stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prinsessa Ruusunen (baletti)

| Prinsessa Ruusunen |
| --- | --- |
 Tamara Rojo ja Vadim Muntagirov, English National Ballet 2012.
Koreografi:  Marius Petipa
Säveltäjä:  Pjotr Tšaikovski
Ensi-ilta:  15. tammikuuta 1890  Mariinski-teatteri, Pietari
Alkuperäinen seurue:  Keisarillinen baletti
Prinsessa Ruusunen (ven. Спя́щая краса́вица, Spjaštšaja krasavitsa, engl. The Sleeping Beauty) on Pjotr Tšaikovskin säveltämä kolminäytöksinen, prologin sisältävä baletti, joka sai kantaesityksensä Pietarin Mariinski-teatterissa 3. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) 1890. Baletti on toinen Pjotr Tšaikovskin kolmesta baletista, teosnumeroltaan opus 66. ja se luetaan yhdeksi klassisen baletin tärkeimmistä teoksista.
Historia

Baletin tilasi Tšaikovskilta ja sen libreton kirjoitti Keisarillisten teatterien johtaja Ivan Vsevoložski ja se perustuu Charles Perrault'n 1600-luvulla kirjoittamaan satuun Prinsessa Ruusunen (La Belle au bois dormant). Alkuperäisen koreografian teki pääbalettimestari Marius Petipa.
Prinsessa Ruusunen sävellettiin ja sovitettiin orkesterille lokakuun 1888 ja elokuun 1889 välisenä aikana, ja kolme kuukautta kestäneiden näyttämöharjoitusten aikana tehtiin joitakin pieniä korjauksia. Moskovassa baletti esitettiin ensimmäisen kerran 17. tammikuuta (J: 29. tammikuuta) 1899.
Ensi-illat

Venäjän ulkopuolella baletti esitettiin ensimmäisen kerran Milanon La Scalassa vuonna 1896, koreografina Giorgio Saracco. Pääroolissa oli alkuperäiseen miehitykseen kuulunut Carlotta Brianza. Lontoossa ensi-ilta oli Alhambra Theatressa vuonna 1921 koreografina Sergei Djagilev.
Suomessa teos sai ensi-iltansa 18. tammikuuta vuonna 1928. Koreografian teki George Gé, Petipan alkuperäistä koreografiaa balettiseurueen tekniselle tasolle muokaten ja prinssin roolissa Pietarissa tanssineen Nikolai Legatin ohjeiden mukaan. Ensi-illasta sukeutui menestys ja merkittävä tapahtuma Suomalaisen Oopperan baletin historiassa. Yhdysvalloissa baletti esitettiin ensimmäisen kerran Academy of Musicissa Philadelphiassa vuonna 1937 Catherine Littlefieldin koreografian mukaan.
Tunnetuimmat kohtaukset

Baletin tunnetuimmat kohtaukset ovat:
I näytös, Grande valse villageoise (The Garland Waltz)
I näytös, Ruusuadagio (Grand adage à la rose)
Neljä prinssiä tanssii prinsessa Auroran kanssa. Koreografia sisältää vaikeaa en pointe eli varpaillatanssi-tekniikkaa kun ballerina siirtyy miestanssijalta toiselle.
Aiheesta muualla

Teosesittely (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Kansallisooppera
The Sleeping Beauty, The Marius Petipa Society https://petipasociety.com/the-sleeping-beauty/
Prinsessa Ruusunen, ristiäiskohtaus. Kiovan oopperan kansallisbaletti 2011.
Prinsessa Ruususen alkuperäinen miehitys, Mariinski-teatteri Pietari 1890. Feliks Krzesiński (kuningas Florestan), Giuseppina Cecchetti (kuningatar), Carlotta Brianza (Aurora), Marie Petipa (Syreenihaltijatar), Enrico Cecchetti (Carabosse) ja Pavel Gerdt (prinssi Désiré).
Jekaterina Krysanova Prinsessa Ruususena, Bolshoi teatteri 2012.
Balettitanssija Dillon Malinski, Kansas City Ballet 2017.
Polski Balet Narodowy, Maria Żuk prinsessa Auroran roolissa, 2012
Rami Oravakangas

