stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
O. V. Itkonen
Kullankaivajana Tankavaarassa

Itkonen saapui vuonna 1936 etsimään kultaa Tankavaarasta, josta Niilo Hirvasvuopio oli tehnyt 1934 tuottoisan kultalöydön. Hän teki syyskuussa 1936 valtauksen Lauttaojalta läheltä Hirvasvuopion valtauksia. Saksalaisen arkkitehti Werner Thieden edustajana toiminut asianajaja Jarl Uggla oli kuitenkin jättänyt samoihin aikoihin valtausilmoituksen samasta alueesta, ja tästä kehkeytyi useita vuosia kestänyt riita Thieden ja Itkosen sekä tämän liikekumppanin helsinkiläisen kauppiaan Erik Mattsonin välillä. Riita ratkesi vasta kesällä 1939, kun Thiede menetti valtauksensa kaivoslain niin sanotun bulvaanipykälän nojalla ja joutui poistumaan Suomesta. Vuonna 1944 Thiede palasi Tankavaaraan rakentamaan saksalaisten puolustuslinjaa, ja kun saksalaiset vetäytyivät Tankavaarasta Lapin sodan aikana Thiede miinoitti perusteellisesti Itkosen Tankavaaralla sijainneet valtaukset. Itkonen oli muuttanut kesällä 1939 Helsingistä Sodankylään, ja vuonna 1942 hän muutti Inarin Virtaniemeen kalastajaksi. Itkonen osti kaloja muiltakin Inarijärven kalastajilta ja myi ne hyvällä voitolla Saksan armeijalle.
Itkonen perusti keväällä kullankaivuuta varten 1944 Lapin Mineraali Oy:n, johon hän sai mukaan rahoittajiksi rovaniemeläisiä liike- ja virkamiehiä. Hän aloitti yhtiön nimissä kullankaivuun Tankavaarassa kesällä 1945, ja yhtiö oli toiminnassa pari vuotta. Tämän jälkeen Itkonen kaivoi kultaa omissa nimissään ainakin kesällä 1948 ja 1949. Itkonen tutki myös Mäkärärovan ja Varpupään malmiesiintymiä ja rakensi Varpupäähän Mutterikämpän nimellä tunnetun rakennuksen, joka myöhemmin siirrettiin Tankavaaran kultamuseon ensimmäiseksi museorakennukseksi.
Teokset

Muurmannin suomalainen legioona. Kansanvalta, Helsinki 1927
Maanpakolaisen muistelmia. WSOY 1928
Sankareita, sotavankeja, seikkailijoita. WSOY 1929
Johannes Messenius: Suomen Riimi-Kronikka. Esihistoriallinen osa, suomentanut ja kustantanut O. V. Itkonen. Helsinki 1932
Aiheesta muualla

Valkoisten ja punaisten venäläisten vankina Vienan-Karjalassa. Suomen Muurmannissa olleen konsulaatin kuriiri kertoo vaiheistaan, Iltalehti, 3.8.1920, nro 176, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
K. E. Primus-Nyman, "Muurmannin Suomalainen Legioona." O. V. Itkosen mielenkiintoinen kirja Suomen "punaisista jääkäreistä", Suomen Sosialidemokraatti, 9.4.1927, nro 82, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Muurmannin Suomalainen Legioona"-kirjan synty, Pohjolan Työmies, 21.4.1927, nro 45, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Muurmannin Suomalainen Legiona". Hiukan jälkiarvostelua, Suomen Sosialidemokraatti, 11.5.1927, nro 107, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
O. V. Itkonen : Kuvia Inarin lapista, Työväen kalenteri, 1.1.1928, nro 21, s. 117, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Valaanpyytäjiä. Kirjoittanut O. V. Itkonen, Työväenopisto : Työväenopistojen liiton (johon kuuluu työväen-, kansalais- ja vapaaopistoja) pyrintöjen äänenkannattaja, 1.11.1929, nro 8-9, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kun Niku nauroi. Kirjoittanut O. V. Itkonen, Nykyaika, 15.11.1927, nro 11, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kommunismin suhde perheeseen. Kirj. O. V. Itkonen, Laatokka, 16.9.1930, nro 104, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kommunismin suhde perheeseen II. Kirj. O. V. Itkonen, Laatokka, 18.9.1930, nro 105, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
O. V. Itkonen : Puolen miljoonan arvosta suomalaisia helmiä Pariisissa, Suomen Kuvalehti, 27.10.1934, nro 44, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Orgship

