stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viuhkasiivet

| Viuhkasiivet |
| --- | --- |
 Samettiviuhkasiipi (Lophorina victoriae)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Viuhkasiivet Lophorina  Vieillot, 1816
Synonyymit
 Ptilornis 
Katso myös
   Viuhkasiivet Wikispeciesissä   Viuhkasiivet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viuhkasiivet (Lophorina) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Viuhkasiipien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 5 lajia.
Viuhkasiipiin kuuluvia lajeja

Hapsuviuhkasiipi (Lophorina magnifica)
Papuanviuhkasiipi (Lophorina intercedens)
Paratiisiviuhkasiipi (Lophorina paradisea)
Rusettiparatiisilintu (Lophorina superba)
Samettiviuhkasiipi (Lophorina victoriae)
Aiheesta muualla

ITIS: Ptiloris (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1080561  Wikispecies: Ptiloris  ADW: Ptiloris  AFD: Ptiloris;Paradisaeinae  CoL: 753M  GBIF: 2494895  iNaturalist: 8247  IRMNG: 1294727  ITIS: 558143  NCBI: 28719  Open Tree of Life: 551824
Kaffe Fassett

Kaffe Fassett ['keɪf 'fæset] (s. 1937 San Francisco) on yhdysvaltalainen Britanniassa uransa luonut tekstiilitaiteilija, joka tuli 1990-luvun taitteessa kansainvälisesti tunnetuksi värikkäiden ja omintakeisten kirjoneuleiden ja kanavatöiden tekijänä ja niiden tekemiseen innoittajana. Hän on kirjoittanut monta käsityöaiheista opaskirjaa ja pitänyt näyttelyitä ympäri maailmaa.
Kaffe Fassett syntyi San Franciscossa viisilapsisen perheen toiseksi vanhimpana. Opiskeltuaan jonkin aikaa maalausta Bostonissa hän muutti vuonna 1964 Lontooseen jatkaakseen taideopintojaan. Eräällä Skotlannin-matkallaan hän kiinnostui langoista ja neulonnasta ja aloitti yhteistyön skotlantilaisen muotisuunnittelija Bill Gibbin ja langanvalmistaja Rowanin kanssa. Hänen läpimurtonsa oli yksityisnäyttely Lontoon Victoria and Albert Museumissa 1988. Hänen kiertävä näyttelynsä sai valtavan suosion etenkin Pohjoismaissa. Suomessa se oli esillä Helsingin Taideteollisuusmuseossa syyskuussa 1991.
Fassett on laatinut yli 30 kirjaa ja toimittanut käsityöaiheisia radio- ja tv-ohjelmia BBC:lle ja Channel 4 -yhtiölle. Otava on julkaissut hänen kirjojaan suomeksi, muun muassa Neuleita lapsille ja aikuisille (1991), Kauneimmat kanavatyöt (1993), Kauneimmat kuvioneulemallit (2005) ja Kauneimmat neuleet (2008).
Aiheesta muualla

Fassettin verkkosivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  Victoria  RKD Artists  ULAN 2 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Fincke (suku)

Fincke-suku on suomalainen suku, josta ensimmäiset kirjalliset maininnat Suomessa ovat vuosilta 1370–1385. Nimi on kulkenut kolmessa suvussa naislinjaa pitkin 1700-luvulle.
Historia

