stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edvard Hannula

Edvard Hannula (23. maaliskuuta 1859 Nakkila – 11. maaliskuuta 1931 Porvoo) oli suomalainen Porvoon tuomiorovasti, valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin kokoomuksen kansanedustaja.
Hannulan vanhemmat olivat talollinen Johan Thomas Hannula ja Karolina Vilhelmiina Seppä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 ja hänet vihittiin papiksi 1882. Hannula valmistui filosofian kandidaatiksi 1894 ja teologian kandidaatiksi 1901 sekä suoritti kirkkoherran tutkinnon 1896. Hannula opiskeli Leipzigin, Erlangenin, Oslon ja Uppsalan yliopistoissa vuosina 1894–1895 ja teki opintomatkoja Tanskaan 1903 sekä Saksaan 1907 ja 1913. Hän oli vt. kappalaisena Angelniemellä 1883–1885 ja Halikossa 1885, kappalaisena Vesilahdella 1885–1887, papistonapulaisena ja vt. kappalaisena Tampereella 1887–1890 sekä 2. kappalaisena Ruovedellä 1890–1897.
Hannula toimi kirkkoherrana Naantalissa 1897–1906 ja Viipurin maaseurakunnassa 1906–1912 sekä Turun tuomiokapitulin asessorina 1900–1906. Viimeksi Hannula toimi Porvoon tuomiorovastina vuosina 1912–1931. Hän oli myös opettajana; aluksi uskonnon opettajana suomalaisissa ja ruotsalaisissa tyttökouluissa 1887–1900 ja sitten uskonnon opettajana Turun naisopistossa 1901–1906. Opettajan työn ohella Hannula työskenteli toimittajana Kirkollisissa sanomissa 1888–1905 ja Kristillinen työmies-lehdessä 1906–1910. Hannula sai rovastin arvon 1907.
Hannula oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1914 ja kokoomuksen kansanedustajana 1919–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös pappissäädyn jäsenenä säätyvaltiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Hannula osallistui kirkolliskokouksiin vuosina 1898, 1903, 1908 ja 1918.
Hannula oli naimisissa vuodesta 1883 Ellen Palmgrenin kanssa. Heidän poikansa olivat eversti ja sotahistorioitsija J. O. Hannula sekä jääkärieverstiluutnantti Erkki Hannula. Edvard Hannulan veli Frans Willehard Hannula (1855–1914) oli lähetyssaarnaajana Afrikassa johtaen Oniipan lähetysasemaa vuosina 1886–1894 ja myöhemmin hän toimi Suomen Lähetysseuran matkapuhujana kotimaassa 1894–1914.
Suomen lentokoneteollisuus

Suomen lentokoneteollisuus on suomalaista lentokoneteollisuutta ja osa suomalaista liikenne- ja puolustusvälineteollisuutta. Lentokoneteollisuus syntyi heti Suomen itsenäistyttyä ja pelkästään maanpuolustuksen tarpeisiin keinoksi saada ilmavoimille lentokalustoa mahdollisimman vähäisellä ulkomaanvaluutan käytöllä. Tämän vuoksi merkittäviä alan yrityksiä syntyi vain yksi, jonka suunnittelutoiminta kuihtui sotakorvaustuotannon aikana. Siviililentokoneiden suunnittelu ja valmistus pysyi harrastuspohjaisena 1990-luvulle asti, jolloin alan teollisuus alkoi liittyä kansainvälisiin matkustajalentokoneiden tuotantoyhtiöihin.
IVL, VL, Valmet, Patria > Valtion lentokonetehdas

