stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jan Lievens
Elämä ja ura > Englanti, Antwerpen ja Amsterdam

Lievens halusi kansainvälisen uran hovitaiteilijana ja siirtyi vuonna 1632 Englantiin ilmeisesti Anthony van Dyckin (1599–1641) vaikutuksesta. Ajalta Englannissa tunnetaan hyvin vähän teoksia. Hänen tiedetään maalanneen kuninkaallisen perheen muotokuvia, mutta teokset eivät ole säilyneet. Lievens työskenteli mahdollisesti van Dyckin ateljeessa, ehkä tämän avustajana.
Vuonna 1635 Lievens palasi mannermaalle ja liittyi Antwerpenin Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan. Hän meni naimisiin tunnetun puunleikkaajan ja kuvanveistäjän Andries Colijns de Nolen tyttären Susannan kanssa vuonna 1638 ja kääntyi todennäköisesti katoliseen uskoon. Vaikka Lievens sai runsaasti tilaustöitä varsinkin jesuiitoilta hän kärsi taloudellisista vaikeuksista. 2. lokakuuta 1643 hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Lievensin poika Jan Andrea kastettiin tammikuussa 1644. Pojan äiti ja Lievensin vaimo Susanna kuoli joko synnytyksessä tai pian sen jälkeen. Lievens päätti jättää Antwerpenin vuonna 1644.
Lievens muutti Amsterdamiin, jossa hänestä tuli kysytty muotokuvamaalari. Hän meni vuonna 1648 uudelleen naimisiin maalari Jan de Brayn (1627–1697) tyttären Cornelian kanssa. Hän sai useita virallisia erittäin merkittäviä tilaustöitä. Lievens osallistui vuonna 1650 kultakauden kunnianhimoisimman rakennusprojektin Oranjezaalin ja vuosina 1656 ja 1661 nykyisin Amsterdamin kuninkaallisena palatsina tunnetun Nieuwe Stadhuisin sisustukseen. Hänellä oli myös ulkomaisia ostajia. Vuosina 1653–1654 Lievens työskenteli Berliinissä. Ranskan–Hollannin sota vaikutti monien muiden maalarien tavoin myös Lievensin työtilanteeseen, kun Ranskan miehitettyä Alankomaiden alueen maalaustaiteen kysyntä romahti.
Lievens oli historiallisten tietojen perusteella hyvin haastava ihminen, joka oli jatkuvasti konflikteissa läheistensä ja asiakkaidensa kanssa. Hänellä oli koko uransa ajan vaikeuksia asioidensa hoitamisessa ja taloudellisia ongelmia. Kuollessaan Lievens jätti jälkeensä vain velkaa.
Elämä ja ura > Arvostus ja perintö

Lieves oli yksi aikakautensa arvostetuimpia taiteilijoita. Hänen myöhempi maineensa on kuitenkin kärsinyt vertailusta Rembrandtiin ja uran kokonaisuuden määrittelyn vaikeudesta. Lievens maalasi lukuisilla erilaisilla tyyleillä, joten hänen työtään on ollut vaikeaa asettaa selkeään muottiin.
Tyyli ja teokset

Lievens oli kunnianhimoinen ja ennakkoluuloton kokeilija, joka maalasi uransa varrella lukuisilla eri tyyleillä ja mukautti työnsä usein kysyntään, ajan muotiin ja ostajien vaatimuksiin. Hän oli tyylillinen kameleontti, joka maalasi erilaisia genrejä ja mukaili eri mestareiden tyylejä. Häneltä tunnetaan henkilötutkielmia eli tronieita, muodollisia muotokuvia, laatukuvia, asetelmia, maisemamaalauksia, uskonnollisia maalauksia, piirustuksia ja puupiirustuksia.
Tyyli ja teokset > Leidenin varhaiskausi

