stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mannerheimintie (Helsinki)
Liikenne > Julkinen liikenne

Raitiolinja 10 kulkee Mannerheimintiellä Erottajalta Korppaanmäentien risteykseen asti. Muut raitiovaunulinjat ovat 1 (Erottaja–Arkadiankatu), 2 (Aleksanterinkatu–Arkadiankatu), 3 (Erottaja–Kaivokatu ja Reijolankatu–Kuusitie), 4 (Aleksanterinkatu–Tukholmankatu), 5 (Aleksanterinkatu–Kaivokatu) ja 6 (Erottaja–Kaivokatu). Monet Kampista tai Elielinaukiolta lähtevät bussilinjat, mukaan lukien runkolinjat 40 ja 200 kulkevat kadulla Pohjoisen rautatiekadun tai Töölönlahdenkadun risteyksestä Tukholmankadulle tai kadun pohjoispäähän asti. Myös runkolinjat 500 ja 510 kulkevat kadulla lyhyen matkan Reijolankadulta Tukholmankadulle ja linja 506 Reijolankadulta Ruskeasuolle. Kadulla sijaitsevat raitiovaunupysäkit Ylioppilastalo, Lasipalatsi, Kansallismuseo, Hesperianpuisto, Ooppera, Töölön halli, Kansaneläkelaitos, Töölöntulli, Jalavatie, Kuusitie ja Tilkka. Kadulla sijaitsevat myös seuraavat bussipysäkit: Erottaja, Lasipalatsi, Kansallismuseo, Hesperian puisto, Ooppera, Töölön kisahalli, Kansaneläkelaitos, Töölöntulli, Kuusitie, Tilkka, Ruskeasuo ja Ruskeasuon varikko. Näistä kaksi ensimmäistä on kuitenkin poistettu käytöstä vuonna 2021.
Peruskorjaus 2020-luvulla

Maaliskuussa 2023 Mannerheimintiellä käynnistyi laaja peruskorjaus, jossa uusitaan noin satavuotias kunnallistekniikka. Muun muassa katupintoja, raitiotiekiskoja ja vuonna 1894 valmistunut Mannerheimintien silta uusitaan. Peruskorjauksen arvioidaan valmistuvan vuoden 2025 loppupuolella. Hanketta on kutsuttu Helsingin historian suurimmaksi katuremontiksi.
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen

Mannerheimintie on pitkä, lähes koko Helsingin kantakaupungin läpäisevä katu. Tämän ansiosta sen varrella on lukuisia eri aikaan rakennettuja kaupunginosia ja paljon erityyppistä kaupunkirakentamista. Lisäksi sillä sijaitsevat monet Helsingin nähtävyydet ja historialliset rakennukset.
Mannerheimintien länsipuoli on suurelta osin rakennettu paljon tiiviimmin kuin itäpuoli, jossa sen varrella on muun muassa Hesperianpuisto. Tämän vuoksi parilliset talonnumerot ovat läpi koko tien suurempia kuin vastapäätä olevat parittomat, ja ero kasvaa sitä suuremmaksi, mitä pohjoisemmaksi mennään: länsipuolen viimeinen talonnumero on Mannerheimintie 172 ja itäpuolen vain Mannerheimintie 117.
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Erottajalta Kiasmalle

