stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Latinalainen Amerikka
Uskonto

Latinalaisen Amerikan valtauskonto on katolisuus. Erityisen tärkeä uskonnollinen symboli on Neitsyt Maria, jolla jo Amerikan valloitusta legitimisoitiin. Katolinen vapautuksen teologia ja protestanttinen helluntailaisuus ovat lisänneet suosiotaan 1900-luvun lopulta lähtien. Latinalaisen Amerikan afrikkalaisperäisen väestön uskonnot, kuten santeria, palo monte, candomblé, umbanda ja voodoo, ovat synkretistisiä ja yhdistelevät afrikkalaisia uskontoja katolisuuteen. Muslimeja Latinalaisessa Amerikassa on noin neljä miljoonaa ja juutalaisia puoli miljoonaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Latin American Network Information Center (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Maapallon alueet |
| --- | --- |
 Afrikka:  Eteläinen Afrikka  Itä-Afrikka  Keski-Afrikka  Länsi-Afrikka  Pohjois-Afrikka 
 Amerikka:  Etelä-Amerikka  Keski-Amerikka  Latinalainen Amerikka  Pohjois-Amerikka  Väli-Amerikka 
 Aasia:  Etelä-Aasia  Etu-Aasia  Itä-Aasia  Kaakkois-Aasia  Keski-Aasia  Pohjois-Aasia 
 Eurooppa:  Etelä-Eurooppa  Itä-Eurooppa  Keski-Eurooppa  Länsi-Eurooppa  Pohjois-Eurooppa 
 Oseania:  Australaasia  Melanesia  Mikronesia  Polynesia 
 Napa-alueet:  Antarktis  Arktis 
 Valtameret:  Atlantin valtameri  Eteläinen jäämeri  Intian valtameri  Pohjoinen jäämeri  Tyynimeri 
Simón Bolívar johti 1800-luvulla monen Latinalaisen Amerikan maan vapaustaisteluita.
Latuskanappari

| Latuskanappari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pikkunapparit Platyrinchidae
Suku::  Latuskanapparit Platyrinchus
Laji::  mystaceus
Kaksiosainen nimi
 Platyrinchus mystaceus  Vieillot, 1818 
Alalajit
 Platyrinchus mystaceus albogularis 	  Platyrinchus mystaceus bifasciatus  Platyrinchus mystaceus cancromus  Platyrinchus mystaceus duidae  Platyrinchus mystaceus imatacae  Platyrinchus mystaceus insularis  Platyrinchus mystaceus mystaceus  Platyrinchus mystaceus neglectus  Platyrinchus mystaceus niveigularis  Platyrinchus mystaceus partridgei  Platyrinchus mystaceus perijanus  Platyrinchus mystaceus ptaritepui  Platyrinchus mystaceus ventralis  Platyrinchus mystaceus zamorae 
Katso myös
   Latuskanappari Wikispeciesissä   Latuskanappari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Latuskanappari (Platyrinchus mystaceus) on pieni pikkunapparien (Platyrinchidae) heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1818.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 10 cm ja paino noin 9 g. Lintu on päältä tummanruskea, alapuolelta kellahtava, kurkku on valkoinen sekä silmäkulmanjuova pitkä ja keltainen. Päälaella on keltainen töyhtö, jonka koiras nostaa pystyyn laulaessaan. Silmä on suuri ja nokka hyvin leveä, kehrääjämäinen. Sukupuolet ovat muuten samanväriset, mutta naaraan töyhtö on vaatimattomampi. Käyttäytyminen on tyypillistä: lintu istuu pitkiä aikoja liikkumatta oksalla, ja syöksähtää sitten äkisti ohi lentävän hyönteisen perään. Laulu on korkeaa surinaa. Ääni on terävä "shviit".
Esiintyminen

Amerikkalainen laji, jota tavataan lähes 6 miljoonan neliökilometrin alueella Etelä-Meksikosta aina Argentiinan pohjoisosiin saakka, sekä Trinidad ja Tobagolla. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Monentyyppisten metsien aluskasvusto sekä pensaikot ja taimikot.
Lisääntyminen

Kuppimainen syvä pesä on rakennettu kasvien kuiduista, ja se on matalalla puussa tai pensaassa. Tyypillinen munaluku on 2. Haudonnan kesto on runsaat 2 viikkoa, ja poikaset oppivat lentämään 2- tai 3-viikkoisina.
Ravinto

