stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Myrskyvuoksi

Hurrikaani Katrinaa seuranneen myrskyvuoksen tuhoamaa Lower 9th Wardia New Orleansissa, Yhdysvalloissa
Myrskyvuoksi (tunnetaan myös nimellä myrskytulva) tarkoittaa merenpinnan nopeaa nousemista voimakkaan matalapaineen yhteydessä. Ilmiöstä käytetään usein sen englanninkielistä nimeä storm surge. Sen syntytapa on aivan erilainen kuin tsunamin tai vuorovesi-ilmiön; yhteistä kaikille kolmelle on veden korkeuden nouseminen.
Myrskyvuoksen aiheuttavat kaksi ilmiötä: tuuli ja ilmanpaine. Tuuli synnyttää tuuliaaltoja ja ajaa vettä kohti matalapaineen keskusta, missä konvergenssi nostaa veden korkeutta. Paine-ero aiheuttaa veden pinnan nousua, koska matalapaineen keskellä ilma painaa vettä alaspäin vähemmän kuin reunoilla. Paine-eron vaikutusta voi verrata tyhjiön "imuun" – siitä englanninkielinen nimi surge. Kun tällainen vesipinnan "kukkula" saapuu liikkuvan matalapaineen mukana rantaan, havaitaan voimakas, nopea hyökyaalto. Aallon korkeus riippuu merenpohjan muodoista. Pahimmat tuhot syntyvät siellä, missä pohja nousee loivasti kohti rantaviivaa.
Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikkolla heikoimman ykkösluokan trooppinen hirmumyrskyn aiheuttama keskimääräinen myrskyvuoksi on 1,2–1,5 metriä, mutta esimerkiksi hurrikaani Sandy nostatti rannikon lähellä nelimetrisen myrskyvuoksen.
Myrskyvuoksesta ja siihen liittyvästä hyökyaallosta puhutaan yleensä trooppisten hirmumyrskyjen yhteydessä. Samantapainen ilmiö voidaan havaita myös keskileveysasteiden matalapaineiden yhteydessä. Itämerellä ilmiön selittämistä mutkistaa vielä mutkitteleva rantaviiva; Tanskan salmista pakkaantuva vesi vaikuttaa merenpinnan korkeuteen Pohjanlahdella ja Perämerellä asti.
Pietarin tulvapato rakennettiin Suomenlahden pohjukkaan suojaamaan Pietaria myrskyvuokselta, koska koko kaupungin historiallinen keskusta on alle neljän metrin korkeudella merenpinnasta, osat siitä jopa merenpinnan alapuolella. Ennen patoa myrskyvuoksi tuotti kaupungissa ongelmia suunnilleen kerran vuodessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myrskyvuoksi Wikimedia Commonsissa
Molokai

Molokai
Satelliittikuva Molokaista.
| --- | --- |
Muut nimet:  Molokaʻi
Sijainti:  Tyynimeri Maui, Kalawao, Havaiji Yhdysvallat
Saariryhmä:  Havaiji
Vesialue:  Tyynimeri 
Korkein kohta:  Kamakou, 1 512 m
Pinta-ala:  673,44 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  7 404
Asutuskeskukset:  Kaunakakai, Kualapuu, Maunaloa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Molokai on Havaijin viidenneksi suurin saari. Se sijaitsee Oahusta itään ja Lanailta pohjoiseen. Saaren pinta-ala on 673,44 km². Tuliperäisen Molokain korkein kohta on Kamakou (1 512 m) saaren itäosassa. Rantaviivaa on noin 143 km. Molokain väkiluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 7 404.[lähde? ]
Me (kana)

め hiraganalla tai メ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan /me/, ja ne ovat kana-aakkostojen 34. sijalla mu- ja mo-tavujen välissä.
Alkuperä

Hiragana め ja katakana メ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 女.
Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « me ».
Kirjoitus

Hiragana め kirjoitetaan kahdella vedolla:
Oikealle kääntyvä vino veto ylhäältä alas.
Veto, joka alkaa diagonaalina ylhäältä vasemmalle alas, tekee sen jälkeen silmukan ensimmäisen vedon päälle ja kaartuu yläkautta oikealle alas.
Katakana メ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Hieman kaareva diagonaalinen veto ylhäältä oikealta alas vasemmalle.
Lyhyt diagonaalinen, hieman kaareva veto, joka lävistää edellisen vedon sen keskiosassa.
Tietotekniikassa

