stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atle Wilskman

Atle Wilskman (14. marraskuuta 1883 Helsinki – 30. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen sukututkija.
Wilskmanin vanhemmat olivat professori Ivar Wilskman ja Mathilda Wilhelmina Roschier. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1906 ja työskenteli sitten Helsingin yliopiston kirjastossa 1903-1906, oli vt. konsistorin amanuenssi 1906-1907, yliopiston reistraattori 1907-1917, yliopiston kirjaston nuorempi assistentti 1919-1920 ja Helsingin kaupungin apulaiskirjastonhoitaja 19209-1921. Wilskman oli ahkera sukututkija, joka julkaisi jo 1907 teoksen Släkten Wilskman. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai Ruotsalaiselta Kirjallisuusseuralta tehtäväksi toimittaa aatelittomia sukuja koskevan sukukirjan. 1912-1920 ilmestynyttä Släktbok I-V -teossarjaa pidetään Suomen geneologian perusteoksiin kuuluvana. Wilskman julkaisi myös Suomen Sukututkimusseuran vuosikirjassa ja Kotiseutu -aikakauskirjassa joukon sukututkimuksia koskevia artikkeleita. Vuonna 1917 hän ehdotti, että kirkonkirjoja alettaisiin järjestelmällisesti kopioida tutkijoita varten. Suomen Sukututkimusseura ryhtyi toteuttamaan ehdotusta 1924.
Wilskman kuoli naimattomana.
Teoksia

Rigi : resebilder. Helios, Helsingfors 1904, suomeksi nimellä Rigi : matkakuvia. Helios, Helsinki 1904
Bibliografi öfver i Finland tryckt idrotts- och sportlitteratur teoksessa Idrotten i Finland i början af tjugonde seklet. 4, Vattensport, turistsport, motorsport. Helios, Helsingfors 1906
Cykelsporten i Finland teoksessa Idrotten i Finland i början af tjugonde seklet. 3, Cykelsport, hästsport, vinteridrott. Helios, Helsingfors 1906
Släkten Wilskman. Författaren, Helsingfors 1907
Yliopistomme voimistelulaitoksen perustaminen ja alkuvaiheet. Helsinki 1908
Släktbok I, 1. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 107, 1. Helsingfors 1912, http://www.sls.fi/sv/utgivning/slaktbok-i1
Suomen ja Suomea koskeva historiallinen kirjallisuus 1911 ; luettelon laatinut A. Wilskman. Helsinki 1912
Suomen ja Suomea koskeva historiallinen kirjallisuus 1912. Porvoo 1913
Släktbok I, 2. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 107, 2. Helsingfors 1914, http://www.sls.fi/sv/utgivning/slaktbok-i2
Släktbok I, 3. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 107, 3. Helsingfors 1916, http://www.sls.fi/sv/utgivning/slaktbok-i3
Släktbok II, 1. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 138, 1. Helsingfors 1918, http://www.sls.fi/sv/utgivning/slaktbok-ii1
Släktbok II, 2. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 138, 2. Helsingfors 1920, http://www.sls.fi/sv/utgivning/slaktbok-ii2
Släktbok II, 3. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 138, 3. Helsingfors 1933, http://www.sls.fi/sv/utgivning/slaktbok-ii3
Släkten Wegelius : utdrag ur släktbok. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 107, 3. Helsingfors 1977
Suomennoksia

Paul Pons ym. : Painijoiden ja voimailijoiden käsikirja - Handbok för brottare och atleter ; yhd. ja suom., Atle Wilskman. Lindstedt'in helppohintaisia, kuvallisia urheilukäsikirjoja 1. Joh. K. Lindstedt, Helsinki 1904
Anton Ohorn : Rautakuningas : historiallinen kertomus ristiretkien ja mongolihyökkäysten ajoilta. Lilius ja Hertzberg, Helsinki 1904
Sorva (Nokia)

