stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Inés Arrimadas
Galleria

Arrimadasin vaalimainos vuodelta 2015
Arrimadas ja Rivera Madridissa vuonna 2019
Arrimadas ja Puigdemont vuonna 2016
Sumpter Township (Michigan)

| Sumpter Township |
| --- | --- |
 Sumpter Townshipin kunnan rakennus.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Michigan
Piirikunta:  Wayne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  96,97 km²
 – Josta vettä:  0,21 km² 
Väkiluku (2020):  9 660
 – Väestötiheys:  100 as./km²
 
 https://sumptertwp.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sumpter  Township on kunta (township) Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 9 660 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnan lounaisnurkassa. Sumpter Township kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen.
Väestö

Vuonna 2020 Sumpter Townshipin 9 660 asukkaasta valkoisia oli 81,6 %, mustia 13,4 %, aasialaisia 0,4 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. 2,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kuvia kunnasta

Sumpter Townshipin poliisilaitos.
Sherwood Pond -lampi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sumpter Township (Michigan) Wikimedia Commonsissa
IAAF:n yleisurheilufinaali 2003

IAAF:n yleisurheilufinaali järjestettiin vuonna 2003 ensimmäistä kertaa. Finaali järjestettiin Monacossa Stade Louis II -stadionilla 13.–14. syyskuuta. Stadionin pienuuden takia moukarinheittokilpailut käytiin viikko aikaisemmin Unkarin Szombathelyssa.
Alun perin miesten 400 metrin juoksun voitti Yhdysvaltain Jerome Young, mutta hänen tunnustettuaan käyttäneensä dopingia, IAAF hylkäsi hänen suorituksensa.
Lajien kolme parasta > Miehet

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Bernard Williams | 10,04 SB |  John Capel | 10,05 |  Uchenna Emedolu | 10,08 SB |
| 110 m aidat |  Allen Johnson | 13,11 |  Terrence Trammell | 13,17 SB |  Staņislavs Olijars | 13,25 |
| 200 m |  Joshua Johnson | 20,35 |  Shawn Crawford | 20,37 |  Stéphane Buckland | 20,44 |
| 400 m |  Michael Blackwood | 45,25 |  Alleyne Francique | 45,25 |  Eric Milazar | 45,67 |
| 400 m aidat |  Félix Sánchez | 47,80 |  Kemel Thompson | 48,50 |  Danny McFarlane | 48,66 |
| 800 m |  Wilfred Bungei | 1.45,97 |  Joseph Mutua | 1.46,13 |  André Bucher | 1.46,28 |
| 1 500 m |  Paul Korir | 3.40,09 |  Alex Kipchirchir | 3.40,21 |  Ivan Heško | 3.40,72 |
| 3 000 m |  Kenenisa Bekele | 7.36,98 |  John Kibowen | 7.38,21 |  Abraham Chebii | 7.39,28 SB |
| 3 000 m esteet |  Saif Saaeed Shaheen | 7.57,38 WL |  Paul Kipsiele Koech | 7.57,42 PB |  Ezekiel Kemboi | 8.11,79 |
| 5 000 m |  Eliud Kipchoge | 13.23,34 |  Richard Limo | 13.23,95 |  Gebre-egziabher Gebremariam | 13.24,13 |
| Pituushyppy |  Dwight Phillips | 831 |  Husain Tahir al-Saba’ | 830 SB |  Ignisious Gaisah | 826 NR |
| Kolmiloikka |  Christian Olsson | 17,55 |  Walter Davis | 17,09 |  Kenta Bell | 16,95 |
| Korkeushyppy |  Jaroslav Rybakov | 230 |  Stefan Holm | 230 |  Jamie Nieto | 230 PB |
| Seiväshyppy |  Tim Lobinger | 591 SB |  Okkert Brits | 586 SB |  Dmitri Markov | 576 |
| Kuulantyöntö |  Christian Cantwell | 20,93 |  Juri Bilonoh | 20,53 |  Andrei Mih’nevitš | 20,51 |
| Kiekonheitto |  Virgilijus Alekna | 68,30 |  Róbert Fazekas | 66,08 |  Vasili Kaptjuh | 65,85 |
| Keihäänheitto |  Sergei Makarov | 85,66 |  Jan Železný | 84,33 |  Boris Henry | 81,00 |
| Moukarinheitto |  Adrián Annus | 82,10 |  Libor Charfreitag | 81,22 |  Ivan Tsih’an | 80,84 |
Lajien kolme parasta > Naiset

