stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maraton
Vuotuisia maratontapahtumia > Maratontapahtumia muualla

New Yorkin maraton
Tukholman maraton
Berliinin maraton
Bostonin maraton
Chicagon maraton
Lontoon maraton
Rotterdamin maraton
Muinaiskreikkalaisia juoksijoita. Tarun mukaan Feidippides juoksi Marathonin taistelupaikalta Ateenaan.
Vuoden 1896 olympiamaratonille harjoittelevia juoksijoita.
Kenian Catherine Ndereba on yksi maailman parhaista naismaratoonareista.
Vesipiste Bostonin maratonilla
Marine Corps Marathon meneillään Yhdysvalloissa vuonna 2004
Maija Dahlgren

Reeta Maija Dahlgren (o.s. Seppälä: 20. heinäkuuta 1927 Lahti – 9. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa parikymmentä vuotta.
Ura

Keskikoulun käytyään Maija Dahlgren opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1946–1949 ja aloitti toimittajan uransa kotikaupunkinsa kokoomuslaisessa Lahti-lehdessä vuosina 1948–1951. Vuosina 1951–1954 hän työskenteli Yhtyneiden Kuvalehtien mainososastolla, vuosina 1955–1958 toimittajana Kuva-Posti-lehdessä ja vuosina 1958–1962 Suomen Kuvalehdessä. Vuosina 1962–1964 hän oli Eevan kauneus- ja vuosina 1964–1968 Eeva-lehden päätoimittajana sekä vuosina 1968–1975 Suomen Kuvalehden vakituisena avustajana. Vuonna 1975 Dahlgren siirtyi toimittajaksi Yleisradioon, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1990. Työnsä ohella hän avusti kirjoituksillaan muiden muassa Suomen Sotilas-, Uusi Suomi-, Seura-, Kotiliesi- ja Me Naiset -lehtiä. Harrastuksikseen Dahlgren mainitsi historian ja ”Suomen kansan identiteetin terävöittämisen”.
Vuonna 1962 Dahlgren sai esimieheltään, Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n varatoimitusjohtajalta Lauri Jäntiltä tehtäväkseen kirjoittaa elämäkerran Armi Kuuselasta, jonka valinnasta Miss Universumiksi tuli kuluneeksi kymmenen vuotta. Dahlgren ei omien sanojensa mukaan innostunut saamastaan tehtävästä, kuten ei myöskään kirjan kuvatoimittajaksi pestattu Jussi Hausmann. Kirja oli ennen kaikkea Jäntin kunnianosoitus ihailemalleen naiselle. Dahlgrenille itselleen ei paljastettu kirjan menekkiä, mutta hänen mukaansa sitä meni kaupaksi ”aivan kamalasti”. Dahlgren ehti toimittajana tavata Armi Kuuselan henkilökohtaisesti muutaman kerran ja kertoi saaneensa tästä ”ihan sympaattisen vaikutelman”, mutta arveli, ettei Kuuselan kanssa olisi ollut helppoa ystävystyä.
1980-luvulla Dahlgren pakinoi Puolin ja toisin -nimisessä radio-ohjelmassaan. Syksyllä 1981 Dahlgren ja Yleisradion nuorten radion toimittaja Anneli Tempakka herättivät huomiota arvosteltuaan ohjelmissaan edellisenä vuonna käynnistyneessä Rockradiossa esitettyjen suomalaisten rockkappaleiden sanoituksia ja Rockradion toimittajien kielenkäyttöä. Dahlgren otti omassa ohjelmassaan esille erityisesti Hassisen koneen kappaleen ”Rappiolla”. Hän luki ohjelmassaan myös hämeenlinnalaisen perheenisän lähettämän kirjeen, jossa radiossa esitettyä rockmusiikkia syytettiin huliganismiin ja tiettyyn poliittiseen katsantokantaan kasvattavaksi. Kritiikistä huolimatta Rockradio jatkoi Yleisradion ohjelmistossa aina vuoteen 1990 saakka.lähde?
Maija Dahlgren lopetti Puolin ja toisin -pakinointinsa radiossa vuonna 1985 Yleisradion ohjelmaneuvoston päätettyä supistaa hänelle myönnettyä lähetysaikaa viiteen minuuttiin kerrallaan.
Perhe