Mannerheimintien eteläisin osa Erottajalta Kiasman kohdalle on Helsingin vilkkaimpia liikekatuja ja edustaa tiiviisti rakennettua korttelikaupunkia. Tämä katuosuus on entinen Heikinkatu eli Henrikin esplanadi, joka sai kaupunkimaisen ilmeen jo 1800-luvulla. Kadun länsipuolta reunusti alun perin 1800-luvun lopulla rakennettujen uusrenessanssityylisten liikerakennusten sarja, mutta 1960- ja 1970-luvuilla useimmat näistä purettiin ja tilalle nousi moderneja liiketaloja. Tähän rakennusrivistöön kuuluvat muun muassa sanomalehti Hufvudstadsbladetin toimitalo (1923) ja Kauppakeskus Forum (1985) sekä sisällissodassa tuhoutuneen Turun kasarmin paikalle rakennettu Lasipalatsi (1935).
Kadun itäpuolella on sarja historiallisia rakennuksia:
Ruotsalainen teatteri (Chiewitz–Benois–Saarinen–Eklund, 1860–1935) on Helsingin tärkein suomenruotsalainen teatterinäyttämö. Alun perin 1860-luvulla valmistunutta teatterirakennusta on myöhemmin laajennettu ja uudistettu moneen otteeseen; sen nykyinen funktionalistinen ulkomuoto on peräisin 1930-luvulta.
Stockmannin tavaratalo (Mannerheimintie 1) on Suomen suurin ja Euroopan kuudenneksi suurin tavaratalo. Tavaratalon päärakennus (Sigurd Frosterus, 1930) edustaa 1920-luvun alun klassistista liikerakentamista. Lisäksi tavarataloon kuuluvat nykyisin myös viereinen Argoksen talo (Grahn, Hedman & Wasastjerna ja John Settergren, 1897) sekä moderni laajennusosa (Kristian Gullichsen, 1989), joiden ansiosta se käsittää koko korttelin.
Kolmen sepän patsas sijaitsee Stockmannin edessä Kolmen sepän aukiolla, jossa Mannerheimintiestä erkanee kaupungin vilkkain kauppakatu Aleksanterinkatu. Aukiolla on usein katumuusikoita.
Vanha ylioppilastalo (Axel Hampus Dahlström, 1870, Mannerheimintie 3) ja Uusi ylioppilastalo (Armas Lindgren ja Wivi Lönn, 1910, Mannerheimintie 5) ovat helsinkiläisen ylioppilaselämän historialliset keskukset.
Vakuutusyhtiö Kalevan entinen toimitalo (Armas Lindgren), 1914, Kaivokadun risteyksessä.
Sokoksen tavaratalo (Erkki Huttunen, 1942, Mannerheimintie 9) on Lasipalatsia vastapäätä ja rakennettiin sen tavoin Helsingin olympialaisia varten. Koko korttelin kokoinen on Helsingin toiseksi suurin tavaratalo Stockmannin jälkeen. Rakennuksen ylimmissä kerroksissa sijaitsee hotelli Vaakuna.
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Julkiset taideteokset Erottajalta Kiasmalle

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Felix Nylund, Kolme seppää, 1932 | Robert Stigell, Ilmarinen, 1888 | Robert Stigell, Väinämöinen, 1888 | Harry Kivijärvi, Itä ja Länsi (J. K. Paasikiven muistomerkki), 1980 | Aimo Tukiainen, Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, 1960 | Eila Hiltunen, Menneet ritarit/Yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden muistomerkki, 2006 | Jukka Lehtinen, Oma maa mansikka, 2007 |
| 60.1687°N, 24.9409°E | 60.169°N, 24.9404°E | 60.1689°N, 24.9407°E | 60.1709°N, 24.9358°E | 60.1716°N, 24.9363°E | 60.1716°N, 24.9353°E | 60.1716°N, 24.9344°E |
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Kiasmalta Finlandia-talolle

