stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atar (Mauritania)

| Atar أطار |
| --- | --- |
 Ilmakuva kaupungista.
 Atar
 Koordinaatit: 20°31′N, 13°3′W 
Valtio:  Mauritania
Alue:  Adrar
Departementti:  Atar
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2019):  24 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Atar (arab. أطار‎) on keidaskaupunki ja kunta sekä Adrarin alueen ja Atarin departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee Saharan länsiosassa Adrarin tasangolla 435 kilometriä Nouakchott‎ista koilliseen. Kaupungissa on 24 000 asukasta (vuonna 2019).
Atar on vanhan Saharan ylittävän karavaanireitin pysähdyspaikka. Se koostuu ksariksi kutsutusta vanhasta osasta ja sen ympärille rakennetusta nykyaikaisesta kaupungista. Ranskalaiset valtasivat Atarin vuonna 1909 ja rakensivat sen lähelle suuren varuskunnan, joka on sittemmin toiminut Mauritanian armeijan koulutuskeskuksena. Kaupungin kautta kulkee Nouakchott‎ista Algerian rajalle johtava maantie. Kaupungin kupeessa sijaitsee myös lentokenttä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atar (Mauritania) Wikimedia Commonsissa
Ilona Komppa

Ilona Komppa (10. heinäkuuta 1912 Ähtäri – 8. elokuuta 2002) oli suomalainen kirjailija. Hänen kirjailijanuransa alkoi kahdesta nuorille suunnatusta tyttökirjasta, jotka julkaistiin nimimerkillä Rauni Karhia. Niiden jälkeen hän siirtyi aikuisille suunnattuihin romaaneihin ja näytelmiin, jotka julkaistiin hänen omalla nimellään. Kompan romaani Naisen sydän voitti Gummeruksen historiallisen romaanin kirjoituskilpailun 1972.
Teoksia

Nimellä Rauni Karhia:
"Musta Pekka" : tyttökoululaisromaani. Otava 1935
Yhteiskoulun yliveto. Otava 1940
Nimellä Ilona Komppa:
Polku : romaani. Otava, Tampere 1946
Elämän keinu : romaani. Otava 1950
Jotakin tuttua. Kirjayhtymä, Helsinki 1964
Naisen sydän. Gummerus 1972
Kirja sinulle. I. Komppa, Helsinki 1982
Sampsa Korpela

Sampsa Jaakko Korpela (19. maaliskuuta 1903 Oulu – 6. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Korpelan tunnetuin teos on salapoliisiromaaniparodia Kuka murhasi ja kenet. Romaanin päähenkilönä oli naamioitumisen asiantuntija, salapoliisi Topias Plunt.
Korpela toimi 1936–48 mainostoimisto Erva-Latvalan tekstitoimittajana.
Teoksia

Miksi juuri minut naisit ?, yksinäytöksinen iloittelu. Seuranäytelmiä 446.  Karisto 1941 (palkittu Suomen näytelmäkirjailijaliitto r.y:n suuressa näytelmäkilpailussa v. 1941)
Kuka murhasi ja kenet, dekkariparodia.   Kansankirja, Helsinki 1945 (nimimerkillä Samuvel Pabu)
Viimeinen aalto.   Tammi 1945
Peltiteos oy 16.5.1926–16.5.1951.   Peltiteos, Helsinki 1951
Astypalaia (Kos)

| Astypalaia> Ἀστυπάλαια.Sijainti |
| --- | --- |
 Astypalaia
Koordinaatit:  36°43′49″N, 26°57′22″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kéfalos, Kos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Eteläiset Sporadit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Astypalaia (m.kreik. Ἀστυπάλαια, lat. Astypalaea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kosin saarella Kreikassa. Se oli saaren vanha keskus ennen Kosin poliksen perustamista, ja sijaitsi saaren länsiosassa lähellä nykyistä Kéfaloksen kaupunkia.
Maantiede

Astypalaia sijaitsi noin kolme kilometriä etelään nykyisestä Kéfaloksesta. Sen paikka tunnetaan nykyisin niemellä Palátia. Alue on kukkulamaastoa ja vuorenrinnettä.
Astypalaian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Saarella oli samaan aikaan kaksi muuta polista, Kos Meropis (myöhempi Kos) ja Halasarna.
Historia

