Kulkurin valssi
Juoni

"Minun maassani on muuan sävel", Tauno Palon tulkitsema Arnold lausuu ensimmäiset vuorosanansa. Ollaan pietarilaisessa ravintolassa, jossa suomalainen paroni Arnold pelaa korttia rahasta venäläisen ruhtinas Avertsejevin kanssa mustalaisorkesterin viihdyttäessä. Arnold voittaa pelin ja ison tukun Venäjän ruplia. Hän ei kuitenkaan arvosta keisarillisia seteleitä, vaan paiskaa ne lattialle. Ravintolan väki ryntää seteleiden kimppuun. Ruhtinas haastaa Arnoldin kaksintaisteluun, jossa hän ampuu ennen aikojaan. Kaksintaistelun taustalla on myös kiista naisesta. Arnold selviää pintanaarmuin ja ampuu ruhtinasta, joka lyyhistyy maahan. Hän joutuu pakenemaan Venäjältä tsaarin virkavaltaa, mutta ulkomaille hän ei lähde, vaan suuriruhtinaan maahan Suomeen.
Junamatkalla kohti kotimaataan etsintäkuulutettu Arnold ostaa henkilöllisyyden nuorelta viulistilta ja pääsee Vladimir Karpanov -nimisenä rajan yli Valkeasaaressa. Hän viihdyttää matkustajia laulamalla hulivilipojasta, joka "sen keisarin hovin jätti" ja tapaa sirkusväkeä, jota johtaa Julius Meyer. Hän lyöttäytyy sirkuslaisten seuraan. Selvittyään rajan länsipuolelle Arnold liittyy sirkukseen ja saa esittääkseen meriaiheisen laulun. Sirkuksen voimanainen ihastuu häneen kuin myös sorja akrobaatti Cleo. Johtaja Meyer on mustasukkainen Cleosta, ja päättää ilmiantaa Arnoldin poliisille. Voimanainen ehtii varoittaa Arnoldia, ja auttaa tätä paossa. Arnold pääsee ulos ikkunan kautta ja katoaa maantielle Kulkurin valssia viheltäen.
Arnold tulee mustalaisleirille, jossa mustalaisruhtinas Mirko lahjoittaa hänelle kuolleen poikansa vaatteet. Poika oli saanut puukon rintaansa naisen tähden. Pian juhlitaan riehakkaasti mustalaisharjakaisia, olut kuohuaa ja railakas laulu täyttää tuvan. Arnold tanssii mustalaisneito Rosinkan kanssa niin villisti, että Rosinkan rakastettu Fedja iskee viulunsa säpäleiksi. Soitto päättyy ja Arnold vetäytyy hevosvajaan Rosinkan kanssa. Fedja tulee lopettamaan mustalaisneidon ja valkolaisuroon lemmentuokion. Hän syöksyy Arnoldin kimppuun puukko kädessään. Rosinka seuraa taistelua silmät intohimosta säkenöiden. Arnoldin onnistuu taltuttaa Fedja, joka rauhoituttuaan neuvoo häntä etsimään naisen omiensa joukosta.
Jälleen Arnold lähtee kulkemaan maantietä. Hän tulee suuren kartanon portille ja kohtaa vaalean kartanon neitsyen, joka matkaa hienoissa hevosvaunuissa isänsä seurassa. Hän ojentaa neidolle kukan, jonka tämä ottaa kainosti hymyillen vastaan. Neito jatkaa matkaansa kotikartanoonsa puiden reunustamaa kujaa myöten. Siirrytään kartanon sisätiloihin, joissa opetellaan ranskaa ja pianonsoittoa. Helena-neidon äiti pitää tyttärensä saamaa kukkasta ihastuttavana, mutta saadessaan kuulla, että sen ojensi vain muuan kulkuri, hän alkaa suhtautua siihen kuin joutavanaikaiseen rikkaruohoon. Pianonsoittoa harjoitellessaan Helena kuulee riemukasta soittoa väentuvasta ja juoksee katsomaan kukka rinnassaan. Kun Arnold huomaa, että Helenalla on hänen ojentamansa kukka rintojen välissä, ylpeä Helena riuhtaisee sen irti ja murskaa kengillään lattialle. Arnold hakee Helenan seurassa saapunutta kotiopettajatarta tanssiin, ja seuraa sivusilmällä mustasukkaisen kartanon neidon hämmentyneitä ilmeitä. Sen jälkeen hän hakee tanssiin Helenaa, joka liihoittelee hurmioituneena kulkurinsa kanssa pitkin väentupaa. Tanssin loputtua Helena havahtuu hurmiostaan ja kirmaa ulos tuvasta.
Seuraavana päivänä Helena tapaa Arnoldin onkimassa rannalla kalastuksen kieltävän kyltin vieressä. Helena ei käsitä, kuinka kulkuri saattaa laiskotella keskellä kirkasta päivää. Hän yllättyy, kun Arnold kertoo, ettei osaa lukea. Helena pyytää isäänsä antamaan kulkurille jotain työtä, ei kuitenkaan kovin raskasta - aluksi. Isä suostuu vastentahtoisesti, sillä kartano on pahoissa talousvaikeuksissa. Pian Helena yllättää Arnoldin tanssimasta työnteon lomassa palvelustyttö Stiinan kanssa ja nuhtelee kulkuria. Helena pyytää häntä opiskelemaan lukemista, ja yllättyy kun "lukutaidoton" kulkuri kovin nopeasti oppii tavaamaan. Lukuopetus keskeytyy, kun Helenan sulhanen Eric saapuu kartanoon. Helena ei ole lainkaan innostunut avioliitosta Ericin kanssa; kyseessä on hänen vanhempiensa haluama liitto, jolla on tarkoitus saada kuntoon kartanon talous ja rakentaa vielä uusi sikalakin. Helena haluaa ohjata Ericin yöpymään keltaiseen kamariin, vaikka siellä kummitteleekin hiukan.
