stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Portugalin väestö
Koulutus

Portugalissa on oppivelvollisuus 6–18-vuotiaille. 12 vuotta kestävä pakollinen koulu on kaksi vuotta pidempi kuin OECD-maiden keskiarvo.
1990-luvun alussa Portugalin väestöstä oli erilaisten tutkimusten ja arvioiden mukaan 14–20 % lukutaidottomia, tosin useimmat luku- ja kirjoitustaidottomista olivat iäkkäämpiä ihmisiä. Portugalin hallitus oli alkanut 1980-luvun loppupuolella panostaa koulunkäyntiin aiempaa enemmän, kun tutkimuksissa oli havaittu lukutaidottomien suuri määrä. Lukutaitoisten osuus on tuon jälkeen kasvanut selvästi, sillä Unescon mukaan vuonna 2011 yli 15-vuotiaista 94,5 osasi lukea. Miehillä lukutaito oli hieman parempaa, sillä yli 15-vuotiaiden naisten lukutaito oli vuonna 2011 92,9 prosenttia ja miehillä 96,3 prosenttia.
Portugalin ensimmäinen yliopisto oli Coimbran yliopisto, joka perustettiin Lissabonissa vuonna 1290 ja siirrettiin Coimbraan 1537. Vuonna 1559 perustettiin Évoran ja vuonna 1911 Lissabonin yliopisto. Opiskelijamäärältään suurin yliopisto on Porton yliopisto, jossa on 29 000 opiskelijaa. Vanhin yksityinen yliopisto on Portugalin katolinen yliopisto. 1970–1980-luvuilla Portugaliin avattiin useita uusia yliopistoja, kuten Aveiron yliopisto, Minhon yliopisto, Lissabonin polytekninen opisto, Porton polytekninen opisto, Azorien yliopisto, Algarven yliopisto ja Madeiran yliopisto. Shanghain Jiao Tong -yliopiston vuosittain tekemässä arviossa vuonna 2013 Lissabonin yliopisto oli sijoilla 301–400 ja Lissabonin teknillinen yliopisto sijoilla 401–500.
Vuoden 2000 PISA-tutkimuksessa, jossa testattiin 28 OECD-maan ja neljän muun maan 15-vuotiaiden koululaisten lukutaidon, matematiikan ja luonnontieteiden osaamista, Portugali sijoittui kaikissa OECD-maiden keskiarvon alapuolelle. Vuosina 2002-2012 Portugalin tulokset paranivat etenkin matematiikassa, ja vuonna 2012 maa oli lähellä OECD:n keskitasoa.
Tilastotietoja

| Asukasluvun kehitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  1864  |  1890  |  1911  |  1920  |  1930  |  1940  |  1950  |  1960  |  1970  |  1981  |  1991  |  2001  |  2011  |
| Väestö | 4 188 419 | 5 049 729 | 5 969 056 | 6 032 991 | 6 825 883 | 7 722 152 | 8 510 240 | 8 851 240 | 8 648 369 | 9 833 041 | 9 862 540 | 10 356 117 | 10 561 614 |
| ±% | —     | +20.6% | +18.2% | +1.1% | +13.1% | +13.1% | +10.2% | +4.0% | −2.3% | +13.7% | +0.3% | +5.0% | +2.0% |
Mediaani-ikä: 38,5 vuotta
Väestönkasvu: 0,36 % (2006)
Lapsikuolleisuus: 4,98 tuhatta kohden
Elinajanodote: 77,7 vuotta
Lukutaitoisuus: 93,3 %
Suurimmat kunnat

Lissabon (564 657 as.)
Sintra (409 482 as.)
Vila Nova de Gaia (288 749 as.)
Porto (238 954 as.)
Loures (199 231 as.)
Cascais (181 444 as.)
Amadora (176 239 as.)
Braga (170 858 as.)
Oeiras (168 475 as.)
Matosinhos (168 451 as.)
Almada (164 844 as.)
Seixal (164 715 as.)
Gondomar (164 096 as.)
Guimarães (161 876 as.)
Coimbra (148 474 as.)
Odivelas (143 995 as.)
Santa Maria da Feira (142 295 as.)
Vila Franca de Xira (133 224 as.)
Vila Nova de Famalicão (131 690 as.)
Barcelos (123 831 as.)
Setúbal (120 117 as.)
Maia (120 111 as.)
Leiria (119 870 as.)
Alueiden asukasluku

