stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hintonin junaturma
Onnettomuutta edeltäneet tapahtumat > Tapahtumien kulku

CN 413 lähti Edsonista kello 06.40, ja se ohjattiin sivuraiteelle Medicine Lodgen asemalla, jossa se odotteli kahta vastaantulevaa tavarajunaa. Juna jatkoi matkaansa kello 08.02 ja saapui kaksoisraiteen alkupäähän Hargweniin kello 08.20. Edmontonin liikenteenohjaaja oli asettanut vaihteet siten, että CN 413 ohjautui pohjoiselle pääraiteelle. Samaan aikaan Super Continental pysähtyi Hintoniin ja lähti sieltä aikataulunsa mukaan kello 08.25.
Kello 08.29 liikenteenohjaaja turvasi Super Continentalille kulkutien Dalehurstin liikennepaikalla siten, että Super Continental voisi jatkaa matkaansa suoraan eteläistä pääraidetta pitkin. Dalehurst oli liikennepaikka, johon Hargwenista alkanut kaksiraiteinen rataosuus päättyi. Opastimet Dalehurstissa näyttivät tuolloin seis-opastetta tavarajunalle 413. Suojastusopastin, joka sijaitsi 4,15 kilometriä itään Dalehurstista, näytti tavarajunalle tällöin keltaista clear to stop -opastetta, joka tarkoitti että kuljettajan tuli vähentää nopeutta ja valmistautua pysäyttämään junansa seuraavalle opastimelle.
Kun CN 413 sivuutti Dalehurstin itäpuolella sijaitsevan clear to stop -opastetta näyttäneen suojastusopastimen, juna kulki täydellä kaasulla ja sen nopeus oli 59 mailia tunnissa (96 km/h). Radan nopeusrajoitus tavarajunille oli vain 50 mailia tunnissa, joten juna ajoi jo tuossa vaiheessa ylinopeutta. Junan nopeus ei hidastunut opastimen ohittamisen jälkeenkään.
Dalehurstissa, 150 metriä ennen kaksiraiteisen osuuden päätekohtaa sijainnut opastin näytti tavarajunalle 413 kolmea punaista valoa, eli seis-opastetta. Juna ei kuitenkaan hiljentänyt, vaan ajoi väärin asetetun vaihteen auki ja edelleen yksiraiteiselle radalle ja suoraan Super Continentalin kulkutielle. Mikäli Super Continental olisi ollut minuutinkaan etuajassa, törmäys olisi vältetty sillä matkustajajuna olisi ehtinyt sivuuttaa Dalehurstin vaihteen ennen tavarajunan tuloa. Epäonneksi matkustajajuna oli täsmälleen aikataulussaan, ja vain muutamia sekunteja sen jälkeen kun tavarajuna oli ohittanut punaisen opastimen, junat törmäsivät kello 08.40.52 vain 387 metriä länteen kaksiraiteisen radan päätekohdasta. Tavarajunan suuremman liikevoiman vuoksi se jyräsi matkustajajunan kaksi ensimmäistä vaunua keskeltä kahtia.
Onnettomuutta edeltäneet tapahtumat > Törmäyksen jälkeen

Vetureiden polttoainetankit repesivät ja maahan valunut dieselpolttoaine syttyi tuleen. Molempien junien veturit sekä matkustajajunan kaksi ensimmäistä vaunua peittyivät liekkeihin. Molempien junien kuljettajat ja veturiapulaiset menehtyivät törmäyksessä.
Kahdeksantoista päivävaunun 36 matkustajasta menehtyi. Kuolonuhrien määrä olisi voinut olla suurempi, mutta tavarajunan viljavaunuissa ollut vilja tukahdutti liekkejä. Mikäli rikkikuormassa olleet vaunut olisivat olleet tavarajunan etuosassa, olisi kuolonuhrien määrä ollut tätäkin suurempi.
Näköalavaunu vahingoittui pahoin raiteilta suistuneen tavaravaunun törmätessä siihen. Yksi näköalavaunussa matkustanut menehtyi. Muut onnistuivat pakenemaan joko rikkoontuneen näköalaikkunan tai tavaravaunun repimän reiän kautta. Näköalavaunun perässä olleet kaksi matkustajavaunua suistuivat raiteilta ja sinkoutuivat kyljelleen ratapenkereelle. Kuin ihmeen kaupalla kukaan matkustajavaunuissa matkustaneista ei kuollut, vaikka vakavasti loukkaantuneita oli paljon. Junan viimeiset vaunut pysyivät kiskoilla, ja loukkaantumiset olivat lieviä.
Tavarajunan suuremman liikevoiman seurauksena  tavaravaunut kasautuivat toistensa päälle suureksi kalustovuoreksi. Tavarajunan kolme veturia ja 76 ensimmäistä vaunua joko tuhoutuivat kokonaan tai vaurioituivat pahoin.
Onnettomuuden syy

