stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Estlander

Estlander-aatelissuvun (№ 254) vaakuna
Estlander-aatelissuvun (№ 274) vaakuna
Estlander on suomalainen sivistyssuku, jonka kaksi sukuhaaraa on aateloitu. Suvun varhaisin tunnettu jäsen on Oulun raastuvan oikeuden jäsenenä 1660-luvulla toiminut Henrik Jakobinpoika, jonka poika Johan käytti nimeä Estlander vannoessaan porvarinvalan Oulussa vuonna 1683. Viroon viittaavan sukunimen alkuperää ei tiedetä, mutta todisteita suvun virolaisesta alkuperästä ei ainakaan ole löytynyt. Suku vaikutti alkuun Oulussa ja sen jälkeen Lapväärttissä, kunnes haarautui 1800-luvulla. Professori Jakob August Estlander aateloitiin vuonna 1879 ja introdusoitiin 1881 Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 254. Hänen veljensä, professori Carl Gustaf Estlander aateloitiin vuonna 1898 ja introdusoitiin aatelisena sukuna numero 274. Näistä kahdesta aatelisesta haarasta ensin mainittu sammui miehenpuolelta vuonna 1980 ja lopullisesti 1998, mutta jälkimmäinen on yhä elossa. Suvun toinen, aateliton päähaara on myös jo sammunut.
Suvun numero 254 aatelisvaakuna on taiteilija Albert Edelfeltin suunnittelema. Suvun numero 274 vaakunan on suunnitellut Sigrid Granfelt.
Suvun jäseniä

Jacob Jonas Estlander (1782–1854), suomalainen kirkkoherra ja kirjailija
Jakob August Estlander (1831–1881), kirurgian professori, valtioneuvos, J. J. Estlanderin poika
Carl Erik Estlander (1927–2016), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Carl Gustaf Estlander (1834–1910), Helsingin yliopiston estetiikan professori, valtioneuvos, Ateneumin perustaja, J. J. Estlanderin poika
Jakob Bernhard Estlander (1861–1910), suomalainen insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Estlanderin poika
Bernhard Estlander (1863–1931), suomenruotsalainen historioitsija, Carl Gustaf Estlanderin poika
Hans Henrik Estlander (1869–1921), suomalainen asianajaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Estlanderin poika
Ernst Estlander (1870–1949), oikeushistorian professori, poliitikko, kansanedustaja, Jakob August Estlanderin poika
Erik Estlander (1871–1946), suomalainen insinööri ja elokuvatuottaja, Carl Gustaf Estlanderin poika
Carl Georg Estlander (1873–1936), suomalainen pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies, Carl Gustaf Estlanderin poika
Gustaf Estlander (1876–1930), suomalainen arkkitehti ja urheilija, Jakob August Estlanderin poika
Aiheesta muualla

CARL GUSTAV ESTLANDER (1834 - 1910) (Arkistoitu – Internet Archive)
Englannin alueet