Portugalin alueet suuruusjärjestyksessä asukasluvun mukaan:
| Sija | Alue | Väkiluku (2011) | Pinta-ala (km²) | Asukastiheys (as> /km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Norte | 3 689 713 | 21 284 | 173,3 |
| 2. | Lissabon | 2 815 851 | 3 001 | 938,3 |
| 3. | Centro | 2 327 026 | 28 200 | 82,5 |
| 4. | Alentejo | 758 739 | 31 603 | 24 |
| 5. | Algarve | 450 484 | 4 996 | 90,1 |
| 6. | Madeira | 267 938 | 801 | 334,5 |
| 7. | Azorit | 246 102 | 2 322 | 105,9 |
Coimbran yliopisto.
Oxfordin yliopisto

| Oxfordin yliopisto> University of Oxford |
| --- | --- |
  

 lat. Universitas Oxoniensis 
Motto:  Dominus illuminatio mea (Herra on minun valoni)
Perustettu:  1000-luku
Tyyppi:  Julkinen
Säätiön varat:  3 miljardia puntaa
Kansleri:  Chris Patten
Opiskelijoita:  11 766
Jatko-opiskelijoita:  8 701
Sijainti:  Oxford, Englanti  Yhdistynyt kuningaskunta (51.7611°N, 1.2534°W)
Osoite:  www.ox.ac.uk
Yhteistyö:  Kultainen kolmio Coimbra-ryhmä Europaeum LERU Russell-ryhmä
Oxfordin yliopisto on keskiajalla perustettu yliopisto Oxfordin kaupungissa Englannissa. Se on maailman vanhin englanninkielinen yliopisto. Oxford ja Cambridgen yliopisto, joita yhdessä kutsutaan joskus nimellä ”Oxbridge”, ovat kilpailleet veljellisesti vuosisatojen ajan. Molemmat kuuluvat myös niin sanottuun kultaiseen kolmioon.
Historia

Oxfordin yliopiston perustamispäivää ei tiedetä, mutta opetustoimintaa siellä on ollut ainakin vuodesta 1096. Kun Henrik II kielsi englantilaisia opiskelijoita opiskelemasta Pariisin yliopistossa 1167, Oxford alkoi kasvaa nopeasti. Yliopiston perustamisen jälkeen opiskelijoita alkoi saapua sekä maan pohjois- että eteläosista, mikä jakoi opiskelijat myös yliopiston sisällä. Samoin eri uskontokuntien edustajat, kuten anglikaanit, fransiskaanit, karmeliitat ja augustinolaiset, saapuivat Oxfordiin 1200-luvulla alkaen perustaa yhteisöjä ja rakentaa asuntoloita omille opiskelijoilleen. Rochesterin piispa laati kuitenkin ensimmäiset collegesäädökset, minkä jälkeen opiskelijat alkoivat siirtyä uskonnollisista yhdyskunnista collegeihin.
1400-luvulla renessanssin vaikutukset alkoivat näkyä myös Oxfordissa esimerkiksi kreikan kielen opetuksen lisääntymisenä. Reformaatio katkaisi Englannin siteet katoliseen kirkkoon ja jatkaakseen ammatissaan monet uskontokuntaan kuuluneet opettajat joutuivat muuttamaan Manner-Eurooppaan. Renessanssi vaikutti myös opetustapojen muuttumiseen, kun keskiaikainen skolastiikka jäi uudenaikaisempien menetelmien jalkoihin.
1800-luku merkitsi monia uudistuksia Oxfordissa: suulliset kuulustelut esimerkiksi korvattiin kirjallisilla pääsykokeilla ja yliopiston alaisuuteen perustettiin neljä naiscollegea – täyden opinto-oikeuden naiset saivat kuitenkin vasta vuonna 1920. 1900-luvun puolivälissä Oxfordiin saapui paljon Neuvostoliiton ja Natsi-Saksan vainoja paenneita akateemikkoja.
Vuoteen 1866 asti tutkinnon suorittajan piti olla anglikaanisen kirkon jäsen, muinaiskreikkaa tuli hallita vuoteen 1920 ja pakollinen latina poistettiin 1960.
Organisaatio

