stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mars (kirjasarja)
Kansoja ja kulttuureja > Muut

Kaldanesit ja rykorit
Bantoom-alueen kaldaneseillä on vain suuri pää ja kuusi hämähäkkimaista jalkaa sekä kaksi rapumaista saksea. Rodun tavoite on kehittyä kohti puhdasta älyä ja pois ruumiillisesta olemassaolosta. Fyysisiä toimintojaan varten he ovat kasvattaneet rykoreja, itseään täydentävää lajia, jolla on punaistta marsilaista muistuttava keho ilman päätä. Kun kaldanesi asettuu rykorin hartioille, lonkerokimppu yhdistyy rykorin selkäytimeen, jolloin kaldanesin aivot yhdistyvät rykorin vartaloon. Jos rykor vaurioituu tai kuolee, kaldanesi kiipeää toiseen. Esiintyvät kirjassa Marsin ritarit.
Kenguru-ihmiset
Puoli-ihmisiä joilla on pitkä, kengurumainen häntä, kyky hypätä pitkälle ja kasvattaa munia pussissa. Heidät kuvataan kerskailevina, pelkurimaisten yksilöiden rotuna. Heidän moraalinen luonteensa ei ole kovin kehittynyt; he ovat pelkureita ja pikkuvarkaita, jotka arvostavat (elämänsä lisäksi) vain "aarretta", joka koostuu kauniista kivistä, simpukoista jne.
Hormadit
Keinotekoisia tiedemies Ras Thavasin luomia humanoideja, joita käytetään orjina, työläisinä, sotureina jne. Vaikka hormadit olivat tunnistettavissa humanoideiksi, tekoprosessi oli vaillinainen ja synnytti hirviöitä, joilla oli neniä tai silmiä väärissä paikoissa. Esiintyvät kirjassa Marsin robotit.
Kasvi-ihmiset
Sini-ihoisia 3-3,7 m pitkiä ja karvattomia hirviöitä Dorin laaksosta. Ruumis on samankaltainen kuin ihmisillä, lukuun ottamatta leveitä litteitä jalkoja, jotka ovat 0,9 m pitkät ja 1,8 m pitkä pyöreätä pyrstöä, joka kapenee litteäksi terän muotoiseksi kärjeksi. Niillä on lyhyet, lonkeromaiset käsivarret, jotka muistuttavat elefantin kärsää. Suu sijaitsee kämmenissä. Kasvi-ihminen syö marsilaisia pyhiinvaeltajia, jotka matkustavat Dorin laaksoon etsimään lopullista paratiisia. Kasvi-ihmisten kasvoissa ei ole suuta, nenä on kuin avoin haava. Yksi valkoinen silmä, jota ympäröi valkoinen viiva, mustat 10-12 tuumaa pitkät hiukset, yksittäinen hius on paksu ja matomainen sekä toimii kuuloelimenä. Kehittyvät jälkeläiset roikkuvat aikuisten yksilöiden kainaloista. Veri on tahmeaa ja vihreää, kasvinesteen kaltaista. 
Kasvi-ihmiset vaeltavat laumoissa ja syövät kämmenessään olevalla suullaan joko kasvillisuutta leikkaamalla sitä partaveitsen terävillä kynsillään tai ihmisuhrien verta. Pystyvät hyppäämään kengurumaisilla jaloillaan korkealle ja tappamaan iskemällä voimakkaalla pyrstöllään. Kun kasvi-ihmiset ovat "imeneet elämän saastuttaman veren" ihmisistä, lihan voivat syödä pyhät thernit. Esiintyvät kirjassa Marsin jumalat.
Eläimistö

Suurin osa Burroughsin marsilaisista olennoista vastaa suunnilleen maapallolla olevia, vaikka useimmilla näyttää olevan useita jalkoja (yleensä yhteensä kuusi raajaa, mutta joskus jopa kymmenen) ja kaikki munivat.
Eläimistö > Hyönteiset, matelijat ja linnut