Heti onnettomuuden jälkeen oli selvää, että tavarajunan olisi pitänyt pysähtyä punaiselle opastimelle ennen Dalehurstin vaihdetta. Syystä tai toisesta juna ei kuitenkaan pysähtynyt. Syyksi arvioitiin ensin turvalaitevikaa tai inhimillistä erehdystä. Muutaman päivän kuluttua onnettomuudesta tutkijat pääsivät kokeilemaan opastinten toimintaa ja totesivat niiden toimivan asiaankuuluvalla tavalla. Mahdolliseksi syyksi jäi siis vain inhimillinen erehdys. Mutta koska tavarajunan veturimiehistö menehtyi onnettomuudessa syytä inhimilliseen erehdykseen ei saatu selville. Oikeuslääketieteellisessä tutkimuksessa kuitenkin voitiin todeta, etteivät veturinkuljettajat olleet alkoholin tai huumaavan aineen vaikutuksen alaisina.
Aiheesta kirjallisuudessa

Halliday, Hugh A. (1997). Wreck! Canada's Worst Railway Accidents, Robin Brass Studio, Toronto. ISBN 1-896941-04-4.
Merikaisla

| Merikaisla |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Mukulakaislat Bolboschoenus
Laji::  maritimus
Kaksiosainen nimi
 Bolboschoenus maritimus  (L.) Palla 
Synonyymit
 Schoenoplectus maritimus  Scirpus maritimus 
Katso myös
   Merikaisla Wikispeciesissä   Merikaisla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Merikaisla (Bolboschoenus maritimus) on sarakasveihin (heimo Cyperaceae) kuuluva vesikasvilaji, jota kasvatetaan koristekasvina puutarhalammikoissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Merikaislan (Bolboschoenus maritimus) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Bolboschoenus maritimus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Schoenoplectus maritimus (englanniksi)
Flora of China: Bolboschoenus maritimus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Bolboschoenus maritimus:  Wikidata: Q159163  Wikispecies: Bolboschoenus maritimus  APDB: 186122  ARKive: bolboschoenus-maritimus  BioLib: 42226  BOLD: 288626  Calflora: 10797  CoL: MBPL  EoL: 1125962  EPPO: SCPMA  EUNIS: 187493  FNA: 220001778  FoC: 220001778  GBIF: 2718307  GRIN: 405576  iNaturalist: 58345  IPNI: 298094-1  IRMNG: 10456429  ITIS: 508145  IUCN: 164276  MichiganFlora: 892  NatureServe: 2.128680  NBN: NBNSYS0000002381  NCBI: 76417  OBIS: 416203  Open Tree of Life: 687327  PFI: 8023  Plant List: kew-221905  PLANTS: BOMA7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:298094-1  SANBI: 2523-1  Tropicos: 9900100  VASCAN: 4717  WFO: wfo-0000341695  WoRMS: 416203  Laji.fi: MX.40247 
Scirpus maritimus:  Wikidata: Q12594946  APNI: 113289  CoL: 79XP2  EUNIS: 187054  FoIO: SCIMAR  GBIF: 2718334  GRIN: 401821  iNaturalist: 290567  IPNI: 230410-2  IRMNG: 10456391  ITIS: 40234  NZOR: 8aa6529f-1e4a-41e6-aba2-2be7e3a02bd2  Observation.org: 152736  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:313875-1  Tropicos: 9901178  VicFlora: 830b7515-4c63-4046-8adf-69481d84f9af  WoI: 968  WFO: wfo-0000541023  WoRMS: 431944
Jean-Pierre Melville

