stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alaskan varhaiset arktiset kulttuurit
Birnirk ja Thule

Eskimojen edeltäjät proto-inuitit saapuivat Alaskaan ehkä vuoden 500 jaa. tienoilla. Thulen kulttuuri alkoi luultavasti kehittyä Nortonin kulttuurin tyyppisestä edeltäjästä jo 100 eaa. Beringinsalmen tienoilla . Point Barrowin läheltä löydetty Alaskan Pohjoisrannikolla syntynyt 500–800 jaa. vallinnut Birnirkin kulttuuri omaksui Ipiutakin kulttuurin ja Beringinmeren ihmisten kulttuuripiirteitä. Birnirkin kulttuuri nousi Pohjois-Alaskan rannikolle noin 900 jaa., ja tämä muuttui pian Thulen kulttuuriksi . Ipiutakin kulttuuri ja Beringinmeren valaanpyyntikulttuurit sulautuivat noin 800–1000 jaa. esieskimojen Thulen kulttuuriksi. Eskimojen edeltäjät proto-inuitit saapuivat Alaskaan ehkä vuoden 500 jaa. tienoilla. Thulen kulttuuri alkoi luultavasti kehittyä Nortonin kulttuurin tyyppisestä edeltäjästä jo 100 eaa. Beringinsalmen tienoilla.
Itse Thulen kulttuuri syntyi Alaskan pohjoisrannikon ja lähialueen saaristojen valaanpyyntikulttuurien sulautuessa noin 700–1000 Pohjois-Alaskan rannikoilla. Birnirkin kulttuuri nousi Pohjois-Alaskan rannikolle noin 900 jaa., ja tämä muuttui pian Thulen kulttuuriksi. Varhainen "Thulen kulttuuri" 500–1100 omaksui valaan metsästyksen. Valaanpyynti alkoi nyt 500 vuoden tauon jälkeen. Hyljettä ja mursua pyydettiin myös, kalastettiin, maalla metsästettiin karibua ja linnustettiin. Tätä varhaisvaihetta luonnehtivat harppuunat, keihäät veneet, koristeltu keramiikka, hiotut liuskekivityökalut
Kauhavan vanha kirkko

| Kauhavan vanha kirkko>  |
| --- | --- |

Sijainti:  Kauhava
Seurakunta:  Kauhavan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1756
Suunnittelija:  Antti Hakola
Materiaali:  puukirkko
Poistui käytöstä:  1921 (tuhoutui tulipalossa)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kauhavan vanha kirkko oli rakennettu puusta ja se valmistui 1756. Siihen tehtiin suurehko korjaus 1886–1887 ja se varustettiin lämmitysjärjestelmällä 1899. J. A. Zachariassen rakensi kirkkoon 15-äänikertaiset urut, jotka valmistuivat 1905. Kirkon alttaritaulun Kauhavan seurakunta hankki 1882. Se oli rouva A. Såltinin maalaama ja nimeltään Vapahtaja siunaten lapsia. Kirkko paloi joulupäivänä 1921.
Lapuan seurakunnan alaisuuteen kuuluneen Kauhavan kappeliseurakunnan 1643 valmistunut hirsirakenteinen kirkko oli 1750-luvulla hatara ja ränsistynyt. Se oli myös ahdas 700-jäseniselle seurakunnalle. Rakentamislupa uutta kirkkoa varten myönnettiin 1753 ja rakentaminen alkoi kesällä 1754 purkutuomion saaneen vanhan pyhätön viereen. Kauhavalaiset onnistuivat saamaan rakennustyön johtajaksi maankuulun alahärmäläisen kirkontekijän Antti Hakolan. Tämä toi mukanaan omat harjaantuneet kirvesmiehensä ja kelpuutti kauhavalaisia vain avustaviin tehtäviin. Työmaata valvoi talokas (itsenäisen maatilan omistaja ja viljelijä) ja kirkonisäntä Heikki Isosomppi. Kirkko valmistui 1756.
Kirkko vuonna 1831