Sith: Jättimäinen, myrkyllinen ampiaisen kaltainen hyönteinen, joka on elää Kaolian metsässä.
Matelijat kuvataan vastenmielisiksi ja yleensä myrkyllisiksi:
Darseen, kameleonttilainen matelija.
Silian, Etelämantereen merihirviö, joka löydettiin kadonneesta Korusin merestä.
Malagor: jättiläismäinen lintu, joka on kotoisin Toonolian soilta.
Eläimistö > Nisäkkäät

Vihreät marsilaiset ratsastavat thoateilla. Kaikilla Marsin nisäkkäillä on karvapeite.
Kotieläimet
Sorak: Pieni kuusijalkainen olento, vastaa kissaa. Punaisten marsilaisnaisten suosima lemmikki.
Kalot: Suuri koirankaltainen shetlannin ponin kokoinen olento, jolla on sammakkomainen suu, kolme hammasriviä ja kymmenen jalkaa. John Carterin kalot nimeltä Woola on hänen uskollinen kumppaninsa suurimman osan kirjoja Marsin sankari ja Marsin sotavaltias.
Thoat: Barsoomin hevonen. Sillä on neljä jalkaa kummallakin puolella ja leveä, litteä häntä, joka on leveämpi kärjessä kuin tyvessä ja joka laajenee juostessa. Vihreät marsilaiset käyttävät isoa thoatia ratsuna, lapakorkeus on noin kolme metriä. Punaisten marsilaisten kasvattama pieni thoat on kooltaan lähempänä maan hevosia. Thoat on liuskekivenvärinen eläin, jolla on valkoinen vatsa ja keltaiset jalat.
Zitidar: Vetoeläin, joka on samanlainen kuin mastodontit. Nahasta tehdään sandaaleja.
Villieläimet
Apt: Suuri valkoturkkinen arktinen olento, jolla on kuusi raajaa, joista neljä ovat jalkoja, jotka antavat sille suuren nopeuden. Kaksi käsivartta, joissa on karvattomat kädet, joilla se tarttuu saaliiseen. Alaleuasta kasvavat sarvet. Suuret vinot, hyönteismäiset silmät. Keltaiset marsilaiset ovat kesyttäneet näitä ratsuiksi. Pystyy kulkemaan kuukauden nukkumatta. Esiintyy kirjassa Marsin sotavaltias.
Banth: Barsoomin "leijona", joka metsästää kuolleita meriä ympäröivillä kukkuloilla. Sillä on pitkä, lihaksikas runko, kymmenen jalkaa ja suuret leuat. Suussa on useita rivejä teräviä hampaita ja leveä suu ulottuu lähes pieniin korviin asti. Ne ovat enimmäkseen karvattomia, lukuun ottamatta paksua harjaa kaulan ympärillä. Sillä on suuret ja ulkonevat vihreät silmät.
Ulsio: Eräänlainen Barsoomin "rotta", joka kuvataan koiran kokoiseksi.
Valkoinen apina: Valtavia ja hurjia, älykkäitä gorillan kaltaisia olentoja, jotka ovat aseistautuneita, esiintyvät ensimmäisen kerran kirjassa Marsin sankari. Toimivat yhteistyössä thernien kanssa.
Orluk: Arktinen saalistaja, jolla on musta-keltaraidallinen turkki. Elää pohjoisessa okarien asuttamalla alueella. Turkiksia käytetään vaatteina kylmää vastaan.
Kasvillisuus