Suunnilleen nykyisen Kiasman kohdalla sijaitsi alkuperäinen Espoon tulli, ja 1900-luvun alkuun asti sen kohdalla kulki kaupunkialueen raja, jossa umpikorttelien ympäröimä Henrikin esplanadi muuttui hajanaisen huvila-asutuksen reunustamaksi Läntiseksi Viertotieksi. Kaupunki levisi tämän rajan pohjoispuolelle vasta 1900-luvun alussa, kun Töölöä ryhdyttiin rakentamaan. Tässä kohdassa katu tekee pienen mutkan ja muuttuu kapeammaksi. Kadun osuus Kiasmalta Finlandia-talolle on ilmeeltään ratkaisevasti erilainen kuin edellinen: sitä reunustavat 1900-luvulla rakennetut monumentaalirakennukset, jotka on sijoiteltu väljästi.
Postitalo (Borg–Järvi–Lindroos, 1938, Postikatu 1) on entinen Posti- ja telelaitoksen pääkonttori.
Nykytaiteen museo Kiasma (Steven Holl, 1998, Mannerheimintie 11)
Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas (Aimo Tukiainen, 1960) ja J. K. Paasikiven muistomerkki (Harry Kivijärvi, 1980) ovat vastapäätä toisiaan Mannerheimintien kahden puolen. Mannerheiminaukiolla kohoava Mannerheimin ratsastajapatsas edustaa perinteistä näköisrealismia ja on sijoitettu paikkaan, jossa valkoisen armeijansa kärjessä ratsastanut Mannerheim lausuttiin tervetulleeksi Helsinkiin vuonna 1918; Paasikivenaukiolla sijaitseva Paasikiven muistomerkki on tyyliltään moderni ja ei-esittävä.
Hieman Kiasman pohjoispuolella sijaitsee Mannerheimintien silta. Se ylittää ratakuilun, jossa vuosina 1894–2009 kulki Helsingin satamarata. Tässä kohdin Mannerheimintien vieressä on eri tasossa kulkeva, nykyisin kevyen liikenteen väyläksi muutettu rinnakkaiskatu, niin sanottu Ala-Mannerheimintie, joka aiemmin ulottui Mannerheimin patsaalta Hakasalmen huvilan kohdalle saakka, mutta päättyy nykyisin pohjoisessa Musiikkitalon edustalle.
Eduskuntatalo (J. S. Sirén, 1933, Mannerheimintie 30) on Suomen eduskunnan istuntopaikka ja Mannerheimintien luultavasti kuuluisin rakennus. 1920-luvun monumentaaliklassismia edustavaa parlamenttirakennusta leimaavat julkisivupylväikkö ja Mannerheimintielle laskeutuvat pääportaat. Eduskuntatalon edessä olevalla puistoalueella on K. J. Ståhlbergin, P. E. Svinhufvudin ja Kyösti Kallion näköispatsaat.
Helsingin Musiikkitalo sijaitsee Eduskuntataloa vastapäätä alueella, jossa ennen oli Töölön ratapiha. Se valmistui vuonna 2011, ja sen tieltä purettiin vuonna 2006 kiistellyt VR:n makasiinit.
Hakasalmen huvila (E. B. Lohrmann, 1846, Karamzininkatu 2) on Mannerheimintien vanhin rakennus. 1800-luvun lopun historistista tyyliä edustavan kivisen huvilan kuuluisin asukas oli mesenaatti Aurora Karamzin. Vuodesta 1911 huvilassa on toiminut Helsingin kaupunginmuseo.
Suomen Kansallismuseo (Gesellius, Lindgren & Saarinen, 1907, Mannerheimintie 34)
Finlandia-talo (Alvar Aalto, 1971)
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Julkiset taideteokset Kiasmalta Finlandia-talolle

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Wäinö Aaltonen, P. E. Svinhufvud, 1961 | Reijo Hukkanen, Laulupuut, 2012 | Wäinö Aaltonen, K. J. Ståhlberg, 1959 | Kalervo Kallio, Kyösti Kallion muistopatsas, 1962 | Alpo Sailo, M. A. Castrén, 1921 | Emil Wikström, Karhu, 1910 | Pekka Jylhä, UKK-muistomerkki, 2000 |
| 60.1723°N, 24.9343°E | 60.1732°N, 24.9357°E | 60.1731°N, 24.9338°E | 60.1737°N, 24.9332°E | 60.1742°N, 24.9323°E | 60.1749°N, 24.9321°E | 60.1766°N, 24.9316°E |
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Finlandia-talolta Töölön tulliin

