stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suuri illuusio

| Suuri illuusio> La Grande Illusion |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean Renoir
Käsikirjoittaja:   Jean Renoir  Charles Spaak 
Tuottaja:   Albert Pinkovitch  Frank Rollmer 
Säveltäjä:  Joseph Kosma
Kuvaaja:  Christian Matras
Leikkaaja:  Marguerite Renoir Renée Lichtig
Tuotantosuunnittelija:  Eugène Lourié
Pääosat:   Jean Gabin  Dita Parlo  Pierre Fresnay  Erich von Stroheim 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  World Pictures
Levittäjä:  The Criterion Collection Netflix
Ensi-ilta:  8. kesäkuuta 1937
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suuri illuusio (ransk. La Grande Illusion) on ranskalaisen Jean Renoirin ohjaama sodanvastainen ja pasifistinen elokuva vuodelta 1937. Elokuvan ohjasi Jean Renoir ja sen pääosissa ovat Jean Gabin ja Erich von Stroheim. Suuri illuusio on humaani ja haikea kuvaus vanhasta Euroopasta, jonka unelmat vajosivat ensimmäisen maailmansodan taisteluhautoihin. Elokuvan seuraa joukkoa ranskalaisia sotavankeja ja saksalaista kapteenia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean Gabin  | … |  luutnantti Maréchal, ranskalainen upseeri   |
|  Erich von Stroheim  | … |  kapteeni von Rauffenstein, saksalainen upseeri   |
|  Dita Parlo  | … |  Elsa, leskeksi jäänyt saksalainen maatalon emäntä   |
|  Pierre Fresnay  | … |  kapteeni de Boeldieu, ranskalainen upseeri   |
|  Marcel Dalio  | … |  luutnantti Rosenthal, ranskalainen upseeri   |
|  Julien Carette  | … |  Cartier   |
|  Georges Péclet  | … |  upseeri   |
|  Werner Florian  | … |  kersantti Arthur   |
|  Jean Dasté  | … |  opettaja   |
|  Sylvain Itkine  | … |  luutnantti Demolder   |
|  Gaston Modot  | … |  insinööri   |
Tuotanto

