stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hekatompedon (Ateena)

| Hekatompedon> Ἑκατόμπεδον |
| --- | --- |
 Ennallistuspiirros temppelistä. Hermann Luckenbach, 1905.
Sijainti:  Akropolis, Ateena, Attika, Kreikka
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hekatompedon (m.kreik. Ἑκατόμπεδον tai Ἑκατόμπεδος, Hekatompedos, ”Sata jalkaa (pitkä)”) oli arkaainen Athene-jumalattarelle omistettu kreikkalainen temppeli Ateenan Akropolis-kukkulalla. Se on varhaisin tunnettu temppeli nykyisen Parthenonin temppelin paikalla.
Temppeli rakennettiin Peisistratoksen suvun tyrannian aikana. Sen rakentaminen alkoi noin vuonna 570 eaa., ja se valmistui noin vuonna 550 eaa. Temppeli purettiin ateenalaisten voitettua persialaiset Marathonin taistelussa vuonna 490 eaa., jolloin samalle paikalle alettiin rakentaa niin kutsuttua Vanhaa Parthenonia. Vanha Parthenon tuhoutui persialaissodissa vuonna 480 eaa., minkä jälkeen paikalle rakennettiin siinä edelleen oleva Parthenonin temppeli.
Temppelin olemassaolo tunnetaan historiallisista dokumenteista. Sen perustukset ovat hävinneet, mutta arkeologit ovat tunnistaneet kukkulan kaivauksissa osan kivistä sen rakenteellisiksi osiksi ja koristeluiksi. Temppelin nimi viittasi sen pituuteen, joka oli sata jalkaa eli 32,8 metriä (hekatompedon-temppeli). Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu kalkkikivestä, ja sen koristelussa oli käytetty Hymettos-vuoren kiveä sekä Pentelikon-vuoren ja Paroksen marmoria. Itäpään koristelun aiheena oli gigantomakhia ja länsipään aiheena theriomakhia eli taistelu erilaisia hirviöitä vastaan. Säilyneet osat ovat nykyisin Akropolis-museossa.
Temppelin länsipään päätykolmion koristeluja. Akropolis-museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hekatompedon Wikimedia Commonsissa
Henri Chammartin

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Kouluratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Kouluratsastus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Kouluratsastus. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Kouluratsastus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tukholma 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | 1963 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | 1965 | yksilökilpailu |  |
Henri Chammartin (30. heinäkuuta 1918 Chavannes – 30. toukokuuta 2011 Bern) oli sveitsiläinen kouluratsastaja ja olympiavoittaja.
Chammartin voitti yksilökilpailun olympiakultaa Tokiossa 1964. Lisäksi hän voitti Sveitsin joukkueessa joukkuekilpailussa neljä olympiamitalia vuosina 1952–1968 ja kaksi yksilökilpailun Euroopan mestaruutta.
Emily Tesh

Emily Tesh on brittiläinen fantasiakirjailija. Teshin debyyttikirja oli vuonna 2019 julkaistu Silver in the Wood. Kirjan aloittaman tarinan toinen osa Drowned Country julkaistin vuonna 2020. Teshin vuonna 2023 julkaistu teos Some Desperate Glory voitti vuonna 2024 parhaan romaanin Hugo-palkinnon.
Teoksia

Teoksia:
Teoksia > Greenhollow-sarja

Silver in the Wood (2019)
Drowned Country (2020)
Teoksia > Muut teokset

Some Desperate Glory (2023)
Tunnustukset

2020, World Fantasy Award -palkinto kirjasta Silver in the Wood
2021, uuden kirjoittajan Astounding Award -palkinto
Aiheesta muualla

emilytesh.net (viralliset kotisivut)
Kirja-arvostelu: Emily Tesh – Silver in the Wood & Drowned Country (The Greenhollow Duology) (julkaistu Spin-lehden numerossa 2/2021)
Emily Tesh Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Emily Tesh Science Fiction Awards Database -sivustolla (englanniksi)
Hertta Tiitta

