stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kortepohjan ylioppilaskylä
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Viikki, Markku: Sunnuntaikahveja ja asukasdemokratiaa: Kortepohjan ylioppilaskylä 1968–1988.  (Perustuu tekijän Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitoksella 2004 tehtyyn pro gradu -työhön. JYY:n julkaisusarja 79)  Jyväskylä:  Kampus kustannus, 2008.  ISBN 978-951-9113-79-1
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki:  1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja:  7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas:  13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo:  15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala:  22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi:  18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki (Köhniöntaus)
07 Keljo:  10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila:  16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo:  31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä:  58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola:  41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä:  65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka:  38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti:  80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kortepohjan ylioppilaskylä (Q18603778)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: asuinalue
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jyväskylä
koordinaatit: 62°14′50″N 25°42′37″E﻿ / ﻿62.2473°N 25.7104°E﻿ / 62.2473; 25.7104
Korvalehti

Ihmisen korvalehti
Korvalehden osat
Korvalehti on ulkokorvan näkyvä osa pään ulkopuolella. Korvalehden alakärkeä kutsutaan korvannipukaksi.
Korvalehden tarkoitus on kerätä ääniaaltoja korvakäytävään. Sen se tekee toimimalla suppilona vahvistaen ääntä ja ohjaamalla aallot korvakäytävään. Ääni käy myös läpi suodatusprosessin, kun se heijastuu korvalehdestä. Prosessi lisää ääneen suuntatietoja. Ihmisen korvalehden suodatusefekti suosii ääniä, jotka ovat ihmispuheen taajuusalueella. Korvalehden alaosassa ei ole hermoja niin kuin rustossa.
Ihmisen korvalehti on keskimäärin noin 6,3 senttimetriä pitkä. Korva kasvaa koko eliniän ajan. Erään yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan korvan ympärysmitta kasvaa 0,51 millimetriä vuodessa. Kasvu johtuu ilmeisesti kollageenin muutoksista.
Jokaisen ihmisen korvanlehti on yhtä yksilöllinen kuin sormenjälki.
Korvalehteen voidaan tehdä lävistyksiä esimerkiksi tragukseen ja korvannipukkaan.
Paavo Korpi

| Paavo Armas Korpi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1919 Sievi, Pohjois-Pohjanmaa
Kuollut: 8. joulukuuta 1941 (22 vuotta) Poventsa, Karjalan tasavalta, Venäjä
Ammatti:  Maanviljelijä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1940–1941
Taistelut ja sodat:  Jatkosota
Sotilasarvo:  Alikersantti, Taistelulähettialiupseeri
Kunniamerkit:  Mannerheim-risti
Paavo Armas Korpi (18. marraskuuta 1919 Sievi – kadonnut 8. joulukuuta 1941 Poventsa) oli Mannerheim-ristin ritari numero 34.
Elämäkerta

Talvisodan sytyttyä Paavo Korpi hakeutui vapaaehtoisena asepalvelukseen. Hänellä oli aluksi tavoitteena päästä sotapoliisiksi. Esimiehet kuitenkin huomasivat Korven poikkeukselliset taidot konepistooliampujana ja hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 2:en toiseen komppaniaan, jossa hän toimi ensin komppanianpäällikön lähettinä. Jatkosodan alussa hän sai johtoonsa komppanian komentoryhmän toimien taistelulähetti-aliupseerina. Erittäin taitavana ja rohkeana kp-ampujana hän kunnostautui niin, että 13. marraskuuta 1941 hänet nimitettiin ensimmäisenä keskipohjalaissoturina Mannerheim-ristin ritariksi numero 34.
Pian Korven nimittämisen jälkeen suomalaiset joukot valtasivat Poventsan kaupungin, ja väsyneet joukot asettuivat hetkeksi lepoon. Myös Korpi komentoryhmineen teki näin löytäen majapaikan Stalinin kanavan varrella olevasta mökistä. Aamuyöllä 8. joulukuuta 1941 neuvostoliittolaiset räjäyttivät Stalinin kanavan patojen sulkulaitteet, jolloin vesi tulvi Poventsaan. Tulva vei mennessään sotilaita, autoja, taloja ja siirteli jopa panssarivaunuja. Myös mökki, johon Paavo Korpi tovereineen oli majoittunut, oli hetkessä veden ympäröimä. Miesten lähdettyä etsimään tietä tulvasta poispäin, vesi vei Paavo Korven ja osan hänen tovereistaan. He todennäköisesti hukkuivat jäätävään tulvaveteen. Ruumiita ei löydetty.
Paavo Korpi on siunattu kentälle jääneenä Sievin sankarihautaan.
Mannerheimin ristin nimitysesitys > Jääkäripataljoona 2:n komentajan esitys

