stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Holland Taylor

| Holland Taylor |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1943 (ikä 81) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
www.hollandtaylor.com
IMDb
Elonet
Holland Taylor (s. 14. tammikuuta 1943 Philadelphia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen roolinsa ovat usein lujatahtoisia ja elämässään menestyneitä henkilöitä.
Ura

Taylorin näyttelijänuran juuret ovat New Yorkin teattereissa. Tunnetuksi Taylor on tullut televisio- ja elokuvarooleistaan, kuten palkitusta sivuroolistaan tuomari Kittlesonina draamasarjassa Oikeus ja kohtuus (1998–2003). Taylor näytteli Evelyn Harperin roolin komediasarjassa Miehen puolikkaat (2003–2015). Komedian tyylilajiin kuuluvat niin ikään roolit sarjoissa Bosom Buddies (1980–1982) ja The Powers That Be (1992–1993). Valkokankailla hänet on nähty muun muassa elokuvissa Truman Show (1998) ja Blondin kosto (2001).
Taylorin teatterirooleja ovat muun muassa Ann Richardista kertovan näytelmän nimirooli vuonna 2009. Hänen teatteritehtäviinsä lukeutuu niin ikään Anne Butley (Butley, 1972) ja Angela Forrester (Murder Among Friends, 1975). Taylor tulkitsi The Vagina Monologues -teoksen vuonna 1999.
Taylorin opintohistoriaan kuuluu Westtown Friends School ja Bennington College.
Valikoitu filmografia > Valkokangaselokuvat

Vihreän timantin metsästys (1984)
Niilin jalokivi (1985)
Alice (1990)
Hinnalla millä hyvänsä (1995)
Eräänä kauniina päivänä (1996)
Viidakon Ykä (1997)
Truman Show (1998)
Happy Accidents (2000)
Usko koetuksella (2000)
Blondin kosto (2001)
Hääheila (2005)
Baby Mama (2008)
Gloria Bell (2018)
Bill & Ted Face the Music (2020)
The Stand In (2020)
Valikoitu filmografia > Televisiosarjat

Bosom Buddies (1980–1982)
All My Children (1981–1983)
The Powers That Be (1992–1993)
Oikeus ja kohtuus (1998–2003)
Miehen puolikkaat (2003–2015)
L-koodi (2004–2008)
Good Behavior (2017)
Mr. Mercedes (2017–2019)
Aiheesta muualla

Huffpost: Better With Age: The Holland Taylor Story
Hugo Eugenio Puccini Banfi

Hugo Eugenio Puccini Banfi
Hugo Eugenio Puccini Banfi (s. 21. lokakuuta 1935 Barranquilla) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Opus Dein papiksi 27. elokuuta 1967 ja nimitettiin Barranquillan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Oppidum Consilinumin titulaaripiispaksi 9. joulukuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. helmikuuta 1978. Pääkonsekraattorina toii Germán Villa Gaviria, jota avustivat Mario Revollo Bravo ja Carlos José Ruiseco Vieira.
Puccini Banfi sai 4. joulukuuta 1987 nimityksen Santa Martan piispaksi.
Huehuetenango

| Huehuetenango |
| --- | --- |
 Kaupungin keskustaa
 Huehuetenango
 Koordinaatit: 15°18′53″N, 91°28′34″W 
Valtio:  Guatemala
Departementti:  Huehuetenango
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  222 km²
Väkiluku (2018):  117 818
 – Väestötiheys:  530,7 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huehuetenango on kaupunki Guatemalan läntisellä ylängöllä. Se on samannimisen alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 118 000. Kaupungin etäisyys pääkaupungista Guatemalasta on 269 kilometriä.
Huehuetenangon perusti Gonzalo de Alvarado vuonna 1524 sen jälkeen kun espanjalaiset valloittivat mam-mayojen pääkaupungin Zaculeun. Huehuetenango tarkoittaa esi-isen paikkaa. Mam-intiaaneja asuu runsaasti alueella.
Entinen presidentti Efraín Ríos Montt on syntynyt Huehuetenangossa. Kaupunki on tärkeä kahvintuottaja.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huehuetenango Wikimedia Commonsissa
Hôtel Tassel

