stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afganistanin islamilainen emiraatti (1996–2001)
Elämä Talibanin Afganistanissa > Taiteet, kulttuuri, huvit ja urheilu

Useimmat taiteet ja maalliset huvit kuten elokuvat, televisio, musiikki ja tanssi kiellettiin, samoin kuin myös muoto­kuvien maalaaminen ja hallussapito.  Jos jostakin kaupasta löydettiin musiikki­kasetteja, kauppias vangittiin ja kauppa suljettiin, kunnes vähintään viisi henkilöä takasi, ettei niitä siellä enää ollut.
Maaliskuussa 2001 Taliban määräsi tuhottavaksi kaksi Buddha-patsasta Bamiyanissa. Kallioseinään kaiverretuista patsaista toinen oli 38 metriä pitkä ja 1 800 vuoden ikäinen ja toinen 53 metriä pitkä ja 1 500-vuotias. Teon tuomitsivat UNESCO:n lisäksi monet maat, myös Iran.
Aluksi Taliban kielsi myös kaiken urheilun, mutta salli sen myöhemmin tietyin edellytyksin, ei kuitenkaan naisten urheilua. Urheilu­katsomoissa oli käsien­taputus kielletty, ja ainoa sallittu, ja samalla pakollinen kannustushuuto oli "Allahu Akbar" (Jumala on suuri). Islamilaisten rukous­hetkien ajaksi oli urheilu­kilpailut aina keskeytettävä. Taliban kielsi myös leijan lennätyksen, joka vanhastaan oli ollut Afganistanissa keväisin suosittu huvi.
Elämä Talibanin Afganistanissa > Naisten asema

Naisten asemaa Afganistanissa pidettiin erityisen huonona, naisten työssäkäynti kodin ulkopuolella (lukuun ottamatta terveydenhuoltoa) oli kielletty, ja monet perheet, joiden miehet olivat kuolleet sodassa, menettivät toimeentulonsa. Kasvojen paljastaminen ulkopuolisille tiesi ruoskintaa, ja talojen ikkunat oli peitettävä, jotta ulkopuoliset eivät nähneet sisään. Tytöt eivät saaneet käydä koulua täytettyään kahdeksan vuotta, minkä jälkeen he saivat opiskella ainoastaan Koraania.  Toisaalta koska ennen Talibanin valtaan­tuloa enemmistö opettajista oli ollut naisia mutta he eivät saaneet jatkaa toimessaan, jäi myös suuri joukko poikia vaille kouluopetusta.
Naiset eivät myöskään saaneet kulkea julkisilla paikoilla ilman aviomiestään. Naisten tuli aina käyttää burkaa. Kaikki kosmetiikka ja länsimaiset muotivaatteet olivat myös kielletyt, eikä kaupoissa saanut olla näkyvillä muotilehtiä.
Miehille ja naisille oli terveydenhuolto järjestetty kokonaan erikseen. Naisia oli työssä lääkäreinä ja sairaan­hoitajina, mitkä olivatkin ainoat sallitut työt, koska mies­lääkärit eivät saaneet tutkia nais­potilaita. Uskonnollisella poliisilla oli milloin hyvänsä oikeus käydä sairaaloissa tarkistamassa, että määräyksiä noudatettiin.
Elämä Talibanin Afganistanissa > Miehiä koskeneita määräyksiä

Taliban sääti šarian tulkintansa perusteella myös miesten ulkoasua koskeneita määräyksiä, joiden kaltaisia ei kuitenkaan ollut koskaan aikaisemmin ollut missään islamilaisessa maassa. Niinpä kaikkien miesten oli annettava partansa kasvaa vähintään nyrkin paksuiseksi; jos joku oli ajanut tai leikannut partansa, hänet vangittiin, kunnes parta oli jälleen kasvanut.  Kun Taliban oli vallannut Kabulin, sikäläiset miehet saivat puolitoista kuukautta aikaa kasvattaa määräysten mukaisen parran. Tästä joutuivat kärsimään erityisesti eräiden etnisten vähemmistöjen kuten hazarojen edustajat, joilla yleensä on luonnostaan heikko parran kasvu.  Lisäksi Taliban-hallitus kielsi "brittiläisen ja amerikkalaisen" hius­tyylin eli pitkän tukan; jos jollakulla sellainen havaittiin, se ajettiin pois ja asian­omaisen oli maksettava parturin lasku.
Elämä Talibanin Afganistanissa > Muita kieltoja ja määräyksiä