Hertta Inkeri Karttila (o.s. Tiitta, myöh. Saarinen; 30. lokakuuta 1923 Sortavala – 28. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja kääntäjä. Tiitta on suomentanut muun muassa yhdysvaltalaista Ursula-kirjasarjaa ja norjalaista Haukansilmä-intiaanisarjaa.
Tiitta kävi keskikoulun. Hänellä oli opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (Helsinki) vuosina 1949–1951. Hän oli toiminnanjohtajana kansainvälisessä vapaaehtoisessa työleirijärjestössä 1952–1953 sekä freelance-toimittajana Kotiliesi, Uusi Suomi, Eeva, ja Hopeapeili lehdissä 1953–1957. Päätoimittajana hän oli Perhepiiri lehdessä 1958–1959 ja mainostoimittajana Stockmannilla 1959–1961. Toimistosihteerinä hän oli Postipankissa 1961–1973 ja toimittajana Yhteishyvä lehdessä vuodesta 1973. Tiitta oli Suomen nuortenkirjaneuvoston sihteeri vuonna 1969.
Tiitan vanhemmat olivat konttoripäällikkö Benjam Tiitta ja konttoristi Ingrid (Inkeri) Pelli. Ensimmäinen puoliso oli U. A. Saarinen 1955–1960, toinen puoliso oli Jaakko Olavi Karttila vuodesta 1970.
Teoksia

Kuu-ukon kepposet.  (Kuvitus: Kiki Maconi)  Helsinki:  Otava, 1958.
Pähkylä tulee kaupunkiin.  Porvoo:  WSOY, 1960.
Avoimien ovien talo.  Helsinki:  WSOY, 1965.
Bändi.  Helsinki:  WSOY, 1966.
Henry Armstrong

| Henry Armstrong |
| --- | --- |
 Henry Armstrong (oikealla)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Henry Melody Jackson Jr.
Syntynyt: 12. joulukuuta 1912 Columbus, Mississippi
Kuollut: 22. lokakuuta 1988 (75 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Homicide Hank
Pituus:  166  cm
Painoluokka:  välisarja, kevytsarja ja höyhensarja
Kätisyys:  Oikea
Ammattilaistilastot
Ottelut:  180
Voitot:  149
– tyrmäysvoitot:  101
Tappiot:  21
Ratkaisemattomat:  10
Aiheesta muualla
www.henryarmstrong.net
Henry Armstrong (oikealta nimeltään Henry Melody Jackson Jr.; 12. joulukuuta 1912 Columbus, Mississippi – 22. lokakuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja pitkäaikainen ammattinyrkkeilyn maailmanmestari. Hän oli kolmen painoluokan mestari samaan aikaan. Hänet valittiin ensimmäisten joukossa International Boxing Hall of Fameen vuonna 1990. Ammattiurallaan Armstrong kävi ainakin 180 ottelua, joista hän voitti 149 (101 tyrmäyksellä) ja hävisi 21 (kaksi tyrmäyksellä); kymmenen ottelua päättyi ratkaisemattomina.
Reutersille, ESPN:lle ja TigerBoxing.comille kirjoittava nyrkkeilytoimittaja Kieran Mulvaney sijoitti hänet ESPN:n listalla 50 kautta aikojen parhaimmasta nyrkkeilijästä sijalle 3 vuonna 2009.
Kolmen painoluokan maailmanmestariksi

