stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baklava

| Baklava |
| --- | --- |
 Baklavaa.
Alkuperä
Alkuperämaa:  Osmanien valtakunta
Tiedot
Ruokalaji:  jälkiruoka
Tyyppi:  leivonnainen
Pääainesosat:  filo-taikina, pähkinät, siirappi
Iranilainen Baklava
Baklava (turk., kreik. μπακλαβάς, baklavás) on erittäin makea Lähi-idän ja Balkanin ruokaperinteeseen kuuluva leivonnainen. Baklava valmistetaan kerrostamalla voilla siveltyjä ja pähkinärouheella täytettyjä filo-taikinan lehtiä jotka paistetaan kullanruskeiksi ja sivellään sen jälkeen siirapilla.
Baklavaa syödään esimerkiksi Turkissa ja Kreikassa sekä muilla entisillä Osmanien valtakunnan alueilla ja myös Etelä-Aasiassa.
Baklavaa myyntitiskissä Puolassa.
Baklavan pääraaka-aineet ovat filo-taikinan ja voin lisäksi pähkinät ja siirappi. Pähkinät voivat olla esimerkiksi jalopähkinöitä, pistaasipähkinöitä tai pinjansiemeniä. Siirappina käytetään sokerisiirappia, hunajaa tai taatelisiirappia. Siirappi voidaan maustaa esimerkiksi sitruunalla, vaniljalla tai ruusuvedellä.
Baklava-leivos on usein vinoneliön tai suorakaiteen muotoinen, ja sen ohuiden taikinakerrosten väleissä on hienoksi murskattua pähkinää. Jotkin baklavat ovat pieniä vihreitä rullia. Niiden väri johtuu pistaasipähkinästä, jota arvokkaimmissa baklavissa on runsaasti. Joskus taikinakerrosten väliin ja päälle ripotellaan kaakaota. Baklava on kosteaa, rapeaa ja hyvin makeaa.
Baklavan alkuperän on esitetty olevan muinaisessa Assyriassa, jossa vastaavanlaisia leivonnaisia on valmistettu viimeistään 700-luvulla eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baklava Wikimedia Commonsissa
Tux

Tux-pingviini on ollut Linuxin maskotti versiosta 2.0 lähtien.
Tux on Linux-käyttöjärjestelmän maskotti. Ajatus pingviinistä Linuxin maskottina tuli Linus Torvaldsilta. Tuxin loi Larry Ewing Linuxin logokilpailuun GIMP-kuvankäsittelyohjelmaa käyttäen vuonna 1996. Tux on nykyään erittäin laajalti tunnistettu maskotti, ja myynnissä on useita erilaisia Tuxin sisältäviä tuotteita, kuten esimerkiksi kahvikuppeja, t-paitoja ja pehmoleluja. Myös monet pelit, etenkin Linuxille tehdyt, käyttävät Tuxia tai muita pingviinejä pelihahmona.
Erään oletuksen mukaan Tuxin nimi tulee sanoista Torvalds UniX. Toinen selitys on, että pingviinit näyttävät siltä kuin olisivat pukeutuneet smokkiin (englanniksi tuxedo).
Tux-aiheisia pelejä

Tux Racer
TuxKart
SuperTuxKart
SuperTux
Pingus
IceBreaker
TuxPuck
Tuxin eri versioita

Tux-piirroksia
Tuxin Crystal-kuvakesarjan 1. versio
PaX-versio Tuxista
Korkean laadun vektorikuva Tuxista
Yksinkertainen vektorikuva Tuxista
"Kristalli"-Tux
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Linux 2.0 Pingviinit (Larry Ewing)
Koko Tuxin historia (Arkistoitu – Internet Archive)
LWN Pingviini Galleria
Tuxin tarina
Tux Galleria (Arkistoitu – Internet Archive)
Ohjeet oman paperisen Tuxin askarteluun (Arkistoitu – Internet Archive)
Tux Flash E-Cards (Arkistoitu – Internet Archive)
Umberto Lenzi

