stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elohopeajodidi
Ominaisuudet

Elohopeajodidi on dimorfista eli sillä on kaksi eri kiderakenneta. Näistä huoneenlämpötilassa stabiili on alkeiskopiltaan rombista ja väriltään oranssinpunaista. Toinen muoto on huoneenlämpötilassa metastabiili keltainen tetragonaalinen muunnos. Punainen muoto muuttuu keltaiseksi kuumennettaessa 126 °C:n lämpötilaan ja väri palautuu punaiseksi yhdisteen jäähtyessä. Tätä ilmiötä kutsutaan termokromismiksi. Elohopeajodidi on veteen käytännöllisesti katsoen liukenematonta, mutta se liukenee jodidiliuoksiin muodostaen kompleksisen tetrajodomerkuraatti(II)ionin ([HgI4]2-).
Valmistus ja käyttö

Punaista elohopeajodidia voidaan valmistaa elohopean ja jodin välisellä reaktiolla, kun alkuaineita hierretään. Saostettaessa yhdistettä jonkin vesiliukoisen elohopeasuolan esimerkiksi elohopeanitraatin vesiliuoksesta jodidien avulla muodostuu ensin keltaista muotoa, joka muuttuu hyvin nopeasti punaiseksi muodoksi. Keltaista elohopeajodidia voidaan valmistaa sekoittamalla elohopeajodidin etanoliliuosta kylmän veden kanssa, josta se kiteytyy.
Elohopeajodidia voidaan käyttää pigmenttinä, eräiden ihosairauksien hoidossa, tietyillä metalleilla doupattuna fotovastuksissa, metakrylaattien ja akrylaattien polymeroitumiskatalyyttinä sekä analyyttisen kemian analyyseissä niin kutsutussa Nesslerin reagenssissa, jota käytetään osoittamaan ammoniakin tai ammoniumsuolojen läsnäolo.
Elokuun teehuone (elokuva)

| Elokuun teehuone> The Teahouse of the August Moon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Mann
Käsikirjoittaja:  John Patrick
Perustuu:  John Patrickin näytelmään Elokuun teehuone, joka taas perustuu Vern Sneiderin romaaniin
Tuottaja:  Jack Cummings
Säveltäjä:  Saul Chaplin
Kuvaaja:  John Alton
Leikkaaja:  Harold F. Kress
Tuotantosuunnittelija:  William A. Horning
Lavastaja:   William A. Horning  Eddie Imazu 
Pääosat:   Glenn Ford  Machiko Kyō  Eddie Albert  Marlon Brando 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1956
Kesto:  123 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Machiko Kyō, Marlon Brando ja Glenn Ford elokuvan promootiokuvassa.
Elokuun teehuone (The Teahouse of the August Moon) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1956. Sen on ohjannut Daniel Mann ja pääosia esittävät Glenn Ford, Machiko Kyō, Eddie Albert sekä Marlon Brando, jonka roolina on japanilainen tulkki Sakini.
Elokuva pohjautuu John Patrickin Pulitzer-palkittuun näytelmään  Elokuun teehuone vuodelta 1953. Näytelmän Patrick puolestaan sovitti Vern Sneiderin romaanista The Teahouse of the August Moon (1950).
Juoni

Satiirisessa draamakomediassa toisen maailmansodan voittaneet Yhdysvaltojen miehitysjoukot pyrkivät ”amerikkalaistamaan” Okinawan saaren väestöä heikoin tuloksin. Uusin demokratiaopein valittu paikallishallinto rakennuttaakin koulun sijasta geishojen teehuoneen, ja länsimaista kapitalismia ryhdytään harjoittelemaan myymällä bataattiviinaa amerikkalaisjoukoille. Kun eversti tulee tarkastukselle ja huomaa tämän kaiken, hän määrää teehuoneen ja viinapannut tuhottaviksi. Samaan aikaan Washingtonissa kylän amerikkalaistamisprojekti on kuitenkin palkittu esimerkillisenä hankkeena, ja eversti kääntää nopeasti kelkkansa.
Aiheesta muualla

Elokuun teehuone Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Teahouse of the August Moon (film)
Käännös suomeksi
Eläinlääkintöasessori

