stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Areiopagi
Mytologia ja historia

Kreikkalaisen mytologian mukaan kukkula sai nimensä siitä, että Ares tuomittiin paikalla tämän surmattua Poseidonin pojan Halirrothioksen. Toisen selityksen mukaan nimi oli peräisin siitä, että amatsonit uhrasivat paikalla Areelle. Aiskhyloksen Eumenideissa Areiopagi oli paikka, johon Orestes joutui tuomittavaksi surmattuaan äitinsä Klytaimnestran, joka oli murhannut hänen isänsä Agamemnonin.
Areiopagin kukkulalla tai sen ympäristössä oli asutusta viimeistään geometrisella kaudella 800-luvulla eaa., jolta ajalta kukkulan rinteestä on löytynyt hautoja. Antiikin aikana kukkulan pohjoisrinteessä olevassa luolassa oli Erinysten eli kostottarien pyhäkkö. Kukkulalla oli myös Boreaksen ja amatsonien kultit, mutta niiden sijaintipaikkaa ei tiedetä. Areiopagin neuvoston tiedetään kokoontuneen paikalla viimeistään 600-luvulla eaa.
Areiopagin neuvosto

Areiopagin neuvosto oli Ateenan vanhimpia instituutioita ja vanhastaan kaupungin arvostetuimpia ja vaikutusvaltaisimpia toimijoita. Se oli alun perin Ateenan kuninkaan neuvosto. Myöhemmin se koostui entisistä arkonteista. 400-luvulla eaa. neuvoston valtaa vähennettiin, minkä jälkeen se toimi pääasiassa tuomioistuimena murhatapauksissa.
Apostolien tekojen mukaan apostoli Paavali vietiin myös Areiopagille kuultavaksi levittämistään opeista hänen ollessaan Ateenassa, mikä on ajoitettu vuoteen 50–54 jaa. Paavali piti neuvostolle puheen, jossa hän selitti kristinuskon perusteita. Tapahtuman muistoksi ylös kukkulalle johtavien portaiden oikealle puolelle kallioon on kiinnitetty pronssilaatta, jossa on Paavalin pitämä puhe kreikan kielellä. Erään teorian mukaan Paavali olisi kuitenkin puhunut neuvostolle Kuninkaallisella stoalla, joka oli myös neuvoston käytössä.
Rakennukset ja löydökset

Areiopagilla ei ole säilynyt merkittäviä rakennelmia. Kukkulalla on suorakulmaiseksi hakattuja kiviä, jotka ovat toimineet mahdollisesti joko alttareina tai syytettyjen ja syyttäjien istuimina oikeudenkäynnin aikana. Areiopagilta tehdyt esinelöydöt ovat Antiikin Agoran museossa. Niihin lukeutuu muun muassa haudoista löydettyjä geometrisen kauden koruja.
Areiopagin läheisyydessä sijaitsi lukuisia pyhäköitä ja muita rakennuksia. Näihin lukeutuu muun muassa Amyneion-niminen pyhäkkö kukkulan etelärinteessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Areiopagi Wikimedia Commonsissa
Areiopagin kukkula.
Apostoli Paavalin Areiopagilla pitämän puheen sisältävä muistolaatta Areiopagilta.
HMS Ardent (H41)

| HMS Ardent |
| --- | --- |
 HMS Ardent

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock
Kölinlasku:  30. heinäkuuta 1928
Laskettu vesille:  26. kesäkuuta 1929
Palveluskäyttöön:  14. huhtikuuta 1930
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 8. kesäkuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 350 t (standardi) 1 773 t (max)
Pituus:  98,4 m
Leveys:  9,83 m
Syväys:  3,73 m
Koneteho:  34 000 hv
Nopeus:  35,25 solmua
Miehistöä:  138
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7"/L45 QF Mk IX -tykkiä CP Mk XIII -asennuksena 2 × QF 2 naulan Mk II -ilmatorjuntatykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Ardent (viirinumero H41) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1930 palvelukseenotettu A-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus upposi 8. kesäkuuta 1940 taistelussa Saksan laivaston taisteluristeilijöitä Scharnhorstia ja Gneisenauta vastaan suojatessaan Norjan rannikolta palaavaa lentotukialusta.
Valmistus

Alus tilattiin 6. maaliskuuta 1928 Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista ja sen köli laskettiin 30. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1929 ja se valmistui 14. maaliskuuta 1930.
Palvelus