Umberto Lenzi vuonna 2008
Umberto Lenzi (6. elokuuta 1931 Massa Marittima, Toscana – 19. lokakuuta 2017 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Massa Marittimassa, eteläisessä Toscanassa.
Lenzi ohjasi uransa aikana kymmeniä elokuvia. Hänet tunnetaan kauhuelokuvistaan ja giallo-elokuvistaan, joista kuuluisimmat ovat eksploitaatioelokuvat Cannibal Ferox (1981) ja Nightmare City (1980). Hänen uransa myöhemmissä elokuvissaan on paljon gore-elokuville tyypillisiä elementtejä.
Aiheesta muualla

Elitisti: Italia violenta – osa 2: Umberto Lenzi.
Umberto Lenzi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Barbara Kendall

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Barbara Kendall |  Barbara Kendall |  Barbara Kendall |  |
Maa:   Uusi-Seelanti
Naisten purjehdus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | purjelauta (lechner) |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | purjelauta (mistral) |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | purjelauta (mistral) |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | 1998 | purjelauta |  |
|  Kultaa | 1999 | purjelauta |  |
|  Kultaa | 2002 | purjelauta |  |
|  Hopeaa | 1990 | purjelauta |  |
|  Hopeaa | 2003 | purjelauta |  |
|  Hopeaa | 2004 | purjelauta |  |
|  Hopeaa | 2007 | purjelauta |  |
|  Hopeaa | 2008 | purjelauta |  |
|  Pronssia | 1987 | purjelauta |  |
|  Pronssia | 1997 | purjelauta |  |
Barbara Kendall (s. 30. elokuuta 1967 Papakura) on entinen uusiseelantilainen purjelautailija. Hän on osallistunut viidesti olympiakisoihin, joista kolmessa hän on voittanut mitalin.
Vuosina 2005–2008 Barbara Kendall oli Kansainvälisen olympiakomitean urheilijajäsen. Hänen veljensä Bruce Kendall on myös purjelautailija.
Hän lopetti uransa vuonna 2010.
Bianca Botto

| Bianca Botto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Peru
Tennispelaaja
Kätisyys:  vasen
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  199. (20.4.2015)
Voitot/tappiot:  208–97
Nelinpeli
Paras sijoitus:  237. (4.10.2010)
Voitot/tappiot:  55–53
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Bianca Botto (s. 6. kesäkuuta 1991 Lima) on perulainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 199 huhtikuussa 2015. Hän on voittanut urallaan 15 ITF-turnausta kaksinpelissä ja viisi nelinpelissä.
Botto pelasi ITF-turnauksissa ensimmäisen kerran vuonna 2007. Seuraavana vuonna hän voitti kaksi 10 000 Yhdysvaltain dollarin arvoista ITF-turnausta kaksinpelissä, molemmat Limassa. Myös vuonna 2009 hän voitti kaksi Limassa pelattua ITF-turnausta. Vuonna 2010 hän teki WTA-debyyttinsä Bogotán turnauksessa häviten ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 150 olleelle Petra Cetkovskálle suoraan kahdessa erässä. Toukokuussa 2010 Botto voitti Rio de Janeiron ITF-turnauksen. Vuonna 2011 Botto hävisi Bogotán WTA-turnauksen ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 143 olleelle Eva Birneroválle. Syyskuussa hän voitti sekä Casalen että Mont-de-Marsanin ITF-turnaukset. Toukokuussa 2012 Botto voitti Casertan ITF-turnauksen. Heinäkuussa 2013 hän voitti São Paulon ITF-turnauksen ja myöhemmin samana vuonna Asunciónin turnauksen.
Aiheesta muualla

Bianca Botto WTA:n sivuilla (englanniksi)
Bianca Botto ITF:n sivuilla (englanniksi)
Tom Dillmann

Tom Dillmann vuonna 2009.
Tom Dillmann (s. 6. huhtikuuta 1989 Mulhouse, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija.
Ura