Lievensin varhaiset teokset ovat historiallisia ja uskonnollisia maalauksia, joissa näkyy hänen mestarinsa Pieter Lastmanin ja Utrechtin caravaggistien, erityisesti Gerard van Honthorstin (1590–1656) vaikutus. Vuosien 1625–1632 välillä Lievens ja Rembrandt maalasivat niin samankaltaisella tekniikalla, että on usein mahdotonta sanoa kumpi maalasi teoksen. Useita Lievensin töitä on pidetty Rembrandtin maalauksina. Nuoret taiteilijat maalasivat samoja asetelmia ja malleja. Työtapa oli poikkeuksellinen, sillä normaalisti maalarit olisivat työstäneet yhdessä samaa maalausta. Molemmat olivat myös toistensa malleina.
Varhaiskauden maalaukset olivat usein puolikuvia, ja niissä on voimakas chiaroscura-efekti. Vuoden 1628 jälkeen Lievens siirtyi impasto-tekniikkaan ja hänen maalaustensa väriskaala muuttui monokromaattisemmaksi. Leidenin kauden tunnettuja maalauksia ovat esimerkiksi Job (1631), Lasaruksen herääminen (1631) ja Eli ja Samuel (1631). Monet Lievensin uraa arvioivat pitävät ajanjaksoa hänen taiteellisesti vahvimpana kautenaan.
Tyyli ja teokset > Aika Antwerpenissa

Englannissa ja Antwerpenissa vietetyn kauden aikana Lievensin tyyli muuttui klassisemmaksi. Hän maalasi teoksia, joissa näkyi hänen uuden asuinpaikkansa Espanjan Alankomaiden ja flaamilaisen barokin, erityisesti van Dyckin ja Pieter Paul Rubensin (1577–1640) vaikutus. Hän palasi historiallisen maalauksen pariin ja sai tilaustöitä varsinkin jesuiitoilta. Antwerpenissa Lievens alkoi maalata uudelleen tronieksi kutsuttuja muotokuvatutkielmia, joita hän oli maalannut myös Leidenissä. Hän pyrki myös laventamaan taitojaan. Hän teki ajalle epätyypillisesti puupiirroksia ja maalasi maisemamaalauksia, joissa näkyi Adriaen Brouwerin (1605/06–1638) vaikutus.
Tyyli ja teokset > Amsterdam ja myöhäiskausi

Muutettuaan vuonna 1644 Amsterdamiin Lievens mukautti jälleen ongelmitta tyylinsä ostajien makuun. Amsterdamin muotokuvamarkkinoita oli hallinnut Rembrandt, mutta muoti oli nyt vaihtumassa. Lievensin klassinen flaamilainen maalaustyyli sopi paikalliselle yläluokalle. Hän maalasi lukuisia muodollisia muotokuvia, esimerkiksi Anna Maria Schuurmanin (1649) ja Cornelia Teding van Berkhoutin (1653) muotokuvat.
Lievens maalasi Amsterdamin kaudellaan myös useita seinämaalauksia aikakauden kunnianhimoisimpiin ja halutuimpiin rakennuskohteisiin. Oranjezaalin maalattu Viisi muusaa (1650) jatkoi Antwerpin klassista tyyliä. Amsterdamin kuninkaalliseen palatsiin Lievens maalasi vuonna 1656 Quintus Fabius Maximusta ja hänen poikaansa kuvaavan teoksen ja myöhemmin jättimäisen Brinion ylennyksen kenraaliksi (1661, 5.46 × 5.38 m).
Teoksia

Vanha nainen lukee, 1621, 71.4 × 67.3 cm, Philadelphia Museum of Art, Philadelphia.
Pilatius pesee kätensä, 1624–1625, Museum De Lakenhal, Leiden
Constantijn Huygens (1596–1687), 1627–1630, 99 × 84 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Asetelma, kirjoja, n. 1630, 91 × 120 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Apostoli Paavali, 1627–1629, 119 × 108, Nationalmuseum, Tukholma.
Poika viitassa ja turbaanissa (Kurpfalzin prinssi Ruprechtin muotokuva), n. 1631, 66.7 × 51.8 cm, Leiden Collection.
Abraham uhraa vuohen poikansa Isaacin sijasta, 1638, 180 x 136 cm, Duke Anton Ulrich Museum, Braunschweig.
Mäkisessä maisemassa lepäävät maalaiset, n. 1640, 74 × 154 cm, The Kremer Collection. Yhdessä David Teniers nuoremman kanssa.
Anna Maria van Schurman, 1649, 87 × 68.6 cm, National Gallery, Lontoo.
Cornelia Teding van Berkhout (1614–1680), 1653, 134 × 101 cm, Rijksmuseum,  Amsterdam.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Lievens Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  FID  KulturNav  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat 2  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Samson ja Delila, 1630–1635, 131 × 111 cm, Rijksmuseum, Amsterdam
Brinion ylennys kenraaliksi, 1661, 5.46 × 5.38 m, Amsterdamin kuninkaallinen palatsi (seinämaalaus), Amsterdam.
Rembrandt van Rijnin muotokuva, 1629 (?), 57 × 44.7 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Lasaruksen herääminen, 1631, 107 × 114 cm, Art Gallery and Museum, Brighton.
Microsoft Copilot

