stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moreno Moser

| Moreno Moser |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1990 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Italia
Pyöräilijä
Pituus:  177 cm
Paino:  64 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2009–2011 2011:  Lucchini Liquigas (harjoittelija)
Ammattilaisjoukkue(et)
2012 2013–2014 2015 2016 2017–2018 2019:  Liquigas-Cannondale Cannondale Pro Cycling Team Cannondale-Garmin Cannondale Pro Team Astana Team Nippo Fantini Faizanè
Suurimmat voitot
 Rund um den Finanzplatz Eschborn–Frankfurt 2012 Puolan ympäriajo 2012 Strade Bianche 2013 
 Tiedot päivitetty: 18. tammikuuta 2022 
| Mitalit> Miesten maantiepyöräily.Maa:   Italia.EM-kilpailut  | Mitalit> Miesten maantiepyöräily.Maa:   Italia.EM-kilpailut  | Mitalit> Miesten maantiepyöräily.Maa:   Italia.EM-kilpailut  | Miesten maantiepyöräily> Maa:   Italia. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Plumelec 2016 | aika-ajo |  |
Moreno Moser (s. 25. joulukuuta 1990 Trento) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Liquigas-Cannondale-joukkueessa 2012. Hän voitti ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan muun muassa Rund um den Finanzplatz Eschborn–Frankfurt-klassikon sekä saavutti ensimmäisen World Tour -tason voittonsa Puolan ympäriajon ensimmäisellä etapilla. Hän voitti myös kuudennen etapin sekä kokonaiskilpailun viiden sekunnin erolla Michał Kwiatkowskiin.
Moser jatkoi 2013–2014 samassa italialaistallissa, uudelta nimeltään Cannondale Pro Cycling Team. Hän voitti maaliskuussa 2013 Strade Bianche -kilpailun. Kausilla 2015–2016 hän edusti yhdysvaltalaisjoukkuetta Cannondale Pro Cycling Teamia. Vuosina 2017–2018 hän ajoi Astana Teamissa ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2019 Nippo Fantini Faizanèssa..
Moreno Moserin sukuun kuuluu useita pyöräilijöitä: hänen isänsä on Diego Moser, setänsä Aldo ja Francesco Moser, veljensä Leonardo Moser ja serkkunsa Ignazio Moser.
Saavutuksia

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Mullerin räikkä

Räikkä
Mullerin räikkä (engl. Muller’s ratchet) on nobelisti Hermann Joseph Mullerin vuonna 1964 kehittämä ajatus, jonka mukaan aseksuaalisesti eli suvuttomasti lisääntyvät populaatiot kuolevat sukupuuttoon ajan mittaan, koska haitallisten muutosten määrä populaatiossa väistämättä kasvaa. Muller kehitti ”räikkämallin” selittämään sitä, miksi suvullisesta lisääntymisestä on evolutiivisesti hyötyä.
Tilanne kuvataan siten, että alussa on populaatio, joka on juuri muuttunut aseksuaaliseksi ja jolla ei ole yhtään haitallista mutaatiota. Ajan myötä syntyy mutaatioita, joista useampi on haitallinen kuin hyödyllinen. Vähitellen populaatiossa on yksilöitä, joilla on lukuisia haitallisia mutaatioita. Jossakin vaiheessa koittaa tilanne, jossa viimeinen mutaatioton yksilö kuolee ilman jälkeläisiä. Tämä etenee askel askeleelta, kunnes populaatiossa on niin paljon kasautuneita haitallisia ominaisuuksia, että sen jäsenet kuolevat niihin, jolloin populaatio kuolee sukupuuttoon. Koska seksuaalisesti lisääntyvät läpikäyvät rekombinaatiota, ei periaate päde niiden tapauksessa. Syynä tähän on se, että rekombinaatio järjestelee geenejä uudestaan. Järjestelyn kautta vanhempien mutaatiottomat osat perimää voivat yhdistyä, jolloin syntyy yksilöitä, joilla haitallisia muutoksia on vähän. Luonnonvalinta kykenee säilyttämään nämä. Periaate ei myöskään koske aseksuaalisesti lisääntyviä populaatioita, jotka ovat kooltaan suuria (kuten bakteereilla) tai joissa on rekombinaatiota vastaavia systeemejä. Toisaalta periaate koskee myös mitokondrioita sekä Y-kromosomia, joiden perimä ei osallistu rekombinaatioon vaan periytyy suoraan. Tämän seurauksena niiden perimät ovatkin melko pieniä.
Mullerin räikän seurauksena perimien koot pienenevät. Toisaalta perimien pieneneminen voi johtua myös hyödyttömien geenien poistumisella, joten pieni genomi ei ole varma indikaattori aseksuaalisesta lisääntymisestä.
Mestarien liigan kausi 2020–2021