Lentokoneteollisuus syntyi Suomeen aikaisin, jo vuonna 1921. Tällöin perustettiin Ilmavoimien lentokonetehdas (I.V.L tai IVL) Suomenlinnaan. Esimerkiksi Ruotsin Saab-lentokonetehdas perustettiin vasta vuonna 1939 - toki Ruotsissa oli rakennettu lisenssivalmisteisia koneita tätä ennen asevoimien varikoilla ja esimerkiksi Enoch Thulinin lentokonetehtaalla. Oman lentokonetehtaan perustaminen oli ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa syntyneissä valtiossa yleistä, eräänlainen osoitus maan nykyaikaisuudesta. IVL oli Ilmailuvoimien hallitsema sotateollisuuslaitos, kun esimerkiksi tykkitehtaat olivat Puolustusministeriön alaisia. Valtaosa Suomen ilmailuteollisuudesta kytkeytyi Ilmavoimiin aina 1990-luvun loppuun asti, jolloin Patria on päässyt mukaan muun muassa Airbus A380-koneiden osatuotantoon, ts. siviilituotantoon.
IVL kehittyi Valtion lentokonetehtaaksi, jonka toiminta laajeni merkittävästi 1930-luvun puolivälistä alkaen. Se kokoonpani tai valmisti kokonaan noin 600 
lentokonetta ja korjasi noin 1500 konetta talvi- ja jatkosodan aikana. Tämä tehtiin kansainvälisten mittapuiden mukaan hyvin pienellä suunnittelu- ja valmistustyövoimalla. Tehdas kuitenkin haaskasi resursseja muun muassa VL Myrsky-hävittäjän suunnittelussa ja valmistelussa.
IVL, VL, Valmet, Patria > Valmet Lentokoneteollisuus

Valtion lentokonetehdas tuli II maailmansodan loputtua osaksi Valtion Metallitehtaista (VMT, joka muuntui 1952 Valmetiksi). Suomen hallitus pelkäsi, että sotateollisuuden työntekijät laskettaisiin rauhansopimuksen tulkinnassa sotaväen vahvuuteen, joka oli rajoitettu. Uustuotanto ja ulkomaiset ostot olivat jäissä 1940-luvun ajan valtion rahoitustarpeen suuntautuessa sotakorvauksiin ja maan jälleenrakennukseen. Lisäksi ulkomaanvaluutasta oli puutetta. Suuri osa tehtaan lentokonesuunnittelijoista siirtyi sotakorvaustuotannon suunnitteluun, VTT:lle tai TKK:lle professoreiksi. Osa siirtyi Ruotsiin Saabin palvelukseen.
Valmet Lentokonetehdas (myöhemmin Valmet Lentokoneteollisuus) oli osa Valmet-konsernia konsernin purkamiseen asti 1990-luvulla. Sen sotilaslentokoneiden suunnittelu lakkasi 1950-luvulla ja alkoi uudestaan vasta Valmet L-70 Vinkan suunnittelussa 1970-luvun alussa.
IVL, VL, Valmet, Patria > Patria Aviation

Vuonna 2005 Valmet Lentokoneteollisuudesta kehittynyt Patria Aviation valmistaa vain osia lentokoneisiin, mutta ensi kertaa suomalainen lentokoneteollisuus on mukana suuren matkustajakoneen (Airbus A380) tuotannossa.
IVL, VL, Valmet, Patria > Lentokoneet > Oma suunnittelu

IVL:n, VL:n ja VMT:n ja Valmetin suunnittelemia lentokoneita ovat 1940 alkaen
VL Myrsky
VL Pyörremyrsky
Valmet Tuuli III
Valmet Puhuri, matkustajalentokoneen tutkielma
Valmet Vihuri
Valmet L-70 Vinka
Valmet Miltrainer (PIK-23)
Valmet L-90 Redigo 1980-luvulta 1990-luvun puoliväliin
Patria on suunnitellut
miniUAV-aluksen; kehitystyötä ml. prototyyppien rakentaminen 2000-luvun alussa
IVL, VL, Valmet, Patria > Lisenssivalmistus

Lisenssivalmistus on ollut suomalaisen lentokoneteollisuuden (IVL, VL, Valmet) suurin tuotantorooli:
Hansa Brandenburg aloitti lisenssivalmistuksen ja sen 101 koneen sarja on sotilaslentokoneiden valmistuksessa suurin
lukuisissa muissa 1920- ja 1930-luvun koneissa oli pieniä lisenssivalmistussarjoja
Fouga Magister oli uuden lisenssivalmistuksen alku, loppukokoonpanoa Ranskasta tuoduista osista
F/A-18 Hornet, loppukokoonpanoa Yhdysvalloista tuoduista osista
Veljekset Karhumäki

Yksityinen Veljekset Karhumäki-tehtaat perustettiin 1924 ensin Keljoon Jyväskylän tienoolle ja siirtyi sieltä Kuorevedelle 1930-luvun lopulla. Se valmisti lentokoneita, otti ilmakuvia, koulutti lentäjiä ja toimi lentoyhtiönä. Karhumäen veljesten yritys muuntui toisen maailmansodan jälkeen lentoyhtiöksi.
Yhtiön rakentamia lentokoneita
Tiira, 1920-luvulla
Karhu 1, 1920-luvulla
Karhu 2, 1920-luvulla
Karhu 3, 1920-luvulla
Karhu 47, 1940-luvulla
Purjelentokoneiden tuotanto