Vastaanottotestit läpäistyään alus siirrettiin Chathamiin varustettavaksi ja palvelukseen ottoa varten. Ardent liitettiin 23. maaliskuuta palvelukseen otettaessa Välimeren laivaston 3. hävittäjälaivueeseen. Se oli huhtikuussa koulutuksessa, kun sen nelostykissä todettiin vika. Se palasi Chathamin telakalle, jossa tykkitorni vaihdettiin. Telakalta palattuaan alus lähti 19. toukokuuta Maltalle laivueeseensa. Kesäkuusta syyskuuhun se osallistui laivueensa mukana koulutukseen, joka keskeytyi aluksella havaittujen vikojen vuoksi, ja se palasi 31. lokakuuta Maltalle odottamaan telakalle pääsyä. Havaitut viat tarkastettiin 1. joulukuuta, ja alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin telakalle korjattavaksi.
Lokakuussa 1931 alus määrättiin telakalta palatessaan 3. hävittäjälaivueeseen. Se aloitti 4. marraskuuta koulutuksessa, jonka päätyttyä se aloitti varsinaisen laivastopalveluksensa. Välimeren laivastossa alus osallistui laivasto-harjoituksiin sekä vierailuihin Välimeren alueella, kunnes se tammikuussa 1934 lähti Britteinsaarille huoltoon. Helmikuussa se määrättiin palvelukseen palatessaan palaamaan 3. hävittäjälaivueeseen Välimerelle. Korjausten valmistuttua maaliskuussa alus aloitti koulutuksen Britteinsaarten vesillä ennen heinäkuista paluutaan Maltalle. Ardentin normaalin laivastopalveluksen katkaisivat seuraavien vuosien aikana kruunajaisiin liittynyt laivastokatselmus Spitheadissä kesäkuussa 1935, Abessinian kriisi ja Espanjan sisällissota. Se määrättiin 8. syyskuuta 1936 laivueensa mukana valvomaan Espanjan rannikon sulkua sekä avustamaan Britannian kansalaisten evakuoinnissa sotaa käyvästä maasta. Alus palasi 17. lokakuuta Maltalle, jossa se osallistui laivueen mukana laivastoharjoitukseen. Se palasi 29. marraskuuta Espanjan rannikolle valvomaan meriliikennettä sekä tarvittaessa avustamaan pakolaisia. Se oli Barcelonaan tukeutuvien alusten johtoaluksena.
Alus lähti huhtikuun alussa 1937 Britteinsaarille, jossa se 14. huhtikuuta poistettiin palveluksesta. Se siirrettiin samalla Sheernessin telakalle, jossa sille asennettiin huollon aikana kaikuluotain. Alus määrättiin telakalta palatessaan Devonportin paikallislaivueeseen, jonka muina aluksina olivat muun muassa HMS Codrington, HMS Achates ja HMS Broke. Alus aloitti 20. huhtikuuta telakalta palattuaan korjausten jälkeiset koeajot supistetulla miehistöllä ja määrättynä Plymouthin alaisuuteen.
Toukokuussa koeajojen päätyttyä alus aloitti kouluttautumisen, ja se liitettiin Plymouthin paikallislaivueeseen. Aluksen miehistö täydennettiin sodan ajan vahvuuteen 24. syyskuuta Münchenin kriisin vuoksi, ja samalla alus valmistautui mahdolliseen sotaan. Miehistö supistettiin 11. lokakuuta, ja se palasi paikallislaivueeseen. Ardent siirrettiin 17. lokakuuta huollettavaksi Devonportin telakalle, mistä se palasi palvelukseen 15. marraskuuta. Joulukuussa alus oli nuorisokoululaivana Devonportissa normaalin hälytysvalmiuden lisäksi. Koululaivana alus vieraili vuoden 1939 alkupuoliskon aikana Torquaysta Dartmouthiin, kunnes se heinäkuussa siirrettiin Devonportin telakalle.
Palvelus > Aluksen päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
John Frederick Barker 14. lokakuuta 1938 – 8. kesäkuuta 1940
Aiheesta muualla

