stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Worms 4: Mayhem

| Worms 4: Mayhem |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Team 17
Julkaisija:  Codemasters
Pelisarja:  Worms
Julkaistu:  2005
Lajityyppi:  strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 3 
Alusta:  PlayStation 2, Windows, Xbox
Jakelumuoto:  CD, DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Worms 4: Mayhem on Team 17:n kehittämä ja Codemastersin julkaisema vuoropohjainen strategiapeli, ja Worms-pelisarjan 13. osa. Peli on julkaistu 2005 PC:lle, PS2:lle ja Xboxille. Pelissä pelaajat yrittävät tappaa vastustajan matoja vaihtelevissa ja kolmiulotteisissa kentissä mielikuvituksellisilla aseilla. Peli etenee vuoropohjaisesti. Pelissä on yksin- ja moninpeli, joista moninpeli saattaa toimia paremmin sosiaalisen puolensa ansiosta.
Tässä Worms-pelissä on ensimmäistä kertaa mahdollisuus muokata matoa miten haluaa. Lisäksi pelissä pystyy tekemään oman aseen Weapon Factorylla. Näiden uudistusten vuoksi pelissä ei voi tehdä omia kenttiä kuten Worms 3D:ssä.
Aseita on lisätty entiseen todella paljon ja esimerkiksi ilmaiskujen tehot ovat aikaisempaa voimakkaampia.
Moninpelissä nähdään jo Worms World Partysta tuttu Wormpot. Yksinpelin puolelta löytyy erilaisia aseharjoituksia
sekä harjoitustehtäviä. Kentät ovat yleensä värikkäitä ja hyvin suuria. Usein kentissä on joku rakennus, jonka ympärille kenttä sijoittuu. Moninpelissä on erilaisia pelimuotoja. Tarjolla on lisäksi verkkopeli ja sen mukana chat.
Pelitilat

Deathmatch: Peruspeli, jossa viimeinen pelissä oleva joukkue voittaa.
Homelands: Samanlainen kuin Deathmatch, mutta pelaajien madot ovat linnakkeissa.
Destruction: Pelaajien on tuhottava toisten linnakkeet. Madon kuoltua se syntyy uudelleen kentän keskikohtaan. Muuten samanlainen kuin Homelands.
Statue Defend: Samanlainen kuin Homelands, mutta Pelaajilla on patsaita ja pelaajan on puolustettava niitä ja tuhottava toisten patsaat.
Survivor: Kaikilla pelaajilla on alussa yksi mato. Kun pelaajan mato kuolee, paikalle tulee toinen mato. Viimeinen pelissä oleva voittaa.
Aiheesta muualla

Worms 4: Mayhem MobyGamesissa (englanniksi)
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Codemastersin Worms 4: Mayhem sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Team 17:n viralliset sivut (englanniksi)
-pelisarja
| 2D-versiot |
| --- | --- |
Ensimmäinen sukupolvi:   Worms  The Director's Cut 
Toinen sukupolvi:   Worms 2  Armageddon  World Party  Battle Pack 
Kolmas sukupolvi:   Open Warfare  Worms XBLA  Open Warfare 2  A Space Oddity 
3D-versiot
Ensimmäinen sukupolvi:   3D  Forts  Mayhem 
Muut pelit
Muut:   Worms Pinball  Worms Blast  Javapelit
Wittelsbach-luokka

| Wittelsbach-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  12 798 t
Pituus:  126,8 m
Leveys:  22,8 m
Syväys:  7,95 m
Koneteho:  14 000 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  30 upseeria ja 650 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 24 cm L/40 -tykkiä 18 x 15 cm tykkiä 12 x 8,8 cm tykkiä 6 x 45 cm torpedoputkea
Wittelsbach-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut taistelulaivaluokka, johon kuului viisi vuoden 1898 laivastolain nojalla valmistettua alusta. Niiden rakennustyöt aloitettiin 1899-1900 ja ne valmistuivat vuoden 1904 loppuun mennessä. Alukset muistuttivat edeltänyttä Kaiser Friedrich III -luokkaa ollen kuitenkin paremmin panssaroituja. Aseistus aluksilla oli lähes identtinen, mutta sijoituksissa oli eroja.
Alukset