Elokuvan ohjannut Jean Renoir, kuuluisan taidemaalari Auguste Renoirin poika, oli hyvä ystävä ensimmäisen maailmansodan hävittäjä-ässä Armand Pinsardin kanssa. Pinsard ammuttiin alas helmikuussa 1915 ja hän päätyi koneestaan pelastautuneena saksalaisten sotavangiksi. Sotavankileirillä Pinsard teki useita epäonnistuneita pakoyrityksiä, onnistuen kuitenkin lopulta kaivamaan pakotunnelin erään toisen vangin kanssa. Renoir ja Pinsard eivät sodan jälkeen olleet jonkin aikaa yhteyksissä toisiinsa, mutta he jälleenkohtasivat vuonna 1934, jolloin Renoir teki kuvauksia lähellä lähellä lentotukikohtaa Marseillessa, jossa Pinsard sattui olemaan palveluksessa.Kaksikko puhui Pinsardin sotakokemuksista. Renoir laati kertomuksista muistiinpanoja, jotka hän antoi belgialaiselle Charles Spaakille elokuvakäsikirjoituksen laatimista varten.
Renoirin onnistui suostutella elokuvan pääosaan  luutnantti Maréchalin rooliin tuolloin hyvin kuuluisan näyttelijä Jean Gabinin, jonka palkkauksen jälkeen Albert Pinkovitchin ja Frank Rollmerin Réalisation d’art cinématographique suostui tuottamaan ja levittämään elokuvan. Saksalaista leirin komentajaa esitti Erich Von Stroheim. Jälkimmäinen eli Von Rauffensteinin roolihahmo oli täysin uusi  viimehetken muutos käsikirjoitukseen, mikä vaati lähes koko käsikirjoituksen muuttamista vain muutamia päiviä ennen kuvauksia. Toinen myöhään tehty muutos käsikirjoitukseen oli Marcel Dalion esittämän luutnantti Maréchalin pakotoveri Rosenthalin juutalainen tausta. Muutos oli uskalias ajan antisemitismin takia.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 13. helmikuuta 1937 Ranskan Alsacessa. Ensimmäiset sotavankileiriä kuvaavat kohtaukset tehtiin tykistöparakeilla Colmarin kaupungissa. Elokuvan "Wintersbornin" vankilaa esittävät kohtaukset kuvattiin Orschwillerissä Château du Haut-Koenigsbourgin linassa. Viimeiset lumiset maisemat sisältävät kohtaukset kuvattiin lähellä Mont Blancia Alpeilla. Joitakin kuvauksia tehtiin myös studioilla Pariisissa. Kuvaukset päättyivät 15. toukokuuta 1937.
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 8. kesäkuuta 1937. Elokuva oli välitön menestys kotimaassaan. Eri arvioiden mukaan se myi vuoteen 1939 mennessä 10–12 miljoonaa lippua. Ranskan koko asukasluku oli samaan aikaan 42 miljoona, eli teoreettisesti kaikista ranskalaisista elokuvan näki noin neljännes. Monet pitivät elokuvan sodanvastaisesta sanomasta. Sen esitysaikana riehui esimerkiksi Espanjan sisällissota ja fasismin uhka kasvoi.
Elokuvan arvostelijoihin lukeutui natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels, joka yritti esimerkiksi turhan saada Italian diktaattori Benito Mussolinin estämään sen esityksen Venetsian elokuvajuhlilla. Se kuitenkin kiellettiin Saksassa ja Italiassa marraskuussa 1938, eli hieman ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Sodan jälkeen sen kielsi myös saksalaismielinen ranskalaishallinto. Elokuva ilmestyi Yhdysvalloissa 12. syyskuuta 1938 ja sen on sanottu olleen presidentti Franklin D. Rooseveltin lempielokuva.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Suuri illuusio oli mukana heistä kahdeksantoista listalla. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Aiheesta muualla

La Grande Illusion.  Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Kapteeni de Boeldieu (Pierre Fresnay) ja saksalainen kapteeni von Rauffenstein (Erich von Stroheim).
Isaiah Washington

Isaiah Washington vuonna 2008.
Isaiah Washington (s. 3. elokuuta 1963) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Houstonissa, Texasissa, ja valmistui vuonna 1981 Willowridge High Schoolista. Hän palveli ilmavoimissa ja opiskeli Howardin yliopistossa.
Washingtonin isä kuoli henkirikoksen uhrina vuonna 1976.
Afroamerikkalainen Washington polveutuu oletettavasti sierraleonelaisesta mendekansasta. Hän onkin perustanut Gondobay Manga Foundation -hyväntekeväisyysjärjestön, joka pyrkii parantamaan maan asukkaiden elämänlaatua.
Washington tunnetaan esimerkiksi televisiosarjoista Eloonjääneet ja Greyn anatomia, josta hänet kuitenkin potkittiin T. R. Knightin kanssa syntyneen kiistan jälkeen. Hän on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, kuten Pahin rikos (1999), Exit Wounds (2001) ja Aavelaiva (2002).
Aiheesta muualla

Isaiah Washington Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ivo Cipci

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ivo Cipci 1950-luvulla. |  Ivo Cipci 1950-luvulla. |  Ivo Cipci 1950-luvulla. |  |
Maa:   Jugoslavia
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 1958 |  |  |
Ivica ”Ivo” Cipci (s. 25. huhtikuuta 1933 Split, Kroatia) on Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Cipci saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Melbournessa 1956. Hän saavutti myös EM-hopeaa vuonna 1958.
Isältä pojalle (vuoden 2004 elokuva)

