stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hafiz Allah Amin
Neuvostomiehitys > Salamurha

22. joulukuuta neuvostoliittolaiset neuvonantajat kehottivat Afganistanin armeijaa huolehtimaan panssarivaunujen ja muun tärkeän kaluston säännöllisestä huollosta. Samaan aikaan teleyhteyksiä Kabulin lähistöllä vahingoitettiin, jolloin pääkaupunki jäi eristyksiin. Tämän havaittuaan Amin siirsi hallintonsa Tajbegin palatsiin, koska uskoi, että se olisi helpommin puolustettavissa miehityksen aikana.
Viisi päivää myöhemmin,  27. joulukuuta osa KGB:n Spetsnazin Alfa-ryhmän joukoista tulitti Afganistanin armeijan univormuihin pukeutuneina Kabulissa presidentinpalatsia. Presidentti Hafizullah Amin ja 200 hänen eliittikaartilaistaan saivat surmansa.
Neuvostoliiton Spetsnaz räjäytti kello 7.00 Kabulin telekeskuksen, mikä lamaannutti Afganistanin sodanjohdon. Kello 7.15 se oli vallannut sisäministeriön. Termezissä toiminut neuvostojoukkojen sodanjohto ei jäänyt odottamaan Aminin kiinni saamista, vaan ilmoitti Radio Kabulissa (lähetyksessä, johon oli etukäteen äänitetty Babrak Karmalin ilmoitus), että Afganistan oli vapautettu Aminin hallinnosta.
Neuvostoliiton politbyroo katsoi, että, tilanteessa oli vain noudatettu vuoden 1978 Ystävyys-, yhteistyö- ja hyvä naapuruus -sopimusta, jonka presidentti Taraki oli aikanaan allekirjoittanut. Neuvostoliitto sanoi, että Hafizullah Aminin oli surmannut Afgaanikapinallisten keskuskomitea, joka sen jälkeen valitsi valtionpäämieheksi maanpaossa Moskovassa eläneen Babrak Karmalin.
Neuvostomiehitys > Syytökset CIA:n agenttina toimimisesta

Neuvostoliiton hallitus ja lehdistö viittasivat toistuvasti Aminiin "CIA:n agenttina". Tämän väitteen todenperäisyyteen tosin suhtauduttiin niin Yhdysvalloissa kuin muuallakin maailmassa epäillen. Yksi todiste väitettä vastaan oli, että hän aina ja kaikkialla osoitti virallista ystävyyttä Neuvostoliittoa kohtaan. Ja vielä senkin jälkeen kun Amin ja kaksi hänen pojistaan oli salamurhattu, hänen vaimonsa totesi, ettei haluaisi hengissä selvinneiden poikiensa kanssa kuin mennä Neuvostoliittoon, koska hänen miehensä oli ollut sitä kohtaan loppuun saakka uskollinen.  Hän myös muutti Neuvostoliittoon asumaan. Zaplatin ei kuitenkaan ollut saanut asiaansa ajoissa riittävästi painotetuksi.
Kirjallisuutta

Red Flag Over Afghanistan: The Communist Coup, the Soviet Invasion, and the Consequences – Thomas T. Hammond – ISBN 0-86531-444-6
Aiheesta muualla

Soviet Documentation gathered before the Soviet Invasion (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Porta Aurelia nova

| Porta Aurelia nova |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°54′04″N, 12°27′59.5″E
Rakennustyyppi:  portti
Valmistumisvuosi:  n. 271
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Aurelia nova eli Porta Sancti Petri oli antiikin aikainen portti Aurelianuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi muurin länsisivulla Pons Aeliuksen (nyk. Ponte Sant’Angelo) eteläpäässä Tiberin itärannalla.
Portti tunnetaan vain huonosti. Se tunnettiin nimellä Porta Aurelia, tai Porta Aurelia nova eli ”uusi Porta Aurelia” erotuksena vanhemmasta Porta Aureliasta (nyk. Porta San Pancrazio). Prokopioksen aikana 500-luvulla se tunnettiin myös nimellä Porta Sancti Petri eli ”Pyhän Pietarin portti”. Tämä nimi tuli siitä, että portti johti Pietarin haudalle ja Pietarinkirkolle. Prokopios erottaa uuden Porta Aurelian selvästi vanhasta Porta Aureliasta, jota kutsuu nimellä Porta Transtiberina.
Joskus Porta Aurelia nova on yhdistetty virheellisesti Porta Corneliaan, joka sijaitsi kuitenkin joen toisella puolella Pons Aeliuksen pohjoispäässä.
Josef Stenbäck

