stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laasti

Laastia ämpärissä
Laasti on jostakin sideaineesta, tavallisesti sammutetusta kalkista tai sementistä, hiekasta ja vedestä valmistettu seos, jota käytetään sitomaan muurikiviä toisiinsa sekä seinä-, perustus- ja kattopintojen rappausoikaisussa, tasoituksessa ja viimeistelyssä. Laastia voidaan käyttää myös erilaiseen kiinnitykseen (esimerkiksi lattia- tai seinälaattojen kiinnitykseen) sekä moneen muuhun rakennustyöhön.
Tyypillisesti laasti valmistetaan työmaalla sekoittamalla kuiva-aine (sementti ja sideaine) veteen. Laastin valmistamista käsin hyvänlaatuisesta hienorakeisesta hiekasta ja muuraussementistä (yhdistelmä sementtiä ja sammutettua kalkkia) ei harjoiteta nykyään juuri käytännössä, sillä muuraussementin valmistus on hiipunut viime vuosina. Sen voisi käsityönä edelleen tehdä itse kalkin ja sementin sopivasta yhdistelmästä. Laastin sekoittamiseen käytetään tyypillisesti joko vahvaan porakoneeseen kiinnitettävää laastivispilää tai erillistä laastinsekoittajakonetta tai jopa perinteistä betonimyllyä.
Laasteja nimitetään sideaineen mukaan kalkki-, hydraulinen kalkki-, kalkkisementti-, sementti-, muuraussementti-, kipsi- ja kipsikalkkilaasteiksi. Runkoaineen perusteella laasteja nimitetään hienolaasteiksi, karkealaasteiksi ja roiskerappauslaasteiksi. Perinteiset laastit, joissa ei ole erityisiä lisäkiintoaineita sisäisen rakenteen vahvistamiseen (kuten mm. ns. kuitulaasteissa), on koettu edelleen monissa erityisesti restaurointikohteissa turvallisiksi ja aikaa kestäviksi. Kuitenkin erikoislaasteista ei ole julkaistu luotettavia vanhentamistesteja 50/100 vuoden ennusteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laasti Wikimedia Commonsissa
Kuin surmaisi satakielen (elokuva)

| Kuin surmaisi satakielen> To Kill a Mockingbird |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Mulligan
Käsikirjoittaja:  Horton Foote
Perustuu:   Harper Leen romaaniin  Kuin surmaisi satakielen 
Tuottaja:  Alan J. Pakula
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Russell Harlan
Leikkaaja:  Aaron Stell
Tuotantosuunnittelija:  Henry Bumstead
Pääosat:   Gregory Peck  Mary Badham  Phillip Alford  John Megna  Ruth White  Paul Fix  Brock Peters  Frank Overton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   1962-12-2525. joulukuuta 1962  
Kesto:  129 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuin surmaisi satakielen (engl. To Kill a Mockingbird) on vuonna 1962 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Robert Mulligan. Se perustuu Harper Leen samannimiseen romaaniin vuodelta 1960. Elokuva sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta ja voitti niistä kolme: paras miespääosa, sovitettu käsikirjoitus ja lavastus.
Elokuva valittiin vuonna 1995 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gregory Peck   | … |  Atticus Finch   |
|  Mary Badham   | … |  Scout   |
|  Phillip Alford   | … |  Jem   |
|  John Megna   | … |  Dill Harris   |
|  Brock Peters   | … |  Tom Robinson   |
Aiheesta muualla

Kuin surmaisi satakielen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuin surmaisi satakielen Elonet.
Laahuskolibrit

| Laahuskolibrit |
| --- | --- |
 Isolaahuskolibri
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Laahuskolibrit Lesbia  Lesson, 1833
Katso myös
   Laahuskolibrit Wikispeciesissä   Laahuskolibrit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laahuskolibrit (Lesbia) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi Etelä-Amerikassa elävää lajia.
Laahuskolibrilajit

Isolaahuskolibri (Lesbia victoriae)
Pikkulaahuskolibri (Lesbia nuna)
Kultapääherttu

| Kultapääherttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Hertut Cisticola
Laji::  exilis
Kaksiosainen nimi
 Cisticola exilis  (Vigors & Horsfield, 1827) 
Katso myös
   Kultapääherttu Wikispeciesissä   Kultapääherttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultapääherttu (Cisticola exilis) on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kultapääherttua tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Australiassa. Sen on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Laatikkoleija

