stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiikin Kreikan kuvanveisto
Historiallinen kehitys > Hellenistinen kuvanveisto

Hellenistinen kuvanveisto käsittää noin vuodet 323–30 eaa. Siihen voidaan laajasti ottaen lukea myös myöhempi roomalaisen kauden kreikkalaisten kuvanveistäjien tekemä ja hellenististä perinnettä jatkanut kuvanveisto.
Vasemmalla: Leokhares, , n. 320 eaa, kopio (100-luku jaa.). Oikealla: , n. 130–110 eaa.
Hellenistisen kuvanveiston tyyleissä esiintyy suurta vaihtelua klassisen kauden kuvanveiston jäljittelystä uudempaan kehitykseen, jossa kuvanveiston voidaan katsoa kehittäneen jo aiemmalle kreikkalaiselle kuvanveistolle ominaisen naturalismin huippuunsa. Taide vapautui klassisen kauden melko ennalta annetuista muodoista kokeilemaan kohteiden esittämistä erilaisista ainutlaatuisista näkökulmista. Hahmojen tunneilmaisun kirjo laajeni, ja veistoksia alettiin tehdä laajemmin kaikenlaisista hahmoista, kuten tavallisista ihmisistä ja myös eläimistä.
Varhaisen hellenistisen kauden kuvanveisto seuraili vielä pitkälti myöhäisklassista tyyliä. Syntyneet uudet hellenistiset kuningaskunnat toimivat usein taiteen suosijoina. Kuvanveisto kehittyi yhä hienostuneemmaksi ja veistosten tunneilmaisu yhä voimakkaammaksi.
Tunnettuihin varhaisen hellenistisen kauden veistoksiin lukeutuu muun muassa Leokhareen Belvederen Apollo (n. 320 eaa.). Se löytyi renessanssiaikana, ja sitä pidettiin tuolloin yhtenä kaikkein taidokkaimmista veistoksista ja miehisen kauneuden huippuna. Leokhares teki veistoksia myös Filippos II:n Filippeioniin Olympiassa sekä Halikarnassoksen mausoleumiin. Muita esimerkkejä tuolta ajalta on hienosti koristeltu niin kutsuttu Aleksanteri-sarkofagi noin vuodelta 310 eaa. Varhaisen ja keskisen hellenistisen kauden taitteeseen ajoittuu Samothraken Nike (n. 250–200 eaa.), joka sai vaikutteita Paionioksen Nikestä.
Keskisellä hellenistisellä kaudella kuvanveistossa on havaittavissa uudenlaista kehitystä. Attalidien suosiossa Pergamonissa vuosina 241–133 eaa. toiminut niin kutsuttu Pergamonin koulukunta kehitti silloin oman tyylinsä, joka vei tunnetilmaisun äärimmilleen. Tyylin veistoksiin lukeutuvat muun muassa lukuisat Kuoleva gallialainen -aiheiset veistokset sekä Pergamonin Zeuksen alttarin veistoskoristelut.
Samaan aikaan tehtiin myös muita veistoksia, jotka muistuttavat monin tavoin Pergamonin koulukunnan töitä, mutta eivät välttämättä lukeudu siihen. Näitä ovat muun muassa Laokoon-ryhmä (n. 180 eaa.?), Pasquino-ryhmä ja Farnesen härkä. Rooman valtakunta loi noin 200 eaa. alkaen suuren kysynnän kreikkalaisille veistoksille ja niiden kopioille. Roomalaisten maku suosi dramaattisuutta ja sentimentaalisuutta, ja vaikutti todennäköisesti taiteen aiheisiin ja tyyleihin.
Myöhemmän hellenistisen kauden aikana syntyi klassisoiva koulukunta, joka pyrki jälleen palaamaan klassisen kauden tyyliin. Eräs tunnettu esimerkki klassista kuvanveistoa ja hellenistisiä piirteitä yhdistelevästä veistoksesta on Milon Venus (n. 130–110 eaa.).
Kirjallisuutta

Fullerton, Mark D.: Greek Sculpture.  John Wiley & Sons, 2016.  ISBN 1119115302
Palagia, Olga: Handbook of Greek Sculpture.  (De Gruyter Reference)  Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2019.  ISBN 1614519749
Spivey, Nigel: Greek Sculpture.  Cambridge University Press, 2013.  ISBN 1107067049
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Kreikan kuvanveisto Wikimedia Commonsissa
Artemisionin jumala (Zeus?), n. 460–450 eaa.
Laokoon-ryhmä (n. 180 eaa.?), kopio (n. 50 eaa.?).
Evoluutio NYT!