Kalot-puu, suom. koirapuu  - Vaarallinen noin ison salviapensaan kokoinen lihansyöjäkasvi, jonka jokaisen oksan päässä on raatelevat leuat. Jopa suuret lihansyöjä kuten banthit saattavat joutua tämä kasvin uhreiksi.
Ihmiskukka - kasvilla on silmät ja kädet joita se käyttää hyönteisten pyydystämiseen ravinnoksi. Se kasvaa soisessa maastossa ja siitä on useita muunnelmia. Kuvauksessa on hieman
epäselvää onko se köynnöskasvi tai jäykkärunkoinen, kasvaen köynnösten joukossa.
Gloresta
- Kukkiva kasvi, joka kasvaa runsaana jokaisessa notkelmassa, jossa on kylliksi kosteutta.
Mantalia 
- Kutsutaan usein "maitokasviksi", noin 8-12 sofadia korkea suuri puulaji, jota peittää paksu lehvästö. Kasvaa kuolleiden merenpohjien varsilla sijaitsevissa lehdoissa, vaikka yksittäisiäkin kasveja tunnetaan. Se kasvaa käytännössä ilman vettä ja kuten lempinimi viittaa, näyttää erittävän rungostaan runsaasti maidon kaltaista mahlaa käyttämällä hyväkseen maaperän ravinteita, ilman kosteutta ja auringon säteilyä. Puun mahla on tärkeä osa vihreiden marsilaisten ruokavalioita. Yksi tämän lajin yksilö tuottaa kahdeksasta kymmeneen litraa erittäin ravitsevaa maitoa päivässä, josta barsoomilaiset tekevät lähes mautonta, hieman hapanta juuston kaltaista ravintoa.
Keltasammal
- Keltainen sammal peittää suurimman osan Barsoomin pinnasta. Se on thoatien ja zitidarien pääravinto, josta ne saavat myös nestettä.
Pimalia
- Suuri kukkiva pensas, jota esiintyy isona lajikkeena punaisten marsilaisten ja pienenä lajikkeena thernien puutarhoissa. Kasvaa myös runsaana jokaisessa kukkulan painanteessa, jossa on kosteutta. Upea kukinto tuottaa tuoksuvaa öljyä.
Purppuraheinä
- Kapea heinä, jota esiintyy Kaolian metsissä. Heinän päässä on punaisia ja keltaisia saniaisen kaltaisia lehtiä, jotka kasvavat yli 2 m korkeuteen.
Punainen ruoho
- Helakanpunainen ruoho, jota kasvaa alueilla joissa on vettä, kuten Dorin laaksossa. Kasvi-ihmiset käyttävät mm. tätä ravintonaan. Punaisten marsilaisten kaupungeissa punaiset ruohokentät pidetään lyhyinä ja hoidettuina.
Skeel
- Jalopuu, jota käytetään rakentamiseen ja huonekaluihin. Puun suurissa kävyissä on pähkinämäinena maku.
Sorapus
- Kukkiva hedelmäpuu, jonka mehevä hedelmä on kovan kuoren sisällä.
Sompus
- Sitrushedelmäpuu, jonka hedelmä on punakuorinen. Hedelmälihaa kutsutaan nimellä somp. Maistuu makealta greippihedelmältä. Punaisten marsilaisten arvostama herkku, joka kasvaa vesikanavien varsilla.
Usa
- Hedelmä, joka on raakana mauton. Käytetään ruuaksi keitettynä ja maustettuna. Erittäin ravitseva ja kasvaa vähällä vedellä, joten hyvin tärkeä ruoka-aine suurimmalle osalle barsoomilaisista. Barsoomin sotilaat käyttävät siitä lempinimeä ”taisteluperuna”.
Sovitukset

John Carter -elokuva, 2012
John Carter, sarjakuvalehti 1978–1979
Kirjoista yritettiin muokata elokuvaversiota kahdesti ennen 2012 valmistunutta sovitusta. Bob Clampett yritti animaatioelokuvaa 1930-luvulla ja siitä valmistettiin lyhyet näytteet. Hanke ei kuitenkaan saanut tukea. 1980 - luvulla Jim Morrisin hanke ei edennyt suurien teknisten haasteiden vuoksi hahmojen luomisessa, sillä digitaalinen animaatio ei vielä ollut kehittynyttä.
Viittaukset tarinaan muissa teoksissa