Dillmann aloitti uransa karting-sarjoissa ja voitti Alsace soap box championship -tittelin vuonna 1999. Hän jatkoi karting-sarjoissa vuoteen 2004 saakka, jolloin hän siirtyi Formula Renault 1.6 Belgium -sarjaan, jossa hän sijoittui viidenneksi. Seuraavana vuonna Dillmann siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan, jossa hän kilpaili vuoteen 2006 saakka. Vuonna 2007 Dillmann siirtyi Formula 3 Euroseries -sarjaan. Hän loukkaantui Naganon kilpailussa, mutta toipui nopeasti ja sijoittui debyyttivuonnaan yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän kilpaili Italian Formula 3 -mestaruussarjassa saavuttaen neljä palkintosijaa.
Vuonna 2009 Dillmann palasi F3 Eurosarjaan saavuttaen kolme voittoa. Vuonna 2010 Dillmann kilpaili Saksan F3 Mestaruussarjassa ja voitti sarjan mestaruuden ensimmäisenä ranskalaisena. Vuonna 2011 Dillman kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän ajoi heti paalupaikalle avauskilpailussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Sprinttikilpailussa hän oli yhdeksäs. Tämän jälkeen Dillman jätti väliin kaksi seuraavaa kilpailua kunnes hän palasi takaisin Valencian kilpailuun Addax-tallissa. Dillmann sijoittui pisteissä sijalle 14. Kauden jälkeen hän pääsi ajamaan GP2-sarjan kuulumattomaan finalliin Abu Dhabissa.
Vuonna 2012 Dillmann debytoi GP2-sarjassa Rapax-tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Bahrainin toisen viikonlopun sprinttikisassa. Hänet korvattiin Britannianssa Daniël de Jongilla. Dillmann palasi vielä mukaan Saksan kilpailuihin, mutta luovutti paikan sen jälkeen jälleen de Jongille. Dillmann ehti saavuttaa kauden aikana yhden voiton ja 29 pistettä. Vuonna 2013 Dillmann jatkoi GP2-sarjassa siirtyen uuden Russian Time-tallin kuljettajaksi. Hän ajoi yhden paalupaikan ja saavutti kaksi kolmossijaa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2014 Dillmann ajoi vain kaksi kilpailua GP2:ssa Arden International -tallissa saavuttaen yhden kolmossijan. Myöhemmin samana vuonna Dillmann teki paluun sarjaan korvaten Alexander Rossin Caterham Racing -tallissa. Hänet korvattiin puolestaan Monzasta lähtien Pierre Gaslylla. Samana vuonna Dillmann ajoi yhden kilpailun Porsche Supercup -sarjassa.
Vuonna 2015 Dillmann kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa Carlin -tallissa. Hän saavutti yhden paalupaikan, kaksi kolmossijaa ja 122 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2016 Dillmann jatkoi uudeelleennimetyssä Formula 3.5 V8 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden.
Hän on ajanut kilpaa myös Formula E-, FIA World Endurance Championship ja Michelin Le Mans Cup -sarjoissa.
Tulokset > GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Carlin | TURFEA 3 | TURSPR 9 | ESPFEA   | ESPSPR   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 15 | 14. |
| 2011 | Addax Team |  |  |  |  | EURFEA 20 | EURSPR Kesk. | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 25† | GERFEA 22 | GERSPR 5 | HUNFEA 7 | HUNSPR 22 | BELFEA 6 | BELSPR Kesk. | ITAFEA Kesk. | ITASPR 9 | 15 | 14. |
Tulokset > GP2-tulokset

