stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo kansanedustajista
Suomen Maaseudun Puolue

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sulo Aittoniemi (1987–1994...)  Pentti Antila (1970–1972)  Riitta-Liisa Arranz (1983–1987)  Matti Asunmaa (1970–1972...)  Ulla Bogdanoff (1984–1986...)  Vieno Eklund (1982–1987)  Reijo Enävaara (1983–1984)  Kalevi Huotari (1970–1972...)  Antti Isomursu (1970–1972)  Anssi Joutsenlahti (1979–1987, myöh. PS)  Gunnar Joutsensaari (1989–1991)  Reino Jyrkilä (1983–1987)  Heikki Kainulainen (1970–1972...)  Pentti Kettunen (1983–1987, 1989–1991, myöh. PS)  J. Juhani Kortesalmi (1970–1989)  |  Helvi Koskinen (1983–1987)  Mauno Kurppa (1970–1972...)  Rainer Lemström (1972–1975)  Urpo Leppänen (1979–1989...→Vade)  Lauri Linna (1970–1972...)  Tina Mäkelä (1987–1994...)  Marita Mäkinen (1987–1995)  Lea Mäkipää (1983–1995, myöh. PS)  Aune Mänttäri (1970–1972...)  Artturi Niemelä (1970–1972...)  Aarne Penttinen (1970–1972)  Urho Pohto (1979–1987)  Eino Poutiainen (1970–1972, 1979)  Martti Ratu (1983–1986)  Kalevi Remes (1972–1975)  |  Heikki Riihijärvi (1983–1993→SR)  Arvo Sainio (1972–1973...)  Matti Silander (1970–1972)  Pentti Skön (1983–1987)  Hannu Suhonen (1991–1994...)  Viljo Suokas (1970–1975)  Eino Syrjä (1970–1972)  Olavi Tupamäki (1970–1972...)  Mikko Vainio (1970–1975, 1983–1987)  Pekka Vennamo (1972–1975, 1979–1989)  Veikko Vennamo (...1959–1962, 1966–1987)  Raimo Vistbacka (1987–1995→PS)  Hannes Volotinen (1970–1972)  |
Suomen pienviljelijäin puolue / Suomen pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue

Yrjö Kesti (1930–1936)
Heikki Niskanen (Kans. (1932)→1939–1941→ML)
Sigrid Oulasmaa (1933–1936)
Eino Rytinki (1933–1941→ML)
Suomalainen rintama

Heikki Riihijärvi (SMP→1993–1995)
Suomen Sosialistinen Työväenpuolue

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elin Airamo (1922–1923)  Toivo Aronen (1922–1923)  Jaakko Enqvist (1922–1923)  Väinö Hannula (1922–1923)  Hilda Hannunen (1920–1923)  Frans Hiilos (1922–1923)  Laura Härmä (1922–1923)  Albert Kallio (1922–1923)  Kalle Kankari (1922–1923)  |  Pekka Kemppi (1922–1923)  Aukusti Koivisto (1922–1923)  Kalle Lampinen (1922–1923)  Toivo Hjalmar Långström (1922–1923)  Emmi Mäkelin (1922–1923)  Heikki Mäkinen (1922–1923)  Antti Nahkala (1922–1923)  Pekka Nurmiranta (1922–1923)  Hannes Pulkkinen (1922–1923)  |  August Rytkönen (1922–1923)  Rosa Sillanpää (1922–1923)  Kalle Toppinen (1922–1923)  Lempi Tuomi (1922–1923)  Vihtori Vainio (1923–1923)  Ville Vainio (1920–1923)  Yrjö Valkama (1922–1923)  Juho Vesterlund (1922–1923)  Matti Väisänen (1922)  |
Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Brander-Wallin 1962  Vappu Heinonen SDP→1958–1962, 1966–1970  Mikko Hult SDP→1958–1962  Armas Härkönen 1958–1962  Urho Kulovaara SDP→1958–1962  Tyyne Leivo-Larsson 1966–1970  Valdemar Liljeström SDP→1958–1960  |  Impi Lukkarinen SDP→1958–1970  Aino Malkamäki 1960–1961  Viljo Pousi 1966–1970  Eeno Pusa 1961–1962  Olavi Saarinen 1966–1970  Martta Salmela-Järvinen SDP→1958–1966  Aili Siiskonen 1958–1962, 1966–1970  |  Aarre Simonen SDP→1958–1962  Arvo Sävelä SDP→1958–1962  Arvi Turkka SDP→1958–1962  Vilho Turunen 1958–1962  Heikki Törmä SDP→1959–1962  Olli J. Uoti 1959–1962, 1966–1967  |
Vaihtoehto Suomelle