Kirkon omaisuus luetteloitiin 1831 ja samalla laadittiin seikkaperäinen kuvaus kirkosta. Sen pituus oli 53 kyynärää (31,5 metriä), leveys 36 kyynärää (21,4 m) ja korkeus kivijalasta räystääseen 9 kyynärää (5,3 m). Kirkon länsipäässä sijainnut kellotorni oli korkeudeltaan 18 kyynärää (10,7 m) ja toinen itäpäässä sijainnut torni oli 10 kyynärän (5,9 m) korkuinen.
Kirkon kivijalka oli rappaamaton. Sen päältä kohosivat hirsiseinät, jotka oli vuorattu ulkopuolelta pystylaudoituksella ja maalattu punaisiksi. Vesikaton katteena olivat paanut. Kirkossa oli yhteensä 15 ikkunaa, joista osa oli suuria ja neljä pienempiä. Suuremmat ikkunat olivat 15-ruutuisia ja pienemmät neliruutuisia. Kunkin ruudun korkeus oli yksi kyynärä (0,59 m) ja leveys 3/4 kyynärää (0,45 m).
Kirkko vuonna 1831 > Sisustus

Kirkon seinät sekä laudoitettu laipio ja holvit oli sivelty vaalealla vesivärillä. Ovet, ikkunankarmit ja ikkunanpuitteet oli maalattu helmenharmaiksi ja penkkien ovet vaaleanruskeiksi. Vanhaan tyyliin maalattu lehteri oli varustettu apostolien ja profeettojen kuvilla. Kahdentoista kyynärän pituinen (7,1 m) ja kahdeksan kyynärän (4,7 m) levyinen sakasti oli sivelty myös vaalealla vesivärillä ja sen ovet oli maalattu helmenharmaiksi. Sakastissa oli rautakalteriset kaksoisikkunat ja sen sisustukseen kuului myös pieni alttari. Sakastin alla sijaitsi harmaakivikellari ehtoollisviinien säilytystä varten. Hautakuoria tai perhehautoja kirkkosalin honkalankuista tehdyn lattian alla ei ollut. Sen sijaan oli kirkonmaalla kolmeosastoinen talvihauta, joka oli maalattu punaiseksi ja varustettu vihreillä ovilla.
Puusta tehty saarnastuoli oli kellanruskea ja koristeltu raamatunlausein, joiden tekstit oli kullattu. Saarnastuolin laipion koristeena oli kullattu aurinko, hopeoitu lentävä kyyhky ja niin ikään hopeoitu karitsa ja lippu. Alttaritaulussa oli kullatut kehykset ja se esitti pyhän ehtoollisen asettamista. Pienemmässä alttaritaulussa oli myös kullatut kehykset ja se kuvasi Vapahtajaa ristillä. Kirkon seinien koristeena oli maalattuja raamatunlauseita. Lämmitysuuneja kirkossa ei tähän aikaan ollut.
Kirkonkellot sijaitsivat suuremman tornin keskimmäisessä osassa. Niille varattu tila oli kahdeksan kyynärää (4,8 m) pitkä ja leveä sekä seitsemän kyynärää (4,2 m) korkea. Suurempi kello oli ostettu 1723 ja se painoi 2 kippuntaa, 10 leiviskää ja 5 naulaa (noin 427 kg). Pienempi kello ostettiin 1725 ja se painoi yhden kippunnan, 11 leiviskää ja 4 naulaa (noin 265 kg).
Alastaipale

| Alastaipale |
| --- | --- |
 Alastaipale
 Koordinaatit: 62°26.055′N, 23°57.031′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Ähtäri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Postinumero:  63780
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alastaipale on eteläisin Ähtärin kaupunkiin kuuluvista kylistä, ja sijaitsee kantatie 68:n varrella.
Alastaipale tänään > Kylätoiminta