Unicode-merkinnät:
め: U+3081
メ: U+30E1
Vetojen järjestys merkille め.
Vetojen järjestys merkille メ.
Molokainkiipijä

| Molokainkiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Havaijinviherkiipijät Paroreomyza
Laji::  flammea
Kaksiosainen nimi
 Paroreomyza flammea  (Wilson, 1889) 
Katso myös
   Molokainkiipijä Wikispeciesissä   Molokainkiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Molokainkiipijä (Paroreomyza flammea) on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Molokainkiipijää tavattiin Havaijisaariin kuuluvalla Molokain saarella. Se oli yleinen vuonna 1907, mutta väheni nopeasti ja oli harvinainen 1930-luvulla. Viimeiset havainnot siitä tehtiin vuosina 1961–1963. Laji hävisi todennäköisesti elinympäristöjen tuhoutumisen ja vieraiden tautien takia.
Mihail Paškin

| Mihail Paškin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Mihail Andrejevitš Paškin
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1980 (ikä 44) Krasnojarsk
Jääpallon pelaaja
Lempinimi:  Misja
Pituus:  182 cm
Paino:  84 kg
Pelipaikka:  hyökkääjä
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
–1989:  Jenisei, Krasnojarsk
1989–:  Gripen Trollhättan BK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–2000 |  Gripen Trollhättan BK | 347 | (517) |
| 2000–2001 |  IFK Vänersborg |  |  |
| 2001–2003 |  Slussen BK |  |  |
| 2001–2003 |  Gripen Trollhättan BK |  |  |
| 2003–2004 |  Katrineholm SK |  |  |
| 2004–2006 |  IFK Vänersborg |  |  |
| 2006 |  Edsbyns IF |  |  |
| 2006–2007 |  Zorki Krasnogorsk |  |  |
| 2007–2008 |  Gripen Trollhättan BK |  |  |
| 2008–2009 |  Zorki Krasnogorsk |  |  |
| 2009–2011 |  IFK Vänersborg |  |  |
| 2011–2012 |  Jenisei, Krasnojarsk |  |  |
| 2012–2013 |  Hammarby IF |  |  |
| 2013–2014 |  Volga Uljanovsk |  |  |
| 2015–2016 |  Hammarby IF |  |  |
Maajoukkue
| 1996–1997 |  Venäjä P17 | – | (–) |
| 2002–2004 |  Kazakstan | – | (–) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. maaliskuuta 2017.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. maaliskuuta 2017.
Mihail "Misja" Andrejevitš Paškin (ven. Михаил Андреевич Пашкин, s. 22. huhtikuuta 1980, Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen jääpallovalmentaja.
Ura