Laatikkoleijan rakenne
Laatikkoleija on eräs leijamalli, jonka kantavuus ja nousukyky ovat parempia kuin normaalileijan.
Laatikkoleija muodostuu neljästä laatikon muotoon asetetusta rimasta; rakenne pysyy ryhdissään kahden sisäpuolelle asennetun kahdesta tietyn mallisesta rimasta tehdyn tukirakenteen avulla.
Kummastakin päästä ulottuu noin kolmannesmatkaan tuulenpitävästä ohuesta kankaasta tehty verhoilu, joka muodostaa rungon ympärille kaksi päädyistään avointa laatikkoa. Tästä tulee leijan nimikin. Verhoilu pysyy ryhdissään siten, että rimojen ympärille on rakennusvaiheessa ommeltu niitä ympäröivä kangastuppi.
Keskelle jää vastaavan kokoinen avoin tila; jotkut rakentajat liittävät tukirakenteeseen parinkymmenen sentin yläpuoliset pidennykset, joiden varaan asennetaan erilliset kapeat tukisiivet, jotka parantavat leijan ohjattavuutta ja nousukykyä. Joissakin malleissa on myös alakulmissa vastaavat joskin kapeammat siivet - näin eritoten silloin, jos leijan on tarkoitus nostaa ilmaan siihen liitettyjä mittauskojeita. Kojeet asennetaan tavallisimmin alempaan aukkoon tai sitten tukirakenteiden välille pingotettujen ohuiden vaijerien varaan keskelle leijaa.
Leijan alapuolisiin kulmiin kiinnitetään neljä silmukkaruuvia, joista vedetään noin puoli metriä pitkät erilliset metallilangat yhdeksi pisteeksi, joka on säädettävä niin että se on tarkasti leijan alapinnan keskipisteen kohdalla. Tähän pisteeseen kiinnitetään ohjauslanka; useimmiten suositaan ohutta teräsvaijeria, koska laatikkoleijan veto varsinkin kovalla tuulella on hyvin voimakas. Laatikkoleija ei myöskään tarvitse erillistä pyrstöä.
Laatikkoleija nousee hyvin jyrkästi, noin 80 asteen kulmassa. Sen kantokyky on suuri verrattuna konventionaaliseen leijaan.
Laatikkoleijaa on käytetty runsaasti ilmatieteellisten mittausten apuvälineenä; muun muassa Benjamin Franklin teki huomattavan osan ukkosta koskevista tutkimuksistaan juuri laatikkoleijan avulla.
Varsinaista keksijää on mahdoton nimetä; Kiinassa ja Japanissa leijoja on kuitenkin lennätetty jo parintuhannen vuoden ajan. Kirjallisuudessa esiintyy runsaasti väitteitä, että suurimmat näistä leijoista olisivat pystyneet jopa nostamaan ihmisen; varmaa todistetta tästä ei kuitenkaan ole olemassa, vaikka teoriassa se on mahdollista.
Laatikkoleija populaarikulttuurissa

Clive Cussler: Lohikäärme
Kyōko Fukada

| Kyōko Fukada> 深田 恭子 |
| --- | --- |
 Kyōko Fukada vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1982 (ikä 41)
Aiheesta muualla
www.horipro.co.jp/fukadakyoko
IMDb
Elonet
Kyōko Fukada (jap. 深田 恭子; s. 2. marraskuuta 1982) on japanilainen näyttelijä ja J-popin laulaja. Hän aloitti uransa teini-ikäisenä ja esiintyi televisiossa vuonna 1997. Ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1999.
Fukada tunnetaan muun muassa elokuvista Ringu 2 (1999) ja Dolls (2002).
Diskografia > Albumit

Dear… (1999)
Moon (2000)
Universe (2001)
Flow: Kyoko Fukada Remixes (2002)
Diskografia > Singlet

"Saigo no Kajitsu" (1999)
"Easy Rider" (1999)
"Kirameki no Shunkan" (2000)
"How?" (2000)
"Swimming" (2001)
"Kimi no Hitomi ni Koishiteru" (2001)
"Route 246" (2002)
Aiheesta muualla

