stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antonín Honejsek
Ura > Seuraura

Honejsek on HC Prostějovin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HC Zlíniin, jossa Honejsek voitti Tšekin U18-nuorten mestaruuden vuonna 2007. Kaudella 2008–2009 hän jakoi tehoilla 21+22=43 Zlínin U20-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin voiton Lukáš Finsterlen kanssa. WHL-joukkue Moose Jaw Warriors varasi Honejsekin viidentenä pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2009.
Vuodet 2009–2011 Honejsek vietti Pohjois-Amerikassa pelaten WHL:ää hänet varanneessa Moose Jaw Warriorsissa. Kaudeksi 2011–2012 Honejsek palasi kotimaahansa ja siirtyi HC Zlínin miesten joukkueeseen. Hänen tulokaskautensa Extraligassa toi 34 runkosarjaottelussa tehot 3+4=7 sekä yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Ensimmäisellä kokonaisella Extraliga-kaudellaan 2012–2013 Honejsek teki 44 runkosarjaottelussa tehot 19+17=36 sekä kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 4+4=8. Hän oli runkosarjassa Zlínin toiseksi paras maalintekijä Jaroslav Balaštíkin jälkeen, kuten myös 15 osumallaan seuraavalla kaudella 2013–2014. Honejsek voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden.
Kaudeksi 2014–2015 Honejsek siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Espoo Bluesiin. Hänen harjoittelukautensa meni pilalle loukkaantumisten takia ja Honejsek pääsi aloittamaan harjoittelun kunnolla vasta syyskuussa 2014. Hän pelasi lopulta vain kaksi runkosarjaottelua ja yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, kunnes Honejsek purki sopimuksensa Bluesin kanssa lokakuussa. Samassa kuussa hän palasi kotimaahansa ja siirtyi HC Kometa Brnon paitaan. Honejsek voitti kauden päätteeksi pronssia.
Kesken kauden 2015–2016, lokakuussa 2015 Kometa Brno lainasi Honejsekin loppukaudeksi HC Hradec Královén riveihin. Kaudeksi 2016–2017 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella HC Zlíniin.
Ura > Maajoukkueura

Honejsek pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän oli Tšekin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 4+2=6. Honejsek valittiin molemmissa turnauksissaan joukkueensa yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008.
Honejsek on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa kaksi ottelua. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 15. joulukuuta 2012 Channel One Cupissa Mytištšissä turnauksen isäntäjoukkue Venäjää vastaan.
Bengo

| Bengo |
| --- | --- |

 Sijainti
 Koordinaatit: 9.1°S, 13.8°E 
Valtio:   Angola
Perustettu:  1980
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Maakunta
 – hallinnollinen keskus:  Caxito
Pinta-ala:  20 300 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  445 690
 – väestötiheys:  22 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  AO-BGO
Bengo on maakunta Angolassa. Sen pinta-ala on 20 300 neliökilometriä ja  asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 445 690. Maakunnan pääkaupunki on Caxito. Bengon maakunta perustettiin vuonna 1980, kun Luandan maakunta jaettiin kahdeksi maakunnaksi.
Bengon naapurimaakunnat ovat Zaire ja Uige pohjoisessa, Cuanza Norte idässä, Cuanza Sul etelässä sekä Luanda lännessä. Bengo sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla ja maakunnassa vallitsee trooppinen ja kuiva ilmasto. Keskimääräinen lämpötila vaihtelee maaliskuun 26 °C ja heinäkuun 17 °C välillä.
Bengoon kuuluu kuusi kuntaa:
Ambriz
Bula-Atumba
Dande
Dembos
Nambuangongo
Pango Aluquém
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bengo Wikimedia Commonsissa
Angolan maakunnat
Bengo
Benguela
Bié
Cabinda
Cuando Cubango
Cuanza Norte
Cuanza Sul
Cunene
Huambo
Huíla
Luanda
Lunda Norte
Lunda Sul
Malanje
Moxico
Namibe
Uíge
Zaire
Arimo Uusitalo

