stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ARMA 3
Pelaaminen > Yksinpelikampanja

Yksinpelikampanjassa pelaaja, alikersantti Ben Kerry, on mukana Naton rauhanturvausjoukoissa Stratiksen saarella. Taloudellisien syiden takia Nato-joukot ovat lähdössä saarelta pois kymmenen vuoden rauhanturvausoperaation jälkeen. Sen seurauksena Altiksen armeija hyökkää CSAT-sotilasliiton avustuksella Natoa vastaan ja pelaaja joutuu muiden eloonjääneiden kanssa taistelemaan selviytymisestä.
Kehitys

Pelin alfaversio julkaistiin 5. maaliskuuta 2013. Betaversio julkaistiin 25. kesäkuuta ja lopullinen valmis peli julkaistiin 12. syyskuuta 2013. Arma 3 julkaistiin ilman yksinpelikampanjaa, joka julkaistiin jälkikäteen kolmessa osassa ilmaisena ladattavana lisäsisältönä. Ensimmäinen osa julkaistiin 31. Lokakuuta 2013.
Kohut > Iranin hallinnon kielto

Syyskuussa 2012 Iranin hallinto ilmoitti, että ARMA 3 -peli on kielletty maassa, koska pelin CSAT-joukoissa on iranilaisia sotilaita, jotka kuvataan Naton vihollisena.
Kohut > Vakoilusyytökset

Pelin kehityksen aikana kaksi Bohemia Interactiven työntekijää pidätettiin kuvaamassa sotilastukikohtaa Limnoksella. Kreikan hallinto tuomitsi heidät 128 päivän vankeuteen vakoiluepäilyistä. Tapauksen seurauksena Limnoksen nimi muutettiin pelissä fiktionaaliseksi.
Aiheesta muualla

Pelin kotisivut
Bohemia Interactive keskustelualue
Ampelókipoi (Thessaloniki)

| Ampelókipoi Αμπελόκηποι |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Ampelókipoi
 Koordinaatit: 40°39′N, 22°55′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Kunta:  Ampelókipoi-Meneméni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  070201
Väkiluku (2011):  37 381
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  561 21, 561 23
Suuntanumero(t):  +30231
Rekisterikilpi:  Ν
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ampelókipoi (kreik. Αμπελόκηποι) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ampelókipoi-Meneménin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αμπελοκήπων, Dimotikí Enótita Ampelokípon) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 37 381 (vuonna 2011). Ampelókipoi on Ampelókipoi-Meneménin kunnan kuntakeskus.
Ampelókipoi, suomeksi ”Viinitarhat”, sijaitsee noin kaksi kilometriä Thessalonikin keskustasta luoteeseen ja se on käytännössä Thessalonikin esikaupunki tai kaupunginosa. Ampelókipoi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ampelókipoi-Meneménin kunnaksi yhdessä Meneménin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Donohuen oireyhtymä

