stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seven Years in Tibet (dokumenttielokuva)
Aiheesta muualla

Holt, Jared: Seven Years in Tibet Slate.  10.10.1997. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
Seven Years in Tibet (1956) British Film Institute – BFI. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
Heiter, Celeste: Film review: Seven Years in Tibet ThingsAsian.  10.3.2005. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
Seventeen Days

| Seventeen Days 3 Doors Down |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Ocean Way Recording, Nashville, Tennessee
 Julkaistu: 8. helmikuuta 2005
 Tuottaja(t): Johnny K
 Tyylilaji: Vaihtoehtorock   Post-grunge   Southern rock
 Kesto: 44.29
 Levy-yhtiö: Universal Records
3 Doors Downin muut julkaisut
| Another 700 Miles 2003 | Seventeen Days 2005 | 3 Doors Down 2008 |
Seventeen Days on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorockia soittavan 3 Doors Downin albumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 2005, tasan viisi vuotta yhtyeen ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Albumi kohosi Billboard 200 -listan kärkeen pian julkistamisensa jälkeen. Levyllä vierailee Bob Seger, joka laulaa dueton yhdessä yhtyeen laulajan, Brad Arnoldin, kanssa kappaleella "Landing in London".
Kappaleet

Right Where I Belong – 2:31
It's Not Me – 3:14
Let Me Go – 3:52
Be Somebody – 3:15
Landing in London (feat. Bob Seger) – 4:31
The Real Life – 3:52
Behind Those Eyes – 4:19
Never Will I Break – 3:50
Father's Son – 4:12
Live for Today – 3:47
My World – 3:00
Here by Me – 3:47
Here Without You (akustinen versio) – 3:52
Away from the Sun (akustinen versio) – 3:45
Ison-Britannian erikoisversiolla on myös akustinen versio kappaleesta Let Me Go.
iTunesin albumissa esiintyy kappaleen Be Somebody akustinen versio.
Sota ja rauha (vuoden 2016 televisiosarja)

| Sota ja rauha> War & Peace |
| --- | --- |

Tyyli:  historiallinen draama
Kestoaika:  60–82 minuuttia
Pääosissa:   Paul Dano  Lily James  James Norton  Jessie Buckley  Jack Lowden  Aisling Loftus  Tom Burke  Tuppence Middleton  Callum Turner  Adrian Edmondson  Rebecca Front  Greta Scacchi  Aneurin Barnard  Mathieu Kassovitz  Stephen Rea  Brian Cox  Kenneth Cranham  Ken Stott  Gillian Anderson  Jim Broadbent 
Alkuperämaa:   Britannia  Yhdysvallat 
Verkko:  BBC One
Esitetty:  3. tammikuuta 2016 –  7. helmikuuta 2016
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  6
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Tom Harper
Käsikirjoittaja(t):  Andrew Davies
Säveltäjä(t):  Martin Phipps
Aiheesta muualla
IMDb
Sota ja rauha (engl. War & Peace) on brittiläis-yhdysvaltalainen historiallinen minidraamasarja, jonka on käsikirjoittanut Andrew Davies ja ohjannut Tom Harper. Se perustuu Leo Tolstoin samannimiseen romaaniin.
Sota ja rauha sai ensiesityksensä BBC One -kanavalla 3. tammikuuta 2016.
Rooleissa > Sivurooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kate Phillips  | … |  Lise Bolkonskaja   |
|  Olivia Ross  | … |  Mademoiselle Bourienne   |
|  Thomas Arnold  | … |  Vassili Denisov   |
|  Adrian Rawlins  | … |  Platon Karatajev   |
|  Ken Stott  | … |  Osip Alekseevitš Bazdejev   |
|  David Quilter  | … |  Tihon   |
|  Ben Lloyd-Hughes  | … |  Aleksanteri I   |
|  Otto Farrant  | … |  Petja Rostov   |
|  Chloe Pirrie  | … |  Julie Karagina   |
|  Rory Keenan  | … |  Bilibin   |
|  Terence Beesley  | … |  kenraali Bennigsen   |
|  Pip Torrens  | … |  ruhtinas Bagration   |
|  Guillaume Faure  | … |  Napoleonin adjutantti   |
|  Ludger Pistor  | … |  kenraali Mack   |
Aiheesta muualla