Syö sekä lentäviä että lehvästössä liikkuvia hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Leveä kita on tehokas pyydys ötököiden sieppaamiseen.
Megara Hyblaia

| Megara Hyblaia> Μέγαρα Ὑβλαία |
| --- | --- |
 Megara Hyblaian agoran raunioita.
Sijainti
 Megara Hyblaia
Koordinaatit:  37°12′13″N, 15°10′54″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Augusta, Syrakusa, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 728–483 eaa., 338–214 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Aiheesta muualla
  Megara Hyblaia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Megara Hyblaia (m.kreik. Μέγαρα Ὑβλαία, myös Megara, Μέγαρα, lat. Megara Hyblaea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi nykyisen Augustan kunnan alueella noin viisi kilometriä pohjoiseen Priolo Gargallosta.
Megara Hyblaia perustettiin noin vuonna 728 eaa., ja se oli Sisilian vanhimpia kreikkalaisia siirtokuntia. Se kukoisti arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. ja tuhottiin kauden lopulla vuonna 483 eaa. Kaupunki rakennettiin uudestaan pienempänä noin vuonna 338 eaa. ja tuhottiin jälleen vuonna 214 eaa.
Maantiede

Megara, tai usein erotuksen vuoksi Megara Hyblaia, sijaitsi lahdenpohjukassa Sisilian itärannikolla noin 20 kilometriä pohjoiseen Syrakusasta. Lahden pohjoisrannan muodosti Ksifonian niemi ja etelärannan Thapsoksen niemi. Rannikolla Megarasta pohjoiseen sijaitsi Katanen kaupunki ja sisämaassa luoteispuolella Leontinoi.
Megara Hyblaialla ei ollut akropolista tai muutakaan luonnonlinnoitusta. Poliksen kaupunkikeskus oli rakennettu laajimmillaan arkaaisella kaudella kahdelle rannikolla olleelle tasanteelle, joiden välissä oli painauma. Kaupungin pääalue sijaitsi pohjoistasanteella, ja myöhemmässä vaiheessa koko kaupunki käsitti vain osan pohjoistasanteesta. Etelätasanne sijaitsi siitä noin 500 metriä etelään. Tasanteiden yhteispinta-ala oli noin 81 hehtaaria.
Megara Hyblaian kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin oletettavasti nimellä Megaris (Μεγαρίς). Se koostui rannikkotasangosta kaupungin pohjois- ja eteläpuolilla, ja sen kooksi on arvioitu noin 400 neliökilometriä. Sen erotti etelän puolella Syrakusan alueesta Anapos-joki (nyk. Anapo) ja pohjoispuolella Leontinoin alueesta Pantakyas-joki (nyk. Porcaria). Kaupunkivaltion alueella oli myös muita asutuksia; niistä tunnetaan nimeltä Styella, joka oli linnoitus (frurion) alueen länsiosassa. Megara Hyblaian seutu tunnettiin antiikin aikana muun muassa hunajastaan (meli), ja lähellä sijaitsevan nykyisen Melillin kaupungin nimen on ehdotettu palautuvan tähän.
Historia > Kaupungin perustaminen

