stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
COVID-19-lääkkeen kehittäminen
Uudet vasta-ainelääkkeet > Valmennusplasma

Passiivista immunisointia toipilas-plasmalla tai hyperimmuuniseerumilla on ehdotettu mahdolliseksi COVID-19:n hoidoksi.
Yhdysvalloissa FDA on myöntänyt tilapäisen luvan toipilasplasmalle (COVID-19:stä toipuneiden henkilöiden verestä peräisin oleva plasma, joka sisältää siten vasta-aineita SARS-CoV-2:ta vastaan) kokeellisena hoitona tapauksissa, joissa henkilön henki on vakavasti tai välittömästi uhattuna. Toipumisplasmahoito ei kuitenkaan ole läpikäynyt satunnaistettuja kontrolloituja tai satunnaistamattomia kliinisiä tutkimuksia, joita tarvitaan sen määrittämiseksi, onko se turvallista ja tehokasta COVID-19-tautia sairastavien ihmisten hoidossa.
Argentiina, Brasilia, Costa Rica ja Meksiko ovat kehittäneet vasta-aineita. Brasilia aloitti vuoden 2020 puolivälissä hevosten hyperimmuuniseerumin kehittämisen, joka saadaan inokuloimalla hevosia rekombinantilla SARS-CoV-2-piikkiproteiinilla. Instituto Vital Brasilian, UFRJ:n, Oswaldo Cruz -säätiön ja Rio de Janeirossa sijaitsevan D'Orin tutkimus- ja koulutusinstituutin muodostama konsortio aloitti prekliiniset kokeet toukokuussa 2020, ja São Paulossa sijaitseva Instituto Butantan sai eläinkokeet päätökseen syyskuussa. Joulukuussa 2020 Argentiina myönsi kiireellisen luvan CoviFabille, paikallisesti kehitetylle hevosen hyperimmuuniseerumin valmisteelle, käytettäväksi keskivaikean tai vaikean COVID-19:n tapauksissa perustuen yhden vaiheen 2/3 tutkimuksen alustaviin tuloksiin, joiden mukaan seerumia saaneilla potilailla kuolleisuus, tehohoitoon joutuminen ja mekaanisen ventilaation tarve vähenivät. Argentiinan tehohoitoyhdistys kritisoi tätä ankarasti ja totesi, että tutkimuksessa ei saavutettu ensisijaisia tai toissijaisia päätetapahtumia eikä siinä osoitettu tilastollisesti merkittäviä eroja seerumin ja lumelääkeryhmän välillä.
Uudet vasta-ainelääkkeet > Kasirivimabi/imdevimabi

Kasirivimabi/imdevimabi, jota myydään tuotenimellä REGEN-COV, on yhdysvaltalaisen biotekniikkayhtiö Regeneron Pharmaceuticalsin kehittämä kokeellinen lääke. Se on keinotekoinen "vasta-ainecocktail", joka on suunniteltu tuottamaan vastustuskykyä COVID-19-pandemiasta vastuussa olevaa SARS-CoV-2-koronavirusta vastaan. Se koostuu kahdesta monoklonaalisesta vasta-aineesta, kasirivimabista (REGN10933) ja imdevimabista (REGN10987), jotka on sekoitettava keskenään. Kahden vasta-aineen yhdistelmän tarkoituksena on estää mutaatioiden karkaaminen. Se on saatavana myös yhdessä valmistettuna valmisteena.
Uudet vasta-ainelääkkeet > Bamlanivimabi ja etesevimabi