Vesa Laukkanen (KD→1993–1995)
Vapaat demokraatit

Urpo Leppänen (SMP→1989–1990→LKP)
Vasemmistoliitto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Raila Aho (SKDL→1990–1995)  Claes Andersson (SKDL→1990–1999, 2007–2008)  Li Andersson (2015–2024)  Asko Apukka (SKDL→1990–1998)  Paavo Arhinmäki (2007–2021)  Heli Astala (SKDL→1990–1995)  Timo Furuholm (2023–)  Esko Helle (SKDL→1990–2003)  Veronika Honkasalo (2019–)  Anne Huotari (1995–2007)  Terttu Huttu-Juntunen (1995–1999)  Matti Huutola (1998–2003)  Katja Hänninen (2014–2023)  Mikko Immonen (1995–2007)  Jessi Jokelainen (2024–)  Anna-Liisa Jokinen (SKDL→1990–1991)  Risto Kalliorinne (2011–2015, 2019)  Matti Kangas (1999–2011)  Matti Kauppila (2003–2011)  Juho Kautto (2019–2023)  Arvo Kemppainen (SKDL→1990–1991)  Mai Kivelä (2019–)  Anna Kontula (2011–)  Martti Korhonen (1991–2015)  |  Minja Koskela (2023–)  Mikko Kuoppa (aik. Deva1995–1995→va-r, va-r→1999–2011)  Merja Kyllönen (2007–2014, 2019–2024)  Jaakko Laakso (1991–2011)  Timo Laaksonen (SKDL→1990–1999)  Pertti Lahtinen (SKDL→1990–1991)  Reino Laine (1996–1999)  Annika Lapintie (1995–2019)  Pekka Leppänen (SKDL→1990–1999)  Ensio Laine (Deva→1990–1995)  Pia Lohikoski (2019–2023, 2024–)  Marja-Liisa Löyttyjärvi (Deva→1990–1991)  Laura Meriluoto (2023–)  Silvia Modig (2011–2019)  Markus Mustajärvi (2003–2011→vasryh, vasryh→2015–2023)  Jari Myllykoski (2011–2023)  Lauha Männistö (SKDL→1990–1991)  Outi Ojala (1991–1996, 1999–2007)  Aino-Kaisa Pekonen (2011–)  Iivo Polvi (1991–2007)  Osmo Polvinen (1991–1995)  Veijo Puhjo (1995–1995→epu, va-r→1999–2011)  Eila Rimmi (1991–1999)  Pekka Saarnio (1996–1999)  |  Suldaan Said Ahmed (2021–2023)  Jussi Saramo (2019–2024)  Hanna Sarkkinen (2015–)  Matti Semi (2015–2023)  Esko Seppänen (SKDL→1990–1996)  Suvi-Anne Siimes (1999–2007)  Minna Sirnö (2003–2011)  Marjatta Stenius-Kaukonen (Deva→1990–1995, 1999–2003)  Katja Syvärinen (1999–2007)  Vappu Säilynoja (SKDL→1990–1991)  Esko-Juhani Tennilä (Deva→1990–1995→va-r, va-r→1999–2011)  Eila Tiainen (2011–2015)  Pentti Tiusanen (1995–2011)  Pertti Turtiainen (1999–2003)  Pauli Uitto (SKDL→1990–1991)  Kari Uotila (1995–2007, 2008–2019)  Unto Valpas (1999–2011)  Erkki Virtanen (2003–2015)  Jorma Vokkolainen (1995–2001)  Juhani Vähäkangas (SKDL→1990–1995)  Jarmo Wahlström (SKDL→1990–1999)  Johannes Yrttiaho (2019–2023, 2024–)  Jyrki Yrttiaho (2007–2011→vasryh)  |
Vasemmistoryhmä

