stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Murray Riley

| Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Australia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | pariairokaksikko |  |
Murray Stewart Riley (5. lokakuuta 1925 – 2020) oli australialainen soutaja ja rikollinen.
Riley saavutti pronssia soudun pariairokaksikossa Mervyn Woodin kanssa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Australialaispari hävisi Neuvostoliitolle 13,4 sekuntia ja Yhdysvalloille 5,2 sekuntia. Riley kilpaili samassa luokassa jo Helsingin kesäolympialaisissa 1952 John Rodgersin kanssa mutta he eivät selviytyneet loppukilpailuun.
Riley työskenteli soutuparinsa Woodin tavoin poliisina mutta päätyi sittemmin rikolliseksi. Tuntemiensa laittomien uhkapelikasinoiden pyörittäjien kautta hän siirtyi huumekaupan pariin. Ensimmäisen vankeustuomionsa hän sai Uudessa-Seelannissa vuonna 1966 yritettyään lahjoa poliisia. Vapautumisensa ja Australiaan paluunsa jälkeen hän nousi hummekauppa- ja kiristystoiminnassa yhä suuremmaksi tekijäksi yhteistyössä tunnetun rikollisen Wally Deanin kanssa. Riley istui vankilassa jälleen vuodet 1978–1984. Vuonna 1990 hänet pidätettiin Isossa-Britanniassa hänen oltuaan mukana British Aerospaceen liittyneessä kymmenien miljoonien puntien petosyrityksessä. Hän pakeni vankilasta joulukuussa 1991, jäi vuoden 1992 alussa kiinni mutta pakeni uudelleen tammikuussa 1993, tällä kertaa lopullisesti.
Riippumaton Työläinen

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Riippumaton Työläinen (vuonna 1931 Työläinen ja vuonna 1932 Suomen Työläinen) oli Helsingissä vuosina 1928–1932 ilmestynyt Suomen Riippumattoman Työväenjärjestön ja sen seuraajan Suomen Kansallisen Työväenpuolueen äänenkannattaja.
Suomen Riippumaton Työväenjärjestö oli työnantajien rahoittama ”valkoisen työväen” hanke, jonka tehtävänä oli vastustaa vasemmistolaista ammattiyhdistysliikettä, sosialismia ja kommunismia. Syksyllä 1928 aloittanut Riippumaton Työläinen ilmestyi kerran viikossa, kunnes kesällä 1930 järjestön sisäisten ristiriitojen takia siitä irtautui Vapaa Työväenliitto, joka perusti oman äänenkannattajan Vapaan Työn. Riippumaton Työläinen alkoi ilmestyä uudelleen marraskuussa ”työväen puolueettoman ammatillisen liikkeen äänenkannattajana”.
Vuoden 1931 lopussa lehden seuraajana ilmestyi kolme numeroa Työläinen-nimistä lehteä, joka ilmoitti olevansa vasta perustetun Suomen Kansallisen Työväenpuolueen äänenkannattaja. Se nimettiin vuoden 1932 alussa Suomen Työläiseksi, joka ilmestyi vuoden loppuun saakka vähän useammin kuin kahdesti kuukaudessa.
Lehden päätoimittajina työskentelivät A. Kalliokoski (1928), Severin Sampo (vastaava toimittaja 1928–1930), Gunnar Sandberg (1930) ja Jaakko Jalo-Kivi (1931–1932).
Aiheesta muualla

Riippumaton Työläinen (1928–1930) digitoituna Kansalliskirjastossa
Riippumaton Työläinen (1930–1931) digitoituna Kansalliskirjastossa
Työläinen (1931) digitoituna Kansalliskirjastossa
Suomen Työläinen (1932) digitoituna Kansalliskirjastossa
Neokleides

Neoklides (m.kreik. Νεοκλείδης, Neokleidēs, lat. Neoclides, s. n. 420 eaa.) oli antiikin kreikkalainen matemaatikko. Hän oli Platonin ja Leodamas Thasoslaisen nuorempi aikalainen ja toimi itsekin Platonin Akatemiassa. Hänen oppilaansa oli Leon. Muutoin hänestä ei tiedetä paljoakaan.
Rihmaturska