Bamlanivimabi (INN, koodinimi LY-CoV555) on monoklonaalinen vasta-aine, jonka AbCellera Biologics ja Eli Lilly ovat kehittäneet COVID-19:n hoitoon. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto (FDA) myönsi lääkkeelle kiireellisen käyttöluvan (EUA) marraskuussa 2020, ja Yhdysvaltain hallitus on ostanut 950 000 annosta joulukuuhun 2020 mennessä. Huhtikuussa 2021 EUA peruutettiin.
Lääke on IgG1-monoklonaalinen vasta-aine (mAb), joka on suunnattu SARS-CoV-2:n piikkiproteiinia vastaan. Tavoitteena on estää viruksen kiinnittyminen ja pääsy ihmissoluihin, jolloin virus neutralisoituu ja auttaa COVID-19:n ehkäisyssä ja hoidossa.
Bamlanivimabi on syntynyt Lillyn ja AbCelleran yhteistyön tuloksena, jonka tarkoituksena on luoda vasta-ainehoitoja COVID-19:n ehkäisyyn ja hoitoon.
Bamlanivimabia käytetään myös osana bamlanivimabin/etesevimabin yhdistelmää, jolle FDA on myöntänyt myyntiluvan.
Kesäkuussa 2021 Yhdysvaltain apulaisministeriön valmius- ja reagointitoimisto (ASPR) keskeytti bamlanivimabin ja etesevimabin jakelun yhdessä sekä etesevimabin jakelun yksinään (yhdistettäväksi bamlanivimabin olemassa olevaan tarjontaan) kiertävien varianttien lisääntymisen vuoksi.
Uudet vasta-ainelääkkeet > Sotrovimabi

Toukokuussa 2021 Euroopan lääkeviraston (EMA) ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevä komitea (CHMP) totesi, että sotrovimabia voidaan käyttää vahvistetun COVID-19:n hoitoon vähintään 12-vuotiailla ja sitä vanhemmilla henkilöillä, jotka painavat vähintään 40 kiloa, jotka eivät tarvitse lisähappihoitoa ja joilla on riski edetä vaikeaksi COVID-19:ksi.
Toukokuussa 2021 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto (FDA) myönsi hätäkäyttöluvan (EUA) sotrovimabille lievän tai keskivaikean COVID-19:n hoitoon 12-vuotiaille ja sitä vanhemmille henkilöille, jotka painavat vähintään 40 kilogrammaa (88 lb) ja joilla on positiivinen tulos suorassa SARS-CoV-2 -virustestissä ja joilla on suuri riski kehittyä vakavaksi COVID-19:ksi, mukaan lukien sairaalahoitoon joutuminen tai kuolema.
Uudet proteaasinestäjät > Nirmatrelviiri (PF-07321332)

Joskus vuoden 2021 alussa Pfizer aloitti Yhdysvalloissa ja Belgiassa faasin I ihmiskokeet uudella suun kautta otettavalla reseptilääkkeellä, nirmatrelviirilla (PF-07321332), joka on SARS-CoV-2:n replikaatiota heikentävä "proteaasin estäjä". Kolmeen vaiheeseen jakautuvien tutkimusten odotetaan kestävän yli 5 kuukautta. Lääke annetaan yhdessä pienten annosten ritonaviirin kanssa, joka on HIV:n hoitoon käytettävä viruslääke.
Sitojaproteiinit

Muun muassa Suomessa on kokeiltu myös sitojaproteiinia, joka vaikuttaa kaikkiin koronaviruksiin sitomalla niiden tartuttavuutta heikentämällä. Tästä on kehitetty nenäsumute, joka on toiminut ainakin hiirikokeissa. Tämäkään ei ole vaihtoehto rokotuksille, mutta siitä voi jossakin vaiheessa tulevaisuudessa olla hyötyä lyhytaikaisen altistuksen aikana.
Suunnittelu ja koordinointi > Varhainen suunnittelu > Tietokoneavusteinen tutkimus