Kyōko Fukada Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Laatikkoruoka

Alhaalta ylös: maksa-, peruna- ja lanttulaatikkoa.
Laatikkoruoka on uunissa valmistettava ruoka, joka kypsytetään vuoassa. Laatikkoruuista useimmat, kuten makaroni-, maksa- ja kaalilaatikot, ovat ympärivuotisia kotiruokia, kun taas jotkut, etenkin porkkana-, peruna- ja lanttulaatikot, ovat perinteisesti jouluruokia.
Laatikkoruokia ovat myös juusto-, kala-, kurkku-, lohi-, riisi-, sieni-, silakka- ja sipulilaatikot. Myös kiusaukset ovat tyypillisiä laatikkoruokia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laatikkoruoka Wikimedia Commonsissa
Käärmelahden koulu

| Käärmelahden koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Väänälänrannantie 1332, 71720 Käärmelahti (Kuopio)
Koordinaatit:  63.0917°N, 27.4222°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Timo Lehtonen
Luokat:  1–6
Oppilaita:  75 (2023)
Verkkosivut
Käärmelahden koulu on Kuopion Maaningan Käärmelahden kylässä toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Lukuvuoden 2016–2017 alussa koulua kävi 86 oppilasta.
Uusi koulun ja päiväkodin kokonaisuus valmistui vuonna 2016, pääsuunnittelija arkkitehti Esa Säkkinen, joka toimi myös päärakennesuunnittelijana.
Krebs

Krebs on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Carl Krebs (1889–1971), tanskalainen voimistelija ja olympiamitalisti
Edwin G. Krebs (1918–2009), yhdysvaltalainen biokemisti, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
Hans Krebs (1898–1945), saksalainen jalkaväenkenraali, Saksan maavoimien yleisesikunnan päällikkö
Hans Adolf Krebs (1900–1981), saksalainen biokemisti, sitruunahappokierron eli Krebsin syklin selvittäjä, Nobelin lääketieteen palkinnon saaja
John Hans Krebs (1926–2014), saksalais-israelilais-yhdysvaltalainen poliitikko
Nikolaus Krebs, Nicolaus Cusanus (1401–1464), saksalainen filosofi, matemaatikko, kardinaali ja tähtitieteilijä
Otto Mauritz Krebs (1683–1768), ruotsalainen everstiluutnantti
Peyton Krebs (s. 2001), kanadalainen jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Konstantin Pätsin muistomerkki Valtionpää

| Valtionpää (Riigipea), Konstantin Pätsin muistomerkki |
| --- | --- |

Nimi:  Valtionpää (Riigipea), Konstantin Pätsin muistomerkki
Tekijä:  Vergo Vernik ja Toivo Tammik (ark)
Valmistumisvuosi:  2022
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Teostyyppi:  Monumentti
Sijainti:  Uusi tori, Tallinna
Koordinaatit:  59°26′07″N 24°45′03″E﻿ / ﻿59.435268°N 24.750799°E﻿ / 59.435268; 24.750799
Konstantin Pätsin muistomerkki Valtionpää on muistomerkki Tallinnan Uuden torin (Uus turg) aukiolla. Veistoksen nimi Valtionpää (Riigipea) viittaa kirjaimellisesti sanaan "pää". Teoksen tekijä on kuvanveistäjä Vergo Vernik ja arkkitehtina on toiminut Toivo Tammik. Veistos paljastettiin lokakuussa 2022. Teos on veistetty ruotsalaiseen ja kiinalaiseen graniittiin.
Historia

Konstantin Pätsin muistomerkin perustamista ehdotti vuonna 2016 seitsemän Viron historian edistämiseen sitoutunutta yhdistystä. Ne ehdottivat muistomerkin sijoittamista Toompean linnan viereen Viron tasavallan 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Tämä aloite ei toteutunut, mutta muistomerkille löydettiin uusi paikka Kansallisooppera Estonian takana sijaitsevalta historialliselta Uusi tori -aukiolta. Konstantin Pätsin museo järjesti keräyksen patsaan rakentamisen rahoittamiseksi ja allekirjoitti sopimuksen Tallinnan kaupungin kanssa sen sijainnista.
Suunnittelukilpailun voitti vuonna 2020 kuvanveistäjä Vergo Vernikin ja arkkitehti Toivo Tammikin ehdotus. Voittajasuunnitelman mukaan valmistetun Valtionpään materiaali on ruotsalainen graniitti, jonka pohja on vuorattu kiinalaisella graniitilla. Viron kulttuuriperinnönsuojeluyhdistys myönsi, että prosessi on ollut kireä.
Valmistus