Hannu Arimo Uusitalo (s. 1. toukokuuta 1942 Kisko) on suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintavaikuttaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Uusitalo syntyi kunnallisneuvos Vieno Uusitalon ja Toini Ahlqvistin perheeseen. Hän avioitui 1966 emäntä, merkonomi Pirkko Raumanin kanssa. Uusitalo tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1963 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta  1969, jolloin hän suoritti opintoja myös Ruotsin maatalousyliopistossa Ultunassa. Uusitalo oli Maataloustuottajain Satakunnan liiton järjestökonsulentti 1969–1972 ja maanviljelijä Nalkin tilalla Kiikalassa 1972–2005. Kiikalan kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1977–2000 ja puheenjohtaja 1985–2000. Uusitalolla on ollut useita merkittäviä osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Hän oli  muun muassa Raision Tehtaat Oy:n, vuodesta 1997 Raisio Yhtymä Oyj ja vuodesta 2005 Raisio Oyj, hallintoneuvoston jäsen 1987–1990, hallituksen jäsen 1991–2006 ja hallituksen puheenjohtaja 2001–2006.
Metsäteollisuuden piirissä Uusitalo oli Osuuskunta Metsäliiton, vuodesta 1992 Metsäliitto Osuuskunta, edustajiston jäsen 1991–1992, hallintoneuvoston jäsen 1992 sekä hallituksen jäsen 1993–2007 ja puheenjohtaja 1994–2007. Metsä-Serla Oy:n, vuodesta 2001 M-real Oyj, hallituksen varapuheenjohtaja Uusitalo oli 1994–2007, Finnforest Oyj:n  hallituksen varapuheenjohtaja 1994–2007, Oy Metsä-Botnia Ab:n hallituksen jäsen 1994–2007, Oy Metsä Timber Ltd:n hallituksen jäsen 1996–2000 ja Metsä Tissue Oyj:n hallituksen varapuheenjohtaja 1996–2007. Hän oli myös Vapo Oy:n hallintoneuvoston jäsen 2002–2005 ja hallituksen jäsen 2005–2008. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Uusitalo sai 1998.
Walk the Line

| Walk the Line |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Mangold
Käsikirjoittaja:  Gill Dennis   James Mangold
Tuottaja:  James Keach   Cathy Konrad
Säveltäjä:  T-Bone Burnett
Kuvaaja:  Phedon Papamichael
Leikkaaja:  Michael McCusker
Pääosat:  Joaquin Phoenix   Reese Witherspoon   Robert Patrick
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix Disney+
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  135 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Walk the Line on James Mangoldin ohjaama draamaelokuva country-muusikko Johnny Cashin elämästä. Se sai ensi-iltansa vuonna 2005. Elokuva keskittyy Cashin nuoruusvuosiin, romanssiin laulaja June Carterin kanssa ja nousuun country-musiikin huipulle. Walk the Line on sovitettu Johnny Cashin omaelämäkerroista Cash omin sanoin ja Laulu elämälle. Elokuvan nimi on otettu Cashin yhdestä tunnetuimmasta kappeleesta ”I Walk the Line”.
Elokuvan pääosassa ovat Joaquin Phoenix Johnny Cashina ja Reese Witherspoon June Carterina. Molemmat saivat kehuja roolisuorituksistaan ja olivatkin ehdolla useissa palkintogaaloissa. Witherspoon voitti elokuvasta muun muassa Oscarin, Bafta-palkinnon, Golden Globen ja SAG-palkinnon parhaasta naispääosasta. Lisäksi itse elokuva palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globella.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joaquin Phoenix  | … |  Johnny Cash   |
|  Reese Witherspoon  | … |  June Carter   |
|  Ginnifer Goodwin  | … |  Vivian Cash   |
|  Robert Patrick  | … |  Ray Cash   |
|  Dallas Roberts  | … |  Sam Phillips   |
|  Dan John Miller  | … |  Luther Perkins   |
|  Larry Bagby  | … |  Marshall Grant   |
|  Shelby Lynne  | … |  Carrie Cash   |
|  Tyler Hilton  | … |  Elvis Presley   |
|  Waylon Payne  | … |  Jerry Lee Lewis   |
|  Shooter Jennings  | … |  Waylon Jennings   |
|  Sandra Ellis Lafferty  | … |  Maybelle Carter   |
|  Dan Beene  | … |  Ezra Carter   |
|  Clay Steakley  | … |  W. S. ”Fluke” Holland   |
|  Johnathan Rice  | … |  Roy Orbison   |
|  Johnny Holiday  | … |  Carl Perkins   |
Palkintoja > Oscarit