Englannin alueet.
Englanti on jaettu virallisen aluejaon ylimmällä tasolla yhdeksään alueeseen (regions):
Suur-Lontoo
Kaakkois-Englanti
Lounais-Englanti
Länsi-Midlands
Luoteis-Englanti
Koillis-Englanti
Yorkshire ja Humber
Itä-Midlands
Itä-Englanti
Aluejako on nykyään käytössä lähinnä tilastoinnissa, mutta alun perin se muodostettiin hallinnollisista syistä John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistuksessa vuonna 1994. Uudistuksen taustalla olivat Britannian allekirjoittama Maastrichtin sopimus (1991) ja Euroopan alueiden komitean perustaminen (1994).
Osana uudistusta eri puolilla Englantia aloitti toimintansa uusia virastoja (government office), jotka edustivat valtionhallintoa toiminta-alueellaan samaan tapaan kuin Suomen aluehallintovirastot. Hallintoalueiden (government office regions) rajat määriteltiin siten, että kreivikunta tai yhtenäishallintopiiri voi kuulua vain yhteen hallintoalueeseen. Hallintoalueita oli alun perin kymmenen, mutta vuonna 1998 Merseyside yhdistettiin Luoteis-Englantiin. Hallintoalueet korvasivat vanhat tilastoalueet (standard statistical regions) virallisissa tilastoissa 1996, ja Englannin vaalipiirit europarlamenttivaaleissa muutettiin vastaamaan hallintoalueiden rajoja 1999.
Vuonna 1997 aloittaneen Tony Blairin työväenhallituksen tavoiteohjelmassa ehdotettiin, että hallintoalueet voisivat päättää kansanäänestyksellä, ottavatko ne käyttöön vaaleilla valitut alueneuvostot. Ensimmäinen neuvoa-antava kansanäänestys järjestettiin toukokuussa 1998 Suur-Lontoossa, jonne perustettiin äänestäjien päätöksellä kaupunginvaltuusto (London Assembly) ja pormestarin virka. Suur-Lontoon lisäksi kansanäänestys järjestettiin lopulta vain Koillis-Englannissa, jossa ehdotus hylättiin. Pian tämän jälkeen Blairin hallitus päätti luopua ajatuksesta perustaa alueneuvostoja apulaispääministeri John Prescottin vastustuksesta huolimatta.
Alueelliset hallintovirastot, Suur-Lontoo mukaan lukien, lakkautettiin maaliskuuhun 2011 mennessä David Cameronin koalitiohallituksen päätöksellä. Suur-Lontoossa valitaan kuitenkin edelleen vaaleilla oma kaupunginvaltuusto ja pormestari. Hallintovirastojen lakkauttamisen jälkeen Englannin tilastoviranomaiset ovat suositelleet, että entisistä hallintoalueista käytetään nimitystä alue (region).
Ernest Reyer

Ernest Reyer
Louis-Étienne-Ernest Reyer (1. joulukuuta 1823 – 15. tammikuuta 1909) oli ranskalainen säveltäjä.
Reyer opiskeli musiikkia Marseillessa, mutta vanhempiensa toivomuksesta hän otti vastaan hallinnollisen työpaikan. Siitä hän kuitenkin luopui saatuaan teokselleen Messe pour l'arrivée de Duc d'Aumale à Alger (1847) Algerissa hyvän vastaanoton. Reyer keskittyi jatkossa säveltämään varsinkin näyttämömusiikkia – oopperoita ja baletteja. Yksinäytöksinen ooppera Maître Wolfram sai kehut Hector Berlioz'lta kantaesityksensä (1854) yhteydessä. Reyerin ensimmäinen täysimittainen ooppera, Tuhannen ja yhden yön taruihin pohjautuva La statue (1861), saavutti myös huomattavan menestyksen. Vuonna 1862 säveltäjä sai Kunnialegioonan merkin.
Oopperan Erostrate (1862) jälkeen Reyerin tuotannon luomistahti hidastui huomattavasti; seuraava suurimuotoinen teos oli vasta vuoden 1884 ooppera Sigurd. Sen jälkeen säveltäjältä ilmestyi enää yksi merkittävä teos, viisinäytöksinen ooppera Salammbô (1890). Reyerin tyyliin vaikutti varsinkin Carl Maria von Weber. Vaikka Reyer ihaili suuresti Richard Wagneria, tyylillistä yhteneväisyyttä heidän välillään ei paljon ole. Näyttämömusiikin ohella Reyer sävelsi joitain pianokappaleita, kantaatteja, kohtauksia lauluäänille ja orkesterille, yksinlauluja ja orkesteriteoksen March tzigane (1865).
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Euroopan tulvat 2013

Tulva Havelbergissä Saksassa 10. kesäkuuta 2013.
Euroopan tulvat 2013 olivat touko-kesäkuussa 2013 Keski-Eurooppaa koetelleita tulvia, jotka aiheutuivat muutamia päiviä kestäneistä rankkasateista. Tulvimista ja vahinkoja havaittiin Saksan etelä- ja itäosissa (Thüringen, Saksi, Saksi-Anhalt, Ala-Saksi, Baijeri ja Baden-Württemberg), Tšekin läntisissä osavaltioissa (Böömi) ja Itävallassa. Sveitsissä, Slovakiassa, Valko-Venäjällä, Puolassa, Unkarissa ja Serbiassa (Vojvodina) oli jossakin määrin tulvia. Tulvissa menehtyi yhteensä 25 ihmistä, ja ne aiheuttivat 12 miljardin euron vahingot.
Euphrasia Donnelly