Maija Dahlgrenin puoliso vuodesta 1954 oli toimittaja Nils Bertil Dahlgren (1914–1966). Heillä oli kaksi tytärtä ja yksi poika.
Kirjallista tuotantoa

Armin tarina. Yhtyneet Kuvalehdet 1962.
Kun on tunteet. Yleisradion julkaisusarja 61. Helsinki 1978
Puolin ja toisin: Merkintöjä elämän marginaaliin. WSOY 1981
Niin väkevä on rakkaus: Kuusi romanttista tositarinaa. Dialogit kirjoittanut Raimo Meltti. Atena-kustannus, Jyväskylä 1991 (2. painos 2001).
Toimittajan muistelmat. WSOY 1991
Ristivetoa Kankkulassa: Studio Kymppi esittää. Toimittaneet Maija Dahlgren, Tapio Lipponen ja Kari Vanhapiha. Kirjoittajat Niilo Tarvajärvi ym. WSOY 1995
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka: Rockradio ärsytti Maija Dahlgrenia Yle Elävä arkisto. 24.3.2009. Viitattu 24.6.2020.
Olipa kerran radio 20.11.2011: Rockradio-sota 30 vuotta sitten Radio Suomi Ohjelmat. 20.11.2011. Arkistoitu 22.8.2013. Viitattu 24.6.2020.
Oinaala, Sampsa: Toimittaja, muusikko ja Frank Pappa. Helsingin Sanomat. 21.9.2013. Arkistoitu 4.3.2014. Viitattu 24.6.2020.
Olkkonen, Tuomo: Rockradio aloitti – Anneli Tempakka ja Maija Dahlgren hyökkäsivät ohjelmaa vastaan Tiellä sananvapauteen. Viitattu 24.6.2020.
Yle: Maija Dahlgren on kuollut Ilta-Sanomat. 10.5.2014. Viitattu 24.6.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ralf Dahrendorf

| Ralf Dahrendorf |
| --- | --- |
 Ralf Dahrendorf vuonna 1980.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1929 Hampuri, Saksa
Kuollut: 17. kesäkuuta 2009 (80 vuotta) Köln, Saksa
Arvonimi: The Right Honourable
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Hampurin yliopisto
Tutkimusalue:  sosiologia, filosofia
Ralf Dahrendorf (1. toukokuuta 1929 Hampuri, Saksa – 17. kesäkuuta 2009 Köln, Saksa) oli saksalais-brittiläinen sosiologi, filosofi, politiikan tutkija ja poliitikko. Hänet tunnettiin erityisesti modernin yhteiskunnan luokkajaon asiantuntijana. Poliittisen uransa aikana hän toimi Euroopan komissiossa kauppapolitiikan komissaarina 1970–1972 ja tiede- ja tutkimusasioiden komissaarina 1973–1974.
Dahrendorf opiskeli filosofiaa, sosiologiaa ja klassista filologiaa Hampurin yliopistossa vuosina 1947–1952 ja väitteli tohtoriksi 23-vuotiaana. Hän jatkoi akateemista uraansa London School of Economicsissa Karl Popperin oppilaana 1953–1954 ja suoritti tohtorintutkinnon vuonna 1956. Dahrendorf toimi sosiologian professorina Hampurissa (1957–1960), Tübingenissa (1960–1964) ja Konstanzissa (1966–1969). Sen jälkeen hän siirtyi politiikkaan, jossa hän toimi muun muassa Saksan liittopäivien edustajana 1969–1970 ja Euroopan komission jäsenenä 1970–1974. Hänestä tuli London School of Economicsin rehtori vuosiksi 1974–1984 ja Oxfordin yliopiston vararehtori. Dahrendorf palasi vielä Konstanziin professoriksi vuosiksi 1984–1986, kunnes muutti vuonna 1986 pysyvästi Britanniaan. Hän sai Britannian kansalaisuuden vuonna 1988 ja paronin arvonimen (Baron Dahrendorf of Clare Market in the City of Westminster) 1993, jolloin hänestä tuli myös maan parlamentin ylähuoneen jäsen.
Dahrendorf oli ajattelultaan pragmaatikko, jota johdatti järki, eivät utopiat. Hän muokkasi saksalaista liberalismia ja piti brittiläistä yhteiskuntaa poliittisesti kypsempänä kuin saksalaista. Hän oli konsensuspolitiikan isä, jonka mukaan pohjoismainen konsensus alkoi kätkeä ongelmia, joihin sen olisi pitänyt puuttua.
Dahrendorf kuoli syöpään Kölnissä 17. kesäkuuta 2009. Hän oli kuollessaan 80-vuotias.
Teokset