Sota ja rauha Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sota ja rauha (vuoden 2016 televisiosarja) AllMoviessa. (englanniksi)
Soukan kappeli

| Soukan kappeli |
| --- | --- |
 Soukan kappeli kävelytieltä päin.
Sijainti:  Soukankuja 3, Soukka, Espoo
Seurakunta:  Espoonlahden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1978
Suunnittelija:  Veijo Martikainen
Materiaali:  betoni, punatiili, kivi
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soukan kappeli on Espoon Soukassa sijaitseva kappeli. Rakennus sijaitsee osoitteessa Soukankuja 3 ja se on yksi Espoonlahden seurakunnan toimitiloista.
Soukan kappelin on suunnitellut arkkitehti Veijo Martikainen ja se valmistui 1978. Punatiilellä verhoiltu rakennus sijaitsee kallioisella tontilla vilkkaan kävelytien ja kadun välissä, vastapäätä Soukan koulua. Kappelin lisäksi kokonaisuuteen kuuluvat kellotorni, erikokoisia seurakuntasaleja ja muita toimitiloja sekä näiden väliin jäävä piha-alue. Rakennus peruskorjattiin vuonna 2003.
Kappelin sisäseinät ovat valkoiset ja ne on muurattu niin, että saumat muodostavat yhtenäiset pysty- ja vaakalinjat. Suuren osan alttariseinän alaosasta muodostaa paljas kalliopinta. Urkurakentamo Veikko Virtasen rakentamat urut valmistuivat vuonna 2006 ja ne on sijoitettu monimuotoisen kappelisalin takaosaan. Kappelissa on 150 istumapaikkaa.
Kuvia Soukan kappelista

Soukan kappeli kadun puolelta.
Tämä kallio näkyy alttariseinän alaosassa.
Kappelin tiiliverhous korjattiin vuoden 2003 korjausten yhteydessä
Näkymä eteisaulan ikkunasta pihalle päin.
Kappeli sisältä alttaria kohti
Urut ja kappelin takaseinää
Lähikuva alttarista
Aiheesta muualla

Soukan kappeli Kirkko Espoossa - sivustolla
Sisäkorvaistute

Sisäkorvaistutteen ulkoiset osat.
Sisäkorvaistute (muita nimityksiä ovat sisäkorvaimplantti, sisäkorvaproteesi ja kokleaimplantti) on sähköinen kuulokoje, joka on tarkoitettu kuuroutuneille tai henkilöille, joilla on erittäin vaikea kuulovamma.
Historia

Ensimmäiset korvaimplanttikokeilut tehtiin jo 1950-luvulla Ranskassa. Suomessa ensimmäiset sisäkorvaproteesit asennettiin 1980-luvulla, vuosina 1984–1985.
Asentaminen

Sisäkorvaistute koostuu leikkauksella ihon alle kalloluuhun ja sisäkorvaan asennettavasta sisäisistä osista eli implantista ja ulkoisesta osasta eli puheprosessorista ja magneettikelasta. Sisäkorvaistutteen avulla ohitetaan sisäkorvan vaurioituneet kuulosolut ja stimuloidaan kokleahermoja ja suoraan elektronisilla impulsseilla, mikä mahdollistaa äänien aistimisen. Puheprosessin mikrofonit keräävät äänet, laite muuntaa sille tehtyjen ohjelmointien mukaisesti äänet sähkösignaaleiksi ja välittää sen magneettikelan ja sen johdon avulla sisäisen osan vastaanottimeen, joka puolestaan välittää signaalit kuulohermoon. Kun kokleaimplantti on paikallaan, ääni ei enää kulje korvakäytävää pitkin, vaan kuuleminen tapahtuu kokonaan kalloon kiinnitetyn mikrofonin kautta. Audiologi ohjelmoi implantin erikseen jokaiselle käyttäjälle.[lähde? ]
Perinteisesti sisäkorvaistutetta ei ole voinut käyttää uidessa. Nykyään on kuitenkin saatavissa erillisiä suojapusseja sekä itsessään vesitiiviitä laitteistoja.
Hyödyt