Sorva on yksi Nokian kylistä noin 24 km Tampereelta. Kylä sijaitsee Pyhäjärven rannalla. Vuoteen 1976 Sorva oli osa Tottijärven kuntaa. Ensimmäinen maininta kylästä historiallisissa asiakirjoissa on 1540-luvulta. Sorvan naapurikyliä ovat entinen kuntakeskus Tottijärvi, Sammalisto ja Tervasuo.
Vuonna 2012 Sorvan kylä oli esillä MTV3:n Putous-viihdeohjelmassa, jossa näyttelijä Aku Hirviniemen tulkitsema sketsihahmo, sananmuunnoksia puheessaan viljelevä pastori Usko Eevertti Luttinen ilmoitti sen asuinpaikakseen.
Yle TV1:sen draamasarja Korpelan kujanjuoksu on kuvattu Sorvan kylässä.
Sorvassa on toiminut kansakoulu vuosina 1927−1967.
Asukkaat

0−14-vuotiaat: 45
15−64-vuotiaat: 173
Yli 65-vuotiaat: 46
Yhteensä: 264 asukasta
Palvelut

2,5 km pitkä hiihtolatu, lähtö Rekolantieltä tai Uotilan kohdalta
Riihilahdessa valaistu urheilukenttä, joka jäädytetään talvisin
Uimarannat Riihilahdessa ja Riihitiellä
Lasten leikkipaikka Riihitiellä
Jätteenkeräyspiste
Nähtävyydet

Uotilan vanha sukutila kylätien varrella
Rekola, kivikautinen asuinpaikka
Naulonsuo, kivikautinen asuinpaikka
Vanha koulurakennus Sorvantiellä Riihilahteen mentäessä
Aiheesta muualla

Nokian kylät (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokian kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
Tottijärven koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Suffolkinhevonen

| Suffolkinhevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  kylmäverinen
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Iso-Britannia
Polveutuminen::  flanderinhevonen, norfolk roadster, english great horse
Rodun syntyaika::  1700-luku
Kantakirja perustettu::  1860
Muita nimityksiä::  Suffolk Punch, Suffolk Sorrel
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  työhevonen 
Globaali esiintyminen::  harvinainen
Tärkeimmät alueet::  Yhdysvallat (noin 1000), Iso-Britannia (noin 150)
Ominaisuudet
Korkeus::  noin 160–165cm
Värit::  aina rautias
Suffolkinhevonen on englantilainen kylmäverihevosrotu. Se tunnetaan myös nimillä Suffolk Punch, Suffolk Horse ja Suffolk Sorrel ("suffolkinrautias"). Suffolk rodun nimessä viittaa samannimiseen kreivikuntaan Itä-Angliassa, ja "punch" viittaa rodun voimaan ja jykevyyteen. Suffolkinhevonen on tyypiltään raskas kylmäverinen ja väriltään aina rautias. Rotu tunnetaan vähällä pärjäävänä, ja sillä tapaa olla eloisat askellajit.
Suffolkinhevonen kehitettiin 1700-luvun alkupuolella ja on säilynyt ulkoisesti kantaeläinten kaltaisena. Rotu kehitettiin maataloustyötä varten ja tuli suosituksi 1900-luvun alkupuolella. Maataloustyön lisäksi rotua käytettiin vetämään tykistöä ja hevosvetoisia pakettiautoja ja busseja. Sitä myös vietiin ulkomaille sikäläisten hevoskantojen parantamista varten. Maatalouden koneellistuminen kuitenkin teki rodusta harvinaisen, ja erityisesti 1950-luvun tienoilla rotu oli kadota. Ison-Britannian Rare Breeds Survival Trust- ja yhdysvaltalainen American Livestock Breeds Conservancy-järjestöt luokittelevat rodun harvinaiseksi, mutta sen suosio ja eläinmäärät ovat kasvaneet.
Ominaisuudet