PIK-20-purjelentokone 1970-luvulla oli merkittävin Suomen ilmailualan teollinen vientituote. PIK-purjelentokoneet syntyivät lentotekniikan opiskelijoiden yhdistyksen, Polyteknikkojen ilmailukerho, työn tuloksena. Valmistajana toimi valokuvayhtiö Eirin tytäryritys Eiriaviation. Valmistusoikeudet myytiin Ranskaan 1980-luvun alussa.
Purjelentokoneiden suunnittelulla oli pitkä perinne 1930-luvulle asti, mutta tuotanto toteutettiin KK-1e Utu- ja PIK 16 Vasama-koneisiin asti kerhotyönä eikä yrityksissä.
Finnair

Finnairin tekniikka laajeni 1960-luvun alkuun mennessä lentokonetehtaan mittoihin, mutta on pääosin lentokoneiden huoltoa. Raskaat huollot ja Finnairin moottorikorjaamo ovat luonteeltaan lähellä esimerkiksi Patria Aviationin sotilaskoneille tekemää ylläpitopalvelua, johon kansainvälisestikin ilmailuteollisuus on yhä enemmän suuntautumassa.
Valfrid Eskola

| Valfrid Eskola |
| --- | --- |
 Valfrid Eskola vuonna 1922.
Kansanedustaja
 5.9.1922–30.4.1924, 2.9.1927–28.3.1954  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1889 Hauho
Kuollut: 4. marraskuuta 1961 (72 vuotta) Jämsä
Ammatti:  karjanhoitaja
Valfrid Eskola (9. helmikuuta 1889 Hauho – 4. marraskuuta 1961 Jämsä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924 ja 1927–1954.
Elämä

Valfrid Eskola syntyi Hauhon Miehoilassa piika Amanda Vilhelmiina Idantyttären (s. 1870) aviottomana lapsena ja oli viisivuotiaasta lähtien huutolaisena. Kansakoulun jälkeen hän opiskeli Kurkijoen karjanhoitokoulussa ja työskenteli vuodesta 1910 Taurialan tilan karjanhoitajana Jämsässä. Eskola lähti työväenliikkeeseen suurlakon aikaan, mutta liittyi sosialidemokraatteihin vasta 1910. Hän toimi Jämsän työväenyhdistyksen sihteerinä ja oli perustamassa maataloustyönjohtajien ammattiosastoa. Eskola oli myös urheiluseura Jämsän Tarmon perustajajäsen ja puheenjohtaja. Eskola pysytteli sivussa syksyllä 1917 muodostetusta Jämsän työväen järjestyskaartista ja vältti joutumasta sisällissodan aikana paikkakunnalla riehuneen valkoisten terrorin uhriksi. Sodan jälkeen Eskola kokosi SDP:n terroritilastoon luettelon surmansa saaneista Jämsän työläisistä.
Vuonna 1919 Eskola valittiin Jämsän kunnanvaltuustoon ja 1922 kansanedustajaksi. Seuraavissa eduskuntavaaleissa hän jäi varasijalle, mutta valittiin uudelleen 1927. Eskola oli kansanedustajana yhtäjakoisesti vuoteen 1954, jolloin hän ei enää onnistunut uusimaan paikkaansa. Eskola istui kaikkiaan 33 valtiopäivät. Eduskuntatyössään hän keskittyi erityisesti pienviljelijöiden aseman parantamiseen. Eskola oli myös Suomen Pienviljelijäin Liiton perustajajäsen ja kuului järjestön liittovaltuustoon. Lisäksi hän oli jäsenenä muun muassa Maalaiskuntien liiton liittovaltuustossa ja Asutusrahaston johtokunnassa. Presidentin valitsijamiehenä Eskola oli vuosina 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956.
Eskola oli Jämsän kunnanvaltuuston jäsen vuoteen 1955, jolloin hän erosi valtuustoryhmänsä kanssa kunnan talousasioista syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Eskola oli kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1925 lähtien. Hän toimi 1920-1940-luvuilla myös Jämsän kunnan asutusneuvojana sekä ammattientarkastajana. Vuonna 1942 Eskola sai kunnallis­neuvoksen arvonimen. Lisäksi Eskola toimi pitkään Pienviljelijä-lehden avustajana, Kansan Lehden Pohjois-Hämeen kirjeenvaihtajana sekä eri työväenlehtien maatalousosastojen avustajana.
Perhe