Pelaajaurallaan Paškin pelasi hyökkääjänä. Hän edusti nuoruudessaan Venäjän poikien maajoukkuetta ja myöhemmin Kazakstanin jääpallomaajoukkuetta. Misja Paškinin seuroja ovat olleet Ruotsissa mm. IFK Vänersborg, Gripen-Trollhättan ja Hammarby IF sekä Venäjällä Zorki Krasnogorsk, Jenisei Krasnojarsk ja Volga Uljanovsk.
Mihailin isä Andrei Paškin on Neuvostoliitossa ja vuodesta 1988 Ruotsissa pelannut Neuvostoliiton jääpallomaajoukkuetta edustanut jääpalloilija. Andrei Paškin oli ensimmäinen Neuvostoliitosta Ruotsiin tullut jääpalloilija. Neuvostoliiton mallin mukaan koko perhe ei saanut muuttolupaa. Niinpä poika-Misja joutui jäävät Neuvostoliittoon isovanhempien hoiviin Krasnojarskiin. Muu perhe muutti Vänersborgiin. Vasta vuoden kuluttua syksyllä 1989 Misjakin pääsi vanhempiensa luo Ruotsiin. Tilanne Neuvostoliitossa oli muuttumassa vapaammaksi, ja vanhoista keinoista rajata ihmisten muuttoa luovuttiin.
Asuinpaikaksi Paškineilla vakiintui Trollhättan, mutta seurat vaihtelivat eli Gripen Trollhättan BK ja kaupungin kakkosjääpalloseura Slussen BK, naapurikaupungin IFK Vänersborg ja Katrineholm SK. Keväällä 2006 Misja Paškin teki sopimuksen sen hetken Ruotsin ykkösseuran Edsbyns IF:n kanssa. Tuskin kausi syksyllä 2006 oli alkanut, kun ilmoitettiin Misja Paškinin siirtymisestä vuokralla Zorki Krasnogorskin riveihin.
Seuraavina vuosina ura jatkui melkeinpä kausikohtaisilla seurasiirroilla eli Zorki-kauden jälkeen syksyllä 2007 takaisin Ruotsiin ja Gripen-Trollhättanin riveihin, sen jälkeen syksyllä 2008 kaudeksi jälleen Zorkin riveihin ja syksyllä 2009 Ruotsiin IFK Vänersborgin riveihin. Vajaan kahden Vänersborg-kauden jälkeen tammikuussa 2011 Misja Paškin siirtyi syntymäseudulleen Krasnojarskiin huippuseura Jenisein riveihin. Keväällä 2012 oli vuorossa jälleen paluu Ruotsiin ja nyt Tukholmaan Hammarby IF:n riveihin. Matka vei vielä kerran Venäjälle ja tällä kertaa Uljanovskiin Volgan riveihin.
Toinen Hammarby-jakso alkoi keväälä 2015, kun hän palasi Venäjältä Uljanovskin Volgasta. Mihail Paškin päätti keväällä 2016, että Hammyrby IF oli hänen viimeinen aktiiviuran seuransa. Syynä uran lopettamiseen olivat selkävaivat. Misja jatkoi sen jälkeen Hammarbyn päävalmentajana toimineen isänsä Andrein apuvalmentajana.
Valmentajaura

Keväällä 2022 Paškin siirtyi SKA-Neftjanikin päävalmentajaksi kolmen vuoden sopimuksella.
Saavutukset pelaajana

Seurajoukkueissa
Ruotsin mestaruus 2013,
Venäjän mestaruushopeaa 2006 Zorkin riveissä,
Venäjän mestaruuspronssia 2012 Jenisein riveissä,
Jääpallon maailmancup voitto: 2011 Jenisein riveissä,
Maajoukkueessa
MM-pronssia vuonna 2003 Kazakstanin riveissä
Saavutukset valmentajana

Venäjän Superliigan mestaruus: 2022-2023
Murrow’s Boys

Murrow's Boys tai The Murrow Boys on radiotoimittajien ryhmä, jonka CBS palkkasi Edward R. Murrow'n aloitteesta radion uutistoimitukseensa vähän ennen toista maailmansotaa tai sen aikana. Ryhmän pääasiallisena tarkoituksena oli raportoida Euroopan tapahtumista. Murrow valitsi henkilökohtaisesti yksitoista toimittajaa, joista kymmenen oli miehiä ja yksi nainen:
William L. Shirer, elokuusta 1937 alkaen, toimipaikkoinaan Berliini, Wien ja Geneve
Thomas Grandin, keväästä 1939 alkaen, raportoi Pariisin tapahtumista
Larry LeSueur, loppukesästä 1939 alkaen, raportoi Reimsistä
Eric Sevareid, kesästä 1939 alkaen, raportoi Pariisista
Mary Marvin Breckinridge, syksystä 1939 alkaen, vastuualueenaan Pohjois-Eurooppa
Cecil Brown, helmikuusta 1940 alkaen, raportoi tapahtumista Italiassa
Winston Burdett, keväästä 1940 alkaen, vastuualueenaan Skandinavia
Howard K. Smith, keväästä 1941 alkaen
Charles Collingwood, talvesta 1941 alkaen, Eric Sevareidin tilalle Pariisiin
William Downs, syyskuusta 1942 alkaen, raportoi Moskovan tapahtumista
Richard C. Hottelet, raportoi vuonna 1944 Normandian maihinnoususta.
Toimittajien valintakriteereitä olivat muun muassa asiantuntemus, suhteet, kielitaito ja valmius vaarallisiinkin tehtäviin. Aikaisempi radiotoimittaja- tai yleensäkään toimittajakokemus ei ollut välttämätön, mistä CBS:n johto oli aluksi eri mieltä Murrow'n kanssa. Sodan alkuvaiheen jälkeen monet toimittajat siirtyivät seuraamaan sotatapahtumia Euroopan ulkopuolle. Esimerkiksi Cecil Brown siirtyi Pohjois-Afrikkaan, Eric Sevareid Aasiaan ja Winston Burdett Irakiin ja Iraniin.
Murrow järjesti vielä sodan päätyttyä CBS:n palveluksessa olleille toimittajille hyvän aseman talon sisältä. Monet kirjoittivat muistelmateoksia sotavuosien kokemuksistaan, ja useista tuli vaikutusvaltaisia televisiotoimittajia.
Kirjallisuutta

