stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Únětice-kulttuuri
Kulttuuri > Peruselinkeinot

Lähes kaikki kulttuuripiirin ihmiset ovat tavalla taikka toisella osallistuneet elintarvikkeiden tuottamiseen. Jos neoliittisella kivikaudella on karjanhoito ja eläinten paimentaminen ollut tärkeä lisä keräilyllä, metsästyksellä ja kalastuksella hankittuun ravintoon, on tämä suhde kääntynyt pronssikaudella päinvastaiseksi. Pronssikauden alussa painopiste siirtyi eläinravinnon omakohtaiseen tuottamiseen, kun metsästyksen ja kalastuksen merkitys väheni. Ravintolisää on saatu metsästämällä suurnisäkkäitä ja pienriistaa, sillä niiden luita on löydetty asuinpaikkojen tunkioilta. Kalastus on ollut mahdollista niillä maatiloilla, jotka sijaitsivat järvien ja jokien läheisyydessä. Tunkioista löytyneet jäänteet jokisimpukoista, kilpikonnista ja kalasta kertovat tästä. Kotieläimiä, ovat olleet lammas, vuohi, nauta, sika, koira ja hevonen, kasvatettiin moneen tarkoitukseen. Koiraa lukuun ottamatta näiden luita löydetään asuinpaikkojen tunkioista. Hevosen luut ovat näistä harvinaisimmat, sillä hevosia on käytetty työ- ja vetoeläiminä. Kun eläintä on kasvatettu, sitä on mahdollisuuksien mukaan lypsetty ja maito käytetty ravintolisänä. Tästä on todisteena tietynlaiset astiat ja siiviltät, jotka on valmistettu keramiikasta. Aikaisemmin vaatteet kudottiin pellavasta, mutta pronssikaudella alettiin kasvattaa pitkäkarvaista lammasrotua, jonka villa sopi kankaiden kutomiseen. Lopulta varhaispronssikauden lopussa kaikki vaatteet on valmistettu villasta. Kun eläimet ovat käyneet hyödyttömäksi, ne on teurastettu ja niistä on saatu vielä lihaa ja muita elintarvikkeita, taljoja ja nahkaa sekä luita. Vaikka varhaispronssikaudella ovat metalliesineet alkaneet yleistyä, on niiden rinnalla käytetty aluksi vielä kivi- ja luutyökaluja. Metallin myöhemmin yleistyttyä ovat kivityökalut käyneet harvinaisiksi. Hevosen suuri arvo on liittynyt sen työkykyyn. Haudoista on löytynyt ratsastamiseen tarkoitettuja suitsia, mutta on myös epäsuoria viitteitä kärryjen käyttämisestä. Hevosella on myös voitu aurata peltomaata.
Kasvien viljelyä varten oli raivattu pienialaisia peltopalstoja, joissa on viljelty esimerkiksi viljaa. Helposti viljeltyjä lajeja ovat olleet emmervehnä ja ohra (kaksi- ja kuusirivinen), jotka ovat sopineet parhaiten alueen ilmastolle. Pienempiä määriä, mutta yleisesti viljeltyjä, ovat olleet papu, hirssi ja linssi. Villikasvien käytöstä ravintona ei ole todisteita. Ruoan säilyttämiseen ja juomien käsittelyyn on käytetty runsaasti erilaisia astioita. On esitetty, että ainakin simaa juotiin yleisesti. Se valmistettiin antamalla hunajaveden käydä alkoholipitoiseksi juomaksi.
Maataloudessa on kulttuurivaiheen alkuvaiheessa otettu käyttöön maan lannoittaminen, kuten Anna Pokutta selvittää tutkimuksessaan. Lannoitteena käytettiin eläinten lantaa, joka on ilmeisesti kerätty talteen laidunalueilta. Sleesiassa se tapahtui noin 2000 eaa. tienoilla. Hän on tämän jälkeen havainnut väestömäärässä selvää kasvua ja sanoo sen johtuvan maatalouden tuottavuuden kasvusta. Lannoittaminen on levinnyt koko kulttuuripiirin alueelle varsin lyhyessä ajassa, joka on kestänyt arviolta 2–3 sukupolvea.
Kulttuuri > Muut tuotteet