Paras naispääosa: Reese Witherspoon
Ehdokkaana:
Paras miespääosa: Joaquin Phoenix
Paras leikkaus: Michael McCusker
Paras puvustus: Arianne Phillips
Paras äänitys: Paul Massey, Doug Hemphill, Peter F. Kurland
Palkintoja > Bafta-palkinnot

Paras naispääosa: Reese Witherspoon
Paras äänitys: Paul Massey, Doug Hemphill, Peter F. Kurland, Donald Sylvester
Ehdokkaana:
Paras miespääosa: Joaquin Phoenix
Paras elokuvamusiikki: T-Bone Burnett
Palkintoja > Golden Globet

Paras komedia tai musikaali
Paras miespääosa komediassa tai musikaalissa: Joaquin Phoenix
Paras naispääosa komediassa tai musikaalissa: Reese Witherspoon
Aiheesta muualla

Elokuvan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vsevolod Garšin

| Vsevolod Garšin |
| --- | --- |
 Vsevolod Garšin. Ilja Repinin vuonna 1884 maalaama muotokuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1855 Jekaterinoslav, Venäjä
Kuollut: 5. huhtikuuta 1888 (33 vuotta) Pietari, Venäjä
Kansalaisuus:  venäläinen
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vsevolod Mihailovitš Garšin (ven. Все́волод Миха́йлович Га́ршин; 14. helmikuuta (J: 2. helmikuuta) 1855 Jekaterinoslavin läänin Bahmutin kihlakunnan Prijatnaja Dolinan kartano – 5. huhtikuuta (J: 24. maaliskuuta) 1888 Pietari) oli venäläinen kirjailija.
Elämä > Lapsuus

Vsevolod Garšin syntyi aatelisperheeseen. Isä oli Krimin sotaan osallistunut upseeri ja äiti laivastoupseerin tytär. Vsevolodin ollessa viisivuotias äiti rakastui kotiopettajaan ja jätti perheen. Aluksi poika asui isänsä luona, mutta myöhemmin äiti vei hänet Pietariin, jossa hän kävi lukion.
Garšin sairastui psykoosiin ensimmäisen kerran 17-vuotiaana. Hän kuvailee, kuinka eräänä päivänä oli kauhea ukkonen, jonka hän pelkäsi tuhoavan koko talon. Garsin taittoi pihapuusta kepin, laittoi sen toisen pään huoneensa kattoon ja toisen rintaansa vasten, koska uskoi, että hänen ruumiinsa voisi toimia ukkosenjohdattimena.
Elämä > Opiskelu

Vuonna 1874 Garšin pääsi opiskelemaan Pietarin vuori-instituuttiin. Venäjän ja Turkin sodan aikana vuonna 1877 hän liittyi vapaaehtoisena armeijaan, haavoittui Bulgariassa ja sai ylennyksen upseeriksi. Terveydentilansa takia hän erosi armeijasta ja jatkoi opintojaan Pietarin yliopistossa.
Elämä > Ura