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 4 × 100 metrin vapaauintiviesti |  |
Euphrasia Louise ”Fraze” Donnelly (myöh. Bungard, (6. kesäkuuta 1905 Indianapolis – 20. toukokuuta 1963 Warsaw, Indiana) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa Pariisin olympialaisissa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Donnelly oli 163 senttimetriä pitkä ja uintiurallaan hän edusti Hoosier Athletic Clubia.
Eteläisen Keski-Suomen rovastikunta

| Eteläisen Keski-Suomen rovastikunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Jäsenmäärä:  132 006 (2022)
– Osuus asukkaista:  65,7 %
Lääninrovasti:  Arto Viitala
Lapuan hiippakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eteläisen Keski-Suomen rovastikunta on Keski-Suomessa sijaitseva Lapuan hiippakunnan rovastikunta. Eteläisen Keski-Suomen rovastikunnan lääninrovastina toimii Jyväskylän kirkkoherra Arto Viitala.
Seurakunnat

Lista Eteläisen Keski-Suomen rovastikuntaan kuuluvista seurakunnista:
Joutsan seurakunta
Jyväskylän seurakunta
Jämsän seurakunta
Keuruun seurakunta
Muuramen seurakunta
Petäjäveden seurakunta
Toivakan seurakunta
Uuraisten seurakunta
Espoonlahden helluntaiseurakunta

| Espoonlahden helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

 Espoonlahden helluntaiseurakunnan tilat Kivenlahden ostoskeskuksessa elokuussa 2024.
Kirkkokunta:  Helluntaiherätys
Perustettu:  2007
Johtava pastori:  Lassi Mäkinen
Pääkirkko:  Merenkäynti 3 A 2 02320 Espoo
Jäseniä:  n. 120
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Espoonlahden helluntaiseurakunta on vuonna 2007 perustettu helluntaiseurakunta. Seurakunta sijaitsee Espoon Kivenlahdessa. Seurakunnan juuret ovat Espoon helluntaiseurakunnan ja helsinkiläisten helluntaiseurakuntien 1990-luvulla käynnistämässä rukousryhmässä. Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten lisäksi rukouskokouksia, raamattutunteja sekä naisten kokouksia. Seurakunnan johtava pastori on Lassi Mäkinen
Aiheesta muualla

Seurakunnan verkkosivut
Einsteinium

Einsteinium on alkuaine numero 99, ja sen kemiallinen merkki on Es (lat. einsteinium) sekä CAS-numero 7429-92-7. Yhdysvaltalainen tutkijaryhmä löysi sen samoin kuin fermiuminkin Eniwetokin vetypommiräjäytyksen jälkeen vuonna 1952, mutta turvallisuussyistä tietoa salattiin aina kesään 1955 asti. Tutkijat päättivät nimetä alkuaineen einsteiniumiksi kunnianosoituksena samana vuonna kuolleelle Albert Einsteinille. Kyseistä ainetta voidaan valmistaa muun muassa hiukkaskiihdyttimissä säteilyttämällä erästä uraanin isotooppia typpi-ioneilla. Punnittavia määriä einsteiniumia saatiin ensi kerran tuotettua vuonna 1961, aluksi vain 0,01 µg. Pysyvimmän isotoopin (252Es) puoliintumisaika on noin 472 päivää.
253Es-isotooppia. Voimakas alfahajoaminen aiheuttaa intensiivisen säteilyn.
Toistaiseksi einsteiniumille ei ole keksitty mitään kaupallista tai tieteellistä käyttötarkoitusta puhtaan perustutkimuksen ulkopuolella.
Kemialliset ominaisuudet