Olson, Lynne ja Cloud, Stanley W.: The Murrow Boys: Pioneers on the Front Lines of Broadcast Journalism.  Mariner Books, 1997.  ISBN 978-0395877531.
Mikael Agricolan kirkko

| Mikael Agricolan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Tehtaankatu 23, Helsinki
Koordinaatit:  60°09′30″N, 024°56′20″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Helsingin hiippakunta
Seurakunta:  Helsingin tuomiokirkkoseurakunta
Rakentamisvuosi:  1933–1935
Suunnittelija:  Lars Sonck
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  850
Tyylisuunta:  funktionalismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuori ja alttari.
Mikael Agricolan kirkko on Helsingin Punavuoressa sijaitseva kirkko. Se rakennettiin vuosina 1933–1935. Rakennus on tyyliltään lähinnä funktionalismia. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Lars Sonck (1870–1956). Sonckia avusti arkkitehti Arvo Muroma. Rakennusurakoitsijana toimi Jalo Syvähuoko.
Kirkko vihittiin 14. huhtikuuta 1935.
Kirkon muoto

Kirkko on muurattu punatiilestä. Torni on sisäänkäyntipäässä Tehtaankadun puolella. Kirkon yhteydessä on kolmikerroksinen siipirakennus tontilla olevan pienen sisäpihan ympärillä.
Mikael Agricolan kirkon torni, jonka seinät kaartuvat alaosastaan hiukan ulospäin, kohoaa 97 metrin korkeuteen, 103 metriin merenpinnasta. Tornin 30-metrisen piikin voi tarpeen vaatiessa laskea alas, sillä se mahtuu tornin sisälle. Näin tehtiin talvi- ja jatkosodassa, ettei kirkko olisi toiminut selvänä maamerkkinä vihollispommittajille.
Kirkkosali on kolmilaivainen, sivulaivat ovat hyvin kapeat. Kirkon kuoriosa on muuta kirkkosalia ylempänä, kuorin ja kirkkosali välissä on kaari. Muun muassa kaaren ja sivulaivojen pylväiden koristelu on klassistista.
Kirkon nykyiset urut ovat 40-äänikertaiset, ne on rakentanut Veikko Virtasen urkurakentamo. Urut on hankittu vuonna 1968 tehdyn korjauksen yhteydessä. Kirkko on peruskorjattu myös vuosina 2003–2004.
Alttariveistoksen on tehnyt Bruno Tuukkanen, samoin kuin sivulaivojen holvikaarimaalaukset. Arvo Muroma on suunnitellut kirkon messinkiset kolmikerroksiset kattokruunut. Kirkossa on muun muassa Dora Jungin, Greta Skogster-Lehtisen ja Päikki Prihan suunnittelemia kirkkotekstiilejä. Gunilla Jung on suunnitellut ehtoollisvälinesarjan. Kirkossa on myös votiivilaiva.
Kirkko tunnetaan Tuomasmessun kotipaikkana. Kirkon entisen seurakuntasalin tiloissa on lounaskahvila Cafe Agricola. Myös Suomen Anglikaaninen kirkko toimii Mikael Agricolan kirkon tiloissa.
Kaksi suunnittelukilpailua