U-boat.net – HMS Ardent (englanniksi)
Scharnhorstin web sivuilla HMS Ardent (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
A-luokan hävittäjät
| --- | --- |
Royal Navy:  HMS Codrington (laivueenjohtaja) - HMS Acasta - HMS Achates - HMS Acheron - HMS Active - HMS Antelope - HMS Anthony - HMS Ardent - HMS Arrow
Kanadan laivasto:  HMCS Skeena - HMCS Saguenay
Arja Koriseva (albumi)

| Arja Koriseva Arja Koriseva |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1990
 Tuottaja(t): Ari Oinonen   Timo Lindström
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 50.36
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Listasijoitukset
  Suomi: 2. (syyskuu 1990)
Arja Korisevan muut julkaisut
|   | Arja Koriseva 1990 | Me kaksi vain 1991 |
Arja Koriseva on Arja Korisevan ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1990. Levy ylitti myynnillään kulta- ja platinalevyjen rajat vuonna 1991. Levyä myytiin kaikkiaan 103 000 kappaletta ja vuoden 2014 alussa se oli Suomen 55. myydyin kotimainen albumi. Albumi on julkaistu CD-levynä, vinyylilevynä ja C-kasettina. Vinyylilevy ei sisällä kappaleita ”Kun minuun kosketat” ja ”Hymyhuulet”. Levyn on julkaissut Fazer Finnlevy.
Kappaleet

Kuningaskobra (- Snake Charmer -) – 3.10
Sua ilman rakkain – 3.19
Villi ilta (- Disco Bouzouki -) – 4.14
Rannalla – 3.47
Sun tahtoisin tietävän sen (- Ev'rybody's Somebodys Fool -) – 2.34
Ei toinen sua saa (- Et puis ca arriva -) – 3.58
Kun minuun kosketat (- Sometimes When We Touch -) – 4.00 (duetto Ari Klemin kanssa)
Tuu (- Noches de Acapulco -) – 3.57
Tuttu juttu (- Stupid Cupid -) – 2.14
Harhakuvia (- We Pretend -) – 3.39
La Quenta – 3.56
Onnenpäivä (- Shinning Star -) – 3.52
Tää ystävyys – 4.18
Hymyhuulet (- Lucky Lips -) – 3.02
Aiheesta muualla

Arja Koriseva Suomen äänitearkiston tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Arja Koriseva |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Tangokuningatar Arja Koriseva & Tangokuningas Risto Nevala  Arja Koriseva  Me kaksi vain  Saa joulu aikaan sen  Kun ilta saapuu kaupunkiin  Naisen tie  Rakastunut nainen  Tango Illusion  Mieli maailmoja juoksee  Yö on hellä  Pieni kultainen avain  Kuuntelitko sydäntäs  Joulu joka päivä  Nauran ja rakastan  Kun aika on  Minä taistelen  Rakkaudesta jouluun  Kirkossa  Joulukirkossa  Majakanvartijat 
Kokoelmat:  Tähdet & tähdet  Parhaat  Suomen parhaat  Hymyhuulet, 20 suosikkia  Enkelin silmin 1990–1995  Valitut palat  Kuningaskobra, 20 suosikkia  Kymmenen ensimmäistä vuotta  Tähtisarja – 30 suosikkia  40 unohtumatonta laulua  Collections  Legendat
Arkaainen agora

| Arkaainen agora> Sijainti |
| --- | --- |
 Arkaainen agora
Koordinaatit:  37°58′23″N, 23°43′42″E
Valtio:   Kreikka
Paikkakunta:  Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  agora
Ajanjakso:  500-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arkaainen agora oli antiikin Ateenan vanha agora eli tori, jonka oletetaan sijainneen jossakin Akropolis-kukkulan koillis- tai itäpuolella nykyisen Plákan kaupunginosan alueella. Sitä ei tule sekoittaa Ateenan myöhempään ja tunnetumpaan klassisen kauden Agoraan, joka sijaitsee Akropoliin luoteispuolella.
Historia ja sijainti