Kirjailijan esikoisteos ilmestyi vuonna 1876. Tunnetuksi hänet teki omakohtainen kertomus Tšetyre dnja (”Neljä päivää”, 1877), joka ilmestyi Nikolai Nekrasovin, Mihail Saltykov-Štšedrinin ja Nikolai Mihailovskin toimittamassa Otetšestvennyje zapiski -lehdessä. Sota jätti syvän jäljen Garšinin äärimmäisen henkilökohtaiseen tuotantoon. Sen mielettömyyttä kuvaavat ”Neljän päivän” ohella kertomukset Trus (”Pelkuri”, 1879) ja ”Sotamies Ivanovin muistelmia” (Iz vospominani rjadovogo Ivanova, 1883). Täynnä humanistista paatosta ovat myös katunaisten traagisia kohtaloita kuvaavat kertomukset Proisšestvie (”Tapaus”, 1878) ja Taiteilijan lemmentarina (Nadežda Nikolajevna, 1885). Fjodor Dostojevskilla ja Leo Tolstoilla oli huomattava vaikutus Garšiniin, vaikka hän ei hyväksynytkään jälkimmäiselle ominaista alistumisen filosofiaa. Sivistyneistön eettisiä ongelmia ja suhdetta vallankumoukseen kirjailija käsittelee kertomuksissa Vstretša (”Tapaaminen”, 1879), Hudožniki (”Taiteilijat”, 1879), Attalea princeps (1880) ja Punainen kukka (Krasnyi tsvetok, 1883).
Lapsuudesta saakka herkkätunteinen Garšin kärsi 1870-luvun alusta lähtien psyykkisistä ongelmista. Helmikuussa 1880 hän vetosi korkeimman toimeenpanevan komitean päällikön Mihail Loris-Melikovin murhaa yrittäneen Ippolit Mlodetskin puolesta. Mlodetskin teloituksen seurauksena hän sairastui maanis-depressiiviseen psykoosiin eli skitsoaffektiiviseen häiriöön ja joutui kahden vuoden ajaksi mielisairaalaan. Vuonna 1883 hän meni naimisiin ja alkoi työskennellä rautatieliiton sihteerinä. Vuonna 1888 hän teki itsemurhan hyppäämällä alas porraskuiluun. Kirjailijan viimeiseksi teokseksi jäi lasten satu Matkustava sammakko (myös Sammakko, joka matkusti, ven. Ljaguška-putešestvennitsa, 1887).
Elämä > Tyyli

Garšin oli lyhyen kertomuksen mestari. Hänen proosansa on tunteellista, filosofista ja dramaattista. Sosiaalipsykologisten ja lyyrisfilosofisten kertomusten lisäksi hän kirjoitti satuja, mielikuvitusnovelleja ja kuvauksia.
Suomennettuja teoksia

Sotamies Ivanovin muistelmia. Suom. M. Wuori. Porvoo: WSOY, 1892.
Hätämerkki: kertomus. Suom. Oskar Helenius. Tampere: Isak Julin, 1904.
Punainen kukka y.m. kertomuksia. Suom. Martti Wuori. Hämeenlinna: Karisto, 1911.
Taiteilijan lemmentarina. Suom. Martti Wuori. Helsinki: Kirja, 1915.
Signaali. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951.
Matkustava sammakko. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.
Sammakko, joka matkusti. Suom. Ulla-Liisa Heino. Moskova: Raduga, 1983.
Suomennettuja teoksia > Antologioissa

Näytteitä Garšinin suomennetusta tuotannosta on teoksissa
Mustan väliverhon takaa: kuvia venäläisestä elämästä, toim. ja suom. Heikki Välisalmi, Hämeen Kansa 1922
Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja, toim. V. K. Trast, WSOY 1936
Toinen Hyvää yötä!, toimittanut V. Hämeen-Anttila,  Karisto 1935
Yhdeksäs Hyvää yötä!, toimittanut V. Hämeen-Anttila, Karisto 1942
Aiheesta muualla

Vsevolod Garšinin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
Anton Hedman

| Anton Hedman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1986 (ikä 38) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  96 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  VIK Västerås HK (Allsv.) Almtuna IS (Allsv.) Hammarby IF (Allsv.) Växjö Lakers HC (Allsv.) MODO Hockey (SEL) Luleå HF (SHL) Färjestad BK (SHL) Örebro HK (SHL) Djurgårdens IF (SHL)
NHL-varaus:  255. varaus, 2004 Boston Bruins
Anton Hedman (s. 15. toukokuuta 1986 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Pelityyli

Elite Prospects -sivuston vuonna 2013 tehdyn analyysin mukaan Hedman on isokokoinen laitahyökkääjä, joka taklaa kovaa, tykkää pelata fyysisesti ja ärsyttää vastustajia. Hän on kokoisekseen nopea luistelija ja Hedman on myös kohtalaisen hyvä hyökkäyspäässä. Hän on myös vahva laitaväännöissä ja hyvä suojaamaan kiekkoa kulmissa. Hedmanin pelityyli kostautuu ajoittain kuitenkin turhina jäähyinä.
Luleå HF:n urheilutoimenjohtaja Lars Bergström on kuvaillut Hedmania voimahyökkääjäksi, joka tuo joukkueeseen karismaa ja on vahvan profiilin pelaaja. Bergström on sanonut hänen olevan myös fyysinen pelaaja, jolla on valtava aura ympärillään, mutta Hedmanilla on fysiikan lisäksi myös taitoa.
Ura > Maajoukkueura