Valfrid Eskolan puoliso oli Anna Lydia Järvinen (s. 1892), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Heidän tyttärentyttärensä oli kulttuurijohtaja Raija Nieminen.
Mikko Asunta

Mikko Pellervo Asunta (12. elokuuta 1911 Ruovesi – 1. huhtikuuta 2005 Ruovesi) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Hän edusti vuosina 1958–1970 ja 1972–1979 Eduskunnassa Kansallista Kokoomusta ja Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä.
Elämäkerta

Asunta syntyi elokuussa 1911 Ruovedellä Heikki ja Elviira Asunnan maanviljelijäperheeseen. Isä Heikki, joka tunnettiin myös nimellä Ernst Henrik, oli käynyt kansakoulun ja kansanopiston. Hän tapasi tulevan vaimonsa Elviiran kansanopistossa. Nuori pariskunta aluksi asui Vilppulassa, mutta pian he muuttivat Ruovedelle Ylä-Korpulan tilalle, missä heidän poikansa syntyi.
Asunnat asuivat lyhyen aikaa myös Tampereella ja Juupajoella, mutta vuonna 1917 he palasivat takaisin Ylä-Korpulaan. Vuonna 1918 Korpulan mäellä tapahtuneista levottomuuksista huolimatta Asunnat pysyivät melko sivussa maan kuohuttavista tapahtumista. Heidän täytyi harkita evakkoon lähtöä kerran, mutta onneksi tilanne rauhoittui ja he selvisivät säikähdyksellä.
Koulutaipaleensa Asunta aloitti kiertokoulussa, joka toimi Ponsan talossa. Kansakoulua hän kävi Hanhossa. Asunta kertoi liittyneensä suojeluskuntaan samalla tavalla kuin muutkin nuoret samanikäiset porvarinuoret. Tämä tapahtui hieman sattumanvaraisesti, kun erään suojeluskuntalaisen puuttuessa asiaan hänet puettiin aitan takana suojeluskuntapukuun ja liitettiin mukaan kuntalaisten järjestämään tempaukseen. Alun epätavallisuudesta huolimatta Asunta innostui suojeluskuntatyöstä. Myöhemmin elämässään Asunta valitsi maanviljelijän uran ja 18-vuotiaana vuonna 1929 hän lähti opiskelemaan maamieskouluun. Kesäharjoittelijana hän työskenteli Kupulan tilalla Janakkalassa.
Maamieskoulun päätyttyä Asunta suoritti asepalveluksen vuonna 1931. Hän osallistui asepalvelusaikanaan myös aliupseerikouluun. Asunnan asevelvollisuus ajoittui 1930-luvun alun oikeistoradikalismin aikaan, ja hänen yksikkönsä oli valmiustilassa Mäntsälän kapinan aikana. Tilanteeseen liittyi ylimääräistä jännitystä, sillä Asunta luuli aluksi, että hänen omat veljensä olivat myös Mäntsälässä. Lopulta selvisi, että veljet eivät olleet vielä lähteneet Mäntsälään, joten he säästyivät tapahtumien keskelle joutumiselta. Asepalveluksen päätyttyä Asunta sai työpaikan pehtoorina Tapion talosta Ruhalassa.
Aiheesta muualla