29. lokakuuta 1937 Henry Armstrong kohtasi hallitsevan höyhensarjan maailmanmestarin Petey Sarronin Madison Square Gardenissa New Yorkissa. Haastaja Armstrong voitti teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Tämän jälkeen Armstrong kohtasi lähes jokaisen sarjan huippunyrkkeilijän, ja voitti kaikki tyrmäyksellä.
Kun vastustajia ei enää löytynyt höyhensarjasta, Armstrong siirtyi toiseen painoluokkaan. Hän ei noussut yhden luokan verran, vaan kaksi luokkaa välisarjaan kohtaamaan luokan maailmanmestaria Barney Rossia. Maailmanmestarit kohtasivat 31. toukokuuta 1938 ja Barnes voitti 15-eräisen ottelun yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Kymmenen viikkoa myöhemmin, 17. elokuuta Armstrong siirtyi alas kevytsarjaan kohtaamaan maailmanmestaria Lou Ambersia. Tämänkin ottelun Armstrong voitti, ja hän oli täten maailmanmestari välisarjassa, kevytsarjassa ja höyhensarjassa.
Jatkossa Armstrong keskittyi lähinnä välisarjan mestaruuden puolustamiseen, ja hän kohtasi sen ajan parhaat nyrkkeilijät. Koska hän oli nyrkkeillyt välisarjassa, Armstrongin oli vaikeata pudota painoa kun hänen tulisi kohdata Lou Ambersin kevytsarjan uusintaottelussa 22. elokuuta 1939. Siksi Armstrong ei pystynyt säilyttämään mestaruutensa, vaan Ambers voitti pisteillä. Tämän jälkeen Armstrong päätti luopua myös höyhensarjan mestaruudesta. Sen sijaan Armstrong siirtyi keskisarjaan kohtaamaan Ceferino Garciaa MM-ottelussa. Ottelu käytiin Los Angelesissa 1. maaliskuuta 1940 ja päättyi ratkaisemattomana kymmenen erän jälkeen. Carcia sai siis pitää mestaruutensa, eikä Armstrong saavuttanut neljännen luokan maailmanmestaruuden.
Hän palasi välisarjaan ja puolusti mestaruutensa menestyksekkäästi neljä kertaa kunnes hän yllättäen hävisi Fritzie Zivicille pisteillä 4. lokakuuta 1940. Uusintaottelussa kolme kuukautta myöhemmin Armstrong hävisi tyrmäyksellä 12 erässä. Armstrong oli hävinnyt tyrmäyksellä vain kerran aiemmin, uransa ensimmäisessä ottelussa, heinäkuussa 1931 ja päätti pitää kilpailutaukoa. 17 kuukauden jälkeen hän palasi kehään kesäkuussa 1942 ja vaikka hän menestyikin hyvin, hän ei enää pystynyt voittamaan ajan huippunyrkkeilijöitä. Viimeisen ottelunsa hän kävi 14. helmikuuta 1945, kun hän hävisi Chester Sliderille pisteillä.
Aiheesta muualla

Henry Armstrongin ammattilaistilastot BoxRec-tietokannassa. (englanniksi)
Henry Armstrong International Boxing Hall of Famen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Henri Cochet

Henri Cochet
Henri Jean Cochet (14. joulukuuta 1901 – 1. huhtikuuta 1987) oli ranskalainen tennispelaaja. Hän muodosti Jean Borotran, Jacques Brugnonin ja René Lacosten kanssa niin kutsutun Neljän muskettisoturin ryhmän, joka oli voittamassa Ranskalle Davis Cupia vuosina 1927–1932.
Cochet voitti 1920–1930-luvuilla sekä kaksin-, nelin- että sekanelinpelimestaruuksia kolmessa Grand Slam -turnauksessa: Ranskan avoimissa, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa.
Cochet voitti myös kaksi olympiahopeaa Pariisissa 1924. Hän pääsi muiden "muskettisoturien" kanssa International Tennis Hall of Fameen vuonna 1976.
Helge Svensen

| Helge Svensen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. helmikuuta 1953 Oslo
Uran tiedot
Pituus:  178 cm
Paino:  65 kg
Laji:  ohjaskelkkailu
Helge Svensen (s. 26. helmikuuta 1953 Oslo, Norja) on norjalainen ohjaskelkkailija. Svensen kilpaili vuoden 1976 talviolympialaisissa ohjaskelkkailussa ja sijoittui sijalle 13 edustaen Norjaa.
Helvetistä