Astypalaian seutu on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kaudella. Astypalaian kaupunki perustettiin, kun doorilaiset asuttivat saaren ensimmäisen vuosituhannen eaa. alkupuolella. Varhaisimmat keramiikkalöydöt paikalta ovat geometriselta kaudelta 800-luvulta eaa.
Astypalaia oli Kosin saaren tärkein polis-keskus ainakin arkaaisella kaudella ja vielä klassisella kaudella aina vuoteen 366 eaa. saakka. Kaupungista olivat kotoisin komediarunoilija ja filosofi Epikharmos ja todennäköisesti myös lääketieteen isänä pidetty Hippokrates. Antiikin lähteistä välittyvän kuvan mukaan kaupungissa oli riitoja oligarkkisen ja demokraattisen puolueen välillä. Sisällissodan välttämiseksi toisen osapuolen edustajat muuttivat pois kaupungista, ja perustivat vuonna 366 eaa. uuden Kosin kaupungin, josta tuli saaren uusi keskus. Sisäisten ristiriitojen lisäksi uuden kaupungin perustamisessa vaikuttivat todennäköisesti myös taloudelliset tekijät, kuten paremman kauppapaikan ja hedelmällisemmän viljelymaan etsintä. Astypalaia ei koskaan ollut sijainnut kaupan kannalta edullisella paikalla, ja uusi kaupunki voitti tässä vanhan.
Kosin poliksen perustamisen jälkeen Astypalaia menetti aiemman asemansa ja taantui, mutta säilyi olemassa kaupunkina ainakin vielä hellenistisellä kaudella. Se menetti kuitenkin asemansa itsenäisenä poliksena, ja siitä tuli Kosin alainen demos nimeltä Isthmos (Ἰσθμός) eli ”isthmoslaisten demos” (δήμος Ισθμιωτών, dēmos Isthmiōtōn). Demoksen kansalaisista käytettiin demonyymiä Isthmiōtas (Ἰσθμιώτας). Kaupungissa oli kolme heimoa, Theadai (Θεάδαι), Kyniadai (Κυνιάδαι) ja Melainadai (Μελαινάδαι), mikä lienee perua sen varhaisemmasta asemasta poliksena. Astypalaia oli mahdollisesti Asklepioksen kultin alkuperäinen keskus saarella, ja kultti siirtyi Kosin kaupungin lähelle Asklepieioniin kaupungin perustamisen jälkeen.
Astypalaian nimi tarkoittaa ”Vanhaa (pää)kaupunkia”, joten sen nimi saattaa olla peräisin myöhemmiltä ajoilta. Nykyisen Kéfaloksen nimi, suomeksi ”Pää”, voi olla peräisin Astypalaian asemasta saaren keskuksena. Toisaalta nimeä on selitetty myös Kosin länsipään niemen muodolla.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalta on löydetty kolmen temppelin jäänteet. Demeterille omistettu temppeli oli rakennettu 400-luvulla eaa. Temppelin paikalla sijaitsee nykyisin Panagía (Neitsyt Maria) Palatianín kirkko (36°44′04″N, 26°57′27″E), jonka rakentamisessa on myös käytetty temppelin osia. Temppelistä on näkyvissä joitakin sen perustuksia. Toinen temppeli oli pieni doorilaista tyyliä edustanut temppeli, joka oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja jonka julkisivussa oli kaksi pylvästä. Kolmas temppeli oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa.
Kaupungista on löydetty myös muun muassa kreikkalainen teatteri (36°43′49″N, 26°57′22″E), joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella. Teatterissa oli puolikaarenmuotoinen orkhestra. Rakennuksesta on säilynyt osa katsomosta sekä proskenionin pylväitä.
Varhaisimmat neoliittisen kauden löydöt on tehty Áspri Pétran (”Valkoinen kallio”) luolasta. Sama luola on ollut Panin ja nymfien kulttipaikkana vielä 300–200-luvuilla eaa. Luola sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin paikasta.
Kaupungin sataman oletetaan sijainneen nykyisen Kamárin kylän paikalla.
Asteekkivaltakunta

| Asteekkivaltakunta > 1428–1521 |
| --- | --- |
  Kolmiliiton osien nimien kirjoitusmerkit: Texcoco (vas.), Tenochtitlán ja Tlacopan 
   Asteekkivaltakunta suurimmillaan vuonna 1519. Korostettuna Meksikon laakso, jossa sijaitsivat valtakunnan ydinalueet. 
Pääkaupunki:  Tenochtitlán
Kielet:  nahuatl
Seuraaja(t):  Meksiko
Asteekkivaltakunta oli nykyisen Meksikon alueella vuosien 1428–1521 välillä toiminut suuri asteekkien johtama imperiumi. Se oli kolmiliitto, jonka osapuolia olivat Meksikon laaksossa sijainneet Tenochtitlánin, Texcocon ja Tlacopanin kaupunkivaltiot. Valtakunta kukistui espanjalaisvalloituksessa.
Historia > Synty