Donohuen oireyhtymä eli leprekaunismi on harvinainen oireyhtymä, jolle luonteenomaista on vaikea insuliiniresistenssi, jossa kehon elimet ja kudokset eivät reagoi normaalilla tavalla insuliiniin. Oireyhtymä johtuu mutaatioista insuliinireseptorin koodaavassa INSR-geenissä ja periytyy peittyvästi autosomissa.
Donohuen oireyhtymä aiheuttaa lyhytkasvuisuuden ja lapsen hidastuneen kasvun. Monia muita syntymän jälkeen ilmeneviä piirteitä ovat ihonalaisen rasvakudoksen puute, lihasatrofia, kehon liiallinen karvankasvu eli hirsutismi sekä laajentumat nänneissä, sukupuolielimissä, munuaisissa, sydämessä ja muissa elimissä. Naispuolisilla potilailla esiintyy myös kystia munasarjoissa. Useimmilla Donohuen oireyhtymästä kärsivillä on myös ihossa acanthosis nigricans (taivetummuus). Oireyhtymään kuuluvat sille luonteenomaiset kasvonpiirteet. Sairastuneilla on toistuvia, hengenvaarallisia infektioita, jotka alkavat varhain lapsuudessa.
Donohuen oireyhtymä kuuluu Rabson–Mendenhallin oireyhtymän ja tyypin A insuliiniresistenssioireyhtymän tavoin perinnöllisiin vaikeisiin insuliiniresistenssioireyhtymiin. Ne muodostavat spektrin, jonka vaikeimpaan päähän Donohuen oireyhtymä sijoittuu. Useimmat oireyhtymästä kärsivät lapset eivät selviydy vanhemmiksi kuin kaksivuotiaiksi. Donohuen oireyhtymästä on arvioitu maailmanlaajuisesti kärsivän harvemman kuin yhden miljoonasta ihmisestä.
Donohuen oireyhtymän kuvasivat ensimmäisinä Donohue ja Uchida vuosina 1948 ja 1954. Oireyhtymästä kärsineiden lasten tyypillisten kasvonpiirteiden pohjalta muodostettiin irlantilaisen mytologian leprechaun-taruolentoihin viitannut nimi "leprekaunismi".
Eero Leväluoma

| Eero Leväluoma |
| --- | --- |
 Eero Leväluoma 1930-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1896 Helsinki
Kuollut: 18. marraskuuta 1969 (73 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, elokuvaohjaaja, lavastaja
Ohjaaja
Taiteilijanimet:  Eero Levä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eero Kullervo Leväluoma (6. kesäkuuta 1896 Helsinki – 18. marraskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, lavastaja ja ohjaaja.
Leväluoma aloitti uransa Suomi-Filmissä, jossa hän ohjasi dokumenttielokuvan Finlandia (1922). Hän perusti yhdessä Kalle Kaarnan, Uuno Eskolan ja Oscar Lindelöfin kanssa vuonna 1927 tuotantoyhtiö Aquilan, joka kuitenkin kaatui sisäisiin erimielisyyksiin; yhtiön ainoaksi elokuvaksi jäi Ei auta itku markkinoilla (1927). Vuonna 1942 Leväluoma oli mukana perustamassa Fenno-Filmiä, jossa hän toimi 1942–1947 lavastajana (nimellä Eero Levä), ohjaajana, näyttelijänä ja studiopäällikkönä. Tämän jälkeen Leväluoma toimi elokuvissa enää näyttelijänä. Leväluoma näytteli vuosina 1922–1958 kaikkiaan 55 kotimaisessa elokuvassa.
Leväluoma aloitti Yleisradion teatteriosaston ohjaajana vuonna 1945. Leväluoma ja Markus Rautio kiinnitettiin Radioteatterin ensimmäisiksi ohjaajiksi, kun se oli vuonna 1948 perustettu.
Eero Leväluoma oli naimisissa näyttelijä Kerttu Vehviläisen (k. 1927) kanssa. Heidän tyttärensä oli lastenkirjailija Liisa Leväluoma (1924–2009).
Leväluoma on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Alex Brister

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Alexander Keith Brister
Syntymäaika: 19. joulukuuta 1993 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Epsom, Englanti
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 183 cm
Paino: 76 kg
Seura
Seura: Fulham
Junioriseurat
2002–2014: Fulham
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014– | Fulham | 0 | (0) |
| 2014 | → FC Honka (laina) | 11 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. heinäkuuta 2014.
Alexander Keith "Alex" Brister (s. 19. joulukuuta 1993 Epsom, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Brister siirtyi keväällä 2014 Fulhamista suomalaiseen FC Honkaan kesäkuun loppuun asti ulottuneella lainasopimuksella.
Deceiver of the Gods