Colleget ovat Oxfordin yliopiston toiminnan perusta. Kaikkien opettajien ja opiskelijoiden on oltava jonkun collegen tai niin sanotun ”permanent private hallin” (PPH) jäseniä. College ei ole pelkkä asuntola, vaan niillä on melko itsenäinen rooli ja vastuu perus- ja jatkotutkintoa suorittavista opiskelijoista. Jotkut colleget ottavat vain jatko-opiskelijoita. Permanent private halleista useat ovat sidoksissa kirkkoon ja vain miehille. College-rakenne on peräisin ajalta, jolloin yliopisto syntyi itsenäisten oppilaitosten yhteensulautumana. Opiskelijavalinnat ja tutkinnot suoritetaan kuitenkin koko yliopiston tasolla, ei omalle collegelle. Tyypillisessä collegessa on ruokasali illallisia varten, kappeli, kirjasto, baari, seniorien oleskeluhuone, jatko-opiskelijoiden oleskeluhuone, perustutkinto-opiskelijoiden oleskeluhuone, huoneet 200–400 perustutkinto-opiskelijalle sekä tilat collegen johtajalle ja muille opettajille. Rakennusten ikä vaihtelee keskiaikaisista erittäin moderneihin, mutta useimmissa collegeissa ne muodostavat nelikulmion jykevien porttien suojaaman sisäpihan ympärille.
Oxfordin virallinen johtaja on kansleri, jonka valitsee yliopistosta valmistuneista koostuva elin. Useimpien englantilaisten yliopistojen käytännön mukaisesti kansleri on Oxfordissakin lähinnä muodollinen johtaja, joka ei juurikaan osallistu yliopiston päivittäisten asioiden hoitamiseen. Varakansleri sen sijaan on de facto yliopiston hallinnon johtaja. Hänen alaisuudessaan työskentelee viisi pro-varakansleria, joilla on omat vastuualueensa. Yliopiston hallinnollisen elimen muodostaa erillinen konselji, joka koostuu varakanslerista, laitosten johtajista ja muista valituista jäsenistä. Korkeinta valtaa Oxfordissa käyttää kuitenkin erillinen parlamentti, joka koostuu 3 700 opetuksen ja hallinnon parissa työskentelevästä henkilöstä. Myös ylioppilaskunnalla on edustajansa parlamentissa.
Rahoitus

Lukukautena 2005–2006 yliopiston tulot olivat 608 miljoonaa ja collegejen tulot 237 miljoonaa puntaa (josta 41 miljoonaa tuli yliopiston kautta). Vuonna 2008 Oxford käynnisti rahankeruuhankkeen, jonka tarkoituksena on saada kokoon 1,25 miljardia puntaa, joka pyritään sijoittamaan akateemisiin virkoihin ja ohjelmiin, opiskelijoiden tukemiseen ja infrastruktuurin kehittämiseen (mukaan lukien uudet rakennukset).
Opinnot ja perinteet

