stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Regent’s Canal
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regent’s Canal Wikimedia Commonsissa
Regent Street

| Regent Street |
| --- | --- |

Pituus:  1,3 km
Alkupiste:  Waterloo Place
Päätepiste:  Mortimer Street (1,3 km)
Regent Street on ostoskatu Lontoon keskustassa. Se kulkee Pall Mallilta Piccadilly Circus -aukion ohi kohti Regent’s Park -puistoa. Katu on saanut nimensä (”sijaishallitsijan katu”) tulevan Yrjö IV:n mukaan, joka kadun suunnittelemisen aikaan vuonna 1811 oli isänsä Yrjö III:n sijaishallitsija. Arkkitehti John Nash suunnitteli Regent Streetin ja Regent’s Parkin osana kokonaisuutta, jossa osa kuningashuoneen omistamasta Marylebonen puistosta muutettiin asuinkäyttöön.
Regent Streetin varrella on yli 2 kilometrin verran kauppojen julkisivuja. Siellä työskentelee yli 20 000 henkeä. Vuosittain kadulla käy yli 7,5 miljoonaa turistia. Monet Nashin suunnittelemat julkisivut kadun varrella ovat suojeltuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regent Street Wikimedia Commonsissa
Rabah Madjer

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mustapha Rabah Madjer
Syntymäaika: 15. joulukuuta 1958 (ikä 65)
Syntymäpaikka: Hussein Dey, Ranskan Algeria
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1975–1983 1983–1984 1985 1985–1988 1988 1989–1991 1991–1992 |  NA Hussein Dey  Racing Paris  Tours  Porto  Valencia  Porto  Qatar SC |  50 (23)  50 (29) 14 (4) 58 (21) |
Maajoukkue
| 1978–1992 1980 |  Algeria  Algeria U-23 | 83 (28) 4 (1) |
Valmennusura
1994–1995 1998–1999 1999 2001–2002 2005–2006:  Algeria  Al-Wakrah SC  Algeria  Algeria  Al-Rayyan SC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Rabah Madjer (arab. رابح ماجر‎, s. 15. joulukuuta 1958 Hussein Dey, Ranskan Algeria) on algerialainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Madjeria on pidetty 1980-luvulla yhdestä maailman parhaimmista hyökkääjistä ja kautta-aikain parhaimpia algerialaispelaajia. Hänet valittiin myös vuonna 1987 Afrikan parhaaksi jalkapalloilijaksi.
Pelaajaura

Madjer aloitti ammattilaisuransa 16-vuotiaana kotikaupunkinsa seurassa NA Hussein Deyssa kaudella 1975–1976. Hän vietti seurassa kahdeksan kautta voittaen sinä aikana Algerian cupin vuonna 1979. Madjer oli joukkueen mukana myös Afrikan Cup voittajien cupin loppuottelussa, jossa se hävisi guinealaiselle Horoyalle.
Kaudella 1983–1984 Madjer siirtyi Eurooppaan aluksi Ranskaan, jossa hän vietti kolme vuotta pelaten kaksikautta Racing Parisissa ja yhden kauden Toursissa. Matka jatkui Portugaliin, jossa Madjer pelasi Portossa kolme kautta. Hän nousi heti ensimmäisellä kaudellaan maailman tietoisuuteen Euroopan cupin myötä ja erityisesti loppuottelussa Bayern Münchenia vastaan, jossa Madjer teki ottelun 1–1 tasoitusmaalin.
Heinäkuussa 1988 Madjer siirtyi suurin odotuksin Espanjaan Valenciaan, mutta muutaman kuukauden jälkeen hän siirtyi takaisin Portoon, tehtyään 14 ottelussa neljä maalia. Portossa Madjer palasi menestyksen makuun voitettuaan vielä Portugalin cupin ja Portugalin supercupin vuonna 1991.
Mestaruusvuosien jälkeen Madjer pelasi vielä yhden kauden Qatarissa ennen uransa päättämistä.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Madjer kuului Algerian maajoukkueeseen vuosien 1982 ja 1986 MM-kisoissa. Hän pelasi yhteensä 83 ottelua ja teki niissä 28 maalia, jolla hän on Algerian maajoukkueen historian toiseksi paras maalintekijä.
Pelaajaura > Saavutukset