Megara Hyblaian lähistöllä Thapsoksen niemellä on ollut asutusta useissa vaiheissa keskiseltä pronssikaudelta 1400-luvulta eaa. varhaiselle rautakaudelle 800-luvulle eaa. saakka. Paikalla on ollut mahdollisesti kauppa-asema, jolla on ollut yhteyksiä muun muassa mykeneläiseen kulttuuriin Kreikassa sekä nimellä Égkomi nykyisin tunnettuun asutukseen Kyproksella.
Megara Hyblaian kaupungin perustivat kreikkalaiset Megarasta tulleet asuttajat noin vuonna 728 eaa. Siirtokuntalaisten johtajaksi mainitaan Lamis. Thukydideen mukaan kaupunki perustettiin suunnilleen samaan aikaan kuin khalkislaiset perustivat Leontinoin. Thukydides kertoo perustamisen käänteistä myös tarkemmin: Megaralaiset asettuivat ensin lähelle Pantakyas-joen suuta paikkaan, joka tunnettiin nimellä Trotilos. Tämän jälkeen he siirtyivät Leontinoihin ja asuivat siellä jonkun aikaa yhdessä khalkislaisten kanssa. Lopulta khalkislaiset kuitenkin karkottivat megaralaiset Leontinoista, jonka jälkeen he muuttivat Thapsoksen niemelle lähemmäksi Syrakusaa. Tämän jälkeen he hylkäsivät asuinpaikkansa vielä kerran Lamiin kuoleman jälkeen, ja asettuivat Hyblonin, paikallisen sikulien kuninkaan, ehdotuksesta myöhemmin Megara Hyblaiaksi kutsutulle paikalle. Näin kaupunki sai nimensä emäkaupunkinsa Megaran sekä Hyblonin mukaan.
Kaupungin perustamisesta oli kuitenkin myös toinen versio. Eforoksen mukaan Megara Hyblaian perustaminen olisi tapahtunut samaan aikaan, kun khalkislaiset perustivat Naksoksen, ja kumpikin olisi tapahtunut jo ennen Syrakusan perustamista vuonna 734 eaa., mahdollisesti jo 750 eaa. Tämän näkemyksen jakoi myös Strabon. Megaran perustamishankkeen johtaja olisi ollut sama kuin Naksoksella, ateenalaista syntyperää ollut Theokles (tai Thukles). Tämä on tulkittu myöhemmäksi versioksi, jonka avulla ateenalaiset ovat perustelleet Sisilian sotaretken aikaan varhaista läsnäoloaan Sisiliassa. Thukydideen versiota on muutoinkin pidetty todennäköisempänä.
Historia > Arkaainen kausi

Megara Hyblaian varhaisesta historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Se vaikuttaa kuitenkin nousseen kukoistavaksi kaupungiksi, sillä noin sata vuotta perustamisensa jälkeen se perusti Selinuksen omaksi siirtokunnakseen saaren itäpäähän. Se nousi emäkaupunkiaan suuremmaksi ja merkittävämmäksi. Megara Hyblaian kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Megareus (Hyblaios) (Μεγαρεύς (Ὑβλαῖος)), myöhemmin latinaksi Megarensis. Kaupunki ei lyönyt rahaa arkaaisella kaudella.
500-luvulla eaa. Megara Hyblaia oli liitossa Syrakusan kanssa, ja muun muassa auttoi sitä sodassa Kamarinaa vastaan. Vuonna 483 eaa. se päätyi kuitenkin sotaan Syrakusaa vastaan. Syrakusan tyranni Gelon piiritti kaupunkia ensin pitkään. Kaupungin vallattuaan hän myi suuren osan väestöstä orjiksi, mutta asetti varakkaamman ja ylhäisemmän väen Syrakusaan. Viimeksi mainittuihin kuului muun muassa komediakirjailija Epikharmos, joka oli saanut koulutuksensa Megara Hyblaiassa, vaikkakaan ei ollut sieltä kotoisin. Kaupunki tuhottiin ja lakkasi olemasta itsenäisenä poliksena.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Megara Hyblaiaa ei ollut olemassa suurimman osan klassista kautta. Muun muassa Thukydides vahvistaa, ettei kaupunki ollut enää olemassa hänen aikanaan. Syrakusalaiset kuitenkin asuttivat rannikkoaluetta. Lamakhos ehdotti Sisilian sotaretken aikaan vuonna 415 eaa. paikan ottamista ateenalaisten laivastotukikohdaksi. Tätä ehdotusta ei kuitenkaan noudatettu. Myöhemmin syrakusalaiset linnoittivat paikan itse, jonka jälkeen ateenalaiset tekivät sitä vastaan useita epäonnistuneita hyökkäyksiä.
Timoleon asutti paikan uudelleen noin vuonna 338 eaa. Kaupunki rakennettiin uudelleen, mutta aikaisempaa pienempänä. Se saattoi lyödä omaa rahaa 300-luvulla eaa. Roomalaiset tuhosivat uuden kaupungin toisessa puunilaissodassa vuonna 214 eaa. Paikalla säilyi pienimuotoisempi maalaismainen asutus aina 500-luvulle jaa. saakka, jonka jälkeen paikka hylättiin.
Historia > Kaivaukset

Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvulla kaupungin hautausmailta, ja niitä jatkettiin 1900-luvulla, jolloin kaivettiin muun muassa pyhäkköalue ja kaupunginmuuria.
Rakennukset ja löydökset

