stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koirat karvoissaan
Vastaanotto

Jack Nicholson sai huonoimman miespääosan Razzie-ehdokkuuden yhteisesti tästä ja samana vuonna valmistuneesta elokuvasta Hoffa.
The Washington Postin Elaine Dutka kirjoitti, että etukäteen elokuva kuulosti upealta idealta: siinä tekisivät jälleen yhteistyötä käsikirjoittaja Carol Eastman, ohjaaja Bob Rafelson ja Jack Nicholson, jotka 22 vuotta aiemmin toivat nähtäväksi persoonallisen pikkufilmin Rajut kuviot (1970). Elokuva oli kuitenkin sekä hänestä että monien tuotantotahojen edustajienkin mielestä melkoisen epäonnistunut. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kirjoitti loistavien näyttelijöiden menevän täysin hukkaan liian moneen suuntaan sohivassa komediassa. Hänestä 55-vuotias Nicholson oli myös aivan liian vanha naistenmiehen rooliin.
Kuolajoki (Murmanskin alue)

| Kuolajoki   Кола |
| --- | --- |
 Kuolajoen vesistöalue vaalean vihreällä.
Alkulähde:  Kuolajärvi
Laskupaikka:  Kuolanvuono
Maat:  Venäjä
Pituus:  83 km
Alkulähteen korkeus:  140 m
Virtaama:  40 m³/s
Valuma-alue:  3 850 km²
Kuolajoki (ven. Ко́ла, Kola) on Barentsinmeren Kuolanvuonoon laskeva joki Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä. Etelästä pohjoiseen virtaava joki on 83 kilometriä pitkä ja sen valuma-alue noin 3850 neliökilometriä.  Joki saa alkunsa Kuolajärvestä, joka on 140 m meren pintaa ylempänä, ja virtaa sitten Pulozero- ja Murdozero-järvien läpi ja lopulta päättyy Kuolanvuonon perukkaan Kuolan kaupungin kohdalla noin 10 km Murmanskin eteläpuolella.
Kuolajoen sivujokia ovat oikealta laskevat Kitsa ja Orlovka sekä vasemmanpuoleiset Tuhta ja Medvežja.  Joen varren asutuskeskuksia ovat suulta lukien Kuola, Molotšnyi, Vyhodnoi, Šongui, Magnetity, Kildinstroi, Loparskaja, Kitsa, Taipale ja Pulozero.
Aiheesta muualla

Virtaamatilastoa 8 km joen suulta
Кола, река Архангельской губернии (Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона) ru.wikisource.org (venäjäksi)
Kissanpolkka

Kissanpolkka on lyhyt kansainvälisesti tunnettu pianokappale, jonka moni pianonsoiton opiskelija opettelee ensimmäisenä. Sen säveltäjästä ei ole tietoa. Kappaleen sävellaji on Fis-duuri tai Ges-duuri, jotka enharmoni­sesti täysin vastaavat toisiaan. Suurin osa nuoteista soitetaan mustilla koskettimilla. Kappaleen tahtilaji on 2/4, joka on polkan tai galopin tahti, mutta kappale voidaan soittaa myös marssina. Vaikka monissa kielissä kappaleen nimi viittaa valssiin, kyseessä ei kuitenkaan ole valssi, sillä valssin tahtilaji on joko 3/4 tai 3/8.
Sävelmä tunnetaan eri maissa eri nimillä:
Alankomaat: Vlooien-Mars ("Kirppumarssi")
Belgia: Valse de Puce ("Kirppuvalssi")
Britannia: Chopsticks ("Riisipuikot")
Bulgaria: Котешки марш, Koteschki Marsh ("Kissamarssi")
Chile: La polka de los perros ("Koiranpolkka")
Espanja: La Chocolatera ("Suklaakannu")
Japani: 猫踏んじゃった Neko Funjatta ("Astuin kissan päälle")
Kiina: 小偷进行曲 Xiǎotōu jìnxíngqǔ: ("Varkaiden marssi")
Kolumbia: La polka de los gatos ("Kissanpolkka")
Korea: 고양이 춤 Koyangi Chum ("Kissatanssi")
Mallorca: Polca de los Tontos ("Aasipolkka")
Meksiko: Los Changuitos ("Pikkuapinat")
Norja: Loppevals ("Kirppuvalssi")
Puola: Kotlety ("Kotletit")
Ranska: Côtelettes ("Kotletit")
Ruotsi: Kalle Johansson
Saksa: Flohwalzer ("Kirppuvalssi")
Slovakia: Somársky pochod ("Aasimarssi")
Sveitsi: Kotelett-Walzer ("Kotlettivalssi")
Tanska: Prinsesse Toben ("Prinsessa Kaksijalka")
Tšekki: Prasečí valčík ("Possuvalssi")
Unkari: Szamár-Induló ("Aasimarssi")
USA: Flea Waltz ("Kirppuvalssi")
Venäjä: Собачий вальс, Sobatshi Vals ("Koiravalssi")
Viro: Koerapolka ("Koiranpolkka")
Aiheesta muualla

