stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scramjet

Kaavakuva yliäänipatoputkimoottorin toiminnasta.
SCRAMJET (Supersonic Air Combustion Ramjet) eli yliäänipatoputkimoottori on 
pitkälle kehittynyt suihkumoottorityyppi, joka polttaa nestemäistä vetyä tai muuta helposti höyrystyvää polttoainetta yliääninopeudella moottorin läpi liikkuvassa ilmavirrassa.
Moottorin perusrakenne on hyvin yksinkertainen putki, jonka toisesta päästä ilma virtaa sisään. Putki on muotoiltu niin, että ilma puristuu pieneen tilaan, jossa siihen suihkutetaan polttoainetta. Polttoaine syttyy ja ilma laajenee voimakkaasti jolloin sen virtausnopeus kasvaa. Lopuksi ilmavirta ohjataan ulos moottorin takaa. Ilmavirta ei missään vaiheessa hidastu alle äänennopeuden, minkä vuoksi scramjet-moottoroidulla koneella on merkittävästi pienempi ilmanvastus kuin vastaavalla patoputki- tai suihkumoottorikoneella.
Scramjet-moottorissa ei patoputkimoottorin tapaan ole lainkaan pyöriviä osia. Laitteen rakenne on mekaanisesti yksinkertainen ja aerodynaamisesti tarkka. Jotta polttoaine ehtisi palaa moottorin sisällä ilman virtauksen scramjet-moottoriin on pysyttävä mahdollisimman muuttumattomana. Käytännössä tämä tarkoittaa lentämistä valitulla korkeudella aina tietyllä nopeudella.
Scramjet on vielä hyvin pitkälle kehitteillä oleva moottorityyppi. Sitä ei ole käytetty kaupallisiin tarkoituksiin mutta ohjusten moottorina kyllä. Scramjetin käyttöä moottorina hankaloittaa se, että se toimii ainoastaan yliäänennopeuksilla. Tätä rajoitetta voidaan kuitenkin kiertää käyttämällä tavallista patoputkimoottoria, joka on suunniteltu niin, että se muuttuu scramjetiksi kun äänennopeus ylitetään. Ei tiedetä, kuinka suuriin nopeuksiin scramjetillä on mahdollista päästä, mutta rajan arvellaan olevan lähellä 15 Machin nopeutta.
Kivikasvot Show

| Kivikasvot Show |
| --- | --- |
 Tunnuskuva Maitonaama-gansterimusikaalin alusta.
Tyyli:  komedia musikaali
Kestoaika:  1 h
Pääosissa:  Kivikasvot: Ilkka Lähteenmäki Ismo Sajakorpi Matti Siitonen Georg Dolivo (vuoteen 1987) Kai Hyttinen (1987–1989) Vesa Nuotio (1989)
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV, MTV3
Esitetty:  24. maaliskuuta 1969 – 17. toukokuuta 1996
Jaksoja:  n. 100
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Ilkka Linnansalmi (1969–1971, 1990–1991) Peter Finnilä (1969–1971) Ere Kokkonen (1971–1975) Vesa Nuotio (1980–1985) Simo Helander (1980–1983) Mervi Pohjanheimo (1992, 1994) Ismo Sajakorpi
Käsikirjoittaja(t):  Ismo Sajakorpi Georg Dolivo (vuoteen 1975)
Tuotantoyhtiö(t):  MTV Viihdetoimitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Kivikasvot Show (myös nimillä Kivikasvot ja Kivikasvot-Show) on suomalainen vuosien 1969–1996 välillä valmistunut viihdeohjelmakokonaisuus, joka koostuu noin sadasta ohjelmasta. Ohjelmissa Kivikasvot-yhtye esittää sketsejä ja musiikkiesityksiä.
Alkuhistoria

Yhtye tuli tunnetuksi ensi kerran televisiossa ohjelmallaan Ihan totta Yle TV1:ssä vuonna 1966. Sen jälkeen Kivikasvot olivat Matti Kuuslan Kesäterässä -ohjelman vakiovieraina kesällä 1968.
Vuodet 1969–1975