Hôtel Tasselin portaikko
Hôtel Tassel on belgialaisen arkkitehti Victor Hortan suunnittelema asuintalo Brysselissä. Hôtel Tasselia pidetään yhtenä Brysselin ja koko Manner-Euroopan ensimmäisistä jugendtyyliä edustavista rakennuksista, vaikka talossa onkin sekä uusgoottilaisia että uusrokokoo-tyylisiä vaikutteita.
Hôtel Tassel rakennettiin vuosina 1892–1893 professori Emile Tasselin asunnoksi. Rakennuksen tekee moderniksi varsinkin lasin ja metallin käyttö, ja koko talo on eräänlainen kokonaistaideteos valaistus- ja sisustusratkaisuja myöten. Rakennuksessa on useita jugendille tyypillisiä tyylipiirteitä, kuten metallirunko, ja sisustuksen integroiminen rakenteisiin. Hôtel Tasselin kiinnekohta on sen kahdeksankulmainen eteisaula, josta elegantti portaikko johtaa eri kerroksiin. Jugendtyylille ominaista kaarevaa linjaa on käytetty sekä rakennuksen julkisivussa että sisätiloissa, muun muassa lattian mosaiikeissa, portaikon kaiteissa ja seinien koristemaalauksissa. Suurista ikkunoista lankeava luonnonvalo valaisee sisätilat kauniisti.
Victor Hortan Brysseliin suunnittelemat Hôtel Tassel, Hôtel Solvay, Hôtel van Eetvelde sekä Maison & Atelier Horta lisättiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Immediaatti

Immediaatti (ransk. immédiat < lat. in+medium, kieltotavu + sana keskiväli) tarkoittaa välitöntä. Sitä käytetään tilanteissa, joissa henkilö, laitos tai omaisuus on alistettu välittömästi valtiolle tai sitä edustavalle valtionpäämiehelle. Tavallisesti immediaatti-asemassa on korkea virkamies, joka on alistettu valtionpäämiehelle. Immediaatin vastakohta on mediaatti.
Entisajan Saksassa nimitystä käytettiin omaisuudesta tai henkilöistä, jotka olivat välittömästi keisarin tai valtakunnan alaisia. Tällaisia olivat erityisesti varsinaiset valtiosäädyt ja ylimmät valtion virkamiehet. Immediaatti-säädyiksi nimitettiin Saksassa vuoteen 1806 yleisiä valtiopäiviä erotuksena osa-alueiden valtiopäivistä.
Höök (televisiosarja)

Höök on ruotsalainen poliisisarja, jota tehtiin kaksi tuotantokautta vuosina 2007 ja 2008. Sarjan päähenkilö on rikospoliisi Eva Höök, jota näytteli ensimmäisellä kaudella Anna Pettersson ja toisella kaudella Cecilia Ljung.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Luulajaan, Pohjois-Ruotsiin. Eva Höökin ja hänen poliisityötoveriensa lisäksi keskeisiä hahmoja ovat muun muassa Evan poika Lasse ja Evan veli. Eva on yksinhuoltaja, sillä Lassen isä on kuollut.
Suomessa sarjaa on esittänyt FST5 2009 ja 2010.
Hermann Usener

Hermann Usener
Hermann Karl Usener (23. lokakuuta 1834 Weilburg – 21. lokakuuta 1905 Bonn) oli saksalainen klassillisen filologian ja vertailevan uskontotieteen tutkija.
Elämä ja ura

Usener syntyi Weilburgissa ja opiskeli kaupungin gymnaasissa. Vuodesta 1853 hän opiskeli Heidelbergissa, Münchenissä, Göttingenissä ja Bonnissa. Vuodesta 1858 Usenerilla oli opettajan virka Joachimsthalschenin gymnaasissa Berliinissä.
Usenerista tuli Bonnin yliopiston professori vuonna 1866. Tätä ennen hän oli toiminut professorina Bernin (1861–1863) ja Greifswaldin yliopistoissa. Usener johti niin kutsuttua Bonnin klassillisen filologian koulua yhdessä Franz Buechelerin kanssa.
Usenerin tunnetuimpia oppilaita ovat Hermann Alexander Diels, Paul Natorp ja Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff.
Teokset