| Mestarien liigan kausi 2020–2021 |
| --- | --- |
 Loppuottelu pelattiin Portossa Estádio do Dragãolla.
Joukkueiden määrä:  32
Ajankohta:  20. lokakuuta 2020 – 29. toukokuuta 2021
Mestari:   Chelsea (2. mestaruus)
Toinen sija:   Manchester City
Ottelut:  125
Maalit:  366 (2,93 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Erling Haaland (10 maalia)
Paras pelaaja:   Edouard Mendy  Rúben Dias  N'Golo Kanté  Erling Haaland 
Kokonainen yleisömäärä:  180 049
  ← 2019–2020 :  2021–2022 → 
Kauden 2020–2021 UEFA:n Mestarien liiga oli 66. kausi UEFA:n järjestämässä tärkeimmässä seurajoukkueiden jalkapalloturnauksessa ja 29. kausi, kun kilpailu tunnetaan nimellä Mestarien liiga.
Loppuottelu pelattiin 29. toukokuuta 2021 Estádio do Dragãolla Portossa, Portugalissa. Chelsea voitti Manchester Cityä vastaan 1–0, mikä oli Chelsean toinen Mestarien liigan mestaruus. Loppuottelu oli alun perin tarkoitus pelata Atatürkin olympiastadionilla Istanbulissa Turkissa. Istanbul valittiin vuoden 2020 Mestarien liigan loppuottelun isännäksi, mutta järjestämisoikeus siirrettiin vuodelle 2021 koronaviruspandemian vuoksi. Pandemian vuoksi tehdyt matkustusrajoitukset aiheuttivat myös vuoden 2021 loppuottelusiirron.
Bayern München oli puolustava mestari mutta hävisi puolivälierissä Paris Saint Germainille.
Monte Carlo -ralli 1991

|  Monte Carlo -ralli 1991 |
| --- | --- |
 1. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 1991. 
Ajankohta:  24. – 30. tammikuuta 1991
Pituus:  27 erikoiskoetta, 628,64 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Carlos Sainz    Luis Moya  (Toyota Team Europe)
Toinen:   Miki Biasion    Tiziano Siviero  (Martini Lancia)
Kolmas:   François Delecour    Anne-Chantal Pauwels  (Q8 Team Ford)
Monte Carlo -ralli 1991 (viralliselta nimeltään 59. Rallye Automobile de Monte-Carlo) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1991. Kilpailu järjestettiin 24. – 30. tammikuuta 1991 Monacossa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 628,64 kilometriä.
Tapahtumia

