K. J. Ståhlbergin kyyditys
Kyyditys

Kyyditys käynnistyi 14. lokakuuta 1930, aamulla kello 9:n jälkeen Ståhlbergin lähdettyä vaimonsa Ester Ståhlbergin kanssa aamukävelylle kodistaan. Kyyditys oli viivästynyt noin kuudella tunnilla, sillä kyyditsijät olivat omien sanojensa mukaan etsineet vielä aamulla oikeata osoitetta, joka oli selvinnyt vasta lehdenjakajalta. Kyydityspäivä oli Tarton rauhan 10-vuotispäivä.
Kyydittäjät liikkuivat uudella vihreällä Chevrolet-umpiautolla, jonka rekisterinumero oli joko KOE-163 tai KOE-183. He tavoittivat Ståhlbergit Turholmantieltä (nykyinen Vähäniityntie) lähellä Eteläistä rantatietä (nykyinen Armas Lindgrenin tie). Janné kysyi ruotsiksi Lindgrenin huvilaa ja oliko henkilö  professori Ståhlberg, ja vaati tätä astumaan autoon ottaen esiin parabellumin. Ester Ståhlberg seurasi miehensä mukana vapaaehtoisesti ja tämän estelyistä huolimatta. Vasta myöhemmin Ståhlbergit muistivat, että heidän palvelijattarensa oli edellisenä päivänä tavannut tuntemattoman mieshenkilön, joka oli kysynyt puhelinten sijaintia Kotirinteellä.
Asentaja Jukka Jannén kuljettama auto suuntasi Herttoniemen, Malmin, Tikkurilan, Korson, Tuusulan, Järvenpään, Mäntsälän, Lahden, Heinolan, Pertunmaan, Mikkelin, Joroisten, Varkauden, Rummukkalan, Karvion ja Pielisensuun kautta Joensuuhun. Siellä kyydittäjillä piti olla järjestettynä jatkokuljetus.
Kyydittäjät viittasivat puheissaan kokemuksiinsa valkoisen puolen rintamamiehinä sisällissodassa ja aikaisempiin kyydityksiin. Ståhlbergia solvattiin matkan aikana siitä, että hän oli presidenttinä päästänyt kansalaissodan jälkeen pakkotyöhön tuomittuja kommunisteja ennen aikojaan vapauteen. Miehet eivät myöskään salailleet käsitystään liberalismista yleensä. Ståhlbergin mukaan taksikuskinakin toiminut Janné ajoi kovaa mutta taitavasti, mutta huolto oli sattumanvaraista. Ståhlbergin näkemyksen mukaan ostopaikkoja ei ollut suunniteltu etukäteen. Vaikka kyyditsijät uhittelivatkin kovasti, Ståhlbergejä ei pahoinpidelty. Tähän saattoi osaltaan vaikuttaa Ester Ståhlberg, jota presidentin mukaan kohdeltiin jopa huomaavaisesti.
Jatkoyhteyttä ei Joensuussa kuulunut, ja aika kului epätietoisuudessa. Hermostunut Janné ajoi pääkatua tunnin ajan edestakaisin ja yritti antaa vastaantulijoille merkkejä auton valoilla. Lopulta hän ilmoitti Ståhlbergeille, että he saisivat valita Joensuuhun jäämisen ja kyyditysautossa Helsinkiin paluun välillä. Erään version mukaan Ståhlbergit jätettiin Joensuun kaupungintalon eteen yön pimeyteen.
Toisen käsityksen mukaan Janné lähetti miehensä pois ja lähti itse hakemaan bensiiniä jättäen kaapatut kahdestaan autoon. Ståhlbergit lähtivät pyrkimään presidentin hyvän ystävän, kunnallisneuvos Johannes Laineen asunnolle. Sattumalta Ståhlbergit tavannut suojeluskunnan aluepäällikkö, kapteeni Alarik Lang tunnisti presidenttiparin ja opasti heidät Laineen talolle, jossa asukkaat luulivat kuitenkin, että kyse oli pilanteosta tai häirintäyrityksestä, eivätkä avanneet ovea. Lang johdatti Ståhlbergit seuraavaksi suojeluskunnan tukikohtaan Pielisjoen linnaan, missä Lang tunnettiin ja Ståhlbergeille järjestyi yösija ruokasalista. Ståhlberg soitti kotiväelleen aamuyöllä kertoen heidän olevan turvassa Joensuussa. Kyydittäjien kerrotaan majailleen saman talon alemmassa kerroksessa, mutta Veli-Pekka Lehtolan mukaan tälle ei löydy tukea dokumenteista.