  Cliff Allison | Maserati | 15 | Moottori | 13 |   |
| Kesk. | 32 |  Jo Bonnier | Maserati | 9 | Kuljettaja | 14 |   |
| Kesk. | 30 |  Maria Teresa de Filippis | Maserati | 6 | Moottori | 15 |   |
Muuta

Nopein kierros: Mike Hawthorn 2'32.370
Projekti 1155 -luokka

Admiral Pantelejev, 2012
Projekti 1155 Fregat tai Udaloi-luokka (ven. проект 1155 "Фрегат" ("Удалой")) on Venäjän laivaston hävittäjien muodostama alusluokka.
Tyypin suunnittelu alkoi 1970-luvulla pienemmäksi ja halvemmaksi vastineeksi projekti 956 Sovremennyille. Luokan venäläinen nimitys on "suuri sukellusveneentorjunta-alus" ja sen edeltäjä Krivak-luokka, jonka merkittävimmän puutteen, helikopterin puuttumisen, paikkaa kaksi Ka-27 Helix -helikopteria. Pieni koko ja keskittyminen sukellusveneentorjuntaan jätti aluksen kyvyn pinta- ja ilmamaalien torjuntakykyyn rajoitetuksi. Heti ensimmäisen aluksen Udaloin valmistumisen jälkeen 1980 suunnittelijat alkoivat monipuolistaa aseistusta.
Lopullisen muotonsa luokka sai loppuvuodesta 1992 valmistuneen Admiral Tšabanenkossa, joka lasketaan omaksi alaluokaksi, projekti 1155.1 (Udaloi II). Se katsotaan vastineeksi Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokalle. Projekti 1155.1 korvasi URK-5 Rastrub (Nato-raportointinimi SS-N-14) -sukellusveneentorjuntaohjuksen pintamaaleja vastaan tarkoitetulla PKR 3M-80 Moskitilla (Nato-raportointinimi SS-N-22). Samalla lisättiin 130 mm AK-130 ja kuusi 30 mm AK-630 CIWS. Koeajot aloitettiin rahoitusvaikeuksien vuoksi vasta 1995. Alus liitettiin laivastoon 1999.
Aluksista Maršal Šapošnikov on osallistunut merirosvouksen vastaiseen toimintaan Adeninlahdella ja siltä lähetetty erikoisryhmä vapautti 5. toukokuuta 2010 lähellä Jemenin rannikkoa kaapatun tankkerin Moscow Universityn miehistön.
Luokan alukset

Udaloi I -luokka
Udaloi (ven. Удалой) (1980), poistettu käytöstä 2002, romutettu 2006.
Vitse-Admiral Kulakov (ven. Вице-адмирал Кулаков) (1980), peruskorjattu ja modernisoitu, palasi palvelukseen 2010. Käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Maršal Vasiljevski (ven. Маршал Василевский) (1982), poistettu käytöstä 2004.
Admiral Zaharov (ven. Адмирал Захаров) (1982), poistettu käytöstä 1992, romutettu 1995.
Admiral Spiridonov (ven. Адмирал Спиридонов) (1983), poistettu käytöstä 1999, romutettu 2003.
Admiral Tributs (ven. Адмирал Трибуц) (1985), peruskorjattu ja modernisoitu 1995-1998. Käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Maršal Šapošnikov (ven. Маршал Шапошников) (1985), peruskorjattu ja modernisoitu 1994-1997. Käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Severomorsk (ven. Североморск) (1987), peruskorjattu ja modernisoitu 1998-2001. Käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Admiral Levtšenko (ven. Адмирал Левченко) (1988), modernisoitu 1999-2001. Käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Admiral Vinogradov (ven. Адмирал Виноградов) (1988), peruskorjattu 2003-04. Käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Admiral Harlamov (ven. Адмирал Харламов) (1989), reservissä, odottaa mahdollista peruskorjausta.
Admiral Pantelejev (ven. Адмирал Пантелеев) (1991), käytössä Tyynenmeren laivastossa.
Udaloi II -luokka
Admiral Tšabanenko (ven. Адмирал Чабаненко) (1999), käytössä Pohjoisessa laivastossa.
Poliisipäällikkö Mannion

| Poliisipäällikkö Mannion> The District |
| --- | --- |
Tyyli:  Rikosdraama
Kestoaika:  60 min
Luoja(t):  Terry George Jack Maple
Pääosissa:  Craig T. Nelson Lynne Thigpen Roger Aaron Brown Sean Patrick Thomas
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  CBS (Yhdysvallat) MTV3 (Suomi)
Esitetty:  7. lokakuuta 2000 – 1. toukokuuta 2004 (Yhdysvallat)
Jaksoja:  68
Aiheesta muualla
IMDb 
Poliisipäällikkö Mannion (engl. The District) on yhdysvaltalainen television rikos- ja draamasarja, joka seuraa Washington D.C.:n poliisipiirin, Metropolitan Police Departmentin päällikön Jack Mannionin työ- ja yksityiselämää. Sarjan inspiraation lähteinä ovat olleet sarjan toisen luojan, entisen New Yorkin apulaispoliisipäällikkö Jack Maplen, omat kokemukset.[lähde? ] Suomessa sarjaa esitti MTV3 vuonna 2006. Sarja on kuvattu pääasiassa Los Angelesissa, lukuun ottamatta eräitä Washington D.C.:ssä kuvattuja kohtauksia.