Megara Hyblaian paikalta on löydetty jäänteitä kaupungin kaikista kolmesta vaiheesta, eli arkaaisen kauden kaupungista 600-luvulta eaa. alkaen, uudelleen rakennetusta hellenistisen kauden kaupungista ajalta 340–214 eaa., sekä tämän jälkeisestä vaatimattomammasta asutuksesta. Arkaaisella kaudella kaupunki käsitti sekä pohjois- että etelätasanteen, pääalueen sijaitessa pohjoistasanteella. Myöhemmässä vaiheessa koko kaupunki käsitti vain osan pohjoistasanteesta. Myös kaivaukset ovat keskittyneet pohjoistasanteelle.
Rakennukset ja löydökset > Arkaaisen kauden kaupunki

Arkaaisen kauden kaupungissa oli asemakaava, joka oli peräisin 600-luvun eaa. jälkimmäiseltä puoliskolta. Näin se on varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä kreikkalaisesta kaupunkisuunnittelusta. Kaupungin keskiössä oli agora eli kokoontumis- ja kauppapaikka, jonka koko oli noin 80 x 60 metriä. Myös sen rakennukset ajoittuvat 600-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle. Rakennuksia oli kolmella sivulla. Pohjoissivulla sijaitsi suuri stoa eli pylväshalli, jonka koko oli noin 42 x 5,8 metriä, ja itäsivulla toinen stoa. Eteläsivulla sijaitsi kaksi temppeliä, joista toisen koko oli noin 16 x 6,5 metriä ja toisen noin 7,5 x 2,5 metriä.
Agoran länsisivulla oli suuri pohjois-eteläsuuntainen katu. Sen toisella puolella sijaitsi herooniksi oletettu rakennus, joka koostui kahdesta agoralle avautuneesta naoksesta eli cellasta. Sen koko oli noin 13 x 9,8 metriä ja se on saattanut olla omistettu kaupungin perustajan Lamiin kultille. Hieman etelämpänä sijaitsi prytaneioniksi oletettu rakennus, joka koostui kolmesta huoneesta ja suuresta pihasta. Sen koko oli noin 14 x 11 metriä. Eri puolilta kaupunkia on löydetty lukuisia temppeleitä ja pyhäköitä.
Agoran ympärillä sijaitsivat asuinkorttelit. Ne oli jaettu viiteen alueeseen mahdollisesti sosiaalisin perustein; niiden on arveltu heijastelevan emäkaupunki-Megaran viittä alkuperäistä kylää (komai). Asemakaavan pääkadut, yksi pohjois-eteläsuuntainen ja kaksi itä-länsisuuntaista, olivat levyydeltään noin viisimetrisiä. Muiden katujen leveys oli noin kolme metriä. Asemakaava ei ollut täysi ruutuasemakaava, vaan siinä oli paljon epäsäännöllisyyttä.
Arkaaisen kauden kaupunki oli ympäröity muurilla 500-luvun eaa. lopulla. Se ympäröi sekä pohjois- että etelätasanteen. Kaupungin pohjois-, länsi- ja eteläpuolelta on löydetty 600- ja 500-lukujen eaa. hautausmaita.
Rakennukset ja löydökset > Hellenistisen ja roomalaisen kauden kaupungit