| Deceiver of the Gods Amon Amarth |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 25. kesäkuuta 2013
 Tuottaja(t): Andy Sneap
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 47.52
 Levy-yhtiö: Metal Blade
Listasijoitukset
  12.  19.
Amon Amarthin muut julkaisut
| Surtur Rising 2011 | Deceiver of the Gods 2013 | Jomsviking 2016 |
Deceiver of the Gods on ruotsalaisen metalliyhtye Amon Amarthin yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 25. kesäkuuta 2013 levymerkillä Metal Blade Records. Deceiver of the Gods on teema-albumi ja tarina skandinaavisen mytologian puolijumalasta Lokista.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 12. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 19.
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Arvosteluja keräävän Metacriticin mediaaniarvio albumille on 67/100, mikä perustuu seitsemään ammattilaisarvioon. Soundin Marko Säynekoski antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän sanoi albumin olevan johdonmukaisesti etenevä kokonaisuus, vahva perusalbumi, jonka elementit ovat kohdallaan. Myös Kaaoszinen arvioija piti albumia onnistuneena ja taattuna Amon Amarthina.
Kappaleet

Deceiver of the Gods – 4.19
As Loke Falls – 4.38
Father of the Wolf – 4.19
Shape Shifter – 4.02
Under Siege – 6.17
Blood Eagle – 3.15
We Shall Destroy – 4.25
Hel – 4.09
Coming of the Tide – 4.16
Warriors of the North – 8.12
Kappaleet > Under the Influence - rajoitetun painoksen bonus CD

Burning Anvil of Steel – 4.27
Satan Rising – 4.20
Snake Eyes – 3.13
Stand Up to Go Down – 3.27
Kappaleet > Japanin bonuskappaleet

Master of War (live) – 5.10
Ride for Vengeance (live) – 4.37
Versus the World (live) – 5.57
Kokoonpano

Johan Hegg − laulu
Olavi Mikkonen − kitara
Johan Söderberg − kitara
Ted Lundström − basso
Fredrik Andersson − rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Messiah Marcolin − laulu (kappale ”Hel”)
Kokoonpano > Tuotanto

Andy Sneap − tuottaja, miksaaja, masteroija
Tom Thiel − grafiikka
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Imperiumi: 7½/10
Kaaoszine: 7/10
Pitchfork Media: 5.6/10
Soundi:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

Deceiver of the Gods Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Deceiver of the Gods Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Aelita (syntetisaattori)
Aiheesta muualla

Aelita. Museum of Soviet Synthesizers. (Sisältää ääninäytteitä, ohjekirjan ja kaavakuvia valmiiksi suunnitelluista soundeista.)
Altavox: 22​:​22. (Yksinomaan Aelitalla äänitetty EP.)
Diego Corrales

| Diego Corrales |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. elokuuta 1977 Columbia, Etelä-Carolina
Kuollut: 7. kesäkuuta 2007 Las Vegas, Nevada
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Chiko
Pituus:  179 cm
Paino:  70 kg
Painoluokka:  kevytsarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  45
Voitot:  40
– tyrmäysvoitot:  33
Tappiot:  5
Diego Corrales (25. elokuuta 1977 Columbia, Etelä-Carolina – 7. kesäkuuta 2007 Las Vegas, Nevada) oli meksikolais-yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä ja entinen kevyensarjan ja ylemmän höyhensarjan maailmanmestari.
Varhainen elämä

Diego Corralesin isä oli kolumbialainen ja äiti meksikolainen. Hän kasvoi Oak Parkissa Sacramentossa, jossa ajautui 13-vuotiaana katujengiin. Diegon nuoruuselämä oli täynnä väkivaltaa, ja hän joutui muun muassa näkemään parhaan ystävänsä murhan. Koulu sujui kuitenkin mallikkaasti ja Diego suoritti ruokakulttuurin tutkinnon. Nyrkkeilyä hän alkoi harrastaa yhdessä Manny Fernandezin kanssa.
Ura > Amatööriura

Diego Corrales voitti amatöörinä 105 ottelua ja hävisi kaksitoista. Vuonna 1994 hän sijoittui toiseksi Yhdysvaltain amatööriturnauksessa, häviten pisteillä Frankie Carmonalle höyhensarjan finaalissa. Vuoden 1995 Pan-Amerikan kisoissa hän sai höyhensarjan pronssimitalin. Saman vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa Diego hävisi Marco Rudolfille Berliinissä, Saksassa.
Ura > Ammattilaisura