Tämä jakso on päivitettävä. Auttakaa päivittämään tämä artikkeli vastaamaan viimeaikaisia tapahtumia tai uutta tietoa. (Marraskuu 2020)
Lisätietoja: Ohjelmistojen käyttö ja kehittäminen COVID-19-pandemian lieventämisessä ja COVID-19-pandemian vaikutus tieteeseen ja teknologiaan § Tietokoneavusteinen tutkimus ja koneoppiminen sekä kansalaistiede
Maaliskuussa 2020 Yhdysvaltain energiaministeriö, National Science Foundation, NASA, teollisuus ja yhdeksän yliopistoa yhdistivät resurssejaan saadakseen käyttöönsä IBM:n supertietokoneita yhdistettynä Hewlett Packard Enterprisen, Amazonin, Microsoftin ja Googlen pilvilaskentaresursseihin lääketutkimusta varten. COVID-19 High Performance Computing Consortium pyrkii myös ennustamaan taudin leviämistä, mallintamaan mahdollisia rokotteita ja seulomaan tuhansia kemiallisia yhdisteitä COVID-19-rokotteen tai -hoidon suunnittelua varten.
C3.ai Digital Transformation Institute, toinen Microsoftin, kuuden yliopiston (mukaan lukien Massachusetts Institute of Technology, joka oli ensimmäisen konsortion jäsen) ja Illinoisissa sijaitsevan National Center for Supercomputer Applicationsin muodostama konsortio, joka toimii tekoälyohjelmistoyritys C3.ai:n alaisuudessa, yhdistää supertietokoneresursseja lääkkeiden löytämiseksi, lääketieteellisten protokollien kehittämiseksi ja kansanterveysstrategioiden parantamiseksi sekä myöntää suuria apurahoja tutkijoille, jotka ovat toukokuuhun mennessä ehdottaneet tekoälyn käyttämistä vastaavien tehtävien suorittamiseen.
Maaliskuussa 2020 hajautettu laskentahanke Folding@home käynnisti ohjelman lääkekehittäjien avuksi simuloimalla aluksi SARS-CoV-2:n ja siihen liittyvän SARS-CoV-viruksen proteiinikohteita, joita on tutkittu aiemmin.
Myös hajautetun tietojenkäsittelyn hanke Rosetta@home liittyi mukaan maaliskuussa. Hankkeessa käytetään vapaaehtoisten tietokoneita mallintamaan SARS-CoV-2 -viruksen proteiineja mahdollisten lääkekohteiden löytämiseksi tai uusien proteiinien luomiseksi viruksen neutraloimiseksi. Tutkijat paljastivat, että Rosetta@homen avulla he olivat pystyneet "ennustamaan tarkasti tärkeän koronaviruksen proteiinin atomimittakaavan rakenteen viikkoja ennen kuin sitä voitiin mitata laboratoriossa".
Toukokuussa 2020 Scripps Researchin ja IBM:n World Community Gridin välinen OpenPandemics - COVID-19-kumppanuus käynnistettiin. Kumppanuus on hajautetun tietojenkäsittelyn hanke, joka "suorittaa automaattisesti taustalla [yhdistettyjen kotitietokoneiden] simuloidun kokeen, joka auttaa ennustamaan tietyn kemiallisen yhdisteen tehokkuutta mahdollisena hoitona COVID-19:n hoitoon".
Suunnittelu ja koordinointi > Mukautuva COVID-19-hoitotutkimus

Yhdysvaltain kansallinen allergia- ja tartuntatauti-instituutti (National Institute of Allergy and Infectious Diseases, NIAID) käynnisti mukautuvan suunnittelun mukaisen kansainvälisen vaiheen III tutkimuksen (nimeltään "ACTT"), johon osallistuu enintään 800 sairaalahoitoa tarvitsevaa COVID-19-henkilöä 100:ssa paikassa useissa maissa. Tutkimus aloitetaan käyttämällä remdesiviiriä ensisijaisena hoitona 29 päivän ajan, ja sen mukautuvan tutkimussuunnitelman määrittelyssä todetaan, että "välivaiheen seurannassa otetaan käyttöön uusia hoitohaaroja ja mahdollistetaan tutkimusten varhainen lopettaminen turhuuden, tehon tai turvallisuuden vuoksi". Jos jokin hoito osoittautuu tehokkaaksi, tästä hoidosta voi tulla vertailuhoito, jota verrataan uuteen kokeelliseen hoitoon tai uusiin kokeellisiin hoitoihin."
Suunnittelu ja koordinointi > RECOVERY Trial