Dahrendorf julkaisi teoksia saksaksi ja englanniksi.
Teokset > Suomennetut teokset

Luokat ja luokkaristiriidat teollisessa yhteiskunnassa.  ((Soziale Klassen und Klassenkonflikt in der industriellen Gesellschaft, 1957.) Suomennettu englanninkielisestä laitoksesta Class and Class Conflict in Industrial Society. Suomentanut Ilse Koli)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1969.
Homo sociologicus.  ((Homo sociologicus: Ein Versuch zur Geschichte, Bedeutung und Kritik der Kategorie der sozialen Rolle, 1965.) Ihminen ja maailma)  Suomentanut Anne-Eva Tiililä. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1969.  ISBN 9512603756
Huomisen Eurooppaan.  ((Reflections on the revolution in Europe: In a letter intended to have been sent to a gentleman in Warsaw, 1990.) Suomentanut Anna Salo)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1991.  ISBN 951-26-3608-5
Teokset > Teoksia englanniksi

Class and Class Conflict in Industrial Society., alkuteos: Soziale Klassen und Klassenkonflikt in der industriellen Gesellschaft, Stanford: Stanford University Press, 1959.
Society and Democracy in Germany. New York & London: W. W. Norton & Company, 1967.
The Modern Social Conflict. University of California Press: Berkeley and Los Angeles, 1988.
Reflections on the Revolution in Europe: In a letter intended to have been sent to a gentleman in Warsaw. New York: Random House, 1990. Suomeksi: Huomisen Eurooppaan, Kirjayhtymä, 1991, suom. Anna Salo.
Teokset > Teoksia saksaksi

Die angewandte Aufklärung: Gesellschaft u. Soziologie in Amerika. Piper, München 1962.
Homo Sociologicus: ein Versuch zur Geschichte, Bedeutung und Kritik der Kategorie der sozialen Rolle. Westdeutscher Verlag, Köln/Opladen 1965. Suomeksi: Homo sociologicus, Kirjayhtymä, 1969, suom. Anne-Eva Tiililä.
Gesellschaft und Demokratie in Deutschland. Piper, München 1965.
Konflikt und Freiheit: auf dem Weg zur Dienstklassengesellschaft. Piper, München 1972, ISBN 3-492-01782-7.
Pfade aus Utopia: Arbeiten zur Theorie und Methode der Soziologie. Piper, München 1974, ISBN 3-492-00401-6.
Lebenschancen: Anläufe zur sozialen und politischen Theorie. Suhrkamp-Taschenbuch, Frankfurt a.M. 1979, ISBN 3-518-37059-6.
Die neue Freiheit: Überleben und Gerechtigkeit in einer veränderten Welt. Suhrkamp, Frankfurt a.M. 1980, ISBN 3-518-37123-1.
Die Chancen der Krise: über die Zukunft des Liberalismus. DVA, Stuttgart 1983, ISBN 3-421-06148-3.
Fragmente eines neuen Liberalismus. DVA, Stuttgart 1987, ISBN 3-421-06361-3.
Der moderne soziale Konflikt: Essay zur Politik der Freiheit. DVA, Stuttgart 1992, ISBN 3-421-06539-X.
Die Zukunft des Wohlfahrtsstaats. Verl. Neue Kritik, Frankfurt a.M. 1996.
Liberale und andere: Portraits. DVA, Stuttgart 1994, ISBN 3-421-06669-8.
Liberal und unabhängig: Gerd Bucerius und seine Zeit. Beck, München 2000, ISBN 3-406-46474-2.
Über Grenzen: Lebenserinnerungen. Beck, München 2002, ISBN 3-406-49338-6.
Auf der Suche nach einer neuen Ordnung: Vorlesungen zur Politik der Freiheit im 21. Jahrhundert. Beck, München 2003, ISBN 3-406-50540-6.
Der Wiederbeginn der Geschichte: vom Fall der Mauer zum Krieg im Irak; Reden und Aufsätze. Beck, München 2004, ISBN 3-406-51879-6.
Der selbstbewusste Bürger, julk.: Werner Bruns, Döring Walter;  Bouvier Verlag.
Engagierte Beobachter. Die Intellektuellen und die Versuchungen der Zeit, Wien: Passagen Verlag 2005.
Versuchungen der Unfreiheit. Die Intellektuellen in Zeiten der Prüfung . München 2006,  ISBN 3-406-54054-6.
Soziale Klassen und Klassenkonflikt in der industriellen Gesellschaft, Ferdinand Enke, Stuttgart 1957, suomenn. engl. laitoksesta Class and Class Conflict in Industrial Society: Luokat ja luokkaristiriidat teollisessa yhteiskunnassa, suom. Ilse Koli. WSOY, 1969
Daunorubisiini