Algerian cup: 1979
Portugalin Super Cup: 1986, 1991
Euroopan cup: 1987
UEFA Super Cup: 1987
Intercontinental Cup: 1987
Portugalin mestaruus: 1988
Portugalin cup: 1988, 1991
Afro-Asian Cup of Nations: 1991
Henkilökohtaiset palkinnot
Afrikan vuoden jalkapalloilija: 1987
1900-vuosisadan arabialaisjalkapalloilija: 2004
Raphaël

Raphaël
Raphaël Haroche eli Raphael (s. 7. marraskuuta 1975) on ranskalainen laulaja. Hänen äitinsä on argentiinalainen ja isä venäläinen.
Raphael tuli alun perin tunnetuksi duetollaan "Sur la route" Jean-Louis Aubertin kanssa. Hänet valittiin Victoires de la Musique -gaalassa 2006 vuoden miesartistiksi, ja samana vuonna NRJ Music Awards valitsi hänet vuoden ranskankieliseksi miesartistiksi.
Raphael on noussut kuuluisuuteen 2000-luvun alkuvuosina.
Diskografia > Albumit

Hôtel de l'univers, 2000
La réalité, 2003
Caravane, 2005
Résistance à la nuit, 2006
Une nuit au Châtelet, 2007
Je sais que la Terre est plate, 2008
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Rainer Brüderle

| Rainer Brüderle |
| --- | --- |

Saksan talous- ja teknologiaministeri
 28. lokakuuta 2009–12. toukokuuta 2011  
Edeltäjä:  Karl-Theodor zu Guttenberg
Seuraaja:  Philipp Rösler
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1945 (ikä 79) Berliini, Saksa
Tiedot
Puolue:  FDP
 Nimikirjoitus
Rainer Brüderle (s. 22. kesäkuuta 1945 Berliini) on saksalainen liberaalipoliitikko (FDP). Hän toimi Merkelin II hallituksen talous- ja teknologiaministerinä vuosina 2009–2011. Hän siirtyi tehtävästä puolueensa parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi toukokuussa 2011.
Brüderle oli Bundestagin jäsen vuosina 1998–2013. Vuoden 2013 vaaleissa FDP ei saanut tarpeeksi kannatusta saadakseen edustajia liittopäiville.
Raindrops Keep Fallin’ on My Head

”Raindrops Keep Fallin’ on My Head” on sanoittaja Hal Davidin ja säveltäjä Burt Bacharachin vuoden 1969 elokuvaa Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat varten tekemä musiikkikappale. Se palkittiin parhaan laulun Oscarilla, minkä lisäksi elokuva sai Oscarin myös parhaan musiikin kategoriassa. B. J. Thomasin esittämänä kappale oli neljä viikkoa Billboard Hot 100 -listan ykkössijalla vuonna 1970. Billboard Hot 100 All-Time Top Songs -listauksessa kappale sijoittui 85:nneksi, ja American Film Institute sijoitti sen 100 hienoimman elokuvalaulun listallaan 23:nneksi.
Kappale on käännetty suomeksi nimille ”Ei haittaa sää” (san. Vexi Salmi) ja ”Räystäät jos tippuu” (san. Pertti Reponen).
Aiheesta muualla

Sanoitukset
Rainbow Warrior (1957)

Rainbow Warrior II matkalla Balin ilmastokokoukseen 2007.
Rainbow Warrior, epävirallisesti Rainbow Warrior II, on vuonna 1957 valmistunut, ympäristöjärjestö Greenpeacen vuosina 1989–2011 omistama ja käyttämä laiva. Rainbow Warrior II vieraili Suomessa ensimmäistä kertaa 25. huhtikuuta 2009 alkaen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Toinen Rainbow Warrior Greenpeacen sivuilla
RS-68 (rakettimoottori)