| Evoluutio NYT! Charles Darwinin juhlaa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Petter Portin, Timo Vuorisalo (toim.)
Kieli:  suomi
Genre:  evoluutiobiologia
Kustantaja:  Kirja-Aurora
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  254
ISBN:  978-951-29-3666-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Evoluutio NYT! Charles Darwinin juhlaa on perinnöllisyystieteen emeritusprofessori Petter Portinin ja ympäristötieteen lehtori Timo Vuorisalon toimittama artikkelikokoelma evoluutiosta. Teos ilmestyi Turun yliopiston Kirja-Auroran kustantamana syksyllä 2008, Charles Darwinin juhlavuoden alla. Tiedotteessaan kustantaja sanoi, että ”huolimatta evoluutioteorian merkityksestä sitä on esitelty yllättävän niukasti suomen kielellä” ja että kirja on suunnattu korjaamaan tätä puutetta.
Artikkeleiden kirjoittajat ovat suomalaisia evoluutioteorian tutkijoita. Professori Anto Leikola kirjoittaa aluksi Darwinin elämästä ja työstä. Muissa artikkeleissa käsitellään evoluutioteorian kehittymistä ja nykytilaa ja muun muassa kehitysopin suhdetta elämän syntyyn ja seksuaalisuuteen.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien mukaan teos on kattava ja monipuolinen. Arvostelija Pekka Wahlstedt kuitenkin totesi, että tekstin kansantajuistamisessa olisi pitänyt mennä pidemmälle. Kirjassa sanotaan, että uskonnollisten väitteiden suosio elämän syntyä ja kehitystä koskien etenkin Yhdysvalloissa johtuu siitä, etteivät ihmiset tunne tieteellistä ajattelua. Wahlstedtin mukaan ”tilanne ei ole häävi” Suomessakaan.
Aiheesta muualla

Helena Telkänranta: Paljon on tapahtunut sitten Darwinin[vanhentunut linkki]. Tiede.
Osvald Fager

Osvald August Fager (5. elokuuta 1900 Espoo – 2. lokakuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Osvald Fager syntyi työmies August Vilhelm Fagerin ja Ida Adolfina Janssonin perheeseen. Hän kävi kansakoulun ja viisi vuotta Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta. Syksyllä 1917 Fager työskenteli konttoristina Helsingissä ja sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan julkaiseman Finlands Folkkommissariats Notisbladin kääntäjänä Helsingissä ja Viipurissa. Fager vangittiin Viipurin taistelun aikana ja toimitettiin Viipurin vankileirille, josta hänet kesäkuun lopussa laskettiin ehdonalaiseen vapauteen. Lokakuussa Fager sai 4 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta.
Armahduksensa jälkeen Fager oli Folkbladetin vastaava toimittaja vuonna 1922 ja työskenteli sen jälkeen Arbetarbladetissa, jonka päätoimittaja hän oli vuosina 1937–1940. Fager avusti Suomen Sosialidemokraattia ja TUL-lehteä, oli Elanto-lehden ruotsinkielisen painoksen päätoimittaja vuosina 1940–1942 ja työskenteli Työväen Sanomalehtien Tietotoimiston Tukholman kirjeenvaihtajana vuosina 1942–1945. Vuosina 1947–1958 hän oli SAK:n Löntagaren ja vuodesta 1958 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton Konsumenten -lehtien päätoimittaja. Fagerin nimimerkkejä olivat O.F., Fgr, Ex.r. ja Rallare.
Fager esiintyi myös puhujana ja luennoitsijana. Hän osallistui työväen nuoriso- ja urheiluliikkeen sekä Työväen Sivistysliiton toimintaan. Fager oli Töölön Vesan puheenjohtaja 1927–1929 ja kuului TUL:n palloilujaostoon. Lisäksi hän edusti ruotsinkielisiä seuroja TUL:n liittoneuvostossa. Erityisesti jalkapallomiehenä tunnettu Fager toimi myös erotuomarina ja kirjoitti Suomen Sosialidemokraattiin otteluraportteja nimimerkillä ”Reservi”.
Exonísi (Ródos)