Saksan keisarikunnan valtiopäivät hyväksyi 10. huhtikuuta 1898 Tirpitzin ensimmäisen laivastolain, jonka mukaan laivastoon tuli kuulumaan 19 taistelulaivaa, kahdeksan panssariristeilijää, kaksitoista suurta ja 30 pientä risteilijää 1. huhtikuuta 1904 mennessä. Raskaat alukset korvattaisiin automaattisesti 25 vuoden välein ja kevyet risteilijät 15 vuoden välein. Valmistuskustannukset eivät saisi ylittää 408,9 miljoonaa kultamarkkaa, mutta samalla käyttökustannukset oli rajattu 5 miljoonaan kultamarkkaan. Laivastolakiin oli sisällytetty palveluksessa olevat alukset eli 12 taistelulaivaa, 10 suurta ja 23 kevyttä risteilijää ja siten kuuden vuoden aikana valmistettavaksi jäi ainoastaan seitsemän taistelulaivaa, kaksi suurta ja seitsemän kevyttä risteilijää. Lain puitteissa tilattiin Wittelsbach-luokan alukset.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Wittelsbach | Kaiserliche Werft Wilhelmshaven | syyskuu 1899 | 3. heinäkuuta 1900 | 15. lokakuuta 1902 | romutettu 1921 |
| SMS Wettin | Schichau, Danzig | lokakuu 1899 | 6. kesäkuuta 1901 | 1. lokakuuta 1902 | romutettu 1921 |
| SMS Zähringen | Germaniawerft, Kiel | 21. marraskuuta 1899 | 12. kesäkuuta 1901 | 25. lokakuuta 1902 | upotettu sulkulaivana 1945 |
| SMS Schwaben | Kaiserliche Werft Wilhelmshaven | 15. syyskuuta 1900 | 19. elokuuta 1901 | 13. huhtikuuta 1904 | poistettu palveluksesta 8. maaliskuuta 1921 romutettu 1921 |
| SMS Mecklenburg | AG Vulcan Stettin | 15. toukokuuta 1900 | 9. marraskuuta 1901 | 25. toukokuuta 1903 | poistettu palveluksesta 24. tammikuuta 1916 kirjanpidosta 25. tammikuuta 1920 romutettu 1921 |
Mika Nieminen

| Mika Nieminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1966 (ikä 58) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Veikko
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2002
Seurat:  Kiekkoreipas (I-div) Ilves (SML) Lukko (SML) Luleå HF (SEL) Grasshopper Club Zürich (NLB) Jokerit (SML) HIFK (SML)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1995 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1992 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Italia 1994 | jääkiekko |  |
Mika Sakari Nieminen (s. 1. tammikuuta 1966 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Pelipaikaltaan Nieminen oli hyökkääjä.
Ura

