stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martin Green

| Martin Green |
| --- | --- |
 Martin Green vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1948 (ikä 76) Brisbane, Australia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Queenslandin yliopisto   McMaster-yliopisto
Instituutti:  Uuden Etelä-Walesin yliopisto
Tutkimusalue:  Aurinkoenergia ja photovoltaics (käännä suomeksi)
Tunnetut työt:  aurinkokennotekniikka.
Martin Green (s. 20. heinäkuuta 1948 Brisbane, Australia) on australialainen fyysikko ja professori.
Green valmistui vuonna 1971 maisteriksi Queenslandin yliopistosta ja tohtoriksi 1974 Kanadan McMaster-yliopistosta, missä hän erikoistui aurinkoenergiaan. Akateemisen uransa hän aloitti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa, missä hänestä tuli 1986 sähkötekniikan professori.
Green perusti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa aurinkokennotekniikan tutkimusryhmän, joka alkoi kehittää aurinkokennoja piistä. Ryhmä onnistui 1980-luvun alussa kehittämään uuden tehokkaamman aurinkokennon. Greenin johtaman ryhmän tekniikan tehokkuus nousi vuonna 1983 ennätyksellisesti 18 prosenttiin. Edellinen tehokkuusennätys, 17 prosenttia oli vuodelta 1974. Ryhmä onnistui nostamaan tehokuutta edelleen, ja vuonna 1999 se saavutti 24,7 prosentin tehokkuuden. BP Solar lisensoi 1985 keskuksen ensimmäisen sukupolven aurinkokennon, joka on tuottanut myyntiä yli miljardilla Australian dollaria. Vuonna 2021 ryhmän kehittämä tekniikka vastasi 91,2 prosentista kaikista piiaurinkokennoista.
Green toimi vuodet 1991–1993 Uuden Etelä-Walesin yliopiston elektroniikan laitoksen johtajana, ja vuodesta 1999 hän on ollut yliopiston Scientia-professorina.
Green on palkittu urallaan useilla palkinnoilla. Australian tiedeakatemian Pawsey-mitalin hän sai vuonna 1982 ja Australia-palkinnon 1999. Right Livelihood -palkinto hänelle myönnettiin 2002 ja Japani-palkinto 2021. Green palkittiin 2022 suomalaisella Millennium-teknologiapalkinnolla.
Mariano Haro

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mariano Haro vuonna 2012. |  Mariano Haro vuonna 2012. |  Mariano Haro vuonna 2012. |  |
Maa:   Espanja
Miesten yleisurheilu
| Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Waregem 1973 | Pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Monza 1974 | Pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Rabat 1975 | Pitkä matka |  |
Mariano Haro Cisneros (27. toukokuuta 1940 Becerril de Campos – 27. heinäkuuta 2024) oli espanjalainen yleisurheilija, joka kilpaili este-, kestävyys- ja maastojuoksussa. Hän voitti maastojuoksun MM-kisoissa yhteensä viisi mitalia, joista kaksi epävirallisissa kilpailuissa ennen vuotta 1973 ja kolme virallisiksi luokitelluissa kisoissa. Haro osallistui olympialaisiin kolmesti, vuosina 1968–1976. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa oli neljäs tila 10 000 metrin juoksusta Münchenin kisoista 1972.
Haro voitti uransa aikana yhteensä 27 maansa mestaruutta. Hän saavutti mestaruuksia 3 000 metrin estejuoksusta aina puolimaratoniin saakka.
Ennätykset

10 000 m: 27.48,14 (1972)
5 000 m: 13.26,03 (1972)
3 000 m estejuoksu: 8.37,2 (1968)
Marko Rajala