Suffolkinhevoset ovat yleensä 165–178 cm korkeita ja painavat 900–1000 kiloa. Rotu on väriltään aina rautias. Suffolk Horse Societyn yhä käyttämä perinteinen kirjoitustapa värin englanninkieliselle vastineelle (chestnut) on t-kirjaimeton chesnut. Rodulla esiintyy useita eri rautiaan sävyjä tummasta vaaleaan ja punaiseen. Valkoiset merkit ovat harvinaisia ja yleensä pieniä. Kirjailija Marguerite Henry kuvaa rotua seuraavasti: "Sen väri on kirkas rautias – kuin tulenlieska mustaa kynnöstä vasten, vihreitä maissinlehtiä vasten, keltaista vehnää vasten, sinistä horisonttia vasten. Se ei koskaan ole toista väriä."
Suffolkinhevonen on lyhyempi mutta vankkatekoisempi kuin muut brittiläiset raskaat kylmäverirodut, koska se on kehitetty maataloustyöhön eikä kuormien vetoon. Rodulla on voimakas, kaartuva kaula; lihaksikkaat, hyväkulmaiset lavat; lyhyt, leveä selkä; sekä lihaksikas, pyöreä takaosa. Jalat ovat lyhyet ja voimakkaat kookkain nivelin; kavioiden laatu ja muoto on hyvä; vuohiskarvoitus on lyhyt tai hieman pitkä. Rodun liikkeitä ja erityisesti ravia pidetään eloisina. Rotu tapaa kypsyä varhain, elää pitkään, ja tulla toimeen vähemmällä rehulla kuin muut samankokoiset ja -tyyppiset hevoset. Rotu on ahkera ja sen sanotaan "vetävät raskasta vaunua kunnes sortuu".
Aiemmin suffolkinhevosta arvosteltiin huonoista, eläimen kokoon nähden liian pienistä kavioista. Seikka korjaantui kun hevoskilpailuihin perustettiin luokkia, joissa eläinten kavioiden muotoa ja rakennetta arvosteltiin. Tämä hevosrotujen jalostuksessa ainutlaatuinen käytäntö paransi rodun kavionlaatua niin paljon, että suffolkinhevonen tunnetaan nykyään erinomaisesta kaviorakenteesta.
Käyttö

Suffolkinhevosta käytettiin alun perin lähinnä maataloustyöhön, joskin se myös veti sota-aikana raskasta tykistöä. Muiden raskaiden rotujen tavoin suffolkinhevonen veti myös hevosvetoisia pakettiautoja ja muita samankaltaisia ajoneuvoja. Nykyään rotua käytetään metsätyössä, muussa työkäytössä, ja mainosalalla. Niitä myös käytetään risteytyksiin raskaiden kilpahevosten tuottamiseksi hunter- ja esteratsastuskilpailuihin. Jalkapallojoukkue Ipswich Town otti suffolkinhevosen joukkuetunnukseensa symboloimaan joukkueen kotipaikkaa.
Suffolkinhevonen oli merkittävässä osassa tanskalaisen jyllanninhevosen kehittämisessä. Tunnetun hampurilaisen suffolkinhevoskauppias Oppenheimerin Tanskaan 1860-luvulla tuoma ori Oppenheimer LXII oli eräs jyllanninhevosen kantaoreista. Oppenheimer oli erikoistunut suffolkinhevosten myyntiin ja vei niitä saksalaiseen Mecklenburgin siittolaan. Ori Oppenheimer LXII perusti jälkeläisensä Oldrup Munkedalin kautta jyllanninhevosen tärkeimmän sukulinjan. Suffolkinhevosia vietiin 1900-luvulla Pakistaniin parantamaan sikäläisiä kantoja, ja rotua risteytettiin pakistanilaisten hevosten ja aasien kanssa ratsujen ja muulien tuottamiseksi armeijan tarpeisiin. Suffolkinhevonen on sopeutunut hyvin Pakistanin ilmastoon koostaan huolimatta, ja jalostusohjelma on ollut menestyksekäs. Neuvostoliitossa kehitetty vladimirinraskaskylmäverinen on eräs toinen rotu, johon suffolkinhevonen on vaikuttanut.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suffolk Horse Society  (U.K.)
American Suffolk Horse Association
Suffolk Punch Trust (Arkistoitu – Internet Archive)
Suffolkinhevospari valjaissa kyntöesitystä varten.
Suffolkinhevosen pää.
Suffolkinhevosia kyntämässä.
Barong (teräase)