Mikko Asunnan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
.aspx Mikko Asunta Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (29):  Airo  Ala-Kulju (1959–1962)  Asunta  Aulanko  Borg-Sundman  Forsius  Hallberg  Hara  Hetemäki  Hietala  Innala  Junnila  Kemppainen  Koivisto  Kosola  Lehtonen  Leikola  Lähteenmäki  Nieminen  Pohjala  Raipala  Rihtniemi  Saariaho  Salminen  Saukkonen  Saura  Seppä  Tuuli  Wiherheimo  Wirtanen (1958–1959†) 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (32):  Airo  Ala-Kulju  Asunta  Aulanko (1962–1964†)  Borg-Sundman  Forsius  Hallberg  Hara  Hietala  Huurtamo  Häikiö  Ilaskivi  Kemppainen  Koivisto  Koppanen  Kosola  Kuoppala (1962–1963†)  Linkola  Lähteenmäki  Mäki (1964–1966)  Nieminen  Raipala  Rautkallio  Rihtniemi  Saariaho  Saukkonen  Saura  Seppälä  Sillantaus  Turunen  Tuuli  Valkama (1963–1966)  Wiherheimo 
1 2  Olli Aulanko kuoli kesken vaalikauden 30. huhtikuuta 1964.  1 2  Väinö Kuoppala kuoli kesken vaalikauden 2. syyskuuta 1963.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Apajalahti  Asunta  Borg-Sundman  Forsius  Haarla  Hamara  Hara  Hietala  Huima  Huurtamo  Häikiö  Ilaskivi  Junnila  Kemppainen  Koppanen  Kosola  Linkola  Lähteenmäki  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Raipala  Rihtniemi  Sillantaus  Vaittinen-Kuikka  Vartia 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (34):  Asunta  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holkeri  Huurtamo (1972–1975)  Häikiö  Häkämies  Ilaskivi  Impiö (1974–1975)  Jaatinen  Jokinen  Junnila  Katajavuori (1972–1973)  Kauppi  Koppanen  Laatio  Lampinen (1974–1975)  Lankinen  Lattula  Linkola  Linkomies-Pohjala  Lähteenmäki  Miettinen  Mikkola (1975)  Mykkänen (1972–1974)  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Rainio  Salmenkivi  Salolainen  Seppä  Sillantaus  I. Suominen  S. Suominen  Vaittinen-Kuikka  Vartia  Vikatmaa (1972–1974†) 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Asunta  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holkeri (1975–1978)  Hollming (1975–1978†)  Häikiö  Häkämies  Impiö  Jaatinen  Jartti  Jokinen  Juhola  Junnila  Kanerva  Kauppi  Koppanen  Lampinen  Lattula  Laurila (1978–1979)  Linkola  Linkomies-Pohjala  Miettinen  Mikkola  Mykkänen  Mäki  Mäki-Hakola  Mäkynen (1979)  Mörttinen  Pelttari (1978–1979)  Perho  Pohjala  Puolanne  Pystynen  Rainio (1975-1978)  Rihtniemi-Koski  Salmenkivi (1975–1979†)  Salolainen  Salonen (1975–1977†)  Sillantaus  Torikka (1977–1979)  Vaittinen-Kuikka 
↑  Kullervo Rainio erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1978 ja liittyi Perustuslaillisen kansanpuolueen eduskuntaryhmään  
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta
Samuel Heiskanen

| Samuel ”Samppa” Heiskanen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 22. toukokuuta 1907 – 28. helmikuuta 1910, 1. helmikuuta 1911 − 3. huhtikuuta 1917  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalaisen puolueen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kuopion läänin läntinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1850  Iisalmi, Suomi
Kuollut: 5. joulukuuta 1935 (84 vuotta)  Vieremä, Suomi
Ammatti:  maanviljelijä
Puoliso:  Wilhelmiina Huttunen 1872−1882 (k.), Maria Kauppinen 1886−1914 (k.), Riitta Akusta Kattainen (e. Kauppinen) 1916−
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen Puolue
Samuel ”Samppa” Heiskanen (31. joulukuuta 1850 Iisalmi – 5. joulukuuta 1935 Vieremä) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Heiskanen toimi nuorsuomalaisten kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa 1907–1910 ja 1911–1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös säätyvaltiopäivillä Iisalmen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä 1904−1905 ja 1905−1906.
Heiskasen vanhemmat olivat talollinen Lars Heiskanen ja Anna Christina Kumpulainen. Hän työskenteli maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa ja alueliitoksen jälkeen Vieremällä sekä toimi kunnallisen paloapuyhdistyksen asiamiehenä. Hän toimi myös Iisalmen kunnallislautakunnan esimiehenä ja Iisalmen kunnanvaltuutettuna.
Samppa Heiskanen oli naimisissa kolme kertaa
1872–1882 Wilhelmina Huttusen (k. 1882) kanssa.
1886–1914 Maria Kauppisen (k. 1914) kanssa.
vuodesta 1916  Riitta Akusta Kattaisen (ent. Kauppinen) kanssa.
Juho Etelämäki

| Juho Etelämäki |
| --- | --- |
 Juho Etelämäki vuonna 1909.
Kansanedustaja
 1.6.1909–1.2.1914  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Vaasan itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1863 Töysä
Kuollut: 14. elokuuta 1943 (79 vuotta) Viitasaari
Ammatti:  kansakoulunopettaja
Tiedot
Uskonto:  kristinusko (helluntaiherätys)
Juho Etelämäki (17. joulukuuta 1863 Töysä – 14. elokuuta 1943 Viitasaari) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1914.
Elämä