Asteekkivaltakunta syntyi vuonna 1428 kolmen kaupunkivaltion liittona. Vuonna 1426 mexicaheimon ja tepaneekkiheimon väliset kiistat olivat leimahtaneet. Tepaneekkikuningas Maxtla pyrki saartamaan mexicojen pääkaupungin Tenochtitlánin ja vaati mexicoilta runsaita suojelurahoja. Samalla Maxtla kävi toisen heimon, acolhuoiden kimppuun. Acolhuakuningas Nezahualcóyotl pakeni pääkaupunki Texcocosta itään Puebla-Tlaxcallan alueelle, missä hän taivutteli Tlaxcallan ja Huexotzincon kuninkaat avukseen tepaneekkeja vastaan. Vuonna 1428 Tenochtitlánin, Texcocon, Tlacopanin ja Huexotzincan yhdistyneet sotajoukot kukistivat tepaneekit. Huexotzincat palasivat vuorten yli kotiinsa, mutta muut kolme valtiota muodostivat sotilaallis-taloudellisen liittouman. Ne solmivat keskinäisen hyökkäämättömyyssopimuksen ja sopivat avustavansa toisiaan valloitussodissa muita kaupunkeja vastaan. Valloitettujen alueiden verot jaettaisiin liittolaisten kesken niin, että Tenochtitlán ja Texcoco saisivat kaksi osaa kumpikin ja Tlacopan yhden osan.
Historia > Laajentuminen

Kolmiliitto otti aluksi hallintaansa suurimman osan Meksikon laaksoa valloittamalla sodassa puolueettomina pysyneet eteläiset asteekkikaupungit. Näin kolmiliitto sai haltuunsa alueen vilja-aitan ja runsaasti verona maksettua ruokaa. Meksikon laaksosta kolmiliitto laajensi valtaansa etelään nykyisen Morelosin alueelle, missä oli useita asteekkikaupunkeja ja tiheästi väestöä. Morelosin semitrooppinen ja kostea ilmasto tarjosivat hyvät hedelmäsadot. Mexicojen kuningas Itzcóatl alkoi korostaa mexicojen asemaa muiden asteekkien kustannuksella ja kirjoitti historiankirjoja uusiksi tämän tarkoituksen edistämiseksi. Mexicat ottivatkin seuraavien vuosikymmenien aikana asteekkivaltakunnan johtajan roolin, vaikka suojelurahojen jako säilyikin ennallaan.
Meksikon laakson viimeinen valloittamatta jäänyt kaupunkivaltio Chalco valloitettiin pitkän sodan jälkeen kuningas Motecuhzoma I:n aikana 1440-luvulla. Mexicat lujittivat valtaansa korvaamalla laakson valloitettujen kaupunkivaltioiden kuninkaat nukkehallitsijoillaan ja uudistivat niiden hallinto- ja suojelurahajärjestelmät.
Vuonna 1458 Motecuhzoma ja Texcocon kuningas Nezahualcóyotl laajensivat asteekkivaltakuntaa Meksikonlahdelle sekä nykyisen Oaxacan alueelle. Koska keskusvallan ote valloitettuihin kaupunkeihin oli melko löyhä, ne täytyi usein valloittaa uudelleen. Motecuhzoman seuraaja Axayacatl valloitti läntisen Tolucan laakson sekä myös Tenochtitlánin naapurikaupunki Tlatelolcon. Tolucan laakson länsipuolella asuivat taraskit, joiden valtakunta muistutti asteekkivaltakuntaa monin tavoin. Noin vuonna 1478 taraskien sotajoukot kukistivat asteekkijoukot Meksikon keskusylängöllä, minkä jälkeen asteekit jättivät taraskit rauhaan.
Axayacatlin seuraaja Tizoc ei laajentanut valtakuntaa kovinkaan paljon. Hänen seuraajansa Ahuitzotl kukisti valtakautensa aluksi itäisten huasteekkien kapinan. Myöhemmin hän liitti valtakuntaan myös Oaxacan laakson ja eteläisen Meksikon Xoconochcon rannikon. Ahuitzotlin kauden lopulla mexicojen valtio oli ottanut johtajan paikan kolmiliitossa.
Historia > Loppuvaiheet ja kukistuminen

