stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fight Club

| Fight Club |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Fincher
Käsikirjoittaja:  Jim Uhls
Perustuu:  Chuck Palahniukin romaaniin Fight Club
Tuottaja:   Art Linson  Ceán Chaffin  Ross Grayson Bell 
Säveltäjä:  Dust Brothers
Kuvaaja:  Jeff Cronenweth
Leikkaaja:  James Haygood
Erikoistehosteet:  Rob Bottin
Pääosat:   Edward Norton  Brad Pitt  Helena Bonham Carter 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   20th Century Fox  Regency Enterprises  Linson Films 
Levittäjä:  InterCom Disney+
Ensi-ilta:   15. lokakuuta 1999  12. marraskuuta 1999
Kesto:  139 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  63 000 000 $
Tuotto:  100 853 753 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fight Club on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut David Fincherin ohjaama mustan huumorin sävyttämä psykologinen jännityselokuva. Se perustuu Chuck Palahniukin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosissa ovat Brad Pitt, Edward Norton ja Helena Bonham Carter. Sivuosissa ovat muun muassa Meat Loaf Aday, Jared Leto ja Zach Grenier.
Elokuvan ja romaanin pohjalta on myös julkaistu videopeli Fight Club. Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden parhaista äänitehosteista. Fight Club on Internet Movie Databasen 250 parhaan elokuvan joukossa sijalla 12.
Juoni

Elokuva kertoo miehestä (Edward Norton), joka kärsii unettomuudesta. Hän huomaa saavansa taas nukuttua kuunneltuaan muiden ongelmia, jolloin hän ilmoittautuu erilaisiin tukiryhmiin (muun muassa kivessyövän tukiryhmään). Liikematkallaan hän tapaa erikoisen persoonan Tyler Durdenin (Brad Pitt). Kun päähenkilön asunto palaa, hän muuttaa Tylerin luokse, ja he alkavat pitää "tappelukerhoja" (engl. fight club). Juoneen sekoittuu myös Marla (Helena Bonham Carter), joka mutkistaa miesten välejä. Durden muuttaa tappelukerhon runteluprojektiksi, johon koulutetaan tappelukerhon jäseniä. Runteluprojektista muodostuu koko Yhdysvaltoja koskeva haitta.
Arvioita

Metacritic: 66/100

IMDb: 8,8/10

Film-O-Holic: 

Filmgoer:
Aiheesta muualla

Fight Club Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Fight Club Elonet.
Fight Club Box Office Mojossa. (englanniksi)
Fight Club Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Fight Club Metacriticissä. (englanniksi)
David Fincherin ohjaamat elokuvat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Muna

Kaavakuva linnunmunasta. 1. kuori, 2–3. ulompi ja sisempi kuorikalvo, 4. ja 13. valkuaissiteet, 5. juokseva valkuaisaine, 6. sakea valkuaisaine, 7. keltuaiskalvo, 8. alkukeltuainen, 9. alkio, 10. tumma keltuainen, 11. vaalea keltuainen, 12. keltuaiskuori, 14. ilmatila, 15. kutikula
Muna on munivan eläimen munasolu, joka kehittyy emon ulkopuolella. Näin lisääntyvät sammakkoeläimet, hämähäkit, monet kalat, kaikki linnut, useimmat matelijat ja hyönteiset sekä nisäkkäistä nokkaeläimet. Hautomo on ruoantuotannossa käytetty laitos, jossa munan kehittymiselle annetaan mahdollisimman hyvät olosuhteet.
Eri eläinten munat > Lintujen munat

