stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yksinäisen miehen juna
Romaanin tapahtumat

Romaanin alussa Waltari kuvaa opintojaan Helsingin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Hän opiskeli kuumeisesti, sillä hän oli päättänyt, että hänen on valmistuttava ennen matkaa. Hän onnistuikin tavoitteessaan ja lähti kesäkuun 15. päivä Ariadne-laivalla Helsingistä Stettiniin. Stettinistä matka jatkui junalla Berliinin, Wienin, Budapestin, Belgradin ja Sofian kautta Istanbuliin. Sofiassa Waltaria kohtasi romanssi, Irene-niminen baarityttö.
Istanbulissa Waltari majoittui pieneen Lausanne-Palacen hotelliin kaupungin uudelle, Peran puolelle. Kaikkiaan hän vietti kaupungissa puolisen kuukautta. Unelmien itämaisuutta hän ei löytänyt vaan oli jopa hieman pettynyt kaupungin siisteyteen ja moderniin, länsimaiseen ilmeeseen. Toisaalta Hagia Sofian kirkko ja seralji eivät jättäneet häntä täysin kylmäksi, vaan tulevien romaanien itu välähti mielessä: "Minkä valtavan historiallisen romaanin voisi Seraljista kirjoittaa." Viimeisenä yönä Istanbulissa Waltari kulkeutui satamassa salakapakkaan, jossa hänet huumattiin oopiumilla ja ryöstettiin.
Paluumatkalla Waltari kulki Istanbulista laivalla Italiaan Brindisiin ja poikkesi viikoksi Dalmatian Ragusassa. Barista hän matkusti junalla ensin Roomaan ja sitten Pariisiin. Pariisissa hän tapasi naisen, jonka kuvaus sopii suurlähetystön sihteeriin Astrid Jäppiseen, jota on pidetty Suuren illusionin Caritaksen esikuvana. Waltari yritti suudella häntä, mutta nainen torjui hänet: "Hyi, älä viitsi teeskennellä." Myöhemmin Waltari kertoo kuitenkin, että kun hän saapui hotelliin, hänen huoneessaan odotti nainen, jonka henkilöllisyys jää lukijalle epäselväksi.
Suomeen Waltari palasi elokuun alussa. Kirjansa lopussa hän toteaa, että "Helsinki on itse asiassa modernein kaupunki, missä olen ollut."
Vastaanotto

Yksinäisen miehen juna oli aikanaan myyntimenestys, josta otettiin kolme painosta, yhteensä melkein 8 000 kappaletta. Romaani sai kuitenkin arvosteluissa hieman varauksellisen arvostelun, eikä sitä pidetty niin sytyttävänä kirjana kuin Suurta illusionia. Toisaalta Rafael Koskimies ja V. A. Koskenniemi suhtautuivat teokseen myönteisesti, ja Koskenniemi jopa kutsui sitä kirjekortissaan Waltarille "kirjalliseksi tapaukseksi" ja "kulttuurivoitoksi".
Yksinäisen miehen juna ja Waltarin toinen matkakirja Lähdin Istanbuliin ovat nykyäänkin suosittuja, sillä uusia matkakertomuksia ei ilmesty kovin paljon. Kirjan pohjalta on tehty myös televisiodokumentti 1980-luvulla.
Aiheesta muualla