Kuvanveistäjä Vergo Vernik kertoi, että patsaan tekeminen vaatii tarkkaa kivityötä: "Ei voi tehdä virheitä. Jos kerran menee pieleen, sitä ei voi palauttaa." Kivenveistäjä Margus Kurvits lisäsi, että kivi on kovaa, eivätkä hiomalaikat kestä kauan. "Kivi on omituinen, koska sen sisäpuolelle syntyy halkeamia, joihin täytyy jättää tilaa virheille ja erilaisille leikkauksille", Kurvits sanoi. Työn piti alun perin valmistua 3. elokuuta 2022, mutta Vernik pyysi kesäkuussa Tallinnan kaupunginhallitukselta työlle lisäaikaa.
Paljastus

Teoksen paljastustilaisuudessa 21. lokakuuta 2022 puhuivat Viron presidentti Alar Karis, Tallinnan pormestari Mihhail Kõlvart, suunnittelukilpailun tuomariston puheenjohtaja Rein Veidemann sekä Madis Päts, joka on Konstantin Pätsin lapsenlapsenlapsi.
Patsaan paljastivat kuvanveistäjä Vergo Vernik ja arkkitehti Toivo Tammik. Sen jälkeen sen pyhitti Viron kirkkojen neuvoston puheenjohtaja.
Vastaanotto

Vuonna 1934 vallankaappauksen jälkeen autoritaarisen Viron valtion perustanut Konstantin Päts on herättänyt paljon keskustelua. Joillekin on ollut kyseenalaista, ansaitseeko niin sanotun vaikenevan ajan 1934 - 1940 symboliksi muodostunut presidentti muistomerkin.
Kun teoksen sijoituspaikka oli ratkaistu vuonna 2020, arkkitehti ja taiteilija Leonhard Lapin sanoi olevansa huolestunut siitä, että patsas suunniteltiin pystytettäväksi Tammsaarenpuiston lähelle, koska Tammsaare ja Päts eivät tulleet olleenkaan toimeen keskenään. Lapin sanoi: "Tammsaare ei näyttäytynyt millään Pätsin vastaanotolla. Nyt Päts sijoitetaan hänen viereensä."
Sotahistorioitsija Igor Kopõtin sanoi muistomerkin osoittavan, että Viron ensimmäinen katastrofiin päättynyt itsenäisyyskausi on yliromantisoitua aikaa ja viittasi Pätsin myöhempään hallintotyyliin diktatuurina. Kopõtinin mukaan nuorpätsiläiset vaikuttivat suuresti Viron tasavallan syntyyn vuonna 1918, kun taas tämä muistomerkki muistuttaa pikemminkin "vanhaa Pätsiä",  joka otti vallan laittomasti vallankaappauksella ja käytännössä tuhosi demokraattisen hallinnon.
Taidehistorioitsija Aleksandra Murre sanoi, että asiat olisivat voineet olla taiteellisesti huonomminkin. Hänen mukaansa saattaa tuntua omituiselta, kun tämä karkeasti leikattu ja viipaloitu pää on esillä Kansallisooppera taustallaan. Mutta Murre sanoi uskovansa, että kun olemme sopeutuneet ja tottuneet siihen, siitä tulee vähitellen maamerkki. Ehkä ihmiset näkevät 50 vuoden kuluttua, kuinka tällaisen monumentin pystyttäminen kuvaa aikaansa.
Kuvia teoksesta

Yleiskuva veistoksen sijainnista
veistos edestä oikealta
veistos takaa
yksityiskohta veistoksesta
yksityiskohta veistoksesta sivusta
yksityiskohta veistoksesta vasemmalta sivusta
Konstantin Pätsin NKVD:n pidätyskuva vuonna 1941 hänen ollessaan vankina Neuvostoliitossa.
Kopiosto

