stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anglofilia
Anglofilia politiikassa

Varhaisia anglofiileja oli ranskalainen hugenotti Paul de Rapin de Thoyras (1661–1725), joka oleskeli pitkään Englannissa. Hän ylisti englantilaista järjestelmää ja kuvaili sitä ”sekamuotoiseksi monarkiaksi.” Voltaire matkusti vuosina 1726–1729 Englannissa ja kirjoitti siitä kirjan nimellä Letters concerning the English nation (Lontoo 1733), joka julkaistiin seuraavana vuonna Ranskassa nimellä Lettres philosophiques sur les Anglais (Rouen 1734). Tämä teki hänestä tunnetun anglofiilin. Voltaire ihaili brittien vapaamielisiä poliittisia aatteita ja laitoksia ja erityisesti alahuonetta. Hän piti sitä äänioikeuden rajallisuudesta huolimatta kansaa edustavana laitoksena. Ranskassa teos sensurointiin ja määrättiin poltettavaksi. Montesquieu on ehkä tunnetuin aikansa anglofiili teoksensa De l’Esprit des Lois (”Lakien henki”, 1748) vuoksi. Kirjassaan hän kuvasi Britannian valtiovallan toimintaa sen säädösten mukaisina ihanteellisesti toimivana. Hän teki näin tietoisena järjestelmän ongelmista, kuten rajoitetusta äänioikeudesta tai äänien ostamisesta. Syynä oli se, että hän samanaikaisesti valmisteli lainsäädännöllä toteutettavissa olevan vapaan hallitusmuodon mallia.
Valistusajan anglofilia oli huipussaan 1700-luvun puolivälin jälkeen ja alkoi hiipua 1760-luvulla, kun Yrjö III tuli valtaan. Hän pyrki hallituskautensa alussa käyttämään edeltäjistään poiketen kaikkia valtaoikeuksiaan. Anglofilia vaihtui anglofobiaksi, kun Yhdysvaltain vapaussota (1775–1783) synnytti Euroopan mantereen sivistyneistössä syvän vastenmielisyyden Englantia vastaan.
Aiheesta muualla

Anglotopia. (englanniksi)
Anemóspilia

| Anemóspilia> Ανεμόσπηλια |
| --- | --- |
 Anemóspilian arkeologinen alue.
Sijainti
 Anemóspilia
Koordinaatit:  35°15′20″N, 25°08′40″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  pyhäkkö
Ajanjakso:  1700-luku eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri
Aiheesta muualla
  Anemóspilia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anemóspilia (kreik. Ανεμόσπηλια) on minolaisaikaisen pyhäkön arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Iraklionin kunnassa Gioúchtas- eli Juktasvuoren pohjoisrinteellä noin kolme kilometriä luoteeseen Archáneksesta ja noin seitsemän kilometriä etelään Knossoksesta. Paikan nimi on nykyaikainen ja tarkoittaa ”Tuulten luolaa”. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Historia

Anemóspilian pyhäkkö oli toiminnassa vanhalla palatsikaudella. Se on todennäköisesti palvellut Knossoksen palatsia. Pyhäkköä ehdittiin todennäköisesti käyttää vain noin puolen vuosisadan ajan. Pyhäkkö tuhoutui maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa noin vuonna 1700 eaa. samaan aikaan kuin minolaiset palatsikeskukset. Maanjäristyksessä sortuneen pyhäkön raunioista on löydetty ihmisten jäännöksiä. Jotkut tutkijat ovat päätelleet löydöksistä, että pyhäkön alttarilla olisi oltu suorittamassa ihmisuhria.
Rakennus ja löydökset