François Delecour ajoi kilpailussa ensimmäisen erikoiskoevoittonsa ja siirtyi kilpailussa hallitsevan maailmanmestarin Carlos Sainzin edelle, mutta rikkoutunut takajousitus pudotti hänet kolmannelle sijalle. Toyotan Sainz oli ensimmäisen päivän jälkeen 54 sekunnin johdossa ennen Lancian Miki Biasionia ja Bruno Sabya. Toisena päivänä Delecour otti kärkeä kiinni. Kolmantena päivänä Delecour ajoi tieltä, jolloin jousitus rikkoontui ja rengas puhkesi.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Toyota Celica GT-Four | 6:57.21 | 0.0 |  |
| 2. |  Miki Biasion |  Tiziano Siviero | Lancia Delta Integrale 16V | 7:02.20 | +4.59 |  |
| 3. |  François Delecour |  Anne-Chantal Pauwels | Ford Sierra RS Cosworth 4x4 | 7:02.33 | +5.12 |  |
| 4. |  Armin Schwarz |  Arne Hertz | Toyota Celica GT-Four | 7:03.52 | +6.31 |  |
| 5. |  Juha Kankkunen |  Juha Piironen | Lancia Delta Integrale 16V | 7:05.07 | +7.46 |  |
| 6. |  Bruno Saby |  Daniel Grataloup | Lancia Delta Integrale 16V | 7:06.34 | +9.13 |  |
| 7. |  Malcolm Wilson |  Nicky Grist | Ford Sierra RS Cosworth 4x4 | 7:08.36 | +11.15 |  |
| 8. |  Timo Salonen |  Voitto Silander | Mitsubishi Galant VR-4 | 7:08.43 | +11.22 |  |
| 9. |  Yves Loubet |  Jean-Paul Chiaroni | Lancia Delta Integrale 16V | 7:10.00 | +12.39 |  |
| 10. |  Alessandro Fiorio |  Luigi Pirollo | Ford Sierra RS Cosworth 4x4 | 7:21.03 | +23.42 |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Rally-Maps.com, erikoiskokeet kartalla (englanniksi)
Osakilpailut MM-rallikaudella 1991
Monaco
Ruotsi
Portugali
Kenia
Ranska
Kreikka
Uusi-Seelanti
Argentiina
Suomi
Australia
Italia
Norsunluurannikko
Espanja
Iso-Britannia
Rallin maailmanmestaruussarjan Monte Carlon rallit
| --- | --- |
1970-luku:   1973  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:   1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:   1990  1991  1992  1993  1994  1995  1997  1998  1999 
2000-luku:   2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008 
2010-luku:   2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:   2020  2021  2022  2023  2024
Moisöfjärden

Moisöfjärden Suinonsalmen sillalta nähtynä.
Moisöfjärden on pieni merenselkä lounaisessa Espoossa. Selkä rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Soukkaan, idässä ja etelässä puolestaan Suvisaaristoon.
Moisöfjärden on runsassaarinen. Soukan alueella sijaitsevat muun muassa Björkholmen, Kornholmen ja Hönsholm. Suvisaariston alueella sijaitsevat Munkholmarna, Majholmen, Käringholmen, Högholmen, Skaddan ja Kotisaari sekä Moisö.
Moisöfjärdenin lounaisosasta on salmiyhteys Aisarfjärdenille ja edelleen Suomenlahden ulapalle. Pohjoisosasta on reitti kapean Suinonsalmen kautta itään Ryssjeholmsfjärdenille. Moisöfjärdenin itäisimmästä kolkasta puolestaan kulkee venereitti Bosundin kautta Bredvikeniin.
Kaudella 1971–2000 Moisöfjärdenin ympäristön vuotuinen keskilämpötila oli 5,6 °C ja sademäärä 650 mm. Kesän keskilämpötila oli noin 16 °C.
Moisöfjärdenin pohjoisrannalla sijaitsee Hanikan uimaranta ja itärannalla Svinön uimaranta. Moisöfjärdenillä on kesäisin reittiliikennettä, alukset pysähtyvät Suinonsalmen saaristovenelaiturilla.
Moisés Julio Blanchoud

Moisés Julio Blanchoud (4. syyskuuta 1923 Esperanza – 28. helmikuuta 2016 Santa Fe) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänet vihittiin papiksi 14. joulukuuta 1947. Hänet nimitettiin 13. helmikuuta 1960 Río Cuarton hiippakunnan vihkipiispaksi ja Belalin titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso María Butelerin ja Manuel Marengon avustama Nicolás Fasolino.
Blanchoud nimitettiin 6. syyskuuta 1962 ja asetettiin 7. maaliskuuta 1963 Río Cuarton piispaksi. 7. tammikuuta 1984 hänet nimitettiin Saltan arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin virkaan 31. maaliskuuta. Hän jäi eläkkeelle 6. elokuuta 1999.
1. lokakuuta 2002 Blanchoud sai nimityksen Santa Fe de la Vera Cruzin apostoliseksi hallitsijaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 30. maaliskuuta 2003.
Montse Cortés

| Montse Cortés |
| --- | --- |
 Montse Cortés (Malaga, 2007)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Montserrat Cortés Fernández
Syntynyt: Barcelona, Espanja
Muusikko
Tyylilajit:  flamenco
Soittimet:  Palmas 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Montserrat Cortés Fernández (s. 1972 Barcelona) on espanjalainen romanitaustainen flamencolaulaja. Hän käyttää taiteilijanimeä Montse Cortés.
Elämäkerta