Myös lähetystyö ja sään ennustuslähde? oli kielletty. Murhaajat ja seksityöntekijät teloitettiin käyttämättömäksi jääneellä urheilustadionilla Kabulissa. Myös uskottomuudesta ja homoseksuaalisuudesta rangaistiin kuolemalla.
Elämä Talibanin Afganistanissa > Huumeiden tuotanto

Alkuvuosina Taliban salli oopiumin, mutta ei kannabiksen viljelystä. Tätä perusteltiin sillä, että oopiumi ja siitä valmistettu heroiini oli tarkoitettu vietäväksi länsi­maihin, missä suurin osa asukkaista ja varsinkaan huumeiden käyttäjät eivät olleet muslimeja, kun taas maassa viljelty kannabis olisi pääosin käytetty omassa maassa. Todellisuudessa kuitenkin myös suuri osa heroiinista käytettiin islamin­uskoisissa naapuri­maissa, varsinkin Pakistanissa mutta enenevässä määrin myös aikaisemmin Neuvostoliittoon kuuluneissa Keski-Aasian maissa. Afganistan olikin maailman suurin oopiumin ja heroiinin tuottaja, ja niistä peritty vientivero oli Taliban-hallituksen tärkeimpiä tulon­lähteitä.
Vuonna 2000 Taliban kielsi myös oopiumin viljelyksen lähde?, ja tuotanto putosi vuonna 2000 tuotetusta 4 000 tonnistalähde?  (70 % maailman tuotannosta) 82 tonniin vuonna 2001, josta suurin osa viljeltiin Pohjoisen liiton hallitsemilla alueilla.
Talous

Afganistanin islamilaisella emiraatin valtiovarainministeriöllä ei ollut vuotuista budjettia, eikä valtiovarainministerillä ollut lainkaan talouskoulutusta tai muutakaan  asiantuntemusta. Rahoitusta  hallinto sai sodankäyntiin keräyksillä ja ne annettiin mullah Omarin haltuun ilman minkäänlaista kirjanpitoa. Rahoitusta hallinto sai Saudi-Arabialta ainakin kaksi miljoonaa dollaria ja Pakistanilta päätukijana vielä enemmän, mutta näistäkään tuloista ei ole mitään varsinaisia tietoja.
Taliban-joukkoja Heratissa 15. toukokuuta 2001.
Taliban-hallinnon myötä naiset eivät saaneet enää kulkea julkisilla paikoilla ilman burkaa. Vielä taliban-hallinnon kaaduttua ja burkapakon väistyttyä monet naiset pukeutuvat yhä burkaan oman turvallisuutensa tähden. Tämä kuva on Pohjois-Afganistanista 2005.
Díkti