Panu Rajala: Nuoruuden illuusiot: Näkökulma Mika Waltarin varhaistuotantoon saunalahti.fi.
| n k Mika Waltarin teokset |
| --- | --- |
Romaanit:  Suuri illusioni (1928)  Appelsiininsiemen (1931)  Mies ja haave (1933)  Sielu ja liekki (1934)  Palava nuoruus (1935)  Surun ja ilon kaupunki (1936)  Ihmeellinen Joosef (1938)  Kuka murhasi rouva Skrofin? (1939)  Komisario Palmun erehdys (1940)  Antero ei enää palaa (1940)  Kaarina Maununtytär (1942)  Rakkaus vainoaikaan (1943)  Tanssi yli hautojen (1944)  Sinuhe egyptiläinen (1945)  Mikael Karvajalka (1948)  Mikael Hakim (1949)  Neljä päivänlaskua (1949)  Nuori Johannes (kirjoitettu 1951, julkaistu 1981)  Johannes Angelos (1952)  Turms, kuolematon (1955)  Feliks onnellinen (1958)  Valtakunnan salaisuus (1959)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Ihmiskunnan viholliset (1964) 
Pienoisromaanit:  Multa kukkii  Vieras mies tuli taloon  Jälkinäytös  Ei koskaan huomispäivää  Fine van Brooklyn  Jokin ihmisessä  Sellaista ei tapahdu  Nainen tuli pimeästä  Ennen maailmanloppua  Kuun maisema  Kultakutri  Jäinen saari  Pariisilaissolmio  Ihmisen vapaus  Koiranheisipuu 
Muut proosateokset:  Jumalaa paossa  Kuolleen silmät  Yksinäisen miehen juna  Dshinnistanin prinssi  Siellä missä miehiä tehdään  Keisarin tekohampaat  Punainen Madonna  Älkää ampuko pianistia  Kiinalainen kissa  Aiotko kirjailijaksi?  Novelleja  Lähdin Istanbuliin  Vallaton Waltari  Ihmisen ääni  Lukittu laatikko ja muita kertomuksia  Kirjailijan muistelmia  Mika Waltarin mietteitä  Joulutarinoita  Matkakertomuksia  Viisi ässää 
Runot:  Lauluja saatanalle  Sinun ristisi juureen  Valtatiet  Muukalaislegioona  Runoja 1925–1945  22.30 – Pikajuna Viipuriin  Pöytälaatikko  Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978  Kieku ja Kaiku 
Näytelmät:  Jättiläiset ovat kuolleet  Isänmaan parhaat  Yö yli Euroopan  Elämämme parhaat vuodet  Kuriton sukupolvi  Akhnaton, auringosta syntynyt  Mies rakasti vaimoaan  Toimittaja rakastaa  Hämeenlinnan kaunotar  Yövieras  Sotilaan paluu  Maa on ikuinen  Tulevaisuuden tiellä  Hankala kosinta  Paracelsus Baselissa  Gabriel, tule takaisin  Rakas lurjus  Elämän rikkaus  Noita palaa elämään  Omena putoaa  Portti pimeään  Huhtikuu tulee  Kutsumaton (vieras)  Myöhästynyt hääyö  Viimeiset ihmiset  Pimeä komero  Miljoonavaillinki  Keisari ja senaattori  Mika Waltarin näytelmät 
Elokuva- käsikirjoitukset:  Sininen varjo  VMV 6  Vieras mies tuli taloon  Helmikuun manifesti  Oi, kallis Suomenmaa  Nuoria ihmisiä  Kulkurin valssi  Pikku Ilona ja hänen karitsansa  Onni pyörii  Tyttö astuu elämään  Tanssi yli hautojen  Nainen on valttia  Neljä rakkautta  Maailman kaunein tyttö  Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu
Ylivieskan seurakunta

| Ylivieskan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Ylivieskan Pyhän Kolminaisuuden kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kalajoen rovastikunta
Pääkirkko:  Pyhän Kolminaisuuden kirkko
Perustettu:  1875
Jäsenmäärä:  13 744 (2021)
– Osuus asukkaista:  83,6 %
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  Eija Nivala
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ylivieskan seurakunta on Ylivieskan kaupungissa ja Merijärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Ylivieskan seurakunta perustettiin Kalajokeen kuuluneena rukoushuonekuntana vuonna 1643. Vuonna 1685 se muutettiin kappeliseurakunnaksi, ja vuonna 1875 se muodostettiin itsenäiseksi seurakunnaksi.
Herätysliikkeet