Drotsina toimineen Bo Joninpoika Gripin palvelija sai isännältään vuonna 1381 rälssin tiloilleen Turun hiippakunnassa. Hän on luultavasti ”vanha Gödeke Fincke”, jolle kuningatar Margareeta I ja kuningas Eerik antoivat lainasta pantiksi Pyhäjoen kuninkaankartanon Perniön pitäjässä Varsinais-Suomessa.
”Vanhalla” Gödeke Finckellä oli vain tyttäriä. Yksi heistä sai pojan nimeltä Per Nilsson till Laukko. Toinen tytär Metta meni naimisiin erään Henrikin kanssa. Gödeke Fincke oli heidän poikansa, joka mainitaan 1439–1447 ja joka kuoli ennen vuotta 1467. Hänen puolisonsa oli Katarina Nilsdotter (Tavast) ja heillä oli poikansa Jeppe Fincken (mainittu 1440–1459) lisäksi neljä tytärtä. Yksi tyttäristä, Anna, oli naimisissa Sten Henrikssonin kanssa.
”Vanhan” Gödeke Fincken yksi tytär meni naimisiin Nils Jönsson Rengonpojan kanssa. Nils oli Jöns (Larsson) Rengonpojan poika. Ensimmäistä kertaa Jöns Larsson tai Jöns Rengonpoika mainitaan niiden Turun porvareiden joukossa, jotka vuonna 1415 kärsivät vahinkoja novgorodilaisten ryöstöistä. Hän meni naimisiin Johanna Bengtsdotterin kanssa. Johanna oli valtaneuvos Bengt Lydekessonin tytär.
Nilsin poika Gödeke (Nilsson) otti äitinsä nimen ja kutsui itseään nimellä Gödeke Fincke. Hänet mainitaan vuosina 1490–1518. Hänen poikiaan olivat linnanherra Gustaf Fincke ja valtaneuvos Jöran Fincke.
Suvun jäseniä

Gustaf Fincke (k. 1566), Suomen käskynhaltija
Jöran Fincke (k. 1569), hovimies, valtaneuvos, Pohja-Suomen laamanni, Gustaf Fincken veli
Gödik Fincke (n. 1546–1617), Savonlinnan linnaläänin käskynhaltija, Gustaf Fincken poika
Sten Fincke (k. 1599), Hämeen linnan päällikkö, Gustaf Fincken poika
Karin Fincke, historiallisten muistelmien laatija, Sten Fincken tytär (puoliso Iivar Tavast)
Lähteet ja huomautukset

Anthoni, Eric (1957). Wernstedt Folke. red.. Fincke, yngre ätten. Äldre svenska frälsesläkter: ättartavlor. Bd 1. H. 2. Stockholm: Riddarhusdirektionen. sid. 131–137.
Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1996

Jääkiekon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1996 olivat viidennet ja toistaiseksi viimeiset naisten Euroopan-mestaruuskilpailut jääkiekossa. A-sarjan turnaus pelattiin Jaroslavlissa Venäjällä 23.–29. maaliskuuta, ja B-sarjaa isännöi Slovakia. Ruotsi voitti ensimmäisen mestaruutensa, ja emäntäjoukkue Venäjä sai hopeaa. Nelinkertainen Euroopan-mestari Suomi sai pronssia.
A-sarja

