stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Lipas
Harrastukset

Vapaa-ajallaan Pertti Lipas harrasti purjehdusta. Hän kävi Jyväskylässä asuessaan usein Juurikkasaaren rannassa purjehtimassa Laser-jollalla. Aktiiviurallaan Lipas voitti kahdesti (2000 ja 2001) Laser Radial-luokan Suomen mestaruuden.
Lipas aloitti veneilyn 1960-luvulla työskennellessään Helsingissä. Myöhemmin hän oli useita vuosia purjehdusseura PPS ry:n jäsenenä 1970-luvun alussa. Kun seuran toiminta aikanaan päättyi, hän siirtyi Jyväskylän Veneseuran (JVS) jäseneksi. Lipas toimi pursiseuransa kommodorina. Hän osallistui useiden seuransa järjestämien purjehdustapahtumien järjestelyihin ja hänen johdollaan organisoitiin useita purjehduksen arvokilpailuja (mm. SM-kisa, ranking-kisat ja Päijänne-purjehdus). Toimitsijana hän oli aktiivisesti mukana kokoamassa sääntöjä kisoihin, laati kilpailukutsuja ja päivitti vanhoja sääntökokoelmia. Hän seurasi tarkkaan lajin kehitystä maailmalla ja oli aina perillä muutoksista kansainvälisissä säännöissä. Pertti Lipas suomensi kansainvälisen purjehdusliiton sääntökirjat niiden ilmestyttyä.
Vielä luovuttuaan pursiseuransa kommodorin toimesta Lipas oli usein kisoissa tuomarina ja kilpailulautakunnan jäsenenä. Lisäksi hän huolehti kilpailusääntöjen kouluttamisesta. Hänen asiantuntemustaan hyödynnettiin myös kansainvälisissä toimitsijatehtävissä. Lipas toimi tuomarina Sydneyn ja Ateenan olympiakisojen purjehduskilpailussa. Pertti Lippaan puoliso Riittaliisa oli miehensä tavoin innokas purjehtija, ja myös hän oli kansallinen purjehdustuomari.
Purjehduksen ohella professori Lipas harrasti musiikkia. Jo opiskeluaikanaan Yhdysvalloissa hän oli soittanut opiskelijoiden yhtyeissä ja esiintynyt mm- viihdytyskiertueilla sotilastukikohdissa. Hän soitti pianoa myös kollegoidensa illanvietoissa. Muusikkona hänen mielimusiikkinsa oli jazzin tyylistä.
Viimeiset vuodet

Lipas sairasti viimeisen kolmen vuoden ajan melanoomaa. Hän oli vielä kesällä 2008 mukana etätyötä tekevänä teknisenä neuvonantajana Pekingin olympialaisten purjehduskisoissa. Terveydellinen tila esti häntä matkustamasta paikan päälle. Professori Lipas menehtyi sairauteensa 22. marraskuuta 2008.
Perhe

Pertti Lipas oli vuodesta 1960 naimisissa Riittaliisa Kurjen (k. 2010) kanssa. Pariskunnalla oli kaksi lasta: Timo (s. 1962) ja Lauri (s. 1966).
Energia

Pomppivalla pallolla energia muuttuu vuoroin potentiaali- vuoroin liike-energiaksi. Mekaaninen energia, eli potentiaali- ja liike-energian summa, pienenee kitkan ja äänen tuottamisen vuoksi. Lopulta liike lakkaa.
Energia (< kreik. ἐνέργεια, energeia; tunnus E tai W) on kaikilla fysiikan aloilla keskeisessä asemassa esiintyvä suure, jota koskee yleinen säilymislaki. Energia määritellään usein voiman, kappaleen tai systeemin kyvyksi tehdä työtä. Fysiikan, erityisesti termodynamiikan, kehitys on kuitenkin johtanut energian käsitteen laajenemiseen, eikä tämä määritelmä mutkattomasti sovellu kaikkiin energian muotoihin. SI-järjestelmässä energian ja myös työn yksikkö on joule. Myös muita energian yksiköitä käytetään yleisesti.
Energia voi ilmetä erilaisissa muodoissa, joita ovat muun muassa liike-energia, potentiaalienergia, lämpöenergia ja sähkömagneettinen energia. Energian muodot voivat muuttua toisikseen. Kaikissa fysiikan tuntemissa ilmiöissä eri energianmuotojen summa kuitenkin pysyy vakiona, toisin sanoen energiaa ei synny eikä häviä. Tämän ilmaisee energian säilymislaki, joka tunnetaan myös energiaperiaatteena. Kaikki energian muodot eivät kuitenkaan ole käytettävissä mekaanisen työn suorittamiseen. Esimerkiksi lämpöenergia voi tehdä työtä vain, jos se on epätasaisesti jakautunut. Eksergia on se osuus energiasta, joka voi tehdä työtä, anergia on se osa, jota ei voi täten hyödyntää, esimerkiksi lämpöenergia ympäristön lämpötilassa. Suhteellisuusteorian mukaan myös aine (massa) sisältää energiaa. Energia voi vapautua aineesta esimerkiksi ydinreaktiossa. Energian hyödyntämisen tehokkuutta mitataan hyötysuhteella.
Energian lajeja

