stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pajęcznon piirikunta

Pajęcznon piirikunta (puol. powiat pajęczański) on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 51 220. Piirikunta on jaettu kahdeksaan maalaiskuntaan, jotka ovat Działoszyn, Kiełczygłów, Nowa Brzeźnica, Pajęczno, Rząśnia, Siemkowice, Strzelce Wielkie sekä Sulmierzyce ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Działoszyn ja hallintokeskus Pajęczno.
Pajęcznon piirikunnan pinta-alasta 26,4 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Pajęcznon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa seitsemän prosenttia.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Pajęcznon piirikunnassa oli 51 220 asukasta, joista 50,6 prosenttia naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 52 933 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 40 459 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 16,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61 prosenttia ja eläkeikäiset 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 463 lasta.
Onni (albumi)

| Onni Aknestik |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1994
 Tyylilaji: pop, rock
 Kesto: 59.38
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Aknestikin muut julkaisut
| Valassaaret 1993 | Onni 1994 | Säätiedotuksia merenkulkijoille 1996 |
Onni on suomalaisen Aknestik-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Kappaleet

Kuin kaipaa sukka jalkaa – 4.27
Tavallista elämää – 3.56
Vapaat veet – 3.24
Onni – 3.54
Maailma on naisia puolillaan – 3.12
Asterix ja Kleopatra – 4.36
Sydän on pumppu – 3.30
Läskien taivas – 3.37
Aamu-unet – 4.04
Viisauden hammas – 3.38
90120 – 3.27
Enkeli ennemmin – 4.09
Kortsu – 2.53
Kesällä ei mennä nukkumaan – 3.36
Kaksi kaupunkia – 4.27
Kun me ollaan 65 – 2.48
Kokoonpano

Jukka Takalo – laulu, basso
Kai Latvalehto – kitara
Vesa Kupila – kitara
Mikko Rautalin – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Niksu Nikula – tuottaja, miksaaja
Janne Huotari – tuottaja, äänittäjä
Aiheesta muualla

Onni discogs.com -sivustolla
Oulun Palloseura

| Oulun Palloseura |
| --- | --- |

Perustettu:  1925
Paikkakunta:  Oulu
Värit:           
Lajit:  • Jalkapallo • Jääpallo • Keilailu
Mestaruudet:  Jalkapallo: 2 (1979, 1980) Jääpallo: 7 (1953, 1956, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964)
Oulun Palloseura (OPS) on oululainen urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1925 Oulun Pyrinnön lopetettua palloilutoimintansa. Seuralla on nykyisin toimintaa jalkapallossa ja keilailussa.
Jalkapallo

OPS pelasi jalkapallossa vuosina 1976–1983 kahdeksan kautta SM-sarjassa ja voitti kaksi peräkkäistä Suomen-mestaruutta vuosina 1979–1980. Mestaruuksien myötä seura osallistui myös Euroopan cupiin, jossa se hävisi molemmilla kerroilla ensimmäisellä kierroksella englantilaiselle Liverpoolille, yhteismaalein 2–11 ja 0–8. Syksyn 1980 kotiottelussa Raatin stadionilla OPS ylsi kuitenkin 1–1-tasapeliin. Samalla tehtiin stadionin yleisöennätys 14 000 katsojaa. Kaudeksi 1984 OPS putosi 1. divisioonaan, mitä seurasi usean vuoden taipale tätäkin alemmilla sarjatasoilla. Kaudella 1996 seura teki lyhyen vierailun Ykköseen, ja kausina 1997–1998 se pelasi vielä Kakkosessa.
Jalkapallo > Nykyaika

Nykyään OPS:n nimeä jalkapallossa käyttää Oulun jalkapallon tuki ry., joka kauteen 2010 saakka käytti nimeä Oulun Palloseura-jalkapallo (OPS-jp). Kaudeksi 2011 Oulun Palloseura antoi seuralle luvan käyttää logoaan ja Oulun Palloseuran nimeä ilman jälkiliitettä.
Jalkapallo > Saavutukset