Arthur C. Clarken tieteiskirjassa 2001-avaruusseikkailu kerrotaan salaisesta psykologisesta kokeesta nimeltä Barsoom, jossa ihmiset harhautettiin huumeiden ja hypnoosin sekä "näkötehokkeiden" avulla uskomaan kohdanneensa olentoja vieraalta planeetalta.
Robert A. Heinleinin teoksessa Kissa muurin läpi esiintyy myös John Carter.
Aiheesta muualla

Barsoom - Encylopedia Barsoomia
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mars (kirjasarja) Wikimedia Commonsissa
ERBlist - Exploring the Life and Works of Edgar Rice Burroughs, A Barsoom Glossary
Edgar Rice Burroughs Marsin Sankari ISBN 951-0-06121-2 SiniSet sarja, WSOY
Sankarimyytti Edgar Rice Burroughsin Mars-trilogiassa.[vanhentunut linkki] Lisensiaatintutkimus, Taru Väyrynen. Verkkokirja.
The 1936 Clampett/Burroughs John Carter of Mars Animation Project
Official John Carter of Mars Website from Edgar Rice Burroughs, Inc.
Animation test of Tharks for Paramount by Steve Meyer, 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Princess of Mars (2009) samaan kirjaan perustuva suoraan DVD:lle tehty elokuva Internet Movie Databasessa.
A Princess of Mars Project Gutenbergissa LibriVox.org, äänikirja
The Gods of Mars Project Gutenbergissa LibriVox.org, äänikirja
The Warlord of Mars Project Gutenbergissa LibriVox.org, äänikirja
Thuvia, Maid of Mars Project Gutenbergissa LibriVox.org, äänikirja
The Chessmen of Mars Project Gutenbergissa LibriVox.org, äänikirja
The Master Mind of Mars Project Gutenbergissa (Arkistoitu – Internet Archive)
A Fighting Man of Mars Project Gutenbergissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Swords of Mars Project Gutenbergissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Synthetic Men of Mars Project Gutenbergissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Llana of Gathol Project Gutenbergissa
John Carter and the Giant of Mars Project Gutenbergissa
Skeleton Men of Jupiter Project Gutenbergissa
Thuvia, Maid of Marsin kuvitusta
Antti Hernesniemi

Antti Samuli Hernesniemi (s. 1950 Kannus) on lääketieteen tohtori (lääket.lis. Helsingin yliopisto, lääketieteellinen tiedekunta 1978; lääket. tri Oulun yliopisto, Kansanterveystieteen ja yleislääketieteen laitos 1999) sekä musiikkitieteen maisteri (Åbo Akademi, Institut för musikvetenskap 2016) ja säveltäjä-pianisti.
Lääketiede

Tietokirja kansanlääkinnästä Jäsenet paikalleen, paha veri pois. Kansanlääkintä terveydenhoidon kentässä. Yliopistopaino. Helsinki. 1994.
Väitöskirja Presentation of bonesetter patient collaboration through positiographical cinemanalysis. Acta Universitatis Ouluensis. Series D Medica. 538. Oulu 1999.
Lukuisia artikkeleita ja kirjoituksia kansanlääkinnästä eri julkaisuissa.
Hernesniemi on kerännyt eri ääni- ja kuvatallennusmenetelmin merkittävän kansanlääkintäaineiston Pohjanmaalta ja Uudellamaalta vuosina 1981-2002. Hän tallentaa sitä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon. Ruotsinkielinen aineisto on tallennettu Svenska litteratursällskapetin arkistoon. Tämän aineiston tähänastisesta tutkimustyöstä Hernesniemi sai vuonna 2016 Kalevalaseuran tunnustuspalkinnon.
Duodecim-lehti valtisi hänet Kuukauden kollegaksi kesäkuussa 2022 (Duodecim 11/2022, 1052-53).
Musiikki