Ammattilaiskehään Diego debytoi menestyksekkäästi seuraavan vuoden maaliskuussa. 23. lokakuuta 1999 hän löi ylemmän höyhensarjan mestari Roberto Garcian teknisellä tyrmäyksellä seitsemännessä erässä. Kukistettuaan Angel Manfredyn syyskuussa 2000 hänen managerinsa mitätöivät mestaruuden.
20. tammikuuta 2001 Diego haastoi WBC:n hallitsevan mestarin, Floyd Mayweatherin. Kyseisessä ottelussa Diego kärsi ensimmäisen tappionsa. Niskanpäällä ollut Mayweather sai iskettyä Diegon kanveesiin viisi kertaa (kolme kertaa seitsemännessä ja kaksi kertaa kymmenennessä erässä). Viidennen lattialleputoamisen jälkeen Diegon valmentaja luovutti, vastoin tämän protestointia.
Pian Mayweather-ottelun jälkeen Diego joutui vankilaan 14 kuukaudeksi rahasotkujen takia.
Ura > Castilloa vastaan käydyt ottelut

7. toukokuuta 2005 Diego voitti José Luis Castillon WBC-liiton kevyensarjan mestaruusottelussa teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. Kamppailua pidetään lähes yksimielisesti vuoden 2005 parhaana nyrkkeilyotteluna. Molemmat osapuolet taistelivat kunniakkaasti, ladaten kovia yhdistelmälyöntejä ja voimakkaita iskuja loppuun saakka. Lopulta kymmenennessä erässä Castillo iski Diegon kanveesiin voimakkaalla iskulla, joka sai tämän hammassuojan lentämään ilmaan. Sen takaisinlaitto mahdollisti Diegolle vähän lisää toipumisaikaa. Muutamien sekuntien kuluttua Castillo lennätti Diegon jälleen alas, ja tämä sylkäisi taas hammassuojansa pois aikalisän saamiseksi. Hän pääsi ylös lattialta mutta erotuomari laskutti tätä yhdellä pisteellä ottelun tahallisen hidastamisen vuoksi. Tämän jälkeen Diego iski Castilloa iskulla, jota Castillo on myöhemmin luonnehtinut "täydelliseksi oikeaksi". Diego jatkoi ylivoimaista pommittamista, mikä johti pian tuomarin keskeyttämiseen.
Miestenvälinen uusintaottelu käytiin samana vuonna, lokakuun kahdeksantena. Päivää ennen ottelua tapahtuneessa punnituksessa Castillon todettiin painavan hieman enemmän sallitun ylärajan (61 kg), joten titteliä ei laitettu likoon. Molemmat ottelivat samalla tyylillä kuin aiemmassa kamppailussa. Neljännen erän alussa Castillo sai lyötyä Diegon alas rajulla vasemmalla koukulla leukaan. Diego ei päässyt jaloilleen ennen tuomarin luvunlaskun suorittamista, ja Castillo otti hänestä tyrmäysvoiton.
Kolmas kohtaaminen oli määrä tapahtua 4. helmikuuta seuraavaa vuotta, mutta ottelua jouduttiin lykkäämään Diegon murrettua harjoituksissa kylkiluunsa. Ottelu siirrettiin kesäkuulle, mutta jouduttiin jälleen perumaan Castillon painon oltua taas yli sallitun määrän. Kolmatta ottelua ei koskaan ehditty käydä.
Ura > Castillon jälkeen

Diego Corralesin oli määrä puolustaa mestaruuttaan Joel Casamayoria vastaan 7. lokakuuta 2006. Punnituksessa Diego painoi kumminkin hieman yli sallitun rajan, ja hänelle annettiin kaksi tuntia aikaa kuluttaa ne, minkä hän tekikin. Ottelun Diego hävisi hajaäänin, ja Casamayorista tuli sekä WBC:n että Ring-lehden kevyensarjan mestari.
Seuraavan vuoden huhtikuussa Diego koki jälleen tappion, tällä kertaa Joshua Clotteylle tuomarien yksimielisellä päätöksellä. Diego putosi kanveesille yhdeksännessä ja kymmenennessä erässä, ja hävisi tuloksilla 97-90, 98-89 ja 100-87.
Kuolema