Cortés kasvoi La Minan kaupunginosassa San Adrián de Besósin kaupungissa.
Cortés alkoi esiintyä Barcelonan flamencokerhoilla, josta hänet löysi kuuluisa flamencotanssija Antonio Canales. Hänen ensimmäinen soololevynsä Alabanza (2000) oli ehdokkaana Latin Grammy -palkinnon saajaksi.
Diskografia

Alabanza (Sony BMG, 2000)
La rosa blanca (Sony BMG, 2004)
Flamencas en la sombra (Universal, 2014)
Moisés Ferreira Coelho

Moisés Ferreira Coelho (8. huhtikuuta 1877 Cajazeiras – 18. huhtikuuta 1959) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1901 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 16. marraskuuta 1914. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta 1915. Pääkonsekraattorina toimi Adauctus Aurélio de Miranda Henriques, jota avustivat Santino Maria da Silva Coutinho ja José Tomas Gomes da Silva.
Ferreira Coelho sai 12. helmikuuta 1932 nimityksen Paraíban koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Beroean titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 16. elokuuta 1935 Paraíban arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 82-vuotiaana virassa.
Moisés Caicedo

Moisés Caicedo heinäkuussa 2022.
Moisés Isaac Caicedo Corozo (s. 2. marraskuuta 2001 Santo Domingo) on ecuadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa.
Caicedo aloitti liigauransa kotimaassaan Independiente del Vallen joukkueessa. Hän siirtyi helmikuussa 2021 englantilaisseura Brightoniin. Syyskauden 2021 hän pelasi lainalla belgialaisseura Beerschotissa. Hän pelasi Belgian liigassa 12 ottelua, joista kymmenen ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin Genkiä vastaan marraskuussa. Valioliigassa hän pääsi kentälle huhtikuussa 2022 ja pelasi kauden lopulla kahdeksan liigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Avausottelussaan vieraskentällä Arsenalia vastaan Caicedo syötti Brightonin voittomaalin. Hän teki maalin toukokuussa 4–0-voittoon päättyneessä kotiottelussa Manchester Unitedia vastaan. Kaudella 2022–2023 Caicedo pelasi 37 valioliigaottelua, joissa 34 kertaa avauskokoonpanossa. Kauden ainoan maalinsa hän teki syyskuussa Leicesteriä vastaan.
Caicedo siirtyi elokuussa 2023 Valioliigan Chelseaan englantilaisen jalkapallon kaikkien aikojen kalleimmalla siirtosummalla, 100 miljoonalla punnalla, eli noin 116 miljoonalla eurolla. Summan ilmoitettiin voivan nousta bonusten myötä noin 133 miljoonaan euroon. Caicedo teki Chelsean kanssa kahdeksanvuotisen sopimuksen. Avauskaudellaan hän pelasi Chelseassa 35 valioliigaottelua, kahta vaille kaikki aloituskokoonpanossa. Hän teki yhden ja syötti kolme maalia.
Caicedo pelasi Ecuadorin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 MM-karsintaottelussa Argentiinaa vastaan. Hän pelasi Copa Américassa 2021 joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa ja MM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. Copa Américassa 2024 hän on pelannut joukkueen toistaiseksi ainoan ottelun. Hän on pelannut 23. kesäkuuta 2024 mennessä 43 A-maaottelua ja niissä 41 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maalin lokakuussa 2020 toisessa maaottelussaan MM-karsinnassa Uruguayta vastaan, marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Chileä vastaan ja marraskuussa 2022 MM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Senegalia vastaan.
Mirrinkidat

| Mirrinkidat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Mirrinkidat Misopates  Raf.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mirrinkidat eli pikkuleijonankidat (Misopates) on ratamokasvien heimoon kuuluva suku, johon sisältyy kahdeksan lajia. Suvun luontaista levinnneisyysaluetta ovat Afrikan pohjois- ja itäosa, Euroopan etelä- ja keskiosa sekä Etu-Aasia ja Etelä-Aasia. Mirrinkidat ovat levinneet ihmisen mukana Euroopassa pohjoisemmaksi, Afrikassa etelämmäksi, Kaukoitään ja joillekin alueille Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan.
Lajit