| Microsoft Copilot |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Microsoft
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  7. helmikuuta 2023
Vakaa versio:  1.1.9.0 (Windows)   30.0 (Android & iOS) / marraskuu 2024
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  chatbot
Alusta:  Web-sovellus, Microsoft Windows, Android, iOS
Lisenssi:  Omisteinen ohjelmisto
Edeltäjä:  Cortana
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Microsoft Copilot on Microsoftin kehittämä generatiivisen tekoälyn chatbot. Se perustuu suurten kielimallien GPT-4-sarjaan, ja se julkaistiin vuonna 2023 Microsoftin ensisijaisena korvaajana lopetetulle Cortanalle.
Palvelu esiteltiin helmikuussa 2023 nimellä Bing Chat Microsoft Bingin ja Microsoft Edgen sisäänrakennettuna ominaisuutena. Vuoden 2023 aikana Microsoft alkoi yhtenäistää Copilot-brändiä eri chatbot-tuotteissaan vahvistaen "copilot"-analogiaa. Microsoft ilmoitti Build 2023 -konferenssissaan suunnitelmistaan integroida Copilot Windows 11:een, jolloin käyttäjät voivat käyttää sitä suoraan tehtäväpalkin kautta. Tammikuussa 2024 julkistettiin oma Copilot-näppäin Windows-näppäimistöille.
Copilot hyödyntää Microsoft Prometheus -mallia, joka on rakennettu OpenAI:n GPT-4:n perustavanlaatuiseen laajaan kielimalliin, jota puolestaan on hienosäädetty sekä valvotuilla että vahvistusoppimistekniikoilla. Copilotin keskustelukäyttöliittymätyyli muistuttaa ChatGPT:n tyyliä. Chatbot pystyy lainaamaan lähteitä, luomaan runoja, luomaan lauluja ja käyttämään lukuisia kieliä ja murteita.
Microsoft käyttää Copilotia freemium-mallilla. Sen ilmaisen tason käyttäjät voivat käyttää useimpia ominaisuuksia, kun taas maksullisille tilaajille tarjotaan etuoikeus uusiin ominaisuuksiin, mukaan lukien mukautetun chatbotin luomiseen, "Microsoft Copilot Pro" -maksullisen tilauspalvelun kautta. Microsoft Copilotin ilmaisessa versiossa on saatavilla useita oletuschatbotteja, mukaan lukien tavallinen Copilot chatbot sekä Microsoft Designer, joka on suunnattu käyttämään Image Creator -ohjelmaa kuvien luomiseen tekstikehotteiden perusteella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Microsoft Copilot Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Yli vuorten

| Yli vuorten> După dealuri |
| --- | --- |
 Elokuvan Yli vuorten elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Cristian Mungiu
Käsikirjoittaja:  Cristian Mungiu Tatiana Niculescu-Bran
Tuottaja:  Cristian Mungiu
Kuvaaja:  Oleg Mutu
Leikkaaja:  Mircea Olteanu
Lavastaja:  Calin Papura Mihaela Poenaru
Pääosat:  Cosmina Stratan Cristina Flutur Valeriu Andriuta
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Romania
Tuotantoyhtiö:  Mobra Films
Levittäjä:  BiM Distribuzione Cirko Film Hulu
Ensi-ilta:   19. toukokuuta 2012
Kesto:  152 minuuttia
Alkuperäiskieli:  romania
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yli vuorten (rom. După dealuri) on Cristian Mungiun ohjaama vuonna 2012 ilmestynyt romanialainen draamaelokuva. Elokuva seuraa kahden nuoren naisen elämää ortodoksisessa luostarissa. Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2012 Cannesin elokuvajuhlilla. Yli vuorten palkittiin parhaasta käsikirjoituksesta ja sen pääosien esittäjät parhaasta naispääosasta.
Tuotanto