Analecta Theophrastea (väitöskirja Bonnissa, 1858)
Alexandri Aphrodisiensis problematorum lib. III. et IV. (1859)
Scholia in Lucani bellum civile (1869)
Anecdoton Holderi (1877)
Legenden der heiligen Pelagia (1879)
De Stephano Alexandrino (1880)
Philologie und Geschichtswissenschaft (1882)
Jacob Bernays, Gesammelte Abhandlungen (1885) - toimittaja
Acta S. Marinae et S. Christophori (1886)
Epicurea (1887)
Altgriechischer Versbau (1887)
Götternamen: Versuch einer Lehre von der Religiösen Begriffsbildung (1896)
Religionsgeschichtliche Untersuchungen (1889)
Die Sintfluthsagen untersucht (1899)
Dionysii Halikarnassei Opuscula Quae exstant (1899) - yhdessä Ludwig Radermacherin kanssa
Vorträge und Aufsätze (1907)
Kirjallisuutta

Kany, Roland: Hermann Usener as Historian of Religion. Archiv für Religionsgeschichte, 2004, 6. vsk, s. 159-176.
Aiheesta muualla

Wesseling, Klaus-Gunther: Usener, Hermann Carl Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon. (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hermann Usener
Käännös suomeksi
Hozierin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Hozier vuonna 2015
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 3 |  |
| ↙EP:t | 8 |  |
| ↙Singlet | 23 |  |
Tämä artikkeli käsittelee Hozierin diskografiaa.
Albumit

Hozier (2014)
Wasteland, Baby! (2019)
Unreal Unearth (2023)
EP:t

Take Me to Church (2013)
From Eden (2014)
Spotify Sessions London (2014)
Live in America (2015)
Nina Cried Power (2018)
Spotify Singles (2019)
Eat Your Young (2023)
Unheard (2024)
Singlet > Pääartistina

”Take Me to Church” (2013)
”From Eden” (2014)
”Sedated” (2014)
”Work Song” (2015)
”Someone New” (2015)
”Jackie & Wilson” (2015)
”Cherry Wine” (2016)
”Better Love” (2016)
”Nina Cried Power” (Mavis Staplesin kanssa) (2018)
”Movement” (2018)
”Almost (Sweet Music)” (2019)
”Dinner & Diatribes” (2019)
”The Bones (remix)” (Maren Morrisin kanssa)
”Jackboot Jump” (2019)
”The Parting Glass” (2020)
”Swan Upon Leda” (2022)
”Eat Your Young” (2023)
”Francesca” (2023)
”Unkown / Nth” (2023)
”De Selby (Part 2)” (2023)
”Northern Attitude” (Noah Kahanin kanssa)
”Too Sweet” (2024)
Singlet > Vierailevana artistina

Tell It To My Heart (Medusa featuring Hozier) (2021)
Iceberg Interactive

| Iceberg Interactive |
| --- | --- |
Perustettu:  2009
Kotipaikka:  Alankomaat
Toimiala:  videopeliteollisuus
Kotisivu:  www.iceberg-games.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iceberg Interactive on alankomaalainen videopelien julkaisija, joka on perustettu vuonna 2009.
Pelit

Yrityksen julkaisemia pelejä ovat muun muassa Starpoint Gemini -pelisarja, Endless Space ja Oriental Empires -pelit.
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Idols (6. tuotantokausi)