Jean-Pierre Melville (20. lokakuuta 1917 Pariisi, Ranska – 2. elokuuta 1973 Pariisi, Ranska) oli etenkin rikoselokuvistaan tunnettu ranskalainen ohjaaja. Hänen maineikkampia teoksiaan ovat Punainen ympyrä ja Yön sudet.
Melvillen varhaiset elokuvat olivat Ranskan uuden aallon ohjaajien esikuvia. Melvillen oikea nimi on Jean-Pierre Grumbach, mutta toimiessaan toisen maailmansodan aikana Ranskan vastarintaliikkeessä hän otti käyttöön nimen Melville kunnioituksesta arvostamaansa kirjailijaa Herman Melvilleä kohtaan ja käytti sitä elämänsä loppuun saakka.
Filmografia > Ohjaajana

| Vuosi | Elokuva | Suomenkielinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1945 | Vingt-quatre heures de la vie d'un clown |  | lyhytelokuva |
| 1949 | Le Silence de la mer | Meren hiljaisuus |  |
| 1950 | Les Enfants terribles | Kauheat lapset |  |
| 1953 | Quand tu liras cette lettre |  |  |
| 1955 | Bob le flambeur |  |  |
| 1959 | Deux hommes dans Manhattan | Kaksi miestä Manhattanilla |  |
| 1961 | Léon Morin, prêtre | Kiusaus |  |
| 1962 | Le Doulos | Ilmiantaja |  |
| 1963 | L’Aîné des Ferchaux | Mitta on täysi |  |
| 1966 | Le Deuxième Souffle | Toinen hengenveto |  |
| 1967 | Le Samouraï | Ajojahti |  |
| 1969 | L' Armée des ombres | Tuntemattomat sankarit |  |
| 1970 | Le Cercle rouge | Punainen ympyrä |  |
| 1972 | Un flic | Yön sudet |  |
Aiheesta muualla > Suomeksi

Huhta, Veli-Matti: ”Rahat ja henki – Melvilleläinen antisankari suurkaupungin ja rahatalouden kurimuksessa”. Filmihullu 2/2018.
Kurki, Eeva (1997). Varjojen ritarit : Jean-Pierre Melvillen elokuvat ja eksistentialistinen moraali. Väitöskirja. Taideteollinen korkeakoulu. ISBN 951-558-012-9.
Mörttinen, Valtteri: ”Jean-Pierre Melville – rikos teki filosofista formalistin”. Filmihullu 2/2018.
Aiheesta muualla > Englanniksi

Melville IMDB:ssa
Bibliography of books and articles about Melville via UC Berkeley Media Resources Center
Senses of Cinema: Great Directors Critical Database
Jean-Pierre Melville World Socialist Web Site
Aiheesta muualla > Ranskaksi

Les Studios Jenner (Arkistoitu – Internet Archive)
Jean Pierre Melville INA
Issu de "cinéastes de notre temps" série d'AS Labarthe
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Georg Meri

Georg Meri NKVD:n asiakirjassa vuonna 1941.
Georg-Peeter Meri (8. lokakuuta 1900 Koltšanovo, Uuden-Laatokan kihlakunta,  Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. kesäkuuta 1983 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) oli virolainen diplomaatti, kirjallisuustieteilijä ja kääntäjä.
Elämä ja ura