Eläinlääkintöasessori on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 13. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 770 euroa tai 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1933 piirieläinlääkäri Gustaf Rönnholmille. Vuosien 1918–2013 aikana eläinlääkintöasessorin arvonimi on myönnetty 41 henkilölle.  Se voidaan myöntää eläinlääkärinä ansioituneelle henkilölle.
Eläinlääkintöasessori oli lääkintöhallituksen virkanimike 1903–1928.
Eltynia

| Eltynia> Ἐλτυνία.Sijainti |
| --- | --- |
 Eltynia
Koordinaatit:  35°14′18″N, 25°11′7″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kounávoi, Archánes-Asteroúsia, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eltynia (m.kreik. Ἐλτυνία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Archánes-Asteroúsian kunnan alueella lähellä nykyistä Kounávoin kylää.
Eltynian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Eltynieus (Ἐλτυνιεύς), Eltynaieus (Ἐλτυναιεύς) ja Eltynios (Ἐλτύνιος).
Eltynian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin paikalta on tehty joitakin hajanaisia löytöjä, joihin kuuluu muun muassa osia, joiden oletetaan liittyvän arkaaisella kaudella rakennettuun doorilaista tyyliä edustaneeseen temppeliin.
Elysion

Elysion
Elysion tai Elysionin kentät (m.kreik. Ἠλύσιον πεδίον, Ēlysion pedion, lat. Elysium) on kreikkalaisen mytologian onnela, jossa jumalten suosikit elävät kuolemattomina ja ikuisesti nuorina. Homeroksen mukaan Elysionin kentät sijaitsivat kaukana lännessä Okeanos-valtameren äärellä. Myöhemmät kirjoittajat, esimerkiksi Vergilius, sijoittivat Elysionin Haadekseen.
Homeros kuvaa Elysionia onnelliseksi maaksi, jossa ei ole lunta, ei kylmää eikä sadetta, ja jossa aina puhaltavat Zefyroksen lempeät tuulet. Siellä onnen suosimat sankarit elävät onnellisina, koskaan kuolematta, viisaan Rhadamanthys-kuninkaan vallan alla. Hesiodoksen ja Pindaroksen Elysion sijaitsee Onnellisten saarilla läntisellä valtamerellä. Tämä taru usein yhdistetään onnelliseen Atlantiksen saareen.
Pariisin pääkatu Champs-Élysées ja Élysée-palatsi on nimetty Elysionin kenttien mukaan.
Eläinlääkintöneuvos

Eläinlääkintöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949. Vuosien 1918–2013 aikana eläinlääkintöneuvoksen arvonimi on myönnetty 25 henkilölle.
Jorma Eloranta

Jorma Eloranta heinäkuussa 2012.
Jorma Olavi Eloranta (s. 1. helmikuuta 1951 Helsinki) on vuorineuvos ja hallitusammattilainen, jolla on kokemusta useiden suomalaisten yritysten ja pörssiyhtiöiden johtamisesta työskenneltyään aikaisemmin toimitusjohtajana ja sittemmin luottamustehtävissä hallituksen jäsenenä ja hallituksen puheenjohtajana.
Hän on toiminut hallituksen puheenjohtajana mm. seuraavissa yhtiöissä: Suominen (2011–2017), Neste (2012–2018), Stora Enso (2017–) ja Uponor (2014–2018)  sekä  hallintoneuvoston puheenjohtajana Gasumissa (2008–2014). Lisäksi Eloranta on Cargotecin hallituksen jäsen (2013–) ja toiminut aikaisemmin myös Tekniikan Edistämissäätiön hallituksen puheenjohtajana 2012–2014 sekä Directors' Institute Finland - Hallitusammattilaiset ry:n hallituksen puheenjohtajana 2013–2016.
Aikaisemmin Eloranta työskenteli Metso Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2004–2011. Ennen Metsoa hän työskenteli työurallaan toimitusjohtajana Oy Travela Ab:ssa, Painokytkentä Oy:ssa, Kopiopalvelu Oy:ssa, Oy Hanke-Palsbo Ab:ssa, Finvest Oy:ssa, Patria Industries Oyj:ssa ja Kvaerner Masa-Yards Oy:ssa sekä varatoimitusjohtajana Pöyry Oyj:ssa.
Eloranta on valmistunut diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta. Opiskeluaikanaan hän oli aktiivisesti mukana eri järjestöissä toimien muun muassa Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan sekä Suomen Ylioppilaskuntien Liiton pääsihteerinä. Ensimmäisen toimitusjohtajan tehtävänsä hän sai 26-vuotiaana aloittaessaan matkatoimisto Travelan johdossa. Eloranta jatkaa opiskeluaikojensa aktiivisuutta toimimalla nykyäänkin aktiivisesti Tuotantotalouden kilta Prodeko ry:n hyväksi Prodekon Neuvottelukunnassa, ja on ollut mukana Aalto-yliopiston varainhankintakampanjassa.
Eloranta palkittiin työstään Nesteen hallituksen puheenjohtajana Pörssisäätiön Chair of the Year 2016 -palkinnolla.
Aiheesta muualla