Suurin osa työkaluista, välineistä ja astioista valmistettiin puusta, luusta, nahasta, kaislasta ja monesta muusta raaka-aineesta. Villa syrjäytti pellavan vaatteiden raaka-aineena, mikä näkyy löytöaineistossa langan- ja kankaantekovälineinä. Maitoa ja mahdollisesti simaa juotiin paljon, minkä vuoksi kaatokannuja ja juoma-astioita valmistettiin paljon. Korut valmistettiin luusta, metallista, kotiloista, simpukoista ja fajanssista. Helmiä ja riipuksia valmistettiin hienorakeisesta kivestä, jota tuotiin Itämeren ympäristöstä. Meripihka on ilmeisesti ollut kallista tuontitavaraa, mutta se on siitäkin huolimatta levinnyt koko kulttuurialueelle.
Kulttuuri > Kauppa

Úněticen kulttuurin kauppiaat käynnistivät aluksi kauppareitin, joka hyödynsi läpikulkureittiä Puolan kautta. Sen ääripäät olivat pohjoisessa Itämeren ja Pohjanmeren rannikkoalueet ja kaukana etelässä Välimeren rannikot. Etelässä sijaitsi tärkeän Mykenen kulttuurin kauppalaivastot, joilla oli Välimerellä laaja kauppaverkosto. Pohjoisessa tärkeitä asiakkaita löytyi Ison-Britannian Wessex-kulttuurissa ja Etelä-Skandinavian Tanskan ja Skånen alueilla. Tätä ajatusta tukee esimerkiksi meripihkan levintä. Se on ollut peräisin Puolan, Tanskan ja Britannian rannikoilta ja sitä tavataan runsaana Úněticen kulttuurin alueilta, Pohjois-Alpeilta, Ranskan Välimeren rannikolla ja Wessexistä.
Länsi-Puolassa on ollut erilaisia heimoalueita, joihin oli Úněticen väestöllä vain rajoitettu pääsy. Esimerkiksi Iwono-kulttuurin alueilla ei ole lainkaan Úněticen esineistöä haudoissaan, mikä saattaa merkitä sitä, etteivät naapurit käynneet kauppaa keskenään. Tämä on erikoista, sillä kauppareitit ulottuivat muuten Välimerelle ja Tanskaan asti. Itä-Puolassa sijaitseva Mierzanowicen kulttuuri tuotti oman pronssiaan 400 vuoden ajan, mutta ei kaupannut sitä muualle. Alueen kauppapolitiikassa on vielä paljon tutkittavaa.
Esineellinen kulttuuri > Keramiikkaa

Esinelöytöjä Úněticen hautakalmistosta
Tynnyrimäisiä ruukkuja maakätköstä Döbelnin Mastenista
Pitkiä kulhoja Wiedemarin Serbitzistä
Kaatokannu, korvallinen juomakuppi ja pieni kuppi; Dresden-Kauschasta
Korvallinen juoma-astia Kreinasta
Esineellinen kulttuuri > Työkaluja ja aseita

Reunuskirveitä spiraalisen rannerenkaan sisällä, maakätköstä Bannewitzin Cunnersdorfista
Suuri ja koristeltu loistokirves, joka on muodoltaan laakakirves. Löydetty Mügelnin Schwetasta.
Reunuskirves Böhlenistä
Tikari, eteläpommerin tyyppiä, Dresden-Briesnitzistä
Tikarin terä kiinnitysniitteineen päällikköhaudasta Leubingenista
Tikarikirveiden teriä; maakätköstä Groß Schwechtenistä
Tikarikirves pronssivarrella; Puolan Mierzeszynista
Esineellinen kulttuuri > Koruja