| Josef Stenbäck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1854 Alavus
Kuollut: 27. huhtikuuta 1929 (74 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  arkkitehti
Luvian kirkko (1910) on tyypillinen Stenbäckin kansallisromanttinen graniittikirkko.
Kansallisromanttisia holvikaarien muotoja Koiviston kirkossa (1904) luovutetussa Karjalassa.
Heinäveden kirkko (1891) on Suomen suurimpia puukirkkoja. Se valmistui Stenbäckin kirkoista ensimmäisenä (joskin Hankasalmen kirkon rakentaminen aloitettiin aiemmin). Kirkon sisätilojen koristeet ovat taidokkaasti nikkaroidut.
Raahen kirkossa (1912) on uusgoottilaishahmoinen saarnastuoli, jugendtyyliset valaisimet ja penkit sekä kansallisromanttiset pylväskoristeet, virsitaulut ja holvikaaret kasviaiheisine somisteineen.
Joensuun kirkko (1903) on sekoitus uusgotiikkaa ja jugendia. Sisätiloissa seiniltä löytyy Raamatun tekstejä sekä kotimaisia kasvi- ja puulajeja.
Kuopion kaupungintalo (1886), yhdessä Frans Sjöströmin kanssa.
Josef Daniel Stenbäck (2. toukokuuta 1854 Alavus – 27. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja insinööri, joka tunnetaan etenkin kirkkojen suunnittelijana.
Henkilöhistoria

Stenbäckin vanhemmat olivat Alavuden kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Kristina von Essen. Yksi hänen veljistään oli asianajaja Lauri Kivekäs, toinen taas toimittaja Konrad Kivekäs. Stenbäck opiskeli Polyteknillisessä opistossa (myöhemmin Teknillinen korkeakoulu) arkkitehdiksi ja insinööriksi. Sen lisäksi hän opiskeli Saksan Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa 1876–1880 ja valtion stipendillä Saksassa 1885. Teollisuuskoulun rakennusopin lehtorina Stenbäck toimi 1886–1919 ja perustamansa Teollisuuslehden toimittajana 1883–1889, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustehtäviä muun muassa Valtion Rautateiden ja Säätytalon rakennuskomiteoissa.
Stenbäckiä on kuvattu avuliaana, ystävällisenä ja huumorintajuisena ihmisenä. Hän oli lahjakas ja perheensä nuorimpia lapsia. Vahvasti kristillinen perhetausta vaikutti hänen erikoistumiseensa kirkkojen suunniteluun. Hän oli 1883 lähtien naimisissa seinäjokelaisen Anna Augusta Bährin (1862–1949) kanssa.
Stenbäck oli tuotteliain suomalainen kirkkoarkkitehti. Hän suunnitteli ja joissakin tapauksissa myös urakoi 35 toteutettua kirkkorakennusta, noin 30 kirkon korjaus- ja muutossuunnitelmat sekä kellotapuleita. Näistä kirkoista Kuolemajärven kirkko räjäytettiin sodassa 1939. Rantasalmen kirkko paloi salaman sytytettyä sen vuonna 1984 ja jälleenrakennettiin Carl-Johan Slotten suunnitelmien mukaisesti vuonna 1989. Stenbäckin viimeiseksi kirkkosuunnitelmaksi jäi Killinkosken kirkko (1928).
Kirkot > Luettelo Josef Stenbäckin kirkoista