| Orgship Solar Quest |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1994 (Belgia)
 Tuottaja(t): George Saunders
 Tyylilaji: ambient
 Kesto: 71.23
 Levy-yhtiö: Freezone / SSR
Solar Questin muut julkaisut
|   | Orgship 1994 | Sonic Bloom Entropica Profilica 1994 |
Orgship on brittiläisen Solar Questin vuonna 1994 ilmestynyt esikoisalbumi. Albumin tyylilaji on ambient.
Kolmella levyn kappaleella kuullaan myös Kirsty Hawkshaw'n laulua.
Albumin kappale "Save the Whale" julkaistiin singlenä yhteisprojektina The Arcin ja Avalonin kanssa.
Kappaleet

The Belle of Atlantis – 11.29
Singtree – 6.20
Awaken Kundalini – 6.42
Liquid Sky – 8.50
The Open Path – 9.02
Save The Whale – 8.14
Requiem For a Lily – 3.35
Flying Spirals – 17.11
Aiheesta muualla

Levyn arvostelu (italiaksi)
Oculus

Pantheonin oculus.
Oculus (lat. oculus "silmä") on pyöreä tai ellipsin muotoinen aukko tai ikkuna kupolinlaessa tai seinässä. Tunnetuimpia oculuksia on Rooman Pantheonin kupolin valoaukko. Oculuksesta voidaan käyttää synonyymiä häränsilmä, jolla on myös muita merkityksiä.
Oliver Goldsmith

| Oliver Goldsmith |
| --- | --- |
 Joshua Reynolds, Oliver Goldsmithin muotokuva, 1769–1770
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. marraskuuta 1730
Kuollut: 4. huhtikuuta 1774
Kansalaisuus:  irlantilainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Oliver Goldsmith (10. marraskuuta 1730 – 4. huhtikuuta 1774) oli irlantilainen kirjailija, runoilija ja lääkäri. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Wakefieldin kirkkoherra  (1766), paimenrunoelma The Deserted Village (1770) (veljen muistolle) sekä näytelmät The Good-Natur'd Man (1768) ja She Stoops to Conquer (1771, ensiesitys 1773).  Hän kirjoitti myös teoksen "An History of the Earth and Animated Nature" ja hänen kirjoittamakseen oletetaan myös satuklassikko The History of Little Goody Two-Shoes, josta on peräisin englanninkielisessä maailmassa tunnettu ilmaus ”goody two-shoes” ('kukkahattutäti').
Elämäkerta