Arkaainen agora oli käytössä ainakin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Sen paikkaa ei tunneta varmuudella. Aiemmin sen ajateltiin usein sijainneen esimerkiksi Akropoliin pohjois- tai länsipuolella tai jopa myöhemmän Agoran paikalla. Antiikin aikaisten lähteiden mukaan eräät rakennukset, joiden kuvataan sijainneen Arkaaisella agoralla, olisivat sijainneet Akropoliin rinteessä sijaitsevan Aglaureionin alapuolella. Tämä pyhäkkö sijoitettiin aiemmassa tutkimuksessa yleensä Akropoliin pohjoisrinteeseen. Tilanne muuttui, kun Aglaureion löydettiin varmuudella Akropoliin itärinteestä vuonna 1980. Tämän jälkeen konsensusnäkemykseksi on muodostunut, että Arkaaisen agoran on täytynyt sijaita nykyisen Plákan kaupunginosan alueella koilliseen tai itään Akropoliista.
Stephen G. Millerin teorian mukaan Arkaainen agora sijaitsi Akropoliin koillispuolella suunnilleen nykyisten Lysíou- ja Prytaneíou-katujen välisellä alueella myöhemmän Roomalaisen agoran kaakkoispuolella. Sen läntinen raja olisi ollut suunnilleen Márkou Avríliou -kadun kohdalla ja itäpää Tripódon-kadun pohjoispään tienoilla. Geoffrey C. R. Schmalz puolestaan sijoittaa agoran etelämmäksi Akropoliin itäpuolelle.
Agoralla sijaitsi lukuisia julkisia, Ateenan poliksen eli kaupunkivaltion tarvitsemia rakennuksia ja toimintoja, sekä lukuisia pyhäkköjä. Lisäksi siellä järjestettiin mahdollisesti Panathenaia-juhlaan liittyneet urheilukilpailut ennen Panateenalaisen stadionin valmistumista.
Arkaaisen agoran toiminnot siirrettiin ainakin suurelta osin jos ei kokonaan uudelle Agoralle 500-luvun eaa. lopulla samaan aikaan, kun Ateenan demokratia kehittyi ja se tarvitsi enemmän tilaa sekä uusille julkisille rakennuksille että kansankokouksille. Jotkut Arkaaisen agoran alueen rakennukset, kuten vanha Prytaneion, kuitenkin säilyivät käytössä myöhemminkin. Lisäksi alueelle rakennettiin uusia rakennuksia läpi antiikin ajan.
Rakennukset

Arkaaisen agoran tai sen lähialueen rakennuksia olivat muun muassa:
Anakeion – Dioskuurien pyhäkkö
Basileion – fylobasileusten rakennus
Bukoleion – kuningasarkontin rakennus, mahdollisesti sama kuin Basileion
Diogeneion – gymnasion tai palaistra
Eleoksen alttari – ”Armahduksen” tai ”Säälin” alttari
Epilykeion – polemarkin rakennus
Ptolemaioksen gymnasion – gymnasion
Prytaneion – prytaneion eli prytanien kokoontumispaikka
Theseion – Theseuksen pyhäkkö tai temppeli
Thesmotheteion – thesmothetain rakennus
Millerin mukaan Theseion sijaitsi mahdollisesti agoran länsilaidalla, Anakeion ja Prytaneion puolestaan itälaidalla nykyisen Tripódon-kadun päässä. Schmalzin teoriassa Prytaneion sijaitsi puolestaan etelämpänä myöhemmän, bysanttilaisaikaisen Pyhän Katariinan kirkon (Agía Aikateríni) lähettyvillä. Arkaaisen agoran alueella kulki Kolmijalkojen katu eli Tripodien katu, joka johti Dionysos Eleuthereuksen pyhäköltä joko Prytaneionille tai pidemmäksi Eleusinionille klassisen Agoran suuntaan.
Antiikin aikaisia raunioita Agía Aikaterínin aukiolla Plákassa. Erään teorian mukaan kyseessä voisi olla paikka, jossa Prytaneion sijaitsi arkaaisella kaudella.
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi)

Carl Gustaf Armfelt ollessaan vankina Malmön linnassa.
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) (14. heinäkuuta 1724 – 5. tammikuuta 1792) oli Suomessa asunut kenraalimajuri, hallintomies ja vapaaherra, joka tunnetaan Liikkalan nootin allekirjoittajana ja Anjalan liiton johtomiehenä.
Armfelt osallistui hattujen sotaan ja Pommerin sotaan. Lisäksi hän oli 1740- ja 1750-luvulla Ranskan armeijan palveluksessa. Armfelt nimitettiin 1780 Uudenmaan jalkaväkirykmentin päälliköksi. Vuonna 1787 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi. Kustaa III:n sodan alkuvaiheessa hän oli Kaakkois-Suomessa operoineen armeijan päällikkö. Hänet houkuteltiin mukaan Anjalan liittoon ja hän oli Liikkalan nootin ensimmäinen allekirjoittaja, koska oli allekirjoittajista sotilasarvoltaan korkein. Armfelt tuomittiin kuolemaan Anjalan liittoon osallistumisesta, mutta rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Hän kuoli vankina Malmön linnassa vuonna 1792.
Armfelt oli Carl Gustaf Armfelt vanhemman pojanpoika ja Gustaf Mauritz Armfeltin setä.
Harold Arlen