Jääkäripataljoona 2:n komentajan, majuri T. Häkkisen 8.10.1941 allekirjoittama ja pataljoonan adjutantin, luutnantti P. Larin varmentama esitys Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin myöntämisestä alikersantti Paavo Armas Korvelle:
Myös kaikissa muissa taisteluissa on hän osoittanut pelottomuutta ja taitavuutta komppanian komentoryhmän johtajana ja taistelijana.
Jääkäripataljoona 2:n komentajan esitys on lähetetty Päämajaan Karjalan Armeijan Esikunnan kirjelmällä N:o 3266/I/22/19.10.1941. Esitys on kirjattu Päämajan komento-osastolla 21.10.1941 (N:o 1620).
Mannerheimin ristin nimitysesitys > Komentoesikunnan päällikön esittely

”Ehdotetaan Kar.A:n komentajan kenraali E. Heinrichsin esityksestä, että komentoryhmän joht. alikersantti Paavo Armas Korvelle myönnettäisiin Mannerheimin R 2…”
Vapaudenristin ritarikunnan hallitus on 4.11.1.941 laatinut suosituskirjelmän ylipäällikölle.
Esityslistan alkuperäinen päivämäärä .10.1941 on korjattu nimityspäivämääräksi 13.11.1941.
Mannerheimin ristin nimitysesitys > Viralliset nimitysperustelut

”Ylipäällikkö on pvm:llä 13.11.1941 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Paavo Armas Korven…”
Erkki Heinonen (purjehtija)

Erkki Tapani Heinonen (s. 8. heinäkuuta 1967 Vaasa) on suomalainen, olympialaisissa kilpaillut purjehtija.
Heinonen sijoittui olympialaisten Soling-luokassa Jali Mäkilän ja Sami Tammisen kanssa 15:nneksi Sydneyssä 2000. Hän saavutti maailmanmestaruuden vuonna 2007 Italiassa 5.5mR-luokassa, vuonna 2011 Norjassa X-41-luokassa MM-hopeaa ja vuonna 2019 Ranskassa Soling-luokassa MM-pronssia. Soling-luokassa hän oli vuonna 2017 MM:ssä 4:s, vuonna 2000 MM:ssä 6:s. ja vuonna 1998 MM:ssä 10:s.. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän on ottanut Soling-luokassa EM-kultaa vuonna 2019, oli EM 5. vuosina 1999 ja 2018, EM 6. vuonna 1998 ja EM 9. vuonna 1997. Lisäksi hän on H-veneluokassa Tanskan mestari (1997) ja Soling-luokassa Hollannin mestari (2017 ja 2018).
"Eki" Heinonen on edustanut seuratasolla Turun Pursiseuraa (TPS), Helsingfors Segelsällskapia (HSS) sekä Helsingfors Segelklubia (HSK).
Hän on voittanut 11 Suomen mestaruutta muun muassa Soling-luokassa vuonna 1995, H-veneluokassa vuonna 2000 sekä useassa muussa luokassa kuten avomeriluokassa, parikilpailussa, Star-luokassa sekä 606-luokassa vuosina 1995–2012.lähde?
Heimdall