Kehitysvaiheen RS-68 -moottoria testataan NASAn Stennis Space Centerissä.
RS-68 (Rocket System 68) on Rocketdynen kehittämä nestevetyä ja nestehappea käyttävä rakettimoottori ja suurin lajissaan. Se tuottaa 2,9 MN työntövoimaa merenpinnan tason olosuhteissa ja 3,3 MN tyhjiössä. Moottori kehitettiin Delta IV-johdannaisessa käytettäväksi.
Kehitys ja tekniset ominaisuudet

Moottorin suunnittelu tehtiin Canoga Parkissa. Kehitysmalli tehtiin Santa Susana Field Laboratoryssa, missä aikoinaan kehitettiin ja testattiin Apollo-ohjelman Saturn V-kantoraketin moottorit. RS-68-moottorin testausta tehtiin myös Edwards Air Force Base-lentotukikohdan laboratoriossa ja NASAn John C. Stennis Space Center-avaruuskeskuksessa. Ensimmäinen onnistunut testipoltto tehtiin Air Force Research Laboratoryssä 1998-09-1111. syyskuuta 1998 ja Stennisissä 1999-09-2222. syyskuuta 1999. Ensimmäinen onnistunut koelaukaisu tehtiin 2002-11-2020. marraskuuta 2002. [lähde? ]
Moottoria kehitettiin käytettäväksi Yhdysvaltain ilmavoimien 1990-luvun lopussa kehittämän Delta IV-kantoraketin mahdollisissa uusissa versioissa.
Moottori tuottaa 2,9 miljoonan Newtonin työntövoimaa merenpinnan tason ilmanpaineessa ja 3,3 miljoonaa Newtonia tyhjiössä. Moottorin ominaisimpulssi on 410 sekuntia (4 000 m/s) tyhjiössä ja 365 sekuntia merenpinnan ilmanpaineessa. [lähde? ] Moottorin rakenteen massa on 6 600 kg. [lähde? ] Se kykynee toimimaan tehoalueella 57–102 % maksimityöntövoimasta. [lähde? ]
Konstruktion yksinkertaisuus ja kustannustehokkuus olivat ensisijaisia tavoitteita moottoria suunniteltaessa. Siinä on 80 prosenttia vähemmän osia kuin Space Shuttle main enginessä (SSME) ja 10 prosenttia pienempi ominaisimpulssi. Työntövoima-paino -suhde on myös huomattavasti pienempi. Rakentamiskustannukset ovat huomattavasti pienemmät kuin SSME:ssä. Yksi Delta IV -ohjelman RS-68 maksaa noin 14 miljoonaa dollaria kun taas yksi SSME noin 50 miljoonaa. [lähde? ]
Moottori on rakenteeltaan kierrättävä[lähde? ] kaasugeneraattori (engl. gas-generator cycle) -moottori, jossa on kaksi itsenäistä turbopumppua. Polttokammio on tehty kanava-konstruktiolla, jossa sisä- ja ulkopinnat juotetaan kiinni niiden välissä oleviin erottimiin, jotka muodostavat jäähdytyskanavia. Tämä tapa on massiivisempi, mutta se on paljon yksinkertaisempi ja halvempi kuin tavallisempi tapa, jossa palokammio ympäröidään sadoilla ympäri kierretyillä, toisiinsa kiinni juotetuilla, putkilla.
Suutin on tehty ablatiivisesta materiaalista ja sen laajennusuhde on 21,5. [lähde? ] Suuttimen vuorauksen on tarkoitus palaa pois, samalla kun moottori toimii, ja vähentää näin lämpökuormaa. Myös tämä tapa on massiivisempi kuin tavallisempi putkitettu suutin mutta se on myös helpompi ja halvempi rakentaa. [lähde? ]
Tuleva käyttö

