Hanoi Rocks
Hajoamisen syyt

Kesällä 1985 alkoi koko 1980-luvun viimeiset ja 1990-luvun ensimmäiset vuodet kestänyt aktiiviinen arvuuttelu siitä, mikä oli vain puoli vuotta ennen hajoamistaan täysillä esiintyneen menestysyhtyeen lopullinen hajoamissyy. Näihin arvuutteluihin liittyivät myös erilaiset eri musiikkitahojen junailemat yhdistämissuunnitelmat, esimerkiksi japanilainen musiikkilehti tarjosi miljoonia dollareita, jotta yhtye esiintyisi jälleen yhdessä. Jokaisella yhtyeen jäsenellä on oma käsityksensä tapahtumien kuluista, mutta yleisesti on ratkaisevimpina syinä on pidetty rumpali Razzlen kuolemaa ja siitä seurannutta Sam Yaffan eroa. Koska yhtye oli muodostanut itsestään eräänlaisen perheen, oli kahden tärkeän jäsenen menetys kuolinisku sille. Lehdistössä arveltiin keskeisiksi hajoamistekijöiksi Monroen ja McCoyn välejä, mutta Monroen mukaan pahin isku yhtyeelle oli juuri näiden kahden ydinjäsenen lähtö Hanoi Rocksista. Tyngäksi jääneen yhtyeen sisäisen hengen korvaaminen uusilla jäsenillä oli käytännössä mahdotonta. Terry Chimes vanhana punkrumpalina sopi yhtyeelle, mutta Sam Yaffan paikan täyttävää basistia oli vaikea löytää. Berg osoittautui hyväksi kaveriksi, mutta huonoksi yhtyetoveriksi.
René Berg oli huomattavasti muita yhtyeen jäseniä vanhempi, ja hänen katsottiin olleen väärä valinta basistiksi. McCoyn mukaan Berg esiintyi yhtyeen johtajana ja omistajana sekä esiintyi huonosti lavalla. Kaiken lisäksi Berg käytti huumeita pillerimuodossa ja ilmeisesti myös heroiinia, tosin McCoykaan ei ollut kovin puhdas näiden aineiden suhteen. Berg joutui ilmeisesti jo käytännössä kuolleen yhtyeen syntipukiksi. Muiden jäsenten tyytymättömyys häneen ei ollut ainakaan merkittävästi henkilökohtaista, koska hän oli yhtyeen jäsenten vanha ystävä ja oli myöhemmin mukana näiden sooloprojekteissakin. Lisäksi yhtye ei kuitenkaan missään vaiheessa arvostellut Bergin soittotaitoa.
Razzlen muistokonserttien jälkeen Sam Yaffa katkaisi yhteydenpidon vanhoihin yhtyetovereihinsa ja tiedotusvälineisiin. Tästä huolimatta juuri Yaffa on eniten selvittänyt Hanoi Rocksin hajoamisen syitä julkisesti; olihan yhtyeen hajoaminen pääasiassa hänestä kiinni. Yaffa selitti yhtyeestä eroamisensa elokuussa 2004 Hanoi Rocksista näin:
»Olin täyttänyt juuri 21 vuotta, olin korviani myöden täynnä huumeita ja olin ollut tien päällä viisi vuotta yhteen putkeen. En minä tiedä mitä silloin suunnittelin. Meillä oli hienoa ja huonoa aikaa, mentiin ylös ja alas, tapeltiin ja rakastettiin toisiamme. Olimme viisi sekopäätä, jotka lensivät ympäri maapallon tekemässä kaikkea mahdollisimman itsetuhoista puuhaa. Kun Razzle kuoli, se olikin sitten koko juttu siinä. »
Sam Yaffan sanoista paljastuu hänen kyllästymisensä pitkäaikaiseen yhdessäsoittamiseen ja koko rock n' roll -elämäntapaan. Tuohon aikaan suomalaisen yhtyeen nouseminen kansainväliseen tietoisuuteen oli vaatinut paljon. Vaikka kansainvälistä menestystä olisikin tullut erittäin todennäköisesti vielä enemmän, ei soittamiseen ollut enää intoa rankkojen viiden vuoden jälkeen. Kaiken lisäksi vuonna 1984 yhtye oli saavuttanut todella suuria voittoja, jotka olivat lisänneet tuhlausta ja huumeidenkäyttöä. Yhtyeen legendaarisen managerin Seppo Vesterisen mukaan Hanoi Rocks oli viimeisiä yhtyeitä, jotka yrittivät elää täysillä rock and roll -unelmaa. Yhtye ei toiminut kuin yritys, vaan eli hetkessä ja vietti rankkaa elämää. Hänen mukaansa ongelma oli myös se, että yhtyeen jäsenet olivat olleet yhdessä liian kauan:
»Oli siinä [yhtyeessä] muitakin jännitteitä, mutta ehkä se [Razzlen kuolema] oli korsi joka katkaisi kamelin selän. Bändin ongelma oli se, että he olivat niin yhteenkasvaneita.»