Helvetistä (From Hell) on Alan Mooren käsikirjoittama ja Eddie Cambellin piirtämä laaja sarjakuvaromaani, joka kertoo yhden version Viiltäjä-Jackin tarinasta. Faktaa ja fiktiota sekoittava 16-osainen teos julkaistiin alun perin vuosina 1991–1996. Like julkaisi vuosina 1994–1997 tarinan suomennoksen, joka ilmestyi viitenä niteenä. Sarjakuvaa täydentävä sarjakuvamuotoinen essee From Hell: The Dance of the Gull-Catchers julkaistiin 1998; sitä ei ole suomennettu.
Helvetistä-sarjakuvan lähtökohtana on Stephen Knightin 1980-luvun alussa esittämä salaliittoteoria. Tämän teorian mukaan viiltäjämurhien syynä oli prinssi Albert Viktorin avioton lapsi, jolla murhien uhriksi joutuneet seksityöntekijät olivat yrittäneet kiristää kuningashuonetta lähellä ollutta taiteilija Walter Sickertiä. Moore on kiistänyt uskovansa teoriaan itse, mutta hän on katsonut sen tarjoavan hyvän lähtökohdan tarinalle. Helvetistä on monisyinen ja pikkutarkka kuvaus viktoriaanisesta Lontoosta. Se yhdistelee Viiltäjä-Jackin tarinaan politiikkaa, mytologiaa ja Lontoon historiaa.
Vuonna 2001 ilmestynyt Hollywood-elokuva From Hell perustuu osittain sarjakuvaan, mutta sitä on syytetty sarjakuvaromaanin pinnallistamisesta yksinkertaiseksi "kuka sen teki" -salapoliisikertomukseksi.
Sarjakuvamuotoisessa esseessä "The Dance of the Gull-catchers" Alan Moore analysoi ironiseen sävyyn erilaisia Viiltäjä-Jack-teorioita, myös edellä mainittua Stephen Knightin teoriaa. Essee sisältyy liitteenä joihinkin Helvetistä-romaanin englanninkielisiin laitoksiin.
Tarina

Mooren versio Viiltäjä-Jackista ei ole murhamysteerio. Tekijä ja hänen näkyvin motiivinsa paljastetaan jo varhaisessa vaiheessa. Tappaja on kuninkaallinen lääkäri Sir William Withey Gull, joka kuningatar Viktorian käskystä raivaa tieltä prinssi Albert Viktorin salaisesta lapsesta tietävät seksityöntekijät. Gullin perimmäiset motiivit ovat kuitenkin toiset: murhat muodostavat hänen mielessään okkultistisen rituaalin, jonka alttarina toimii koko viktoriaaninen Lontoo. Gull uskoo että naiset hallitsivat kerran miehiä ja irrationaalinen, dionyysinen vietti hallitsi samalla rationaalista mieltä. Gull uskoo miesten ja rationaalisuuden kahlinneen naiset ja dionyysisyyden erilaisiin symboleihin. Symboliverkosto tarvitsee kuitenkin Gullin mielestä vahvistamista, jota edustavat Whitechapelin murhat.
Yleisemmällä tasolla Moore kuvaa viktoriaanisen yhteiskunnan epätasa-arvoa asettamalla vastakkain yhtäällä Gullin edustamat vauraat piirit ja toisaalla seksityöntekijät sekä muun Itä-Lontoon köyhälistön.
Tarinassa esiintyviä todellisia henkilöitä ovat Viiltäjä-Jack-tapauksiin välittömästi liittyvien hahmojen ohella muun muassa Joseph Merrick (elefanttimies), Oscar Wilde, W. B. Yeats ja poikaikäinen Aleister Crowley.
En unohda sinua koskaan