Sisäkorvaistutteella ei saavuteta normaalia kuuloa, mutta laite mahdollistaa ääniaistimukset ja kommunikoinnin puhekielellä kuulonvaraisesti. Monet sisäkorvaistutteen saaneet nauttivat myös musiikista.
Moni kuuro on ollut tyytyväinen sisäkorvaistutteeseensa. Osa tulee leikkauksen jälkeen toimeen kuulon avulla lähes kaikissa tilanteissa. Myös monet kuurojen lasten kuulevat vanhemmat ja sukulaiset ovat olleet tyytyväisiä, kun pystyvät kommunikoimaan kuuron lapsen kanssa omalla äidinkielellään. Sisäkorvaistutteen käyttäjistä ei siis vielä nykytekniikalla tule täysin kuulevia. Leikkausten tulokset ovat vaihtelevia, ja leikkauksen jälkeen tarvitaan kuntoutumistukimuotoja, kuten puheterapiaa. Mitä vähemmän aikaa potilas on ollut kuuro ennen leikkausta, sitä todennäköisempää on, että hän oppii sujuvan puhekielen. Syntymäkuuro ei hyödy aikuisena asennetusta implantista, sillä he eivät yleensä juuri opi ymmärtämään puhetta.
Kritiikkiä

Suomessa kuuroina syntyvistä lapsista 90 prosenttia saa istutteen. Istutteet ovat vähentäneet kuurojen määrää merkittävästi niin, että esimerkiksi kuurojen erityiskoulut kärsivät oppilaspulasta.
Sisäkorvaistutteet ovat aiheuttaneet runsaasti keskustelua kuurojen yhteisössä. Laite ei tee käyttäjästä normaalikuuloista. Kaikki eivät pidä kuuroutta sairautena, joka pitäisi parantaa. Jotta istute toimisi kunnolla, se täytyy asentaa mahdollisimman nuorena, jolloin lapsi ei vielä kykene tekemään itsenäistä päätöstä asiasta. Tätä on pidetty jopa kulttuurikansanmurhana, sillä kuurouden poistaminen johtaa kuurojen kulttuurin ja viittomakielen katoamiseen.
Viittomakielen käyttö on vähentynyt, ja implantin saaneita on jopa kielletty käyttämästä viittomakieltä. Leikkauksen tulokset eivät ole täysin ennustettavissa, sillä odotuksista huolimatta kolmasosalla kuulon ja puheen kehitys on vajavaista. Implantin saaneista lapsista arvioiden mukaan 14 prosenttia käyttää lähinnä viittomakieltä.
Kirjallisuutta

Sume, Helena: Perheen pyörteinen arki: Sisäkorvaistutetta käyttävän lapsen matka kouluun.  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2008.  ISBN 978-951-39-3123-0.  Teoksen verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sisäkorvaistute Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Sisäkorvaistuteleikkaus
LapCI ry - Sisäkorvaistutelasten ja perheiden yhdistys.
Still Crazy After All These Years

| Still Crazy After All These Years Paul Simon |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Tuottaja(t): Paul Simon ja Phil Ramone
 Tyylilaji: folk rock
 Kesto: 33.36
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Paul Simonin muut julkaisut
| Live Rhymin' 1974 | Still Crazy After All These Years 1975 | Greatest Hits, Etc. 1977 |
Still Crazy After All These Years on Paul Simonin albumi vuodelta 1975. Kaikki kappaleet ovat Paul Simonin säveltämiä vuonna 1975, paitsi nimikkokappale on vuodelta 1974. Levy voitti vuoden Grammy-palkinnon.
Albumin tuottajat ovat Paul Simon ja Phil Ramone. Kaikki laulut laulaa Paul Simon, kappaleen My Little Town yhdessä entisen duokumppaninsa Art Garfunkelin kanssa.
Levyllä soittavia muusikoita ovat muun muassa kitaristi Hugh McCracken, bassokitaristi Tony Levin, lyömäsoittaja Ralph MacDonald ja virtuoosirumpali Steve Gadd, joka kehitti kappaleeseen “50 Ways To Leave Your Lover” erikoisen grooven.
Kappaleet

Still Crazy After All These Years – 3.25
My Little Town – 3.52
I Do It for Your Love – 3.35
50 Ways to Leave Your Lover – 3.35
Night Game – 2.47
Gone at Last – 3.24
Some Folks’ Lives Roll Easy – 3.10
Have a Good Time – 3.25
You’re Kind – 3.23
Silent Eyes – 3.57
Speed Metal Symphony

| Speed Metal Symphony Cacophony |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : touko–kesäkuussa 1987 Prairie Sun Recording Studios, Cotati, Kalifornia
 Julkaistu: 1987
 Tuottaja(t): Mike Varney Marty Friedman
 Tyylilaji: neoklassinen metalli, instrumentaali rock, heavy metal
 Kesto: 45.07
 Levy-yhtiö: Shrapnel Records
Cacophonyn muut julkaisut
|   | Speed Metal Symphony 1987 | Go Off! 1988 |
Speed Metal Symphony on Cacophonyn ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1987.
Vuonna 2009 albumi sijoittui sijalle 9. Guitar World -lehden artikkelissa "Top 10 Shred Albums of All Time".
Kappaleet

