stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Katariina Soikkanen

Katariina Soikkanen (s. 7. huhtikuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi pääsarja- ja maajoukkuetasolla 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Soikkanen edusti naisten SM-sarjassa Espoo Bluesia kausina 2002–2003, 2004–2006 ja 2007–2008. Hän pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 80 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 5 + 20 = 25, sekä 27 pudotuspeliä tehopistein 2 + 1 = 3. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta vuosina 2003, 2005 ja 2008 sekä saavutti yhden SM-pronssin. Kauden 2006–2007 hän pelasi Yhdysvalloissa Mercyhurstin yliopistossa.
Suomen maajoukkueessa Soikkanen pelasi 31 maaottelua ja teki niissä yhden maalin sekä sai kaksi syöttöpistettä. MM-kilpailuissa hän pelasi vuonna 2007, jolloin Suomi sijoittui neljänneksi.
Swannin tie

Charles Haas (1822-1902), jonka persoona on antanut merkittävästi vaikutteita Swannin henkilöhahmoon.
Robert de Montesquiou, jonka henkilö on omalta osaltaan myös vaikuttanut Swannin henkilökuvaan. Giovanni Boldinin maalaus, Musée d'Orsay, Pariisi.
Swannin tie (ransk. Du côté de chez Swann) on ranskalaisen kirjailijan Marcel Proustin teoksen Kadonnutta aikaa etsimässä (À la recherche du temps perdu) ensimmäinen nide. Nide koostuu kolmesta osasta, jotka ilmestyivät alun perin yhtenä teoksena:
”Combray”
”Un amour de Swann”
”Nom de pays : le nom”
Suomennoksena teos on kuitenkin ilmestynyt kahtena niteenä:
Swannin tie: ”Combray”
Swannin tie: ”Swannin rakkaus” ja ”Paikannimet: nimi”
Lisäksi kirjan osista ”Swannin rakkaus” on ilmestynyt myöhemmin omana erillisenä niteenään.
Julkaisuhistoria > Ranskassa

Se teos, josta myöhemmin tuli kokonaisuus Kadonnutta aikaa etsimässä, oli vuoden 1912 maaliskuussa 800-sivuinen käsikirjoitus. Saman vuoden heinäkuussa sivumäärä oli jo yli 1 300. Proustin piti vain löytää teokselleen kustantaja. Kustantajan löytäminen oli erityisen vaikeaa, sillä Gallimard-kustantamo kieltäytyi sen julkaisemisesta. Myöhemmin André Gide, joka vastasi osittain kielteisestä vastauksesta Proustille, piti tekoa kirjallisen elämänsä suurimpana virheenä.
Useiden neuvottelujen jälkeen kustantaja Bernad Grasset lupautui julkaisemaan teoksen, mutta vain kirjoittajan kustannuksella. 13. marraskuuta 1913 ilmestyi Du côté de chez Swann. Gallimard julkaisi kuitenkin Swannin tien vuonna 1919 vähäisin muutoksin. Tämä tapahtui samaan aikaan kun uusi  kustantaja julkaisi teossarjan toisen niteen Kukkaanpuhkeavien tyttöjen varjossa.
Julkaisuhistoria > Suomessa

Suomessa kului 55 vuotta, ennen kuin jättiromaanin suomennos pääsi alkuun. Teoksesta oli ehtinyt tulla maailmanmenestys, ja sitä siteerattiin yleisesti maailmankirjallisuudesta puhuttaessa.
Kustannusosakeyhtiö Otava oli katsonut kuitenkin suomennoksen teoksesta tekemisen arvoiseksi. Vuonna 1968, kuin Pariisin kapinallisten mellakoiden kunniaksi, ilmestyi ensimmäisen niteen ensimmäinen osa, joka oli nimetty Swannin tie: Combray. Suomentajina olivat toimineet Pirkko Peltonen ja Helvi Nurminen. Teoksesta on ensimmäisen painoksen jälkeen otettu useita uusintapainoksia: 2. painos 1968, 3. painos 1984, 4. painos 2003 ja 5. painos 2007. Koko teoksen ISBN on 978-951-1-07724-4 (nidottuna) ja erillisen osan 951-1-07724-4 (sidottuna). Ex libris -kirjakerho julkaisi teoksesta vuonna 1972 erillislaitoksen, jonka oli kuvittanut André Nicolas Suter.
Alun perin yhtenä niteenä Ranskassa julkaistu teos oli päätetty Suomessa jakaa kahteen osaan, ehkä kääntämisen ounasteltujen vaikeuksien vuoksi. Aiemmin suomennostyön tehneet Peltonen ja Nurminen eivät kuitenkaan tehneet enää niteen jälkimmäistä osaa. Seuraavan kerran Proustin tuotantoa voitiin arvostella vuonna 1977, kun seuraava nide ilmestyi. Nyt oli nimeksi vallittu aiempaa logiikkaa noudattaen Swannin tie: Swannin rakkaus ja Paikannimet: nimi. Suomentajana toimi nyt Inkeri Tuomikoski, joka vastasi tämän jälkeen teossarjan suomentamisesta vuoteen 2003 asti.
Tämän toisenkin niteen kustansi Otava, joka on ottanut toisen painoksen niteestä vuonna 2003. Tämän niteen ISBN on 951-1-04498-2 (sidottu). Vuonna 2001 tämän niteen ensimmäinen osa Swannin rakkaus ilmestyi erillisenä teoksena, jonka kääntäjä ja kustantaja olivat samat kuin koko niteessäkin, joskin nyt nide sai uuden ISBN:n 951-1-17052-X (sidottu).
Teoksen saama vastaanotto > Vastaanotto Ranskassa