Elokuva pohjautuu kahteen romanialaisen toimittajan Tatiana Niculescu Branin tietokirjaan. Kirjoissa kuvataan todellista tapahtumaa, kun nuori nunna kuoli luostarissa Moldovan ja Romanian rajaseudun vuoristossa. Luostarin muut asukkaat yrittivät häätää hänestä kuvittelemaansa riivaajaa. Mungiu näki kirjoihin perustuvan teatteriesityksen ja kiinnostui aiheesta. Hän valitsi elokuvan papin rooliin luottonäyttelijänsä Valeriu Andriuţăn, joka oli näytellyt myös hänen kahdessa edellisessä elokuvassaan. Kahta naispääosaa esittävät Cosmina Stratan ja Cristina Flutur, joilla oli vain vähän aiempaa kokemusta elokuvanäyttelemisestä.
Mungiun edellisen elokuvan, Cannesissa pääpalkinnon voittaneen aborttidraaman 4 kuukautta, 3 viikkoa, 2 päivää tavoin elokuvallinen tyyli on minimalistinen. Elokuvassa ei ole musiikkia. Otot ovat pitkiä ja kamera usein liikkumaton. Katsojalla on aikaa valita mitä hän valitsee kuvasta katsottavaksi. Mungiu ei tyrkytä näkökulmia.
Juoni

Kaksi nuorta naista, Alina ja Voichiţa ovat tunteneet toisensa yhdessä orpokodissa viettämästään lapsuudesta saakka. Heillä on ollut suhde. Alina on lähtenyt 18-vuotiaana Saksaan, Voichiţa puolestaan luostariin nunnaksi. Alina palaa takaisin luostariin ja yrittää saada Voichiţaa lähtemään kanssaan Saksaan. Käy ilmi, että Alinan työ Saksassa ei ehkä ole ollut pelkkää tarjoilua. Voichiţa on kuitenkin aidosti omistautunut jumalalle nunnaluostarissa, jota johtaa karismaattinen pappi. Alinan mieli järkkyy ja hänet viedään sairaalaan, josta hänet lähetetään takaisin luostariin. Luostarissa Alinaa vaivaavat riivaajat yritetään häätää. Alina kuolee.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cosmina Stratan  | … |  Voichiţa   |
|  Cristina Flutur  | … |  Alina   |
|  Valeriu Andriuţă  | … |  pappi   |
|  Dana Tapalagă  | … |  abbedissa   |
|  Cătălina Harabagiu  | … |  Antonia   |
|  Gina Ţandură  | … |  nunna Iustina   |
|  Vica Agache  | … |  nunna Elisabeta   |
|  Nora Covali  | … |  nunna Pahomia   |
|  Dionisie Vitcu  | … |  Valerică   |
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2012 Cannesin elokuvajuhlilla. Yli vuorten palkittiin parhaasta käsikirjoituksesta ja sen pääosien esittäjät Cosmina Stratan ja Cristina Flutur parhaasta naispääosasta. Kotimaassaan elokuva herätti voimakasta kritiikkiä. Sen kuvaa Romaniasta pidettiin liian lohduttomana. Erityisesti Romanian ortodoksinen kirkko kritisoi Mungiun elokuvan kuvausta uskonnosta. Mungiu itse on kertonut, että hänen elokuviaan ei juurikaan esitetä Romaniassa.
Kansainväliset kriitikot pääosin kiittivät elokuvaa, mutta se herätti myös keskustelua. The Guardian -lehden Peter Bradhawn mielestä elokuva oli kiehtova ja järkyttävä. New York Timesin Larry Rotherin mielestä elokuva on kuvaus ihmisistä alkukantaisen uskonnon ja Ceaușescun jälkeisen ajan bysanttilaisen byrokratian välissä. Hän kuitenkin myös muistutti Mungiun itsensä todenneen, että elokuva ei ole vain kuvaus Romaniasta tai uskonnosta vaan myös universaalimmasta ilmiöstä.
Suomessa Ilta-Sanomien Tarmo Poussu, Turun Sanomien Tapani Maskula ja Keskisuomalaisen Jarmo Maskula pitivät elokuvaa jälleen yhtenä osoituksena siitä, että 2000-luvulla Romanian elokuvan uusi aalto on ollut Euroopan parasta nykyelokuvaa. Helsingin Sanomien arviossaan Anu Silfverberg piti elokuvaa vahvana tragediana rakkaudesta ja välinpitämättömyydestä.
Cristian Mungiu ja näyttelijät Cannesissa 2012.
Funktio (sisustusliike)