Yhtyeen televisioura aukeni Mainostelevisiossa syksyllä 1969 omalla ohjelmalla, jolloin sitä esitettiin nimellä Kivikasvot. Kivikasvojen ohjelma keräsi 1970-luvulla huimia katsojalukuja, jopa yli 2,5 miljoonaa katsojaa jaksolta. Se oli yksi 1970-luvun katsotuimmista ja suosituimmista tv-ohjelmista. Ohjelmat koostuivat sketseistä, musiikkisikermistä ja Ohukainen ja Paksukainen -imitaatioista (nimellä Fatty & Skinny). Sketsejä, joissa Matti ”Fredi” Siitonen esitti paksukaista (Oliver Hardy) ja Georg Dolivo ohukaista (Stan Laurel) tehtiin yhteensä 13. Näitä sketsejä myytiin myös ulkomaille, ainakin Belgiaan, Hollantiin ja Romaniaan.
Yksi Kivikasvot Show:n ensimmäisistä jaksoista aiheutti joulukuussa 1969 eduskuntakyselyn. Linnan juhlia parodioineessa sketsissä Georg Dolivo oli esittänyt tanssivaa Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispaa tavalla, jota ortodoksipiirit väittivät rienaavaksi. Mainos-TV:n johto joutui lähettämään ortodoksikirkon johdolle anteeksipyyntökirjeen.
Ohjelma jatkui yhtä soittoa kuusi vuotta, kevääseen 1975 saakka, jolloin yhtyeen jäsenet lähtivät omille teilleen.
Pienoismusikaalisarja

Yhtye teki comebackin kesällä 1979 ja tekivät vuonna 1980 Mainostelevisioon kolmiosaisen pienoismusikaalisarjan, jonka osat olivat Maitonaama, Kultahippu ja Lepakkolinna.
Pienoismusikaalisarja > Maitonaama

Maitonaama on gansterimusikaali, joka kertoo kieltolain ajasta Yhdysvalloissa. Nuori mies lähtee etsimään töitä kaupungista ja päätyy töihin rikollisliigaan, joka jakelee maassa laitonta viinaa. Työn ohella hän löytää elämänsä rakkauden...
Pienoismusikaalisarja > Kultahippu

Kultahippu on rempseä, parodinen musikaali SF-elokuvista. Lapinmies matkustaa Helsinkiin sukuloimaan, kertoen tietävänsä paikan, mistä löytyisi suuri määrä kultaa. Sukulaiset ja Lapinmies matkustavat Lappiin ja lähtevät etsimään kultaa. Kullasta ovat kiinnostuneet myös muut...
Vuodet 1982–1996

Ryhmä teki televisiosarjoja Mainostelevisiolle vielä vuosina 1983, 1985, 1992 ja 1994. Keväällä 1996 MTV3:lla esitettiin Heikki Hietamiehen juontama Kokoillan ilotulitus - Kivikasvot 30-vuotisjuhlashow, jossa esiintyivät kaikki alkuperäiset Kivikasvot.
DVD-julkaisu

Joulukuussa 2005 julkaistiin DVD, Kivikasvot Show - Kivikausi 1–2, joka sisältää kaikki säilyneet Kivikasvojen televisiotallenteet vuosilta 1969–1975 ja 1979–1980 sekä otteita 30-vuotisjuhlashow'sta vuodelta 1996. DVD:lle on kuvattu myös runsaasti tekijöiden haastatteluja ja muisteluja ohjelmien tekemisestä. MTV3:lla oli tarkoitus julkaista lisää Kivikasvojen televisio-ohjelmia DVD:nä, mutta ohjelmien tekijänoikeudet ja niiden selvittäminen ovat ainakin toistaiseksi julkaisemisen esteenä.
Aiheesta muualla

KenNetti: Lepakkolinna (Arkistoitu – Internet Archive)
1970-luvulla Kivikasvot tekivät Ohukainen ja Paksukainen -imitaatioita. Ohukaisena Georg Dolivo ja Paksukaisena Fredi.
Georg Dolivo, Fredi, Ilkka Hemming ja Ismo Sajakorpi laulavat 30-vuotisjuhlaohjelmassa 1996.
Kauluskaija

| Kauluskaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaijat Psittacula
Laji::  krameri
Kaksiosainen nimi
 Psittacula krameri  (Scopoli, 1769) 
 Kauluskaijan alkuperäinen esiintymisalue
Katso myös
   Kauluskaija Wikispeciesissä   Kauluskaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kauluskaija (Psittacula krameri) on kaijalaji, joka on myös suosittu lemmikkilintuna.
Kauluskaijan entinen virallinen nimi oli aleksanterinkaija. Muita nimityksiä ovat kaulanauhapapukaija, kaulanauhaparakiitti ja sepelpapukaija.
Historia