Heti ilmestymisensä jälkeen kritiikki ja lehdistö muutenkin vaikeni täysin teoksesta. Teoksen arvostus kohosi kuitenkin kirjallisissa piireissä pikkuhiljaa. Vuoden 1914 heinäkuussä Nouvelle Revue Française ehdotti Proustille Swannin tien uudelleen julkaisemista ja samalla koko teoksen julkisuuteen saattamista.
Teoksen saama vastaanotto > Teoksen vastaanotto Suomessa

Kirjailija ja kriitikko Pentti Holappa kirjoitti Helsingin Sanomissa teossarjan ensimmäisen osan kritiikissä:
Holapan kritiikki on erittäin myönteistä, ja hän ottaa teoksen innostuneesti vastaan. Hän analysoi pitkään Proustin lausetta ja kerronnan rakennetta. Lisäksi hän toteaa useiden Proustin jälkeen tulleiden kirjailijoiden, kuten James Joycen, William Faulknerin ja Claude Simonin, oppineen perinteisen kielioppirakennekaavan rikkomisen taidon.
Holapan kritiikki kohdistuu suomennoksessa liian tunnontarkkaan pilkutukseen, joka akateemisuudessaan tukahduttaa proustilaisen proosan väljän liikehdinnän, vie ilman lauseista. Holapan mukaan runsaat relatiivilauseet ja pilkuin eristetyt adjektiivit olisi syytä useammin sulauttaa päälauseeseen, näin vältettäisiin töksähtely. Lisäksi sanavalinnoissa suomentajien – siis yleensä – kannattaisi aina tilaisuuden tarjoutuessa syrjäyttää Nykysuomen sanakirja ja luottaa omaan korvaansa.
Niteen lähes kymmenen vuotta myöhemmin ilmestyneen toisen osan Swannin rakkaus ja Paikannimet: nimi arvosteli Helsingin Sanomille professori Tarmo Kunnas vasta toisen varsinaisen osan Kukkaanpuhkeavien tyttöjen varjossa ilmestyttyä 16. maaliskuuta 1980.
Myös Kunnas käsittelee pitkälti käännöstyötä ja sen ongelmia. Hänellä on jopa otsikko ”Kääntäjän vaikeudet”. Koska kahdella osalla on eri kääntäjät, Kunnas asettuu ehdottomasti ensimmäisen osan kääntäjien kannalle, koska se noudattelee hänen mielestään tiukemmin alkuperäistekstiä. Hän toteaakin Tuomikosken työskennelleen edeltäjiään vapaammin. Ja osittain tämä on johtanut ranskankielisten sanontojen ja rikkaiden verbimuotojen yksinkertaistumiseen. Näin jossain määrin yläluokkainen kieli on tasapäistynyt suomen kieleen käännettäessä.
60 vuotta erottaa kuitenkin alkuperäisen teoksen sen käännöksestä. Maailma on muuttunut, on koettu kaksi suurta maailmansotaa, ja tekniikka on harpannut pitkin askelin eteenpäin. On helppo kokea kummankin kriitikon suuri innostuneisuus suomenkielisestä aluevaltauksesta. On itsestään selvää, että ranskankielistä sofistikoitunutta ja yläluokkaista tekstiä on erittäin vaikea kääntää millekään toiselle kielelle.lähde?
Lyhyt juoniseloste > Swannin tie: Combray