Munan rakenteessa uloimpana on vahva kalsiumkarbonaatista rakentunut kuori, joka suojaa sitä. Kuoren alla on valkuaista ja keskellä keltuainen. Keltuaisen pinnalla on alkiokeltuainen, jossa sijaitsee alkiolevy, eli munasolu. Keltuainen on alkion ravintona ennen sen kuoriutumista, ja se kypsyy emon sisällä ensimmäisenä.
Monien lintulajien munat ovat valkoisia, toisten taas värillisiä, joko yksivärisiä tai kirjavia. Biliverdiini ja sen sinkkikelaatti antavat munalle sinisen tai vihreän värin, protoporfyriini puolestaan punaisen tai ruskean. Kuviot munan pintaan taas syntyvät emättimessä: paikallaan emättimessä olleeseen munan syntyy pisteitä, liikkuvaan juovia. Yksivärisiä munia munivat koloissa pesivät linnut, tai linnut, jotka peittävät munat poistuessaan pesästä, tai linnut, jotka hautovat kiinteästi, esimerkiksi pingviinit. Avoimesti pesivät lintulajit munivat yleensä kirjavia munia, jotka eivät erotu ympäristöstään niin helposti kuin yksiväriset munat.
Lintujen munat ovat yleensä soikeita, mutta poikkeuksiakin on. Jyrkänteillä pesivien lintujen munat ovat usein kartiomaisia putoamisen välttämiseksi. Maakoloissa pesivät linnut puolestaan tuottavat lähes pyöreitä munia.
Linnut (muun muassa kanat) voivat munia ilman hedelmöitystäkin, mutta vain niiden hedelmöityneistä munista syntyy poikasia. Poikaset kehittyvät vain, jos munien lämpötila pysyy tasaisesti 37-38 celsiusasteessa, ja siksi niitä haudotaan. Usein hautovan linnun vatsalta irtoavat höyhenet, jotta lämpö pääsee johtumaan paremmin muniin.
Strutsin noin 1,5 kg:n painoinen muna sisältää suurimman nykyisin elävän eliön yksittäisen solun. Vielä suurempi linnunmuna oli isonorsulinnulla, joka metsästettiin sukupuuttoon 1600-luvulla. Kimalaiskolibrin muna painaa vain puolisen grammaa, ja se on pienin tunnettu linnunmuna. Jotkin matelijat ja useimmat kalat tuottavat vielä pienempiä munia, ja hyönteiset sekä muut selkärangattomat vielä niitäkin pienempiä.
Eri eläinten munat > Kalojen munat

Kalojen tunnetuin lisääntymistapa on muniminen. Naaras laskee mädin sopivaan paikkaan, ja uros hedelmöittää sen ulkoisesti. Tyypillisesti yhdellä kerralla kalanaaras laskee suuren määrän mätiä kudussaan (aikuinen naarasturska tuottaa tyypillisesti 4–6 miljoonaa munaa yhdessä kudussa). Sen jälkeen munat jäävät ilman hoivaa. Munasta kuoriutuvalla kalanpoikasella on keltuaispussi ravintonaan. Se riittää muutamaksi päiväksi - sinä aikana kalanpoikanen oppii uimaan. Keltuaispussin ravinnon loputtua kalanpoikasella on kriittinen aika, jonka jälkeen sen pitää oppia etsimään ravintoa; muutoin se kuolee nälkään.
Joidenkin kalojen kuten rauskujen ja haiden munat kehittyvät emon ruumiin sisällä. Silloinkin kalanpoikasille muodostuu keltuaispussi, josta poikaset saavat ravintoa ilman suoraa emon ruokkimista napanuoran kautta. Syntyessään kalanpoikanen on suhteellisen täysikasvuinen. Vanhemmat kalanpoikaset voivat syödä nuorempia sisaruksiaan emon sisällä ravinnoksensa.
Joissakin harvinaisissa tapauksissa (kuten vasarapäähait) kalat synnyttävät eläviä poikasia. Silloin poikanen kasvaa emon sisällä ja saa ravinnon emolta.
Eri eläinten munat > Nisäkkäiden munat

Nokkaeläimet ovat ainoita tunnettuja munivia nisäkkäitä. Niihin kuuluvat vesinokkaeläimet ja nokkasiilit.
Eri eläinten munat > Matelijoiden munat

Matelijoiden munat ovat kumi- tai nahkamaisia ja ne ovat olleet aina valkoisia.
Eri eläinten munat > Hyönteisten munat