Abu Sayyaf-päällikön Mujib Susukanin veitsi, jonka filippiinien armeija sai haltuunsa taistelussa 7. toukokuuta 2000.
Barong, joskus kirjoitusmuodossa Barung, on Filippiinien muslimiväestön, morojen perinteinen lyhyt ja leveä käyräteräinen puolimiekka tai veitsi.
Barongia käytetään aseena joissakin filippiiniläisperäisissä kamppailulajeissa, kuten Kali, Eskrima ja Silat.
Arlette Elkaïm-Sartre

| Arlette Elkaïm-Sartre> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1935  Constantine 
Arlette Elkaïm-Sartre (1935 Constantine, Algeria – 16. syyskuuta 2016) oli algerialaissyntyinen ranskalainen toimittaja ja Jean-Paul Sartren sihteeri, jonka Sartre adoptoi 1965.
Elämäkerta

Elkaïm työskenteli 1960-luvun lopulla toimittajana Tribunal Russellin raporttien toimituksessa.
Elkaïm aloitti Sartren teosten kriittisen laitoksen julkaisun, joka käynnistyi 1985 teoksen Critique de la raison dialectique kahdella osalla. Hän kirjoitti Sartren teoksiin esipuheet.
Elkaïm käänsi ja varusti selityksin Babylonian Talmudin aggadat, Ein Yaakov. Hän on myös kääntänyt teatterille Sofokleen tragedian Oidipus Kolonoksessa, joka esitettiin 2006 Brysselissä.
Elkaïm kuoli 16. syyskuuta 2016.
Julkaisut

Cahiers pour une morale (Bibliothèque de philosophie, Gallimard, 1983).
Critique de la raison dialectique (Nouvelle édition avec glossaire, Gallimard, 1985).
Mallarmé, la lucidité et sa face d’ombre (Présentation et notes, Arcades, Gallimard, 1986).
L'Idiot de la famille (Bibliothèque de philosophie, nouvelle édition, revue et augmentée, Gallimard, 1988).
Vérité et existence (NRF essais, Gallimard, 1989).
La Reine Albemarle ou le dernier touriste (Gallimard, 1991).
Carnets de la drôle de guerre (Nouvelle édition augmentée d’un carnet inédit, Gallimard, 1995). D'autres notes pour ce même ouvrage dans Les Mots et autres écrits autobiographiques. Bibliothèque de la Pléiade, Gallimard 2010.
L'existentialisme est un humanisme (Folio essais, Gallimard, 1996).
L'Imaginaire. Psychologie phénoménologique de l’imagination (Folio essais, nouvelle édition Gallimard, 2005).
Réflexions sur la question juive (Nouvelle édition, 2005).
Typhus (Scénario, Gallimard, 2007).
Qu'est-ce que la littérature ? (Nouvelle édition, Gallimard, 2009).
Situations I, (Nouvelle édition augmentée, présentation, notices et notes, Gallimard, 2010).
Situations II (Nouvelle édition augmentée, notices et notes, Gallimard, 2012).
Situations III (Nouvelle édition augmentée,  notices et notes, Gallimard, 2013).
Fêtes de nuit (Les Temps Modernes n° 155, janvier 1959).
Rayon fillettes (Les Temps Modernes n° 203, avril 1963).
Le retour au pays (Les Temps Modernes n° 215, avril 1964).
Dans le temps (Obliques, 1er trimestre 1981).
À propos des « Bonnes femmes » (Les Temps Modernes n° 173-174, août-septembre 1960).
L'Avventura (Les Temps Modernes n° 178, février 1961).
Brassens à l’Olympia ( Les Temps Modernes n° 187, décembre 1961).
The Connexion (Les Temps Modernes n° 191, avril 1962).
Du cinéma considéré comme un assassinat (Les Temps Modernes n° 199, décembre 1962).
L’Ange exterminateur (Les Temps Modernes n° 206, juillet 1963).
Sur Huit et Demi (Les Temps Modernes n° 207-208, août-septembre 1963).
Alphaville ou Bêtafilm ? (Les Temps Modernes n° 229, juin 1965).
Le vieil homme et l’enfant (Les Temps Modernes n° 252, mai 1967).
Aiheesta muualla

Arlette Elkaïm-Sartre, sur France Culture
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Arlette Elkaïm-Sartre
Käännös suomeksi
August Kuistio

Kuistio toisena oikealla. Kuva on toukokuulta 1940.