| --- | --- |

Daunorubisiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(7S,9S)-9-asetyyli-7-[(2R,4S,5S,6S)-4-amino-5-hydroksi-6-metyylioksan-2-yyli]oksi-6,9,11-trihydroksi-4-metoksi-8,10-dihydro-7H-tetraseeni-5,12-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 20830-81-3
ATC-koodi: L01DB02
PubChem CID: 30323
DrugBank: DB00694
Kemialliset tiedot
Kaava: C27H29NO10 
Moolimassa: 527,52 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 208–209 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 97 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 18,5 tuntia
Ekskreetio: Virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Intravenoosi
Daunorubisiini eli rubidomysiini on antibioottisesti eli sytotoksisesti vaikuttava syöpälääke, sytostaatti. Sitä voidaan antaa vain verisuonensisäisesti eli laskimotiputuksena iv. Daunorubisiinia voidaan tuottaa Streptomyces peucetius- ja Streptomyces coeruleorubidus-bakteerien avulla.
Cerubidin -lääketuotenimellä valmistettava aine on akuuteissa leukemioissa käytettävä lääke.
Aiheesta muualla

Onki: Daunorubisiini
PubChem: Daunorubicin (englanniksi)
DrugBank: Daunorubicin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Daunorubicin (englanniksi)
ChemBlink: Daunorubicin (englanniksi)
Dassault Mystère

Dassault Mystere II
Dassault Mystere IVA
Dassault Mystère on 1950-luvulla suunniteltu ranskalainen ensimmäisen sukupolven aliäänisuihkuhävittäjä ja pommittaja.
Menestyksekkään Ouraganin jälkeen Dassault kehitti vuonna 1951 sen pohjalta teknisesti edistyneemmän prototyypin MD 452 Mystere I:n, joka  oli käytännössä 30° taaksepäin viistotuilla siivillä varustettu Ouragan. Sitä seuranneet kaksi prototyyppiä oli varustettu Hispano-Suizan valmistamalla Rolls-Royce Tay 250 -suihkumoottorin lisenssiversiolla. Tay-moottorilla ja neljällä 20 mm Hispano -tykillä varustetusta Mystère IIA -prototyypistä tuli ensimmäinen äänennopeuden syöksyssä ylittänyt ranskalainen kone 28. lokakuuta 1951. Neljä Mystere IIB -prototyyppiä puolestaan aseistettiin neljän Hispano-tykin sijaan kahdella 30 mm DEFA -revolveritykillä.
Mystère MD.452 IIC varustettuna 29,4 kN:n SNECMA Atar 101D -moottorilla pääsi sarjavalmistukseen ja Ranskan ilmavoimat tilasi niitä 150 kappaletta. Ensimmäiset koneet toimitettiin lokakuussa 1954 varustettuna 2 × 30 mm DEFA -tykeillä. Viimeinen kone toimitettiin 1957, jolloin malli oli jo siirretty harjoituskäyttöön.
Mystère MD 350-30-L IIIN -koneita rakennettiin vain yksi prototyyppi. Se oli alkuperäisen Ouraganin prototyyppi muunnettuna yöhävittäjäksi ja varustettuna tutkalla ja yhdellä 30 mm DEFA:lla.
Mystère IV