Arnold käy vanhan Nannan luona, joka kynttilöiden hämyisessä valossa kertoo legendan isästä, joka myi tyttärensä onnettomaan avioliittoon ja tytär joutui luopumaan oikeasta rakastetustaan. Ja aikojen jälkeenkin rakastavaiset kummittelevat keltaisessa kamarissa kadotettua rakkauttaan etsien. Arnold päättää panna legendan toteen, ja aikoo esittää kummitusta. Hän kiipeää ullakolle vanhoja vaatteita etsimään, mutta myös Helena on siellä samoissa aikeissa. Arnold säikäyttää Helenan pakoon aavemaisia ääniä jäljitellen. Yöllä Helena kohtaa Arnoldin portaikossa. Molemmat ovat naamioituneet entisaikojen aatelisiksi, mutta Helena luulee Arnoldia oikeaksi kummitukseksi ja pyörtyy tämän käsivarsille. Toivuttuaan kartanon neito tunnistaa Arnoldin, ja he aloittavat öisessä salissa kummitustanssin. Keltaisessa kamarissa uinuva Eric havahtuu musiikkiin, ottaa aseen ja ampuu "kummituksia" salin ovelta. Arnold ja Helena pakenevat salista ja päästessään turvaan he lankeavat suudelmiin.
Seuraavana aamuna Eric rehentelee ammuskelullaan. Hän kertoo kohdanneensa valtavan kummitusjoukon, joka elämöi salissa. Helena ei kestä kuunnella Ericin rehvastelua. Hän lähtee kesken aamiaisen ratsastamaan. Hän on kopea myös Arnoldille, joka auttaa neidon satulaan. Palattuaan Helena haluaa purkaa kihlauksen Ericin kanssa. Hän ojentaa kihlasormuksen Ericille, joka on kerta kaikkiaan pudonnut kärryiltä. Vanhemmat suuttuvat Helenalle tämän härkäpäisyydestä. He yrittävät saada tyttärensä tajuamaan, että hänen on suostuttava avioliittoon kartanon tähden. Helena juoksee jälleen väentupaan, mutta kohtaakin siellä Arnoldin Stiinan syleilyssä. Jälleen oikullinen neito muuttaa mielensä. Hän haluaakin naimisiin Ericin kanssa sillä ehdolla, että häät järjestetään heti.
Häävieraita alkaa saapua. Eräs heistä on Arnoldin ystävä, joka kertoo Arnoldille, että ruhtinas Avertsejev ei suinkaan kuollut kaksintaistelussa, vaan päinvastoin pelkää häväistysjuttua käyttäydyttyään vilpillisesti. Arnold vannottaa ystävänsä olemaan paljastamatta hänen oikeaa henkilöllisyyttään kartanon väelle. Samalla Arnold alkaa punoa juonta häiden estämiseksi. Hän lähtee kartanosta, sillä hänen paikkansa ei ole siellä "missä rakkaus myydään rahasta ja vaakuna on ihmissydäntä arvokkaampi." Helena murtuu kuullessaan Arnoldin lähdöstä.
Arnold palaa mustalaisten luo ja tekee sopimuksen Mirkon kanssa, joka toteaa "...ja kaikki vain naisen tähden." Kartanolla vietetään häitä viulujen soidessa ja samppanjan kimallellessa kristallilaseissa. Ulkoa alkaa kuulua laukauksia, mustalaiset saapuvat Mirkon ja Arnoldin johdolla keskeyttämään häät. "Kai sallitaan kuokkavieraan laulaa laulu morsiamen kunniaksi?", kysyy Arnold ja aloittaa Kulkurin valssin. "Kai sallitaan kuokkavieraan tanssiakin morsiamen kanssa?", hän kysyy Helenalta, joka lähtee valssiin tyrmistyneen hääväen silmien edessä. Tanssi vie heidät eteishalliin ja mustalaiset estävät perässä tulemisen. Nyt Arnold kosii Helenaa mukaansa, ja ovela ilme kasvoillaan morsian kiskoo neulat hiuksistaan, heittää niiden kiinnittämän morsiuskruununsa huntuineen pois, repäisee kaulanauhansa poikki ja kirmaa miehen mukana ulos talosta. Arnold ja Helena pakenevat kartanolta hevosvaljakossa. Aamulla he saapuvat Arnoldin kotikartanoon. He tapaavat "kulkurin" äidin, joka toivottaa Helenan tervetulleeksi uuteen kotiinsa. Ylpeä kartanon neito tajuaa tulleensa petetyksi ja aikoo poistua paikalta, mutta Arnoldin äiti komentaa "Seis!" - skandaali on paisunut kyllin hirveäksi, eikä sitä pidä enää pahentaa uusilla tyhmyyksillä. Näin äiti antaa myös ymmärtää, että hän on ollut tietoinen poikansa edesottamuksista kulkurina jo jonkin aikaa. Äiti käskee nuoren parin suutelemaan toisiaan. Hieman vastusteltuaan käskyä Helena antautuu loppusuudelmaan kulkurinsa kanssa.