Mekaanisen energian muodot ovat liike-energia sekä eri vuorovaikutuksiin liittyvät potentiaalienergian muodot. Käytännössä näistä erillisinä energian muotoina voidaan pitää myös esimerkiksi lämpöä, latenttilämpöä ja kemiallista energiaa, joista termodynamiikassa käytetään yhteisnimitystä kappaleen sisäinen energia. Atomi- ja molekyylitasolla tarkasteltuna nämäkin oikeastaan ovat joko aineen pienimpien osasten liike-energiaa tai niiden välisiin sähkömagneettisiin vuorovaikutuksiin liittyvää potentiaalienergiaa.
Energian lajeja > Liike-energia

Liike-energia on kappaleen liikkeeseen varastoitunutta energiaa. Kappaleella on sitä enemmän liike-energiaa, mitä suurempi on sen nopeus ja mitä suurempi on sen massa. Kun kappaleen nopeus on paljon pienempi kuin valonnopeus, sen etenemisliikkeen liike-energia on klassisen fysiikan mukaan
missä m on kappaleen massa ja v sen nopeus.
Energian lajeja > Potentiaalienergia

Potentiaalienergia on kappaleeseen varastoitunutta energiaa. Se liittyy aina erilaisiin vuorovaikutuksiin, joita vallitsee joko eri kappaleiden tai saman kappaleen eri osien välillä. Energia varastoituu kappaleeseen, kun kappaleeseen kohdistetaan voima, joka aiheuttaa muutoksen kappaleessa.
Esimerkkejä potentiaalienergiasta ovat jouseen varastoitunut energia ja kappaleen asemaan nostettaessa varastoituva energia. Jousta jännitettäessä tehdään työtä jousen jäykkyysvoimia vastaan. Kappaletta nostettaessa taas tehdään maan painovoimaa vastaan työtä, joka varastoituu kappaleen asemaan potentiaalienergiaksi. Nostotyön varastoima potentiaalienergia eli gravitaatiopotentiaalienergia voidaan laskea kaavasta.
missä m on kappaleen massa, g painovoimakiihtyvyys ja h nostokorkeus.
Tämä kaava pätee Maan tai muun taivaankappaleen pinnan läheisyydessä niin kauan kuin kappaletta ei ole nostettu niin korkealle, että painovoiman kiihtyvyys sanottavasti muuttuu. Jos niin tapahtuu, potentiaalienergia on laskettava integroimalla.
Myös staattisten sähkövarausten, samoin kuin magneettien välisiin vuorovaikutuksiin, liittyy potentiaalienergiaa. Varsinkin sähköopissa on kuitenkin katsottu tarpeelliseksi ottaa käyttöön kentän käsite, jolloin potentiaalienergia voidaan yhtä hyvin käsittää myös kentän energiaksi. Nykyaikaisessa kvanttifysiikassa se käsitetään vuorovaikutusten välittäjähiukkasten energiaksi.
Energian lajeja > Kappaleen liikuttamiseen tarvittava energia

Jos kappaleen liikuttamiseen tarvitaan voima F ja kappaletta liikutetaan matka s, tarvittava energiamäärä (tai mekaaninen työ) W määritellään seuraavasti:
Tämä energia voi mennä joko kappaleen kiihdyttämiseen tai kitkan ja muiden vastusvoimien voittamiseen, jolloin edellisessä tapauksessa se muuttuu kappaleen liike-energiaksi, jälkimmäisessä tapauksessa lämmöksi.
Energian lajeja > Sähköenergia