Mika Nieminen aloitti jääkiekkoilijan uransa aikuisten tasolla 1-divisioonassa pelanneessa Kiekko-Reippaassa. Lahdessa hän pelasi kaksi hyvää kautta ja pääsi näin Ilveksen liigajoukkueeseen pelaamaan Sakari Pietilän alaisuudessa.
Nieminen teki debyyttinsä SM-liigassa vasta 22-vuotiaana ollen vuoden tulokas. Hän oli pelannut aikuisikään asti aktiivisesti myös jalkapalloa, mutta sitten valinta ykköslajista oli tehtävä. Niemisen mukaan täysipäiväisesti jääkiekkoon siirtymistä puolsivat hänen lajiin sopivat fyysiset ominaisuutensa: "hyvät jalat ja kädet". Nieminen oli tunnettu, paitsi erittäin lahjakkaana kiekkolijana, myös äärimmäisen laiskana harjoittelijana. Niemisen kyvyt aikoinaan löytäneen Sakari Pietilän mukaan "Veikko" oli erittäin lahjakas, mutta hän ei ottanut lajia vakavasti. Juuri Pietilä sai lahjakkuuden keskittymään lajiin tosissaan ja Ilveksen valmentajana toiminut Pietilä saikin valmennettua Veikosta nopeasti huippusentterin.
Niemisen parhaat puolet pelaajana olivat yllätyksellisyys, pehmeät kädet, maailmanluokan pelikäsitys ja kookkaaksi pelaajaksi harvinainen lähtönopeus. Hänen monipuolisuudestaan kertoo myös se, että hän pystyi pelaamaan kaukalossa mitä paikkaa tahansa. Uransa lopulla hän pelasi lähinnä laitahyökkääjänä. Ahkeraa harjoittelijaa Niemisestä ei tullut koskaan. Hän kertoikin uransa lopettamisen yhteydessä kroppansa olevan jo sen verran hajalla, ettei jatkamisessa olisi mitään järkeä.
Niemisellä on SM-liigasta kaksi hopeaa ja kaksi pronssia sekä Elitserienistä yksi hopea. Hän ei ole seuratasolla voittanut koskaan kultaa. Nieminen valittiin SM-liigan vuoden tulokkaaksi kaudella 1988. Hän voitti Elitserienin piste- ja maalipörssit kaudella 1994–1995. Nieminen on valittu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numero 164. Hän on ylivoimaisesti tehokkain pistemies maajoukkuetasolla verrattuna pelimäärään. Nieminen on Marko Palon ja Sami Kapasen ohella vuoden 1995 maailmanmestareista ainoa, joka ei voittanut urallaan Suomen mestaruutta.
Niemisen ura päättyi Ilveksen joukkueessa keväällä 2002.
SM-liigassa hän pelasi 419 ottelua, tehden pisteet 149 + 267 = 416. 55 play off –ottelussa hän merkkasi tehot 17 + 34 = 51.
Maajoukkueura

Mika Nieminen oli mukana Suomen 1990-luvun merkittävimmissä saavutuksissa arvokisoissa. Hän oli voittamassa maailmanmestaruutta vuonna 1995, MM-hopeaa 1992 ja 1994 sekä olympiapronssia 1994 ja 1998. Nieminen kuului Suomen vuoden 1996 Jääkiekon maailmancup -joukkueeseen.
Yksi suurimmista pettymyksistä Niemisen uralla on ollut epäonnistuminen rangaistuslaukauskilpailussa vuoden 1994 MM-finaalissa kahdella eri laukaisukerralla. Varsinainen peliaika päättyi 1–1 ja jatkoajan jälkeen jouduttiin rangaistuslaukauskilpailuun. Viisi ensimmäistä laukausta tuottivat tasatuloksen 2–2, joten päädyttiin laukomaan yksi pari kerralla. Kanada voitti lopulta kultaa kun Nieminen epäonnistui ja Luc Robitaille onnistui ohittamaan Suomen Jarmo Myllyksen. Vaikka Mikko Mäkelä ja Jari Kurri olivat onnistuneet ensimmäisillä yrityksillään ja Nieminen ei, oli joukkue yksimielisesti Niemisen takana. Valmentajat ovat kertoneet, että vastaus joukkueelta oli yksimielinen: ”Veikko ei epäonnistu koskaan kahta kertaa”.
Seuraavana keväänä Nieminen oli maajoukkueen mukana voittamassa Suomen ensimmäistä maailmanmestaruutta Niemisen tehdessä turnauksessa tehot 4+3.
Mika Nieminen (177) on maajoukkueen kolmanneksi paras pistemies kautta aikojen Raimo Helmisen (207) ja Ville Peltosen (183) jälkeen.
Uran jälkeen

Aktiiviuransa jälkeen Nieminen on kirjoittanut muun muassa jääkiekkoaiheisia kolumneja Helsingin Sanomiin sekä toiminut juniorivalmentajana.
Nieminen toimi vuodesta 2012 aina vuoteen 2021 Jääkiekkoliitolla taitovalmentajana.
Kesäkuussa 2021 Vammalan Palloseura tiedotti tehneensä Niemisen kanssa valmennussopimuksen seuran edustusjoukkueen kanssa.
Henkilökohtaiset palkinnot

SM-liigan vuoden tulokas 1988
SM-liigan tehopelaaja 1990
SM-liiga All Stars 1990
SM-liiga All Stars 2-kentällinen 1993
Osuuspankin tehopelaaja (+/-) 1990
Paras maalintekijä (EHL) 1998
Izvestija-turnauksen paras hyökkääjä 1993
Suomen joukkueen paras pelaaja MM-kisoissa 1996 (yhdessä Hannu Virran ja Sami Kapasen kanssa)
Suomen Jääkiekkoleijona #164 (Aatelointivuosi 2005)
Henkilökohtaiset palkinnot > Elitserienissä

