stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onni Hynninen
Olympialaiset ja MM-kilpailut

Armeijan palveluksessa olleen Hynnisen ura ampujana alkoi 1930-luvun lopulla. Hän osallistui MM-kisoihin Malmilla 1937, mutta silloin ei vielä tullut menestystä. Seuraavissa vuoden 1939 Luzernin MM-kisoissa hän oli hopeaa voittaneessa vapaakiväärijoukkueessa ja sijoittui henkilökohtaisessa kisassa 19:ksi. Sotien jälkeen hän oli mukana Tukholman MM-kisoissa, joissa hän sai henkilökohtaisen MM-pronssin ns. englantilaisottelussa eli pienoiskiväärin 60 laukauksen 50 ja 100 jaardin makuuammunnassa. Lisäksi tuli joukkuehopeaa vapaakiväärijoukkueessa kuten jo ennen sotia vuoden 1939 kisoissa. Hän sai myös joukkuehopean pienoiskiväärin makuulta ja -joukkuepronssia pystyltä. Vapaakiväärin henkilökohtaisessa kisassa hän oli toiseksi paras suomalainen Pauli Janhosen voittamassa MM-kisassa sijoituksen ollessa 9.  ja pienoiskiväärin henkilökohtaisessa makuuammunnassa 4. niukasti kultakamppailusta jääneenä. Vuoden 1954 Caracasin MM-kilpailuissa Hynninen kilpaili vapaakiväärin henkilökohtaisessa kisassa ja edusti Suomea joukkuekilpailuissa, jossa Suomen joukkue sijoittui neljänneksi. Hynnisen oma tulos oikeutti 26:ksi Vilho Ylösen sijoittuessa MM-pronssille.
Hynninen osallistui pienoiskiväärin makuuammunnan 50 metrin kilpailuun vuoden 1948 Lontoon olympialaisissa, jossa hänen sijoituksensa oli 16.
Mitalit MM-kisoissa

| --- | --- |
 Henkilökohtainen kilpailu Pronssia 50 yd + 100 yd pienoiskivääri, makuu 60 ls (1947 Tukholma) :  Joukkuekilpailu Hopeaa 300 m vapaakivääri, asennot (1939 Luzern)  300 m vapaakivääri, asennot (1947 Tukholma)  50 m pienoiskivääri, makuu (1947 Tukholma) Pronssia 50 m pienoiskivääri, pysty (1947 Tukholma) 
SM-kisoissa Onni Hynninen saavutti vuosina 1938–1957 seitsemän SM-kultaa lajeinaan vapaakivääri, sotilaskivääri ja pienoiskivääri. Hän osallistui Suomen edustajana kaikkiaan yhdeksään maaotteluun vuosina 1935–1956. Hän jatkoi ampumauraansa eläkevuosina saavuttaen neljä SM-kultaa ikämies- ja veteraanivuosina.
Ammatillisen uran Hynninen teki Suomen puolustusvoimien palveluksessa niin, että siirtyessään reserviin hän oli toimiupseerina ylennetty yliluutnantiksi. Ampumaurheilu-urastaan Hynninen sai Suomen urheilun hopeisen ansioristin ja Suomen Leijonan ritarimerkin.
Sonny Liston