Aalto-yliopistolle yli 360 000 euroa tuotantotalouden alumneilta (Arkistoitu – Internet Archive) Uutisartikkeli. Talouselämä 2011.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Elokuvajournalistit

Elokuvajournalistit ry oli vuonna 1944 perustettu Helsingin aikakaus- ja päivälehtien elokuvatoimittajien perustamana yhdistys. Se hajosi sisäisiin ristiriitoihin vuonna 1962. Myöhemmin osa sen entisistä jäsenistä perusti Filmiaura-yhdistyksen. Yhdistys oli tunnettu vuosittaisten elokuva-alan Jussi-patsaiden jakamisesta.
Historia

Elokuvajournalistit syntyi toimittaja Tapio Vilpposen aloitteesta helsinkiläisten elokuvatoimittajien yhteiseksi yhdistykseksi. Sen perustamispäiväksi tuli 16. syyskuuta 1944. Ensimmäisessä kokouksessa paikalla olivat Vilpposen lisäksi toimittajat Toini Aaltonen, Annikki Arni, Ainoa Aurela-Laaksonen, Raoul af Hällström, Hans Kutter, Olavi Linnus, Toini Pyykkö-Vilppunen, Salama Simonen-Hirvonen ja Paula Talaskivi.
Yhdistyksen erääksi päätarkoitukseksi tuli alusta alkaen tunnustuspalkintojen jakaminen kotimaisten elokuvien parhaille vuosittaisille saavutuksille. Vilpposen aloitteesta yhdistys otti mallia yhdysvaltalaisesta Oscar-palkinnosta. Palkinnon nimeksi ehdotettiin aluksi Aino-patsasta. Lopulta se sai nimensä kahteen kertaan kuvatun, 1925 ja 1936, Pohjalaisia elokuvan miespäähenkilön Jussin mukaan. Ensimmäiset Jussi-patsaat jaettiin Helsingin ravintola Adlonissa 16. marraskuuta 1944.
Elokuvajournalistien yhdistys alkoi riitaantua sisäisesti 1950-luvun lopulta lähtien. Syynä oli uuden ja vanhan sukupolven väliset ristiriidat elokuvajournalismin tehtävästä. Riidat johtivat yhdistyksen lamaantumiseen vuonna 1961. Vanhempi sukupolvi kärsi äänestyksessä tappion ja irtisanoutui yhdistyksen toiminnasta. Lopulta yhdistyi lopetti kevättalvella 1962. Toukokuuksi suunniteltu patsaiden jakotilaisuus jäi pitämättä. Seuraavan vuoden keväällä Jussi-patsaita ryhtyi jakamaan vanhemman sukupolven perustama Filmiaura-yhdistys.
Puheenjohtajat

| Nimi | Toimikausi alkoi | Toimikausi päättyi |
| --- | --- | --- |
| Tapio Vilpponen | 1944 | 1945 |
| Raoul af Hällström | 1945 | 1948 |
| Topo Leistelä | 1948 | 1950 |
| Annikki Arni | 1950 | 1954 |
| Olavi Linnus | 1954 | 1955 |
| Annikki Arni | 1955 | 1956 |
| Eino Jäntti | 1956 | 1957 |
| Harry Lewing | 1957 | 1958 |
| Eugen Terttula | 1958 | 1959 |
| Eino Jäntti | 1959 | 1962 |
Henry Gröndahl: 1962
Elefanttitauti