Savage – 5.48 (säv. Marty Friedman)
Where My Fortune Lies – 4.32 (säv. Friedman, Jason Becker)
The Ninja – 7.24 (säv. Friedman)
Concerto – 4.36 (säv. Friedman, Becker)
Burn the Ground – 6.50 (säv. Friedman, Becker)
Desert Island – 6.24 (säv. Friedman)
Speed Metal Symphony – 9.32 (säv. Friedman, Becker)
Kokoonpano

Peter Marrino – laulu
Marty Friedman – kitara, basso
Jason Becker – kitara
Atma Anur – rummut
Aiheesta muualla

Speed Metal Symphony discogs.com -sivustolla
Albumi Speed Metal Symphony Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Stan Lopata

Stan Lopata
Stanley Edward "Stan" Lopata (12. syyskuuta 1925 – 15. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli kaksinkertainen tähdistöottelija (1955, 1956).
Lopata oli Major League -tason siepparina vuosina 1948–1958 Philadelphia Philliesissa ja 1959–1960 Milwaukee Bravesissa.
Michiganissa syntynyt oikeakätinen Lopata oli toisen maailmansodan veteraani.
Soukan metroasema

Sisäänkäynti.
Soukan metroasema (ruots. Sökö metrostation) on yksi Länsimetron jatkeen metroasemista. Asema sijoittuu Soukantorin alapuolelle, Soukan kauppakeskuksen välittömään läheisyyteen. Metroaseman louhinta käynnistyi lokakuussa 2015 alueen työtunnelin louhinnan valmistuttua. Metro Matinkylästä Kivenlahteen luovutettiin Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteelle syyskuussa 2022 ja asema avattiin 3. joulukuuta 2022.
Soukan metroasemalle rakennettiin kaksi sisäänkäyntiä: yksi Soukantorin laidalle ja toinen Yläkartanontien pohjoispuolelle. Sisäänkäyntien arkkitehtuuri sovitetaan ympäröivään, 1960-luvun suoralinjaista ja teräväkulmaista modernismia edustavaan rakennuskantaan. Soukantorin kaksikerroksiseen sisäänkäyntiin rakennettiin neljä rinnakkaista hissiä, mutta ei liukuportaita. Yläkartanontien sisäänkäynnistä on mahdollisuus kulkea myös liukuportaita. Vuonna 2015 arvioitiin, että Soukan metroaseman vuorokautinen matkustajamäärä vuonna 2025 olisi kymmenen tuhatta.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa lounaisen Espoon kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.
Kummankin sisäänkäynnin tieltä purettiin vanhaa rakennuskantaa.
Kuvia rakennusvaiheesta

Puotitaloa puretaan Yläkartanontien terminaalin tieltä.
Tilanne kesäkuun 2018 puolivälissä.
Tilanne syyskuussa 2018.
Soukantorin asemapaviljonki rakennetaan oranssin aidan taakse. Tilanne toukokuussa 2018.
Työmaa vuonna 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soukan metroasema Wikimedia Commonsissa
Soukan metroasema Länsimetron verkkosivuilla
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Espoonlahti ▷ Kivenlahti |  |  M1 |  | Kaitaa ▷ Vuosaari |
muokkaa wikidataa
Stan Lynch

