stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kosti Wigren
Sisällissodan jälkeinen aika

Wigren määrättiin sisällissodan jälkeen armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä nuoremmaksi upseeriksi Suomen valkoiseen kaartiin, mistä hänet siirrettiin 9. tammikuuta 1920 päälliköksi 3. konekiväärikomppaniaan ja 1. elokuuta 1928 niin ikään päälliköksi 2. konekiväärikomppaniaan. Hän toimi tänä aikana useita kertoja pataljoonankomentajan viransijaisena. Hänet siirrettiin 31. tammikuuta 1929 alkaen puolustusministeriön asetoimiston ja 28. syyskuuta 1929 alkaen sota-asiainosaston vanhemmaksi toimistoupseeriksi. Puolustusministeriöstä hänet siirrettiin 16. huhtikuuta 1931 Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan komentajaksi ja edelleen 7. toukokuuta 1931 alkaen rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Aliupseerikoulusta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1933 alkaen II pataljoonan komentajaksi. Hänet nimitettiin 4. joulukuuta 1937 Vaasan sotilaspiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Wigren osallistui talvisotaan Täydennysjalkaväkirykmentti 4:n II pataljoonan komentajana, josta hänet siirrettiin myöhemmin Lahden suojeluskuntapiirin päälliköksi ja edelleen Jalkaväkikoulutuskeskus 4:n päälliköksi. Välirauhan aikana hän toimi edelleen samassa tehtävässä, kunnes myöhemmin siirrettiin Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin päälliköksi. Sisä-Suomen suojeluskuntapiiristä hänet siirrettiin yleisesikuntaupseeriksi Raahen suojeluskuntapiiriin.
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 32:n II pataljoonan komentajaksi ja osallistui sen komentajana taisteluihin Vuokkiniemellä, Kuittijärvellä, Pistojoella, Varpijärvellä, Tetsivaaralla ja Kis-Kisjoella. Hyökkäysvaiheen jälkeen hänet siirrettiin Jalkaväkikoulutuskeskus 15:n III pataljoonan komentajaksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Järjestelykeskus I:n päälliköksi, missä tehtävässä hän palvelikin sodan loppuun saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi kuljetuspäälliköksi Raaheen Ruona Oy:lle.
Luottamustoimet

Wigren toimi 1. divisioonan kunniatuomioistuimen varajäsenenä vuonna 1927 ja Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1928 sekä 2. divisioonan kunniatuomioistuimen varajäsenenä vuonna 1933. Keski-Suomen rykmentin kunnianeuvoston puheenjohtaja hän toimi vuosina 1934–1935 ja Upseerien ampumayhdistyksen Helsingin alaosaston varapuheenjohtajana vuonna 1927 ja puheenjohtajana vuosina 1928–1931 sekä Kouvolan alaosaston puheenjohtajana vuosina 1932–1937. Upseerien ampumayhdistyksen johtokunnan varajäsenenä hän toimi vuosina 1929–1930 ja jäsenenä vuosina 1931 ja 1934. Suomen upseeriliiton Kouvolan alaosaston puheenjohtajana hän taasen toimi vuonna 1933 ja Kouvolan kauppalanvaltuuston jäsenenä vuonna 1937.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. kesäkuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1922  Majuri 21. helmikuuta 1929  Everstiluutnantti 1942 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkki |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Rautuskylä