Suomen-mestaruus: 1979, 1980
Jalkapallo > Naisjalkapalloilu

Kesällä 1971 perustettiin OPS:n naisjalkapallojoukkue, jonka valmentajana toimi Erik Carpén. Joukkue voitti pronssia v. 1973 SM-lopputurnauksessa Turussa HJK:n ja KTP:n jälkeen nousten samalla SM-sarjaan. Joukkueessa pelasivat mm. Leila Määttä (kapteeni), Anja-Leena Kauppi, Pirjo Riikola, Ritva Jokela, Leila Frondelius, Raija Hirvonen, Tuija Äijälä, Ritva Takavaara ja Raija Hietala. Joukkueen toimintaa sponsoroi voimakkaasti seuraan perustettu naistoimikunta, jonka näkyvinä voimahahmoina toimivat Onerva Carpèn ja Maria Kilponen. OPS pelasi SM-sarjassa vuodet 1974-75.
Jääpallo

OPS:n jääpallon edustusjoukkue pelasi Suomen pääsarjatasolla Bandyliigassa. OPS:n jääpallojoukkue lakkautettiin kauden 2009-2010 jälkeen. Joukkue on voittanut seitsemän Suomen-mestaruutta, joista viisi peräkkäin. Lisäksi se on voittanut 10 SM-hopeaa ja neljä SM-pronssia.
Jääpallo > Saavutukset

Suomen mestaruus: 1953, 1956, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964
SM-hopeaa: 1945, 1946, 1947, 1948, 1951, 1952, 1955, 1957, 1958, 1959
SM-pronssia: 1949, 1954, 1965, 1967, 2009
Otome-peli

Otome-peli (jap. 乙女ゲーム, otome gēmu, maiden game tai neito-peli) on videopelien lajityyppi, joka on suunnattu naisille.
Lajityyppi koostuu pitkälle visual novel- tai treffisimulaattoripeleistä. Lajityyppiä voidaan pitää osana seikkailupelien lajityyppiä tai interaktiiviseen fiktioon kuuluvana. Peleissä on tyypillisesti samoja elementtejä kuin shōjo- ja josei-mangassa. Peleissä on tyypillisesti tavoitteena romanttinen suhde päähenkilönä olevan naisen ja yhden tai useamman pelihahmon kanssa.
Lajityyppi on peräisin japanista, jossa on tähän lajityyppiin erikoistuneita peliyhtiöitä kuten Otomate.
Lajityyppiä edustavista indie-peleistä esimerkki on Hatoful Boyfriend.
Menestyneistä peleistä on tehty myös anime-sarjoja kuten Angelique ja Hakuōki.
Angelique-pelin logo.
Angelique (1994, Koei) on käytetty esimerkkinä lajityypin ensimmäisestä pelistä. Pelin on tehnyt ryhmä joka koostuu täysin naisista.
Princess Debut on Nintendo DS:lle 2008 julkaistu rytmipeli, jossa on otome-pelin elementtejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otome-peli Wikimedia Commonsissa
Videopelilajityypit
| --- | --- |
Toimintapeli:   Ammuntapeli ensimmäinen persoona  kolmas persoona  Shoot ’em up  Taktinen ammuntapeli  Valopistoolipeli  Beat ’em up  Taistelupeli 
Seikkailupeli:   Graafinen seikkailupeli  Tekstiseikkailupeli  Visual novel 
Toimintaseikkailupeli:   Hiiviskelypeli  Selviytymispeli  Selviytymiskauhupeli  Tasohyppely 
Tietokoneroolipeli:   Internet-roolipeli  Massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli  MUD  Roguelike  Taktinen roolipeli  Toimintaroolipeli 
Strategiapeli:   Valtiosimulaattori  Tykkipeli  Reaaliaikainen strategiapeli Tornipuolustuspeli  Reaaliaikainen taktiikkapeli  Vuoropohjainen strategiapeli  Vuoropohjainen taktiikkapeli 
Simulaatiopeli:   Kaupunginrakennussimulaattori  Liike-elämäsimulaattori  Rakentamissimulaattori  Sosiaalinen simulaatiopeli  Treffisimulaattori  Virtuaalinen eläintenhoito 
Kulkuneuvosimulaattori:   Ajopeli  Ajosimulaattori  Avaruuslentosimulaattori  Junasimulaattori  Lentopeli  Lentosimulaattori  Sukellusvenesimulaattori 
Muut lajityypit:   Hyötypeli  Managerointipeli  Musiikkipeli Rytmipeli  Oppimispeli  Partypeli  Pulmapeli  Urheilupeli
Osmo Ilmari

