stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tappokone
Juoni

Elokuva sijoittuu lähitulevaisuuteen, jossa Delos-yhtiö on perustanut syrjäiselle autiomaalle rikkaille asiakkaille suunnatun teemapuiston. Teemapuistossa on kolme toisiinsa kytkeytynyttä ”maailmaa” , joista kukin on saanut inspiraationsa suositusta elokuvan lajityypistä. Nämä maailmat ovat "RomanWorld" eli Antiikin Rooma, "MedievalWorld" eli Keskiaika sekä ”Westworld” eli Villi Länsi. Teemapuistossa ihmiset voivat toteuttaa vapaasti fantasioitaan. Puistoa kansoittavat Delosin valmistamat androidit, jotka toteuttavat kaikki asiakkaiden toiveet. Asiakkaat voivat seikkailla teemapuistossa turvallisesti, sillä androidit on ohjelmoitu olemaan vahingoittamatta ihmisasiakkaita. Androidit voivat kuitenkin surmata toisiaan.
Teemapuistoon saapuvat elokuvan kaksi protagonistia Peter Martin (Benjamin) ja John Blane (Brolin) valitsevat WestWorldin eli Villin Lännen. Blane on vieraillut teemapuistossa aiemmin ja käyttäytyy siellä kuten oletetaan: raiskaa naispuolisen androidin ja tappaa tulitaistelussa mustiin pukeutuneen miespuolisen androidin, Pistoolisankarin (Brynner).
Blane saa houkuteltua aluksi vastahakoisen Martinin toteuttamaan omia fantasioitaan. Mutta pian teemapuiston tietokoneessa alkaa ilmetä vikoja tai sitten androidit ovat ryhtyneet kapinoimaan ohjelmointiaan vastaan. Androidikäärme puree yllättäen Blanea, ja Medievalworldin Musta Ritari surmaa ihmisasiakkaan.
Delosin teknikot yrittävät korjata vian, mutta sammuttavatkin vahingossa virran koko teemapuistosta. Jostain selittämättömästä syystä Pistoolisankari saa kuitenkin virtaa ja ampuu Blanen kuoliaaksi. Pistoolisankari alkaa sen jälkeen jahdata puiston ihmisasiakkaita. Lopulta Martin onnistuu tappamaan Pistoolisankarin.
Jatko-osa ja televisiosarja

Elokuva sai vuonna 1976 jatko-osan Tuleva maailma (Futureworld), ja vuonna 2016 alkanut Jonathan Nolanin ja Lisa Joyn luoma televisiosarja Westworld perustuu myös Tappokone-elokuvaan.
Andreas Thorkildsen
Kausien parhaat heitot

1998 – 61,57 Kristiansand 21.6.
1999 – 72,11 Riika 7.8.
2000 – 77,48 Düdingen 30.9.
2001 – 83,87 Bergen 7.6.
2002 – 83,43 Karlstad 16.6.
2003 – 85,72 Ventspils 14.6.
2004 – 86,50 Ateena 28.8.
2005 – 89,60 Monaco 10.9.
2006 – 91,59 Oslo 2.6.
2007 – 89,51 Zürich 7.9.
2008 – 90,57 Peking 23.8.
2009 – 91,28 Zürich 28.8.
2010 – 90,37 Florø 29.5.
2011 – 90,61 Byrkjelo 14.8.
2012 – 84,72 Ostrava 25.5.
2013 – 84,64 Florø 8.6.
2014 – 80,79 Paris Saint-Denis 5.7.
Parhaat tulokset