Rautuskylä (tai Rauduskylä) on pieni järvenrantakylä Kittilän kunnassa Lapin maakunnassa.  Se sijaitsee Rautusjärven etelärannalla noin 33 kilometriä Kittilän kirkonkylältä pohjoiseen. Kylässä on noin 45 asukasta.
Rautuskylä on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi. Tämä vaikuttaa maankäyttöön ja maisemaan liittyvä kiistat hidastivat esimerkiksi Levin osayleiskaavan hyväksymistä 2010-luvun alussa. Levi sijaitsee noin 7-10 kilometrin päässä etelälounaassa. Kylässä on vanhaa rakennuskantaa, johon kuuluvat komeat talonpoikaistalot perinteisine pihapiireineen.
Kylän asutus rajoittuu Rautusjärven etelärannan ja seututie 955:n läheisyyteen. Ounasjoki virtaa parin kilometrin päässä kylästä länteen.
Kylän asukkaat saavat elantonsa maataloudesta, käsitöistä sekä matkailusta. Rautusjärvi sopii lähijärvineen esimerkiksi kalastukseen ja melomiseen. Kylässä on entiseen kouluun rakennettu majatalo. Kittilän seurakunnalla on ollut leirikeskus kylässä.lähde?
Kylä on merkitty asiakirjoihin muodossa Rautuskylä vuonna 1855. Paikallisten mukaan nimen  pohjana ovat rauduskoivut. Niihin viitataan murteellisesti etuliittellä rautus-, myös nimissä Rautusjoki, Rautusjärvi (Rautusjärvi 1851) ja Rautusvaara. Nimi on hyväksytty myös karttoihin,  vaikka talonnimi on Raudus (Rautus 1734–1797, Zachris Raudus 1794).  Toisena mahdollisuutena pidetään sitä, että kylälle nimensä antaneen järven nimi sisältää kalannimityksen rautu. Tällöin nimi olisi kehittynyt seuraavasti: Rautujärvi > Rautunen > Rautusjärvi.
Lassi Rautiainen

Lassi Rautiainen (s. 1957) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjailija sekä matkailuyrittäjä. Luontokuvauksessa hänen erikoisalaansa ovat suurpedot, etenkin karhut ja sudet. Hän on sekä kirjoittanut kirjoja yksin että on ollut mukana kymmenien yhteiskirjojen kirjoittamisessa. Vuonna 2007 hän sai Vuoden luontokuva -palkinnon, vuonna 2008 Finnfoto-palkinnon, ja vuonna 2008 Kajaanin kulttuuripalkinnon. Hänet on palkittu myös Norjassa ja Italiassa. Taiteellisena johtajana Rautiainen isännöi vuosina 1996–2010 kansainvälistä Kuusamo Nature Photo -festivaalia, jonka hän ideoi ja perusti vuonna 1996.
Rautiainen on Suomen petokuvauksen ja piilokojukuvauksen pioneereja.
Teoksia

Vuokatti: Vuokatista Oulujärvelle (Articmedia, 1992). ISBN 9789519537658.
Karhujen kaverina = Mina björnar = My bears = Meine Bären (Articmedia, 1995). ISBN 9789519537689.
Lisäksi yli 20 yhteiskirjaa.
Colin Wilson

Colin Wilson
Colin Henry Wilson (26. kesäkuuta 1931 Leicester, Englanti – 5. joulukuuta 2013 St Austell, Englanti) oli tuottoisa englantilainen kirjailija. Hän tuli julkisuuteen ensin filosofina.
Elämäkerta

Wilson syntyi ja kasvoi Leicesterissa, lopetti koulun 16-vuotiaana ja työskenteli monissa eri paikoissa tutkien samalla kirjallisuutta ja filosofiaa oma-aloitteisesti. Hän julkaisi 24-vuotiaana vuonna 1956 läpimurtoteoksensa Sivullisen ongelma, jossa hän käsitteli ulkopuolisen roolia eksistentialismissa, muun muassa sellaisten taiteijoiden ja kirjailijoiden teoksissa kuin Albert Camus, Jean-Paul Sartre, Ernest Hemingway, Hermann Hesse, Fjodor Dostojevski, William James, T. E. Lawrence, Vaslav Nijinsky ja Vincent van Gogh. Hänestä tuli nuori vihainen mies.
Wilson käsitteli huippukokemuksia, positiivista psykologiaa ja oli melko vakuuttunut töissään ihmistietoisuuden kapeudesta. Hän kirjoitti rikoksista, metafysiikasta ja okkulttisista aiheista. Vuonna 1971 hän julkaisi teoksen Ovi tuntemattomaan, joka on tutkimus muun muassa Aleister Crowleysta, G. I. Gurdjieffistä, H. P. Blavatskysta, kabbalasta, alkukantaisesta magiikasta, Franz Anton Mesmeristä, Gregor Rasputinsta, Daniel Dunglas Homesta ja Paracelsuksesta. Hän kirjoitti myös C. G. Jungin elämäkerran.
Teokset > Suomennetut teokset

