stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teen Choice -palkinto
Kategoriat

Pääkategoriat
Elokuvat
Televisio
Musiikki
Urheilu
Valinta miesurheilijaksi
Valinta naisurheilijaksi
Valinta naistoimintaurheilija
Valinta mies toimintaurheilija
Kesän kategoriat
Valinta kesän elokuvaksi – draama/toimintaseikkailu
Valinta kesän elokuvaksi – komedia/musikaali
Valinta kesän televisio-ohjelmaksi
Valinta kesän artistiksi
Valinta kesän lauluksi
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1947–1948

| TUL:n Mestaruussarjan kausi 1948 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  8
Mestari:  Rauman Työväen Urheilijat
Pudonneet joukkueet:  PInto ja Kotkan Reipas
  ← 1947 :  1948 SPL+TUL → 
Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruus 1948 ratkaistiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisella sarjalla. Sarjan kuusi parasta selviytyi yhteiseen Mestaruussarjaan, johon lisäksi tuli 2 joukkuetta TUL:n Suomensarjasta ja 8 Palloliiton joukkuetta.
Työväen Urheiluliiton sarja

| --- | --- |
Värien selitykset
    : TUL:n Mestari
    : Putoaminen mestaruussarjasta
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # | Joukkue | O | V | T | H | M+ | M- | Pst |
| 1 | Rauman Työväen Urheilijat | 14 | 7 | 6 | 1 | 35 | 22 | 20 |
| 2 | Kotkan Työväen Palloilijat | 14 | 8 | 3 | 3 | 25 | 17 | 19 |
| 3 | Turun Toverit | 14 | 5 | 7 | 2 | 30 | 20 | 17 |
| 4 | Helsingin Kullervo | 14 | 7 | 1 | 6 | 23 | 26 | 15 |
| 5 | Turun Weikot | 14 | 5 | 4 | 5 | 28 | 22 | 14 |
| 6 | Helsingin Ponnistus | 14 | 5 | 4 | 5 | 23 | 26 | 14 |
| 7 | Pietarsaaren Into | 14 | 2 | 4 | 8 | 23 | 37 | 8 |
| 8 | Kotkan Reipas | 14 | 2 | 1 | 11 | 23 | 40 | 5 |
Työväen Urheiluliiton mestarit

RTU: T. Loutti, M. Tuominen, V. Hakkarainen, A. Nikola, K. Lehtinen, T. Kaukoneva, M. Rantanen, U. Viitaniemi, H. Reunanen, P. Huhtanen ja K. Ruskamo
Taking Chance

| Taking Chance |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ross Katz
Tuottaja:  Brad Krevoy
Säveltäjä:  Marcelo Zarvos
Kuvaaja:  Alar Kivilo
Leikkaaja:  Brian A. Kates
Pääosat:  Kevin Bacon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  HBO Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taking Chance (televisioesityksessä myös nimellä Sotilaan viimeinen matka) on tositapahtumiin perustuva yhdysvaltalainen televisioelokuva. Vuonna 2009 valmistuneen elokuvan on ohjannut Ross Katz.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2004. Merijalkaväen everstiluutnantti Michael R. Strobl tarjoutuu vapaaehtoiseksi saattajaksi, kun Irakin sodassa kuolleen merisotilaan Chance Phelpsin ruumis tuodaan takaisin kotimaahan haudattavaksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kevin Bacon  | … |  Michael Strobl   |
|  Tom Aldredge  | … |  Charlie Fitts   |
|  Nicholas Reese Art  | … |  Nate Strobl   |
|  Blanche Baker  | … |  Chris Phelps   |
|  Tom Bloom  | … |  Navy Chaplain   |
|  Guy Boyd  | … |  Gary Hargrove   |
|  James Castanien  | … |  Robert Orndoff   |
|  Gordon Clapp  | … |  Tom Garrett   |
|  Mike Colter  | … |  Demetry   |
Tuotanto

Taking Chance tehtiin yhteistyössä asevoimien kanssa. Tuloksena on poikkeuksellisen seikkaperäinen esitys sotilaallisesta hierarkiasta: katsojalle tutuiksi tulevat kuolleen sotilaan kuljetuksen vaatima paperityö ja protokolla.
Vastaanotto