Isokauluskaijoja pidettiin lemmikkeinä jo Aleksanteri Suuren aikaan (356–322 eaa.). Aleksanteri itse oli ihastunut näihin papukaijoihin ja omisti niitä useampia. Siitä tulee lajin nimitys aleksanterinkaija.
Koko ja ulkonäkö

Kauluskaija on solakka ja pitkäpyrstöinen lintu. Se on väriltään suurimmaksi osaksi vihreä. Niskassa ja selässä on turkoosin vivahteita. Siipien alla on keltaista. Siivet ja pyrstö ovat muuta ruumista tummempia. Koiraan kaulaa kiertää ruusunpunainen, edestä musta rengas, joka ilmestyy sille noin 2–3 vuoden iässä. Naaraalla tätä rengasta ei ole. Nokka on väriltään punainen, jalat ovat harmaat. Poikasen iirikset ovat harmaat ja nokka vaaleamman värinen. Kauluskaija on 40–45 cm pitkä alalajista riippuen (pyrstö on noin puolet pituudesta). Siipikärkiväli noin 35 cm.
Kauluskaija voidaan jakaa neljään alalajiin: afrikankauluskaija (Psittacula krameri krameri), intiankauluskaija (Psittacula krameri manillensis), neumanninkauluskaija (Psittacula krameri borealis) ja abessiniankauluskaija (Psittacula krameri parvirostis)
Levinneisyys

Kauluskaijan alkuperäinen esiintymisalue sijaitsee Afrikan keskiosassa Sahelin alueen eteläpuolella sekä Intian niemimaalla ja Kaakkois-Aasiassa. Karanneet lemmikit ovat muodostaneet elinvoimaisia kaupunkipopulaatioita, Euroopassa muun muassa Isoon-Britanniaan, Belgiaan, Hollantiin, Saksaan, Ranskan Pariisiin ja Espanjan Barcelonaan, Yhdysvalloissa Floridaan, Kaliforniaan ja Havaijille, sekä Aasiassa muun muassa Israeliin, Japaniin ja Teheraniin. Laji on tavattu luonnossa myös Suomessa, mutta havaintojen perusteella vain yksittäisiä karanneita lemmikkilintuja.
Elinympäristö

Kauluskaijan alkuperäistä elinympäristöä ovat trooppiset metsät, lauhkean vyöhykkeen metsät, suot ja mangrovealueet ja asutetut seudut. Karanneista lemmikeistä muodostuneet paikalliset populaatiot elävät pääasiassa kaupunkien puistoissa ja puistokaduilla.
Lisääntyminen

Laji on sukukypsä 2–3-vuotiaana. Pesiminen aloitetaan hyvin varhain, joskus jopa tammikuussa. Naaras munii 3–4 munaa, joita haudotaan 22–26 vrk. Haudonnan aikana koiras syöttää naarasta. Molemmat vanhemmat osallistuvat poikasten hoitoon.
Ravinto

Luonnonvaraiset kauluskaijat syövät hedelmiä, vihanneksia, silmuja, pähkinöitä, siemeniä ja marjoja. Suurina parvina ruokaillessaan ne saattavat aiheuttaa vahinkoa viljelyksille.
Lemmikkien ravinnosta pääosan muodostavat pelletit ja siemensekoitukset. Lisäksi tulee antaa monenlaisia vihanneksia, hedelmiä ja marjoja. Ruokinnassa tulee olla tarkkana, että linnun ruokavalio on varmasti riittävän monipuolinen. Silloin tällöin voi tarjota myös raejuustoa, pilttejäselvennä ym. Raikasta vettä tulee olla koko ajan saatavilla. Avokado, suklaa ja alkoholi ovat myrkkyä linnuille[lähde? ]. Tarvitsemansa kalkin lintu saa kalkkikivestä, -rouheesta tai seepiansuomusta.
Lemmikkinä