Díkti-vuoren Spathí-huippu talvella.
| --- | --- |
Sijainti:  Lasíthi, Kreeta, Kreikka
Vuoristo:  Lasíthivuoret
Korkeus merenpinnasta:  2 148 m
Prominenssi:  1 798 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Díkti (kreik. Δίκτη) eli Spathí (Σπαθί) on vuori Lasíthi- eli Díktivuorilla Kreetan saaren itäosassa Kreikassa. Sen korkeus on 2 148 metriä ja prominenssi 1 798 metriä.
Díkti-vuori.
Díkti sijaitsee Lasíthin alueyksikön länsiosassa lähellä Iraklionin alueyksikön rajaa. Díktin korkein huippu on nimeltään Spathí, mitä nimeä käytetään myös koko vuoresta. Muut vuoriston korkeimmat huiput ovat Aféntis Christós (Αφέντης Χριστός, 2 141 m), Psarí Madára (Ψαρή Μαδάρα, 2 141 m), Lázaros (Λάζαρος, 2 085 m) ja Tsívi (Τσίβη, 1 664 m). Lasíthin ylätasanko ja pienempi Limnákaron ylätasanko sijaitsevat vuoren pohjoispuolella.
Kreikkalaisessa mytologiassa Rhea synnytti ylijumala Zeuksen Díktillä sijaitsevassa luolassa, niin kutsutussa Díktin luolassa (myös Psychrón luola), piilossa isältään titaani Kronokselta, jolla oli tapana syödä lapsensa. Zeuksen itkut eivät kuuluneet luolasta, sillä sotaisat puolijumalat tanssivat hänen ympärillään kilpiään ja aseitaan kalisuttaen. Zeus sai Amalthea-nimiseltä vuohelta maitoa, ja Melissa-mehiläinen toi hänelle hunajaa. Samaa tarinaa kerrotaan tosin myös Ída- eli Psiloreítis-vuorella sijaitsevasta Ídan luolasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Díkti Wikimedia Commonsissa
Kreikan vuoret ja vuoristot
| --- | --- |
Korkeimmat vuoret (yli 2 000 m):   Ólympos  Smólikas  Vóras  Grámmos  Gkióna  Týmfi  Vardoúsia  Parnassós  Ída eli Psiloreítis  Páchnes  Kakardítsa  Taÿ́getos  Kyllíni  Aroánia  Varnoúntas  Tymfristós  Lákmos  Katarachiás  Vasilítsa  Falakró  Erýmanthos  Órvilos  Tringía  Doúsko  Piéria  Karáva  Tzéna  Lýgkos  Kakoplévri  Mavrovoúni  Pínovo  Oíti  Díkti  Avgó  Aféntis Christós  Vérno  Áskio  Kaliakoúda  Vérmio  Chatzí  Áthos  Bélles  Trapezítsa 
Vuoristot:   Ágrafa  Akarnaniká  Asteroúsia  Athamaniká  Bélles  Koúla  Kroússia  Lasíthi  Lefká Óri  Óri Kyparissías  Píndos  Rodópi  Thryptí
Diklofenamidi

| --- | --- |


Diklofenamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4,5-diklooribentseeni-1,3-disulfonamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 120-97-8
ATC-koodi: S01EC02
PubChem CID: 3038
DrugBank: DB01144
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H6N2Cl2O4S2 
Moolimassa: 305,168
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 228,5 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 55 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Diklofenamidi (C6H6S2Cl2N2O4) on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Aine on diureetti ja sitä voidaan käyttää lääketieteessä ja eläinlääketieteessä glaukooman hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa diklofenamidi on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja myös muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin.
Diklofenamidi on hiilihappoanhydraasientsyymin inhibiittori ja saa aikaan nesteen poistumista silmästä. Kammioveden poistuessa silmänpaine laskee. Diklofenamidia käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä lähinnä avokulmaglaukooman hoitoon. Vaikutus alkaa noin puolen tunnin kuluttua lääkkeen ottamisesta, saavuttaa suurimman tehonsa noin kahden tunnin kuluttua ja kokonaisvaikutusaika on noin 6 tuntia. Vuonna 2016 diklofenamidi hyväksyttiin Euroopan unionin alueella käytettäväksi harvinaislääkkeenä jaksoittaisen halvauksen hoitoon.
Valmistus

Diklofenamidin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa o-kloorifenoli reagoi klooririkkihapon kanssa, jolloin bentseenirengas sulfonoituu. Muodostuva sulfonihappo reagoi fosforitrikloridin ja ammoniakin kanssa diklofenamidiksi.
Dihydroksiasetonifosfaatti

| Dihydroksiasetonifosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (3-hydroksi-2-oksopropyyli)divetyfosfaatti
CAS-numero:  57-04-5
PubChem CID:  668
SMILES:  C(C(=O)COP(=O)(O)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7O6P
Moolimassa:  170,056 g/mol
Dihydroksiasetonifosfaatti eli DHAP (C3H7O6P) on orgaaninen molekyyli, joka esiintyy välituotteena monissa eri biokemiallisissa reaktioissa, esimerkiksi glykolyysissä. Kemialliselta rakenteelta yhdiste on dihydroksiasetonin ja fosforihapon esteri.
Glykolyysi ja Calvinin kierto