Uudelleen rakennettu hellenistisen kauden kaupunki käsitti vain koillisosan pohjoistasanteesta. Sen asettelu noudatti monin osin arkaaisen kauden asemakaavaa. Myös sen keskiössä oli agora, mutta se oli yli puolet pienempi kuin arkaaisella kaudella. Agoran pohjoislaidalla sijaitsi Timoleonin ajalla rakennettu stoa sekä doorilaista tyyliä edustanut mutta myös joonialaisen tyylin piirteitä yhdistellyt temppeli, jonka oletetaan olleen omistettu Afroditelle. Eteläsivulla sijaitsi kylpylä, joka on ajoitettu 200-luvun lopulle eaa. Kaakkoisosasta on löydetty pienen pyhäkön jäänteet samoin 200-luvulta eaa. Osa kaupungista oli ympäröity kiireessä rakennetulla muurilla roomalaisten uhatessa noin vuonna 215 eaa. Muuri oli varustettu torneilla ja porteilla, ja se ympäröi noin 12 hehtaarin kokoisen alueen. Kauden hautoja on löydetty hajanaisesti eri puolilta kaupungin ympäristöä.
Asutuksen viimeiseltä kaudelta vuoden 214 eaa. jälkeen on löydetty lähinnä maalaismaisia taloja sekä merkkejä maataloustoiminnasta. Myös tämä pieni asutus käsitti vain osan pohjoistasanteesta.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Kaupungin hautausmailta on löydetty muun muassa suurikokoinen kuros-patsas 500-luvun eaa. puolesta välistä, kurotrofe-patsas noin ajalta 575–550 eaa. sekä megaralaista moniväristä keramiikkaa, joka kukoisti 500-luvulla eaa. Rakennuksista on säilynyt useita koristeosia. Kaupungista tehdyt esinelöydöt ovat Syrakusan arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Megara Hyblaia Wikimedia Commonsissa
Megara Hyblaian arkeologinen alue ilmasta.
Kuros-patsas, n. 550 eaa.
Pyhäkön rauniot.
Lännenpuolista kaupunginmuuria.
Hautausmaata.
Lavra

Aleksanteri Nevskin luostari eli lavra Pietarissa.
Lavra (kreik. λαυρα, käytävä, ven. Ла́вра) on ortodoksisessa kirkossa käytetty nimitys, joka tarkoittaa tietyn alueen merkittävintä pääluostaria. Lavran yhteydessä voi olla useita skiittoja eli sivuluostareita. Alun perin lavra tarkoitti joukkoa erakkojen keljoja tai luolia, joiden yhteydessä saattoi olla kirkko ja ruokasali.
Venäjän ortodoksisessa kirkkossa on viisi luostaria, jotka ovat saaneet lavran arvon. 1970-luvulla tunnetuimpia näistä olivat Aleksanteri Nevskin lavra Pietarissa, Petšerskin lavra Kiovassa sekä Troitse-Sergijevin lavra Moskovan läheisyydessä.
Potšajivin lavra on kotikaupunkinsa keskeinen rakennuskokonaisuus läntisessä Ukrainassa.
Ukrainassa on neljä lavraa: Petšerskin lavra Kiovassa, Potšajivin lavra Potšajivissä, Svjatohirskin lavra Svjatohirskissä ja Univin lavra Lvivin piirin Univin kylässä.
Lavroja on myös ainakin Palestiinassa, Kreikassa (mm. Suuri lavra) ja Puolassa.
Aiheesta muualla

Lavra, Ortodoksi.net
Mayenne (joki)

| Mayenne |
| --- | --- |
 Mayenne ja Île Sainte-Apollonie lähellä Entrammesa
Alkulähde:  Mont des Avaloirs  48°27′23″N, 0°07′55″W
Laskupaikka:  Maine  47°29′34″N, 0°32′34″W
Maat:  Ranska
Pituus:  202,6 km
Alkulähteen korkeus:  344 m
Virtaama:  50 m³/s
Valuma-alue:  5820 km²
 Mayenne kartalla
Mayenne on joki Länsi-Ranskassa, pääosin Pays de la Loiren, osittain Normandian alueella. Se kulkee Ornen, Mayennen ja Maine-et-Loiren departementtien kautta. Se yhtyy Sarthen kanssa lyhyeksi Maine-joeksi, joka on Loiren sivujoki. Joskus Maine ja Mayenne katsotaan saman joen eri osiksi, mihin niiden nimien yhteinen alkuperäkin viittaa; siinä tapauksessa Mayenne olisi Loiren suora sivujoki.
Maantiede