Stan Lynch (s. 21. toukokuuta 1955 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli Tom Petty & the Heartbreakersin alkuperäinen rumpali ja toimii nykyään laulunkirjoittajana ja tuottajana.
Lynch syntyi Cincinnatissa, mutta muutti 1960-luvulla Gainesvilleen Floridaan. Lapsena hän soitti trumpettia, viulua ja pianoa, mutta aloitti myöhemmin rumpujensoiton opiskelun. Vuonna 1976 hänestä tuli Tom Petty & the Heartbreakersin rumpali. 1990-luvun alussa hänet korvasi Steve Ferrone. Lynch tosin esiintyi Tom Petty & the Heartbreakersin kanssa uudelleen vuonna 2002.
Lynch on esiintynyt muiden muassa The Amazing Deloresin, Big Skyn, The Blastersin, Jackson Brownen, T-Bone Burnettin, The Byrdsin, Belinda Carlislen, Bob Dylanin, The Eaglesin, Elliot Eastonin, The Eurythmicsin, Aretha Franklinin, Don Henleyn, Jackopiercen, Freddy Johnstonin, Wornell Jonesin, Jim Lauderdalen, Lonesome Romeosin, Eric Martinin, The Mavericksin, John Mellancampin, Roger McGuinnin, Kevin Montgomeryn, Scotty Mooren, Mr. Realityn, Stevie Nicksin, William Nowikin, The Nudesin, Rank & Filen, Rebel Trainin, Timothy B. Schmitin, Del Shannonin, Todd Sharpin, Henry Lee Summerin, Toton, The Tremblersin ja Warren Zevonin levytyksillä. Hän on myös kirjoittanut kappaleita monille albumeille.
Skaran hiippakunta

| Skaran hiippakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Uskontokunta:  Ruotsin kirkko
Piispanistuin:  Skara
Tuomiokirkko:  Skaran tuomiokirkko
Piispa:  Åke Bonnier
Perustettu:  1070-luku
 
 Svenska kyrkan - Skara stift 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skaran hiippakunta (ruots. Skara stift) on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta.
Hiippakunta on vanhin Ruotsin hiippakunnista, ja se on saanut alkunsa 1000-luvun alussa. Skaran hiippakunnan ensimmäinen piispa oli Thurgot, joka oli kotoisin Saksasta Bremenista. Skaran hiippakunta sai alkunsa englantilaisten ja saksalaisten lähetyssaarnaajien toimiessa Länsi-Ruotsissa noin vuonna 1000. Kuningas Olavi Sylikuninkaan kaste Husabyn lähteellä oli keskeinen tapahtuma koko Ruotsin kristillistämisessä. Husaby oli kuninkaankartano ja todennäköisesti se oli varhainen piispanistuin, joka aikaa myöten kehittyi Skaran hiippakunnaksi. Keskiajalla Sakaran hiippakuntaan kuuluivat myös Värmlanti ja Dalsland. Vänernjärvi muodosti luonnollisen eri alueita yhdistävän kulkureitin.
Hiippakunnan perustamisvuotena pidetään vuotta 1014 ja vuonna 2014 vietettiin hiippakunnan 1000-vuotisjuhlaa.
Skaran tuomiokirkko
Hiippakunnan tuomiokirkko, Pyhän Marian kirkko,  on Skaran tuomiokirkko. Sen vanhimmat osat ovat 1100-luvulta ja nykyinen goottilainen ulkoasu 1300-luvulta. Skaran hiippakunnassa on toinenkin tuomiokirkko, Mariestadin tuomiokirkko, joka aiemmin oli vuosina 1581-1647 toimineen Mariestadin hiippakunnan tuomiokirkko. Hiippakunta muodostettiin silloisen Skaran hiippakunnan Värmlannin osasta, ja sen johdossa oli superintendentti. Hiippakunnan keskus siirrettiin 1647 Karlstadiin, ja sen nimi vaihtui Karlstadin hiippakunnaksi, mutta Mariestadin kirkko säilytti kuitenkin nimensä. Hiippakuntien rajamuutosten tuloksena Mariestad kuuluu nykyään Skaran hiippakuntaan.[lähde? ]
Hiippakunnan alueella sijaitsee 435 kirkkoa ja kappelia. Vuonna 2018 hiippakuntaan kuului 109 seurakuntaa, jotka muodostivat 32 pastoraattia ja kahdeksan rovastikuntaa. Hiippakunnan alueella oli 567 709 asukasta, joista Ruotsin kirkon jäseniä oli 64,1 prosenttia.
Hiippakunnan piispojen luettelo on pisin Ruotsissa. Nykyisenä piispana toimii Åke Bonnier, vuodesta 2012 alkaen ja hän on 82. hiippakunnan piispa.[lähde? ]
Rovastikunnat