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Rapax | MALFEA 18 | MALSPR 11 | BHR1FEA 6 | BHR1SPR 10 | BHR2FEA 8 | BHR2SPR 1 | ESPFEA 22 | ESPSPR 12 | MONFEA 11 | MONSPR Kesk. | EURFEA Kesk. | EURSPR 12 | GBRFEA   | GBRSPR   | GERFEA 9 | GERSPR Kesk. | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | SINFEA   | SINSPR   | 29 | 15. |
| 2013 | Russian Time | MALFEA 14 | MALSPR 11 | BHRFEA 8 | BHRSPR 4 | ESPFEA 5 | ESPSPR 26 | MONFEA 11 | MONSPR 25 | GBRFEA 3 | GBRSPR 6 | GERFEA 8 | GERSPR Kesk. | HUNFEA 20 | HUNSPR 11 | BELFEA 5 | BELSPR 9 | ITAFEA 3 | ITASPR 5 | SINFEA 6 | SINSPR 14 | ABUFEA Kesk. | ABUSPR DNS |  |  | 92 | 10. |
| 2014 | Arden International | BHRFEA   | BHRSPR   | ESPFEA 8 | ESPSPR 3 | MONFEA   | MONSPR   | AUTFEA   | AUTSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 18 | 19. |
| 2014 | EQ8 Caterham Racing |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | GERFEA 12 | GERSPR 9 | HUNFEA 9 | HUNSPR 19† | BELFEA 12 | BELSPR 9 | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA   | ABUSPR   |  |  | 18 | 19. |
Tom Dillmann GP3-sarjassa vuonna 2011.
Turvallisuuspolitiikka

Turvallisuuspolitiikka (”TURPO”) on politiikan osa-alue, jossa tavoitteena on valtion turvallisuuden ylläpito. Perinteisessä katsannossa ulkopuolisia uhkia torjutaan maanpuolustuksella ja ulkopolitiikalla;  sisäisiä  talouspolitiikalla ja yhteiskuntapolitiikalla.
Valtion ulkoinen turvallisuus koostuu ulkopolitiikasta ja sotilaallisesta maanpuolustuksesta. Niillä halutaan estää maan joutuminen sotaan ja luoda edellytykset puolustautumiselle.
Valtion ulkoinen turvallisuus voidaan perustaa myös kokonaan tai osittain jäsenyydellä jonkun ulkoisen turvallisuusryhmittymän kanssa. Sellaisia ovat muun muassa Nato ja OBKB tai Euroopan unionin jäsenmaille EUMC. Joskus erityistä kriisiä varten perustettuun koalitioon osallistuminen.
Valtion sisäinen turvallisuus koostuu talouspolitiikasta ja erilaisista yhteiskuntapolitiikan aloista, kuten yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpito sekä ympäristönsuojelu.
Turvallisuuspoliittinen kehitys Suomessa

Sana turvallisuuspolitiikka tuli Suomessa käyttöön 1960-luvun puolivälissä.
Suomen turvallisuuspolitiikassa ulkopolitiikka sai kylmän sodan aikaan keskeisen aseman. Turvallisuuspolitiikan päämääränä oli ennen kaikkea Suomen pitäminen erossa suurvaltaselkkauksista. Kylmän sodan päättymisen ja Suomen EU-jäsenyyden myötä turvallisuuspolitiikka on laajentunut kattamaan myös kansainvälistä toimintaa, jolloin on jouduttu ottamaan kantaa muun muassa suomalaisten sotilaiden käyttöön ulkomaantehtävissä ja osallistumiseen unionin turvallisuuspolitiikan kehittämiseen.
Turvallisuus- ja puolustuspoliittisessa selonteossa 1997 Suomen turvallisuuspolitiikan perustekijöiksi todettiin:
sotilaallinen liittoutumattomuus,
itsenäinen puolustus ja
Euroopan unionin jäsenyys.
Turvallisuus- ja puolustuspoliittisessa selonteossa 2001 Suomen turvallisuuspoliittinen toimintalinja kiteytettiin seuraavaksi:
Uskottavan puolustuskyvyn ylläpitäminen ja kehittäminen.
Pysyttäytyminen vallitsevissa olosuhteissa sotilaallisesti liittoutumattomana.
Osallistuminen kansainväliseen yhteistyöhön turvallisuuden ja vakauden vahvistamiseksi.
Vuoden 2001 selonteossa otettiin myös kantaa Euroopan unionin merkitykseen Suomen turvallisuudelle: "Yhteisvastuuseen perustuva, vahva unioni tukee Suomen turvallisuutta, ehkäisee mahdollisten Suomea koskevien kriisien syntymistä ja parantaa Suomen kykyä selviytyä niistä..."
Kokonaismaanpuolustuksen osa-alueita (poikkeusoloihin varautumisen kannalta):
Huoltovarmuus ja taloudellinen maanpuolustus
Sosiaali- ja terveydenhuolto
Väestönsuojelu
Yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpito
Rajaturvallisuuden ylläpito
Sähköinen viestintä
Maanpuolustustiedotus
Sotilaallinen maanpuolustus
Maanpuolustusta tukee laaja vapaaehtoinen järjestötyö.
Turvallisuuspoliittinen keskustelu Suomessa