Kaularenkaita (torque) ja käsikenkaita maakätköstä Chemnitzin Riesasta
Spiraalisia rannekoruja; Kyhnasta
Kaulaketjun helmiä, jotka ovat emaloitua kiveä (fajanssi); Dresden-Kauschasta
Kaulanauhan koristespiraaleja ja meripihkaa; Kyhnasta
Koristelevyjä; Kyhnasta
Maakätkö Waudenista
Hiusrengas, Brnon Tuřanyista
Vaateneula kullasta; päällikköhaudasta Leubingenista
Käsirengas kullasta; päällikköhaudasta Leubingenista
Spiraalisormuksia kullasta, Prahasta
Esineellinen kulttuuri > Kiviesineitä

Lyöntikirves reikäkirveenä; päällikköhaudasta Leubingenista
Halkaisukirves; päällikköhaudasta Leubingenista
Viisisivuinen reiällinen lyöntikirves; löydetty Thüringen Kalbsriethista
Työkirves Derfflinger Hügelistä
Yhteisöt > Kyläyhteisöt

Kivikauden neoliittinen elämäntapa jatkuu pronssikaudellakin eli ihmiset ovat asuneet pienissä taloissa, johon on mahtunut perhekunta apulaisineen. Kylässä on ollut useita taloja ja ne ovat sijainneet lähellä toisiaan muodostaen pihapiirin, jonka pinta-ala on ollut alle hehtaarin suuruinen. On arvioitu, että kylän asukasluku on ollut alle 100 ihmistä. Kylät ovat olleet melko samanlaisia ja niitä on sijainnut pari kolme saman puron tai joen varrella olevassa viljavassa laaksossa, isompien virtavesien varsilla kyliä on ollut enemmän. Kylä on tarvinnut pienimuotoisten peltopalstojen rykelmille enintään muutaman hehtaarin tilaa, mutta kotieläinten laitumet ovat vaatineet enemmän tilaa. Viljely on tarvinnut kuivaa maata, mutta laitumet ovat voineet olla soiden ja virtavesien tai järvien rannoilla. Myös korkeammalla vuorten rinteillä on paimennettu pienempiä kotieläimiä kuten lampaita ja vuohia. Kylien lisäansiot ovat tulleet enimmäkseen käsitöistä, jonka ylijäämää on kaupattu eteenpäin. Talojen pohja on ollut suorakulmion muotoinen ja sen ulkomitat ovat olleet keskimäärin 10 metriä pitkä ja 4–5 metriä leveä. Taloissa on ollut paalujen varaan tuettu katto, jossa kateaine on ollut orgaanista materiaalia kuten esimerkiksi ruokoa. Seinien ulkopinta on ollut oksista ristikoksi punottua seinää, joka on tiivistetty täyttämällä se plastisella materiaalilla, kuten esimerkiksi savella tai sekoitemullalla (engl. Wattle and daub). Lattia on ollut maanpinnan korkeudelle jätetty maalattia. Tiedetään myös joitakin taloja, joiden lattia on kaivettu maanpinnan alapuolelle. Niiden rakenne ja käyttötarkoitus on selvittämättä. Taloissa on yleensä ollut väliseinä tai kaksi. Nissä on joskus sisäisiä rakenteita kuten esimerkiksi varastokuoppa, uuni tai kuoppaliesi. Kylän eri rakennukset eivät ole löydetyn esineistönsä puolesta poikenneet toisistaan merkittävästi. Piha-alueella on löytynyt varastokuoppia, uuneja, sulatusuuneja ja pieniä savipintaisia oleskelualueita.
Kylien verkostoitumisessa on kuitenkin edetty kivikautta pitemmälle. On ollut kyliä tai asuinpaikkoja, joiden sijoittumiseen on käytetty muita kriteerejä kuin ravinnontuotanto. Osa näistä on sijainnut mäkien päällä, ne ovat olleet linnoitettuja aidalla ja/tai maavallilla sekä ne ovat olleet pysyvästi asuttuja. Tällaisia maatiloja tai kyliä on löydetty kustakin suuresta laaksosta 1–2. Näiden asukkailla on ollut arjessa enemmän metallia käytettävissään ja näiden hautaukset ovat sisältäneet parempia hauta-antimia. Näillä paikoilla on myös harjoitettu useammin taidokasta metallintuotantoa, näiden asukkaat ovat ilmeisesti kontrolloineet metallikauppaa ja he ovat ehkä olleet myös poliittisesti vaikutusvaltaisia. Useimmat tällaiset asuinpaikat ovat olleet pieniä (alle 0,5 hehtaaria).
Yhteisöt > Sotilaiden tarve ja armeijat