Ylivieskan seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Ylivieska kuuluu herännäisyyden voimakkaan kannatuksen alueeseen. Herännäisyyden juuret sijoittuvat Ylivieskaan. Ylivieskassa on myös voimakasta kannatusta vanhoillislestadiolaisuudelle sekä rauhansanalaisuudelle, joiden yhtenäiseen kannatusalueeseen Ylivieska kuuluu. Vanhoillislestadiolaisuus on erityisen voimakasta Merijärven alueella.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Ylivieskan seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1875–1892: Johan Peter Bäckman
1895–1919: Jonatan Montin
1922–1924: Kustaa Adolf Vuorela
1928–1935: Pekka Korhonen
1937–1960: Iisakki Eemeli Peltonen
1960–1964: Onni Iisakki Takala
1965–1983: Aarre Auvo Ilmari Pyy
1984–1990: Jussi Matias Mäntymaa
1990–1996: Juha-Heikki Myllylä
1996–2018: Timo Määttä
2018– Eija Nivala
vs. 2022–2023: Mirva Ahola
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Kalajoen rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Kalajoki  Kärsämäki  Nivala  Oulainen  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Reisjärvi  Sievi  Ylivieska  |  |
| Entiset seurakunnat |  Himanka  Merijärvi  Rautio  |  |
Oulun hiippakunta
Lorakarbefi

| --- | --- |

Lorakarbefi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(6R,7S)-7-[[(2R)-2-amino-2-fenyyliasetyyli]amino]-3-kloori-8-okso-1-atsabisyklo[4.2.0]okt-2-eeni-2-karboksyylihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 76470-66-1
ATC-koodi: J01DC98
PubChem CID: 5284585
DrugBank: DB00447
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H16N3ClO4 
Moolimassa: 349,768
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: hyvä
Proteiinisitoutuminen: 25 %
Metabolia: vähäistä
Puoliintumisaika: noin 1 tunti
Ekskreetio: virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Lorakarbefi (C16H16N3ClO4) on niin kutsuttuihin karbakefeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa lorakarbefi on kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on +34. Lorakarbefin antibioottiset ominaisuudet perustuvat bakteerien soluseinän synteesin estoon. Yhdisteen rakenne muistuttaa kefaklooria, mutta rengasrakenteessa ei ole rikkiatomia. Kefakloorin tavoin lorakarbefi on laajakirjoinen, mutta tehoaa erityisesti gramnegatiivisiin bakteereihin. Lääkeainetta voidaan käyttää esimerkiksi hengitystieinfektioiden, korvatulehdusten, ihotulehdusten ja virtsatulehdusten hoitoon. Se hyväksyttiin Yhdysvalloissa vuonna 1991, mutta on sittemmin vedetty pois markkinoilta useassa maassa.
Haittavaikutukset

Tyypillisiä lorakarbefin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vatsakivut, ripuli ja oksentelu. Myös ihottumaa voi esiintyä.
Synteesi

Lorakarbefin valmistukseen on kehitetty useita menetelmiä. Useassa niistä keskeisenä vaiheena on stereoselektiivinen Staudinger-synteesi.
Lomustiini

| --- | --- |


Lomustiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-(2-kloorietyyli)-3-sykloheksyyli-1-nitrosourea
Tunnisteet
CAS-numero: 13010-47-4
ATC-koodi: L01AD02
PubChem CID: 3950
DrugBank: DB01206
Kemialliset tiedot
Kaava: C9H16N3ClO2 
Moolimassa: 233,698
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 90 °C 
Liukoisuus veteen: 0,111 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Lähes 100 %
Proteiinisitoutuminen: 50 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 1,5 h (lomustiini)  16–48 h (aktiiviset metaboliitit)
Ekskreetio: Virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(US) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Lomustiini (C9H16N3ClO2) on nitrosoureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä solunsalpaajana syöpien hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa lomustiini on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin huonosti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja kloroformiin.
Lomustiini kykenee rasvaliukoisena aineena läpäisemään veri-aivoesteen. Yhdistettä käytetään eräiden aivosyöpien, etäpesäkkeitä tekevän melanooman, rintasyövän, Hodgkinin lymfooman, myelooman, keuhkosyövän, munasarjasyövän ja haimasyövän hoitoon. Eläinlääketieteessä sitä käytetään aivokasvaimien ja ruuansulatuselimistön kasvainten hoitoon. Lomustiini kuuluu vaikutusmekanismiltaan alkyloiviin yhdisteisiin. Se alkyloi DNA:ta ja RNA:ta sekä ristisilloittaa niitä. Se estää myös eräiden solutoimintojen kannalta tärkeiden entsyymien toimintaa liittämällä niihin formyyliryhmän. Näiden vaikutusten vuoksi syöpäsolujen lisääntyminen estyy ja syöpäsolut kuolevat. Lomustiini poikkeaa muista nitrosoureoihin kuuluvista solunsalpaajista siten, että sitä annostellaan suun kautta. Usein lääkeainetta käytetään yhdistelmähoitona prokarbatsiinin ja vinkristiinin kanssa. Hoitojakso lomustiinilla kestää noin 4–6 viikkoa. Lisäksi käytetään leikkausta ja sädehoitoa.
Haittavaikutukset