Alla on lueteltu rakentamismateriaalin mukaan kaikki Stenbäckin suunnittelemat kirkot. Kellotapuleita ja kirkkojen korjauksia ei ole lueteltu.
Kirkkojen kohdalle on myös merkitty edustettava arkkitehtuurin tyylisuunta:
(u) uusgotiikkaa
(k) kansallisromantiikkaa
(u-k) kansallisromantiikkaa ja uusgotiikkaa yhdistettynä
(j) myös jugendin vaikutteita
(Kirkoissa, joissa on yhdistetty eri tyylisuuntia, etusijalla oleva tyylisuunta on ensin.)
Puukirkot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Heinävesi (1891) (u)  Luhanka (1893) (u) |  Keikyä (1912) (j)  Pulkkila (1909) (u,j) |  Killinkoski, Virrat (1928) (j,k,u)  Hankasalmi (1892) (u) |
Tiilikirkot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Forssa (1917) (u-k,j)  Kotka (1898) (u)  Vehmersalmi (1920) (j,k) |  Joensuu (1903) (u,j)  Mikkeli (1897) (u) |  Kauhava (1925) (u-k)  Rantasalmi (1904, paloi 1984) (u) |
Kivikirkot
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alahärmä (1903) (u-k)  Hirvensalmi (1915) (k,j)  Koivisto (1904) (k,j)  Muuruvesi (1904) (k)  Raahe (1912) (k)  Sonkajärvi (1910) (k,j) |  Eura (1898) (u-k)  Humppila (1922) (k)  Kuolemajärvi (1902, räjäytettiin 1939) (k)  Nilsiä (1905) (k(,j))  Räisälä (1913) (k,j)  Varpaisjärvi (1904) (k) |  Hartola (1913) (k,j,u)  Karuna (1910) (k)  Luvia (1910) (k)  Pyhäranta (1909) (k)  Savitaipale (1924) (k)  Vuolijoki (1906) (k) |
Rapattujen fasadipintojen kirkot
| --- | --- |
 Joutseno (1921) (k(,j))  Pattijoki (1912) (j):  Kemi (1902) (u-k)   Terijoki (1908) (k, j)
Muut rakennukset

Nimenomaan kirkkoarkkitehtina tunnettu Josef Stenbäck on suunnitellut myös joitakin muita rakennuksia. Näitä ovat ainakin Killinkosken nauhatehdas Virroilla, Westerlundin karamellitehdas Helsingissä (purettu 1970-luvun alussa), Soile Yli-Mäyryn taidelinna Orimattilassa (1895) ja Kuopion kaupungintalo (1885, yhdessä F. A. Sjöströmin kanssa) Sipilän kartano (1890, Janakkalassa), Sysmän vanha pappila (1920), sekä seuraavat kerrostalot Helsingin Eirassa ja Ullanlinnassa:
Tehtaankatu 3 / Neitsytpolku 12 (1902)
Speranskintie 1 / Perämiehenkatu 2 (1901)
Neitsytpolku 12 / Vuorimiehenpuistikko 2 (1902)
Stenbäckin tunnettuihin töihin kuuluu myös uusgoottilainen Juseliuksen mausoleumi (1902) Käppärän hautausmaalla Porissa. Hän on myös suunnitellut vuonna 1888 valmistuneen sairaalarakennuksen Vanhan Ortopedian Hannikaisenkadun suuntaisen rakennuksen Jyväskylän keskustassa. Hänen suunnittelemansa on myös Etelä-Pohjanmaan Opiston päärakennus vuodelta 1896.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josef Stenbäck Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  ULAN 
Henkilöt:  Structurae  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Amazon (joki)

| Amazon |
| --- | --- |

Alkulähde:  Nevado Mismi, Perun Andit
Laskupaikka:  Atlantti
Maat:  Brasilia (62,4 %) Peru (16,3 %) Bolivia (12 %) Kolumbia (6,3 %) Ecuador (2,1 %)
Pituus:  6 800 km
Alkulähteen korkeus:  5 250 m
Virtaama:  120 000 m³/s
Valuma-alue:  6 915 000 km²

Amazon [amatson] (esp. Río Amazonas, port. Rio Amazonas) on Etelä-Amerikan pohjoisosassa virtaava joki, joka laskee Atlantin valtamereen. Se on yleisimmän käsityksen mukaan maailman toiseksi pisin joki, mutta joidenkin käsitysten mukaan pisin. Amazonin tarkkaa pituutta on vaikea selvittää. Se on virtaamaltaan, valuma-alueensa suuruudelta ja sivujokiensa määrältä maailman suurin joki. Amazon kuljettaa viidenneksen maapallon meriin kulkeutuvasta makeasta vedestä. Amazonin altaassa sijaitsee joen mukaan nimetty maapallon suurin trooppinen sademetsäalue, Amazonin sademetsä.
Joki on noin 11 miljoonaa vuotta vanha, ja nykyisen muotonsa se on saanut arviolta 2,4 miljoonaa vuotta sitten.
Etymologia