Marko "Karhu, Nalle" Rajala (s. 20. helmikuuta 1970 Pori, Suomi) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti, joka edusti peliuransa aikana porilaisseuroja Musan Salamaa ja FC Jazzia.
Rajala oli uransa huipulla kaudella 2001, jolloin hän vartioi FC Jazzin maalia neljässä liigaottelussa ja lisäksi heinäkuussa Porissa pelatussa UEFA Intertoto Cupin toisen kierroksen ottelussa Jazzin ja ranskalaisseura Paris Saint-Germainin välillä. Kyseessä oli seuran toinen kotiottelu Intertoto Cupissa. Porilaiset hävisivät pariisilaisseuralle kyseisen ottelun 1-4.
Rajala toimii nykyään Luvian Kiekon U19 jääkiekkojoukkueen huoltajana.
Marc Bouissou

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | perämiehetön nelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kööpenhamina 1953 | kahdeksikko |  |
Marc Émile Bouissou (6. huhtikuuta 1931 Joinville-le-Pont – 23. marraskuuta 2018 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Bouissou saavutti perämiehettömässä nelosessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Loppukilpailussa Ranskan miehistö hävisi ainoastaan Jugoslavialle mutta voitti pronssille sijoittuneen isäntämaa Suomen miehistön yli neljällä sekunnilla. Euroopan-mestaruuskilpailuista Bouissou voitti Kööpenhaminassa 1953 pronssia kahdeksikoissa. Bouissou kuoli Boulogne-Billancourtissa 87-vuotiaana 23. marraskuuta 2018.
Aiheesta muualla

Marc Bouissou Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Matilda Joslyn Gage

Matilda Joslyn Gage.
Matilda Electa Joslyn Gage (1826 Cicero, New York[lähde? ] – 1898 Chicago) oli yhdysvaltalainen suffragetti, ihmisoikeusaktivisti, vapaa-ajattelija ja kirjailija.
Gage oli yksi kuuluisimmista 1800-luvun naisten oikeuksia ajaneista henkilöistä. Hän toimi National Woman Suffrage Associationin, kansallisen naisten äänioikeuden yhdistyksen, eli NWSA:n puheenjohtajana vuosina 1875–1876 ja kirjoitti yhteistyössä Susan B. Anthonyn, Elizabeth Cady Stantonin ja Ida Husted Harperin kanssa lopulta kuusiosaiseksi muodostuneen kirjasarjan nimeltä History of Woman Suffrage. Kirjasarja kertoi naisten äänioikeuden historiasta. Gage osallistui myös Stantonin teoksen The Woman’s Bible kirjoitustyöhön, joskaan häntä ei virallisesti merkitty kirjan kirjoittajaksi.
Gage tunnetaan kenties parhaiten työstään naisten oikeuksien parissa, mutta hän toimi sen lisäksi muun muassa orjuutta vastustavissa ja intiaanien oikeuksia kannattavissa liikkeissä. Gage myös kritisoi kristinuskoa ja kannatti valtion ja kirkon eroa. Hän oli naimisissa Henry Hill Gagen kanssa, ja heillä oli yhteensä viisi lasta. Gagen tytär Maud oli naimisissa kirjasarja Ozin luojan L. Frank Baumin kanssa. Kuollessaan Gage asui Baumien luona Chicagossa. Hänet on haudattu Fayettevillen hautausmaalle New Yorkin Fayettevilleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Matilda Joslyn Gage Foundation. (englanniksi)
Marsaxlokk