Osassa Combray kertoja kertoo meille tuossa kaupungissa viettämästään lapsuudesta, suhteestaan äitiinsä, jonka hän haluaa tulevan luokseen nukkumaan mennessä. Hän kertoo ensimmäisistä suurista lukukokemuksistaan, erityisesti George Sandin teoksesta François le Champi.
Juuri tässä osassa teosta ilmestyy Swann lukijan eteen. Niin syntyy myös kertojan intohimoinen kiintymys Guermantesin sukuun, ja tästä kiintymyksestä hän ei luovu koko teoksen aikana, kun hän on kerran tuohon niin vaikeasti lähestyttävään ja ihmeelliseen piiriin päässyt.
Lyhyt juoniseloste > Swannin tie: Swannin rakkaus

Kun nide Swannin tie on romaani romaanisarjassa, on puolestaan tämän niteen toinen osa eli Swannin rakkaus itsenäinen romaani romaanin sisällä. Se voidaan lukea itsenäisenä teoksena erillään muusta kokonaisuudesta. Tämän tähden juuri Swannin rakkaus on valittu luonnontieteellisten ja teknillisten korkeakoulujen (Grandes Écoles) pääsykoekirjasiksi vuosina 2006–2008.
Kyseessä on takautuma, sillä nyt kerrotaan ajasta ennen kertojan - joka välillä voi olla Marcel - syntymää, jolloin Charles Swann tapasi tulevan vaimonsa Odetten, ja ennen kaikkea sairaalloisesta mustasukkaisuudesta, jota Swann tuntee vaimostaan. Kerronta etenee minä-muodossa, kuten muutenkin koko teoksessa. Mutta kun tämän osan tapahtumat tapahtuvat ennen kertojan syntymään, hän joutuu käyttämään yksikön kolmatta persoonaa.
Saksalainen elokuvantekijä Volker Schlöndorff on kuvannut juuri tämän osan jättiläisromaania elokuvassaan Swannin rakkaus (Un amour de Swann, 1984).
Lyhyt juoniseloste > Paikannimet: nimi

Paikannimet: nimi kertoo kertojan haaveista, hänen haluistaan matkustaa. Häneltä tosin sairaus on kieltänyt jopa teatterissa käynnit. Näin hän kokee juna-aikataulujen kautta niin Balbecin kylpyläkaupungin kuin Venetsiankin. Tämä osa on eräänlainen etiäinen seuraavan teoksen osasta Paikannimet: paikkakunta. Tämä kaksitahoisuus alleviivaa pettymystä, joka syntyy kun unelmat ja kova todellisuus kohtaavat. Ainoastaan taide kykenee elävöittämään maisemat ja saattaa ne kertojan ulottuville, kuten Elstirin Balbecista maalaamat taulut teoksessa Kukkaanpuhkeavien tyttöjen varjossa (À l'ombre des jeunes filles en fleurs).
Voidaankin sanoa, että juuri tästä Nom de pays: le nom osasta lähtien koko teoksesta Kadonnutta aikaa etsimässä tulee enemmän estetiikan kuin puhtaan romaanin teos.kenen mukaan?
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Du côté de chez Swann (vuoden 1913 laitos) on Wikiaineistossa (ranskaksi)
Christine Posa

Christine Posa (s. 21. helmikuuta 1988 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa toistakymmentä vuotta sekä esiintynyt myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Posa on edustanut pääsarjassa Itä-Helsingin Kiekkoa vuosina 2005–2008 ja sen jälkeen Espoo Bluesia, joka kaudella 2016–2017 pelasi nimellä Espoo United. Kaudella 2015–2016 Posa ei pelannut. Ennen kautta 2018–2019 hän on pelannut pääsarjassa 274 runkosarjaottelua ja 81 pudotuspeliä. Hän on voittanut neljä Suomen-mestaruutta vuosina 2009 ja 2013–2015.
Suomen maajoukkueessa Posa on pelannut 14 maaottelua ja saanut niissä yhden syöttöpisteen.
Christine Posan kaksossisar Mariia Posa on jääkiekon olympia- ja MM-mitalisti.
Katja Orenius