| Sonny Liston Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Charles L. Liston
Syntynyt: 8. toukokuuta 1932 (syntymätodistus kirjoitettu jälkeenpäin) Arkansas, Yhdysvallat (tarkka paikka kiistanalainen)
Kuollut: 30. joulukuuta 1970 (38 vuotta) Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Sonny
Pituus:  184 cm
Paino:  98 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  54
Voitot:  50
– tyrmäysvoitot:  39
Tappiot:  4
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Charles L. ”Sonny” Liston (8. toukokuuta 1932 Arkansas (syntymäaika ja tarkka paikka kiistanalaisia) – 30. joulukuuta 1970 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä ja painoluokkansa maailmanmestari. Hän voitti maailmanmestaruutensa Floyd Pattersonilta vuonna 1962 ja puolusti sitä kerran uusintaottelussa. Liston voitti Pattersonin molemmilla kerroilla tyrmäyksellä jo ensimmäisessä erässä. Vuonna 1964 hän menetti yllättäen maailmanmestaruutensa Muhammad Alille eikä pystynyt voittamaan sitä takaisin uusintaottelussakaan. Sen jälkeen hän ei enää otellut mestaruudesta.
Sonny Listonia pidettiin jo elinaikanaan merkittävänä nyrkkeilijänä, ja maailmanmestaruusaikanaan häntä verrattiin Joe Louisin ja Rocky Marcianon kaltaisiin suuriin maailmanmestareihin. Liston oli aikansa keskivertonyrkkeilijöitä noin kymmenen kiloa painavampi ja tyyliltään hyökkäävä. Hänellä oli myös pelottava maine muiden nyrkkeilijöiden keskuudessa, eivätkä esimerkiksi aikansa huiput Ingemar Johansson ja Henry Cooper suostuneet kohtaamaan häntä. Myös Muhammad Ali myönsi jälkikäteen pitäneensä Listonia pelottavana vastustajana.
Listonilla oli yhteyksiä alamaailmaan ja mafiaan, ja rikolliset vaikuttivat hänen taustajoukoissaan koko uran ajan. Näiden yhteyksien on väitettykenen mukaan? jopa vaikuttaneen hänen ennenaikaiseen kuolemaansa vuonna 1970, mutta tätä ei ole voitu todistaa. Listonin elämästä on tehty vuonna 2008 ensi-iltansa saanut elokuva Phantom Punch, jossa häntä näyttelee Ving Rhames.
Elämä ja ura > Nuoruus ja vankila-aika

Listonin tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä ja paikastakin on ristiriitaista tietoa. Hän syntyi Arkansasin osavaltiossa vuosien 1930–1940 välillä puuvillanviljelijä Tobin ja Helen Listonin perheeseen, jossa oli hänen lisäkseen 24 lasta. Perhe oli köyhä, ja Liston tapasi usein sanoa: ”Siitä lähtien kun synnyin, olen taistellut elämästäni.” Koska lapset syntyivät kotona, heillä ei ollut syntymätodistuksia. Paikallinen legenda tosin kertoo, että Listonin synnyttyä puuhun tehtiin merkki sen muistoksi. Liston kirjoitti syntymätodistuksensa jälkikäteen vuonna 1953 ja ilmoitti siinä syntymäpäiväkseen 8. toukokuuta 1932. Päivämäärän paikkansapitävyys on kuitenkin kiistanalainen.
Listonin lapsuus oli vaikea, sillä perheen isä pahoinpiteli usein lapsiaan. Hän ei koskaan oppinut lukemaan, ja tarvitsi koko uransa ajan lukemiseen tuttavien apua. 13-vuotiaana Liston karkasi kotoaan St. Louisiin ja joutui siellä kasvatuslaitokseen. Hän ajautui jo nuorena rikollisuuteen ja liittyi joukkoon, joka hänen omien sanojensa mukaan oli "aina etsimässä vaikeuksia". Hän toimi pitkään John Vitale -nimisen gangsterin henkivartijana ja loi järjestäytyneen rikollisuuden piiristä tuttavuuksia, jotka tulisivat piinaamaan häntä läpi elämän.
Kun Liston syyllistyi ravintolan aseelliseen ryöstöön sekä useisiin pahoinpitelyihin ja varkauksiin, hänet tuomittiin lopulta viideksi vuodeksi Missourin vankilaan vuonna 1950. Tuolloin katolinen vankilapastori Edward Murphy keksi ohjata uskonsa yhteiskuntaan menettäneen Listonin nyrkkeilyn pariin antaakseen hänelle muuta ajateltavaa. Vankien nyrkkeilyohjelmaa vetänyt pastori Alios Stevens perehdytti hänet lajiin tarkemmin, ja Liston voitti vankilansa nyrkkeilymestaruuden. Nyrkkeilyn ja katolisen uskonnon yhteys näkyi myöhemminkin Listonin elämässä, sillä hänen puolustaessaan mestaruuttaan pukuhuoneessa oli toisinaan odottamassa pappeja, joilla oli rinnassaan ”I like Sonny” -pinssit.
Elämä ja ura > Maailmanmestaruus: Ottelut Pattersonia vastaan

Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy totesi kerran maailmanmestari Floyd Pattersonille, että olisi mielenkiintoista nähdä hänet kehässä Sonny Listonin kanssa. Vastoin valmentajansa ja managerinsa Cus D’Amaton ohjeita Patterson suostui otteluun sillä ehdolla, että Listonin pitäisi ensin voittaa saksalainen Albert Westphal. Liston tyrmäsi Wesphalin ottelun ensimmäisessä erässä voimakkaalla jabilla ja pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ottelemaan maailmanmestaruudesta. Titteliotteluaan varten Liston harjoitteli ankarasti vastustajan ajamista kulmaan ja voimaa. Hän oli hyvin itsevarma ottelun tuloksesta; kun eräs toimittaja kysyi häneltä, uskooko Liston voivansa lyödä Pattersonin, hän vastasi: ”Mikä saa sinut luulemaan, etten pystyisi?”.
25. syyskuuta 1962 vain yhden tappion urallaan kokenut Liston kohtasi maailmanmestari Pattersonin Chicagon Comiskey Parkilla käydyssä ottelussa. Hän lähti kamppailuun asiantuntijoiden selkeänä ennakkosuosikkina. Liston täytti odotukset hyökkäämällä heti ottelun alettua Pattersonin kimppuun ja lyömällä tätä vartaloon molemmin käsin. Kun ensimmäistä erää oli oteltu kaksi minuuttia ja kuusi sekuntia, Liston tyrmäsi Pattersonin jabilla. Ensimmäistä kertaa nyrkkeilyhistoriassa raskaansarjan maailmanmestari oli vaihtunut ensimmäisessä erässä tapahtuneella tyrmäyksellä, ja jo seuraavana päivänä chicagolaiset sanomalehdet ilmoittivat, että 18 894 ottelua paikan päällä seurannutta katsojaa oli saanut todistaa nyrkkeilyhistorian kolmanneksi nopeinta tyrmäystä.
Liston puolusti maailmanmestaruuttaan ensimmäistä kertaa Pattersonia vastaan käymässään uusintaottelussa 22. heinäkuuta 1963 Las Vegasin Convention Centerissä. Myös tällä kertaa Patterson joutui tyrmätyksi heti ensimmäisessä erässä, kestettyään vain neljä sekuntia pidempään ja käytyään maassa kolmesti. Molemmat ottelijat tienasivat kamppailusta 1,5 miljoonaa dollaria.
Vuonna 1963 Liston kävi esiintymässä nyrkkeilyfaneille Euroopassa, mutta sitä jouduttiin lyhentämään ihmisten kiinnostuksen puutteen takia. Liston vieraili myös Suomessa ja veti Linnanmäelle suuren yleisöjoukon seuraamaan naruhyppyään (Suomesta ei löytynyt sopivaa nyrkkeilijää edes harjoitusvastustajaksi) lavalle rakennetussa kehässä.
Elämä ja ura > Uran loppuvaiheet ja kuolema