| --- | --- |
Muut nimet:  Nisákia (Νησάκια)
Sijainti:  36°11′57″N, 28°8′51″E, Ródos Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,009 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Exonísi (kreik. Εξωνήσι) eli Nisákia (Νησάκια) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Ródoksen saaren itärannikolla Archángeloksen Stegnán kylän eteläpuolisen niemenkärjen edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,009 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Exonísi kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Exonísin ja Ródoksen pääsaaren välissä sijaitsee Archangéloun saari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Exonísi Wikimedia Commonsissa
Dodekanesia
| --- | --- |
Pääsaaret:   Astypálaia  Kálymnos  Kárpathos  Kásos  Kastelórizo (Megísti)  Kos  Léros  Nísyros  Pátmos  Ródos  Sými  Tílos 
Muut suuremmat saaret:   Agathonísi  Alimiá  Arkoí  Farmakonísi  Gyalí  Kínaros  Lévitha  Leipsoí  Nímos  Psérimos  Saría  Télendos 
Pienet saaret:   Adelfoí  Áfoti  Ágios Antónios  Agía Kyriakí, Astypálaia  Agía Kyriakí, Kálymnos  Agía Kyriakí, Léros  Agía Marína  Agía Thékla  Ágios Andréas  Ágios Geórgios, Megísti  Ágios Geórgios, Pátmos  Ágios Theódoros  Agriélaia  Ammoúdi  Antítilos  Ánydro  Apanonísia  Archángelos  Archangélou  Arefoúsa  Argeloússa  Armáthia  Artikonísi  Aspronísia Makrý Aspronísi  Megálo Aspronísi  Mikró Aspronísi  Aspropníchtis  Astakidonísia Astakída  Astakidópoulo  Chténi  Siál  Aváptistos  Avgó  Balámou  Chálavra Káppari  Makronísi  Piáto  Piláfi, Leipsoí  Psómos  Stavrí  Chamilí  Charkiás  Chiliomódi  Chína  Chondró  Chondronísi  Chondrós  Despotikó  Diakóftis  Diavátes Karavalonísi  Megalonísi  Divoúnia  Drosonísi  Exonísi  Faradonísia  Fokionísia  Frágkos  Ftenó  Gáidaros Livadeión  Gáidaros Megálou Chorioú  Gialesíno  Gláros, Agathonísi  Gláros, Léros  Glynó  Griá  Ímia  Kalapódia  Kalavrós  Kalólimnos  Kalóvolos  Kandelioússa  Karávolas  Karofýlla  Káto Prasoúa  Katsagrélli  Katsikópoula  Kentronísi  Kolófonas, Chálki  Kolófonas, Kásos  Kómaros  Kouloúndros  Kouloúra  Kounéli  Kounoúpoi  Koúrika  Koutsomýti  Krevátia  Krevatió  Kténia  Liádia Megálo Livádi  Pláka, Léros  Lígkia  Líra  Lítra  Maelonísi  Makronísi, Kásos  Makronísi, Pátmos  Makrý  Manóli  Márathos  Marmarás  Mávra  Mávro Poïní  Megálo Mávro Poïní  Megálo Trístomo  Mikrí Kouloúra  Mikró Sofráno  Mikró Trístomo  Moíra  Moní  Nekrothíki  Nerá, Agathonísi  Nerá, Kálymnos  Nípouri  Nisáki  Nisí  Nisierós  Ofidoússa  Oxiá  Pacheiá  Palaiókastro  Páno Prasoúa  Páploma  Patelída  Paximáda  Pentánisa  Pénte Vráchoi  Pergoússa  Petrokáravo  Piganoússa  Piláfi, Pátmos  Pítta  Pláka, Kásos  Plateía  Pláti, Kálymnos  Pláti, Kásos  Pláti, Sými  Polýfados  Pontikonísia Megálos Pontikós  Mikrós Pontikós  Pontikoúsa  Porionísi  Práso  Prasonísi, Kárpathos pohj.  Prasonísi, Kárpathos itä  Prasonísi, Pátmos  Prasonísi, Ródos  Prasoúda  Psathonísi, Agathonísi  Psathonísi, Pátmos  Psomí  Psoradiá  Ro  Safonídi  Saráki  Savoúra  Sélli  Sesklí  Sfýra  Skláves  Smyneronísi  Sochás  Sókastro  Spoláto  Strongylí, Agathonísi  Strongýli, Chálki  Strongýli, Kásos  Strongylí, Léros  Strongylí, Megísti  Strongylí, Nísyros  Strongyló, Pátmos  Strongyló, Ródos  Sýrna  Tigáni  Tragonéra  Tragonísi  Tragoúsa  Tría Nisiá Mesonísi  Plakída  Stefánia  Troumpéto  Trypití  Tsoúka, Chálki  Tsoúka, Pátmos  Tsoukáki  Vasilikí  Velóna  Xéra  Xóplakes  Zaforás
Eurovision laulukilpailu 1957