Georg Meri syntyi Pietarin lähistöllä, ja perhe muutti Tallinnaan vuonna 1905. Meri kävi koulunsa Tallinnassa ja opiskeli Moskovassa mutta joutui bolševikkien vangiksi vuonna 1918. Palattuaan Viroon hän osallistui vapaussotaan. Hän jatkoi opintojaan Tarton yliopistossa (1920–1923) ja Pariisin yliopistossa (1931–1933).
Meri työskenteli Viron tiedeakatemiassa vuosina 1919–1926 ja sitten vuoteen 1940 Viron ulkoasiainministeriössä ulkomaankaupan osastopäällikkönä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron hänet pidätettiin ja lähetettiin Siperiaan vuosiksi 1941–1945. Palattuaan Neuvosto-Viroon hän työskenteli toimittajana ja kääntäjänä; hän oli poliittisista syistä vangittuna 1950–1953.
Meri tunnetaan erityisesti Shakespeare-käännöksistään. Hän käänsi Shakespearen näytelmistä suuren osan viroksi sekä julkaisi näytelmistä tutkielmia. Lisäksi hän käänsi venäläisten kirjailijoiden teoksia (mm. Nikolai Dobroljubov, Nikolai Tšernyševski).
Georg Meri avioitui vuonna 1923 Alice-Brigitta Engmannin (1909–1986) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: kirjailija, presidentti Lennart Meri ja valtionvirkamies Hindrek Meri.
Aiheesta muualla

Meri, Georg. (Arkistoitu – Internet Archive) Eesti biograafiline andmebaas ISIK.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Merilapiosammal

| Merilapiosammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Toukosammalet Pottiales
Heimo::  Toukosammalet Pottiaceae
Suku::  Merilapiosammalet Hennediella
Laji::  heimii
Kaksiosainen nimi
 Hennediella heimii  (Hedw.) R.H.Zander 
Katso myös
   Merilapiosammal Wikispeciesissä   Merilapiosammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merilapiosammal (Hennediella heimii) on lehtisammallaji toukosammalten heimossa (Pottiaceae). Sen levinneisyysaluetta ovat rannikot Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä.
Merilapiosammal on pienikokoinen ja muodostaa 2,5 millimetriä korkeaa kellertävänvihreää tai ruskeaa kasvustoa. Itiöpesäkkeen perä on kiertynyt ja suhteellisesti erikoisen pitkä, enimmillään yli yhden senttimetrin. Itiöpesäkkeessä on pitkä ja viisto kansi, jonka pesäkkeen jäykkä keskipylväs nostaa itiöiden kypsyessä ylemmäs jolloin se muistuttaa velhon hattua.
Merilapiosammal kasvaa merenrannoilla kostealla ja suolaisella paljaalla maalla. Suomen alueella lajia esiintyy lounaisrannikolla paikoitellen, Perämerellä on ollut erillisesiintymä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Merilapiosammal – Hennediella heimii
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Hennediella heimii Zander, 1993 (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Hennediella heimii:  Wikidata: Q80242  Wikispecies: Hennediella heimii  BioLib: 91341  CoL: 3KV4T  EoL: 420189  EUNIS: 197570  FNA: 250060996  GBIF: 2670762  iNaturalist: 67894  IRMNG: 11209391  ITIS: 1134582  NatureServe: 2.121657  NBN: NBNSYS0100003437  NCBI: 281618  NZOR: d044ce6e-0bea-4ef7-85ee-49080c63fd0e  Open Tree of Life: 993744  Plant List: tro-35188691  Tropicos: 35188691  WFO: wfo-0001198707  WoRMS: 426103  Laji.fi: MX.43648 
Gymnostomum heimii:  Wikidata: Q38335894  GBIF: 7786486  iNaturalist: 402247  ITIS: 1135339  NZOR: f4fe8d3a-eeac-4754-8ef9-207c35357464  Tropicos: 35147787  WFO: wfo-0001174115
Seppo Meri