Kirkon rakentamiseksi järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1930 ja siihen tuli 56 ehdotusta. Palkintolautakunta oli harmistunut, koska ehdotuksissa oli suosittu funktionalismia eikä se ollut lautakunnan mieleen. Asemakaavakysymyksestä saatiin veruke järjestää uusi kilpailu vuonna 1932. Täällä kertaa palkintolautakunta esitti vaatimuksena, että kilpailuun osallistuvien tuli noudattaa "perinteisiä kirkkomuotoja" suunnittelussaan. Lautakuntaan otettiin vielä varmuuden vuoksi jäseneksi Bertel Jung, joka suhtautui kriittisesti funktionalismiin. Ennakkovalmisteluista huolimatta kilpailun voitti Lars Sonckin pelkistetyn funktionalistinen työ, joka myös toteutettiin. Sonck oli kuulunut ensimmäiseen palkintolautakuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael Agricolan kirkko Wikimedia Commonsissa
Mikael Agricolan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Mikael Agricolan kirkon esittely seurakuntayhtymän www-sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikael Agricolan kirkon esittely Tuomiokirkkoseurakunnan www-sivuilla
Mitä ennen oli siinä mihin nyt kirkko rakennetaan. Vanhan Helsingin aikaa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.03.1933, nro 10, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Torni joka kohosi 40 metriä yhdessä päivässä. Uusi suomalainen keksintö, Suomen Kuvalehti, 17.11.1934, nro 47, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Musta Lindu

| Musta Lindu Värttinä |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Nurmijärvi 1989
 Julkaistu: 5. syyskuuta 1989
 Formaatti: LP-levy (OMLP 22)   CD-levy (OMCD 22)
 Tuottaja(t): Sari Kaasinen ja Matti Kontio
 Tyylilaji: kansanmusiikki
 Kesto: 40.17
 Levy-yhtiö: Olarin Musiikki
Muut kannet

Värttinä muut julkaisut
| Värttinä 1987 | Musta Lindu 1989 | Oi Dai 1991 |
Musta Lindu on kansanmusiikkiyhtye Värttinän toinen albumi, joka ilmestyi vuonna 1989. Yhtyeen kokoonpano on sama kuin vuoden 1987 esikoisalbumilla Värttinä, levyllä laulaa ja soittaa kannelta 15 nuorta naismuusikkoa sekä akustisia soittimia kuusi nuorta miestä.[lähde? ] Finlandia Records julkaisi albumin uudelleen vuonna 1998 nimellä Black Bird.
Kappaleet

Sorja poika (trad./Sari Kaasinen) – 2:58
Musta lindu (trad./Kaasinen) – 3:02
Itku (Kaasinen) – 5:11
Ui ui (trad./Kaasinen) – 2:37
Täst' se lähti toinen tahti (trad./Kaasinen) – 4:59
Vot i kaalina (trad./Kaasinen) – 1:47
Kadrilli (trad./Kaasinen) – 3:08
Ämmät (trad./Kaasinen) – 2:33
Kylä vuotti uuttaa kuuta (trad./Kaasinen) – 4:59
Loitsu (Värttinän miehet) – 0:58
Ruskie neitsyt (trad./Kaasinen) – 2:22
Ruskoi reggae (trad./Kaasinen) – 3:15
Ankaralaisen turistin maahanpanopolkka (trad./Kaasinen) – 2:12
Aiheesta muualla

Musta Lindu (Arkistoitu – Internet Archive) Värttinän kotisivut
Musta lindu discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Musta Maija