Elokuva valmistui riippumattomana teatterielokuvana ja sai ensi-iltansa Sundancen festivaaleilla 2009. Suuret jakeluyhtiöt varoivat tarttumasta teokseen mahdollisesti aiheen arkaluonteisuuden vuoksi ja HBO pääsi ostamaan elokuvan ja esitti sen ennätysyleisölle.
Vastaanotto > Arvioita

Helsingin Sanomien Arto Pajukallion mukaan kunnianhimoinen televisioelokuva osoittaa, kuinka monta tuttua ja tuntematonta henkilöä kuolema sodassa koskettaa. Vaikka tarinan ottaisikin korostetun isänmaallisena, se kertoo Pajukallion mielestä myös kuoleman vinoutuneesta asemasta viihdekulttuurissa. Elokuva antaa sodassa kuolleelle kasvot, vaikka sitten vain symbolisesti.
TUL:n liittojuhlat

Työväen Urheiluliiton liittojuhlat on määräajoin järjestettävä Työväen Urheiluliiton suurtapahtuma. Liittojuhlilla järjestetään erilaisia kilpailuja useissa eri urheilulajeissa.
Työväen Urheiluliito oli hyväksynyt Sosialistisen urheiluinternationaalin SUI:n ohjelmapöytäkirjat vuonna 1929. Osana tätä alettiin järjestää liittojuhlia. Ensimmäiset liittojuhlat pidettiin Helsingin Pallokentällä vuonna 1927. IV:n TUL:n liittojuhlien avajaisia vuonna 1954 seurasi Olympiastadionilla 30 000 katsojaa.
Ensimmäiset liittojuhlat Helsingin ulkopuolella järjestettiin vuonna 2009 Tampereella. XII liittojuhlat pidettiin kesäkuussa 2014 Seinäjoella. Ne käytiin teemalla "Lakeuden kisat".
TUL:n liittojuhlat 1927–2019

| Nro | Ajankohta | Paikkakunta |
| --- | --- | --- |
| I | 16.–19.7. 1927 | Helsinki |
| II | 28.6.–1.7. 1934 | Helsinki |
| III | 27.–30.6. 1946 | Helsinki |
| IV | 25.–27.6. 1954 | Helsinki |
| V | 3.–5.7. 1959 | Helsinki |
| VI | 7.–9.6. 1963 | Helsinki |
| VII | 5.–9.6. 1969 | Helsinki |
| VIII | 8.–10.6. 1979 | Helsinki |
| IX | 9.–11.6. 1989 | Helsinki |
| X | 5.–13.6. 1999 | Helsinki |
| XI | 5.–14.6. 2009 | Tampere |
| XII | 6.–8.6. 2014 | Seinäjoki |
| XIII | 13.–16.6. 2019 | Helsinki |
Aiheesta muualla

Lakeuden Kisat 2014 -kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
TUL:n III liittojuhlat sodan jälkeen kesällä 1946 olivat merkittävä urheilujärjestön voimannäyte. Tapahtumasta julkaistiin postimerkki kesäkuussa 1946.
Teruzuki (1941)

| Teruzuki / 照月 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitsubishi, Nagasaki
Kölinlasku:  13. marraskuuta 1940
Laskettu vesille:  21. marraskuuta 1941
Palveluskäyttöön:  31. elokuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  15. tammikuuta 1943
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 12. joulukuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 743 t (normaali) 3 759 t (kuormattu)
Pituus:  134,2 m
Leveys:  11,6 m
Syväys:  4,15 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  263
Aseistus
Aseistus:  8 × 10 cm/65 type 98 4 × 25 mm type 96 4 × 61 cm torpedoputkea 56 × syvyyspommia
Teruzuki (jap. 照月) oli keisarillisen Japanin laivaston Akizuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta, missä köli laskettiin 13. marraskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 21. marraskuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 31. elokuuta 1942 päällikkönään komentaja Orita Tsuneo, joka oli aiemmin Hamakazen päällikkönä.
Palvelus