Monimutkaisia olivat myös yhtyeen sisäiset ihmissuhdekiemurat. Sam Yaffalla oli suhde McCoyn tyttöystävän Anna Jederbyn kanssa. Asia mutkistui entisestään, kun Jederby alkoi odottaa Sam Yaffan poikaa. McCoyn omaelämäkerran mukaan tämä suhde oli merkittävä hajottava tekijä, kun taas Yaffan mielestä se ei ollut. Jederbyn raskaus oli kuitenkin vahvistanut Yaffan päätöstä lähteä yhtyeestä. Kaiken lisäksi McCoy arveli elämäkerrassaan yhtyeen sisäisiä välejä haitanneen sen, että hän seurusteli Michael Monroen vanhan tyttöystävän Anastasia Michelle Maisoneuven kanssa. Syksyllä 1985 McCoy korosti lehdistössä sitä, kuinka Yaffa vei hänen tyttöystävänsä, jonka kanssa oli ollut yhdessä 16-vuotiaasta asti. Sam Yaffa vastasi McCoyn puheisiin ja syytöksiin näin:
»Ai, että mä lähdin Annan takia? He-he, toi on taas noita juttuja, tiedätsä, ku jengi ei tiedä tosiasioita, niin sit se heittää sitä juttuu, tiedätsä, että mä vein Andyn naisen ja sen takii me ei voitu soittaa enää samassa bändissä. Mutta emmä sitä vieny, vaan se kävi niin, tiedätsä. Ja Andyn kanssa me ollaan aina oltu hyviä frendejä ja ollaan vieläkin. Mä lähdin Hanoi Rocksista, koska mä en vaan halunnu kelaa sitä koko juttua enää, tiedätsä.»
Helmikuussa 1986 Soundissa Sam Yaffa kuitenkin myönsi, että hänen ja McCoyn välillä oli kiistaa. Samassa haastattelussa hän syytti McCoyta autoritaariseksi ja kutsui tätä "Mister Führeriksi".
»Joo joo. Se [McCoyn syytös tyttöystävän viemisestä] oli Andyn kiihkoilua. Tiedätkö, mä en voinut kestää sitä jätkää loppuaikoina, itse asiassa en enää moneen vuoteen, se kohteli Annaa sikamaisesti. Parempi pitää nykyään vain satunnaista puhelinyhteyttä, ettei tule enempää ongelmia. Ei mun lähtöni Hanoista ollut kuitenkaan kiinni Annasta. Mulla oli jo kauan lähtösuunnitelmia, sillä Hanoi oli sellaista dokaamista ja kamanvetoa, että sitä ei enää kestänyt. Se ei ollut hauskaa»
Myöhemmin YLE:n haastattelussa 2002 Andy vieritti hajoamisen syyn Sami Yaffan kontolle.
