stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
BrewDog
Historia

James Watt ja Martin Dickie perustivat BrewDog-panimon vuonna 2007. Ensimmäiset oluet myytiin huhtikuussa, jolloin perustajat olivat 24-vuotiaita. Panimo sijaitsi tuolloin Fraserburghissa, mistä he siirtyivät suurempiin tiloihin 2012 Elloniin. Yritys on kasvanut nopeasti ja sen nettovarallisuus 2013 päätteeksi oli yli 12 miljoonaa puntaa.
Oluet

Panimo valmistaa erityylisiä oluita, esimerkiksi India pale ale, pale ale, portteri ja barley wine. He ovat tehneet myös maailman vahvinta olutta aikanaan, 32% Tactical Nuclear Penguin ja uudempana 55% The End of History. Oluita on saatavilla pulloissa ja tölkeissä kuluttajille, sekä tynnyreissä ravintoloille.
Tuotteisto koostuu tällä hetkellä neljästä tuotekategoriasta, riippuen siitä kuinka paljon tiettyä olutta tehdään tai mikä sen saatavuus on.
Headliners oluet ovat panimon myydyimmät eli niin sanotut volyymioluet.
Punk IPA
Five AM Red Ale
Brixton Porter
Dead Pony Pale Ale
This. Is. Lager.
Amplified oluita tehdään harvemmin ja eivät välttämättä ole saatavilla ympäri vuoden.
Jack Hammer
Libertine Black Ale
Dogma
Cocoa Psycho
Tokyo*
Hardcore IPA
Small Batch kategoriassa oluita tehdään erittäin harvoin. Ne ovat kokeellisia oluita ja voi olla, että joidenkin oluiden teko jää yhteen kertaan. Tästä syystä tämä kategoria muuttuu jatkuvasti.
Clown King
Electric India
#Mashtag
Black Jacques
Dog C
Everyday Anarchy
Hello My Name Is Päivi
lukuisia muita
Abstrakt sarjan oluita tehdään vain yksi erä per olut. Kaikki pullotetaan, pullot sarjanumeroidaan ja erä nimetään juoksevalla koodilla, AB01 (huhtikuu 2010) ollessa ensimmäinen ja AB16 uusin (toukokuu 2014).
Baarit

Yritys on myös avannut nimeään kantavia baareja ympäri maailmaa. Tällä hetkellä baareja löytyy 32 maailmanlaajuisesti, mm. Englannista, Skotlannista, Japanista, Brasiliasta, Ruotsista ja Italiasta. Suomessa ei ole enää yhtäkään Brewdog-baaria.
Aiheesta muualla

Pinterest
Instagram
Vimeo
Youtube
Twitter
Brewdog Hardcore IPA
In Aménas

| In Aménas إن أمناس |
| --- | --- |
 In Aménasin sijainti Illizin maakunnassa.
 In Aménas
 Koordinaatit: 28°02′18″N, 9°33′54″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Illizi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
Väkiluku (2008)  (väestönlaskenta):  7 385
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
In Aménas (arab. إن أمناس‎) on kunta (commune) Illizin maakunnassa Algeriassa. Asukkaita kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 7 385. Vuoden 1998 väestönlaskennassa väkiluku oli 5 286. Kunta sijaitsee noin 1 300 kilometrin päässä pääkaupungista Algerista kaakkoon, lähellä Libyan rajaa. In Aménasin lentoasema sijaitsee 8,5 kilometrin päässä kunnan keskustasta itään.
In Aménasin keskusta on öljy- ja kaasuntuotantolaitosten ympäröimä. In Aménasista alkavat Hassi Messaoudiin päättyvä kaasuputki sekä Haoud El Hamraan päättyvä 626 kilometriä pitkä öljyputki. Noin 25 kilometrin päässä In Aménasin keskustasta lounaaseen sijaitsee Tiguentourinen maakaasukenttä, jota operoivat yhdessä Algerian kansallinen öljy- ja kaasuyhtiö Sonatrach, brittiläinen BP ja norjalainen Statoil. Kaasukentällä alkoi keskiviikkona 16. tammikuuta 2013 yli kolme päivää kestänyt panttivankikriisi, kun raskaasti aseistautuneet islamistit ottivat Tiguentourinen kaasuntuotantolaitoksen satoja työntekijöitä panttivangeiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta In Aménas Wikimedia Commonsissa
Busman’s Holiday

| Busman's Holiday Roy Haynes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 3. lokakuuta 1954, Tukholma
 Julkaistu: 1954
 Tyylilaji: jazz
 Levy-yhtiö: EmArcy (MG-26048)
Roy Haynesin muut julkaisut
|   | Busman's Holiday 1954 | Roy Haynes Modern Group 1954 |
Busman's Holiday on rumpali Roy Haynesin vuonna 1954 julkaistu albumi.
Kappaleet > A-puoli