Mikko Kuoppa (Vas.→1995–1999→Vas.)
Veijo Puhjo (epu→1996–1999→Vas.)
Esko-Juhani Tennilä (Vas.→1995–1999→Vas.)
Vasenryhmä

Markus Mustajärvi (Vas.→2011–2015→Vas.)
Jyrki Yrttiaho (Vas.→2011–2015)
Vihreä liitto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Touko Aalto (2015–2019)  Alviina Alametsä (2024–)  Outi Alanko-Kahiluoto (2007–2023)  Janina Andersson (1995–2011)  Ulla Anttila (1991–2007)  Tuija Brax (1995–2015)  Tarja Cronberg (2003–2007)  Fatim Diarra (2023–)  Tiina Elo (2019–)  Bella Forsgrén (2019–)  Merikukka Forsius (1999–2008→Kok.)  Satu Haapanen (2011–2015)  Pekka Haavisto (1987–1995, 2007–)  Hanna Halmeenpää (2015–2019)  Atte Harjanne (2019–)  Satu Hassi (1991–2004, 2015–2023)  Heidi Hautala (1991–1995, 2003–2009)  Hanna Holopainen (2019–)  Mari Holopainen (2019–2023)  |  Inka Hopsu (2019–)  Saara Hyrkkö (2019–)  Timo Juurikkala (2009–2011)  Heli Järvinen (2007–2011, 2015–2023)  Emma Kari (2015–2023)  Johanna Karimäki (2007–2019)  Jyrki Kasvi (2003–2011, 2015–2019)  Noora Koponen (2019–2023)  Irina Krohn (1995–2006)  Ville Komsi (1983–1987)  Kalle Könkkölä (1983–1987)  Hannele Luukkainen (1991–1995)  Rosa Meriläinen (2003–2007)  Rauha-Maria Mertjärvi (1998–2007)  Krista Mikkonen (2015–)  Ville Niinistö (2007–2019)  Paavo Nikula (1991–1998)  Maria Ohisalo (2019–2024)  |  Kirsi Ojansuu (1999–2011)  Eero Paloheimo (1987–1995)  Olli-Poika Parviainen (2015–2019)  Pirkka-Pekka Petelius (2019–2023)  Jenni Pitko (2019–)  Tuija Maaret Pykäläinen (1991–1999)  Erkki Pulliainen (1987–2011)  Pekka Räty (1991–1995)  Anni Sinnemäki (1999–2015)  Mirka Soinikoski (2019–2023)  Osmo Soininvaara (1987–1991, 1995–2007, 2011–2015)  Johanna Sumuvuori (2006–2011, 2015)  Iiris Suomela (2019–2023)  Jani Toivola (2011–2019)  Oras Tynkkynen (2004–2015, 2023–)  Antero Vartia (2015–2019)  Sofia Virta (2019–)  Ozan Yanar (2015–2019)  |
Kirjallisuutta

Suomen kansanedustajat 1907-1982 Finlands riksdagsledamöter 1907-1982. Valtion painatuskeskus, 1982. ISBN 951-859-235-7
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Jussi-Pekka Lämsä

Jussi-Pekka Lämsä (s. 27. maaliskuuta 1955 Rautalampi) on suomalainen poliisi (ylikomisario) ja kirjailija.
Lämsä jäi vuonna 2018 eläkkeelle poliisin työstä.
Hän toimitti 2018 Helsingin poliisilaitoksen kustantaman Stadin Skoudet. Kirjassa kerrotaan 
14 Helsingin poliisilaitoksessa uransa tehneestä aikaväliltä 1944-2017. Vanhin kertojista oli syntynyt vuonna 1922 ja nuorin 1958.
Lämsä kirjoitti omaan elämäänsä pohjautuvan järjestyspoliisin historiatrilogian Pussihousut
(kokonaissivumäärä noin 1200). Ykkösosa Passipoliisina Tehtaankadulla (2023) ajoittuu vuosiin 
1976-1977 ja kertoo poliisikokelaskurssista sekä ensimmäisestä virkavuodesta. Kakkososa 
Kenttäkomisariona Pengerkadulla (2023) ajoittuu vuosiin 1977-1997 ja kertoo vanhemman 
konstaapelin, ylikonstaapelin ja kenttäkomisarion tehtävistä. Kolmososa Piirin pomona 
Pikkuroballa (2024) ajoittuu vuosiin 1997-2018 ja kertoo ylikomisarion ja apulaispoliisipäällikön
tehtävistä. Trilogia seuraa ajan kuvaa ja maailman menoa myös muualta kuin poliisiorganisaation 
sisältä.
Lämsä on julkaissut omakustanteena kymmenen kirjaa Sydän-Hämeen Lehdessä ja Rautalampi-lehdessä julkaistuista kolumneista. Lämsä toimi vuosikaudet nyt lakkautetun Helsingin Poliisipäällystökerhon neljä kertaa vuodessa ilmestyneen tiedotuslehden päätoimittajana.
Teokset