| Marsaxlokk Marsa Scirocco |
| --- | --- |
 Marsaxlokkin satama
 vaakuna

 Koordinaatit: 35°50′30″N, 14°32′41″E 
Valtio:   Malta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
 – Pormestari:  Stephen Caruana
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4.71 km²
Väkiluku:  3 570 (2 017)
 – Väestötiheys:  758 as./km²
Motto::  Portus Herculis
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Marsaxlokk on yli 3 500 asukkaan kalastajakylä Maltan saaren kaakkoisosassa. Kylän nimi on muodostunut sisilian kielen satamaa tarkoittavasta sanasta marsa ja sirocco-tuulen maltankielisestä nimityksestä xlokk, joka tarkoittaa myös kaakkoa.
Suuri osa Maltan kalastustoiminnasta on keskittynyt Marsaxlokkiin. Tyypillisiä saaliskaloja ovat tonnikala, kultamakrilli ja miekkakala. Nykyisin myös turismi on merkittävä elinkeino kalastuksen lisäksi.
Marsaxlokkin alueella sijaitsee Maltan tärkein voimalaitos. Myös saaren suurin satama, Maltan vapaasatama, on kylän välittömässä läheisyydessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marsaxlokk Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Marsaxlokk Wikivoyagessa (englanniksi)
Maltan kunnat
| --- | --- |
Malta:  Attard · Balzan · Birgu · Birkirkara · Birżebbuġa · Cospicua · Dingli · Fgura · Floriana · Għargħur · Għaxaq · Gudja · Gżira · Ħamrun · Iklin · Senglea · Kalkara · Kirkop · Lija · Luqa · Marfa ·  Marsa · Marsaskala · Marsaxlokk · Mdina · Mellieħa · Mġarr · Mosta · Mqabba · Msida · Mtarfa · Naxxar · Paola · Pembroke · Pietà · Qormi · Qrendi · Rabat · Safi · St. Julian's · San Ġwann · St. Paul's Bay · Santa Luċija · Santa Venera · Siġġiewi · Sliema · Swieqi · Tarxien · Ta' Xbiex · Valletta · Xgħajra · Żabbar · Żebbuġ · Żejtun · Żurrieq
Gozo:  Fontana · Għajnsielem · Għarb · Għasri · Kerċem · Munxar · Nadur · Qala · San Lawrenz · Sannat · Victoria (Rabat) · Xagħra · Xewkija · Żebbuġ
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Mary Augusta Ward
Suomennettu teos

Marcella: romaani. 1; suomentanut Toini Swan. Helsinki: Otava 1910. Sarja: Otavan romaanisarja, n:o 49.
Marcella: romaani. 2; suomentanut Toini Swan. Helsinki: Otava 1910. Sarja: Otavan romaanisarja, n:o 50
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mary Augusta Ward Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Mary Augusta Wardin (Mrs Humphry Wardin) e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.
Matti Nummelin (ympäristöneuvonantaja)

| Matti Nummelin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Matti Olavi Nummelin
Syntynyt: 16. helmikuuta 1950 (ikä 74) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Turun yliopisto, IUCN
Tutkimusalue:  eläintiede
Matti Olavi Nummelin (26. helmikuuta 1950 Tampere) on Helsingin yliopiston eläintieteen dosentti ja Turun yliopiston ympäristötieteen dosentti, sekä tietokirjailija. Hän toimi 1999–2018 ulkoministeriön ympäristöalan neuvonantajana, jossa ominaisuudessa toiminut EU:n neuvottelijana kansainvälisissä ympäristösopimuksissa (mm. Pariisin ilmastosopimus ja YK:n Aavikoitumissopimus) ja OECD:n kehitysapukomitean ympäristöasiantuntijoiden verkoston puheenjohtajana (OECD DAC ENVIRONET). Hän on Suomen IUCN-komitean puheenjohtaja.
Nummelin on myös Korkeasaaren ystävät ry:n pitkäaikainen puheenjohtaja.
Nummelin on hyönteistutkija, hänen väitöskirja käsitteli vesimittariluteiden käyttäytymistä. Hän on tutkinut tropiikissa hyönteisyhteisöjä erilaisilla metsänkäsittelyalueilla, erityisesti Afrikassa. Kaksi kovakuoriaislajia, jotka Nummelin on kerännyt Kibalen sademetsästä Ugandasta ovat saaneet tieteellisen nimensä hänen mukaansa: laakasittiäisiin kuuluva Onthophagus nummelini ja pikkupirkkoihin kuuluva Scymnus nummelini.
Hän on myös kirjoittanut kaksi tietokirjaa puolisonsa, tietokirjailija Iiris Kalliolan kanssa, ja ollut useissa kokoomatietokirjoissa mukana kirjoittajana.
Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki.
Marie Lundmark