Skaran hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Billingin rovastikunta
Skara-Barnen rovastikunta
Kullingin rovastikunta
Vänen rovastikunta
Kålland-Kinnen rovastikunta
Vadsbon rovastikunta
Falköpingin ja Hökensåsin rovastikunta
Redvägin ja Åsin rovastikunta
Piispat > Katoliset piispat

| --- | --- |
 1014–1030: Thurgot  1030: Gotskalk  1030–1050: Sigfrid  1050-luku: Osmund  1060–1064: Adalvard vanhempi  1064: Acilinus  1066–1068: Adalvard nuorempi  1081: Rodulvard  1000-luku: Rikulf  1000–1100: Hervard   ?–1130: Styrbjörn  1130–1150: Ödgrim  1150–1190: Bengt I hyvä  1190–1200: Järpulf  1201–1205: Jon Hyrne  1206–1216: Bernhard  1219–1228: Bengt II nuorempi  1228–1238: Stenar  1240–1257: Lars I  1258–1262: Valdemar  1262–1263: Ragvald  1263–1267: Ulf :  1267–1278: Erik I  1267–1317: Brynolf I Algotsson  1317–1321: Bengt III Johansson  1321–1322: Erik II  1322–1336: Peder Larsson  1337–1340: Gunnar Tynnesson  1340–1352: Sigge Jonsson  1352–1352: Sigfrid Rotgeri  1354–1356: Lars II  1356–1386: Nils  1387–1391: Rudolf av Mecklenburg  1391–1404: Torsten  1424–1435: Brynolf II Karlsson  1436–1449: Sven Grotte  1449–1452, 1457–1460: Bengt Gustafsson (Tre Rosor)  1461–1465: Björn Magnusson  1465–1478: Hans Markvardsson  1478–1505: Brynolf III Gerlaksson  1505–1520: Vincent Henningsson  1520–1521: Didrik Slagheck  1523: Giovanni Francesco da Potenza  1522–1529: Magnus Haraldsson
Piispat > Luterilaiset piispat

| --- | --- |
 1530–1544: Sveno Jacobi  1544–1545: Erik Svensson Hjort  1547–1558: Erik Falk  1558–1560: Erik Pedersson Hwass  1561–1570: Erik Nicolai Swart  1569–1593: Jacob Johannis  1593–1595: Henrik Gadolenus  1595–1609: Petrus Kenicius  1612–1616: Paulus Pauli  1618–1639: Sveno Svenonis  1640–1651: Jonas Magni  1651–1654: Olof Fristadius  1655–1673Johannes Kempe  1673–1677: Johan Baazius nuorempi  1677–1684: Andreas Omenius  1685–1691: Haqvin Spegel  1692–1701: Petrus Johannis Rudbeckius  1702–1735: Jesper Swedberg :  1736–1743: Petrus Schyllberg  1744–1752: Daniel Juslenius  1753–1767: Engelbert Halenius  1767–1788: Anders Forssenius  1789–1828: Thure Weidman  1829–1837: Sven Lundblad  1837–1875: Johan Albert Butsch  1875–1894: Anders Fredrik Beckman  1895–1905: Ernst Jakob Keijser  1905–1935: Hjalmar Danell  1935–1950: Gustaf Ljunggren  1951–1955: Yngve Rudberg  1955–1969: Sven Danell  1969–1985:Helge Brattgård  1985–1989: Karl-Gunnar Grape  1989–2004: Lars-Göran Lönnermark  2004-2012: Erik Aurelius  2012-2024: Åke Bonnier  2024: Ulrika Fritzon
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) Skara stift
Sinikka Luja-Penttilä

| Sinikka Luja-Penttilä |
| --- | --- |
 Sinikka Luja-Penttilä vuonna 1970.
Sosiaali- ja terveysministeri
 Koiviston II hallitus 26.5.1979–18.2.1982  
Kansanedustaja
 5.4.1966–25.3.1983  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1924 Antrea
Kuollut: 18. marraskuuta 2022 (98 vuotta) Espoo
Ammatti:  kustannustoimittaja
Sinikka Marjatta Luja-Penttilä (o.s. Luja, vuosina 1971–1977 Luja-Vepsä, 9. kesäkuuta 1924 Antrea – 18. marraskuuta 2022 Espoo) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1966–1983 ja sosiaali- ja terveysministerinä 1979–1982.
Elämä