Sivullisen ongelma . (The Outsider, 1956.) Suomentanut Kristiina Kivivuori. Helsinki: Otava, 1958.
Uusi suomennos: Sivullinen ihminen.  Suomentanut Sara Heikura. Tampere:  Sanasato, 2007 (2. painos 2012).  ISBN 978-952-5086-94-2
Ovi tuntemattomaan 1–2.  (The Occult. A History, 1971.)  Suomentanut Jorma Sappinen. Tampere:  Fanzine, 1983.  ISBN 951-9287-04-3  ISBN 951-9287-05-1 Sarja: Soundi-kirja, 22
Piilotajunnan valtias C. G. Jung.  (Lord of the Underworld. Jung and the Twentieth Century, 1984.)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1984.  ISBN 951-26-2651-9
Selvänäkijät salapoliiseina.  (The Psychic Detectives. The Story of Psychometry and Paranormal Crime Detection, 1984.)  Suomentanut Jorma-Veikko Sappinen. Tampere:  Pirkanmaan kirjapaino ja lehtikustannus, 1988.  ISBN 951-99840-7-0
Maailman arvoitukset, Helsinki Media 1998
Ufot (Ufos and Aliens), Helsinki Media 1998
Teokset > Suomentamattomat teokset

"He Couldn't Fail" (short story, Evening News December 29, 1961)
The Strength to Dream: Literature and the Imagination (1962)
The Mind Parasites (1967)
The Philosopher's Stone (1969)
The Strange Genius of David Lindsay (with E. H. Visiak and J.B. Pick, 1970)
Strindberg (1970)
New Pathways in Psychology: Maslow and the Post-Freudian Revolution (1972)
Hermann Hesse (1974)
The Goblin Universe (with Ted Holiday, 1982)
Access to Inner Worlds: The Story of Brad Absetz (1983)
Encyclopedia of Modern Murder, 1962-82 (1983)
"A Novelization of Events in the Life and Death of Grigori Efimovich Rasputin," in Tales of the Uncanny (Reader's Digest Association, 1983; an abbreviated version of the later The Magician from Siberia)
A Criminal History of Mankind (1984), revised and updated (2005)
The Janus Murder Case (1984)
The Bicameral Critic (1985)
The Essential Colin Wilson (1985)
Rudolf Steiner: The Man and His Vision (1985)
Afterlife: An Investigation of the Evidence of Life After Death (1985)
Jack the Ripper: Summing Up and Verdict (with Robin Odell, 1987)
Outline of the Female Outsider (1994)
Alien Dawn (1999)
Crimes of Passion: The Thin Line Between Love and Hate (2006)
The Angry Years: The Rise and Fall of the Angry Young Men (2007)
Täydellinen teosluettelo englanniksi Colin Wilson, the first fifty years: an existential bibliography, 1956-2005. Nottingham, UK: Paupers' Press, 2006 (ISBN 0-946650-89-6)
Aiheesta muualla

Colin Wilson World (Arkistoitu – Internet Archive)
Abraxas Wilson-aikakauslehti
The Phenomenology of Excess Multimedia Colin Wilson
Audio Interview (Arkistoitu – Internet Archive) William H. Kennedy Sphinx Radio, 28.9.2008
Interview (Arkistoitu – Internet Archive) Gary Lachman, Fortean Times, lokakuu 2004
Colin Wilsonin haastattelu The New York Times elokuussa 2005
Creel Commission (Arkistoitu – Internet Archive) Haastattelu Colin Wilson.
The Sons of TC Lethbridge (Arkistoitu – Internet Archive) - Colinin yhteistyö prog-rock-yhtye The Sons of TC Lethbridgen kanssa.
Harry Ritchie, Look back in wonder, The Guardian, 12.8.2006)
Literary Encyclopedia- Artikkeli Colin Stanley
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat

Wiipurilaisen Osakunnan Laulajien logo
Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat (Wiol) on vuonna 1930 perustettu opiskelijasekakuoro, jonka tarkoituksena on tarjota opiskelijoille musiikkiharrastus vastapainoksi akateemiselle puurtamiselle.
Yleistä