Vilkas, utelias ja seurallinen. Hyvin äänekäs. Voi kesyyntyä, jos totutus aloitetaan nuorena, mutta kesyyntyminen on yksilöllistä. Kauluskaijat eivät muodosta luonnossa niin vahvaa parisidettä kuin monet muut papukaijat, eivätkä välttämättä sen takia kiinny ihmiseenkään. Laji voi oppia puhumaan. Eräs yksilö on oppinut jopa yli 250 sanaa,[lähde? ] mutta tämä on hyvin harvinaista ja yksilöllistä. Jotkut oppivat helposti, toiset eivät opi koskaan.
Kauluskaija tarvitsee paljon virikkeitä. Varsinkin värikkäät lelut ovat mieluisia. Leluja valitessa pitää kuitenkin muistaa, että tällä linnulla on todella vahva nokka. Kauluskaijat ovat taitavia lentäjiä ja ne lentävät mielellään. Niiden pitää päästä lentämään päivittäin. Jos lintu ei saa olla koko päivää vapaana, mikä olisi parasta, on häkin oltava riittävän suuri, jotta lintu saa suoristettua siipensä siellä.
Värimuunnokset

Intiankauluskaijasta (P. k. manillensis) on jalostettu useita värimuotoja. Tällaisia värejä ovat mm. kaneli, sininen, ino, violetti, clearhead, harmaa, opaliini, kirjava, keltainen ja valkoinen.
Naaras neempuun oksalla.
munia Psittacula krameri
Sepelkaijanen

| Sepelkaijanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaijaset Agapornis
Laji::  swindernianus
Kaksiosainen nimi
 Agapornis swindernianus  (Kuhl, 1820) 
Katso myös
   Sepelkaijanen Wikispeciesissä   Sepelkaijanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sepelkaijanen, aikaisemmalta nimeltään sademetsäpapukaija (Agapornis swindernianus) on päiväntasaajan seudulla Afrikassa elävä kaijalaji, josta tunnetaan kolme alalajia. Läntisin nimialalaji swindernianus elää laikuittain Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Ghanassa, alalaji zenkeri Kamerunissa, Gabonissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja läntisessä Zairessa, sekä alalaji emini Zairen keski- ja itäosista Ugandan länsiosiin. Sen holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Liberiasta 1820. Sepelkaijanen syö pääasiassa hedelmiä ja hyönteisiä.
Ranskan ympäriajo 2006

| Sijoitukset 2006 |
| --- | --- | --- |
| Kokonais |  Óscar Pereiro Sío | 89t 40'27" |
| 2. |  Andreas Klöden | +  32" |
| 3. |  Carlos Sastre | +2'16" |
| Kiri |  Robbie McEwen | 288 |
| 2. |  Erik Zabel | 199 |
| 3. |  Thor Hushovd | 195 |
| Vuoret |  Michael Rasmussen | 166 |
| 2. |  David de la Fuente | 113 |
| 3. |  Carlos Sastre | 99 |
| Nuori |  Damiano Cunego | 89t 58'49" |
| 2. |  Markus Fothen | +      38" |
| 3. |  Matthieu Sprick | +1t 29'12" |
| Joukkue | T-Mobile Team | 269t 08'46" |
| 2. | Team CSC | +17'04" |
| 3. | Rabobank | +23'26" |
Vuoden 2006 Ranskan ympäriajo, Tour de France, oli järjestyksessään 93:s. Se ajettiin 1. heinäkuuta –  23. heinäkuuta 2006. Kilpailun kokonaispituus oli 3639 kilometriä. Kilpailun voitti espanjalainen Óscar Pereiro Sío, voittajana maaliin tulleen Floyd Landisin tultua hylätyksi.
Alun perin suuret ennakkosuosikit Jan Ullrich, Ivan Basso ja Francisco Mancebo eivät osallistuneet kilpailuun ns. Puerto-skandaalin tähden. Myös kilpailun voittoon ajanut Yhdysvaltain Floyd Landis antoi 17. etapin jälkeen positiivisen dopingnäytteen. Landis jätti asiasta vetoomuksen Yhdysvaltain antidopingtoimikunnalle ja asian käsittely kesti kaikkiaan yli vuoden. Päätöksessään 20. syyskuuta 2007 USADA ilmoitti Landisin syyllistyneen dopingrikkomukseen ja menettävän täten vuoden 2006 Ranskan ympäriajon voiton. Ympäriajon johtaja Christian Prudhomme luovutti voittajan  keltaisen paidan Pereirolle 15. lokakuuta 2007 Madridissa.
Reitin esittely