Alus oli 8.-30. syyskuuta miehistönkoulutuksessa Yokosukassa ja liitettiin 7. lokakuuta Japanina 3. laivaston 10. hävittäjälaivueen 61. hävittäjäviirikköön. Alus lähti 10. lokakuuta Yokosukasta Trukille, jonne se saapui 14. lokakuuta. Alus liittyi laivastoon merellä Salomoninsaarten pohjoispuolella laivastoon, jonka mukana se osallistui 26.-27. lokakuuta Santa Cruz -saarten taisteluun suojaten amiraali Chūichi Nagumon osastoa. Taistelun jälkeen se saattoi vaurioituneen lentotukialus Zuihōn pois alueelta. Yhdysvaltain Consolidated PBY Catalinan pudottama pommi räjähti aluksen vierellä, jolloin aluksella sai surmansa seitsemän miehistönjäsentä ja aluksen runko vaurioitui lievästi. Alus saapui 29. lokakuuta korjausalus Akashin kanssa Trukille korjattavaksi.
Alus osallistui 12.-13. marraskuuta Guadalcanalin ensimmäiseen meritaisteluun, jossa se oli amiraali Hiroaki Aben tulitukiosaston saattajana. Alus osui jokaiseen vastassa olleeseen seitsemään liittoutuneiden alukseen. Auringon noustua alus saattoi vaurioitunutta taistelulaiva Hieitä. Guadalcanalin toisessa meritaistelussa 14.-15. marraskuuta alus kuului amiraali Nobutake Kondōn tulitukiosaston saattajiin. Myöhemmin alus suojasi Asagumon kanssa raskaita pinta-aluksia. Se auttoi liikuntakykynsä menettänyttä Kirishimaa sekä lopulta Asagumoa ja Samidarea evakuoimaan liikuntakyvyttömän aluksen eloonjääneet. Alus saapui 18. marraskuuta Trukille, jossa siitä tehtiin 10. hävittäjälaivueen komentajan kontra-amiraali Kimura Susumun lippulaiva, kunnes Agano saapui 1. joulukuuta.
Alus vaurioitui lievästi osuttuaan Trukin edustalla riuttaan 3. joulukuuta. Se lähti 5. joulukuuta Shortlandsiin, jonne alus saapui 7. joulukuuta. Aluksesta tehtiin 2. hävittäjälaivueen komentajan kontra-amiraali Tanaka Raizon lippulaiva. Alus johti 11.-12. joulukuuta täydennystynnyreiden kuljetuksen Guadalcanalille. Partioidessaan rannikon läheisyydessa hitaalla nopeudella alus joutui Yhdysvaltain laivaston partioveneiden PT-37 ja PT-40 yllättämäksi. Alukseen osui torpedo, joka pysäytti sen. Aluksella syttynyt tulipalo raivosi seuraavat kolme tuntia, kunnes tuli saavutti syvyyspommit aiheuttaen tuhoisan räjähdyksen. Aluksella sai surmansa yhdeksän miehistönjäsentä. Naganami pelasti amiraali Tanakan ja 56 muuta eloonjäänyttä, Arashi 140 ja 156 eloonjäänyttä siirtyi pelastusveneillä Kamimboon Guadalcanalilla. Aluksenpäällikkö Orita oli pelastuneiden joukossa.
Rööriporkkana

| Rööriporkkana |
| --- | --- |
 Rööriporkkana
Ajokaistoja:  kaksisuuntainen pyöräkaista, erillinen kaista jalankululle
Ylittää:  Länsisatamankadun
Sijainti:  Jätkäsaari, Helsinki
Ylläpitäjä:  Helsingin kaupunki
Siltatyyppi:  teräksinen ristikkosilta, betonikansi
Pituus:  37,8 m
Avattu liikenteelle:  31. lokakuuta 2023
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Rööriporkkana (myös nimellä Länsisatamankadun ylikulkukäytävä) on Helsingin Jätkäsaaressa sijaitseva 37,8 metriä pitkä pyöräilyn ja jalankulun silta, joka avattiin käyttöön 31. lokakuuta 2023. Se on oranssinvärinen teräksinen ristikkosilta ja samankaltainen kuin alueella sijaitseva Rokkiporkkana-silta, joka valmistui vuonna 2018. Rokkiporkkana on kuitenkin hieman pidempi ja leveämpi. Molemmat sillat on suunnitellut VSU maisema-arkkitehdit, ja pääurakoitsijana toimi VM Suomalainen Oy. Taitorakenteiden rakennesuunnittelusta vastasi A-Insinööreihin kuuluva Ponvia.
Silta yhdistää toisiinsa Hyväntoivonpuiston etelä- ja pohjoisosat. Sekä Rööriporkkanan että Rokkiporkkanan on sanottu jatkavan Hyväntoivonpuiston suunnittelun lähtökohtana ollutta tarinaa puiston alla asuvasta örkistä.
Rööriporkkanan valmistelevat työt alkoivat tukimuurin rakentamisella toukokuussa 2022. Silta valmistettiin Liettuassa, ja se kuljetettiin laivalla Jätkäsaaren Saukonlaituriin, josta se kuljetettiin laveteilla Länsisatamankadulle. Silta asetettiin paikoilleen maaliskuussa 2023, minkä jälkeen paikan päällä valettiin siltaa varten betoninen kansilaatta. Vaikka silta avattiin käyttöön jo lokakuussa, urakan viimeistelytyöt jatkuivat vielä loppuvuoden ajan. Siltakansi valaistaan led-valonauhoilla ja tukimuurit valonheittimillä.
Tervaa ja höyheniä (albumi)