Hernesniemi on säveltänyt pianomusiikin lisäksi satakunta yksinlaulua eri runoilijoiden ja omiin teksteihin sekä yhdeksän laulua Oiva Hernesniemen näytelmiin. Hän on säveltänyt Yrjö Vasaman Ruavelelle-runon Ruovesi-seuran tilauksesta vuonna 2003. Kappaleen pianoversio on kuultavissa CD:llä Bridge / Silta.
CD:llä Sävellyksiä 1 – Compositions 1 ovat Hernesniemen pianosävellykset Mies soittaa rannalla (n. 14 min) ja Runoelma (n. 12 min) sekä sävellys kuorolle ja kamariorkesterille Nouseva muoto (n. 22 min). Viimeksi mainittu on musiikki tanssiteatteriesitykseen samalla nimellä. Singlellä Sävellyksiä 2 ovat kappaleet Bachette scat-lauluyhtyeelle ja Symphony 68001 – humoristinen teos puhallinyhtyeelle. Hernesniemen uusin CD on MSR Classicsin (USA, Newtown) julkaisema Bridge / Silta. Se on saanut erittäin hyvät arvostelut Fanfare -lehdessä 2018 tammi–helmikuun numerossa (Colin Clarke; Peter Burwasser). Mikko Hietaharju on löytänyt Hernesniemen musiikissa samaa suomalaisuutta kuin Oskar Merikannon ja Toivo Kuulan musiikissa . - Hernesniemi on julkaissut pianosävellyksiään nuottikirjassa Kuusi valssia pianolle - Six Waltzes for Piano vuonna 2020 .
Hernesniemi sai nuorena Ruovedellä piano-opetusta opettajinaan Aira Puhakainen, Sirkka Koskenala ja Esko Latva-Laturi. Sibelius-Akatemian pianolehtori Inkeri Saarinen antoi hänelle opetusta vuonna 1971 Helsingissä ja musiikkitieteen opiskelun yhteydessä 2003 häntä opetti akatemian pianolehtori Sirkka Harjunmaa. Hän opiskeli sävellystä Harri Vuoren opastuksella Helsingin yliopiston sävellysseminaareissa vuosina 2002–2003 ja Lauri Kilpiön sävellyskurssilla Lappeenrannassa vuonna 2005. Hän on laulanut liediä ja esiintynyt muiden muassa pianisti Erkki Rännälin kanssa Lääketiedetapahtumassa vuonna 2010 .
Hernesniemi on käytännön lääkärintyötä pitkään tehneenä, suomalaisia kansanparantajia perusteellisesti tutkineena ja tuki- ja liikuntaelinvaivojen hoitoa selvitelleenä kehittänyt pianistin käsi- ja muun kehovalmiuden lisäämiseksi erilaisia harjoitteita. Sellaisia on suomenkielisellä videolla Take Care of Your Hands, Pianist!
Hernesniemen musiikkitieteen proseminaarityö on tutkielma kuvallisista esityksistä piano-oppikirjoista: Piirrosesitykset piano-oppikirjoissa (Helsingin yliopisto, 2005). Hernesniemen musiikkitieteen pro gradu -tutkielma Rosor i silvervas eller grankvistar i plåtburk? En jämförande analys av text och musik i Ruusuja hopeamaljassa och Jätkän ruusut (Åbo Akademi, Turku, 2016) käsittelee muusikko ja metsuri Olavi Miettisen luoma laulua Jätkän ruusut. Tutkielma on julkaistu myös pokkarina (ISBN 978-952-93-7488-5).
Aiheesta muualla