Nimen Amazonas väitetään tulevan paikallisten alkuperäisasukkaiden tupien kielen sanasta amassona tai amasunu (’veneentuhoaja’), joka tarkoittaa rantojen mangrovekasvillisuutta ja kivikkoja sekä jopa nelimetriseksi paisuvaa tulvavuoksea eli pororocaa. Nimi saattaa viitata myös myyttiseen naissoturikansaan amatsoneihin, sillä Francisco de Orellana joutui joella taisteluun alkuperäisasukkaiden kanssa, ja näiden naiset taistelivat miesten rinnalla.
Koko

Arviot Amazonin pituudesta vaihtelevat suuresti. Tämä johtuu useista syistä: joki on mutkikas ja käytetty mittakaava vaikuttaa mittaustulokseen; tulva-aikana useat näistä mutkista oikenevat; lisäksi on vaikea määritellä joen tarkkaa laskukohtaa mereen. Etäisin laskukohta on Parán suu, joka sijaitsee Marajón saaren itäpuolella. Tällöin joen pituudeksi saadaan 6 750 kilometriä. Eräitä muita ilmoitettuja pituuksia ovat 6 400 kilometriä, 6 800 kilometriä, 7 025 kilometriä ja 7 040 kilometriä. Jotkin näistä pituuksista ovat suurempia kuin maailman pisimpänä pidetyn joen Niilin pituudeksi useimmiten ilmoitettu 6 650–6 695 kilometriä.
Amazonissa virtaa tulvakauden aikana yli 200 000 kuutiometriä vettä sekunnissa, mikä on enemmän kuin seitsemän seuraavaksi suurimman joen yhteenlaskettu virtaama. Amazonin valuma-alue on lähes kaksi kertaa suurempi kuin Kongojoen valuma-alue, joka on toiseksi suurin valuma-alue maailmassa, ja se kattaa lähes 40 prosenttia Etelä-Amerikan mantereen pinta-alasta. Amazonin leveys on kuivakaudella 1,6–10 kilometriä, keskijuoksulla paikoin yli 40 kilometriä ja sadekaudella yli 50 kilometriä.
Sivujoet

Amazonilla on noin 1 100 sivujokea, joista suurimmat ovat Napo, Putumayo, Japurá ja Rio Negro pääuoman vasemmalla puolella sekä Juruá, Purus, Madeira, Tapajós ja Xingu oikealla. Madeira on itsessäänkin yksi maailman pisimmistä ja vuolaimmista joista. 17 suurinta sivujokea ovat yli 1 600 kilometrin mittaisia.
Amazonin alla virtaa maanalainen joki nimeltä Hamza. Se on lähes yhtä pitkä kuin Amazon ja virtaamaltaan kolme prosenttia siitä.
Joen kulku > Lähde

Amazonin lähteen löytäminen ja määritteleminen on ollut vaikeaa, eikä lähdejokea ole vieläkään saatu määriteltyä yleisesti hyväksytyllä tavalla. Lähdejoeksi on esitetty niin Marañónia, Apurímacia kuin Mantaroa.
1700-luvulla Amazonin lähdejokena pidettiin Pohjois-Perussa virtaavaa Marañónia sillä perusteella, että se tuo joen pääuomaan enemmän vettä kuin muut sivujoet. Myöhemmin lähdejoeksi nimettiin Etelä-Perussa virtaava Ucayali ja sen eteläinen osa Apurímac, koska sen uskottiin olevan Amazonin sivujoista pisin. Vuonna 1971 Loren McIntyren johtama retkikunta nimesi Apurímacin alkupäässä olevan lumihuippuisen Mismin Apurímacin ja siten koko Amazonin lähteeksi. Vuonna 2000 paikaksi tarkennettiin Ticlla Cocha -järvi Mismin juurella. 5 250 metrin korkeudella sijaitseva alkulähde varmistettiin GPS-mittauksin vuonna 2001.
Vuonna 2014 kajakkiretkeilijä James Contos kuitenkin havaitsi, että Amazonin toinen sivujoki, Apurímacia pohjoisempana ja lännempänä virtaava Mantaro onkin lähes 80 kilometriä pitempi kuin Apurímac. Tätä ei ollut aiemmin huomattu, koska Mantaro on paljon mutkittelevampi kuin Apurímac ja näyttää siksi kartalla lyhyemmältä kuin mitä on. Mantaroon vuonna 1974 rakennetun padon vuoksi joen uoma ei kuitenkaan täyty koko vuoden ajaksi vaan ainoastaan seitsemän kuukauden ajan. Koska yleisesti hyväksytyn määritelmän mukaan joen lähdejoen täytyy virrata jatkuvasti, tämän vuoksi jotkut eivät ole hyväksyneet Mantaron alkulähdettä Amazonin alkulähteeksi.
Apurímacin yläjuoksun puroja. Niistä pisin on itäinen Carhuasanta, jonka alkukohtaa kutsutaan Amazonin alkulähteeksi.
Laguna Bohemia Carhuasantan päässä.
Carhuasantapuron lähde Mismin rinteellä Apurímacin yläjuoksulla on merkitty puisella ristillä.
Joen kulku > Yläjuoksu