5. toukokuuta 2007 Diego Corrales kuoli moottoripyöräonnettomuudessa kotinsa lähellä Las Vegasissa. Hän oli vain 29-vuotias.
Aiheesta muualla

Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Edmund Burke (oopperalaulaja)

Edmund Arbuckle Burke (12. heinäkuuta 1876 Toronto, Ontario, Kanada – 19. helmikuuta 1970 Flintridge, Kalifornia, Yhdysvallat) oli oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Hän opiskeli McGillin yliopistossa ja sitten Alberto Visettin johdolla Lontoossa sekä Edmond Duvernoyn johdolla Pariisissa.
Burke debytoi Montpellier’ssa vuonna 1905 ja esiintyi sitten Algerissa, Haagissa ja Covent Gardenissa. Hänen keskeisiä roolejaan olivat Mefistofeles, Nilakantha, Athanaël, Scarpia ja Rodolfo. Vuosina 1911–1912 Burke kiersi Australiassa. Hänen uraansa Metropolitan-oopperassa (1922–1925) varjosti ensimmäisessä maailmansodassa palvelemisesta aiheutunut rintahaava. Burke teki kaksi harvinaista levytystä vuonna 1913.
Edistyksellinen kansanpuolue

Puolueen logo
Edistyksellinen kansanpuolue (saks. Fortschrittliche Bürgerpartei in Liechtenstein, FBP) on toinen Liechtensteinin kahdesta suuresta puolueesta. Se on maapäivien suurin puolue 12 paikalla 25:stä, ja pääministeri Otmar Hasler tulee FBP:stä.
Konservatiivipuolue FBP pohjaa näkemyksensä kristilliseen maailmankatsomukseen ja pitää tärkeänä monarkian samoin kuin vapaan, sosiaalisen ja demokraattisen oikeusvaltion säilyttämistä koko kansan hyvinvoinnin takaamiseksi. Puolue katsoo tavoitteekseen myös eri kansanryhmien saamisen kiinnostuneemmaksi poliittisesta toiminnasta. FBP:n tavoitteena on myös saada kaikkiin virkoihin vähintään kolmasosa naisia ja kolmasosa miehiä sukupuolten tasa-arvon turvaamiseksi.
FBP perustettiin 1918 vastapainoksi vastaperustetulle liberaali-konservatiiviselle kristillis-sosialistiselle kansanpuolueelle ja toteutti vanhoillis-konservatiivista politiikkaa. FBP on johtanut hallitusta 1928–1970, 1974–1978, 1993 ja 2001–2005 absoluuttisella enemmistöllä maapäivillä. Vuoden 2005 maapäivävaaleissa puolue menetti absoluuttisen enemmistön, mutta säilyi suurimpana puolueena ja Otmar Hasler sai jatkaa pääministerinä.
Tunnettuja poliitikkoja

Gerard Batliner, pääministeri 1962–1970
Markus Büchel, pääministeri 1993, nyk. maapäiväryhmän puheenjohtaja
Alexander Frick, pääministeri 1945–1962
Otmar Hasler, pääministeri 2001–2009
Josef Hoop, pääministeri 1928–1945
Walter Kieber, pääministeri 1974–1978
Rita Kieber-Beck, nykyinen ulko-, kulttuuri- ja peruspalveluministeri
Martin Meyer, nykyinen sisä-, terveys- sekä liikenne- ja viestintäministeri
Aiheesta muualla