Heimdall.
Heimdall (muinaisnorjaksi Heimdallr; myös Heidmall) on skandinaavisessa mytologiassa Asgårdin eli jumalien asuinsijan vartija. Hänellä on yhdeksän äitiä, Aegirin tyttäriä ja Fornjotr on hänen isoisänsä isä. Hän on väsymätön vartija, jonka aistit ovat niin valppaita, että hän näkee pimeässä ja kuulee ruohon kasvavan. Hänen hampaansa ovat kultaiset. Hänen hevosensa nimi on Gulltopp. Hän asuu jumalten kodin ja muun maailman yhdistävän Bifrost-sateenkaarisillan äärellä. Hänen yhdeksän äitiään ovat jättiläisiä ja meren aaltoja, mutta siitä huolimatta Heimdall on viisas, kaunis ja hyvä. Hänen tehtävänään on ragnarökissa varoittaa muita jumalia jättiläisistä puhaltamalla Gjallar-torveensa. Heimdall taistelee Lokin kanssa ja voittaa tämän. Taistelu uusitaan ragnarökissa, jolloin vartijajumala tappaa Lokin ja kuolee itse.
Ihmisluokkien synty

Heimdall nauttii maan valtakunnissa vaeltelemisesta ja panee Rigsthula-runon mukaan alkuun kolme ihmisluokkaa: maanviljelijät, soturit ja ylimykset. Näistä jokainen syntyy eri kuolevaisnaisten kanssa. Maanviljelijät ovat Thrallin jälkeläisiä. Soturit ovat Karlin jälkeläisiä. Ylimystö polveutuu jumalan komeimmasta pojasta Jarlista. Rigsthula on saatettu kirjoittaa osoittamaan, että Tanskan kuninkaat polveutuvat jumalista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heimdall Wikimedia Commonsissa
Korven Honka

Korven Honka on vuonna 1915 perustettu urheiluseura Joutsenon Korvenkylästä.
1900-luvun alussa Joutsenon Korvenkylässä toimi jo työväenyhdistys, raittiusseura, nuorisoseura ja vapaapalokunta. Oma urheiluseura perustettiin raittiusseura Korvenkuokan avulla vapaapalokunnan alaisuuteen 22. tammikuuta 1915 nimellä Korvenkylän VPK:n voimistelu- ja urheiluseura Honka. Vajaa kolme kuukautta aiemmin Joutsenon kirkonkylällä oli perustettu Joutsenon Kullervo. Hongan ensimmäinen puheenjohtaja oli Iivari Torkkeli. Seuran lajeihin kuuluivat muun muassa hiihto, nyrkkeily, paini, voimistelu ja yleisurheilu. Nimi lyhennettiin Korven Hongaksi vuonna 1930 seuran itsenäistyttyä vapaapalokunnasta.
Hongan tunnetuin urheilija oli painija Matti Simanainen, joka saavutti 73-kiloisten maailmanmestaruuden vuonna 1950. Hänen veljensä Mauno, Olavi ja Vaito painivat kansallisella tasolla. Myös Otto Kuvaja oli tunnettu Honkaa edustanut painija. Pikajuoksija Lyyli Porthén saavutti 100 metrin juoksun SM-hopeaa vuonna 1919. Hiihtäjä Matti Lähde oli Hongan kasvatti ja saavutti viestihiihdon olympiakultaa vuonna 1936.
2000-luvulla Hongalla on ollut toimintaa muun muassa hiihdossa, salibandyssä, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuralla on Korvenkylän Marttojen kanssa yhteinen seuratalo Korvenkylän Kurenmäentiellä.
Heinolan kirkonkylä

Heinolan pitäjänkirkko kirkonkylässä.
Heinolan kirkonkylä on entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylä ja taajama, joka kuuluu nykyään Heinolan kaupunkiin. Vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 2 517 asukasta. Vielä vuonna 2000 taajaman nimenä oli Heinolan maalaiskunnan kirkonkylä, vaikka maalaiskunta olikin yhdistynyt kaupunkiin jo vuoden 1997 alussa.
Heinolan kirkonkylän asuinalueita ovat Pirttiniemi, Rautvuori, Suokannas, Isiäinen ja Vuohkallio. Alueella sijaitsee muun muassa anniskeluravintola, huoltoasema ja ruokakauppa, jonka yhteydessä on asiamiesposti. Lisäksi kirkonkylässä on Heinolan pitäjänkirkko ja Heinolan kirkonkylän siunauskappeli. Helmikuussa 2008 kirkonkylään avattiin ABC-liikennemyymälä.
Heinolan kirkonkylä valittiin vuonna 2005 sekä Päijät-Hämeen vuoden kyläksi että Suomen valtakunnalliseksi vuoden kyläksi vireän kylätoimintansa vuoksi.
Aiheesta muualla