Mayenne on 202,61 kilometrin pituinen. Se alkaa Mont des Avaloirsin huipulta, nimellä la Noë Foumagère tunnetulta paikalta Lalacellen kunnassa Ornen departementissa noin 15 kilometriä Alençonista länteen. Tavallisesti, myös Ranskan kansallisen vesitietohallinnon (ransk. Service d'administration nationale des données et référentiels sur l'eau, Sandre) mukaan, sen katsotaan päättyvän Angersin pohjoispuolella, missä se yhtyy Sarthen kanssa Maine-joeksi, joka on Loiren sivujoki. Toisten käsityksen mukaan joen nimi vaihtuu jo Chàteau-Gontier'n kohdalla Maineksi, mihin viittaa myös sen varrella olevan Montreuil-sur-Mainen nimi.  Angersin eteläpuolellakin nimi Mayenne esiintyy toisinaan 1800-luvulla painetuissa kartoissa.
Lähdettyään Mont des Avaloirsilta 344 metrin korkeudesta Mayenne virtaa ensin länteen Sept-Forgesiin kanssa ja kääntyy sitten pohjois-etelä-suuntaiseksi. Se saapuu Maine-et-Loiren departementtiin lähellä La Jaille-Yvonia ja saa suuren sivujoen, Oudonin, hieman Lions-d'Angersin jälkeen. Cantenay-Épinard]]in jälkeen Mayennestä erkanee sivuhaara, Vieille Maine, joka laskee Sartheen, johon vähän ylempänä liittyy myös sen suurin sivujoki Loir. Myös varsinainen Mayenne yhtyy Angersin pohjoispuolella Sartheen, ja Mayennen, Vielle Mainen ja Sarthen välin jää saari, Île Saint-Aubin. Mayennen ja Sarthen yhtymäkohdasta eteenpäin joen nimenä on Maine mikä nimi itse asiassa on Mayennen paikallinen ääntämistapa. Maine jatkuu Angersin ja Bouchemainen kautta Pointeen, jossa se jatkuu Loireen.
Évièren ja Pierre Bécherellen välinen osuus jokea kuului aikoinaan Saint-Laudin kollegiaalikirkon maihin, ja tällä yhteisöllä oli oikeus periä joella liikkuvilta aluksilta maksuja. Joka vuosi yhteisö osallistui myös quintanaan linnan alapuolella.lähde?
Maantiede > Departementit ja tärkeimmät kaupungit

Mayenne kulkee seuraavien departementtien ja muun muassa seuraavien kaupunkien kautta:
Orne
Mayenne: Mayenne, Laval, Château-Gontier.
Maine-et-Loire: Chenillé-Changé, Chambellay, Montreuil-sur-Maine, Le Lion-d'Angers, Grez-Neuville, Montreuil-Juigné ja Cantenay-Épinard sekä Angers, jossa Mayenne ja Sarthe kohtaavat.
Maantiede > Valuma-alue

Mayenne kulkee 31 hydrografisen vyöhykkeen kautta, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 22 185 km2.
Sivujoet

Mayennen tärkeimmät sivujoet ja sivujokien sivujoet yläjuoksulta alajuoksulle lueteltuina ovat:
Doucelle 9,4 km),
Aisne (27,3 km),
Gourbe (24,4 km),
Maure (12 km),
Vée (23,7 km),
Varenne (59,9 km),
Halouze (14,7 km),
Andainette (12,6 km),
Égrenne (36,7 km),
Sonce (16,8 km),
Colmont (50,4 km),
Aron (36 km),
Anxure (15,4 km)
Ernée (65,3 km),
Quartier (20 km),
Jouanne (58,2 km),
Vicoin (46,7 km),
Ouette (35 km),
Béron (20,6 km),
Oudon (103,3 km),
le Chéran (30,2 km)
Usure (24,7 km)
Verzée (52m1 km)
Argos (30,2 km),
Hydrologia

Vaikka Mayennen valuma-alue on melko runsassateista, joen virtaama vaihtelee varsin suuresti, koska alueen kallioperä on suurelta osin vettä läpäisemätöntä hiekkakiveä, graniittia ja liuskeita. Niinpä vaikka joen keskivirtaama Oudonin yhtymäkohdassa on 39 m3/s, alimmillaan se saattaa olla 4 m3/s ja enimmillään tulvien aikana Lavalin kohdalla 200 m3/s ja Chambellayn kohdalla jopa 800 m3/s.
Hydrologia > Mayenne Chambellayn kohdalla