Elefantiaasia sairastavan filippiiniläismiehen jalat.
Elefanttitauti eli elefantiaasi (Lymphatic filariasis) on ihmisten sairaus, jossa imusolmukkeiden tukkiintuminen saa jalat, kivekset ja joskus myös nivusten imusolmukkeet turpoamaan valtaviksi, paksunahkaisiksi möykyiksi, jotka painavat useita kiloja ja voivat olla jalkapallon kokoiset. Yleensä tauti johtuu ihmisessä loisivien sukkulamatojen aiheuttamasta imuteiden tuhoutumisesta.
Elefantiaasin ominaisuudet > Taudin aiheuttaja

Elefanttitaudin aiheuttajana on noin 90 % tapauksista imusuonistossa loisiva rihmamato Wuchereria bancrofti, joka on vain ihmisiin tarttuva loinen. Myös rihmamadot Brugia malayi ja Brugia timori aiheuttavat tautia ihmisillä, mutta ne loisivat myös eläimillä. Mato tarttuu hyttysten (Culex-, Anopheles-, Mansonia- tai Aedes-suvut) välityksellä. Myös muu imukudoksen häiriö tai sen poisto voi aiheuttaa elefantiaasin.
Wuchereria bancrofti
-rihmamato
Brugia malayi
-rihmamato
Elefantiaasin ominaisuudet > Taudin tarttuminen

Tauti tarttuu kun tartunnanlevittäjänä toimiva hyttynen saa taudinaiheuttajan toukkia, mikrofilarioita, elimistöönsä. Tämä tapahtuu, kun hyttynen nauttii veriaterian tautia kantavasta ihmisestä. Toukat tunkeutuvat hyttysen suolesta rintalihaksiin, jossa ne läpikäyvät kaksi toukkavaihetta. Tämän jälkeen toukat hakeutuvat hyttysen päähän, josta ne tunkeutuvat seuraavaan uhriin.
Ihmisessä toukat käyvät läpi useita toukkavaiheita ja lopulta aikuistuvat. Tämä voi kestää kuukausia ja jopa vuosia. Wuchereria bancrofti, joka aiheuttaa noin 90 % elefantiaasista, voi täysikasvuisena pysyä lisääntymiskykyisenä jopa viisi vuotta ja synnyttää päivässä jopa 50 000 toukkaa imusuoniin.
Elefantiaasin ominaisuudet > Taudin puhkeaminen

Taudin oireiden syntyyn tarvitaan toistuvia infektioita. Filariaasin kehittymiseksi on tropiikissa asuttava vähintään 6 kuukautta.
Tauti puhkeaa, kun nestekierto ei toimi normaalisti. Häiriöstä aiheutuu painavuuden ja väsymisen tunnetta ylimääräisen nesteen kertymisestä johtuen. Lymfedeema tarkoittaa imunesteen virtaushäiriöistä aiheutuvaa turvotusta, ja krooninen tulehdus tuhoaa lopulta imusolmukkeiden imusuonet, jolloin ylimääräistä nestettä kertyy kudoksiin. Samankaltainen häiriötila voi syntyä usein myös muusta syystä kuin loisten aiheuttamasta infektiosta, esimerkiksi rintasyöpäleikkauksen tai melanoomaleikkauksen yhteydessä, jolloin kainalon imusolmukkeet joudutaan usein poistamaan.
Elefantiaasin ominaisuudet > Hoito

Tautia hoidetaan parasiittien torjuntaan tarkoitetuilla lääkkeillä alueesta riippuen. Saharan eteläpuolisilla alueilla taudin hoidossa käytetään albendatsolia ja ivermektiinia, kun taas muualla maailmassa käytetään albendatsolia ja dietyylikarbamatsiinia.
Elefantiaasin ominaisuudet > Taudin esiintyminen

Elefanttitautia esiintyy lähinnä vanhalla mantereella Afrikassa, Intiassa ja Kauko-Idässä.lähde? Orjakaupan välityksellä se levisi Amerikan mantereelle jo 1500-luvun lopulla.
Elefantiaasin ominaisuudet > Elefantiaasin turvottamat kivekset