Kylän sydän ja yhteinen kokoontumispaikka on entinen koulurakennus, joka sijaitsee kylän keskellä.
Alastaipale tänään > Elinkeinoelämä

Elantonsa asukkaat saavat monesta eri lähteestä, mutta edelleen maa- ja metsätalous ovat tärkeitä tulonlähteitä kylässä. Alastaipaleella on useampia maatilamatkailuyrityksiä, kuten Mikon Majat ja Vasikkaniemen Erä- ja lomamökit. Mikon Majojen yhteydessä on myös Ratsastajaliiton luokittelema ratsastustalli ja maneesi, jossa on noin kymmenen erirotuista hevosta ja ponia turistien ja harrastajien käytössä. Vuonna 1998 valmistui maastoratsastusrata. Muuta yritystoimintaa Alastaipaleella edustavat hierontahoitola, autokorjaamo, luontomatkailuyrittäjä, koneurakoitsija, kuorma-autoilija, lämpöyrittäjä sekä tilitoimisto.
Historiaa ja sijainti

Ensimmäiset alastaipalelaiset olivat Pietari Pietarinpoika ja Pietari Olavinpoika Pakari jotka asettuivat asumaan vuonna 1556. Vuonna 1586 pidettiin ensimmäinen kyläkokous.
Pakarinjoki on kautta historian on ollut tärkeä kulkuväylä ja yksittäinen tulonlähde. Se on ollut tärkeä lohijoki ja siinä on lisääntynyt oma kirjolohikanta. Oma lohikanta katosi vuonna 1938, kun joki perattiin. Joki muuttui perkauksen myötä kohisevista koskista tuskin havaittaviksi virtauksiksi ja kapeikot venyivät uittokelpoiseksi ränneiksi tukinuittoa varten. Kyläläisille tukinuitto on tarjonnut merkittävän lisäansion. Viimeisimmät tukit on uitettu 50- luvulla pakarinjoen kautta Soininkylään. Joki on kunnostettu entiselleen ja on nykyisellään jälleen hyvä lohijoki.
Alastaipaleelle valmistui oma koulu vuonna 1926. Sitä ennen alastaipalelaiset kävivät koulunsa Peränteellä, Virtain Killinkoskella tai kiertolaiskoulussa.
Aiheesta muualla

Alastaipaleen kyläseuran kotisivut
Tallbacka, Liisa (toim.): Alastaipaleen ja Peränteen kyläkirja. I, Ähtärin ensimmäiset asutut kylät. Ähtäri : Alastaipaleen kyläseura, 2010. ISBN 978-952-92-7975-3.
3Steps

| 3Steps |
| --- | --- |
 3Steps (Kai H. Krieger, Joachim Pitt and Uwe H. Krieger) studiossaan (2014)
Henkilötiedot
Syntynyt: perustettu 1998 Gießen, Saksa
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  julkinen taide, katutaide, taidegrafiikka, poptaide
Palkinnot
 Saksan hallituksen myöntämä Kultur- und Kreativpilot Deutschland 2014 
3Steps (lausutaan:  θriː stɛps) on Saksasta lähtöisin oleva taiteilijaryhmä, johon kuuluvat kaksoset Kai Harald Krieger (s. 15.3.1980) ja Uwe Harald Krieger (s. 15.3.1980) sekä Joachim Pitt (s. 8.12.1980).
3Stepsin työt ovat saaneet vaikutteensa muraaleista, graffititaiteesta ja katutaiteesta. Spraymaali on 3Stepsin keskeisin työväline. Taiteilijakollektiivi tuottaa valtavia seinämaalauksia ja muraaleja, sekä erilaisia maalaustöitä studiossaan. Kirkkaat värit ja modernin yhteiskunnan kuvaaminen ovat tekijöille tärkeitä.
3Steps Puhelinmaalauksia, 2014.
Marraskuussa 2014 3Steps saivat “Kultur- und Kreativpilot Deutschland” -palkinnon, jonka myöntää Saksan hallitus. 3Steps asuu ja työskentelee Gießenin yliopistokaupungissa Saksassa.
Kehitys