| joukkue | Ot>  | V | T | H | Maalit | Pst | SWE | RUS | FIN | NOR | SUI | GER |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 5 | 4 | 1 | 0 | 20–11 | 9 |  | 4–2 | 2–1 | 6-3 | 6-3 | 2-2 |
|  Venäjä | 5 | 4 | 0 | 1 | 17–15 | 8 |  |  | 3–2 | 5-4 | 4-3 | 3-2 |
|  Suomi | 5 | 3 | 0 | 2 | 26–5 | 6 |  |  |  | 7-0 | 8-0 | 8-0 |
|  Norja | 5 | 2 | 0 | 3 | 14–21 | 4 |  |  |  |  | 3-2 | 4-1 |
|  Sveitsi | 5 | 1 | 0 | 4 | 11–23 | 2 |  |  |  |  |  | 3-2 |
|  Saksa | 5 | 0 | 1 | 4 | 7–20 | 1 |  |  |  |  |  |  |
Viisi parasta joukkuetta pääsi vuoden 1997 maailmanmestaruuskilpailuihin.
Ottelut pelattiin seuraavina päivinä:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 23. maaliskuuta 1996 | Norja  | 3–6 |  Ruotsi |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 23. maaliskuuta 1996 | Saksa  | 2–3 |  Sveitsi |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 23. maaliskuuta 1996 | Suomi  | 2–3 |  Venäjä |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24. maaliskuuta 1996 | Ruotsi  | 2–2 |  Saksa |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24. maaliskuuta 1996 | Suomi  | 7–0 |  Norja |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24. maaliskuuta 1996 | Sveitsi  | 3–4 |  Venäjä |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 26. maaliskuuta 1996 | Saksa  | 0–8 |  Suomi |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 26. maaliskuuta 1996 | Ruotsi  | 6–3 |  Sveitsi |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 26. maaliskuuta 1996 | Venäjä  | 5–4 |  Norja |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. maaliskuuta 1996 | Sveitsi  | 0–8 |  Suomi |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. maaliskuuta 1996 | Norja  | 4–1 |  Saksa |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. maaliskuuta 1996 | Ruotsi  | 4–2 |  Venäjä |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29. maaliskuuta 1996 | Sveitsi  | 2–3 |  Norja |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29. maaliskuuta 1996 | Suomi  | 1–2 |  Ruotsi |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29. maaliskuuta 1996 | Venäjä  | 3–2 |  Saksa |  |  |


|  |  |  |      |  |  |
B-sarja > Lohko A

| joukkue | Ot>  | V | T | H | Maalit | Pst | LAT | SVK | FRA | KAZ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Latvia | 3 | 3 | 0 | 0 | 11–4 | 6 |  | 3–1 | 4–1 | 4-2 |
|  Slovakia | 3 | 2 | 0 | 1 | 9–7 | 4 |  |  | 6–3 | 2-1 |
|  Ranska | 3 | 1 | 0 | 2 | 9–12 | 2 |  |  |  | 5-2 |
|  Kazakstan | 3 | 0 | 0 | 3 | 5–11 | 0 |  |  |  |  |
B-sarja > Lohko B

| joukkue | Ot>  | V | T | H | Maalit | Pst | DEN | CZE | NED | GBR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tanska | 3 | 3 | 0 | 0 | 13–4 | 6 |  | 5–3 | 3–1 | 5-0 |
|  Tšekki | 3 | 1 | 1 | 1 | 14–10 | 3 |  |  | 4–4 | 7-1 |
|  Alankomaat | 3 | 1 | 1 | 1 | 12–8 | 3 |  |  |  | 7-1 |
|  Iso-Britannia | 3 | 0 | 0 | 3 | 2–19 | 0 |  |  |  |  |
B-sarja > Sijoitusottelut

Kazakstan – Iso-Britannia, 5–4 jatkoajalla
Alankomaat – Ranska, 3–7
Tšekki – Slovakia, 5–2
Tanska – Latvia, 3–0
Jere Uronen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jere Juhani Uronen
Syntymäaika: 13. heinäkuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 177 cm
Paino: 69 kg
Seura
Seura: AIK
Junioriseurat
: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2011 | TPS | 18 | (1) |
| 2010–2011 | → ÅIFK (laina) | 19 | (1) |
| 2012–2015 | Helsingborgs IF | 71 | (5) |
| 2016–2021 | Genk | 128 | (3) |
| 2021–2023 | Brest | 21 | (0) |
| 2023 | → Schalke 04 (laina) | 11 | (0) |
| 2023–2025 | Charlotte FC | 35 | (0) |
| 2025– | AIK | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2009 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 2009–2010 | Suomi U16 | 16 | (1) |
| 2011 | Suomi U18 | 15 | (0) |
| 2011 | Suomi U19 | 1 | (0) |
| 2011–2012 | Suomi U21 | 5 | (0) |
| 2012– | Suomi | 70 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. tammikuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 9. tammikuuta 2025.
Jere Uronen (s. 13. heinäkuuta 1994 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Allsvenskanin AIK:ssa ja Suomen A-maajoukkueessa.
Uronen nousi TPS:n edustusjoukkueeseen vain 16-vuotiaana kaudella 2011. Tammikuussa 2012 hän siirtyi ruotsalaisen Helsingborgiin, jonka riveissä hän pääsi debytoimaan myös Eurooppa-liigassa kaudella 2012–2013. Neljän Helsingborgissa pelatun kauden jälkeen Uronen siirtyi tammikuussa 2016 belgialaiseen Genkiin. Uronen voitti Genkissä Belgian mestaruuden kaudella 2018–2019 ja pääsi debytoimaan Mestarien liigassa seuraavalla kaudella. Uronen on pelannut Genkissä yli sata Belgian liigan ottelua.
A-maajoukkueessa Uronen debytoi jo 17-vuotiaana vuonna 2012 Turkkia vastaan, ja hän vakiinnutti heti paikkansa maajoukkueen vakiomiehistössä. Ensimmäisen A-maaottelumaalinsa Uronen teki vuonna 2018 Valko-Venäjä vastaan. Uronen on ollut maajoukkueen runkopelaaja EM-karsinnoissa 2014–2015, MM-karsinnoissa 2016–2017, Kansojen liigassa 2018 ja EM-karsinnoissa 2019.
Seurajoukkueet > TPS