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Chryste Gaines | 10,86 PB |  Christine Arron | 11,04 |  Torri Edwards | 11,06 |
| 100 m aidat |  Gail Devers | 12,45 WL |  Glory Alozie | 12,66 SB |  Miesha McKelvy | 12,69 |
| 200 m |  Muriel Hurtis | 22,41 SB |  Anastasija Kapatšinskaja | 22,57 |  Torri Edwards | 22,58 |
| 400 m |  Ana Guevara | 49,34 |  Lorraine Fenton | 50,29 |  Tonique Williams | 50,87 |
| 400 m aidat |  Sandra Glover | 53,65 |  Andrea Blackett | 54,28 |  Ionela Târlea | 54,44 |
| 800 m |  Maria Mutola | 1.59,59 |  Kelly Holmes | 1.59,92 |  Mina Aït Hammou | 1.59,97 |
| 1 500 m |  Süreyya Ayhan | 3.57,72 |  Jackline Maranga | 4.01,48 |  Hayley Tullett | 4.01,60 |
| 3 000 m |  Edith Masai | 8.36,82 SB |  Jelena Zadorožnaja | 8.37,40 |  Joanne Pavey | 8.37,89 SB |
| 5 000 m |  Elvan Abeylegesse | 14.56,25 |  Derartu Tulu | 14.56,93 |  Tirunesh Dibaba | 14.57,87 |
| Pituushyppy |  Eunice Barber | 705 NR |  Tatjana Kotova | 692 |  Grace Upshaw | 660 |
| Kolmiloikka |  Tatjana Lebedeva | 15,13 |  Yamilé Aldama | 14,99 |  Françoise Mbango Etone | 14,83 |
| Korkeushyppy |  Hestrie Cloete | 201 |  Vita Palamar | 201 PB |  Kajsa Bergqvist | 199 |
| Seiväshyppy |  Tatjana Polnova | 468 |  Svetlana Feofanova | 460 |  Stacy Dragila | 450 |
| Kuulantyöntö |  Vita Pavlyš | 19,86 |  Svetlana Kriveljova | 19,66 |  Nadežda Ostaptšuk | 19,51 |
| Kiekonheitto |  Věra Pospíšilová | 65,42 |  Aretha Hill | 65,10 SB |  Ekateríni Vóggoli | 63,55 |
| Keihäänheitto |  Tatjana Šikolenko | 64,47 |  Steffi Nerius | 64,25 |  Nikolett Szabó | 62,88 SB |
| Moukarinheitto |  Yipsi Moreno | 73,42 |  Olga Kuzenkova | 71,16 |  Mihaela Melinte | 69,27 |
I2P