Wiol on Helsingin yliopiston Wiipurilaisen, Karjalaisen ja Kymenlaakson osakunnan yhteinen kerho. Kuoron ohjelmistoon kuuluu sekakuoromusiikki laidasta laitaan; modernin musiikin kantaesityksistä kuoromusiikin klassikoihin. Kuoron ohjelmistoon kuuluu myös karjalainen lauluperinne. Karjalaisia lauluja on levytetty kuoron historiassa kahteen otteeseen: vuonna 1984 julkaistiin Laulu Vuokselle ja vuonna 2015 kuoron 85-vuotislevy Oi Karjala.
Wiol esiintyy yhteensä parikymmentä kertaa vuodessa koko kuoron vahvuudella omissa konserteissa sekä pienemmällä kokoonpanolla kvartetti- tai tuplakvartettikeikoilla. Wiol on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan sekä Suomen Laulajain ja Soittajain Liiton (Sulasol) jäsen. Wiol tekee yhteistyötä muiden kuorojen kanssa ja viime vuosina yhdessä on konsertoitu esimerkiksi Turun yliopiston kuoron sekä Savolaisen Osakunnan Laulajien kanssa.
Wiol on laulanut taustoja Martti Servo ja Napanderin kahdella levyllä, kappaleissa Luottavaisin mielin levyllä Sydämen amiraali sekä Partneri ja kumppani levyllä Täältä pesee!. Kuoro oli mukana myös molempien levyjen levynjulkistamiskeikoilla Tavastialla ja lauloi myös a cappellana kuorosovituksen lauluun Ufo tarjosi kaakaon. Wiol esiintyy vuosittain Helsingin Juhlaviikkojen Art Goes Kapakka -tapahtuman Kuorojen kierroksella.
Jäsenet

Vaikka kuoro on ensisijaisesti perustettu Helsingin yliopistossa opiskeleville, jäseniltä vaaditaan vain ylioppilastutkinto. Jäsenet ovat pääosin Helsingin seudun korkeakouluissa opiskelevia ja niistä jo valmistuneita. Nimestään huolimatta kuoro ei edellytä Wiipurilaisen Osakunnan jäsenyyttä. Uusia jäseniä Wiol ottaa syys- ja kevätlukukausien alussa.
Johtajat

Kuoroa on johtanut vuodesta 2020 lähtien kuoronjohtaja Riku Laurikka. Wiolin lisäksi hän johtaa mm. Kamarikuoro Addictiota.
Wiipurilaisen Osakunnan Laulajien aiempina johtajina ovat toimineet mm. Erkki Pullinen (1968–2001), Päivi Liimola (ent. Kiiski, 2001–2005), Jutta Seppinen (2005–2011), Mikko Sidoroff (2012–2016), Elisa Huovinen (2016-2019) sekä vierailevina johtajina Edward Ananian-Cooper (2010, 2011) ja Eleriin Müüripeal (2019).
Kiertueet

Wiol tekee kiertueen ulkomaille muutaman vuoden välein.
1972: Tšekkoslovakia
1974: Slovenia
1975: Puola
1976: Itävalta
1980: Tšekkoslovakia
1983: Unkari
1986: Portugali
1987: Saksa
1989: Unkari
1992: Saksa
1994: Ruotsi
1995: Ranska
1997: Tšekki
1999: Latvia ja Viro
2001: Belgia ja Alankomaat
2005: Unkari
2007: Kroatia
2009: Venäjä ja Viro
2012: Islanti
2015: Sveitsi ja Italia
2016: Venäjä
2018: Alankomaat, Belgia ja Saksa
Wene-Wiol