Glykolyysissä dihydroksiasetonifosfaattia muodostuu, kun aldolaasi A-entsyymi katalysoi reaktiota, jossa fruktoosi-1,6-bisfosfaatti hajoaa dihydroksiasetonifosfaatiksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Syntynyt dihydroksiasetonifosfaatti muutetaan trioosifosfaatti-isomeraasientsyymin avustuksella glyseraldehydi-3-fosfaatiksi.
Fotosynteesin pimeärekatiossa eli Calvinin kierrossa 1,3-bisfosfoglyseraatti muutetaan dihydroksiasetonifosfaatiksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Samalla koentsyyminä mukana ollut NADPH hapettuu NADP+:ksi. Muodostunut dihydroksiasetonifosfaatti käytetään edelleen ja siitä kasvit valmistavat fruktoosi-1,6-bisfosfaattia ja sedoheptuloosi-1,7-bisfosfaattia.
Glyseroli-3-fosfaatin synteesi

Glyseroli-3-fosfaatti on rasvahappomolekyylien vastaanottaja triglyseridien biosynteesissä. Glyseroli-3-fosfaattia syntyy muun muassa glykolyysin tuloksena muodostuneesta dihydroksiasetonista, joka pelkistetään glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasientsyymin katalysoimana glyseroli-3-fosfaatiksi.
Aiheesta muualla

Terveysportti, metatesaurus: Dihydroksiasetonifosfaatti
Dikloorikarbeeni

| Dikloorikarbeeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1605-72-7
PubChem CID:  6432145
SMILES:  [C](Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CCl2
Moolimassa:  82,91 g/mol
Dikloorikarbeeni (CCl2) on karbeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se on erittäin reaktiivinen, minkä vuoksi sitä ei voida eristää, mutta se esiintyy välituotteena useissa reaktioissa.
Rakenne

Muiden karbeenien tavoin dikloorikarbeenissa on hiiliatomilla vapaa elektronipari sp2-hybridiorbitaalilla ja tyhjä p-orbitaali. Myös hiileen sitoutuneilla klooriatomeilla on vapaita elektronipareja, joita ne voivat luovuttaa hiiliatomille ja stabiloida dikloorikarbeenia eri resonanssimuotojen kautta.
Valmistus ja reaktioita

Dikloorikarbeenia voidaan valmistaa usealla eri tavoilla. Tyypillisin tapa on eliminoida kloroformista protoni ja tämän jälkeen klooriatomeja vahvan emäksen kuten kalium-tert-butoksidin avulla tai kaliumhydroksidin ja ultraäänten avulla. Reaktiossa voidaan käyttää myös faasinsiirtokatalyysiä. Muita tapoja ovat trikloorietikkahapon suolojen kuten natriumtriklooriasetaatin kuumentaminen ja dikloorimetaanin ja alkyylilitiumin välisellä reaktiolla.
Dikloorikarbeeni reagoi alkeenien kanssa muodostaen dikloorisyklopropaanijohdannaisen. Reaktio on spesifinen ja cis-alkeeni johtaa cis-dikloorisyklopropaanijohdannaisen muodostumiseen ja trans-alkeenista syntyy trans-dikloorisyklopropaanijohdannainen. Yhdiste reagoi C-H-insertioreaktiolla erityisesti alkoksidien kanssa, jolloin muodostuu dikloorattu alkaanijohdannainen, jossa on terminaalisessa päässä kaksi kloorisubstituenttia. Reimer–Tiemann-reaktiossa reagoi fenolijohdannaisen kanssa muodostaen bentsaalikloridijohdannaisen välivaiheena ja bentsaalikloridin sivuketju hydrolysoituu aldehydiryhmäksi.
Dialektiikka