Ahuitzotlin seuraajan Montezuma II:n aikana (1502–1519) valtakunnan tärkeimmät sotilaalliset ja hallinnolliset paikat rajoitettiin mexicojen ylimystölle. Montezuma jatkoi kolmiliiton sotia itsenäisenä pysynyttä Tlaxcalan valtiota vastaan, mutta asteekkivaltakunta ei koskaan vallannut sitä, vaikka valloittikin kaikki alueet sen ympäriltä. Montezuman kausi ja samalla myös asteekkivaltakunnan taru loppui juuri parhaan loistonsa aikana espanjalaisvalloitukseen 1519–1521. Tuolloin asteekkivaltakunta oli koko Amerikan toiseksi suurin valtakunta inkavaltakunnan jälkeen.
Hallinto

Asteekkivaltakunnan hallitsija eli mexicojen tlatoani valittiin edellisen hallitsijan poikien ja veljien tai periaatteessa myös muiden aatelisprinssien joukosta. Valinnan tekivät luultavasti Tenochtitlánin ylin aatelisto, kolmiliiton muiden kaupunkien hallitsijat sekä mahdollisesti jotkut muutkin korkeat virkamiehet ja sotilaat. Hallitsija oli soturi, neuvottelija ja tuomari, minkä lisäksi hänellä oli seremoniallinen rooli ihmisten ja jumalten välittäjänä. Hänen apunaan valtakunnan asioiden hoidossa oli erikoisvirkamiehiä, kuten sotapäälliköitä, valtiovarainministereitä, veronkannon valvojia sekä varahallitsija, joka oli samalla ylipappi ja sotavoimien komentaja. Hallitsija ja keskeisimmät virkamiehet muodostivat yhdessä korkeimman neuvoston, joka päätti tärkeimmistä asioista kuten ulkopolitiikasta, talouspolitiikasta sekä sodasta ja rauhasta.
Asteekkivaltakunnan hallitsijat:
Itzcóatl (1427/1428–1440)
Montezuma I (1440–1469)
Axayacatl (1469–1481)
Tizoc (1481–1486)
Ahuitzotl (1486–1502)
Montezuma II (1502–1520)
Cuitláhuac (1520)
Cuauhtémoc (1520–1521)
Asteekit laajensivat valtakuntaansa taloudellisista syistä: he havittelivat muiden maiden rikkauksia, ja pääkaupungin kasvava väestö tarvitsi koko ajan enemmän ruokaa, vaatteita ja muita tarvikkeita sekä ylellisyystavaroita. Asteekit pyrkivät kehittämään valtakuntansa alueella käytävää kauppaa ja suojelurahojen maksamista rahoittamalla kauppiaita ja painostamalla korotettujen suojelumaksujen avulla provinssit käymään kauppaa keskenään. He perustivat satelliittivaltioita ja tukikohtia valtakunnan rajoille puolustamaan sitä vihollisilta.
Asteekkivaltakunnassa oli vuonna 1519 lähes 40 maakuntaa ja lukuisia satelliittivaltioita. Valtakunnassa puhuttiin useita kieliä. Vaikka ylin valta ja vauraus olikin Tenochtitlánissa, jokainen kaupunkivaltio oli itsenäinen ja sen kuningas hallitsi oman kaupunkinsa ympäristöä. Asteekit eivät myöskään pitäneet vakituista armeijaa eivätkä rakentaneet valtakuntaansa tieverkostoja, kaupunkeja tai varastoja. Asteekkien hallinto olikin paljon epäsuorempaa kuin esimerkiksi Rooman tai inkojen valtakuntien.
Asteekkivaltakunnan laajenemisvaiheet kuninkaittain
Herkko Kivekäs