| I2P |
| --- | --- |

 I2P-reitittimen hallintasivu
Kehityshistoria
Vakaa versio:  0.9.47 / 24. elokuu 2020
Tiedot
Alusta:  Alustariippumaton
Lisenssi:  Vapaa/avoin lähdekoodi - Public domain, BSD-lisenssi, GNU GPL, MIT-lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
I2P (alun perin lyhenne nyt käytöstä poistuneesta nimestä Invisible Internet Project, lyhyesti I2P) on vapaan ja avoimen lähdekoodin projekti, jonka tavoitteena on luoda anonyymi verkko. Se oli tammi-maaliskuussa 2015 tehdyssä kartoituksessa Tor-verkon jälkeen toiseksi yleisin ohjelmistoalusta tavanomaisten hakukoneiden kattaman internetin ulkopuolelle jäävällä syvän webin alueella toimiville darkneteille.
I2P on internetin päällä toimiva verkkokerros, jota käyttämällä ohjelmat voivat lähettää viestejä toisilleen anonyymisti ja turvallisesti. Mahdollisia käyttötapoja ovat muun muassa anonyymi verkossa surffailu, chatti, blogaaminen ja tiedostonsiirto. Suosittuja ovat myös IP2-pohjaiset kauppapaikat.
Itse ohjelmaa kutsutaan nimellä I2P router (I2P-reititin) ja tietokonetta, jossa ohjelma on käynnissä nimellä I2P node (I2P-solmu).
I2P-ohjelmistot ja työkalut > I2PTunnel

I2PTunnel on I2P:n sisäinen ohjelma, jonka avulla TCP/IP-ohjelmat voivat kommunikoida I2P-verkon kautta luomalla "tunneleita" joita käytetään yhdistämällä ennalta määriteltyihin localhost-portteihin.
I2P-ohjelmistot ja työkalut > SAM

SAM on protokolla, jonka avulla millä tahansa ohjelmointikielellä kirjoitettu ohjelma voi kommunikoida I2P:n avulla.
I2P-ohjelmistot ja työkalut > BitTorrent

Useat ohjelmat mahdollistavat BitTorrentin käytön I2P-verkon sisällä. Kaikki .torrent-tiedostot tulee kuitenkin ladata verkkoselaimen avulla I2P:n sisältä. Käyttäjät eivät voi ladata I2P:n ulkopuolisia torrentteja I2P:n sisältä, eivätkä I2P:n sisäisiä torrentteja I2P:n ulkopuolelta.
I2PSnark, I2P-asennuspaketin mukana tuleva BitTorrent-asiakasohjelma.
Vuze (aikaisemmin Azureus) sisältää I2P-liitännäisen, joka mahdollistaa torrenttien lataamisen I2P:n kautta. Liitännäinen on vielä aikaisessa kehitysvaiheessa, mutta on silti melko vakaa.
I2P-BT, muokattu versio alkuperäisen BitTorrent-ohjelman 3.4.2-versiosta joka toimii Windowsissa sekä useimmissa Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä. Sen kehittivät I2P-verkossa yhteistyössä henkilöt, jotka tunnetaan nimillä 'duck' ja 'smeghead'. Ohjelma ei ole enää aktiivisessa kehityksessä.
I2PRufus, portattu versio Rufus-nimisestä BitTorrent-asiakasohjelmasta.
Robert, aktiivisessa kehityksessä oleva I2PRufuksesta eriytynyt BitTorrent-ohjelma.
I2P-Transmission, I2P-verkossa toimivaksi muokattu versio Transmission-ohjelmasta.
Indiana Jones Junior