Turvallisuuspoliittisen keskustelun aiheena ovat yleensä kehityssuuntaukset sekä näistä kehityssuuntauksista tehtävät johtopäätökset. Kehityssuuntauksista vallitsee yleensä laajempi yhteisymmärrys kuin johtopäätöksistä ja kehitystoimenpiteistä. Täten väittely keskittyy yleensä johtopäätöksien argumentointiin. Huomattavaa on, että usein turvallisuuspoliittisessa keskustelussa erilaisia johtopäätöksiä saatetaan perustella samoilla argumenteilla (esimerkiksi vetoamalla historiallisiin tapahtumiin).
Globaalistuvan Suomen ympäristötekijöiden kehitystrendejä voidaan kuvata esimerkiksi seuraavien väittämien avulla:
Turvallisuuspolitiikka kohdistuu entistä suuremmassa määrin Suomen alueen ulkopuolelle tai yleensä kohteisiin, jotka eivät ole riippuvaisia valtionrajoista.
Turvallisuuspolitiikkaa harjoitetaan entistä enemmän yhteistyössä muiden valtioiden samoin kuin alueellisten ja maailmanlaajuisten järjestöjen kanssa.
Turvallisuuspolitiikan välineiden käyttö on entistä vähemmässä määrin vain Suomen määräysvallan asia.
Turvallisuuspoliittisessa keskustelussa sivutaan monia muitakin aiheita, mutta usein julkisessa keskustelussa aiheet liittyvät edellä esitettyihin väittämiin. Yleensä näitä kehityssuuntauksia ei kiistetä vaan keskustelussa argumentoidaan jonkun kehitystoimenpiteen puolesta. Kaikkien keskustelijoiden tavoitteena turvallisuuspoliittisessa keskustelussa on yleensä Suomen turvallisuuden sekä päätöksiin kohdistuvan määräysvallan kasvattaminen. Ehdotettavat keinot näiden kahden tavoitteen edistämiseksi vaihtelevat merkittävästi.
Euroopan unioniin liittyvä keskustelu on myös usein turvallisuuspoliittista keskustelua. Esimerkiksi kansalaismielipide on antanut tukensa EU:n puolustusulottuvuuden vahvistamiseksi 1990-luvun lopulta lähtien. Yksityiskohtien tasolla kansalaismielipiteessä on tosin ajoittain havaittu ristiriitaisuuksia. Esimerkiksi vuonna 2000 tehdyssä kyselyssä selvä enemmistö suomalaisista kannatti turvatakuujärjestelmän liittämistä 
  samalla, kun vain viidesosa kannatti unionin muuttamista sotilasliitoksi .
Edellisen kappaleen esimerkki on hyvä osoitus turvallisuuspoliittisen keskustelun moniulotteisuudesta ja siitä kuinka turvallisuuspoliittinen keskustelu saattaa usein sotkeutua omiin käsitteisiinsä ja niiden erilaisiin tulkintoihin.
Sotilaallinen maanpuolustus

Sotilaallisen maanpuolustuksen suunnitteluperustana on malli sotilaallisesta uhasta, uhkamalli. Uhkat riippuvat vallitsevasta geopoliittisesta tilanteesta, valtion strategisesta asemasta ja sen ulkopuolisten asevoimien käyttömahdollisuuksista sekä arvioista näiden kehittymisestä.
geopoliittinen tilanne → maailmanlaajuinen, naapurimaiden poliittinen tilanne
strateginen asema → esimerkiksi jäsenyys erilaisissa yhteisöissä (EU) ja sotilaallisissa järjestelyissä (Suomi ei ole Naton jäsen) ja naapurimaiden vastaavat järjestelyt ja esimerkiksi sotilaallinen voima
strategia (l. 'taktiikka') → keino tai tapa, jolla pyritään valittuun tavoitteeseen
Sotilaallinen maanpuolustus > Sotilaallisen maanpuolustuksen uhkamallit