Stadin Skoudet (toimittanut, Helsingin poliisilaitos, 2018, ISBN 978-951-53-3700-9)
Passipoliisina Tehtaankadulla (Docendo / CrimeTime, 2023, ISBN 9 789523824980)
Kenttäkomisariona Pengerkadulla (Docendo / CrimeTime, 2023, ISBN 978-952-382-674-8)
Piirin pomona Pikkuroballa (Docendo / CrimeTime, 2024, ISBN 9 789523 827257)
Pilkkeet (kymmenen omakustannetta, TpT-Print Oy, Helsinki)
Luri (lintu)

| Luri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Lurit Lorius
Laji::  lory
Kaksiosainen nimi
 Lorius lory  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 Lorius lory lory  Lorius lory erythrothorax  Lorius lory somu  Lorius lory salvadorii  Lorius lory viridicrissalis  Lorius lory jobiensis  Lorius lory cyanuchen 
Katso myös
   Luri (lintu) Wikispeciesissä   Luri (lintu) Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Luri (Lorius lory) eli aiemmalta nimeltään aitoluri on lurien sukuun kuuluva kirkasvärinen kaija.
Koko ja ulkonäkö

Lurin pituus on noin 31 cm ja paino 200–260 g. Sen höyhenpuvun yleisväri on punainen. Päälaki, otsa ja niska ovat mustat, etuselkä ja pyrstön kärkiosa tummansiniset ja siivet päältä pronssinvihreät, alapuolelta keltaiset. Nokka on kellanoranssi, iiris keltainen tai oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on ruskehtava ja iiris ruskea sekä siipien alapinta sinertävä.
Esiintyminen

Luri elää Uudella-Guinealla ja sen lähisaarilla. Se puuttuu pääsaaren sisäosista. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Lajista tunnetaan 7 alalajia, joiden väritys vaihtelee jonkin verran. Lajin populaation koko on yli 100 000 yksilöä. Luria pidetään myös vankeudessa lemmikkilintuna.
Elinympäristö

Lurit asuvat alavien maiden metsissä ja vuorten alarinteillä, etenkin palmumetsiköissä. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain. Laji on melko arka.
Lisääntyminen

Pesintä ajoittuu touko-heinäkuulle. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kaksi munaa. Muna on kooltaan 27 × 22 mm. Haudonta kestää noin 24 päivää ja vain naaras hautoo. Koiras voi yöpyä samassa pesässä. Poikaset jättävät pesän noin kahden kuukauden ikäisinä.
Ravinto

Lurit syövät siitepölyä, mettä, kukkia, hyönteisiä ja muita pieniä niveljalkaisia, hedelmiä ja mahdollisesti siemeniä.
LV 661

LV-661 on kuvassa pieni laatikko oikeanpuoleisen isomman radion päällä.
LV 661 on Suomen puolustusvoimien 1960-luvun alkupuolella kehittämä HF-alueen sähkötysradio sissikäyttöön. Laitetta kutsuttiin Sipiksi.  Sen edellinen, 1970-luvun nimikointia edeltänyt tyyppimerkintä Suomen puolustusvoimissa oli VR 17. Radiota kehitettiin sissiradioksi korvaamaan toisen maailmansodan aikaisia kaukopartioiden käyttämiä Kyynel-radioita. Ensimmäinen esitys sissiradioksi tehtiin 1953, mutta koska se oli Kyynel-radion tapaan toteutettu elektrodiputkitekniikalla, ei esitystä hyväksytty, vaan ryhdyttiin tutkimaan transistoritekniikan mahdollisuuksia. Transistoritekniikalla toteutetun sissiradion valmistus alkoi 1960 alkuvuodella. 1970-luvun puolivälissä LV 661 -radiot keskitettiin laskuvarjojääkärikoululle ja poistettiin käytöstä 1980-luvulla. Radion valmistusmääräksi jäi noin 130 kappaletta. Radioita valmisti Televa.
Tekniset tiedot