Take Care of Your Hands, Pianist YouTube -video.
englanninkielisillä vlogi-videoilla (Kts. Dr. Antti Samuli Hernesniemi).
Hernesniemen julkaistu sävellystuotanto:
1. Sävellyksiä 1 - Compositions 1. 2007.
2. Sävellyksiä 2 - Compositions 2. 2011.
3. Sävellyksia 3 - Compositions 3. Bridge / Silta. MSR Classics. 2017.
Nuottikirja Kuusi valssia pianolle - Six Waltzes for Piano. 2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Herttua Siniparran linna

Herttua Siniparran linna (A kékszakállú herceg vára) on Béla Bartókin vuonna 1911 säveltämä Siniparta-satuun perustuva ooppera, johon libreton on kirjoittanut Béla Balázs. Teos esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1918.
Henkilöt

herttua Siniparta (baritoni)
Judit, herttuan uusi vaimo (altto tai mezzosopraano)
kolme aikaisempaa vaimoa (mykkiä osia)
Synopsis

Näyttämö esittää herttua Siniparran linnan salia, johon ulkoa johtaa pieni rautaovi. Linna on ikkunaton ja pimeä. Siniparta johdattaa Juditin rautaoven kautta saliin. Judit on jättänyt vanhempansa, veljensä ja sulhasensa seuratakseen Sinipartaa ja tullakseen hänen vaimokseen. Herttua kysyy, haluaako Judit jäädä hänen luokseen, ja tämä vastaa hänen vuokseen jo jättäneen kotinsa. Siniparta painaa hänet rintaansa vasten, rautainen ovi sulkeutuu heidän takanaan. Judit pyytää Sinipartaa esittelemään hänelle linnaansa.
Judit huomaa salin seinässä seitsemän mustaa ovea. Hän koputtaa ensimmäiseen ja kuulee vastaukseksi valittavan huokauksen. Siniparran antamalla avaimella Judit avaa oven, josta tulvii huoneeseen punainen valovirta. Ovi johdattaa kidutuskammioon, jonka seinät ovat verestä punaiset. Judit haluaa avata muutkin ovet. Toisen takana on asehuone julmine sotavarusteineen, jotka loistavat kellanpunaisessa valossa. Kolmas ovi kätkee aarrekammion loistavine kruunuineen, koruineen ja jalokivineen, jotka hehkuva kultaista valoa. Neljäs avautuu sinihohtoiseen puutarhaan, ja viidennen oven takana on Siniparran koko valtakunta niittyineen, metsineen ja vuorineen kimmeltävän auringonvalon loisteessa. Joka huoneessa Judit on nähnyt myös verta. Hän tahtoo herttuan varoituksista huolimatta avata myös kaksi viimeistä ovea. Kuudennen oven avautuessa valoisa sali peittyy varjoihin. Judit näkee tyynen järvenpinnan, joka on muodostunut kyynelistä.
Judit painautuu Siniparran rintaa vasten, ja tämä suutelee häntä pitkään. Judit kysyy, montako naista Siniparta on rakastanut ennen häntä. Kun tämä ei vastaa, Judit pyytää seitsemännen oven avainta aavistaen, että se kätkee taakseen Siniparran aikaisemmat murhatut vaimot. Oven avautuessa kuun hopeisessa valossa sisään astuu kolme kaunista, kalpeaa naista, jokaisella yllään kruunu, viitta ja loistavat korut. Ensimmäisen Siniparta kertoo kohdanneensa elämänsä aamussa, toisen keskipäivässä ja kolmannen illassa.
Juditin, vaimoista kauneimman, Siniparta kohtasi elämänsä yössä, ja hänen jälkeensä ei ole muuta kuin ikuinen yö. Siniparta astuu kolmannelle ovelle, ottaa sieltä kruunun, viitan ja kaulakorun ja pukee Juditin yön kuningattareksi. He katsovat toisiaan pitkään. Sitten Judit kääntyy hitaasti ja seuraa aikaisempia vaimoja seitsemännen oven taakse, joka sulkeutuu hänen jälkeensä. Yö kattaa linnansalin, jonka pimeyteen Siniparta häviää.
Kirjallisuutta