2006-05-1818. toukokuuta 2006 NASA ilmoitti, että Ares V-raketissa käytetään viittä RS-68 -moottoria yhden SSME-moottorin sijaan. NASA valitsi RS-6S-moottorit niiden pienempien kehitys- ja valmistuskustannusten vuoksi. Kustannusero oli NASAn mukaan noin 20 miljoonaa dollaria moottoria kohti. [lähde? ]
Ares V-rakettia varten tehtäviä konstruktiomuutoksia ovat
kestävämpi ablatiivinen lämpöeriste suuttimen kurkkuun moottorin pitemmän paloajan aikaansaamiseksi
lyhyempi sytytysaika
laitteiston muuttaminen, jotta vapaan vedyn määrä vähenee moottorin sytytysvaiheessa
muutokset heliumin käytön vähentämiseksi lähtölaskennan ja lennon aikana
.
Ares V-raketti kuitenkin peruttiin, ja Delta IV aiotaan n. 2020-luvulla korvata uudella Vulcan-kantoraketilla, joka ei käytä RS-68-moottoreita.
Aiheesta muualla

Rocketdyne's RS-68 page.
RS-68 at Astronautix
Raha ja onni

| Raha ja onni> Pengar och lycka |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Kari Nars
Kieli:  ruotsi
Genre:  filosofia, hyvinvointi
Julkaistu:  2006
Suomennos
Suomentaja:  Juha Peura
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  293
ISBN:  951-31-3748-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Raha ja onni on Kari Narsin kirjoittama kirja onnellisuudesta. Kirjaansa varten Nars perehtyi uusimpiin filosofian, psykologian, sosiologian ja taloustieteen piirissä tehtyihin tutkimuksiin. Teoksen on ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta Pengar och lycka suomentanut Juha Peura.
Kirjan johtopäätöksiä

Merkittävä osa ihmisten elämästä kuluu työnteossa. Tyhjänpäiväinen työ voi aiheuttaa onnettomuutta ja depressiota. Yritykset tehostavat jatkuvasti toimintaansa kustannuksien leikkauksilla ja henkilökunnan vähentämisellä: epävarmuus työpaikasta aiheuttaa onnellisuusasteen heikkenemistä. Ihmisten tyytyväisyys tuloihinsa riippuu toisiin tehdyistä vertailuista: tuloerot vähentävät onnellisuutta.
Suomalaiset käyttävät eniten aikaa vapaa-ajastaan television katseluun. Kauniit ja rikkaat ihmiset saavat tavallisen kansalaisen elämän näyttämään harmaalta ja vaatimattomalta. Mainonnan tavoite on usein herättää tyytymättömyyttä: mainoksiin on sisäänrakennettu viesti, jonka mukaan jos sinulla ei ole jotain tuotetta olet epäonnistunut.
Tavaroiden ja palveluiden merkitys yleensä yliarvioidaan, ja omistamisen viehätys katoaa nopeasti. Koska aikaa on niukasti, ei ole aikaa käyttää hankkittuja tavaroita, jolloin niistä ei ole mitään hyötyä. Suomalainen kulttuuri yllyttää ihannoimaan kuluttamista ja etenemään kovaa vauhtia: shoppailemaan.
Aiheesta muualla