Pyhäkkö oli neliosainen ja se oli ympäröity matalalla aitauksella (temenos). Pyhäkön sisäänkäynti oli pohjoisessa. Se johti itä–länsisuuntaiseen käytävään, johon avautui kolme samankokoista pohjois–eteläsuuntaista huonetta.
Pyhäkön keskimmäisessä huoneessa oli maanviljelystuotteita sisältäneitä saviastioita sekä alttarikoroke, jolla oli terrakotasta valmistetut jalat. Ne olivat peräisin muutoin puisesta kulttipatsaasta, josta löydettiin hiiltyneitä osia. Patsaan edessä oli kivi, jolle on mahdollisesti kaadettu veriuhrit. Myös itäisimmästä huoneesta löydettiin samanlaisia astioita, jotka oli asetettu jonkinlaiselle korokkeelle, mahdollisesti alttarille.
Pyhäkön länsihuoneesta löydettiin kolme ihmisen luurankoa. Yksi niistä kuului nuorelle miehelle. Mies oli asetettu huoneen keskellä sijaitsevalle korokkeelle ikään kuin uhrattavaksi, aivan kuin härkä tunnetussa Agía Triádan sarkofagissa, ja luurangon luiden välissä oli pronssinen tikari. Lisäksi luiden värjäytyminen kyljestä viittaa siihen, että mies kuoli verenvuotoon. Muiden huoneesta löytyneiden kolmen luurangon asennot viittaavat siihen, että maanjäristys yllätti seurueen ja muut henkilöt kuolivat rakennuksen romahtaessa heidän päälleen. Tämän jälkeen rakennus tuhoutui tulipalossa. Mahdollisesti uhrattavana ollut nuori mies oli kuitenkin ilmeisesti kuollut jo ennen tätä. Neljäs ruumis löydettiin käytävältä.
Paikalta tehtyjä esinelöytöjä on esillä Archánesin arkeologisessa museossa.
Tulkintoja

Kaivauksien esiintuoma tilanne on tulkittu niin, että mahdollisesti toistuneiden pienempien maanjäristysten vuoksi jumalille oli päätetty antaa lepytykseksi ihmisuhri. Lopulta suuri maanjäristys oli kuitenkin iskenyt kesken uhritoimituksen ja surmannut myös uhritoimitusta suorittaneet henkilöt. Tätä on pidetty ensimmäisenä todisteena siitä, että minolaiseen uskontoon olisi kuulunut myös ihmisuhreja. Myöhemmin vastaavanlaisia viitteitä on löydetty myös muista paikoista.
Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan hyväksy sitä tulkintaa, että kyseessä olisi ollut ihmisuhri. Nannó Marinátou on tulkinnut miehen kuolleen maanjäristyksessä, eikä hän tulkitse kyseistä rakennusta temppeliksi. Dennis Hughes katsoo, ettei tasanne, jolla mies makasi, välttämättä ollut alttari, ja tikariksi tulkittu esine vaikuttaa enemmän nuolenkärjeltä, joka saattoi pudota ruumiin päälle esimerkiksi hyllyltä.
Animal Boy

| Animal Boy Ramones |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1985
 Julkaistu: toukokuu 1986
 Tuottaja(t): Jean Beauvoir
 Tyylilaji: Punk rock
 Kesto: 31.44
 Levy-yhtiö: Sire Records
Ramonesin muut julkaisut
| Too Tough to Die 1984 | Animal Boy 1986 | Halfway to Sanity 1987 |
Animal Boy on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin toukokuussa 1986 julkaistu yhdeksäs studioalbumi. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”My Brain Is Hanging Upside Down (Bonzo Goes to Bitburg)” ja ”Somebody Put Something in My Drink”, jonka on kirjoittanut tuolloin yhtyeen rumpalina toiminut Richie Ramone.
Kappaleet

Somebody Put Something in My Drink – 3.23 (Richie Ramone)
Animal Boy – 1.50 (Dee Dee Ramone, Johnny Ramone)
Love Kills – 2.19 (Dee Dee Ramone)
Apeman Hop – 2.02 (Dee Dee Ramone)
She Belongs to Me – 3.54 (Dee Dee Ramone, Jean Beauvoir)
Crummy Stuff – 2.06 (Dee Dee Ramone)
My Brain is Hanging Upside Down (Bonzo Goes to Bitburg) – 3.55 (Dee Dee Ramone, Jean Beauvoir, Joey Ramone)
Mental Hell – 2.38 (Joey Ramone)
Eat That Rat – 1.37 (Dee Dee Ramone, Johnny Ramone)
Freak of Nature – 1.32 (Dee Dee Ramone, Johnny Ramone)
Hair of the Dog – 2.19 (Joey Ramone)
Something to Believe In – 4.09 (Dee Dee Ramone, Jean Beauvoir)
Muusikot

Joey Ramone – laulu
Johnny Ramone – kitara
Dee Dee Ramone – basso, taustalaulu, laulu kappaleissa 3 ja 9
Richie Ramone – rummut, taustalaulu
Vierailijat
Walter Lure – kitara
Jean Beauvoir – kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu
Peter Angerer