FBP:n viralliset kotisivut (saksaksi)
Edmund Conen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. marraskuuta 1914
Syntymäpaikka: Ürzig, Saksa
Kuolinaika: 5. maaliskuuta 1990
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1931–1937   1938–1943   1943   1943   1944–1945   1945–1950   1950–1951 | Sarrebruck   Stuttgarter Kickers   FC Mulhouse   Heeres SV   FC Mulhouse   Stuttgarter Kickers   Yong Fellows Zürich |  ? (?)    ? (?)    ? (?)    ? (?)    ? (?)    ? (?)    ? (?) |
Maajoukkue
| 1934–1942 |  Saksa | 28 (27) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Edmund "Ed" Conen (10. marraskuuta 1914 Ürzig, Saksa – 5. maaliskuuta 1990) oli saksalainen jalkapalloilija. Conen edusti Saksaa MM-kisoissa 1934 tehden Belgiaa vastaan hattutempun.. Koko turnauksessa Conen teki 4 maalia neljässä ottelussa, jolla hän sijoittui yhdessä Angelo Schiavion kanssa turnauksen toiseksi parhaaksi maalintekijäksi.
Dirk Verbeuren

| Dirk Verbeuren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1975 (ikä 49)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1990–
Tyylilajit:  heavy metal, thrash metal, death metal, melodinen death metal, industrial metal, tekninen death metal
Soittimet:  rummut, lyömäsoittimet, kitara
Yhtyeet:  Soilwork, Megadeth, Scarve
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dirk Verbeuren (s. 1975 Wilrijk, Antwerpen) on belgialainen heavy metal -rumpali, joka tunnetaan parhaiten ruotsalaisen melodisen death metalin yhtyeen Soilworkin entisenä rumpalina. Lisäksi hän on soittanut ranskalaisessa teknisen death metalin yhtyeessä Scarve.
Heinäkuussa 2016 Megadeth ilmoitti, että Dirk Verbeuren ylennetään kiertuerumpalista yhtyeen vakituiseksi jäseneksi.
Diskografia

Fake (1998)
Translucence (2000)
Luminiferous (2002)
Irradiant (2004)
The Undercurrent (2007)
Hate at First Seed (2004)
Stabbing the Drama (2005)
Sworn to a Great Divide (2007)
The Panic Broadcast (2010)
The Living Infinite (2013)
The Ride Majestic (2015)
The Sick, the Dying and the Dead (2022)
Aborted – Goremageddon: The Saw and the Carnage Done (2003)
Sybreed – Antares (2007)
Warrel Dane – Praises to the War Machine (2008)
One-Way Mirror – One-Way Mirror (2008)
The Devin Townsend Project – Deconstruction (2011)
Darkride - Weight Of The World (2019)
Aiheesta muualla

Dirk Verbeuren Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Edison Flores

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Edison Michael Flores Peralta
Syntymäaika: 14. huhtikuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Lima, Peru
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: Universitario
Pelinumero: 10
Junioriseurat
: Universitario
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2012 | Universitario | 37 | (4) |
| 2012–2014 | Villarreal B | 44 | (7) |
| 2014– | Universitario | 56 | (11) |
| Yhteensä | Yhteensä | 137 | (22) |
Maajoukkue
| 2013– | Peru | 8 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. kesäkuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 9. kesäkuuta 2016.
Edison Michael Flores Peralta (s. 14. huhtikuuta 1994 Lima) on perulainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Flores edustaa Perun Primera Divisiónissa pelaavaa Universitariota.
Seurajoukkueura

Flores pelasi vuosina 2011–2012 Universitariossa 37 Primera Divisiónin ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Elokuussa 2012 Flores siirtyi espanjalaiseen Villarrealiin, jossa hän vuosina 2012–2014 pelasi 44 Segunda División B:n ottelua seuran kakkosjoukkueessa ja teki niissä seitsemän maalia. Huhtikuussa 2014 Flores palasi Universitarioon.
Maajoukkueura