| Indiana Jones Junior> The Young Indiana Jones Chronicles |
| --- | --- |

Tyyli:   seikkailu  toiminta 
Kestoaika:  45 min
Kehittäjä(t):  George Lucas
Pääosissa:   Sean Patrick Flanery  George Hall  Lloyd Owen  Corey Carrier  Ronny Coutteure  Margaret Tyzack  Ruth de Sosa  Jay Underwood  Jason Flemyng  Timothy Spall 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotanto
Ohjaaja(t):   George Lucas  Carl Schultz  Simon Wincer  René Manzor  Michael Shultz  Ellery Ryan  Bille August  Mike Newell  Jim O'Brien 
Käsikirjoittaja(t):   George Lucas  Frank Darabont  Jonathan Hales  Jonathan Hensleigh  Jule Selbo  Matthew Jacobs  Gavin Scott  Rosemary Anne Sisson 
Säveltäjä(t):   Laurence Rosenthal  Joel McNeely  Frédéric Talgorn  John Williams 
Kuvaaja(t):   David Tattersall  Ashley Rowe  Giles Nuttgens  Jörgen Persson 
Tuotantoyhtiö(t):   Amblin Entertainment  Lucasfilm  Paramount Television 
Aiheesta muualla
IMDb 
Indiana Jones Junior (The Young Indiana Jones Chronicles) on George Lucasin tuottama televisiosarja, jota esitettiin vuosina 1992–1994. Esittäjänä toimi ABC-kanava. Suomessa ohjelmaa esitti 1990-luvun alussa MTV3. Sarja kertoo elokuvissa esiintyneen Indiana Jones -hahmon nuoruudesta vuosisadan alussa. Corey Carrier (10-vuotias Jones) ja Sean Patrick Flanery (17-vuotias Jones) esittivät sarjan päähenkilöä eri aikakausille sijoittuvissa jaksoissa ja George Hall (94-vuotias Jones) toimi kertojana.
Sarjan suomenkielinen nimi eroaa merkitykseltään alkuperäisestä nimestä, jonka suora käännös olisi Nuoren Indiana Jonesin kronikat. Suomenkielinen nimi antaa ymmärtää, että kyse olisi Jonesin pojasta. VHS- ja DVD-julkaisuissa sarjan nimi on Nuori Indiana Jones Seikkailee tai Nuori Indiana Jones.
Sarja sai ilmestymisvuosinaan yhteensä 23 Emmy-palkintoehdokkuutta, joista se voitti kymmenen. Vuoden 1994 Golden Globe -gaalassa sarja oli ehdolla kategoriassa Paras tv-sarja – Draama.
Ivan Sollertinski

Ivan Ivanovitš Sollertinski (ven. Ива́н Ива́нович Соллерти́нский; 3. joulukuuta 1902 Vitsebsk – 11. helmikuuta 1944 Novosibirsk) oli neuvostoliittolainen musiikkitieteilijä ja -kriitikko. Hän toimi professorina Leningradin konservatoriossa vuodesta 1939 ja oli Leningradin filharmonisen orkesterin taiteellinen johtaja.
Sollertinski kuului Vitsebskissä ja Nevelissä asuessaan Mihail Bahtinin filosofiseen piiriin. Hänestä tuli myöhemmin teatterin ja kielten asiantuntija, mutta tunnetuimmaksi hän tuli saavutuksistaan musiikin alalla. Hän oli aktiivinen Gustav Mahlerin musiikin tunnettavuuden edistäjä Neuvostoliitossa. Sollertinski teki urallaan monia julkaisuja. Hän kuului vuodesta 1927 säveltäjä Dmitri Šostakovitšin lähipiiriin ja oli tämän puolestapuhuja. Kun Neuvostoliitto käynnisti kampanjan Šostakovitšia vastaan ensimmäisen kerran vuonna 1936, Pravda luonnehti Sollertinskiä "formalismin trubaduuriksi". Šostakovitš luonnehti Sollertinskiä läheisimmäksi ystäväkseen. Miesten välinen kirjeenvaihto on julkaistu. Kirjeitä pidetään tärkeinä, koska niitä on kirjoitettu aikoina, joilta ensi käden tietoa säveltäjän elämästä on muista lähteistä saatavilla vain vähän.
Sollertinskin kuoltua Šostakovitš omisti tälle Pianotrion nro 2. Sollertinski kuoli Neuvostoliiton tiedotusvälineiden mukaan sydänsairauteen, mutta huhuissa esitettiin hänen joutuneen NKVD:n toteuttaman murhan uhriksi.
Suomen kansainväliset rajanylityspaikat

Kansainvälinen rajanylityspaikka on valtioneuvoston asetuksen 25.8.2005/652 mukainen korkeamman tason rajanylityspaikka, joka on tarkoitettu kansainväliselle matkustajaliikenteelle. Jako kansainvälisiin rajanylityspaikkoihin ja tilapäisiin, mahdollisesti vain osan vuorokaudessa auki oleviin tai muuten rajoitettuihin rajanylityspaikkoihin on määritelty Suomen ja Venäjän federaation kesken valtiosopimuksella SopS 66/1994.
Kansainväliset rajanylityspaikat