| Tervaa ja höyheniä Vilperin Perikunta |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva / Markku Korpelainen
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Riverside-studioilla joulukuussa 1992 ja tammikuussa 1993
 Julkaistu: 1993
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): Pepe "Gylphe" Vilperi
 Tyylilaji: huumoripop
 Kesto: 41.59
 Levy-yhtiö: Ensio Music
Vilperin Perikunnan muut studioalbumit
| Vilperin Perikunta 1992 | Tervaa ja höyheniä 1993 | Kersantti Pippuri 1994 |
Tervaa ja höyheniä on Vilperin Perikunta -nimisen turkulaisen huumoripopyhtyeen toinen studiolevy. Julkaisuvuosi on 1993, tuotantoyhtiö Ensio Music Oy ja levymerkki Selecta.
Albumin kuvituksen on tehnyt Markku Korpelainen-(Vilperi) ja layoutin MainosMake. Albumin mukana on arkki, joka sisältää Korpelaisen tekemän sarjakuvan ja pienimuotoisen perimätietosanaston jatko-osan otsikolla Mää voin kertoo. Esim. on selitys hillpili haivei = Suomen tiet taajamien ulkopuolella.
LP-levyjen kansia on valmistanut Uudenmaan Ammattipaino Ky.
Kappaleet

Kappaleiden sovituksista vastaa Vilperin Perikunta.
1. Pyörällä duuniin (Born to Be Wild) – 2.48
2. Mul ei oo luontoo – 3.23
3. Paavon boogie (Luther's Boogie) – 2.20
4. Turkulainen Helsingis (Englishman in New York) – 3.15
5. Tytöt suuren kaupungin (City Girls) – 2.49
6. Veit poikuutein – 2.51
7. Holtiton nainen – 2.58
1. Vaatepuu (Waterloo) – 2.50
2. Tupakka, viina ja villit naiset (Cigarettes, Whisky and Wild Wild Women) – 3.00
3. Leikattiin muovii – 2.22
4. Tuoppiin kii – 3.03
5. Kännissä kaikki on kuninkaita – 2.41
6. Katkolle – 2.39
7. En elä kauaa näin – 2.32
8. Tuuli – 2.28
Kokoonpano

Vilperin Perikunta:
Arvid – laulu, kitara, äystäkkä
Eetu – laulu, kitara, rytmimunat, tampurriini, ilokaasusoolo
Matias – laulu, kitara, äystäkkä, tuplahöylä
Olavi – laulu, läskibasso
Paavo – laulu, sähkökitara, vibraatioslap
Tuomas – laulu, viulu, sateentekijä, ponkonpainanta, lehmikello, dieselviulu
Vili – laulu, maniska, banjo, tinapilli
sekä
Tahvo Vilperi – laulu tupakassa
Aksel Vilperi – noitarumpu ja ponkot
Veli-Matti Järvenpää-Vilperi – sirmakka
Pepe "Gylphe" Vilperi – tuotanto, yliäänitys ja godenappi
Rodion Luka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Luka vuonna 2015. |  Luka vuonna 2015. |  Luka vuonna 2015. |  |
Maa:   Ukraina
Miesten purjehdus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | 49er |  |
Rodion Myh’ailovytš Luka (ukr. Родіон Михайлович Лука, s. 29. lokakuuta 1972 Vyšhorod, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija ja olympiamitalisti.
Luka saavutti Heorhi Leontšukin kanssa 49er-luokan olympiahopeaa Ateenassa 2004. Hän kilpaili myös Atlantan 1996, Sydneyn 2000 ja Pekingin 2008 kesäolympialaisissa ja voitti useamman MM-mitalin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rodion Luka Wikimedia Commonsissa
Rodion Luka Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Teemu Heino