Marie Lundmark
Marie Lundmark (s. 20. huhtikuuta 1944) on kansainvälisesti tunnettu suomalainen taitoluistelun lajivaikuttaja, joka on tehnyt usean vuosikymmenen ajan vaikuttavaa työtä taitoluistelun eteen. Lundmark on toiminut Suomen Taitoluisteluliiton hallituksessa yli 40 vuotta ja ollut mukana Kansainvälisen Taitoluisteluliiton (ISU) hallituksessa vuodesta 2002 lähtien. Koulutukseltaan Lundmark on diplomi-insinööri ja hän on tehnyt työuran teollisuusyritys Partekin projektipäällikkönä ja tietopalvelupäällikkönä.
Ura

Lundmark on syntynyt Tšekkoslovakiassa, jossa hän aloitti luistelu-uransa yksinluistelijana ja jäätanssijana. Lundmark muutti Suomeen vuonna 1968. Suomessa hän jatkoi uraansa valmentajana sekä tuomarina. Lundmark kouluttautui yksinluistelun ISU:n tuomariksi ja myöhemmin ylituomariksi. Susanna Rahkamon ja Petri Kokon menestyttyä jäätanssissa Lundmark kiinnostui jäätanssin tuomaroinnista. Hänestä tuli ISU:n jäätanssituomari sekä ylituomari.
Muodostelmaluistelun rantautuessa Suomeen 1980-luvun puolivälissä Lundmark tarttui vahvasti lajin kehittämiseen. Hänet valittiin vuonna 1994 ISU:n ensimmäiseen Muodostelmaluistelun Tekniseen Komiteaan ja vuonna 1998 Teknisen Komitean puheenjohtajaksi. Komitean tavoitteena oli saada laji MM-kelpoiseksi. Tavoite toteutui vuonna 2000. Lundmarkilla on ollut myös iso rooli muodostelmaluistelun tavoitellessa olympiakelpoisuutta.
Lundmark on toiminut Suomen Taitoluisteluliiton puheenjohtajana vuosina 1993–1996 ja 1999–2002 sekä Suomen Olympiakomitean hallituksessa vuosina 1996–2004. Vuodesta 2002 alkaen hän on toiminut ISU:n hallituksessa taitoluistelun kehittäjänä ja etujen vaalijana.
Teknisenä delegaattina Lundmark on toiminut kolmissa olympialaisissa: Sochissa 2014, Pyeongchangissa 2018 ja Pekingissä 2022. Ennen tätä hän on toiminut myös seitsemissä olympialaissa erilaissa tehtävissä (tuomarina, joukkueenjohtajana, Suomen Olympiakomitean jäsenenä, ISU:n hallituksen jäsenenä).
Lundmark on toiminut lukuisten komiteoiden jäsenenä, Kansainvälisen opiskelijaurheiluliiton (FISU) International University Games/Universiade – taitoluistelun vastuuhenkilönä ja kansainvälisen teknisen komitean jäsenenä, ISU:n edustajana monissa ISU:n mestaruuskilpailuissa sekä Suomen Taitoluisteluliiton puheenjohtajana, hallituksen jäsenenä, tuomaritoimikunnan, sääntötoimikunnan ja kansainvälisen toimikunnan jäsenenä. Lisäksi hän on toiminut järjestelytoimikunnassa monissa Suomessa järjestetyissä arvokilpailuissa yksinluistelun ja muodostelmaluistelun puolella.
Huomionosoitukset

1990 Suomen Taitoluisteluliiton kultainen ansiomerkki tuomaritoiminnasta
1996 Suomen urheilun ja liikunnan kultainen ansioristi
2002 Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki
2007 Suomen Olympiakomitean ansioristi
2010 Opetus- ja kulttuuriministeriön Pro Urheilu -mitali urheilun hyväksi tehdystä työstä
2016 Urheilugaala, Suomen urheilun lähettiläs
2022 Liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi tunnustuksena erityisen ansiokkaasta Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun hyväksi tehdystä työstä
Marie Lundmark Trophy