Merkittävin lomustiinin haittavaikutus on sen luuydintoksisuudesta aiheutuva luuydinsuppressio, neutropenia. trombosytopenia, leukopenia ja anemia. Muita haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, väsymys, keuhkofibroosi ja maksatoksisuus. Maksatoksisuus on harvinaista ja yleensä ei aiheuta ongelmia hoidon päätyttyä.
Valmistus

Lomustiinia voidaan syntetisoida 2-kloorietyyli-isosyanaatin ja sykloheksyyliamiinin välisellä reaktiolla. Muodostuva ureajohdannainen reagoi dityppitrioksidin kanssa muodostaen lomustiinia. Toinen valmistustapa on sykloheksyyli-isosyanaatin reaktio etanoliamiinin kanssa ja muodostuva ureajohdannainen reagoi tionyylikloridin kanssa, jolloin hydroksyyliryhmä korvautuu klooriatomilla. Viimeisessä vaiheessa muodostuu lomustiinia, kun natriumnitriitti reagoi muurahaishappoliuoksessa edellisessä vaiheessa muodostuneen yhdisteen kanssa.
Naftoliftaleiini

| Naftoliftaleiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,3-bis(4-hydroksinaftalen-1-yyly)-2-bentsofuran-1-oni
CAS-numero:  596-01-0
PubChem CID:  68993
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=CC=C2O)C3(C4=CC=CC=C4C(=O) O3)C5=CC=C(C6=CC=CC=C65)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C28H18O4
Moolimassa:  418,424 g/mol
Sulamispiste:  253–255 °C
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Naftoliftaleiini (C28H18O4) on ftaleiinirakenteinen aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi analyyttisessä kemiassa reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa naftoliftaleiini on puhtaana valkoista kiteistä ainetta, mutta on usein väriltään punaruskeaa tai harmahtavaa. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee paremmin etanoliin. Aineen liuokset ovat pH-indikaattoreita ja muuttuvat väriltään vaaleanpunertavista vihertävän sinisiksi pH-alueella 7,3–8,7.
Naftoliftaleiinia valmistetaan 1-naftolin ja ftaalianhydridin reaktiolla.
Naftoliftaleiinia käytetään pH-indikaattorina erityisesti titrattaessa heikkoja happoja. Se on ainesosa myös eräissä musteissa ja sitä voidaan käyttää hiilidioksidisensoreissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naftoliftaleiini Wikimedia Commonsissa
Antero Kivi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Antero Kivi vuonna 1928. |  Antero Kivi vuonna 1928. |  Antero Kivi vuonna 1928. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | kiekko |  |
Artturi Kiven sukuhauta Orivesi
Lauri Antero Kivi (15. huhtikuuta 1904 Orivesi – 29. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti.
Henkilötietoja