Rami Oravakangas (s. 14. maaliskuuta 1985) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Häntä valmentaa Martti Oravakangas. Hän on edustanut Pyhäjärven Pohtia vuoteen 2014, Ylikiimingin Nuijamiehiä vuoteen 2019, Limingan Niittomiehiä 2020–2021 ja sen jälkeen Pudasjärven Urheilijoita.
Oravakangas on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 2009–2012. Hän on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 800 metrillä vuoden 2008 kisoissa ja vuoden 2011 kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut 800 metrin Suomen-mestaruuden vuonna 2011, saavuttanut hopeaa vuonna 2010 sekä pronssia vuonna 2007, vuonna 2009 ja vuonna 2012. 400 metrillä hän oli kolmas vuonna 2007. Maastojuoksun SM-kisoissa hän on saavuttanut lyhyen matkan joukkuekilpailussa hopeaa vuosina 2015 ja 2016 ja pronssia 2021.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.48,97 | Lapinlahti | 25. heinäkuuta 2009 |
| 1 500 m | 3.54,28 | Lapinlahti | 8. heinäkuuta 2012 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.51,84 | Helsinki | 20. helmikuuta 2011 |
| 800 m (ylipitkä rata) | 1.50,50 | Mustasaari | 15. helmikuuta 2011 |
Philippe Égalité

Louis Philippe Joseph, Chartres'n herttua, yllään Ordre du Saint Esprit'n ritarikunnan asu. Antoine-François Callet 1761 jälkeen.
Louis Philippe Joseph Chartres'n herttua lapsena, Louis Tocqué n. 1755
Louis Philippe Joseph, Orléansin herttua husaarin univormussa, Joshua Reynoldsin mukaan n. 1779
Orléansin herttua Philippe Grand Orient de France ritarikunnan asussa, Michel Garnier 1781
Louis Philippe Joseph, Orléansin herttua, viimeisinä vuosinaan Philippe Égalité (13. huhtikuuta 1747 Saint-Cloud'n linna, Ranskan kuningaskunta – 6. marraskuuta 1793 Place de la Révolution Pariisi, Ranskan ensimmäinen tasavalta) oli ranskalainen aatelinen ja Ludvig XVI:n serkku.
Vaikka hän kuului sekä Orléansin aatelissukuun että Bourbon-hallitsijasuvun Condé haaraan, hän tuki vuonna 1789 Ranskan vallankumousta.
Suku ja perhe

Hänen vanhempansa olivat Orléansin herttua Louis Philippe I (1725–1785) ja tämän ensimmäinen puoliso Louise Henriette de Bourbon (1726–1759). Isoisänsä kuoleman jälkeen vuonna 1752  Louis Philippe Joseph oli Chartres'n herttua. Hänellä oli kaksi sisarusta, joista nuorempi sisar Louise Marie Thérèse Bathilde d'Orléans (1750–1822) avioitui Louis Henri Joseph de Bourbonin, Condén prinssin (1756–1830) kanssa. Louise Marie oli viimeinen Condén prinsessa.  Lisäksi Louis Philippe Josephilla oli useita sisaruspuolia, jotka olivat syntyneet hänen isänsä rakastajattarelle.
Hänen puolisonsa vuodesta 1769 lähtien oli Marie-Adélaïde de Bourbon (1753–1821), jonka isä Louis Jean Marie de Bourbon, Penthièvre'n herttua (1725–1793) oli Ranskan rikkaimpia miehiä ja äiti italialainen prinsessa Maria Teresa d'Este (1726–1754). Marie-Adélaïde toi mukanaan 6 miljoonan livren myötäjäiset, 400 000 livren vuositulot sekä maaomaisuutta, titteleitä, asuinkiinteistöjä ja huonekaluja.
Heille syntyi kuusi lasta:
Tytär (kuoli syntyessään 10. lokakuuta 1771)
Louis Philippe d'Orléans (Ludvig Filip I), (1773–1850). Valoisin herttua (1773–1785), Chartresin herttua (1785–1793) ja Orléansin herttua (1793–1830); avioitui Napolin prinsessa Maria Amalian kanssa ja heillä oli jälkeläisiä
Louis Antoine Philippe d'Orléans, Montpensierin herttua (1775–1807), kuoli maanpaossa Englannissa
Françoise d'Orléans, Mademoiselle d'Orléans (1777–1782), seuraavan kaksoissisar, kuoli 5-vuotiaana
Louise Marie Adélaïde Eugénie d'Orléans, Mademoiselle de Chartres (1777–1847) pysyi naimattomana
Louis Charles Alphonse Léodgard d'Orléans, Beaujolais'n kreivi (1779–1808) pysyi naimattomana, kuoli maanpaossa Maltalla
Lisäksi herttualla oli lukuisia aviottomia lapsia monien rakastajattariensa kanssa, joiden seuraan hän palasi muutama kuukausi häitten jälkeen.
Poliittinen toiminta