Hyönteisten munat (ovo) ovat hyvin vaihtelevan muotoisia ja värisiä. Vaaleat ja ruskeat sävyt ovat vallitsevia, mutta ne voivat olla myös kirkkaan keltaisia tai vihreitä, sinertäviä, punaisia, oransseja, mustia jne. Muninta tapahtuu usein toukan ravintokasvin lehdille, mutta toisinaan lajityypillisellä tavalla myös muille pinnoille kuten kaarnanrakoihin tai kotelokehdon pinnalle. Usein ne munitaan hyvin säännöllisen muotoisiin rykelmiin, mutta eräät lajit sijoittavat niitä yksi kerrallaan eri paikkoihin tai tipauttelevat niitä lennosta sinne tänne. Naarashyönteisellä voi olla piikkimäinen lisäke, munanasetin eli ovipositori, takaruumiin kärjessä. Esimerkiksi loispistiäiset munivat munansa sen avulla syvälle saaliseläimen kudoksiin. Eräiden perhoslajien naarailla on myös pidentynyt putkimainen lisäke takaruumiin kärjessä, jonka avulla muninta voi tapahtua vaikkapa syvälle ravintokasvin verhiön sisään. Lahon puuaineksen sisään munivia lajeja on lukuisia. Osa hyönteislajeista talvehtii muna-asteella. Munista kuoriutuvat toukat saattavat syödä munankuorensa ensimmäisenä aterianaan.
Muna ruokana

Munat ovat monikäyttöinen ruoka-aine. Munia voi syödä sellaisenaan raakana, paistettuna sekä keitettynä joko kuorineen tai ilman kuoria eli uppomunana. Tunnettuja munaruokia ovat munakokkeli, uunissa hyydytetyt munat ja munakas eli omeletti. Munaa käytetään myös ainesosana kohokkaissa, ohukaisissa, leivonnassa, pastassa, vanukkaissa, moussessa, jäätelössä, marengeissa, kakuissa sekä kastikkeissa. Suomessa tunnetaan hämäläinen perinneruoka munajuusto.
Leivonnassa kananmunaa käytetään kohottamaan, vaahdottamaan ja antamaan valmiille ruoalle väriä. Kananmunien valkuaisten proteiinit denaturoituvat eli niiden tertiäärinen rakenne rikkoutuu vatkattaessa. Monien muiden lintujen munat eivät vaahtoudu lähde?. Sokerikakun kuohkea rakenne perustuu vaahdoksi vatkattuun kananmunien ja sokerin seokseen. Marenkia valmistettaessa vatkataan munanvalkuaisia vaahdoksi, johon lisätään sokeria. Munankeltuaista käytetään majoneesin ja muiden emulsiokastikkeiden valmistuksessa. Munankeltuaisella voidaan myös sakeuttaa eli suurustaa kastikkeita; tätä pidetään herkullisimpana ja vaativimpana suuruksena. Perinteinen kermajäätelö valmistetaan vatkaamalla jäähdytetyssä astiassa keltuaisilla sakeutettua kermakastiketta.
Monissa uuniruoissa, kuten perinteisessä suomalaisessa makaronilaatikossa, uunissa kypsennettävien ruoka-aineiden päälle kaadetaan kananmunien ja maidon seosta, munamaitoa. Kuumentuessaan munamaito hyytyy ja sitoen ruoka-aineet yhteen.
Yleisimpiä ruokana käytettäviä munia ovat:
kananmuna, 53–73 grammaa. Yleisin ruokana käytetty muna ympäri maailmaa.
kääpiökanan muna, 30–40 grammaa.
ankanmuna, 85–90 grammaa. Ankanmuna on melko rasvainen, ja sillä on kermainen ja täyteläinen maku. Ankanmunia käytetään usein munakokkelissa ja omeleteissa sekä jälkiruoissa.
hanhenmuna, 180–200 grammaa. Voimakkaan makuinen.
kyyhkysen muna, 15 grammaa. Miedon makuinen.
viiriäisenmuna, 15–20 grammaa. Viiriäisenmunaa pidetään erityisen hienostuneen makuisena, ja sitä nautitaan usein cocktailpaloissa.
strutsinmuna, 500–600 grammaa. Hyvin voimakkaan makuinen ja kaipaa usein maustamista. Käytetään omeleteissa ja täyteseoksissa.
lokinmuna. Suosittuja esimerkiksi Englannissa, missä niitä saa kerätä keväällä muutaman viikon ajan.
helmikanan muna, 30 grammaa. Käytetään alkupalana ja salaateissa.
fasaanin muna, 30 grammaa. Voimakkaan makuinen, syödään kovaksi keitettynä.
emun muna, 340–450 grammaa. Suosittuja Australiassa. Käytetään munakokkeleissa ja täytteissä.
Myös kalojen mätiä käytetään ruoanvalmistuksessa. Sammen mätiä kutsutaan kaviaariksi.
Munien kulutus henkilöä kohden oli vuonna 2017 suurinta Kiinassa (22,7 kg), Japanissa (19,6 kg) ja Meksikossa (19,3 kg). Suomessa munien kulutus oli tuolloin noin 8,7 kiloa asukasta kohden, mikä oli vähemmän kuin Euroopassa keskimäärin (noin 13 kg vuonna 2013).
Kulttuurissa