MIDI-tiedosto kappaleesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Arlene Pach

Arlene Alnora Pach (o.s. Nimmons; 26. toukokuuta 1928 Kamloops – 2. maaliskuuta 2000 Fredericton) oli kanadalainen pianisti ja pedagogi. Hän oli säveltäjä Phil Nimmonsin sisko ja opiskeli Boris Roubakinen johdolla Toronton kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän debytoi vuonna 1947 Vancouverin nuorisosinfoniaorkesterin kanssa ja kantaesitti sittemmin Phil Nimmonsin, Harry Freedmanin ja Kenneth Peacockin teoksia. Kamarimuusikkona hän esiintyi varhaisella urallaan muiden muassa huilisti Nicholas Fioren, viulisti Steven Starykin ja Summerhill-puhallinkvintetin kanssa.
Pach meni vuonna 1954 naimisiin viulisti Joseph Pachin kanssa. Pariskunta perusti sukunimensä mukaan nimetyn duon vuonna 1960. Duo esiintyi sekä Kanadassa että Euroopassa. Pach teki yhteistyötä myös Brunswickin jousikvartetin kanssa ja pääsi vuonna 1964 New Brunswickin yliopiston nimikkotaiteilijaksi. Vuosina 1966–1983 Pach toimi New Brunswickin yliopiston kamarimusiikki- ja All That Jazz -festivaalin taiteellisena johtajana; hän oli myös mukana perustamassa festivaalia.
Pach opetti muun muassa New Brunswickin yliopistossa. Hän toimi vuosina 1980–1988 Kanadan musiikkineuvoston varapuheenjohtajana.
Arlesin kuningaskunta

| Arlesin kuningaskunta Regnum Arelatense > 933–1033 |
| --- | --- |
  
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Arles
Uskonnot:  kristinusko
Historia:  
– perustettu:  933
– osaksi Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa:  1032
Edeltäjä(t):  Ylä-Burgundi Ala-Burgundi
Seuraaja(t):  Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Burgundin kuningaskunta, tai Arlesin kuningaskunta, oli Ylä- ja Ala-Burgundin yhdistymisessä muodostunut kuningaskunta nykyisessä Kaakkois-Ranskassa ja Länsi-Sveitsissä. Kuningaskunta liitettiin Pyhään saksalais-roomalaiseen valtakuntaan vuonna 1032 ja siitä lähtien se oli yksi valtakunnan kolmesta osasta yhdessä Saksan ja Italian kanssa.[lähde? ]
Vain harvat keisarit edes vaivautuivat krunnauttamaan itseään myös Arlesin kuninkaaksi. Osia kuningaskunnasta erosi siitä, ja vuonna 1378 keisari Kaarle V liitti jäljelläolevan kuningaskunnan Ranskaan.
Käännös suomeksi
Kissanruoka