Hän oli huonoissa väleissä kuningasparin kanssa, rahoitti vallankumouksellista mellakointia ja liittyi jakobiiniklubiin. Herttuan sanotaan Octave Aubryn mukaan tervehtineen hurraten mellakoitsijoita, jotka kantoivat ohi hänen murhatun vaimonsa veljen puolison, kuningatar Marie Antoinetten uskotun hovinaisen Lamballen prinsessa, Marie Thérèse Louise de Savoyn päätä ns. Syyskuun murhien aikana.
Kuningasvallan kaaduttua elokuussa 1792 herttua luopui aatelisarvostaan ja otti itselleen uuden sukunimen "Égalité" (suom. tasa-arvo).  Hänet valittiin syyskuussa 1792 kansalliskokoukseen, jossa hänestä tuli vuoripuoluelainen. Hän äänesti kuningas Ludvig XVI:n teloittamisen puolesta. Herttua petti sanansa, kun kuninkaan tuomiosta äänestettiin konventissa: vaihtoehtoina olivat kuolema, maasta karkottaminen ja vankeus rauhan tuloon asti. Herttua oli luvannut sukulaisilleen jättää äänestämättä - mutta viime hetkellä hän käänsi kelkkansa:
»Ajatellen yksinomaan velvollisuuttani ja varmana siitä, että kaikki jotka ovat uhanneet tai joskus uhkaavat kansan itsenäisyyttä, ansaitsevat kuoleman, minä äänestän kuolemaa!»
Ruhtinas, jota yleisesti pidetään kateellisena ja kapinallisena, joka ei koskaan ajatellut muuta kuin omaa etuaan, omaisuuttaan ja valtaistuinta, menetti nyt maineensa kaikkien silmissä. Äänestämällä serkkunsa kuoleman puolesta hän luuli pelastavansa nahkansa, mutta astuikin tosiasiassa ensi askeleensa kohti giljotiinia. Puheenvuoro sai jopa hänen oman poikansakin (myöhemmän kuningas Ludvig Filipin) vimmastumaan hänelle.
Ranskan valtionarkistossa on säilynyt pojan isälleen lähettämä kirje; jo kenraalin arvon saavuttanut poika suorastaan sanallisesti ruoskii isänsä henkihieveriin tämän rikottua lupauksensa.[lähde? ]
Koska nimenomaan muutama kuoleman puolelle annettu ääni ratkaisi tuomion, voidaan sanoa, että juuri Orléansin herttuan asettuminen tälle kannalle koitui kuninkaan kuolemaksi.[lähde? ] Kuitenkaan Maximilien Robespierre ei missään vaiheessa luottanut häneen. Yleistä suhtautumista herttuaan kuvaa osuvasti samanaikainen englantilainen poliittinen pilakuva "Egalitén uhri", jossa herttua on pantu pitelemään ilmassa giljotiinin ääressä juuri katkaistua kuninkaan päätä, vaikkei hän ollut mestauslavan lähelläkään.[lähde? ]
Lopulta herttua mestattiin kuninkuuden tavoittelijana vuonna 1793. Hänen pojastaan tuli kuningas Ludvig Filip.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philippe Égalité Wikimedia Commonsissa
Richard Rodgers