Osmo Ilmari Lampinen (2. lokakuuta 1927 Pieksämäki – 6. heinäkuuta 1999 Helsinki), kirjailijanimeltään Osmo Ilmari, oli suomalainen toimittaja ja tieteiskirjailija, joka kirjoitti 1950-luvulla muutamia nuorten tieteiskirjoja, jotka ovat juoneltaan ja älyllisesti korkeatasoisia nuortenkirjoiksi.kenen mukaan? Päätoimisesti hän oli Pirkka-lehden päätoimittaja. 1950-luvun puolivälissä Osmo Ilmari ohjasi ja käsikirjoitti elokuvat Kesäyön lapset (Ralf Rubinin kanssa), Selvä junalle 61 (rautatieaiheinen lyhyt dokumentti) ja Kotimme Tampere (lyhyt opetuselokuva). Vuosina 1988–1996 Osmo Ilmari julkaisi Portissa kuusi novellia.
Osmo Ilmari kirjoitti 1950-luvulla nuorten tieteiskirjat Uhka avaruudesta, Kadonneet Kuussa, Siriuksen lähettiläs ja Planeetta Logos, jotka WSOY julkaisi Nuorten toivekirjasto -sarjassa.
Nuortenkirjat

Kolmen ensimmäisen kirjan pääosissa ovat ystävykset, suomalainen teekkari Jaakko Halla ja hänen lääketiedettä opiskeleva irlantilaisystävänsä Patrick eli Pat. Myös Jaakon isä, tekniikan tohtori Yrjö Halla ja tämän veli, yli-insinööri Heikki Halla ovat olennaisia hahmoja. Tarinoiden punaisena lankana on diktatuurin vastaisuus: Uhka avaruudesta käsittää taistelun avaruusasemalta käsin toimivaa Uusikuu-nimistä laitonta valtiota vastaan, koska tämä joukkio haluaa saada maailmanvaltiuden, Kadonneet kuussa -kirjan diktatuuri on teräksentuotantoyhtiö, joka syyllistyy laittomuuksiin, kuten orjatyövoiman käyttöön, ja Siriuksen lähettiläs liikkuu Maassa alkaneen vallankumouksen tiimoilla. Vallankaappaajien kuvioita sotkee Jaakon ja Patin avaruudesta löytämä, voimakkaaseen telepaattiseen hallintaan pystyvä vieraan rodun edustaja.
Planeetta Logos sijoittuu kaukaiselle planeetalle, jonne Maan avaruuslentäjä Martti Jyry tekee pakkolaskun. Hän tutustuu uuteen sivilisaatioon, joka on eräänlainen ylimyksellinen harvainvalta. Planeettaa hallitaan valtavan tietokonejärjestelmän avulla, johon tietyn tason ylittävät planeetan kansalaiset ovat jatkuvassa yhteydessä. Ulkopuolisen silmin katsoessaan Jyry huomaa järjestelmässä perustavanlaatuisen ajatusvirheen.
Jyry, hänen ystävänsä Koron ja palvelija Ptai eksyvät metsästysretkellä viidakkoon ja he löytävät muinaisen Uthran kaupungin, josta paljastuu yllättäviä totuuksia. Kaupunki on kuitenkin kiellettyä aluetta, joten kolmikko joutuu tuomituksi ja suljetaan kaivokseen. Jyry ei lannistu ja tuota pikaa onkin käynnissä planeetanlaajuinen vallankumous, joka päättyy siihen että Koron ja Ptai menevät naimisiin, muinainen Uthra rakennetaan uudelleen ja Jyry palaa kotiin varta vasten rakennetulla uudisaluksellaan.
Teokset

Uhka avaruudesta: Nuorten toivekirjasto 84. WSOY, 1956.
Kadonneet kuussa: Nuorten toivekirjasto 98. WSOY, 1957.
Siriuksen lähettiläs: Nuorten toivekirjasto 112. WSOY, 1958.
Planeetta Logos: Nuorten toivekirjasto 122. WSOY, 1959.
Pauli Tuorila

Paul (Pauli) Vihtori Tuorila (21. marraskuuta 1900 Tampere – 10. syyskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen maanviljelyskemisti, professori ja IKL:n kansanedustaja.
Elämäkerta