Raha ruhjoo ja raatelee (Arkistoitu – Internet Archive) Talouselämä
Raimo Möysä

Raimo Möysä (s. 1948 Turku) on suomalainen toimittaja, joka työskentelee Reader’s Digestin päämajassa Yhdysvalloissa yhtiön päälehden kansainvälisten painosten (mm. Suomen Valitut Palat) päätoimittajana. Hän siirtyi Yhdysvaltoihin 1990-luvulla toimittuaan sitä ennen Suomen Valittujen Palojen päätoimittajana.
Möysä varttui Turussa ja oli mukana muun muassa Ruisrockin, The Rolling Stonesin ihailijakerhon ja vuonna 1968 hetken aikaa ilmestyneen nuortenlehti Extran perustamisessa. Hän kävi Sanoma-yhtiön toimittajakoulun ja työskenteli sitten Helsingin Sanomissa, Kansallis-Osake-Pankin tiedotuksessa ja A-lehdissä. Möysä aloitti Valittujen Palojen toimituspäällikkönä vuonna 1982 ja eteni lehden päätoimittajaksi vuonna 1985. Tuolloin Valitut Palat nousi yhdeksi Reader’s Digestin menestyksekkäimmäksi kieliversioksi. New Yorkin Reader's Digestiin Möysä siirtyi 1994 aluksi kehitystehtäviin. Hän toimi pitkään kansainvälisten painosten toimituspäällikkönä ja vuodesta 2012 päätoimittajana. Möysän Yhdysvaltain-vuosina Reader’s Digest on laajentunut muun muassa Romaniaan, Sloveniaan, Serbiaan ja Kroatiaan ja Kiinaan.
Raimo Möysän puoliso Tina Tötterman on ollut toimittajana ja päätoimittajana Me Naisissa, Gloriassa, Cosmopolitanissa, Suuressa Käsityölehdessä ja Kodin Kuvalehdessä.
Aiheesta muualla

Möysän haastattelu Kauppalehdessä toukokuussa 2017
Raphaël Confiant

Raphaël Confiant
Raphaël Confiant (s. 25. tammikuuta, 1951 Le Lorrain, Martinique) on martiniquelainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti kreolinkielisen kirjallisuuden edustajana.
Elämäkerta

Confiant opiskeli englantia ja valtiotieteitä Provencen yliopistossa. 1970-luvulla hän ryhtyi puolustamaan kiivaasti kreolikielen käyttöä ja työskenteli myöhemmin Jean Bernabén ja  Patrick Chamoiseaun kanssa kreoliliikkeen perustamiseksi. He kirjoittivat yhdessä kreoliliikkeen merkittävän tekstin Eloge de la créolité (Kreolisuuden ylistys) (1989) ja lisäksi muita teoreettisia tekstejä. Kreoliliikettä luonnehditaan usein reaktioksi Négritude-liikkeelle,kenen mukaan? joka korostaa Antillien asukkaiden afrikkalaista alkuperää. Toisaalta kreoliliike korostaa sitä, että Antillien asukkaiden tausta ja kulttuuri ovat hyvin monimuotoisia, sillä niiden juuret ovat muun muassa Kiinassa, Intiassa ja Euroopassa. Liike pyrkii ymmärtämään Antillien asukkaiden erilaisia identiteetteja ja historioita tarkastelemalla niitä kirjallisuuden ja kielen kautta ja välttämällä yleistyksiä ja tarkastelemalla sen sijaan eri kieliä ja identiteetteja.
Julkaistuaan ensimmäiset kreolinkieliset romaaninsa, joiden myynti oli kehno, Confiant otti uudenlaisen asenteen ja julkaisi 1988 ensimmäisen ranskankielisen romaaninsa Le Nègre et l'Amiral, joka sijoittuu toisen maailmansodan aikaan Martiniquelle. Ranskan kirjallinen väki tervehti sitä uutena äänenä ranskankielisessä kirjallisuudessa.[lähde? ] Hän oli vähällä saada Goncourt-palkinnon 1991 toisella ranskankielisellä romaanillaan Eau de Café ja on siitä pitäen kirjoittanut ranskaksi ja kääntänyt ranskaksi ensimmäiset kreolinkieliset romaaninsa. Tuoreimmat romaaninsa hän on omistanut Ranskan länsi-Intian merkittävien tapahtumien muistopäiville, kuten 1902 Mount Peléen purkaukselle (Nuée Ardente, 2002), ja Intiasta 1854 tulleille palvelijoille (La Panse du Chacal, 2004).
Confiant kirjoittaa sekä kreoliksi että ranskaksi ja luennoi Antillien ja Guyanan yliopistossa (UAG).
Teokset