Aloys Josef August Immanuel Kuistio (aik. Qvist) (11. huhtikuuta 1895 Viipuri – 1963) oli suomalainen eversti ja rykmentin- ja prikaatinkomentaja.
Ura

Kuistio kävi Kadettikoulun 1920–1921 sekä Sotakorkeakoulun 1925–1927 (ye-upseeri 1928). Suomen sisällissotaan hän osallistui Satakunnan rintamalla vuonna 1918 ja myöhemmin myös Vienan retkikuntaan. Karjalan kaartin rykmentissä hän toimi monissa tehtävissä vuosina 1921–1927. Yleisesikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina 1927–1932. Pohjois-Uudenmaan suojelukuntapiirin päällikkönä hän oli 1932-1939.
Talvisodassa Kuistio oli aluksi 3. divisioonan esikuntapäällikkönä sekä sittemmin IV armeijakunnan esikuntapäällikkönä 1939–1940. Välirauhan aikana hän komensi 9. prikaatia 1940–1941, josta jatkosodan sytyttyä tuli JR 9, jota hän komensi vuoteen 1943 asti. 15. prikaatin komentajana hän oli 1943–1944 ja toimi vuoden 1944 loppupuolella 3. divisioonan vt. komentajana. Vuosina 1944–1946 hän komensi JR 3:a, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1921, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1932, eversti 1940.
Siviilielämä

August Kuistion aviopuoliso oli näyttelijä Vieno Viola Kariniemi. He saivat kolme lasta: Eila (1923-1998), Irja (1926-2014) ja Reino (1935-2010). Perhe asui 1920-luvulla Viipurissa ja 1930-luvulla Keravalla. Jatkosodan jälkeen Kuistio toimi keskikoulun rehtorina Keiteleellä. Perhe muutti Tornioon, jossa August Kuistio kuoli tammikuussa 1963. August Kuistio oli lahjakas maalari. Hän opiskeli nuoruudessaan kuvataiteita ja eläköitymisen jälkeen maalasi ahkerasti niin maisemia kuin muotokuviakin. [lähde? ]
Sukuhistoria

August Kuistion sukupuusta löytyy merkittävä määrä pappeja, kirkkoherroja ja ainakin viisi luterilaisen kirkon piispaa. Hän oli suoraan alenevassa polvessa sukua muun muassa Turun piispalle Paavali Juustenille ja Porvoon piispalle Nicolaus Careliukselle. [lähde? ]
Avoin laitteisto

Esimerkki avoimesta laitteesta on 3D-tulostin RepRap. RepRap-projektin tavoitteena on luoda yleiskäyttöinen 3D-tulostin, joka pystyy myös tekemään kopioita itsestään.
Avoin laitteisto (engl. open hardware) on avoimin periaattein kehitetty laitteisto tai laite, jonka suunnitteluasiakirjat, kuten raaka-ainelistat, piirikaaviot ja piirilevyjen johdatuskuviot ovat avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa. Suunnitteluasiakirjat ja muu materiaali lisensoidaan avoimella lisenssillä. Lisäksi laitteen käyttämiseen tarvittava laiteohjelmiston ja laiteajurien tulee olla avointa lähdekoodia.
Avoimia laitteistoja

Arduino-prosessorikortti
RepRap-3D-tulostin
eCorolla-sähköauto
RONJA (optinen tiedonsiirtotekniikka)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Open Hardware Repository
Audi A4 DTM

| Audi A4 DTM |
| --- | --- |
 Mattias Ekström vuonna 2010.
Yleiset tiedot
Luokka:  DTM
Talli:   Audi Sport Team Abt Sportsline
Teknisiä tietoja
Renkaat:  D Dunlop (2004–2010) H Hankook (2011)
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Hockenheim 2004
Kilpailuja:  87
Voittoja:  35
Paalupaikkoja:  44
Nopeimpia kierroksia:  32
Audi A4 DTM saksalaisen Audin valmistama kilpa-auto, jolla kilpailtiin saksan vakiautojen DTM-sarjassa vuosina 2004–2011. Autolla tehtiin debyytti Saksan  Hockenheimin radalla 2004. Autolla voitettiin kaksi valmistajien mestaruutta, sekä viisi kuljettajien mestaruutta.
Mestaruudet