Goldsmithin syntymäajasta ei ole täyttä varmuutta. Kongressin kirjaston mukaan hän olisi sanonut elämäkerran kirjoittajalle syntyneensä 29. marraskuuta 1731 tai mahdollisesti 1730. Muissa lähteissä on mainittu päiväksi 10. marraskuuta ja vuosi väliltä 1727–1731. Yleisimmin hyväksytty syntymäaika on nykyisin 10. marraskuuta 1730.
Myöskään syntymäpaikasta ei ole varmuutta. Hän syntyi joko Pallas-nimisellä paikkakunnalla lähellä Ballymahonia Longfordin kreivikunnassa Irlannissa. Hänen isänsä toimi siellä Forgneyn seurakunnassa anglikaanisena pappina. Toinen vaihtoehto on hänen äitinsä vanhempien kotipaikka Smith Hill House Elphinin kylässä Roscommonin kreivikunnassa, missä hänen isoisänsä Oliver Jones oli pappina ja Elphinin hiippakunnan koulun rehtorina. Goldsmithin ollessa kaksivuotias hänen isänsä nimitettiin kirkkoherraksi Kilkenny Westin seurakuntaan Westmeathin kreivikuntaan. Perhe muutti pappilaan, joka oli  Lissoyssa Athlonen ja  Ballymahonin välillä ja asui siellä isän kuolemaan asti 1747.
Goldsmith aloitti 1744  opinnot  Trinity Collegessa Dublinissa. Hän ei syventynyt kovin tehokkaasti teologian ja lainopintoihinsa ja oli siten vuosikurssinsa huonoin. Hänen ohjaajansa oli Theaker Wilder. Hän suoritti 1749 Bachelor of Arts -tutkinnon, mutta ilman sellaista arvosanaa, jolla hän olisi saanut viran kirkon tai tuomioistuimen tehtävissä. Koulutus näytti antaneen hänelle ainoastaan hyvän pukeutumismaun, kortinpeluutaidon, taidon laulaa irlantilaisia lauluja ja soittaa huilua. Hän asui jonkin aikaa äitinsä luona, kokeili menestyksettä useita ammatteja, opiskeli aika ajoin Edinburghin yliopistossa ja Leidenin yliopistossa lääketiedettä ja lähti patikointiretkelle Flanderiin, Ranskaan, Sveitsiin ja Pohjois-Italiaan ja ansaitsi elantonsa nokkeluutensa avulla (huilulla katusoittajana).
Hän asettui Lontooseen 1756, ja siellä hän kokeili erilaisissa töissä, kuten apteekin apulaisena ja opettajana koulussa. Jatkuvasti veloissaan uhkapelin vuoksi Goldsmith tuotti valtavasti tekstiä tusinakirjailijana lontoolaisille kustantajille, mutta muutamilla harkitummin tehdyillä töillä hän pääsi Samuel Johnsonin piiriin ja perusti tämän kanssa The Clubin. Kirjallinen työ yhdistettynä hillittömiin elämäntapoihin sai aikaan, että Horace Walpole antoi hänelle nimen inspiroitunut idiootti (inspired idiot). Niihin aikoihin hän käytti kirjoittajanimeä "James Willington" (Trinityssä hänellä oli sen niminen opiskelijatoveri) julkaistessaan 1758 hugenotti Jean Marteilhen omaelämäkerran käännöksen.
Aikalaiset luonnehtivat Goldsmithiä taipuvaiseksi kateuteen, miellyttäväksi mutta äkkinäiseksi ja epäkäytännölliseksi ihmiseksi, joka oli kerran suunnitellut Amerikkaan muuttoa mutta myöhästynyt laivasta eikä matkasta tullut mitään.
Ennenaikainen kuolema 1774 on voinut johtua osin munuaistulehduksen väärästä diagnoosista. Goldsmith haudattiin Lontooseen Temple Churchiin. Hautakirjoituksessa lukee: "TÄSSÄ LEPÄÄ OLIVER GOLDSMITH". Ballymahonin keskustassa on hänen muistomerkkinsä, samoin Westminster Abbeyssa on epitafi, jonka on kirjoittanut Samuel Johnson.
Suomennettu teos

Teoksesta The Vicar of Wakefield on neljä suomennosta:
Maapapin Wakefieldissa elämä, luultavasti hänen oma kirjoittamansa. Wilén, 1859.
Wakefieldin kappalainen, englanninkielestä suom. Samuli S. Otava, 1905.
Wakefieldin pastori: romaani, uuden suomennostyön on suorittanut Valfrid Hedman. Karisto, 1932.
Wakefieldin kirkkoherra, suom. Tuomas Anhava; runot suom. Kirsi Kunnas. Tammi, 1953.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Oliver Goldsmithin teoksia Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä
Essays by Oliver Goldsmith at Quotidiana.org
The Deserted Village
Washington Irving, Oliver Goldsmith: A Biography (Arkistoitu – Internet Archive) Project Gutenberg
William Black, Goldsmith (Arkistoitu – Internet Archive) (English Men of Letters series)  Project Gutenberg
An Essay on the Theatre; or, A Comparison Between Laughing and Sentimental Comedy
Goldsmith Hall - student accommodation and lecture theatre, Trinity College, Dublin.
Information on Goldsmith (Arkistoitu – Internet Archive)
Oliver Goldsmith Resource
Works by Oliver Goldsmith in e-book version
The Goldsmith International Literary Festival (Arkistoitu – Internet Archive) Info on the Festival held annually in Goldsmith's Home County
Poems and essays, Oliver Goldsmith, 1839, (William Smith, London)
The Club, jota Goldsmith oli perustamassa. Hiirellä osoittamalla näet henkilöiden nimet, ja napsauttamalla pääset artikkeliin.
Oro (mytologia)