Amazonin lähdejoki vaihtaa useasti nimeään. Nevado Mismiltä virta alkaa Carhuasanta-nimisenä, yhtyy useisiin muihin pieniin virtoihin ja muodostaa sitten Apurímacjoen. 730 kilometrin mittainen, lukuisten putousten ja koskien vauhdittama Apurímac liittyy Mantarojokeen enää vain 440 metrin korkeudella merenpinnasta muuttuen Eneksi, sitten Perenéen muuttuen Tamboksi, Urubambaan 280 metrin korkeudella muuttuen Ucayaliksi ja lopulta Marañóniin Perun pohjoisosassa lähellä Nautan kaupunkia muuttuen varsinaiseksi Amazoniksi. Ucayalin varrella Andit vaihtuvat vähitellen Amazonin sademetsän peittämäksi tulvatasangoksi.
Amazonin toinen merkittävä lähdejoki Marañón saa alkunsa Liman pohjoispuolelta. Se virtaa aluksi luoteeseen syvien laaksojen ja rotkojen halki Tyynenmeren rannikkoa myötäillen tehden sitten mutkan kohti itää, jossa se 1 287 kilometrin matkan jälkeen kohtaa Ucayalin. Joki on erityisesti yläjuoksulla hyvin koskinen ja useiden putousten katkoma. Siihen yhtyvät muun muassa Huallaga ja Ecuadorin Andeilta alkunsa saava Chinchipe.
Joen kulku > Keskijuoksu

Ucayalin ja Marañónin liittymäkohdasta alkaen Amazon virtaa hiljalleen itään päin kohti Atlanttia. Lukuisista meanderimutkista johtuen virtauksen suunta kuitenkin vaihtelee kaikkiin ilmansuuntiin. Manausin kaupungin kohdalla päävirtaan liittyy Rio Negro, jonka sademetsä- ja suoalueilta peräisin oleva hapan ja humuspitoinen tumma vesi kohtaa silmiinpistävästi Andeilta peräisin olevan sedimenttipitoisen vaaleanruskean veden. Nimellä Encontro das Águas tunnetussa jokien yhtymäkohdassa vaalea ja tumma vesi virtaavat useita kilometrejä rinnakkain ennen sekoittumistaan. Joen keskijuoksu Rio Negron yhtymäkohdasta ylävirtaan on nimeltään Rio Solimões. Manausissa joen korkeus merenpinnasta on enää 44 metriä, vaikka matkaa Atlantin rannikolle on yhä noin 1 600 kilometriä.
Keskijuoksullaan Amazon jakautuu useissa kohdissa kahdeksi virraksi, joita yhdistävät monimutkaiset luonnollisten kanavien järjestelmät muodostaen joen keskelle lukuisia matalia saaria. Óbidosin kohdalla 600 kilometriä mereltä joki kapenee yhdeksi puolentoista kilometrin levyiseksi ja paikoin jopa yli 90 metrin syvyiseksi uomaksi, jossa veden virtausnopeus on 6–8 km/h.
Joen kulku > Alajuoksu

Xingujoen liityttyä Amazoniin se jakautuu useiksi lasku-uomiksi, joita erottavat toisistaan virran kuljettamasta sedimentistä muodostuneet saaret. Suurin saarista on likimain Tanskan kokoinen Marajó. Suurimman lasku-uoman Parán suu on 80 kilometrin levyinen ja se sijaitsee Marajón itäpuolella. Saaren länsipuolella on useita kapeampia suita. Yhdessä lasku-uomat muodostavat 240 kilometrin levyisen suuaukon. Eräät lähteet eivät laske noin 400 kilometrin pituista saaristoista suualuetta jokeen kuuluvaksi vaan merenlahdeksi, mikä lyhentää Amazonin ilmoitettua pituutta.
Amazonista mereen virtaavan makean veden ja sedimentin määrä on niin suuri, että Atlantin suolapitoisuus on selvästi pienentynyt ja väri muuttunut vielä 320 kilometrin etäisyydellä Amazonin suusta. Vuorovesi-ilmiö aiheuttaa joen suun luona 15–25 kilometrin tuntinopeudella liikkuvan tulvavuoksen (pororoca), joka on noin viiden metrin korkuinen ja havaittavissa aina Óbidosissa asti. Tulvavuoksi vaikeuttaa vesiliikennettä joen alajuoksulla. Sen johdosta joella ei myöskään ole varsinaista suistoa, sillä joen mukanaan tuomat sedimentit kulkeutuvat nopeasti mereen ehtimättä laskeutua joen suulle suistoa muodostamaan.
Lajisto