91,59 (1) Oslo 2.6.2006
91,28 (1) Zürich 28.8.2009
90,61 (1) Byrkjelo 14.8.2011
90,57 (1) Peking 23.8.2008
90,37 (1) Florø 29.5.2010
90,34 (1) Rooma 14.7.2006
90,28 (1) Zürich 29.8.2008
90,13 (1) Doha 12.5.2006
89,88 (1) Bryssel 27.8.2010
89,78 (1) Tukholma 25.7.2006
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Andreas Thorkildsen Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Miesten keihäänheiton maailmanmestarit
Adrenaliini

| Adrenaliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-[(1R)-1-hydroksi-2-(metyyliamino)etyyli]-1,2-bentseenidioli
CAS-numero:  51-43-4
PubChem CID:  5816 ja 139148732
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H13NO3
Moolimassa:  183,204 g/mol
Ulkomuoto:  Kiinteä
Sulamispiste:  211,5 °C
Liukoisuus veteen:  0.18 mg/mL (20 °C)
Adrenaliini eli epinefriini on katekoliamiineihin kuuluva välittäjäaine ja hormoni, jota yhdessä noradrenaliinin kanssa erittyy suorituskykyä vaativissa stressitilanteissa – yleisemmin kaiken fyysisen rasituksen yhteydessä, mutta erityisesti osana pako-/taistelureaktiota. Eritystä sekä välittäjäaineena että hormonina säätelee autonomiseen hermostoon kuuluva sympaattinen hermosto, joka aktivoituu stressitilanteissa.
Välittäjäaineena adrenaliini toimii erityisesti sympaattisen hermoston synapseissa, jotka ovat kytkeytyneet säädeltäviin elimiin ja kudoksiin. Tämä säätelymekanismi lisää suorituskykyä muun muassa kasvattamalla sydämen sykettä ja lisäämällä glukoosin eritystä maksassa. Adrenaliini toimii välittäjäaineena myös keskushermostossa.
Adrenaliinista käytetään Yhdysvalloissa nimitystä epinefriini (engl. epinephrine). Epinefriini on myös WHO:n suosittelema kansainvälinen yleisnimi. Nimitykset viittaavat lisämunuaiseen, adrenaliini latinan ja epinefriini kreikan mukaan.
Historia

Adrenaliini oli ensimmäinen hormoni, jonka kemiallinen rakenne kyettiin selvittämään. Sen eristi ja tunnisti vuonna 1895 puolalainen Napoleon Cybulski ja syntetisoi vuonna 1904 Friedrich Stolz. Pian tämän jälkeen vuonna 1905 brittiläinen T. R. Elliott keksi adrenaliinin vaikutusta tutkimalla, että hermosolujen välinen tiedonsiirto synapsista toiseen hermosoluun tapahtui kemiallisesti, ei sähköisesti. Vuonna 1920 saksalainen Otto Loewi vahvisti hypoteesin.
Vaikutukset

Hormonina adrenaliinia vapautuu verenkiertoon erityisesti lisämunuaisista sympaattisen hermoston tai aivolisäkkeen erittämän kortikotropiinin aktivoimana. Verenkierrossa adrenaliini yleisesti kohottaa verenpainetta. Eri verisuonissa vaikutus voi olla joko suonia supistava tai laajentava, riippuen myös adrenaliinin konsentraatiosta. Esimerkiksi lihasten verisuonia adrenaliini laajentaa, mutta pintaverenkiertoa supistaa. Adrenaliini lisää keuhkojen toimintakapasiteettia rentouttamalla keuhkoputken sileitä lihaksia, mikä avartaa keuhkoputkea. Verenkierrosta kudoksiin levitessään adrenaliini vaikuttaa myös samoihin reseptoreihin kuin sympaattisen hermoston yhteydet.
Vaikutukset > Adrenerginen oireyhtymä

Adrenergisen oireyhtymän oireet aiheutuvat adrenergisten reseptorien liiallisesta aktivoitumisesta sympaattisen hermoston säätelemissä kudoksissa tai keskushermostossa, jossa myös on adrenergisia reseptoreja. Tällainen tilanne voi aiheutua sympaattisen hermoston liiallisesta aktiivisuudesta tai myrkytyksestä, joka taas voi olla seuraus adrenergisesti vaikuttavien lääkkeiden tai huumeiden yliannostuksesta. Tyypillisiä oireita ovat pupillien laajentuminen, hikoilu, hyperglykemia (liian korkea verensokeri) ja suolen liikkuvuuden hidastuminen. Vaarallisin oire on verenpaineen noususta johtuva syketaajuuden pieneneminen. Adrenergiset oireyhtymät voidaan aktivoituneen reseptorin perusteella jaotella α- ja β-luokkaan.
Reseptorisitoutuminen