Vasemmalta: Richard Rodgers, Irving Berlin ja Oscar Hammerstein II (1948)
Richard Charles Rodgers (28. heinäkuuta 1902 − 30. joulukuuta 1979) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti Oscar Hammerstein II:n ja Lorenz Hartin kanssa yhteistyössä syntyneistä musikaaleista kuten Oklahoma!, Sound of Music ja South Pacific.
Rodgers sävelsi uransa aikana yli 900 julkaistua laulua ja neljäkymmentä musikaalia. Hänen tehokeinojaan ovat esimerkiksi jännitteisten harmonioiden käyttö erilaisten tekstin ja draamakohtausten ominaisuuksien korostamiseksi, ja kyky adaptoitua käsiteltävään aiheeseen hyvin syvällisesti, kuten Sound of Musicin kuvitteellinen "itävaltalainen kansanhymni" Edelweiss, joka on todellisuudessa amerikkalaisen Rodgersin jäljitelmä kansanomaisesta kappaleesta.
1950-luvun alkupuolella Rodgers alkoi säveltää myös sinfoniaorkesterille. Hänen teoksiaan käytettiin televisiosarjojen ja -dokumenttien musiikkina.
Rodgersin säveltämät musikaalit > Käsikirjoittajana Lorenz Hart

One Minute Please
Fly with Me (1920)
Poor Little Ritz Girl (1920)
The Melody Man (1924)
The Garrick Gaieties (1925–26)
Dearest Enemy (1925)
The Girl Friend (1926)
Peggy-Ann (1926)
Betsy (1926)
A Connecticut Yankee (1927)
She's My Baby (1928)
Present Arms (1928)
Chee-Chee (1928)
Spring Is Here (1929)
Heads Up! (1929)
Ever Green (1930)
Simple Simon (1930)
America's Sweetheart (1931)
Love Me Tonight (1932)
Jumbo (1935)
On Your Toes (1936)
Babes in Arms (1937)
I'd Rather Be Right (1937)
I Married an Angel (1938)
The Boys from Syracuse (1938)
Too Many Girls (1939)
Higher and Higher (1940)
Pal Joey (1940–41)
By Jupiter (1942)
Rodgers & Hart (1975), Rodgersin ja Hartin musikaalirevyy
Rodgersin säveltämät musikaalit > Käsikirjoittajana Oscar Hammerstein II

Oklahoma! (1943)
Carousel (1945)
State Fair (1945) (elokuva 1945, musikaali 1996)
Allegro (1947)
South Pacific (1949)
The King and I (1951)
Me and Juliet (1953)
Pipe Dream (1955)
Cinderella (1957)
Flower Drum Song (1958)
Sound of Music (1959)
A Grand Night for Singing (1993), Rodgersin ja Hammersteinin musikaalirevyy
Rodgersin säveltämät musikaalit > Muita käsikirjoittajia

Victory at Sea (1952) (Robert Russell Bennett)
No Strings (1962) (käsikirjoittajana Rodgers itse)
Do I Hear a Waltz? (1965) (Stephen Sondheim)
Two by Two (1970) (Martin Charnin)
Rex (1976) (Sheldon Harnick)
I Remember Mama (1979) (Martin Charnin/Raymond Jessel)
Raymond Cruz