Amazonjoessa on trooppiselle sademetsälle tyypillinen runsas lajisto. Tunnetuimpia suuria nisäkkäitä ovat kynnetönmanaatti, inia eli amazonindelfiini, jättiläissaukko ja maailman suurin jyrsijä kapybara eli vesisika, joka viihtyy enimmäkseen soilla ja rämeillä.
Matelijoita ovat suo- ja vesikilpikonnat, kaimaani sekä vedessäkin toisinaan viihtyvä anakonda.
Yksi kolmasosa maapallon makean veden kalalajeista elää Amazonissa. Niistä puolet eli noin 1 500 lajia on monnikaloja. Monneja ovat muun muassa panssarimonnit, okamonnit, banjomonnit ja erilaiset imumonnit, kuten plekot, noitamonnit, nokkamonnit, sampimonnit, nuolimonnit, velhomonnit, lattamonnit, vasamamonnit, partamonnit ja lapamonnit.
Muita Amazonin kalalajeja ovat esimerkiksi tetrakalat. Näistä suurimpia ovat monen kilon painoiset mustapakut. Pienimpiä lajeja ovat sen sijaan vain kaksisenttiset sinineontetrat, jotka pujottelevat vesikasvustossa tuhansien yksilöiden parvissa. Pieniä alle 15-senttisiä tetralajeja tunnetaan alueelta erittäin paljon. Pahamaineisimpia tetroja ovat piraijat, etenkin punapiraija. Joessa elää myös makean veden rauskuja, kuten riikinkukkorausku.
Joessa kasvaa myös runsaasti vesikasveja. Sadekautena joen reunusmetsät täyttyvät tulvavedellä.
Tutkimus

Vicente Yáñez Pinzón löysi Amazonin suun ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1500, kun hän havaitsi rannikkoa pitkin purjehtiessaan meriveden olevan makeaa vettä. Jokea alettiin tutkia tarkemmin vuosina 1540–1541, kun Francisco de Orellana laskeutui nykyisen Ecuadorin alueelta alkunsa saavaa Napoa pitkin päävirtaan ja sieltä edelleen Atlantille. Pedro Teixeira puolestaan suoritti samaa reittiä ensimmäisen nousun ylävirtaan vuosina 1637–1638, ja ylitettyään Andit hän saapui Ecuadorin pääkaupunkiin Quitoon. Sen jälkeen jokea ja sen sivujokia ovat tutkineet useat retkikunnat, kuten Theodore Roosevelt vuonna 1914. Tutkimusmatkoja ovat järjestäneet muun muassa Royal Geographical Society, National Geographic Society ja Brasilian hallitus. Monet syrjäisten sivujokien seudut ovat yhä tutkimattomia ja asumattomia.
Liikenne