Kopioston tunnus
Kopiosto r.y. on tekijänoikeusjärjestö, joka edustaa luovan työn tekijöitä, esittäjiä ja kustantajia. Järjestö on perustettu vuonna 1978 ja sillä on 44 jäsenjärjestöä.
Kopioston toiminta

Kopiosto mahdollistaa tekijänoikeuden suojaamien julkaisujen ja audiovisuaalisten teosten vaivattoman ja vastuullisen käytön oppilaitoksissa, yrityksissä ja julkishallinnossa. Samalla se varmistaa, että luovan alan ammattilaiset saavat heille kuuluvat korvaukset teostensa käytöstä. Kopiosto on Suomen luovaa alaa kattavimmin edustava tekijänoikeusjärjestö.
Kopiosto myy lupia julkaisujen ja teosten kopiointiin ja digitaaliseen käyttöön sekä tv-sisältöjen erilaisiin käyttötapoihin. Kopioston asiakkaita ovat oppilaitokset, valtio, kunnat, uskonnolliset yhteisöt, yritykset ja yhteisöt.
Käyttöluvista kerätyt korvaukset Kopiosto maksaa luovan alan tekijöille. Radio- ja tv-ohjelmien korvaukset maksetaan pääosin henkilökohtaisina korvauksina ohjelmien tekijöille ja esittäjille, kuten ohjaajille, käsikirjoittajille ja näyttelijöille. Kirjojen, lehtien ja internetissä julkaistujen teosten käyttökorvaukset maksetaan Kopioston jäsenjärjestöille, jotka jakavat ne edelleen tekijöille ja kustantajille muun muassa erilaisina apurahoina ja palkintoina.
Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla rahoitetaan muun muassa Kritiikin Kannukset-, Warelius-, Topelius-, Mikael Agricola-, Vuoden tiedetoimittaja-, Rudolf Koivu- ja Finlandia-palkinnot.
Yhteiskunnallisesti Kopiosto vaikuttaa luovan alan tekijöiden aseman parantamiseksi, tekijänoikeuksien puolustamiseksi ja tekijänoikeusmyönteisen ilmapiirin vahvistamiseksi.
Kopiosto kartoittaa julkaisujen käyttöä oppilaitoksissa yrityksissä ja julkishallinnossa. Lisäksi se selvittää audiovisuaalisten teosten käyttöä kotitalouksissa ja oppilaitoksissa. Tutkimustietoa hyödynnetään korvausten hinnoittelussa ja jaossa sekä uusien lupamallien suunnittelussa.
Kopioston yhteydessä toimii Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus AVEK, joka tukee audiovisuaalista kulttuuria yksityisen kopioinnin korvauksilla ja Opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämistä erillisistä määrärahoista.
Kopioston toiminta > Kopioston edustavuus

Vuonna 1978 perustettu Kopiosto on 44:n kulttuuri- ja viestintäalan järjestön yhteinen tekijänoikeusjärjestö. Kopiosto edustaa yli 80 000:ta suomalaista luovan alan tekijää, esiintyjää ja kustantajaa sekä ulkomaisten tekijänoikeusjärjestöjen kanssa tehtyjen vastavuoroisuussopimusten nojalla ulkomaisia tekijöitä.
Kopioston edustamat luovan alan ammattilaiset ovat muun muassa elokuvantekijöitä, graafikoita, kirjailijoita, kriitikoita, kuvittajia, kustantajia, kääntäjiä, muusikoita, näyttelijöitä, ohjaajia, radio- ja tv-selostajia, sanoittajia, sarjakuvantekijöitä, säveltäjiä, toimittajia ja valokuvaajia.
Kopioston toiminta > Hallinto

Kopiosto on rekisteröity yhdistys, jonka hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja kymmenen muuta jäsentä. Hallituksen alaisuudessa toimivat Kopioston jaostot sekä toimisto.
Kopioston toiminta > Hallinto > Hallitus 2024