Vain muutamia einsteiniumyhdisteitä on valmistettu. Einsteiniumin kemian selvittämistä vaikeuttaa syntetisoinnin hankaluus ja radioaktiivisuuden aiheuttama nopea hajoaminen sekä lämmöntuotto. Kuten kaikki aktinoidit, einsteinium on sangen reaktiivistä ainetta. Ensimmäisten yhdisteiden joukossa opittiin tuntemaan einsteiniumoksidi Es2O3 ja einsteiniumin halidit. Kiderakenne tunnetaan yhdisteille EsCl3, EsOCl, Es2O3, EsBr3, ja einsteinium(III)jodidille EsI3.
Einsteinium esiintyy yleensä hapetusluvulla +III, varsinkin kiinteissä yhdisteissä ja liuoksissa. Toisin kuin useimmilla muilla aktinoideilla, sillä on lisäksi hapetusluvun +II yhdisteitä, varsinkin kiinteässä olomuodossa. Hapetusluku +IV on ennustettu, mutta näiden yhdisteiden olemassaolo on epävarmaa.
Isotoopit

Einsteiniumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Sen pitkäikäisin isotooppi on 252Es (puoliintumisaika 472 päivää), mutta tämän valmistaminen on vaikeaa. Yleensä einsteiniumin kemiallisia tai fysikaalisia ominaisuuksia tutkittaessa käytetään isotooppeja 253Es ja 254Es.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Einsteinium (englanniksi)
Periodictable: Einsteinium (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Einsteinium (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Einsteinium (englanniksi)
Luettelo einsteiniumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
Felix Körling

Felix Körling (1909)
Felix Körling (17. joulukuuta 1864 Kristdala – 8. tammikuuta 1937 Halmstad) oli ruotsalainen säveltäjä. Hän oli Halmstadin musiikkielämän keskeinen vaikuttaja, jonka jälkipolvet ovat muistaneet etenkin hänen tekemistään lastenlauluista.
Körling syntyi musikaaliseen perheeseen. Hänen isänsä oli säveltäjä August Körling ja isoisänsä urkuri Sven Magnus Körling. Felixin veli Sven Körling toimi myöhemmin musiikinkustantajana Tukholmassa. Körling varttui Ystadissa ja opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, josta valmistui urkurina, kirkkomuusikkona sekä musiikinopettajana vuonna 1886. Vuosina 1887–1888 Körling työskenteli urkurina Skoonessa, mutta vuonna 1889 hän asettui Halmstadiin, jossa työskenteli koulun musiikinopettajana. Lisäksi hän työskenteli lähes viidenkymmenen vuoden ajan urkuri-kanttorina yhdessä kaupungin kirkoista. Vuonna 1896 Körling meni naimisiin Ellen Elisabeth Sundinin kanssa.
Körling oli mukana perustamassa Halmstadin orkesteriseuraa ja oli aloitteellinen sittemmin johtamansa Halmstadin kuoroseuran perustamisessa. Hän julkaisi vuosina 1910–1932 yhdeksän kokoelmaa säveltämistään ja sanoittamistaan lastenlauluista. Kuvitusten tekijöiden joukossa olivat Hilding Nyman ja Aina Masolle. Lauluja laulettiin Ruotsin kouluissa ja kodeissa 1930–1950-luvuilla; monia niistä on sisällytetty myöhempiinkin ruotsalaisiin lastenlaulukokoelmiin. Körling saavutti tunnustusta myös etenkin lapsille tarjoamastaan musiikkikasvatuksesta. 1930-luvulla hän tuotti lapsille suunnattujen radio-ohjelmien sarjan; lapset itsekin pääsivät lähetyksiin osallistumaan. Yhdessä Frans Erlansonin ja Axel Österbergin kanssa Körling julkaisi lukuisia laulukirjoja kouluille; näistä Sångboken julkaistiin kuutenatoista painoksena vuosina 1928–1952.
Körlingin muuhun sävellystuotantoon kuuluu neljä operettia. Hän laati itse libretot operetteihinsa Guldgruvan (1912), Sommarflirt (1913) ja Jockeyen (1918); operettiin Rubber libreton puolestaan kirjoitti Carl Barcklind. Körlingin varhaisimmat sävellykset olivat soololauluja ja musiikkia näytelmiin. Hänen tekemistään kansannäytelmistä Egna torvan oli menestys. Myös När Bengt och Anders bytte hustrur esitettiin usein ulkoilmateattereissa, ja siitä tehtiin elokuvaversiot vuosina 1925 ja 1950. Körlingin kuorosävellykset olivat todennäköisesti ennen kaikkea hänen omia kuorojaan varten laatimia. Usein nämä teokset ovat lyyrisiä ja humoristisia, kansanomaisiksikin luonnehdittuja. Vokaalimusiikkia Körling sävelsi solistejakin varten; esimerkiksi laulun "En glad trall (Där ginge tre jäntor i solen)" sanat ovat Gustaf Frödingin käsialaa. Kyseisestä kappaleesta Körling itse teki myös seka- ja mieskuorosovitukset. Lisäksi Körlingin sävellystuotannon joukossa on muun muassa pianokappaleita.
Suosion useissa sukupolvissa säilyttäneiden Körlingin lastenlaulujen joukossa ovat "Hurra för vintern (Nej se det snöar)", "Den vresige Lasse", "Om 'ja' fick fem öre", "Tomtegubben som hade snuva", "Det var en gång ett gammalt fult och elakt troll" ja "Har du sett min lilla katt".
Espoonlahden seurakunta