Harold Arlen vuonna 1960
Harold Arlen, oik. Hyman Arluck (15. helmikuuta 1905 – 23. huhtikuuta 1986), oli yhdysvaltalainen säveltäjä, jonka tekemiä ovat eräät tunnetuimmista 1900-luvun amerikkalaisista lauluista. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös musikaaleja, kuten Jamaica (1957) ja Saratoga (1959).
Elämäkerta

Hyman Arluck syntyi 15. helmikuuta 1905 Buffalossa juutalaisille vanhemmille. Hänen kaksoisveljensä menehtyi seuraavana päivänä. Hänen isänsä oli kanttori ja järjesti pojalle klassisen musiikin opetusta, mutta Hyman oli enemmän kiinnostunut ragtimesta ja jazzista. Hän aloitti uransa laulajana ja pianistina jo teini-ikäisenä perustamassaan jazztriossa ja muutti New Yorkiin. Vuonna 1929 orkesterinjohtaja Fletcher Henderson palkkasi hänet harjoituspianistiksi.
Arlenin ensimmäinen menestys säveltäjänä tuli vuonna 1930, kun Ruth Etting lauloi hänen säveltämänsä ja Ted Koehlerin sanoittaman kappaleen ”Get Happy” Broadway-näytelmässä 9:15 Revue. Arlen kirjoitti Koehlerin kanssa musiikkia useisiin Cotton Clubilla ja Broadwaylla esitettyihin näytelmiin. Heidän menestyneisiin yhteistyökappaleihinsa kuuluvat muun muassa Aida Wardin esittämä ”Between the Devil and the Deep Blue Sea” (1931), Ethel Watersin esittämä ”Stormy Weather” (1933) sekä ”I Got a Right to Sing the Blues” (1932), joka tuli tunnetuksi muun muassa Louis Armstrongin ja Jack Teagardenin esittämänä. Arlan teki yhteistyötä myös Ira Gershwinin kanssa vuoden 1934 näytelmään Life Begins at 8:40 ja E. Y. Harburgin kanssa vuoden 1937 näytelmään Hooray for What?
Arlenin ensimmäinen elokuvassa esitetty kappale oli vuoden 1933 ”Take a Chance”. 1930-luvun loppupuolella hän muutti Hollywoodiin osallistuakseen elokuvamusiikin tekemiseen, mutta jatkoi silti musiikin säveltämistä myös Broadway-näytelmiin. Hänen ja E. Y. Harburgin musiikkiraita vuoden 1939 elokuvaan Ihmemaa Oz oli menestys ja Judy Garlandin laulama ”Over the Rainbow” palkittiin Oscar-palkinnolla. Sanoittaja Johnny Mercerin kanssa kirjoitettu ”Blues in the Night” vuoden 1941 samannimisestä elokuvasta nousi Jimmie Luncefordin esittämänä hitiksi. Ethel Watersin esittämä ”Happiness Is a Thing Called Joe” elokuvasta Tupa taivaassa oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1942; yhteensä Arlen oli ehdolla palkinnon saajaksi yhdeksän kertaa. Arlenin elokuvatuotanto jäi kuitenkin vähäisemmäksi kuin hänen teatterimusikaaleihin kirjoittamansa materiaali.
Arlen kirjoitti Johnny Mercerin kanssa musiikin Broadway-näytelmään St. Louis Woman (1946). Vuonna 1954 hän osallistui Ira Gershwinin kanssa elokuvan Tähti on syntynyt musiikkiraidan tekemiseen. 1950-luvun lopulla syntyivät Harburgin sanoittama Jamaica ja Arlenin viimeiseksi jäänyt Broadway-näytelmä, Mercerin sanoittama Saratoga. Kapellimestari Andre Kostelanetz johti vuonna 1957 Arlenin säveltämän Blues Opera Suiten ensiesitystä Carnegie Hallissa. 1960-luvulla Arlen sävelsi harvakseltaan elokuviin, mukaan lukien vuoden 1963 I Could Go On Singing, jonka pääosaa esitti Judy Garland. Vuonna 1967 Arlenin sävellyksistä koottiin Broadway-esitys Harold Arlen Songbook.
Arlenin vaimo, näyttelijätär–malli Anya Taranda menehtyi aivokasvaimeen 9. maaliskuuta 1970. Vaimonsa kuoleman jälkeen Arlen vetäytyi julkisuudesta. Parkinsonin tautia sairastanut Harold Arlen kuoli Manhattanin-asunnollaan 81-vuotiaana ja sai hautapaikan vaimonsa vierestä Ferncliff Cemeterystä.
Ariel (nimi)