Finlandia-talon jälkeen Mannerheimintien luonne muuttuu jälleen. Länsipuolella alkaa 1920-ja 1930-luvuilla rakennettu Töölön kaupunginosa, joka on tiheää korttelirakentamista. Mannerheimintieltä länteen johtava puistovyöhyke Hesperian esplanadi, jota reunustavat Eteläinen ja Pohjoinen Hesperiankatu, erottaa toisistaan Etu-Töölön ja Taka-Töölön. Itäpuolella ovat Töölönlahden rannalla Hakasalmen puisto ja Hesperianpuisto. Hesperian puistossa aivan Mannerheimintien varressa on Larin Parasken patsas.
Hieman Hesperiankaduista pohjoiseen Mannerheimintien varressa länsipuolella ovat hotellit Scandic Park ja Crowne Plaza (ent. InterContinental ja Hesperia). Kadun itäpuolella sijaitsee Oopperatalo. Tällä kohdalla Mannerheimintien eri puolilla vastakkaisten talojen osoite­numeroissa on noin 40 numeron ero. Esimerkiksi Kansallis­oopperan katunumero on 15 ja vastapäisen talon 56. Suuremmat numerot kuuluvat läntisille taloille.
Helsinginkadun pohjoispuolella Mannerheimintiestä oikealle sijaitsee Töölön kisahalli, entinen Messuhalli, joka valmistui 1935 monikäyttöhalliksi. Siellä pidettiin konsertteja, juhlia ja urheilutilaisuuksia. Vuoden 1952 olympialaisia varten sitä laajennettiin niin sanotulla pikkumessuhallilla. Näissä suoritettiin kisojen voimistelu-, paini-, nyrkkeily- ja painonnostokilpailut sekä koripallon loppuottelut. Hallit palvelivat alkuperäisessä tarkoituksessaan vuoteen 1975, minkä jälkeen ne siirtyivät Helsingin kaupungin omistukseen ja liikuntatoimen hallintaan. Vasta Kisahallin jälkeen Mannerheimintien varrella on rivi asuinkortteleita myös itäpuolella.
Humaliston- ja Linnankoskenkadun rajaamassa korttelissa sijaitsi Esson huoltoasema, joka avattiin vuonna 1936 Helsingin vuoden 1940 suunniteltuja olympialaisia varten. funkistyylinen huoltoasemarakennus purettiin vuonna 1977 tontin avartamiseksi. Myöhemmin paikalla toimi ABC:n huoltoasema vuoteen 2020 asti.
Huoltoasemaa vastapäätä sijaitsee niin kutsuttu Gripenbergin kortteli eli kymmenestä yksityisestä taloyhtiöstä koostuva umpikortteli (1925–1929), joka on kokonaisuudessaan arkkitehti Ole Gripenbergin kädenjälkeä; talot on helppo tunnistaa saman arkkitehdin työksi. Klassismia henkivät kuusikerroksiset kerrostalot ympäröivät avointa, symmetristä korttelipihaa, joka on taloyhtiöiden yhteisessä käytössä. Korttelin paraatijulkisivu on Urheilukadun puolella, ja kokonaisuuden kruunaa kattospiira, joka on sijoitettu Urheilukatu 20:n katolle.
Stenbäckinkadun–Reijolankadun ja Tukholmankadun–Lääkärinkadun risteysten väliselle katuosuudelle, molemmin puolin ajorataa, on historialliseksi muistomerkiksi jätetty vanhan Töölön tullin puomin kivipylväät.
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Julkiset taideteokset Finlandia-talolta Töölön tulliin

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Alpo Sailo, Larin Paraske, 1949 | Veikko Myller, Risto Rytin muistomerkki, 1994 | Kimmo Kaivanto, Oodi 60 000 järvelle, 1972 | Viljo Savikurki, Sokerityttö, 1956 | Kain Tapper, Alkunäytös, 1993 | Essi Renvall, Kala ja poika, 1936 |
| 60.1769°N, 24.9308°E | 60.1776°N, 24.9289°E | 60.1799°N, 24.9277°E | 60.1805°N, 24.9287°E | 60.1816°N, 24.9284°E | 60.1832°N, 24.9247°E |
Aukioita, patsaita ja rakennuksia etelästä pohjoiseen > Töölön tullista Tilkkaan