Joissakin kulttuureissa ja uskonnoissa munaa pidetään uuden alun ja elämän symbolina. Esimerkiksi ortodokseilla on käytössä tapa maalata ikoneita puisiin muniin. Vanhan kalevalaisen uskomuksen mukaan maailma on syntynyt sotkanmunasta. Jotkut myös valmistavat munasta uppomunia ja savumunia juhannuksena savusaunassa.
Lohi kuoriutuu munasta - ruumiiseen on kasvanut keltuaispussi ja muna irtoaa läpinäkyvänä pois.
Paistettu kananmuna
Keitettyjä viiriäisenmunia
Lappeenrannan taidemuseo

| Lappeenrannan taidemuseo Etelä-Karjalan taidemuseo  |
| --- | --- |

Tyyppi:  alueellinen vastuumuseo
Sijainti:  Kristiinankatu 8-10, Lappeenranta
Perustettu:  1965
Ylläpitäjä:  Lappeenrannan kaupunki
Johtaja:  Päivi Partanen
Kotisivut:  Lappeenrannan taidemuseo
Koordinaatit:  61.064734°N, 28.182972°E
 fiLappeenrannan taidemuseo 
     
Lappeenrannan taidemuseo (vuosina 1972–2015 Etelä-Karjalan taidemuseo) on Lappeenrannan museoihin kuuluva museokohde, joka toimii Lappeenrannan linnoituksessa sijaitsevissa vuonna 1799 rakennetuissa miehistökasarmirakennuksissa.
Taidemuseo toimi vuoteen 1972 nimellä Lappeenrannan taidemuseo, minkä jälkeen nimeksi vakiintui Etelä-Karjalan taidemuseo. Vuonna 2015 taidemuseo otti nimekseen jälleen Lappeenrannan taidemuseo välttääkseen sekaannukset Etelä-Karjalan museon kanssa.
Kaakkoissuomalaisen nykytaiteen lisäksi museon kokoelmiin kuuluu muun muassa vuonna 1890 perustetun Viipurin Taiteenystävien keräämä kokoelma, Pamaus-seuran kokoelma, Karjalaisen Kulttuurin edistämissäätiön kokoelma ja Joutseno-kokoelma. Ne sisältävät lukuisten tunnettujen taiteilijoiden, kuten Hjalmar Munsterhjelmin, Pekka Halosen, Tyko Sallisen sekä Väinö Kamppurin töitä.
Lappeenrannan museot on alueellinen vastuumuseo, joka alueellisen taidemuseotyön osalta toimii vastuumuseona sekä Etelä-Karjalassa että Kymenlaaksossa. Alueellisena vastuumuseona Lappeenrannan museot edistää Kaakkois-Suomen alueen visuaalisen taiteen tunnettavuutta ja  tarjoaa erilaisia asiantuntijapalveluja.
Kirjallisuutta

Juha Metso, Tunteella liikkeellä - Emotion in motion.  Salon taidemuseo ja Lappeenrannan taidemuseo, 2016.  ISBN 978-952-5830-20-0
Aiheesta muualla

