stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emil Teodor Gestrin
Elämä

Gestrin syntyi Porissa vuonna 1831 Ulvilan nimismies Otto Magnus Gestrinin ja Amalia Charlotta Branderin poikana. Käydessään ylä-alkeiskoulua Porissa Gestrin koki hengellisen murroksen, mikä lienee ollut evankelisuuden vaikutusta, sillä näinä vuosina siellä oli evankelista herätystä. Myöhemmin perhe muutti Noormarkkuun.
Hänestä tuli ylioppilas 15. kesäkuuta 1850 Helsingissä arvosanalla laudatur. Hän aloitti teologiset opinnot, mutta joutui keskeyttämään ne kahden vuoden ajaksi oltuaan Somerolla kotiopettajana kollegiregistraattori K. de Pontin perheessä. Gestrin vihittiin papiksi 29. maaliskuuta 1854. Hän aloitti papinuransa Inkoon kappalaisen apulaisena. Vuoden 1855 keväällä hänet määrättiin kirkkoherran apulaiseksi Pirkkalaan, jonka kirkonkirjoihin hänet kirjattiin muuttaneeksi 27. huhtikuuta 1855. Pirkkalassa hänet vihittiin 25. maaliskuuta 1857 Aurelia Bäckströmin kanssa.
Ulvilaan hän muutti toukokuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1858 juuri perustettuun virkaan, kolmen kappeliseurakunnan, Ahlaisten, Noormarkun ja Pomarkun apukappalaiseksi ja joutui tässä virassaan myös hoitamaan kansakoulunopettajan tehtävät. Lukuvuoden 1859–60 hän toimi opettajana Noormarkussa, Pomarkussa 1860–61 ja Ahlaisissa 1861–62. 30. marraskuuta 1859 päivnä syntyi Noormarkussa hänen poikansa Carl Axel, joka kuoli vuoden ikäisenä.
30. marraskuuta 1863 Gestrinin puoliso Aurelia kuoli 32-vuotiaana. Vuodesta 1863 Pomarkun kappalaisen Matias Sandellin kuoltua Gestrin hoiti vuoteen 1866 asti hänenkin tehtäväänsä. Hän meni ensimmäisen vaimonsa kuoltua naimisiin Andriette Sofia kanssa. Hän toimi viidentoista vuoden ajan kirkkoherrana. Gestrin siirtyi vt. kappalaiseksi Mouhijärven kappeliin Laviaan vuodesta 1869 lähtien, mutta vasta vuonna 1871 hän astui vakinaisena virkaan. Laviassa olleesta herätyksestä hän kertoo kirjassaan Muutamia mietteitä Jumalan sanan ja erittäin taivaan-valtakunnan avainten käytännöstä.
Vuonna 1881 hän menetti rakkaan poikansa Emil Johannes Rafaelin, joka haudattiin Lavian kirkon läheisyyteen. Hänen lapsistaan kasvoi aikuisikään vain tytär Johanna (s. 3.1.1870,  k. 29.12.1899)
Näön heikentymisen tähden hän joutui vuodesta 1890 lähtien pitämään apulaista. Parina viimeisenä elinvuotenaan hän sairasti ”luuvaloa”. Vuoden 1895 alkaessa hän oli jo niin heikossa kunnossa, että joutui olemaan vuoteessa. Hän kuoli 22. helmikuuta 1895 ja hänen haudallensa laitettiin yksinkertainen rautaristi.
Opilliset suuntaukset

Gestrinin kotikirjastossa oli useita tieteellisiä teoksia, erityisesti hän piti kasvitieteestä. Gestrin piti ahkerasti kirjeiden kautta yhteyttä ystäväänsä Hedbergiin. Saarnoihinsa hän valmistautui huolellisesti. Beckiläisyys-nimistä suuntausta Gestrin vastusti kuuden julkaisemansa kirjan kautta.
Hänen pääteoksensa Oletkos pyhä? vaikutti ratkaisevasti strömborgilaisuuden nimellä tunnetun tamperelaisen uskonlahkon syntymiseen.
Kirjallinen tuotanto