Tuorilan vanhemmat olivat kauppias Viktor Tuorila ja Hilja Rosa Saari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Tuorila väitteli teknillisten tieteiden tohtoriksi Zürichissa 1926 (väitöskirja Über die rasche und langsame Koagulation von polydispersen Systemen). Hän suoritti vielä maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1929 (väitöskirja vuodelta 1927 oli nimeltään Über ortho- und perikinetische Koagulation). Tuorila oli Maataloushallituksen kasvinviljelyskokeiden tarkastajana 1922–1923, Suomen suoviljelysyhdistysten kemistinä 1926–1930 ja Valtion maatalouskoelaitoksen professorina sekä maanviljelyskemian ja -fysiikan osastonhoitajana 1930–1950. Helsingin yliopistossa hän toimi maanviljelyskemian dosenttina 1930–1948 ja maanviljelyskemian ja -fysiikan vt. professorina 1939–1941 ja oli lisäksi Teknillisen korkeakoulun maaperäopin ylimääräisenä opettajana 1935–1950. Hän julkaisi tutkimuksia kolloidi- ja maanviljelyskemian eri osa-alueilta, kuten kalkkilannoituksesta.
Tuorila oli IKL:n kansanedustajana 1936–1939 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Tuorila oli jäsenenä Valtion tieteellisessä keskuslautakunnassa ja toimi Suomen maataloustieteellisen seuran ja Suomen suoviljelysyhdistyksen puheenjohtajana.
Tuorila oli naimisissa vuodesta 1927 Carin Ester Cadeniuksen kanssa.
Pardia

Ammattiliiton toimisto sijaitsee Helsingin Itä-Pasilassa.
Palkansaajajärjestö Pardia on suomalainen ammattiliitto, johon on järjestäytynyt noin puolet valtion henkilöstöstä. Pardiaan kuuluu 24 jäsenjärjestöä, joiden yhteinen jäsenmäärä on noin 60 000. Enemmistö pardialaisista työskentelee valtion virastoissa ja laitoksissa sekä merkittävä osa liikelaitoksissa, yrityksissä, yliopistoissa ja Kelassa. Pardia on yksi Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n suurimmista jäsenliitoista.
Pardiassa ovat vahvasti edustettuina sisäinen ja ulkoinen turvallisuus, tekniikka, valtion palvelu- ja hallintotehtävät,  yliopisto-, tutkimus-, liikenne- ja tietotekniset alat sekä sosiaalivakuutusala. Pardian ydintehtävänä on neuvotella jäsenten edut turvaavat hyvät työ- ja virkaehto- sekä muut sopimukset. Pardian jäsenten palvelussuhteiden ehdoista merkittävin osa ratkaistaan keskustason sopimuksilla. Valtion sektorilla Pardia tekee keskustason virka- ja työehtosopimukset  Valtion työmarkkinalaitoksen kanssa.
Liitto sai nykyisen muotonsa vuonna 1993, kun STTK:n julkisen sektorin toimintaa järjestettiin uudelleen. STTK-J (STTK:n Julkisten alojen ammattijärjestö) jatkoi valtiosektorin liittojen neuvottelujärjestönä, johon liittyivät myös TVK:n valtiosektorin liitot. Kuntasektorin liitot muodostivat oman neuvottelujärjestön KTN:n. STTK-J oli perustettu vuonna 1976 ja perustajina olivat STTK, KTK ja VTK, joiden tavoitteena oli koota STTK:n julkinen sektori yhteen neuvottelujärjestöön.
Uusi nimi Palkansaajajärjestö Pardia otettiin käyttöön kilpailun jälkeen vuonna 2000, kun liitto oli laajentunut myös teknisten alojen ulkopuolelle. Pardialla viitataan työelämän tasa-arvoon (Par) sekä läpileikkaukseen (Dia) työmarkkinakentästä ja työyhteisöistä.
Puheenjohtajat

Jorma Reini 1976–1990
Esa Swanljung 1990–1992
Mikko Mäenpää 1992–1999
Matti Krats 1999–2005
Antti Palola 2005–2013
Niko Simola 2013–
Jäsenjärjestöt