Herkko Johannes Kivekäs (23. lokakuuta 1910 Maaninka – 29. lokakuuta 2010 Vantaa) oli suomalainen rovasti, virsirunoilija ja uskonnollinen kirjailija.
Kivekkään vanhemmat olivat rovasti Toivo Manasse Kivekäs ja Alma Josefina Kaukovuori (ent. Nyberg). Rovasti ja kirjailija Mikko Kivekäs oli Herkko Kivekkään nuorempi veli. Herkko Kivekäs pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1931 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1935.
Kivekäs toimi Lappeenrannan seurakunnassa ensin kappalaisena ja sitten kirkkoherrana 1946–1976. Hän vastasi Siionin virsien uudistamisesta 1971 yhdessä Jaakko Haavion kanssa. Kivekäs on kirjoittanut sanat Siionin virsien lähetysvirteen 206 "Pyhään nimeen Herran" ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 530 "Herrani, minut tänne loit".
Kivekkään kirjalliseen tuotantoon kuuluu muistelmateoksia, pakinakokoelmia ja runokokoelma. Kivekäs kuoli vain kuusi päivää sen jälkeen kun oli täyttänyt 100 vuotta.
Teoksia

Yli pilvisten päivien.  (Runoja)  Lapua:  Herättäjä-yhdistys, 1961.
Meneekö hyvin?.  (Pakinoita)  Lapua:  Herättäjä-yhdistys, 1974.  ISBN 951-9-01316-4
Huomenna kirkastuvaa.  (Pakinoita)  Lapua:  Herättäjä-yhdistys, 1978.
Onnea matkalle.  (Pakinoita)  Lapua:  Herättäjä-yhdistys, 1985.  ISBN 951-9014-47-0
Tänään kanssasi.  (Pakinoita)  Helsinki:  Kirjapaja, 1986.  ISBN 951-621-685-4
Rohkeutta matkaan.  Helsinki:  Kirjapaja, 1992.  ISBN 951-6-25100-5
Hyvät muistot.  (Muistelmateos)  Helsinki:  Kirjapaja, 1994.  ISBN 951-625-238-9
Lapsuusmuistojani.  (Toimittaneet Leena Ravantti ja Maija Kivekäs)  Helsinki:  Kirja kerrallaan, 2008.
Aiheesta muualla

Herkko Kivekkään muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Jukka Alihanka

| Jukka Alihanka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jukka Johannes Mauri Alihanka
Syntynyt: 16. marraskuuta 1949 Hartola
Kuollut: 21. marraskuuta 2013 (64 vuotta) Naantali
Ammatti:  lääkäri, sanoittaja, säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Susi-Artturi
Laulukielet:  suomi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jukka Johannes Mauri Alihanka (16. marraskuuta 1949 Hartola – 21. marraskuuta 2013 Naantali) oli suomalainen lääketieteen tohtori, unitutkija sekä sanoittaja ja säveltäjä. Hän oli Suomen johtavia unettomuuden tutkijoita ja uniongelmia tutkiva lääkäri.
Nuoruus

Jukka Alihanka syntyi Hartolassa 16. marraskuuta 1949. Hänen ollessaan vielä lapsi heidän perheensä muutti Turun ja Porin läänin Koskelle. Alihanka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1968 Kosken lukiosta ja sai opiskelupaikan Turun yliopiston lääketieteellisestä tiedekunnasta.
Ura lääkärinä

Vuonna 1982 Alihanka väitteli lääketieteen tohtoriksi ja työskenteli TYKS:ssä vuoteen 1990 asti. Hän toimi sittemmin lääkärinä myös muun muassa Turun Mehiläisessä vuoteen 2000 saakka sekä muilla yksityisillä lääkäriasemilla ja Turun A-klinikalla sekä Turun yliopistossa tutkijana.
Alihanka oli unitutkija ja hänen klinikkansa Uniklinikka Li toimi Turussa vuodesta 1983. Alihanka oli mukana kehittämässä SCSB-unipatjamenetelmää. Hänen mukaansa unettomuuden hoidon perusongelmana on se, että sitä on aiemmin hoidettu psyykkisenä sairautena. Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira rajoitti vain muutama viikko ennen Alihangan kuolemaa Iltalehdessä ja Helsingin Sanomissa julkaistun muistokirjoituksen mukaan Alihangan lääkärinoikeuksia niin, ettei tämä saanut määrätä mitään lääkkeitä toimitettavaksi apteekista. Valviran lakimiehen Iltalehdelle kertoman mukaan syynä tähän oli epäily siitä, että Alihanka olisi määrännyt epäasianmukaisin perustein potilaille suuria määriä keskushermostoon vaikuttavia lääkkeitä, lisäksi lakimiehen mukaan oli syytä epäillä hänen määränneen potilaille suurempia annoksia lääkkeitä kuin mitä on lääketieteellisesti perusteltavissa. Alihanka ei kuitenkaan menettänyt muutoin lääkärinlupaansa eikä hänen toimiaan ehditty todeta epäasianmukaisiksi tai tutkia loppuun ennen hänen kuolemaansa. Lääkkeiden määräämistä koskeva rajoitus olisi ollut voimassa vuoden 2014 loppuun saakka.
Ura musiikin parissa