Tappionsa jälkeen Liston vetäytyi vuodeksi julkisuudesta, kunnes teki yllättävän paluun Tukholmassa järjestetyssä ottelussa, jossa hän voitti saksalaisen Gerhard Zechin seitsemännen erän tyrmäyksellä. Hän otteli Ruotsissa neljä ottelua vuosien 1966–1967 välillä ja voitti yhden vastustajansa teknisellä tyrmäyksellä ja loput kolme tyrmäyksellä. Yhtä myöhemmin Meksikossa käytyä ottelua lukuun ottamatta nämä olivat hänen ainoat ottelunsa Yhdysvaltojen ulkopuolella. Listonin suosio Ruotsissa oli lähes yhtä suuri kuin Floyd Pattersonin, joka oli vieraillut siellä muutamaa vuotta aiemmin.
Tappioistaan ja iästään huolimatta Liston oli edelleen pelätty vastustaja, ja esimerkiksi maailmanmestariksi Alin jälkeen noussut Joe Frazier kieltäytyi kohtaamasta häntä. Samoihin aikoihin tuleva maailmanmestari George Foreman ystävystyi Listonin kanssa, joka myös toimi tämän harjoitusvastustajana. Jälkikäteen Foreman ihmetteli, kuinka hänen iskunsa eivät tuntuneet vaikuttavan Listoniin. Lisäksi Foreman sanoi Listonin olevan miellyttävä kaveri.
Sonny Liston jatkoi nyrkkeilijänuraansa voitokkaasti vielä vuosikymmenen loppuun. Vain yksi voitoista tuli pisteillä ja loput tyrmäyksellä. 12. marraskuuta 1968 Liston otteli Roger Rischeriä vastaan hyväntekeväisyysottelussa, jossa kerättiin rahaa Ben Anolikille, Pennsylvanian ensimmäiselle sydänsiirtopotilaalle. 6. joulukuuta 1969 hän kohtasi Leotis Martinin ottelussa uudelleen luodusta NABF:n raskaansarjan mestaruudesta ja koki uransa neljännen tappion, kun Martin tyrmäsi hänet voimakkaalla suoralla yhdeksännessä erässä. Pian ottelun jälkeen Martin joutui lopettamaan uransa, koska Listonin isku oli puhkaissut hänen verkkokalvonsa. Liston otteli vielä kerran 29. kesäkuuta 1970 voittaen nuoren Chuck Wepnerin teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä.
6. tammikuuta 1971 Geraldine Liston palasi kotiin Las Vegasiin viikon matkaltaan St. Louisista ja löysi 38-vuotiaan aviomiehensä Sonny Listonin kuolleena sängystä. Ruumiin lähettyviltä löytyi huumeiden piikittämiseen käytettäviä välineitä. Poliisit päättelivät ovelle jääneistä sanomalehdistä, että Liston oli ollut kuolleena jo kahdeksan päivää, joten viralliseksi kuolinpäiväksi merkittiin 30. joulukuuta 1970. Kuolemaa pidetään yleisesti epäilyttävänä, koska Listonilla oli paljon yhteyksiä alamaailmaan, mutta rikollisten osuutta ei ole koskaan voitu todistaa. Tarkka kuolinsyy jäi selvittämättä, mutta huumeiden vaikutusta on epäilty. Listonin käsivarressa oli useita neulanjälkiä, ja keittiöstä löydettiin poliisin etsintöjen yhteydessä heroiinia. Monet Listonin lähipiirissä ovat väittäneet, että kuolema olisi vain lavastettu huumeiden yliannostukseksi. Heidän mukaansa Liston pelkäsi neuloja eikä olisi sen vuoksi voinut piikittää itseensä heroiinia. Hänen tiedetään silti käyttäneen vahvoja huumeita ainakin viimeisinä vuosinaan.
Sonny Liston on haudattu Paradise Gardens -hautausmaalle Las Vegasissa. Hänen pronssiseen hautakiveensä on kirjoitettu: "Charles Sonny Liston. 1932–1970. A man."
Nyrkkeilijänä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Hän oli kaikkea sitä, mitä hänestä sanottiin; kasa lihaksia, valtaa ja voimaa. | ” |
– Muhammad Ali kuvailee Listonia 
Nyrkkeilyä seurannut yleisö ei yleensä pitänyt Listonista, minkä takia häntä on sanottu lajin vihatuimmaksi maailmanmestariksi Jack Johnsonin jälkeen. Silti asiantuntijat pitivät häntä hänen huippuaikoinaan yhtenä kaikkien aikojen suurimmista mestareista ja vertasivat häntä samalla tyylillä otelleisiin nyrkkeilylegendoihin, kuten Rocky Marcianoon ja Joe Louisiin. Kun Liston voitti maailmanmestaruuden, The Ring -lehden perustaja Nat Fleisher ehti julistamaan hänet kaikkien aikojen parhaimmaksi nyrkkeilijäksi, ja entinen maailmanmestari Joe Louis sanoi hänen pysyvän mestarina niin kauan kuin haluaa. Kun Liston yllättäen menetti mestaruutensa Cassius Claylle ja hävisi uusintaottelunkin, hänen mahdollisuuksiinsa nousta uudestaan mestaruusotteluun ei enää yleisesti uskottu. Myöhemmin on esitetty spekulaatioita, että Liston olisi ollut Claylle hävitessään jo yli 40-vuotias, jolloin hän olisi ollut aikanaan maailman vanhin raskaansarjan maailmanmestari. Tämä näkemys on esitetty, koska Liston näytti huomattavasti ilmoittamaansa vanhemmalta eikä hänen syntymäajastaan ole varmuutta.
Arvostettu suomalainen nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimo on arvioinut kirjassaan Kehän sankarit Listonin olleen vuosina 1958–1963 "todella maailman paras". Vuonna 2005 International Boxing Research Organization sijoitti hänet 9 listallaan parhaimmat raskassarjalaiset kautta aikojen.
Ottelutyyliltään Liston oli hyökkäävä, ja hänen tapaansa kuului usein käydä päin vastustajan iskuja. Hänen fyysiset avunsa olivat merkittävät jo hänen aloittaessaan uransa. Hän oli 184 senttimetriä pitkä, mutta hänen ulottuvuutensa oli noin 213 senttimetriä. Lisäksi hänen nyrkkinsä oli aikakauden kookkain (maailmanmestareista ainoastaan Primo Carneran nyrkki on ollut yhtä suuri), ympärysmitaltaan 38 senttimetriä. Siksi hänen nyrkkeilyhansikkaansa jouduttiin myöhemmin valmistamaan tilaustyönä. Listonin niska oli vahva, minkä vuoksi häntä ei ollut helppo tyrmätä. Painoa hänellä oli koko uransa ajan keskimäärin 95 kilogrammaa, minkä takia hän varsinkin uransa alussa oli usein vastustajiaan kookkaampi, koska 1950-luvun alun raskassarjalaiset painoivat keskimäärin 80–85 kilogrammaa. Painoedun lisäksi hänen voimakkaat iskunsa osaltaan korvasivat puutteellista tekniikkaa, ja iskujenvaihdossa Liston pystyi voittamaan kaikki vastustajansa, sillä hän osasi lyödä vahvoja koukkuja molemmilla käsillään. Myös hänen jabinsa oli tavanomaista voimakkaampi, ja Liston pystyi jopa tyrmäämään vastustajiaan sillä.
Listonin merkittävin heikkous oli jalkatyö, ja hän liikkui kehässä kömpelösti. Lisäksi hänen ottelutaktiikkansa oli usein yksinkertainen. Näiden puutteiden takia hän joutui varsinkin uransa alussa tyytymään usein pistevoittoihin, koska ei kyennyt saamaan nopeampia vastustajiaan kiinni. Myös Listonin oikeaa suoraa pidettiin heikkona, minkä takia hän pyrkikin iskemään vasemmalla aina kuin mahdollista.
Yhteydet järjestäytyneeseen rikollisuuteen