Hedman on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa viisi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 9. huhtikuuta 2014 Rapperswil-Jonassa Sveitsiä vastaan.
Bengasin yliopisto

| Bengasin yliopisto> جامعة بنغازي University of Benghazi University of Libya University of Qaryounis |
| --- | --- |
 Bengasin yliopiston rakennuksia (noin 1984)
Perustettu:  1955 (Libyan yliopisto)
Tyyppi:  julkinen
Opiskelijoita:  85 000
Sijainti:  Bengasi (pääkampus); sivukampukset mm. Marj ja Kufra,  Libya
Sivusto:  uob.edu.ly
Bengasin yliopisto (arab. جامعة بنغازي‎; engl. University of Benghazi, lyh. UoB) on Libyan Bengasiissa ja maan itäosassa toimiva suuri julkinen yliopisto. Se perustettiin alkujaan vuonna 1955 nimellä Libyan yliopisto. Vuonna 1976 Libyan yliopisto jakautui Tripolissa ja Bengasissa jatkaviin erillisyliopistoihin; Bengasissa yliopiston nimeksi tuli Qaryounis-yliopisto. Vuonna 2011 nimi vaihdettiin Bengasin yliopistoksi.
Bengasin yliopiston molemmat pääkampukset sijaitsevat Bengasissa. Lisäksi UoB:llä on yhdeksän pienempää kampusaluetta muualla Libyan itäosissa. Opiskelijamäärältään UoB on ollut Libyan suurin yliopisto: sillä oli noin 82 000 alemman korkeakoulututkinnon opiskelijaa ja 3 000 maisteri- tai tohtoriopiskelijaa. Akateemiseen opettajakuntaan kuului 2 000 henkeä, jonka ohella yliopistolla työskenteli 4 500 muuta työntekijää.
Bengasin yliopisto on Libyan parhaimpia yliopistoja.  Espanjalainen, yliopistojen verkkonäkyvyyttä korostava Webometrics-yliopistoranking sijoitti sen kesällä 2022 maailmanlistansa sijalle 2 400. EduRankin maailmanlistalla sija oli 5 172.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bengasin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:University of Benghazi
Käännös suomeksi
Barmat

Barmat on Oulussa vuonna 1982 perustettu sekakuoro. Siihen kuuluu noin 20 mies- ja naislaulajaa.
Kuoron johtajina ovat toimineet aluksi Sami Itkonen, sitten Veijo Kuosmanen, Olli Roman (1988–1989 ja 1991–2002) , Ulla Niemi (1989–1991) ja Kari Kuivamäki. Kuoro on kehittänyt ilmaisuaan myös tanssija-koreografien Maria Littowin, Tapani Launosen sekä Anna-Kaisa Järven kanssa. Sävellyksiä Barmoille ovat tehneet Oliver Kohlenberg ja Tapio Lappalainen.
Kuoron nimi tarkoittaa paarmoja.
Historiaa