Tietyllä aikavälillä kulunut sähköenergia saadaan yleisesti sähkötehon integraalina ko. aikavälin yli:
Usein sähköenergiaa laskettaessa voidaan laskennan ajan alkuhetki määritellä vapaasti. Se onkin usein määritelty nollaksi ja näin helpotetaan integraalin laskemista. Kun vielä merkitään sähkötehoa jännitteen U ja virran I tulona, saadaan sähköenergiaksi aikavälillä 0...t
Jos sähköteho pysyy vakiona koko tarkasteluaikavälin t, saadaan sähköenergiaksi yksinkertaisesti tehon ja tarkasteluajan tulo ja edelleen jännitteen, virran sekä ajan tulo:
Sähköisissä piireissä kondensaattorit pystyvät varastoimaan sähköistä energiaa sähkökenttäänsä ja kelat magneettikenttäänsä.
Energian lajeja > Lämpöenergia

Lämpöenergia on aineen hiukkasten satunnaisiin värähtelyihin varastoitunut liike-energia. Kun kappaleella on tietyn suuruinen lämpökapasiteetti (C) ja sen lämpötila nousee tietyn määrän (ΔT) entistä korkeammaksi, siihen varastoituvan lämpöenergian suuruus on näiden tulo:
Lämpöenergian siirtymistapoja ovat
lämmön kulkeutuminen,
lämmön säteily,
lämmön johtuminen.
Energian lajeja > Säteilyenergia

Säteilyenergian eri muodot ovat suurella nopeudella paikasta toiseen etenevää energiaa. Klassinen fysiikka teki jyrkän eron aaltoliikkeen sähkömagneettisen säteilyn ja hiukkassäteilyn välillä. Sähkömagneettista säteilyä ovat esimerkiksi radioaallot, valo sekä infrapuna-, ultravioletti- ja röntgensäteily, hiukkassäteilyä taas radioaktiivisista aineista lähtevä alfa- ja betasäteily. Klassisen fysiikan mukaan sähkömagneettisten aaltojen energia on niihin liittyvien sähkö- ja magneettikenttien energiaa, hiukkassäteilyn energia taas etenevien hiukkasten liike-energiaa. Kvanttiteorian mukaan ero ei ole yhtä oleellinen, sillä sähkömagneettisen säteilynkin voidaan toisaalta katsoa myös koostuvan hiukkasista, fotoneista, kun taas muillakin hiukkasilla on myös aalto-ominaisuuksia.
Energia biologiassa

Kaikki eliöt tarvitsevat elintoimintoihinsa energiaa. Niiden välittömänä energianlähteenä ovat niiden soluissa tapahtuvat kemialliset reaktiot, joissa erilaisiin orgaanisiin yhdisteisiin (tai niiden ja ilmakehän hapen muodostamaan systeemiin) varastoitunut kemiallinen energia muuttuu eliön tarvitsemaan muotoon. Biologisissa systeemeissä ilmenevien energiavirtojen sekä energialajien keskinäisen muuttumisen tutkimusta nimitetään bioenergetiikaksi. Se on keskeistä esimerkiksi aineenvaihdunnan ymmärtämisen näkökulmasta.
Toisenvaraiset eliöt kuten eläimet ja sienet saavat tarvitsemansa orgaaniset yhdisteet ravinnostaan, viime kädessä kasveista. Kasvit sen sijaan valmistavat niitä itse ja vapauttavat samalla ilmaan happea. Tähän prosessiin, yhteyttämiseen tarvitsemansa energian ne saavat auringon säteilystä. Syvissä merissä on kuitenkin myös eliöitä, jotka saavat orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen tarvitsemansa energian Maan sisäisestä lämmöstä, pääasiassa mustista savuttajista.
Ihmisen käyttämä energia

Ihminen käyttää energiaa erityisesti teollisuudessa, liikenteessä sekä rakennusten lämmitykseen ja valaistukseen.  Alkuperäisin ihmisen käyttämä energian muoto on luonnollisesti lihasenergia, ihmisen lihasten käyttämä osa ravintoenergiasta, joka hänen liikkuessaan muuttuu liike-energiaksi. Hyvin varhaisista ajoista ihminen on lisäksi käyttänyt hyväkseen tulta, toisin sanoen erilaisten polttoaineiden palamisessa vapautuvaa kemiallista energiaa.
Teollistumisen myötä on otettu käyttöön suuri joukko muitakin energialähteitä. Suuria määriä energiaa siirretään paikasta toiseen sähkövirran välityksellä, joka toimiikin mitä erilaisimpien laitteiden välittömänä energianlähteenä, joskin sähköenergia on aina tuotettava jonkin muun energian lähteen avulla.
Ihmisen käyttämä energia > Käytössä olevia energian lähteitä