"Little Leona" – 4.46 (säv. Adrian Acia)
"Miss Mopsy" – 4.57 (säv. Joe Benjamin)
Kappaleet > B-puoli

"Gone Again" – 5.50 (säv. Curtis Lewis, Lionel Hampton, Curley Hamner)
"Hagnes" – 5.22 (säv. Roy Haynes, Sahib Shihab)
Kokoonpano

Sahib Shihab - alttosaksofoni, baritonisaksofoni
Bjarne Nerem - tenorisaksofoni
Åke Persson - vetopasuuna
Roy Haynes - rummut
Joe Benjamin - kontrabasso
Adrian Acia - piano
Husband E. Kimmel

Husband E. Kimmel vuonna 1941.
Husband Edward Kimmel (26. helmikuuta 1882 Henderson, Kentucky – 14. toukokuuta 1968 Groton, Connecticut) oli yhdysvaltalainen amiraali, joka toimi Yhdysvaltain Tyynenmeren-laivaston komentajana toisen maailmansodan aikana vuonna 1941. Hänet erotettiin Japanin hyökättyä Pearl Harborin laivastotukikohtaan joulukuussa 1941.
Kimmel valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1904. Vuonna 1915 hänet nimitettiin apulaislaivastoministerinä toimineen Franklin D. Rooseveltin sotilasadjutantiksi, ja hän palveli useilla taistelulaivoilla ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Kimmel yleni vuoteen 1937 mennessä kontra-amiraaliksi ja toimi muun muassa Tyynenmeren laivaston hävittäjien komentajana. Helmikuussa 1941 Kimmel nimitettiin Tyynenmeren laivaston komentajaksi amiraali James O. Richardsonin tilalle. Presidentti Roosevelt erotti Richardsonin, koska tämä vastusti laivaston päätukikohdan siirtämistä Kalifornian rannikolta Havaijin Pearl Harboriin, jossa se olisi altis Japanin hyökkäykselle. Kimmel sen sijaan ei pitänyt iskua Havaijille todennäköisenä, eikä sen vuoksi ryhtynyt Pearl Harborissa erityisiin varotoimiin. Hän oletti Japanin iskevän korkeintaan Wakesaarelle tai Midwaysaarille. Varautumista mahdolliseen vihollisen iskuun hankaloitti myös Kimmelin ja Havaijille sijoitettujen maajoukkojen komentajan, kenraaliluutnantti Walter Shortin huonosti sujunut yhteistyö.
Japanin 7. joulukuuta 1941 Pearl Harboriin tekemässä ilmaiskussa Yhdysvallat menetti 18 sotalaivaa, 288 lentokonetta ja yli 2 400 miestä. Kimmel erotettiin jo kymmenen päivän kuluttua, 17. joulukuuta. Tyynenmeren laivaston uudeksi komentajaksi tuli tilapäisesti amiraali William S. Pye ja myöhemmin amiraali Chester W. Nimitz. Pearl Harborin tapahtumia koskeneessa tutkinnassa Kimmelin todettiin syyllistyneen laiminlyönteihin ja häntä uhkasi mahdollisesti jopa sotaoikeuteen joutuminen, minkä hän kuitenkin vältti pyytämällä helmikuun lopussa 1942 eroa laivastosta. Ero myönnettiin toukokuussa samana vuonna. Kimmel työskenteli tämän jälkeen sodan loppuun asti Frederick R. Harris -telakkayhtiölle, joka rakensi kuivatelakoita laivastolle. Erottamisensa yhteydessä Kimmel alennettiin neljän tähden amiraalista takaisin kontra-amiraaliksi.
Kimmel yritti loppuelämänsä ajan puhdistaa mainettaan, sillä hänen mielestään Rooseveltin hallinto oli tehnyt hänestä syntipukin pelastaakseen omat kasvonsa. Kimmel väitti vuonna 1955 julkaistussa elämäkerrassa, että Roosevelt tiesi etukäteen Pearl Harborin iskusta ja uhrasi hänet. Eräät sotahistorioitsijat ovat myös huomauttaneet, että Kimmelille ja Shortille ei toimitettu kaikkia tarpeellisia tiedustelutietoja japanilaisten toiminnasta. Yhdysvaltain kongressi hyväksyi vuonna 1999 aloitteen täyden amiraalin arvon palauttamisesta Kimmelille postuumisti, mutta yksikään presidentti ei ole vahvistanut päätöstä.
Brunel