Maaliskuussa 2020 perustettiin Isossa-Britanniassa laaja satunnaistettu kontrolloitu tutkimus nimeltä RECOVERY Trial, jossa testataan COVID-19:n mahdollisia hoitomuotoja. Sitä johtavat Oxfordin yliopiston Nuffieldin kansanterveystieteen ja lääketieteen laitokset, ja siinä testataan viittä uudelleenkäytettyä lääkettä sekä toipumisplasmaa. Tutkimukseen osallistui yli 11 500 COVID-19-positiivista osallistujaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kesäkuuhun 2020 mennessä.
Huhtikuun aikana käynnistettiin brittiläinen RECOVERY-tutkimus (Randomised Evaluation of COVID-19 thERapY), joka käynnistyi aluksi 132 sairaalassa eri puolilla Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja laajeni yhdeksi maailman suurimmista kliinisistä COVID-19-tutkimuksista, johon osallistui huhtikuun puolivälissä 5400 tartunnan saanutta ihmistä hoidettavana 165 brittiläisessä sairaalassa. Tutkimuksessa tutkitaan erilaisia mahdollisia hoitomuotoja vaikean COVID-19-infektion hoitoon: lopinaviiria/ritonaviiria, matala-annoksista deksametasonia (tulehdusta ehkäisevä steroidi), hydroksiklorokiinia ja atsitromysiiniä (yleinen antibiootti). Kesäkuussa hydroksiklorokiinia käyttänyt tutkimushaarukka lopetettiin, kun analyysit osoittivat, ettei siitä ollut hyötyä.
Kesäkuun 16. päivänä tutkimusryhmä julkaisi lausunnon, jonka mukaan deksametasonin oli osoitettu vähentävän kuolleisuutta hengitystukea saavilla potilailla. Kontrolloidussa tutkimuksessa noin 2 000 sairaalapotilasta sai deksametasonia, ja niitä verrattiin yli 4 000 potilaaseen, jotka eivät saaneet lääkettä. Hengityskoneita käyttävien potilaiden kohdalla se vähensi kuoleman riskiä 40 prosentista 28 prosenttiin (1 potilaalle 8:sta). Happea tarvitsevien potilaiden kuolemanriski pieneni 25 prosentista 20 prosenttiin (1 potilaalle viidestä).
Kesäkuun 2020 loppuun mennessä tutkimuksessa oli julkaistu hydroksiklorokiinia ja deksametasonia koskevat tulokset. Se oli myös ilmoittanut lopinaviirin/ritonaviirin tulokset, jotka julkaistiin lokakuussa 2020. Lopinaviiri/ritonaviiri- ja hydroksiklorokiinihaarat suljettiin uusilta osallistujilta, koska ne osoittautuivat tehottomiksi. Deksametasoni suljettiin uusilta aikuisilta osallistujilta myönteisten tulosten jälkeen, ja marraskuussa 2020 se oli avoinna lapsille.
Aiheesta muualla

R&D Blueprint and COVID-19, World Health Organization
Coronaviruses by US National Institute for Allergy and Infectious Diseases
COVID-19 therapeutics tracker Regulatory Affairs Professionals Society
COVID-19 treatments: research and development European Medicines Agency (EMA). Arkistoitu 23.10.2021. Viitattu 23.10.2021.
Juha Alén