Tutkijat ovat pohtineet ihmisten sotaisuutta eri aikakausina viimeisen sadan vuoden ajan. Myös järjestäytyminen ympäröiviä kansoja vastaan ja sisäisen järjestyksen ylläpitämiseksi on kuulunut tähän keskusteluun. Aikaisempi käsitys on ollut, että Eurooppa on tuolloin vielä ollut kivikauden tapaan melko rauhallinen alue. Euroopan väestömäärät olivat pienet (5–6 miljoonaa asukasta) ja väestöjen välissä oli laajoja asumattomia alueita. Alueiden välillä ei todennäköisesti ole sodittu usein, mutta kun sotia on sitten käyty, on taisteluiden miesluvun ajateltu olleen vähäinen. Hiljattain on tutkittu Pohjois-Saksassa löydettyä Tollensen taistelukenttää, jolla taisteltiin 1200 eaa. Arvioiden mukaan siellä on taisteluihin osallistunut noin 6 000 ihmistä, mikä on huomattavasti suurempi lukumäärä kuin mitä on pronssikaudella perinteisesti ajateltu olleen mahdollista.
Toisaalta jo kalkoliittisella kivikaudella ne väestöt, jotka sulautuivat yhteen muodostaen Úněticen kulttuurin, olivat jo aikaisemmin haudanneet monia yksilöitä, joilla oli väkivaltaisia traumoja. Úněticen kulttuuriin kuuluvat aseita sisältäneet haudat, monet aseista rikkaat maakätköt sekä kauppapoliittiset realiteetit turvallisuusuhkineen, ovat kaikki piirteitä, jotka puoltavat näkemystä kulttuurin tavasta lähettää aseistautuneita henkilöitä ratkaisemaan kriisitilanteita väkivalloin. Väittelyissä on usein vain kyse asemiehien lukumääristä ja siitä, ovatko he samalla olleet myös ammattilaisia. Uusi, ja vielä laajalti hyväksymättä oleva, tapa tulkita aseiden maakätköjä viittaisi johdettujen sotajoukkojen olemassaoloon. Kun vain joissakin haudoissa on hauta-antimina aseita (kirveitä, tikareita ja tikarikirveitä), tulkitaan nämä miehet nyt sotilasorganisaation johtajiksi. Rivisotilaiden aseet olisivat ne, jotka on löydetty maakätköistä kylien läheltä. Maakätköissä on usein kymmeniä kirveitä, muutamia tikareita ja tikarikirveitä. Tulkinta lähtee siitä, että kriisitilanteessa miehet ovat kokoontuneet yhteen, maakätkö on paljastettu ja aseet on jaettu miehille. Tulkinta tarkoittaa myös sitä, että taistelun jälkeen aseet on koottu yhteen ja piilotettu uudelleen maahan. Yhteisön sotilaiden asema on saattanut vahvistua keskipronssikauteen siirryttäessä, mutta vasta kulttuurin seuraajan tumuluskulttuurin aikana yhteisöt muuttuivat selkeästi ja pysyvästi sotilasjohtoisiksi.
Uskonto > Rituaalit