Funktion edustaman B&B Italian kalusteisiin kuuluu Gaetano Pescen vuonna 1969 suunnittelema UP-nojatuoli ja -rahi.
Richard Sapperin Alessille suunnittelema kaksiäänisesti viheltävä vesipannu.
1980-luvun lopulla Funktio toi Suomeen Memphis-ryhmän suunnittelutöitä.
Funktio oli Helsingissä vuosina 1968–2011 toiminut sisustusliike, joka oli erikoistunut italialaisten designhuonekalujen, -valaisinten ja pientavaroiden maahantuontiin ja vähittäismyyntiin. Suurimmillaan Funktiolla oli kaksi myymälää, Vanhan kirkon puiston laidalla Lönnrotinkadulla sekä Fredrikinkadulla.
Funktion perusti sisustusarkkitehti ja toisen polven huonekalukauppias Alli Syvänoja (1929–2014), joka omisti 1960-luvulla kaksi huonekaluliikettä. Niistä toiseen, Fredrikinkadulla sijainneeseen, hän perusti 1968 modernia italialaismuotoilua esitelleen Funktio-osaston, joka eriytyi pian omaksi liikkeekseen.
Funktion valikoimiin kuului muun muassa Alessin pientavaroita, Artemiden valaisimia sekä B&B Italian ja Cassinan huonekaluja. 1980-luvun loppupuolella Funktiossa järjestettiin muun muassa värikästä postmodernismia edustaneen Memphis-ryhmän ja valaisinsuunnittelija Ingo Maurerin näyttelyt. Funktion asiakaskuntaa olivat varakkaat yksityisasiakkaat, arkkitehdit, yritysten pääkonttorit ja mainostoimistot. Syksyllä 1989 Funktio avasi keskustamyymälää suuremman projektimyyntinäyttelytilan Lauttasaareen.
Suomen 1990-luvun alun laman alkuhetkillä 1991 Alli Syvänoja myi Funktion Anita ja Mikael Ruolalle, jotka jatkoivat toimintaa vuoteen 2011 saakka.
Jumalallistuminen

Ikoni, joka kuvaa Johannes Siinalaisen Portaat-teoksesta kuvattua hengellistä etenemistä.
Jumalallistuminen (joskus myös jumaloituminen) eli teosis tai theosis (m.kreik. θέωσις, theōsis) tarkoittaa ortodoksisessa teologiassa ihmisten pyhittymistä Jumalan armolla takaisin alkuperäiseen olemukseensa Jumalan kuvaksi ja kaltaiseksi. Jumalallistumisen tarkoitus on saavuttaa synergisesti uudelleen Jumalan ja ihmisen yhteys, joka hajosi syntiinlankeemuksessa. Jumalallistuminen saavutetaan sielun ja ruumiin puhdistumisen (m.kreik. κάθαρσις) kautta. Ortodoksisessa ajattelussa jumalallistuminen on ihmiselämän tarkoitus.
Metropoliitta Hierotheos Vlachoksen mukaan jumalallistumisen korostus ortodoksisessa teologiassa johtuu siitä, että ortodoksinen teologia perustuu pyhien ja askeetikkojen henkilökohtaisiin ja suoriin kokemuksiin Jumalasta, toisin kuin läntinen roomalaiskatolinen ja protestanttinen teologia, jotka nojautuvat rationalistisiin teologian muotoihin, esimerkiksi skolastiikkaan. Ortodoksiteologi Vladimir Losskyn mukaan: "Kukaan, joka ei kilvoittele yhteyteen Jumalan kanssa, ei voi olla teologi".
Ihmisluonnon jumalallistuminen on osa tätä maailmankaikkeuden pyhittymistä ja siihen pyritään mm. askeettisen elämäntavan avulla. Siinä tavoitteena on muuttaa ja kehittää ihmisluontoa kohti Kristuksen antamaa esikuvaa.
Historiallinen ja patristinen perusta