polttoaineet
fossiiliset polttoaineet
kivihiili
öljy
maakaasu
turve
Metaani
uusiutuvat biopolttoaineet, mm. puupolttoaine
ydinenergia
fuusio
fissio
luonnonvirtaukset
vesiputous
tuuli
auringon säteily
geoterminen energia
ulkoilman lämpö
vuorovesi, Maan ja kuun vuorovaikutusvoimista johtuva, valtava vesimassojen liike-energia
Ihmisen käyttämä energia > Energian varastointitapoja

polttoaineiden säilytys
vedyn valmistus sähkövirran avulla polttoaineeksi
lämpöenergia eristetyssä tilassa
potentiaalienergia
liike-energia
mekaaninen energia: jousi tai paine
kemiallinen energia
sähköinen kapasitanssi
Energian yksiköt

Energian ja työn yksikkö SI-järjestelmässä on joule. Yksi joule on työ, joka tehdään, kun yhden newtonin suuruinen voima siirtää kappaletta yhden metrin matkan voiman suuntaan, tai tähän tarvittava määrä energiaa. Samoin yksi joule vastaa yhden ampeerin sähkövirran ajamista yhden ohmin resistanssin läpi yhden sekunnin ajan, tai yhden watin teholla työskentelyä yhden sekunnin ajan. Myös muita energian yksiköitä käytetään. Sähköenergian yksikkönä käytetään usein kilowattituntia (1 kWh = 3,6 MJ = 3 600 000 J).
Muunnoksia eräiden yleisesti käytettyjen energian yksiköiden välillä:
|  | joule | wattitunti | elektronivoltti | kalori |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 J = 1 kg·m2 s−2 = | 1 | 2,778 · 10−4 | 6,241 · 1018 | 0,239 |
| 1 W·h = | 3600 | 1 | 2,247 · 1022 | 859,8 |
| 1 eV = | 1,602 · 10−19 | 4,45 · 10−23 | 1 | 3,827 · 10−20 |
| 1 cal = | 4,1868 | 1,163 · 10−3 | 2,613 · 1019 | 1 |
Kirjallisuutta

Enqvist, Kari: Monimutkaisuus: Elävän olemassaolomme perusta.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32679-4
Vaclav Smil: Energia ja sivilisaatio – historia.  Terra cognita, 2019.
Smil, Vaclav: Energy in nature and society: general energetics of complex systems.  Cambridge, USA:  MIT Press, 2008.  ISBN 978-0-262-69356-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Flores, Francisco: The Equivalence of Mass and Energy The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Opetus TV, Mekaniikka: Energia
Energiantuotanto
Sähköä siirretään voimalinjojen avulla.
Helge Aspelund

Helge Allan Ossian Aspelund (11. syyskuuta 1897 Kontiolahti – 11. heinäkuuta 1975) oli suomalainen kemisti. Aspelund osallistui Petsamon retkelle toukokuussa 1918. Haavoittui heinäkuussa 1918 johtaessaan retkeläisten toista hyökkäystä Petsamoa kohti. Aspelund ylennettiin vänrikiksi heinäkuussa 1919. Hän oli vuodesta 1934 Åbo akademin ylimääräinen professori, vuosina 1943–1961 professori.
Julkaisuja

Bidrag till kännedomen om trevärt kol, 1927
Nora Ephron

Nora Ephron (2010).
Nora Ephron (19. toukokuuta 1941 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 26. kesäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten romanttisten komedioiden käsikirjoittajana. Hän oli kolmesti ehdolla Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista Tapaus Silkwood (1983), Kun Harry tapasi Sallyn (1989) ja Uneton Seattlessa (1993).
Ephron syntyi juutalaisille vanhemmille. Hän valmistui Beverly Hills High Schoolista vuonna 1959 ja oli kolmesti naimisissa. Hän asui kolmannen miehensä, käsikirjoittaja Nicholas Pileggin kanssa New Yorkissa. Ephron teki ajoittain yhteistyötä sisarensa Delian kanssa.
Ephron väitti arvanneensa ”syvän kurkun” henkilöllisyyden ennen sen virallista paljastamista vuonna 2005. Hän ilmoitti syyksi entisen aviomiehen, tutkivan journalisti Carl Bernsteinin antamat vihjeet.lähde?
Ephronin maine perustuu ensisijaisesti elokuvakäsikirjoituksiin, mutta hän teki uransa aikana myös ohjaajan- ja kirjailijantöitä.
Kirjallisuutta