Kissanruokapellettejä
Kissanruoka on kissoille suositeltavaa ruokaa.
Kissat eivät kaikkien mielestä tarvitse lainkaan kaupallista, eläinruokavalmistajien tuottamaa kuivamuonaa. Voi olla kuitenkin hyvä totuttaa kissa pentuvaiheessa erilaisiin ruokiin. Jos kissa tuntee pentuajaltaan myös kuiva- ja tölkkiruuan, suostuu se helpommin syömään näitä täysikasvuisenakin, mikäli tällaiseen tulee tarve esimerkiksi eläinlääkinnällisestä syystä.
Kaupallinen kissanruoka on periaatteessa tarkoitettu kissoille, joten sen vitamiinit ja hivenaineet eivät sovellu välttämättä kaikille petoeläimille, kuten koirille. Mutta kaikkiruokaiset eläimet kuten rotat ja siilit voivat syödä kissanruokaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Your cat’s nutritional needs: A Science-Based Guide For Pet Owners (pdf)  2006. National Academy of Sciences. Arkistoitu 27.3.2014. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
Nutrients Your Cat Needs American Society for the Prevention of Cruelty to Animals. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
Veggie Cat Food? Why Not All Cats Need Meat Scientific American.  12.3.2009. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
Mary Roach: The Chemistry of Kibble Popular Science.  25.3.2013. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
Kissanliha

Kissoja ennen lihaksi päätymistä Kaakkois-Aasiassa
Kissanliha on kissoista peräisin olevaa lihaa. Sitä syödään eteläisessä Kiinassa, Vietnamin pohjoisosissa, Perussa ja Sveitsissä. Sota-ajan säännöstelyssä kissoja käytettiin esimerkiksi Isossa-Britanniassa jäniksenlihan korvikkeena. Kuten esimerkiksi koiran ja muiden lemmikkieläinten lihan, myös kissanlihan syömistä pidetään yleisesti etenkin länsimaissa ruokatabuna.
Etelä-Kiinassa ja Pohjois-Vietnamissa kissanlihaa syödään talvisin. Kissan mahalaukku ja muut sisälmykset syödään, kuten myös reidet, joista tehdään lihapullia. Päätä ja muita osia ei syödä. Kissanliha on tavanomainen ruoka Perussa, jossa sitä nautitaan viillokkina ja pihveinä. Joissakin osissa Sveitsin maaseutua syödään myös kissanlihaa. Eräs perinteinen resepti on valmistaa kissa timjamin kera.
Syötäväksi tarkoitettuja kissoja Itä-Kiinassa.
Joskus kissoja keitetään korealaisessa kansanlääkinnässä hermosärkyyn ja niveltulehdukseen tarkoitettavien lääkkeiden valmistamiseen, mutta itse lihaa ei normaalisti syödä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kissanliha Wikimedia Commonsissa
Artjärven neljänneskunta

Artjärven neljänneskunta (myös Sääksjärven neljänneskunta), on ollut neljänneskunta Uudenkylän hallintopitäjässä eli verokunnassa, joka kuului Hollolan kihlakuntaan eli Yliseen kihlakuntaan. Nykyisen Artjärven lisäksi Artjärven neljänneskuntaan kuuluivat suuri osa nykyistä Orimattilaa, Iittiä ja Jaala.
Kirkollishallinnollisesti Artjärvi kuului kuitenkin Pernajan seurakuntaan. Artjärven käsittävä alue erotettiin 1557 Uudenkylän hallintopitäjästä siten, että Suurikylä, Villikkala, Hietana, Ratula ja Kinttukylä siirrettiin Pernajan hallintopitäjään, joka kuului Porvoon lääniin.
Kauluriseppä

| Kauluriseppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Alaheimo::  Semnornithinae
Suku::  Väkänokkasepät Semnornis
Laji::  Kauluriseppä ramphastinus
Alalajit
 Semnornis ramphastinus ramphastinus  Semnornis ramphastinus caucae 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kauluriseppä (Semnornis ramphastinus) on Amazonin sademetsässä esiintyvä lintu.
Levinneisyys

Esiintyy kosteissa metsissä länteen Andien rinteiltä Luoteis-Ecuadorissa ja Lounais-Kolumbiassa. Vaikka se on edelleen melko yleinen paikallisesti, kanta on heikentynyt, koska sitä on pyydystetty häkkilinnuksi.
Luokittelu