Antreassa syntyneen Sinikka Luja-Penttilän vanhemmat olivat Asikkalasta kotoisin ollut varastomies Erkki Luja (1876-1963) ja myös kirjailijana tunnettu Venla Luja. Perhe muutti jo muutama kuukausi hänen syntymänsä jälkeen Helsingin Pitäjänmäen kautta Espoon Lintuvaaraan. Luja-Penttilän isä toimi Leppävaaran sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtajana ja äiti oli mukana kunnallispolitiikassa. Luja-Penttilä kulki jo lapsena äitinsä mukana sosiaalilautakunnan huoltoasioissa ja liittyi työväenyhdistyksen nuoriso-osastoon 1930-luvulla. Myöhemmin hän vaikutti muun muassa Työväen Sivistysliiton opiskelijakerhossa sekä Leppävaaran työväenyhdistyksen naisjaostossa. Myös Luja-Penttilän sisarukset olivat mukana sosialidemokraattisen työväenliikkeen toiminnassa.
Luja-Penttilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1945, jonka jälkeen hän työskenteli Kauppalehden oikolukijana 1945-1947 ja Tammen kustannustoimittajana 1947-1966. Luja-Penttilä valittiin kansanedustajaksi vuonna 1966. Vuonna 1979 hänestä tuli Mauno Koiviston hallituksen sosiaali- ja terveysministeri. Jätettyään eduskunnan Luja-Penttilä toimi eläkeläisjärjestöissä. Hän oli muun muassa Eläkkeensaajien keskusliiton puheenjohtaja 1987–1993. Luja-Penttilä oli myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1982 ja presidentin valitsijamies 1962, 1968, 1978, 1982 ja 1988. Vuonna 1988 hän sai sosiaalineuvoksen arvonimen.
SDP:n hajannuuksen aikana Luja-Penttilä kuului niin sanottuihin leskisläisiin. Sosialidemokraattisen Naisliiton erkaannuttua puolueesta hän oli vuonna 1961 perustamassa Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliittoa. Luja-Penttilä oli järjestössä keskeisessä asemassa koko hajaannuksen ajan aluksi varapuheenjohtajana ja 1972–1978 pääsihteerinä. 1970-luvun alussa liitot ryhtyivät hakemaan sovintoa, ja vuonna 1979 Luja-Penttilän ja Martta Salmela-Järvisen neuvottelujen tuloksena lopulta perustettiin Sosialidemokraattiset Naiset.
Vuonna 1983 Luja-Penttilä julkaisi romaanin Venla, joka kuvaa hänen isoäitinsä Amalian ja äitinsä Venlan vaiheita. Luja-Penttilä asui lähes koko ikänsä Espoon Leppävaaran alueella. Hän kuoli Karakalliossa toimivassa palvelutalossa 98-vuotiaana marraskuussa 2022. Luja-Penttilä oli kuollessaan vanhin elossa ollut ministeri ja kansanedustaja.[lähde? ]
Perhe

Sinikka Luja-Penttilän ensimmäinen puoliso oli autoilija Torsti Vepsä (1927–1976), jonka kanssa hän avioitui 1971. Vuonna 1977 hän solmi avioliiton ammattiyhdistysjohtaja Sulo Penttilän kanssa.
Teokset

Venla.  Helsinki:  Tammi, 1983.  ISBN 951-30588-7-5.
”Suomi ei tule toimeen ilman meitä” : Uudenmaan sosialidemokraattinen naispiiri ry 25 vuotta.  Helsinki:  Uudenmaan sosialidemokraattinen naispiiri, 1989.
Start a Fire (Dilarə Kazımovan kappale)

| Start a Fire |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Dilarə Kazımova
Levy-yhtiö:  CAP-Sounds
Euroviisutiedot
Vuosi:  2014
Maa:  Azerbaidžan
Sijoitus:  22.
Pisteet:  33
Sijoitus semifinaalissa:  9.
Pisteet semifinaalissa:  57
Start a Fire on azerbaidžanilaisen laulajan Dilarə Kazımovan kappale. Se valittiin edustamaan Azerbaidžania Eurovision laulukilpalussa 2014 Tanskassa. Kappaleen ovat kirjoittaneet Stefan Örn, Alessandra Günthardt ja Johan Kronlund.
Kappale kilpaili kilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 57 pistettä, sijoittui yhdeksänneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa kappale sai 33 pistettä ja sijoittui sijalle 22. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Azerbaidžan ei sijoittunut kymmenen parhaan joukkoon.