| Espoonlahden seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Espoonlahden kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Espoon hiippakunta
Rovastikunta:  Espoon tuomiorovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Espoon seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Espoonlahden kirkko
Perustettu:  1975
Jäsenmäärä:  28 823 (2023)
– Osuus asukkaista:  51,2 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Jukka Lehti
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Espoonlahden seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta ja yksi kuudesta Espoon seurakuntayhtymän seurakunnasta. Vuoden 2023 lopussa Espoonlahden seurakuntaan kuului 28 823 jäsentä, mikä on 51,2 % alueen asukkaista.  Seurakunnan kirkkoherrana toimii Jukka Lehti syyskuusta 2023 alkaen.
Seurakunta perustettiin Kivenlahden seurakunta -nimellä tammikuussa 1975, kun Etelä-Espoon seurakunta jaettiin Olarin ja Kivenlahden seurakunniksi. Vuoden 1979 alussa nimi muutettiin Espoonlahden seurakunnaksi. Espoonlahden kirkko valmistui vuonna 1980.
Seurakunnan alue ulottuu Kivenlahdesta Suomenojalle (Finnoo) ja Suvisaaristosta Latokaskeen. Siihen kuuluvat Saunalahti, Espoonlahti, Soukka, Latokaski, Nöykkiö, Kaitaa ja Suvisaaristo.
Papisto

Espoonlahden seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
1975–2000: kirkkoherra Jussi Talasniemi
2000–2010: kirkkoherra Mikko Tervonen
2010–2023 kirkkoherra Jouni Turtiainen
2023– kirkkoherra Jukka Lehti
Etelänaratit

| Etelänaratit |
| --- | --- |
 Etelänaratti (Enicognathus ferrugineus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Psittacinae
Suku::  Etelänaratit Enicognathus  G. R. Gray, 1840
Katso myös
   Etelänaratit Wikispeciesissä   Etelänaratit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelänaratit (Enicognathus) on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 2 lajia.
Etelänaratteihin (Enicognathus) kuuluvia lajeja

Chilenaratti (Enicognathus leptorhynchus)
Etelänaratti (Enicognathus ferrugineus)
Ernest Renshaw

William ja Ernest Renshaw
Ernest Renshaw (3. tammikuuta 1861 Leamington Spa – 2. syyskuuta 1899 Waltham St. Lawrence) oli englantilainen tennispelaaja, joka voitti Wimbledonin tennisturnauksen vuonna 1888.
Wimbledonin kaksinpelin häviävänä osapuolena hän oli neljä kertaa. Yhdessä kaksoisveljensä, William Renshawin kanssa hän voitti Oxfordin yliopiston nelinpelimestaruuden vuosina 1880 ja 1881 sekä Wimbledonin nelinpelimestaruuden viisi kertaa vuosina 1884–1886, 1888 ja 1889.
Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1983.
Kaksinpelivoitot Grand Slam -turnauksissa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Tulos |
| 1888 | Wimbledonin tennisturnaus |  Herbert Lawford | 6–3, 7–5, 6–0 |
Aiheesta muualla