Alihangan sanoittamia tai säveltämiä kappaleita ovat esittäneet muun muassa Tuula Amberla, Matti ja Teppo, Rainer Friman, Jussi Rainio ja Anna Hanski. Eräs hänen kuuluisimmista sävellyksistään ja sanoituksistaan on Amberlan levyttämä ”Lulu”. Muita hänen säveltämiään tai sanoittamiaan kappaleita ovat muun muassa kappaleet ”Kotiviini”, ”Virta vie” ja ”Liian paljon kyyneleitä”. Alihanka sävelsi musiikkia myös elokuviin ja näytelmiin. Hänet palkittiin Jussi-patsaalla Juha Tapanisen elokuvaan Iskelmäprinssi (1991) kirjoittamastaan musiikista.
Jukka Alihanka levytti myös salanimellä Susi-Artturi ja hänen tämän niminen albuminsa julkaistiin vuonna 1987. Levyn kappaleita ovat muun muassa ”Yksinäinen mopomies” ja ”Koirani koskessa ui”.
Jukka Alihanka kuoli vaikean ja pitkällisen sairauden seurauksena Naantalissa 64-vuotiaana marraskuussa vuonna 2013.
Muuta

Jukka Alihanka osallistui Helsingin Sanomissa julkaistun muistokirjoituksen mukaan ns. Ulvilan surman ensimmäiselle käsittelykierrokselle puolustuksen todistajana käräjä- ja hovioikeudessa voimatta kuitenkaan osallistua tapauksen toiselle käsittelykierrokselle.
Diskografia

Susi-Artturi: Susi-Artturi (Finnlevy, 1987)
Aiheesta muualla

Alihangan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa
Alihangan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa
Alihangan levytystiedot Suomen äänitearkistossa
Jukka Alihangan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
http://www.iltalehti.fi/uutiset/2013111317715063_uu.shtml
Pauli Kohelo

Pauli Kohelo on suomalainen kirjailijanimimerkki, jonka taustalla olevaksi henkilöksi on epäilty muun muassa Kari Hotakaista, Risto Erosta ja kustantaja Touko Siltalaa. Nimimerkin arvellaan viittaavan brasilialaiseen Paulo Coelhoon.
Esikoisteoksen Ohessa tilinumeroni julkaisi Kustannusosakeyhtiö Siltala vuonna 2008. Romaani kuvaa ristijärveläisen metsurin elämää ja tietä kirjailijaksi. Kirja sisältää tekstin lisäksi aforismirunoja, joissa viimeinen säe romuttaa aforismin tyhjyyden. Kirja on vahvasti satiirinen kannanotto muodikkaalle henkisen kasvun markkinoinnille.
Teokset

Ohessa tilinumeroni.  Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2008.  ISBN 978-952-234-002-3
Kassan kautta.  Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-228-7
Aiheesta muualla

Wilhelmsson, Putte: Sieluni silmin, ja Lugerin yleiskiikareilla Turun Sanomat.  23.12.2008.
Majander, Antti: Nimimerkki Pauli Kohelo naurattaa taas Helsingin Sanomat.  16.3.2014.
Asuste

Burberryn valmistama käsilaukku.
Asusteet ovat vaatetukseen kuuluvia, varsinaisesta puvusta erillisiä pieniä vaatekappaleita tai koristeita. Ne voidaan jakaa kahteen ryhmään: niihin, jotka puetaan päälle ja niihin, joita kannetaan.
Osa asusteista on välttämättömiä tai niillä on tärkeä funktio. Osaa käytetään pelkästään esteettisistä tai kulttuurisista syistä.
Esimerkkejä asusteista