Heinolan kirkonkylän verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kyläpirtti – Heinolan kirkonkylän kylätalo
Heinolan kaupunginosat
Asemantaus
Hevossaari
Jyränkö
Keskusta
Heinolan kirkonkylä
Komostenkylä
Lakeasuo
Luhtapauni
Mustikkahaka
Myllyoja
Pirttiniemi
Pyhätön
Rainio
Rautsalo
Sahanniemi
Sinilähde
Tommola
Tähtiniemi
Veljeskylä
Korvettula

Korvettula (vatjaksi Kõrvõttul'a, ven. Корветино, Korvetino) on entinen vatjalaiskylä Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kattilasta lounaaseen.
Kylä oli olemassa 1600-luvulla.  Vuonna 1848 kylässä oli 75 ja vuonna 1901 108 asukasta (60 miestä ja 48 naista). Kylässä oli tunnettu Iiliän tammi, uhrilähde (kupol'o-lähe), uhrikaivo (kupula-kaivo) ja uhripaikka (čivirõukko) sekä Iiliän puro (Iliä-õja). Kylän lähellä oli Pihkuzikkomäči ja Karnamäči -nimiset mäet.
Marjut Heinonen

Marjut Elisabet Heinonen (s. 28. lokakuuta 1976 Trollhättan) on suomalainen skeet-ampuja. Hän edustaa Oulun Seudun Haulikkoampujia.
Vuonna 2007 Heinonen hankki Suomelle paikan Pekingin olympialaisiin 2008 naisten skeetissä ollen maailmancupin kymmenes Mariborissa. Olympialaisissa hän oli 17:s. MM-kilpailuissa Heinosen parhaimpia saavutuksia ovat 7. sija Münchenissä vuonna 2010 ja 13. sija Kairossa vuonna 2001. EM-kilpailuissa hän oli kuudes Granadassa vuonna 2007 ja seitsemäs Larnakassa vuonna 2012.
Maailmancupissa Heinonen on ollut parhaimmillaan yhdeksäs Kairossa 2006, Santo Domingossa 2007 ja Granadassa 2013.
Olli Heinonen (jalkapalloilija)

Olli Heinonen (s. 7. tammikuuta 1937 Jääski) on suomalainen jalkapalloilija. Hän toimi pelaajauransa jälkeen lakimiehenä ja varatuomarina.
Tukimiehenä jalkapalloa pelannut Heinonen edusti Suomen maajoukkuetta 29 A-maaottelussa. Hän pelasi myös Pohjolan joukkueessa muuta Eurooppaa vastaan vuosina 1963 ja 1964.
Kotimaassaan Heinonen edusti alun perin Viipurin Reipasta. Vuosiksi 1957–1958 hän siirtyi Ilves-Kissoihin mutta palasi Viipurin Reippaaseen, joka sittemmin muutti nimensä Lahden Reippaaksi ja nousi vuodeksi 1961 SM-sarjaan. Heinonen pelasi SM-sarjassa vuoteen 1966 saakka yhteensä 156 ottelua ja teki niissä 28 maalia. Hän oli voittamassa Suomen mestaruutta vuonna 1963 ja Suomen Cupia vuonna 1964.
Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat Heinosen vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1961 ja 1963. Hänet valittiin suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 2016.
Heinonen pelasi myös jääpalloa SM-sarjassa.
Reijo Heinonen (jääkiekkoilija)

Reijo Kalevi Heinonen (s. 7. syyskuuta 1951 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa vuosina 1966–1976 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Heinonen aloitti SM-sarjauransa Porin Karhuissa yhdellä ottelulla kaudella 1966–1967. Vuosina 1970–1975 hän pelasi Porin Ässissä ja vielä kaudella 1975–1976 viisi ottelua Forssan Palloseurassa. Hän pelasi SM-sarjassa 70 ottelua ja vaihtopenkillä istumiset mukaan laskien 138 ottelua. Tilastoihin kertyi neljä jäähyminuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ässien joukkueessa vuonna 1971.
Heijō-kyō