Enontekiön lentoasema
Eckerön satama
Färjsundetin satama
Haminan satama
Hangon satama
Haukiputaan satama
Helsingin satama
Helsinki-Malmin lentoasema
Helsinki-Vantaan lentoasema
Imatran raja-asema
Inkoon satama
Ivalon lentoasema
Joensuun lentoasema
Jyväskylän lentoasema
Kajaanin lentoasema
Kalajoen satama
Kaskisten satama
Kemi-Tornion lentoasema
Kemin satama
Kemiön satama
Kirkkonummen satama
Kittilän lentoasema
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Kokkolan satama
Kotkan satama
Kouvolan rautatieasema, vain rautatieliikenteelle
Kristiinankaupungin satama
Kuopion lentoasema
Kuusamon lentoasema
Lappeenrannan lentoasema
Lappeenrannan satama
Loviisan satama
Långnäsin satama
Maarianhaminan lentoasema
Maarianhaminan satama
Merikarvian satama
Mikkelin lentoasema
Naantalin satama
Niiralan raja-asema
Nuijamaan raja-asema
Nuijamaan satama
Olkiluodon satama
Oulun lentoasema
Oulun satama
Paraisten satama
Pernajan satama
Pietarsaaren satama
Pohjan satama
Porin lentoasema
Porin satama
Porvoon satama
Raahen satama
Rauman satama
Raja-Joosepin raja-asema
Rovaniemen lentoasema
Sallan raja-asema
Salon satama
Savonlinnan lentoasema
Sipoon satama
Taalintehtaan satama
Tammisaaren satama
Tampere-Pirkkalan lentoasema
Tornion satama
Turun lentoasema
Turun satama
Uudenkaupungin satama
Vaalimaan raja-asema
Vaasan lentoasema
Vainikkalan rautatieasema, vain rautatieliikenteelle
Varkauden lentoasema
Vartiuksen raja-asema
Aiheesta muualla

Finlex:  25.8.2005/652
Jakovlev Jak-42

Jakovlev Jak-42D.
Jakovlev Jak-42 (ven. Яковлева Як-42) on Neuvostoliitossa suunniteltu, kolmella suihkumoottorilla varustettu, 100-120-matkustajapaikkainen keskimatkan matkustajalentokone. Jakovlevin toimiston suunnittelema Jak-42 oli tuotannossa vuosina 1979-2002.
Lentokone on kehitetty vanhemmasta ja pienemmästä Jak-40 -koneesta. Kuuluisan jääkiekkojoukkueen Lokomotiv Jaroslavlin lentoturmakone oli malliltaan Jakovlev Jak-42D.
Yksi museoitu Jak-42 on näkyvillä Yleisvenäläisessä näyttelykeskuksessa (vanhalla nimellä VDNKh)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jakovlev Jak-42 Wikimedia Commonsissa
Museoitu Jakovlev Jak-42.
Intel GMA

Intel GMA on Intelin vuonna 2004 julkaisema integroitujen grafiikkasuorittimien mallisto.
Osassa mallistoa oli DirectX 10.0 ja Unified Shader mallirakenne sekä OpenGL 2.1 tuki.
Mallistoa myydään vain emolevylle integroituna versiona.
Mallistoa on edeltänyt Intel Extreme Graphics sarja.
Malliston seuraaja on Intel HD ja Iris Graphics.
Mallit

Seuraavissa malleissa oli käytössä PowerVR grafiikkasuoritin:
GMA 500
GMA 600
GMA (2012)
GMA 3600
GMA 3650
Käännös suomeksi
Suojarele

Siemensin valmistama suojarele
Suojarele on sähkötekniikassa käytettävä rele, jonka päätehtävänä on toimia katkaisijana sähköverkossa.  Suojareleitä käytetään sähkönsiirto- ja jakeluverkoissa osana suojausjärjestelmää verkon komponenttien suojaamiseen. Suojareleiden toiminta perustuu sähköisten suureiden mittaamiseen ja suureiden arvoissa tapahtuvien muutosten tarkkailemiseen.
Eri tyyppisiä suojareleitä