Pistepörssin voittaja 1995
Paras maalintekijä 1995
Pudotuspelien paras maalintekijä 1995
All Stars 1995
Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633

| Wolgastin satamassa 15>  kesäkuuta 1633 |
| --- | --- |

Nimi:  Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633
Tekijä:  Carl Gustaf Hellqvist (en)
Valmistumisvuosi:  1885
Taiteenlaji:  Historiamaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  193  cm
Leveys:  259  cm
Kokoelma:  Kuninkaallinen talousesinekamari
Sijainti:  Kuninkaallinen talousesinekamari
Realismit
Jacob Riis, , 1890.
Realismi taiteessa | Realismi kirjallisuudessa
Fantastinen realismi 
 Fotorealismi 
 Inhorealismi 
 Kapitalistinen realismi 
 Maaginen realismi 
 Naturalismi (taide) 
 Neorealismi 
 Sosialistinen realismi 
 Surrealismi 
 Uusi realismi 
 Yhteiskunnallinen realismi
Realismia
Akka ja kissa 
 Démasquée 
 Femme nue couchée 
 Kivenhakkaajat 
 Le Sommeil 
 Maailman alkuperä 
 Poika ja varis 
 Pyykkiranta 
 Raatajat rahanalaiset 
 Tanssiaiskengät 
 Toipilas 
 Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633 
 Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille
Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633 (ruots. Vid hamnen i Wolgast den 15 juni 1633) on ruotsalaisen taidemaalari Carl Gustaf Hellqvistin tekemä historiamaalaus. Teos on öljyvärimaalaus, ja se valmistui 1885. Se esittää edellisvuoden lopulla Lützenin taistelussa kuolleen Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin ruumiin saattoa laivaan kuljetettavaksi edelleen Tukholmaan.
Talvimuna

| Talvimuna |
| --- | --- |
Nimi:  Talvimuna
Tekijä:  suunnittelija Alma Pihl   seppämestari Albert Holmström   kivihiojamestari Pjotr Kremljov
Valmistumisvuosi:  1913
Taiteenlaji:  korutaide
Teostyyppi:  Fabergén pääsiäismuna
Materiaali:  platina, kulta, vuorikide, kuukivi, timantit, valkoista kvartsi, demantoidit, nefriitti
Korkeus:  alustan kanssa 14,2 senttimetriä, itse muna 10,2 senttimetriä
Omistaja:  Qatarin museoviranomainen
Talvimuna on Alma Pihlin suunnittelema Fabergén pääsiäismuna. Itse muna on 10,2 senttimetriä korkea, ja tehty huurteiseksi ja läpikuultavaksi hiotusta vuorikiteestä. Kuoressa on koristeena satoja timantteja. Sisällä olevaan yllätykseen on luotu valkovuokkoja täynnä oleva kukkakori. Pihl suunnitteli munan keisari Nikolai II:n tilauksesta tämän äidille Marialle. Se oli aikanaan kallein Fabergén pääsiäismunista, ja se teki myös huutokaupassa myyntiennätyksen sekä 1994 että 2002. Qatarin emiiri Hamad bin Khalifa Al Thani  osti sen maansa kokoelmiin 9,6 miljoonalla dollarilla.
Kuvaus

Talvimuna on alustoineen 14,2 senttimetriä korkea. Itse muna on 10,2 senttimetriä korkea. Esineen tekemiseen on käytetty platinaa, kultaa, vuorikidettä, kuukiveä, timantteja, valkoista kvartsia, demantoideja ja nefriittiä. Munan jalusta kuvastaa sulavaa jääkimpaletta, ja vuorikidettä jalokivisepät pitivät parhaana materiaalina kuvaamaan jäätä. Hiottuna se on läpikuultavaa. Munan kuoreen sen koristamista varten on istutettu 1 308 ruusuhiontaista ja 360 briljanttihiontaista timanttia. Munan huipulla puolestaan on pyöreäksi hiottu kuukivi, johon on kaiverrettu vuosiluku 1913.
Munan sisällä olevassa yllätyksessä on platinasta tehty kukkakori, jossa on 1 378 ruusuhiontaista timanttia. Korissa on valkovuokkoja, joiden terälehdet on luotu kalsedonista ja nefriitistä. Emilehdet ovat kultaa, ja niitä koristavat vihreät demantoidit. Valkovuokot ovat sammaleessa, jonka valmistamisessa on käytetty ruskeata kultaseosta.
Muna avautuu pystysuunnassa, ja siinä on kaksi saranaa. Kukkakorin pystyy irrottamaan munasta, sillä se on kiinnitetty sangastaan munan sisäpuolella olevaan koukkuun.
Historia > Suunnittelu ja toteutus