Listonin läheiset suhteet järjestäytyneeseen rikollisuuteen olivat yleisesti tiedossa hänen uransa aikana. Tuttavat ovat kertoneet Listonin ihailleen rikollisia ja pitäneen heitä "mahtavina". Jo poikana hän oli isokokoinen ja joutui jengissä usein hoitamaan väkivaltaiset tehtävät. Listonin managerina hänen ammattilaisuransa alussa toimi tunnettu gangsteri Joseph "Pep" Barone, joka oli toiminut rikollisjohtaja Frankie Carbon luottomiehenä. Virallisesti Barone vaihdettiin George Katziin, jotta Liston olisi päässyt suuriin otteluihin, mutta hänen tiedetään vaikuttaneen Listonin uraan myöhemminkin. Kun Liston tienasi 80 000 dollaria oteltuaan saksalaisen Albert Westphalin kanssa, ainakin 18 000 dollaria rahoista päätyi Baronelle.
Kun Liston pääsi vihdoin maailmanmestaruusotteluun Floyd Pattersonia vastaan, hän ilmoitti julkisuudessa katkaisseensa kaikki suhteensa alamaailmaan. 1950-luvun lopulla FBI yritti kitkeä järjestäytyneen rikollisuuden vaikutuksen ammattijärjestöihin, uhkapelaamiseen ja ammattiurheiluun. Näissä olosuhteissa ei pidetty hyvänä, että maailmanmestariksi nousisi nyrkkeilijä, jonka tiedettiin olleen tekemisissä mafian kanssa.
Yhteydet alamaailmaan vaikeuttivat Listonin uraa, eikä hänen annettu otella kertaakaan New Yorkissa, lähimmilläänkin vain Baltimoressa. Tästä huolimatta rikollisten vaikutuksesta Listonin uraan tai otteluiden lopputuloksiin ei ole tarkkaa tietoa. Pidetään epätodennäköisenä, että rikolliset olisivat vaikuttaneet varsinkaan Listonin alkuaikojen otteluihin, eikä heillä ainakaan todistettavasti ollut osuutta hänen ennenaikaiseen kuolemaansa.
Aiheesta muualla