perhomirrinkita (Misopates calycinum)
Misopates chrysothales
Misopates font-queri
Misopates marraicum
Misopates microcarpum
Misopates oranense
pikkumirrinkita eli pikkuleijonankita (Misopates orontium, syn. Antirrhinum orontium leijonankitojen suvussa)
Misopates salvagense
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Mirrinkidat – Misopates
Umur

| Umur |
| --- | --- |
 Soile Apajalahden suunnittelema elokuvan juliste vuodelta 2002.
Ohjaaja:  Kai Lehtinen
Käsikirjoittaja:  Petter Sairanen Kai Lehtinen
Perustuu:  Petter Sairasen romaaniin Sähköllä valaistu talo
Tuottaja:  Asko Apajalahti
Säveltäjä:  Pekka Karjalainen   Carl-Johan Häggman   Wimme Saari
Kuvaaja:  Timo Heinänen Jouko Seppälä
Leikkaaja:  Kauko Lindfors
Lavastaja:  Karoliina Koiso-Kanttila
Erikoistehosteet:  Alex Barffout (foley-tehosteet)
Pääosat:  Heikki Rantanen   Minna Turunen   Juhani Niemelä   Rea Mauranen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fantasiafilmi Oy
Ensi-ilta:   2002-09-2020. syyskuuta 2002 (Suomi)  
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  847 000 €
Katsojat:  15 747
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Umur on Kai Lehtisen ohjaama kokoillan romanttinen draamaelokuva vuodelta 2002. Elokuva kuvattiin Kilpisjärvellä, Inarissa, Kuhmossa, Helsingissä, Vantaalla ja Lohjalla vuosina 2000–2001.
Välillä mystisiä elementtejä sisältävää Umuria voidaan verrata tematiikaltaan ja tunnelmiltaan 50-luvun lapinelokuvan klassikkoon Valkoinen peura.kenen mukaan? Heikki Rantanen sai roolistaan Poikana Parhaan miespääosan Jussi -ehdokkuuden.
Juoni

Elokuva kertoo Lapin luontoon vahvasti kytköksissä olevan tuskaisen kauniin rakkaustarinan. Poika, yksinkertainen mutta erämaafilosofointiin taipuvainen nuori rajavartijamies, rakastuu palavasti mystiseen Lapin kaunottareen Umuriin. Poika elää Umurin kanssa suloisen tietämättömänä naisen pimeästä ja traagisesta puolesta.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Heikki Rantanen  | … |  Poika   |
|  Minna Turunen  | … |  Umur   |
|  Juhani Niemelä  | … |  Umurin isä   |
|  Rea Mauranen  | … |  Umurin äiti   |
|  Roope Salminen  | … |  pikkuveli   |
|  Outi Mäenpää  | … |  Eija   |
|  Oiva Lohtander  | … |  Isäntämies   |
|  Esko Nikkari  | … |  Samanmoinen   |
|  Wendy L. Santala  | … |  thaivaimo   |
|  Alfija Hadzhaeva  | … |  thaivaimo   |
|  Taisto Reimaluoto  | … |  Karvanaama   |
|  Jukka Uhlgren  | … |  Vornanen   |
|  Petter Sairanen  | … |  Runkku   |
|  Jari Pehkonen  | … |  Jussi   |
|  Seela Sella  | … |  eteläntäti   |
|  Kristiina Elstelä  | … |  eteläntäti   |
|  Keijo Hoffren  | … |  Guttorm   |
|  Anssi Leino  | … |  Antti   |
|  Jani Naumoff  | … |  Jari   |
|  Topi Mikkola  | … |  pappi   |
|  Iina Myrberg  | … |  Sari   |
|  Eero Taurovaara  | … |  Toivo   |
|  Arto Eronen  | … |  koiramies   |
|  Leif Lindberg  | … |  saksalainen   |
|  Eljas Perheentupa  | … |  saksalainen   |
|  Voitto Stoor  | … |  Jouni   |
|  Juha Tornensis  | … |  Ailu   |
|  Johan Båål  | … |  eskimo   |
|  Reino Kaartinen  | … |  venäläinen upseeri   |
|  Andrei Tsumak  | … |  venäläinen sotilas   |
|  Tuomas Väänänen  | … |  venäläinen alokas   |
|  Juha Björbacka  | … |  venäläinen alokas   |
|  Lauri Kortelainen  | … |  venäläinen alokas   |
|  Sauli Riimala  | … |  venäläinen alokas   |
|  Asko Apajalahti  | … |  maanmittaaja   |
|  Veikko Määttä  | … |  hanuristi   |
|  Pentti Ahtonen  | … |  mopomies   |
|  Raija Pulkkinen  | … |  emäntä   |
|  Jenna Eronen  | … |  pikku-Umur   |
|  Lauri Antikainen  | … |  poika   |
|  Iivari Jauhiainen  | … |  poika   |
|  Kari Honkanen  | … |  konduktööri   |
|  Merja Iivonen  | … |  pankkivirkailija   |
|  Wimme Saari  | … |  saamenkielinen kertoja   |
|  Muksu  | … |  Taika-koira   |
Kotivideojulkaisut