| Musta Maija |
| --- | --- |
 Musta Maija on patarouva
Korttimäärä:  52
Pelaajamäärä:  3-5
Korttien järjestys suurimmasta pienimpään:  A-K-Q-J-10-9-8-7-6-5-4-3-2
Musta Maija -pelissä tavallisia pelikortteja jaetaan viisi kullekin pelaajalle yksi kerrallaan. Musta Maija on patarouva.
Kun kortit on jaettu, jakajan vasemmalla puolella oleva aloittaa pelin lyömällä seuraavalle yhdestä viiteen samaa maata olevia kortteja tämän eteen pelipöydällä. Tämän jälkeen jakaja nostaa seuraavan kortin pakasta valitakseen valtin. Jos kortti on pata, se laitetaan keskelle pakkaa, ja valitaan uusi kortti joka asetetaan pöydälle arvopuoli ylöspäin poikittain pakan alimmaiseksi kortiksi. (Aloittajan kannattaa lyödä pataa sillä pata ei voi olla valtti).
Tämän jälkeen peli etenee niin, että se jolle kortit eteen lyötiin, joko nostaa ne (varsinkin jos ne olivat valtteja), tai yrittää kaataa ne isomman pistemäärän omaavalla samaa maata olevalla kortilla tai (isommalla) valttikortilla.
Jos pelaaja pystyy kaatamaan kaikki hänelle eteen lyödyt kortit, hän pääsee nostamaan pakasta kortteihinsa täydennystä niin, että hänellä on kortteja kädessään taas viisi. Sen jälkeen peli jatkuu niin, että hän lyö valitsemiaan kortteja taas seuraavalle. Jos hän ei pystynyt kaatamaan kaikkia, hän joutuu nostamaan kortit, ja seuraava pelaaja pääsee aloittamaan puhtaalta pöydältä.
Jos pelaajalla on vaikka pelkästään valteja niin hän voi ottaa pakasta kortin ja antaa sen. Eteen lyötyjen korttien on oltava samaa maata ja niitä on oltava korkeintaan viisi, muuten seuraava pelaaja voi valita eteen lyödyistä korteista haluamansa kortit ja vastata vain niihin.
Musta Maija on erikoiskortti. Sillä ei pysty kaatamaan muita kortteja, eikä sitä pysty kaatamaan.
Pakan loputtua pelaajille saa lyödä vaan niin monta korttia kuin heillä on kädessään.
Se, jolle pelin päättyessä jää Musta Maija, on hävinnyt.
Erikoissääntöjä

Voidaan sopia että kortteja seuraavalle pelaajalle eteen lyönyt voi lyödä lisää kortteja täydennettyään kädessään olevaa korttipakkaa, mikäli seuraava pelaaja ei ole estänyt sitä lyömällä kämmentä saamiensa korttien päälle. Kortteja saa tällöinkin lyödä eteen kuitenkin korkeintaan viiteen saakka.
Samalla voidaan sopia, että kortteja seuraavalle pelaajalle eteen lyönyt saa korjata lyöntiään nostamalla kortteja takaisin omaan käteensä (esimerkiksi tehtyään virhelyönnin useammalla maalla tai liian monella kortilla), mikäli seuraava pelaaja ei ole estänyt sitä lyömällä kämmentä saamiensa korttien päälle.
Aiheesta muualla

Musta Maija -pelin verkkoversio (Ei toimi Chromessa, Edgessä)
Mäskälä

Mäskälän sijainti Hämeenlinnassa.
Mäskälä on Hämeenlinnan 36. kaupunginosa. Alue sijaitsee noin viiden kilometrin päässä keskustasta, kaupungin itäosassa. Kaupunginosaan on rakennettu runsaasti uusia pientaloalueita 2000-luvulla, ja se onkin yksi Hämeenlinnan kasvusuunnista. Tästä huolimatta rakennettua ympäristöä on tällä hetkellä vasta jonkin verran kaupunginosan luoteisosassa. Mäskälässä sijaitsevalla uudella Harvoilanmäen asuinalueella järjestettiin vuoden 2007 asuntomessut. Alueella on lähinnä omakoti- ja rivitaloasutusta. Uudempaa rakentamista Mäskälässä edustaa Siirin alue.
Musta Lumikki