Brunel on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Henry Marc Brunel (1842–1903), brittiläinen insinööri
Isambard Kingdom Brunel (1806–1859), brittiläinen insinööri
Jean-Luc Brunel (1946–2022), ranskalainen mallien etsijä ja mallitoimiston johtaja
Marc Isambard Brunel (1769–1849), ranskalais-brittiläinen insinööri
Valentin Brunel, Kungs (s. 1996), ranskalainen muusikko, levytuottaja ja DJ.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Bolonka

Bolonka (ven. Болонка) on venäläinen bichon-tyyppinen koiratyyppi. Siihen kuuluu kaksi eri rotua: Suomen Kennelliiton hyväksymä venäjänbolonka (bolonka tsvetnaja eli monivärinen bolonka) ja Suomessa epävirallinen valkoinen ranskanbolonka (frantsuskaja bolonka). Lisäksi tunnettu saksalainen kynologi Eva-Maria Krämer, joka on kirjoittanut useita hyvinkin harvinaisia koirarotuja kattavia rotuoppaita, mainitsee rodun nimeltä saksanbolonka (deutscher bolonka). Monissa slaavilaisissa kielissä bolonka tarkoittaa bolognesea, mutta suositun teorian mukaan bolonkat polveutuvat bolognesen sijaan bichon friséstä. [lähde? ]
Ulkonäkö

Bolonkojen säkäkorkeus on 20–26 cm (venäjänbolonka 24–26 cm, ranskanbolonka 20–26 cm) ja paino vaihtelee 2–5 kilogramman välillä. Ranskanbolonka on aina yksivärinen valkoinen, mutta venäjänbolonkan väritys voi vaihdella paljon kokovalkoista lukuun ottamatta. [lähde? ]
Ulkonäkö > Saksanbolonka

Vaikka venäjänbolonka tunnetaan Saksassa myös nimellä Deutscher Bolonka, väittää Krämer kyseessä olevan eri rotu kuin ensiksi mainittu. Erona olisi mm. se, että saksanbolonkalla sallittaisiin kaikki värit myös valkoinen mukaan lukien, kun taas venäjänbolonkalla valkoista ei hyväksytä. Saksanbolonka on myös tiivisrakenteisempi ja kooltaan (21–24 cm; 2–3,5 kg) pienempi ja selvästi muistuttaa sen suhteen enemmän ranskanbolonkaa, jolle läheisempää sukua Krämer toteaakin sen olevan. Lisäksi erona on rotujen alkuperä: siinä missä Krämer myöntää venäjänbolonkan olevan kotoisin nimensä mukaisesti Venäjältä, pitää hän saksanbolonkaa saksalaisena rotuna.
Alkuperä