| Rihmaturska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Turskakalat Gadiformes
Heimo::  Rihmaturskat Euclichthyidae  Cohen, 1984
Suku::  Euclichthys  McCulloch, 1926
Laji::  polynemus
Kaksiosainen nimi
 Euclichthys polynemus  McCulloch, 1926 
Katso myös
   Rihmaturska Wikispeciesissä   Rihmaturska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rihmaturska (Euclichthys polynemus) on turskakaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan Tyynestämerestä. Se on ainoa laji rihmaturskien (Euclichthyidae) heimossa.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan rihmaturska voi saavuttaa 35 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan se on pitkänomainen ja suippenee pyrstöä kohden. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu ja suuret silmät, 2 selkäevää, joista etumainen on lyhyt ja korkea ja taaempi on pitkä ja matala. Myös peräevä on kaksiosainen. Kalan pyrstöevä on pienikokoinen ja epäsymmetrinen. Rihmaturskan vatsaevät koostuvat neljästä erillisestä pitkästä ruodosta. Suomut ovat lajilla pienet.
Levinneisyys ja elintavat

Rihmaturskaa tavataan Tyynenmeren lounaisosista Australian, Uuden-Seelannin ja Uuden-Kaledonian läheisyydestä. Se on syvän veden laji, joka elää tyypillisesti 200–1 000 metrin syvyydessä.
Neljäs ristiretki

Ristiretket Pyhälle Maalle
Ensimmäinen ristiretki (1095–1099)
Toinen ristiretki (1147–1149)
Kolmas ristiretki (1187–1192)
Neljäs ristiretki (1202–1204)
Viides ristiretki (1217–1221)
Kuudes ristiretki (1228–1229)
Seitsemäs ristiretki (1248–1254)
Kahdeksas ristiretki (1270)
Yhdeksäs ristiretki (1271)
Pohjoiset ristiretket
Ristiretket vendejä vastaan (1100-luku)
Ristiretket Baltiaan (1200-luku)
Ristiretket Suomeen (1100- ja 1200-luku)
Muut ristiretket
Albigenssiristiretki (1209–1229)
Lasten ristiretki (1212)
n
k
Neljäs ristiretki oli vuosien 1202–1204 välillä käyty sotilaallinen konflikti. Ristiretken tarkoituksena oli alun perin vallata muslimien hallitsema Jerusalem hyökkäyksellä Egyptin läpi. Valtauksen kohteeksi joutui kuitenkin lopulta vuonna 1204 Bysantin pääkaupunki Konstantinopoli. Valtauksen jälkeen kaupunkia ryöstettiin ja tuhottiin useiden päivien ajan, mikä aiheutti katkeruutta idän kristityissä ja sinetöi lopullisesti katolisen ja ortodoksisen kirkon eron. Ristiretkeläiset perustivat Latinalaisen keisarikunnan (1204–1261) ja muita ristiretkivaltioita.
Ristiretken tapahtumat > Zaran valloitus

Ristiretkeläiset nousivat maihin Zarassa 11. marraskuuta 1202. Kaupunki lähetti valtuuskunnan tarjoamaan antautumista kaupungin asukkaiden säästämistä vastaan. Enrico Dandolo hyväksyi tarjouksen, mutta sillä välin kun hän neuvotteli asiasta ristiretkiparonien kanssa, kertoi Zaran valloitusta vastustanut Simon IV de Montfort zaralaisille paavin kirjeestä, jossa tämä kirkonkirouksen uhalla kielsi hyökkäämästä Zaraan. Zaralaiset palasivat takaisin kaupunkiinsa, ja paavin ankara kirje pakotti ristiretkeläiset valitsemaan kirkonkirouksen ja ristiretken päättymisen väliltä. Simon IV miehineen irtautui armeijasta, mutta enemmistö ristiretkeläisistä hyökkäsi Zaraan, joka vallattiin 24. marraskuuta. Paavi julisti neljännelle ristiretkelle kirkonkirouksen, mutta perui sen myöhemmin pitäen kuitenkin voimassa venetsialaisten kirkonkirouksen.
Zaraan saapui Bysantin vuonna 1195 syrjäytetyn Isaak II Angelosin poika Aleksios Angelos, joka lupasi ristiretkeläisille muonituksen, 200 000 hopeamarkkaa, liittyä 10 000 miehen voimin ristiretkeen, perustaa pysyvän varuskunnan Pyhään maahan sekä palauttaa ortodoksikirkon Rooman alaisuuteen mikäli ristiretkeläiset auttaisivat hänet ja hänen isänsä valtaistuimelle. Aleksios vakuutti keisarin olevan vihattu ja tämän syrjäyttämisestä tulevan helppoa. Ristiretken johtajat saivat suostuteltua matkan pitkittymisestä turhautuneet joukot mukaansa vannomalla ettei pysähtyminen Konstantinopolissa kestäisi kauaa. Ristiretkeläiset lähtivät Zarasta huhtikuussa 1203 saapuen Konstantinopolin edustalle kesäkuussa.
Ristiretken tapahtumat > Konstantinopolin valloitus