Tilastot ammattilaisotteluista BoxRec-tietokannassa
IBHOF / Sonny Liston
Ylen elävä arkisto: Sonny Listonin haastattelumuuri murtui. Paavo Noponen. (1963)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sonny Liston Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Floyd Patterson | Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari 1962–1964 | Seuraaja: Muhammad Ali |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  NARA  SNAC
The Legend of Zelda: Link’s Awakening

| The Legend of Zelda: Link’s Awakening |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Takashi Tezuka
Tuottaja:  Shigeru Miyamoto
Käsikirjoittaja:  Yoshiaki Koizumi, Kensuke Tanabe
Taiteilija:  Yoichi Kotabe
Säveltäjä:  Minako Hamano, Kozue Ishikawa, Kazumi Totaka
Ohjelmoija:  Takamitsu Kuzuhara, Kazuaki Morita
Pelisarja:  The Legend of Zelda
Julkaistu:  Game BoyJP 6. kesäkuuta 1993NA elokuu 1993 Game Boy ColorJP 12. joulukuuta 1998NA joulukuu 1998
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: B (12 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 7  USK 0 
Alusta:  Game Boy, Game Boy Color
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
The Legend of Zelda: Link’s Awakening (jap. ゼルダの伝説: 夢をみる島, Zelda no densetsu: Yume o miru shima) on Nintendon kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu vuonna 1993 Game Boylle. Pelistä julkaistiin paranneltu DX-versio vuonna 1998 Game Boy Colorille.
Helmikuussa 2019 Nintendo julkisti Nintendo Directissä pelistä tulevan uuden version Nintendo Switchille. E3 2019 -tapahtumassa esiteltiin uuteen peliin tulevaa uutta luolastoeditoria.
Tarina

Link’s Awakening on neljäs Zelda-sarjassa julkaistu peli, ja sen tapahtuvat sijoittuvat The Legend of Zelda: A Link to the Pastin jälkeen. Sama Link, joka seikkailee A Link to the Pastissa, haaksirikkoutuu Koholintin saarelle. Marin-niminen tyttö, joka muistuttaa sekä käytökseltään että olemukseltaan suuresti prinsessa Zeldaa, pelastaa haaksirikkoutuneen sankarin. Palatakseen Hyruleen Linkin on herätettävä Tuulikala soittamalla kahdeksaa maagista soitinta, jotka sijaitsevat eri puolella saarta.
Link’s Awakening on ensimmäinen Zelda-sarjan peli, joka ei sisällä Triforcen etsintää, ja jossa Zelda ja Ganon eivät esiinny.
Pelattavuus ja ominaisuudet

Vuoden 1993 julkaisu Game Boylle oli alustasta johtuen mustavalkoinen. DX-versiossa peli on väritetty, ja siihen on tehty joitakin muutoksia. Uuden Game Boy Colorin ominaisuuksia esitellen DX-versio sisältää ylimääräisen luolaston, Color Dungeonin eli Väriluolaston, jossa pelaajan on selvitettävä useita, väreihin liittyviä ongelmia. DX-versiossa on valokuvaamo, jonka omistaja käy aika ajoin ottamassa Linkistä kuvia seikkailun edetessä. Valokuvat voi tulostaa Game Boy Printerillä.
The Legend of Zelda: Oracle of Agesin ja The Legend of Zelda: Oracle of Seasonsin kontrollit ja osa grafiikoista ja äänistä ovat peräisin Link's Awakeningistä.
Pääseikkailun lisäksi Link's Awakeningissä on eri sivutehtäviä ja muita tehtäviä pääseikkailun ohella. Ympäri koko pelimaailmaa on kätketty kerättäviä "salaisia simpukankuoria"; kun näitä on kerätty 20 kappaletta, pelaaja saa itselleen voimakkaan miekan, joka ampuu energiasäteitä pelaajan elinvoiman ollessa täysi, samaan tapaan kuin miekka toimi alkuperäisessä The Legend of Zelda -pelissä. Link's Awakening on ensimmäinen sarjan peli, joka sisältää niin sanotun vaihtokauppaketju -minipelin. Link's Awakening on myös sarjan ensimmäinen osa, jossa A- ja B-painikkeiden toiminto voidaan liittää eri esineisiin, mikä mahdollistaa vaihtelevammat pulmat ja monipuolisemmat esineyhdistelmät.
Perintö muille Zelda-peleille

Link’s Awakening on monien muiden Zelda-pelien tapaan kuvattu yläviistosta ruudun rullatessa neljään suuntaan pelaajan liikkeiden mukaan. Peli on ensimmäinen ylhäältä kuvattu Zelda-peli, jossa Link voi hypätä. Muita Link’s Awakeningissä esiteltyjä, myöhempiin peleihin jääneitä uutuuksia ovat vaihtokauppaketjut, kalastus ja liitäminen ilman halki kukon avulla.
Pelin kehitys