Erilaisia suojareleitä ovat muun muassa:
Ylivirtarele
Distanssirele
Nollavirtarele
Valokaarirele
Differentiaalirele
Taajuusrele
Kiskosuojarele
Katkaisijavikarele
Jane Jimmy Chigiyal

Jane Jimmy Chigiyal (s. 3. huhtikuuta 1967) on mikronesialainen diplomaatti. Hänestä tuli joulukuussa 2011 maansa pysyvä YK-edustaja. Hän aloitti työskentelyn Mikronesian liittovaltion ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1991 ja toimi vuosina 2009–2011 varaulkoministerinä. Chigiyal on saanut kandidaatin arvon julkishallinnossa Kalifornian osavaltionyliopistosta Chicosta 1990 ja maisterin arvon kansainvälisissä suhteissa ja kaupassa Monash-yliopistosta Australiasta.
Chigiyal on Mikronesian liittovaltion ensimmäinen naispuolinen suurlähettiläs. Hän on naimisissa.
Jane Harvey

Jane Harvey (oik. Phyllis Taff, 6. tammikuuta 1925 Jersey City, New Jersey, Yhdysvallat – 15. elokuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazz-laulaja, joka esiintyi yhdessä muun muassa Desi Arnazin, Duke Ellingtonin ja Benny Goodmanin kanssa.
Lukion jälkeen Phyllis Taff meni koe-esiintymiseen yökerhonomistaja Barney Josephsonille, joka kiinnitti hänet esiintymään kuuluisassa Greenwich Village -yökerhossa. Esiintyjän nimi muutettiin Jane Harveyksi Josephsonin aloitteesta. Benny Goodmanin kuultua Harveyta, Goodman kiinnitti hänet levyttämään kappaleen "You Brought a New Kind of Love to Me" orkesterinsa kanssa joulukuussa 1944 Columbia Records -yhtiölle. Harvey työskenteli Goodmanin orkesterin kanssa puoli vuotta ja levytti menestyssävelmät "Close as Pages in a Book", "Up in Central Park", "Only Another Boy and Girl" sekä "He’s Funny That Way". Harvey liittyi Desi Arnazin orkesteriin vuonna 1946 ja levytti useita sävelmiä RCA Victor -yhtiölle, kuten "Mi Vida" ja "A Rainy Night in Rio". Hän esiintyi yhtyeen solistina menestyksekkäästi myös Ciro's-yökerhossa. Harvey päätti pysyä yökerhon palkkalistoilla Arnazin yhtyeen lähdettyä kiertueelle.
Jane Harvey esiintyi Euroopassa oleville Yhdysvaltain armeijan joukoille vuonna 1948 Bob Hopen ja Irving Berlinin kanssa. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän esiintyi ensimmäistä kertaa Broadwaylla vuonna 1950 Harold Romen musikaalissa "Bless You All". Avioiduttuaan levytuottaja Bob Thielen kanssa, Harvey vetäytyi hetkeksi syrjään kasvattaakseen pariskunnan poikaa. Hän levytti seuraavan kerran vuonna 1958 kaksi kappaletta Duke Ellingtonin orkesterin kanssa. Vuosien mittaan Harvey teki lukuisia levytyksiä, kuten "Leave It to Jane", "I’ve Been There", Fats Waller -kunnianosoituksen "You Fats, Me Jane", "Jane Harvey" sekä "The Other Side of Sondheim".
Harvey palasi kabareen pariin vielä vuonna 2011 esiintyen New Yorkissa Feinstein's -kerholla sekä Hollywoodin Catalina Jazz Clubilla. Hän myös julkaisi viiden CD-levyn kokoelman aiempia levytyksiään sisältäen ennalta julkaisemattoman session kitaristi Les Paulin kanssa.
Jane Katjavivi