Kandidaatin tutkinnon opiskelijavalinnat tapahtuvat collegekohtaisesti, mutta kuitenkin niiden välisen yhteistyön kautta, jotta parhaat oppilaat saisivat opiskelupaikan riippumatta siitä, minkä collegen he ovat alun perin valinneet: colleget voivat siis siirtää oppilaita toisilleen tasapainon turvaamiseksi. Valinta perustuu opiskelumenestykseen, ennakoituihin koetuloksiin, hakijan lähettämiin opintonäytteisiin, koulun suosituksiin, haastatteluihin ja joissakin tapauksissa haastattelua edeltävään pääsykokeeseen. Suurten hakijamäärien vuoksi opiskelijat voivat hakea joko Oxfordiin tai Cambridgeen, mutta eivät molempiin; tämä ei kuitenkaan koske toista kandidaatin tutkintoaan suorittamaan pyrkiviä opiskelijoita.
Maisterin tutkinnon opiskelijavalinnoissa jotkut colleget suosivat opiskelijoita, jotka ovat kiinnostuneet kyseisen collegen alumnien tutkimusaiheista. Maisterivalinnoissa opiskelijavalinta tehdään ensin laitoksella ja vastan sitten opiskelijan valitsemassa collegessa.
Oxfordia on myös syytetty opiskelijavalintojen epäoikeudenmukaisuudesta; väitteiden mukaan yliopisto syrjisi potentiaalisia oppilaita sosioekonomisen aseman ja koulutustaustan perusteella. Vuonna 2000 asia nousi vahvasti julkisuuteen niin sanotun Laura Spencen tapauksen vuoksi, kun valtion koulusta erinomaisin arvosanoin valmistunut Spence ei kovista odotuksista huolimatta päässyt yliopistoon. Erityisesti yliopistoa on syytetty yksityiskouluista tulevien oppilaiden suosimisesta, ja suurin osa kandidaatin tutkintoa suorittavista oppilaista onkin valmistunut yksityiskoulusta. Vuonna 2007 Oxford muutti opiskelijavalintakäytäntöään luvaten ottaa huomioon myös hakijan koulutaustan ja suhteuttaa sen opintomenestykseen.
Oxfordin opiskelijoilla on myös mahdollisuus saada stipendirahoitusta omille opinnoilleen. Yliopiston oma stipendiohjelma on Ison-Britannian kattavin ja myös yksittäiset colleget voivat myöntää rahoitusta ja palkintoja hyvästä opintomenestyksestä omille opiskelijoilleen. Myös maisterivaiheen opiskelijoilla on useita stipendi- ja rahoitusmahdollisuuksia, joista kenties tunnetuin on Rhodes-stipendi.
Oxfordin lukuvuodessa on kolme lukukautta, joilla on omat nimensä: Michaelmas-lukukausi kestää lokakuusta joulukuuhun, Hilary-lukukausi tammikuusta maaliskuuhun ja Trinity-lukukausi jatkuu huhtikuusta kesäkuuhun. Näiden lukukausien lomassa on myös kahdeksan viikon periodeja, joiden puitteissa kandidaatintutkintoa suorittavien opiskelijoiden opetus tapahtuu.
Pääosa opiskelusta tapahtuu henkilökohtaisen ohjaajan valvonnassa: sovitaan viikoittainen tapaamisaika ja siihen mennessä tehdään tehtävät, esimerkiksi jonkun kirjan lukeminen ja esseen kirjoitus siitä, tai tiettyjen luentojen seuraaminen ja niistä muistiinpanojen esittäminen. Tästä seuraa, että Oxfordista valmistuvat ovat harjaantuneita asioiden esittämiseen suullisesti ja kirjallisesti.
Aina 1960-luvulle asti opiskelijat pukeutuivat aina akateemisten vaatimusten mukaisesti, ja tätä näkee Oxfordissa yhä tänäkin päivänä. Useimmat Oxfordin perinteet ovat kuitenkin collegekohtaisia.
Kirjastot ja museot

Oxfordin keskeisin tutkimuskirjasto on vuonna 1598 perustettu Bodleian Library, joka avasi ovensa käyttäjille vuonna 1602. Sen kokoelmiin kuuluu kahdeksan miljoonaa nidettä ja se on Yhdistyneen kuningaskunnan toiseksi suurin kirjasto British Libraryn jälkeen. Koska kirjaston erityisoikeuksiin kuuluu saada vapaakappale jokaisesta maassa julkaistusta kirjasta, sen kokoelmat kasvavat noin viidellä hyllykilometrillä vuosittain. Sen kokoelmiin kuuluu myös lukemattomia harvinaisia ensipainoksia.
Bodleianin ohella yliopiston alaisuudessa toimii myös monia eri teemoihin erikoistuneita kirjastoja kuten Sackler Library, joka säilyttää erityisesti klassisia kokoelmia. Lisäksi useimmilla laitoksilla on omat tieteenalakirjastonsa ja colleget ylläpitävät omia kirjastojaan. Valtavien kokoelmien vuoksi kirjastojen ylläpitäminen vaatii paljon voimavaroja. Bodleianilla onkin käynnissä valtaisa teosten digitalisointihanke Googlen kanssa.
Kirjastojen lisäksi yliopiston alaisuuteen kuuluu myös useita museoita ja gallerioita. Vuonna 1683 perustettu Ashmolean Museum on Yhdistyneen kuningaskunnan vanhin museo ja  maailman vanhin yliopistomuseo. Sen kokoelmiin kuuluu merkittävä määrä taidetta ja arkeologisia esineitä: muun muassa Michelangelon, Leonardo da Vincin ja Pablo Picasson töitä. Lisäksi yliopiston alaisuudessa toimii muun muassa tieteen historian museo ja suuri kasvitieteellinen puutarha.
Maine