| Musta Lumikki |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Matti Sokka
Käsikirjoittaja:  Ulla Kivipato Matti Sokka
Tuottaja:  Matti Sokka
Säveltäjä:  Noidannuoli
Kuvaaja:  Matti Sokka
Leikkaaja:  Flego Kaukolehto
Pääosat:  Ulla Kivipato Eugene Holman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Matti Sokka Filmi-Jatta
Ensi-ilta:  20. elokuuta, 1971
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Musta Lumikki on Matti Sokan ohjaama suomalainen yhteiskunnallinen draamaelokuva vuodelta 1971. Elokuvassa suomalainen sairaanhoitaja Satu ja somalialainen lääkäriopiskelija Adam rakastuvat toisiinsa. Satu tulee raskaaksi ja pariskunta joutuu kohtaamaan lähipiirissään esiintyviä ennakkoluuloja.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ulla Kivipato  | … |  Satu Santala, sairaanhoitaja   |
|  Eugene Holman  | … |  Adam Osman, lääket. kandidaatti, "Aatami"   |
|  Maria Wolska  | … |  Liisa Nurmela, sairaanhoitaja   |
|  Eriikka Magnusson  | … |  Anja, sairaanhoitaja   |
|  Tuomas Laustiola  | … |  Pena   |
|  Raila Hämäläinen  | … |  rouva Santala, Sadun äiti   |
|  Heikki Paakkanen  | … |  Jesse   |
|  Arja Kivioja  | … |  sairaanhoitaja Irja Taskinen   |
Aiheesta muualla

Musta Lumikki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Musta Lumikki Elonet.
Murroojärvi

| Murroojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lieksa
Koordinaatit:  63°21′15″N, 30°27′40″E
Järvinumero:  04.491.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,2 m 
Rantaviiva:  9,68 km 
Pinta-ala:  0,8 km² 
Tilavuus:  0,00379 km³ 
Keskisyvyys:  4,9 m 
Suurin syvyys:  17 m 
 fiMurroojärvi 
Murroojärvi on läpivirtausjärvi Lieksanjoen varrella Lieksan itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 80 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 91 kilometriä pohjoiskoilliseen. Murroojärvi sijaitsee Ruunaan retkeilyalueen lounaisosassa.
Maantiede

Murroojärvi on etelä–pohjoissuuntainen. Vastuuniemi jakaa järven pohjoisosan luoteiseen Murroolahteen ja koilliseen järvenosaan, johon Lieksanjoki laskee pohjoisesta Kattilajärvestä (131,6 metriä mpy). Lieksanjoki jatkuu Murroojärven kaakkoiskolkasta Murrookoskea etelään Siikajärveen (123,0 metriä mpy). Suurin osa Murroojärvestä on vähintään 1,5 metriä ja korkeintaan 6 metriä syvä. Syvin kohta, 17 metriä, sijaitsee järven koillisosassa.
Murroojärven matalassa luoteisosassa sijaitsee yksi pieni saari. Järven länsipuolella levittäytyy Vilakansuo ja itäpuolella Kuikkasuo. Murroovaara, joka on ylänkömaata, sijaitsee kolmisen kilometriä Murroojärveltä kaakkoon.
Murroojärven vesitilavuus on 3 792 000 kuutiometriä.
Murroojärvi (04.491.1.001) kuuluu Neitijärven alueeseen (04.491), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ruunaanjoen valuma-alue (04.49) ja ensimmäinen jakovaihe Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Neitijärven alueella on 13 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Neitijärvi on laajin. Kattilajärvi on toiseksi laajin ja Murroojärvi kolmanneksi laajin.
Mologa

| Mologa |
| --- | --- |

Alkulähde:  Valdain ylänkö
Laskupaikka:  Rybinskin tekojärvi
Maat:  Venäjä
Pituus:  456 km
Virtaama:  230 m³/s
Valuma-alue:  29 700 km²
Mologa (ven. Моло́га) on Volgan vasemmanpuoleinen sivujoki Tverin, Novgorodin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 456 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 29 700 neliökilometriä (joidenkin lähteiden mukaan valuma-alue   31 500 km2).
Mologa saa alkunsa Tverin alueen Maksatihan piiristä, virtaa mutkitellen kohti pohjoista ja laskee Rybinskin tekoaltaaseen. Kevätulva on yleensä huhti-kesäkuussa. Sen varrella sijaitsevat Bežetskin, Ustjužnan ja Pestovon kaupungit sekä Maksatihan taajama. Joen alajuoksu, jonka varrella aikaisemmin sijaitsi Vesjegonskin kaupunki, on nykyään osa Rybinskin tekojärveä. Sen alle on jäänyt myös jokisuussa sijainnut Mologan kaupunki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Unescon tilastoja joesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
Suuren neuvostotietosanakirjan artikkeli joesta (venäjäksi)