Sekakuoro Barmat perustettiin Oulussa vuonna 1982 ja koostui alkujaan noin kolmestakymmenestä Sami Itkosen (1950–2012) ja Leena Viitasen tuttavapiiriin kuuluneesta harrastajasta. He olivat laulaneet yhdessä Oulun Työväen Näyttämön musiikkinäytelmässä ja halusivat jatkaa yhteistyötään aluksi Rauhanjuna-tapahtuman yhteydessä. Vuodesta 1988 kuoro toimi yhdistyksenä, mutta päätti olla liittymättä mihinkään kuoroliittoon. Vuosina 1995–2002 Barmat toimi Kiiminkijoen opiston kuorona.
Barmat on konsertoinut lähinnä Oulussa. Julkisten konserttien lisäksi kuoro on esiintynyt Oulun ja naapurikuntien yksityistilaisuuksissa, kulttuuritapahtumissa ja laitosvierailuilla. Kuoro on tehnyt yhteistyötä muun muassa Oulun kaupunginteatterin, Oulun ylioppilasteatterin ja tanssiorkesteri Pajatson kanssa. Vuonna 1998 esitti kommentoivaa alttaritaulua haukiputaalaisen Nurkkanäyttämön näytelmässä Rakas pappimme. Tampereen Sävel -tapahtumaan Barmat on osallistunut vuosina 1992 ja 1995. Kesällä 1998 kuoro vieraili Viron Pärnussa pidetyillä kansainvälisillä kuorofestivaaleilla ja kesällä 2002 kuorotapahtumassa Ton i Norden – Pohjolan sävel Norjan Tromssassa.
Kuoron ohjelmistossa on ollut teemakokonaisuuksia, kuten Saamelaissarja (1989), Tahiti-sarja (1990), Intiaanisarja (1992) ja Katri Valan runot (2001).
Diskografia

Suuri Vaellus – The Great Migration, 2000, johtajana Olli Roman.
Beninin kuningaskunta

| Beninin kuningaskunta > 1000-luku–1897 |
| --- | --- |
   Beninin kuningaskunta vuonna 1635 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Benin City
Kieli:  Bini
Seuraaja:   Etelä-Nigerian protektoraatti
Kahta soturia kuvaava beniniläinen pronssilaatta 1500–1700-luvulta. Nykyään Louvren kokoelmissa.
Beninin kuningaskunnan pääkaupunki oli Benin City. Brittiläisen upseerin piirros vuodelta 1897.
Beninin kuningaskunta oli suuri ennen kolonialismia ollut valtio Afrikassa nykyisen Nigerian alueella. Beninin kuningaskunnan perustivat edot vuoden 1000 jälkeen Nigerjoen suiston länsipuolelle. Beninin kuningaskunta sijaitsi noin 300 kilometriä nykyisen Beninin ja Nigerian rajasta itään.
Beninin kuningasta kutsuttiin obaksi. Kuninkaan valta oli muista päälliköistä riippuvaista 1400-luvulle saakka, jolloin Ewuare Suuri sai absoluuttisen vallan ja perusti perinnöllisen kuninkuuden. Hänen poikansa Ozolua Valloittaja tapasi ilmeisesti ensimmäisenä obana portugalilaisia vuoden 1500 tienoilla.
Beninistä tuli 1500-luvulla tehokkaasti hallittu valtio ja se oli tunnettu pronssi- ja norsunluukäsitöistään. Muiden muassa eurooppalaisten kanssa käyty kauppa perustui norsunluuhun, mausteisiin ja orjiin. 1500-luvun jälkeen Benin alkoi rappeutua samalla kun naapurimaa, jorubavaltio Oyo, voimistui. Benin säilyi kuitenkin kutistuneena aina vuoteen 1897, jolloin Britannia valloitti sen.
Nykyisellä Beninin tasavallalla ei ole varsinaisesti mitään tekemistä Beninin kuningaskunnan kanssa, vaikka se otti tämän nimen vuonna 1975.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beninin kuningaskunta Wikimedia Commonsissa
Who Are You