Teemu Heino (s. 15. joulukuuta 1976 Kokemäki[lähde? ]) on suomalainen taekwondo-urheilija. Hän kilpaili kansainvälisesti raskaassa sarjassa (+87 kg, olympiakisoissa +80 kg).
Heino on edustanut Suomea Ateenan olympiakisoissa 2004, 10 kertaa joka toinen vuosi järjestettävissä maailmanmestaruuskilpailuissa ja 13 kertaa euroopanmestaruuskilpailuissa. Heino oli ensimmäinen kymmenet ottelun MM-kisat kilpailut taekwondoin maailmassa.
Heinon kasvattajaseura on Kokemäen Taekwondo. Myöhemmin hän on edustanut perustamaansa Taekwondourheilijat 2011 -seuraa, jonka puheenjohtajana hän on seuran perustamisesta lähtien toiminut.[lähde? ]
Kansainvälisen, puolueettoman Taekwondodata-rankingjärjestelmän mukaan Heino on suomalaisten urheilijoiden urarankingin kärjessä.[lähde? ]
Vaikka kansainvälinen ura on loppunut, Heino kilpailee edelleen kansallisella tasolla ja voitti 21:nnen suomenmestaruutensa Joensuussa järjestetyissä SM-kilpailuissa keväällä 2020.[lähde? ]
Saavutukset

22 aikuisten suomenmestaruutta vuosilta 1994–2021[lähde? ]
Juniorien EM-pronssia (Bukarest, 1994)[lähde? ]
EM-pronssia 2000 (Patra, Kreikka)
EM-pronssia 2002 (Samsun, Turkki)
Ateenan olympialaisissa 2004 sijoitus 9.–16.[lähde? ]
EM-hopea 2005 (Riika, Latvia)
Muuta

Heino on ollut aktiivinen urheiluvaikuttaja myös kilpakenttien ulkopuolella. Hänen valmennettavansa Jenna Partanen on voittanut alle 21-vuotiaiden EM-pronssia ja kilpailee nykyään aikuisten huipputasolla alle 67 kilon painoluokassa.
Heino on toiminut muun muassa seuraavissa urheiluun liittyvissä luottamustoimissa:
Suomen Olympiakomitean urheilijavaliokunnan puheenjohtaja 2004–2008, jäsen vuodesta 2008
Euroopan Olympiakomiteoiden urheilijavaliokunnan jäsen 2005–2009
Taekwondourheilijat 2011 ry:n Puheenjohtaja vuodesta 2011
Pääkaupunkiseudun Urheiluakatemian hallituksen urheilijajäsen 2012–2014
Pääkaupunkiseudun Urheiluakatemian valtuuskunnan urheilijajäsen 2015–2017
Pääkaupunkiseudun Urheiluakatemian hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2018
Tapanilan Urheilutalosäätiön hallituksen jäsen vuodesta 2018
Aiheesta muualla

Teemu Heinon perustama taekwondoseura: Taekwondourheilijat 2011 ry
Teemu Heinon uraa podcast-muodossa kerrottuna
Rodion Malinovski

Rodion Jakovlevitš Malinovski (ven. Родио́н Я́ковлевич Малино́вский) eli Rodion Jakovytš Malynovskyi (ukr. Родіон Якович Малиновський, Rodion Jakovytš Malynovskyi 23. marraskuuta 1898, Odessa – 31. maaliskuuta 1967, Moskova) oli Neuvostoliiton marsalkka. Hän osallistui kansalaissotaan, liittyi kommunistipuolueeseen 1926 ja suoritti Frunzen sotilasakatemian kurssin 1930.
Ensimmäisessä maailmansodassa Malinovski taisteli Ranskassa länsirintaman venäläisjoukoissa, ja hänelle myönnettiin ranskalainen Croix de guerre -ansiomerkki. Espanjan sisällissotaan Malinovski osallistui vapaaehtoisena ja oli mukana suunnittelemassa ja johtamassa monia tasavaltalaisten operaatioita.
Toisen maailmansodan alussa Malinovski komensi armeijakuntaa ja osallistui muun muassa syksyllä 1942 Stalingradin taisteluihin. Tuolloin hän 2. kaartinarmeijan komentajana Stalingradin rintaman alaisuudessa pysäytti saarroksissa olevia saksalaisia auttamaan pyrkineet Erich von Mansteinin voimat, eritoten Hermann Hothin panssaridivisioonat. Vuonna 1944 Malinovskin johtamat joukot valloittivat Romanian sekä yhteistoiminnassa marsalkka Tolbuhinin joukkojen kanssa Unkarin ja Itävallan, ja lopulta he marssivat Prahaan.
Sodan jälkeen Malinovski komensi Neuvostoliiton maavoimia vuosina 1956–1957, minkä jälkeen hänet nimitettiin puolustusministeriksi marsalkka Georgi Žukovin yllättävän erottamisen jälkeen. Siinä virassa hän toimi aina kuolemaansa saakka. Malinovski on haudattu Kremlin muurin kalmistoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rodion Malinovski Wikimedia Commonsissa
Ruskeasannan kappeli