| Isältä pojalle |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Visa Koiso-Kanttila
Käsikirjoittaja:  Visa Koiso-Kanttila
Tuottaja:  Visa Koiso-Kanttila Iiris Härmä Timo Korhonen
Säveltäjä:  Outi Parkkila
Kuvaaja:  Marita Hällfors Visa Koiso-Kanttila Johanna Onnismaa
Leikkaaja:  Tuula Mehtonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Gerillafilmi
Ensi-ilta:  6. helmikuuta, 2004
Kesto:  72 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isältä pojalle on Visa Koiso-Kanttilan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2004. Elokuva käsittelee isien ja poikien välistä suhdetta neljässa eri sukupolvessa Koiso-Kanttilan suvun näkökulmasta. Sen päähenkilöinä ovat ohjaaja Koiso-Kanttilan lisäksi hänen isänsä, isoisänsä ja kaksi poikaansa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Elokuva oli Parhaan dokumentin Jussi -palkintoehdokkaana vuonna 2005.
Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL

Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL ry:n päätoimipiste Helsingin Haagassa.
Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL on maanteiden tavaraliikenteen ja logistisia palveluja tarjoavien yritysten edunvalvontajärjestö Suomessa ja Euroopan unionissa. SKAL on Suomen Yrittäjien suurin toimialajärjestö. Sen päätoimipaikka sijaitsee Helsingissä Pohjois-Haagassa.
SKALin kolmiportainen organisaatiorakenne muodostuu keskusjärjestöstä, jäsenjärjestöistä, joita ovat alueyhdistykset ja erikoisjärjestöt sekä paikallisyhdistykset. SKAL-organisaatioon luetaan näiden elinten palveluksessa ja luottamustehtävissä toimivat henkilöt. SKALissa voivat olla jäsenenä maantieliikenteen ammattimaiset kuljetusyritykset. Lisäksi järjestössä on logistiikka-, liitännäis-, yhteistyö- ja veteraanijäseniä. Aktiivisessa kuljetus- ja logistiikka-alan yritystoiminnassa olevia jäseniä on noin 4 000 (2023). Ylin päätäntävalta on vuosittain kokoontuvalla liittokokouksella sekä kahdeksi vuodeksi valittavalla hallituksella.
Järjestön kustannusyhtiö SKAL Kustannus Oy vastaa muun muassa SKALin koulutus- ja konsultointitarjonnasta ja julkaisee Kuljetusyrittäjä-lehteä.
Historiaa

SKAL laskee historiansa alkavaksi vuodesta 1936, jolloin joukko lounaissuomalaisia liikennöitsijöitä perusti Turussa Henkilö- ja Kuorma-autoliikennöitsijäin Liiton (HKL). Perustavassa kokouksessa todettiin, etteivät jo olemassa olleet järjestöt pystyneet ajamaan ammattimaisesti liikennettä harjoittavien yrittäjien asioita riittävän tehokkaasti. HKL:n jäsenyhdistyksiksi liittyivät nopeasti siihenastisen Suomen Autoilijaliiton paikallisyhdistykset. Toimintaa vaikeutti alkuaikoina se, että kaikki kuorma-autoilijat eivät tunteneet uutta liittoa omakseen, koska kuorma-autoilijoita oli jäseninä myös mm. Linja-autoliitossa, Suomen Automobiiliklubissa, Yleisessä Autoliitossa ja Maaseudun Autoliitossa sekä työväenliikkeeseen kuuluneessa Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitossa.
Sota-aika ja sitä seuranneet pulavuodet lisäsivät kuitenkin autoilijoiden kiinnostusta edunvalvonnallista järjestäytymistä kohtaan. HKL:n seuraajaksi ja sen työn jatkajaksi perustettiin Helsingissä vuonna 1945 Ammattiautoliitto (AAL), johon liittyivät vuoteen 1950 mennessä viimeiset Kuljetustyöntekijäin Liittoon ja Maaseudun Autoliittoon kuuluneet autoilijat. Varsin pian heräsi ajatus uuden liiton jakamisesta taksi- ja kuorma-autoilijoiden kesken. Vuonna 1955 perustettiin Suomen Taksiliitto (STL) ja Suomen Kuorma-autoliitto (KAL), joiden yhdyssiteeksi AAL jäi. AAL:n alajaostoiksi oli muodostunut kuljetusalakohtaisia alajaostoja, jotka rekisteröityivät KAL:n perustamisen jälkeen uuteen järjestöön kuuluviksi erikoisjärjestöiksi. Uuden toimintamallin myötä ne saivat kukin hyvin itsenäisen roolin oman alansa toimintojen kehittämisessä. Yksi jäsenyhdistyksistä, Tavaralinjat ry, erosi KAL:sta edunvalvontaa koskeneiden näkemyserojen vuoksi vuoden 1987 lopussa ja liittyi myöhemmin – muutettuaan nimensä Logistiikkayritysten Liitto ry:ksi – Palvelutyönantajat ry:n jäseneksi.
Vuonna 2004 Suomen Kuorma-autoliiton liittokokous päätti muuttaa liiton nimen Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL ry:ksi, koska uuden nimen katsottiin soveltuvan paremmin alan muuttuneeseen toimintaympäristöön. Kyseessä ei enää ollut "pelkkä kuljettaminen" vaan syvällinen perehtyminen toimeksiantajien joskus hyvinkin monimutkaisiin logistisiin toimintoihin.
Toimitusjohtajat