| Raymond Cruz |
| --- | --- |
 Cruz vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1961 (ikä 63) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1987–
Aiheesta muualla
IMDb 
Raymond Cruz (s. 9. heinäkuuta 1961 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Julio Sanchezin roolista televisiosarjassa Ratkaisija ja sen spin-offissa Rikoksista pahin, sekä huumeparoni Tuco Salamancan roolista televisiosarjassa Breaking Bad ja sen spin-offissa Better Call Saul.
Cruz on myös näytellyt muun muassa elokuvissa Gremlins 2 – uusi pesue (1990), Kaappaus merellä (1992), Isku Kolumbiaan (1994), The Rock – paluu helvettiin (1996), Alien – ylösnousemus (1997), Hämärästä aamunkoittoon 2: Texas Blood Money (1999), Training Day (2001) ja Itkevän naisen kirous (2019).
Aiheesta muualla

Raymond Cruz Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Petri Heinonen

| Petri Heinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Petri Juhani Heinonen
Syntynyt: 12. syyskuuta 1988 (ikä 36) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Pete
Pelipaikka:  Sentteri / Iso laitahyökkääjä
Pituus:  207 cm
Paino:  105 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2005–2007 2007–2009 2008–2009 2009–2013 2013–2020:  Tampereen Pyrintö Espoon Honka → UU-Korihait UU-Korihait Tampereen Pyrintö
Maajoukkueet
2010–2011:   Suomi
Ottelut (pisteet):  11 (23)
Aiheesta muualla
FIBA
Petri Juhani Heinonen (s. 12. syyskuuta 1988 Tampere) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri tai iso laitahyökkääjä. Tampereen Pyrinnön kasvatti Heinonen palkittiin kaudella 2006–07 Korisliigan vuoden tulokkaana ja kaudella 2010–11 Korisliigan vuoden kehittyneimpänä pelaajana. Suomen mestaruuksia Heinonen voitti kaksi, vuonna 2008 Espoon Hongassa ja vuonna 2014 Pyrinnössä, jossa hän saavutti myös SM-hopeaa vuonna 2016.
Pelaajaura > Pyrinnöstä Honkaan

Heinosen ensiesiintyminen pääsarjatasolla tapahtui kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön paidassa 5. lokakuuta 2005 pelatussa ottelussa Kouvoja vastaan. Peli sujui hänen osaltaan erittäin mallikkaasti, sillä hän saalisti avauspelissään neljän levypallon ja kahden koriin johtaneen syötön lisäksi kymmenen pistettä sadan prosentin osumatarkkuudella. Hän oli ensimmäisellä kaudellaan merkittynä pelaavaan kokoonpanoon kuitenkin vain kahdeksan kertaa. Kaudella 2006–07 Heinonen vakiinnutti paikkansa Pyrinnön pelaavasta kokoonpanosta ja teki ottelua kohden 7,5 pistettä 17,3 minuutissa. Kauden päätteeksi hänet valittiin Korisliigan vuoden tulokkaaksi.
Keväällä 2007 Heinonen allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen hallitsevan Suomen mestarin, Espoon Hongan, kanssa. Ensimmäinen kausi Hongassa pudotti hieman Heinosen saamaa peliaikaa Pyrinnön aikoihin verrattuna. Koreja runkosarjassa syntyi 4,1 pisteen keskiarvolla 13,3 minuutissa. Pudotuspeleissä Heinosen vastuu pieneni entisestään ja peliaikaa kertyi vain vajaat viisi minuuttia peliä kohden. Kausi 2007–08 Heinoselta päättyi Hongan mukana lopulta Suomen mestaruuteen.
Kauden 2008–09 aikana Heinonen pelasi Hongassa 28 ottelua 2,3 pisteen ja 2,0 levypallon keskiarvoilla. Maajoukkuepelaaja Tuukka Kotin tehtyä helmikuussa 2009 loppukauden kestävän sopimuksen Hongan kanssa Heinonen siirtyi vuokralle UU-Korihaiden joukkueeseen.
Pelaajaura > Korihait

Kaudeksi 2009–10 Heinonen teki Korihaiden kanssa yhden vuoden sopimuksen, jossa oli myös optio yhdestä lisävuodesta.
Pelaajaura > Paluu Pyrintöön