| Ruskeasannan kappeli |
| --- | --- |
 Ruskeasannan kappeli (Armas Lindgren, 1927) rakennuksen takaosan jatko-osineen (1989).
Sijainti:  Ruskeasannantie 5, 01390 Vantaa, (Ruskeasanta)
Koordinaatit:  60.3168°N, 24.9923°E
Seurakunta:  Vantaan seurakunnat
Rakentamisvuosi:  1927
Suunnittelija:  Armas Lindgren
Materiaali:  Rekolan hirsi, punaiseksi maalattu lautaverhoilu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruskeasannan kappeli on Vantaan Ruskeasannan kaupunginosassa, Ruskeasannan hautausmaalla sijaitseva, vuonna 1927 valmistunut ja käyttöön vihitty siunauskappeli.
Se pohjautuu arkkitehti Armas Lindgreniltä (1877-1929) tilattuihin piirrustuksiin, jotka kirkkovaltuusto hyväksyi maaliskuussa 1926 työn pohjaksi. Ehdotuksesta kuitenkin poikettiin toteutusvaiheessa hieman, sillä salia lyhennettiin kaksi metriä ja kavennettiin yksi metri. Rakennuspuut hirsirakennukseen on kaadettu seurakunnan metsänvartijan johdolla vuonna 1926 Rekolan metsistä. Veistetyt hirret kuljetettiin keväällä 1926 Ruskeasannalle. Rakentamisurakasta järjestettiin tarjouskilpailu, jonka voitti rakennusmestari E. Moberg edullisimmalla 55 000 markan työtarjouksellaan. Pelkistetyn kauniin, hirsistä salvotun siunauskappelin vihki lääninrovasti S. Wilh. Roos loppiaisena 1927.
Vuonna 1964 oli vuorossa kappelin sisätilojen uudistaminen sisustusarkkitehti, taiteilija Antti Salmenlinnan (1897–1968) suunnitelmien mukaan. Salmenlinna maalasi itse alttarikaapin muotoisen alttaritaulun Ylösnousemus. Kappeliin hankittiin kaksi kuparista lattia-kynttilänjalkaa, kaksi kattovalaisinta, tuolit, alttarilla olevat kaksi pientä kynttilänjalkaa ja seinälampettia. Alttaripöytä on Ossian Nurmen ja valkoinen pellavainen alttariliina Suomen käsityön ystävien valmistama.
Siunauskappelia päätettiin 1980-luvun lopulla laajentaa rakennusta jatkamalla, sillä Ruskeasannan vanha ruumishuone oli käynyt ahtaaksi. Laajennuksessa rakennuksen ulkonäkö pysyi likipitäen ennallaan. Vuonna 1989 aikana valmistunut ruumishuone tarjoaa tilapäisen säilytystilan 14 vainajalle.
Rakennuksen ulkoseinän lautaverhoiltu on maalattu punaiseksi, mutta ikkunoiden ja ovien pielukset, rakennuksen nurkkalaudat ja räystäät ovat kuitenkin valkoiseksi maalatut.
Tarmo Manelius

Tarmo Seppo Ilmari Manelius (13. kesäkuuta 1929 Helsinki – 3. lokakuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen runoilija, arvostelija ja kääntäjä.
Manelius julkaisi omia runokokoelmia ja suomensi erityisesti bulgarialaista runoutta. Hänen kirjallisena esikuvanaan oli varsinkin ruotsalainen Gunnar Ekelöf.
Teoksia

Yli syksyn : runoja. Kirjayhtymä, Helsinki 1958
Arabeskit : runoja. Akateeminen kustannusliike, Helsinki 1961
Rahasodan kirkas pakkasyö : runoja ja runoelmia ; kirjoittajat Tarmo Manelius ym ; suomennokset Tarmo Manelius. Like, Helsinki 2000
Toimitustöitä