Pardian 24 jäsenjärjestöstä seitsemän (luettelossa "v") kuuluu järjestöön vain valtiolla työskentelevien jäsentensä osalta. Suomen Pankin Henkilöstöyhdistys (SPHY) on Pardian yhteistyöjärjestö.
Alkoholialan Toimihenkilöt
Henkilöstöunioni HU
Kelan toimihenkilöt
Maanpuolustuksen Henkilökuntaliitto MPHL
Maataloustoimihenkilöjärjestöjen liitto MTJL
METO - Metsäalan asiantuntijat (v)
ProUnioni
Rakennusinsinöörit ja -arkkitehdit RIA ry (v)
Sosiaali-, terveys- ja kasvatusalojen ammattiliitto STEKA
Suomen Konepäällystöliitto SKL (v)
Suomen Laivanpäällystöliitto SLPL (v)
Suomen Palomiesliitto SPAL ry (v)
Suomen Poliisijärjestöjen Liitto SPJL
Suomen Terveydenhoitajaliitto STHL (v)
Suomen Tietoliikennetekniset ST (v)
Tekniikan ja Tiedon Toimihenkilöt TTT
Tehy (v)
Tjänstemän vid Ålands Landskapsförvaltning TÅLC
Tullivirkamiesliitto
Työ- ja elinkeinohallinnon henkilöstöliitto THHL
Ulkoasiainhallinnon virkailijayhdistys UHVY
Verovirkailijain Liitto
Yliopistojen ja tutkimusalan henkilöstöliitto YHL
Aiheesta muualla

Pardian kotisivut
Paholaismusiikkia

| Paholaismusiikkia Vapaapudotus |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 2000
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): TKK, Setä Tamu
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: omakustanne
Vapaapudotuksen muut julkaisut
|   | Paholaismusiikkia 2000 | Kun te nukutte 2001 |
Paholaismusiikkia on rap-yhtye Vapaapudotuksen vuonna 2000 julkaisema EP.
Kappaleet

Pane
Yön kuninkaat (mukana Setä Tamu)
Vain kun olen humalassa
TVTV-Sätti (mukana Setä Tamu)
Salaliitto (mukana Vonne)
Barry White
Biitit

TKK: 1, 3, 5, 6
Setä Tamu: 2, 4
Paksunahka

| Paksunahka |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Aarne Tarkas
Käsikirjoittaja:  Aarne Tarkas Inke Tarkas
Tuottaja:  Mauno I. Mäkelä
Säveltäjä:  Kalevi Hartti
Kuvaaja:  Esko Töyri
Leikkaaja:  Ossi Skurnik
Pääosat:  Hannes Häyrinen Heidi Krohn Santeri Karilo Uljas Kandolin Heikki Savolainen Ville Salminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi
Ensi-ilta:  4. huhtikuuta 1958
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paksunahka on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Aarne Tarkas.
Juoni

Albert Tuppura (Hannes Häyrinen) on pankissa työskentelevä nuori amatöörisalapoliisi, joka lavastetaan syylliseksi holvissa säilytetyn professori Kannuksen räjähdysainekaavan varkauteen. Tuppura joutuu pakenemaan ympäri Helsinkiä valepukuiset etsivät kintereillään yrittäessään samalla jäljittää kaapattua professori Kannusta. Ensiesiintymisen elokuvassa tekee etsiväpari Koukku ja Ripatti. Etsivä Koukkua esittää Uljas Kandolin ja yksinkertaista etsivä Ripattia Heikki Savolainen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hannes Häyrinen  | … |  Albert Tuppura   |
|  Heidi Krohn  | … |  Eila Saaristo   |
|  Santeri Karilo  | … |  professori Kannus / valeprofessori Kannus   |
|  Uljas Kandolin  | … |  etsivä Koukku   |
|  Heikki Savolainen  | … |  etsivä Ripatti   |
|  Ville Salminen  | … |  Erik, konnien johtaja   |
|  Rauha Rentola  | … |  kauppaneuvoksetar Osinko   |
|  Leo Jokela  | … |  Joni / passipoliisin ääni (jälkiäänitys)   |
|  Sakari Jurkka  | … |  pankinjohtaja   |
|  Pentti Irjala  | … |  Werner   |
|  Pehr-Olof Sirén  | … |  komisario   |
|  Eino Katajavuori  | … |  Pärre   |
|  Tarmo Manni  | … |  uimahallin parturi   |
|  Helge Herala  | … |  konna   |
|  Maija Karhi  | … |  Eilan huonekaveri   |
|  Aarne Tarkas  | … |  ohikulkija / kuljetusmies   |
|  Esko Töyri  | … |  ohikulkija   |
|  Tommi Rinne  | … |  taksinkuljettaja   |
|  Torsti Ahonlinna  | … |  pankin vahtimestari   |
|  Mikko Niskanen  | … |  etsivä   |
|  Kauko Käyhkö  | … |  etsivä   |
|  Kauko Vuorensola  | … |  poliisi   |
|  Erkki Mertanen  | … |  poliisi   |
|  Erkki Markko  | … |  poliisivalokuvaaja   |
|  Mauri Jaakkola  | … |  kuljetusmies   |
|  Tuukka Soitso  | … |  pukuvuokraamon hoitaja   |
|  Seppo Sariola  | … |  passipoliisi   |
|  Liisa Nevalainen  | … |  uimahallin kassanhoitaja   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  uimahallin huoltomies   |
|  Eine Töyri  | … |  voimistelunohjaaja   |
|  Saara Ranin  | … |  koiraa ulkoiluttava nainen   |
|  Sulo Nuotio  | … |  lehdenmyyjä   |
Julkaisu