Katja Orenius (s. 8. helmikuuta 1979 Pirkkala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa yhdeksän kautta ja esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Orenius edusti naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä kaudet 1997–2001 ja 2002–2007. Hän pelasi SM-sarjassa 201 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 24 + 52 = 76, sekä 48 pudotuspeliä tehopistein 0 + 13 = 13. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2006 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja neljä SM-pronssia.
Suomen maajoukkueessa Orenius pelasi kolme maaottelua.
Burgundi-Franche-Comté

Burgundi-Franche-Comté (ransk. Bourgogne-Franche-Comté) on yksi Ranskan 18 alueesta (ransk. région), jotka muodostettiin vuoden 2016 alussa yhdistämällä kaksi aikaisempaa aluetta, Burgundi ja Franche-Comté. Alueen pääkaupunki on Dijon.
Hauts-de-France
Normandia
Ile-de-France
GrandEst
Burgundi-Franche-Comté
Centre-Val de Loire
Pays de la Loire
Bretagne
Uusi-Akvitania
Auvergne-Rhône-Alpes
Oksitania
Provence-Alpit-Riviera
Korsika
RanskanGuayana
Guadeloupe
Martinique
Mayotte
Réunion
Belgia
Luxemburg
Saksa
Sveitsi
Italia
Yhdistynytkuningaskunta
Andorra
Brasilia
Suri-name
Espanja
Monaco
Englanninkanaali
Biskajan-lahti
Ligurian-meri
Välimeri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burgundi-Franche-Comté Wikimedia Commonsissa
| n k Burgundi-Franche-Comté |
| --- | --- |
Departementit:  Côte-d’Or  Doubs  Haute-Saône  Jura  Nièvre  Saône-et-Loire  Territoire de Belfort  Yonne 
| n k  Ranskan aluehallinto |
| --- | --- |
Alueet Ranskassa:  Auvergne-Rhône-Alpes  Burgundi-Franche-Comté  Bretagne  Centre-Val de Loire  Grand Est  Hauts-de-France  Île-de-France  Korsika  Normandia  Oksitania  Pays de la Loire  Provence-Alpit-Riviera  Uusi-Akvitania 
Merentakaisetalueet:  Guadeloupe  Martinique  Mayotte  Ranskan Guayana  Réunion
Piia Perälä

Piia Perälä (s. 31. lokakuuta 1981) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 20 kautta ja esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Perälä edusti naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä kaudet 1998–2001, 2004–2010 ja 2016–2017, Tampereen Tapparaa 2001–2004 sekä jyväskyläläistä JYP:iä 2010–2016. Hän pelasi SM-sarjassa 459 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 26+73=99, sekä 102 pudotuspeliä tehopistein 2+6=8. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2006, 2010 ja 2016 sekä saavutti kuusi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia.
Suomen maajoukkueessa Perälä pelasi kuusi maaottelua ja sai niissä yhden syöttöpisteen.
BOR-A 550

Suomen merivoimien BOR-A 550 -rannikkotutka heinäkuussa 2012.
BOR-A 550 on saksalaisen Thales Groupin kehittämä sotilas- ja viranomaiskäyttöön tarkoitettu valvontatutka. X-kaistalla operoiva tutka on tyypiltään hyppivätaajuuksinen pulssidopplertutka, ja on laitteistonsa puolesta mieskuljetteinen. Tutkaa valmistetaan kahtena eri versiona, jotka ovat pienempitehoinen BOR-A 550 ja suurempitehoinen BOR-A 560. Laitteen vikaantumisväliä mittaava MTBF-aika on valmistajan mukaan noin 15 000 tuntia.
Käyttö Suomessa

Suomen merivoimat tilasi seitsemän BOR-A 550 -rannikkotutkaa noin kuudella miljoonalla eurolla maaliskuussa 2003. Hankinta oli osa eduskunnan myöntämää merivoimien tiedustelun, johtamisen ja valvonnan kehittämisen tilausvalmiutta. Merivoimat päätyi päivittämään 26 käytössään ollutta BOR-A 550 -tutkajärjestelmää kahdeksan miljoonan euron hintaan vuonna 2016, mikä jatkaa kaluston elinkaarta aina vuoteen 2035.
Tekniset tiedot

Lähde:
| Versio | BOR-A 550 | BOR-A 560 |
| --- | --- | --- |
| Lähetysteho | 20 W | 40 W |
| Kaistanleveys | 200 MHz | 800 MHz |
| Kanavien määrä | 21 | 81 |
| Suurin mittausetäisyys* | 57 km | 67 km |
Mittausnopeus: 8 / 16 / 32 °/s
Tarkkuus (etäisyys): ±5 m
Tarkkuus (atsimuutti): ±3 v
* Mittausetäisyydet alusmaalille. Suurin mittausetäisyys riippuu mitattavasta maalista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BOR-A 550 Wikimedia Commonsissa
Kirsi Koponen