| En unohda sinua koskaan> Torch Song |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Walters
Käsikirjoittaja:  John Michael Hayes Jan Lustig I. A. R. Wylie
Tuottaja:  Henry Berman Sidney Franklin Charles Schnee
Säveltäjä:  Adolph Deutsch
Kuvaaja:  Robert H. Planck
Leikkaaja:  Albert Akst
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Pukusuunnittelija:  Helen Rose
Pääosat:  Joan Crawford Michael Wilding Gig Young Marjorie Rambeau
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:   1. lokakuuta 1953  20. toukokuuta 1955
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  1 200 000 USD (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
En unohda sinua koskaan (engl. Torch Song) on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut Charles Waltersin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalidraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford ja Michael Wilding. Sivuosissa ovat muun muassa Gig Young ja Marjorie Rambeau, joka sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. En unohda sinua koskaan kertoo temperamenttisesta Jenny Stewart -nimisestä Broadway-musikaalitähdestä, joka ei ota keneltäkään kritiikkiä vastaan. Mutta on eräs, Jennyn harjoituksissa soittava sokea pianisti, joka saattaa pystyä murtamaan hänen kovan ulkokuorensa.
En unohda sinua koskaan perustuu I. A. R. Wylien tarinaan Why Should I Cry?, jonka pohjalta John Michael Hayes ja Jan Lustig laativat käsikirjoituksen.
En unohda sinua koskaan on saanut huomiota musiikkinumeronsa Two-Faced Woman takia, jossa Crawford esiintyy blackfacena. En unohda sinua koskaan on Joan Crawfordin ensimmäinen värielokuva. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Jenny Stewart   |
|  Michael Wilding  | … |  Tye Graham   |
|  Gig Young  | … |  Cliff Willard   |
|  Marjorie Rambeau  | … |  Rouva Stewart   |
|  Harry Morgan  | … |  Joe Denner (nimellä Henry Morgan)   |
|  Dorothy Patrick  | … |  Martha   |
|  James Todd  | … |  Philip Norton   |
|  Eugene Loring  | … |  Gene   |
|  Paul Guilfoyle  | … |  Monty Rolfe   |
|  Benny Rubin  | … |  Charles Maylor   |
|  Peter Chong  | … |  Peter   |
|  Maidie Norman  | … |  Anne   |
|  Nancy Gates  | … |  Celia Stewart   |
|  Chris Warfield  | … |  Chuck Peters   |
Tuotanto

En unohda sinua koskaan -elokuvan tuotanto alkoi 27. huhtikuuta 1953 ja loppui toukokuun lopussa. En unohda sinua koskaan kuvattiin värillisenä Technicolor-menetelmällä. Elokuvan työnimenä oli Why Should I Cry?. Joan Crawford sai palkaksi 125 000 dollaria elokuvan tekemisestä.
En unohda sinua koskaan on ensimmäinen Crawfordin elokuva MGM:lle kymmeneen vuoteen. Crawford oli ollut MGM:n sopimusnäyttelijä vuodet 1925–1943, mutta palasi MGM:lle tekemään En unohda sinua koskaan -elokuvan.
India Adams dubbasi Joan Crawfordin laulun musiikkinumeroissa. Kuitenkin Crawfordin alkuperäiset lauluäänitykset, joita ei käytetty elokuvassa, ovat säilytetty ja ne on julkaistu DVD-julkaisujen lisämateriaalissa.
Musiikkinumerot

Two-Faced Woman
sävellys Arthur Schwartz ja sanoitukset Howard Dietz
Tenderly
sävellys Jack Lawrence ja sanoitukset Walter Gross
Blue Moon
sävellys Richard Rodgers ja sanoitukset Lorenz Hart
Follow Me
sävellys ja sanoitukset Adolph Deutsch
You Won't Forget Me
sävellys Fred Spielman ja sanoitukset Kermit Goell
You're All the World to Me
sävellys Burton Lane ja sanoitukset Alan Jay Lerner
Julkaisu ja vastaanotto

En unohda sinua koskaan sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. lokakuuta vuonna 1953 Ohion Columbuksessa, New Yorkin Syracusessa ja Virginian Richmondissa. New York Cityn ensi-ilta oli 12. lokakuuta ja maanlaajuinen 23. lokakuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 20. toukokuuta vuonna 1955. En unohda sinua koskaan ei ollut taloudellinen menestys; elokuva tuotti Yhdysvalloissa vain 1,2 miljoonaa dollaria, joka on vuoden 2008 dollareissa 9 318 741 dollaria. En unohda sinua koskaan oli vuoden 1953 153. menestynein elokuva. New York Herald Tribunen Otis Guernsey, Jr. kehui Crawfordin roolisuoritusta.
Marjorie Rambeau sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta vuonna 1954. Samana vuonna Joan Crawford voitti roolisuorituksestaan Laurel-palkinnon parhaasta musikaaliroolisuorituksesta.
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi En unohda sinua koskaan -elokuvan DVD:lle 12. helmikuuta vuonna 2008.
Aiheesta muualla