| Idols (6>  tuotantokausi) |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Suomi
Esittäminen
Verkko:  MTV3
Ensimmäinen esitys:  2012-01-011. tammikuuta 2012
Viimeinen esitys:  2012-05-1313. toukokuuta 2012
Kaudet
 ← Edellinen 5. kausi Seuraava → 7. kausi
Idolsin kuudes tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla keväällä 2012. Koelaulut järjestettiin loka-joulukuussa 2011, poikkeuksellisesti viidellä paikkakunnalla: Oulussa, Joensuussa, Vaasassa, Tampereella ja Helsingissä. Ensimmäinen jakso esitettiin 1. tammikuuta 2012. Tuotantokauden voittajaksi selviytyi hyvinkääläinen Diandra Flores.
Edellisen kauden tuomareista ohjelmassa jatkoi ainoastaan Jone Nikula, joka toimi tällä kaudella tuomariston puheenjohtajana. Uusina jäseninä Nina Tapion ja Sami Pitkämön tilalle tulivat laulaja Laura Voutilainen ja manageri Tommi Liimatainen. Koelauluissa nähtiin lisäksi vierailevia tuomareita, muun muassa Anna Abreu ja Herra Ylppö.
Ohjelman juontajina jatkoivat Heikki Paasonen ja Niina Backman, jonka sukunimi oli naimisiinmenon myötä vaihtunut Heralasta edellisen kauden jälkeen. Edellisellä kaudella nähtyä Janne Katajan juontamaa Idols Studio -ohjelmaa ei enää esitetty.
Idols tekee hyvää -hyväntekeväisyyskonsertti järjestettiin toista kertaa. Konsertti järjestettiin 30. maaliskuuta 2012.
Ohjelmaa uudistettiin tällä kaudella myös rakenteellisesti, sillä semifinaalivaihe poistettiin kilpailusta kokonaan. Semifinaalien tilalle tuli TOP 15 -lähetys, jossa jokainen kilpailija lauloi yhden kappaleen. Katsojilla oli viikko aikaa äänestää suosikkiaan, joista viisi eniten saanutta pääsi suoraan jatkoon. Loput viisi jatkoon pääsijää päätti kisan tuomarit.
Koelaulut

Koelaulut järjestettiin yhteensä viidellä paikkakunnalla loka-joulukuussa 2011.
| Koelaulupäivät | Paikkakunta | Missä | Esityspäivä (TV) | Vieraileva tuomari | Jatkoon päässeitä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 21.–22.10.2011 | Oulu | Oulun ammattikorkeakoulu | 1. tammikuuta 2012 | Anna Abreu | 15 |
| 11.–12.11.2011 | Joensuu | Joensuun taidemuseo | 5. tammikuuta 2012 | Suvi Teräsniska | 14 |
| 18.–19.11.2011 | Vaasa | Vaasan yliopisto | 8. tammikuuta 2012 | Herra Ylppö | 16 |
| 25.–26.11.2011 | Tampere | Tampere-talo | 12. tammikuuta 2012 19. tammikuuta 2012 | Maarit Hurmerinta | 22 |
| 3.–4.12.2011 | Helsinki | Tapahtumatalo Bank | 26. tammikuuta 2012 2. helmikuuta 2012 | Toni Wirtanen | 24 |
Huopatossu

Huopatossuja ja niiden suojana käytettäviä kalosseja.
Huopatossu, huovikas tai huopikas on paksusta ja jäykästä huovasta valmistettu talvijalkine. Huopatossut ovat peräisin Venäjältä, jossa ne tunnetaan nimellä valenki (ва́ленки [ˈvalʲɪnkʲɪ], suom. ”huovuttamalla tehdyt”). Suomessa huopatossut yleistyivät 1900-luvun alussa aluksi Karjalassa, ja ne ovat yhä perinteinen pakkaskauden jalkine hyvän lämmöneristyksensä ansiosta. Muita huopatossuista käytettyjä nimityksiä ovat huopasaappaat, vilttitossut, filttarit, huopaset ja hiljaset.
Jäykillä ja kuperapohjaisilla huopatossuilla on hieman kömpelöä kävellä, mutta toisaalta ne pitävät jalat hyvin lämpiminä. Siksi huopatossuja suosivat etenkin pakkasessa pitkään paikallaan pysyvät ammattilaiset ja harrastajat, kuten torikauppiaat ja pilkkijät.
Huopatossuissa on yleensä korkea varsi kuten saappaissa. Matalia varrettomia huopatossuja käytetään aamutossuina ja sisäkenkinä viileillä lattioilla. Huopapohja ei kestä kovaa kulutusta eikä pidä vettä, joten huopatossut sopivat parhaiten käytettäväksi pehmeässä ja kuivassa pakkaslumessa. Huopikkaiden suojana voi käyttää kumisia kalosseja, jolloin ne sopivat myös suojasäähän. Huopatossujen pohjissa on käytetty nahkaa, ja 1970-luvulla suomalaiset huopatehtaat alkoivat valmistaa kumipohjaisia huopatossuja. Myös värivalikoima laajeni perinteisestä vaaleanharmaasta kirkkaisiin väreihin etenkin lasten ja naisten huopikkaissa.
Huopatossuvalmistus Suomessa