Filosofien keskustelua Platonin Akatemiassa (Carl Johan Wahlbom).
Dialektiikka (m.kreik. διαλεκτική τέχνη, dialektikē tekhnē) on antiikin kreikkalaisten keksimä ja filosofien käyttämä keskustelumuoto, jonka avulla pyrittiin etsimään totuutta, yhteisymmärrystä, kumoamaan ristiriitaisia näkemyksiä tai voittamaan vastapuoli väittelyssä. Eri filosofit ovat käyttäneet sanaa eri aikoina erilaisessa merkityksessä omien mieltymystensä mukaan. Sana dialektiikka on etymologisesti muodostettu kreikan kielen verbistä dialegesthai, joka tarkoittaa 'keskustella'.
Antiikin kreikkalaisista ajattelijoista erityisesti sofistit, Sokrates (sokraattinen menetelmä), Platon ja Aristoteles ovat jääneet filosofian historiaan dialektiikan merkittävinä kehittäjinä. Kreikkalaiset filosofit korostivat yksilöllisesti erilaisia puolia dialektiikasta ja sen merkityksestä. Logiikka ja dialektiikka olivat uuden ajan alkuun asti synonyymeja toisilleen. Myöhemmin dialektiikka on liitetty läheisemmin retoriikkaan, kun taas logiikka on saanut vaatimattomamman roolin (ks. logiikan historia).
Logiikan ja dialektiikan välille on tehty erottelu, jonka mukaan logiikka tutkii kokemusta edeltäviä ajattelun lakeja. Dialektiikka sen sijaan tutkii kahden yhdessä ajattelevan ihmisen muodostamaa yhteisöä. Dialektiikka ottaa huomioon molempien keskustelijoiden kokemukset, ennakkoluulot ja taustaoletukset. Näin ollen dialektiikka mahdollistaa sen, että filosofisen keskustelun lähtökohdat voivat olla ihmisten arkisissa uskomuksissa ja käytännössä.
Kun tutkija joutuu tarkastelemaan kriittisesti erilaisten tieteellisten teorioiden pätevyyttä, hän käyttää hyväkseen dialektiikkaa vertaillen erilaisia teorioita ja niiden pätevyyttä.
Antiikin kreikkalaisen dialektiikan historia > Zenon (490–420 eaa.)

Zenon Elealainen on antiikin kreikkalaisen dialektiikan isä. Filosofi kuului elealaiseen koulukuntaan, jonka parissa opiskeli. Zenon on tullut myöhemmin tunnetuksi humoristisista paradokseistaan. Näissä niin kutsutuissa Zenonin paradokseissa puolustetaan usein totunnaisia ajattelutapoja rikkovia näkemyksiä. Filosofi puolustaa paradokseissa muun muassa näkemystä, jonka mukaan liike ja moneus ovat mahdottomia.
Filosofi käyttää paradokseissaan hyödykseen menetelmää, jota on kutsuttu matematiikan alueella epäsuoran todistamisen menetelmäksi. Epäsuoran todistamisen menetelmä tarkoittaa sitä, että keskustelussa pyritään osoittamaan tietyn väitteen seuraukset ristiriitaisiksi. Kun keskustelussa on osoitettu, että tietyllä näkemyksellä on ristiriitaisia seurauksia, näin voidaan päätellä että sen vastakohta on totta.
Platonin dialogeissa Zenon esiintyy henkilönä, joka käy keskustelua nuoren Sokrateen kanssa (Parmenides-dialogi).
Antiikin kreikkalaisen dialektiikan historia > Sokrates (470/469–399 eaa.)

Sokrates käytti dialektiikkaa keskustellessaan ihmisten kanssa Ateenan kaduilla. Sokrateelle dialektiikka tarkoitti menetelmää, jonka avulla erilaisia näkemyksiä tarkastellaan kaikista mahdollisista näkökulmista (sokraattinen menetelmä). Keskustelun tarkoituksena oli tutkia erilaisten näkemysten perusteita ja pyrkiä kumoamaan ne näkemykset, joihin ei ollut löydettävissä vakuuttavia perusteluja. Kun ristiriitaiset näkemykset olivat kumottu, ainoastaan vahvimmin perustellut näkemykset jäivät jäljelle.
Sokrateen keskusteluissa näkemysten kumoaminen tapahtui epäsuorasti. Filosofi ei hyökännyt keskustelun toisen osapuolen näkemyksiä vastaan, vaan osoitti tälle, millä tavalla tietyillä lähtöolettamuksilla on ristiriitaisia seurauksia. Näin ollen Sokrates käytti keskustelussa apunaan samaa menetelmää kuin Zenon elealainen.
Keskusteluissa Sokrates tarkasteli usein ihmisten hyvää ja pahaa koskevia uskomuksia. Tutkijoiden kesken ei vallitse yksimielisyyttä siitä pyrkikö filosofi rohkaisemaan keskustelukumppaneitaan moraaliseen skeptisismiin vai tarkastelemaan uskomuksia niin, että jäljelle jäivät perustavimmat.
Antiikin kreikkalaisen dialektiikan historia > Sofistit (n. 400 eaa.)