Elokuva on julkaistu VHS-kasettina sekä DVD:nä vuonna 2002 Finnkinon toimesta. Nordisk Film julkaisi DVD:n uudestaan vuonna 2007.
Televisioesitykset

Elokuva on esitetty televisiossa vuosina 2004, 2006, 2011, 2012 ja 2017.
Aiheesta muualla

Umur Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Umur Elonet.
Arvostelut:
Film-O-Holic (Arkistoitu – Internet Archive)
Elokuvateatteri
Leffatykki
Muskogee-kielet

Muskogee-kielten alkuperäinen levinneisyys
Muskogee-kielet ovat Yhdysvalloissa puhuttuja intiaanikieliä. Kielikunta jaetaan yleensä kahteen eri osaan, itäisiin ja läntisiin muskogee-kieliin. Tämä jako on kuitenkin kiistanalainen ja epäselvä. Jaon kehitti kielitieteilijä Mary Haas.
Läntiset muskogee-kielet
Choctawin kieli, 9200 puhujaa
Chickasawin kieli, 1000 puhujaa
Itäiset muskogee-kielet
Alabaman kieli, 100 puhujaa
Koasatin kieli, 200 puhujaa
Apalacheen kieli †
Mikasukin kieli, 500 puhujaa
Creekin kieli, 4300 puhujaa
Yhdysvaltalainen kielitieteilijä Pamela Munro on ehdottanut, että kielet jaettaisiin pohjoisiin ja eteläisiin kieliin. Hänen jakonsa on kuitenkin harvemmin käytetty. Kielillä arvioidaan olevan yhteensä 15 300 puhujaa.
Mitä silmät ei nää

| Mitä silmät ei nää Juha Tapio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2003
 Formaatti: CD Digitaalinen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 39.50
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Juha Tapion muut julkaisut
| Tästä kaikesta 2001 | Mitä silmät ei nää 2003 | Ohikiitävää 2005 |
Mitä silmät ei nää on Juha Tapion kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisella albumilistalla  seitsemänneksi (35/2003)., Tältä levyltä alkaen Tapion aikaisempi gospelmusiikki alkoi hioutua lähemmäksi maallisempaa poppia. Levyltä julkaistiin kolme isoa radiohittiä: ensimmäisenä albumin nimikkokappale ”Mitä silmät ei nää”, toisena ”Ukkosta ja ullakolla” ja kolmantena sekä samalla viimeisenä kappale ”Haaveilija”.
Kappaleet

Mitä silmät ei nää – 3.42
Haaveilija – 4.03
Vierekkäin – 4.01
Ukkosta ja ullakolla – 3.56
Poika – 3.21
Vuodet vieriä saa – 3.47
Kun sä tuut – 4.14
Sä olet – 3.24
Luonasi vaan – 3.10
Juuri tässä näin – 4.10
Enemmän – 2.01
Singlet

”Mitä silmät ei nää” (06/2003)
”Ukkosta ja ullakolla” (07/2003)
”Haaveilija” (02/2004)
Montezuma II

| Motecuhzoma Xocoyotzin |
| --- | --- |
 
Asteekkivaltakunnan Huēyi tlahtoāni
Valtakausi:  1502/1503–1520
Kruunajaiset:  1502/1503
Edeltäjä:  Ahuitzotl
Seuraaja:  Cuitláhuac