Kiven vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Artturi Kivi ja Hulda Hörtsänä. Antero Kivi suoritti kierto- ja kansakoulun. Rippikouluaikana heräsi voimaurheilun harrastus. Antero Kiven yleisurheilutulokset kertovat jo lapsena alkaneesta monipuolisesta liikuntaharrastuksesta. Kun Kivi oli Tampereen Pellavatehtaan konepajalla töissä, saivat hänen urheiluharrastuksensa kiinteämmän muodon.
Asevelvollisuutensa Kivi suoritti vuonna 1924 Hämeen jääkäritykistörykmentissä. Hän oli jo tuolloin ruumiinrakenteeltaan vahva ja raamikas, ja painoi 91 kiloa. Kun Kivi työskenteli Tampereella Salmisen Nahkatehtaissa varastomiehenä, hän harjoitteli Hippoksen radalla Järvisen veljesten kanssa. Tampereelta hän siirtyi Lahteen Tampereen rykmentin aseteknikoksi. Myöhemmin Antero Kivi toimi siellä aseseppänä ja metallitehtaan johtajana. Hän avioitui Rauha Stålhammarin kanssa.
Urheilu-ura

Vuonna 1922 Kivi liittyi Oriveden Ponnistukseen. Aiemmin Tampereella asuessaan hän sai innostusta Työväen Urheiluliiton urheilijoilta V. Hellen ja O. Kovero sekä Tampereen Pyrinnön riveissä ohjausta Suomen ensimmäiseltä yleisurheilun olympiavoittajalta Verner "Isä" Järviseltä. Valmentaja Lahtisen avulla Kiven kiekonheiton tekniikka hiottiin olympiaedustuskuntoon.
Antero Kivi sai hopeaa kiekonheitossa Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928. Tämä on viimeisin suomalainen kiekonheiton olympiamitali. Suomen mestaruuden Kivi voitti vuosina 1925 ja 1927–1930. Suomen ennätyksen hän heitti kahdesti, joista paremman ennätyksen tulos oli 48,46 metriä.
Kiven urheilu-ura päättyi Suomen Urheiluliiton määräämään kilpailukieltoon.
Saavutuksia

Alle on koottu saavutuksia urheilun saralta:
SM-kultaa 1925 ja 1927–1930
Olympiahopeaa Amsterdamissa 1928
SM-hopeaa 1931
5 maaottelua (3 lajivoittoa)
Suomen ennätykset kiekonheitossa:
Henkilökohtaiset ennätykset

Kiekonheitto: 48,46 metriä
Kuulantyöntö:  13,70 metriä
Keihäänheitto:  52,70 metriä
100 m: 11,6 sekuntia
1500 m: 4.40,0
Pituushyppy: 628 senttimetriä
Korkeushyppy: 160 senttimetriä
Mustasirkku

| Mustasirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Calamospiza
Laji::  melanocorys
Kaksiosainen nimi
 Calamospiza melanocorys  Stejneger, 1885 
 Mustasirkun levinneisyysalue, pesimäalue oranssilla ja talvehtimisalue sinisellä
Katso myös
   Mustasirkku Wikispeciesissä   Mustasirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustasirkku (Calamospiza melanocorys) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Mustasirkku kasvaa 14–18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukevahko. Lisääntymisaikaan mustasirkkukoiraan höyhenpuku on kauttaaltaan musta lukuun ottamatta siipien leveää valkoista juovaa. Lisääntymisajan ulkopuolella koiras on ruskeankirjava ja muistuttaa muuten naarasta, mutta rinta on musta. Mustasirkkunaaraan pää, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat ja niissä on tummempia juovia. Siivissä on lisäksi levehkö valkoinen juova. Naaraan rinta ja vatsa ovat valkoiset ruskein juovin. Mustasirkun harmaa nokka on kookas ja tukeva.
Levinneisyys ja elintavat

Mustasirkun lisääntymisalue ulottuu Albertan eteläosista Teksasin länsiosiin. Laji talvehtii Meksikossa, mutta lisääntymisalueen eteläosien linnut eivät muuta. Mustasirkun elinympäristöä ovat ruohomaat, joilla kasvaa heinien lisäksi marunoita, kaktuksia ja pensaita. Mustasirkku liikkuu usein parvina. Kesäisin lajin ravintoa ovat enimmäkseen hyönteiset ja hämähäkit, mutta myös siemenet. Talvisin lintu syö heinien siemeniä. Mustasirkun kevätmuutto on maalis-huhtikuussa ja koiraat saapuvat ennen naaraita perustamaan reviirin. Syysmuutto alkaa heinäkuun lopulla. Laji pesii kuppimaisiin pesiin maahan pensaas tai kaktuksen juurelle. Naaras munii kahdesta kuuteen sinistä munaa.
Mustasirkkunaaras
Frederick William Franz