Kun ristiretkeläiset saapuivat Konstantinopolin edustalle, huomattiin että kansa olikin tyytyväinen vallassa olleeseen keisariin Aleksios III:een, eikä halunnut olla tekemisissä länsimaalaisen kruununtavoittelijan kanssa. Ristiretkeläiset päättivät asettaa Aleksioksen keisariksi väkivalloin ja hyökkäsivät kaupunkia vastaan 17. heinäkuuta 1203. Aleksios III pakeni yllättäen kaupungista peläten mahdollista tyytymättömyyden aiheuttamaa vallankaappausta. Isaak II Angelos pääsi vapaaksi, otti jälleen kruunun ja avasi portit pojallensa Aleksiokselle, joka kruunattiin kanssakeisariksi nimellä Aleksios IV.
Ilmeni, että valtakunnan kassakirstut ammottivat tyhjyyttään, eikä Aleksios pystynyt maksamaan kuin puolet lupaamastaan 200 000 hopeamarkasta. Aleksios pyysi ristiretkeläisiä talvehtimaan Konstantinopolissa saadakseen lisää maksuaikaa sekä vahvistuksia henkivartioonsa pelätessään vallankaappausta. Korvaukseksi hän lupasi pidentää venetsialaisen laivaston vuokra-aikaa. Keisari Aleksioksen suosio alkoi laskea ja länsimaalaisvastaisuus oli korkeimmillaan vuonna 1203 riehuneen, länsimaalaisten sytyttämän tulipalon jälkeen. Ristiretkeläiset alkoivat ryöstellä keisarin maita maksaakseen velan itse itselleen. Vuonna 1204 Aleksioksen syrjäytti palatsin virkamies Dukas, joka kruunautti itsensä keisariksi nimellä Aleksios V.
Ristiretkeläiset hyökkäsivät Konstantinopoliin 9. huhtikuuta 1204, ja uudestaan 12. päivänä. Bysanttilaiset eivät halunneet taistella muuriensa sisäpuolella, vaan tarjosivat keisarin kruunua ristiretkeläisten johtajalle Montferratin markiisille Bonifatiukselle. Uusi keisari tultaisiin kuitenkin valitsemaan sopimuksen mukaan vasta myöhemmin. Aleksios V pakeni kaupungista.
Ranskalainen ristiretkipäällikkö Geoffroi de Villehardouin on kirjoittanut valloituksesta kuvauksen La Conquête de Constantinople. Se julkaistiin painettuna vuonna 1585.
Ristiretken tapahtumat > Konstantinopolin ryöstö