Jalkineet: kengät ja sukat
Päähineet: hattu ja huntu
Kantamiseen tarkoitetut asusteet: irtotasku, laukku, kantoliina ja kukkaro
Korut
Vaatteiden kannattimet: vyö ja olkaimet
Hartioille ja kaulalle tulevat asusteet: bolero, huivi, kaulaliina, keeppi ja solmio
Muut: naamio, sateenvarjo ja viuhka
Aurinkolasit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asuste Wikimedia Commonsissa
Ateenan ja Epidauroksen festivaali

| Ateenan ja Epidauroksen festivaali> Φεστιβάλ Αθηνών και Επιδαύρου |
| --- | --- |
 Epidauroksen teatteri festivaalin aikana.
Tyyppi:  taidefestivaali
Päivämäärä:  touko–lokakuu
Järjestämistiheys:  vuosittain
Tapahtumapaikka:  mm. Herodes Atticuksen odeion, Epidauroksen teatteri
Paikkakunta:  Ateena ja Epidauros,  Kreikka
Ensimmäisen kerran:  1955
Kotisivut
Ateenan ja Epidauroksen festivaali (kreik. Φεστιβάλ Αθηνών και Επιδαύρου, Festivál Athinón kai Epidávrou) eli Kreikkalainen festivaali (Ελληνικό Φεστιβάλ, Ellinikó Festivál) on vuosittainen taidefestivaali, joka järjestetään Ateenassa ja Epidauroksessa Kreikassa aina touko–lokakuussa. Se sisältää musiikki-, teatteri- ja tanssiesityksiä sekä muita kulttuuritapahtumia.
Herodes Atticuksen odeion festivaalin aikana.
Festivaali perustettiin vuonna 1955. Se tunnetaan ennen kaikkea antiikin kreikkalaisten näytelmien uudelleenesityksistä tätä varten kunnostetuilla antiikin aikaisilla teattereilla. Festivaali sisältää myös mm. modernia teatteria, perinteistä kreikkalaista musiikkia, klassista musiikkia, jazzia ja rock-musiikkia, sekä perinteistä ja nykytanssia.
Festivaalin tapahtumapaikkoja ovat muun muassa Herodes Atticuksen odeion, Ateenan konserttitalo, Lykavittóksen teatteri ja Benaki-museo Ateenassa sekä Epidauroksen teatteri Epidauroksen arkeologisella alueella. Epidauroksen esityksiin järjestetään Ateenasta teatterimatkoja sekä bussilla että risteilyinä.
Festivaalin historian huippuhetkiin kuuluvat muun muassa Maria Callaksen tähdittämät Vincenzo Bellinin Norman (1960) ja Luigi Cherubinin Médéen (1961) esitykset; sekä Peter Hallin ohjaama Aiskhyloksen Oresteian esitys Epidauroksessa vuonna 1982, mikä oli ensimmäinen ulkomailla tuotettu esitys kyseisellä teatterilla.
Aiheesta muualla

Φεστιβάλ Αθηνών και Επιδαύρου – Athens & Epidaurus Festival (Arkistoitu – Internet Archive). Tapahtuman verkkosivut. (kreikaksi, englanniksi)
Eija Lapinleimu

Eija Liisa Lapinleimu (s. 1969) on suomalainen kauppatieteiden maisteri, kirjailija ja itsehoito-ohjaaja.
Vuonna 2005 Lapinleimu tuomittiin kahdeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen törkeästä kavalluksesta. Hän oli kavaltanut lähes 170 000 euroa yhdysvaltalaiselta suuryhtiöltä ja siirtänyt ne Thaimaahan.
Julkaisut

10 ja 1/2 gurua. Tieni irti riippuvuuksista.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19963-3
Atago (1887)

| Atago / 愛宕 |
| --- | --- |
 Atago Kuren satamassa vuonna 1897.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastontelakka
Kölinlasku:  17. heinäkuuta 1886
Laskettu vesille:  18. kesäkuuta 1887
Palveluskäyttöön:  2. maaliskuuta 1889
Poistui palveluskäytöstä:  upposi ajettuaan karille 6. marraskuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  624 t
Pituus:  47 m
Leveys:  8,2 m
Syväys:  2,95 m
Koneteho:  960 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  104
Aseistus
Aseistus:  1 × Krupp 8″/22 BL -tykki 1 × Krupp 4,7″/25 BL -tykki 2 × konekivääriä
Atago (jap. 愛宕) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu rautarunkoinen kuunaritakiloitu Maya-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1882 laivasto-ohjelmaa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 17. heinäkuuta 1886. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1887 ja valmistui 2. maaliskuuta 1889.