3Steps perustettiin syksyllä 1998. Ryhmän tyyli kehittyi nopeasti “New York Style Writing”selvennä graffitista ja taidegraffitista taiteellisiin tarinoihin suurikokoisissa muraaleissa. 3Stepsin töitä on levinnyt Gießenistä ja Wetzlarista Münchenin ja Berliinin kautta Lontooseen, Milanoon ja Venetsiaan, Los Angelesiin ja New Yorkiin.
Päätettyään yliopisto-opintonsa kolmikko perusti studionsa ja taidetilansa Gießeniin 2012. Sen jälkeen he ovat omistautuneet luomaan uusia sisältöpohjaisiaselvennä aiheita ja projekteja.
Työt

3Stepsin nykyinen tyyli on saanut vaikutteita katutaiteesta, kalligrafiasta, fotorealismista, taidegrafiikasta ja poptaiteesta. Uudemmissa töissään 3Steps peilaa nykypäivän elämää, kuvattuna erilaisilla elementeillä todellisuudesta, fiktiosta, mediasta ja mielikuvituksesta. 
3Stepsin työt kertovat lyhyitä tarinoita ja moderneja satuja. Useimmat kollektiivin tarinoista perustuvat ikonisiin henkilöhahmoihinselvennä ja arkipäiväisiin hetkiin. 3Steps muuttaa sekä arkipäivän että historialliset esineet moderniksi taiteeksi. Luonto kohtaa urbaanin kulttuurin ja kadonneet kaupungit. Työt ovat värikkäitä kuvauksia, joissa estetiikka ja glamour sulautuvat urbaaniin kulttuuriin ja seikkailuihin.
3Stepsin töihin kuuluu suurikokoisia muraaleja, maalauksia puulle ja kankaalle, valokuvia, taidegrafiikkaa sekä veistoksia ja installaatiotaidetta. Sekamediamaalauksista useimmat koostuvat kollaaseista, joissa on käytetty sanomalehtiä, aikakauslehtiä, valokuvia, stencil-tekniikkaa, spraymaalia, akryylia, resiniä ja taidegrafiikkaa puulle ja kankaalle.
Flussgeschichten

Kansainvälinen urbaanin taiteen festivaali Flussgeschichten ("Jokitarinoita") on 3Stepsin perustama ja tukema. Projektin tavoite on kaupungin, maaseudun ja jokialueen kehittäminen urbaanin muraalitaiteen ja katutaiteen avulla. 2012 projekti kasvoi useiden kansainvälisten taiteilijoiden liityttyä mukaan (esimerkiksi Loomit, Dome, Alexander Becherer, 3Steps, Macs and Etnik). Festivaali nostaa keskusteluun urbaanialueiden muutoksen keskeisenä teemana ja pyrkii suunnittelemaan jokivarsien kaupunkeja uudelleen.
Näyttelyt > Valikoituja näyttelyitä

2014: Ahead! a studio show, Milvus Gallery, Gießen (soolonäyttely)
2014: Goethes Werther, Museum Wetzlar
2014: Stadtbotanik, Galerie am Bahndamm, Gießen
2013: East vs. West Coast Galerie S., Aachen
2013: East vs. West Coast, Milvus Gallery, Gießen (soolonäyttely)
2013: Einer von uns. August Bebel und Wetzlar, Museum Wetzlar
2010: 100 Künstler | 100 artists, Museum Zinkhütter Hof, Stolberg Aachen
2010: Style needs no color, Pretty Portal, Düsseldorf
2010: Style needs no color, Stroke 2 Art Fair, München
2010: Style needs no color, Bloom Art.Fair 21, Köln
Näyttelyt > Katutaidefestivaaleja