18. ja 19. vuosisadalla Venäjän ja Ranskan aristokraattien välillä vallinneen yhteyden vuoksi nykypäivän bichon friséä ja bolognesea muistuttanut koiratyyppi vietiin tsaarien aikaiselle Venäjälle. Nämä pienet valkoiset koirat olivat molemmissa maissa aikakauden muodikkaiden naisten suosikkeja. Venäjän vallankumouksen jälkeen rotu eristäytyi ranskalaisista koirista. Pienet koirat alettiin ottaa vakavasti omana venäläisenä rotunaan 1950-luvulla ja ne kasvattivat suosiotaan. Koirien maasta vienti oli tarkasti säännösteltyä. [lähde? ]
Vuonna 1978 ranskanbolonka-jalostuspari lähetettiin Itä-Saksaan Neuvostoliiton diplomaattisena lahjana. 1980-luvulla näistä ja muutamasta muusta yksilöstä alettiin jalostaa Saksassa valkoista ranskanbolonka-muunnosta. Lopulta Saksan kennelliitto rekisteröi sen bolognesen muunnokseksi. Samaan aikaan jalostettiin myös monivärinen venäjänbolonka-rotu, jota toisinaan kutsutaan myös saksanbolonkaksi. Kumpaakaan ei ole vielä kansainvälisesti hyväksytty, vaikka niillä onkin aktiivisia rotujärjestöjä useassa eri maassa.
Vaikka bolonkat ovat Saksassa suosittuja, FCI ei tunnusta niitä omiksi roduikseen. Se ettei rotuja olla tunnustettu johtuu siitä että kommunismin kaatumisen jälkeen Venäjältä puuttui kansallinen kennelliitto. FCI ei hyväksy venäläisiä koiria, joilla ei ole omaa kansallista järjestöä. Lisäksi on rekisterien on raportoitu olevan epäsäännöllisiä, sillä "Venäjällä ei nykyisin ole yksittäistä kennelliittoa vaan useita pienempiä järjestöjä jotka tekevät käytännössä mitä haluavat." Tästä huolimatta Suomen Kennelliitto tunnusti rodun 13.12.2012, ja vuoden 2013 alusta lähtien se voi osallistua täällä järjestettäviin kansallisiin näyttelyihin. Venäjänbolonka tunnustettiin Suomen Kennelliitossa viralliseksi roduksi tammikuussa 2013. Se on lisäksi Pohjoismaisen Kennelunionin hyväksymä. [lähde? ]
Bolonka-rodut

Ranskanbolonka
Venäjänbolonka
Käännös suomeksi
Boeing 314 Clipper

| Boeing 314 Clipper |
| --- | --- |
 Boeing 314 clipper lentää matalalla.
Tyyppi:  matkustajalentovene
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Boeing
Ensilento:  7. kesäkuuta 1938
Poistettu käytöstä:  1946
Tila:  poistettu käytöstä
Pääkäyttäjät:  Pan Am BOAC Yhdysvaltain laivasto
Valmistusmäärä:  12 
Valmistusvuodet:  1938–1941
Boeing 314 Clipperin pienoismalli Miamin lentoasemalla.
Boeing 314 Clipper oli Boeingin vuosina 1938–1941 valmistama pitkän matkan lentovene. Se oli aikansa suurin matkustajaliikennekäytössä ollut lentokone. Koneessa käytettiin aiemmin peruttuun XB-15-pommikoneeseen suunniteltuja siipiä. ”Clippereitä” rakennettiin 12 kappaletta , joista yhdeksän Pan Amille ja kolme BOAC:lle.
Suunnittelu ja kehitys

Clipper oli Boeingin vastaus Pan Amin pyyntöön lentoveneestä, jolla olisi ennennäkemätön kantama. Boeingin tarjous oli onnistunut ja Pan Am allekirjoitti sopimuksen kuuden Clipperin ostamisesta 21. heinäkuuta 1936. Boeingin insinöörit käyttivät peruutettuun XB-15-pommikonehankkeeseen suunniteltuja siipiä, mutta korvasivat niiden alkuperäiset 850 hevosvoiman Pratt & Whitney Twin Wasp -tähtimoottorit tehokkaammilla 1 600 hevosvoiman Wright Twin Cyclone -moottoreilla. Lentääkseen pitkiä matkoja, kuten oli tarpeen lennoilla valtamerten yli, 314 kuljetti 16 100 litraa lentobensiiniä. Myöhempi 314A-malli kuljetti 4 540 litraa enemmän polttoainetta. Clipperin kolmoisperä oli valittu Boeingin testattua myös tavallista perää ja kaksoisperää. Valinta tehtiin, koska tavallinen tai kaksoisperä ei olisi tarjonnut riittävää hallintamahdollisuutta turvalliselle lennolle.
Vastapainona matkojen pituudelle Pan Amin ”Clipperit” rakennettiin loisteliaiksi. Istuimista saatiin 36 sänkyä yön yli kestäviä lentoja varten, kun matkanopeus oli vain noin 300 km/h ja monet lennot kestivät yli 12 tuntia. Koneissa oli lounge ja ruokailualue ja keittiöissä ruokaa valmistivat neljän tähden hotelleista palkatut kokit. Miehillä ja naisilla oli omat pukeutumishuoneet ja valkoisiin puetut stuertit tarjoilivat viisi- ja kuusiruokalajisia aterioita hopealautasilta. Vaikka Atlantin ylittäviä lentoja ehdittiin operoida vain kolmen kuukauden ajan vuonna 1939, lentomatkustus ei ole sen koommin vetänyt vertoja niiden ylellisyysstandardille.
Käyttöhistoria