Adrenaliini vaikuttaa sitoutumalla adrenergisiin reseptoreihin. Eri kudostyyppien soluissa on eri katekoliamiineja eri herkkyydellä sitovia adrenergisiä reseptoreja. Reseptorit jaetaan α- ja β-pääluokkiin ja edelleen alaluokkiin α1, α2 ja β1, β2 ja β3. Adrenaliini sitoutuu niihin kaikkiin jossain määrin. Esimerkiksi verisuonten supistumista ja laajentumista säätelevässä sileässä lihaskudoksessa on sekä α1- että β2-reseptoreita, joista ensin mainitut supistavat ja jälkimmäiset rentouttavat sitä. Johtuen näiden reseptorityyppien eri herkkyydestä adrenaliinille ja määrästä soluissa, alhaisilla adrenaliinipitoisuuksilla verisuonet voivat niiden sijainnista riippuen laajeta ja korkeilla taas supistua.
Muodostuminen

Adrenaliinin synteesi tapahtuu noradrenaliinin metylaatiolla – hormonina lisämunuaisten kromaffiinisoluissa ja välittäjäaineena sympaattisen hermoston hermosoluissa. Vaikutus päättyy adrenaliinin synaptiseen takaisinottoon tai metaboliaan epäaktiiviseen muotoon monoamiinioksidaasin (MAO) tai katekoli-O-metyylitransferaasientsyymin (COMT) katalysoimana. Adrenaliini voi hapettua adrenokromiksi.
Adrenaliinia käytettiin toisessa maailmansodassa muun muassa sotilaiden suorituskyvyn parantamiseen.
Käyttö lääkkeenä