Elokuvan ensi-ilta oli 4. huhtikuuta 1958 Adamsissa, Tuulensuussa ja Coronassa.
Arviot

TV-maailman kritiikin mukaan elokuva on koottu vanhoista aineksista. Sen teemat ovat peräisin menestysjännäristä Radio tekee murron ja sota-ajan vakoilutarinoista. Sen komediallinen kestävyys ei kanna, mutta kritiikin mukaan siinä katsotaan olevan nostalgista viehätysvoimaa. Myös etsiväkaksikko Ripatti ja Koukku saa kiitosta. Arto Pajukallion mukaan Tarkaksen elokuvien hölmöläiskarikatyyrit poliiseista ovat suomalaiselokuvien joukossa poikkeuksellisen voimakkain vedoin piirrettyjä.
Pauli Vakkilainen

Paavali (Paul, Pauli) Vakkilainen (14. helmikuuta 1899 Rautu – 15. marraskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä Paul Pähkinälinna.
Vakkilainen julkaisi nimimerkillä Paul Pähkinälinna kaksiosaisen romaanin Ei sanoin - mutta teoin jonka aiheena oli Inkerin vapauttaminen ja Suur-Suomen luominen.
Vakkilainen asui vanhempineen Viipurin ympäristössä, kunnes muutti Viipurin kaupunkiin vuonna 1919. Viipurissa Vakkilainen toimi kirjailijana.
Vakkilaisen puoliso oli Aune (o.s. Hakkarainen), molemmat Viipurista. Vanhemmat olivat työmies Tuomas Vakkilainen ja Helena (o.s. Parikka). Vakkilainen muutti puolisonsa kanssa Viipurista Helsinkiin vuonna 1944. Heidät on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Teoksia

Nimellä Pauli Vakkilainen:
Helsinkiläisen kauppaneuvoksen tytär. Kirjakauppa Oma, Helsinki 1947
Eräs talvisodan muisto. Kansa taisteli - miehet kertovat 3/1966 (Lehden digitoitu versio)
Nimimerkillä Paul Pähkinälinna:
Karoliinit. 1933
Ei sanoin - mutta teoin : Inkerin romaani. 1-2 osa. Tekijä, Viipuri 1934
Partenope-luokka

| Partenope-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  833 t (suunniteltu)
Pituus:  73,09 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,22 m
Syväys:  noin 3,48 m
Koneteho:  3 884-4 422 ihp
Nopeus:  18,1-20,8 solmua
Miehistöä:  96-121
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 4,7"/40 tykki 6 × 57 mm/43 tykkiä 3 × 37 mm/20 tykkiä 6 × 17,7" torpedoputkea
Partenope-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahdeksan 1880- ja 1890-lukujen vaihteessa valmistetun torpedoristeilijän muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Partenope | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia | 8. kesäkuuta 1888 | 23. joulukuuta 1889 | 11. syyskuuta 1890 | upotettu 23. maaliskuuta 1918 |
| RN Minerva | Ansaldo | 1. helmikuuta 1889 | 27. helmikuuta 1892 | 20. elokuuta 1892 | poistettu 15. toukokuuta 1921 |
| RN Euridice | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia | 14. helmikuuta 1889 | 22. syyskuuta 1890 | 1. toukokuuta 1891 | poistettu 10. maaliskuuta 1907 |
| RN Urania | Cantieri navali Odero | 16. helmikuuta 1889 | 18. kesäkuuta 1891 | 21. heinäkuuta 1893 | poistettu 14. tammikuuta 1912 |
| RN Iride | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia | 21. helmikuuta 1889 | 20. heinäkuuta 1891 | 1. marraskuuta 1892 | poistettu 16. joulukuuta 1920 |
| RN Aretusa | Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno | 1. kesäkuuta 1889 | 14. maaliskuuta 1891 | 1. syyskuuta 1892 | poistettu 14. marraskuuta 1912 |
| RN Caprera | Cantiere navale fratelli Orlando | 27. heinäkuuta 1891 | 6. toukokuuta 1894 | 12. joulukuuta 1895 | poistettu 18. toukokuuta 1913 |
| RN Calatafimi | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia | 15. syyskuuta 1891 | 18. maaliskuuta 1893 | 16. tammikuuta 1894 | poistettu 10. maaliskuuta 1907 |
Paul Nitsche