Montezuma II kuvattuna Codex Mendozassa.
Montezuma II tai Moctezuma II, nahuatliksi Motēcuzōma Xōcoyōtzin (1466–1520) oli asteekkien yhdeksäs ja samalla viimeinen itsenäinen hallitsija. Hän hallitsi Asteekkivaltakuntaa vuosina 1502–1520 ja sai surmansa espanjalaisvalloituksen yhteydessä.
Montezumalla on edelleen elossa olevia jälkeläisiä, jotka ovat suoraa sukua hänelle. Näihin kuuluu mm. Esteban Moctezuma, joka on vuodesta 2021 lähtien toiminut Meksikon Washingtonin-suurlähettiläänä.
Elämä

Montezuma oli asteekkihallitsija Axayacatlin poika ja menestyksekäs sotilas myöhemmän hallitsijan ja setänsä Ahuitzotlin armeijassa. Hän kunnostautui etenkin asteekkien sotaretkillä Tehuantepeciin ja Xoconochcoon. Kun Ahuitzotl kuoli vuonna 1502, Montezumasta tuli asteekkien ehdoton uskonnollinen ja poliittinen johtaja eli tlatoani.
Kruunajaissodassaan Montezuma johti armeijansa Nopallaniin 640 kilometrin päähän asteekkien pääkaupungista Tenochtitlánista. Hän valloitti linnoitetun kaupungin ja toi mukanaan suuren sotasaaliin ja joukon sotavankeja uhrattavaksi.
Montezuma laajensi tlatoanin valtaa vähentämällä sisäministerin valtaa, minkä seurauksena hänestä tuli koko Kolmiliiton kiistaton johtaja. Montezuma myös nosti ylimystön statusta erottamalla heidät muusta yhteiskunnasta korostamalla arvonimiä, asuja, arvomerkkejä ja hovietikettiä.
Montezuman hallitsema valtakunta ulottui Meksikon pohjoisosista nykyajan Guatemalaan asti. Hän laajensi valtakuntaansa edelleen ja kävi neljä suurta sotaa. Vain idän taraskit ja lännen tlaxcalanit onnistuivat vastustamaan asteekkien valloituspyrkimyksiä.
Montezuman suuressa palatsissa Tenochtitlánissa oli riippuvia puutarhoja, kymmenen huoneen lintutalo vesialtaineen sekä yksityinen eläintarha, jonka satojen eläinten joukossa oli jaguaareja, kotkia, puumia, kettuja ja käärmeitä. Palatsissa asui myös kääpiöitä, kyttyräselkiä ja albiinoja. Asteekkikuningasta palveli 3 000 avustajaa. Kuninkaalla oli tapa syödä ylelliset ateriansa kultaisen sermin takana yksin jonglöörien ja akrobaattien viihdyttämänä. Hän piti lintujen metsästämisestä puhallusputkella ja oli kiinnostunut taiteesta, astrologiasta ja filosofiasta. Kuninkaalla oli myös tapana käydä useita kertoja pyhiinvaellusmatkalla Teotihuacánin kaupungissa.
Montezuma oli huolissaan asemastaan, sillä asteekkien valta oli huteralla pohjalla ja alistetut heimot aloittivat kapinoita. Hän tarkkaili jatkuvasti enteitä ja kyseli ennustajilta neuvoja. Kun Montezuma kuuli muukalaisten, espanjalaisen Hernán Cortésin johtamien konkistadorien saapuneen suurilla laivoillaan rannikolle, hän yritti ensin lahjoa espanjalaisia. Arvokkaat lahjat kuitenkin vain ruokkivat kullanhimoisten espanjalaisten nälkää. Cortés marssi Tenochtitlániin elokuussa 1519. Montezuma päästi hänet kaupunkiinsa, ja aluksi johtajien välit olivat ystävälliset. Kaksi viikkoa myöhemmin espanjalaiset kuitenkin vangitsivat Montezuman ja määräsivät tämän julistamaan kuuliaisuuttaan Espanjan kuninkaalle. Cortésin poistuttua väliaikaisesti kaupungista siellä puhkesi taisteluita ja asteekit valitsivat uudeksi johtajakseen Cuitláhuacin. Espanjalaiset määräsivät Montezuman lepyttämään kansaansa, mutta hän sai kiven päähänsä ja kuoli. Espanjalaiset pakenivat Tenochtitlánista menettäen suuren määrän miehiä. Elokuussa 1521 käytiin viimeinen taistelu, jossa espanjalaiset ja heidän intiaaniliittolaisensa kukistivat asteekit ja tuhosivat Tenochtitlánin.