Mikäli kivekset turpoavat, yleensä siitin sulautuu kokonaan tähän turvonneeseen massaan. Tauti ei ole hengenvaarallinen, eikä se edes yleensä vie siemennesteen hedelmällisyyttä, mutta se hankaloittaa kävelemistä ja tekee yhdynnän erittäin hankalaksi. Tauti on myös ajoittain kivulias. Tautia ei yleensä hoideta, sillä sen pääasiallisilla esiintymisalueilla suuria kiveksiä pidetään arvossa.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elefanttitauti Wikimedia Commonsissa
World Health Organization (WHO): Lymphatic filariasis (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lymphatic filariasis (englanniksi)
Tautia sairastavan miehen kivekset.
Elohopea(I)

| Elohopea(I)kloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10112-91-1
PubChem CID:  9912662, 6093262 ja 74765561 24956, 9912662, 6093262 ja 74765561
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Hg2Cl2
Moolimassa:  472,08
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Tiheys:  7,15 kg/dm3
Liukoisuus veteen:  Liukenematon
   
Elohopea(I)kloridi eli kalomeli eli dielohopeadikloridi (Hg2Cl2) on epäorgaaninen elohopean ja kloridi-ionien muodostama yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa elektrodeissa.
Ominaisuudet

Elohopea(I)kloridi on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Se ei liukene juuri lainkaan veteen (2 mg/l) ja liukenee huonosti myös etanoliin ja asetoniin. Paremmin yhdiste liukenee bentseeniin ja pyridiiniin. Elohopea(I)kloridi on melko pysymätön yhdiste ja se hajoaa osittain valon vaikutuksesta. Elohopea(I)kloridi sublimoituu sulamatta 385 °C:n lämpötilassa ja kuumennettaessa yli 400 °C:n lämpötilaan se hajoaa disproportioituen elohopeaksi ja elohopea(II)kloridiksi.
Valmistus ja käyttö

Elohopea(I)kloridia voidaan valmistaa kolmella tavalla. Sitä voidaan valmistaa alkuaineistaan kuumentamalla. Näin valmistettuna saanto on 70–80 % ja loput on elohopea(II)kloridia, joka voidaan vesiliukoisena poistaa pesemällä tuote vedellä. Toinen tapa on kuumentaa elohopea(II)kloridin ja elohopean seosta, jolloin elohopea(I)kloridi sublimoituu ja voidaan kerätä talteen. Kolmas tapa valmistaa yhdistettä on saostaa se elohopea(I)nitraatin vesiliuoksesta natriumkloridin avulla. Näin valmistettu tuote sisältää usein epäpuhtautena pieniä määriä natriumnitraattia.
Elohopea(I)kloridia käytetään pääasiassa elektrodimateriaalina niin kutsutuissa kalomelielektrodeissa. Yhdisteellä on käyttökohteita myös orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja hyönteismyrkkynä.
Aiheesta muualla

Elohopea(I)kloridin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 28.1.2015.
Elohopea(I)kloridin kansainvälinen kemikaalikortti
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Mercury(I) chloride (englanniksi)
ChemBlink: Mercurous chloride (englanniksi)
Elefantine

Elefantinen saari Mövenpickin hotellin tornista katsottuna
Elefantinen saari ja Assuanin museo. Alla vasemmalla nilometri. Rannassa kaksi felukkaa.
Öinen näkymä Assuanista länteen. Keskellä Mövenpickin hotelli Elefantinen saarella
Elefantinen sijainti Egyptissä
Elefantine (arab. جزيرة الفنتين‎) on saari Niilissä välittömästi ensimmäisen kataraktin alapuolella lähellä Assuania Egyptissä. Tämä seutu tunnetaan Ylä-Egyptinä, koska maan­pinta on siellä korkeammalla kuin Ala-Egyptissä lähempänä Väli­merta. Saarella sijaitsevat muinaisen samannimisen kaupungin rauniot.
Saaren nimi johtuu kreikan kielen sanasta elefas (ελέφας), joka merkitsee norsunluuta. Saarella on mahdollisesti käyty norsun­luun kauppaa, mutta toden­näköi­semmin nimen aiheena on se, että saari muistuttaa muodoltaan norsun syöksyhammasta, mikä on helposti todettavissa läheisiltä kukkuloilta katsottaessa.
Saari on 1200 metriä pitkä pohjoisesta etelään ja leveimmistä kohdasta noin 400 metrin levyinen. Nykyään saari kuuluu Assuanin kaupunkiin.
Historia > Muinaisen Egyptin aika