Järjestön puheenjohtajat olivat aluksi yksin vetovastuussa sen kaikesta toiminnasta. Reino Piira toimi Henkilö- ja Kuorma-autoliikennöitsijäin Liiton johdossa koko sen toiminta-ajan 1936–1945. Ammattiautoliiton vahva mies oli Kaarlo Aitamäki, joka toimi taksi- ja kuorma-autoliikenteen toimintojen jakauduttua Suomen Kuorma-autoliiton puheenjohtajana vuoteen 1970. Vuonna 1952 puheenjohtajan rinnalle valittiin toiminnanjohtaja hoitamaan liiton operatiivista toimintaa; nimike vaihtui myöhemmin toimitusjohtajaksi. SKAL:n toimitusjohtajina ovat toimineet Toivo Ruotsalainen (1955–1984), diplomi-insinööri Seppo Sainio (1984–2007) ja varatuomari Iiro Lehtonen (2007–). Toivo Ruotsalainen oli ensimmäinen henkilö, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen ilman yrittäjätaustaa.
Anssi Kujala on toiminut SKALin toimitusjohtajana marraskuusta 2021, jolloin Iiro Lehtonen jää eläkkeelle. Kujala toimi aiemmin Suomen Yrittäjien varatoimitusjohtaja.
Tiedotus

Järjestö on julkaissut omaa lehteä vuodesta 1937 lähtien. Henkilö- ja Kuorma-autoliikennöitsijäin Liiton aikana lehti ilmestyi tabloid-kokoisena nimellä Autoilijan Ääni kesään 1941 saakka. Sotien jälkeen Ammattiautoliitto alkoi julkaista vuonna 1945 Ammattiautoilija-lehteä, johon kuului alusta lähtien myös ruotsinkielinen osuus. Suomen Kuorma-autoliitto ja Suomen Taksiliitto julkaisivat lehteä yhdessä vuosina 1956–1973, jolloin Taksiliitto perusti oman Taksi-lehden. Julkaisuyhteistyön päätyttyä Ammattiautoilija-lehden nimi muutettiin Kuljetusyrittäjäksi. Lehti toimii tiedotuskanavana jäsenkunnalle, ja lisäksi erikoisjärjestöt julkaisevat satunnaisesti omia lehtiään. Vuonna 1993 perustettiin SKAL Kustannus Oy, jonka vastuulle siirrettiin järjestön koko julkaisutoiminta. Aikaisempien kiertokirjeiden ja järjestötiedotteiden tilalle viestintään on 2000-luvulla tullut voimakkaasti sosiaalinen media.
Alueyhdistykset

SKAL:lla on kymmenen alueyhdistystä, jotka huolehtivat jäsentensä edunvalvonnasta omilla maantieteellisillä alueillaan. SKAL:n alueyhdistykset:
Etelä-Suomen Kuljetusyrittäjät
Helsingin Seudun Kuljetusyrittäjät
Kaakkois-Suomen Kuljetusyrittäjät
SKAL Länsi-Suomi
Sisä-Suomen Kuljetusyrittäjät
SKAL Itä-Suomi
SKAL Keski-Suomi
SKAL Pohjois.Suomi
SKAL Pohjanmaa-Österbotten
Erikoisjärjestöt