Jere Urosen pelaajaura miesten tasolla alkoi, kun hän nousi TPS:n Kakkosessa pelanneen reservijoukkue ÅIFK:n kokoonpanoon kaudella 2010. TPS:n edustusjoukkueessa ja Veikkausliigassa Uronen debytoi 16-vuotiaana, kun Marko Rajamäki vaihtoi hänet kentälle 12. kesäkuuta 2011 ottelussa TPS–FC Haka. Ensimmäisen liigamaalin hän teki 31. heinäkuuta 2011 ottelussa TPS–FC Honka. Uronen pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan yhteensä 18 liigaottelua ja yhden Eurooppa-liigan karsintaottelun. Uronen valittiin Urheilutoimittajain Liiton valitsemaan Veikkausliigakauden 2011 tähdistöjoukkueeseen, ja hän teki kauden päätteeksi kolmen vuoden sopimuksen TPS:n kanssa. TPS oli Veikkausliigassa viides.
Seurajoukkueet > Helsingborgs IF

Jere Uronen siirtyi tammikuussa 2012 neljän ja puolen vuoden sopimuksella Ruotsin Allsvenskanin kaudella 2011 voittaneeseen Helsingborgs IF:ään. Uronen debytoi Allsvenskanissa 2. huhtikuuta 2012 ottelussa IFK Norrköping–Helsinborg. Ensimmäisen maalin Allsvenskanissa hän teki 12. elokuuta 2012 ottelussa Helsingborg–Kalmar. Uronen pelasi kaudella 2012 yhteensä 17 Ruotsin liigan ottelua sekä yhteensä kymmenen ottelua Mestarien liigan karsinnoissa ja Eurooppa-liigan lohkovaiheessa. Helsingborg oli Allsvenskanissa kuudes.
Uronen oli sivussa lähes koko kauden 2013 polvivamman vuoksi. Hän joutui polvileikkaukseen tammikuussa 2013 ja kuntoutuminen kesti aina syyskuun loppuun saakka. Uronen ehti pelata loppukaudesta neljässä liigaottelussa. Helsingborg oli Allsvenskanissa viides.
Uronen lähti loukkaantumisen jälkeen kovin odotuksin kauteen 2014. Hän vakiinnutti paikkansa joukkueen vasempana pakkina ja pelasi yhteensä 24 ottelua, joista 23 avauskokoonpanossa. Helsingborg eteni keväällä Ruotsin Cupin finaaliin Elfsborgia vastaan, mutta Elfsborg voitti finaalin maalein 1–0. Helsingborgin kausi sujui heikosti, kun se joutui pelaamaan jopa sarjapaikkansa puolesta. Lopullinen sijoitus Allsvenskanissa oli yhdeksäs.
Uronen jatkoi avauskokoonpanon pelaajana kaudella 2015. Uronen pelasi Helsingborgin vasempana pakkina yhteensä 26 liigaottelua, joista kaikki avauskokoonpanossa. Uronen onnistui kahden kauden tauon jälkeen myös maalinteossa, ja hän teki lopulta oman yhden kauden maaliennätyksen kolmella maalilla. Helsingborg paransi edelliskauden sijoitustaan Allsvenskanissa yhdellä sijalla ja oli lopulta sarjassa kahdeksas.
Maajoukkue