Vuonna 2008 Times Good University Guide listasi Oxfordin Britannian parhaaksi ja Cambridgen toiseksi parhaaksi yliopistoksi. Ainekohtaisissa arvosteluissa Oxford menestyi parhaiten muun muassa politiikan tutkimuksessa, lääketieteissä, englannin kielessä, Lähi-idän ja Afrikan tutkimuksessa, musiikkitieteessä, filosofiassa ja  kauppatieteissä. Lisäksi Oxford menestyi toiseksi parhaiten maailmanlaajuisessa yliopistosta valmistuneiden työllisyyttä mittaavassa tutkimuksessa.
Oxford on myös yksi neljästä Coimbra-ryhmään kuuluvasta englantilaisesta yliopistosta ja yksi neljästä, jotka ovat osa eurooppalaisten tutkimusyliopistojen ryhmää (League of European Research Universities). Se on ainoa Britannian yliopisto, joka kuuluu Europaeum-ryhmään.
Alumnit

Oxfordista valmistuneisiin kuuluu neljä Britannian ja ainakin kahdeksan muiden maiden kuningasta, 25 Britannian pääministeriä, kuusi pyhimykseksi julistettua, 86 arkkipiispaa ja 18 kardinaalia. Oxfordin yliopiston entisistä oppilaista ja opettajista 47 on saanut Nobel-palkinnon. Maailman yliopistoista Oxford on tuottanut seitsemänneksi eniten nobelisteja: edellä ovat kilpakumppani Cambridgen lisäksi Chicagon, Columbian, Harvardin ja Kalifornian yliopistot sekä Massachusetts Institute of Technology Yhdysvalloissa.
Lisäksi Oxfordissa on opiskellut ja opettanut lukuisia kuuluisia kansantaloustieteilijöitä, mukaan lukien Adam Smith, Alfred Marshall, E. F. Schumacher ja Amartya Sen, sekä filosofeja kuten John Locke, Thomas Hobbes ja Jeremy Bentham. Myös Albert Einstein ja Erwin Schrödinger ovat viettäneet aikaa yliopistolla. Oxfordissa opiskelleisiin näyttelijöihin lukeutuvat muun muassa Hugh Grant, Michael Palin ja Terry Jones.
Muut instituutiot

Yliopiston alaisuudessa toimii lukematon määrä erilaisia kerhoja ja yhteisöjä, kuten väittelyseura, jalkapallokerho, nyrkkeilyseura, draamakerho ja soutuseura, joka tunnetaan erityisesti vuosittaisesta Oxfordin ja Cambridgen välisestä soutukilpailusta. Lisäksi yliopistolla ilmestyy useita opiskelijoiden julkaisemia lehtiä.
Kirjallisuudessa ja populaarikulttuurissa

Vanhana yliopistona Oxford on ollut tapahtumapaikkana useissa tarinoissa, kirjoissa ja elokuvissa. Vuoteen 1989 mennessä oli kirjoitettu ainakin 533 Oxfordiin sijoittuvaa romaania, ja määrä kasvaa jatkuvasti.
Colleget

| Nimi | Perustamisvuosi | Kotisivu |
| --- | --- | --- |
| All Souls College | 1438 | all-souls.ox.ac.uk (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Balliol College | 1263 | balliol.ox.ac.uk |
| Brasenose College | 1509 | bnc.ox.ac.uk |
| Christ Church | 1546 | chch.ox.ac.uk |
| Corpus Christi College | 1517 | ccc.ox.ac.uk |
| Exeter College | 1314 | exeter.ox.ac.uk |
| Green Templeton College | 2008 | gtc.ox.ac.uk |
| Harris Manchester College | 1889 | hmc.ox.ac.uk |
| Hertford College | 1740 | hertford.ox.ac.uk |
| Jesus College | 1571 | jesus.ox.ac.uk |
| Keble College | 1870 | keble.ox.ac.uk |
| Kellogg College | 1990 | kellogg.ox.ac.uk |
| Lady Margaret Hall | 1878 | lmh.ox.ac.uk |
| Linacre College | 1962 | linacre.ox.ac.uk |
| Lincoln College | 1427 | linc.ox.ac.uk (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Magdalen College | 1458 | magd.ox.ac.uk |
| Mansfield College | 1886 | mansfield.ox.ac.uk |
| Merton College | 1264 | merton.ox.ac.uk |
| New College | 1379 | new.ox.ac.uk |
| Nuffield College | 1958 | nuff.ox.ac.uk |
| Oriel College | 1326 | oriel.ox.ac.uk |
| Pembroke College | 1624 | pmb.ox.ac.uk |
| Queen's College | 1341 | queens.ox.ac.uk |
| Reuben College | 2019 | reuben.ox.ac.uk |
| St Anne’s College | 1878 | st-annes.ox.ac.uk |
| St Antony’s College | 1953 | sant.ox.ac.uk |
| St Catherine's College | 1963 | stcatz.ox.ac.uk |
| St Cross College | 1965 | stx.ox.ac.uk |
| St Edmund Hall | 1957 | seh.ox.ac.uk |
| St Hilda’s College | 1893 | st-hildas.ox.ac.uk (Arkistoitu – Internet Archive) |
| St Hugh’s College | 1886 | st-hughs.ox.ac.uk |
| St John's College | 1555 | sjc.ox.ac.uk |
| St Peter’s College | 1929 | spc.ox.ac.uk |
| Somerville College | 1879 | some.ox.ac.uk (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Trinity College | 1554 | trinity.ox.ac.uk |
| University College | 1249 | univ.ox.ac.uk |
| Wadham College | 1610 | wadham.ox.ac.uk |
| Wolfson College | 1966 | wolfson.ox.ac.uk |
| Worcester College | 1714 | worcester.ox.ac.uk (Arkistoitu – Internet Archive) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oxfordin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Oxfordissa sekä opiskellaan että vain oleskellaan, Kuva, 05.01.1938, nro 1, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Al-Balad