| Eurovision laulukilpailu 1957 |
| --- | --- |

Päivämäärät
Päivämäärä(t):  3. maaliskuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Hessischer Rundfunkin suuri studio,  Frankfurt am Main, Saksan liittotasavalta
Juontaja(t):  Anaid Iplicjian
Isäntämaan toimittaja:  HR
Osallistujat
Osallistujien määrä:  10
Uudet maat:   Yhdistynyt kuningaskunta  Itävalta  Tanska
Äänestys- järjestelmä:  Kussakin maassa 10 tuomaria, jotka antoivat haluamalleen laululle 1–10 pistettä.
Äänestys
Voittaja:   Alankomaat "Net als toen"
Nolla pistettä saaneet:  –
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1957  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1956  1958 ► 
Tanskan Gustav Winckler ja Birthe Wilke esittämässä kappalettaan ”Skibet skal sejle i nat”.
Eurovision laulukilpailu 1957 järjestettiin 3. maaliskuuta 1957 Saksan liittotasavallassa Frankfurtissa Großer Sendesaal des Hessischen Rundfunks -nimisessä salissa. Laulukilpailu oli historian toinen. Illan juontajana toimi Anaid Plikjan. Tästä vuodesta lähtien jokainen kilpailijamaa lähetti laulukilpailuun vain yhden laulun. Myös äänestykset ovat olleet aina vuodesta 1957 lähtien julkisia. Tästä vuodesta lähtien on myös seuraavan vuoden kilpailu pidetty edellisen vuoden voittajamaassa poikkeuksia lukuun ottamatta. Jokaisen maan tuomaristot ovat kokoontuneet omassa maassa, ja ne antoivat pisteet suorassa lähetyksessä puhelimitse. Oman maan edustussävelmää ei saanut äänestää. Vuonna 1957 Eurovision laulukilpailuihin osallistuivat ensimmäistä kertaa Iso-Britannia, Tanska ja Itävalta.
Laulukilpailun voitti Alankomaat Corry Brokkenin esittämällä laululla ”Net als toen”. Voittosävelmästä ei tullut suurta menestystä, mutta sen sijaan kolmanneksi sijoittuneen Tanskan laulu ”Skibet skal sejle i nat” nousi suureksi ikivihreäksi. Laulusta muistetaan myös kohua herättänyt esitys, joka huipentui solistien 11 sekuntia kestävään suudelmaan. Kohtaus herätti kohua erityisesti konservatiivisissa katolisissa valtioissa.
1900-luvun lyhyin ja kaikkien aikojen pisin kilpailukappale esitettiin vuonna 1957. Lyhyin oli Ison-Britannian 1 minuutin ja 52 sekuntia kestänyt ”All”. Pisin taas oli Italian 5 minuuttia ja 9 sekuntia kestänyt ”Corde Della Mia Gitarra”.
Kilpailussa ei poikkeuksellisesti ollut lainkaan väliaikanumeroa, vaan viimeisen laulun jälkeen soitettiin heti eri maihin, joiden raadit julkistivat äänensä.
Osallistujat

| Sija | Numero | Maa | Artisti(t) | Kappale | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. | 01 |  Belgia | Bobbejaan Schoepen | "Straatdeuntje" | 5 |
| 4. | 02 |  Luxemburg | Danièle Dupré | "Amours mortes (tant de peine)" | 8 |
| 7. | 03 |  Yhdistynyt kuningaskunta | Patricia Bredin | "All" | 6 |
| 6. | 04 |  Italia | Nunzio Gallo | "Corde della mia chitarra" | 7 |
| 10. | 05 |  Itävalta | Bob Martin | "Wohin, kleines Pony?" | 3 |
| 1. | 06 |  Alankomaat | Corry Brokken | "Net als toen" | 31 |
| 4. | 07 |  Saksa | Margot Hielscher | "Telefon, Telefon" | 8 |
| 2. | 08 |  Ranska | Paule Desjardins | "La belle amour" | 17 |
| 3. | 09 |  Tanska | Birthe Wilke & Gustav Winckler | "Skibet skal sejle i nat" | 10 |
| 8. | 10 |  Sveitsi | Lys Assia | "L’enfant que j’étais" | 5 |
Osallistujat > Kapellimestarit