| Ariel |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Arik
Vastineita eri kielissä:  Arihel
Nimen alkuperä:  hepreaksi ’Jumalan leijona’ tai ’Jumalan liesi’; voi olla myös muunnos nimestä Adiel
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ariel (hepr. ‏אֲרִיאֵל‎) on juutalainen nimi, joka merkitsee ’Jumalan leijonaa’. Vanhassa testamentissa sitä käytetään paitsi henkilönnimenä myös Jerusalemin vertauskuvallisena nimityksenä. Tällöin sen merkitys on ’Jumalan lauma, asuinsija, liesi, alttari’. Suomessa Ariel saattaa olla Adiel-nimen (hepr. ’Jumala on koristautunut’) murteellinen muoto.
Tavallisesti Ariel on miehen etunimi. Se on kuitenkin yleistynyt englanninkielisissä maissa myös naisennimenä varsinkin sen jälkeen, kun Walt Disneyn elokuvassa Pieni merenneito (1989) esiintyi pääosassa merenneito Ariel. Suomessa 1990-luvulla ja sitä aiemmin syntyneet Arielit ovat pääosin miehiä, mutta 2010-luvulta alkaen nimeä on annettu selvästi enemmän tyttölapsille. Heinäkuuhun 2021 mennessä Ariel on annettu Suomessa etunimeksi noin 360 miehelle ja 270 naiselle.
Loitsuissa Ariel-nimi on viitannut vedenhaltiaan. Shakespearen näytelmästä Myrsky ja Goethen näytelmästä Faust tunnetaan myös tämänniminen ilman henki.
Tunnettuja Ariel-nimisiä henkilöitä > Miehiä

Ariel Dorfman, chileläinen kirjailija
Ariel Garcé, argentiinalainen jalkapalloilija
Ariel Ibagaza, argentiinalainen jalkapalloilija
Ariël Jacobs, belgialainen jalkapalloilija ja valmentaja
Ariel Mäki-Soini, suomalainen seiväshyppääjä
Ariel Nahuelpan, argentiinalainen jalkapalloilija
Ariel Ngueukam, kamerunilainen jalkapalloilija
Ariel Olascoaga, uruguaylainen koripalloilija
Ariel Ortega, argentiinalainen jalkapalloilija
Ariel Ramírez, argentiinalainen säveltäjä ja pianisti
Ariel Sharon, Israelin entinen pääministeri
Ariel Edgardo Torrado Mosconi, argentiinalainen katolinen piispa
Ariel Zeevi, israelilainen judoka
Tunnettuja Ariel-nimisiä henkilöitä > Naisia

Ariel Gade, yhdysvaltalainen näyttelijä
Ariel Kaplan, australialainen näyttelijä, laulaja ja tanssija
Ariel Lin, taiwanilainen näyttelijä ja laulaja
Ariel Rebecca Martin, Baby Ariel, yhdysvaltalainen laulaja, näyttelijä ja aktivisti
Ariel Winter, yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuvitteellisia Arieleja

Ariel, ilman henki Shakespearen näytelmässä Myrsky ja Goethen näytelmässä Faust
Ariel, merenneito Disneyn elokuvassa Pieni merenneito
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ariel (nimi) Wikimedia Commonsissa
Debbie Armstrong