Mystère II:sta seuraava kehitysversio oli Mystère IV, joka huolimatta ulkoisesta samankaltaisuudesta tuli uusi, yliääninopeuksiin suunniteltu malli. Se lensi jo syyskuussa 1952 ja tuli käyttöön huhtikuussa 1953. Ensimmäiset 50 konetta varustettiin Rolls-Royce Taylla ja loput ranskalaisvalmisteisella Hispano-Suiza Verdon 350:lla. Konetta myytiin Israeliin ja Intiaan ja sitä käytettiin Suezin kriisissä ja Intian–Pakistanin sodassa 1965.
Lauri Pekuri koelensi Mystère IV A version kesäkuussa 1956, kun Suomeen etsittiin torjuntahävittäjää. Hän piti konetta ennen kaikkea rynnäkkötehtäviin soveltuvana. Syitä olivat kömpelö liikehdintä, raskas ohjaus ja hidas kiihtyvyys vaakalennossa. Nousunopeus ja lakikorkeus olivat vaatimattomia. Pekuri ei myöskään todennut mainostettua torjuntaohjusten käyttömahdollisuutta. Hän totesi koneen täyttävän esitteiden ja ohjekirjojen antamat arvot. Torjuntahävittäjäksi valittiin Folland Gnat Mk.1.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Dassault Ouragan, Mystere, & Super Mystere
(Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi) (Mystère II)
(Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi) (Mystère IV)
Darłowo

| Darlowo |
| --- | --- |

 vaakuna
 Darlowo
 Koordinaatit: 54°25′N, 16°25′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Länsi-Pommeri
Piirikunta:  Sławno
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,2 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  13 695
 – Väestötiheys:  678 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 https://www.darlowo.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Darłowo (puol. Królewskie Miasto Darłowo, saks. Rügenwalde) on kaupunki Itämeren rannikolla Luoteis-Puolassa. Kaupunki sijaitsee Sławnon piirikunnassa Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Vuoden 2019 arvion mukaan Darłowossa asui 13 695 asukasta.
Kaupunki perustettiin todennäköisesti vuonna 1270, ja se tunnettiin aluksi nimellä Rügenwalde. Ensimmäinen maininta kaupungista on dokumentissa vuodelta 1271. Muun Pommerin lailla kaupunki saksalaistui ja päätyi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan yhteyteen osana Pommerin herttuakuntaa. Vuodesta 1870 Pommeri oli osa yhdistynyttä Saksaa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset testasivat Darłowon alueella historian suurimpia tykkejä, ja siellä vieraili natsi-Saksan armeijan johtohenkilöstöä.
Sodan jälkeen kaupunki liitettiin Puolaan muiden ns. takaisin saatujen alueiden (puol. Ziemie Odzyskane) yhteydessä, ja sen saksalainen väestö siirrettiin Saksan uuden rajan länsipuolelle. Kaupunki sai uuden puolalaisen nimen Dyrłów, joka muutettiin myöhemmin Darłówiksi ja sittemmin nykyiseksi.
Kaupungissa sijaitsee 1300-luvulla rakennettu ja 1600-luvulla täysin uudistettu Pommerin ruhtinaiden linna, joka toimii nykyään museona. Kaupungissa  on myös säilynyt vanhoja kaupunginmuurien jäänteitä, joista huomattavin on 1300-luvulla rakennettu porttitorni Kamienna Wysoka. Kaupungin satamassa sijaitsee 1800-luvulla rakennettu 20 metriä korkea majakka.
Ystävyyskaupungit

Hässleholm, Ruotsi
Nexø, Tanska
Gardelegen, Saksa
Starý Hrozenkov, Tšekki
Saint-Doulchard, Ranska
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Darłowo Wikimedia Commonsissa
David Cronenberg

| David Cronenberg |
| --- | --- |
 David Cronenberg Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1943 (ikä 81) Toronto, Kanada
Ammatti:  elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
David Paul Cronenberg (s. 15. maaliskuuta 1943 Toronto, Ontario) on kanadalainen elokuvaohjaaja.
Elämäkerta

