Tampereen taistelu
Keskusta-alueen valtaus ja punaisten antautuminen 3. huhtikuuta – 6. huhtikuuta

Seuraavaksi valkoisten sodanjohto päätti, että Tampere vallattaisiin 3. huhtikuuta. Hyökkäävät joukot alistettiin eversti Wetzerille ja jaettiin kolmeen ryhmään. Majuri Lauri Malmbergin komentaman ryhmä A:n piti hyökätä koillisesta Lapin suunnasta, eversti Eduard Ausfeldin komentaman ryhmä B:n idästä Kalevankankaalta ja eversti Erik Grafströmin komentaman ryhmä C:n etelästä kohti Ratinanniemeä. Hyökkäyksen kärkeen sijoitettiin Kalevankankaan taistelussa kunnostautuneet 2. jääkärirykmentti ja ruotsalainen prikaati. Hyökkäys aloitettiin aamuyöllä kello 3, mitä edelsi tunnin ajan kaupunkiin kohdistunut voimakas tykkituli, joka tuhosi paljon keskikaupungin rakennuksia. Hyökkäys ei aluksi edennyt suunnitelmien mukaan, sillä pääosa valkoisista juuttui paikalleen. Erityisesti Ratinassa valkoiset kärsivät suuria tappioita. Kaupunkiin ammuttiin viitisen tuhatta laukausta tykeillä ja keskusta jouduttiin valtaamaan kortteli korttelilta. Ankaria taisteluja käytiin Sorinahteella, missä punaisilla oli konekiväärejä, sekä Näsikalliolla, jolla sijaitseva Näsilinna vaihtoi taistelun aikana omistajaa peräti kolme kertaa.
Jääkäriluutnantti Gunnar Melinin johtama yksittäinen Pohjanmaan ruotsinkielisten asevelvollisuuskomppania onnistui yön aikana pääsemään kaupungin keskustaan saakka, tuottamaan kohtaamilleen punaisille merkittäviä tappioita, ylittämään Tammerkosken verkatehtaan kohdalla ollutta neulapatoa pitkin, etenemään Hallituskatua ja Näsilinnankatua pitkin Näsinkalliolle ja valtaamaan Näsilinnan. Komppania otti joukon punaisia vankeja, joista ainakin 27 ammuttiin yhteen kasaan rakennuksen itäpäädyssä. Tämän jälkeen punaiset suuntasivat rakennukseen tykkejä, ja jatkuvat jalkaväen hyökkäykset ja punaisten panssarijuna karkottivat eristyksiin jääneen Melinin komppanian pois vielä saman päivän aikana. Melinin joukko kärsi taistelussa suuria tappioita, mutta onnistui kiertämään Näsijärven jään kautta takaisin valkoisten puolelle. Ausfeld oli hämmästynyt nähdessään Melinin yhä elävän.
Valkoisten hyökkäys lähti uudelleen liikkeelle ensimmäisen taistelupäivän iltapäivän aikana, kun pohjoisin ryhmä sai vallattua rautatieaseman ja jatkoi etenemistään radan yli Kyttälän puolelle. Tämän jälkeen myös idästä ja etelästä hyökänneet joukot pääsivät etenemään varsinaisella kaupunkialueella. Valkoiset saivat iltaan mennessä haltuunsa koko Tammerkosken itäpuolisen osan kaupungista. Huhtikuun 3. päivä oli Tampereen taistelun verisin yksittäinen päivä. Sen aikana kaatui noin 230 valkoista ja 180 punaista. Punaiset pyrkivät pysäyttämään valkoisten etenemisen Tammerkosken ylittäville silloille, mutta toimivan johdon puuttuessa heidän puolustuksensa epäonnistui pahasti, sillä valkoiset pääsivät huhtikuun 4. päivän aamuna melko helposti kosken yli useastakin paikasta. Ausfeldin joukot ylittivät pohjoisessa rautatiesillan ja valtasi Näsilinnan uudelleen, Grafströmin joukot tulivat etelässä yli neulapatoa pitkin, ja lopulta valkoiset pääsivät myös Hämeensillan esteiden läpi konekivääritulen tukemina. Taistelut jatkuivat koko päivän ajan kaupungin keskustassa, ja iltaan mennessä valkoiset etenivät Hämeenpuistolle saakka, mutta punaiset eivät vieläkään luovuttaneet.
Taistelun lopputuloksen ollessa jo selvä Ausfeld pyrki hidastamaan hyökkäystä vähentääkseen miestappioita. Raatihuonetta, johon punaiset olivat linnoittautuneet, vastaan ei lähdetty hyökkäämään suoraan, vaan sitä ympäröivät talot vallattiin yksi kerrallaan. Raatihuoneen punaiset antautuivat iltapäivällä 5. huhtikuuta, kun taloa uhattiin ampua tykillä lähietäisyydeltä. Valkoiset saivat tuon päivän aikana koko keskikaupungin haltuunsa ja jäljellä olleet punaiset vetäytyivät läntisiin esikaupunkeihin Pyynikille ja Pispalaan. Iltapimeällä suuri joukko punaisia onnistui useassa ryhmässä livahtamaan ulos saarretusta kaupungista Pyhäjärven ja Näsijärven jäitä pitkin. Näsijärven jäätä pitkin edenneeseen noin viidensadan ihmisen joukkoon kuuluivat myös kaikki keskeisimmät Tampereen punaisten päälliköt: Verner Lehtimäki, Aatto Koivunen, Ali Aaltonen, Kustaa Mikko Evä ja August Dufva. Pitkällä kiertoliikkeellä he onnistuivat vielä pääsemään punaisten puolelle rintamaa. Huhtikuun 6. päivän aamuna valkoiset valmistautuivat hyökkäämään Pyynikille ja Pispalaan keskikaupungilta, sillä kaupungin länsipuolella Epilässä he eivät vieläkään olleet onnistuneet murtamaan punaisten linjaa. Ennen hyökkäyksen alkua saapui kuitenkin punaisten lähetystö neuvottelemaan antautumisen ehdoista. Lähetystön palattua päätös antautumisesta syntyi nopeasti ja valkoinen lippu kohosi Pyynikin näkötorniin kello 8.30 aamulla. Kaikkein viimeisinä antautuivat Epilänharjulla taistelleet punaiset. Ausfeld oli vaatinut punaisten panssarijunan luovuttamista ehjänä, mutta se oli räjäytetty jo edellisenä iltana.
Antautuneet punaiset vangittiin ja kerättiin Kauppatorille eli nykyiselle Keskustorille. Vankeja kertyi noin 11 000. Johtajiksi osoitetut ja venäläiset ammuttiin, muut siirrettiin vankileireille.
Mannerheimin alkuperäinen tavoite Tampereen valtauksesta ennen saksalaisten maihinnousua ei täysin toteutunut, sillä Saksan Itämeren-divisioona oli noussut maihin Hangossa 3. huhtikuuta, kun taistelut Tampereella olivat vielä kesken.