Adrenaliinin käyttö lääkeaineena perustuu sen toimintaan sympatomimeettinä eli se saa elimissä aikaan saman vaikutuksen kuin sympaattisen hermojärjestelmän ohjaus. Sitä käytetään lääkkeenä anafylaksian, sydänkohtauksen, astman ja valekuristustaudin hoidossa.
Adrenaliini on ensisijainen anafylaksian ensihoitoon käytettävä lääkeaine. Lääke annetaan lihaksen- tai suonensisäisesti. Riskiryhmään kuuluvat potilaat voivat saada reseptin automaattisesti toimivalle adrenaliinikynälle, joka pistetään lihakseen, yleensä reiteen.
Astmakohtausten hoidossa adrenaliini vaikuttaa keuhkoputken sileisiin lihaksiin, joiden β2-reseptorien aktivointi aiheuttaa lihasten rentoutumisen. Tämä avartaa keuhkoputkea ja helpottaa hengitystä. Ensisijaisesti kuitenkin pyritään käyttämään β2-reseptoreihin spesifisemmin sitoutuvia lääkeaineita, joilla on vähemmän sivuvaikutuksia.
Sekä elimistön luonnollinen että lääkeaineena annettu adrenaliini vuorovaikuttaa monien lääkkeiden kanssa. Koska adrenaliini toimii vaikuttaen muun muassa β-reseptoreihin, estävät lääkkeenä käytetyt beetasalpaajat adrenaliinin (ja noradrenaliinin) tätä vaikutusta saaden aikaan päinvastaisen vaikutuksen. MAO-estäjät taas estävät adrenaliinin metaboloitumista, jolloin sen vaikutus voimistuu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Epinephrine (englanniksi)
DrugBank: Epinephrine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Epinephrine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Epinephrine (englanniksi)
The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Epinephrine (englanniksi)
KEGG: L-Adrenaline (englanniksi)
ChemBlink: L(-)-Epinephrine (englanniksi)
Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Epinephrine Action Pathway, Homo sapiens (englanniksi)
Fenetyyliamiinit eli fenyylietyyliamiinit
| --- | --- |
Amfetamiinit:  3C-E | 4-FMP | 4-MTA | Alfametyylidopamiini  | Amfetamiini  | Bentsfetamiini  | Bromo-DragonFLY | Deksamfetamiini | Dimetoksiamfetamiini | DOB | DOC | DOI | DOM | Efedriini | Fenfluramiini | Katiini | Levoamfetamiini | Levometamfetamiini | Lisdeksamfetamiini | MBDB | MDA | MDE | MDMA | Metamfetamiini | PMA | Pseudoefedriini | Tranyylisypromiini
Katekoliamiinit:  Adrenaliini |  Dopamiini | Metyylidopa | Noradrenaliini
Katinonit:  4-bromimetkatinoni | Bupropioni | Katinoni | Mefedroni | Metkatinoni | Dimetyylikatinoni
Muut:  2C-B |  2C-B-FLY | 2CBFly-NBOMe | 2C-C | 2C-D | 2C-E | 2C-F | 2C-I | 2C-N | 2C-SE | 2C-T | 2C-T-2 | 2C-T-4 | 2C-T-7 | 2C-T-8 | 2C-T-21 | 2C-TFM | 25C-NBOMe | 25I-NB34MD | 25I-NBF | 25I-NBMD | 25I-NBOMe | 25P-NBOMe | 25TFM-NBOMe | Allyylieskaliini | Eskaliini | Fenformiini | Fentermiini |  HOT-7 | Meskaliini |  Metyylifenidaatti | Synefriini | Trifluorimeskaliini | Tyramiini
Adrenaliiniampulli
George Lazenby

| George Lazenby |
| --- | --- |
 George Lazenby vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1939 (ikä 85) Queanbeyan, Australia
Ammatti:  malli ja näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  James Bond
Aiheesta muualla
www.bondstars.com/georgelazenby/index.htm
IMDb 
Elonet
George Robert Lazenby (s. 5. syyskuuta 1939 Queanbeyan, Australia) on australialainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan erityisesti elokuvasta Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa (1969), jossa hän esitti James Bondia.
Elämä ja ura