Osa maista valitsi oman kapellimestarin johtamaan orkesteria maan esitykselle. Isäntämaan ylikapellimestari Willy Berking johti Saksan lisäksi myös Belgian, Luxemburgin ja Sveitsin kappaleet.
Belgia - Willy Berking
Luxemburg - Willy Berking
Iso-Britannia - Eric Robinson
Italia - Armando Trovajoli
Itävalta - Carl de Groof
Alankomaat - Dolf van der Linden
Saksa - Willy Berking
Ranska - Paul Durand
Tanska - Kai Mortensen
Sveitsi - Willy Berking
Pistetaulukko

Vuonna 1957 jokaisella maalla oli kymmenhenkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä. Idea otettiin Ison-Britannian karsinnasta kilpailuun.
|   | BE | LU | UK | IT | AT | NL | DE | FR | DK | CH |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sveitsi | 1 |   | 2 |   |   | 7 |   |   |   |   |
| Tanska | 2 |   |   | 1 |   | 3 |   | 2 |   | 2 |
| Ranska |   |   |   |   |   | 4 | 6 |   |   |   |
| Saksan lt. | 2 |   |   |   |   | 1 |   | 6 |   | 1 |
| Alankomaat |   |   | 1 | 2 | 1 |   |   | 1 | 5 |   |
| Itävalta |   | 3 | 1 |   |   | 6 |   |   |   |   |
| Italia |   | 4 |   |   |   | 1 | 1 |   | 3 | 1 |
| Iso-Britannia |   | 1 |   | 2 | 2 | 1 |   | 2 | 2 |   |
| Luxemburg |   |   | 1 | 1 |   | 3 |   | 4 |   | 1 |
| Belgia |   |   | 1 | 1 |   | 5 | 1 | 2 |   |   |
| Yhteensä | 5 | 8 | 6 | 7 | 3 | 31 | 8 | 17 | 10 | 5 |
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1957 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Eurovision laulukilpailu 1960

| Eurovision laulukilpailu 1960 |
| --- | --- |
 Laulukilpailun logo
Päivämäärät
Päivämäärä(t):  29. maaliskuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Royal Festival Hall, Lontoo, Iso-Britannia
Juontaja(t):  Katie Boyle
Isäntämaan toimittaja:  BBC
Osallistujat
Osallistujien määrä:  13
Uudet maat:   Norja
Palaavat maat:   Luxemburg
Äänestys
Voittaja:   Ranska ”Tom Pillibi”
Nolla pistettä saaneet:  –
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1960   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 1960  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1959  1961 ► 
Eurovision laulukilpailu 1960 järjestettiin tiistaina 29. maaliskuuta Lontoon Royal Festival Hallissa, johon mahtui 2000 ihmistä, joten se oli suurin siihenastisista viisupaikoista. Kilpailun järjestäjänä toimi BBC. Kyseessä ovat toistaiseksi viimeiset euroviisut, jonka finaali järjestettiin arkipäivänä. Ensimmäistä kertaa kilpailu pidettiin isäntämaan pääkaupungissa.
Alankomaat oli voittanut kilpailun edellisenä vuonna, mutta tv-yhtiö ei halunnut enää toistamiseen järjestää kilpailua, sillä edellisen kerran Alankomaissa oli kilpailtu vasta vuonna 1958. Kilpailun juonsi Katie Boyle, joka toimi viisujuontajana myös kolme kertaa myöhemmin (1963, 1968 ja 1974). Vuoden 1960 viisuihin osallistuivat kaikki 12 viisuissa aikaisemminkin kilpaillutta maata, sekä Norja, joka osallistui ensimmäistä kertaa Euroviisuihin kolmantena Pohjoismaana. Ensimmäistä kertaa Eurovision laulukilpailut näytettiin suorana myös Suomen televisiossa, nimellä "Eurooppa laulaa. Eurovision laulukilpailujen päättäjäiset Lontoossa", joskin Suomi osallistui ensimmäisen kerran vasta seuraavan vuoden kilpailuun.
Voitto meni toista kertaa Ranskalle, jonka edustussävelmä oli Jacqueline Boyerin esittämä reipas lastenlaulunomainen iskelmä Tom Pillibi, josta tuli myös näiden kilpailujen tunnetuin kappale. Voittopokaalin voittajalle ojensi ensimmäistä kertaa edellisen vuoden voittaja, siis tässä tapauksessa Teddy Scholten. Sangen suosittu oli myös Italian Romantica. Molemmat laulut olivat suuria hittejä myös Suomessa Laila Kinnusen suomenkielisinä versioina. Iso-Britannia sijoittui jälleen kerran toiseksi.
Osallistujat