Suomelle ensimmäistä kertaa myönnetty muodostelmaluistelun Challenger-sarjan kilpailu nimettiin Lundmarkin mukaan. Kilpailun nimeksi tuli Marie Lundmark Trophy. Nimellä kunnioitetaan Lundmarkin tekemää määrätietoista työtä suomalaisen ja kansainvälisen muodostelmaluistelun eteen.
Kilpailu oli tarkoitus järjestää vuonna 2021, mutta se jouduttiin perumaan koronapandemian takia. Järjestyksessään ensimmäinen Marie Lundmark Trophy järjestettiin Turun Gatorade Centerissä 22.–23. tammikuuta 2022.
Marko Ritola

Marko Juhani Ritola (s. 29. tammikuuta 1979 Haapavesi) on suomalainen pika-aitajuoksija ja pikajuoksija.
Ritola on voittanut 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden Joensuussa 2002 (aika 13,99)  Vaasassa 2004 (13,94) ja Jyväskylässä 2006 (13,74) . Hopealla hän on ollut 2003 ja pronssilla 1999, 2000, 2001 ja 2005 eli hän oli SM-mitaleilla kahdeksana vuonna peräkkäin (1999–2006). Ritola oli mukana Münchenin EM-kisoissa 2002 ja Göteborgin EM-kisoissa 2006, muttei selvinnyt alkueristä jatkoon. Nuorten arvokisoissa Ritola on edustanut Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1998 Annecyssa, jossa selviytyi välieriin ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2001, jossa sijoittui kahdeksanneksi.
Ritolan ennätys 110 metrin aidoissa on Jyväskylässä 23. heinäkuuta 2006 juostu 13,74. Ajallaan hän on matkan 11:nneksi nopein suomalainen . 100 metrillä Ritola on parhaimmillaan juossut 10,66 (2004).
Seuratasolla hän edustaa Oulun Pyrintöä.
Matthieu Chalmé

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Matthieu Chalmé
Syntymäaika: 7. lokakuuta 1980 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Bruges, Gironde, Ranska
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 175 senttimetriä
Junioriseurat
2001–2002: Libourne-Saint-Seurin
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2007 2007– | Lille Bordeaux | 128 (3) 35 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. joulukuuta 2009.
Mathieu Chalmé (s. 7. lokakuuta 1980) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Oikeana laitapakkina viihtyvä Chalmé edusti kotimaassaan Bordeaux'ta vuosina 2007–2014. Ennen les Girondinsiin siirtymistä 175 senttimetriä pitkä Chalmé pelasi viisi kautta Lillessa.
Marte Michelet

| Marte Michelet |
| --- | --- |
 Michelet vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marte Brekke Michelet
Syntynyt: 26. toukokuuta 1975 (ikä 49) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Palkinnot
 Brage-palkinto 2014 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marte Brekke Michelet (s. 26. toukokuuta 1975 Oslo) on norjalainen kirjailija ja toimittaja. Hän voitti vuonna 2014 Brage-palkinnon tietokirjallaan Den største forbrytelsen, joka käsittelee juutalaisten karkottamista Norjasta toisen maailmansodan aikana. Vuonna 2018 häneltä ilmestyi toinen samasta aiheesta kertova kirja Hva visste hjemmefronten?. Michelet on työskennellyt toimittajana NRK:lla ja Dagbladetissa. Vuosina 1996–1998 hän toimi Rød Ungdom -nuorisojärjestön puheenjohtajana. Michelet on asunut Ruotsissa vuodesta 2014.
Micheletin isä oli kirjailija Jon Michelet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marte Michelet Wikimedia Commonsissa
Martin Gruber

Martin Gruber (s. 16. toukokuuta 1970 München) on saksalainen näyttelijä, joka näytteli muun muassa sarjassa Lemmen viemää monen tuotantokauden ajan. Hän oli neljännellä tuotantokaudella pääparina Ivanka Brekalon kanssa (sarjassa Emma Strobl).
Aiheesta muualla