Sotilaallisessa suunnittelussa Suomi varautuu neljään uhkamalliin:
alueellinen kriisi, jolla voi olla vaikutuksia Suomeen
poliittinen, taloudellinen ja sotilaallinen painostus, johon voi liittyä sotilaallisella voimalla uhkaaminen sekä sen rajoitettu käyttö
yllätykseen perustuva strateginen isku, jolla pyritään pakottamaan valtakunnan johto haluttuihin ratkaisuihin kohdistamalla lamauttavia voimia yhteiskunnan elintärkeisiin kohteisiin ja toimintoihin sekä puolustusjärjestelmään
laajamittainen hyökkäys, jonka tavoitteena on strategisesti tärkeiden alueiden valtaaminen tai Suomen alueen hyväksikäyttö kolmatta osapuolta vastaan
Euroopan unionin ja Naton jäsenmaat.
  Vain EU:n jäsen  Vain Naton jäsen  Molempien jäsen
Billy Apple

Billy Apple (2018)
Billy Apple ONZM (1. tammikuuta 1935 Auckland – 6. syyskuuta 2021) oli uusiseelantilainen kuvataiteilija. Hän vaikutti merkittävästi pop- ja käsitetaideliikkeisiin.
Applen alkuperäinen nimi oli Barrie Bates. Hän lähti Uudesta-Seelannista opiskelemaan graafista suunnittelua Lontoon Royal College of Artiin vuonna 1959. Hän valmistui vuonna 1962, otti käyttöön nimen Billy Apple ja muutti vuonna 1964 New Yorkiin. Ulkomailla ollessaan Apple sai töitään esiin lukuisiin vaihtoehto-, museo- ja galleriatiloihin. Huhtikuussa 1974 hän isännöi Lontoon Serpentine Galleryssa ensimmäisen kattavan oman näyttelynsä, jonka työt liittyivät hänen omaan kehitykseensä Barrie Batesista Billy Appleksi ja taiteensa syntyyn.
Yhdysvalloissa Apple muodosti yhteyden Andy Warholin ja Claes Oldenburgin kaltaisiin poptaiteen edustajiin. Tämä yhteys näkyi keskeisesti esimerkiksi Upper East Siden The American Supermarket -näyttelyssä, jossa Applelta oli esillä kirkkaasti maalattu pronssinen vesimelonityö. Apple piti omaa APPLE-nimistä työtilaansa Manhattanilla lokakuusta 1969 toukokuuhun 1973. 1980-luvulta alkaen hän tuotti tekstipohjaisia töitä, joilla kiinnitti huomiota taidejärjestelmään.
Apple palasi Uuteen-Seelantiin vuonna 1990. Hän käytti markkinoinnissa omaa hedelmänmuotoista logoaan ja rekisteröi vuonna 2008 Billy Apple -tavaramerkin, jonka alla loi brändituotteita, kuten omenalajikkeen, siiderin, teen ja kahvipapusekoituksen. Apple teki myöhäisellä urallaan useita taiteellis-tieteellisiä yhteistyöprojekteja, joiden tuloksena muun muassa hänen oma kuolematon solulinjansa asetettiin Aucklandin yliopiston biologisten tieteiden kouluun. Vuonna 2020 taidehistorioitsija, Adam Art Galleryn johtaja Christina Barton esitteli Applen elämäntyötä Billy Apple®: Life/Work -tapahtumassa. Uransa aikana Apple piti kaikkiaan yli 250 omaa näyttelyä, ja hänen töitään otettiin yli 250:een ryhmänäyttelyyn. Hänen töillään kerättiin myös yli miljoonan dollarin verran rahaa hyväntekeväisyyshankkeisiin ja instituutioihin eri puolilla Uutta-Seelantia. Apple rahoitti esimerkiksi Art for AIDS -projektillaan merkittävästi Uuden-Seelannin AIDS-järjestön toimintoja.
Apple oli Uuden-Seelannin ansioritarikunnan upseeri. Hän sai Uuden-Seelannin taidejärjestön Icon-arvonimen vuonna 2018.
Apple kuoli 85-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen aamuyöllä 6. syyskuuta 2021. Hän oli hiljattain mennyt naimisiin kumppaninsa Mary Morrisonin kanssa. Hänen viimeinen näyttelynsä Billy Apple® – A Brand Looking For A Product oli vielä käynnissä Napierissa hänen kuollessaan. Ministeri Carmel Sepuloni kuvasi Uuden-Seelannin meneen taiteiden jättiläisen, jonka menetys tunnettaisiin eri puolilla maailmaa. Applen töitä on suurissa yksityisissä ja julkisissa kokoelmissa, kuten Solomon R. Guggenheim -museossa, Tatessa, Chryslerin taidemuseossa, Skotlannin nykytaiteen kansallisgalleriassa ja Uuden-Seelannin Te Papa Tongarewa -museossa.
Barbara Bosson