Jere Uronen debytoi poikien maajoukkueessa 15-vuotiaana vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa 28. heinäkuuta 2009 Norjan Stjørdalissa pelatussa maaottelussa Ruotsi–Suomi. Uronen pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 16 maaottelua, vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa 19 maaottelua ja kaksi vuotta vanhempien (1992) maajoukkueessa yhden maaottelun. Poikien maaotteluissa hän teki yhden maalin.
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Uronen debytoi 17-vuotiaana 10. elokuuta 2011 Porin stadionilla pelatussa EM-karsintaottelussa Suomi–Slovenia. Uronen kuului Suomen miehistöön vuoden 2013 alle 21-vuotiaiden EM-kisojen karsintaotteluissa. Uronen pelasi viisi nuorten maaottelua.
Maajoukkue > MM-karsinnat 2012–13

A-maajoukkueessa Uronen debytoi niin ikään 17-vuotiaana, kun Mixu Paatelainen valitsi hänet suoraan avauskokoonpanoon 26. toukokuuta 2012 Itävallan Salzburgissa pelatussa maaottelussa Turkki–Suomi. Ensimmäisen arvokisojen karsintaottelun Uronen pelasi 12. lokakuuta 2012, kun Paatelainen valitsi hänet avauskokoonpanoon Olympiastadionilla pelatussa vuoden 2014 MM-kisojen karsintaottelussa Suomi–Georgia. Uronen vakiinnutti paikkansa A-maajoukkueessa syksyn 2012 aikana. Hän joutui olemaan olemaan sivussa maajoukkueesta lähes koko vuoden 2013 polvivamman vuoksi. Uronen pelasi vuosina 2012–2013 yhteensä viisi maaottelua.
Maajoukkue > EM-karsinnat 2014–15

Odotukset vuoden 2016 EM-kisojen karsintoja kohtaan olivat suuret, kun lopputurnaukseen pääsi ensimmäistä kertaa 24 maata. Uronen pelasi kahdessa vuoden 2014 karsintaottelussa vasempana pakkina. Suomi voitti karsintojen avausottelussa Färsaaret, mutta sai sen jälkeen vain yhden pisteen seuraavista viidestä ottelusta. Suomen hävittyä neljä karsintaottelua peräkkäin päävalmentaja Mixu Paatelainen sai potkut kesäkuussa 2015, ja loppuvuoden päävalmentajana toimi Markku Kanerva. Uronen pelasi vuoden 2015 karsintaotteluista viisi avauskokoonpanossa. Suomi jäi vuoden 2016 EM-kisojen karsintalohkossaan neljänneksi Pohjois-Irlannin, Romanian ja Unkarin jälkeen. Lohkossa Suomen taakse jäivät Färsaaret ja Kreikka. Uronen pelasi Suomen kymmenestä karsintaottelusta seitsemän ja vuosina 2014–2015 yhteensä 11 maaottelua.
Maajoukkue > MM-karsinnat 2016–17