Amazon on tärkeä vesiliikenneväylä. Joki on purjehduskelpoinen 5 000 tonnin valtamerialuksille Manausiin asti 1 600 kilometriä yläjuoksulla ja 3 000 tonnin pienille valtamerialuksille aina Iquitosiin Peruun 3 700 kilometriä yläjuoksulla. Iquitos on kaukaisin satama, joka palvelee myös meriliikennettä. Lisäksi yli sata sivujokea on purjehduskelpoisia jokialuksille. Amazonin ja Rio Negron yhtymäkohdassa sijaitsevien Manausin ja Iranduban välille avattiin vuonna 2011 noin 3,5 kilometriä pitkä silta, joka ylittää Rio Negron juuri ennen sen yhdistymistä Amazoniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amazon Wikimedia Commonsissa
Journey into Amazonia (englanniksi)
Amazon suurimpine sivujokineen.
Amazonin etäisimmät lähdejoet Mantaro ja Apurímac. Näistä Mantaro on pitempi, mutta padon vuoksi se on kuivana osan vuodesta.
Rio Negro yhdistää tummat vetensä Amazonin vaaleanruskeaan veteen Manausin kohdalla.
Amazonin suu satelliittikuvassa.
Ilmari Niskanen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. lokakuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Kiuruvesi, Suomi
Pelipaikka: vasen laitalinkki
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: Exeter City
Junioriseurat
2003–2009: KiuPa
2010–2012: PK-37
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013 | PK-37 | 22 | (9) |
| 2013–2020 | KuPS | 154 | (18) |
| 2014–2017 | → KuFu-98 | 12 | (1) |
| 2014 | → PK-37 | 1 | (0) |
| 2020–2021 | FC Ingolstadt | 20 | (0) |
| 2021–2023 | Dundee United | 53 | (2) |
| 2023– | Exeter City | 33 | (0) |
Maajoukkue
| 2012 | Suomi U15 | 4 | (0) |
| 2013 | Suomi U16 | 14 | (3) |
| 2014 | Suomi U17 | 2 | (0) |
| 2015 | Suomi U18 | 5 | (0) |
| 2020– | Suomi | 18 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. toukokuuta 2024.
Ilmari Niskanen (s. 27. lokakuuta 1997 Kiuruvesi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin ykkösliigassa pelaavaa Exeter Cityä. Pelipaikaltaan hän on vasen laitahyökkääjä.
Niskasen kasvattajaseura on Kiuruveden Palloilijat. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa 15-vuotiaana Kakkosen PK-37:ssä, josta hän siirtyi kauden 2013 lopussa Veikkausliigan Kuopion Palloseuraan. Niskanen teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa lokakuussa 2013 FC Honkaa vastaan. Kaudella 2014 Niskanen teki uransa ensimmäisen maalin Veikkausliigassa elokuussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Niskanen oli avainpelaaja Veikkausliigan vuonna 2019 voittaneessa Kuopion Palloseuran joukkueessa, ja hänen maalinsa kauden viimeisessä ottelussa FC Interiä vastaan jäi mestaruuden ratkaiseeksi maaliksi.
Niskanen siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan FC Ingolstadt 04:n syyskuussa 2020. Siirrosta KuPSille maksettu summa ei ole julkisesti tiedossa, mutta sen sanotaan olevan KuPSin seurahistorian korkein pelaajasta saatu siirtokorvaus.
Niskanen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita. Hän debytoi Huuhkajien paidassa 3. syyskuuta 2020 Walesia vastaan Kansojen liigan ottelussa.
Yksityiselämä

Niskanen jäi kiinni rattijuopumuksesta helmikuussa 2025 Englannissa.
Saavutukset

SM-kultaa kaudella 2019
SM-hopeaa kaudella 2017
SM-pronssia kaudella 2018
Porta Cornelia

| Porta Cornelia |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°54′09″N, 12°27′55.6″E (?)
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Cornelia oli antiikin aikainen portti Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Pons Aeliuksen (nyk. Ponte Sant’Angelo) pohjoispäässä Tiberin länsirannalla lähellä Hadrianuksen mausoleumia.
Porta Cornelia tunnetaan vain huonosti. Se sai nimensä siitä, että sen kautta kulki Via Cornelia, joka sai alkunsa Pons Aeliuksen pohjoispäästä ja suuntasi länteen. Portti rakennettiin viimeistään siinä vaiheessa, kun keisari Honorius muutti 400-luvulla Hadrianuksen mausoleumin Aurelianuksen muuriin liittyneeksi linnoitukseksi, nykyiseksi Castel Sant’Angeloksi. Samassa yhteydessä linnoitusmuuri jatkettiin mausoleumilta joen rantaan, jolloin muuriin joko tehtiin portti Via Corneliaa varten, tai aiempi portti otettiin osaksi muuria. Nimi Porta Cornelia esiintyy vain yhdessä lähteessä, joka on ehkä 600-luvulta. Portti purettiin keskiajalla.
Joskus Porta Cornelia on yhdistetty virheellisesti Porta Aurelia novaan eli Porta Sancti Petriin, joka sijaitsi kuitenkin joen toisella puolella Pons Aeliuksen eteläpäässä.
Kiinalainen jäännöslause

Kiinalainen jäännöslause on matematiikassa lukuteoriaan, tarkemmin sanottuna kongruensseihin liittyvä tulos.