»Hanoi ei olis ehdottomasti hajonnu ellei tota olis tapahtunu.Mutku meillä oli sellanen yksi kusipää bändissä, joka lähti samal ku toi rumpali kuoli, ja se oli se... se on kai ainoo joka itkee miksei oo messis, mut kai se tajuu itsekin. »
Myöhemmissä lehtiartikkeleissa myös muut yhtyeen jäsenet ovat arvostelleet McCoyn johtoasennetta. Michael Monroe on erityisesti kritisoinut sitä, että McCoy omi hänen mukaansa koko yhtyeen laulujenteon. Hänen mukaansa McCoy tappoi hänen yrityksensä tuottaa kappaleita eikä hyväksynyt Monroen tuotoksia – ja jos hyväksyi, niin laittoi kappaleen toiseksi tekijäksi Monroen oman nimensä rinnalle. Monroen syytösten mukaan hänen nimensä jätettiin joskus kokonaan pois. Hän myös ihmetteli, kuinka McCoylla oli satojentuhansien markkojen arvoisia kitaroita samaan aikaan, kun muut asuivat pienissä asunnoissa. Yhtyeen hajoamisen jälkeen McCoy alkoi korostaa olleensa voimahahmo ja yritti haalia yhtyeen jäseniä ympärilleen. Monroe yritti toimia samalla tavalla. Toisaalta Monroe ja McCoy ovat korostaneet yhdessä olleensa Hanoi Rocksin voimakaksikko, erityisesti Hanoi Rocksin uudelleen perustamisen jälkeen. Myöhemmin muut jäsenet ovat lähinnä naureskelleet näille puheille. Sam Yaffa yritti olla puolueeton ja antoi kaikille palautteeksi:
»Uramme huipulla? Joo mä oon kuullu tota lässytystä varmaan sata kertaa, tiedätsä, että me oltiin uramme huipulla ja jos me oltais just nyt, tiätsä, tehty break out ja just nyt plä-plä-plää. No, meillä oli iso deali CBS:n kanssa, mutta ei me missään uramme huipulla mun mielestä oltu. Me oltiin oltu kasassa jo viis vuotta, eikä bändi ollu enää bändi. Se ei ollu ollu sitä enää aikoihin. Ei ollu enää mitään fiilistä soittaa, kun bändi rupesi toistamaan itseään, se oli paskanjauhamista. Hanoi Rocks OLI helvetin kova bändi, viis freakkia, jotka oli hyvän näköisiä lavalla ja jotka soitti rehellistä rock 'n' rollia sillee ku ne halus – kumartelematta ketää, Hanoi Rocks ei ollu mikään yhden tyypin bändi – mitä Andy väittää – että se keksi sen jutun; se on ihan paskapuhetta ja sen se tietää ittekin. Me oltiin BÄNDI, hyvän näköinen bändi… Andyllä on ollu aina tää juttu, pitää olla cool.»
Nasty Suicide olisi halunnut jatkaa ja yrittää Hanoi Rocksin koossa pitämistä Razzlen kuoleman jälkeen. Hänen mielestään oli järkevää yrittää vielä kevät ja kesä 1985, mutta hän ei kuitenkaan realistina pitänyt kovin pahana yhtyeen hajoamista. Suicide oli jo omalla tahollaan kyllästynyt yhtyeen elämäntapaan ja toimintaan. Myöhemmin Suicide on ollut lähinnä tyytyväinen kokemuksiinsa ja tienesteihinsä. Nasty Suicide soitti McCoyn kanssa vuoteen 1987 asti, jolloin hän siirtyi soittamaan muun muassa Monroen ja Bergin kanssa. Monroen ja McCoyn kamppailua yhtyeen entisistä jäsenistä kuvasi hyvin se, kuinka samaan aikaan, kun Monroe korosti Suiciden olleen hänen ainut ja paras ystävänsä, McCoy yritti loata Suiciden nimen. Suicide on halunnut olla puolueeton ja välttänyt kärkkäitä kommentteja, toisin kuin Sam Yaffa. Yaffakin on sittemmin 2000-luvun noususuhdanteisen uran ja vanhenemisen myötä on välttänyt antamasta lausuntoja aiheesta. Tiede- ja sittemmin yritysmaailmaan siirtynyt Nasty Suicide eli Jan Stenfors kommentoi yhtyeen hajoamista julkisesti todennäköisesti viimeisen kerran elokuussa 2003.
Lopullinen yhtyeen hajottava prosessi oli kevät 1985. Levy-yhtiö painosti yhtyettä tahkoamaan uusia voittoja ja keikkoja, vaikkei Hanoi Rocksilla ollut edes sisäistä tahtoa jatkaa. Yhtye olisi tarvinnut miettimisaikaa ja muuta vapautta etsiäkseen uudet sopivimmat jäsenet. Puolan kiertueella tilanne riistäytyi konfliktiksi, josta ei ollut enää paluuta.