Kirsi Koponen (s. 27. huhtikuuta 1977 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa lähes kymmenen kautta ja esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Koponen edusti naisten SM-sarjassa Tampereen Tapparaa ja kaksi viimeistä pelikauttaan 2005–2007 Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa 163 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 47 + 62 = 109, sekä 18 pudotuspeliä tehopistein 3 + 6 = 9. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2006.
Suomen maajoukkueessa Koponen pelasi viisi maaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Tiina Saarimäki

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sveitsi 2011 |  |  |
Tiina Saarimäki (s. 10. kesäkuuta 1991 Salo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa kymmenen kautta ja kuulunut myös Suomen maajoukkueeseen. Hän on pelannut sekä puolustajana että hyökkääjänä.
Saarimäki on edustanut naisten pääsarjassa kasvattajaseuraansa Salo HT:tä kaudet 2008–2011, Tampereen Ilvestä kaudet 2011–2015 ja 2016–2018 sekä Hämeenlinnan Pallokerhoa kauden 2015–2016. Hän on pelannut pääsarjassa kaikkiaan 209 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 68 + 98 = 166, sekä 46 pudotuspeliä tehopistein 15 + 8 = 23. Hän on saavuttanut kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Suomen maajoukkueessa Saarimäki on pelannut 36 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia sekä saanut yhden syöttöpisteen. Hän on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2011 ja 2013, joista ensin mainituissa Suomi saavutti pronssia.
Liisa Karikoski

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 1990 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 1992 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Länsi-Saksa 1989 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 1993 |  |  |
Liisa Karikoski (s. 11. elokuuta 1956 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 12 kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Karikoski edusti naisten SM-sarjassa Etelä-Vantaan Urheilijoita kaudet 1982–1990, Espoon Kiekkoseuraa 1990–1992 ja Kiekko-Espoota 1992–1994. Hän pelasi SM-sarjassa 141 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 147 + 94 = 241, sekä 30 pudotuspeliä tehopistein 26 + 14 = 40. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1989 sekä saavutti kuusi SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia. Kausina 1988–1989 ja 1992–1993 hän oli SM-sarjan pistepörssin ykkönen.
Suomen maajoukkueessa Karikoski pelasi 25 maaottelua ja teki niissä 14 maalia sekä sai kahdeksan syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia vuosina 1990 ja 1992 sekä voitti EM-kultaa vuosina 1989 ja 1993.
Elma Lindroos

Elma Johanna Lindroos (o.s. Ekman, 15. joulukuuta 1907 Helsinki – 27. maaliskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, jolla oli yhteinen arkkitehtitoimisto puolisonsa Erik Lindroosin kanssa. Heidän pitkäaikainen kotinsa ja toimistonsa sijaitsivat Munkkiniemessä Solnantie 17:ssä.
Elma Ekman kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta tyttölyseosta 1927 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta  1933. Hän oli aluksi töissä A. W. Liljeberg Oy:ssä, mutta siirtyi myöhemmin työskentelemään Erik Lindroosin toimistoon. Vuonna 1937 he perustivat Arkkitehtuuritoimisto Elma & Erik Lindroosin, jossa Elma Lindroosin vastuulle kuului erityisesti sisustusten suunnittelu. Hän huolehti myös rutiininomaisista toimistotöistä, kuten laskutuksesta.
Lindroosit suunnittelivat yhdessä lukuisia koulu- ja opistorakennuksia, seurakuntataloja, kunnantaloja sekä pankkirakennuksia. Heidän piirtämiään asuintaloja on varsinkin Helsingissä, Kokkolassa, Pietarsaaressa ja Vaasassa. Elma Lindroosin omiin suunnittelutöihin kuului funktionalistinen tehdasrakennus ”Lasipalatsi”, joka valmistui Kellokosken ruukin alueelle 1938. Talo on osa valtakunnallisesti merkittävää kulttuuriympäristöä.
Elma Lindroos jätti arkkitehdin työt vuonna 1980, kun Erik Lindroos kuoli. Naisarkkitehtien yhdistys Architecta kutsui Lindroosin kunniajäsenekseen vuonna 2007.
Lindroosien suunnittelutöitä