Vuoden 2006 Tour alkoi Strasbourgin kaupungista. Ennen kaupungista poistumista avausetapin jälkeen ajettiin myös ensimmäinen varsinainen etappi kaupunkia ympäröivillä maanteillä sekä Alsacessa että myös Saksassa. Reitti vieraili myös Alankomaissa Valkenburg aan de Geulissa jatkaen sieltä Belgiaan, Huyn kaupunkiin.
Tämän jälkeen kisa seuraili Ranskan länsirannikkoa aina Bretagneen asti, josta siirryttiin Bordeaux'n kaupunkiin. Päivämatkan päästä alkoivat osuudet Pyreneillä ja ne kestivät noin neljä päivää, kunnes siirryttiin Välimeren rannikolle Béziersiin ja Montélimariin. Tämän jälkeen, eli kisan 14. etapin jälkeen olivat vuorossa alppiajot, jotka kestivät aina toiseksi viimeiseen etappiin asti. Kisan loppuosa ajettiin lähinnä Pariisin ympäristössä ja perinteiseen tapaan Pariisissa.
Etapit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Seloste | Päivä | Etappi | Km | Etapin voittaja | Kokonaiskilpailun johtaja |
| Avaus (aika-ajo) | 1.7. | Strasbourg – Strasbourg | 7,1 | Thor Hushovd  Norja | Thor Hushovd  Norja |
| 1. etappi | 2.7. | Strasbourg – Strasbourg | 184,5 | Jimmy Casper  Ranska | George Hincapie  Yhdysvallat |
| 2. etappi | 3.7. | Obernai – Esch-sur-Alzette | 228,5 | Robbie McEwen  Australia | Thor Hushovd  Norja |
| 3. etappi | 4.7. | Esch-sur-Alzette – Valkenburg | 216,5 | Mathias Kessler   Saksa | Tom Boonen   Belgia |
| 4. etappi | 5.7. | Huy – Saint-Quentin | 207 | Robbie McEwen  Australia | Tom Boonen   Belgia |
| 5. etappi | 6.7. | Beauvais – Caen | 225 | Óscar Freire   Espanja | Tom Boonen   Belgia |
| 6. etappi | 7.7. | Lisieux – Vitré | 189 | Robbie McEwen  Australia | Tom Boonen   Belgia |
| 7. etappi (aika-ajo) | 8.7. | Saint-Grégoire – Rennes | 52 | Sergei Gontšar   Ukraina | Sergei Gontšar   Ukraina |
| 8. etappi | 9.7. | Saint-Méen-le-Grand - Lorient | 181 | Sylvain Calzati  Ranska | Sergei Gontšar   Ukraina |
| 9. etappi | 11.7. | Bordeaux - Dax | 169,5 | Óscar Freire   Espanja | Sergei Gontšar   Ukraina |
| 10. etappi | 12.7. | Cambo-les-Bains – Pau | 190,5 | Juan Miguel Mercado   Espanja | Cyril Dessel  Ranska |
| 11. etappi  (mäkietappi) | 13.7. | Tarbes – Val d'Aran-Pla-de-Beret | 206,5 | Denis Mentšov  Venäjä | Floyd Landis  Yhdysvallat |
| 12. etappi | 14.7. | Luchon – Carcassonne | 211,5 | Jaroslav Popovitš   Ukraina | Floyd Landis  Yhdysvallat |
| 13. etappi | 15.7. | Béziers – Montélimar | 230 | Jens Voigt   Saksa | Óscar Pereiro Sio  Espanja |
| 14. etappi | 16.7. | Montélimar – Gap | 180,5 | Pierrick Fedrigo  Ranska | Óscar Pereiro Sio  Espanja |
| 15. etappi  (mäkietappi) | 18.7. | Gap – L'Alpe d'Huez | 187 | Fränk Schleck    Luxemburg | Floyd Landis  Yhdysvallat |
| 16. etappi  (mäkietappi) | 19.7. | Bourg-d'Oisans – La Toussuire | 182 | Mickael Rasmussen  Norja | Óscar Pereiro Sio  Espanja |
| 17. etappi  (mäkietappi) | 20.7. | Saint-Jean-de-Maurienne – Morzine | 200,5 | Floyd Landis Yhdysvallat | Óscar Pereiro Sio  Espanja |
| 18. etappi | 21.7. | Morzine – Mâcon | 197 | Matteo Tosatto  Italia | Óscar Pereiro Sio  Espanja |
| 19. etappi (aika-ajo) | 22.7. | Le Creusot – Montceau-les-Mines | 56 | Sergei Gontšar   Ukraina | Floyd Landis Yhdysvallat |
| 20. etappi (finaali) | 23.7. | Antony-Parc de Sceaux – Pariisi | 152 | Thor Hushovd  Norja | Floyd Landis Yhdysvallat |
Tallit