Ensimmäinen Clipper, Honolulu Clipper, otettiin käyttöön San Francisco–Hongkong-reitille tammikuussa 1939. Tällä reitillä matka yhteen suuntaan kesti yli kuusi päivää. Kaupallinen matkustajaliikenne kesti alle kolme vuotta, sillä se päättyi Yhdysvaltojen liityttyä mukaan toiseen maailmansotaan.
Kun sota puhkesi Tyynellämerellä, Pacific Clipper oli matkalla Uuteen-Seelantiin. Takaisin Honoluluun palaamisen – jolloin olisi ollut riski joutua japanilaishävittäjien tulilinjalle – sijaan päätettiin lentää länteen New Yorkiin. Pacific Clipper kulki yli 13 500 kilometriä eksoottisten kohteiden (Surabaya, Karachi, Bahrain, Khartum ja Leopoldville) kautta laskeutuen lopulta 6. tammikuuta 1941 New Yorkin LaGuardian lentovenetukikohtaan.
Yankee Clipper lensi Atlantin yli New Yorkista Southamptoniin pysähtyen Foynesissa Irlannissa, Botwoodissa Newfoundlandissa ja Shediacissa New Brunswickissa.
Clipper-laivasto otettiin Yhdysvaltain puolustusvoimille, missä niitä käytettiin kuljettamaan laitteita Euroopan- ja Tyynenmeren-rintamilla. Itse asiassa vain koneiden merkinnät vaihdettiin – Clippereitä jopa ohjasivat Pan Amin kokeneet kapteenit. Clippereillä kuljetettiin sotilastarvikkeita Natalin kautta Liberiaan, toimittamaan lastit brittijoukoille Kairoon ja jopa venäläisjoukoille Teheranin kautta. Clipperit saivat armeijalta nimityksen C-98.
Sodan jälkeen Clipperit palautettiin Pan Amille. Ne olivat kuitenkin käyneet vanhentuneiksi jo ennen sodan loppua. Pitkän kantaman matkustajakoneiden, esimerkiksi Lockheed Constellationin ja DC-4:n, käyttöönoton aikana suurten kiitoteiden määrä oli lisääntynyt. Uudet maasta nousevat koneet olivat helpompia lentää, eivätkä ne edellyttäneet niin laajaa koulutusta kuin lentoveneet.
314 poistettiin lopullisesti Pan Amin matkustajaliikenteestä vuonna 1946. 12 rakennetusta koneesta kolme menetettiin onnettomuuksissa, joista vain yhdessä sattui kuolemantapauksia, 24 henkilöä Lissabonissa 22. helmikuuta 1943.
Howard Hughes oli yrittänyt saada ostettua Clipperin toisen maailmansodan aikana, muttei onnistunut. Kun Hughes sai ostettua sodan jälkeen yhden, sillä ei enää lennetty ja se romutettiin.
Tekniset tiedot (314A Clipper)