Aiemmin se on luokiteltu muiden seppien heimoon Capitonidae. Kuitenkin DNA-tutkimukset ovat vahvistaneet, että tämä on huono luokittelu, sillä Uuden maailman sepät ovat läheistä sukua tukaaneille mutta Vanhan maailman sepät eivät ole. Tämän seurauksena aprikoosisepät luokitellaan erilliseen aprikoosiseppien heimoon Semnornithidae.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kauluriseppä Wikimedia Commonsissa
Kosmoksen yksinäiset

| Kosmoksen yksinäiset Tiede maailmankaikkeuden salaisuutta etsimässä> Lonely Hearts of the Cosmos The Story of the Scientific Quest for the Secret of the Universe.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dennis Overbye
Kieli:  englanti
Genre:  kosmologia
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  1991
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  438
ISBN:  0-06-015964-2
Suomennos
Suomentaja:  Mikko Vänttinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  557
ISBN:  951-1-09992-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kosmoksen yksinäiset. Tiede maailmankaikkeuden salaisuutta etsimässä(engl. Lonely Hearts of the Cosmos. The Story of the Scientific Quest for the Secret of the Universe) on vuonna 1991 ilmestynyt tiedetoimittaja Dennis Overbyen kirja kosmologian kehityksestä. Kirja rakentuu kirjoitushetkensä merkittävien tutkijoiden, kuten Alan Guthin ja Stephen Hawkingin elämän ja elämäntyön ympärille ja muodostaa tarinan alan merkittävien löytöjen tekemisestä.
Vastaanotto

Markus Hotakainen kirjoitti Tähdet ja avaruus -lehdessä, että lukiessa tuntuu välillä kuin Overbye hieman kehuskelisi kuuluisten tutkijoiden tuntemisellaan, mutta sitten asia nousee taas kirjassa keskeisimmäksi. Hotakainen löytää teoksesta muutaman virheen. Esimerkiksi Cambridgen kolmannen radiolähdeluettelon 3C:n kohteiden numerointi ei viittaa tähtitieteellisiin koordinaatteihin vaan kohteen järjestysnumeroon mainitussa luettelossa. Kirjan suomennos on arvostelijan mukaan varsin sujuva.
Aiheesta muualla

Rosen, Sidney: Lonely Hearts of the Cosmos (Arkistoitu – Internet Archive). Science Books and Films, May 1991. (englanniksi)
Ari Pulkkinen (muusikko)

Ari "Selkä" Ilmari Pulkkinen on suomalainen basisti ja lauluntekijä. Hän vaikuttaa sekä vuonna 1996 perustetussa Hauli bros -yhtyeessä että Kumma Heppu & Lopunajan Voidellut -yhtyeessä.
Pulkkinen on vaikuttanut Pispalan musiikkiyhdistyksessä sen perustajana sekä hallituksen jäsenenä. Hän on opiskellut musiikin teknologiaa vuosina 1996-1999 Tampereen konservatoriossa ja Sibelius-Akatemian koulutuskeskuksessa. Hän on ollut tekemässä Musaa mäeltä -levyjä.
Pulkkinen on säveltänyt erityisesti Hauli brosille, mutta jo ennen sitäkin.
Pulkkisen sävellyksiä ovat levyttäneet mm. Dave Lindholm, Pauli Hanhiniemi, Esko Kovero, Vesa Kietäväinen ja Kaija Pohjola.
Pulkkinen julkaisi 2017 soololevyn Välilevy esiintyjänimellä 'Selkä & Issias'.
Diskografia

Selkä & Issias: Välilevy (2017)
Kolmisoppi (Pieksämäki, Pitkäkangas)

| Kolmisoppi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°27′32″N, 27°05′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pieksäjärven valuma-alue (14.79)
Laskujoki:  puro Suurijärveen 
Järvinumero:  14.797.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,7 m  
Pituus:  820 m  
Leveys:  600 m  
Rantaviiva:  2,725 km  
Pinta-ala:  17,472 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKolmisoppi 
Kolmisoppi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Pitkäkankaan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 820 metriä pitkä, 600 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 17,5 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Pieksäjärven valuma-alueella (14.79), jonka Vuorisen valuma-alueeseen (14.797) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,7 metriä mpy.
August Koskela