Kaudeksi 2013–2014 Heinonen teki Pyrinnön kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Kauden aikana Heinonen harjoitti Pyrinnön apuvalmentaja Lasse Rantalan kanssa henkilökohtaista taktiikkaansa ja tekniikkansa. Pyrintö voitti Korisliigan runkosarjan uudella voittoennätyksellä ja pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigassa, jossa sijoittui neljänneksi. Pyrinnön ja Heinosen kevät huipentui Suomen mestaruuteen, joka oli Heinosen uran toinen. Heinonen oli ensimmäisen loppuottelun ratkaisevia pelaajia kahdeksalla hyökkäyslevypallollaan, mikä oli yhtä paljon kuin kyseisessä ottelussa vastassa olleen Katajan joukkueella yhteensä.
Kaudella 2014–2015 Pyrinnön avausviisikon sentteri Antti Nikkilä siirtyi sivuun, ja Heinoselle lankesi yhdessä joukkueeseen saapuneen Mikael Sandbergin kanssa kova vastuu Nikkilän korvaamisesta korinaluspelissä. Baltian liigassa Pyrintö selviytyi kahdeksan parhaan joukkoon. Korisliigassa se sijoittui runkosarjassa kuudenneksi ja putosi puolivälierissä Kauhajoen Karhulle molempien joukkueiden voitettua kotiottelunsa. Avausviisikkoon nousseen Heinosen peliaika lisääntyi hieman edelliskaudesta, samoin runkosarjan pistekeskiarvo. Kauden jälkeen Heinonen koki Pyrinnön parhaaksi vaihtoehdoksi tulevaisuutensa kannalta ja teki seuran kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen.
Kaudella 2015–2016 useiden muiden sentterien kanssa peliajasta kilpaillut Heinonen pelasi runkosarjan 5,9 pisteen ja 3,6 levypallon keskiarvoilla. Pyrintö sijoittui runkosarjassa neljänneksi ja voitti pudotuspeleissä ensin Bisonsin ja välierissä Helsinki Seagullsin. Loppuotteluissa Pyrintö sai vastaansa Kouvot, joka oli tamperelaisia vahvempi 4–1-otteluvoitoin. Pyrintö ja Heinonen palkittiin näin SM-hopeamitaleilla.
15. tammikuuta 2019 Heinonen teki Kaarinan Uraa vastaan pääsarjaennätyksekseen kolme heitontorjuntaa. Helmikuussa Pyrintö ylsi Suomen cupin loppuotteluun jossa se pelasi ilman Heinosta ja hävisi Salon Vilppaalle.
Heinäkuussa 2019 Heinonen teki Pyrinnön kanssa vuoden pituisen jatkosopimuksen. Hän kuntoutui polvileikkauksestaan tammikuun loppupuolelle asti. Kuntouduttuaan Heinonen ehti pelata vain kymmenkunta ottelua, kun sarjakausi keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi Pyrinnön sijoituttua runkosarjassa viidenneksi. Toukokuussa 2020 Heinonen ilmoitti päättävänsä kilpauransa. Päätöksen taustalla olivat motivaation ja kilpailukyvyn puutteen tuntu sekä halu keskittyä muuhun elämään.
Pelaajaura > Maajoukkue

Kesällä 2010 Heinonen debytoi maajoukkueessa ottelussa Portugalia vastaan. Hän pelasi ottelussa kuusi minuuttia, teki yhden pisteen ja otti yhden levypallon.
Heinonen kuului Suomen Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 2011 voittaneeseen joukkueeseen. PM-kulta oli Suomen ensimmäinen 28 vuoteen.
Saavutukset

| --- | --- |
 Henkilökohtaiset saavutukset Korisliigan vuoden tulokas 2007  Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja 2011 :  Joukkuesaavutukset Pohjoismaiden mestaruus 2011  Suomen mestaruus 2008 ja 2014 SM-hopeaa 2016  Suomen cupin hopeaa 2019  Baltian liigan neljäs sija 2014
Pelityyli