Juho Etelämäen vanhemmat olivat torppari Hermanni Etelämäki (1833-1917) ja Loviisa Hautamäki (1836-1912). Etelämäki valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1888, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Lappajärven Tarvolassa 1888-1893 ja Viitasaaren Kolimassa 1893-1916. Viitasaarella Etelämäki toimi muun muassa työväenyhdistyksen puheenjohtajana, torpparien luottamusmiehenä sekä kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Etelämäki valittiin kansanedustajaksi vuonna 1909 ja hän uusi paikkansa myös kaksissa seuraavissa vaaleissa.
Etelämäki tunnettiin myös monipuolisena kulttuurivaikuttajana, joka omistautui erityisesti kansansivistystyölle. Hän keräili taidetta sekä tallensi esihistoriallista esineistöä ja maaseudun tarvekaluja. Koliman kansakoululla oli hänen aikanaan myös pysyvä esinenäyttely.
Vuonna 1913 Etelämäki koki hengellisen herätyksen ja jätti politiikan, minkä seurauksenä hän joutui työväenlehdissä vahvan ryöpytyksen kohteeksi. Helluntaiherätyksessä vaikuttanutta Etelämäkeä kutsuttiin muun muassa ”uskonkiihkoilijalahkon apostoliksi” ja ”profeetaksi”, jonka paikka olisi houruinhoitolaitoksessa. Etelämäki käynnisti Viitasaaren helluntaiseurakunnan työn 1920-luvulla.
Vuonna 1916 Etelämäki sai eläkkeen kansakoulunopettajan virastaan, jonka jälkeen hän teki sijaisuuksia Pihtipudaksen Korppisessa 1921-1922, Viitasaaren Kumpumäessä 1922-1925 ja Säämingin Ritossaaressa 1926-1927. Myöhemmin Etelämäki hoiti Viitasaaren Pasalassa sijainnutta Rintamaan tilaa keskittyen puutarhaviljelyyn.
Perhe

Juho Etelämäen puoliso oli Lappajärveltä kotoisin ollut Loviisa Söyrinki (1871-1945). Pariskunnalle syntyi neljä lasta, joista kaksi kuoli jo synnytyksessä ja yksi alle vuoden ikäisenä.
Teokset

Raamatun synty ja yleiskatsaus sen vaiheisiin.  Viitasaari:  Rintamaa-orpokoti, 1937.
Taivaan valtakunta on lähestynyt.  Viitasaari:  Rintamaa-orpokoti, 1938.
Erkki Haukipuro

Erkki Antero Haukipuro (18. helmikuuta 1921 Raahe – 27. syyskuuta 2001 Oulu) oli suomalainen poliitikko ja maanviljelijä. Haukipuro toimi Oulun läänin maaherrana, kansanedustajana ja ministerinä.
Ennen maaherranimitystään maanviljelijänä Merijärvellä toiminut Haukipuro oli käynyt kansakoulun ja kansankorkeakoulun Alkio-opistossa. Kunnallispoliittisen uransa hän aloitti 1951 Merijärven kunnanvaltuutettuna ja vuodesta 1954 kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Eduskunnan jäseneksi hänet valittiin 1966 ja uudelleen 1970, ja maa- ja metsätalousministeriksi hän tuli Sorsan I hallitukseen 1972, josta tehtävästä hän  1973 siirtyi Oulun läänin maaherraksi toimien siinä tehtävässä aina eläkkeelle siirtymiseen eli vuoteen 1986 asti. Presidentin valitsijamieheksi hänet valittiin 1968.
Aiheesta muualla

.aspx Erkki Haukipuro Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Erkki Haukipuro Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Harri Turunen: Henkilögalleria KirjastoVirma. Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 9. kesäkuuta 2007.
Pentti Hiidenheimo