Mayennen virtaamaa on seurattu 58 vuoden ajan (1965–2021) Chambellayn kohdalla, joka sijaitsee joen varrella Maine-et-Loiren departementissa hieman Oudonin yhtymäkohdasta ylävirtaan. Joen tämän osuuden valuma-alue on 4160 km2, mikä on noin 71,5 % koko joen valuma-alueesta (5820 km2). Taulukoituihin virtaamiin eivät sisälly Oudonin vedet.
Mayennen virtaama vaihtelee eri vuodenaikoina enemmän kuin läheisten Sarthen, Huisnen ja Loirin. Korkeimmillaan se on talvisin, joulukuusta maaliskuuhun, pienimmillään loppukesästä.
| Mayennen keskivirtaama Chambellayssä eri kuukausina |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuukausi |  |  |  | m3/s |
| Tammikuu | Tammikuu |    | 87,8 | 87,8 |
| Helmikuu | Helmikuu |    | 89,3 | 89,3 |
| Maaliskuu | Maaliskuu |    | 65,2 | 65,2 |
| Huhtikuu | Huhtikuu |    | 43,4 | 43,4 |
| Toukokuu | Toukokuu |    | 29,2 | 29,2 |
| Kesäkuu | Kesäkuu |    | 17,8 | 17,8 |
| Heinäkuu | Heinäkuu |    | 10,7 | 10,7 |
| Elokuu | Elokuu |    | 7,74 | 7,74 |
| Syyskuu | Syyskuu |    | 7,94 | 7,94 |
| Lokakuu | Lokakuu |    | 18,0 | 18,0 |
| Marraskuu | Marraskuu |    | 33,0 | 33,0 |
| Joulukuu | Joulukuu |    | 64,5 | 64,5 |
Keskimäärin joka viides vuosi joen virtaama vähenee siinä määrin, että kolmen peräkkäisen vuorokauden keskivirtaama on vain 1,9 m3/s.
Hydrologia > Tulvat

Mayenne tulvii toisinaan varsin voimakkaasti, mihin osalta vaikuttaa se, että alueen maaperä on suurelta osin vettä läpäisemätöntä. Joen suurin mitattu hetkellinen virtaama oli 17. marraskuuta 1974, jolloin se oli 824 kuutiometriä sekunnissa, kun taas suurin yhden vuorokauden aikainen keskimääräinen virtamaa oli 29. lokakuuta 1966: 798 m3/s. Virtaaman arvo 330 m3/s ylittyy keskimäärin joka toinen, 480 m3/s joka viides vuosi, 570 m3/s joka kymmenes ja 660 m3/s joka 20:s vuosi. On arvioitu, että arvo 780 m3/s ylittyy kerran 50 vuodessa. Suuria tulvia esiintyy vähintään yhtä usein kuin Yonnessa ja selvästi useammin kuin Marnessa.
Hydrologia > Sadanta ja ominaisvirtaama

Mayennen valuma-alueella keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 299 millimetriä. Se on hieman pienempi kuin Ranskassa keskimäärin (330 mm), mutta kuitenkin suurempi kuin läheisillä Sarthen (202 mm) ja Loirin (129 mm) valuma-alueilla ja myös suurempi kuin koko Loiren valuma-alueella keskimäärin (260 mm).  Toisin ilmaistuna Mayennen valuma-alueella sataa keskimäärin 9,4 litraa vettä neliökilometriä kohti sekunnissa.
Sähköenergian tuotanto

1960-luvulta lähtien Mayennen varrelle rakennettiin 24 pientä vesivoimalaa, joista Électricité de France (EDF) rakennutti 16. EDF rakennutti voimalat vuosina 1959–1965 pitkälti koemielessä, sillä saman kaltaisia voimaloita suunniteltiin muihinkin jokiin, mutta niitä ei koskaan rakennettu. Putouskorkeudet voimaloissa ovat 1,50 ja 2,76 metrin välillä, minkä vuoksi ne luokitellaan vesiputouksina hyvin heikoiksi. Voimaloiden toimintaan virtaaman epäsäännölliset vaihtelut vaikuttavat vain vähän. Ne ovat toiminnassa, kun joen virtaama on vähintään 12 kuutiometriä sekunnissa, kuten normaaleina vuosina on marraskuun alusta huhtikuun loppuun.
Vuonna 1972 Mayennen departementin hallinto päätti rakentaa Saint-Fraimbault-de-Prières'n kuntaan padon. Tarkoituksena oli tasoittaa Mayennen virtaamaa, jotta siitä saataisiin riittävästi juomavettä niinäkin aikoina vuodesta, jolloin sen virtaama luonnostaan on pienimmillään. Mutta tämänkin padon yhtyteen EDF rakennutti myös pienen vesivoimalan, jonka tuottaa vuodessa 4,5 miljoonaa kilowattituntia sähköenergiaa.