Pihl suunnitteli Talvimunan keisari Nikolai II:n äidille, leskikeisarinna Marialle. Emanuel Nobelilla oli yksinoikeus Pihlin talviaiheisiin koruihin ja koriste-esineisiin, mutta keisarin tilauksen kohdalla hän teki mielellään poikkeuksen. Todennäköisesti itse Karl Fabergé oli ehdottanut, että Pihl suunnittelisi keisarin tilauksesta talviaiheisen korun. Pihl sai sen suhteen vapaat kädet, mutta esineen piti olla munan muotoinen ja sen sisällä oli oltava yllätys.
Fabergé luovutti Talvimunan pääsiäisperjantaina 10. maaliskuuta 1913 keisarinnalle tämän huoneistossa Anitškovin palatsissa. Keisarinnan reaktiota lahjaan ei ole tiedossa, mutta se on todennäköisesti miellyttänyt häntä. Pihliä pyydettiinkin seuraavana vuonna suunnittelemaan pääsiäismuna myös Nikolain puolisolle, keisarinna Aleksandralle.
Talvimuna oli kallein Fabergén tekemästä noin 50 munasta. Nikolai II:lle lähetetty lasku oli 24 600 ruplaa, mikä vastasi suurin piirtein silloisen pääministerin Vladimir Kokovtsovin vuosipalkkaa.
Historia > Omistushistoria

Lokakuun vallankumouksen aikana tsaarillinen aineisto siirrettiin Anitškovin palatsista Moskovan Kremlin museoon. Rahapulan vuoksi monia keisarillisia arvoesineitä jouduttiin kuitenkin 1920-luvulla myymään. Talvimuna siirrettiin noin vuonna 1925 Antikvariatiin, joka oli taideteosten ulkomaille myyntiin perustettu valtion virasto. Lontoolainen Wartskin jalokiviliike osti Talvimunan 1920-luvun lopulla.
Talvimuna myytiin vuonna 1934 lordi Alingtonille, lontoolaiselle maanomistajalle. Sen jälkeen sen omistajana oli muun muassa sokeri- ja puuvillamiljonääri Bernard Eckstein, jonka kokoelmista se myytiin vuonna 1949 Arthur Bryan Ledbrookille. Ledbrook kuoli vuonna 1974, ja Talvimunan sijainti oli pitkään tuntematon. Se löydettiin uudestaan vuonna 1993.
Yksityinen yhdysvaltalainen keräilijä osti Talvimunan vuonna 1994 Christie’sin Geneven huutokaupasta melkein 5,6 miljoonalla dollarilla. Qatarin emiiri  Hamad bin Khalifa Al Thani huusi munan vuonna 2002 Christie’sin New Yorkin huutokaupassa melkein 9,6 miljoonalla dollarilla. Sekä vuoden 1994 että vuoden 2002 myyntihinta olivat Fabergén korujen ennätykset. Talvimuna on kuulunut sen jälkeen Qatarin emiirin yksityiseen kokeilmaan.
Mervyn Wood