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 11
Matkustajat:
Istumapaikoilla: 68 tai
Makuupaikoilla: 36
Pituus: &&&&&&&&&&&&&032.033000032,33 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&046.036000046,36 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&06.02200006,22 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&021900.&&&&0021 900 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&038000.&&&&0038 000 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&&04500.&&&&004 500 kg postia ja tavaraa
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Wright R-2600-3 -14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01194.&&&&001 194 kW (&&&&&&&&&&&01600.&&&&001 600 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0340.&&&&00340 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0302.&&&&00302 km/h 3 400 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&05896.&&&&005 896 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05980.&&&&005 980 m
Koneet > Pan Amin käytössä olleet koneet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Pan Amin käytössä olleet koneet
| Rekisteri | Tyyppi | Nimi | Käytössä Pan Amilla | Muuta |
| NC18601 | 314 | Honolulu Clipper | 1939–1945 | Upotettiin Yhdysvaltain laivaston käytössä. |
| NC18602 | 314 | California Clipper | 1939–1950 | Myöhemmin uudelleennimettiin Pacific Clipperiksi ja myytiin World Airwaysille. Romutettiin 1950. |
| NC18603 | 314 | Yankee Clipper | 1939–1943 | Aloitti transatlanttisen postiliikenteen. Romutettiin 1943 Lissabonissa, Portugalissa. |
| NC18604 | 314 | Atlantic Clipper | 1939–1946 | Säästettiin varaosiksi muita Clippereitä varten. |
| NC18605 | 314 | Dixie Clipper | 1939–1950 | Aloitti transatlanttisen matkustajaliikenteen. Myytiin myöhemmin World Airwaysille, romutettiin 1950. |
| NC18606 | 314 | American Clipper | 1939–1946 | Myytiin myöhemmin World Airwaysille, romutettiin 1950. |
| NC18609 | 314A | Pacific Clipper | 1941–1946 | Myytiin myöhemmin Universal Airlinesille. Vaurioitui myrskyssä ja säästettiin varaosiksi. |
| NC18611 | 314A | Anzac Clipper | 1941–1951 | Myytiin myöhemmin Universal Airlinesille 1946, American International Airwaysille 1947 ja World Airwaysille 1948. Ostettiin yksityiseksi 1951, Tuhoutui Baltimoressa, Marylandissa 1951. |
| NC18612 | 314A | Cape Town Clipper | 1941–1946 | Myytiin Yhdysvaltain laivastolle 1942 ja American International Airwaysille 1947. Upposi mereen 1947. |
Koneet > BOAC:n käyttämät Clipperit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
BOAC:n käytössä olleet koneet
| Rekisteri | Tyyppi | Nimi | Käytössä BOAC:lla | Muuta |
| G-AGBZ | 314A | Bristol | 1941–1948 | Alun perin NC18607, myytiin General Phoenix Corporationille 1948. |
| G-AGCA | 314A | Berwick | 1941–1948 | Alun perin NC18608, myytiin General Phoenix Corporationille 1948. |
| G-AGCB | 314A | Bangor | 1941–1948 | Alun perin NC18610, myytiin General Phoenix Corporationille 1948. |
Brunet

Brunet on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi
Andrée Brunet (o.s. Joly, 1901–1993), ranskalainen taitoluistelija, olympiavoittaja
Jacques Charles Brunet (1780–1864), ranskalainen bibliografi
Juan Roca Brunet (s. 1950), kuubalainen koripalloilija ja olympiamitalisti
Marie-Laure Brunet (s. 1988),  ranskalainen ampumahiihtäjä
Marta Brunet (1897–1967), chileläinen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija
Noël Brunet (1916–1973), kanadalainen viulisti ja musiikkipedagogi
Pierre Brunet (1902–1991), ranskalainen taitoluistelija, olympiavoittaja
Roberta Brunet (s. 1965), italialainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija
Sylvie Brunet (s. 1959), ranskalainen poliitikko ja europarlamentaarikko.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Cajetan Thieneläinen