Ristiretkeläiset aloittivat seuraavaksi kolme päivää kestäneen ryöstelyn ja tuhoamisen, jonka aikana tuhottiin lukuisia taideteoksia, hävitettiin kirjastoja ja varastettiin vanhoja käsikirjoituksia.tarvitaan parempi lähde Myös Konstantinopolin kirkot tyhjennettiin järjestelmällisesti niihin kerätyistä, kristikunnan suurimmista reliikkikokoelmista, ja useimmat Euroopan tunnetuimmista pyhäinjäännöksistä ovatkin peräisin Konstantinopolin ryöstöstä. Kappaleita Jeesuksen rististä, Neitsyt Marian hiuksia sekä lukuisia pyhimysten ruumiinosia kuljetettiin Länsi-Eurooppaan. Hagia Sofian kirkon alttari hajotettiin osiin ja sotilaat kantoivat ulos katedraalista kaiken arvoesineistön. Hagia Sofian häpäiseminen oli sekä poliittinen että uskonnollinen teko, jolla hyökättiin Bysantin keisarikuntaa sekä ortodoksista uskoa vastaan. Lisäksi useita sairaaloita tuhottiin, jonka seurauksena monipuolinen filantrooppinen toiminta lakkasi vuosikymmeniksi.
»”Konstantinopolista saatu saalis oli niin suuri, että kukaan ei voinut sanoa sen määrää: kultaa ja hopeaa, maljoja ja jalokiviä, samettia, silkkikankaita, oravan- ja kärpännahkaviittoja, kaikkea kallista mitä maa päällään kantaa. Ja näin todistaa teille Geoffroy Villenhardouin, Champagnen marski, ettei koskaan sitten maailman luomisen ole tällaista sotasaalista saatu.”»
Myös latinalaiset apotit ja munkit ottivat osaa ryöstelyyn. Esimerkiksi apotti Martin Pairislainen hankki itselleen erään luostarin reliikit kiduttamalla erästä vanhaa munkkia. Martinin johtaman luostarin munkki Günther kuvailee:
»”Kun voittajat ryöstivät itselleen taistellen valloittamaansa kaupunkia, alkoi apotti Martin pohtia omaa sotasaalistaan ja, ettei jäisi ihan ilman muiden rikastuessa, päätti tarttua toimeen omin, pyhitetyin käsin. Mutta koska hänestä tuntui että noilla käsillä ei sopisi ottaa mitään maallista hyvää, päätti hän haalia itselleen jonkin verran kaupungissa niin runsain määrin olevia pyhäinjäännöksiä … Martinille ajatus pyhäinhäväistyksestä, paitsi pyhässä tarkoituksessa, oli kauhistus, ja niinpä hän etsiytyi syrjäisemmälle seudulle, jossa hän arvioi olevan noita haluttuja esineitä. [Martin kovisteli vanhaa pappia, joka näytti hänelle arkun täynnä pyhäinjäännöksiä.] Nähtyään sen apotti riensi arkun luokse ja he alkoivat kappalainensen kanssa ahnaasti kahmia esineitä viittojensa poimuihin.”»
1200-luvun alussa Konstantinopolin väkiluku oli ollut yli 500 000 asukasta, mutta bysanttilaisten palatessa valtaan vuonna 1261, oli kaupungin väkiluku pudonnut noin 35 000 asukkaaseen.
Neljännen ristiretken seuraukset

Venetsian ja ristiretken johtajien välisen sopimuksen mukaan Konstantinopoliin perustettiin Latinalainen keisarikunta. Sen keisariksi ei kuitenkaan tullut ristiretken virallinen johtaja Montferratin markiisi Bonifatius, vaan venetsialaisten ja ristiretkeläisten muodostaman komitean valitsema Flanderin kreivi Balduin, joka kruunattiin Hagia Sofian kirkossa vuonna 1204. Vanha keskushallinto korvattiin feodalistisilla ruhtinaskunnilla.
Bonifatius kieltäytyi hänelle luvatuista maista ja perusti Thessalonikan kuningaskunnan. Venetsialaiset perustivat omia saarivaltioitaan Egeanmeren saaristoon ja saivat haltuunsa muun muassa Kreetan. Muita ristiretkeilijöiden  perustamia valtioita olivat Akhaian ruhtinaskunta ja Ateenan herttuakunta. Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan Nikean keisarikuntana, Epeiroksen despotaattina ja Trapezuntin keisarikuntana.
Oleellisin historiallinen seuraus oli kuitenkin Rooman ja Bysantin kirkkojen ero, siis katolisen ja ortodoksisen kirkkojen ero.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neljäs ristiretki Wikimedia Commonsissa
Paavi Innocentius III kuvattuna Subiacossa sijaitsevan Sacro Specon luostarin freskossa.
Montferratin markiisi Bonifatiuksesta tehdään 4. ristiretken johtaja vuonna 1201.
1800-luvulta peräisin oleva Zaran valtausta kuvaava teos.
Ristiretkeläisten saapuminen Konstantinopoliin vuonna 1204. Eugène Delacroixin öljymaalaus vuodelta 1840.
Konstantinopolin valtaus vuonna 1204.
Neljännen ristiretken jälkeen Bysantin valtakunta hajosi useaksi pikkuvaltioksi. Merkittävimpiä olivat Latinalainen keisarikunta, Nikaian keisarikunta (sinisellä), Epeiroksen despotaatti ja Trebizondin keisarikunta. Alueiden rajat ovat hyvin epävarmoja.
Rihmanapsija

| Rihmanapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Napsijat Lutjanidae
Suku::  Symphorichthys
Laji::  spilurus
Kaksiosainen nimi
 Symphorichthys spilurus  (Günther, 1874) 
Katso myös
   Rihmanapsija Wikispeciesissä   Rihmanapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rihmanapsija (Symphorichthys spilurus) on napsijoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimissä vesissä indopasifisella merialueella.
Koko ja ulkonäkö