| Seppo Meri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1957 Kerimäki (ikä 67)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  immunologian professori ja ylilääkäri
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1984, LT 1989), Lontoon yliopisto (DTMH 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto ja HUSLAB
Aiheesta muualla
Kotisivu
Seppo Kalevi Meri (s. 1. heinäkuuta 1957 Kerimäki) on suomalainen lääkäri (LT), joka toimii Helsingin yliopiston immunologian professorina ja HUSLABin ylilääkärinä. Hän on tutkinut, miten tauteja aiheuttavat mikrobit väistävät ihmisen immuunipuolustusta ja ihmisen autoimmuunitauteja. Hän on tutkimusryhmineen selvittelemässä muun muassa Suomen Akatemian sekä Bill ja Melinda Gatesin säätiön rahoittamana malarialta suojautumista Tansaniassa ja Suomessa. Professori Meri on ollut julkisuudessa myös keskusteltaessa koronaviruspandemialta suojautumisesta, covid-19-taudin etenemisestä ja rajoitustoimista etenkin Suomessa keväällä ja kesällä 2020.
Meri valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1984) ja lääketieteen tohtoriksi (1989). Hänen englanninkielinen, artikkeliväitöskirjan muotoinen väitöstutkimuksensa oli otsikoitu Complement activation : demonstration of C3 conversion and detection of complement activators. Vuonna 1991 Meri suoritti myös Lontoon yliopiston trooppisen lääketieteen ja hygienian diplomin. Helsingin yliopiston immunologian dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1991.
Helsingin yliopiston immunologian professorina Meri on toiminut vuodesta 2002 lähtien.
Teoksia

Seppo Meri, Heikki Peltola, Martti Vaara, Antti Vaheri, Ville Valtonen, Pentti Huovinen, Tero Ahola: Mikrobiologia ja infektiosairaudet : Kirja 2. Duodecim, 2003.
Vaara Martti, Seppo Meri, Asko Järvinen, Pentti Huovinen, Terho Heikkinen, Klaus Hedman, Tero Ahola: Mikrobiologia : mikrobiologia, immunologia ja infektiosairaudet. Kirja 1. Duodecim 2010.
Terho Heikkinen, Asko Järvinen, Seppo Meri, Olli Vapalahti, Jaana Vuopio: Mikrobiologia : mikrobiologia, immunologia ja infektiosairaudet: kirja 1. 4. uud. p. Duodecim,  2019 (ennakkotieto). ISBN 978-951-656-548-7.
Klaus Hedman, Terho Heikkinen, Pentti Huovinen, Asko Järvinen, Seppo Meri, Martti Vaara : Mikrobiologia, immunologia ja infektiosairaudet : Kirja 3, Infektiosairaudet. Helsinki : Duodecim 2011. ISBN 978-951-656-334-6 (sidottu), 9516563341
Aiheesta muualla

Com­ple­ment Group, headed by Prof. Seppo Meri (englanniksi) (helsinki.fi)
Reetta Vairimaa (9.9.2016) Ma­la­ria­hyt­ty­nen nalk­kiin (Yliopisto-lehti Y/06/16) (biomedicum.fi)
Seppo Meren Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Seppo Meren ResearchGate-profiili (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID
Merikaalit

| Merikaalit |
| --- | --- |
 Euroopanmerikaali (Crambe maritima)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Merikaalit Crambe  L.
Katso myös
   Merikaalit Wikispeciesissä   Merikaalit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merikaalit (Crambe) on kasvisuku, joka kuuluu ristikukkaiskasvien heimoon. Suvussa on 37 lajia. Merikaaleja voidaan viljellä monivuotisina koristekasveina eli perennoina sekä ravintokasveina. Yksi merikaalilaji, euroopanmerikaali kasvaa luonnonvaraisena Suomessa. Se on merenrantakasvi, jota esiintyy vain aivan etelärannikolla.
Merikaalilajeja

Crambe abyssinica – öljymerikaali
Crambe arborea – liuskamerikaali
Crambe cordifolia – herttamerikaali eli pensasmerikaali
Crambe fruticosa – madeiranmerikaali
Crambe gomerae – gomeranmerikaali
Crambe laevigata – mascanmerikaali
Crambe maritima – euroopanmerikaali
Crambe microcarpa – nupimerikaali
Crambe pritzelii – piikkimerikaali
Crambe santosii – pilvimerikaali
Crambe scaberrima – neulamerikaali
Crambe scoparia – raippamerikaali
Crambe strigosa – raspimerikaali
Crambe sventenii – fuerteventuranmerikaali
Öljymerikaali.
Herttamerikaali.
Euroopanmerikaalin kukkia.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Merikaalit – Crambe
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q162902  Wikispecies: Crambe  APDB: 189737  APNI: 83195  BioLib: 39248  CoL: C6V8X  EoL: 61136  EPPO: 1CRMG  FNA: 108244  FoC: 108244  GBIF: 3041334  GRIN: 3027  iNaturalist: 55400  IPNI: 12477-1  IRMNG: 1009473  ITIS: 23107  NBN: NHMSYS0000457650  NCBI: 3720  Open Tree of Life: 359078  PLANTS: CRAMB  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:12477-1  Tropicos: 40015782  WFO: wfo-4000009551  WoRMS: 426070
Meristeemi