AG2R Prévoyance
Bouygues Télécom
Cofidis
Crédit Agricole
Davitamon-Lotto
Discovery Channel
Française des Jeux
Euskaltel-Euskadi
Gerolsteiner
Caisse d'Epargne-Iles Baléares
Lampre-Fondital
Liquigas-Bianchi
Phonak
Quick Step-Innergetic
Rabobank
Saunier Duval
Team CSC
Team Milram
T-Mobile
Agritubel
(Astana-Würth (koko talli vetäytyi kisasta doping-epäilyjen takia)
Suomalaiset

Vuoden 2006 Tourille osallistui yksi suomalainen. Hän on Kjell Carlström[vanhentunut linkki], joka ajoi Liquigas-tallin väreissä. Hän oli kokonaiskilpailussa 132:s. Hän ajoi 8. etapilla maaliin toisena, mikä on paras suomalaissijoitus tourilla tähän asti.
Etappipäiväkirja > Prologi

Prologi, jonka pituus oli 7,1 kilometriä, ajettiin 1. heinäkuuta.
Päivän tulokset ovat samalla myös kokonaiskilpailun tulokset.


Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Thor Hushovd   | 15 pts |
mäki: -
| Talli | Discovery Channel   | 0h25'16’’ |
| paras nuori | Joost Posthuma  | 0h08'33’’ |
taistelija: -
Etappipäiväkirja > 1. etappi

Kyseessä oli ensimmäinen varsinainen kilpailupäivä, joka ajettiin Strasbourgin kaupungin ympäristön maanteillä. Matkan pituus oli 184,5 kilometriä.
Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Jummy Casper   | 35 pts |
| mäki | Fabian Wegmann  | 3 pts |
| taistelija | Walter Bebeteau   |  |
| Talli | Discovery Channel   | 12h55'16’’ |
| paras nuori | Benoît Vaugrenard  | 4h18'26 |
Etappipäiväkirja > 2. etappi

Kolmas etappi ajettiin Alsacen Obernain sekä Luxemburgin Esch-sur-Alzetten välillä. Kyseessä oli kilpailun pisin päivämatka, joka oli pituudeltaan 228,5 kilometriä.
Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Robbie McEwe  | 65 pts |
| mäki | David de la Fuente  | 14 pts |
| taistelija | David de la Fuente   |  |
| Talli | Discovery Channel   | 29h43'58’’ |
| paras nuori | Benoît Vaugrenard  | 9h54'40 |
Etappipäiväkirja > 3. etappi

Kolmas kilpailupäivä ajettiin kokonaisuudessaan Ranskan ulkopuolella. Taival alkoi Luxemburgista ja seuraavana oli vuorossa Belgian Luxemburgin maakunta ja viimein saavuttiin Limburgin maakuntaan Alankomaissa. Reitin kokonaispituus oli 216,5 kilometriä.
Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Tom Boonen  | 67 pts |
| mäki | Jerôme Pinaeau  | 17 pts |
| taistelija | José Luis Arrieta   |  |
| Talli | Discovery Channel   | 44h37'48’’ |
| paras nuori | Marcus Fothen  | 14h52'48 |
Etappipäiväkirja > 4. etappi

Kisan neljäs etappi pyöräiltiin 5. heinäkuuta ja sen pituus oli 207 kilometriä.
Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Robbie McEwaen  | 100 pts |
| mäki | Jerôme Pinaeau  | 21 pts |
| taistelija | Egoi Martínez   |  |
| Talli | Discovery Channel   | 59h37'25’’ |
| paras nuori | Marcus Fothen  | 19h52'38 |
Etappipäiväkirja > 5. etappi