Todisteet rituaalisesta uskonnosta ovat vähäisiä ja niitä tavataan useimmiten hautausten yhteydessä. Useimmat ihmiset on yleensä haudattu yksinään soikeisiin maakuoppiin tehtyihin ruumishautoihin, vaikka myös ryhmähautauksia tunnetaan. Maakuopissa on toisinaan käytetty halkaistuista puunrungoista koverrettuja arkkuja, jollaisia käytettiin (tammiarkkuhauta) lyhyen aikaa myös Tanskassa Skandinavian pronssikaudella 1300 eaa. Köyhät maanviljelijät ovat saaneet hautaansa lähinnä käyttöesineitä ja astioita. Sosiaalisesti korkea-arvoisemmat henkilöt ovat saaneet mukaansa myös metalliesineitä ja koruja. Heidän korkean sosiaalisen statuksensa on haluttu näkyvän myös hautaamisessa ja ehkäpä heidän kuoleman jälkeisessä olotilassaan. Vainajat on toisinaan altistettu kuolemanjälkeisille rituaaleille, jossa ruumista on käsitelty eri tavoilla. Rituaaleissa ruumis on aseteltu usein pohjois-etelä-suuntaan siten, että vainaja on käännetty kyljelleen. Miehet on myöhempinä aikoina käännetty kasvot kohti itää ja naiset kohti länttä. Eräiden vainajien kalloon on toisinaan porattu aukko ja aukosta irronneita paloja on jälkeenpäin käytetty amulettina. Alueen neoliittisena aikana oli tutkijoiden tulkinnan mukaan vallalla naisten hedelmällisyyskultti. Úněticen kulttuurissa kultin merkitys on selvästi vähentynyt, mutta edelleen on satunnaisesti löydetty naisidoleja, jotka on liitetty hedelmällisyyskulttiin. Nyt oli aikaisempaan verrattuna yleistynyt miessukupuolta esittävät idolit, jotka katsotaan liittyvään miessukupuolen jumaluuksiin.
Kulttuurissa on ollut käytössä kuukausikalenteri, jolla mitattiin aikaa. Nebran kiekon merkinnät tukevat parhaiten tätä olettamusta.
Uskonto > Hautaukset

Úněticen kulttuurin hautaukset ovat enimmäkseen olleet maakuoppaan tehtyjä hautauksia, joista ei jäänyt maanpinnalle pitkäaikaisia merkkejä. Haudat ovat sijainneet asutuksen liepeillä joko mäen päällä tai sen rinteessä tai puron tai joen lähellä. Ne ovat muodostaneet geometrisesti järjestäytyneen alueen, hautausmaan, jossa erottuu kävelykäytäviä hautojen välissä. Hautausmaan suuntauksissa on havaittu kytkentöjä auringon ja tähtitaivaan nousu- ja laskusuunnissa.
Hauta-antimet ovat yleensä olleet kulttuurin alkuvaiheissa vaatimattomia, mutta niiden lukumäärä ja laatu ovat kasvaneet voimakkaasti varallisuuden lisääntyessä kulttuurin viimeisinä vuosisatoina. Etenkin sosiaaliset eriarvoisuudet ovat näkyneet hauta-antimina, jotka ovat päälliköillä olleet monipuoliset ja runsaat. Hautaukset ovat perinnöllisessä ja ehkäpä patriarkaalisessa yhteisössä toiminut päälliköiden asemaa vahvistavana elementtinä. Hautauksen maanpäällisiä pysyviä rakennelmia alkaa ilmaantua kulttuurin viimeisinä vuosisatoina ja lopulta voidaan rakennelmista käyttää yhteisnimitystä hautakumpu. Tässä mielessä tumuluskulttuurin hautaukset olivat suoraa jatkoa tälle perinteelle.
Uskonto > Hautaukset > Maakuoppahaudat