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mervyn Wood vuonna 1952. |  Mervyn Wood vuonna 1952. |  Mervyn Wood vuonna 1952. |  |
Maa:   Australia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | yksikkö |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | pariairokaksikko |  |
Mervyn Thomas Wood (30. huhtikuuta 1917 – 19. elokuuta 2006) oli australialainen kilpasoutaja ja olympiavoittaja.
Mervyn Wood kilpaili olympialaisissa jo Berliinin 1936 kisoissa kahdeksikkosoutajana mutta ei menestynyt.
Yksikkösoudun olympiakultaa hän voitti Lontoossa 1948 ajalla 7.24,4. Hopealle sijoittunut Uruguayn Eduardo Risso hävisi hänelle 13,8 sekuntia. Helsingin 1952 olympialaisissa Wood sai yksiköissä hopeaa hävittyään Neuvostoliiton Juri Tjukaloville 1,7 sekuntia. Melbournen 1956 olympialaisissa Wood sai pronssia pariairokaksikoissa, joissa hänen parinaan souti Murray Riley.
Ammatiltaan Wood oli poliisi.
Wolff–Kishner-pelkistys

Yleinen esimerkki Wolff–Kishner-pelkistyksestä
Wolff–Kishner-pelkistys on kemiallinen reaktio, jossa karbonyyliyhdiste kuten aldehydi tai ketoni pelkistetään hiilivedyksi. Välivaiheena reaktiossa on hydratsoni tai semikarbatsoni. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Nikolai Kishnerin ja  Ludwig Wolffin, jotka raportoivat reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1911 ja 1912, mukaan. Wolff–Kishner-pelkistys on yksi käytetyimpiä tapoja pelkistää karbonyyliryhmä hiilivedyksi.
Reagenssit ja mekanismi

Wolff–Kishner-pelkistys pelkistää useimmat aldehydit ja ketonit. Erityisen usein sitä käytetään happoherkille ja molekyylimassaltaan suurille lähtöaineille. Esteriryhmiä sisältävät yhdisteet tai α,β-tyydyttymättömät karbonyyliyhdisteet, joista muodostuu reaktion olosuhteissa pyratsoliinijohdannaisia, eivät sovellu reaktion lähtöaineeksi. Pelkistimenä reaktiossa käytetään hydratsiinia yleisimmin sen hydraattimuodossa. Lisäksi Wolff–Kishner-pelkistyksessä vaaditaan emästä, joka on useimmiten hydroksidi tai alkoksidi. Ensimmäiset raportoidut pelkistykset vaativat hyvin korkean lämpötilan (n. 200 °C) ja pitkän kymmeniä tunteja kestävän reaktioajan. Käyttämällä reaktiossa liuottimena dietyleeniglykolia saadaan lämpötilaa alennettua hieman. Tämä on niin kutsuttu Huang-Minlon modifikaatio. Reaktioaikoja voidaan vähentää mikroaaltosäteilytyksellä ja reaktio on saatu toimimaan dimetyylisulfoksidiliuoksessa kalium-tert-butoksidin toimiessa emäksenä myös huoneenlämpötilassa.
Wolff–Kishner-pelkistyksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa aldehydi tai ketoni reagoi hydratsiinin tai semikarbatsiinin kanssa muodostaen hydratsonin tai semikarbatsonin. Seuraavassa vaiheessa emäs deprotonoi  toisen hydratsonin tai semikarbatsonin typpiatomeihin liittyneistä protoneista, jolloin muodostuu karbanioni, joka hydrolysoituu di-imiiniksi ja emäksinen katalyytti vapautuu. Tämän jälkeen emäs deprotonoi myös toisen typen protoneista, jolloin muodostuu di-imidaattianioni. Tämä välivaihe on epästabiili ja eliminoituu typpikaasuna. Näin muodostuu karbanioni, joka vastaanottaa vesimolekyyliltä protonin ja muodostuu hiilivety.
Worms Forts: Under Siege

| Worms Forts: Under Siege |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Team 17
Julkaisija:  Sega
Jakelija:  GOG.com
Pelisarja:  Worms
Julkaistu:  2004
Lajityyppi:  strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3 
Alusta:  Nintendo GameCube, Macintosh, PlayStation 2, Windows, Xbox
Jakelumuoto:  CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Worms Forts: Under Siege on Team 17:n kehittämä ja Segan julkaisema taktiikkapeli. Peli on julkaistu vuonna 2004.
Pelin musiikin sävelsi Bjørn Lynne, joka vastasi myös äänisuunnittelusta.
Pelaaminen