Suomessa huopatossuja ja muita huopatuotteita valmistivat monet huopatehtaat, joista valtaosa toimi ennen toista maailmansotaa Karjalan alueella. Kirvussa oli enimmillään neljä huopatehdasta, vanhimpana vuonna 1897 perustettu Kirvun Huopatehdas Oy. Se ja niin ikään Kirvussa perustettu Verran huopatehdas jatkoivat sotien jälkeen toimintaansa Orimattilassa. Muita huopatossutehtaita toimi Suomessa 1900-luvun jälkipuoliskolla Parikkalassa (Jantuset Oy), Lappeenrannassa ja Mikkelissä. Huopatossujen teko ei ollut kovin kannattavaa, sillä se oli valtaosin kotimarkkinateollisuutta ja 1980-luvun taitteesta alkaen halpatuonnin uhkaamaa. Vientiä oli lähinnä Ruotsiin. Suomen huopatossutehtaista oli vuonna 2017 jäljellä enää kaksi, molemmat niistä Keski-Suomen Jämsässä: vuonna 1921 perustettu Lahtiset Ay ja vuonna 1927 perustettu J. Alhon Huopatehdas.
Vuonna 1978 Verran huopatehtaassa Orimattilassa huopikasparin valmistus kesti 3–4 työpäivää monine työvaiheineen, kuten karstaus, vilttaus, rullaus, vanutus, värjäys, lestaus ja räpläys. Tuotanto oli käsityövaltaista, sillä vain muutama työvaihe oli kyetty koneistamaan.
Huopatossut kielikuvana ja taiteessa

Huopikkailla kävely tuottaa pehmeän materiaalin ansiosta vain vähän ääntä. Tästä lienee syntynyt absurdi kielikuva ”on hiljaista kuin huopatossutehtaassa”, vaikka todellisuudessa huopatehtaan koneet pitävät melkoista melua.
Alun perin venäläinen laulu ”Huopikkaat” nousi 1970-luvun lopulla pieneksi hitiksi lauluyhtye Taljankan esittämänä. Pedro Hietasen yhtye levytti siitä reggae-version, jonka komiikka perustuu ruotsalaisen laulusolistin Peps Perssonin persoonalliseen suomen kielen ääntämykseen.
Jalkojen palelun takia aina huopikkaita käyttävä Vilttitossu on toinen päähenkilöistä Sinikka ja Tiina Nopolan lastenkirjoissa Heinähattu ja Vilttitossu sekä niiden pohjalta tehdyissä elokuvissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huopatossu Wikimedia Commonsissa
Miten syntyy huovikas, Suomen Kuvalehti, 12.04.1933, nro 15-16, s. 45, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hullu Pierrot

| Hullu Pierrot> Pierrot le fou |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Luc Godard
Käsikirjoittaja:  Jean-Luc Godard
Perustuu:  Lionel Whiten romaaniin Kohti perikatoa
Tuottaja:  Georges de Beauregard
Säveltäjä:  Antoine Duhamel
Kuvaaja:  Raoul Coutard
Leikkaaja:  Françoise Collin
Pääosat:   Anna Karina  Jean-Paul Belmondo 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Films Georges de Beauregard
Levittäjä:  Netflix Société Nouvelle de Cinématographie (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  1965
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hullu Pierrot (ransk. Pierrot le fou) on Jean-Luc Godardin elokuva vuodelta 1965. Elokuva perustuu Lionel Whiten romaaniin Obsession (1962, suomennos Kohti perikatoa Vaasa oy, 1965). Elokuva oli menestys, 1,3 miljoonaa katsojaa.
Hullu Pierrot edustaa ranskalaista uutta aaltoa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean-Paul Belmondo  | … |  Ferdinand Griffon eli ”Pierrot”   |
|  Anna Karina  | … |  Marianne Renoir   |
|  Graziella Galvani  | … |  Maria Griffon   |
|  Dirk Sanders  | … |  Fred   |
|  Jimmy Karoubi  | … |  kääpiö   |
|  Roger Dutoit  | … |  gangsteri 1   |
|  Hans Meyer  | … |  gangsteri 2   |
|  Samuel Fuller  | … |  itsenään   |
|  ruhtinatar Aïcha Abadie  | … |  itsenään   |
|  Alexis Poliakoff  | … |  Saylor   |
|  Raymond Devos  | … |  satamamies   |
|  László Szabó  | … |  Lazlo Kovacs, poliittinen pakolainen   |
|  Jean-Pierre Léaud  | … |  nuorukainen elokuvateatterissa   |
|  Georges Staquet  | … |  Staquet   |
|  Henri Attal  | … |  bensa-aseman työntekijä 1   |
|  Dominique Zardi  | … |  bensa-aseman työntekijä 2   |
|  Viviane Blassel  | … |     |
Teemat ja tyyli