Tyypillinen maakuoppahauta on suorakulmainen tai soikea kuoppa, joka on 1,0–1,9 metriä pitkä, 0,6–1,2 metriä leveä sekä 0,30–1,5 metriä syvä. Vainaja aseteltiin hautaan aina pohjois-etelä-suuntaan niin, että pää osoitti kohti etelää. Vainaja makasi kyljellään yleensä kasvot itään päin. Hänen polvensa ovat olleet hieman koukussa. Tästä tavasta tunnetaan joitakin poikkeuksia.
Klassisella Úněticen kaudella (1850–1750 eaa.) hautarituaalit on toimitettu hyvin samanlaisina kaikkialla. Tämä on tehty ikään ja sukupuoleen katsomatta. Hauta-antimet ovat muodostuneet keraamisista astioista, joita on yleensä löydetty 1–5, pronssiesineistä (koruja, sormuksia, hiuskiinnittimiä ja vaateneuloja), luuesineistä (amuletteja, työvälineitä, luuneuloja) ja toisinaan myös kiviesineitä (piinuolenkärkiä, kivikirveitä). Yleensä vainaja on aseteltu kuoppaan maata vasten, mutta joissakin haudoissa on merkkejä ruokomatosta. Joillakin alueilla on käytetty tukkipuusta koverrettuja arkkuja, jotka ovat olleet joko kantopaarien kaltaisia tai ruuhen muotoisia. Arkkuhautaukset ovat olleet jäänne aiemmasta perinteestä kellopikari- ja nuorakeraamiselta kaudelta. Hauta täytettiin niin, että maanpinta on myöhemmin jäänyt tasaiseksi. Keski-Eurooppalaisena perinne, jossa hauta on merkitty neljällä kivellä tai muulla kivirakenteella, on myös täällä ollut yleinen tapa. Tämä viittaa siihen, että vainajan luona vierailtiin myöhemmin tai ettei hänen kohdalleen haluttu tehdä uutta hautausta.
Uskonto > Hautaukset > Kumpuhaudat

Tähän päivään mennessä on Keski-Euroopasta löydetty yli 50 Úněticen kaudelle ajoittuvaa kumpuhautaa, jotka on esitelty arkeologisessa kirjallisuudessa. Kuitenkin vain noin 60 % niistä on tutkittu nykyaikaisin menetelmin. Osa haudoista löydettiin 1900-luvun alussa, mutta ne tunnistettiin väärin, ryöstettiin tai muuten tuhottiin. Osa silloisista kumpuhaudoista onneksi tutkittiin ja siten syntyi arkeologiaan käsitteenä uusi hautatyyppi. Näiden hautojen rikkaat hauta-antimet antoivat niille nimen ”princely graves”. Klassisen kauden hautakumpujen ulkomitat ovat keskimäärin olleet halkaisijaltaan 25 metriä ja viisi metriä korkea. Tällaisia kumpuhautoja ovat esimerkiksi:
Tšekissä: Řeporyje ja Bubeneč (Prahassa) sekä Brandýs, Březno ja Mladá Boleslav-Čejetičky-Choboty (Prahan ympäristössä).
Keski-Saksa: Leubingen, Helmsdorf, Baalberge, Dieskau II, Sömmerda I–II, Groß Gastrose, Evessen, Bornhöck ja Nienstedt.
Puola: Łęki Małe I–V (Suurpuolassa), sekä Szczepankowice Ia–Ib ja Kąty Wrocławskie (Sleesiassa).
Suurin hautakumpu on Łęki Małe (hautakumpu nro 4, Kościa) on halkaisijaltaan 50 metriä ja korkeudeltaan 5–6 metriä.
Leubingen hautakumpu,Thüringen
Leubingen haudan hautakammio
Derfflinger Hügel
Vainajan asento paasiarkkuhaudassa
Helmsdorfin päällikköhauta, kaivauspiirros
Helmsdorfin päällikköhaudan halkileikkaus
Huomioita

↑
1 2 3 4 5
↑
↑
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Únětice-kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Haapala, Kati: Leubingenin pronssikautinen ”ruhtinashauta”, 22.3.2017, Kalmistopiiri
Cowie, Ashley: Prehistoric Prince Was Brutally Murdered in the Oldest Politically Motivated Assassination, Ancient Origins, 20.12.2018
Anthrogenia: Unetice culture was clearly multi-ethnic
Nebran kiekko
Valaanpäävaha