Wiol on järjestänyt vuodesta 1987 joka heinäkuussa projektikuorona Wene-Wiolin eli kirkkovenekiertueen, jolla nimensä mukaisesti kierretään vesistöä kirkkoveneellä ja konsertoidaan kirkoissa. Tähän asti järjestetyt kiertueet:
1987: Joutseno–Ruokolahti–Taipalsaari
1988: Juuka–Nurmes–Lieksa
1989: Rääkkylä–Kitee–Liperi
1990: Savitaipale–Joutseno -Imatra–Taipalsaari
1991: Saari–Kerimäki–Kesälahti–Punkaharju
1992: Lahti–Asikkala–Hollola
1993: Kotka–Pyhtää–Vehkalahti–Haapasaari
1994: Heinävesi–Outokumpu–Tuusniemi–Kaavi
1995: Eno–Joensuu–Rääkkylä–Liperi
1996: Joutseno–Ruokolahti–Taipalsaari–Lappeenranta
1997: Punkaharju–Sulkava–Puumala
1998: Puumala–Anttola–Ristiina
1999: Rantasalmi–Kangaslampi–Enonkoski–Savonranta
2000: Otava–Hirvensalmi–Kangasniemi
2001: Pyhäselkä–Rääkkylä–Liperi–Savonranta
2002: Vehmersalmi–Uusi Valamo–Tuusniemi
2003: Suomenniemi–Savitaipale–Himalansaari–Ristiina
2004: Punkaharju–Kerimäki–Villala–Kesälahti
2005: Ruovesi–Pohjaslahti–Murole–Kuru
2006: Taipalsaari–Joutseno–Imatra–Ruokolahti
2007: Sulkava–Puumala–Anttola
2008: Kangasniemi–Hirvensalmi–Otava
2009: Kuhmoinen–Sysmä–Heinola
2010: Kontiolahti–Joensuu–Rääkkylä–Liperi
2011: Ruokolahti–Joutseno–Savitaipale
2012: Vihti–Lohja–Mustio
2013: Sulkava–Savonlinna–Punkaharju
2014: Lieksa–Juuka–Paateri
2015: Pälkäne–Kangasala–Längelmäki
2016: Lemi–Imatra–Lappeenranta
2017: Uukuniemi–Kerimäki–Kesälahti
2018: Partaranta–Anttola–Ristiina
2019: Punkaharju–Savonlinna–Rantasalmi
Kirjallisuutta

Mäki, Hanna ym. (toim.): Murtumaton ja hilpeä: Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat 75 vuotta. Kaukomieli XVIII. Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat, Helsinki 2005. ISBN 952-99121-2-9
Pukkala, Eero I. ym. (toim.): Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat 1930–1980. Kaukomieli XII. Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat, Helsinki 1980.
Aiheesta muualla

Wiipurilaisen Osakunnan Laulajien kotisivu.
Wene-Wiol logo
Mikko With

Mikko With (s. 1971 Suomussalmi) on suomalainen kirjailija ja johtamisen ammattilainen. Hän asuu Oulussa ja on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan tietojenkäsittelyoppi.
| Mikko With> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971
Kirjailija
Äidinkieli: Suomi
Tyylilajit:  Nuortenkirjallisuus, elämäkerrat
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
  [ Muokkaa Wikidatassa ]
Teokset

Vaimoni vasen rinta ja muuta sairasta. Espoo: Myllylahti, 2019, ISBN 9789522029874
Saakelin satanen. Espoo: Myllylahti, 2021, ISBN 9789523561823
Saakelin sieppaus. Espoo: Myllylahti, 2023, ISBN 9789523563858
Saakelin syyllinen. Espoo: Myllylahti, 2025, ISBN 9789523565906
Banaani. Espoo: Myllylahti, 2025, ISBN 9789523565777
Palkintoehdokkuudet

Topelius-palkintoehdokkuus vuonna 2022 teoksella Saakelin satanen.
Minna Canthin perillinen -ehdokkuus vuonna 2022 teoksella Saakelin satanen
Aiheesta muualla

Mikko Within kotisivu
Haastattelu Helsingin Sanomissa 21.1.2019 (vain tilaajille)
Haastattelu Iltalehdessä 17.3.2019
Haastattelu MTV Uutiset -sivustolla 8.6.2019
Haastattelu Kalevassa 22.5.2021
Vaimoni vasen rinta ja muuta sairasta -teokseen liittyvä blogi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Iris Rautio