Cronenbergin isä Milton oli Toronto Telegramin kolumnisti ja freelancetoimittaja. Äiti Esther oli ammattipianisti ja kuten Miltonkin, kanadanjuutalainen. Sekä Cronenbergin äidin että isän perheet olivat alun perin Pohjois-Amerikkaan muuttaneita liettuanjuutalaisia. Cronenberg alkoi opiskella Toronton yliopistossa luonnontieteitä, mutta vaihtoi lopulta englantiin. Hän suoritti kirjallisuuden tutkinnon ja on nimennyt vaikuttajikseen William S. Burroughsin ja Vladimir Nabokovin.lähde?
Cronenbergillä on poika Brandon (s. 1980) ja tytär Caitlin (s. 1984), jotka ovat molemmat elokuvaohjaajia.
Ura

Cronenberg sai kipinän elokuvien tekemiseen ystävältään David Secteriltä, joka oli tehnyt pitkän opinnäyte-elokuvan Winter Kept Us Warm (1965). Secter käytti siinä paikallisia ihmisiä ja paikkoja, jotka Cronenbergkin tunsi. Cronenberg totesi ettei elokuvanteko välttämättä ole kovin monimutkaista, ja hän teki itse sen jälkeen lyhytelokuvan Transfer (1966). Elokuvassa kaksi miestä istuu pöydän ääressä lumisella aukealla syömässä ja juttelemassa ja päätyvät solmioin käytyyn kaksintaisteluun. Cronenberg toinen lyhytelokuva From the Drain valmistui vuonna 1967.
Seuraavat elokuvat olivat noin tunnin mittaiset Stereo ja Crimes of the Future. Cronenbergin ensimmäiset varsinaiset pitkät elokuvat olivat shokeeraavia erikoistehosteita sisältäneet pienen budjetin kauhuelokuvat Kylmät väreet (1975) ja Verenimijät (1976). Laajemmin tunnetuksi Cronenberg nousi vuonna 1981 valmistuneen tieteis-toimintaelokuvan Scanners – tappava ajatus ansiosta. Taiteellisesti korkeatasoisen, mutta kaupallisesti huonosti menestyneen elokuvan Videodrome – tuhon ase (1983) jälkeen Cronenberg siirtyi astetta pohdiskelevampaan tyyliin. Tätä seurasi kaksi yllätysmenestystä, Stephen King -filmatisointi Viimeinen yhteys: The Dead Zone (1983) sekä 1950-luvun kauhutarinan uudelleentulkinta Kärpänen (1986). Molemmat olivat sekä kerronnaltaan että tuotannoltaan aiempaa lähempänä valtavirtaelokuvaa, mutta silti yhä leimallisesti hyvin cronenbergiläisiä teoksia.kenen mukaan?
Cronenberg ei siirtynyt yllätysmenestystensä jälkeen Hollywoodiin vaan jatkoi omintakeisten visioidensa parissa. Elokuvat Erottamattomat, Alaston lounas, Crash, eXistenZ ja Spider olivat kriitikoiden ylistämiä mutta suuren yleisön vieroksumia. Sen sijaan Cronenbergin elokuvaa A History of Violence vuodelta 2005 on kuvattu ohjaajan suoraviivaisimmaksi ja helpoiten lähestyttäväksi elokuvaksi, mutta silti se sai myös kriitikoiden kiitosta.lähde?
Cronenberg on yksi niin sanotun body horrorin kehittäjistä. Tälle tyylilajille on tyypillistä käsitellä inhimillisiä pelkoja ruumiinmuokkausta ja -muokkautumista, ylipäätään kaikkea inhimillisestä normista poikkeavaa kohtaan. Cronenbergistä tekee omalaatuisen se, että hän on aina yhdistänyt fyysisen ja psyykkisen toisiinsa tai oikeammin pitää psyykeä fyysisen ominaisuutena ja sille alisteisena.kenen mukaan? Uransa alkupuolella hänen elokuvallinen tyylinsä oli lähinnä kauhu ja scifi, joissa asioita tuotiin eksplisiittisesti ja kärjistetysti esille.
Merkittävin Cronenbergin elokuvissa tapahtunut muutos on kauhu- ja tieteiskuvaston väheneminen ja hiljattainen poistuminen. Hänen uudemmat elokuvansa ovat edelleenkin shokeeraavia, mutta eri tavalla kuin varhaistyöt. Ne ovat realistisia, jopa inhorealistisia, mutta samalla epätodellisia. Elokuvissa käytetään enemmän implisiittistä ilmaisua.kenen mukaan?
Cronenbergin työryhmä