Usko ja rukous edellinen osa 1866
Oletkos pyhä? tutkinto Pyhän Raamatun ja Tohtori Lutherin todistusten johdolla 1867  (2p. 1882, 3p.1929, 4p. 1970.)
P. Evangelistain kirjoista ko'ottuja neuvoja ja kehotuksia tohtori Martti Lutherin ynnä muiden mainioin miesten selitysten mukaan 1–2 vihko 1875
Muutamia mietteitä Jumalan sanan ja erittäin taivaan-valtakunnan avainten käytännöstä P. Raamatun ja lutherilaisen opin mukaan 1–2 osaa 1876
Seurakunta perustettu kalliohon Kristukseen saarna Lutherilaisen Evankeliumi-yhtiön vuosi-juhlana 1882
Ännu några ord angående den lutherska läran om rättfärdiggörelsen 1888
Rechtfertigungslehre der Professoren der Theologie Johannes Tobias Beck, O. F. Myrberg und A. W. Ingman 1891
Mainion saksalaisen opettajan J. T. Beck'in ja hänen puolueensa vanhurskauttamis-oppi : 1 	1891
Mainion saksalaisen opettajan J. T. Beck'in ja hänen puolueensa vanhurskauttamis-oppi : 3 	1891
Muistutuksia katekismusehdotukseen jonka toimitti Suomen toisen kirkolliskokouksen ... ja kirkkolain muutosehdotuksiin ynnä muuan sana ripistä ja Herran p. ehtoollisesta 1892
Mainion saksalaisen opettajan J. C. Beck'in ja hänen puolueensa vanhurskauttamis-oppi : [2], 4 : Vastaus herra G. Johansson'in kirjoitukseen: Kirkon asemasta vähäsen ”Vartija” lehden 1 vihossa v. 1892
Vähän vastinetta herra tuomioprovasti G. Dahlberg'in kyhäykseen katekismus-ehdotuksesta ynnä hra provasti F. G. -  Hedberg'in y. m. lausunnoita 1893
Appellation an die evangelisch lutherische Christenheit 1893
Mainion saksalaisen opettajan J. C. Beck'in ja hänen puolueensa vanhurskauttamis-oppi : 5 : Päätteitä J. T. Beck'in opin suunnasta ynnä herra piispa H. Råberghin lausuntoja 1894
Mainion saksalaisen opettajan J. C. Beck'in ja hänen puolueensa vanhurskauttamis-oppi : 6 : Päätteitä J. T. Beck'in opin suunnasta ynnä herra piispa H. Råberghin lausuntoja 1895
Aiheesta muualla

http://www.netikka.net/tforum/kirjat.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.sley.fi/luennot/ESITYS/GestrinAK.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Erik Palmer-Brown

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Erik Palmer-Brown
Syntymäaika: 24. huhtikuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Napoleon, Ohio,  Yhdysvallat 
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura: Sporting Kansas City
Pelinumero: 2
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013– | Sporting KC | 3 | (0) |
Maajoukkue
| 2013 | Yhdysvallat U17 | 5 | (0) |
| 2014– | Yhdysvallat U18 | 6 | (1) |
| 2014– | Yhdysvallat U20 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. marraskuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. marraskuuta 2014.
Erik Palmer-Brown (s. 24. huhtikuuta 1997 Napoleon, Ohio) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa MLS-liigan Sporting Kansas Cityä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ammattilaisura

Palmer-Brown teki MLS-debyyttinsä Sporting KC:n paidassa toukokuussa 2014, seurahistorian nuorimpana pelaajana. Hänet ajettiin ottelussa Chicago Firea vastaan toisen keltaisen kortin myötä kentältä 64. peliminuutilla.
Serie A:n Juventus oli kiinnostunut Palmer-Brownin hankkimisesta alkuvuodesta 2014, ja siirtosumman arvioitiin olevan noin miljoona euroa. Siirto ei toteutunut, mutta saman vuoden syksyllä Juventuksen uutisoitiin olevan edelleen kiinnostunut.
Elli Melasniemi

| Elli Melasniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. syyskuuta 1998 (ikä 26)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2017–
Merkittävät roolit:  Asta Oksanen (Kakarat)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Elli Melasniemi (s. 16. syyskuuta 1998) on suomalainen näyttelijä. Hän oli päärooleissa Ylen draamasarjoissa Seitsemäntoista (2017) ja Kakarat (2020). Melasniemi näytteli Seitsemäntoista-sarjan hahmoaan myös sarjaan liittyvissä mobiilipeleissä Olivia17 ja Olivia18.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 2017. Näyttelemistä hän on opiskellut Lahden kansanopistossa. Melasniemi on ollut helsinkiläisen Ilves-Teatterin jäsen vuodesta 2018.
Hänen isovanhempansa ovat Kristiina Halkola ja Eero Melasniemi, ja Vilma Melasniemi on hänen tätinsä.
Filmografia