Heijō-kyōn asemakaava
Heijō-kyō (jap. 平城京, myös Heizei-kyō tai Nara no miyako) oli Japanin pääkaupunki Nara-kaudella vuosina 710–784. Se sijaitsi nykyisen Naran kaupungin länsipuolella, ja on arveltu, että sen nimen muodostavat kirjoitusmerkit saatettiin tuolloin lukea ”Nara”. Pääkaupunki siirrettiin paikalle Fujiwara-kyōsta Naran eteläpuolelta. Heijō-kyō käsitti noin 2 500 hehtaarin laajuisen alueen ja siellä arvellaan olleen noin 100 000 asukasta.
Historia

Nara-kausi merkitsi vilkasta kulttuurivaihtoa muiden Itä-Aasian maiden kanssa ja kiinalaisen hallinto- ja lakijärjestelmän (ritsuryō) omaksumista. Myös uusi pääkaupunki suunniteltiin kiinalaisen fengshui-opin mukaan ruutukaavaan. Kiinalaisista kaupungeista poiketen sitä ei kuitenkaan ympäröity muurein. Keisarillinen Heijō-palatsi sijaitsi suorakulmion muotoisen kaupungin pohjoisosassa pohjois-eteläsuuntaisen valtakadun päätepisteenä. Siihen kuului poliittisten ja uskonnollisten seremonioiden hoitoon tarkoitettuja rakennuksia ja keisarillinen residenssi. Aiemman Fujiwara-palatsin rakennukset purettiin ja rakennusmateriaali siirrettiin Heijō-kyōhon uuden kaupungin käyttöön. Palatsin eteläpuolelle nousi aatelisten asuinalue. Heijō-kyō oli huomattavasti suurempi kuin aiemmat pääkaupungit ja sen reunoille rakennettiin useita isoja buddhalaisia temppeleitä, kuten Tōdai-ji vuonna 745. Kaupunkiin perustettiin myös itäinen ja läntinen markkina-alue. Se sijaitsi uuden kansallisen tieverkon keskiössä.
Heijō-kyō oli pysyvämpi pääkaupunki kuin monet aiemmat esihistoriallisen ajan lyhytaikaiset pääkaupungit. Silti senkin pääkaupunkiasema katkesi väliaikaisesti, kun keisari Shōmu pakeni aatelin keskinäisiä taisteluja Kuniin ja Naniwaan. Pääkaupunkia päätettiin siirtää jälleen vuonna 784 Nagaoka-kyōhon; siirron syyksi on epäilty buddhalaisten temppelien liian suureksi kasvanutta vaikutusvaltaa. Tämäkin pääkaupunki jäi lyhytikäiseksi, kunnes hovi siirtyi vuonna 794 Heian-kyōhon eli nykyiseen Kiotoon.
Nykytila

Entisen Heijō-palatsin jäänteet on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”muinaisen Naran historialliset monumentit”. Osia palatsista on rekonstruoitu.
Kuvia

Kartta Heijō-kyōn merkittävimmistä rakennuksista
Heijō-kyōn sijaintipaikka satelliittikuvassa, palatsi vasemmalla
Heijō-kyōn uudelleenrakennettu Suzakumon-portti
Heijō-kyōn palatsin sijaintipaikka
Palatsin uudelleenrakennettu Daigoku-den, taustalla Tōdai-ji
Ruohon polttoa Wakakusavuorella, Suzakumon etualalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heijō-kyō Wikimedia Commonsissa
平城宮跡資料館 (japaniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Fujiwara-kyō | Japanin pääkaupunki 710–740 | Seuraaja: Kuni-kyō |
| Edeltäjä: Shigarakinomiya | Japanin pääkaupunki 745–784 | Seuraaja: Nagaoka-kyō |
Kalevi Heikkinen

Heikkinen falangistiunivormussa.
Arvo Kalevi Heikkinen (25. toukokuuta 1911 Kestilä – 1. joulukuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen Lapuan liikkeen jäsen, joka tunnetaan osallisuudestaan forssalaisen kunnanvaltuutetun Yrjö Holmin murhaan vuonna 1930. Myöhemmin hän taisteli Espanjan sisällissodassa kenraali Francon johtamien fasistien puolella. Holmin murhan johdosta Heikkistä kuulustellut etsivä luonnehti häntä ”aatteelliseksi fanaatikoksi”.
Yrjö Holmin murha