Vuoden 2014 SM-finaaleissa YLEn toimittaja kuvaili Heinosen hakeneen "salakavalasti" tärkeitä levypalloja. Sentterinä pelatessaan hänen sisäpeliään kuvailtiin heikommaksi Pyrinnön Antti Nikkilään verrattuna, ja hänen peliinsä on toivottu lisää fyysisyyttä.
Yksityiselämä

Heinonen on opiskellut sairaanhoitajaopintoja Tampereen ammattikorkeakoulussa.
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005–2006 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 8 | 46,7 % | 12,5 % | 83,3 % | 0,6 | 1,5 | 2,1 | 0,8 | 0,5 | 0,4 | 0,1 | 2,8 | 22 |
| 2006–2007 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 40 | 51,1 % | 32,5 % | 58,6 % | 0,8 | 1,7 | 2,5 | 0,4 | 1,1 | 0,6 | 0,2 | 7,5 | 299 |
| 2007–2008 | Espoon Honka | Korisliiga | 36 | 53,6 % | 38,9 % | 40,5 % | 0,6 | 1,3 | 1,8 | 0,2 | 0,7 | 0,4 | 0,1 | 4,1 | 147 |
| 2008–2009 | Espoon Honka | Korisliiga | 12 | 62,1 % | 33,3 % | 46,7 % | 1,0 | 1,8 | 2,8 | 0,3 | 0,8 | 0,3 | 0,3 | 3,8 | 46 |
| 2008–2009 | Korihait | Korisliiga | 28 | 42,9 % | 0,0 % | 57,9 % | 1,0 | 1,0 | 2,0 | 0,3 | 1,0 | 0,2 | – | 2,3 | 65 |
| 2009–2010 | Korihait | Korisliiga | 44 | 53,2 % | 31,0 % | 44,3 % | 1,8 | 2,9 | 4,7 | 0,6 | 1,1 | 0,4 | 0,2 | 6,2 | 274 |
| 2010–2011 | Korihait | Korisliiga | 38 | 56,4 % | 21,6 % | 54,2 % | 1,7 | 3,6 | 5,2 | 0,9 | 2,1 | 0,6 | 0,3 | 12,0 | 456 |
| 2011–2012 | Korihait | Korisliiga | 37 | 52,2 % | 26,2 % | 51,2 % | 2,0 | 3,6 | 5,7 | 0,9 | 1,7 | 0,6 | 0,1 | 10,1 | 373 |
| 2012–2013 | Korihait | Korisliiga | 8 | 58,8 % | 36,4 % | 38,9 % | 2,0 | 5,0 | 7,0 | 0,3 | 2,4 | 0,6 | – | 9,9 | 79 |
| 2013–2014 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 44 | 56,8 % | 25,0 % | 44,0 % | 1,6 | 1,8 | 3,3 | 0,5 | 0,6 | 0,5 | 0,1 | 5,1 | 226 |
| 2013–2014 | Tampereen Pyrintö | Baltian liiga | 12 | 45,9 % | 20,0 % | 57,1 % | 0,7 | 1,7 | 2,3 | 0,6 | 0,5 | 0,3 | – | 3,8 | 45 |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 37 | 54,7 % | 16,7 % | 56,8 % | 1,2 | 1,7 | 2,9 | 0,6 | 0,6 | 0,4 | 0,1 | 5,8 | 213 |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Baltian liiga | 10 | 57,6 % | 20,0 % | 50,0 % | 1,9 | 2,2 | 4,1 | 0,3 | 0,8 | 0,5 | – | 4,8 | 48 |
| 2015–2016 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 36 | 48,4 % | 32,1 % | 52,1 % | 1,4 | 2,2 | 3,6 | 0,7 | 0,5 | 0,6 | 0,1 | 5,9 | 214 |
| 2016–2017 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 27 | 48,5 % | 17,6 % | 45,6 % | 1,3 | 2,5 | 3,9 | 0,9 | 0,9 | 0,6 | 0,2 | 5,3 | 142 |
| 2017–2018 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 35 | 49,1 % | 16,7 % | 55,6 % | 1,4 | 1,8 | 3,2 | 1,1 | 0,6 | 0,3 | 0,1 | 3,6 | 127 |
| 2018–2019 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 26 | 50,6 % | 50,0 % | 54,9 % | 1,7 | 2,3 | 3,9 | 1,1 | 1,0 | 0,3 | 0,4 | 4,7 | 122 |
| 2019–2020 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 8 | 56,3 % | – | 50,0 % | 0,9 | 1,8 | 2,6 | 1,3 | – | 0,3 | – | 3,0 | 24 |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga | 464 | 52,8 % | 26,9 % | 51,0 % | 1,4 | 2,2 | 3,6 | 0,7 | 1,0 | 0,4 | 0,1 | 6,1 | 2829 |
| Yhteensä | Yhteensä | Baltian liiga | 22 | 51,4 % | 20,0 % | 53,6 % | 1,2 | 1,9 | 3,1 | 0,5 | 0,6 | 0,4 | 0,3 | 4,2 | 93 |
Tilastot > Pudotuspelit