Kalevi Lappalainen : Kallioon maalatut kirjaimet : valitut postuumit runot 1968–1988 ; toimittanut Tarmo Manelius. Karisto 1992
Toivo Ilmari Manelius : Kaukana maailman rannoilla : jälkeenjääneet runot ; toimittanut Tarmo Manelius. Tarmo Manelius, Helsinki 1996
Suomennoksia

Gunnar Ekelöf : Runoja ; valikoineet ja suom. Väinö Kirstinä ja Tarmo Manelius. Karisto 1968
Geo Milev : Syyskuu ja muita runoja ; suom. Tarmo Manelius ; toim. Ilkka Ahmavaara ; taitto ja kuvitus Anita Ahmavaara. Ohjelmakeskus, kirjallisuuskerho, Helsinki 1975
Hristo Botev : Runot ; bulgarian kielestä suom. ja selityksillä varustanut Tarmo Manelius. Kirjayhtymä, Helsinki 1976
Runon vuodenajat : Johan Ludvig Runebergin erillisrunoja I–II ; ruots. teoksesta Strödda dikter I–II ja sen selitysteoksesta Kommentar till strödda dikter suom. ja selityksin varust. Tarmo Manelius. Gaudeamus, Helsinki 1977
Ljubomir Levtšev : Tähdet ovat minun : runovalikoima Levtševin tuotannosta vuosilta 1957–1974 ; bulgarian kielestä suom. Tarmo Manelius. Downtown, Helsinki 1977
Atanas Daltšev : Runoja, mietteitä, fragmentteja ; bulgarian kielestä suomentanut Tarmo Manelius. Kursiivi, Helsinki 1984
Johan Ludvig Runeberg : Runoja. 1 ; suomennos ja runojen selitykset Tarmo Manelius ; selitykset tark. Anita Löfström ; johdanto Kai Laitinen. Sahlgren, Otalampi 1987 (alkuteos Samlade skrifter. Dikter 1)
Johan Ludvig Runeberg : Runoja. 2. Sahlgren, Otalampi 1989
Salamoita helvetistä : Bulgarian runoja ; valikoiman suomentanut Tarmo Manelius. Littera, Espoo 1995
Nanny Cedercreutz : Neiti Milla Lund ja Ahnas, hänen koiransa : riimikronikka armon vuodelta 1916 ; siluettikuvitus Emil Cedercreutz ; suomennos Tarmo Manelius. Palladium-kirjat, Tampere 1996 (alkuteos Fröken Milla Lund och Fiken, hennes hund)
Hämärän säteitä ; toimittanut Ritva Kava ; Emil Cedercreutzin runokokoelman När det skymmer runosuomennokset Tarmo Manelius. Emil Cedercreutzin museon julkaisuja 7. Harjulan kilta, Harjavalta 2000
Aleksandar Milošević : Sydämestä vuotaa verta ; kuvittanut Uroš Stepanov-Roš ; kääntänyt ja toimittanut Tarmo Manelius. Aleksandar Milošević, Helsinki 2007
Carl Fredrik Dahlgren : Runoja ja runoelmia. Tarmo Manelius, Helsinki 2011
Rodrigo Orlando Cabrera Cuéllar

Rodrigo Orlando Cabrera Cuéllar (14. maaliskuuta 1938 – 14. kesäkuuta 2022) oli elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. tammikuuta 1962 ja nimitettiin Santiago de Marían hiippakunnan piispaksi 23. joulukuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi Lajos Kada, jota avustivat Arturo Rivera Damas ja José Eduardo Alvarez Ramírez.
Rodrigo Muniz

Rodrigo Muniz (s. 4. toukokuuta 2001 São Domingos do Prata) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa valioliigaseura Fulhamia.
Muniz edusti kotimaansa pääsarjassa Flamengoa ja lainasopimuksella Coritibaa. Hän pääsi kentälle yhdessä Copa Libertadoresin ottelussa. Hän siirtyi englantilaisseura Fulhamiin elokuussa 2021. Hän pelasi Fulhamin sarjanousuun päättyneellä kaudella 2021–2022 Englannin mestaruussarjassa 25 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän siirtyi elokuussa 2022 kauden loppuun kestäneellä lainasopimuksella Middlesbrough'hon, jossa pelasi 17 mestaruussarjaottelua ja teki kaksi maalia..