Frederick William Franz
allekirjoitus
Frederick William Franz (12. syyskuuta 1893–22. joulukuuta 1992) oli Jehovan todistajien pitkäaikainen johtaja ja Vartiotorniseuran viides presidentti. Vuodesta 1945 vuoteen 1977 hän palveli seuran varapresidenttinä. Hänen edeltäjänsä Nathan Homer Knorrin kuoltua Franz valittiin seuran presidentiksi 7. kesäkuuta 1977. Valintansa hetkellä hän oli 84-vuotias.
Varhainen elämä

Franz syntyi Covingtonissa, Kentuckyssa, voimakkaasti uskonnolliseen perheeseen. Hänen perheensä kuului presbyteriaaniseen kirkkoon. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1911 Franz lähti opiskelemaan teologiaa Cincinnatin yliopistoon. Hän halusi tulla presbyteriaanisen kirkon papiksi. Hänen veljensä Albertin lähetettyä hänelle muutamia Charles Taze Russellin kirjoituksia hän vakuuttui niiden olevan totuus ja hylkäsi presbyteerikirkon. Franz kastettiin raamatuntutkijaksi 30. marraskuuta 1913. Seuraavan vuoden huhtikuussa hän jätti yliopiston ryhtyäkseen Russellin johtaman liikkeen kolporteeraajaksi eli kokoaikaiseksi saarnaajaksi. Vuonna 1920 hänet kutsuttiin työhön Vartiotorniseuran päämajaan Beeteliin Brooklynissä, New Yorkissa. Vuonna 1923 hän piti puheen seuran tulevan presidentin Nathan H. Knorrin kastetilaisuudessa.
Elämä Vartiotorniseuran johdossa

Franzin tullessa Vartiotorniseuran presidentiksi vuonna 1977 Jehovan todistajien järjestö oli vakavan kriisin kourissa. Vuoteen 1975 kohdistetut odotuksetselvennä olivat rauenneet tyhjiin, ja monet todistajat jättivät pettyneinä liikkeen. Lisäksi Vartiotorniseuran presidentti Knorrin vakava sairaus oli lamaannuttanut hallintoelimen. Franz arveli, että tilanne voitiin rauhoittaa vain, mikäli seura ottaisi vastuun vuoden 1975 fiaskosta. Kesän 1979 konventeissa Franz ja muut Vartiotorniseuran johtajat myönsivät olevansa "jossain määrin" vastuussa vuoteen 1975 kohdistuneista odotuksista, ja vuonna 1980 Vartiotornin kesäkuun 15. päivän numerossa julkaistiin asiasta julkinen anteeksipyyntö.
Tämä rauhoittikin tilannetta seurakunnissa. Toisaalta ongelmia alkoi ilmetä itsessään Brooklynin Betelissä sekä Kanadan haaratoimistossa. Niissä muodostui salaa kokoontuvia, Raamattua itsenäisesti ja ilman Vartiotorniseuran julkaisuja tutkivia ryhmiä, jotka alkoivat asettaa kyseenalaiseksi Jehovan todistajien keskeisiä opetuksia ja Vartiotorniseuran asemaa jumalallisen totuuden ilmoittajana. Franz murskasi nämä ryhmittymät sekä erotti niihin osallistuneet henkilöt. Erotetuista tunnetuin lienee Franzin oma veljenpoika Raymond Franz.
Järjestö alkoi 1970-luvun alun "suojasään" jälkeen muutenkin kääntyä konservatiivisempaan suuntaan.lähde? Seurakuntien itsemääräämisoikeutta rajoitettiin entisestään, ja työn pääpaino pantiin jälleen selkeästi saarnaamistyölle. Opillisesti Franzin kausi ei tuonut uutta.
Franzin terveys alkoi 1980-luvulla kääntyä heikompaan suuntaan, mikäli lisäsi hallintoelimen valtaa. Toisaalta Jehovan todistajat eivät pystyneet reagoimaan tehokkaasti muuttuneen ajan haasteisiin, ja opilliset ja hallinnolliset uudistuksen jäivät tekemättä. Franzin on virallisesti kerrottu olleen viimeiset vuotensa sokea ja lähes kuuro, ja usein hänen epäillään kärsineen myös dementiasta.lähde? Frederick Franz kuoli 99-vuotiaana 22. joulukuuta 1992. Hänen seuraajakseen valittiin Milton G. Henschel.
Persoonallisuus ja vaikutus Vartiotorniseuraan