Jik dèyè do Bondyé, romaanileja, 1979
Jou Baré, runoja, 1981
Bitako-a, romaani, 1985
Kòd Yanm, romaani, 1986
Marisosé, romaani, 1987
Dictionnaires des titim et sirandanes, 1997
Le Nègre et l'Amiral, romaani, 1988, Prix Antigone
Eloge de la créolité, essee, 1989 (Jean Bernabén ja Patrick Chamoiseaun kanssa)
Lettres créoles: tracées antillaises et continentales de la littérature (1635-1975), essee, 1991
Eau de Café, romaani 1991, Prix Novembre
Ravines du devant-jour, kertomus, 1993, Prix Casa de las Americas
Commandeur du sucre, kertomus, 1993
Aimé Césaire, une traversée paradoxale du siècle, essee, 1993
L'Allée des Soupirs, romaani, 1994, Prix Carbet
Bassin des ouragans, kertomus, 1994
Les maîtres de la parole créole, kertomus, 1995
Contes créoles, kertomus, 1995
Le Gouverneur des dés, kertomus, 1995
Mamzelle Libellule, romaani, 1995
La Savane des pétrifications, kertomus, 1995
La Vierge du Grand Retour, romaani, 1996
La baignoire de Joséphine, kertomus, 1997
Le Meurtre de Samedi-Gloria , romaani, 1997, Prix RFO
L'archet du colonel, romaani, 1998
Régisseur du rhum, kertomus, 1999
Le Cahier de Romance, kertomus, 2000
Brin d'amour, romaani, 2001
Nuée ardente, kertomus, 2002
Ragnar Kreuger

Erik Johan Ragnar Kreuger (alkuaan Kreüger; 4. elokuuta 1897 Viipurin maalaiskunta – 27. lokakuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen teollisuusneuvos, joka toimi 1925–1954 Oy Yleisen Insinööritoimiston (nykyinen rakennusliike YIT) toimitusjohtajana ja oli pitkään myös sen enemmistöosakkaana. Hän oli myös amatöörilintutieteilijä, joka keräsi valtavan linnunmunakokoelman. Kreugerilla oli muitakin luonto- ja tutkimusharrastuksia.
Ura rakennusalalla

Ragnar Kreugerin vanhemmat olivat johtaja Anders Lorentz Kreuger ja Olga Louise Lagus. Kreuger-suku on lähtöisin Ruotsista ja sen nykyisin Suomessa asuva sukuhaara asettui maahan 1890-luvulla. Kreuger osallistui nuorena Suomen sisällissotaan. Hän kirjoitti vuonna 1919 ylioppilaaksi Helsingin Svenska lyceumista ja opiskeli sen jälkeen insinööriksi Saksassa. Valmistuttuaan 1921 Strelitzin polyteknillisestä opistosta hän palasi Suomeen ja meni töihin rakennusalalle. Työskenneltyään vuoden apulaisinsinöörinä Hangon satamatyömaalla ja toisen vuoden Kreuger & Tollin insinöörinä Suomessa hän pääsi vuonna 1924 töihin Yleiseen Insinööritoimistoon. Jo seuraavana vuonna Kreuger nimitettiin yrityksen toimitusjohtajaksi. Yleinen Insinööritoimisto oli perustettu vuonna 1920 jatkamaan ruotsalaisen Almänna Ingenjörsbyrån edellisenä vuonna lakkauttaman Suomen-konttorin toimintaa. Yhtiö meni konkurssiin jo 1924, mutta Kreuger sai varmistettua toiminnan katkeamattoman jatkumisen. Kun Yleinen Insinööritoimisto vuonna 1928 muutettiin osakeyhtiöksi, Kreuger sai haltuunsa sen osake-enemmistön.
Kreugerin pitkän toimitusjohtajakauden aikana YIT erikoistui vesirakentamiseen ja kunnallistekniikkaan. Kreuger teki yrityksestä Suomen johtavan vesihuoltorakentajan. Hän oli kiinnostunut tekniikasta ja seurasi ahkerasti rakennusalan teknistä kehitystä. YIT rakensi useimpien Suomen kaupunkien vesilaitokset ja sai pikkukaupunkien ja -kauppaloiden parissa luotettavan maineen. Merkittäviä hankkeita 1920- ja 1930-luvuilla olivat muun muassa Pietarsaaren ja Porin vesilaitosten rakennustyöt. YIT nousi nopeasti 1930-luvun lamasta. Yhtiö erikoistui 1930-luvulla myös tehtaiden vedenhankintajärjestelmiin ja rakensi Suomen johtaville metsäalan tehtaille puulankuista tehtyjä vesiputkia. Vesijohtojen ohella rakennettiin myös viemäröintejä ja jätevedenpuhdistamoita. Sota-aikana yhtiön toiminta laajeni lentokenttien ja sodan jälkeen myös siltojen, tunnelien ja vesivoimalaitosten rakentamiseen. 1950-luvulla käynnistyi myös rakennusvienti ulkomaille. Kreuger sai idean rakennushankkeista kaukomaihin käytyään 1950-luvulla safarilla Itä-Afrikassa.
Kreuger jätti YIT:n toimitusjohtajan tehtävät 1954. Hän myi 1961 yhtiön osake-enemmistön sen kilpailijan, Pellonraivaus Oy:n tytäryhtiölle Roho Oy:lle, jolloin alkuperäinen YIT sulautui osaksi laajempaa yhtiökonsernia. Pellonraivaus Oy:stä tuli 1968 Perusyhtymä Oy, mutta YIT jatkoi sen itsenäisenä tytäryhtiönä, kunnes 1987 Perusyhtymästä ja sen tytäryhtiöistä muodostettiin nykyinen YIT-Yhtymä. Kreuger toimi YIT:n johtokunnan puheenjohtajana 1945–1979. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1952.
Tieteelliset harrastukset