Peter Angerer (s. 14. heinäkuuta 1959) on entinen länsisaksalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Angerer saavutti ampumahiihdossa yhteensä 10 arvokisamitalia, joista neljä tuli henkilökohtaisilta matkoilta. Olympiakultaa hän voitti Sarajevon 1984 kisoissa 20 kilometrin kilpailussa lähes 1,5 minuutin erolla Itä-Saksan Frank-Peter Roetschiin. Hopeaa hän sai 10 kilometrillä hävittyään Norjan Eirik Kvalfossille 8,6 sekuntia. Pronssimitalin hän sai viestissä.
Ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun Angerer voitti kaudella 1982–1983.
Saavutukset > Olympialaisissa

1980 Lake Placid
Pronssia 4 × 7,5 kilometrin viestissä
1984 Sarajevo
Kultaa 20 kilometrillä
Hopeaa 10 kilometrillä
Pronssia 4 × 7,5 kilometrin viestissä
1988 Calgary
Hopeaa 4 × 7,5 kilometrin viestissä
Saavutukset > MM-kisoissa

1981
Hopeaa 4 × 7,5 kilometrin viestissä
1983
Hopeaa 10 kilometrillä
Pronssia 20 kilometrillä
1985
Pronssia 4 × 7,5 kilometrin viestissä
1987
Pronssia 4 × 7,5 kilometrin viestissä
Saavutukset > Maailmancupissa

Kokonaiskilpailun voitto 1982–1983
Kokonaiskilpailun toinen 1983–1984 ja 1985–1986
Paulie Malignaggi

| Paulie Malignaggi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Paul Malignaggi
Syntynyt: 23. marraskuuta 1980 (ikä 43) Bensonhurst, Brooklyn
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Magic Man
Aktiivisena:  2001–2017
Pituus:  173 cm
Painoluokka:  välisarja ylempi kevytsarja
Kätisyys:  oikea
Ammattilaistilastot
Ottelut:  44
Voitot:  36
– tyrmäysvoitot:  7
Tappiot:  8
Paul Malignaggi (s. 23. marraskuuta 1980 Bensonhurst, Brooklyn) on yhdysvaltalainen nyrkkeilyselostaja ja entinen nyrkkeilijä. Hän oli IBF-liiton ylemmän kevytsarjan mestari vuosina 2007–2008 ja WBA-liiton välisarjan mestari 2012–2013.
Nuoruus

Malignaggi syntyi Brooklynissa sisilialaisille vanhemmille. Hän muutti perheensä kanssa alle vuoden ikäisenä Syrakusaan, jossa Malignaggi asui kuusivuotiaaksi saakka. Perhe muutti pian takaisin Brooklyniin, kun he saivat toisen lapsen Umberton. Malignaggin isä kuitenkin palasi takaisin Italiaan muutaman viikon jälkeen. Hänen äiti meni uudelleen naimisiin, eikä Malignaggi tullut veljensä tavoin toimeen uuden isäpuolen kanssa. 1996 hän riitaantui isäpuolensa kanssa ja muutti yhdessä veljensä kanssa isovanhempiensa luokse siihen asti kunnes hän muutti omilleen. Malignaggi joutui usein katutappeluihin ja kävi koulua hyvin harvoin. Tämän johdosta hänet erotettiin high schoolista. Hänen isoisänsä otti hänet mukaan töihin, jossa Malignaggi ei tarvinnu tehdä mitään, mutta hän ei olisi enää ongelmissa kadulla. Malignaggi halusi tehdä jotain alkoi harjoittelemaan nyrkkeilyä 26. kesäkuuta 1997, jolloin häntä opetti Willie Badillo. Siirryttyään ottelemaan amatööritasolle Malignaggi voitti 1998 ja 2001 New Yorkin Golden Gloves mestaruuden. Hän voitti myös 2001 Everlastin Yhdysvaltain mestaruuden Colorado Springsissä.
Nyrkkeilyura

