John French
Ensimmäisen maailmansodan aika

French nimitettiin uudelleen armeijan ylitarkastajaksi 26. heinäkuuta 1914. Maailmansodan ollessa puhkeamaisillaan hänet määrättiin 30. heinäkuuta mantereelle lähetettävän brittiläisen siirtoarmeijan komentajaksi. Hän saapui esikuntineen Ranskaan 14. elokuuta. Brittijoukkojen ensimmäisessä merkittävässä taistelussa Belgian Monsissa 23. elokuuta hän joutui perääntymään ylivoiman edessä, mutta onnistui tavoitteensa mukaisesti viivyttämään saksalaisia ja siten suojaamaan Ranskan 5. armeijan perääntymistä. Taistelun aikana Frenchin kaksi armeijakuntaa ajautuivat erilleen eikä hän saanut pidettyä kunnolla yhteyttä niiden komentajiin. Elokuun 26. päivänä käydyssä tappiollisessa Le Cateaun taistelussa II armeijakunnan komentaja Horace Smith-Dorrien kävi vastoin Frenchin määräystä vastarintaan suojatakseen muun armeijan perääntymistä. Vaikka Smith-Dorrienin toiminta osoittautui viisaaksi ja French joutui hyväksymään sen, alkoi French suhtautua tähän penseästi. Miesten välit olivat olleet huonot jo ennen sotaa ja pahenivat sodan edetessä.
Le Cateaun tappion jälkeen French menetti tilapäisesti uskonsa menestymisen mahdollisuuksiin, ja pelastaakseen joukkonsa hän suunnitteli perääntymistä Seinen eteläpuolelle, Saint-Nazairen rannikolle, tai jopa vetäytymistä kokonaan pois Ranskasta. Syyskuun 1914 alussa sotaministeri Herbert Kitchener kävi valamassa häneen lisää taistelutahtoa ja määräsi hänet tiivistämään yhteistyötä Ranskan ja Belgian armeijoiden kanssa. Ohjetta noudattaen French osallistui Ranskan ylipäällikön Joseph Joffren määräämään vastahyökkäykseen Marnella. Niin sanotun kilpajuoksun Atlantille yhteydessä brittiläinen siirtoarmeija siirtyi lokakuussa Ranskasta Belgian Flanderiin. Frenchin optimismi palautui vuoden 1914 loppuun mennessä hänen saatuaan huomattavia vahvistuksia. Hän vieraili useasti rintamalla ja oli siksi suosittu tavallisten sotilaiden keskuudessa.
French määräsi brittijoukot 19. lokakuuta 1914 kahdessa suunnassa edenneeseen suurhyökkäykseen Ypresin itäpuolella. Ypresin ensimmäinen taistelu jatkui 22. marraskuuta saakka ja päättyi tuloksettomana, sillä kumpikaan puoli ei edennyt, mutta brittien tappiot olivat hyvin suuret. Sama toistui Neuve Chapellen taistelussa maaliskuussa 1915 ja Ypresin toisessa taistelussa huhtikuussa. Pelkästään kahdessa Ypresin taistelussa britit menetettivät yli 117 000 miestä. French ei kyennyt toimivaan yhteistyöhön Britannian hallituksen tai liittolaismaiden armeijoiden kanssa, ja hänellä oli vaikeuksia sopeutua maailmansodan luomiin uudenlaisiin sodankäynnin puitteisiin. Hän ymmärsi tykistön merkityksen kasvaneen mutta tiedot omien sotilaiden kuolemista saivat hänet vajoamaan alakuloon. Lisäksi hän riitautui Ypresin toisen taistelun aikana entistä pahemmin Smith-Dorrienin kanssa, kun tämä kyseenalaisti Frenchin määräämien toistuvien tuloksettomien vastahyökkäysten mielekkyyden ja suositti vetäytymistä silloisista asemista. Smith-Dorrien erosi 6. toukokuuta.
Kun Frenchin toukokuussa 1915 määräämät hyökkäykset Aubersissa ja Festubertissa eivät johtaneet läpimurtoon, hän arveli syynä olevan pula tykkikranaateista, mistä hän syytti sotaministeri Kitcheneriä. French valitti aiheesta The Times -lehden 14. toukokuuta julkaisemassa haastattelussa, mikä synnytti Britanniassa niin sanotun kranaattikriisin, joka aiheutti H. H. Asquithin III hallituksen kaatumisen. Asquith kuitenkin jatkoi pää- ja Kitchener sotaministerinä. Frenchin esikuntapäällikkö William Robertson ja kuningas Yrjö V menettivät vähitellen luottamustaan Frenchiin. French määräsi uuden hyökkäyksen, mutta Loosin taistelu syyskuussa 1915 päättyi jälleen tappioon. French oli määrännyt reservijoukot pidettäviksi taistelun ensimmäisenä päivänä liian kaukana etulinjasta eikä niitä saatu tuotua ajoissa hyökkäyksen tueksi. Hyökkäyksen suorittaneen 1. armeijan komentaja, kenraali Douglas Haig oli ollut eri mieltä reservien sijoituksesta ja kertoi jälkeenpäin asiasta kuninkaalle. Kun Frenchin marraskuun alussa The Timesille antama tiedonanto Loosin taistelusta sisälsi virheellisiä tietoja reservien käytöstä, Haig vastasi siihen tuohtuneena.
Pääministeri Asquithin painostama French jätti eronpyyntönsä 6. joulukuuta. Haig nimitettiin hänen tilalleen 18. joulukuuta.