Jane Katjavivi (1952 Leeds – 9. elokuuta 2022) oli brittiläissyntyinen, Namibian kansalaisuuden saanut kirjailija ja kustantaja.
Katjavivi syntyi Leedsissä yhtenä John Colesin ja tämän vaimon Rosinan (o.s. Pocock) neljästä lapsesta. Hän opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta Sussexin yliopistossa ja sai maisterin arvon Afrikan tutkimuksessa Birminghamin yliopistosta. Katjavivi vietti vuoden World University Servicen palveluksessa. Vuodesta 1976 hän työskenteli tulevan poliitikko Peter Katjavivin kanssa SWAPO:n pienessä Lontoon-toimistossa. Jane ja Peter Katjavivi menivät naimisiin vuonna 1981. He asuivat vuodesta 1980 Oxfordissa, jossa mies oli tekemässä tohtorin väitöskirjaa. Miehen akateemisen uran tiimoilta perhe siirtyi Suomeen ja Yhdysvaltoihin ennen muuttamistaan itsenäistyvään Namibiaan vuonna 1989. Pariskunnalle syntyivät poika Perivi ja tytär Isabel.
Katjavivi perusti Namibian ensimmäisen kirjankustantamon, New Namibia Booksin. Kustantamo erikoistui afrikkalaiseen kirjallisuuteen ja julkaisi menestysteoksia, joihin kuuluivat Last Steps to Uhuru (David Lush, 1993) ja The Price of Freedom (Ellen Namhila, 1997). Vuonna 1994 Katjavivi avasi New Namibia -kirjakaupan Windhoekissa. Hän asui Brysselissä ja Berliinissä miehensä toimiessa suurlähettiläänä Euroopassa. Vuonna 2008 perhe palasi Euroopasta. Katjavivi perusti Namibian yliopiston kustantamon.
Katjavivin kirjalliseen tuotantoon kuuluu novelleja ja muistelmateos Undisciplined Heart (2010). Katjavivi oli African Publishers Networkin perustajajäsen. Hän myös perusti Association of Namibian Publishersin ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Katjavivi toimi Namibiassa anglikaanisen kirkon maallikkosaarnaajana. Hän otti käyttöönsä hereronkielisen nimen Tuauana. Hän kuoli 69-vuotiaana lyhyesti sairastettuaan.
Indiana Jones and the Staff of Kings

| Indiana Jones and the Staff of Kings |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Artificial Mind and Movement Amaze Entertainment (PSP)
Julkaisija:  LucasArts
Säveltäjä:  Gordy Haab
Pelisarja:  Indiana Jones
Julkaistu:  NA 9. kesäkuuta 2009EU 12. kesäkuuta 2009
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 16 ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation 2, PlayStation Portable, Wii, Nintendo DS
Jakelumuoto:  DVD, UMD, optinen levy, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Indiana Jones and the Staff of Kings on Artificial Mind and Movementin kehittämä ja LucasArtsin julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu Steven Spielbergin ja George Lucasin luomaan Indiana Jones -hahmoon. Peli julkaistiin kesäkuussa 2009 PlayStation 2:lle, PlayStation Portablelle, Wiille ja Nintendo DS:lle. Pelissä Indiana Jones etsii kadonnutta oppi-isäänsä Charles Dickinsonia ja samalla jäljittää Mooseksen sauvaa, jota Dickinson oli etsimässä.
Aiheesta muualla

Indiana Jones and the Staff of Kings MobyGamesissa (englanniksi)
Intiaani (kirja)

| Intiaani |
| --- | --- |

Kirjailija:  Reijo Mäki
Kieli:  suomi
Genre:  dekkari
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2013
ISBN:  978-951-1-27390-5
Sarja: Vares
Edeltävä:   Sheriffi
Seuraava:   Cowboy
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Intiaani on Reijo Mäen vuonna 2013 ilmestynyt kahdeskymmenesneljäs Vares-dekkari.
Tapahtumat sijoittuvat Turun seudun lisäksi Montanaan. Kirjan nimihahmo on harmaasilmäinen crow-intiaani. Mäki on kertonut kirjoittaneensa intiaanitarinoita jo lapsena. Yhdysvalloissa hän ei ole käynyt. Useita kirjan henkilöitä motivoi kosto.
Vastaanotto