Kreuger oli innokas luontoharrastaja nuoruudestaan alkaen. Hän aloitti munankeräysharrastuksensa pikkupoikana 1910-luvulla. Vuonna 1917 hän osti ensimmäisen suomalaisen yksityisen munakokoelman. Hän jatkoi linnunmunien keräämistä yli 50 vuotta, ja hankki sekä yksittäisiä pesyeitä että kokoelmia eri puolilta maapalloa, hyvinkin eksoottisista maista. Vuonna 1962 Kreuger lahjoitti kokoelmansa Helsingin yliopistolle, mutta jatkoi keräilyharrastustaan ja kokoelman kartuttamista vielä senkin jälkeen vaihtamalla ja ostamalla pesyeitä. Hänen tavoitteenaan oli saada kokoelma taksonomisesti mahdollisimman täydelliseksi. Kaikki nykyiset lintulahkot ovat edustettuina. Kreugerin kokoelma eli niin sanottu Museum Oologicum R. Kreuger muodostaa nykyään yli puolet Helsingin Luonnontieteellisen museon 35 000 pesyettä kattavista munakokoelmista. Yksittäisiä munia Kreugerin kokoelmassa on noin 70 000, joista osa kuuluu sukupuuttoon kuolleille lintulajeille. Harvinaisuuksia ovat muun muassa madagaskarinstrutsin ja siivettömänruokin munat. Kokoelma sijaitsi Helsingin Munkkiniemessä Kalastajatorpantien ja Saunalahdentien kulmassa olevan asuintalon erillisessä siivessä. Kreuger rakennutti talon vuonna 1963 saadakseen kokoelmalleen sijoituspaikan. Hän myös asui samassa talossa. Tämä niin sanottu ”Munkkiniemen munamuseo” ei ollut avoinna yleisölle. Vuonna 2016 Kreugerin kokoelma siirrettiin Luonnontieteellisen keskusmuseon tiloihin.
Kreuger osti Inkoon ulkosaaristosta 70 hehtaarin laajuisen Hättön saaren ja muodosti saaresta sekä sitä ympäröivistä maa- ja vesialueista yksityisen luonnonsuojelualueen. Hän hankki sinne suuren määrän vierasperäisiä kasvi- ja eläinlajeja. Vuonna 1939 hän hankki Tanskasta mufloneita, jotka hän Korkeasaaressa vietetyn karanteenin jälkeen siirsi Hättöhön. Täällä kanta alkoi vähitellen lisääntyä ja oli 1940-luvun lopulla noin 30 yksilön suuruinen. Kyseessä olivat Suomen ensimmäiset muflonit. Hättöstä tuli virallisesti luonnonsuojelualue 1946. YIT osti myöhemmin osan saaresta ja rakensi sinne 1968 edustusmajan. Yhtiö on sitoutunut ylläpitämään saaren harvinaista eläimistöä.
Kreuger harrasti myös koirankasvatusta. Hän omisti oman kennelin ja kuului Suomen Kennelliiton hallitukseen. Lisäksi hän harrasti sukututkimusta ja julkaisi Kreugerin suvusta kaksi ruotsinkielistä sukuselvitystä vuosina 1933 ja 1978.
Kreuger vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1973. Hän kuoli vuonna 1997 sadan vuoden ikäisenä.
Rasmuksen tuulivoimapuisto