| Juha Alén |
| --- | --- |
 Juha Alén jäällä vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1981 (ikä 43) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  96 kg
Pelinumero:  44
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  Cincinnati Mighty Ducks (AHL) Ilves (SM-liiga) Blues (SM-liiga) Lukko (SM-liiga) Mora IK (Allsvenskan) Székesfehérvár (ÖEL) Rouen (Ligue Magnus) HPK (SM-liiga)
NHL-varaus:  90, 2003 Mighty Ducks of Anaheim
Juha Alén (s. 25. lokakuuta 1981 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Alén pelasi juniorivuotensa Tampereella Ilveksen ja Kooveen joukkueissa, kunnes lähti kaudeksi 2001–2002 Pohjois-Amerikkaan NAHL-juniorisarjaan Soo Indiansin joukkueeseen. Seuraavan kauden hän pelasi Pohjois-Michiganin yliopiston joukkueessa, ja hyvin sujuneen kauden päätteeksi Mighty Ducks of Anaheim varasi hänet NHL:ään kolmannella kierroksella numerolla 90.
Kauden 2003–2004 Alén pelasi Anaheimin AHL-farmijoukkueessa Cincinnati Mighty Ducksissa. Hän aikoi jatkaa AHL:ssä seuraavallakin kaudella, mutta loukkaantui juuri ennen kauden alkua. Alén kuntoutui kevääksi ja pelasi loppukaudesta 2005 seitsemän peliä Ilveksessä, tosin vähäisellä peliajalla.
Alén jatkoi Ilveksessä kaksi seuraavaa kautta, kunnes riitautui seuran johdon kanssa tammikuussa 2007 ja siirtyi Bluesiin. Bluesista hän jatkoi kaudeksi 2007–2008 Rauman Lukkoon. Alénin sopimus oli kaksivuotinen, mutta se purettiin jo ensimmäisen kauden jälkeen.
Kaudella 2008–2009 Alén pelasi Ruotsin Allsvenskanissa Mora IK:n joukkueessa, kunnes siirtyi kaudeksi 2009–2010 unkarilaiseen Alba Volán Székesfehérvár joukkueeseen. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi sen sijaan Ranskan pääsarjan Dragons de Roueniin. Pelattuaan Rouenissa kaksi kautta Alén siirtyi kaudeksi 2012–2013 HPK:hon.
Väkivalta ja pyhä

| Ranska> Väkivalta ja pyhä.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kieli:  Ranska
Julkaistu:  1972 (Editions Bernard Grasset, ranskaksi)  1977 (The Johns Hopkins University Press, englanniksi)  2004 (Tutkijaliitto, suomeksi)
Sivumäärä:  428
Suomennos
Suomentaja:  Olli Sinivaara

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Väkivalta ja pyhä (ransk. La violence et le sacré) on alun pitäen vuonna 1972 ranskaksi julkaistu ranskalaisen teoreettisen antropologin René Girardin teos, jossa Girard esittää kulttuurisen järjestyksen syntyä ja funktiota sekä primitiivisiä yhteiskuntia ja ihmisyhteisöjä yleensä koskevia hypoteeseja. Teos on herättänyt runsaasti sekä kritiikkiä että ylistystä ja kiitosta.
Tausta

Girard kirjoitti teoksen toimiessaan professorina Buffalossa sijaitsevassa New Yorkin osavaltionyliopistossa (State University of New York). Kirja on vuosikymmenen tutkimusten lopputulos ja tarjoaa ensimmäisen kattavan esityksen Girardin mimeettisen halun teorian sovellutuksista antropologiassa sekä mytologioiden ja kreikkalaisten tragedioiden tutkimuksessa.
Yhteenveto