2014: River Tales | Event of Urban Art, Gießen, Saksa
2012: Can!t graffiti festival, Antwerpen, Belgia
2012: Urban Device, Grosseto, Italia
2012: River Tales | Event of Urban Art, Gießen-Wetzlar, Saksa
2011: Can!t graffiti festival 2011, Antwerpen, Belgia
2011: IBUg 2011 – Urban Culture Festival, Meerane, Saksa
2009: International Meeting of Styles – State of mind, Lontoo
2009: Can!t graffiti festival 2009, Antwerpen, Belgia
2009: Beyond Materialism, Saloniki, Kreikka
2008: Urban Code, Venetsia
2007: International Meeting of Styles – Big Dreamers, New York
2007: Brighton Hip Hop Festival – Freedom, Brighton, Iso-Britannia
2006: Optical Confusion – Meeting of Mural Art, Wetzlar, Saksa
Aiheesta muualla

3Stepsin virallinen sivusto (saksaksi)
Flussgesichte - virallinen sivusto (saksaksi)
Flussgesichte Google Open -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:3Steps
Muraali "Racetrack", 3Steps Hessentagille Wetzlarissa, 2012
Yuri Gagarin Poptaide-muotokuva, 3Steps, Technische Hochschule Mittelhessen—University of Applied Sciences, 2011.
Käännös suomeksi
Kauppatapa

Kauppatapa on liiketoiminnassa käytössä oleva ja ajan myötä vakiintunut menettelytapa, jota pidetään kohtuullisena ja tarkoituksenmukaisena sekä oikeusjärjestyksen mukaisena. Kauppatapa on liike-elämän piirissä noudatettavaa tapaoikeutta. Sen synonyymeja ovat liiketapa sekä vanhahtavat nimitykset kauppiastapa, (kauppa)usanssi ja (kauppa)kutyymi. Kauppatavat täydentävät lainsäädäntöä ja niitä noudatetaan, kun sovitaan tavaran laadusta, määrästä, pakkauksesta, hinnasta, maksutavasta , toimitusajasta ja toimitustavasta. Kauppatapa voi syrjäyttää tahdonvaltaiset oikeussäännökset, mutta ei pakottavia oikeussäännöksiä.
Jotkin kauppatavat ovat peräisin 1500-luvulta, mutta useimmat on luotu vasta 1900-luvulla. Kansainvälinen kauppakamari ja kansalliset toimielimet, kuten Suomessa Keskuskauppakamari, rekisteröivät, tulkitsevat ja vahvistavat kaupan menettelytapoja. Kauppatavan vahvistaminen on toimenpide, jolla sen olemassaolo ja vakiintuneisuus todetaan sellaiseksi, että sitä voidaan pitää velvoittavana. Kauppatapalausuntoja antavat kauppakamarit ja Keskuskauppakamarin liiketapalautakunta, joka ylläpitää rekisteriä annetuista lausunnoista.
Kaupankäynnissä on lähtökohtana vallitseva kauppatapa ja vain poikkeuksellinen menettely on mainittava sopimuksessa. Kauppatapa ei välttämättä ole kohtuullisin ja tarkoituksenmukaisin menettelytapa, mutta se ei kuitenkaan saa olla kohtuuton ja epätarkoituksenmukainen. Tyypillisimmät kauppatavat liittyvät tavaroiden kauppaan, jossa niistä käytetään vakiintuneita toimituslausekkeita ja lyhenteitä.
Hyvä liiketapa