Sofistit eivät olleet yhtenäinen koulukunta, vaan joukko puhetaidonopettajia, jotka opettivat nuoria miehiä menestymään kreikkalaisen kaupunkivaltion politiikassa. Sofisteja yhdisti pyrkimys hankkia puhetaidolla rahaa ja poliittista arvostusta. Vastustajat kritisoivat sofisteja siitä, että he käyttivät häikäilemättömiä keinoja näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
Sofistit toteuttivat dialektiikkaa kilpailullisissa näytöstilaisuuksissa, joista käytettiin nimeä taisto (agōn). Näissä väittelytilaisuuksissa kaksi puhujaa otti toisistaan mittaa esittäen perusteluja. Protagoras oli yksi tunnetuimmista sofisteista, joka kehitti tätä filosofian kilpailullista muotoa eteenpäin. Sofistien käymien filosofisten kaksintaisteluiden voittajaksi selviytyi henkilö, joka pystyi osoittamaan yleisölle, että vastustajan väitteet ovat epätosia.
Platon ja Sokrates kritisoivat sofisteja siitä, että korostivat puhujan kykyä vakuuttaa yleisönsä keinolla millä hyvänsä. Näin ajauduttiin helposti tilanteeseen, jossa puhuja pyrki ainoastaan kuulijoidensa mielistelemiseen. Filosofin mukaan sofistit korostivat dialektiikan kiistelevää ja kamppailevaa puolta totuuden etsimisen sijaan.
Platonin kommentit sofistien toiminnasta eivät ehkä anna koko kuvaa sofistien merkityksestä kreikkalaisen filosofian kehittymiseen. Poliittisten vastustajien mielestä sofistien tarkoituksena oli väitteiden kumoamisen lisäksi riidellä ja häpäistä keskustelun toinen osapuoli eri tavoin.
Antiikin kreikkalaisen dialektiikan historia > Platon (427–347 eaa.)

Platon vastusti sofistien näkemystä dialektiikasta menetelmänä, jonka tarkoituksena on ainoastaan yleisön vakuuttaminen. 
Platon erottaa Euthydemos-dialogissa toisistaan Sokrateen käyttämän aitofilosofisen dialektiikan ja puhetaidonammattilaiset, joiden päämääränä oli kinastelu. Sokraattisesta näkökulmasta sofistit ja riitelyyn pyrkivät eristikot olivat persompia vakuuttamisteholle kuin totuudelle.
Platonin mukaan dialektiikan tarkoitti oikean päättelyn esittämistä ja harjoittamista. Dialektiikan tarkoituksena yleisön vakuuttamisen ja kiistelyn sijaan pyrkiä löytämään totuus. Filosofi omaksui Sokrateelta menetelmät, joita hyödynsi kirjoittamissaan dialogeissa.
Platonille dialektiikka merkitsi parasta mahdollista menetelmää, jonka avulla filosofi kykenee löytämään totuuden. Tämä tarkoitti filosofista keskustelua, jossa keskustelijat pyrkivät etenemään yksittäisten havaintojen tarkastelemisesta laajempaan kokonaisnäkemykseen. Platon kehitti dialektiikkaa dialogeissa, jotka ovat kirjoitettuja keskustelumuotoon. Filosofi kirjoitti dialogeja, joissa hän pyrki mahdollisimman tarkasti jäljittelemään elävää keskustelua.
Platon hyödynsi dialektista menetelmää muun muassa psykologiassaan ja yhteiskuntafilosofiassaan.
Antiikin kreikkalaisen dialektiikan historia > Aristoteles (384–322 eaa.)