Kisan neljäs etappi pyöräiltiin 6. heinäkuuta ja sen pituus oli 225 kilometriä. Etapilla tapahtui kahden pyöräilijän (Samuel Dumoulin ja Björn Schröderin) pitkä irtiotto, joka oli parhaimmillaan 12 minuuttia edellä pääjoukkoa.
Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Robbie McEwaen  | 100 pts |
| mäki | Jerôme Pinaeau  | 21 pts |
| taistelija | Samuel Dumoulin   |  |
| Talli | Discovery Channel   | 59h37'25’’ |
| paras nuori | Marcus Fothen  | 19h52'38 |
Etappipäiväkirja > 6. etappi

Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Robbie McEwaen  | 157 pts |
| mäki | Jerôme Pinaeau  | 28 pts |
| taistelija | Anthony Geslin   |  |
| Talli | Discovery Channel   | 88h04'46’’ |
| paras nuori | Benoît Vaugrenard  | 29h52'42 |
Etappipäiväkirja > 7. etappi

Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Robbie McEwaen  | 157 pts |
| mäki | Jerôme Pinaeau  | 28 pts |
| taistelija | - |  |
| Talli | T-Mobile   | 88h04'46’’ |
| paras nuori | Marcus Fothen  | 30h25'10 |
Etappipäiväkirja > 8. etappi

Etappi ajettiin Saint-Méen-le-Grandista Lorientiin ja sen kokonaispituus oli 181 kilometriä. Etapin voittaja Sylvain lähti erilleen pääjoukosta ja mukana oli viisi muuta pyöräilijää, joista yksi oli Suomea edustanut Kjell Carlström. Carlströmin lopullinen sijoitus oli toinen, joka on kaikkien aikojen paras suomalaispyöräilijän sijoitus yhdellä etapilla. Vain kolme ensimmäistä polkijaa onnistui säilyttämään etumatkansa pääjoukkoon.
Erityisluokat
| luokka | Ajaja | Tulos |
| --- | --- | --- |
| pisteet | Robbie McEwaen  | 181 pts |
| mäki | Jerôme Pinaeau  | 28 pts |
| taistelija | Sylvain Calzati  |  |
| Talli | T-Mobile   | 103h40'43’’ |
| paras nuori | Marcus Fothen  | 34h40'43 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallisen sivun informaatiota
Dokumentaatio vuosien 1903 ja 2005 Tour de Franc-kilpailuista (Arkistoitu – Internet Archive)
Kilpailureitti (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmestymiset paikkakunnille
Tour de Francen vuoden 2006 sanakirja
Ranskan ympäriajo
Tour de Francen reitti vuonna 2006.
Thor Hushovd ajamassa Prologin voittoon.
Phonakin joukkue vetää 13. etapilla keltapaitaista kapteeniaan Floyd Landistä.
Phonakin joukkue viimeisellä etapilla Pariisissa.
Sepelkiuru

| Sepelkiuru |
| --- | --- |
 Sepelkiuru etualalla
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Pensaskiurut Mirafra
Laji::  collaris
Kaksiosainen nimi
 Mirafra collaris  (Sharpe, 1896) 
Katso myös
   Sepelkiuru Wikispeciesissä   Sepelkiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sepelkiuru (Mirafra collaris) on itäafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Somalian, Kaakkois-Etiopian ja itäisen Kenian. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin Kenian koillisosan Aimolasta 1886.
Sarapuu

Sarapuu voi tarkoittaa seuraavia kasveja:
saarni
euroopanpähkinäpensas – (sarapuu on sen vironkielinen nimitys, joka tunnetaan myös suomen lounaismurteissa)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sarapuu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ronald Magill

| Ronald Magill> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1920 Hull, East Riding of Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 6. syyskuuta 2007 (87 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  David Soar (1965–1997)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1954–1995
Merkittävät roolit:  Amos Brearly (Emmerdale)
Aiheesta muualla
IMDb 
Ronald Edmund Magill (21. huhtikuuta 1920 Hull, East Riding of Yorkshire – 6. syyskuuta 2007 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli Amos Brearly brittiläisessä saippuasarjassa Emmerdale, jossa hän näytteli vuosina 1972–1995.
Nuoruus

Ronald Magill syntyi Hullissa, East Riding of Yorkshiressä vuonna 1920. Yhdeksänvuotiaana Magill lähetettiin orpokotiin hänen opettajana työskennelleen isänsä kuoltua. Koulut käytyään Magill työskenteli rengasmyyjänä, ja toisen maailmansodan aikana hän palveli viestintäjoukoissa.