Al-Balad (arab. البلد‎, suom. Seudun suura) on Koraanin 90. suura. Se sisältää 20 jaetta.
Teksti

Suura alkaa Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Kautta tämän kaupungin
jossa sinä asut
kautta sukumme Alkuunpanijan ja hänestä syntyneen!
Me olemme luonut ihmisen todellakin elämään vaikeuksissa:
jottei hän luulisi, että kenelläkään ei ole valtaa hänen suhteensa - -
Sisältö

Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suuran vihjaama "kaupunki" (toisen käännöksen mukaan "seutu") olisi Mekka, mutta tämä ei käy ilmi itse tekstistä.
Vannomista tarkoittavan sanan aqsama edellä on sana la, jonka yleisin käyttö on olla kieltosana ("minä en vanno"). Hämeen-Anttila katsoo, että tässä se ei ole kieltosana, vaan vahvistava partikkeli "Niin!"  Suurassa al-Kafirun (109) sama partikkeli on aiheuttanut vastaavia tulkintaongelmia. Gerd R. Puin on todennut, että kieltosana lā voidaan tulkita Koraanin käyttämässä ortografiassa myös vahvistavaksi partikkeliksi, jolloin sen merkitys muuttuu kieltosanasta päinvastaiseksi. Tulkinta muuttaa suuran luennan päinvastaiseksi.
Monien muiden Koraanin suurien tapaan teksti käsittelee ihmiselle annettuja vaihtoehtoja päätyä  joko Helvettiin tai Paratiisiin. Oikeasta toiminnasta annetaan esimerkkejä, kuten orpojen ja sukulaisten ruokkiminen nälänhädän aikana. Lopuksi uhataan Helvetin tulella niitä, jotka hylkivät Jumalan antamia merkkejä.
Aitosuomalaisuus

Mielenosoitus J. V. Snellmanin patsaalla Helsingin yliopiston suomenkielisyyden puolesta maaliskuussa 1935. Mielenosoittajien kylteissä oli muun muassa tekstejä: "irti alusmaa-ajattelusta", "yksi mieli, yksi kieli, yliopistossakin!", "kansallisuuskysymys ei ole kauppatavaraa".
Aitosuomalaisuus oli Suomen itsenäistymisen jälkeen syntynyt suomalaisuusliike, joka pyrki vaalimaan Suomen kansallista sivistystä, suomen kieltä, aitoa kansallisylpeyttä sekä kansallista eheyttä.
Kielikysymys oli aitosuomalaisuudelle tärkeä. Liikkeen vaatimuksiin kuuluivat esimerkiksi Helsingin yliopiston suomalaistaminen, suomenkielisten oppikoulujen määrän nostaminen väestösuhteita vastaavaksi ja ruotsinkielisten alueiden suomalaiskoulujen tukeminen, ruotsin opetuksen korvaaminen muilla kielillä, virastojen kielisuhteiden korjaaminen sekä armeijan suomalaistaminen. Aitosuomalaiset olivat myös huolissaan oikeuslaitoksen, ulkoasiainhallinnon ja Suomen edustajistojen ruotsinkielisyydestä sekä niiden käyttämisestä jopa suomalaisen kulttuurin vähättelyyn. Liike sanoutui kuitenkin muodollisesti irti ruotsalaisvastaisuudesta ja oli valmis tunnustamaan ruotsinkielisten oikeudet vähemmistökansallisuutena.
Aitosuomalaiset toimivat 1920- ja 1930-luvulla perustamissaan kerhoissa ja liitossa sekä muissa kansallismielisissä järjestöissä sekä julkaisivat Aitosuomalainen-lehteä. Eduskuntapuolueista aitosuomalaisin oli maalaisliitto, jonka edustajat tekivät eduskunnassa kymmeniä aitosuomalaisia aloitteita. Kun aitosuomalaisten tärkeimmät vaatimukset alkoivat toteutua 1930-luvun puolivälissä ja sotien jälkeen ja kun Suomi samalla läheni Skandinavian maita, liike menetti merkityksensä.
Aitosuomalaisuuden nousun tausta