Etelä-Karjalan museot (Arkistoitu – Internet Archive)
Etelä-Karjalan taidemuseo (Arkistoitu – Internet Archive) Museot.fi
| n k Perustiedot Wikidatassa: Lappeenrannan taidemuseo (Q18346772)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: taidemuseo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Lappeenranta
sijainti: Lappeenrannan linnoitus
katuosoite: Kristiinankatu 8-10, 53900 Lappeenranta
koordinaatit: 61°03′53″N 28°10′59″E﻿ / ﻿61.064734°N 28.182972°E﻿ / 61.064734; 28.182972
Dawid Kownacki

Dawid Kownacki pelaamassa Lech Poznańissa vuonna 2014.
Dawid Igor Kownacki (s. 14. maaliskuuta 1997 Gorzów Wielkopolski, Lubuszin voivodikunta, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Fortuna Düsseldorfiä.
Kownacki on edustanut urallaan merkittävimpänä kotimaansa Lech Poznańia, jonka kanssa hän on voittanut kahdesti Ekstraklasan kausina 2014–2015 ja 2021–2022 sekä kahdesti Puolan Super Cupin kausina 2015–2016 ja 2016–2017. Hän pelasi joukkueessa 134 ottelua, joissa hän teki 32 maalia ja antoi 14 maalisyöttöä.
Kownacki edusti lukuisia Puolan alemman tason maajoukkueita, kunnes debytoi edustusjoukkueessa maaliskuussa 2018. Hän on kuulunut joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 2018 ja EM-kilpailuissa 2020. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä seitsemän maajoukkueottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dawid Kownacki Wikimedia Commonsissa
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Szczęsny |
2 Pazdan |
3 Jędrzejczyk |
4 Cionek |
5 Bednarek |
6 Góralski |
7 Milik |
8 Linetty |
9 Lewandowski |
10 Krychowiak |
11 Grosicki |
12 Białkowski |
13 Rybus |
14 Teodorczyk |
15 Glik |
16 Błaszczykowski |
17 Peszko |
18 Bereszyński |
19 Zieliński |
20 Piszczek |
21 Kurzawa |
22 Fabiański |
23 Kownacki |
Valmentaja Nawałka
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Luettelo Pielaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Pielaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pielaveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaatuneiden muistokivi | Pielaveden lukion piha, Koulutie 3 | Pielaveden kirkonkylä | 63.2335°N, 26.7521°E |  | 1999 |  |
| Kekkonen | Puustellintie 16 (kunnantalon puisto) | Pielaveden kirkonkylä | 63.2319°N, 26.7557°E | Pullinen, LailaLaila Pullinen | 2000 |  |
| Nälkävuosina 1866–1868 kuolleitten muistomerkki | Kirkkosaaren hautausmaa, Kirkkosaarentie 685 | Kirkkosaari | 63.2498°N, 26.6758°E |  | 1967 (muistolaatassa) |  |
| Pielaveden kahden ensimmäisen kirkon muistomerkki | Kirkkosaaren hautausmaa, Kirkkosaarentie 685 | Kirkkosaari | 63.2494°N, 26.6742°E |  | 1924 (hautausmaan opastekartan mukaan) |  |
| Rillankivi (vuoden 1525 heimosotien rajamerkki) | Pielaveden, Pihtiputaan ja Pyhäjärven kohtaamisalueella (maantie 560 varrella) |  | 63.4576°N, 26.1385°E |  |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki Hyvästijättö, Laukkala | Laukkalan hautausmaa, Kyläkirkontie 1 | Laukkala | 63.4027°N, 26.558°E | Tirronen, ArmasArmas Tirronen | 1958 |  |
| Sankarihautojen muistomerkki Vartiomies, Pielavesi | Pielaveden kirkon sankarihautausmaa, Kirkkotie 1 | Pielaveden kirkonkylä | 63.2372°N, 26.7385°E | Konttinen, HeikkiHeikki Konttinen | 1958 |  |
| Sotaan lähteneiden muistomerkki | Suojalan piha, Puistotie 8 | Pielaveden kirkonkylä | 63.2295°N, 26.7721°E |  | 1989 |  |
| Vapaussodan v.1918 valkoisten muistomerkki, Pielavesi | Pielaveden kirkon hautausmaa, Kirkkotie 1 | Pielaveden kirkonkylä | 63.237°N, 26.739°E |  | 1921 |  |
Lappeenrannan satama