| Akseli Koskela |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Koko nimi:  August Johannes Koskela
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Jussi Koskela Alma Koskela
Sisarukset:   Akseli  Aleksis 
Sisarusten lapset:   Vilho  Eero  Voitto  Kaarina  Juhani 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
August Johannes Koskela eli Akusti tai lyhyemmin Aku on fiktiivinen hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Hän on Koskelan Jussin nuorin poika ja liittyy punakaartiin veljiensä Akselin ja Aleksin kanssa. Päivää ennen rintamallelähtöä hän viettää hellän hetken ihastuksensa Laurilan Elman kanssa, joka siihen asti on ollut ynseä Akun lähentymisyrityksiä kohtaan.
Sodan loppuvaiheessa punaisia pyrkii myös Pentinkulmalta pakoon Venäjälle ennen kuin valkoiset saapuvat kylään. Lähtijöiden joukossa on myös Elma, mutta Aku jää kylään muun muassa jalassaan olevan haavan takia. Punaisten lähdettyä ja valkoisten tultua kylään Aku ja hänen veljensä Aleksi vangitaan. Kun veljeksiä lähdetään viemään kotoaan Koskelasta, Aku antaa luupäisen linkkuveitsensä Akselin pojalle Vilholle, joka on salaa toivonut sitä itselleen. Valkoisten kenttäoikeus tuomitsee Akun ja Aleksin kuolemaan, ja veljekset teloitetaan yhdessä Aadolf Halmeen, Anton Laurilan ja Kalle Silanderin kanssa. Juuri ennen teloitustaan Aku heittää kävelykeppinsä päin teloittajia, mikä aiheuttaa hetken kestävän hämmingin. Elma puolestaan jää muiden itää kohti pyrkivien punakaartilaisten kanssa vangiksi Lahden lähistöllä ja hänet ammutaan myöhemmin Hennalassa.
Muutamia kuukausia sodan päättymisen jälkeen paikkakunnalla alkavat vahvistua maltillisemmat ajatukset, ja kahdenkeskisissä keskusteluissa puhutaan, että sotaa seuranneissa teloituksissa on mennyt "vääriäkin miehiä". Kun Akseli Koskela on palannut vankileiriltä kotiin, hänen äitinsä Alma kertoo kirkkoherra Lauri Salpakarin sanoneen, että Aleksin ja Akun teloitus on ollut "kaikkein väärimpiä", ja kenttäoikeuteen kuuluneen maanviljelijä Hjalmar Pajusen tunnustaneen veljesten joutuneen Akselin sijaiskärsijöiksi.
Annemarie Schwarzenbach

| Annemarie Schwarzenbach |
| --- | --- |
 Vuoden 1938 omakuva Rolleiflexin Standard 621 -kameralla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1908 Zürich, Sveitsi
Kuollut: 15. marraskuuta 1942 (34 vuotta) Sils im Engadin/Segl, Sveitsi
Ammatti:  kirjailija, toimittaja, valokuvaaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Esikoisteos:  Freunde um Bernhard (1931)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Annemarie Schwarzenbach (23. toukokuuta 1908 Zürich, Sveitsi – 15. marraskuuta 1942 Sils im Engadin/Segl, Sveitsi) oli sveitsiläinen kirjailija, toimittaja, valokuvaaja ja matkailija, joka julkaisi lyhyen elämänsä aikana useita romaaneja sekä muun muassa yli 300 artikkelia ja 5 000 valokuvaa matkoistaan Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Yhdysvalloissa. Kirjallisen ja taiteellisen perintönsä lisäksi Schwarzenbachia pidetään lesboesikuvana, joka pukeutui koko ikänsä androgyynimaisesti ja uhmasi perinteistä naiskuvaa.
Elämä > Nuoruus

Annemarie Schwarzenbach syntyi Zürichissä vuonna 1908. Hän oli rikkaan tekstiilitehtailija Alfred Schwarzenbachin ja Marie Willen kolmas lapsi. Hänen äitinsä Marie oli kenraali Ulrich Willen tytär. Annemariella oli isoveli ja isosisko sekä kaksi pikkuveljeä. Perhe muutti vuonna 1912 Zürichistä Horgeniin, missä Annemarie vietti lapsuutensa ja nuoruutensa. Perhe oli yksi Sveitsin rikkaimmista, ja Annemariekin kasvoi Zürichinjärven rannalla sijainneella ylellisellä tilalla. Annemarien pikkuveljestä Hansista tuli liikemies ja kilparatsastaja, joka voitti olympiahopeaa Roomassa 1960.
Schwarzenbachit pitivät esillä korkeakulttuuria ja kasvattivat lapsensa varsin epäsovinnaisesti. Annemarien äiti Marie oli biseksuaali, jolla oli myös suhde saksalaiseen oopperalaulaja Emmy Krügeriin.
Elämä > Opiskelu ja ensimmäiset romaanit