Girard tarjoaa sarjan hypoteeseja, joiden avulla hän pyrkii vastaamaan kulttuurisen ja symbolisen järjestyksen syntyä, vakiintumista ja funktiota koskeviin arvoituksiin sekä primitiivisten yhteiskuntien että ihmisyhteisöjen yleensä suhteen. Teoksen olennaisena teesinä on, että mimeettinen halu johtaa vääjäämättä kilpailuun ja konflikteihin, ja kulttuurisen järjestyksen alkuperä olisi toistetuissa kollektiivisen väkivallan ilmauksissa yksittäistä uhria tai syntipukkia vastaan. Girard postuloi uhrikorvaamiseksi kutsumansa morfogeneettisen mekanismin, jonka kautta sosiaalinen järjestys syntyisi.
Uskonnon Girard näkee alkuperältään ja funktioltaan keinona säännellä sosiaalista väkivaltaa ja luoda sosiaalista koheesiota. Hän esittää, että uhraamisen kautta yhteisöä uhkaava väkivalta saadaan rituaalisesti ajettua pois, kohdistettua ulos sen sijaan, että se suuntautuisi yhteisöön itseensä. Girardin mukaan uhraaminen on toisin sanoen olennaisesti uskontoon liittyvä ilmiö; uskonnon funktio olisi pitää väkivalta yhteisön ulkopuolella syntipukkimekanismin tai sen rituaalisten korvikkeiden avulla. Girard kirjoittaa, että missä ”nykyaikainen kritiikki on lähes yksimielistä” pitäessään Sigmund Freudin Toteemia ja tabua (1913) kestämättömänä, hän näkee työllä olevan todellista arvoa pyrkiessään osoittamaan, että Freudin teoria alkumurhasta tulee lähelle hänen oman työnsä tematiikkaa.
Vastaanotto

Väkivalta ja pyhä nostatti pian julkaisunsa jälkeen kansainvälisen kiistan. Le Monde -aikakauslehti otti työn vastaan fanfaarein G.H. Radkowskin antaen sille ylistävän arvostelun pitäen työtä suunnattomana intellektuaalisena saavutuksena. Radkowskin mukaan kyseessä oli ”ensimmäinen autenttisesti ateistinen teoria väkivallasta ja pyhästä”. Teos julkaistiin viiden vuoden viiveellä vuonna 1977 englanniksi, ja teosta on kommentoitu runsaasti myös englanninkielisessä tutkimuksessa. Norman O. Brownin väittämän mukaan myös Paavi Johannes Paavali II olisi pitänyt kirjasta. Toisaalta teosta on myös pidetty uskonnolle vihamielisenä. Girard sai teoksestaan myös Prix de l'Académie -palkinnon.
Vuonna 2004 teos julkaistiin suomeksi Olli Sinivaaran kääntämänä. Vaikka tutkijoiden piirissä teos toki tunnettiin jo ennen suomenkielistä käännöstä, teos on lisännyt Girardiin kohdistuvaa mielenkiintoa Suomen kielialueella. Teos myös otettiin vastaan pääasiallisesti myönteisesti. Esimerkiksi Risto Niemi-Pynttäri kirjoittaa arvostelussaan:
”Girard kamppailee teorian kentillä niin vimmaisesti, että vaikka teksti on paikoin vaikeaa, niin koskaan se ei ole kuivaa luettavaa. Olli Sinivaaran suomennos on pääasiassa sujuvaa, ja se pysyy kamppailun juonessa mukana.”
Mustajoki

Mustajoki voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimenä > Kylä

Mustajoki, kylä Laviassa Porissa Suomessa
Mustajoki, kylä Louhen piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä
Paikannimenä > Joki

Msta (ven. Мста, Msta), suomalaisessa historiantutkimuksessa joskus myös Mustajoki), joki Tverin ja Novgorodin alueilla Venäjällä
Mustajoki (myös Vihojoki, Vihonoja, Koivuoja, ven. Чёрная Ре́чка, Tšornaja Retška), Suureen Nevkaan laskeva joki Pietarissa Venäjällä
Mustajoki (ven. Чёрная Ре́чка, Tšornaja Retška), Roslivajärveen laskeva joki Pietarissa Venäjällä
Mustajoki, Vienanmeren Mustalahteen laskeva joki Venäjällä
Mustajoki, Hevaanjoen alkujoki Inkerinmaalla Leningradin alueella Venäjällä
Mustajoki, Juustilanjoen sivujoki Lappeenrannassa Suomessa ja Leningradin alueella Venäjällä
Mustajoki, joki Jalasjärvellä Suomessa
Mustajoki (myös Kotasenpuro), Kotasen laskujoki Jyväskylässä
Sukunimenä