Rihmanapsija kasvaa useimmiten noin 50 cm pitkäksi, mutta suurimmat yksilöt voivat olla 60 cm pitkiä. Laji on ruumiinmuodoltaan korkea ja nelikulmainen. Otsaprofii on hyvin jyrkkä. Rihmanapsijan selkä-, perä- ja pyrstöevissä on rihmamaisiksi pidentyneitä eväruotoja. Laji on täysikavuisena oranssinkeltaisen ja sinisen raidoittaman. Silmien kohdalla on oranssi pystyraita ja toinen on pystyraita on kiduskannen takana. Pyrstöntyvessä on musta laikku ja evät ovat keltaiset. Nuoret rihmanapsijat ovat harmaita ja niiden kyljissä on musta poikkiraita.
Levinneisyys ja elintavat

Rihmanapsijan levinneisyysalue ulottuu Thaimaasta Riukiusaarille ja Fidžille. Se liikkuu yksittäin hiekkapohjaisilla koralliriutoilla ja niiden läheisyydessä ja muodostaa parvia vain kutuaikana. Lajin ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja nilviäiset.
Rihmanapsijaa pyydystetään ravinnoksi ja nuoria yksilöitä pidetään merivesiakvaarioissa.
Mait Riisman

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Mait Riisman (23. syyskuuta 1956 Tallinna, Viron SNT – 17. toukokuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli virolainen vesipallovalmentaja ja vesipalloilija. Pelaajaurallaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Riisman on Viron ainoa vesipallon olympiamitalisti. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Moskovassa 1980. Spartakiadeissa hän voitti kultaa 1979 ja hänet valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Moskovalaisen seurajoukkueensa riveissä hän voitti Euroopan cup-voittajien cupin 1976 sekä Neuvostoliiton mestaruuden 1979 ja 1985–1987.
Pelaajauransa jälkeen Riisman toimi valmentajana Ranskassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton maajoukkueen toisena valmentajana hän oli 1989–1991 ja Venäjän maajoukkueen toisena valmentajana 1997–2000.
Aiheesta muualla

Mait Riisman Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Riekin talo

| Riekin talo |
| --- | --- |

Osoite:  Torikatu 26
Sijainti:  Oulu, Vanhatulli
Koordinaatit:  65°00′41″N, 025°28′00″E
Rakennustyyppi:  puutalorakennus
Valmistumisvuosi:  1900
Suunnittelija:  Jacob William Lillqvist
Rakennuttaja:  Frans Adolf Riekki
Omistaja:  Finnkarelco
Runkorakenne:  puu
Julkisivumateriaali:  puuverhoilu
Kerrosluku:  1 alun perin, mutta 3 uusimman remontoinnin jälkeen
 Vuonna 1936 lääninarkkitehti Gustaf Strandberg teki muutossuunnitelmat, kun rakennus muutettiin yksinomaan asuinkäyttöön. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näkymä 2010-luvulla tehdyn remontoinnin jälkeen rakennuksen katutason kahvilatiloista.
Talon sisäpiha.
Riekin eli Santaholman talo on vuonna 1900 Oulun Saaristonkadun ja Torikadun kulmaan rakennettu puutalo, jonka suunnitteli rakennusmestari Jacob William Lillqvist. Talo suunniteltiin alun perin yhdistetyksi kauppa- ja asuinrakennukseksi. Rakennus on museoviraston suojelema.
Riekin perheen omistuksessa

Kauppaneuvos Frans Adolf Riekki (1861–1934) osti tontin vuonna 1899 Höckertin suvulta. Tontille rakennettiin uusi talo vuonna 1900 alun perin kauppaneuvos Riekin sekatavarakaupaksi ja hänen perheensä asunnoksi. Kauppatilat olivat Saaristonkadun ja asuintilat Torikadun puolella. Kauppaan kuljettiin Torikadun ja Saaristonkadun kulmasta.
Pudasjärveltä syntyisin olleella kauppaneuvos Riekillä oli hyvät kauppasuhteet Koillismaalle. Niinpä pihapiirissä oli talli, jossa majoitettiin kaukaa tulleiden asiakkaiden hevosia. Rahdin kuljetukseen käytettiin talvisin myös poroja.
Kauppaneuvos Riekin poika oli Esko Riekki, joka toimi vuonna 1915 kotoaan käsin Oulusta jääkäriliikkeessä "alas" eli Saksaan menevien etappimiehenä ja värväysorganisaattorina. Esko Riekki kuitenkin jäi kiinni ja vietiin vangittuna Pietariin eli kalterijääkäriksi. Rakennus oli siis Esko Riekin lapsuudenkoti. Itsenäisyyden alkuvaiheessa Esko Riekki toimi Etsivän keskuspoliisin päällikkönä 1920- ja 1930-luvuilla.
Santaholman omistuksessa