Suomalainen nationalismi voimistui 1920-luvulla monestakin syystä. Nationalismin katsottiin pelastaneen maan bolsevismilta, ja itsenäisyys nosti kansallista ylpeyttä. Nationalistit olivat kuitenkin tyytymättömiä Suomen rajoihin, joiden sisälle ei ollut saatu esimerkiksi Itä-Karjalaa. He eivät myöskään pitäneet suomenruotsalaisten puheista suomalaisten rodullisesta ja sivistyksellisestä huonommuudesta eivätkä kielilainsäädännön takaamasta ruotsin kielen vahvasta asemasta Suomessa. Suhdetta Ruotsiin ja suomenruotsalaisiin heikensi myös se, että Ruotsi ei ollut kiinnostunut puolustusyhteistyöstä Suomen kanssa.
Suomen ja ruotsin kielten asemasta väännettiin kättä itsenäistymisen jälkeen. Suomen presidentti allekirjoitti kesäkuussa 1922 kielilakien paketin, joka esimerkiksi määräsi kaikille virkamiehille ruotsin kielen osaamisvaatimuksen jopa suomenkielisten kuntien virkoihin. Ruotsinkieliset olivatkin tyytyväisiä näihin kielilakeihin eivätkä enää vaatineet niihin parannuksia.
Ruotsinkielisillä oli edelleen suomenkielisiä vahvemmat asemat muun muassa tieteellisten ja ammatillisten yhdistysten sekä sivistystä ja koulutusta edistävien säätiöiden suhteen. Koska suomenruotsalaiset olivat liike-elämän ja teollisuuden alojen johdossa, heidän valvonnassaan oli suuri osa Suomen varallisuudesta. Ruotsilla ja ruotsinkielisillä oli luja asema myös kaksikielisessä Helsingin yliopistossa, ja 1920- ja 1930-luvun kielitaistelut keskittyivätkin juuri Helsingin yliopiston kielioloihin. Suomenkieliset usein paheksuivat ruotsin vahvaa asemaa valtion yliopistossa, ja vuoden 1922 yliopistolaissa ruotsinkielisten yliedustusta yliopiston opettajistossa jo vähennettiinkin.
Liikkeen historia > Järjestäytyminen

Aitosuomalaisuuden organisoituminen tapahtui vuonna 1923, kun Helsinkiin perustettiin Aitosuomalainen kerho. Sen julkaisemassa ohjelmakirjasessa vuodelta 1925 aitosuomalaisuus määriteltiin Snellmanin ja Yrjö-Koskisen ajatusten pohjalta nousevaksi suomalaisuusliikkeeksi.
Aitosuomalaisuuden äänenkannattaja Aitosuomalainen-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1924. Liikkeen aktiivisuus kasvoi, ja vuonna 1926 perustettiin Aitosuomalaisten Liitto siihen mennessä syntyneitä aitosuomalaisia kerhoja varten. Liittoon kuului vuoden 1928 lopussa 49 kerhoa, joiden yhteinen jäsenmäärä oli arviolta 3 000–4 000. Liikkeenä aitosuomalaisuuden kannatus oli kerhojen jäsenmäärää selvästi laajempi. Sanalla ”aitosuomalainen” oli tuolloin yleisessä kielenkäytössä jo alettu viittaamaan keneen tahansa kielikysymyksessä ehdottomaan henkilöön, ei vain aitosuomalaisten kerhojen jäseniin.