Oron kuva joka on valmistettu punomalla kookoskuitua puukehikkoon. Teos sijaitsee New Yorkin Metropolitan Museum of Artissa.
Oro on hahmo tahitilaisessa mytologiassa. Hän on sekä sodan että rauhan jumala. Rauhan aikana Oroa kutsutaan nimellä Oro-i-Te-Tea-Moe ("Oro keihäs alhaalla").
Oro on Tangaroan ja Hina-Tu-A-Utan poika ja Hoa-Tapun, Toi-Matan, Ai-Tupuain sekä Mahu-Fatu-Raun isä.
Aiheesta muualla

Beckwith, Martha Warren: Hawaiian Mythology, s. 44–45.  Library of Alexandria, 1970.  ISBN 978-1-4655-7678-1.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Ornön kirkko

| Ornön kirkko Ornö kyrka |
| --- | --- |

Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Tukholman hiippakunta
Seurakunta:  Dalarö-Ornö-Utö församling
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ornön kirkko (ruots. Ornö kyrka) on Ornön saarella Haningen kunnassa Ruotsissa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkko rakennettiin vuosina 1883-1886 arkkitehti Ludvig Hawermanin suunnitelmien mukaan ja se on kopio Jämtlandissa sijaitsevasta Gillhofin kirkosta. Tällä kirkolla on ollut kaksi edeltäjää saarella. Ensimmäinen kappeli rakennettiin luultavasti 1300-luvun lopussa ja vuonna 1652 rakennettiin suurempi kirkko, jonka venäläiset tuhosivat vuonna 1719. Vuonna 1771 rakennettiin hautakappeli kirkon luoteiskulmaan ja sen lisäksi asehuone. Kirkko paloi kokonaan vuonna 1881 ja nykyinen kirkko valmistui viisi vuotta palon jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ornön kirkko Wikimedia Commonsissa
Bebyggelseregistret (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ornö kyrka
Käännös suomeksi
Oripään kirkko

| Oripään kirkko |
| --- | --- |
 Oripään kirkko kesällä 2011.
Sijainti:  Yläneentie 21, Oripää
Koordinaatit:  60°51′36″N, 022°41′13.2″E
Seurakunta:  Pöytyän seurakunta (vuoden 2016 loppuun Oripään seurakunta]
Rakentamisvuosi:  1821
Suunnittelija:  Charles Bassi
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oripään kirkko on Pöytyän seurakunnan kirkko Oripäässä Varsinais-Suomessa. Vuoden 2016 loppuun asti kirkko oli Oripään seurakunnan kirkko. Vuonna 1821 rakennettu kirkko on muodoltaan erivartinen, tornillinen ristikirkko. Intendentinkonttorissa Charles Bassin johdolla suunniteltu puurakenteinen, pyörökaarisilla ikkunoilla varustettu kirkko on tyyliltään uusklassistinen ja melko vaatimaton, mutta säilynyt rakentamisaikansa asussa. Kirkko on seurakunnan kolmas, ja saarnatuoli vuodelta 1675 on edellisestä kirkosta samoin kuin vanhin kirkonkello, joka on vuodelta 1750. Alttaritaulun on maalannut Emil Rautala vuonna 1929. Kirkkoa ja hautausmaata kiertää kivinen aita, jonka pyramidikattoinen puinen porttihuone lienee samanikäinen kirkon kanssa. Sankarihautojen muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Viljo Syrjämä.
Kirkko sijaitsee Oripään keskustasta Yläneelle menevän maantien (seututie 210) varrella kantatie 41:n risteyksen tuntumassa.
Museovirasto on määritellyt kirkon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Oripään kirkossa on Hans Heinrichin rakentamat 12-äänikertaiset urut vuodelta 1973. Niiden julkisivu on vanhoista, Jens Zachariassenin vuonna 1894 rakentamista uruista.
Sankarihaudat
1939 - 1944 Pro Patria.
Kirkkomaalle kuljetaan porttirakennuksen läpi.
Torni.
Kirkko lounaasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oripään kirkko Wikimedia Commonsissa
Nye Borgerlige