Hyvä liiketapa on tunnollisen ja rehellisen elinkeinonharjoittajan tai yrityksen taloudellisessa toiminnassa noudattama hyvä tapa, jonka asiakkaat ja kilpailijat hyväksyvät. Liiketoimi saattaa olla hyvän liiketavan vastainen, vaikka se ei ole aiheuttanut kenellekään konkreettista vahinkoa. Käsite on keskeisessä asemassa arvioitaessa vilpillistä kilpailua, josta on säädetty laki sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa (1061/1978). Lainsäädännössä ei määritellä hyvää liiketapaa yksiselitteisesti, vaan tulkinta-apua on etsittävä elinkeinoelämän itsesääntelystä. Itsesääntelyn muotoja ovat muun muassa Kansainvälisen kauppakamarin hyväksymät säännöt, kuten mainonnan kansainväliset perussäännöt, ja Keskuskauppakamarin liiketapalautakunnan lausunnot. Viime kädessä hyvää liiketapaa tulkitsee tuomioistuin, varsinkin markkinatuomioistuin.
Hyvän liiketavan perusta on elinkeinoelämän yleisesti hyväksytyissä toimintatavoissa, eikä niinkään lainsäädännössä, joka ei sisällä säännöksiä uusien markkinointikeinojen aikaansaamista tilanteista. Lisäksi arvostusten muuttuminen saattaa tehdä aiemmin hyväksytystä toimesta hyvän liiketavan vastaisen tai aiemmin vailla hyväksyntää olleesta toimesta hyväksytyn.
Kauppakatu (Kuopio)

Kauppakatu on katu Kuopion keskustassa. Kadun pituus on noin 1 500 metriä. Katu alkaa Makasiinikadulta Kuopion satamasta ja loppuu Sairaalakadulle. Katu kulkee Kuopion torin etelälaitaa. Kauppakatu risteää 19 kadun kanssa, ja sen varrella on kymmenen liikennevalo-ohjattua risteystä.
Alatorihankkeen valmistuttua Kauppakatu muuttuu kävelykaduksi torin kohdalta, välillä Vuorikatu–Ajurinkatu.
Kauppakadun itäpäässä sijaitsevat Satamatori, Matkustajasatama sekä Snelmanninpuisto, ja kadun keskivaiheilla sijaitsee Kuopion tori. Merkittäviä rakennuksia Kauppakadulla ovat kauppahalli, lyseo ja tuomiokirkko. Museoista kadun varrella sijaitsevat Kuopion kulttuurihistoriallinen museo‎ ja Kuopion taidemuseo, ostoskeskuksista Anttila, Kauppakeskus Aapeli, Tavaratalo Carlson ja H-talo.
Kauppakadun varrella tai aivan sen välittömässä läheisyydessä sijaitsee myös suurin osa Kuopion keskustan ravintoloista.
Kauppakatua Puistokadun itäpuolella.
Kauppakatua likimain Savonkadun tietämillä.
Kauppakatu muuttuu idästä ydinkeskustaan tultaessa pihakaduksi, sitten kävelykaduksi.
Kauppakatua Kuopion torin kohdalla, näkymä länteen päin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kauppakatu (Kuopio) Wikimedia Commonsissa
Meijerin nurkalla.  Kauppakadun lapset kertovat. Toimittaneet: Maija Metsämäki, Aila Huttunen ja Mikko Metsämäki. ISBN 978-952-9276257. Vuonna 2010 ilmestynyt 137-sivuinen kirja kertoo, millaisena Kauppakadun alapään kortteleiden kuhina näyttäytyi 1930–50-luvuilla lapsuuttaan eläneiden silmin.
Milja Kaunisto