Carlson, Erin : I’ll Have What She’s Having : How Nora Ephron’s Three Iconic Films Saved The Romantic Comedy . New York : Hachette Books, 2017. ISBN 978-0-316-35388-5.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nora Ephron Wikimedia Commonsissa
Nora Ephron Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yle.fi
Nora Ephronin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Tapio Lokki

| Tapio Lokki |
| --- | --- |
 Professori Lokki esitelmöi Oulussa vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1971 Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (DI 1997, TkT 2002)
Instituutti:  Aalto-yliopisto, tietotekniikan laitos
Oppilaat:  Vuoteen 2018 mennessä ohjannut tai valvonut 10 väitöskirjaa.
Palkinnot:  ICA Early Career Award (International Commission on Acoustics, 2013)   Akatemiapalkinto (Suomen Akatemia, 2011)   AES Fellow -palkinto (Audio Engineering Society, 2017)   Kunniajäsen (Akustinen Seura ry, 2019)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Tapio Lokki (s. 1971 Helsinki) on suomalainen akustiikan tutkija ja Aalto-yliopiston professori. Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta Euroopan tiedeneuvostolta (ERC), EU:n tiedeohjelmalta ja Suomen Akatemialta. Vuonna 2013 kansainvälinen akustiikan komissio ICA myönsi Tapio Lokille ICA Early Career -palkinnon hänen oivallisista ansioistaan huoneakustiikan tutkimuksessa ja erityisesti konserttisalien uusista subjektiivisista ja objektiivisista arviointimenetelmistä.
Elämä ja ura

Lokki kirjoitti ylioppilaaksi  SYK:sta vuonna 1990. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1997 (sähkötekniikka) pääaineenaan akustiikka ja äänenkäsittelytekniikka sekä tekniikan tohtoriksi TKK:sta vuonna 2002 (tietotekniikka). Lokin väitöskirja Physically-based Auralization – Design, Implementation, and Evaluation (2002) sisältää seitsemän tieteellistä artikkelia, jotka liittyvät auralisointiin. Hänen tuotantonsa, josta suurin osa on kirjoitettu yhteistyössä kollegojen ja opiskelijoiden kanssa, käsitti kevääseen 2019 mennessä yli 70 kansainvälistä tieteellistä lehtiartikkelia, kuusi kirjankappaletta, yli 130 kansainvälistä tieteellistä konferenssijulkaisua ja kuusi patenttia sekä lukuisia muita kirjoituksia.
Lokki on järjestänyt useita tieteellisiä tapahtumia ja konferensseja Suomessa, kuten vuosien 2002, 2012 ja 2014 Audio Engineering Societyn konferenssit. Lokki oli Suomen Akustinen Seuran puheenjohtaja vuosina 2004–2018 ja on osallistunut Akustiikkapäivät-tapahtuman järjestämiseen vuodesta 1999 lähtien. Vuonna 2019 hänet nimitettiin seuran kunniajäseneksi. Hän oli Espoon kaupungin lähettiläs, Espoo Ambassador, vuonna 2013.
Lokki on professori neljännessä polvessa: hänen isänsä on professori Juhani Lokki, isoisänsä on professori Olli Lokki ja isoisoisänsä on professori Karl Olof Lindeqvist.
Julkaisuja

Tapio Lokki ja Jukka Pätynen: Architectural features that make music bloom in concert halls (MDPI Acoustics, vol. 1, no. 2, pp. 439–449) 2019. MDPI. (englanniksi)
Tapio Lokki ja Antti Kuusinen: Konserttisaliakustiikan ympyrä (Akustiikkapäivät, Espoo, 24.–25.8.2017, pp. 227–232) 2017. Suomen Akustinen Seura. (suomeksi)
Tapio Lokki: Tasting music like wine: Sensory evaluation of concert halls (Physics Today, vol. 67, no. 1) 2014. American Institute of Physics. (englanniksi)
Aiheesta muualla