| Nye Borgerlige |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2015
Puheenjohtaja:  Lars Boje Mathiesen
Ideologia:   oikeistolibertarismi  oikeistopopulismi  konservatismi  kansalliskonservatismi  euroskeptisyys 
Poliittinen kirjo:  oikeisto, äärioikeisto
Kansankäräjät:  3 / 179 (2022)
Euroopan parlamentti:  0 / 14 (2019)
Alueet:  8 / 205 (2021)
Kunnat:  46 / 2 436 (2021)
Nuorisojärjestö:  Nye Borgerliges Ungdom
Kotisivu:  nyeborgerlige.dk
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puolueen ensimmäinen puheenjohtaja Pernille Vermund.
Puolueen esittelypiste Bornholmissa vuonna 2016.
Nye Borgerlige on tanskalainen puolue. Se on kertonut kannattavansa tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa ja libertaarista talouspolitiikkaa Tanskan kansanpuolueeseen verrattuna. Puolueen puheenjohtaja Pernille Vermund on syyttänyt kansanpuoluetta sosiaalidemokraattisesta talouspolitiikasta. Nye Borgerligen keskeiset teemat ovat tiukka maahanmuuttopolitiikka, verojen alentaminen sekä Euroopan unionista ja kansainvälisistä sopimuksista eroaminen.
Periaatteet ja politiikka

Nye Borgerlige harjoittaa liberaalia talouspolitiikka ja rajoittavaa maahanmuuttopolitiikkaa. Puolue sijoittuu poliittiseen oikeistoon. Periaateohjelmansa mukaan puolue yhdistää klassisen konservatiivisen arvopolitiikan porvarillisen talouspolitiikkaan vastustaen tanskalaisten itsemääräämisoikeutta rajoittavia yleissopimuksia ja valtiosopimuksia. Puolueen viisi periaatetta ovat vahva ja kulttuurinen arvoyhteisö, vähemmän valtiota – enemmän ihmisiä, jaettu vastuu yhteiskunnan heikoimmista, luonnonarvojen kohtuullinen suojelu, sekä vapaus, kansanvalta ja kansallinen itsemääräämisoikeus.
Periaatteet ja politiikka > Maahanmuuttopolitiikka

Nye Borgerlige on halunnut vastaanottaa pakolaisia vain Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön kiintiöpakolaisohjelman kautta. Puolue on halunnut Tanskaan vain sellaisia maahanmuuttajia, joilla on työ. Puolue on myös vaatinut eri palkkavaatimuksia ihmisille näiden alkuperämaan mukaisesti. Nye Borgerlige on halunnut rajoittaa Tanskan kansalaisuuden vain ihmisille, jotka tuovat yhteiskuntaan posiitivisen panoksen ja joilla on halua ja kykyä kotoutua. Puolue on myös halunnut enimmäisrajan vuoden aikana myönnetyille Tanskan kansalaisuuksille. Myönnetyt kansalaisuudet pitäisi puolueen mielestä ottaa pois, jos kansalainen syyllistyy terrorismiin tai valtiopetokseen. Lisäksi puolue on ajanut lakia rikkoneiden ulkomaalaisten karkotusten lisäämistä.
Historia

Syyskuussa Pernille Vermund ja Peter Seier Christensen erosivat konservatiivisesta kansanpuolueesta ja perustivat uuden puolueen työnimellä Vi Konservative. Puolueen lopullisena nimenä päädyttiin kuitenkin vaihtoehtoon Nye Borgerlige. Puolueen kannattajakortit hyväksyttiin 6. lokakuuta 2016 ja puolue sai vaalikirjaimen D. Puolue piti ensimmäisen puoluekokouksensa 12. marraskuuta 2016.
Vuoden 2019 kansankäräjävaaleissa puolue sai 2,4 % äänistä ja neljä edustajaa. Vuoden 2022 kansankäräjävaaleissa nosti ääniosuuttaan 3,7 prosenttiin ja sai kuusi edustajaa. Vaalien jälkeen puolueen ryhmän edustajien määrä putosi kuitenkin kolmeen: Mette Thiesen erosi puolueesta liittyen myöhemmin helmikuussa 2023 Tanskan kansanpuolueesen. Tammikuussa Mikkel Bjørn Sørensen erosi puolueesta liittyen niin ikään Tanskan kansanpuolueeseen. Myöhemmin puolueesta lähti myös yksi edustaja, minkä lisäksi toinen sairastui syöpään. Helmikuussa 2023 uudeksi puheenjohtajaksi valittu Lars Bøje Mathiesen erotettiin johtokunnan toimesta jo 9. maaliskuuta 2023.
Alkuvuodesta 2024 kerrottiin, että puolue aikoo lakkauttaa toimintansa. Syyksi ilmoitettiin oikeistolaisten puolueiden liian suuri määrä Tanskan poliittisella kentällä. Nye Borgelige on aiemmin kisannut äänistä nimenomaan Tanskan kansanpuolueen kanssa.
Organisaatio