International Tennis Hall of Fame: Ernest Renshaw
Etelänarohemppo

| Etelänarohemppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Afrikanhempot Crithagra
Laji::  buchanani
Kaksiosainen nimi
 Crithagra buchanani  (Hartert, 1919) 
Synonyymit
 Serinus buchanani 
Katso myös
   Etelänarohemppo Wikispeciesissä   Etelänarohemppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Etelänarohemppo (Crithagra buchanani) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Etelänarohemppoa tavataan Keniassa ja Tansaniassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elli Parkkari

Elli Parkkari (o.s. Kumpulainen, 12. tammikuuta 1907 Maaninka – 12. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen puoluevirkailija, joka 1930-luvulla oli yksi maanalaisen Suomen Kommunistisen Puolueen johtavista organisaattoreista. Korkeaan asemaan SKP:n hierarkiassa noussut Parkkari vastasi muun muassa puolueen salakielisestä kirjeenvaihdosta sekä toimi kaaderi- ja valistusjaostoissa. Vuodet 1938–1944 hän oli vankilassa, ja työskenteli sotavuosien jälkeen muun muassa Kansan Sivistystyön Liiton opintosihteerinä.
Elämä

Maaningan pitäjän Tuovilahden kylässä syntyneen Parkkarin vanhemmat olivat Kiuruvedeltä kotoisin olleet seppä Aukusti Kumpulainen ja Greta Sofia Kukkonen. Hän kävi kolme luokkaa kansakoulua, mutta isän saaman aivohalvauksen vuoksi joutui aloittamaan työnteon jo kymmenvuotiaana. Parin vuoden kuluttua Parkkari muutti palvelijattareksi Helsinkiin ja lähti 14-vuotiaana mukaan ammattiyhdistysliikkeen toimintaan. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa kenkä- ja huonekalutehtaalla sekä lehtimyyjänä. Vuosina 1929–1930 Parkkari kävi yksivuotisen kauppakoulun iltakurssin. Hän oli aktiivisesti mukana Sosialidemokraattiseen nuorisoliiton ja Kommunistisen nuorisoliiton toiminnassa. Vuonna 1930 Parkkari valittiin Kommunistisen Nuorisoliiton keskuskomiteaan ja samalla hän pääsi myös SKP:n jäseneksi.
Talvella 1931 Parkkarista tuli puolueen kokopäivätoiminen työntekijä, kun hän otti vastuulleen salakirjoittajan tehtävät. Niihin kuului muun muassa SKP:n Moskovassa toimineen ulkomaanosaston ja Kominternin kanssa käydyn kirjeenvaihdon koodaaminen. Periaatteellisista syistä hän ei kuitenkaan suostunut ottamaan palkkaa, vaan jatkoi edelleen myös päivätyössä. Etsivän keskuspoliisin päästyä Parkkarin jäljille hän pakeni maaliskuussa 1932 Tukholman kautta Neuvostoliittoon. Hän työskenteli aluksi huonekalutehtaalla, ja opiskeli myöhemmin Leningradin Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa sekä Moskovan Lenin-koulussa peitenimellä ”Anna Lauren”. Joulukuussa 1936 Parkkari palasi Suomeen ja organisoi nuorisotyötä eri puolilla maata. Keväästä 1937 lähtien hän työskenteli Helsingissä Heteka Oy:ssä, kunnes marraskuussa 1938 joutui EK:n pidättämäksi Tauno Taivaisen ilmiantojen johdosta. Parkkari sai neljän vuoden pituisen vankeustuomion, jonka jälkeen hänet pidettiin turvasäilössä jatkosodan loppuun syyskuuhun 1944 saakka.
Vankilasta vapauduttuaan Parkkari jatkoi toimintaa laillistetussa SKP:ssä työskennellen aluksi toimittajana puolueen äänenkannattajassa Kommunistissa. Keväällä 1946 hän siirtyi SKP:n valistusjaoston kirjeopistoon, josta pian syntyi Sirola-opisto. Vuosina 1964–1972 Parkkari työskenteli Kansan Sivistystyön Liitossa muun muassa opintosihteerinä. Eläkevuosinaan hän jatkoi järjestötehtävissä vielä 75-vuotiaaksi saakka.
Perhe