Malignaggi aloitti ammattilaisuransa 7. heinäkuuta 2001 KeySpan Parkilla, jolloin hän voitti Thadeus Parkerin ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Malignaggi otteli toisen ottelunsa kahden viikon päästä ensimmäisestä, jonka hän myös voitti Robert Sowersia vastaan. Ottelu päättyi neljännessä ja viimeisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Malignaggi otteli vuoden aikana vielä kolme ottelua, joista kaksi oli marraskuussa. Hän voitti ensin Luis Melendezin tyrmäyksellä kolmannessa erässä ja myöhemmin Cornell Jacksonin tuomariäänin. Malignaggi voitti joulukuussa vielä Jose LaPorten tuomariäänin.
2002 Malignaggi jatkoi voittoputkeaan ja siirtyi samalla nelieräisistä otteluista kuusieräisiin otteluihin. Hän voitti neljä ensimmäistä otteluaan tuomariäänin, ensin tammikuussa Antonio Youngin, huhtikuussa Sterling Gethersin, toukokuussa Andre Bakerin ja heinäkuussa Jadschi Greenin. Elokuussa Malignaggi voitti Anthony Simpkinsin toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Hän voitti vuoden kaksi viimeistä ottelua myös tuomariäänin. Ensin lokakuussa Chad Lawshen ja marraskuussa Paul Delgadon hajaäänin. Ottelu oli Malignaggin ensimmäinen kahdeksaneräinen ottelu.
2003 Malignaggi otteli neljästi kohdaten ensin Shad Howardin kesäkuussa. Hän voitti kuusieräisen ottelun tuomariäänin. Elokuussa Malignaggi otteli ensimmäisen kerran kymmeneräisen ottelun Kevin Wattsia vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Lokakuussa Malignaggi voitti Jesus Abel Santiagon tuomariäänin ja kohtasi Paul Delgadon toista kertaa urallaan joulukuussa Madison Square Gardenilla. Malignaggi voitti ottelun jälleen tuomariäänin.
Nyrkkeilyura > WBC mestaruudet

Malignaggi siirtyi ottelemaan 2004 kymmeneräisiin otteluihin ja kohtasi ensin meksikolaiset Rocky Martinezin ja myöhemmin kesäkuussa Ramiro Canon, jotka hän voitti molemmat tuomariäänin.
4. joulukuuta 2004 Malignaggi kohtasi Sandro Casamonican WBC:n kansainvälisestä ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Kaksitoistaeräinen ottelu päättyi Malignaggin voittoon teknisellä päätöksellä, kun kaksikko löi vahingossa päänsä yhteen. Tämän seurauksena Casamonica sai vekin päähän, jonka kulmalääkäri katsoi olevan mahdoton paikata.
Maliglaggi otteli välissä Jeremy Yeltonia vastaan palattuaan oikean käden leikkauksesta takaisin kehään. Hän kävi kahdeksaneräisen ottelun elokuussa 2005. Malignaggi voitti ottelun tuomariäänin.
10. helmikuuta 2006 otteli WBC:n manneramerikan ylemmän kevytsarjan mestaruudesta Donald Camarenaa vastaan. Malignaggi voitti uransa toisen ammattilaismestaruuden Foxwoods Resort Casinolla tuomariäänin. Ottelun jälkeen hän kohtasi voittamattoman Miguel Cotton WBO:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Ottelu käytiin 10. kesäkuuta 2006 Madison Square Gardenilla, jossa Cotto puolusti mestaruuttaan kuudetta kertaa. Malignaggi hävisi mestaruuden tuomariäänin, joka samalla katkaisi hänen 21 ottelun voittoputken.
Nyrkkeilyura > IBF:n ylemmän kevytsarjan mestaruus

Hävittyään mestaruusottelun Miguel Cottolle Malignaggi otteli seuraavaksi Edner Cherrya vastaan helmikuussa 2007. Hän voitti ottelun tuomariäänin.
16. kesäkuuta 2007 Malignaggi haastoi Lovemore N'doun IBF:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. N'dou puolusti mestaruuttaan ensimmäistä kertaa, jonka hän menetti Malignaggin voitettua mestaruuden tuomariäänin. Voiton myötä The Ring -lehti palkitsi hänet vuoden 2007 lopulla vuoden paluuna.
Malignaggi puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan Herman Ngoudjoa vastaan 5. tammikuuta 2008. Ottelu käytiin Bally's Park Placessa, jossa hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan voittamalla ottelun tuomariäänin.
Malignaggi puolusti toisen kerran mestaruuttaan 24. toukokuuta 2008 Lovemore N'douta vastaan, jolta hän voitti alun perin IBF:n mestaruuden. Ottelu käytiin City of Manchester Stadiumilla, joka oli samalla ensimmäinen kerta, kun Malignaggi otteli Yhdysvaltojen ulkopuolella. Tapahtuman pääotteluna käytiin Ricky Hatton vs. Juan Lazcano, kun Malignaggin ottelu oli illan toinen pääottelu. Hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan toistamiseen nyt hajaäänin.
Nyrkkeilyura > Haastaminen IBO:n, NABO:n ja WBA:n mestaruuksista