En unohda sinua koskaan Internet Movie Databasessa (englanniksi)
En unohda sinua koskaan Elonet.
En unohda sinua koskaan AllMoviessa. (englanniksi)
En unohda sinua koskaan TCM Movie Databasessa (englanniksi)
En unohda sinua koskaan Joan Crawfordin kotisivuilla (englanniksi)
Helge Vänttilä

| Helge Vänttilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Helge Nikodemus Vänttilä
Syntynyt: 25. lokakuuta 1911 Oulu
Kuollut: 19. toukokuuta 1970 (58 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  keskimatkan juoksu
Seura:  Oulun Pyrintö (-1936) Myllykosken Kilpa-Veikot (1937) Nuottasaaren Voima (1938) Tampereen Urheilijat -38 (1939-)
Kilpauran kesto:  1930–1939
Saavutukset
Ennätykset:  100 m: 11,8 (1935) 200 m: 22,9 (1935)  400 m: 50,8 (1936)   800 m: 1.54,2 (1935)   1 500 m: 3.59,8 (1937)
 Tietolaatikko päivitetty 15. maaliskuuta 2022 
Helge Nikodemus Vänttilä (25. lokakuuta 1911 Oulu – 19. toukokuuta 1970 Espoo) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti urallaan Oulun Pyrintöä (OP), Myllykosken Kilpa-Veikkoja, oululaista Nuottasaaren Voimaa ja tamperelaista TU-38:aa.
Helge Vänttilä kilpaili 1930-luvulla yleisurheilussa ensin 400 ja 800 myöhemmin myös 1 500  metrillä. Vänttilän seura Oulun Pyrintö nousi 1930-luvun puolivälissä kansalliselle huipulle niin 4×800:lla kuin 4 × 1 500 metrillä nimekkäimpänä juoksijanaan Niilo Hartikka. Ensimmäisen kerran OP nousi SM-viestikisoissa mitaleille vuonna 1934, jolloin Vänttilä sai OP-nelikossa Hartikan, Onni Pyörälän, Esa Kivekkään kanssa pronssia. Seuraavana vuonna sama nelikko oli hopealla. Syksyllä 1935 Oulun keskuskentällä OP:n nelikko Vänttilä–Pyörälä–Kivekäs–Hartikka teki Suomen ennätyksen 4×800 metrillä ajan ollessa 7.53,4. Vuoden 1935 SM-kisoissa Vänttilä otti 800 metrillä pronssia Ossi Teilerin ja Paavo Mikkelin jäljessä. Samana vuonna hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa eli kesäkuussa 1935 Englantia vastaan Glasgowissa 880 yardilla ja 4 x 880 yardin viestissä sekä elokuussa 1935 Viroa vastaan Porissa 800 metrillä. Myöhemmin Vänttilä oli vielä syyskuussa 1937 Helsingissä mukana Englantia vastaan käydyn maaottelun 4 x 800 metrin viestijoukkueessa.
Vuoden 1936 4 x 800 metrin viestin Suomen mestarijoukkue Oulun Pyrintö. Juoksijat vasemmalta: Helge Vänttilä, Niilo Hartikka, Onni Pyörälä ja Esa Kivekäs.
Oulun Pyrinnön joukkueen menestyksekäs kausi 1935 enteilikin menestystä seuraavan vuoden SM-viesteissä. Vuoden 1936 SM-viesteissä OP-nelikolle tuli sitten Suomen mestaruus voitettuaan Helsingin Poliisi-Voimailijoiden vahvan nelikon. Vänttilälle kausi 1936 ei ollut kuitenkaan toiveiden mukainen hänen jäädessään olympiakarsinnoissa 7:ksi Teilerin voittaessa ja päästessä ainoana suomalaisena olympiakisoihin.
Vänttilä muutti kaudeksi 1937 Etelä-Suomeen ja edusti Myllykosken Kilpa-Veikkoja. Parhaana saavutuksena vuodelta 1937 oli 4 minuutin alitus. Seuraavaksi vuodeksi hän palasi Ouluun ja edusti oululaista Nuottasaaren Voimaa. Kaudesta 1939 lähtien hän edusti uutta tamperelaisseuraa TU-38:aa, jonka riveissä hän saavutti kesällä 1939 SM-kultaa 4 x 800 metrillä ja SM-pronssia 4 x 1 500 metrillä joukkueella, jossa olivat Vänttilän lisäksi Eino ja Manne Salminen sekä Hannes Piispanen.
Käynnistyneiden sotavuosien myötä lähes 30-vuotiaana Helge Vänttilä päättikin uransa kesään 1939.
Henri Caroine