Lazenby syntyi Queanbeyanissa, Australiassa 1939. Teini-ikäisenä hän muutti Canberraan, jossa hän toimi rockyhtyeen johtajana ja rock-promoottorina. Hän muutti naisystävänsä perässä Lontooseen, Englantiin ja ryhtyi siellä autonmyyjäksi. Ulkonäkönsä ansiosta Lazenby kiinnitti valokuvaaja Chard Jenkinsin huomion, ja Lazenbysta tuli pian menestyvä miesmalli, joka tuli koko Britannialle tutuksi Big Fry -suklaan televisiomainoksista.
Lazenbylla ei ollut vielä todellista näyttelijänkokemusta, mutta hän halusi päästä esittämään James Bondia roolissa lopettaneen Sean Conneryn tilalle. Lazenby alkoi jäljitellä Bondin tyyliä ja ulkonäköä, ja hän esittäytyi Bond-tuottajille, jotka tulivat koekuvausten jälkeen vakuuttuneeksi Lazenbyn sopivuudesta rooliin. Lazenby esitti James Bondia yhden kerran, elokuvassa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa (1969). Lazenby riiteli elokuvan kuvausten aikana ohjaaja Peter Huntin ja naispääosan esittäjän Diana Riggin kanssa, joka piti Lazenbyä omahyväisenä. Myöskään ajan elokuvakriitikot eivät pitäneet Lazenbya edeltäjänsä Sean Conneryn veroisena Bondina. Lazenby on kertonut, että hänelle tarjottiin sopimusta uusista Bond-elokuvista, mutta hän ei uskonut Bondin enää olevan ajan hengen mukainen ja päätti hylätä tarjouksen. Hän kertoo katuneensa päätöstä jälkeenpäin ainoastaan silloin kun hän on ollut rahaton.
Bond-elokuvan jälkeen Lazenby esitti Bondin tyyppisiä hahmoja mainoksissa, elokuvissa ja televisio-ohjelmissa, ja hän on esiintynyt myös toisenlaisissa elokuvarooleissa ja toiminut tuottajana ja käsikirjoittajana. Lazenby on menestynyt myös kiinteistöalalla ja motocrossissa. Hän oli naimisissa tennispelaaja Pam Shriverin kanssa 2002–2008.
Filmografia > Elokuvat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Ensi-iltavuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| 1969 | Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa | On Her Majesty's Secret Service | James Bond |
| 1971 | Ammattisotilas | Universal Soldier |  |
| 1974 | Kiveä kovempi Stoner | Tie jin gang da po zi yang guan | Joshua Stoner |
| 1975 | Mies Hongkongista | The Man from Hong Kong |  |
| 1976 | Jääpommi | Freeze Bomb |  |
| 1976 | Kuningattaren lunnaat | E tan qun hing ying hui |  |
| 1977 | Hei me nauretaan | The Kentucky Fried Movie | Arkkitehti |
| 1977 | Kuoleman asiamies | Death Dimension |  |
| 1984 | Tappomestari II | The Ninja Master II |  |
| 1987 | – | Hell Hunters |  |
| 1992 | Murhaava katse | Eyes of the Beholder |  |
| 1993 | Emmanuellen salaisuus | Emmanuelle's Secret |  |
| 1993 | Emmanuellen kosto | Emmanuelle's Revenge |  |
| 1993 | Emmanuellen rakkaus | Emmanuelle's Love |  |
| 1993 | Emmanuelle Venetsiassa | Emmanuelle In Venice |  |
| 1993 | Emmanuelle ikuisesti | Emmanuelle Forever |  |
Diplomi-insinööri

Diplomi-insinööri (dipl.ins., DI) on teknis-tieteellisen alan ylempi korkeakoulututkinto. Muita alan ylempiä korkeakoulututkintoja ovat arkkitehti ja maisema-arkkitehti. Diplomi-insinöörin tutkinnon suorittaneita on Suomen työelämässä noin 50 000–60 000, ja heidän suurin yksittäinen edunvalvojansa on Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ry. Suomen yliopistoista valmistuu noin 2 300 diplomi-insinööriä vuodessa.
Historia

Diplomi-insinöörin tutkintoja on myönnetty Suomessa vuodesta 1908 lähtien, jolloin Polyteknillinen opisto muuttui Teknilliseksi korkeakouluksi (TKK). Samalla se sai yliopiston aseman. Alkuvaiheessa TKK:lla saattoi suorittaa insinöörin, maanmittarin (lakkautettu 1930-luvulla, vaihtunut maanmittauksen diplomi-insinööriksi) ja arkkitehdin tutkinnot, joihin kuitenkin yleisesti liitettiin etuliite diplomi-, sillä korkeakoulun tutkintotodistusta kutsuttiin saksalaiseen tapaan diplomiksi. Tapa virallistettiin 1940-luvulla.
Työtehtävät