Malignaggi luopui IBF:n mestaruudestaan ja haastoi Ricky Hattonin IBO:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Hatton puolusti mestaruuttaan kolmatta kertaa Malignaggia vastaan. Ottelu käytiin 22. marraskuuta 2008 MGM Grand Garden Arenalla, jossa hän hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdennessätoista erässä.
Ottelun jälkeen Malignaggi kohtasi huhtikuussa 2009 Christopher Fernandezin, jonka hän voitti tuomariäänin. Elokuussa Malignaggi otteli vapaana olleesta NABO:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta Juan Díazia vastaan. Hän hävisi ottelun tuomariäänin ja kaksikko otteli heti perään 12. joulukuuta 2009, jolloin Malignaggi oli parempi tuomariäänin ja voitti NABO:n mestaruuden.
Mestaruuden jälkeen Malignaggi otteli Amir Khania vastaan WBA:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Khan puolusti mestaruuttaan toista kertaa Malignaggia vastaan, joka hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdennessätoista erässä. Kaksi kuukautta myöhemmin heinäkuussa Malignaggi ilmoitti päättävänsä kymmenen vuotta kestäneen yhteistyönsä promoottorinsa Lou DiBellan kanssa.
Mestaruusottelun jälkeen Malignaggi otteli seuraavaksi joulukuussa 2010 Michael Lozadaa vastaan Colisée Pepsi areenalla, Kanadassa. Hän voitti kymmeneräisen ottelun kuudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Malignaggi otteli seuraavan kerran 2011 kaksi ottelua, jotka hän voitti molemmat tuomariäänin. Ensin huhtikuussa José Cotton ja lokakuussa Orlando Loran.
Nyrkkeilyura > WBA:n välisarjan mestaruus

Malignaggi siirtyi painoluokkaa ylemmäksi ja otteli 29. huhtikuuta 2012 WBA:n välisarjan mestaruudesta Vyacheslav Senchenkoa vastaan. Senchenko puolusti mestaruuttaan neljättä kertaa ja oli urallaan otellut tilastolla 32–0. Ottelu käytiin Ukrainassa, Donbass Arenalla, jossa Malignaggi onnistui voittamaan uransa toisen merkittävän mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä.
Malignaggi puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan 20. lokakuuta 2012 Pablo César Canoa vastaan. Ottelu käytiin Barclays Centerissä, Brooklynissa, jossa hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan hajaäänin.
Malignaggin toinen kerta puolustaa mestaruuttaan oli 22. kesäkuuta 2013 samaisella areenalla Brooklynissa. Hän kohtasi Adrien Bronerin, joka oli hiljattain voittanut WBC:n kevytsarjan mestaruuden ja oli voittamaton tilastolla 27–0. Malignaggi menetti mestaruutensa hajaäänin (111-117, 115-113, 113-115).
Nyrkkeilyura > NABF:n välisarjan mestaruus ja haastaminen IBF:n mestaruudesta

7. joulukuuta 2013 Malignaggi otteli vapaana olleesta WBC-liiton NABF:n välisarjan mestaruudesta Zab Judahia vastaan. Hän voitti New Yorkissa käydyn ottelun tuomariäänin (116-111, 117-110, 117-110).
Malignaggi otteli seuraavan kerran 19. huhtikuuta 2014 Shawn Porteria vastaan IBF-liiton välisarjan mestaruudesta. Hän kuitenkin hävisi ottelun neljännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.
Mestaruusotteluiden jälkeen Malignaggi otteli elokuussa 2015 Danny Garcíaa vastaan. Hän hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. Se oli samalla ensimmäinen kerta, kun Malignaggi hävisi urallaan kaksi ottelua peräkkäin. Hän palasi takaisin ottelemaan syyskuussa Laszlo Fazekasia vastaan Milanossa. Ottelu käytiin kahdeksan eräisenä, jonka Malignaggi voitti tuomariäänin. 12. joulukuuta hän otteli The O2 Arenalla Antonio Moscatielloa vastaan vapaana olleesta EBU:n välisarjan mestaruudesta. Malignaggi voitti mestaruuden tuomariäänin.
Heinäkuussa 2016 Malignaggi otteli kymmeneräisen ottelun Gabriel Braceroa vastaan Barclays Centerissä. Hän voitti ottelun tuomariäänin.
25. tammikuuta 2017 Malignaggi ilmoitettiin ottelevan Britanniassa Sam Eggingtonia vastaan, joka puolusti WBC-liiton kansainvälistä välisarjan mestaruuttaan ensimmäistä kertaa. Ottelu käytiin 4. maaliskuuta 2017 The O2 Arenalla, jossa Malignaggi hävisi ottelun kahdeksannessa erässä tyrmäyksellä. Malignaggi oli ennen tyrmäystä johtoasemassa tuomareiden pisteissä. Ottelun jälkeen hän ilmoitti lopettavansa nyrkkeilyuransa.
Ottelutyyli