Kynttilä, joka on valmistettu valaan-päärasvasta, sekä pullo kaskelotin öljyä.
Valaanpäävaha eli valaanrasve eli spermaseetti on vahamaista ainetta, jota saadaan kaskelotin otsaontelosta. Se on alkuun öljymäistä ja muuttuu vähitellen ruskeankeltaiseksi kovaksi massaksi. Puhdas valaanpäävaha on väritöntä, kidemäistä ja helmiäishohtoista. Siitä saadaan hienoa voiteluöljyä.
Vaasan Kansantalo

| Vaasan Kansatalo> Vasa Folkets Hus |
| --- | --- |
Osoite:  Kirjastonkatu 11 Vaasa
Sijainti:  Vaasan keskusta-alue
Valmistumisvuosi:  1907
Purkuvuosi:  1970
Rakennuttaja:  Vasa Svenska Arbetarförening rf
Julkisivumateriaali:  Lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vaasan Kansantalo, alkuperäiseltä nimeltään Vasa Folkets Hus, oli Vaasan ruotsinkielisen työväenyhdistyksen rakentama Vaasan keskusta-alueella sijainnut rakennus. Rakennuksesta käytettiin myös nimeä Elva, joka juontui katuosoitteen numerosta yksitoista. Elva oli suosittu tanssipaikka ja järjestöjen kokoontumispaikka.
Historiaa

Rakennuksen alkuperäinen osoite oli Vuorikatu 11. Kadun nimi muuttui myöhemmin, kun kadun katkaisi rautatie ja rautateiden konepajan rakennukset. Kadun itäpää jäi Vuorikaduksi ja länsipään nimeksi tuli Kirjastokatu ja sen katuosuuden numerointi säilyi entisellään.
Rakennus vihittiin käyttöön 6. lokakuuta 1907 juhlallisessa tilaisuudessa, josta oli Arbetaren lehdessä seikkaperäinen selostus 11. lokakuuta 1907.
Allan Asplundin vaimon Gerda Asplundin mukaan Kansantalolla oli vilkasta toimintaa 1920-luvulla. Hän muisteli: ”Kansantalolla oltiin kaikki pyhät, siellä oli aina jotain tekeillä. Ja siellä olivat kaikki toverit ja ystävät.” Poliisi sulki talon 15. heinäkuuta 1930, ja talo myytiin myöhemmin suojeluskunnalle.
Rakennus palautettiin kuitenkin myöhemmin Vasa Arbetarföreningen toiminnan jatkajalle 1944 perustetulle DFFF:s Vasa Förening ry:lle, joka oli SKDL:n jäsenyhdistys. Yhdistys on 1990-luvun alussa muuttanut nimekseen Vänsterförbundet Vasa Förening rf.
Omistajayhdistys myi kiinteistön tontteineen 1970 Rakennus Oy Teknolle. Yhdistys säätiöi myynnistä saadut varat perustamalleen Vasa Folkets Hus Stiftelselle. Säätiöllä on omistuksessaan samalle tontille rakennetun kerrostalon siipirakennuksessa kerhohuone ja muita tiloja osoitteessa Raastuvankatu 8.
Toimintaa talolla

Talossa järjestettiin monien työväen- ja ammattijärjestöjen kokouksia, illanviettoja ja muita tilaisuuksia. Talossa aloitti toimintansa myös Suomen ensimmäinen ruotsinkielinen työväenopisto Arbis.
Talon palauttamisen jälkeen takaisin sen perustajan seuraajalle siellä toimivat SKDL:n, SKP:n, SNDL:n. SDNL:n ja SDPL:n järjestöt sekä lukuisat ammattijärjestöt. Elvalla järjestettiin myös bingotoimintaa.
Tanssipaikkana