Perun A-maajoukkueessa Flores pelasi ensimmäisen ottelunsa 14. elokuuta 2013, kun Peru pelasi maalittoman tasapelin Etelä-Koreaa vastaan. Ensimmäisen kilpailullisen maaottelunsa Flores pelasi 25. maaliskuuta 2016, kun Peru pelasi kotonaan 2–2-tasapelin Venezuelaa vastaan MM-kilpailujen 2018 karsinnoissa. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki 24. toukokuuta 2016, kun Peru voitti Trinidad ja Tobagon 4–0. Flores valittiin mukaan Copa América Centenarioon, jossa hän teki maajoukkueuransa ensimmäisen kilpailullisen maalin Ecuadoria vastaan pelatussa 2–2-tasapelissä 9. kesäkuuta 2016.
Amadou Gon Coulibaly

Amadou Gon Coulibaly vuonna 2018.
Amadou Gon Coulibaly (10. helmikuuta 1959 Abidjan – 8. heinäkuuta 2020 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen poliitikko ja maansa pääministeri (2017–2020).
Coulibaly syntyi Korhogosta lähtöisin olleeseen poliitikkosukuun. Hän lähti vuonna 1977 opiskelemaan Pariisiin ja valmistui Ranskassa suoritettujen opintojen jälkeen insinööriksi. Norsunluurannikolla hän oli mukana perustamassa Rassemblement des Républicains -puoluetta (RDR). Vuosina 1995–1999 Coulibaly istui Norsunluurannikon kansalliskokouksen jäsenenä. Vuonna 1999 häntä ja useita muita puolueen jäseniä syytettiin väkivaltaisuudesta mielenosoituksessa. Seurauksena oli kahden vuoden vankeustuomio, mutta hän pääsi muiden vangittujen tavoin vapauteen kaksi kuukautta rangaistusta suoritettuaan Robert Guéïn johtaman sotilasvallankaappauksen jälkeen.
Coulibaly toimi Norsunluurannikon maatalousministerinä vuosina 2003–2005 ja 2006–2010. Vuodesta 2011 hän toimi jälleen Norsunluurannikon kansalliskokouksen jäsenenä, ja maaliskuussa 2001 hänestä tuli Korhogon pormestari. Heinäkuussa 2017 hän pääsi Norsunluurannikon pääministerin asemaan. Maaliskuussa 2020 Coulibaly valittiin ehdokkaaksi tulevaan presidentinvaaliin.
Coulibaly matkusti vuoden 2004 lopussa Pariisiin, jossa hänellä todettiin parantumaton sydänsairaus. Hänelle suoritettiin sydämensiirto vuonna 2012, ja toukokuussa 2020 hän lähti jälleen Pariisiin hoitotarkoituksessa. Hän palasi kotimaahansa 2. heinäkuuta mutta kuoli seuraavalla viikolla. Hän ehti osallistua ennen kuolemaansa hallituksen kokoukseen. Presidentti Alassane Ouattara muisteli Coulibalya "läheisimpänä kumppaninaan kolmenkymmenen vuoden ajan". Coulibalylla oli viisi lasta.
Eero Lilja

Eero Nikodemus Lilja (1. kesäkuuta 1918 Nokia – 23. joulukuuta 1985 Espoo) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.
Liljan vanhemmat olivat holanterimies Kalle Lilja ja Anna Maria Berzdaat ja puoliso 1939–1964 Kerttu Kyllikki Jalava. Lilja kävi kansakoulun ja teki opintomatkoja Euroopan maihin ja Israeliin. ASLA-stipendiaattina Yhdysvalloissa hän oli 1961. Lilja oli paperityöntekijä Nokialla, SAK:n Tampereen piiriasiamies 1946–1949 ja Suomen Puutyöväen liiton valistussihteeri vuodesta 1949, sihteeri vuodesta 1953 ja vt. puheenjohtaja 1958–1960. Suomen Puunjalostusteollisuustyöntekijöiden liiton puheenjohtaja hän oli 1960–1973 ja Eläketiedotustoimiston tiedotussihteeri 1974–1976. Liljalla oli myös useita luottamustehtäviä. Nokian kauppalanvaltuuston jäsen hän oli 1946–1949.
Aiheesta muualla

Eero Lilja Biografiasampo.