Iris Rautio (s. 1. lokakuuta 1940 Lahti) on suomalainen jazzlaulaja, joka levytti 1960-luvulla myös muunlaista rytmimusiikkia ja tunnetaan matalasta äänestään. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluu vuonna 1967 julkaistu ”Rinteen poika”, Jyrki Lindströmin suomennos Bobby Gentryn synkästä balladista ”Ode to Billie Joe”.
Lahdessa syntynyt mutta Helsingissä varttunut Rautio aloitti uransa 16-vuotiaana iskelmäkilpailun voitosta ja esiintyi kymmenisen vuotta Jorma Weneskosken yhtyeen solistina. Hän kävi mannekiinikoulun ja oli mukana harrastajien perustamassa Kellariteatterissa. 1960-luvulla hän opiskeli jazzlaulua ja jazzmusiikin historiaa New Yorkissa.
Ensimmäiset levytykset Rautio teki Jokerit-kvartetin jäsenenä 1959. Tuolloin sen muut jäsenet olivat John Sandman, Nisse Lindqvist ja Pentti Flinckman. Vuosina 1963–1964 Iris Rautio levytti kolme singleä Deccalle, näiden joukossa Toivo Kärjen säveltämä, Reino Helismaan sanoittama ja Björn Björklöfin sovittama beguine "Kaipuu kuutamossa".  Vuosina 1964–1967 Rautio levytti kolme singleä HMV:lle ja vuonna 1969 yhden singlen CBS:lle. Näihin kuului coverversio Sonny & Cherin kappaleesta ”Bang Bang”. Suomen äänitearkiston Fenno-tietokanta luettelee häneltä 24 levytettyä kappaletta vuoteen 1999 mennessä, Yleisradion Fono.fi-äänitetietokanta kaikkiaan 54 kappaletta.
Rautio osallistui Suomen euroviisukarsintaan 1964 Eino Hurmeen säveltämällä ja Reino Helismaan sanoittamalla laululla ”Tulen jälkeen”,.
Useimmin Iris Rautio esiintyi 1960-luvulla muiden suomalaisten jazzartistien tavoin Helsingin Albertinkadun Old House Jazz Clubilla eli ”Mäyränkolossa”. Päätoimenaan hän työskenteli pankkitoimihenkilönä. Syksyllä 1967 Iris Rautio teki kolmen viikon kiertueen Neuvostoliitossa. Samana vuonna hän, Sirkka Keiski ja Oili Vainio muodostivat Kolmiapila-nimisen trion.  Se levytti neljä kappaletta, joista kaksi oli Toivo Kärjen sävellyksiä.  Seuraavan vuoden kesällä Iris Rautio sijoittui kolmanneksi Itä-Saksassa Rostockin Itämeren viikon laulukilpailussa Rauno Lehtisen kappaleella ”On hetki”.
Myöhemmin Iris Rautio on esiintynyt The Settlemen Big Bandin laulusolistina, muun muassa yhtyeen nimeä kantavalla omakustannealbumilla vuodelta 1986, jolla yhtyettä johtaa Petri Juutilainen.
Aiheesta muualla

Iris Rautiosta Eurovision Wikissä (suomeksi)
Aho, Anne & Taskinen, Anne: Rockin korkeat korot. Suomalaisen naisrockin historia! WSOY 2004. ISBN 951-0-28404-1.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Wiki

Wiki on verkkosivusto, jonka sisältöä käyttäjät voivat itse muokata haluamallaan tavalla, usein ilman sivustolle kirjautumista. Vuorovaikutteisuus ja muutosten tekemisen yksinkertaisuus tekevät wikistä tehokkaan yhteisöllisen kirjoittamisen työkalun. Termillä wiki voidaan myös viitata yhteistyöohjelmistoihin, jotka helpottavat wiki-verkkosivustojen käyttöä.
Ensimmäisen wikiohjelmiston (WikiWikiWeb) kehittänyt Ward Cunningham määritteli wikin "yksinkertaisimmaksi verkossa olevaksi tietokannaksi, jonka olisi mahdollista toimia."
Nimi juontuu ilmaisusta "wiki wiki", joka tarkoittaa nopeaa havaijin kielellä. Sivujen sisällön luomisen ja muuttamisen nopeus ja välikäsien puuttuminen ovatkin wikitekniikan tärkeimmät ominaisuudet. Wikejä on pidetty tehokkaana tiedonvälitys- ja yhteiskehittelyn alustana myös organisaatioiden käytössä.
Wikit olivat blogien ohella ensimmäisiä selvästi web 2.0 -verkkopalveluita. Wikit vaikuttivat osaltaan kehitykseen, joka on johtanut käyttäjien itsensä luoman sisällön (user-generated content, UGC) nopeaan lisääntymiseen WWW:ssä. Wikejä edelsivät BBS, IRC ja keskustelupalstat. Nykyisin wikitoimintoja sisältyy useisiin verkkopalveluihin.
Ominaisuudet