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007–2008 | Espoon Honka | Korisliiga | 7 | 16,7 % | – | 50,0 % | 0,6 | 0,1 | 0,7 | – | 0,3 | 0,1 | – | 0,4 | 3 |
| 2008–2009 | Korihait | Korisliiga | 3 | 40,0 % | 0,0 % | – | 0,3 | – | 0,3 | 0,3 | 0,7 | – | – | 1,3 | 4 |
| 2009–2010 | Korihait | Korisliiga | 3 | 59,1 % | 33,3 % | 57,1 % | 2,7 | 1,0 | 3,7 | 0,3 | 0,3 | 1,0 | 0,3 | 12,0 | 36 |
| 2010–2011 | Korihait | Korisliiga | 9 | 44,4 % | 31,6 % | 81,0 % | 1,4 | 4,4 | 5,9 | 0,6 | 2,4 | 0,3 | – | 9,2 | 83 |
| 2013–2014 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 13 | 69,1 % | 0,0 % | 62,5 % | 1,8 | 1,7 | 3,5 | 0,2 | 0,7 | 0,6 | – | 7,4 | 96 |
| 2013–2014 | Tampereen Pyrintö | Baltian liiga | 8 | 52,6 % | 0,0 % | 66,7 % | 0,8 | 0,8 | 1,5 | 0,4 | 0,6 | 0,1 | – | 3,0 | 24 |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 5 | 64,7 % | – | 50,0 % | 0,8 | 1,6 | 2,4 | 0,8 | 0,8 | 0,6 | – | 4,8 | 24 |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Baltian liiga | 2 | 28,6 % | – | 100,0 % | 1,0 | 2,5 | 3,5 | 0,5 | – | – | – | 4,0 | 8 |
| 2015–2016 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 15 | 39,5 % | 66,7 % | 26,7 % | 1,1 | 1,4 | 2,5 | 0,4 | 0,6 | 0,1 | – | 2,7 | 40 |
| 2016–2017 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 3 | 50,0 % | 50,0 % | – | 1,3 | 3,0 | 4,3 | 2,7 | 0,3 | 0,3 | – | 5,0 | 15 |
| 2017–2018 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 2 | 50,0 % | – | – | 1,0 | 2,5 | 3,5 | 0,5 | 0,5 | – | – | 2,0 | 4 |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga | 60 | 52,6 % | 33,3 % | 59,3 % | 1,3 | 1,8 | 3,1 | 0,5 | 0,8 | 0,3 | 0,0 | 5,1 | 305 |
| Yhteensä | Yhteensä | Baltian liiga | 10 | 46,2 % | 0,0 % | 80,0 % | 0,8 | 1,1 | 1,9 | 0,4 | 0,5 | 0,1 | 0,2 | 3,2 | 32 |
O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo