stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sagopa Kajmer
Diskografia

Yeraltı Operasyonu (1999)
Gerilim 99 (Promo) (1999)
Toplama Kampı (2000)
Sözlerim Silahım (2001)
İhtiyar Heyeti (2002)
On Kurşun (2001)
One Second (2002)
Sagopa Kajmer (2002)
Bir Pesimistin Gözyaşları (2004)
Romantizma (2005)
İkimizi Anlatan Bir Şey (2007)
Kötü İnsanları Tanıma Senesi (2008)
Bendeki Sen (2010)
Saydam Odalar (2011)
Kalp Hastası (2013)
Kağıt Kesikleri (2022)
Aiheesta muualla

Sagopa Kajmer Discogsissa. (englanniksi)
Seisontajarru

Seisontajarrun merkkivalo.
Seisontajarru tarkoittaa auton laitetta, joka pitää auton paikallaan mm. mäessä, kun auto on pysäköitynä eikä sillä ajeta. Kuorma-autoissa seisontajarru vaikuttaa yleensä yhdellä taka-akselilla.[lähde? ]
Vuonna 2008 seisontajarrun tehon tulee olla vähintään 20 % auton oman massan painovoimasta. Eri puolten välinen jarrutusvoima saa erota enintään 50 % suuremmasta voimasta mitattuna.
Käsijarru

Henkilöautoissa yleisimmin käytetty seisontajarrutyyppi on käsijarru, joka on käsikäyttöinen ja yleensä kahvalla toteutettu. Käsijarru vaikuttaa mekaanisesti yleensä auton takapyöriin (joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta), joten sillä saadaan vanhemmissa autoissa, joissa ei ole ajonvakautusjärjestelmää, myös auton perä luistamaan ajon aikana. Käsijarrun kahva on yläasennossa varmistettu räikällä, joka vapautetaan yleensä napin painalluksella. [lähde? ]
Sähköinen seisontajarru

Joissain automalleissa käsijarrun hallinta on toteutettu sähkötoimisesti kojelautaan sijoitetulla painonapilla, mutta muuten sen toimintaperiaate ei eroa tavanomaisesta. Tämänkaltainen sähköinen käsijarru esiteltiin vuonna 2001 Renaultin Vel Satis-automallissa. [lähde? ]
Sittemmin sähköinen seisontajarru on yleistynyt niin, että esimerkiksi Britanniassa vuonna 2022 myydyistä uusista autoista enää 13 prosenttia oli varustettu perinteisellä käsitoimisella seisontajarrulla. Moni autonvalmistaja ei varusta enää yhtään malliaan käsitoimisella seisontajarrulla.
Aiheesta muualla

Seisontajarru annuncio auto (Arkistoitu – Internet Archive) University of Milan Safety research
Autowiki
Henkilöauton käsijarrun kahva.
Sähköinen seisontajarru.
San José (Almería)

| San José |
| --- | --- |

 San José
 Koordinaatit: 36°45′28″N, 2°6′34″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Andalusia
Maakunta:  Almería
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San José on Espanjassa Almerían maakunnassa sijaitseva kylä ja kalasatama. Vuonna 2011 sen asukasluku oli 1 012.
Senoun kansainvälinen lentoasema

Senoun kansainvälinen lentoasema (IATA: BKO, ICAO: GABS) on Malin pääkaupungin Bamakon kansainvälinen lentoasema. Sen kautta kulki vuonna 2007 598 713 matkaajaa. Lentokentällä on yksi matkustajaterminaali ja yksi rahtiterminaali. Ainoan kiitotien pituus on 2 706 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Senoun kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Sensai

Sensai on Kanebo Cosmeticsin tuotemerkki. Kanebo on japanilainen yritys, joka on perustettu vuonna 1887. Kosmetiikkatuotteita yritys on valmistanut vuodesta 1937. Vuonna 2006 japanilainen suurkonserni Kao Group osti Kanebo Cosmeticsin.
Kanebo Cosmeticsin tuotteet sisältävät esimerkiksi silkkiuutetta[lähde? ]. Tuotesarjaan kuuluu ihonhoitotuotteita eri ikäisille ja eri ihotyypeille sekä hiustenhoitotuotteita.
Suomessa Sensai-tuotteiden maahantuojana toimii suomalainen Berner Oy.
Aiheesta muualla

Sensain kansainväliset kotisivut
Kanebo Cosmeticsin kansainväliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Maahantuojan sivut
Sagiáda

| Sagiáda Σαγιάδα |
| --- | --- |
 Sagiádan maisemia, etualalla oikealla Asprokklísin kylä, taustalla rannikolla Sagiádan kylä.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Sagiáda
 Koordinaatit: 39°37′23″N, 20°11′36″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Epeiros
Alueyksikkö:  Thesprotia
Kunta:  Filiátes
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  200302
Väkiluku (2011):  1 740
 – Kylä­yhdys­kunta:  594
 – Kylä:  594
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  IN
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sagiáda (kreik. Σαγιάδα, kath.kreik. Σαγιάς, Sagiás) on Kreikan kylä sekä samanniminen Filiátesin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Σαγιάδας, Dimotikí Enótita Sagiádas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thesprotian alueyksikössä Epeiroksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 740 ja varsinaisen Sagiádan kylän väkiluku 594 (vuonna 2011).
Sagiádan kylä sijaitsee Joonianmeren rannalla linnuntietä noin 15 kilometriä pohjoisluoteeseen Igoumenítsasta ja noin 2,5 kilometriä etelään Albanian rajasta. Sagiádan kunnallisyksikkö käsittää Filiátesin kunnan länsiosan eli rannikkoalueen. Sagiáda oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Filiátesin kuntaan, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Sagiádan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Asprokklísi | Asprokklísi | 488 |
| Kestríni | Kestríni | 298 |
| Rágio | Rágio | 151 |
| Sagiáda | Sagiáda | 594 |
| Smértos | Smértos | 209 |
Yhteensä: 1 740
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sagiáda Wikimedia Commonsissa
Devils (albumi)

| Devils The 69 Eyes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. lokakuuta 2004
 Tuottaja(t): Hiili Hiilesmaa
 Tyylilaji: goottirock, glam metal
 Kesto: 42.25
 Levy-yhtiö: Virgin, EMI
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
The 69 Eyes muut julkaisut
| Framed in Blood – The Very Blessed of the 69 Eyes 2003 | Devils 2004 | Angels 2007 |
Devils on The 69 Eyes -yhtyeen vuonna 2004 julkaistu seitsemäs studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Kappaleet

Devils – 3.52
Feel Berlin – 4.09
Nothing on You – 4.10
Sister of Charity – 5.04
Lost Boys – 3.23
Jimmy – 3.10
August Moon – 3.37
Beneath the Blue – 3.13 (feat. Ville Valo)
Christina Death – 4.02
Hevioso – 4.12
Only You Can Save Me – 3.33
Bonuskappaleet
From Dusk 'Til Dawn
Pitchblack
Singlet

Lost Boys (2004), sis. kappaleen Lost Boys
Devils (2004), sis. kappaleet Devils ja From Dusk Till Dawn
Feel Berlin (2005), sis. kappaleet Feel Berlin (Radio Edit) ja Pitchblack, sekä videon Devils
Sister Of Charity (2005), sis. kappaleen Sister Of Charity (Radio Edit) sekä videon Lost Boys
Muusikot

Jyrki 69 - laulu, sanoitukset
Bazie - kitara, taustalaulu, sävellys
Archzie - basso, sävellys
Timo-Timo - kitara
Jussi 69 - rummut
Muusikot > Vierailevat muusikot

Janne Ahvenainen, Manna Borg, Johanna Försti, Jasse HC, Kimmo Härmä, Outi Iljin, Katariina Junnila, Markus Kahila, Bjarki Kaikumo, Alfa Kaza, Kati Kiraly, Mauri Kuokkanen, Jay Lewis, Johnny Lee Michaels, Max Lilja, Anne Lumiaho, Mariko Pajalahti, Ville Pusa, Jaakko Rajamäki, Christa Rehnvall, Susanna Suortanen, Istvan Szalay, Tidjân, Ville Valo
Arvostelut

Imperiumi: 5½/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Devils discogs.com -sivustolla (englanniksi)
The 69 Eyes
| --- | --- |
Studioalbumit:   Bump ’n’ Grind  Savage Garden  Wrap Your Troubles in Dreams  Wasting the Dawn  Blessed Be  Paris Kills  Devils  Angels  Back in Blood  X  Universal Monsters  West End  Death of Darkness 
Kokoelmat:   Motor City Resurrection  Framed in Blood – The Very Blessed of the 69 Eyes 
Livealbumit:  Hollywood Kills - Live At The Whisky A Go Go
DVD:t:  Helsinki Vampires
Katso myös:  Route 69
Saint-Germain-des-Prés’n luostari

Saint-Germain-des-Prés’n kirkko.
Saint-Germain-des-Prés oli nykyisen Pariisin keskustan alueella Seinen eteläpuolella sijainnut keskiaikainen benediktiiniluostari. Luostari oli toiminnassa 500-luvulta aina vuoteen 1792. Ympäröivä kaupunginosa Saint-Germain-des-Prés on saanut nimensä sen mukaan. Luostarin kirkko on säilynyt nykypäiviin Boulevard Saint-Germainin varrella, ja se on Pariisin vanhin kirkko. Sen edessä sijaitseva aukio on nimeltään place Saint-Germain-des-Prés. Kirkon ohella luostarista on säilynyt vain apotin virka-asunto samassa korttelissa rue de l’Abbayen varrella.
Historia ja arkkitehtuuri > Kirkko

Kuningas Kildebert I rakennutti paikalle vuonna 542 basilikan Espanjasta tuomiensa pyhäinjäännösten säilytystä varten. Alkuperäinen kirkko vihittiin 23. huhtikuuta 558 ja omistettiin pyhälle ristille sekä Zaragozan pyhälle Vincentille. Se toimi merovingikuninkaiden hautakirkkona usean vuosisadan ajan aina Saint-Denis’n basilikan valmistumiseen asti. Myös luostarin myöhempi nimikkopyhimys pyhä Germanus on tiettävästi haudattu kirkkoon. Haudat eivät ole säilyneet nykypäivään. Ainoat alkuperäisestä 500-luvun kirkosta säilyneet rakenteet ovat triforion marmoripylväät. Romaanista tyyliä edustavat kirkon nykyinen kellotorni ja sisäänkäynti valmistuivat vuosien 990 ja 1014 välillä, Morard-nimisen apotin aikana. Viisitraverinen kirkkolaiva on vuosien 1025 ja 1030 väliltä ja goottilainen kuori vuodelta 1145. Se on yksi Ranskan ensimmäisistä goottilaista tyyliä edustavista rakennuksista. Paavi Aleksanteri III vihki uudelleenrakennetun kirkon 21. huhtikuuta 1163.
Kirkon kolmikerroksinen rakenne muodostuu arkadeista, triforioista ja klerestorioista. Klerestorioiden ikkunoita on myöhemmin laajennettu, ja samassa yhteydessä poistettiin triforion suippokaariset arkadit. Kirkon holvit lisättiin vasta 1600-luvulla. Vanhojen pylväiden päässä olevat kapiteelit ovat nykyisin kopioita, sillä alkuperäiset ovat esillä Musée de Clunyssa. Eteläisessä sivulaivassa pääsisäänkäynnin vieressä on noin vuonna 1340 valmistunut marmoripatsas Notre-Dame de Consolation. Marmoripylväiden ohella kirkossa on tiettävästi aikanaan ollut arvokas mosaiikkilattia ja seinillä kultaus, jotka eivät ole säilyneet. Alkujaan kolmesta tornista on jäljellä vain yksi. Kellotornin yläosa ja Hippolyte Flandrinin toteuttamat päälaivan seinäfreskot ovat peräisin 1800-luvulta. Merovingikuninkaiden hautapaikkana toiminut pyhän Symforianuksen kappeli kunnostettiin vuonna 1981.
Kirkkoon on haudattu muun muassa filosofi René Descartes, runoilija Nicolas Boileau ja Puolan kuningas Juhana II Kasimir, joka toimi kruunustaluopumisensa jälkeen Saint-Germain-des-Prés’n luostarin apottina.
Historia ja arkkitehtuuri > Luostari

Kirkon ympärille syntyi keskiajalla Saint-Germain-des-Prés’n luostari, jonka on sanottu olleen kuin kaupunki kaupungissa. Normannit hävittivät luostarin ainakin neljä kertaa hyökkäystensä yhteydessä. Luostari linnoitettiin järeästi normannien hyökkäysten jälkeen, sillä se sijaitsi Pariisin kaupunginmuurien ulkopuolella. Luostari rakennettiin uudelleen kirkon ympärille 1200-luvun aikana. Arkkitehti Pierre de Montreuil suunnitteli Sainte-Chapellen innoittaman pyhän neitsyen kappelin. Nykypäivään on kuitenkin säilynyt vain kirkon vieressä sijaitseva punatiilinen apotin palatsi, joka rakennettiin vuonna 1586 kardinaaliapotti Kaarle II Bourbonille. Se toimi yli kahdensadan vuoden ajan luostarin apottien virka-asuntona.
Saint-Germain-des-Prés’stä tuli vuodesta 1630 alkaen benediktiinien keskuudessa vaikuttaneen maurilaisen uudistusliikkeen ansiosta tärkeä sivistyksen keskus. Luostarin laaja kirjasto avattiin jo tuolloin tutkimuskäyttöön. Ranskan suuren vallankumouksen aikana kaikki Ranskan luostarit suljettiin ja myös Saint-Germain-des-Prés lopetti toimintansa 13. helmikuuta 1792. Kirkko muutettiin salpietaritehtaaksi. Luostarin alueella tapahtui niin sanottujen syyskuun murhien aikana 3. syyskuuta 1792 verilöyly, jonka yhteydessä väkijoukko silpoi kuoliaaksi yhteensä 318 pappia. Suurin osa luostarin rakennuksista tuhoutui tulipalossa vuonna 1794. Luostarikirkko säilyi, mutta sen sisätiloja tuhottiin pahoin vallankumouksen vuosina. Merovingikuninkaiden hautojen ohella hävitettiin länsiportaalin veistoskoristelu, jonka luultiin esittävän kuningasta.
Vuonna 1803 entinen luostarikirkko otettiin uudelleen käyttöön, mutta nyt tavallisena seurakuntakirkkona. Kirkkoa uhkasi purkaminen vielä 1800-luvulla rue de l'Abbaye -kadun rakentamisen yhteydessä. Muun muassa kirjailija Victor Hugon kannanottojen seurauksena rakennus päätettiin kuitenkin säilyttää. Kirkko restauroitiin Étienne-Hippolyte Godden ja Victor Baltardin johdolla vuosina 1821–1854.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Germain-des-Prés’n luostari Wikimedia Commonsissa
Église Saint Germain des Prés (kirkon kotisivu) (ranskaksi)
Kirkon sisätiloja.
Piirros luostarin alueesta vuodelta 1687. Tuolloin vielä kolmella tornilla varustettu kirkko kuvan yläosassa.
Vuonna 1586 valmistunut apotin palatsi.
Sergei Kovalenko

Sergei Kovalenko -nimisiä henkilöitä ovat:
Sergei Kovalenko, venäläinen painija
Sergei Kovalenko, venäläinen ampuja
Serhi Kovalenko, venäjäksi Sergei Kovalenko, neuvostoliittolainen koripalloilija
Serhi Kovalenko, ukrainalainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sergei Kovalenko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sergei Kovalik

Sergei Kovalik suunnilleen vuonna 1875.
Sergei Filippovitš Kovalik (ven. Серге́й Фили́ппович Кова́лик; 25. lokakuuta (J: 13. lokakuuta) 1846 Poltavan läänin Zenkovin kihlakunta – 26. huhtikuuta 1926 Minsk) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Sergei Kovalik syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli sotakoulussa, Pietarin yliopistossa ja valmistui Kiovan yliopistosta matematiikan kandidaatiksi. Kovalik osallistui narodnikkikerhojen perustamiseen ja oli yksi talonpoikaiston keskuuteen tehdyn vallankumouksellisen propagandakampanjan (ns. ”Meno kansaan”) alullepanijoista. Vuonna 1873 hän matkusti ulkomaille, missä tutustui Mihail Bakuniniin, Pjotr Lavroviin ja Pjotr Tkatšoviin. Palattuaan hän teki propagandatyötä eri puolilla Venäjää.
Kovalik pidätettiin Samarassa heinäkuussa 1874. Hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa ja Špalernajan tutkintavankilassa, josta hän yritti paeta yhdessä Porfiri Voinaralskin kanssa. Tammikuussa 1878 ns. 193:n oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin kymmenen vuoden pakkotyörangaistukseen laittoman järjestön jäsenyydestä ja kapinan lietsonnasta. Rangaistuksensa Kovalik kärsi Borisoglebskin ja Karan pakkotyövankiloissa. Sen jälkeen hänet karkotettiin Verhojanskiin. Vuonna 1892 hän sai luvan siirtyä Balaganskiin ja sieltä Irkutskiin.
Siperiassa Kovalik tutki jakuuttien kulttuuria ja kieltä sekä osallistui Venäjän maantieteellisen seuran tutkimusretkiin. Vuonna 1898 hänen sallittiin siirtyä Euroopan-puoleiselle Venäjälle, missä hän asettui Minskiin. Vallankumouksen jälkeen hän osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan ja luennoi Minskin polyteknisessä instituutissa. Kovalik on kirjoittanut 1870-luvun vallankumousliikkeen historiaa käsittelevän teoksen Revoljutsionnoje dviženije semidesjatyh godov i protsess 193-h, joka ilmestyi Moskovassa vuonna 1928.
Seututie 576

Seututie 576 on seututie Pohjois-Savossa. Se alkaa valtatie 5:n risteyksestä Siilinjärveltä, ja päättyy Lapinlahden Varpaisjärvelle.
Sarabande (albumi)

| Sarabande Jon Lord |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 3-6 syyskuuta 1975
 Julkaistu: 1976
 Tyylilaji: progressiivinen rock, taidemusiikki, fuusiojazz
 Levy-yhtiö: Purple Records
Jon Lordin muut julkaisut
| Windows 1976 | Sarabande 1988 | Before I Forget 1982 |
Sarabande on Jon Lordin vuonna 1976 julkaisema studioalbumi.
Kappaleet

Fantasia – 3.30
Sarabande – 7.20
Aria – 3.42
Gigue – 11.06
Bourée – 11.00
Pavane – 7.35
Caprice – 3.12
Finale – 2.03
Albumin takakannen teksti kappaleluettelon jälkeen:
”Tämän albumin musiikin taustalla on barokkisen tanssisarjan musiikki, jonka Bach vei korkeimmalle tasolle. Kunkin kappaleen otsikko on tanssisarjan yksittäisen osan nimi, ja olen yrittänyt käyttää samaa tempoa ja tunnetta kuten alkuperäisessä sarabandessa, giguessa jne. Säveltänyt ja sovittanut Jon Lord tammi- ja elokuun välillä 1975 Münchenissä, Saksassa. J. D. L. Music. Orkesteria on johtanut Eberhard Schoener. Äänitetty 3:nnen ja 6:nnen päivän välillä syyskuussa 1975 Stadt Halle Oererckenschwickissä lähellä Düsseldorfia, Saksassa, Dieter Dierks Mobile Recording Studiossa käyttäen Agfa P.E.M 408 -masternauhaa. Uudelleen miksannut Martin Birch Musicland Studiosissa, Münchenissä, Saksassa.  Apulaisinsinööri on Hans Menzel. Levy on masteroitu Kendun Recordersissa, Burbank, Kalifornia. Tuottanut Jon Lord ja Martin Birch. Suunnitellut Martin Birch (The Wasp). Tekninen neuvoja: Mike Philips. Roudariryhmä: Baz Marshall, Philip Pocock. Henkilökohtaiset avustajat: Stuart Wickes, Ossie Hoppe. Ruoka Munalta. Projektia on johtanut ja valvonut Tony Erwards. Arvokasta apua: Erich Promoli. Kuvitus: Mike Bryan. Taiteellinen johto: Kosh. Valokuva: Fin Costello. Valmistettu AGI:lla.”
Albumin etupuolella on ympyräksi kiertynyt lohikäärme, jota kolme alastonta ja pitkätukkaista naista ratsastaa. Lohikäärmeen muodostaman kiekon keskiosa on leikattu auki, ja aukosta näkyy sisässä olevan levykotelon kuva. Toisella puolella on kuva jostakin galaksista ja toisella puolella pitkätukkainen ja viiksekäs Jon Lord pitää vasemman käden etusormea pystyssä huulillaan, ikään kuin sanoakseen ”hys”.
Levykotelon teksti kertoo, että levyllä oleva orkesteri on The Philharmonia Hungarica, jota johtaa Eberhard Schoener. Soittimet: 14 ensiviulua, 12 toista viulua, 10 alttoviulua, 8 selloa, 5 bassoviulua, 1 harppu, 1 piccolo, 3 huilua, 3 oboeta, 1 englannintorvi, 1 E♭-klarinetti, 2 B♭ -klarinettia, 1 bassoklarinetti, 3 fagottia, 1 kontrabassofagotti, 8 käyrätorvea, 3 trumpettia, 1 metsästystorvi, 3 tenoripasuunaa, 1 bassopasuuna, 1 tuuba, 4 patarumpua (1 soittaja), lyömäsoittimet ja ksylofoni (yht. 3 soittajaa).
Muusikot

Paul Karass – bassokitara
Jon Lord – Hammond-urut, piano, flyygelit, klavinetti, syntetisaattorit
Mark Nauseef – bongorummut, kongarummut, timbalit, roto-tom, wood block, rytmikapulat, triangeli, afuchê, flexatone, marakassi, Thunder Sheet, tamtamit, vesigongi, sireeni, vibraslap, symbaalit, sormisymbaalit, crotales, kulkuset, ruukut, guiro, tamburiini
Andy Summers – kitara, klassinen kitara
Pete York – rummut, gongi, kulkuset, ”Shaker”
Levyn koodi on 1C 062 - 97943, kasetin 1C 244 - 97943. Levy on EMI:n tuote. Etiketissä on logo, jossa lukee HÖRZU, ja koodi LC 0193.
Salem (Oregon)

| Salem |
| --- | --- |
 Salem ilmakuvassa.
 Salemin sijainti Marionin piirikunnan kartalla.
 Salem
 Koordinaatit: 44°56′N, 123°2′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Oregon
Piirikunta:  Marion ja Polk
Perustettu:  1848
Kaupunki:  1860
Väkiluku (2010):  154 637
 – Metropolialue:  390 738
 
 www.cityofsalem.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salem on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltion pääkaupunki ja Marionin piirikunnan keskus. Kaupunki on perustettu vuonna 1848 ja Oregonin osavaltion pääkaupunki siitä tuli kansanäänestyksellä vuonna 1864. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 154 637. Suuremmalla metropolialueella asui 390 738 asukasta.
Maantiede

Salem sijaitsee 69 kilometriä Portlandin kaupungista lounaaseen Willamettejoen varrella. Joki kulkee kaupungin länsiosan läpi sen keskustan liepeillä. Matkaa Tyynen valtameren rannikolle lännessä on noin 95 kilometriä ja idässä kohoaa Kaskadien vuoristo.
Kaupungin ilmastoon vaikuttaa lämpötilaa tasoittava valtameri. Salemissa esiintyy runsaasti sateita, joiden valtaosa sataa marraskuun ja maaliskuun välisenä aikana.
Historia

Kalapuya-intiaanit tunsivat nykyisen Salemin alueen nimellä Chemketa, joka vapaasti kääntäen tarkoittaa lepo- tai kokoontumispaikkaa. Vuonna 1840 metodistilähetyssaarnaaja Jason Lee perusti paikalle lähetysaseman, jolle hän antoi intiaanien alueesta käyttämän nimen. Paikalle sittemmin asettuneet eurooppalaistaustaiset siirtolaiset alkoivat käyttää paikasta nimeä The Mill läheisen Mill Creekin mukaan. Lähetysasema suljettiin vuonna 1844, mutta vuonna 1848 paikalle kaavoitettiin kaupunki. Nimensä Salem sai Raamatusta (hepr. ‏shalom‎). Ei ole kuitenkaan täysin selvää, kuka nimen antoi. Sittemmin Salem kasvoi osana Oregon Trail -siirtolaisreittiä.
Oregonin territorion pääkaupunki siirrettiin Salemiin Oregon Citystä vuonna 1851. Pääkaupunkiasemaan liittyi erilaisia riitoja. Kaupungin uudelleennimeämistä Thurstoniksi harkittiin hieman myöhemmin, mutta lopulta kaupunki säilytti kuitenkin vanhan nimensä. Vuonna 1855 Oregonin pääkaupunki siirrettiin takaisin vanhalle paikalleen, mutta se siirrettiin jälleen Salemiin jo samana vuonna. Samana vuonna myös kaupungin Capitol paloi maan tasalle epäselvissä olosuhteissa. Oregonista tuli osavaltio vuonna 1859 ja Salemista tuli jälleen vain pääkaupunkiehdokas. Pääkaupunkiaseman se sai lopullisesti kansanäänestyksellä vuonna 1864. Vuonna 1860 Salemista oli tehty hallinnollisesti kaupunki.
1870-luvulla Salemiin saapuneet rautatiet kiihdyttivät kaupungin kasvua. Uusi kongressitalo rakennettiin vuonna 1873, mutta se tuhoutui tulipalossa 25. huhtikuuta 1935. Uuden marmorisen kongressitalon suunnitteli Trowbridge & Livingston -yhtiö, ja se valmistui 1938. Myös osavaltion kirjasto sekä Salemin posti- ja oikeustalo rakennettiin uudelleen samalla tyylillä.
Talous

Salem on Oregonin pääkaupunki ja huomattava osuus kaupungin taloudesta on keskittynyt osavaltion ja Marionin piirikunnan hallintoon. Osavaltio, liittovaltio ja paikallishallinto ovat suurimpia työnantajia. Salem on myös suuren ja hedelmällisenä pidetyn maatalousalueen keskus. Kaupunkia kutsutaankin joskus lempinimellä Cherry City. Alueen maatalouden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi hedelmät, vihannekset ja maitotuotteet. Salemonkin myös elintarvikkeiden jalostuksen tärkeä keskus. Teollisuuden muihin osa-alueisiin kuuluvat esimerkiksi puuteollisuus ja sekalainen kevyt teollisuus.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Salemissa aikavälillä 2012–2016 olivat 49 126 USD ja henkilöä kohden 23 586 USD. 17,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Salemin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 154 637 ja vuoden 2017 arvion mukaan 169 798. Kaupungin suuremmalla metropolialueella oli vuonna 2010 yhteensä 390 738 asukasta. Salemin kaupungin asukkaista 81,4 % oli taustaltaan valkoisia, 1,3 % afroamerikkalaisia, 1,1 % intiaaneja, 21,7 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 2,8 % aasialaisia. 21,2 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 11,4 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus

Salemissa toimivia oppilaitoksia ovat vuonna 1955 perustettu Chemeketa Community College, vuonna 1989 perustettu Tokyo International University in American haara, Western Baptist College ja Oregon School for the Deaf.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salem (Oregon) Wikimedia Commonsissa
Salem vuonna 1876.
Oregonin kongressitalo