Yhdysvaltalainen kriitikko James Monaco kirjoittaa elokuvaa käsittelevässä artikkelissaan, että elokuva on ”romanssi sanan vanhimmassa, kuten myös kaikkein uusimmassa mielessä”, ja se myös tapahtuu samassa ympäristössä kuin monet keskiajan romanssit. Elokuva on murhenäytelmä, sillä päähenkilöiden välille ei synny yhteyttä. Sen tunnelma on angst.
Elokuvan teeman Godard esittelee alussa. Ferdinand lukee tyttärelleen Elie Fauren taidehistoriasta kohdan Diego Velasquezin vanhuudesta: ”Saavutettuaan 50 vuoden iän Velasquez ei enää maalannut mitään konkreettista ja täsmällistä. Hän ajelehti läpi aineellisen maailman tunkeutuen sen läpi niin kuin ilma ja hämärä. Varjojen hohteessa hän vangitsi ennalta-arvaamattomia värivivahteita, jotka hän muunsi hiljaisuuden sinfoniansa näkymättömäksi sydämeksi... Tila vallitsi ylimpänä...”
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Hullun Pierrot’n kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Aiheesta muualla

Nummelin, Juri: Godard, White, Huunonen. 8.4.2010.
Ilari Seppälä

| Ilari Seppälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ilari Seppälä
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Lapua, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä / Heittävä takamies
Pituus:  188 cm
Paino:  82 kg
Nyk. joukkue:  Saint-Chamond Basket
Sarja:  Ranskan Pro B
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2008−2009 2009–2015 2015–2016 2016 2016–2019 2019–2021 2021–2022 2022–:   Korikobrat  Kouvot  Bisons Loimaa  Kouvot  Joensuun Kataja  Aix Maurienne  FC Arges Pitesti  Saint-Chamond Basket
Maajoukkueet
2017–:   Suomi
Ottelut (pisteet):  44 (138)
Aiheesta muualla
FIBA
Ilari Seppälä (s. 27. maaliskuuta 1993 Lapua) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut yhdeksän miesten maaottelua. Juniorijoukkueissa hän pelasi 59 maaottelua. Hän on voittanut kaksi Suomen-mestaruutta ja edustaa kaudella 2023-2024 Ranskan Pro B:ssä Saint-Chamond Basketia.
Ura

Seppälä on Korikobrien kasvatti ja hänet nostettiin seuran I-divisioonaa pelanneeseen joukkueeseen kaudeksi 2008−2009. Kyseisen kauden jälkeen hän siirtyi Kouvoihin. Ensimmäisellä Kouvot-kaudellaan hän pelasi ainoastaan kaksi Korisliiga-ottelua, mutta kaudella 2010–2011 hän pelasi 36 ottelua 3,1 pisteen keskiarvolla.
Elokuussa 2015 Seppälä siirtyi Loimaalle Bisonsin joukkueeseen. Joukkue joutui talousvaikeuksiin, ja helmikuussa 2016 Seppälä siirtyi takaisin Kouvoihin. Keväällä 2016 hän voitti Kouvojen joukkueessa Suomen-mestaruuden.
Kesäkuussa 2016 Seppälä teki kolmivuotisen sopimuksen Joensuun Katajan kanssa. Vuonna 2017 hän voitti toisen Suomen-mestaruutensa. Kaudella 2018–2019 Seppälä teki uransa parhaita tilastolukemia Korisliigassa: runkosarjassa ottelua kohden 13,2 pistettä, 5,4 syöttöä ja 2,8 levypalloa. Pudotuspeleissä Kataja kuitenkin putosi puolivälierissä.
Kaudeksi 2019–2020 Seppälä siirtyi Helsinki Seagullsiin.
Højbro Plads