Henri Caroine vuoden 2013 Maanosaliittojen cupissa.
Henri Caroine (s. 7. syyskuuta 1981 Uusi-Kaledonia) on Uudessa-Kaledoniassa syntynyt tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Dragonia. 180 senttimetriä pitkän Caroinen pelipaikka on keskikenttä. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura

Caroine on edustanut AS Dragonia vuodesta 2011 asti. Sitä ennen hän edusti AS Temanavaa ja AS Taravoa AC:tä. Dragonin kanssa Caroine on pelannut seitsemän ottelua OFC Champions Leaguessa ja voittanut kerran Tahitin pääsarjan mestaruuden.
Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen Caroine on kuulunut vuodesta 2012 lähtien. Samana vuonna hän voitti Tahitin kanssa Oseanian mestaruuden, joka toi maalle paikan seuraavan vuoden Maanosaliittojen cupiin. Maanosaliittojen cupissa Caroine pelasi täydet minuutit jokaisessa Tahitin kolmesta murskatappioon päättyneessä ottelussa.
Käännös suomeksi
Hirvijärvi (Kuopio, Hirvilahti)

| Hirvijärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio
Koordinaatit:  62°58′47″N, 27°17′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Laskujoki:  Kaivannonjoki
Järvinumero:  04.281.1.029
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  104,9 m 
Rantaviiva:  13,41 km 
Pinta-ala:  1,47 km² 
Tilavuus:  0,00851 km³ 
Keskisyvyys:  5,9 m 
Suurin syvyys:  24 m 
Saaria:  12
:  Koivusaari Runtinsaari
 fiHirvijärvi 
Hirvijärvi on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen järvi Kuopion luoteisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 21 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede

Hirvijärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,75 kilometriä ja lännestä itään 1,9 kilometriä. Pääaltaasta työntyy etelään noin kilometrin pituinen Myllylahti, joka jakautuu edelleen pienemmiksi lahdiksi. Koillisen rannan Runtinlahti puolestaan jakaa järven pohjoisosan Leskelänlahteen ja Runtinlahteen. Järven läntisimmän osan muodostaa Jokilahti. Noin kolmasosa Hirvijärvestä on enintään kolme metriä syvä ja noin viidesosa vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee aivan Lampsniemen pohjoispuolella. Järven pohjoisosassa on 20 metrin syvänne.  Järven läntisin osa on matalaa.
Hirvijärven saariluvuksi on ilmoitettu kaksitoista. Laajimmat saaret ovat Koivusaari luoteessa ja Runtinsaari matalan Runtinlahden alueella. Hirvijärven rannat ovat pääosin metsämaata, länsirannalla on pieni peltoalue. Noin puoli kilometriä Hirvijärveltä koilliseen sijaitsee Hirvilahden kylän peltojen ympäröimä Hiihtari ja noin puoli kilometriä länteen sijaitsee Nieminen.
Hirvijärveen virtaa nimettömiä tulouomia. Hirvijärvi laskee Myllylahden koillispuolelta alkavaa Kaivannonjokea itään Postilampeen (98,6 metriä mpy), josta virta vie pienten järvien kautta koilliseen Kallaveteen.
Hirvijärven vesitilavuus on 8 509 000 kuutiometriä.
Hirvijärvi (04.281.1.029) kuuluu Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueeseen (04.281), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Hirvijärvi on toiseksi laajin Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueen 57:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Kallavesi. Kolmanneksi laajin on alle puolen neliökilometrin laajuinen Hiihtari.