Malignaggi käytti hyväkseen nopeuttaan ja suoria lyöntejä, siinä missä muut amerikanitalialaiset ottelijat, kuten Rocky Marciano, Rocky Graziano ja Jake LaMotta, sekä idolinsa Arturo Gatti olivat tunnettuja tyrmäyksistään ja kovuudestaan. Uransa alussa Malignaggi käytti pelkästään vasemman käden jabia, sillä hänen oikea kätensä oli murtunut sparrissa ennen ottelua Jeremy Yeltonia vastaan elokuussa 2005. Hän kävi läpi leikkauksen ja sitä yritettiin parantaa neljällä ruuvilla, jotta luutuminen tapahtuisi oikein.
Saavutukset

Ylemmän kevytsarjan mestaruus (kerran, puolusti kahdesti)
Välisarjan mestaruus (kerran, puolusti kerran)
International ylemmän kevytsarjan mestaruus (kerran)
Continental Americas ylemmän kevytsarjan mestaruus (kerran)
NABF välisarjan mestaruus (kerran)
Ylemmän kevytsarjan mestaruus (kerran)
Välisarjan mestaruus (kerran)
Angaurin taistelu

Kartta Angaurin taistelusta.
Angaurin taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Angaurin saaren hallinnasta Palaussa, Mariaanien lähistöllä. Taistelu oli osa suurempaa operaatio Forageria. Se alkoi 17. syyskuuta 1944 ja päättyi Yhdysvaltain voittoon 22. lokakuuta. Taistelussa lähes kaikki saarta puolustaneet japanilaissotilaat kaatuivat, mukaan lukien japanilaisjoukkojen komentaja Ushio Goto. Vain 59 japanilaissotilasta selvisi hengissä, joutuen sotavangeiksi.
Tausta

Angaur on pieni kalkkikivisaari, jolla oli 1 400 japanilaissotilasta. Saaren heikko puolustus ja mahdollisuus lentokentän rakentamisesta saarelle teki siitä houkuttelevan kohteen yhdysvaltalaisille.
Sotatapahtumat

Yhdysvallat pommitti saarta 11. syyskuuta 1944 taistelulaivoista käsin. Kuusi päivää myöhemmin 81:een jalkaväkidivisioonaan kuuluneet yhdysvaltalaissotilaat rantautuivat saaren koillis- ja kaakkoisosiin. Miinoitettu ranta ja sotilaiden ruuhka aiheuttivat yhdysvaltalaisjoukoille enemmän ongelmia kuin itse japanilaisjoukot. Saaren kaakkoisosassa ollut 400:n japanilaissotilaan puolustusasema neutraloitiin 20. syyskuuta mennessä, aiheuttaen 300:n yhdysvaltalaisen kaatumisen. Vastustus koveni yhdysvaltalaisjoukkojen lähestyessä ”kulhoa”, kukkulaa lähellä Salomejärveä saaren luoteisosassa. Kulhon alueella oli 750 japanilaissotilasta, jotka puolustautuivat hyökkääjiä vastaan tykistön, kranaattien ja konekiväärien avulla. 20-–25. syyskuuta välillä tapahtuneiden jatkuvien hyökkäyksien ansiosta yhdysvaltalaissotilaat onnistuivat murtamaan puolustuksen.
Saaren sanottiin olevan turvallinen jo 30. syyskuuta, vaikka kulhon alueella ja ympäristössä oli vielä noin 300 japanilaissotilasta, jotka kestivät vielä lähes neljä viikkoa. Lokakuun alussa sotatoimet kutistuivat pienimuotoiseksi tiedusteluksi, väijytyksiksi, sudenkuoppien tekemiseksi ja tarkka-ampumiseksi. Saaren puolustusta johtanut Goto kaatui 18. lokakuuta.
36 päivää kestäneet sotatoimet räjähteiden, tykistön, tankkien ja liekinheittimien avulla japanilaispuolustusta vastaan loppuivat 22. lokakuuta. Angaurin taistelu oli harvinainen, sillä kaatuneiden ja loukkaantuneiden yhdysvaltalaissotilaiden määrä ylitti japanilaissotilaiden vastaavat määrät.
Jälkitapahtumat