Lähde:
Hallituksen puheenjohtaja Heikki Jokinen, vapaa toimittaja, Sarjakuvantekijät ry
Sanna Haanpää, toiminnanjohtaja, Suomen tietokirjailijat ry
Ismo Huhtanen, lakiasiainjohtaja, Uutismedian liitto ry
Karoliina Huovila, toiminnanjohtaja, Teatteri- ja mediatyöntekijät ry
Heikki Karjalainen, suomentaja, Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry
Elina Kuusikko, toiminnanjohtaja, Näyttelijäliitto ry
Sakari Laiho, johtaja, Suomen Kustannusyhdistys ry
Johanna Sandberg, toiminnanjohtaja, Finlands svenska författareförening
Katri Soramäki, toiminnanjohtaja, Grafia ry
Jani Tanskanen, freelancetoimittaja, RTTL ry
Vappu Verronen, toiminnanjohtaja, Suomen Säveltäjät ry
Kritiikkiä

Kopiostoa on kritisoitu siitä että se saa periä oppilaitoksilta "digilupa"-nimistä maksullista lisenssiä, joka mahdollistaa internetissä olevien valokuvien ja tekstien kopioimisen opetuskäyttöön huolimatta siitä, ovatko teokset Kopioston jäsenien tekemiä teoksia.
Aiheesta muualla

Kopioston kotisivu
Koukkukätinen mies

Fernald, jota usein kutsutaan ”koukkukätiseksi mieheksi”, on kelmi yhdysvaltalaisen Lemony Snicketin kirjoittamassa lastenkirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja. Hänet tunnetaan kahdesta suuresta ja terävästä koukusta siinä, missä hänen käsiensä pitäisi olla. Sarjan elokuvaversiossa häntä esittää brittiläinen Jamie Harris.
Biografia > Ennen sarjaa

Koukkukätinen mies on yksi kreivi Olafin teatteriseurueen alkuperäisiä jäseniä, ja pysyi Ankea alku -kirjassa esitellyistä kätyreistä pisimpään elossa ja Olafin rinnalla.
Hänen oikea nimensä on Fernald. Hänen sukunimeään ei tiedetä, mutta hän sanoi, ettei se ole sama kuin hänen isäpuolellaan kapteeni Vastakarvalla. Ennen liittymistään kreivi Olafin teatteriseurueeseen hän asui sisarensa Fionan kanssa Vastakarvan Queequeg-sukellusveneessä. He kaksi eivät kuitenkaan tulleet toimeen, ja Fernald karkasi kotoa. Ei tiedetä, milloin ja miten hän menetti kätensä. Läpi suurimman osan kirjasarjan kirjoja Fernald auttaa kreivi Olafia tämän juonissa yrittää viedä Baudelairien omaisuus. Olaf ei itse kutsu Fernaldia hänen oikealla nimellään. Hän ja Esmé Kurjimo kutsuvat häntä "Koukuksi". Yksi Fernaldin peitenimistä on O. Lucafont, joka on anagrammi Count Olafista.
Biografia > Sarjassa

Toisessa kirjassa, Käärmekammiossa, hän naamioi itsensä tohtori O. Lucafontiksi ja saapui Monty-sedän taloon saatuaan puhelun Olafilta. Lopussa aikuiset ymmärtävät lopulta, kuka "Stefano" todella on, ja Lucafont tarjoutuu viemään Olafin vankilaan. Vaikka Sunny pureekin Fernaldin valekädet irti, he kaksi pakenevat silti.
Kuudennessa kirjassa, Haamuhississä, hän naamioitui Pimeä puistotie 667:n ovimieheksi. Yhä valepuvussaan hän tarjosi huutokaupassa patsaasta, jonka sisällä Quagmiren kolmoset olivat. Hän voitti huutokaupan.
Yhdennessätoista kirjassa, Synkässä syöverissä, hän kohtasi jälleen sisarensa Fionan, joka hänen isäpuolensa kapteeni Vastakarvan tavoin työskenteli Baudelairien kanssa. Kun Vastakarva katosi yllättäen ja Queequeg vahingoittui, Fiona huomasi Fernaldin olevan hänen ainut elossa oleva perheenjäsenensä, joten hän liittyi kreivi Olafin seurueeseen ollakseen lähellä veljeään.
Myöhemmin kuitenkin Fernald ja Fiona pettivät Olafin varastamalla tämän sukellusveneen. He tapasivat uudestaan isäpuolensa (joka oli Kit Snicketin sanoin "antanut anteeksi rakastamiensa ihmisten virheet"), Kitin ja Philin.
Hyvä vai paha?