Diplomi-insinöörin työ on vaativaa asiantuntijatyötä. Diplomi-insinöörit sijoittuvat tyypillisesti asiantuntija- tai johtotehtäviin, mutta myös myynti-, koulutus-, ja tutkimustyöt ovat tavallisia. Diplomi-insinöörejä on yritysten, valtion, kuntien ja yliopiston palveluksessa. Diplomi-insinöörillä on ammatillinen valmius suunnittelutyöhön, mutta diplomi-insinöörin tieteellinen koulutus antaa myös laajemman näkökulman johtoa, kehittämistä ja myyntiä varten. Johtotehtävistä diplomi-insinöörit ovat yleensä keskijohdossa tai ylemmässä johdossa. Tutkinto pätevöittää myös tieteellisen jatkotutkinnon suorittamiseen. Diplomi-insinöörin jatkotutkintoja ovat tekniikan lisensiaatin (TkL) ja tekniikan tohtorin (TkT) tai filosofian tohtorin (FT) tutkinnot.
Diplomi-insinöörien työtilanne on useimmilla aloilla varsin hyvä, ja tutkintoa arvostetaan elinkeinoelämässä. Tämän vuoksi viime aikoina on esitetty vaatimuksia diplomi-insinöörin tutkinnonanto-oikeuksien myöntämiseksi eri yliopistoille, joissa ei ole aikaisemmin koulutettu diplomi-insinöörejä. Toistaiseksi tällaiset oikeudet on myönnetty Vaasan (2004) ja Turun yliopistoille (1999). Oikeutta on toivonut lisäksi ainakin Jyväskylän yliopisto, mutta opetusministeriö on ilmoittanut, ettei tutkinnonanto-oikeuksia tulla toistaiseksi myöntämään uusille yliopistoille. Vuonna 2021 Jyväskylän yliopistolle kuitenkin myönnettiin tutkinto-oikeuksien myöntäminen. Itä-Suomen yliopistossa diplomi-insinöörien koulutus alkaa syksyllä 2023.
Koulutusohjelmat ja opiskelupaikat

Koulutusohjelmia ovat muun muassa
| --- | --- |
 Automaatiotekniikka  Bioinformaatioteknologia  Biotekniikka  Elektroniikka  Energiatekniikka  Geomatiikka  Informaatioverkostot  Kemian tekniikka  Kiinteistötalous  Konetekniikka  Materiaalitekniikka  Materiaali- ja kalliotekniikka  Prosessitekniikka :  Puunjalostustekniikka / biotuotetekniikka  Rakennus- ja yhdyskuntatekniikka  Voimalaitostekniikka  Systeemitekniikka  Sähkötekniikka  Teknillinen fysiikka  Teknis-luonnontieteellinen  Teknologiajohtaminen  Tekstiili- ja vaatetustekniikka  Tietojohtaminen  Tietoliikennetekniikka  Tietotekniikka  Tuotantotalous  Ympäristötekniikka 
Diplomi-insinööriksi voi opiskella seuraavissa yliopistoissa:
Aalto-yliopiston sähkötekniikan, insinööritieteiden, kemian tekniikan ja perustieteiden korkeakouluissa Espoossa
Itä-Suomen yliopistossa (syksystä 2023 alkaen)
Jyväskylän yliopiston Informaatioteknologian tiedekunnassa
Lappeenrannan–Lahden teknillisessä yliopistossa
Oulun yliopiston teknillisessä tiedekunnassa ja tieto- ja sähkötekniikan tiedekunnassa
Tampereen yliopistossa
Turun yliopiston teknillisessä tiedekunnassa
Vaasan yliopiston teknillisessä tiedekunnassa
Åbo Akademin teknillisessä tiedekunnassa
Suurin osa opiskelupaikoista jaetaan yliopistojen yhteisessä diplomi-insinööri- ja arkkitehtikoulutuksen yhteisvalinnassa. Aloituspaikkoja kaikissa näissä on yhteensä vuosittain noin 3 800 kappaletta. Aloituspaikkojen kokonaismäärää on tavoitteena supistaa 3 500 paikkaan vuoteen 2015 mennessä.
Tieteelliset jatko-opinnot

Diplomi-insinöörin tutkinto antaa kelpoisuuden hakea opinto-oikeutta tieteellisiin jatkotutkintoihin, joita ovat tekniikan alalla tekniikan lisensiaatin ja tekniikan tohtorin tutkinnot. Tekniikan lisensiaatin tutkinto koostuu jatko-opinnoista ja lisensiaatintyöstä. Tekniikan tohtorin tutkinto koostuu puolestaan jatko-opinnoista ja väitöskirjasta, jota on puolustettava julkisesti väitöstilaisuudessa.
Aiheesta muualla