| Højbro Plads |
| --- | --- |
 Højbro Plads vuonna 2013.
Sijainti:  Kööpenhamina
Kaupunginosa:  Sisäkaupunki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Højbro Plads on Kööpenhaminan sisäkaupungin latinalaiskorttelissa sijaitseva aukio. Aukio sijaitsee Amagertorvin ja Gammel Strandin välissä. Aukio rakennettiin vuoden 1795 tulipalon jälkeen, kun Store Færgestræden ja Højbrostræden välinen kortteli tyhjennettiin. Aukiolla sijaitse Kööpenhaminan perustajan, piispa Absalonin ratsastajapatsas. Patsaan on suunnittellut Vilhelm Bissen ja se on pystytetty vuonna 1902.
Hôtel de Sully

Hôtel de Sully, rue Saint-Antoinen puoleinen julkisivu.
Sisäpiha.
Hôtel de Sully on barokkityylinen kaupunkipalatsi Pariisin keskustassa Le Marais’n alueella 4. arrondissementissa, osoitteessa Rue Saint-Antoine 62. Rakennuksessa on toiminut vuodesta 1967 Ranskan kansallinen muistomerkkivirasto Centre des monuments nationaux, eikä se ole avoinna yleisölle sisäpihaa lukuun ottamatta. Talon pihalle pääsee myös takakautta Place des Vosges -aukion lounaiskulmasta.
Talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1625, ja suunnittelijana oli luultavasti Ranskan hoviarkkitehti Jean Androuet du Cerceau. Alkuperäinen rakennuttaja oli Thomas-niminen uhkapeluri, mutta hänen tehtyään vararikon talon osti vuonna 1634 Sullyn herttua, entinen kuningas Henrik IV:n pääministeri, jonka johdolla talon koristelua jatkettiin. Varsinkin sisäpihan puoleiset julkisivut on koristeltu ylellisesti. Sullyn suku omisti talon 1700-luvun puoliväliin saakka. Hôtel de Sully entisöitiin 1960-luvulla yhtenä ensimmäisistä Le Marais’n kaupunkipalatseista. Ranskan valokuvataiteen keskusmuseo Centre National de la photographie toimi välillä osittain Hôtel de Sullyssa ja osin Jeu de Paumessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hôtel de Sully Wikimedia Commonsissa
Kotisivu (ranskaksi)
Hump de Bump

| ”Hump de Bump” Red Hot Chili Peppers |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Stadium Arcadium
 Äänitetty : maaliskuu-joulukuu 2005
 Julkaistu: 7. huhtikuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Rick Rubin
 Tyylilaji: funk rock
 Kesto: 03.33
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Red Hot Chili Peppersin muut singlet
| ”Desecration Smile” 2007 | ”Hump de Bump” 2007 | ”The Adventures of Rain Dance Maggie” 2011 |
Hump de Bump on Red Hot Chili Peppersin kappale, joka löytyy yhtyeen albumilta Stadium Arcadium. Kappale on albumin viimeinen single. Kappale on myös yhtyeen viimeinen kitaristi John Fruscianten kanssa.
Kappale

Kappaleen työniminä olivat "40 Detectives" ja "Ghost Dance 2000", joka viittasi yhtyeen vuoden 1985 kappaleeseen American Ghost Dance.
Kappaleen keskivaiheilla on erilaisilla lyömäsoittimilla tehty välisoitto, joka muistuttaa vastaavaa yhtyeen kappaleessa Breaking the Girl. Kun yhtye esitti kappaleen Stadium Arcadium-kiertueen aikana, The Mars Volta-yhtyeen Marcel Rodriquez-Lopez tuli usein soittamaan bongorumpuja välisoiton aikana. Yhtyeen basisti Flea soittaa kappaleen aikana trumpettia.
Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon ohjasi koomikko Chris Rock. Videolla yhtye esiintyy mustien kortteli-juhlissa. Chris Rock esiintyy itsekin videolla, yrittämässä päästä omiin juhliinsa. Rock halusi että yhtyeen jäsenet olisivat ainoat valko-ihoiset videolla.
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus | Listaviikot |
| --- | --- | --- |
| Alternative Songs | 8 | 12 |
| Britannian singlelista | 41 | 3 |
| ARIA Charts | 17 | 9 |
| Alankomaiden singlelista | 43 | 10 |