Milja Kaunisto (s. 1976 Ylöjärvi) on suomalainen musiikintekijä, laulaja, sanoittaja ja kirjailija.
Milja Kaunisto Conquesin luostarikirkossa Saint Cécile -konsertissa vuonna 2016
Kaunisto on kirjoittanut Olavi Maununpojasta kertovan trilogian, jonka on kustantanut Gummerus. Kauniston esikoisromaani ja trilogian ensimmäinen osa Synnintekijä ilmestyi vuonna 2013. Toinen osa Kalmantanssi ilmestyi vuonna 2014 ja päätösosa Piispansormus vuonna 2015. Vuonna 2016 ilmestyi Ranskaan ja vuoden vallankumoukseen sijoittuvan Purppuragiljotiini-sarjan avausteos Luxus. Sen käännösoikeudet on myyty Puolaan. Sarjan toinen osa, Ranskan vallankumouksen terrorin vuosiin sijoittuva Corpus — kuolema ja kurtisaani ilmestyi vuonna 2017. Sarjan päätösosa Status (2018) sijoittuu Robespierren kaatumisen ja direktorion alkuaikaan.
Vuonna 2019 ilmestynyt Tulenpunainen kabaree (Gummerus) sijoittuu puolestaan Pariisin suuren maailmannäyttelyn vuoteen 1900, Saint Lazaren vankilaan ja Ville Vallgrenin Havis-Amanda -patsaan luomisen aikoihin. 
Kauniston kirjoittama taiteilijaelämäkerta isästään Pasi Kaunistosta (Gummerus, 2022) on nimeltään Pasi Kaunisto — Elävän laulajan sielu. Muistelmateos Hajanainen - Epätäydellinen elämäni (Gummerus, 2023) peilaa eri sukupolvien rooleja ja taakkoja Kauniston omien elämänvaiheiden kautta.
Kaunisto asuu Ranskassa Villecomtalin kylässä. Hänen isänsä on muusikko Pasi Kaunisto ja äiti kuvataiteilija Irmeli Kaunisto. Hän kirjoittaa ja esittää musiikkia nimellä Mortimer Keefe.
Teokset

Olavi Maununpoika -trilogia
Synnintekijä.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9096-9
Kalmantanssi.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9473-8
Piispansormus.  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-20-9876-7
Purppuragiljotiini-sarja
Luxus.  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-24-0206-9
Corpus.  Helsinki:  Gummerus, 2017.  ISBN 978-951-24-0585-5
Status.  Helsinki:  Gummerus, 2018.  ISBN 978-951-24-0865-8
Muut teokset
Tulenpunainen Kabaree. Helsinki: Gummerus, 2019. ISBN 978-951-24-1471-0
Pasi Kaunisto : elävän laulajan sielu.  Helsinki:  Gummerus, 2022.  ISBN 978-951-24-2927-1
Hajanainen - Epätäydellinen elämäni. Helsinki: Gummerus, 2023. ISBN 9789512437085
Aiheesta muualla

/ Milja Kaunisto Facebookissa
Milja Kaunisto Gummeruksen sivuilla
Kangasniemi, Sanna: Piispa Maununpoika etsii itseään HS.fi. 27.2.2013.
Koskelainen, Jukka: Itämaan poika kohtasi Ranskan legendan HS.fi. 10.3.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz
Anni-Sofia Kauppila

Anni-Sofia Kauppila (s. 1986 Keminmaa) on suomalainen kirjailija.
Kauppila kirjoitti ylioppilaaksi Keminmaan lukiosta ja jatkoi opintojaan sosionomiksi Kemissä. Kauppila valmistui Oulun yliopistosta filosofian maisteriksi opiskeltuaan pääaineenaan kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen romaaninsa Taivaspuheluita ilmestyi vuonna 2021. Syksyllä 2023 julkaistiin Hiljaa lipuvat varjot. Molempien teosten kustantaja oli Aviador.
Opintojensa aikana Kauppila oli erityisesti innostunut yhteiskunnan ristiriidoista ja sukupolvien välisistä siteistä. Häntä kiehtovat eniten tarinat, jotka jatkavat vaikutustaan aina uniin saakka.
Julkaisut

Taivaspuheluita. Aviador, 2021 ISBN 978-952-38-1044-0
Hiljaa lipuvat varjot. Aviador, 2023 ISBN 978-952-381-163-8
Katariina Stenbock

| Katariina Stenbock |
| --- | --- |
 Ruotsin leskikuningatar Katariina Stenbock
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  1552–1560
Edeltäjä:  Margareeta Leijonhufvud
Seuraaja:  Kaarina Maununtytär