DIA – Diplomi-insinööri- ja arkkitehtikoulutuksen yhteisvalinta
Tekniikan alan korkeakoulututkinnot
| --- | --- |
Yliopistotutkinnot:   Tekniikan tohtori  Tekniikan lisensiaatti  Diplomi-insinööri  Arkkitehti  Maisema-arkkitehti  Tekniikan kandidaatti 
Ammattikorkeakoulututkinnot:   Insinööri (ylempi AMK)  Insinööri (AMK)  Rakennusmestari (AMK)  Rakennusarkkitehti (AMK) 
Tekniikan alan opistotutkinnot
Insinööri
Rakennusinsinööri
Rakennusarkkitehti
Teknikko
Rakennusmestari
Tekniikan alan ammatilliset tutkinnot
Automaatioasentaja
Hienomekaanikko
Hitsaaja
Koneistaja
Levyseppähitsaaja
LVI-asentaja
Mikromekaanikko
Puuseppä
Seppä
Sähköasentaja
Valaja
Valumallinvalmistaja
Mahalaukku

Mahalaukku
Mahalaukku eli ventrikkeli (lat. gaster, ventriculus) on osa ruoansulatuselimistöä, jonka avulla elimistö huolehtii saamastaan ravinnosta. Ruoka kulkee suun ja ruokatorven kautta mahalaukkuun ja sieltä edelleen suolistoon. Mahalaukun tehtävänä on varastoida ruokaa ennen sen kulkeutumista suoleen ja muokata nieltyä ravintoa ohueksi velliksi.
Mahalaukkuun tullut ruoka viivähtää siellä noin 3–4 tuntia ennen kuin se kulkeutuu pohjukaissuoleen sopivina annoksina. Näin suolisto saa käsiteltäväksi kerrallaan sopivan määrän ravintoa. Mahalaukussa ruoka muokkautuu hienojakoiseksi, jolloin se on sopivan juoksevaa suolta varten. Mahalaukun limakalvon rauhaset erittävät hapanta mahanestettä, joka sisältää pepsiinientsyymiä. Se sekoittuu ruokaan, josta syntyy ohut velli, joka kulkeutuu edelleen pohjukaissuoleen. Mahaneste sisältää elimistölle tarpeellisia aineita, jotka pilkkovat ruoan ravintoaineiksi, jolloin elimistö voi käyttää niitä hyväkseen. Vain harvat ravintoaineet imeytyvät suoraan mahalaukusta. Mahalaukun limakalvo tuottaa myös hormoneja ja muita aineita, jotka vaikuttavat muihin ruoansulatuksen kannalta merkittäviin kehon elimiin. Mahalaukku mahdollistaa oksentamisrefleksin. Mahalaukussa ruuan kaasut nousevat pintaan ja ne voidaan röyhtäistä pois.
Mahalaukun rakenne