Wikiin voi luoda sivuja käyttäen yksinkertaista merkintäkieltä (wiki markup) tai HTML-pohjaista WYSIWYG-editoria. Kehittyneimmissä wikeissä sisältö koostuu useista sisältöalueista sekä muista verkkopalveluista upotetuista sisällöistä. Useammat wikit sijaitsevat julkisessa verkossa World Wide Web, joka on Internetin osa. Yksi sivu wikissä on ”wikisivu”, kun taas sivujen summa muodostaa koko sivuston eli ”wikin”.
Vanhemmissa wikiohjelmissa sivut luodaan yksinkertaisella merkintäkielellä editointitilassa, yleensä selaimen luomassa tekstinmuokkauskentässä. Tallennettaessa uusi tai muokattu sivu, merkintäkieli tulkitaan selaimen ymmärtämäksi (X)HTML-kieleksi. Joissakin uudemmissa wikeissä on mahdollisuus käyttää myös ulkoasun mallintavaa WYSIWYG-muokkaustekniikkaa samalla, kun käyttäjä muokkaa tai lisää uuden sivun.
Pelkistetyt wikit sallivat ainoastaan tekstin ja linkkien käytön wikisivuilla, kun taas kehittyneimmät wikit mahdollistavat kuvien, taulukoiden, matemaattisten yhtälöiden ja jopa hieroglyfien lisäämisen wikisivuille. Sosiaalisen median palvelujen lisääntymisen myötä uusimpiin wikeihin voidaan upottaa myös esimerkiksi videoita, slideshow-esityksiä, valokuvasarjoja, käsitekarttoja, käyttäjien profiilitietoja, RSS-syötteitä ja lukuisia muita sisältöjä ja dynaamisia toimintoja.
Ensimmäisissä wikeissä ei käytetty merkintäkieltä, ja linkit sivujen välille luotiin käyttämällä sanoja, joissa oli vähintään kaksi isoa kirjainta (ns. CamelCase). Tämä on vapaamuotoisemmassa tekstissä ongelmallista ja nykyisin linkkien tekoon käytetään merkintäkielen ominaisuuksia. Esimerkiksi MediaWikissä linkki toiselle sivulle muodostuu laittamalla sana kaksinkertaisten hakasulkujen väliin.
Etenkin tietokantoja käyttävät wikit tallentavat samasta sivusta useampia versioita, jolloin muutoksia sivun eri versioiden välillä voidaan seurata ja vanha versio voidaan palauttaa helposti. Tällaiset wikit sisältävät usein toimintosivun viimeisten muutosten seuraamiseen.
Ominaisuudet > Wikiohjelmistot

Wikejä voi luoda useilla eri ohjelmistoilla. Osa ohjelmista on tietokoneen käyttöjärjestelmästä riippumattomia, Java-ohjelmointikieleen perustuvia.
Yleensä perustaksi tarvitaan tietokanta ja WWW-palvelin, joka voi poimia halutun sivun suurestakin määrästä sivuja katseltaviksi melko nopeasti.
Useimmat wikiohjelmistot ovat vapaita ohjelmistoja sekä mahdollistavat helpohkon lisäominaisuuksien liittämisen. Yleisesti tunnettuihin wikityyppisiin sisällönhallintaohjelmiin kehitetään lisäominaisuuksia erillisinä projekteina. Wikityyppiset ohjelmaprojektit voivat vaihdella kehittäjämäärältään yhdestä sataan henkilöä.
Kaikkein yksinkertaisimmat wikiohjelmistot eivät tarvitse tietokantaa, joten niiden asentaminen on helppoa, mikäli käytössä on CGI:tä tukeva palvelin.
Ensimmäisen wikiohjelmiston, nimeltään WikiWikiWeb, loi Ward Cunningham vuonna 1995. Hän perusti ensimmäisen wikin, Portland Pattern Repository, osoitteeseen c2.com/cgi/wiki.
Wikipedian käyttämä wikiohjelmisto on nimeltään MediaWiki. Nykyisin erilaisia wikejä on lukemattomia. Niihin kuuluvat kaikki Wikimedia Foundationin hankkeet, kuten Wikipedia.
Ominaisuudet > Wikipalvelut

Wikipalveluiksi sanotaan verkkopalveluita, joissa käyttäjä voi perustaa oman wikisivustonsa suoraan palvelusta käsin ilman erillisen palvelinohjelman asentamista. Esimerkiksi Fandom on tällainen palvelu.