| Sissiradio LV 661:n tekniset tiedot |
| --- | --- |
Taajuusalue:: 3 MHz - 5 MHz (HF-radio) /
Kanavamäärä:: 
Modulointi:: sähkötys (A1), sähkötyksen vastaanotto (A1), puheen vastaanotto (A3)
Kuuluvuus (lähete sähkötys, vastaanotto sähkötys ja puhe:: 500 km
Lähetysteho:: 1 W - 2 W, kantama 500 km:iin saakka sähkötyksellä
Virtalähde:: 4 x 4,5 V litteä paristo
Virtalähteen kesto:: 
Antenni:: vakioantenni 3,2 MHz:lle 42- metrinen ja 4,05 MHz:lle 32 -metrinen 
Tyyppi:: LV 661 (lähetin-vastaanotin) sissisähkötysradio
Massa:: 1,1 kg koneisto ja 2,8 kg kokonaisuutena, jossa mukana kotelossa tarvikkeet
Liitännät:: 
Liittimet:: 
Tekninen esikuva:: 
sissiradiot::
Museot, näyttelyt ja radioamatööritoiminta

LV 661:ä käytetään myös radioamatööritoiminnassa. Se on /S -tyyppinen radio perinneradiotapahtumissa. Pirkanmaalla toimiva Kangasalan Radiokerho on julkaissut LV 661:ä koskevat yleiset ohjeet.
↑  http://www.multi.fi/~oh6ag/pdf_dokus/Perinne.pdf
↑  Jussi Harola: VR 17, SIPI, LV 661, sivu 109, 2013, Koala-Kustannus, ISBN 978-952-229-146-2
↑  http://personal.inet.fi/koti/antero.tanninen/sipi.html (Arkistoitu – Internet Archive)
↑  http://oh3abn.net/sivut/wp-content/uploads/2016/11/LV661sissiradio.pdf
Suomen puolustusvoimien radiot
Komppaniaradiot 100–199
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 141
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 103
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: Integrated, Intra-Squad Radio
Pataljoonaradiot 200–299
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 241
Yhtymän viestijärjestelmä 1: LV 217M
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 217
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 203 | LV 202 | LV 201
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Prikaatiradiot 300–399
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 342 | LV 341
Yhtymän viestijärjestelmä 1: LV 317M
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 317
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 308 | LV 306 | LV 305 | LV 302 | LV 301
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Armeijakuntaradiot 400–499
| --- | --- |
Yhtymän viestijärjestelmä 2: LV 441
1970-luvun viestijärjestelmät: V 475 | V 471 | LV 450 | LV 407 | LV 404 | L 403
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Ylijohdon radiot 500–599
| --- | --- |
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 541
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Erikoisradiot 600–699
| --- | --- |
2000-luvun viestijärjestelmät: LV 641
1980-luvun viestijärjestelmät: LV 665 | LV 663
1960-luvun viestijärjestelmät: LV 661 | LV 623 (panssarivaunuradio)
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Merivoimien radiot 700–799
| --- | --- |
2000-luvun viestijärjestelmät: LV 641
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 754 | LV 753
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Ilmavoimien radiot 800–899
| --- | --- |
1970-luvun viestijärjestelmät: LV 873 | LV 872 | LV 871
2000-luvun yhdysvaltalainen ratkaisu: 
Muut radiot 900–999
Luettelo Suomen luterilaisista kirkoista

Luterilaiset kirkot
Ortodoksiset kirkot
Katoliset kirkot
Entiset kirkkorakennukset
Rauniokirkot
Luovutettujen alueiden kirkkorakennukset
Keskiaikaiset kivikirkot
Uusgoottilaiset kirkot
Kansallisromanttiset kirkot
Tässä luettelossa on lueteltu suuri osa Suomessa sijaitsevista luterilaisista kirkoista. Kirkot kuuluvat pääosin luterilaisille seurakunnille, mutta luettelossa on myös muiden tahojen omistamia kirkkorakennuksia.
Kirkot