Töölön tullin pohjoispuolella Mannerheimintien varressa on pitkä rivi Laakson kaupunginosaan kuuluvia, vuosina 1949–1952 rakennettuja kahdeksankerroksisia aravataloja, joiden tontit toisella puolella rajoittuvat suoraan Keskus­puistoon. Vuonna 1949 valmistunut Mannerheimintie 81:n talo oli tiettävästi Suomen ensimmäinen aravatalo.
Mannerheimintien pohjoispäätä hallitsi pitkään Tilkan sotilassairaalan ylväs funkkistalo. Nyt se on menettänyt näkyvyytensä, kun viimeisten vuosikymmenten aikana sen pohjoispuolelle on kohonnut monia korkeita rakennuksia, muun muassa Pikku Huopalahden tornitalo ja sitä vastapäätä VVO:n pääkonttori sekä 2005 rakennusliike NCC:n pääkonttori vanhalle raitiovaunun kääntöpaikalle Mannerheimintie 103:een. Myös Tilkan pohjoispuolelle suunnitellaan monumentaalisia toimistotaloja.
Kulttuuriviittauksia

Kadusta on vain harvoja lauluja. Juliet Jonesin Sydän on nimennyt erään kappaleensa kadun mukaan. Hector laulaa Asfalttiprinssissä: ”Luona Sipoon kirkon seison ja katsomaan jään...”. Sipoon kirkko ei ollut kirkko, vaan komealla tornilla varustettu jugendkerrostalo Mannerheimintie 76:ssa. Hectorin lapsuudenkoti oli parin korttelin päässä Mannerheimintien toisella puolella, Mannerheimintie 45:ssä, jonka naapurikortteliin sijoittuvat Ake, Make, Pera ja mä -laulun vauhdikkaat tapahtumat. Hector mainitsee Mannerheimintien myös kappaleessaan Cocktail-sukupolven Satyricon. Myös esimerkiksi Ultra Bran laulussa Helsinki mainitaan Mannerheimintie raitiovaunuineen. Mainittakoon myös kappale Mä vielä palaan Helsinkiin (levyttäneet mm. Maarit Hurmerinta ja Eino Grön), jossa on tekstinpätkä "...Espa, Freda, Mannerheimintie/on siellä tunnelmaa...".
Mannerheimintie on toiseksi kallein tonttiruutu Monopoly-lautapelin suomenkielisessä painoksessa. Kallein on Erottaja. Disneyn sarjakuvien suomennoksissa esimerkiksi Ankkerheimintie tai Ankenheimintie viittaavat Mannerheimintiehen.
Alejandro Escovedo

| Alejandro Escovedo |
| --- | --- |
 Alejandro Escovedo esiintymässä vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pedro Alejandro Escovedo
Syntynyt: 10. tammikuuta 1951 (ikä 74) San Antonia, Texas
Ammatti:  muusikko, laulaja ja lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Alejandro Escovedo
Laulukielet:  englanti, espanja
Tyylilajit:  vaihtoehtorock ja country 
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Nuns  True Believers  Rank And File
Levy-yhtiöt:  Columbia Records ja Bloodshot Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pedro Alejandro Escovedo (s. 10. tammikuuta 1951 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on syntynyt meksikolaisten siirtolaisten perheeseen, ja hän laulaa usein tarinoita maahanmuuttajien kokemuksista Yhdysvalloissa.
Escovedo on tehnyt yhteistyötä Bruce Springsteenin, R.E.M-yhtyeen kitaristin Peter Buckin, psykedeelisen rockin legendan Roky Ericksonin ja monien muiden kanssa. Ennen soolouraansa Escovedo ehti vaikuttaa myös useissa yhtyeissä, kuten The Nunsissa, The True Believersissä ja Rank & Filessä. Hänen soolouransa, joka alkoi vuonna 1992 albumilla Gravity, on ollut musiikillisesti monipuolinen. Hän on esittänyt suoraviivaista punk rockia, kantria ja bluesia ja laulanut sekä englanniksi että espanjaksi.
Ura > Varhaiset vuodet