Suomi aloitti valmistautumisen vuoden 2018 MM-kisojen karsintoihin uuden päävalmentajan Hans Backen johdolla. Uronen pelasi neljässä karsintoihin valmistavassa ottelussa ja karsintojen avausottelussa, mutta oli sivussa muista syksyn 2016 peleistä loukkaantumisen vuoksi. A-maajoukkueen vuosi 2016 oli synkkä, kun joukkue ei voittanut yhtään ottelua. Päävalmentaja Backe sai potkut joulukuussa 2016, ja uudeksi valmentajaksi nimitettiin Markku Kanerva. Uronen palasi maajoukkueen kokoonpanoon maaliskuun 2017 karsintaottelussa Turkkia vastaan. MM-karsintojen loppu sujui Suomelta hyvin ja Uronen pelasi vuonna 2017 yhteensä kolmessa karsintaottelussa. Suomi jäi vuoden 2018 MM-kisojen karsintalohkossaan viidenneksi Islannin, Kroatian, Ukrainan ja Turkin jälkeen. Lohkossa Suomen taakse jäi Kosovo. Uronen pelasi Suomen kymmenestä karsintaottelusta neljä ja vuosina 2016–2017 yhteensä 10 maaottelua.
Maajoukkue > KL ja EM-karsinnat 2018–19

Maajoukkueen vuosi 2018 alkoi valmistautumisella uuteen kilpailuun, Kansojen liigaan. Uronen teki ensimmäisen A-maaottelumaalinsa Tampereen stadionilla 9. kesäkuuta 2018 Valko-Venäjää vastaan. Suomi aloitti syksyllä C-liigassa samassa lohkossa Unkarin, Kreikan ja Viron kanssa. Uronen pelasi vasempana pakkina viisi kuudesta Kansojen liigan ottelusta. Suomi voitti oman lohkonsa ja nousi Kansojen liigassa B-liigaan. Uronen pelasi vuonna 2018 yhteensä kahdeksan maaottelua.
Maajoukkue jatkoi menestyksekkäiden Kansojen liigan otteluiden jälkeen vuoden 2020 EM-kisojen karsintoihin. Karsinnat alkoivat maaliskuussa 2019 tappiolla Italiaa vastaan, mutta voitot neljästä seuraavasta ottelusta nostivat Suomen lohkossa kakkossijalle ja taistelemaan toisesta suorasta kisapaikasta. Uronen jatkoi avauskokoonpanossa vasempana pakkina. Kun Suomi voitti lokakuussa Armenian 3–0, oli lohkon kakkossijan varmistaminen mahdollista jo karsintojen toiseksi viimeisessä ottelussa 15. marraskuuta 2019. Suomi voitti Liechtensteinin Töölön jalkapallostadionilla maalein 3–0. Uronen joutui olemaan sivussa ratkaisevasta pelistä loukkaantumisen vuoksi. Suomi oli karsintalohkossa Italian jälkeen toinen ja pääsi Markku Kanervan johdolla ensimmäistä kertaa karsinnoista EM-lopputurnaukseen. Suomen taakse jäivät Kreikka, Bosnia-Hertsegovina, Armenia ja Liechtenstein. Uronen pelasi vuonna 2019 kymmenestä karsintaottelusta kuusi.
Saavutukset > Seurat

Genk
Pro League (1): 2018–2019
Belgian Super Cup (1): 2019
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Veikkausliigan tähdistöjoukkue (1): 2011
Tilastot > Kausi kaudelta

Tilanne 17. helmikuuta 2021.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | TPS | Veikkausliiga | 0 | 0 |
| 2010 | ÅIFK | Kakkonen(3) | 13 | 0 |
| 2011 | TPS | Veikkausliiga | 18 | 1 |
| 2011 | ÅIFK | Kakkonen(3) | 6 | 1 |
| 2012 | Helsingborgs IF | Allsvenskan | 17 | 2 |
| 2013 | Helsingborgs IF | Allsvenskan | 4 | 0 |
| 2014 | Helsingborgs IF | Allsvenskan | 24 | 0 |
| 2015 | Helsingborgs IF | Allsvenskan | 26 | 3 |
| 2015–2016 | Genk | Pro League | 10 | 1 |
| 2016–2017 | Genk | Pro League | 26 | 1 |
| 2017–2018 | Genk | Pro League | 23 | 0 |
| 2018–2019 | Genk | Pro League | 31 | 1 |
| 2019–2020 | Genk | Pro League | 17 | 0 |
| 2020–2021 | Genk | Pro League | 21 | 0 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 236 | 10 |
(3) Kolmas sarjataso.
Tilastot > A-maajoukkuemaalit