Honti, Rita: Principles of Pitch Organization in Bartók’s Duke Bluebeard’s Castle. Studia musicologica Universitatis Helsingiensis, 14 [13]. Diss. Helsingin yliopisto, Helsinki. 2006. ISBN 952-10-3331-2 (2. p. 2007.)
Hevosvoima

Hevosvoima (lyhenne hv, engl. horsepower, hp) on tehon yksikkö. Hevosvoima ei ole nykyisin käytössä olevan SI-järjestelmän mukainen mittayksikkö, mutta sitä käytetään edelleen varsinkin arkikielenkäytössä usein moottorien tehojen yksikkönä. SI-järjestelmän mukainen tehon yksikkö on watti (tunnus W) ja ajoneuvoihin sopivampi watin kerrannaisyksikkö kilowatti (tunnus kW).
Hevosvoiman teholla pystyi määritelmän mukaan nostamaan 75 kilogramman massan nopeudella yksi metri sekunnissa siellä, missä painovoimalla on niin sanotusti normaaliarvonsa (9,80665 m/s²). Täten yksi hevosvoima on 75 · 9,80665 = 735,49875 eli suunnilleen 735,5 wattia.
Brittiläistä yksikköjärjestelmää käyttävissä maissa hevosvoima (englanninhevosvoima) määriteltiin kuitenkin tehoksi, jolla voitiin nostaa 33 000 naulan massa nopeudella yksi jalka minuutissa; tämä vastasi noin 76,042 kilogramman massan nostamista yhden metrin korkeuteen sekunnissa vastaavissa olosuhteissa. Täten brittiläinen hevosvoima on noin 745,7 wattia.
Aiheesta muualla

Yksiköiden muunnosohjelma
Tehon yksiköiden muunnosohjelma
Dean Martin

| Dean Martin |
| --- | --- |
 Martin vuonna 1960
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1917 Steubenville, Ohio, Yhdysvallat
Kuollut: 25. joulukuuta 1995 (78 vuotta) Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, elokuvanäyttelijä, koomikko, televisiojuontaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Dino Dino Martini Los Muertos The King of Cool
Laulukielet:  englanti, italia
Aktiivisena:  1940–1989
Tyylilajit:  pop, swing, country
Levy-yhtiöt:  Capitol, Reprise
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dean Martin (oikealta nimeltään Dino Paul Crocetti, tunnetaan myös nimellä Dino Martini, 7. kesäkuuta 1917 Steubenville, Ohio – 25. joulukuuta 1995 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, laulaja, televisiojuontaja sekä kuuluisan Martin ja Lewis -koomikkoparin toinen osapuoli ja kuuluisan Rat Pack -viihdyttäjäryhmän jäsen.
Martin oli yksi 1950- ja 1960-luvun suosituimmista laulajista ja viihdyttäjistä. Tunnetuimpia hänen esittämiään lauluja ovat muiden muassa hitit ”That’s Amore”, ”Sway”, ”Ain’t That A Kick In The Head”, ”Volare”, ”You Belong to Me”, ”Memories Are Made of This”, ”Mambo Italiano” ja etenkin hänen tunnuskappaleekseensa muodostunut ”Everybody Loves Somebody”. Monipuolisena viihdyttäjänä tähti esiintyi neljällä eri showbisneksen alalla: konserttilavoilla / yökerhoissa, levytyksissä, kokoillan elokuvissa sekä televisiossa.
Lempinimellä ”King of Cool” Dean Martinista tuli populaarikulttuurin ikoni musiikkinsa ja poikkeuksellisen karismansa johdosta. Häntä kunnioitettiin ja arvostettiin, missä hän ikinä liikkuikin, ja hänestä tuli eräänlainen epävirallinen amerikanitalialaisen yhteisön ”suurlähettiläs”.
Varhainen elämä ja uran alku