Autolla on voitettu kolme valmistajien mestaruutta (vuosina 2004, 2007 ja 2011) ja viisi kuljettajien mestaruutta (vuosina 2004, 2007–2008, 2009 ja 2011).
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Audi A4 DTM
Käännös suomeksi
Avoin langaton verkko

Avoimet langattomat verkot ovat tukiasemien lähialueilla radioteitse toimivia tiedonsiirtoverkkoja, jotka ovat avoimesti yleisön käytettävissä. Niitä toteuttavat Suomessa yleensä kunnat, kirjastot, oppilaitokset, ravintolat ja kahvilat tietoyhteiskunnan perusrakenteeksi. Avoimet verkot mahdollistavat omien laitteiden, kuten kannettavien tietokoneiden tai älypuhelimien, yhdistämisen Internetiin.
Avoimissa langattomissa verkoissa on alkuvaiheessa ollut kaupallisteknisiä ongelmia, mm. tietoturva sekä käytön kustannusten jakaminen ja kattaminen.
Avoimia langattomia verkkoja

Mastonet, PanOULU
Wardriving
Warchalking
Langattomat verkot Suomessa
Aiheesta muualla

Hotspots.fi: Suomen ilmaiset WLAN/Wi-Fi yhteyspisteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Smaragdiara

| Smaragdiara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Psittacinae
Tribus::  Arini
Suku::  Arat Ara
Laji::  militaris
Kaksiosainen nimi
 Ara militaris  (Linnaeus, 1766) 
 Smaragdiaran levinneisyys
Katso myös
   Smaragdiara Wikispeciesissä   Smaragdiara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
muni Ara militaris
Smaragdiara (Ara militaris) eli vanhalta nimeltään sotilasara on arojen sukuun kuuluva papukaijalaji. Se voi elää luonnossa 50–60-vuotiaaksi.
Koko ja ulkonäkö

Smaragdiara kasvaa 70–80 senttimetrin kokoiseksi. Sen höyhenpuku on pääasiallisesti vihreä. Pää on hieman vaaleammansävyinen kuin selkä ja vatsa. Otsassa on punainen laikku. Silmien ympärillä on vaalea, paljas alue. Siivet ovat siniset. Pyrstö on punainen, mutta reunoiltaan sininen. Siipi- ja pyrstösulat ovat alapuolta keltaiset, vahva nokka on harmaanmusta ja silmät ovat keltaiset.
Smaragdiaroja on kolme alalajia: Ara m. militaris, Ara m. mexicana ja Ara m. boliviana. Erot ovat vähäisiä ja koskevat pieniä muutoksia koossa ja väreissä. Ara m. militaris on alalajeista pienin, suurin on Ara m. mexicana.
Levinneisyys

Smaragdiaraa tavataan laajalti mutta satunnaisesti alueella Meksikosta Argentiinaan.
Elinympäristö

Smaragdiara elää trooppisissa metsissä.
Lisääntyminen

Smaragdiara pesii puiden latvustoissa tai kallionseinämissä. Naaras munii yhdestä kolmeen munaa ja hautoo niitä noin kuukauden. Poikaset tulevat lentokykyisiksi noin sadan päivän ikäisinä ja sukukypsiksi 2–4 vuoden ikäisinä. Etelän yksilöillä pariutumisvaihe on joulukuussa ja pohjoisen yksilöillä muutamaa viikkoa myöhemmin.
Ravinto

Smaragdiarat syövät siemeniä, hedelmiä, pähkinöitä, marjoja ja muita kasveja. Niiden nokka on sopeutunut murtamaan helposti kovatkin kuoret.
Ääntely