| Rasmuksen tuulivoimapuisto Koskenkorvan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |

Valtio:  Suomi
Sijainti:  Ilmajoki
Koordinaatit:  62°43′26″N, 22°22′23″E
Valmistunut:  2014
Rakennuttaja:  Koskenkorvan Tuulivoima Oy
Omistaja:  Koskenkorvan Tuulivoima Oy
Operaattori:  Koskenkorvan Tuulivoima Oy
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  102–105 m 
Tuulivoimalat:  2 × Dongfang (1,5 MW) 
Kapasiteetti:  3 MW  
 fiRasmuksen tuulivoimapuisto 
Rasmuksen tuulivoimapuisto tai myös Koskenkorvan tuulivoimapuisto on Etelä-Pohjanmaalla Ilmajoen Koskenkorvalla Mansikkavuorella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 2 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 3 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut, sen omistaa ja sitä operoi Koskenkorvan Tuulivoima Oy.
Yleistä

Tuulivoimalaitokset sijaitsevat viisi kilometriä Koskenkorvan taajamasta luoteeseen päin. Ne on pystytetty Mansikkavuoren etelärinteeseen Mansikkaloukon kulmakunnan viereen. Voimalaitosten välimatka on alle 150 metriä. Voimala-alueelle johtaa metsäautotie Mansikkaloukon läpi kulkevalta kylätieltä, joka haarautuu kummastakin päästä valtatiestä 3.
Tuulivoimalaitokset ovat kiinalaisen Dongfangin valmistamaa mallia, jonka kapasiteetti on 1,5 megawattia ja napakorkeus 72 metriä. Voimalaitokset ovat suoravetoisia eli niissä ei ole vaihdelaatikkoa. Tehontuotto on portaatonta. Tässä ei ole tarkempaa tietoa mallista, mutta se voi olla jokin seuraavista malleista: FD70, FD77, FD82, FD87, FD89 tai FD93. Mallin tunnuksessa numerolla ilmaistaan tuuliturbiinin halkaisija, joka siis voisi olla 70–93 metriä. Voimalat sijaitsevat 102 ja 105 metrin korkeudella mpy.
Historiaa

Tuulivoimalat alkoivat tuottaa sähköä vuonna 2014.
Tuulipuiston naapuri oli valittanut melusta, joka kantautui hänen asuinalueelleen. Ilmajoen ympäristölautakunta määräsi tuulivoimayhtiön tutkimaan melun aiheuttaman ympäristöhaitan. Koskenkorvan tuulivoima valitti Vaasan hallinto-oikeuteen saamastaan määräyksestä, mutta oikeus hylkäsi valituksen kesäkuussa 2017. Yhtiö valitti kuitenkin oikeuden päätöksestä Korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka jätti Vaasan hallinto-oikeuden päätöksen voimaan marraskuussa 2019.