Arabian tehdaslaajennus ja lastentalo, Helsinki, 1947, 1949
Härmälän seurakuntatalo ja pappila, Tampere, 1949, kirkkosali lisätty 1972
Kotitalousopettajaopisto (nyk. Museoviraston toimitalo), Helsinki, 1956
Seurakuntien talo, ”Taivaanlinna”, Tampere, 1956
Tiina Pihala

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 1990 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tanska 1993 |  |  |
Tiina Pihala (s. 13. maaliskuuta 1967 Rauma) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 12 kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Pihala edusti naisten SM-sarjassa Porin Ässiä kaudet 1987–1989 ja Tampereen Ilvestä 1989–1999. Hän pelasi SM-sarjassa 195 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 107 + 154 = 261, sekä 33 pudotuspeliä tehopistein 11 + 11 = 22. Hän voitti neljä Suomen-mestaruutta vuosina 1990–1993 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Suomen maajoukkueessa Pihala pelasi kahdeksan maaottelua ja teki niissä kolme maalia sekä sai kolme syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 1990 sekä voitti EM-kultaa vuonna 1993.
Katri Niemelä

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Suomi 1992 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1991 |  |  |
Katri Niemelä (s. 4. tammikuuta 1972 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa kuusi kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Niemelä edusti naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä kaudella 1991–1992 sekä Oulun Kärppiä 1994–1997 ja 1998–2000. Hän pelasi SM-sarjassa 102 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 39 + 30 = 69, sekä 23 pudotuspeliä tehopistein 3 + 1 = 4. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1992 ja saavutti yhden SM-hopean. Ennen SM-sarjaan siirtymistään hän pelasi I divisioonaa Raahen Kiekko-Vesan joukkueessa.
Suomen maajoukkueessa Niemelä pelasi 11 maaottelua ja sai niissä kolme syöttöpistettä. Hän 
voitti EM-kultaa vuonna 1991 ja saavutti MM-pronssia vuonna 1992.
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1994

Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1994 pelattiin Ateenassa ja Thessalonikissa, Kreikassa 29. syyskuuta – 8. lokakuuta 1994. Maailmanmestaruuden voitti Italia.
Mitaliottelut

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7. lokakuuta | Alankomaat  | 3–2 |  Yhdysvallat | 5–15 | 16–14 | 10–15 | 15–8 | 15–11 |
| 7. lokakuuta | Italia  | 3–1 |  Kuuba | 15–12 | 8–15 | 15–9 | 15–2 | – |
| Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. lokakuuta | Yhdysvallat  | 3–1 |  Kuuba | 15–6 | 14–16 | 15–8 | 15–9 | – |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. lokakuuta | Italia  | 3–1 |  Alankomaat | 15–10 | 11–15 | 15–11 | 15–1 | – |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Italia
2.:  Alankomaat
3.:  Yhdysvallat
4.:  Kuuba
5.:  Brasilia
6.:  Kreikka
7.:  Venäjä
8.:  Etelä-Korea
9.:  Bulgaria
9.:  Japani
9.:  Kanada
9.:  Saksa
13.:  Algeria
13.:  Argentiina
13.:  Kiina
13.:  Ruotsi
Italian kultamitalijoukkue

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
1: Andrea Gardini
2: Marco Martinelli
3: Pasquale Gravina
4: Ferdinando De Giorgi
5: Paolo Tofoli
6: Samuele Papi
7: Andrea Sartoretti
8: Marco Bracci
9: Lorenzo Bernardi
10: Luca Cantagalli
11: Andrea Zorzi
12: Damiano Pippi
13: Andrea Giani
14: Davide Bellini
15: Michele Pasinato
16: Marco Meoni
17: Mario Fangareggi
18: Giacono Giretto
Valmentaja: Julio Velasco
Leena Majaranta

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 1990 |  |  |
Leena Majaranta (s. 14. marraskuuta 1958 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa kahdeksan kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Majaranta edusti naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä kausina 1982–1990. Hän pelasi SM-sarjassa 83 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 34 + 35 = 69, sekä 10 pudotuspeliä tehopistein 2 + 4 = 6. Hän voitti viisi Suomen-mestaruutta vuosina 1985–1988 ja 1990 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Suomen maajoukkueessa Majaranta pelasi yhdeksän maaottelua ja teki niissä neljä maalia sekä sai kolme syöttöpistettä. Hän saavutti pronssia vuoden 1990 MM-kilpailuissa.