Martin Gruber Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mary Beard

| Mary Beard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Winifred Mary Beard
Syntynyt: 1. tammikuuta 1955 (ikä 69) Much Wenlock, Shropshire, Iso-Britannia
Arvonimi: OBE
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Newnham College, Cambridgen yliopisto
Opinnot:  tohtori 1982
Instituutti:  Newnham College, Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  Antiikintutkimus
Palkinnot:  Wolfsonin historiapalkinto Asturian ruhtinattaren palkinto
Aiheesta muualla
Mary Beard: A don’s life
Mary Beard (s. 1955) on brittiläinen antiikintutkija, joka on julkaissut myös yleistajuisia tietokirjoja antiikin Roomasta ja esiintynyt monissa televisio-ohjelmissa. BBC:n sarjan Kulttuurien juurilla esittelyssä häntä kuvattiin Britannian suosituimpiin julkkisälyköihin kuuluvaksi antiikin historian professoriksi.
Beard julkaisi 1970-luvulla merkittäviä tutkimusartikkeleita Rooman valtakunnan historiasta, vuonna 1980 tutkimuksen Vestan neitsyistä ja 1982 väitöskirjan Rooman tasavallan valtionuskonnosta. Hän oli Cambridgen yliopiston Newnham Collegessa ensin opiskelija, myöhemmin opettajana.
Beard luennoi King’s College Londonissa 1979–1983 ja palasi Cambridgeen vuonna 1984, missä hän sai antiikintutkimuksen professuurin vuonna 2004. Vuonna 2008 hän oli vieraileva professori Berkeleyssä.
Ensimmäisessä yksin kirjoittamassaan kirjassa vuonna 1989 Beard kertoi niksejä työssäkäkyvälle äidille. 1980-luvun lopussa hän alkoi kirjoittaa myös London Review of Booksiin ja Times Literary Supplementiin. Pompejista kertova kirja vuonna 2008 oli ensimmäinen suuri menestys. Arvioiden mukaan hän osaa poikkeuksellisen hyvin yhdistää ammatillisen osaamisen kykyyn kertoa suurelle yleisölle tutkimusaiheidensa merkityksestä ja mielenkiintoisuudesta. Hän on päässyt korjaamaan myös yleisiä harhaluuloja: Colosseum-teoksessa kerrotaan, että aikalaislähteissä ei ole tietoa siitä, että siellä olisi syötetty kristittyjä leijonille, eivätkä roomalaiset kutsuneet sitä Colosseumiksi vaan Amfiteatteriksi. Nykyinen Parthenon taas on 1920-luvulla rakennettu epätarkka rekonstuktio alkuperäisestä.
Teokset

The state religion in the Late Roman Republic : a study based on the works of Cicero. 1982 (väitöskirja)
(Michael Crawfordin kanssa): Rome in the Late Republic. 1985
The Good Working Mothers Guide. 1988.
(John Hendersonin kanssa): Classics: A Very Short Introduction. 1995
The Invention of Jane Harrison. 2000
(John Hendersonin kanssa): Classical Art from Greece to Rome. 2001
The Parthenon.  2002
(Keith Hopkinsin kanssa): The Colosseum. 2005
The Roman Triumph. 2007
Pompeii: The Life of a Roman Town. 2008
Laughter in Ancient Rome: On Joking, Tickling, and Cracking Up. 2014
SPQR. A History of Ancient Rome. 2015
Women & Power: A Manifesto. 2017
Aiheesta muualla