Yliopisto-opintonsa Schwarzenbach aloitti Zürichin yliopistossa, mutta hän vietti kaksi lukukautta myös Pariisissa, missä hän opiskeli historian lisäksi filosofiaa ja psykologiaa. Schwarzenbach väitteli huhtikuussa 1931 tohtoriksi. Hänen väitöstyönsä käsitteli Ylä-Engadinia keski- ja nykyajalla. Samana vuonna hän julkaisi Sveitsissä myös ensimmäisen romaaninsa Freunde um Bernhard. Se sai hyvän vastaanoton.
Schwarzenbach oli vuonna 1930 aloittanut pitkän suhteensa kirjailija Thomas Mannin perheeseen. Hän oli erityisen läheinen kirjailijan lasten Erikan ja Klausin kanssa. Schwarzenbachin suvussa ystävyyttä Manneihin ei katsottu kovin hyvällä. Annemarie itse vastusti Mannien tavoin voimakkaasti kansallissosialismia, jota hänen äitinsä kuitenkin sympatisoi. Schwarzenbach oli myös lyhyt suhde Erika Manniin, joka kuitenkin jätti tämän toisen naisen takia. Schwarzenbach ystävystyikin tämän jälkeen lähemmin Klaus Mannin kanssa, joka puolestaan tutustutti hänet morfiiniin. Schwarzenbach kärsi koko loppuelämänsä ajan addiktiosta.
Schwarzenbach oli Berliinissä syksystä 1931 keväällä 1933. Siellä hän julkaisi myös toisen romaaninsa, Lyrische Novelle. Schwarzenbach karkotettiin Saksasta, sillä hän tuki Klaus Mannin perustamaa Die Sammlung -lehteä.
Elämä > Useita matkoja ympäri maailmaa

Schwarzenbach aloitti lokakuussa 1933 ensimmäisen pitkän matkansa, jonka aikana hän matkusti Turkin kautta Syyriaan, Irakiin ja Persiaan, missä hän osallistui arkeologisille kaivauksille. Matkan aikana Schwarzenbachista tuli kuvajournalisti, sillä hänen ottamiaan kuviaan julkaistiin sveitsiläisissä sanomalehdissä. Viikkolehti Zürcher Illustrierte käytti lokakuussa 1933 Schwarzenbachin kuvia etusivun jutussaan.
Schwarzenbach matkusti syyskuussa 1934 Klaus Mannin kanssa Moskovaan, jossa he osallistuivat neuvostokirjailijoiden kongressiin. Venäjältä Schwarzenbach kulki junalla Teheraniin. Schwarzenbach palasi toukokuussa 1935 Persiaan, missä hän meni naimisiin ranskalaisen diplomaatin Claude Claracin kanssa. Avioliiton ansiosta Schwarzenbachin kansalaisuuden ja diplomaattipassin. Schwarzenbachin asui Claracin kanssa useita kuukausia ja aiheutti myös kohun suhteellaan turkkilaisen diplomaatin tyttäreen. Persiassa hän alkoi kirjoittaa myös omaelämäkerrallista romaania Tod in Persien, joka julkaistiin vasta 1998. Hän muokkasi siitä kuitenkin matkakertomuksen, omaelämäkerran ja yhteiskuntakritiikin yhdistelmän Das Glückliche Tal (1940).
Schwarzenbach joutui palaamaan sairastelun ja huumeidenkäytön takia Sveitsiin, missä hänet otettiin sisään pranginslaiselle klinikalle. Hän pystyi lähtemään uudelle matkalle myöhäiskesällä 1936, jolloin hän aloitti kierroksen Yhdysvaltain pohjoisilla teollisuusalueilla yhdysvaltalaisen ystävänsä Barbara Hamilton-Wrightin kanssa. He dokumentoivat 1930-luvun laman vaikutusta Yhdysvaltain koillisosissa. Kesällä 1937 Schwarzenbach matkusti Moskovaan ja tutki hieman aikaisemmin kuolleen sveitsiläisen vuorikiipeilijän Lorenz Saladinin kohtaloa. Hän kirjoitti materiaalista menestyneimmän teoksensa Lorenz Saladin, ein Leben für die Berge.
Palattuaan vuonna 1938 Yhdysvalloista Eurooppaan Schwarzenbach oli useita kertoja vieroitushoidossa. Hän lähti kesällä 1939 vanhalla Fordilla kirjailija Ella Maillartin kanssa matkalle Genevestä Afganistanin Kabulin. Osittain matkan tarkoituksena oli auttaa Schwarzenbachia irti morfiinista. Matkan tarkoitus ei toteutunut, sillä Schwarzenbach jäi kiinni huumeista jo Bulgariassa. Tämä vaikeutti ystävysten suhdetta, mutta he pääsivät Kabuliin asti. Siellä Maillart jätti Schwarzenbachin ja jatkoi itse Intiaan.
Schwarzenbach palasi Sveitsiin tammikuussa 1940 ja julkaisi matkasta joitakin artikkeleita ja valokuvia. Myöhemmin saman vuoden aikana Schwarzenbach matkusti Yhdysvalloissa, missä hän vietti osan vuotta rauhallisesti Nantucketin saarella. Schwarzenbach yritti Yhdysvalloissa toistamiseen itsemurhaa ja joutui psykiatriseen sairaalaan, mistä hän vapautui vuonna 1941. Hän palasi myöhemmin samana vuonna Sveitsiin ja matkusti sieltä kirjeenvaihtajaksi Lissaboniin ja sieltä edelleen Belgian Kongoon. Kongossa hän kirjoitti romaanin Das Wunder des Baums. Vakoiluepäilyjen takia Schwarzenbach joutui lähtemään Kongosta ja matkusti Marokkoon, missä hänen miehensä työskenteli konsulina.
Elämä > Kuolema