Arto Mustajoki (s. 1948), Helsingin yliopiston Venäjän kielen ja kirjallisuuden professori
Noora Mustajoki (s. 1978), tietokirjailija ja Kittilän kirjastotoimenjohtaja
Pertti Mustajoki (s. 1943), erikoislääkäri, professori, tieteen popularisoija ja kirjailija
Aragón (1879)

| Aragón |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cartagena
Kölinlasku:  2. toukokuuta 1869
Laskettu vesille:  31. heinäkuuta 1879
Palveluskäyttöön:  1880
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1900
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 289 t
Pituus:  71,93 m
Leveys:  13,41 m
Syväys:  7,16 m
Koneteho:  1 400 ihp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  392
Aseistus
Aseistus:  8 x 8" 180 naulan RML -tykkiä
Aragón oli Espanjan laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu Aragón-luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin tammikuussa 1869 Cartagenasta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 2. toukokuuta. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1879 ja otettiin palvelukseen seuraavana vuonna.
Palvelus

Alus kuului 1890-luvulla Cadiziin sijoitettuun osastoon.
Rio Grande do Sul (1909)

| Rio Grande do Sul |
| --- | --- |
 Rio Grande do Sul 1918

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong Whitworth, Elswick
Kölinlasku:  30. elokuuta 1907
Laskettu vesille:  20. tammikuuta 1909
Palveluskäyttöön:  1910
Loppuvaihe:  romutettu 1948
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 100 t
Pituus:  122,38 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,89–11,91 m
Syväys:  4,75 m
Koneteho:  3-akselinen Brown-Curtis turbiinimoottori, 6 Thornycroft-kattilaa, 18 000 shp
Nopeus:  25 solmua (46 km/h)
Miehistöä:  320–357
Aseistus
Aseistus:  10 × 120 mm/L50 tykkiä 6 × 47 mm/L50 tykkiä 2 × 457 mm torpedoputkea
Rio Grande do Sul oli Brasilian laivaston Bahia-luokan risteilijä (port. cruzador), joka romutettiin 1948.
Valmistus

J. R. Perrettin suunnittelema alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Britteinsaarilta, missä köli laskettiin 30. elokuuta 1907 telakkanumerolla 810. Se laskettiin vesille 20. tammikuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 1910.
Palvelus

ensimmäisessä maailmansodassa alus oli 1917–1918 Brasilian laivaston osastossa Afrikan luoteisrannikolla, mistä se siirtyi hieman ennen sodan päättymistä Välimerelle. Alus modernisoitiin 1925–1926 Companhia Nacional de Navegação Costeiran telakalla Rio de Janeirossa Thornycroftin telakan tuella. Alukselle asennettiin uudet Brown Curtis-turbiinit ja öljykäyttöiset Thornycroft-kattilat korvasivat aiemmat hiilikattilat. Aluksen savuhormeja pidennettiin ja lukumäärä kasvoi kahdesta kolmeen. Alukselle asennettiin tulenjohtokone ja osa kolmen naulan tykeistä korvattiin neljällä kolmen tuuman ilmatorjuntatykillä. Lisäksi torpedoputkien lukumäärä tuplattiin ja muutettiin 21-tuumaisiksi.
Brasilian liityttyä toiseen maailmansotaan 22. elokuuta 1942 alus aloitti Atlantilla sukellusveneidentorjunnan ja saarronmurtajien etsinnän sekä saattuetehtävät. Kesällä 1944 se siirrettiin Italiaan, missä alus oli lähinnä koillisessa laivasto-osastossa. Alus suojasi sodan kuluessa kaikkiaan 62 saattuetta Recifen ja Rion välillä ja osallistui viiteentoista muuhun operaatioon, joihin kuului Dakarin ja Natalin välisen reitin valvonta. Alukselle tehdyistä sodanaikaisista muutoksista ei ole tarkkoja tietoja, mutta sille asennettiin ainakin kaikuluotain ja kaksi syvyyspomminheitintä ja 300 syvyyspommia sekä mahdollisesti ilmatorjuntaa täydennettiin 20 millimetrin tykeillä.
Alus osallistui 1945 meripelastustehtäviin lennätettäessä amerikkalaisjoukkoja Eurooppaan. Se poistettiin 1948 alusluettelosta ja romutettiin.
Syöksylasku