»Hänen jumalallinen voimansa on antanut meille lahjaksi kaiken, mikä kuuluu tosi elämään ja jumalanpelkoon. Olemmehan päässeet tuntemaan hänet, joka on kutsunut meidät kirkkaudellaan ja voimallaan. Näin hän on meille lahjoittanut suuret ja kalliit lupaukset, jotta te niiden avulla pääsisitte pakoon turmelusta, joka maailmassa himojen tähden vallitsee, ja tulisitte osallisiksi jumalallisesta luonnosta (θείας κοινωνοὶ φύσεως). » 
(2. Piet. 1:3-4)
Jumalallistumisen teologia perustuu ortodoksisessa kirkossa Raamattuun ja kirkkoisien kirjoituksiin. 2. Pietarin kirjeessä on suora viittaus jumalallistumiseen "jumallallisen luonnon osallisuutena."
Athanasios Suuren, Aleksandrian patriarkan, mietelause ”Hän (Jumala) tuli ihmiseksi, tehdäkseen meistä jumalia” (Αὐτὸς γὰρ ἐνηνθρώπησεν, ἵνα ἡμεῖς θεοποιηθῶμεν, Autos gar enēnthrōpēsen, hina hēmeis theopoiēthōmen) tiivistää jumalallistumisen teologian. Teosis perustuu siihen, että Jumala syntyi ihmiseksi, että ihminen voisi saada takaisin Jumalan kaltaisuuden, jonka hän menetti syntiinlankeemuksessa.
Kirjallisuutta

Arkkimandriitta Georgios Kapsanis: Jumaloituminen ihmiselämän tarkoituksena.  (Pyhän Kosmas Aitolialaisen Veljestön julkaisuja 4. Alkuteos: Η ΘΕΩΣΙΣ ΩΣ ΣΚΟΠΟΣ ΤΗΣ ΖΩΗΣ ΤΟΥ ΑΝΘΡΩΠΟΥ)  Suomentanut Markus Paavola. Joensuu:  Pyhän Kosmas Aitolialaisen Veljestö, 2004.  ISBN 951-98896-3-9
Arkkimandriitta Kristoforos Stauropoulos: Jumalallisesta luonnosta osallisiksi.  (Alkuteos: Koinōnoi theias phuseōs)  Suomentanut sisar Kristoduli. Joensuu:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1990.  ISBN 951-8979-00-6
Pyhittäjä Johannes Siinalainen - Portaat.  (Kreikankielinen alkuteksti: Κλίμαξ Ἰωάννου τοῦ Σιναΐτου)  Suomentanut Johannes Seppälä. Joensuu:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1985.  ISBN 951-9071-74-1
Käännös suomeksi
Le Jeune Ahmed

| Le Jeune Ahmed |
| --- | --- |
 Elokuvan Le Jeune Ahmed elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Luc Dardenne Jean-Pierre Dardenne
Käsikirjoittaja:  Luc Dardenne Jean-Pierre Dardenne
Tuottaja:  Luc Dardenne Jean-Pierre Dardenne Denis Freyd
Kuvaaja:  Benoît Dervaux
Leikkaaja:  Marie-Hélène Dozo Tristan Meunier
Pääosat:  Idir Ben Addi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Belgia Ranska
Tuotantoyhtiö:  Les Films du Fleuve Archipel 35
Levittäjä:  Vertigo Média
Ensi-ilta:   20. toukokuuta 2019
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Le Jeune Ahmed (kirjaimellisesti ’Nuori Ahmed’) on Dardennen veljesten ohjaama vuonna 2019 ensi-iltansa saanut belgialainen draamaelokuva. Elokuva kertoo belgialaisesta maahanmuuttajataustaisesta pojasta, joka radikalisoituu. Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2019 Cannesin elokuvajuhlilla. Le Jeune Ahmed palkittiin Cannesissa parhaasta ohjauksesta.
Tuotanto

Dokumenttielokuvilla aloittaneiden Dardennen veljesten ohjaama Le Jeune Ahmed käyttää ohjaajakaksikon muista elokuvista tuttuja keinoja. Elokuva on kuvattu pääosin käsivarakameralla. Useiden muiden veljesten elokuvien tavoin Le Jeune Ahmed on rakenteeltaan pelkistetty draama, joka keskittyy yhden ihmisen moraalisiin valintoihin. Taustalla on laajempi sosiaalisten ongelmien viitekehys. Tarinan ja Ahmedin taustoja ei kuitenkaan selitetä elokuvassa lainkaan.
Juoni