Seitsemäntoista – Olivia Nikolajeff (2017)
Elvis & Onerva – tyttö pukuhuoneessa (2019)
Kakarat – Asta Oksanen (2020)
Esteri Mäki

| Esteri Mäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1906 Kylmäkoski
Kuollut: 24. joulukuuta 1963 (88 vuotta) Jyväskylän maalaiskunta
Muut tiedot
Uskonto:  Baptismi
Esteri Mäki (1. lokakuuta 1906 Kylmäkoski – 24. joulukuuta 1963 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen baptistievankelista. Mäki toimi evankelistana Pirkanmaan eteläosissa sekä Keski-Suomessa vuodesta 1952 lähtien.
Mäki toimi aluksi vapaakirkollisten piirissä, mutta siirtyi baptisteihin myöhemmin. Hän toimi hengellisessä työssä vuodesta 1947 lähtien täysipäiväisesti. Alkujaan Mäki työskenteli kotiseudullaan Kylmäkoskella ja sen lähiympäristössä.
Vuonna 1952 Mäki muutti Keski-Suomeen, missä hän työskenteli loppuikänsä. Hän raivasi uusia alueita, joissa vapaakristilliset julistajat eivät olleet aikaisemmin toimineet. Vuodesta 1957 lähtien Mäki asui Kolun kunnalliskodissa.
Emund Vanha

| Emund Vanha> Ruotsin kuningas |
| --- | --- |
Valtakausi:  1050–1060
Edeltäjä:  Anund Jakob
Seuraaja:  Stenkil

Syntynyt:  n. 1000
Kuollut:  1060
Lapset:  Anund Emundsson
Suku:  Munsö
Isä:  Olavi Sylikuningas
Äiti:  Edla
Uskonto:  katolilaisuus
Emund Vanha oli Ruotsin kuningas noin vuosina 1050–1060. Hän oli Ruotsin ensimmäisen kristityn kuninkaan Olavi Sylikuninkaan (Olof Skötkonung) avioton poika. Lisänimen Vanha hän sai siitä, että hän oli edellisen kuninkaan Anund Jakobin vanhempi velipuoli. Emundin kaksi poikaa kuolivat ennen isäänsä, ja seuraavaksi kuninkaaksi nousi hänen vävynsä Stenkil.
Emund oli kristitty, mutta kiisteli Bremenin arkkipiispan kanssa Ruotsin kirkon itsenäisyydestä.
Kirjailija Lempi Jääskeläinen sijoitti kirjansa Kvenlannin hurtta juuri Emund Vanhan hallituskauden loppuun.
Aiheesta muualla

Wadbring
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Anund Jakob | Ruotsin kuningas   | Seuraaja: Stenkil |
Erik Palmstedt

Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Erik Palmstedt (16. joulukuuta 1741 Tukholma – 12. kesäkuuta 1803) oli ruotsalainen arkkitehti. Häntä pidetään erityisesti kustavilaisen tyylin taitajana.
Palmstedt opiskeli kaupunginarkkitehti J. E. Carlbergin koulussa. Hänestä tuli varakaupunginarkkitehti vuonna 1773. Vuonna 1791 hän sai professorin arvonimen, ja alkoi työskennellä Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa. Vuonna 1802 hänet ylennettiin akatemian arkkitehtuuriosaston rehtoriksi. Vuonna 1781 Palmstedtista tuli kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Ensimmäiset rakennukset Tukholmaan itsenäisenä arkkitehtina Palmstedt suunnitteli jo 19-vuotiaana. Rakennuksissa on ranskalaissävytteisiä piirteitä, ja myös vaikutteita Jacques-François Blondelilta ja Gilles Marie Oppenortilta. Vuonna 1767 Palmstedt sai tehtäväkseen suunnitella yhden tärkeimmistä rakennuksistaan, Tukholman Börshusetin, joka yhdistelee kustavilaista tyyliä ja rokokoo-tyyliä.
Vuosina 1778–1780 Palmstedt teki ekskursion Roomaan ja Pariisiin, jonka aikana hän tutustui monumentaalirakennusten uusiin muotivirtauksiin. Roomassa hän tutustui myös antiikin arkkitehtuuriin. Palattuaan takaisin Ruotsiin hän alkoi työskennellä Gripsholmin linnan  parissa Kustaa III:n pyynnöstä. Sen jälkeen hän muun muassa suunnitteli Uudellamaalla sijaitsevan Mustion linnan yhdessä turkulaisen Christoffer Friedrich Schröderin kanssa. Samoihin aikoihin sen rakentamisen kanssa aloitettiin myös Palmstedtin suunnitteleman Perintöruhtinaan palatsin rakennustyöt.
Vuonna 1784 Palmstedt meni naimisiin Hedvig Gustava Robsahmssonin kanssa. Heidän poikansa Carl Palmstedt työskenteli Jöns Jacob Berzeliuksen kanssa ja perusti Chalmersin teknillisen korkeakoulun.
Töitä

Börshuset, 1767–1778
Hebyn linna, n. 1780
Norrbro, 1781–1807
Tullhuset, 1783–1790
Mustion linna, 1783–1792
Perintöruhtinaan palatsi, 1783–1794
Jokioisten kartanon päärakennus, 1790-luku
Börshuset.
Euphrase Kezilahabi

Euphrase Kezilahabi (13. huhtikuuta 1944 Ukerewe – 9. tammikuuta 2020 Dar es Salaam) oli tansanialainen runoilija ja romaanikirjailija.
Kezilahabi sai kandidaatin oppiarvon Dar es Salaamin yliopistosta vuonna 1970 ja opetti sitten eri kouluissa pitkin Tansaniaa. Hän palasi Dar es Salaamin yliopistoon jatkamaan opintoja ja tekemään itse opetustyötä swahilin kielen laitoksella. Myöhemmin hän valmistui täydentävien opintojen päätteeksi Wisconsinin yliopistosta Yhdysvalloissa. Kezilahabin ensimmäinen romaani oli opettajien tekemää koulutyttöjen hyväksikäyttöä käsitellyt Rosa Mistika (1971). Alun perin teos oli kielletty opetuskäytössä, mutta myöhemmin se saavutti vakiintuneen aseman Kenian ja Tansanian toisen asteen kouluissa. Kezilahabin muiden romaanien joukossa ovat Kichwamaji (1974), Dunia uwanja wa fujo (1975) ja Gamba la nyoka (1979).
Kezilahabi runoteosten joukossa ovat Kichomi (1974) ja Karibu ndani (1988). Hän julkaisi ensimmäisenä vapaalla mitalla kirjoitetun runokokoelman swahilin kielellä. Kezilahabi rikkoikin swahilinkielisen runouden muodollisia traditioita, ja Kichomi oli swahilinkielisen kirjallisuuden piirissä jokseenkin kiistelty teos. Monesti hän otti kirjoituksissaan kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Kezilahabi oli viettänyt lapsuutensa Victoriajärven keskellä sijaitsevalla saarella, ja hän hyödynsikin runoissaan myös rikasta veden kuvailua.
Elka

Elka tai ELKA voi tarkoittaa seuraavaa:
Henkilöt > Etunimi

Elka (s. 1982), ukrainalainen laulaja
Elka de Levie (1905–1979), alankomaalainen voimistelija
Elka Graham (s. 1981), australialainen uimari
Elka Nikolova, bulgarialais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Elka Ostrovsky, kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Hot in Cleveland
Elka Todorova, bulgarialainen sosiologian, psykologian ja sosiaalityön tutkija
Muut

Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto, lyhennettynä Elka
Aspioti-ELKA, kreikkalainen julkaisu- ja painoyritys, toiminnassa 1873–1997
Elka, italialainen sähköurku- ja syntetisaattorivalmistaja; brändin omisti vuodesta 1989 Generalmusic ja vuodesta 2013 suomalainen Soundion Oy
Elka Synthex, vuosina 1981–1985 valmistettu syntetisaattori
ELKA, bulgarialainen laskimien valmistaja
Elka 22, valmistajan kuuluisin malli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erik Palmén

| Erik Herbert Palmén |
| --- | --- |
 Erik Palmén 1940-luvun alussa
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1898 Vaasa
Kuollut: 19. maaliskuuta 1985 (86 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1921, FT 1927)
Instituutti:  Merentutkimuslaitos Helsingin yliopisto
Oppilaat:  Lauri Vuorela, Eero Holopainen
Tutkimusalue:  merentutkimus meteorologia
Palkinnot:  International Meteorological Organization (IMO) Prize (1969)
Erik Herbert Palmén (31. elokuuta 1898 Vaasa – 19. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli akateemikko ja kansainvälisesti tunnetuin suomalainen meteorologian tutkija. Hän vaikutti norjalaisen rintamamallin kehitykseen ja oli keskeinen hahmo Chicagon koulukunnassa, joka loi suihkuvirtauksen käsitteen. Palmén oli monipuolinen tutkija, joka laati julkaisuja meteorologian, geofysiikan ja meritieteen aloilta. Palménin ja Chester W. Newtonin kirjaa Atmospheric Circulation Systems: Their Structure and Interpretation vuodelta 1969 käytetään edelleen alan oppikirjana eri puolilla maailmaa.
Palmén syntyi Vaasassa ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän valmistui tähtitieteen maisteriksi 1921 ja väitteli meteorologiasta vuonna 1927.
Palmén toimi Merentutkimuslaitoksen johtajana (1939–1947) ja meteorologian professorina Helsingin yliopistossa (1947–1948). Vuonna 1948 hänet valittiin Suomen Akatemian elinikäiseksi jäseneksi, ja eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1968 hän toimi tutkijaprofessorina. Vaikka hän pysyi virassaan Helsingin yliopiston Meteorologian laitoksella, hän teki myös useita pidempiä vierailuita vierailevana professorina Chicagon, Kalifornian ja Tukholman yliopistoihin.
Palmen julkaisi yli 130 tieteellistä artikkelia. Merentutkimuksen alalla useimmat niistä käsittelivät tuulen vaikutusta veden liikkeisiin ja kerrostuneisuuteen. Meteorologiassa hän tutki matalapaineiden ja rintamien rakenteen lisäksi ilmakehän yleistä kiertoliikettä ja energiatasapainoa, suihkuvirtauksia ja hurrikaanien esiintymistä. Ensimmäiset ilmakehän yläosien tutkimukset perustuivat yksinomaan ennen ensimmäistä maailmansotaa maanpinnalta tehtyisin havaintoihin, mutta yhdessä Bergenin koulun kanssa Palmen järjesti mittauskampanjan, jossa eri maat tekivät luotaushavaintoja kahden päivän ajan, ja niin tutkijat saattoivat paneutua ilmakehän kolmiulotteiseen rakenteeseen.
Vuonna 1969 hänelle myönnettiin arvostettu Maailman ilmatieteen järjestön IMO Prize -palkinto.
Geofysiikan Seura jakaa joka neljäs vuosi Erik Palménin mukaan nimetyn hopeisen Palmén-mitalin suomalaiselle ansioituneelle geofysiikan alan tutkijalle. Ensimmäinen mitali myönnettiin 15. lokakuuta 1968 Palménille. Hänen mukaansa on nimetty myös Erik Palménin aukio Helsingissä Kumpulan kampuksella. Aukion laidalla sijaitsee Ilmatieteen laitoksen toimitalo Dynamicum. Palménin muistoksi on nimetty myös Chester W. Newtonin ja Eero O. Holopaisen toimittama kirja Extratropical Cyclones, The Erik Palmen Memorial Volume.
Aiheesta muualla