Alejandro Escovedo syntyi meksikolaiseen perheeseen San Antoniossa Texasissa 10. tammikuuta 1951, ja hän oli yksi perheen 12 lapsesta. Hänen perheensä oli hyvin musikaalinen. Hänen isänsä soitti mariachi-yhtyeissä ja swing-kokoonpanoissa, sekä ennen, että jälkeen muutettuaan Meksikosta Yhdysvaltoihin. Alejandro Escovedon veljet Pete Escovedo ja Coke Escovedo soittivat Santanassa. Pete Escovedon tytär Sheila Escovedo nousi poptähdeksi nimellä Sheila E. Alejandron nuorempi veli Javier Escovedo perusti punk-yhtye The Zerosin. Toinen nuorempi veli, Mario Escovedo, soitti hard rock -bändissä The Dragons. Perheen musiikillisen historian valossa ei ole yllättävää, että myös Alejandro kehitti intohimon musiikkiin ja päätyi muusikoksi.
Ura > The Nuns

Vuonna 1973 ensimmäisen avioliittonsa päätyttyä Alejandro muutti Hollywoodiin ja alkoi ihailla proto-punk-yhtyeitä, kuten New York Dollsia ja The Stoogesia, jotka esiintyivät usein Sunset Stripillä. Hän näki Patti Smithin esiintymisen Los Angelesissa ja ystävystyi tämän kitaristin Lenny Kayen kanssa. Vuonna 1974 Escovedo muutti San Franciscoon toisen vaimonsa, Bobbie Levien kanssa aikomuksenaan opiskella elokuvatuotantoa. Hän ja hänen ystävänsä Jeff Olener keksivät idean elokuvasta, joka kertoisi rock-yhtyeestä, joka ei osaa soittaa. Kun he valitsivat näyttelijöitä elokuvaan, he päätyivätkin perustamaan oman bändin, lähes soittotaidottoman The Nunsin, josta tuli myöhemmin merkittävä San Franciscon punk-skenessä.
The Nuns soitti Sex Pistolsin lämmittelybändinä kun se soitti kuuluisan viimeisen keikkansa Winterlandissa San Franciscossa.  Kun The Nuns lähti kiertueelle Itärannikolle, Escovedo ihastui välittömästi New Yorkiin ja päätti jäädä sinne asumaan.
Ura > Rank and File, True Believers, Buick MacKane