The Legend of Zelda: Link’s Awakening sai alkunsa valtuuttamattomana sivuprojektina; ohjelmoija Kazuaki Morita loi Zelda –tyylisen pelin yhdellä ensimmäisistä Game Boyn tuotantotyökaluista ja käytti sitä testatakseen pelialustan kykyjä. Muita Nintendo Entertainment Analysis and Developmentin työntekijöitä liittyi työajan jälkeen hänen seuraansa, ja he työskentelivät pelin parissa, mikä heidän mielestään tuntui kuin ”koulunjälkeiseltä kerholta”. Näiden kokeiden tulokset Game Boylla alkoivat näyttää lupaavilta, ja Super NESin The Legend of Zelda: A Link to the Past -videopelin vuonna 1991 tapahtuneen julkaisun jälkeen ohjaaja Takashi Tezuka pyysi lupaa kehittää kannettava Zelda -peli; aikomuksenaan hänellä oli, että se olisi ollut käännösversio A Link to the Pastista, mutta siitä kehittyi alkuperäinen pelinsä. Suurin osa tiimistä, joka oli luonut A Link to the Pastin, koottiin uudelleen yhteen edistämään tätä uutta projektia. Kaiken kaikkiaan heiltä kesti kehittää puolitoista vuotta Link's Awakeningiä.
Myöhemmin Yoshiaki Koizumi, joka oli aiemmin avustanut A Link to the Pastin juonen parissa, tuotiin tiimiin. Koizumi oli vastuussa Link's Awakeningin pääjuonesta, antoi ajatuksen saaresta unen maassa ja keksi kyläläisten kanssa tapahtuvat vuorovaikutukset. Link's Awakeningia sarjan tuottaja Eiji Aonuma kuvaili ensimmäisenä Zelda -pelinä, jossa oli kunnon juoni, minkä hän katsoi johtuvan Koizumin romantiikasta. Tezuka pyrki saamaan pelin maailmaan on samanlaisen tunnelman kuin yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Twin Peaks, jossa Links Awakeningin tapaan esiintyy henkilöhahmoja pikkukaupungissa.
Masanao Arimoto ja Shigefumi Hino suunnittelivat pelin hahmot, kun taas Yoichi Kotabe toimi kuvittajana. Avaus- ja loppudemoa lukuun ottamatta kaikki pelin kuvat olivat Arimoton piirtämiä. Yasahisa Yamamura suunnitteli luolastot, mihin kuului huoneiden ja reittien luominen sekä vihollisten sijoittelu. Shigeru Miyamoto, joka toimi Link’s Awakeningin tuottajana, ei antanut luovaa panosta henkilökunnan jäsenille. Hän kuitenkin osallistui mukaan pelitestaajana ja hänen mielipiteensä vaikuttivat suuresti jälkipuoliskon kehitykseen.
Musiikin Link's Awakeningiin sävelsivät Minako Hamano ja Kozue Ishikawa, joille se oli heidän ensimmäinen peliprojektinsa. Kazumi Totaka oli vastuussa ääniohjelmoinnista ja kaikista äänitehosteista. Kuten useimpien Zelda -pelien tapaan Link's Awakeningiin kuuluu uudelleen toistuva ylämaailman musiikki; tämän teeman Game Boylle tehty sovitus, nimeltään "Field", oli Ishikawan luoma. Yuko Tsujiyoko sovitti myöhemmin lopputekstien teeman "Yume o Miru Shima e" orkesterille, ja se esitettiin Orchestral Game Music Concerts 3 -konsertissa vuonna 1993.
Vastaanotto

Link’s Awakening sai kriitikoilta hyvän vastaanoton, ja arviosivusto Game Rankings on antanut sille keskiarvon 89,82 %.
Link’s Awakening menestyi kaupallisesti hyvin, ja nosti Game Boyn myyntiä 13 prosenttia vuonna 1993 – tehden siitä yhden Nintendon tuottoisimmista vuosista Pohjois-Amerikassa siihen asti. Peli pysyi julkaisunsa jälkeen bestseller -listoilla yli 90 kuukautta ja sitä myytiin 3,83 miljoonaa kappaletta vuoteen 2004 mennessä. Lisäksi DX –versio myi vielä 2,2 miljoonaa kappaletta.
Electronic Gaming Monthly valitsi Link's Awakeningin vuoden 1993 parhaaksi Game Boy -peliksi.