Syntynyt:  22. heinäkuuta 1535 Torpa Stenhus, nykyinen Tranemon kunta
Kuollut:  13. joulukuuta 1621 (86 vuotta) Strömsholmin linna
Hautapaikka:  Uppsalan tuomiokirkko
Puoliso:  Kustaa Vaasa (vih. 1552; k. 1560)
Lapset:  Ei lapsia
Isä:  Gustaf Olofinpoika Stenbock
Äiti:  Brita Eerikintytär Leijonhufvud
Katariina Stenbock (22. heinäkuuta 1535 Torpa stenhus, nykyinen Tranemon kunta – 13. joulukuuta 1621) oli Ruotsin kuningatar 1552–1560. Hän oli viimeinen Kustaa Vaasan kolmesta puolisosta. Katariinan edeltäjä oli hänen tätinsä Margareeta Leijonhufvud. Hän eli leskikuningattarena yli kuusi vuosikymmentä ja oli äitipuoli kahdeksalle serkulleen.
Elämä

Katariina Stenbockin vanhemmat olivat valtaneuvos Gustaf Olofinpoika Stenbock (1504–1571) ja Brita Eerikintytär Leijonhufvud (1514–1572). Katariina oli vanhempiensa viidestätoista lapsesta toiseksi vanhin. Yksi hänen sisaristaan oli Klaus Flemingin puoliso Ebba Stenbock.
Elämä > Kuningattarena

Lähes tarkalleen vuosi Margareeta Leijonhufvudin kuoleman jälkeen Kustaa Vaasa avioitui uudelleen. Margareetan vanhin sisar Birgitta Leijonhufvud oli saanut tehtäväkseen hankkia Kustaan lapsille soveliaan äitipuolen. Kirkon tapa tulkita sukulaisuutta avioliittojen kautta vaikeutti naimahanketta. Kustaa Vaasa puolestaan vetosi siihen, että vain juutalaisten tuli noudattaa Vanhan testamentin oppeja. Seitsentoistavuotias Katariina Stenbock ja 56-vuotias Kustaa Vaasa vihittiin avioliittoon 22. elokuuta 1552 Vadstenan luostarikirkossa. Kustaa Vaasan naimatarjouksen tähden Katariina oli joutunut hylkäämään Tre Rosor -sukuisen sulhasensa Gustafin, jolle hänet oli luvattu jo lapsena.
Avioliitto vankisti Kustaa Vaasan suhteita Ruotsin korkeimpaan aateliin. Katariinan on mainittu olleen ”aviomiehen uskottu elämäntoveri”. Kustaalle hän oli ”vårt käre husfru” (meidän rakas rouvamme), puhuteltaessa kuningas kutsui kuningatartaan termillä ”hiertens käre Karinn” (sydänkäpy-Karin). Katariina lienee ollut raskaana vuosina 1554 ja 1556, mutta jäi lopulta lapsettomaksi. Hänen tärkeimpiin tehtäviinsä Ruotsin kuningattarena katsottiin Katariinan aatelisten sukulaisten ja kruunun hyvien välien ylläpitäminen ja sen varmistaminen, että kuningas osoitti myös myötämielisyyttä alamaisiaan kohtaan.
Ruotsin itäisissä maakunnissa eli nykyisen Suomen alueella Katariina oleskeli kauemmin kuin kukaan kruunattu kuningatar, elokuusta 1555 heinäkuuhun 1556. Noin puolet tästä ajasta hän emännöi Turun linnaa. Osan ajasta hän vietti Kastelholmassa, missä hän sai toukokuussa 1556 luultavasti keskenmenon.
Vaikka Katariina jäikin itse lapsettomaksi, hän oli Kustaa Vaasan lapsille tukena. Hän auttoi kuningasta ja hänen vanhinta tytärtään Katariina Vaasaa hänen häävalmistelujensa ja häiden jälkeen tapahtuneen Vadstenan skandaalin hoitamisessa. Kustaa Vaasan vanhin poika Eerik puolestaan yritti toukokuussa 1560 saada isältään hyväksyntää matkustaa Englantiin avioliittoneuvotteluita varten: kuninkaan suostutteluun Eerik pyysi myös Katariina Stenbockilta apua.