Pohjois-Pohjanmaan Kestilässä syntynyt Heikkinen kotiutui asepalveluksestaan alikersanttina, työskennellen sen jälkeen liikeapulaisena, kunnes aloitti opiskelut Evon metsäopistolla. Kesällä 1930 hän kiinnostui äärioikeistolaista Lapuan liikkeestä ja ryhtyi johtamaan sen Loimaalla toiminutta iskujoukkoa, joka ehti syyllistymään kolmeen vapaudenriistoon. Niistä viimeisin muodostui kohtalokkaaksi, kun Heikkisen johtama joukkio tunkeutui heinäkuun 4. päivän vastaisena yönä Forssassa Loimaan kauppalanvaltuuston entisen jäsenen Yrjö Holmin kotiin. Tämä ei kuitenkaan suostunut lähtemään muiluttajien matkaan, vaan puolustautui ja menetti syntyneessä laukaustenvaihdossa henkensä.
Holmin ampujaksi epäiltiin aluksi Paavo Markkulaa, jonka pidätyksen jälkeen Heikkinen organisoi 4. marraskuuta Forssaan 800 Lapuan liikkeen kannattajan mielenosoituksen hänen vapauttamisekseen. Markkulan vapauttamisen jälkeen ampujaksi epäiltiin Heikkisen lisäksi myös ylioppilas Enso Kivikoskea, mutta lopulta murhasta ei tuomittu ketään. Heikkinen sai kuitenkin vuonna 1931 Turun hovioikeudelta yhdeksän kuukauden ehdollisen tuomion kolmesta vapaudenriistosta. Tämän jälkeen hän toimi Lapuan liikkeen ja IKL:n nuorisojärjestön Sinimustien julkaiseman samannimisen lehden ilmoitusmyyjänä, kunnes joutui järjestön lakkauttamisen jälkeen työttömäksi vuonna 1936.
Espanjan sisällissota

Alkuvuonna 1937 työttömäksi jäänyt Heikkinen päätti liittyä Espanjan muukalaislegioonaan ja lähteä taistelemaan falangistien riveihin maassa heinäkuussa 1936 syttyneeseen sisällissotaan. Helmikuussa hän matkusti kymmenen suomalaisen seurueessa S/S Wappu -höyryaluksella Kotkasta Hampuriin, jossa miehet ottivat yhteyttä natsi-Saksan propagandaosaston johtajaan Heinrich Hoffmanniin. Tämä opasti heidät espanjalaisen värvääjän puheille, joka järjesti matkan Lissabonin kautta Espanjaan. Hanke kuitenkin kariutui, kun Portugalin suurlähetystö ei Suomen konsulaatin kehotuksesta myöntänyt heille viisumia. Osa joukkiosta kyllästyi odotteluun ja palasi kotimaahan. Heikkinen onnistui lopulta toimittajana esiintyen pääsemään Espanjaan Ranskan kautta, kun maa ei Pariisin maailmannäyttelyn vuoksi vaatinut lehtimiehiltä viisumia. Hänen kanssaan Espanjan muukalaislegioonaan liittyi muun muassa myöhemmin natsi-Saksan SS-joukoissa sotinut Olavi Karpalo.
Heikkinen esiintyi muukalaislegioonassa salanimellä ”Arbo Kalbi”, taistellen Madridin rintamalla. Huhtikuussa päähän osuneesta kranaatinsirpaleesta haavoittunut Heikkinen siirrettiin sotasairaalaan Palenciaan, josta hän kirjoitti sotakokemuksistaan IKL:n Ajan Suunta -lehteen nimimerkillä ”H”. Heikkinen siirrettiin pian Marokon rannikolla sijaitsevaan Ceutaan, mistä hän jatkoi kirjoittamista IKL:n eri lehtiin, tällä kertaa nimimerkillä ”K. H.” ja raportoi myöhemmin omalla nimellään myös Ilta-Sanomiin.
Paluu kotimaahan