Sijainti-sarakkeen ensimmäinen paikannimi tarkoittaa nykyistä kuntaa. Sen jälkeen on pilkulla erotettuna mahdollinen entinen kunta, kylä, kaupunginosa tai muu paikka.
Kirjallisuutta

Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): Suomen kirkot ja kirkkotaide 2.  Etelä-Suomen Kustannus, 1980.  ISBN 951-9064-28-1
Anu Järmistö: Suomen evankelis-luterilaiset kirkot, 2017; ISBN 9789522305626
Aiheesta muualla

Suomen kirkot
Etelä-Suomen kirkkoja[vanhentunut linkki]
Rakennusperinto.fi - Kirkot (Arkistoitu – Internet Archive)
Lykantropia (sairaus)

Lykantropia (engl. Clinical lycanthropy) on psykiatrinen sairaus, jota sairastava henkilö kokee joko olevansa eläin tai olevansa muuttumassa eläimeksi. Muutos tapahtuu kuitenkin vain sairaan mielessä. Sairaus on saanut nimensä tarujen ”lykantropia”-tilasta, jossa ihmissuden pureman tai noituuden seurauksena ihminen muuttui ihmissudeksi. On esitetty, että ihmissusi-myytti on saanut alkunsa tästä sairaudesta.
Oireet

McLean Hospitalissa tehdyssä tutkimuksessa  lykantropialle luokiteltiin seuraavia tunnistettavia oireita:
Potilas ilmoittaa kokevansa joskus olevansa eläin.
Potilas käyttäytyy, esimerkiksi liikkuu tai ääntelee, kuten eläin.
Lykantropiaa ei siksi ole spesifioitu kokemukseksi pelkästä ihmisestä sudeksi -muuttumisesta, vaan lykantropiaan voi liittyä muodonmuutoskokemus laajempaan kirjoon eläimiä tai olentoja:
Lykantropiatapauksia on listattu, ja vain pieni osa on sudeksi tai koiraksi muuttumisia. Myös muutoksia kissaksi, hevoseksi, linnuksi ja tiikeriksi on listattu, mutta myös sammakoksi tai mehiläiseksi on koettu muututtavan.
Tapaustutkimuksessa vuodelta 1989 lykantropiaa sairastava henkilö koki sarjan muutoksia; hän koki muuttuvansa ihmisestä koiraksi, hevoseksi ja lopulta kissaksi ennen kuin hoito sai hänet taas kokemaan itsensä ihmiseksi.
Syyt

Lykantropia on harvinainen tila, jonka syiksi on esitetty jotain toista psykoottista tilaa, kuten skitsofreniaa, kaksisuuntaista mielialahäiriötä tai kliinistä masennusta. On myös esitetty, että tietyt neurologiset ja kulttuurilliset vaikutukset altistavat kokemukseen muodonmuutoksesta.
Aiheesta muualla

Moselhy HF. (1999) Lycanthropy: new evidence of its origin. Psychopathology, 32 (4), 173–6.
Malson, L. (1964/1972) Wolf Children and the Problem of Human Nature. ISBN 0-85345-264-4
Kuro5hin article on clinical lycanthropy
A review of lycanthropy, from J Roy Soc Med
Ilkka Lähteenmäki

Ilkka Martti Hemminki Lähteenmäki (28. tammikuuta 1942 Helsinki – 11. toukokuuta 2022 Espoo) oli suomalainen laulaja ja viihdetaiteilija, joka tunnetaan Kivikasvot-lauluyhtyeen jäsenenä nimellä Ilkka Hemming. Hän esiintyi myös useissa televisionäytelmissä ja näytteli muun muassa Viktorin roolia elokuvassa Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava.
Lähteenmäki oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän työskenteli muun muassa Tukkukauppojen Oy:n tiedottajana sekä mainostoimistoalalla. Lähteenmäki toimi myös kokoomuksen kunnallispoliitiikkona Lohjalla vuoteen 2020 asti.
Lähteenmäki kuoli 80-vuotiaana lyhyen aikaa sairastettuaan. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Albumit

Kun tuuli nousee (1972), PSO.
Mitään vuodet ei voi (1999), Tatsia Musiikki.
Aiheesta muualla

Ilkka Lähteenmäen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Elonet
Luoteisväylä