120 Osaajaa / Tekniikan kehittäjä (29.5.2016): Tapio Lokki täydellisen konserttisalin jäljillä. (Arkistoitu – Internet Archive) (tek.fi)
Sofia Virtanen, Tekniikka&Talous (31.5.2013): "Akustiikan Nobel" konserttisaleja tutkivalle suomalaisprofessorille. (www.tekniikkatalous.fi)
Aalto-yliopisto: Aalto University Tenured Professors' Installation Lectures October 31 2012. Tapio Lokki, "Virtual Acoustics". (www.youtube.com) (englanniksi)
Google Scholar: Tapio Lokki (scholar.google.com) (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  DBLP  ORCID  Scopus
Entelodon

| Entelodon |
| --- | --- |

 Eoseeni - Oligoseeni 37,2–28,4 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  †Entelodontit Entelodontidae
Suku::  †Entelodon  Aymard, 1846
Synonyymit
 Elotherium, Pommel, 1847 
Lajit
 †E. magnus (tyyppilaji) Aymard, 1846  †E. ronzonii Aymard, 1846  †E. aymardi (Pomel, 1853)  †E. verdeaui (Delfortrie, 1874)  †E. antiquus Repelin, 1919  †E. dirus Matthew and Granger, 1923  †E. gobiensis (Trofimov, 1952) 
Katso myös
   Entelodon Wikispeciesissä   Entelodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Entelodon on sukupuuttoon kuollut sorkkaeläinten suku. Se eli Euraasiassa myöhäiseltä eoseeniltä varhaiselle oligoseenille. Entelodon kasvoi 2,1 metrin korkuiseksi, 3 metrin pituiseksi ja painoi noin tonnin.
Vaikka Entelodonista puhutaan usein sikana, se oli vain niiden etäinen sukulainen.
Taiteilijan näkemys.
Ravinto

Entelodon oli kaikkiruokainen. Se söi kaikkea eloperäistä: hedelmiä, raatoja, pähkinöitä, juuria, köynnöksiä ja erilaisia eläimiä - jopa omia lajitovereitaan. 
Entelodon viihtyi keitailla ja lähteillä, jonne muut eläimet kokoontuivat juomaan. Entelodonilla oli vahvat leuat, ja löydetyt katkenneet hampaat viittaavat siihen, että Entelodon olisi pystynyt murskaamaan luita.
Entelodon oli myös hyvin nopea.
Fossiilit

Entelodonin fossiilit ovat hyvin yleisiä, ja niitä on löydetty Pohjois-Amerikasta satoja.
Joidenkin yksilöiden fossiileissa oli merkittäviä vammoja, jotka oli voinut aiheuttaa vain toinen Entelodon. Vammoja olivat esimerkiksi murskautuneet poskiluut, puremat ja pään haavat, jotka ovat luultavasti syntyneet kahden Entelodon-uroksen reviiri- tai kosiotappelussa.
Populaarikulttuurissa

Entelodon esiintyy muun muassa BBC:n ohjelman Matkalla muinaisten petojen kanssa kolmannessa osassa.
Entelodon magnus
Elinkelpoinen planeetta

Maa on varmasti elinkelpoinen planeetta, sillä me olemme kaikki eliöitä, ja asumme kaikki Maassa. Sen pinnan lämpötila on elämälle sopiva, ja siinä on riittävä määrä vettä.
Elinkelpoisena planeettana pidetään planeettaa, jolla voi esiintyä jonkinlaista elämää. Kapeamman määritelmän mukaan elinkelpoinen planeetta tarkoittaa Maata muistuttavaa planeettaa, jossa voisi elää edes osa Maapallon asutuksesta. Muihin yhdisteisiin, kuin hiiliyhdisteisiin ja veteen perustuva vaihtoehtoinen biokemia, saattaisi mahdollistaa elämän monentyyppisillä taivaankappaleilla. Kaikki elinkelpoiset planeetat eivät tällöin olisi suoraan ihmisen asutettavissa. Vaihtoehtoisella biokemialla eläviä eliöitä ei kuitenkaan ole toistaiseksi löydetty.
Ihmiselle soveltuvaa Maata muistuttavaa planeettaa kutsutaan tarkemmin asuinkelpoiseksi planeetaksi. Meidän tuntemamme elämä vaatii muun muassa hiiltä, vetyä, happea, typpeä, rikkiä ja fosforia. Vety ja happi muodostavat vettä. Elinkelpoinen planeetta määritelläänkin usein planeetaksi, jonka pinnalla voi esiintyä pitkiä aikoja nestemäistä vettä.
Jotkut planeetat ovat varmasti elinkelvottomia. Kuun ja Merkuriuksen kokoisella kappaleella ei ole kunnollista kaasukehää. Jos planeetan massa on alle 0,07 Maan massaa, se on varmasti elinkelvoton. Jos planeetan lämpötila on 374 °C, ei vettä enää ole nesteenä. Yli 10 Maan massainen planeetta lienee myrkyllinen vety-ilmakehältään, tai sen vetyvaippa on nestemäinen ja se on elämälle soveltumaton jättiläisplaneetta.