Ahmed on nuori poika, joka kieltäytyy kättelemästä naispuolista opettajaansa, koska hänen uskonsa kieltää sen. Ahmed käy jihadia levittävän radikaalin imaamin moskeijassa. Hän on myös apulaisena imaamin pienessä sekatavarakaupassa. Ahmedin opettaja yrittää aloittaa koulussa arabian kielen oppitunnit, että nuoret muslimit oppisivat kieltä muualtakin kuin koraanista. Ahmed päättää yrittää puukottaa opettajaansa, mutta epäonnistuu.
Imaami käskee Ahmedia olemaan kertomatta mitään moskeijasta. Ahmed joutuu nuorisovankilaan ja siellä töihin maatilalle. Hän kertoo psykologille muuttuneensa ja pyytää saada tavata opettajansa. Hän valmistelee kuitenkin salassa opettajansa puukottamista teroitetulla hammasharjalla. Yritys kuitenkin epäonnistuu, sillä opettaja murtuu pelosta nähdessään Ahmedin ja tapaaminen keskeytyy.
Maatilalla työskentelee myös nuori tyttö, joka suutelee Ahmedia. Ahmed pyytää tyttöä kääntymään muslimiksi, koska muuten hän on tehnyt syntiä. Tyttö kieltäytyy. Matkalla maatilalta takaisin nuorisovankilaan Ahmed pakenee. Hän menee opettajansa kodin luokse, mutta putoaa yrittäessään kiivetä talon ulkoseinää opettajan asunnolle. Ahmed loukkaantuu vakavasti ja opettaja soittaa ambulanssin. Ahmed pyytää anteeksi opettajalta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Idir Ben Addi  | … |  Ahmed  |
|  Olivier Bonnaud  | … |  nuorisotyöntekijä  |
|  Myriem Akheddiou  | … |  Inès  |
|  Victoria Bluck  | … |  Louise  |
|  Claire Bodson  | … |  Ahmedin äiti  |
|  Othmane Moumen  | … |  imaami  |
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2019 Cannesin elokuvajuhlilla. Le Jeune Ahmed palkittiin Cannesissa parhaasta ohjauksesta. Kansainväliset kritiikit olivat pääsääntöisesti hyviä. Elokuvaa pidettiin kuitenkin Dardennen veljesten välityönä. The Guardian -lehden Peter Bradhawn mukaan elokuva on vähäeleinen, eikä päästä katsojia Ahmedin ajatuksiin. Elokuvan kuitenkin pelastaa pääosan esittäjän intensiivisyys. New York Timesin A.O. Scott mielestä elokuvan kerronta on taloudellista ja tehokasta, mutta siitä puuttuu kuitenkin jotain, ehkä syvempi luotaus Ahmedin persoonallisuuteen.
Ville Rämet

| Ville Rämet> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 2002 (ikä 22)
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  polttolinja
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Seura:  Hyvinkään Tahko
Pelaajaura
Junioriseurat
–2020:  Hyvinkään Tahko
Ammattilaisjoukkueet
2020–:  Hyvinkään Tahko
Ville Rämet (s. 22. maaliskuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa.
Ura

Rämet teki Superpesis-debyyttinsä 18. elokuuta 2020 kotona Joensuun Mailaa vastaan. Hän löi ensimmäisen juoksunsa Superpesiksessä 20. elokuuta 2020 Vimpelin Vetoa vastaan. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua pudotuspeleissä, joissa hän toi yhden juoksun.
Valmistujaiset (elokuva)

| Valmistujaiset> Bacalaureat |
| --- | --- |
 Elokuvan Valmistujaiset elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Cristian Mungiu
Käsikirjoittaja:  Cristian Mungiu
Kuvaaja:  Tudor Vladimir Panduru
Leikkaaja:  Mircea Olteanu
Lavastaja:  Simona Paduretu
Pääosat:  Adrian Titieni Maria Dragus Lia Bugnar
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Romania
Tuotantoyhtiö:  Mobra Films
Levittäjä:  BiM Distribuzione
Ensi-ilta:   19. toukokuuta 2016
Kesto:  128 minuuttia
Alkuperäiskieli:  romania
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valmistujaiset (rom. Bacalaureat) on Cristian Mungiun ohjaama vuonna 2016 ilmestynyt romanialainen draamaelokuva. Transylvaniassa tapahtuva elokuva kertoo lääkärin yrityksestä vaikuttaa laittomasti tyttärensä loppukokeiden tuloksiin. Elokuva osallistui vuoden 2016 Cannesin elokuvajuhlien kilpailusarjaan. Mungiu sai Cannesissa jaetun palkinnon parhaasta ohjauksesta.