| Who Are You The Who |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 1977 –  huhtikuu 1978
 Julkaistu:  18. elokuuta 1978    25. elokuuta 1978
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): The Who, Glyn Johns, Jon Astley
 Tyylilaji: rock, hard rock
 Kesto: 42.51
 Levy-yhtiö:  Polydor Records    MCA Records
Listasijoitukset
  2. (1978)   2. (16. syyskuuta)   6. (syyskuu 1978)   7. (22. syyskuuta 1978)   13. (12. marraskuuta 1978)   21. (syyskuu 1978)   27. (8. syyskuuta 1978)   49. (1978)
The Whon muut julkaisut
| The Who by Numbers 1975 | Who Are You 1978 | The Kids Are Alright 1979 |
Who Are You on brittiläisen rockyhtye The Whon elokuussa 1978 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Levyn sävellykset ovat suhteellisen kokeilevia, ja erityisesti syntetisaattori on levyllä tärkeässä osassa. 
Albumi on viimeinen, jolla soittaa The Whon alkuperäinen rumpali Keith Moon. Hän kuoli noin kaksi viikkoa levyn julkaisun jälkeen syyskuussa 1978.
Levyn nimikappale ”Who Are You” julkaistiin singlenä, ja kappaleesta tuli hitti sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Se on tullut tutuksi myös yhdysvaltalaisesta tv-sarjasta C.S.I..
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pete Townshend, ellei toisin mainita.
A-puoli
New Song – 4.13
Had Enough – 4.30 (säv. John Entwistle)
905 – 4.03 (säv. Entwistle)
Sister Disco – 4.22
Music Must Change – 4.38
B-puoli
Trick of the Light – 4.46 (säv. Entwistle)
Guitar and Pen – 5.57
Love Is Coming Down – 4.05
Who Are You – 6.17
Kappaleet > Vuoden 1996 uusintapainoksen bonuskappaleet

No Road Romance – 5.05 (ennenjulkaisematon)
Empty Glass – 6.23 (ennenjulkaisematon)
Guitar and Pen – 6.00 (Olympic '78 Mix, ennenjulkaisematon)
Love Is Coming Down – 4.06 (ennenjulkaisematon)
Who Are You – 6.21 (ennenjulkaisematon versio)
Kokoonpano > The Who

Roger Daltrey – laulu
John Entwistle – bassokitara, laulu, syntetisaattori
Keith Moon – rummut, lyömäsoittimet
Pete Townshend – kitara, piano, syntetisaattori, laulu
Kokoonpano > Vierailijat

Andy Fairweather-Low – taustalaulu
Rod Argent – syntetisaattori, piano
Ted Astley – jousisovitukset
Arvostelut

Allmusic () linkki
Atlantin historia

Atlantin historia on historiatieteen osa-alue, joka tarkastelee Atlantin valtameren merkitystä ihmiskunnan historiassa. Atlantin poikki ovat kulkeneet ihmiset, raaka-aineet ja aatteet, ja valtamerellä on ollut merkittävä taloudellinen ja geopoliittinen asema. Atlantin historian katsotaan alkaneen löytöretkistä, jolloin valtameren itä- ja länsirannikon välinen vuorovaikutus alkoi. Viikingit purjehtivat aikoinaan Norjasta ja Tanskasta Britanniaan ja Ranskan rannikolla sijaitsevaan Normandiaan. He purjehtivat myös Pohjois-Amerikan rannikolle. Eteläisemmällä Atlantilla Eurooppalaiset tekivät löytöretkiä Kolumbuksesta alkaen ja monet löytöretkistä tehtiin 1400-1600-luvuilla. Kompassin keksiminen helpotti merenkulkua, minkä jälkeen italialaiset löysivät reitin Kanarian saarille ja portugalilaiset löysivät aikaisemmin unohtamansa reitin Azoreille uudestaan. Suurten löytöretkien aikana portugalilainen Vasco da Gama löysi meritien eteläisen Afrikan ympäri Intiaan.
Arkadia

| Arkadian alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Αρκαδίας> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos, Länsi-Kreikka ja Jooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Kuntia:  5
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Trípoli
Pinta-ala:  4 419 km²
Väkiluku (2011):  86 685
 – väestötiheys:  19,62 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL651 (osa)
Arkadia (kreik. Αρκαδία) eli Arkadian alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Αρκαδίας, Perifereiakí enótita Arkadías) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Peloponnesoksen alueella ja sen hallinnollinen keskus on Trípoli. Alueyksikön pinta-ala on 4 419 neliökilometriä ja asukasluku 86 685 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa. Se vastaa paljolti historiallista Arkadian maakuntaa ja antiikin Arkadiaa. Alue on vuoristoista ylänköä.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Trípoli | Trípoli | 47 254 |
|  | 3 | Gortynía | Dimitsána | 10 109 |
|  | 5 | Megalópoli | Megalópoli | 10 687 |
|  | 4 | Nótia Kynouría | Leonídio | 8 294 |
|  | 2 | Vóreia Kynouría | Ástros | 10 341 |