Lappeenrannan satama on satama Lappeenrannan Kaupunginlahdella, Linnoitusniemessä ja Rapasaaressa. Siihen kuuluu matkustajasatama sekä vieras- ja pienvenesatamia. Rapasaari toimi myös kaupungin rahtisatamana ennen Mustolan sataman valmistumista.
Sataman välittömässä läheisyydessä on historiallinen Lappeenrannan linnoitus. Satama-alueen kaupunginosia ovat Linnoitus, Keskus ja Kylpylä.
Lappeenrannan sataman toiminnasta vastaa Lappeenranta Free Zone Oy Ltd.
Kaupunginlahti Lappeenrannan linnoituksen valleilta katsottuna. Etualalla matkustajasatama, taustalla Halkosaari.
Palvelut ja aktiviteetit

Kaupunginlahden länsirannan matkustajasatamasta tehdään erikokoisilla aluksilla risteilyjä Saimaan saaristoon ja Saimaan kanavan kautta Viipuriin. Ulkomaan matkustajaliikenteessä Lappeenrannan satama oli vuonna 2014 Suomen seitsemänneksi vilkkain, yhteensä 18 419 matkustajaa.
Omilla veneillään liikkuvia matkailijoita varten satamassa on Linnoitusniemestä Kaupunginlahden etelärannalle ulottuvat Linnoitusniemen, Linnoituksen laiturin, Maalaisten laiturin ja Kasinon rannan vierasvenepaikat. Paikallisille veneilijöille on pienvenepaikkoja sekä Kaupunginlahden itärannalla Halkosaaressa ja Ainonkadulla että Linnoitusniemessä.
Lappeenranta Free Zonen satamatoimisto sijaitsee osoitteessa Kipparinkatu 1, 53100 Lappeenranta. Linnoitusniemessä on myös sataman palvelupiste Sataman Loiste. Palveluja vierasveneilijöille tarjoaa myös Kaupunginlahden etelärannalla oleva Lappeenrannan Kylpylä.
Kaupunginlahden lounaispohjukassa sijaitsee satamatori eli vanha kauppatori kioskeineen, esiintymislavoineen ja ravintolalaivoineen. Kaupunginlahden suulla on puistomainen Halkosaari, joka on yhdistetty mantereeseen pienellä sillalla.
Linnoitusniemen kärkeen rakennetaan kesäsin Suomen suurin hiekkalinna. Talvisin Kaupunginlahdella on toiminut luistelurata.
Vesiväylät

Luoteesta kaupunkia lähestyvä Saimaan syväväylä (4,2 m) ulottuu Rapasaareen. Kaupunginlahdelle siitä haarautuu 4,0 metrin väylä. Koillisesta kaupunkiin tulee Pappilanniemen kohdalla syväväylästä haarautuva 2,1 metrin väylä, joka oikaisee Akkasaaren, Kaijansaarten ja Karhusaaren eteläpuolitse.
Historiaa