Meristeemi on versokasvien kasvusolukon tieteellinen nimitys. Sen solut voivat jakautua, ja tämä jakautuminen ylläpitää kasvin kasvamista. Näin syntyvät solut erilaistuvat myöhemmässä vaiheessa.
Meristeemiä on kasvin erilaisissa kärkipaikoissa, kuten varressa, juuressa, kärkikasvupisteissä (apikaalimeristeemi) sekä jälsi- ja korkkijälsisolukoissa (sekundaariset meristeemit).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meristeemi Wikimedia Commonsissa
Merentutkimuslaitos

Merentutkimuslaitos (MTL, ruots. Havsforskningsinstitutet) oli vuosina 1918−2008 Liikenne- ja viestintäministeriön alaisuudessa toiminut tutkimuslaitos, jonka tehtävänä oli tuottaa meritieteellistä tietoa päätöksenteon, kansalaisten ja merenkulun tarpeisiin. Sen tunnetuimpia palveluita olivat leväennusteet ja jääkartat.
Merentutkimuslaitoksen Aranda-tutkimusaluksista viimeinen valmistui vuonna 1989, ja laitoksen lakkauttamisen yhteydessä se siirtyi Suomen ympäristökeskuksen hallintaan.
Merentutkimuslaitos perustettiin vuonna 1918, ja viimeinen toimipaikka oli Helsingin Kumpulassa Dynamicumissa, samassa rakennuksessa kuin Ilmatieteen laitos. Laitos lakkautettiin vuoden 2009 alusta lukien ja sen toiminnot jaettiin Suomen ympäristökeskukseen (SYKE) ja Ilmatieteen laitoksen (IL) kesken. Laitoksen fysikaalinen tutkimus aallokko- ja vedenkorkeuspalveluineen siirrettiin Ilmatieteen laitokseen ja biologinen tutkimus Suomen ympäristökeskuksen yhteyteen perustettuun Merikeskukseen.
Laitos paitsi suoritti ja johti Suomea ympäröivien merien tutkimusta, myös edusti Suomea alan kansainvälisessä yhteistyössä. Sen osastot olivat fysiikan osasto, kemian osasto ja biologian osasto. Tutkimusalus Arandan lisäksi sillä oli kiinteitä rannikkoasemia.
Lakkauttamiseen liittynyt keskustelu

Merentutkimuslaitos lakkautettiin liikenne- ja viestintäministeri Anu Vehviläisen sekä ympäristöministeri Kimmo Tiilikaisen ajamalla lainmuutoksella 956/2008. Tässä yhteydessä sekä Merentutkimuslaitoksen johto ja henkilökunta että joukko muita alan asiantuntijoita katsoivat, että lakkauttaminen vaarantaisi suomalaisen merentutkimuksen, kuten sitten kävikin Oikeuskansleri arvosteli lainvalmistelua mm. siitä, että vaihtoehtoisia ratkaisuja ei valmistelussa esitetty ja siitä, ettei esitys anna riittävän kokonaisvaltaista informaatiota päätöksenteon pohjaksi. Lakkauttaminen herätti epäilyksiä ja keskustelua myös eduskunnassa, joka kuitenkin hyväksyi lakkauttamisen äänin 86−67.
Lakia perusteltiin mm. sillä, että merentutkimuksen resurssit kasvavat ja Arandan käyttö lisääntyy. Resurssit eivät ole lisääntyneet ja sektoritutkimuksen rahoitusuudistuksen seurauksena olemassa oleviin resursseihinkin on tulossa merkittäviä leikkauksia. Arandan käyttö rajattiin käytännössä 120:een päivään vuodessa. Lain hyväksymisen yhteydessä myös lakkautettiin IL:n johtokunta.
Johtajat