About the Department The Department of the Geophysical Sciences. Arkistoitu 13.4.2007. Viitattu 20.6.2020. (englanniksi)
Merentutkimuslaitoksen historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Palmén, Erik Herbert (englanniksi) (encyclopedia.com)
A. J. Thorpe (1991) Review: Extratropical cyclones. The Erik Palmén Memorial Volume. Edited by Chester Newton and Eero O. Holopainen. American Meteorological Society. Pp. 272. Price $60 (tieteellisen kirjaston kautta) (englanniksi) (wiley.com)
Eisenberg (Pfalz)

| Eisenberg |
| --- | --- |

 vaakuna
 Eisenberg
 Koordinaatit: 49°34′N, 8°4′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Rheinland-Pfalz
Piirikunta:  Donnersbergkreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,75 km²
Korkeus:  183 m
Väkiluku (2017):  9 295
 – Väestötiheys:  496 as./km²
Postinumero:  67304
Suuntanumero(t):  06351
 
 www.eisenberg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eisenbergin sijainti Donnersbergkreisin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Rheinland-Pfalzin osavaltiossa.
Eisenberg on kaupunki Donnersbergkreisin piirikunnassa Rheinland-Pfalzin osavaltiossa lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Mainzista etelään ja 30 kilometriä Kaiserslauternista koilliseen.
Eisenbergin nimi viittaa paikkakunnalla jo muinoin harjoitettuun raudanvalmistukseen.
Maantiede

Eisenberg sijaitsee pohjoisen Pfalzin alueella Pfälzerwaldin metsäalueen pohjoisreunalla. Kaupungin halki virtaa lounaasta koilliseen Eisbach-niminen 38 kilometriä pitkä puro, joka yhtyy Reiniin Wormsin kohdalla. Rein virtaa noin 25 kilometriä Eisenbergista itään Rheinland-Pfalzin ja Hessenin rajajokena.
Eisenberg on aluehallintoyksikkö Verbandsgemeinde Eisenbergin suurin kunta. Yksikköön kuuluu lisäksi Kerzenheim ja Ramsen. Se muodostettiin osana 1960-luvulla aloitettua paikallishallinnon järkeistämistä. Kerzenheim ja Ramsen ovat noin kahden tuhannen asukkaan maalaiskuntia. Rheinland-Pfalzin hallintojärjestelmässä ne kuuluvat luokkaan "Ortsgemeinde". Eisenbergin kuntayhtymän väkiluku on noin 13 000 ja pinta-ala noin 64 neliökilometriä.
Historia

Eisenberger Beckenin kumpumailla oli asutusta jo esiroomalaisella kaudella. Eisenbergin lounaispuolelta on löydetty todisteita kelttiasutuksesta. Roomalaisella kaudella Eisenbergin alue oli Speyerin ja Rheinzabernin ohella nykyisen Pfalzin alueen merkittävimpiä asuinseutuja. Kansainvaellusten aikana 400-luvulla paikkakunnalle rakennettiin roomalainen burgus, eli pieni myöhäisantiikkinen tornimainen linnake. Varhaisin asiakirjamaininta Eisenbergista on vuodelta 763 muodossa Isanburc.
1300-luvulta aina 1700-luvulle eli Nassau-Weilburgin kaudella Eisenberg oli merkitykseltään vähäinen. 1800-luvulla paikkakunta kuului Göllheimiin. Eisenbergin merkitys alkoi kasvaa Pfalzin teollistumisen myötä. Paikkakunta julistettiin virallisesti kaupungiksi 16. maaliskuuta 1963.
Toisen maailmansodan jälkeen Eisenberg kuului Ranskan miehitysvyöhykkeeseen (Französische Besatzungszone). Siitä tuli osa Rheinland-Pfalzin osavaltiota. Landkreis Rockenhausen ja Landkreis Kirchheimbolanden yhdistettiin nykyiseksi Donnersbergkreisin piiriksi 7. kesäkuuta 1969.
Eisenbergin kotiseutumuseo on Haus Isenburg. Museossa on esillä muun muassa löytöjä, jotka on tehty roomalaiskauden vicus-asuinpaikasta. Vicus (monikko vici) oli roomalaisten käyttämä termi pikkukaupunkimaisesta asuinyhteisöstä.
Kerzenheimin metsässä Steinbornin pohjoisreunalla sijaitsee vanha tammi, Helincheneiche. Tammeen liittyy tarina onnettomasta rakkaudesta. Sadun teema on klassinen: kaunis Helinchen halutaan naittaa rikkaalle talonpojalle, mutta hänen rakkautensa kohde on metsästäjä Anselmi. Helinchen ja Anselmi halutaan pitää toisistaan erillään. Helinchen kuolee suruun ja Anselmi kaatuu taistelussa kreivejä vastaan. Ja aina täydenkuun aikaan Helinchen ja Anselmi nähdään Helinchenin tammen katveessa.
Talous ja liikenne