Erikoisjärjestöt antavat jäsenilleen koulutusta, järjestävät tapahtumia ja ovat aktiivisesti mukana alansa lainsäädäntötyössä. SKALin erikoisjärjestöjä ovat Elintarvikealan Kuljetusyrittäjät, Metsäalan Kuljetusyrittäjät, vuonna 2011 perustettu SKAL suoritealat, johon yhdistyivät Suomen Säiliöautoliito ja Ulkomaan- ja Sopimusliikenteen Kuljetusyrittäjät USL sekä SKAL Ympäristöyritykset.
Aiheesta muualla

Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL
Isokissanhäntä

| Isokissanhäntä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Kissanhännät Acalypha
Laji::  hispida
Kaksiosainen nimi
 Acalypha hispida  Burm.f. 
Katso myös
   Isokissanhäntä Wikispeciesissä   Isokissanhäntä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isokissanhäntä (Acalypha hispida) on tyräkkikasvien heimoon kuuluva trooppinen pensas. Luonnonvaraisena se kasvaa Uudessa-Guineassa. Kasvi on suosittu huonekasvina, ja siinä on pitkät kissan häntää muistuttavat kukinnot. Punaiset kukinnot voivat kasvaa 40–50 senttimetriä pitkiksi. Kasvista on myös valkokukkainen lajike. Isokissanhännän lehdet ovat kookkaat ja vihreät.
Aiheesta muualla

ITIS: Acalypha hispida (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Acalypha hispida (englanniksi)
Flora of China: Acalypha hispida (englanniksi)
Isokimalainen

| Isokimalainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Puutteellisesti tunnettu  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Tribus::  Bombini
Suku::  Kimalaiset Bombus
Alasuku::  Bombus
Laji::  magnus
Kaksiosainen nimi
 Bombus magnus  Vogt, 1911 
Katso myös
   Isokimalainen Wikispeciesissä   Isokimalainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokimalainen (Bombus magnus) on suurikokoinen kimalaislaji. Kuningattarella on keltainen etuselkä ja leveä keltainen poikkivyö takaruumiissa. Etuselässä sillä on keltaista karvoitusta, joka ulottuu pitkälle siiven tyvisuomun alapuolelle. Takaruumiin kärki on valkoinen. Koiras on kuningatarta keltaisempi. Kuningatar on pituudeltaan 19–22 millimetriä, työläinen 11–17 millimetriä ja koiras 14–16 millimetriä.
Isokimalainen käyttää hyvin monia kasvilajeja etsiessään mettä ja siitepölyä. Se tekee pesänsä vanhoihin maanalaisiin myyränkoloihin. Suomessa lajia esiintyy harvinaisena maan etelä- ja länsiosissa.
Jotkut tutkijat pitävät isokimalaista edelleen vain mantukimalaisen värimuotona.
Aiheesta muualla

Pherobase: Semiochemicals of Bombus magnus, the Northern white-tailed bumblebee (englanniksi)
Sydänmaanlammi (Mänttä-Vilppula)

| Sydänmaanlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°09′51″N, 24°18′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  oja Kyrön Kaituriin 
Järvinumero:  35.622.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,9 m  
Rantaviiva:  0,505 km  
Pinta-ala:  1,115 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSydänmaanlammi 
Sydänmaanlammi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Myllykylänn lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Smedjebackenin kunta

| Smedjebackenin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Taalainmaan lääni
Maakunta:  Taalainmaa
Keskustaajama:  Smedjebacken
Kuntakoodi:  2061
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  947,95 km²
Väkiluku (31.12.2021)  ():  10 933
 – Väestötiheys:  11,5 as./km²
 