Schwarzenbach kaatui syyskuussa 1942 polkupyörällä Sveitsin Alpeilla. Hän löi onnettomuudessa päänsä ja oli sen jälkeen kolme päivää koomassa. Herättyään hänellä oli amnesia. Schwarzenbachin äiti vei hänet hoidettavaksi suvun kotiin. Hänet kuitenkin jouduttiin viemään takaisin Silsiin, missä hän kuoli 15. marraskuuta keuhkokuumeeseen.
Tuotanto

Schwarzenbach oli tuottelias kirjoittaja ja valokuvaaja. Romaaniensa lisäksi hän julkaisi matkoiltaan yli 300 artikkelia ja 5 000 valokuvaa. Schwarzenbachin kuoltua hänen äitinsä tuhosi hänen päiväkirjansa ja kirjeensä, koska pelkäsi niiden vahingoittavan perheen mainetta. Valokuvat säästyivät Schwarzenbachin ystävän ansiosta.
Schwarzenbachin työ unohdettiin useksi vuosikymmeniksi, ja vasta vuonna 1987 hänen arkistonsa löydettiin vahingossa Sveitsin kirjallisuusarkistosta. Siellä on hänen journalistisia töitään, romaanien käsikirjoituksia ja noin 7 000 valokuvaa.
Schwarzenbach yhdisti kirjallisissa teoksissaan fiktiota, runoutta ja elämäkerrallisia aineksia. Freunde um Bernhardin päähenkilö on homomies, mutta toisessa romaanissa Lyrische Novelle on heteroseksuaalinen romanssi. Schwarzenbach kertoi kuitenkin myöhemmin, että suhde on rakennettu lesbosuhteen pohjalta. Matkakertomuksissaan Schwarzenbach yhdistää eksoottisten paikkojen kuvausta oman sielunelämänsä kuvauksen. 1980-luvun lopulla syntyneen kiinnostuksen seurauksena hänen teoksiansa alettiin julkaista uudelleen ja monia ensimmäistä kertaa.
Schwarzenbachin kuolinpesässä oli säästynyt noin 7 000 valokuvaa, joita säilytetään Sveitsin kirjallisuusarkistossa. Niistä järjestettiin ensimmäinen yksityisnäyttely vuonna 2021. Monet valokuvista liittyvät Schwarzenbachin artikkeleihin, ja hän kuvaa niissä muun muassa toisen maailmansodan edeltäneen ajan jännitteitä ja sodan jälkeistä maailmaa. Schwarzenbach kuvasi myös ihmisiä matkoillansa, ja niissä näkyvät muun muassa asunnottomuus, pakolaisuus ja homoseksuaalisuus.