Lentokentän rakentaminen aloitettiin taisteluiden vielä ollessa käynnissä, mutta viivästysten vuoksi se ei valmistunut ajallaan Filippiinien taisteluita ajatellen. Saarella olleet yhdysvaltalaissotilaat siirtyivät suoraan Peleliun taisteluihin.
Käännös suomeksi
Juha Annunen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 16. huhtikuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
1967–1976: OTP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1977–1981 | OTP | 95 | (13) |
| 1982–1983 | Kuusysi | 56 | (19) |
| 1984–1985 | OTP | 27 | (10) |
| 1986–1995 | Kuusysi | 255 | (54) |
| 1996–1997 | LTP | 7 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 433 | (97) |
Maajoukkue
| 1977 | Suomi U17 | 7 | (0) |
| 1978 | Suomi U18 | 8 | (0) |
| 1980–1981 | Suomi U21 | 11 | (1) |
| 1980–1987 | Suomi | 16 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Juha Annunen (s. 16. huhtikuuta 1960 Oulu) on uransa lopettanut jalkapalloilija. Nykyisin Annunen toimii Lahden kaupungin liikuntapaikkahoitajana.
Keskikentällä pelannut Annunen edusti uransa aikana Oulun Työväen Palloilijoita ja Kuusysiä. Annunen muistetaan ennen kaikkea vaarallisista vapaapotkuista, jotka usein tuottivat maaleja. Hän nousi OTP:n edustusjoukkueeseen 1978 ja pelasi seurassa vuoteen 1981 asti sekä SM-sarjassa että 1. divisioonassa. Kaudeksi 1982 Annunen siirtyi Kuuysiin ja voitti heti ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Kahden kauden jälkeen hän palasi Ouluun kahdeksi vuodeksi. Annunen siirtyi 1986 takaisin Kuusysiin, jossa hän pelasi 10 kauden ajan aktiiviuransa loppuun asti. Tuona aikana hän voitti Kuusysissä kolme mestaruutta ja neljä SM-hopeaa. Annunen pelasi uransa aikana yhteensä 369 pääsarjatason ottelua ja teki niissä 78 maalia.
Annunen pelasi vuosina 1980–1987 Suomen maajoukkueessa 16 A-maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Saab 9-7X

| Saab 9-7X |
| --- | --- |
 Saab 9-7X (2006)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  General Motors
Valmistusvuodet:  2005–2009
Korimalli:  5-ovinen katumaasturi
Luokka:  J-segmentti
Seuraaja:  Saab 9-4X
Teknisesti samankaltaisia:  Buick Rainier Chevrolet SSR Chevrolet TrailBlazer GMC Envoy Isuzu Ascender Oldsmobile Bravada
Tekniset tiedot
Moottori:  R6, V8
Iskutilavuus:  4157–5328 cm3
Teho:  278–401 hv
Huippunopeus:  191–210 km/h
Kiihtyvyys:  ?–8,6 s (0-100 km/h)
Vetotapa:  neliveto
Saab 9-7X takaa
Saab 9-7X on GM:n T-alustaan perustuva maastoauto, joka tuli markkinoille kesällä 2005. Se on saanut lempinimen Trollblazer, joka tulee samaan alustaan perustuvasta Chevrolet TrailBlazerista ja Trollhättanin kaupungista, jossa Saabeja tehdään. 9-7X ei kuitenkaan ole Trollhättanissa tehty, vaan Morainessa, Ohiossa samalla linjalla rinnakkaismalliensa GMC Envoyn, Buick Rainierin ja Isuzu Ascenderin kanssa.