Syyskuussa 1937 Heikkinen palasi Suomeen yhdessä kajaanilaisen toimittajan Veikko E. Rutasen kanssa. Marraskuussa hän sai työpaikan Seinäjoella ilmestyneen IKL:n Lakeus-sanomalehden toimittajana, mutta ei viihtynyt työssään kuin pari kuukautta. Heikkinen kyllästyi liian passiivisena pitämäänsä järjestöön, jota hän kutsui ”suunsoittajien ompeluseuraksi”. Heikkinen jatkoi kirjoitteluaan Ilta-Sanomiin ja ryhtyi Valpon ilmiantajaksi. Samalla hän pyysi väärennettyä kommunistien jäsenkirjaa, jonka turvin Heikkinen halusi soluttautua Espanjan tasavaltalaisten puolella taisteleviin kansainvälisiin prikaateihin. Valpo ei kuitenkaan suostunut ajatukseen.
Maaliskuussa 1938 Heikkinen aloitti vanginvartijana Helsingin lääninvankilassa, mutta hänet pidätettiin jo kuukauden kuluttua Yrjö Holmin murhaan liittyen. Uudessakaan oikeudenkäynnissä murhasyytettä ei pystytty näyttämään toteen, mutta Heikkinen sai vapaudenriistosta jälleen viiden kuukauden tuomion. Hän kuoli Espanjassa saamiensa vammojen johdosta joulukuussa 1940 vain 29-vuotiaana.
Heini

| Heini |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  28. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  16. huhtikuuta
Muunnelmia:  Heina, Heinikki
Vastineita eri kielissä:  Heinrich, Henri
Nimen alkuperä:  Heinikki tai Heino
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heini on suomalainen naisen etunimi.
Heini voi olla lyhentymä vuonna 1864 almanakkaan ehdotetusta Heinikistä, jolloin merkitys olisi 'heinä' ja tällöin nimi on luontoaiheinen. Nimi voi olla myös Heinon rinnakkaismuoto, ja esimerkiksi Tanskassa ja Saksassa Heini on miehen nimi.
Kreikan mytologiassa nimi Hein viittasi naiseen joka oli omaksunut jumalaisen kauneuden.
Suomen almanakassa Heini on ollut vuodesta 1950 lähtien. Heinin nimipäivä on 28. marraskuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Heini-nimen saanut vajaat 3 990 naista ja noin 30 miestä. Yli puolet Suomen Heineistä on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla.
Tunnettuja Heinejä > Naisia

Heini Aho (s. 1979), suomalainen kuvanveistäjä ja videotaiteilija
Heini Heikkilä (s. 1978), suomalainen elokuvakäsikirjoittaja, taiteentutkija ja kuratoija
Heini Hokkanen (s. 1986), suomalainen maastohiihtäjä
Heini Ikonen (s. 1999), keskimatkojen juoksija
Heini Junkkaala (s. 1975), suomalainen näytelmäkirjailija ja dramaturgi
Heini Kataja-Kantola (s. 1968), suomalainen kanttori, urkuri, kirjailija, runoilija ja säveltäjä
Heini Koivuniemi (s. 1973), suomalainen voimailija
Heini Koskinen (s. 1980), suomalainen sirkustaiteilija
Heini Kärkkäinen (s. 1966), suomalainen pianisti
Heini Lautala (s. 1977), suomalainen rytminen kilpavoimistelija
Heini Mankki-Simpura (1922–2004), päätoimittaja
Heini Mäkelä, o.s. Tiilikainen (s. 1987), suomalainen jalkapalloilija
Heini Pirttijärvi (s. 1966), yritysjohtaja
Heini Salonen (s. 1993), suomalainen tennispelaaja
Heini Saraste (s. 1955), suomalainen toimittaja ja kirjailija
Heini Sistonen (s. 1973), suomalainen pika-aitajuoksija
Heini Toivonen (s. 1993), suomalainen jalkapalloilija
Heini Tola (s. 1953), suomalainen teatterinjohtaja
Heini Wathén (s. 1955), suomalainen malli ja seurapiirihenkilö, egyptiläisen liikemies Mohamed Al-Fayedin leski