Puolue on järjestäytynyt vaaliyhdistyksiin, joilla on käytössä jäsenmaksut. Jäsen voi vaikuttaa vaalipiirikohtaiseen ehdokasasetteluun sekä puoluekokoukseen valittaviin edustajiin. Puolueen johtokunta käyttää suurta valtaa hyväksyen ehdokkaat sekä vaaleihin että puoluekokouksiin. Johtokunta päättää vaalipiirien kärkiehdokkaista sekä asettaa ehdokkaat aluevaltuustoihin ja Euroopan parlamenttiin. Puolueen johtokunta voi päättää myös jäsenten erottamisesta.
Puolueella on nuorisojärjestö Nye Borgerliges Ungdom, jotka ovat myös emopuolueen jäseniä. Nuorisojärjestön puheenjohtaja toimii myös puoluehallituksen edustajana. Tammikuussa 2020 puolueella oli noin 6000 jäsentä ja jäsenmäärä nousi joulukuuhun 2021 jo 18 000:een. Maaliskuussa 2023 puolue ilmoitti menettäneensä 2000 jäsentä vuoden 2022 kansankäräjävaalien jälkeen.
Vaalihistoria > Kansankäräjät

| Vaalit | Johtaja | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– | Hallitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Pernille Vermund | 83 228 | 2,4 % | 4 / 179 | Uusi | Oppositio |
| 2022 | Pernille Vermund | 129 524 | 3,7 % | 6 / 179 |  2 | Oppositio |
Merkittäviä henkilöitä > Puheenjohtajat

2015–2023: Pernille Vermund
2023: Lars Boje Mathiesen
Merkittäviä henkilöitä > Nykyiset kansanedustajat (2022–2026)

Kim Edberg Andersen
Peter Seier Christensen
Pernille Vermund
Merkittäviä henkilöitä > Entiset kansanedustajat

Mette Thiesen (2019–2022)
Lars Boje Mathiesen (2019–2023)
Mikkel Bjørn Sørensen (2022–2023)
Oliver Gavin

| Oliver Gavin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Moottoriurheilija
American Le Mans Series
Vuodet:  2000–
Tallit:  Intersport Racing, Saleen-Allen Speedlab, Corvette Racing
Kilpailuja:  64
Voittoja:  30
Paalupaikkoja:  17
Nopeimpia kierroksia:  22
Mestaruudet
1991 1995 2005–2007:  Formula First Britannian Formula 3 American Le Mans Series (GT1)
Palkinnot
1991:  McLaren Autosport BRDC Award
Oliver Benjamin Gavin (s. 29. syyskuuta 1972 Huntingdon) on brittiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa nykyään American Le Mans Series -sarjassa, jossa hän on voittanut vuosina 2005–2007 GT1-luokan mestaruuden.
Ura