Escovedosta tuli osa 1970-luvun New Yorkin punk-skeneä, ja hän soitti kitaraa punk-laulaja Judy Nylonin yhtyeessä. Hän vietti vapaa-aikaansa New Yorkin CBGB- ja Max’s Kansas City -klubeilla ja asui taiteilijoiden suosimassa Chelsea-hotellissa. Alejandro Escovedo soitti myös yhtyeessä nimeltä Rank and File, joka oli vasemmistolaisen punk-yhtyeen The Dilsin sivuprojekti. Escovedo soitti Rank and Filen debyyttialbumilla Sundown vuonna 1982. Hän kuitenkin erosi yhtyeestä vuonna 1983, kun hän ja hänen veljensä Javier päättivät perustaa oman bändinsä, The True Believersin, joka toimi hetken aikaa myös Roky Ericksonin taustabändinä. Alejandro ja Javier perustivat myöhemmin myös sivuprojektina punk-yhtye Buick MacKanen, joka julkaisi The Pawn Shop Years -nimisen albumin. Tämän jälkeen Alejandro Escovedo siirtyi soolouralle.
Escovedo alkoi esiintyä eri kokoonpanoilla, joita hän kutsui Alejandro Escovedo Orchestraksi – usein mukana oli myös jousisektiota. Tämä toi hänelle uutta suosiota Austinissa. Samaan aikaan hänen avioliittonsa Bobbie Levien kanssa alkoi rakoilla, vaikka pariskunta sai tyttären vuonna 1990. Escovedon henkilökohtaiset vaikeudet heijastuivat yhä enemmän hänen lauluihinsa. Vuonna 1991 Levie teki itsemurhan, ja seuraavana vuonna Escovedo julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Gravity. Albumi oli syvällinen pohdinta rakkaudesta, menetyksestä ja surusta, ja se sai ylistäviä arvioita. Vuonna 1993 hän julkaisi toisen albuminsa nimeltään Thirteen Years, joka kertoi hänen ja Levien suhteesta. Vuonna 1996 Escovedo julkaisi kolmannen sooloalbuminsa nimeltään With These Hands.
Escovedo löysi pian uusia tukijoita chicagolaiselta Bloodshot Records -levymerkiltä, joka julkaisi livealbumin More Miles Than Money: Live 1994-1996 vuonna 1998. Julkaisu osui samaan aikaan, kun kantri-musiikkiin keskittynyt No Depression -lehti nimesi hänet ”vuosikymmenen artistiksi”. Vuonna 1999 hän julkaisi sooloalbumin Bourbonitis Blues, joka sisälsi Escovedon omien kappaleiden lisäksi tulkintoja Ian Hunterin, John Calen ja The Gun Club -yhtyeen kappaleista.
Ura > George W. Bush -mediakohu ja vaikea sairastuminen

Vuonna 2001 Escovedo julkaisi A Man Under the Influence -albumin. Se sai erinomaiset arvostelut, ja sen kappale ”Castanets” sai runsaasti radiosoittoa Yhdysvalloissa. Kappale oli mukana Yhdysvaltain presidentin George W. Bushin iPod-soittolistalla, ja presidentti Bush kertoi mediassa kappaleen olevan hänen lempikappaleensa. Poliittisilta arvoiltaan vasemmistolainen Alejandro Escovedo ei pitänyt oikeistolaisen Bushin politiikasta ja kieltäytyi esittämästä kappaletta julkisesti ennen kuin Bushin kausi presidenttinä päättyisi. Tapaus nousi Yhdysvalloissa uutisiin, ja se toi runsaasti julkisuutta Escovedolle. Omaa kappalettaan boikotoimalla hän protestoi julkisesti Bushin ajamaa Irakin sotaa. ”Castanets” palasi Alejandron Escovedon ohjelmistoon vasta Bushin kauden jälkeen.
A Man Under the Influence -albumilla oli myös kaksi kappaletta, jotka oli alun perin kirjoitettu By the Hand of the Father -nimiseen näytelmään, joka käsitteli meksikolais-amerikkalaista siirtolaiskokemusta. Näytelmän koko musiikki julkaistiin Alejandro Escovedon sooloalbumina By the Hand of the Father vuonna 2002.
Huhtikuussa 2003 Escovedo oli esittämässä By the Hand of the Father -näytelmää Tempeessä Arizonassa, kun hän romahti pian esityksen päätyttyä. Hän oli oksentanut verta jo aiemmin sinä päivänä. Escovedo sairasti hepatiitti C:tä, ja tauti uhkasi hänen henkeään. Hän oli pitkään ollut kova juomaan, mutta luovuttuaan alkoholista hän ryhtyi ankaraan hoito-ohjelmaan. Koska hänellä ei ollut sairausvakuutusta, hänen ihailijansa ja monet muusikot järjestivät varainkeruukonsertteja sairaalakustannusten kattamiseksi. Vuonna 2004 julkaistiin tupla-albumi Por Vida: A Tribute to the Songs of Alejandro Escovedo, jolla 29 artistia esitti hänen kappaleitaan. Mukana olivat muun muassa Lucinda Williams, John Cale, Ian Hunter, The Jayhawks.
Ura > Yhteistyötä muiden artistien kanssa