Smaragdiarat ovat kovaäänisiä ja kirkuvat paljon.
Uhat

Smaragdiaran olemassaoloa uhkaavat pyydystys lemmikiksi ja elinympäristön tuhoutuminen. Niitä on luonnossa arviolta 10 000 yksilöä, eli laji luokitellaan vaarantuneeksi. Laji kuuluu Cites I -lajiliitteeseen ja sen luonnonvaraisten yksilöiden kauppa on valvottua.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Baran piirikunta

| Baran piirikunta बारा, Bārā |
| --- | --- |

 Baran piirikunnan sijainti Nepalissa.
 Koordinaatit: 27.032°N, 85.003°E 
Valtio:     Nepal
Nepalin kehitysalueet:  Keskinen kehitysalue
Nepalin vyöhykkeet:  Narayani
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kalaiya (42 826 as., 2011)
Pinta-ala  ():  1 190 km²
Väkiluku (2011)  ():  687 707
 – väestötiheys:  578 as./km²
HDI (2011):  0,457
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NP-NA
 
ddcbara.gov.np
 Baran piirikunnan kartta. Piirikunnan hallintokeskus Kalaiya on merkitty sinisellä symbolilla kartalle. 
Baran piirikunta (nepaliksi बारा, Bārā) on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Narayanin vyöhykkeellä.
Baran piirikuntaa rajaa etelässä Intian Biharin osavaltio. Lännessä naapurina on Parsan, pohjoisessa Makwanpurin ja idässä Rautahatin piirikunta.
Parsan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 687 707 ihmistä (559 135 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 190 neliökilometriä ja väestötiheys 578 as./km2. Hallinnollinen keskus on Kalaiya (42 826 as., 2011), joka sijaitsee linnuntietä noin 80 kilometriä Kathmandusta etelälounaaseen. Vuonna 2014 piirikuntaan perustettuja kaupunkeja ovat  Gadimai (Gadhimai), Nijgadh Kohalbi, Mahagadhimai ja Simaraungadh.
Baran piirikunnassa virtaa monia jokia. Piirikunnassa puhutaan useita kieliä. Historiallinen Simraungarh kuuluu piirikuntaan; se on maataloustuotannostaan kuuluisaa seutua. Seudun asukkaat kasvattavat kaloja, vehnää, maissia, vihanneksia kuten kaalia, tomaattia, banaania, punajuurta, erilaisia kurpitsoja, porkkanaa, vihreää ja punaista chiliä, korianteria, kurkkua ja perunaa.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä Nepalin keskiseen alankoon (Terai) kuuluvaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 86,6 % sisällytetään alavampaan trooppiseen ja 13,4 % ylempään trooppiseen ilmastovyöhykkeeseen.
Näkymä Baran piirikunnasta (Pipara Simara).
Gad(h)imain kaupungin hindutemppeli lähellä Kalaiyaa, Baran piirikunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baran piirikunta Wikimedia Commonsissa
Avioliittoyhtiö

| Avioliittoyhtiö |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Turo Kartto
Perustuu:  Ragnar Arvedsonin ohjaamaan ruotsalaiseen elokuvaan Så tuktas en äkta man, 1941. Käsikirjoitus Tosten Flodén.
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Georg Malmstén
Kuvaaja:  Felix Forsman
Leikkaaja:  Hannu Leminen
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Birgit Kronström Tauno Palo Siiri Angerkoski Uuno Laakso
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  9. elokuuta 1942
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Avioliittoyhtiö on Hannu Lemisen ohjaama elokuva vuodelta 1942 ja hänen toinen ohjaustyönsä. Roolinimiä ei ole mainittu alkuteksteissä, ja osaa näyttelijöistä ei ole kreditoitu.
Juoni

Elokuvan päähenkilö on arkkitehti Paavo Kannas (Tauno Palo), joka omistaa sisustukseen keskittyvän yrityksen. Naiset pyörivät hänen ympärillään. Hän ottaa työntekijäkseen ahkeran ja rumaksi arvioimansa naisen, joka yllättäen paljastuukin varsin sieväksi neitoseksi.
Arviot

Aikalaisarvioissa elokuva saa sekä kiitosta että kritiikkiä. Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) piti elokuvaa ”onnistuneena kotimaisena elokuvakomediana”, kun taas Paula Talaskiven (Helsingin Sanomat) mielestä se oli ”ylen kevyt, harmiton ja tavanmukainen laitos, josta etsimälläkään ei löydä uutta virkistävää piirrettä”.
Tv-kriitikko Arto Pajukallio arvioi elokuvan kokemattoman ohjaajan väkinäiseksi ja sovinistiseksi komediaksi.