Gavin aloitti moottoriurheilu-uransa kartingissa. 1990-luvun alussa hän kilpaili brittiläisissä pikkuformulaluokissa, kuten 
Formula Firstissä, jossa hän vei mestaruuden voitettuaan 12 kilpailusta 11. Hän ajoi Formula Vauxhall Lotuksessa vuonna 1992 ja saavutti sarjassa hän saavutti neljä voittoa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Vuonna 1993 Gavin siirtyi Britannian Formula 3 -sarjaan. Hän menestyi hyvin ja saavutti viisi voittoa. Hän sijoittui viidestätoista kilpailusta kymmenessä palkintokorokkeelle. Menestyksestä huolimatta mestaruuden vei Kelvin Burt, ja Gavin sijoittui toiseksi. Vuonna 1994 Gavin ajoi kansainvälisessä Formula 3000 -sarjassa. Hän tekikin paluun Britannian F3:een kaudeksi 1995 ja ajoi Edenbridge Racing -tallissa. Kuuden voiton myötä hän saavutti tällä kertaa sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän toimi Formula 1 -talli Pacific Grand Prix'n testikuljettajana.
Kauden 1996 Gavin ajoi ITC-sarjassa Opelia ja saavutti 23 kilpailussa 16 pistettä. Palkintosijoja hän ei saavuttanut yhtään. 1990-luvun loppupuolella Gavin ajoi F1-sarjassa turva-autoa ja pari kautta F3000:ssa, kunnes siirtyi ensin Grand Am -sarjaan kaudeksi 2000. Tammikuussa 2000 hän testasi Benettonin F1-autoa Ranskassa. Vuodesta 2000 lähtien hän on ajanut American Le Mans Series -sarjassa, tosin ensimmäisinä vuosina vain muutamassa kilpailussa. Hän on voittanut sarjassa GT1-luokan mestaruuden Olivier Berettan kanssa Chevrolet Corvette C6.R -autolla vuosina 2005–2007. Gavin on osallistunut useasti Le Mansin 24 tunnin ajoon. Luokkavoittoon hän on ajanut neljä kertaa (2002, 2004–2006).
Yksityiselämä

Gavin syntyi Huntingdonissa Michaelille ja Deborahille. Hänet kasvatettiin Felmershamin kylässä Bedfordshiressa. NykYään Gavin on naimisissa Helen-nimisen naisen kanssa, ja heillä on yksi tytär ja kaksi poikaa. He asuvat pienessä kylässä Northamptonshiressa.
Aiheesta muualla

Oliver Gavinin viralliset kotisivut
Gavin GT1-luokan Corvetella vuonna 2006
Olli Kivistö

Olli Juhani Kivistö (s. 18. tammikuuta 1950 Ähtäri) on suomalainen muusikko. Hän soittaa bassoa ja laulaa ja on ollut mukana muun muassa The Peasants, Matthews, Kummitus ja Alwari Tuohitorvi -yhtyeissä 1970-luvulla. Samoin hän soitti myös Leo Frimanin taustayhtyeessä.
1978 Kivistö aloitti soolo-uran. Ensimmäiset singlet ja albumin hän julkaisi taiteilijanimellä O.J. Kivi. Tyyliltään Kivistön musiikki on ollut enimmäkseen iskelmämusiikkia ja Tulenliekki-orkesterin kanssa myös rautalankaa.
Kivistö tunnetaan julkisuudessa myös radioäänenä erityisesti Jyväskylän seudulla, sillä hän on toiminut Yleisradion paikallistoimitus Radio Keski-Suomen toimittajana ja tuottajana sen alusta lähtien. Myös valtakunnallisille yleisradiokanaville hän on tehnyt muun muassa nuortenohjelmia Jorma Hietamäen kanssa.
Diskografia

Singlejä
Lucky Luke/Diskojen Kuningatar (1977)
Silkkiin, samettiin/Tule tuulettuun (1977)
Oi Mary/Nelly (1978)
Niin kai se on/Nousin aamuun kanssa auringon (1980)
Nälkämaa twist (1994)
Albumeja
Susta laulan (1978)
Köyhä laulaja (1995)
Älä jätä minua yksin (1996)
Vapaana kulkea saan (2001)
Aiheesta muualla

Olli Kivistön esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Oripään Vesa

Oripään Vesa on Oripäässä vuonna 1929 perustettu urheiluseura. Seuran toiminta kuitenkin hiipui muutamassa vuodessa ja lopulta loppui kokonaan vuonna 1933. Seura herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1945 ja siitä lähtien sen toiminta on jatkunut keskeytyksettä. Seura on koko historiansa ajan toiminut yleisseurana ja uudelleenperustamisen yhteydessä seuran lajivalikoimaan kuuluivat yleisurheilu, jalkapallo, pesäpallo, painonnosto ja joukkuevoimistelu. Nykyisin seuran lajivalikoimaan kuuluvat päälajiksi muodostuneen yleisurheilun lisäksi painonnosto, lentopallo, kuntourheilu ja veteraaniurheilu.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut[vanhentunut linkki]