| Pyhä Cajetan Thieneläinen |
| --- | --- |
 Pyhää Cajetania esittävä patsas
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1480 Vicenza, Italia
Kuollut: 7. elokuuta 1547 Napoli, Italia
Ammatti:  pappi
Vanhemmat:  Caspar de Thienna ja Maria Porta
Pyhä Cajetan Thieneläinen (6. lokakuuta 1480 Vicenza, Italia – 7. elokuuta 1547 Napoli, Italia) oli pappi, pyhimys ja yhteisön Ordo Clericorum Regularium perustaja. Hän syntyi toiseksi pojaksi hurskaaseen Caspar de Thiennan ja Maria Portan perheeseen. Cajetanin äiti omisti hänet hänen kasteensa jälkeen Neitsyt Marialle. Hän opiskeli lakia Paduassa, ja hänelle tarjottiin tehtäviä hallituksessa, mutta hän kieltäytyi etsiäkseen hengellistä kutsumusta Roomassa. Hänet huomattiin ja pakotettiin ottamaan vastaan virka mutta vihittiin myöhemmin papiksi vuonna 1516. Hän perusti 3. toukokuuta 1524 kolmen muun kanssa yhteisön Ordo Clericorum Regularium. He omistautuivat saarnaamiselle, sakramenttien jakamiselle ja kirkon seremonioiden huolelliselle toteuttamiselle. Hän kuoli 1547 Napolissa luonnollisista syistä. Paavi Urbanus VIII julisti hänet autuaaksi 8. lokakuuta 1629 ja paavi Klemens X julisti hänet pyhimykseksi 12. huhtikuuta 1671. Hän eli seuraavien yhdeksän paavin hallintokausien aikana: Sixtus IV (1471–1484), Innocentius VIII (1484–1492), Aleksanteri VI (1492–1503), Pius III (1503), Julius II (1503–1513), Leo X (1513–1521), Hadrianus VI (1522–1523), Klemens VII (1523–1534) ja Paavali III (1534–1549). Hän on työntekijöiden, työpaikan etsijöiden, työttömien, uhkapelaajien, pankkiirien, Argentiinan, Albanian, Brasilian, El Salvadorin, Guatemalan ja Italian suojeluspyhimys. Hänen reliikkejään on pyhän Paavalin kirkossa Napolissa, ja hänen juhlaansa vietetään 7. elokuuta.
Cajetania on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
»Deus, qui beáto Caietáno Confessóri tuo apostólicam vivéndi formam imitári tribuísti: da nobis, eius intercessióne et exémplo, in te semper confídere et sola cæléstia desideráre. (Jumala, joka annoit siunatulle Cajetan Tunnustajallesi apostolisen elämäntavan noudatettavaksi: salli meidän hänen esirukouksensa ja esimerkkinsä kautta luottaa aina sinuun ja toivoa vain taivasta.)»
Bio Stara

| Bio Stara |
| --- | --- |

Osoite:  Pussitie 4, Paimio
Koordinaatit:  60°27′25.49″N, 22°41′21.99″E
Rakennustyyppi:  elokuvateatteri
Perustettu:  2014
Omistaja:  Jari Mäkilä
Tilavuus:  4 salia
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bio Stara on Varsinais-Suomen Paimiossa vuodesta 2014 toiminut elokuvateatteri. Paimion Kinon toiminnan loputtua keväällä 2017 Bio Starasta tuli kunnan ainoa elokuvateatteri. Niin sanottuun Poimarin liikekiinteistöön (Pussitie 4) saneeratussa Bio Starassa on kaksi salia, joissa on  112 ja 36 asiakaspaikkaa. Esitystekniikka on digitaalista.
Historiaa

Bio Staran omistaa Jari Mäkilä, joka omistaa myös Salossa toimivan Bio Salon. Mäkilän suku on vastannut elokuvien näyttämisestä Paimiossa jo syksystä 1948, jolloin Väinö Mäkilä alkoi hoitaa Paimion vanhaa Kinoa nykyisen Sähkömuseon kivimakasiinissa. Elokuvateatteri muutti Hirsitielle uuteen Paimion Kino -teatteriin helmikuussa 1955. Väinö Mäkilän poika Jukka suoritti samoihin aikoihin elokuvakoneenhoitajan tutkinnon Helsingissä ja otti teatterin pian hoitoonsa. 1980-luvun puolessavälissä myös Jukan poika Jari Mäkilä kiinnostui elokuvateatterityöstä ja otti Paimion Kinon vastuulleen heti 18 vuotta täytettyään. Vuonna 2014 hän jätti MTK-Paimion omistaman teatterin 25 vuoden jälkeen erimielisyyksien takia ja avasi oman Bio Stara -elokuvateatterin. Kilpailevat teatterit joutuivat konfliktiin suosikkielokuvien levittäjien suosiessa vain toista niistä. Paimion Kino lopetti toimintansa keväällä 2017, jolloin Bio Starasta tuli paikkakunnan ainoa elokuvateatteri.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Filmikamari (Arkistoitu – Internet Archive)
Ingberg

Ingberg voi tarkoittaa:
Edvin Ingberg (1884–1961), suomalainen näyttelijä
Henrik Ingberg (1747–1807), suomalainen kauppias
Mikaela Ingberg (s. 1974), suomalainen keihäänheittäjä