Cronenbergin tunnetuin yhteistyökumppani on säveltäjä Howard Shore, joka on säveltänyt melkein kaikki hänen elokuvansa. Muita vakituisia yhteistyökumppaneja ovat muiden muassa näyttelijä Robert Silverman, art director Carol Spier, äänileikkaaja Bryan Day, leikkaaja Ronald Sanders, Cronenbergin sisar puvustussuunnittelija Denise Cronenberg sekä vuosinta 1979–1988 elokuvaaja Mark Irwin. Vuodesta 1988 ja Erottamattomista lähtien Cronenberg on työskennellyt elokuvaaja Peter Suschitzkyn kanssa.
Valikoitu filmografia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Huomioita |
| 1966 | Transfer | Transfer | lyhytelokuva |
| 1967 | From the Drain | From the Drain | lyhytelokuva |
| 1969 | Stereo | Stereo |  |
| 1970 | Crimes of the Future | Crimes of the Future |  |
| 1975 | Kylmät väreet | Shivers |  |
| 1977 | Verenimijät | Rabid |  |
| 1979 | Fast Company | Fast Company |  |
| 1979 | The Brood | The Brood |  |
| 1981 | Scanners – tappava ajatus | Scanners |  |
| 1983 | Videodrome – tuhon ase | Videodrome |  |
| 1983 | Viimeinen yhteys: The Dead Zone | The Dead Zone |  |
| 1986 | Kärpänen | The Fly |  |
| 1988 | Erottamattomat | Dead Ringers | DVD-julkaisun nimi: Dead Ringers – Erottamattomat |
| 1989 | Yön kansa | Nightbreed | vain näyttelijänä |
| 1991 | Alaston lounas | Naked Lunch |  |
| 1993 | M. Butterfly | M. Butterfly |  |
| 1996 | Crash | Crash |  |
| 1999 | eXistenZ | eXistenZ |  |
| 2000 | Camera | Camera | lyhytelokuva |
| 2002 | Spider | Spider |  |
| 2005 | A History of Violence | A History of Violence |  |
| 2007 | Eastern Promises | Eastern Promises |  |
| 2011 | A Dangerous Method | A Dangerous Method |  |
| 2012 | Cosmopolis | Cosmopolis |  |
| 2014 | Maps to the Stars | Maps to the Stars |  |
Kirjallinen tuotanto

Syöpäläiset (Consumed). Suom. Ilkka Salmenpohja. Like, 2014. ISBN 978-952-01-1010-9.
Kirjallisuutta

Cronenberg on Cronenberg Sarja: Directors on Directors, Faber , 1996) ISBN 9780571191376 .
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
David Cronenberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mailis Saralehto, Abjekti, Toiseus ja kauhu Cronenbergin elokuvissa, Widescreen 3/2005
Antto Ilvonen: Cronenbergin elokuvien mielenfilosofisia ulottuvuuksia (Arkistoitu – Internet Archive). Widerscreen 6.3.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Davyd-Haradok

| Davyd-Haradok, David-Gorodok (Давыд-Гарадок, Давид-Городок) |
| --- | --- |
 Ortodoksinen kirkko Davyd-Haradokissa
 vaakuna
 Davyd-Haradok, David-Gorodok
 Koordinaatit: 52°03′19″N, 27°12′48″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Brestin alue
Korkeus:  noin 125–135 m
Väkiluku (10/2009):  6 573
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 stolin-en.brest-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Davyd-Haradok (valkoven. Давыд-Гарадок) eli David-Gorodok (ven. Давид-Городок, liett. Davyd Haradokas, puol. Dawidgródek) on pieni kaupunki Stolinin hallintopiirissä Brestin alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Vuoden 2009 väestönlaskennassa Davyd-Haradokin asukasluku oli 6 573. Lähin suurempi kaupunki on Pinsk, joka sijaitsee linnuntietä lähes 80 kilometrin päässä lännessä.
Aiheesta muualla

Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (garady.org)
Tietoa kaupungista (venäjäksi) (dorogiby.info)
Stolinin hallintopiirin kartta (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Kuvia kaupungin rakennuksista (venäjäksi) (globus.tut.by)
Kuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)