Naisten syöksyrinnettä Sotšin olympialaisissa 2014.
Syöksylasku on alppilaji, jossa lasketaan vähintään kahdeksan metrin etäisyydellä toisistaan sijaitsevien porttien läpi. Usein rinteeseen on merkitty sinisellä maalilla paras reitti, joka johtaa porttien läpi. Syöksylaskun nopeudet ovat nopeuslaskun jälkeen alppilajeista korkeimmat ja riskit siten huomattavan korkeat. Keskinopeus on selvästi yli 100 km/h:n. Rinteessä on luonnollisesti myös kumpuja. Koska kummuille lasketaan niin lujaa, rinne ikään kuin "tipahtaa" laskijan alta. Kummuilta lähteneet hypyt yritetään ottaa alas mahdollisimman nopeasti, sillä vauhti kasvaa ja pysyy yllä parhaiten suksien koskettaessa lunta. Suojakypärän käyttö on pakollista.
Syöksylasku kuuluu alppihiihdon maailmancupin ohjelmaan. Lisäksi se on talviolympialaisten ja alppihiihdon MM-kisojen ohjelmassa.
Itä-Uudenmaan hyvinvointialue

| Itä-Uudenmaan hyvinvointialue |
| --- | --- |


Yleistä
Väkiluku:  99 204
Keskuspaikka:  Porvoo
Kunnat:  7
Yhteistyöalue:  Etelä-Suomen yhteistyöalue
Hyvinvointialuejohtaja:  Max Lönnqvist
Pelastuslaitos:  Itä-Uudenmaan pelastuslaitos
Aluevaltuusto
Aluevaltuuston koko:  59
Puheenjohtaja:  Heikki Vestman
Puolueet ja valtuustopaikat
RKP:  20
Kokoomus:  13
SDP:  10
Perussuomalaiset:  4
Vihreät:  4
Keskusta:  3
Liike Nyt:  2
Kristillisdemokraatit:  2
Vasemmistoliitto:  1
Itä-Uudenmaan hyvinvointialue (ruots. Östra Nylands välfärdsområde) on Uudenmaan maakunnan itäosat ja entisen Itä-Uudenmaan maakunnan alueen kattava hyvinvointialue. Hyvinvointialue perustettiin osana maakunta- ja soteuudistusta ja sen Uudenmaan maakuntaa koskevaa erillisratkaisua.
Syyyskuussa 2024 kunta- ja alueministeri Anna-Kaisa Ikonen ilmoitti, että ministeriö ottaa Lapin, Keski-Suomen, Vantaan ja Keravan, Itä-Uusimaan, Kanta-Hämeen ja Satakunnan hyvinvointialueet tarkempaan ohjaukseen näiden taloudellisten haasteiden johdosta.
Kunnat

Itä-Uudenmaan hyvinvointialueeseen kuuluu seitsemän kuntaa, joista kaksi on kaupunkeja:
Askolan kunta
Lapinjärven kunta (Lappträsk)
Loviisan kaupunki (Lovisa)
Myrskylän kunta (Mörskom)
Porvoon kaupunki (Borgå)
Pukkilan kunta
Sipoon kunta (Sibbo)
Vuoden 2022 huhtikuussa hyvinvointialueella asui 99 204 asukasta.
Palvelut

Lakisääteinen sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisvastuu siirtyi kunnilta hyvinvointialueelle 1. tammikuuta 2023 alkaen.