Franzin teologinen ja eksegeettinen tietämys sekä hänen kielitaitonsa tekivät hänestä tärkeän auktoriteetin oppiasioissa jo Rutherfordin kauden loppuaikoina. Knorrin tultua presidentiksi Franzista - joka oli Knorrin hyvä henkilökohtainen ystävä - tuli käytännössä Jehovan todistajien opillinen auktoriteetti. Häntä kutsuttiin joskus leikillisesti liikkeen "oraakkeliksi". Useat Vartiotorni-lehden artikkelit ja julkaistut kirjat olivat käytännössä hänen kirjoittamiaan, ja hän vastasi sisällöllisesti pitkälti kaikesta julkaistusta materiaalista. Vuoteen 1975 viittaavat laskelmat olivat peräisin hänen kynästään. Vaikka asiaa ei koskaan olekaan virallisesti myönnetty, on selvääkenen mukaan?, että Franz oli myös vuonna 1961 valmistuneen Uuden maailman käännöksen käännöskomitean johtaja ja käännöksen pääasiallinen laatija.
Franz on ainoa Vartiotorniseuran presidenteistä, jolla on ollut muodollista teologista koulutusta. Hän opiskeli Cincinnatin yliopistossa Uuden testamentin koinee-kreikkaa ja latinaa. Lisäksi hän opiskeli myöhemmin omatoimisesti Raamatun hepreaa, joten hän pystyi tutkimaan Raamatun tekstejä myös alkukielillälähde? - tähän ei ollut kyennyt yksikään aikaisempi Vartiotorniseuran presidentti. Toisin kuin aikaisemmat presidentit, Franz puhui englannin lisäksi myös vieraita kieliä, hän pystyi keskustelemaan espanjaksi, italiaksi, saksaksi, portugaliksi ja ranskaksi. Lisäksi Franz oli matkustellut laajalti ympäri maailmaa. Hänen kielitaitonsa ja matkustelunsa teki hänestä aikaisempiin presidentteihin verrattuna laaja-alaisen ja avarakatseisen. Toisaalta hän oli myös vakaumuksellinen ja tiukka järjestömies, joka kannatti varauksetta Vartiotorniseuran asemaa Jumalan maanpäällisenä järjestönä. Hän vastusti tiukasti kaikkia väärinä pitämiään muutoksiaselvennä.
Ihmisenä Franz oli avoimempi ja seurallisempi kuin edeltäjänsä Rutherford ja Knorr. Henkilönä hän oli miellyttävä ja helppo lähestyä - ainakin, jos oli hänen kanssaan samaa mieltä. Hän oli  yleisönsä ottava puhuja. Kirjoittajana hän oli myös kelvollinen, joskin usein hieman vaikeatajuinenkenen mukaan?. Ajoittain Franz saattoi olla omalaatuisuuteen saakka epäsovinnainen ja järkyttää esiintymisellään keskivertotodistajia - esimerkiksi silloin, kun hän eräässä konventissa vuonna 1958 kutsui teini-ikäisiä Jehovan todistaja -tyttöjä "kiimaisiksi hiehoiksi"lähde?.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nathan Homer Knorr | Vartiotorniseuran presidentti 1977–1992 | Seuraaja: Milton G. Henschel |