Rolf Witting, johtajana 1918–1936
Erik Palmén, johtajana 1939–1947
Risto Jurva, johtajana 1947–1953
Ilmo Hela, johtajana 1955–1975
Aarno Voipio, johtajana 1975–1989
Pentti Mälkki, johtajana 1990–2004
Eeva-Liisa Poutanen, johtajana 2005−2008
Aiheesta muualla

Itämeriportaali (Arkistoitu – Internet Archive)
Liikenne- ja viestintäministeriön verkkopalvelu
Liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonala
Melkor

Morgoth
Morgoth Bauglir, alun perin Melkor, on kuvitteellinen henkilö J. R. R. Tolkienin kirjassa Silmarillion. Nimen Morgoth merkitys on ”Maailman musta vihollinen”, Bauglirin ”Pakottaja” ja Melkorin ”Hän joka nousee mahdissa”.
Melkor oli Ardan voimakkain vala, ja ennen maailman luomista hän taisteli luojajumala Eru Ilúvatarin kanssa Ainurin Soitossa. Hän oli ensimmäinen "Musta Ruhtinas" sekä haltioiden ja ihmisten alkuperäinen päävihollinen.
Silmarillionin Valaquentan kuvauksen mukaan Melkor oli saanut Ilúvatarilta suuren mahdin, ja hän oli aluksi kuin Manwë. Hänellä oli osuus muiden valarin tiedoista ja taidoista, mutta hän tuhlasi sen kaiken pahan palvelukseen, sillä hän himoitsi Ardaa ja sen kuninkuutta itselleen. Hän vajosi loistosta ylpeyteen, vihaan ja pimeyteen. Melkor vihasi kaikkea paitsi itseään ja oli suruton ja säälimätön henki. Tultuaan Ardaan hän käytti pimeyttä pahoissa töissään ja täytti kaikki elolliset pimeän pelolla.
Hahmo

Melkor pystyi ottamaan minkä muodon tahansa ja aluksi hänellä oli kaunis ulkomuoto kuten muillakin valarilla. Kun hän oli onnistunut karkottamaan Noldorin Valinorista, varastanut Silmarilit ja muuttanut Angbandiin, hän alkoi kuitenkin muistuttaa Mustaa Ruhtinasta Morgothia: ulkomuoto oli valtava ja kauhea katsoa. Silloin hän menetti kykynsä muuttaa hahmoaan ja jäi tähän yhteen, kauheaan muotoon. Hänen kätensä olivat palaneet hänen kantaessaan varastamiaan Silmarileja, eivätkä koskaan palanneet ennalleen. Hän takoi itselleen rautakruunun ja kutsui itseään Maailman Kuninkaaksi, ja kuninkuutensa merkiksi kiinnitti Silmarilit kruunuunsa, vaikka niiden jatkuva kantaminen koitui lopulta kestämättömäksi. Taistellessaan Korkean Kuninkaan Fingolfinin kanssa tämä iski häntä seitsemän kertaa, viimeisenä jalkaan, ja Melkor nilkutti aikansa loppuun asti. Taistelun päättyessä Morgothin voittoon, kotkien johtaja Thorondor syöksyi alas ja viilsi Morgothin kasvoja, ja tästä jäi ikuinen arpi. Taistelussa Morgoth käytti Grondia, Alamaailman Vasaraa.
Melkor jakoi osan kaikkien valarin voimasta, mutta käytti sitä omaksi hyödykseen toisin kuin muut. Kun Melkor oli saanut vallan koko Keski-Maahan taivuttaen kaiken tahtoonsa, hän menetti samalla paljon omasta voimastaan. Ensimmäisen Ajan lopulla Morgoth kiskottiin viimein ulos Angbandin linnoituksesta kahleissa, eikä hän enää kyennyt vastustamaan Valinorin armeijaa. Melkor oli hyvin ahne ja itsekäs ja tuhosi kaikki jotka eivät palvelleet häntä, mikäli hän piti heitä uhkana. Sääli ylitti hänen käsityskykynsä, samoin rohkeus. Melkor oli valarista ainut, joka tunsi pelon.