 www.smedjebacken.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Smedjebackenin kunta (ruots. Smedjebackens kommun) on Taalainmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Taalainmaahan. Kunnan keskustaajama on Smedjebacken.
Kunnan maapinta-ala on 947,95 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 10 933 henkeä (31.12.2021).
Kunnan suurin työnantaja on teräsyhtiö Ovako. Smedjebackenissa on asunut metsäsuomalaisia.
Vuonna 2007 kunnassa oli 23,41 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 2,5 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Vuonna 1895 Norrbärken maalaiskuntaan perustettiin Smedjebackenin taajaväkinen yhdyskunta. Se erotettiin vuonna 1918 Smedjebackenin kauppalaksi. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Malingsbon maalaiskunta liitettiin Söderbärken maalaiskuntaan. Smedjebackenin kauppalaan ja Norrbärken maalaiskuntaan uudistus ei vaikuttanut. Vuonna 1967 Norrbärken maalaiskunta liitettiin kauppalaan. Kauppala muutettiin vuonna 1971 Smedjebackenin kunnaksi. Vuonna 1974 Smedjebackenin kuntaan liitettiin vielä Söderbärken kunta.
Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Smedjebackenin kauppalan vaakuna. Myös Norrbärken ja Söderbärken maalaiskunnilla oli omat vaakunat.
Norrbärken maalaiskunta
Söderbärken maalaiskunta
Väestönkehitys

| Smedjebackenin kunnan väestönkehitys 1950–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1950 | 1950 |    | 12 672 | 12 672 |
| 1955 | 1955 |    | 12 891 | 12 891 |
| 1960 | 1960 |    | 13 467 | 13 467 |
| 1965 | 1965 |    | 13 469 | 13 469 |
| 1970 | 1970 |    | 13 193 | 13 193 |
| 1975 | 1975 |    | 13 397 | 13 397 |
| 1980 | 1980 |    | 13 389 | 13 389 |
| 1985 | 1985 |    | 13 280 | 13 280 |
| 1990 | 1990 |    | 13 282 | 13 282 |
| 1995 | 1995 |    | 12 782 | 12 782 |
| 2000 | 2000 |    | 11 598 | 11 598 |
| 2005 | 2005 |    | 10 812 | 10 812 |
| 2010 | 2010 |    | 10 715 | 10 715 |
| 2015 | 2015 |    | 10 790 | 10 790 |
| 2020 | 2020 |    | 10 854 | 10 854 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
| Tausta | Tarkempi jaottelu | Henkilöä (31> 12.2015) |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ulkomailla syntyneet | 1 155 | 10,7 |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet ulkomailla | 335 | 3,1 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden vanhemmista toinen syntynyt Ruotsissa ja toinen ulkomailla | 792 | 7,3 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet Ruotsissa | 8 508 | 78,9 |
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 455 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 7,4 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 689 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 5,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 179 476 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 58 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 17,7 %
18–64-vuotiaat: 58,0 %
65 vuotta täyttäneet: 24,3 %
Elinkeinot

Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
| Elinkeino | Elinkeino | Työpaikat (%) | Työlliset (%) |
| --- | --- | --- | --- |
|   | alkutuotanto | 3,5 | 2,4 |
|   | jalostus | 40,0 | 40,0 |
|   | palvelut | 55,6 | 56,9 |
|   | tuntematon | 1,0 | 0,8 |
|   | Työpaikkoja ja työllisiä | 3 341 | 4 833 |
|   | työpaikkaomavaraisuus | 69,1 |  |
Taajamat

Kunnassa on 6 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 68,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 420 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2010) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Smedjebacken | 5 100 |
| 2 | Söderbärke | 924 |
| 3 | Ludvika* | 406 |
| 4 | Hagge | 342 |
| 5 | Vad | 308 |
| 6 | Gubbo | 215 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Ludvikan taajamassa on 14 498 asukasta, ja se kuuluu pääosin Ludvikan kuntaan.
Taajamat > Pientaajamat

Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Björsjö
Halvars
Jobsbo + Marieberg
Kolpebo
Kolviken
Korsheden + Blomsteränget
Lilla Snöån
Rånäsberget
Silvhyttan
Stora Snöån
Västra Lernbo
Taajamat > Entiset pientaajamat

Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Malingsbo
Stora Tolvsbo