Muinaiset egyptiläiset tunsivat Elefantinen saaren nimellä Abu tai Jebu.  Se oli puolustuksellisesti erin­omaisella paikalla Egyptin ja Nubian rajalla, ja sijaintinsa vuoksi sillä oli huomattava merkitys myös jokea pitkin kulkevien kauppa-alusten satama­paikkana. Paikka on lähellä Kravun kääntöpiiriä eli pohjoisinta leveyspiiriä, jonne aurinko kerran vuodessa paistaa suoraan ylhäältä­päin ja josta se kesä­päivän­seisauksen jälkeen näyttää kääntyvän etelään päin.
Elefantinen linnoitus sijaitsi juuri Niilin ensimmäisen kataraktin alla. Toisen väli­kauden aikana (1650–1550 eaa.) tämä linnoitus oli Egyptin etelä­rajana.
Egyptiläisen mytologian mukaan saarella asui Khnum, sarvi­päinen kata­raktien jumala, joka vartioi ja kontrolloi Niilin vesiä luolista käsin saaren alta. Hänen katsottiin kuuluvan samaan jumal­kolmikkoon, Elefantinen triadiin kuin Satis ja Anuket. Satista palvottiin hyvin varhaisista ajoista saakka sodan jumalattarena, jota pidettiin tämän strategisesti tärkeän alueen suojelijana. Häntä pidettiin myös hedelmällisyyden jumalattarena, joka personoi Niilin vuotuisia tulvia, kun taas hänen tyttärensä Anuket oli Niilin jumalatar. Satiksen kultti sai alkunsa muinaisessa Swenetin kaupungissa. Kun tämä kolmikko myöhemmin muodostui, Khnumia pidettiin hänen puolisonaan ja sen vuoksi Anuketin isänä. Hänen merkityksensä myyteissä muuttui myöhemmin ja toinen jumaluus sai hänen osuutensa joen jumalana. Khnumia alettiin pitää savenvalajana, joka oli luonut ihmisruumiit.
Historia > Muinaisen Egyptin aika > Temppelit

Säilyneiden tietojen mukaan Elefantinessa on ollut Khnumin temppeli jo kolmannen dynastian faarao Djoserin aikana. Myöhemmin paikalle rakennettiin toinenkin temppeli, jonka rauniot vievät suuren osan saaren eteläkärjestä. Tämä temppeli rakennettiin 30. dynastian faarao Nektanebon aikana vähän ennen kuin Aleksanteri Suuri valloitti Egyptin. Saarella on myös Hatšepsutin rakennuttama Satisin temppeli.
Aleksanteri Suuren jälkeen Egyptiä hallitsi kreikkalaisperäinen Ptolemaiosten dynastia vuosina 305–30 eaa. Ptolemaiosten aikana egyptiläiset uskonnolliset tavat pysyivät pitkälti ennallaan, mutta egyptiläiset jumalat usein samastettiin kreikkalaisten jumalien kanssa. Myöhemmin Egypti joutui Rooman valtakunnan alaisuuteen, mutta silloinkin sen uskonnolliset perinteet jatkuivat rinnakkain muista kulttuureista peräisin olevien kanssa.
Historia > Muinaisen Egyptin aika > Muita arkeologisia löytöjä

Saksan arkeologinen instituutti on suorittanut saarella kaivauksia. Monet siellä sijainneesta kaupungista löydetyt esineet ovat nykyisin näytteillä saarella sijaitsevassa museossa, muun muassa muumioitu Khnumia esittävä pässi. Saarelta on löydetty runsaasti myös esidynastisella kaudella tehtyjä esineitä.
Vanhimmat saarella säilyneet rauniot ovat kolmannen dynastian aikainen graniittinen porraspyramidi sekä kuudennen dynastian aikainen paikallisen Ta-setin (kreik. Ombites) nomoksen johtajan eli nomarkin Hekayibin rakennuttama pieni pyhäkkö. Vanhan valtakunnan ajoista roomalaisaikaan saakka Egyptissä oli 42 tällaista paikallisen nomarkin hallitsemaa maakuntaa eli nomosta.
Vuoteen 1822 saakka saarella olivat myös Thutmosis III:n ja Amenhotep III:n rakennuttamat temppelit. Ne olivat säilyneet lähes koskemattomina, mutta tuolloin Ottomaanien hallitus määräsi ne hävitettäviksi.
Elefantinesta on löydetty myös harvinainen, palasina säilynyt kalenteri Thutmosis III:n ajalta.
Historia > Muinaisen Egyptin aika > Nilometrit