Paul Nitsche
Hermann Paul Nitsche (25. marraskuuta 1876 – 25. maaliskuuta 1948) oli saksalainen psykiatri, joka työskenteli natsi-Saksassa vajaamielisten, mielisairaiden ja muiden ”epätoivottujen” henkilöiden surmaamiseen tarkoitetun T-4-eutanasiaohjelman johdossa.
Nitsche oli Sonnensteinin klinikan vastaava johtaja vuosina 1913–1918 ja johtaja 1928–1939. Vuonna 1940 hänestä tuli T-4-ohjelman johtaja Werner Heyden jälkeen.
Nitsche tuomittiin kuolemaan lääketieteellisistä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan Dresdenissä ja teloitettiin giljotiinilla 1948.
Paul Näcke

Paul Näcke
Paul Adolf Näcke (23. tammikuuta 1851 Pietari, Venäjän keisarikunta – 18. elokuuta 1913 Colditz, Saksin kuningaskunta) oli saksalainen psykiatri ja seksologi, joka työskenteli leipzigilaisessa Hubertusburgin mielisairaalassa. Hän oli merkittävimpiä kriminaaliantropologian tutkijoita.
Näcke loi noin vuonna 1899 sanan Narzissmus, josta Isidor Isaak Sadger muotoili lääketieteen käsitteen narsismi. Näcke tarkoitti narsismilla seksuaalista perversiota.
Paholaislaivan merirosvot

| Paholaislaivan merirosvot> The Devil-Ship Pirates |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Don Sharp
Käsikirjoittaja:  Jimmy Sangster
Tuottaja:  Anthony Nelson Keys
Säveltäjä:  Gary Hughes
Kuvaaja:  Michael Reed
Leikkaaja:  James Needs
Pääosat:  Christopher Lee Barry Warren John Cairney
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Hammer Film Productions
Levittäjä:  Associated British Picture Corporation
Ensi-ilta:   Toukokuussa 1964  26. kesäkuuta 1964  2. marraskuuta 1964  11. joulukuuta 1964  17. maaliskuuta 1969
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paholaislaivan merirosvot (engl. The Devil-Ship Pirates) on vuonna 1964 ensi-iltansa saanut Don Sharpin ohjaama brittiläinen seikkailuelokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Barry Warren ja John Cairney.
Elokuvan käsikirjoitti Jimmy Sangster ja tuotti Anthony Nelson Keys Hammer Film Productionsille. Elokuvan kuvaukset alkoivat elokuussa 1963 ja kestivät lokakuuhun asti. Elokuva kuvattiin Berkshiren Oakley Greenissä sijaitsevalla Bray Studiosilla ja Maidenheadissa.
Paholaislaivan merirosvot sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa toukokuussa vuonna 1964. Elokuva pääsi myös teatterilevitykseen Länsi-Saksaan 26. kesäkuuta, Ruotsiin 2. marraskuuta ja Suomeen 11. joulukuuta. Helsingin Night Visions Film Festivalilla elokuva esitettiin 14. huhtikuuta vuonna 2002. Elokuva julkaistiin DVD:lle vuonna 2005.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Christopher Lee  | … |  Kapteeni Robeles   |
|  Barry Warren  | … |  Don Manuel Rodriguez de Savilla   |
|  John Cairney  | … |  Harry   |
|  Andrew Keir  | … |  Tom   |
|  Duncan Lamont  | … |  Pursimies   |
|  Michael Ripper  | … |  Pepe   |
|  Suzan Farmer  | … |  Angela Smeeton   |
|  Ernest Clark  | … |  Sir Basil Smeeton   |
|  Natasha Pyne  | … |  Jane   |
|  Annette Whiteley  | … |  Meg   |
|  Philip Latham  | … |  Miller   |
|  Harry Locke  | … |  Bragg   |