Professor Mary Beard Cambridge University (englanniksi)
Marc Blitzstein

| Marc Blitzstein |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1905 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 22. tammikuuta 1964 (58 vuotta) Fort-de-France, Martinique
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  säveltäjä
Marc Blitzstein (2. maaliskuuta 1905 Philadelphia, Pennsylvania – 22. tammikuuta 1964 Fort-de-France, Martinique) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja näytelmäkirjailija.
Blitzstein aloitti esiintymiset jo 5 vuoden ikäisenä ja ensimmäisen sävellyksensä hän teki 7-vuotiaana. Philadelphian orkesterin solistina hän esiintyi 15-vuotiaana. Pianonsoittoa Blitzstein opiskeli 1920-luvulla Nadia Boulangerin ja Arnold Schönbergin johdolla Pariisissa ja Berliinissä. Blitzsteinin ensimmäinen ooppera The Cradle Will Rock valmistui 1937 ja aiheeltaan se käsitteli ammattiyhdistysten vastustusta kapitalistien taholta. Blitzsteinin muihin teoksiin kuuluvat Regina, joka pohjautui Lillian Hellmanin teokseen The Little Foxes ja Kurt Weillin ja Bertolt Brechtin Kolmen pennin oopperan käännös ja uudelleensovittaminen. Monet Blitzsteinin musiikkiteokset herättivät ristiriitoja poliittisen sisältönsä takia. Vuonna 1958 hänet haastettiin HUACin, eli epäamerikkalaista toimintaa tutkineen Yhdysvaltain edustajainhuoneen komitean kuultavaksi. Blitzstein myönsi kuuluneensa aikaisemmin Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen, mutta kieltäytyi yhteistyöstä komitean kanssa. Blitzstein kuoli pahoinpitelyn seurauksena 22. tammikuuta 1964.
Aiheesta muualla

Marc Blitzstein Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Margareta Huldin

Margareta Huldin vuonna 1937.
Margareta Mercedes Tollius (o.s. Huldin, myöhemmin Johansson; 26. maaliskuuta 1919 Helsinki – 10. helmikuuta 1997 Miami-Daden piirikunta, Florida) valittiin 18-vuotiaana vuoden 1937 Miss Suomeksi.
Huldinin isä kieltäytyi laskemasta tytärtään Miss Eurooppa -kilpailuihin ja vuoden 1937 ihannetytöksi valittu Britta Wikström edusti Suomea kisoissa saavuttaen voiton. Huldin esiintyi mainoksissa ja työskenteli mannekiinina Suomessa 1930-luvun lopulla.
Huldin avioitui Gösta Axelsson Tolliuksen (1907–1978) kanssa vuonna 1946 ja he muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1948. Tolliukset on haudattu Tukholman Norra begravningsplatsen -hautausmaalle.
Markku Pääkkönen

Gabrielin siivet (2002). Markku Pääkkösen lasiprismoista muodostuva teos Arkkitehti Juha Leiviskän suunnitteleman Pakilan Hyvän paimenen kirkon alttariseinällä.
Enkelin tikapuut (1999). Markku Pääkkösen suunnittelema maalaus Mustankiven korttelitalon seinässä Helsingin Vuosaaressa.
Markku Olavi Pääkkönen (s. 21. kesäkuuta 1955 Kuhmo) on suomalainen taidemaalari. Hän on valmistunut Vapaasta taidekoulusta vuonna 1981. Viime vuosina Pääkkönen on keskittynyt  arkkitehtuuriin sijoittuviin taideteoksiin. Pääkkösen töitä on muun muassa arkkitehti Juha Leiviskän suunnittelemissa Männistön kirkokssa Kuopiossa ja Hyvän paimenen kirkossa Helsingin Pakilassa.Taiteilijakoti Lallukassa asuva Pääkkönen on opettanut useissa taidekouluissa ja on yksi Taidekoulu Maan perustajajäsenistä. Taiteilijalle on myönnetty valtion viisivuotinen apuraha vuosiksi 2006–2010. Markku Pääkkösen veljiä ovat näyttelijät Seppo ja Antti Pääkkönen ja näyttelijä Jasper Pääkkönen on hänen veljenpoikansa. Hänellä on myös kaksi muuta veljeä, Jukka ja Matti.
Pääkköselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Markku Pääkkösen kotisivut
Mensa (täsmennyssivu)

Mensa tarkoittaa seuraavia asioita:
Mensa, älykkyystestejä tekevä kansainvälinen järjestö
Pöytävuoren tähdistön latinalainen nimi
säilyketehdas Mensa, entinen suomalainen elintarviketehdas.
mensa eli alttarilevy, alttaria kattava rakenne
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mensa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.