Luoteisväylä
Luoteisväylä on Pohjois-Amerikan pohjoispuolitse kulkeva Euroopan ja Aasian välinen meritie. Jääesteiden vuoksi sen merkitys laivaliikenteen kannalta on ollut vähäinen, mutta ilmaston lämpenemisestä johtuen väylä on muuttunut viime vuosina purjehduskelpoiseksi. Ensimmäinen luoteisväylän läpi kulkenut rahtialus Nordic Orion saapui Eurooppaan lokakuussa 2013 päättäen Vancouverista alkaneen matkansa Porin satamaan.
Ensimmäinen kauppalaiva, joka kulki Luoteisväylän läpi, oli yhdysvaltalainen öljytankkeri Manhattan vuonna 1969 (STT).
S/Y Sarema purjehti ensimmäisenä suomalaisaluksena Luoteisväylän vuonna 2010.
Historia > Varhaiset tutkimusmatkat

Eurooppalaisten 1400- ja 1500-luvuilla tekemien suurten löytöretkien tärkeimpänä tavoitteena oli löytää meritie Euroopasta Itä-Aasiaan. Sitä yritti myös Kristoffer Kolumbus, joka vuonna 1492 luulikin päässeensä perille. Kun Amerikka sittemmin osoittautui eri mantereeksi, monet merenkulkijat yrittivät etsiä mantereen poikki johtavaa salmea tai kiertoreittiä sen pohjoispuolitse.
Ensimmäisenä Pohjois-Amerikan poikki johtavaa salmea etsi Giovanni Caboto (John Cabot) jo vuonna 1498, vain muutamaa vuotta Kolumbuksen ensimmäisen matkan jälkeen. Sellaista etsi vuonna 1524 myös Giovanni da Verrazzano, joka ensimmäisenä eurooppalaisena kävi Hudsonjoen suulla, nykyisen New Yorkin paikalla. Vielä paljon myöhemminkin Pohjois-Amerikan suuria järviä tutkittiin siinä toivossa, että niillä olisi kaksi laskujokea, toinen Atlanttiin ja toinen Tyyneenmereen, siten että mantereen poikki voitaisiin kulkea laivoilla.
Kun mantereen poikki johtavan salmen olemassaolosta ei voitu olla varmoja, yrittivät varsinkin monet englantilaiset merenkulkijat kiertää mantereen sen pohjoisrannikkoa pitkin. Monet Pohjois-Amerikan, varsinkin Kanadan pohjoisosien saaret, salmet ja lahdet ovatkin saaneet nimensä Luoteisväylän varhaisten etsijöiden mukaan. He kaikki joutuivat kuitenkin joko kääntymään takaisin tai saivat surmansa matkalla. Huomattavimpia heistä ovat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Luoteisväylän etsijöitä : 
| Tutkimusmatkailija | Matkan ajankohta | Nimikkokohteet |
| Martin Frobisher | 1576–1577 | Frobisher Bay |
| John Davis | 1585–1587 | Davisinsalmi |
| Henry Hudson | 1610–1611 | Hudsoninlahti, Hudsoninsalmi, Hudsonjoki |
| William Baffin | 1612–1615 | Baffininsaari, Baffininlahti |
| Luke Foxe | 1631 | Foxen kanaali |
Historia > James Cook

Luoteisväylän etsiminen oli myös James Cookin kolmannen valtameripurjehduksen tavoitteena vuosina 1776–1779. Useimmista edeltäjistään poiketen hän kuitenkin yritti purjehtia sen lännestä itään päästyään ensin toista reittiä Tyynellemerelle. Kartoitettuaan ensin siihen saakka lähes tuntemattoman osan Pohjois-Amerikan länsirannikkoa Oregonista Beringinsalmelle saakka hän jatkoi matkaansa salmen läpi Jäämerelle ja jonkin matkaa Alaskan pohjoisrannikkoa itään. Loppusyksyllä 1778 meren jäätyessä hän kuitenkin joutui kääntymään takaisin. Hän päätti viettää talven Havaijilla ja yrittää Luoteisväylän etsimistä seuraavana kesänä uudestaan, vaikka olikin hyvin epävarma siitä, saattaisiko se onnistua. Sitä ennen, 14. helmikuuta 1779, hänet kuitenkin surmattiin.