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | suurpujottelu |  |
Deborah Rae ”Debbie” Armstrong (s. 6. joulukuuta 1963 Salem, Oregon) on entinen yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Armstrong voitti kultaa alppihiihdon suurpujottelussa vuoden 1984 talviolympialaisissa Sarajevossa. Ensimmäisen kilpailulaskun jälkeen hänen edellään oli vain maannainen Christin Cooper, mutta toisessa laskussa Armstrong oli nopeampi ja voitti Cooperin yhteistuloksissa 0,4 sekunnilla.
Armstrong pelasi myös jalka- ja koripalloa vuosina 1976–1980. Hän lopetti alppihiihtouransa vuonna 1988 ja on sen jälkeen toiminut useissa hyväntekeväisyystehtävissä järjestäen muun muassa hiihtotapahtumia liikuntavammaisille SKIFORALL-järjestössä. Hän toimii myös yhdysvaltalaisen hiihtokeskuksen Taos Ski Valleyn hiihdonopettajana ja oppaana.
Käännös suomeksi
Armenialainen Golgata

| Armenialainen Golgata> Hai Goghgotan |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Grigoris Balakian
Kieli:  armenia
Genre:  muistelma
Kustantaja:  Mekhitarist Press, Wien
Julkaistu:  1922
Ulkoasu:  sidottu
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Salojärvi
Kustantaja:  Basam Books
Julkaistu:  2015
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  384
ISBN:  978-952-260-338-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Armenialainen Golgata (engl. Armenian Golgotha. A Memoir of the Armenian Genocide, 1915–1918) on armenialaisten kansanmurhan silminnäkijäkuvaus vuosilta 1914–1916. Teoksen on kirjoittanut Armenian kirkon pappismunkki Grigoris Balakian (1876-1934). Hän kirjoitti tekstin Ranskassa ja se julkaistiin armeniaksi vuonna 1922. Laaja teos ilmestyi kaksiosaisena, ja vuoden 2015 suomennos kattaa vain sen alkuosan..
Balakian joutui karkotuskaupunkinsa Cankirin armenialaisten mukana pakkomarssille etelään kohti Syyriaa. Hän onnistui livahtamaan pakoon vartijoiltaan juuri ennen teloittamista ja pysytteli pari vuotta tuntemattomana maanpaossa. Lopulta hän tuli esille kirjoittaakseen tapahtumien kuvauksen.
Teos ei ole pelkkä silminnäkijäkuvaus. Siihen on koottu myös taustatietoja ja poliittista analyysiä. Balakian pyrkii tuomaan esille, että turkkilaisten operaatio oli alusta alkaen suunniteltu kansanmurhaksi. Niinpä siihen kuului tärkeänä osana armenialaisen älymystön tuhoaminen. Hän myös korostaa Turkkia hallinneen nuorturkkilaisen puolueen syyllisyyttä kuolemanpartioiden luomiseen.
Vastaanotto

Teos on noussut huomattavaan julkisuuteen vasta sen jälkeen kun sen englanninnos julkaistiin 2009. Suomennos julkaistiin tapahtumien satavuotismuistoksi 2015.
Aristeaan kirje

| Aristeaan kirje |
| --- | --- |
 Sivu kirjeen käsikirjoituksesta noin vuodelta 1480. München, Bayerische Staatsbibliothek (BSB Clm 627).
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  kirje
Julkaistu:  100-luku eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aristeaan kirje, joskus myös Kirje Filokrateelle (lat. Epistula ad Philocratem), on pseudepigrafi, joka kuvaa Septuagintan eli Heprealaisen Raamatun kreikankielisen käännöksen syntyvaiheita Ptolemaios II Filadelfoksen (282–246 eaa.) hallituskaudella. Tekstiä arvellaan kirjoitetuksi 100-luvulla eaa., mutta sen tarkaksi ajoittamiseksi ei löydy vahvoja perusteita.
Historia

Teksti kirjoitettiin luultavimmin Egyptin Aleksandriassa kaupungin juutalaisen yhteisön tarpeisiin. Kirjettä ei pidetä luotettavana historiallisena lähteenä 200-luvun eaa. tapahtumiin, mutta se antaa arvokasta tietoa Aleksandrian 100-luvun eaa. juutalaisen yhteisön itseymmärryksestä.
Kirje on kirjoitettu tilanteessa, jossa Aleksandrian juutalainen yhteisö on ollut hajanainen: osa juutalaisista on hellenisoitunut, kun taas osa välttelee kaikkea kreikkalaista vaikutusta. Kirje pyrkii esittämään juutalaiset hyvässä valossa pakanoille, ja toisaalta houkuttelemaan hellenistisoituneita juutalaisia noudattamaan juutalaista lakia tiukemmin.