Elli Parkkarin puoliso oli SKP:n aktiivi Nestori Parkkari. Heidän poikansa on kirjailija ja toimittaja Jukka Parkkari.
Aiheesta muualla

Jegorow, Sirpa: Valtiolle vaarallisia naisia – poliittisten naisvankien kohtaloita viime sotien aikana (sisältää Elli Parkkarin radiohaastattelun vuodelta 1989)  15.6.2017. Yle Elävä arkisto.
Euroopan tulvat 2002

Elbejoen tulvaa Dresdenissä.
Euroopan tulvat 2002 aiheuttivat tulvia, jotka tappoivat yli sata ihmisiä, jättivät tuhansia kodittomiksi ja aiheuttivat miljardien eurojen tappiot Tšekissä, Itävallassa, Saksassa, Slovakiassa, Puolassa, Unkarissa, Romaniassa ja Kroatiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euroopan tulvat 2002 Wikimedia Commonsissa
Euroopan tietosuojavaltuutettu

| Euroopan tietosuojavaltuutettu |
| --- | --- |
 
 
 Nykyinen Wojciech Wiewiórowski 6. joulukuuta 2019 lähtien
Nimittäjä:  Euroopan komissio
Perustettu:  17. joulukuuta 2004
Ensimmäinen:  Peter Hustinx
Kotisivut:  http://www.edps.europa.eu/
Euroopan tietosuojavaltuutettu, lyhenne EDPS (engl. European Data Protection Supervisor) on Euroopan unionin (EU) toimielin, jonka tehtävänä on valvoa, että kaikki EU:n elimet noudattavat määräyksiä ihmisten oikeudesta yksityisyyteen niiden käsitellessä henkilötietoja.
Asetuksessa (EU) 2018/1725 säädetään Euroopan tietosuojavaltuutetun tehtävistä ja valtuuksista (luku VI) sekä EDPS:n institutionaalisesta riippumattomuudesta valvontaviranomaisena. Se sisältää myös EU:n toimielinten tietosuojaa koskevat säännöt.
Euroopan tietosuojavaltuutettu antaa myös ohjeita muille EU:n elimille henkilötietojen käsittelystä, antaa lausuntoja tietosuojaa koskevasta lainsäädännöstä, ottaa vastaan yksityisten henkilöiden valituksia EU:n elinten toimista henkilötietojen käsittelyssä, sekä tekee yhteistyötä muiden vastaavien viranomaisten kanssa. Euroopan tietosuojavaltuutettu voi havaitessaan tai saadessaan valituksen esimerkiksi määrätä määräyksiä rikkonutta toimielintä korjaamaan, hävittämään tai estämään määräyksiä rikkoneen tiedon käytön.
Lisäksi jokaiseen EU:n toimielimen, myös Euroopan tietosuojavaltuutetun, on nimitettävä oma tietosuojavaltuutettunsa (DPO, engl. Data Protection Officer), joka avustaa Euroopan tietosuojavaltuutettua yksityisyysmääräysten noudattamisessa.
Euroopan tietosuojavaltuutetun virka perustettiin vuonna 2004. Wojciech Wiewiórowski aloitti Euroopan tietosuojavaltuutetun tehtävässä 6. joulukuuta 2019. Hänet nimitettiin viiden vuoden toimikaudeksi Euroopan parlamentin ja neuvoston yhteisen päätöksen perusteella. Tietosuojavaltuutetun toimipaikka on Brysselissä, Belgiassa.
Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue

Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue edustaa Englantia alle 21-vuotiaiden maajoukkuekilpailuissa. Joukkue on voittanut Euroopan-mestaruuskilpailut kahdesti, vuosina 1982 ja 1984.
Valmentajat

Dave Sexton (1977–1990)
Lawrie McMenemy (1990–1993)
Dave Sexton (1994–1996)
Peter Taylor (1996–1999)
Peter Reid (1999)
Howard Wilkinson (1999–2001)
David Platt (2001–2004)
Peter Taylor (2004–2007)
Stuart Pearce (2007–2013)
Gareth Southgate (2013–2016)
Adrian Boothroyd (2016–)