Elva oli suosittu tanssipaikka. Siellä vierailivat esiintymässä mm. Pepe ja Jormas-yhtye sekä Irwin Goodman. Kotimaisista tangotähdistä huippua olivat Olavi Virta, Taisto Tammi ja Eino Grön. Vaasalaisyhtyeistä muistetaan The Slippers ja The Wantons. Ulkomaisia esiintyjiä olivat muun muassa ruotsalainen Jan Rohde and The Adventures, brittiläinen The Renegades ja tanskalainen poikabändi The Lollipops. Elvan tapahtumiin kuuluivat myös tanssikurssit ja bändikilpailut.lähde?
Elvan kerhohuone

Vaasan Kansantalon toimintaa jatketaan pienimuotoisesti Vasa Folkets Hus Stiftelsen omistamassa Elvan kerhohuoneessa
Aiheesta muualla

Vaasan kuvia 1900-luvulta Facebookissa
Martti Vainio (professori)

| Martti Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  fonetiikka, puhesynteesi
Aiheesta muualla
researchportal.helsinki.fi/en/persons/a5ad10c0-6ea4-4823-9fe5-0bb438817af2
Martti Vainio (s. 1960) on Helsingin yliopiston fonetiikan professori, joka on tutkinut mm. puhesynteesiä ja puheanalyysia.
Teokset

Vainio, Martti: Artificial neural network based prosody models for Finnish text-to-speech synthesis. University of Helsinki, 2001. ISBN 952-10-0252-2. ISBN 952-10-0257-3 (PDF). (Väitöskirja.)
Aaltonen, Olli & Aulanko, Reijo & Iivonen, Antti & Klippi, Anu & Vainio, Martti, toim.: Puhuva ihminen: Puhetieteiden perusteet. Otava, 2009. ISBN 978-951-1-23956-7.
Valaantäit

| Valaantäit |
| --- | --- |
 Cyamus boopis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Katkat Amphipoda
Yläheimo::  Caprelloidea
Heimo::  Valaantäit Cyamidae  Rafinesque, 1815
suvut
 Cyamus  Isocyamus  Neocyamus  Platycyamus  Scutocyamus  Sirenocyamus  Syncyamus 
Katso myös
   Valaantäit Wikispeciesissä   Valaantäit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valaantäit (Cyamidae) ovat pieniä, valaiden ulkoloisina eläviä äyriäisiä. Valaantäit kuuluvat katkojen lahkoon, mutteivät juurikaan ulkonäöltään muistuta muita, vapaana uivia katkoja. Ravinnokseen ne kalvavat valaiden ihoa suuosillaan, joissa on sukasia ja hampaita. Niillä on raajoissa koukkupäiset kynnet.
Valaantäitä valaan iholla
Vaalan rautatieasema

Vaalan rautatieasema (lyh. Vaa) rataosalla Oulu–Kontiomäki sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa Vaalan kirkonkylässä, heti Oulujoen ylittävän Vaalankurkun rautatiesillan itäpuolella Oulujärven luoteiskulmassa. Rautatie Vaalaan valmistui vuonna 1929 ja aikataulunmukainen junaliikenne Oulun ja Vaalan välillä alkoi 16. lokakuuta 1929.
Asemalla pysähtyvät kaikki reitillä Helsinki-Kuopio-Oulu liikennöivät VR:n henkilöjunat. Laituriraiteita on kaksi. Nykyisin Vaalassa on ainoastaan henkilöliikennettä, tavaraliikenteen palveluita ei ole. Asemalla tapahtuu päivittäin kaksi junakohtausta. Toinen junista kulkee raiteelta 1 ja toinen raiteelta 2, muulloin käytössä on raide 1.
Liikennepaikka on nykyisin miehittämätön, eikä asemalla ole lipunmyyntiä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulussa sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Liikennepaikka sijaitsee käytännössä keskellä Oulun ja Kontiomäen välistä 166 kilometrin pituista rataosaa.