Satama perustettiin Linnoitusniemeen 1870-luvulla. Vuoteen 1876 mennessä alueelle rakennettiin makasiineja sekä kivinen ja hirsipäällysteinen 150 jalkaa leveä laituri. Tämä myöhemmin Keskilaituriksi ja Keisarinlaituriksi (keisari Aleksanteri III:n ja puolisonsa Maria Fjodorovnan vuosien 1885 ja 1891 vierailujen mukaan) kutsuttu laituri sijaitsee niemen itäpuolella noin Halkosaaren pohjoiskärjen tasalla. Vuonna 1885 Linnoitusniemeen tuli rautatie, kun Simola–Lappeenranta-rata ja Rapasaaren rautatieasema valmistuivat. Läheinen Rapasaari liitettiin täyttömaalla niemeen, ja sinne rakennettiin laituri ja pistolaituri. Rata Rapasaareen puhkaistiin läpi linnoituksen länsivallien. Vuonna 1886 rakennettiin uusi laituri myös Linnoitusniemen koillisnurkkaan.
1950-luvulle mennessä ratapiha oli laajentunut osittain Kaupunginlahdenkin puolelle. Rapasaari ja Linnoitusniemi toimi Lappeenrannan pääasiallisena rahtisatamana, kunnes Saimaan kanavan varrella sijaitseva Mustolan satama valmistui vuonna 1968. Satunnainen rahtitoiminta paikalla jatkui 1990-luvun puoliväliin saakka. Sittemmin raiteet on purettu. Asemarakennus on Suomen Meripelastusseuran paikallisyhdistyksen käytössä.
Kaupunginlahden etelärannalle rakennettiin Lappeenrannan Kylpylä vuonna 1870. Nykyinen kylpylärakennus on vuodelta 1912 ja viereinen Kasino vuodelta 1913. Kaupunginlahti on merkitty satamaksi jo vuodelta 1893 olevassa venäläisessä kartassa, ja se vakiintui henkilöliikenteen käyttöön ensimmäiseen maailmansotaan mennessä. Jo 1800-luvun lopulla sieltä oli linjaliikennettä Taipalsaarelle, Savitaipaleelle ja nykyisen Imatran suuntaan.
1870-luvulla alkoi Kaupunginlahden rannan somistaminen puistoksi kenraalikuvernöörin luvalla. Nykyisin paikka tunnetaan Rantapuistona eli Kasinon puistona. Kaupunginlahdelta Linnoitusniemeen johtavaa tietä alettiin muokata kävelykaduksi 1890-luvulla, kun sinne istutettiin puita ja sijoitettiin penkkejä. Kylpylän lähellä oleva Halkosaari kunnostettiin puistoksi 1890-luvulla ja yhdistettiin sillalla mantereeseen. Vuonna 1895 saareen rakennettiin paviljonki.
Satamatori toimi myös kauppatorina vuoteen 1956 asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lappeenrannan satama Wikimedia Commonsissa
Lappeenrannan sataman sivusto
Sataman panoraamakuvat Lappeenrannan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ravintolalaiva Prinsessa Armaada
Lappeenrannan kartta vuodelta 1894. Satama oikeassa yläkulmassa.
Starkin ilmiö

Vetyatomin emittoiman energiaspektrin jakaantuminen sähkökentän voimistuessa
Starkin ilmiössä atomin energiaspektri jakaantuu ulkoisen sähkökentän vaikutuksesta useampaan osaan.  Starkin ilmiön löysi saksalainen fyysikko Johannes Stark vuonna 1913 ja ilmiö nimettiin hänen mukaansa.  Starkin ilmiö on sähköisesti analoginen Zeemanin ilmiölle.  Starkin ilmiötä ei voida selittää klassisen fysiikan teorioilla, vaan se ymmärretään vain kvanttimekaanisena ilmiönä.
Lineaarisessa Starkin ilmiössä atomin emittoima energiaspektri on verrannollinen sähkökentän ensimmäiseen potenssiin. Sitä vastoin neliöllisessä Starkin ilmiössä energiaspektri on verrannollinen sähkökentän neliöön.
Toni Kuisma

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. tammikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Raisio, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Junioriseurat
0000–1994: Ilves
1995–2001: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2003 | TPS | 34 | (0) |
| 2004 | GBK | 18 | (4) |
| 2005–2013 | SalPa | 214 | (49) |
| 2014–2016 | MaPS | 71 | (12) |
| Yhteensä | Yhteensä | 327 | (65) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Toni Kuisma (s. 5. tammikuuta 1982 Raisio) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kuisma on Tampereen Ilveksen ja Turun Palloseuran kasvatti. Hän nousi TPS:n edustusjoukkueeseen sen pelatessa Ykkösessä vuonna 2001. Joukkueen noustua Veikkausliigaan kaudeksi 2003, Kuisma teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla ja pelasi yhteensä kahdeksassa ottelussa. Kauden 2004 hän vietti Ykkösessä pelanneen Gamlakarleby Bollklubbin riveissä. Vuosina 2005–2013 Kuisma edusti yhdeksän kauden verran Kakkosessa pelannutta Salon Palloilijoita. Kaudeksi 2014 hän siirtyi saman sarjatason Maskun Palloseuraan.