Kun Escovedo oli jälleen tarpeeksi terve työskennelläkseen, hän kutsui John Calen tuottamaan seuraavan albuminsa The Boxing Mirrorin.  Levy julkaistiin vuonna 2006 EMI:n jakelussa olevan Back Porch Music -levymerkin kautta. Vuonna 2008 Escovedo meni studioon tuottaja Tony Viscontin kanssa, joka oli aiemmin työskennellyt David Bowien ja T. Rexin kanssa. Tuloksena oli suoraviivainen rock & roll -albumi Real Animal, jonka kappaleet hän kirjoitti yhdessä kitaristi Chuck Prophetin kanssa. Albumin nimikappale ”Real Animal” on Alejandron kunnianosoitus Iggy Popille.
Real Animalin julkaisun jälkeen Escovedo sai tuekseen Bruce Springsteenin manageritiimin, jonka muodostivat Jon Landau ja Barbara Carr. Springsteen kutsui Alejandron lavalle Houstonin stadionkeikalleen esittämään duettona Alejandro Escovedon kappaleen ”Always a Friend”, joka päätyi myös Springsteenin Magic Tour Highlights -EP:lle. Springsteen teki myös vierailun Escovedon vuoden 2010 albumille Street Songs of Love, joka oli jälleen Tony Viscontin tuottama.  Vuonna 2012 julkaistiin Big Station -albumi, minkä jälkeen Alejandro Escovedo teki kiertueita R.E.M.-yhtyeen kitaristin Peter Buckin kanssa. Kiertäminen Buckin kanssa keskeytyi, kun Escovedo joutui uuteen terveysongelmaan. Häämatkallaan Meksikossa kolmannen vaimonsa Nancy Rankinin kanssa pariskunnan majoituspaikka joutui hirmumyrsky Odilen runtelemaksi. He molemmat kärsivät tapahtuman jälkeen PTSD-oireista ja hakeutuivat terapiaan.
Vuonna 2014 Alejandro Escovedo esiintyi suomalaisen muusikon Sami Yaffan juontamassa TV-sarjassa Sami Yaffa: Soundtracker. Escovedo esiintyi sarjan ensimmäisen tuotantokauden jaksossa ”Americana, Yhdysvallat, osa 1”. Escovedo äänitti ja julkaisi vuonna 2016 Burn Something Beautiful -albumin. Levyltä lohkaistiin singlenä kappale ”Johnny Volume”, joka on omistettu muusikko Johnny Thundersin muistolle. Levyllä vieraili soittajina R.E.M-yhtyeen, Sleater Kinneyn sekä Los Lobos -yhtyeiden jäseniä.
Vuonna 2018 hän julkaisi meksikolaisista siirtolaisista kertovan albumin The Crossing, jolla vieraili kitaristina MC5-yhtyeen Wayne Kramer, Iggy and the Stooges-yhtyeen kitaristi James Williamson sekä The Only Ones -yhtyeen laulaja ja johtohahmo Peter Perrett, joka laulaa albumilla Alejandron kanssa dueton ”Waiting For Me”. Vuonna 2020 Escovedo julkaisi samasta albumista myös espanjankielisen version La Cruzadan. Tämä espanjaksi laulettu versio nousi latinalaisen musiikin myyntilistojen kärkeen – ensimmäistä kertaa Escovedon uralla.
Vuonna 2023 Escovedo vieraili Jeffrey Lee Pierce Sessions Projectin neljännellä albumilla ja lauloi harvoin kuullun The Gun Club -kappaleen ”From Death to Texas”. Samana vuonna hän matkusti Italiaan nauhoittamaan Echo Dancing -albumia, joka julkaistiin maaliskuussa 2024. Albumi sisältää uusia sovituksia Escovedon vanhoista kappaleista.