Bengt Henrik (Pentti Heikki) Hiidenheimo, vuoteen 1906 Törnström (29. tammikuuta 1875 Vihti – 16. helmikuuta 1918 Nummi) oli suomalainen maanviljelijä ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja. Punaiset surmasivat Hiidenheimon Suomen sisällissodan aikana helmikuussa 1918.
Hiidenheimon vanhemmat olivat maanviljelijä, taloustirehtööri Sven Israel Törnström ja Karolina Kristina Tolpo, valtiopäivämies Gabriel Tolpon tytär. Hänen veljensä oli maanviljelijä ja kansanedustaja Artturi Hiidenheimo. Hän kävi kansakoulun ja suoritti vuosina 1893–1895 Harjun maanviljelyskoulun kaksitalvisen kurssin. Hiidenheimo viljeli Nummelta 1898 ostamaansa Jakovan tilaa vuodesta 1899 alkaen. Hiidenheimo oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1914–1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Pellervo-Seuran johtokunnan jäsen Hiidenheimo oli kymmenen vuotta ja vaikutti myös Nummen osuusmeijerin perustamiseen ja osuuskaupan kehittämiseen. Hän toimi Metsänhoitoyhdistys Tapion johtokunnassa oli perustamassa Maanviljelijäin Keskinäistä Metsäpalovakuutusyhdistystä.
Hiidenheimo oli naimisissa vuodesta 1899 Ida Maria Malmgrenin kanssa. Heillä oli yhdeksän tytärtä ja kuusi poikaa.
Aukusti Hiltula

Antti Aukusti Hiltula, sukunimi aik. Keränen (23. tammikuuta 1854 Pudasjärvi – 21. huhtikuuta 1928 Pudasjärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja kauppias joka toimi Suomalaisen puolueen kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa.
Hiltulan vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Keränen ja Carin Saarijärvi. Hän kävi ala-alkeiskoulun ja toimi sitten maanviljelijänä Pudasjärvellä. Hän piti myös kauppaliikettä 1890-luvulta alkaen ja oli Pudasjärven seurakunnan kirkkoväärti 1881–1899.
Hiltula oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä.
Hiltula oli naimisissa vuodesta 1879 Kreeta Liisa Sankalan kanssa.
Ernst von Born

| Ernst von Born |
| --- | --- |
 Sisäasiainministeri von Born maaliskuussa 1940
Suomen sisäasiainministeri
 Sunilan II hallitus 21.3.1931–4.12.1932 Rytin hallitus 1.12.1939–27.3.1940 Rytin II hallitus 27.3.1940–4.1.1941 Rangellin hallitus 4.1.1941–13.5.1941  
Edeltäjä:  Erkki Kuokkanen Urho Kekkonen
Seuraaja:  Yrjö Puhakka Toivo Horelli
Salkuton ministeri
 Cajanderin III hallitus 3.10.1939–1.12.1939  
Seuraaja:  Juho Kusti Paasikivi
Suomen oikeusministeri
 Hackzellin hallitus 8.8.1944–21.9.1944 Urho Castrénin hallitus 21.9.1944–17.11.1944  
Edeltäjä:  Oskari Lehtonen
Seuraaja:  Urho Kekkonen
Kansanedustaja
 1.4.1919–28.3.1954  
Ryhmä/puolue:  Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1885 Pernaja
Kuollut: 7. heinäkuuta 1956 (70 vuotta) Loviisa
Tiedot
Puolue:  RKP
Ernst Viktor Lorenz von Born (24. elokuuta 1885 Pernaja – 7. heinäkuuta 1956 Loviisa) oli suomalainen poliitikko, vapaaherra ja varatuomari. Hän oli vapaaherra ja poliitikko Viktor Magnus von Bornin poika. Hän ehti toimia urallaan Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana, ministerinä sekä järjestyksessään kolmantena puheenjohtajana. RKP:n puheenjohtajana von Born oli vuosina 1934–1945 ja uudelleenvalittuna myöhemmin vuosina 1955–1956. Kansanedustajana von Born on yksi Suomen pitkäaikaisimmista; hän osallistui kaikkiaan 39 valtiopäiville vuosina 1919−1954.
Varhaiset vuodet

Von Born valmistui ylioppilaaksi vuonna 1904 ja opiskeli oikeustiedettä suorittaen oikeustutkinnon sekä ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1909. Valmistuttuaan von Born työskenteli asianajajana 1909–1913 ja oli Helsingin kaupungin vt. kunnallispormestarina 1913. Varatuomarin arvo hänelle myönnettiin 1912. Von Born oli vangittuna vuonna 1915 Pietarin Krestyn vankilassa yhdenvertaisuuslain vastustamisesta.