Pelissä ottavat yhteen enintään yhdestä neljään pelaajan joukkueet vuoropohjaisesti. Eroa aiemmin julkaistuun Worms 3D:n on matojen käyttämät linnakkeet. Tällä kertaa tärkeämpää on rakentaa omaa linnaketta ja samalla yrittää tuhota vastustajan linnaketta. Linnaketta on mahdollista rakentaa jokaisella vuorolla yksi torni. Jokaisen tornin välille luodaan aita. On suositeltavaa ampua tornista, mutta on myös mahdollista ampua mistä tahansa, mutta tällöin käytössä on vain kaksi asetta, sinko ja kranaatti.
Pelaaminen > Aseet

Bazooka (sinko)
Mortar (tykki, kranaatinheitin)
Siege Onager (hyökkäyskatapultti)
Homing Pigeon (kirjekyyhky)
Rocket Launcher (raketinheitin)
Grenade (kranaatti)
Cluster Launcher (sirpaleampuja)
Chilli Con Carnage (chili con carne)
Fridge Launcher (jääkaapin ampuja)
Trebuchet
Air Strike (ilmaisku)
Napalm Strike (napalmisku)
Mine Strike (miinaisku)
Animal Strike (eläinisku)
Trojan Donkey (troijalainen aasi)
50-Stone Canary
Old Woman (vanha nainen)
Rhino (sarvikuono)
Super Hippo (supervirtahepo)
Monkey Troop (apinajoukko)
Electrical Storm (sähköinen myrsky)
Earthquake (maanjäristys)
Flood (tulva)
Nuclear Strike (ydinisku)
Armageddon (maailmanloppu)
Fire Punch (tuli-isku)
Ballista
Minigun
Giant Crossbow (valtava varsijousi)
Giant Laser (valtava laser)
Aiheesta muualla

Worms Forts: Under Siege MobyGamesissa (englanniksi)
Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Segan Worms Forts: Under Siege sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Team 17:n viralliset sivut (englanniksi)
-pelisarja
| 2D-versiot |
| --- | --- |
Ensimmäinen sukupolvi:   Worms  The Director's Cut 
Toinen sukupolvi:   Worms 2  Armageddon  World Party  Battle Pack 
Kolmas sukupolvi:   Open Warfare  Worms XBLA  Open Warfare 2  A Space Oddity 
3D-versiot
Ensimmäinen sukupolvi:   3D  Forts  Mayhem 
Muut pelit
Muut:   Worms Pinball  Worms Blast  Javapelit
Popmundo

| Popmundo |
| --- | --- |
Kehittäjä:  ExtraLives AB
Julkaistu:  2003
Lajityyppi:  MMORPG
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  verkkoselain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Kuvakaappaus pelistä.
Popmundo (aikaisemmin Popomundo ja Poplove) on internetissä pelattava reaaliaikainen roolipeli, jonka pohjana on musiikkiteollisuus. Popmundo on käynnissä koko ajan eikä pysähdy edes silloin, kun et ole kirjautuneena sisään. Pelin nimi vaihdettiin Poploveksi, joka tosin muutettiin takaisin Popomundoon, kun uusi nimi leimasi pelin pornografiseksi. Nimi vaihtui takaisin Popomundoksi, tosin väliaikaisesti, kunnes se 23. huhtikuuta 2008 muuttui nykyiseen muotoonsa Popmundoksi.
Popmundon tavoite ei ole yhtä helposti määriteltävästi kuin useimmilla muilla peleillä, vaan se voi vaihdella henkilökohtaisesti. Tietenkin musiikilla rahan tekeminen on yksi pelin päätavoitteista, mutta myös kuuluisuus,  politiikka tai teollisuus voivat olla joidenkin tavoitteita. Osa pelaajista keskittyy pelkästään ihmissuhteisiin ja perheen perustamiseen.
Popmundon maailma on erittäin laaja, ja se kattaa jo 49 kaupunkia 33 maasta, mm. New York, Moskova, Lontoo ja Helsinki (tilanne 3.7.2013). Vaikka paikat ovatkin aitoja, pelaajat luovat kaiken niiden sisälle (klubit, harjoittelupaikat, kaupat, levy-yhtiöt jne.) Kaupunkeja uusiin maihin tulee sitä mukaa kun peli käännetään kyseiselle kielelle. Popmundoa pelaa yhteensä maailmanlaajuisesti yli 89000 pelaajaa .