Turun Sanomien Mari Viertolan mukaan Mäki kuvaa naisia ja saaristoluontoa romanttisesti mutta Jussi Vareksen tuuri on akuankkamaisen huonoa ja idylli ei voi jatkua. Kirjan sankarit toimivat laista välittämättä sen mukaan, mikä heistä on moraalisesti oikein.
Helsingin Sanomien Ari Pusa on kiinnittänyt huomiota siihen, että hyvät tyypit ovat kaikin puolin sankarillisia ja huonot reppanoita, joilla on epäuskottavia tai hassuja nimiä. Pusa kuvaa kirjaa sekä lönkötteleväksi että vauhdikkaaksi.
Intiaani oli ilmestymisvuonnaan viidenneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos ja sitä myytiin 38 900 kappaletta.
Ivan Skoropadskyi

Ivan Skoropadskyi
Ivan Skoropadskyi (ukr. Іван Скоропадський; 1646 Uman – 14. heinäkuuta 1722 Hluh’iv) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1708–1722.
Skoropadskyi palveli kasakkahetmanaatin sotilashallinnossa ja hoiti diplomaattisia komennuksia Ivan Samoilovytšin ja Ivan Mazepan hetmanikausina. Vuonna 1701 hänestä tuli kenraalijesaul ja vuonna 1706 Starodubin kasakkarykmentin komentaja. Kun Mazepa suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1708 siirtyi Venäjän vihollisen Ruotsin puolelle, venäläismielisten kasakoiden Hluh’ivissa järjestämä kokous valitsi 6. marraskuuta 1708 Skoropadskyin uudeksi hetmaniksi. Skoropadskyi osallistui kasakkajoukkoineen vuoden 1709 Pultavan taisteluun venäläisten rinnalla. Venäjän keisari Pietari Suuri antoi hänelle tukensa mutta ei hyväksynyt hänen vaatimuksiaan hetmanaatin laajemman autonomian palauttamisesta ja tunnusti hänet muodollisesti vasta vuonna 1710. Skoropadskyin hetmanikautena Ukraina joutui kantamaan Venäjän armeijan jatkuvan läsnäolon rasitukset, minkä lisäksi keisari alkoi sekaantua entistä voimakkaammin hetmanaatin sisäiseen hallintoon esimerkiksi nimittämällä kasakkayksiköille venäläisiä komentajia. Myös ukrainalaista kulttuurielämää rajoitettiin. Pääkaupunki siirrettiin vuonna 1709 Hluh’iviin, kun venäläiset olivat hävittäneet aiemman pääkaupungin Baturynin.
Pietari Suuri asetti toukokuussa 1722 hetmanaattiin Vähä-Venäjän kollegion, joka rajoitti huomattavasti hetmanin valtaa. Skoropadskyin kuoltua kaksi kuukautta myöhemmin kollegio hallitsi hetmanaattia seuraavat viisi vuotta, ennen kuin Venäjä salli uuden hetmanin valinnan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Skoropadskyi Wikimedia Commonsissa
Kati Lukka

Kati Lukka (s. 19. toukokuuta 1967 Lappeenranta) on suomalainen teatterilavastaja.
Lukka on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja hän on toiminut lavastajana Tampereen Työväen Teatterissa 1991–1992, Helsingin kaupunginteatterissa 1995–2000 ja Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 2003 lähtien.
Lukka on saanut opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnon 1996, Suomen lavastustaiteilijain liiton Illuusio-palkinnon 2003 ja Teaterstiftelse Vivicas Vännerin Ester-palkinnon 2017.