Tilanne 9. kesäkuuta 2018. Tilastossa Suomen maalit ensin.
|  | Päivä | Stadion | Vastustaja | Tulos | Suomen maalit | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 09.06.2018 | Tampereen stadion, Tampere |  Valko-Venäjä | 2–0 | 8' 1–0 Uronen, 75' 2–0 Yaghoubi | Maaottelu |
Aiheesta muualla

Jere Uronen Genkin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jere Uronen Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jere Uronen Transfermarktin sivuilla
Western North

Western Ghanan kartalla.
Western North on yksi Ghanan 16 hallintoalueesta. Sen pääkaupunki on Sefwi-Wiawso, pinta-ala 10 079 km² ja väkiluku vuoden 2021 laskennassa 880 921.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Western North Wikimedia Commonsissa
Ghanan hallintoalueet
Ahafo
Ashanti
Bono East
Bono
Central
Eastern
Greater Accra
North East
Oti
Pohjois-Ghanan hallintoalue
Savannah
Upper East
Upper West
Volta
Western
Western North
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1971

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
| Maakoodi: | Maakoodi: |  FIN |  FIN |  FIN |
| EAA:n jäsenliitto: | EAA:n jäsenliitto: | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto |
Helsinki 1971
Sijoitus mitalitaulukossa: 6.
|   |   | Yhteensä | miehet | naiset |
| Urheilijoita | Urheilijoita | 48 | 38 | 10 |
|  kultaa |  kultaa | 2 | 2 | - |
|  hopeaa |  hopeaa | - | - | - |
|  pronssia |  pronssia | - | - | - |
| pistesijat | pistesijat | 15 | 13 | 2 |
Osallistumisvuodet
 1934  • 1938 • 1946 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1969 • 1971 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2022
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1971 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Helsingissä 1971.
Ennakko-odotukset

Suomalaisen yleisurheilun terävin kärki alkoi 1970-luvun alussa saavuttaa kansainvälistä huippua yhä useammassa lajissa. Vuoden 1970 tilastoissa suomalaisista parhaiten menestyi keihäänheittäjä Pauli Nevala, joka oli maailmantilaston kärjessä. Nevala kuitenkin loukkasi kätensä pahasti huhtikuussa 1971 eikä vuoden 1964 olympiavoittaja ja hallitseva EM-hopeamitalisti pystynyt osallistumaan Helsingin EM-kisoihin.
EM-kisojen aattona 11 suomalaistulosta oli Euroopan tilastoissa kymmenen parhaan joukossa. 100 metrillä Raimo Vilén oli jaetulla neljännellä sijalla, 1 500 metrillä Pekka Vasala kolmantena ja 5 000 metrillä Lasse Virén yhdeksäntenä. Lisäksi 10 000 metrillä Juha Väätäinen oli toisena, Seppo Tuominen kuudentena ja Lasse Virén seitsemäntenä. Aitajuoksuissa Ari Salin oli 110 metrillä neljäntenä ja 400 metrillä toisena. Kiekonheitossa Pentti Kahma oli seitsemäntenä ja keihäänheitossa Hannu Siitonen kolmantena ja Jorma Kinnunen neljäntenä.
Suomen EM-joukkueeseen valittiin Oulussa järjestettyjen Kalevan kisojen jälkeen 44 urheilijaa, ja joukkuetta täydennettiin vielä viikkoa myöhemmin neljällä urheilijalla. Valituista urheilijoista 10 oli naisia. Tilastojen perusteella suomalaisilta odotettiin kahdesta neljään mitalia.