Dean Martin syntyi italialaisille maahanmuuttajavanhemmille Gaetano ja Angela (o.s. Barra) Crocettille ja sai ristimänimekseen Dino Paul Crocetti. Isä Gaetano oli kotoisin Abruzzosta, ja äiti Angela oli puoliksi napolilainen ja puoliksi sisilialainen. Heillä oli ennestään yksi poika, Martinin isoveli Bill. Martin osasi puhua vain italiaa, kunnes viisivuotiaana aloitti koulunkäynnin Grant Elementary Schoolissa syntymäpaikassaan Ohion Staubenvillessä. Intohimo musiikkiin alkoi jo nuorena, kun hän teini-ikäisenä alkoi harrastaa rumpujensoittoa. Hän oli usein kiusaamisen kohteena huonon englanninkielen taitonsa takia, ja kymmenennellä luokalla Martin keskeytti koulun, koska hän ajatteli olevansa opettajiaan älykkäämpi. Tämän jälkeen hän ansaitsi elantonsa useilla töillä, kuten alkoholin salakuljettajana, kasinotyöntekijänä, kaskujen kirjoittajana, tupakkakaupan varastotyöntekijänä ja terästehtaan työläisenä. Näinä aikoina hän asui kuuluisan urheiluselostajan ja Las Vegasin vedonvälittäjän Jimmy Snyderin naapurina. 15-vuotiaana Martin ansaitsi pieniä tienestejä välisarjan nyrkkeilijänä, lempinimellä ”Kid Crochet”. Martin voitti 12 ottelustaan vain yhden, ja häneltä murtui kerran nenä, joka myöhemmin korjattiin. Sormensa hän mursi niin ikään useaan otteeseen ja sai lisäksi pysyvän, näkyvän vamman huuleensa. Tuohon aikaan hän asui tulevan laulajan Sonny Kingin kanssa. On kerrottu, että he nyrkkeilivät maksavan yleisön nähden asunnossaan paljain käsin, kunnes toinen tyrmättiin. Lopulta Martin luopui nyrkkeilystä ja alkoi toimia kasinotyöntekijänä laittomalla kasinolla.
Samoihin aikoihin hän alkoi laulaa useissa paikallisissa bändeissä ja keksi jonkin ajan kuluttua taiteilijanimekseen ”Dino Martinin” tuon ajan kuuluisan italialaisen oopperalaulajan Nino Martinin mukaan). Pientä menestyksen kipinää alkoi ilmetä, kun hän alkoi laulaa Ernie McKayn orkesterissa ja Harry Millsin yhtyeessä Mills Brothers. 1940-luvun alussa hän liittyi Sammy Watkinsin bändiin ja tämä ehdotti nuorukaista vaihtamaan nimensä ”Dean Martiniksi”.
Martin oli koko 1940-luvun alun laulanut lukuisissa yhtyeissä lähinnä ulkonäkönsä vuoksi, kunnes hän kehitti oman laulutyylin. Esiinnyttyään vuonna 1943 Riobambassa, Ecuadorissa, hän epäonnistui suunnittelemassaan läpimurrossa yleisön lämmettyä enemmän Frank Sinatralle. Tämä oli kuitenkin hyvä alkusoitto soolouralle.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain maavoimat sijoitti Martinin vuodeksi palvelukseen Akroniin Ohioon vuonna 1944. Sen jälkeen hänet luokiteltiin uudelleen palveluuskelpoisuusluokkaan 4-F, mahdollisesti kaksoistyrän vuoksi, ja vapautettiin palveluksesta.
Vuoden 1946 aikoihin Martinilla meni melko hyvin, mutta hän kuului edelleen yökerhojen rivilaulajiin. Hän veti yleisöä paikkoihin, joissa esiintyi, mutta oli vielä kaukana Sinatran nauttimasta kuuluisuudesta.