| Sija | Numero | Maa | Artisti(t) | Kappale | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. | 01 |  Iso-Britannia | Bryan Johnson | "Looking High, High, High" | 25 |
| 10. | 02 |  Ruotsi | Siw Malmkvist | "Alla andra får varann" | 4 |
| 13. | 03 |  Luxemburg | Camillo Felgen | "So laang we's du do bast" | 1 |
| 10. | 04 |  Tanska | Katy Bødtger | "Det var en yndig tid" | 4 |
| 6. | 05 |  Belgia | Fud Leclerc | "Mon amour pour toi" | 9 |
| 4. | 06 |  Norja | Nora Brockstedt | "Voi Voi" | 11 |
| 7. | 07 |  Itävalta | Harry Winter | "Du hast mich so fasziniert" | 6 |
| 3. | 08 |  Monaco | François Deguelt | "Ce soir-là" | 15 |
| 8. | 09 |  Sveitsi | Anita Traversi | "Cielo e terra" | 5 |
| 12. | 10 |  Alankomaat | Rudi Carrell | "Wat een geluk" | 2 |
| 4. | 11 |  Saksan lt. | Wyn Hoop | "Bonne nuit ma chérie" | 11 |
| 8. | 12 |  Italia | Renato Rascel | "Romantica" | 5 |
| 1. | 13 |  Ranska | Jacqueline Boyer | "Tom Pillibi" | 32 |
Osallistujat > Kapellimestarit

Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa esityksen, paitsi Luxemburg, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Eric Robinson.
Iso-Britannia - Eric Robinson
Ruotsi - Thore Ehrling
Luxemburg - Eric Robinson
Tanska - Kai Mortensen
Belgia - Henri Segers
Norja - Øivind Bergh
Itävalta - Robert Stolz
Monaco - Raymond Lefèvre
Sveitsi - Cédric Dumont
Alankomaat - Dolf van der Linden
Saksa - Franz Josef Breuer
Italia - Cinico Angelini
Ranska - Franck Pourcel
Pistetaulukko

Vuonna 1960 jokaisella maalla oli 10-henkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä.
|   | UK | SE | LU | DK | BE | NO | AT | MC | CH | NL | DE | IT | FR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ranska |   | 2 |   |   |   | 1 |   | 3 |   |   | 4 |   |   |
| Italia | 2 | 1 | 1 |   | 3 |   | 1 |   | 1 | 1 |   |   |   |
| Saksan liittotasavalta | 1 |   |   |   | 1 |   |   | 7 |   |   |   |   | 1 |
| Alankomaat | 5 | 1 |   |   |   | 1 |   |   |   |   |   | 1 | 2 |
| Sveitsi | 4 |   |   |   |   | 4 |   | 1 |   |   |   |   | 1 |
| Monaco | 1 |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 2 | 2 | 5 |
| Itävalta | 3 |   |   |   | 1 | 1 |   |   | 2 |   | 2 |   | 1 |
| Norja | 2 |   |   | 2 |   |   |   |   | 1 |   |   |   | 5 |
| Belgia | 1 |   |   |   |   | 1 | 1 |   |   | 1 | 2 | 1 | 3 |
| Tanska |   |   |   |   |   | 2 | 2 | 2 |   |   |   |   | 4 |
| Luxemburg | 5 |   |   | 1 |   |   |   | 1 | 1 |   |   | 1 | 1 |
| Ruotsi | 1 |   |   |   | 4 |   |   |   |   |   | 1 |   | 4 |
| Iso-Britannia |   |   |   | 1 |   | 1 | 2 | 1 |   |   |   |   | 5 |
| Yhteensä | 25 | 4 | 1 | 4 | 9 | 11 | 6 | 15 | 5 | 2 | 11 | 5 | 32 |