Fernald on osoittanut katumusta tekemistään rikoksista, ja hän on sanonut, ettei ole sellaista asiaa kuin hyvät ja pahat ihmiset. Hänen mielestään kaikki ihmiset ovat kuin "salaatti jossa on hyvät ja huonot puolensa" ja hyvät ihmiset tekevät usein pahoja asioita sillä välin, kun pahat tekevät hyvää. Hän on osoittanut rakastavansa siskoaan.
Kirjassa Ratkaisun rajoilla kreivi Olaf vihjailee, että Fernald ja Fiona ovat jättäneet hänen seurueensa. Hän on siis toiseksi viimeinen Olafin jättänyt apulainen, viimeinen on Esmé Kurjimo.
Kirjailija Daniel Handlerilta kysyttiin haastattelussa, miksi parissa viimeisessä kirjassa hyvien ja julmempien ihmisten raja oli hämärtynyt. Handler vastasi: ”Surullista, vai mitä? Minusta tuntuu että Baudelairet ovat kasvamassa vanhemmiksi, ja yksi vanhenemisen surullisista totuuksista on että olet aina ajatellut itsesi ja tuntemiesi ihmisten olevan hyviä ja oikeellisia, ja ihmisten, joista et pidä, olevan ilkeitä. Mitä vanhemmaksi tulet, sitä mutaisemmaksi se vesi tulee.”
Esiintymiset

Ankea alku
Käärmekammio
Haamuhissi
Painajaisten parantola
Tihutöiden tivoli
Luikurin liuku
Synkkä syöveri
Kredajärvi

| Kredajärvi |
| --- | --- |
 Kreajärvi
Valtiot:   Slovenia
Koordinaatit:  46°24′59″N, 13°59′30″E
Mittaustietoja
 fiKredajärvi 
Kredajärvi on tekojärvi Sloveniassa. Järvi on saanut nimensä kalkista (sloveeniksi kreta) jota louhittiin alueella vuoteen 1985. Louhinta loi kuopan, joka pikkuhiljaa täyttyi vedellä ja järvi syntyi. Louhinta lopettettiin koska se ei tuonut voittoja eikä louhinta ollut hyväksyttävää (alue on osa Triglavin luonnonsuojelualuetta). Järvi kuitenkin pysyi ja se on nykyään vapaa-ajan käytössä.
Tänäpäivänä järvi ja sen luomat kosteikot ovat tärkeää elinaluetta sammakkoeläimille, kuten sammakoille ja rupikonnille.
Kuopion vankileiri

Kuopion kasarmialueen entinen asekoulu, tiilirakennus kaudelta 1914-1916, oli vuonna 1918 Kuopion vankileirin käytössä.
Kuopion kasarmialueen entisen asekoulun rakennuksen Suokadun puoleisessa päädyssä on muistolaatta vankileirillä menehtyneiden punavankien muistoksi.
Kuopion vankileiri oli vuonna 1918 noin 2639 vangin vankileiri. Sotaa edeltävänä aikana pyrittiin saamaan sopu aikaan osapuolien kesken, jopa juuri ennen sodan syttymistä, sopua haettiin Kuopion Puistokoululla järjestetyssä kokouksessa. Vankileirillä henkensä menetti lähes 500 vankia, nälkään ja tauteihin. Kuopion vankileiri ei poikennut muista leireistä erityisesti, ravintoa oli liian vähän ja vankeja liikaa yhdellä pienellä alueella. Myös hygienia oli huonoa ja tämän johdosta sairastuneisuus erilaisiin tauteihin kasvoi.
Kuopion vankileirillä olivat vangittuina muun muassa Yrjö Hyvärinen, Ville Vainio, Antti Mäkelin, Roope Tuhti, Taavi Tainio, Edvard Halonen, Pekka Aakula, Antti Lastu, Tahvo Hiekkaranta ja Juho Tila. Vankileirin toiminta lakkasi syyskuun lopulla vuonna 1918.