Metalliteollisuudella on pitkät perinteet Eisenbergissä. Kaupungin suurin työnantaja on rautavalimo Gienanth Eisenberg. Toinen suuri työllistäjä on EKW GmbH, alkuperäiseltä nimeltään Eisenberger Klebsandwerke. Hyvinvointipalveluihin erikoistunut AZURIT Rohr pitää pääkonttoriaan Eisenbergissä.
Eisenbergin rautatieasema sijaitsee Eistalbahn-rataosuudella (Grünstadt–Enkenbach). Maantieliikenteen keskeinen väylä on Bundesstraße 47 (Hettenleidelheim–Walldürn), joka muodostaa yhteyden Bundesautobahn 6 -moottoritielle. BAB 6 kulkee Eisenbergin keskustan eteläpuolitse.
Aiheesta muualla

Eisenberg (Pfalz), Rheinland-Pfalz, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eisenbergiä ympäristöineen.
Ernest Paananen

Ernest Paananen (26. joulukuuta 1879 Pihtipudas – 12. tammikuuta 1951 New York) oli amerikansuomalainen laulaja, viulisti ja sanoittaja. Paananen oli Tuulikki Paanasen isä.
Paananen teki laulajana sekä viulistina 17 levytystä New Yorkissa Antti Kosolan orkesterin kanssa vuosina 1929–1930. Hän sanoitti myös valssin "Muistatko vielä illan sen", eli "Älä unhoita minua", jonka hän ja Kosola levyttivät vuonna 1930.
Aiheesta muualla

Ernest Paananen YouTubessä
Emmanuel de Grouchy

Emmanuel de Grouchy vuonna 1792. Georges Rouget’n maalaus vuodelta 1835.
Emmanuel de Grouchy, Grouchyn toinen markiisi, (23. lokakuuta 1766 – 29. toukokuuta 1847) oli ranskalainen kenraali ja Napoleonin palveluksessa toiminut marsalkka.
Perhe

Emmanuel de Grouchy syntyi vuonna 1766 Pariisissa François-Jacques de Grouchyn, Grouchyn ensimmäisen markiisin, ja älykkö Gilberte Fréteau de Pényn lapsena. Hänen sisarensa oli Sophie de Condorcet, tunnettu feministi.
Sotilasura

Grouchy aloitti sotilasuransa Ranskan tykistössä vuonna 1779, mutta sai siirron ratsuväkeen vuonna 1782. Neljä vuotta myöhemmin hänet siirrettiin kaartin rykmenttiin. Aatelistaustastaan ja suhteistaan hoviin huolimatta Grouchy vakuuttui vallankumouksen periaatteista ja jätti siitä syystä kaartin. Vuoden 1792 sodan käännekohdassa hänet nimitettiin everstiksi ratsuväen rykmenttiin, ja pian hän sai kenraalimajurin (ransk. maréchal de camp) arvon. Vuonna 1793 Grouchy osoitti kykynsä jälleen Vendéen taisteluissa, minkä johdosta hänet korotettiin divisioonan kenraaliksi. Pian sen jälkeen hänet otettiin viralta jalosukuisuutensa takia, mutta vuonna 1795 hänet palautettiin palvelukseen. Vuonna 1798 hän avusti Piemonten hallitusta Sardinian kuninkaan kruunun luovuttamisessa ja vuonna 1799 Grouchy osoitti suurta sotataitoa sotaretkellä Venäjää ja Itävaltaa vastaan. Novin ja pitkän vetäytymisen jälkeen hän haavoittui 14 kertaa ja jäi vangiksi. Vapauduttuaan Grouchy palasi Ranskaan.
Vaikka Grouchy oli vastustanut Napoleonia, hänet värvättiin uudelleen 1. konsulin käskystä. Myöhemmin hän kunnostautui sotilasurallaan Hohenlindenin taistelussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emmanuel de Grouchy Wikimedia Commonsissa