| Barbara Bosson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1939 Charleroi, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 19. helmikuuta 2023 (83 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1967–1997
Aiheesta muualla
IMDb
Barbara Bosson (1. marraskuuta 1939 Charleroi, Pennsylvania Yhdysvallat – 19. helmikuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen merkittävin roolinsa oli 1981–1986 Fay Furillo Hill Street Blues -sarjassa, josta hänet valittiin viidesti Emmyyn parhaasta naissivuosasta draamasarjasta. Bosson sai ehdokkuuden myös sarjasta Harkittu murha.
Bosson oli 1970–1997 naimisissa tuottaja-käsikirjoittaja Steven Bochcon kanssa. He saivat kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barbara Bosson Wikimedia Commonsissa
Bakken kirkko (Øvre Eiker)

| Bakken kirkko Bakke kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Øvre Eiker, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1883
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bakken kirkko (norj. Bakke kirke) on Øvre Eikerin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1883.
Kuvia

Kirkko sisältä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bakken kirkko (Øvre Eiker) Wikimedia Commonsissa
Barbara Longhi

Longhi vuonna 1589.
Barbara Longhi (21. syyskuuta 1552 – 23. joulukuuta 1638) oli italialainen taidemaalari. Hän oli Luca Longhin tytär ja kopioi monia hänen töitään. Hän teki urallansa kaikkiaan 15 teosta.
Barbara Boxer

| Barbara Boxer |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Kaliforniasta
 3. tammikuuta 1993 – 3. tammikuuta 2017  
Edeltäjä:  Alan Cranston
Seuraaja:  Kamala Harris
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Kalifornian 6. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 1983 – 3. tammikuuta 1993  
Edeltäjä:  Phillip Burton
Seuraaja:  Lynn Woolsey
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1940 (ikä 83) New York City, New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Stewart Boxer
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Aiheesta muualla
boxer.senate.gov
Barbara Levy Boxer (s. 11. marraskuuta 1940 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen poliitikko. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä liberaalipoliitikoista Yhdysvalloissa, erityisesti feminismiä koskevissa asioissa. Boxer aloitti vuonna 1993 demokraattisen puolueen senaattorina Kaliforniasta. Sitä ennen hän istui viisi kautta Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 1983.
Boxer nousi senaattoriksi eläkkeelle jääneen demokraatti Alan Cranstonin paikalle vuoden 1992 vaaleissa ja on uusinut paikkansa vuosina 1998, 2004 ja 2010.
Boxer on etniseltä taustaltaan juutalainen. Hän opiskeli taloustiedettä Brooklyn Collegessa, josta valmistui vuonna 1962. Hän avioitui samana vuonna miehensä Stewart Boxerin kanssa. Heillä on kaksi lasta. Pariskunnan tytär Nicole avioitui Hillary Clintonin veljen Tony Rodhamin kanssa vuonna 1994, mutta liitto päätyi eroon vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barbara Boxer Wikimedia Commonsissa