Mahalaukku sijaitsee heti pallean alla vatsaontelossa. Mahalaukun yläosa, mahansuu (lat. pars cardiaca), yhtyy ruokatorveen. Mahanportiksi (lat. pylorus) kutsuttu ventrikkelin alaosa yhdistyy kaventuen pohjukaissuoleen. Mahalaukku on ruoansulatuskanavan pullistuma. Se on kaarevan, epäsymmetrisen säkin muotoinen: yläosa on lähes pystysuorassa ja alaosa vaakasuorassa. Koko ja muoto vaihtelevat yksilöiden välillä. Normaaliin mahalaukkuun mahtuu kuitenkin noin 1,5 litraa ravintoa. Koska mahalaukku kaartuu, puhutaan mahalaukun isosta kaarroksesta (mahalaukun vasen ääriviiva) ja pikku kaarroksesta (oikea ääriviiva).
Mahalaukkua verhoaa ulkopuolelta vatsakalvo, joka muodostaa useita poimuja mahalaukkuun. Sisäpuolella on mahalaukun lihaksisto, joka vaivaa ruoan ja kuljettaa sen pohjukaissuolen suuntaan. Mahalaukun lihakset ovat kolmessa kerroksessa, joissa lihassyyt kulkevat eri suuntiin. Lihakset venyvät helposti, ja sen vuoksi mahalaukku pystyy laajenemaan hyvin.
Mahalaukun sisäpintaa verhoaa ohut limakalvo. Limakalvo on erityisen tärkeä ruoansulatuksen kannalta. Limakalvossa on rauhasia, jotka erittävät mahanestettä. Normaalisti mahanestettä syntyy 2–3 litraa päivässä.[lähde? ] Limakalvon rauhasissa on erilaisia soluja, jotka valmistavat erilaisia limoja ja eritteitä mahanesteeseen. Rauhasten parietaalisolut muodostavat suolahappoa. Nämä solut ovat pääosin pienellä alueella mahalaukun alaosassa. Pääsolut tuottavat pepsinogeeniä, joka muodostaa suolahapon kanssa pepsiiniä. On myös rauhasia, jotka koostuvat ns. limakalvo- eli mukoosasoluista ja tuottavat emäksistä limaa, joka suojaa mahalaukun limakalvoa, joka muuten olisi alttiina suolahapon vaikutukselle. Useimmat elimistön tarvitsemat ruoan aineosat imeytyvät suolesta, mutta osa imeytyy jo mahalaukussa. Muun muassa vesi, alkoholi ja sokeri imeytyvät mahalaukusta suoraan verenkiertoon. Siksi mahalaukussa on runsas verisuonitus, joka imee ravintoaineita kuljettaakseen ne edelleen veren mukana muualle elimistöön, erityisesti maksaan. Nämä verisuonet huolehtivat myös itse ruoansulatuskanavan ravinnon saannista.
Mahalaukun toiminta

Mahalaukun seinämät liikkuvat lähes koko ajan. Autonominen eli tahdosta riippumaton hermosto säätelee näitä liikkeitä. Vagushermo, joka kulkee suoraan aivoista mahalaukkuun, välittää impulsseja eli herätteitä mahalaukun lihaksille. Lihakset supistuvat aaltomaisesti ja aallot leviävät mahalaukun yläosista alaosiin. Ensimmäiset supistukset alkavat, kun mahalaukku on aterian jälkeen tyhjentynyt kaikesta ravinnosta. Vatsan ”kurina” johtuu pitkään tyhjillään olleen mahalaukun voimakkaasta supistuksesta. Ruokailu lopettaa supistukset, mikä johtuu nielun ja ruokatorven heijasteista eli reflekseistä, joiden vaikutuksesta mahalaukun lihakset rentoutuvat. Sen ansiosta mahalaukku voi laajentua ja ottaa vastaan ravintoa. Heti ensimmäisten ruokapalojen saavuttua mahalaukkuun supistukset alkavat uudestaan. Alkuun mahaportti eli mahalaukun yhtymäkohta pohjukaissuoleen on kiinni. Tämän vuoksi lihasten liikkeet vain möyhentävät ravintoa. Kun mahalaukun sisältö on riittävän juoksevaa, mahaportti aukeaa ja supistusten seurauksena lihasten liike kuljettaa ravinnon läpi koko suolen. Kaikki ruoka ei kulkeudu kerralla suoleen, vaan mahalaukku kuljettaa sysäyksittäin pieniä määriä ravintoa pohjukaissuoleen. Tavallisen aterian jälkeen mahalaukun tyhjentymisnopeus riippuu kuitenkin ravinnon laadusta. Hiilihydraattipitoinen ravinto tyhjenee mahalaukusta nopeammin kuin rasvapitoinen.[lähde? ]