Aristoteles oli kreikkalainen filosofi, joka kehitti dialektiikasta menetelmän, jota kutsutaan nykyisin logiikaksi. Filosofi kehitti eteenpäin Platonin näkemyksiä dialektiikasta. Aristoteleelle dialektiikka tarkoitti menetelmää, jota voitiin hyödyntää väittelyn voittamiseen tai totuuden etsimiseen. Kyse oli käytännöllisestä puhetaidonmenetelmästä, jonka avulla tutkittiin mielipiteen muodostumista.
Topiikka-nimisessä teoksessaan filosofi yhdistää dialektiikan ja uskottavat käsitykset, joiden pohjalta dialektiikassa päätellään. Dialektisessa päättelyssä päätellään väitteestä vastakohtaan, joko yleisesti tunnettujen, viisaimpien kannattamien tai uskottavien käsitysten nojalla. Aristoteles samaistaa toisiinsa dialektiikan ja retoriikan, joiden päämääränä oli uskottavuus. Näistä hän erotti analytiikan eli logiikan ja filosofian, joiden pyrkimyksenä oli saavuttaa totuus.
Aristoteles ajatteli, että sofistit ja Platon olivat molemmat kehittäneet kreikkalaista puhetaidonperinnettä. Hän ei tuominnut moralistiseen sävyyn sofisteja samalla tavalla kuten Platon. Retoriikka-teos esittää, että voittaminen on nautinnollista kaikkien ihmisten mielestä ei ainoastaan voitonhaluisten.
Aristoteles käsitteli dialektiikkaa myös muun muassa teoksessaan Sofistiset kumoamiset.
Keskiaika ja dialektiikan historia

Keskiajalla dialektiikalla oli merkittävä rooli kirkon yhteiskunnallisen aseman ja kirkon uskonnollisten oppien puolustamisessa. Julkiset väittelyt olivat keskiajan oppineen elämän ydin. Dialektiikka sisältyi niin kutsuttuihin seitsemään vapaaseen taiteeseen, jotka muodostivat keskiajan sivistyksen perustan. Keskiajalla dialektiikkaa kehittivät ennen kaikkea skolastikot.
Keskiajan dialektiselle väittelylle oli ominaista, että se korosti tiedon muodollista puolta sekä sujuvaa latinan kielen taitoa. Totuuden tutkittavista kohteista määritteli se, miten väitteiden johtamisessa noudatettiin dialektiikan sääntöjä: syiden ja vastasyiden muotoilemista, kysymyksiä an vai non, pro ja contra, cur ja quomodo.
Dialektiikka sai yliopistollisen muotonsa 1100-luvulla autonomisten yliopistojen syntymisen aikoihin. Vaikka dialektiikkaa harrastettiin yliopistossa vapaasti dialektiikan harjaantunut käyttäjä saattoi helposti saada myös räyhämaineen. Yliopistoväittelyihin säädettiin väittelijöiden välisiä parjauskieltoja.
Keskiaika ja dialektiikan historia > Skolastiikka (1000–1500)

Skolastiikka oli keskiajalla vaikuttanut filosofinen koulukunta, joka seurasi aristoteelisen filosofian perinnettä. Skolastikot lähestyivät antiikin kreikkalaista filosofiaa kristillisen teologian ja sen pyhien kirjoitusten näkökulmasta. Koulukunta vaikutti eurooppalaisten yliopistojen teologisissa tiedekunniassa ja korosti opetuksessaan erityisesti dialektiikkaa.
Keskiajan teologiassa korostettiin voimakkaasti perinteen ja auktoriteettien merkitystä. Skolastikkojen mukaan tieto oli kirjattu suurten ajattelijoiden kuten Aristoteleen, Platonin ja Augustinuksen teoksiin. Skolastikot eivät ajatelleet, että Raamatun kirjoitukset olisivat filosofisten auktoriteettien kanssa ristiriidassa. Dialektiikan avulla skolastikot pyrkivät yhdistämään eri auktoriteettien näkemykset yhdeksi suureksi kokonaisuudeksi. Dialektiikan tehtävänä oli pitää huolta siitä, että kirkon ja filosofisten auktoriteettien näkemysten välillä ei vallinnut ristiriitoja.
Tuomas Akvinolainen (1225–1274) on kuuluisimpia skolastisen filosofian edustajia. Filosofin teokset ovat tunnettuja keskiajalla tehtyjä yrityksiä yhdistää kreikkalaisen filosofian teokset ja Raamatun teokset yhtenäiseksi kokonaisuudeksi.
Keskiajalla dialektiikan merkitys korostui ennen kaikkea skolastisissa väittelyissä. Väittely lähti yleensä liikkeelle jonkun tunnustetun auktoriteetin teoksista. Skolastisissa väittelyssä keskustelijat siteerasivat tunnustettujen auktoriteettien teoksia ja pyrkivät kumoamaan esitettyjä näkemyksiä.