Elefantinen saarella on säilynyt kaksi nilometria eli Niilin vedenkorkeuden mittaria.  Toinen niistä liittyy Satiksen temppeliin, ja siinä on alas johtava kivinen portaikko. Sen 90 porrasta on merkitty sekä arabialaisilla, kreikkalaisilla, roomalaisilla että hieroglyfinumeroilla. Sen kahdessa seinässä on monia merkintöjä ja symboleja veden korkeuden mittaamista varten.  Se jälleenrakennettiin viimeksi Rooman valtakunnan aikana ja oli käytössä 1800-luvulle saakka.
Toinen nilometri on suorakulmainen allas saaren eteläkärjessä lähellä Khnumin temppeliä vastapäätä Old Cataract -hotellia. Se on todennäköisesti näistä vanhempi. Kreikkalainen historioitsija Strabon mainitsi yhden nilometrin, mutta ei ole varmaa, kumpaa hän tarkoitti.
Toisinaan väitetään, että myös se kuuluisa kaivo, johon aurinko kerran vuodessa paistoi suoraan ylhäältäpäin, mihin perustuen Eratosthenes määritti maapallon ympärysmitan, olisi sijainnut Elefantinessa. Strabonin mukaan kaivo kuitenkin sijaitsi Syenessä (Assuanissa), ei Elefantinessa. Kumpikaan Elefantinen nilometreista ei olisi siihen tarkoitukseen soveltunut, mutta Syenen kaivo on mahdollisesti hävinnyt.
Historia > Juutalaisyhteisö

Elefantinen papyrykset ovat kokoelma arameaksi kirjoitettuja virallisia asiakirjoja ja kirjeitä. Ne osoittavat, että Persian valtakaudella (525–330 eaa.) saarella asui juutalainen sotilasyhteisö, jossa mahdollisesti oli mukana myös muita aasialaisia. He ylläpitivät siellä omaa Jahven temppeliä, mutta osoittivat myös polyteistisia uskomuksia. Toisinaan he saattoivat myös samastaa Israelin Jumalan egyptiläisten Khnumiin.
Elefantinen juutalaissiirtokunta oli mahdollisesti saanut alkunsa jo faarao Psammetik I:n hallitsija­kaudella noin 600 eaa. Silloin juutalaiset sotilaat mahdollisesti osallistuivat hänen sotiinsa nubialaisia vastaan.
Historia > Nykyaika

Nykyisin Elefantinen saaressa on arkeologisten kohteiden lisäksi Assuanin museo saaren eteläkärjessä sekä suuri ylellinen Mövenpickin hotelli pohjoiskärjessä. Saaren keskiosissa on kolme kylää, jossa asuu runsas nubialaisväestö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elefantine Wikimedia Commonsissa
Elämän eliksiiri

Elämän eliksiiri (< lat. elixir < arab. al-iksīr < kr. ksērion) on elämää pidentävä aine, jota alkemistit eri kulttuureissa ovat yrittäneet valmistaa. Kiinassa elämän eliksiirillä tavoiteltiin kuolemattomuutta, sillä se oli muinaisessa taolaisuudessa hyväksyttävä ja tavoiteltava asia. Euroopassa elämän eliksiirillä tavoiteltiin vain elämän pidentämistä, sillä maallista kuolemattomuutta pidettiin epäkristillisenä ajatuksena.
Keskiaikainen filosofi Roger Bacon uskoi, että elämän eliksiiri olisi eliniän pidentämisessä ja vanhuuden estämisessä jopa tehokkaampaa kuin alkemistisin menetelmin valmistettu kulta. Elämän eliksiiri ja kullan tekemiseen tarkoitettu viisasten kivi sulautuivat usein yhteen alkemiassa. Erään 1400-luvulta peräisin olevan englanninkielisen tekstin mukaan eliksiirejä oli kolme, joista vain yhdellä vahvistettiin ihmiselämää, kun muilla kahdella tehtiin kultaa ja hopeaa.