Vuonna 1935 liikemies Oskari Santaholma osti rakennuksen Riekin perikunnalta. Hän muutatti rakennuksen asuinkäyttöön. Samassa yhteydessä muutettiin rakennuksen sisäänkulkua. Muutokset tehtiin lääninarkkitehti Gustaf Strandbergin piirustusten mukaisesti vuonna 1936.
Oulun kaupungin omistuksessa

Vuonna 1973 rakennus siirtyi Oulun kaupungin omistukseen. Rakennus toimi nuorisotalona, ja vuoteen 2007 rakennuksessa toimi nuorisokahvila Waldana. Rakennus oli tyhjillään vuodesta 2007.
Finnkarelcon omistuksessa

Finnkarelco osti tarjouskilpailussa rakennuksen Oulun kaupungilta vuonna 2012 ja vuokrasi tontin 60 vuodeksi Oulun kaupungilta. Joulukuussa 2013 valmistuneen remontin jälkeen rakennuksessa toimivat kahvilaravintola ja toimistoja. Kunnostamisen yhteydessä kaavamuutos mahdollisti kellari- ja ullakkokerroksen käyttöönoton. Kellarikerrokseen tuli remontin seurauksena ravintolatiloja samoin kuin katutason kerrokseen. Ullakkotiloista tuli toimistotiloja.,
Anke Rijnders

Anke Rijnders
Anthonia ("Anke") Marie Rijnders (23. elokuuta 1956 Amersfoort, Utrecht) on alankomaalainen uimari. Hän osallistui uransa aikana yksiin olympialaisiin, vuoden 1972 kesäolympialaisiin. Siellä hän osallistui 4 x 100 metrin sekauinti- ja vapaauintiviesteihin, ja hän sijoittui joukkueensa kanssa molemmissa viesteissä viidenneksi. Henkilökohtaisissa lajeissa hän oli seitsemäs 200 metrin vapaauinnissa ja kahdeksas 400 metrin vapaauinnissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anke Rijnders Wikimedia Commonsissa
Rifampisiini

| --- | --- |


Rifampisiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(7S,9E,11S,12R,13S,14R,15R,16R,17S,18S,19E,21Z)-2,15,17,27,29-pentahydroksi-11-metoksi-3,7,12,14,16,18,22-heptametyyli-26-{(E)-[(4-metyylipiperatsin-1-yyli)imino]metyyli}-6,23-diokso-8,30-dioksa-24-atsatetrasyklo[23.3.1.14,7.05,28]triakonta-1(28),2,4,9,19,21,25(29),26-oktaen-13-yyliasetaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 13292-46-1
ATC-koodi: J04AB02
PubChem CID: 5381226
DrugBank: DB01045
Kemialliset tiedot
Kaava: C43H58N4O12 
Moolimassa: 822,934
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 183 °C 
Liukoisuus veteen: 1,4 g/l (25 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 90–95 %
Proteiinisitoutuminen: 70–80 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: n. 3 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, IV
Rifampisiini (C43H58N4O12) on puolisynteettinen antibiootti. Yhdiste on laajakirjoinen antibiootti, joka tehoaa moniin sekä grampositiivisiin että gramnegatiivisiin bakteereihin. Sitä käytetään erityisesti tuberkuloosin hoidossa.
Rakenne ja käyttö

Rifampisiinin esiaste rifamysiini S eristettiin 1950-luvun lopulla maaperässä elävästä Streptomyces mediterranei -bakteerista. Rifamysiini kuuluu niin sanottuihin ansamakrolideihin, ja rifampisiini on sen N-amino-N'-metyylipiperatsiinihydratsonijohdannainen. Rifampisiini on huoneenlämpötilassa punertava kiteinen jauhe, joka liukenee veteen vain pienissä määrin, mutta on liukoinen orgaanisiin liuottimiin. Rifampisiinin antibioottinen vaikutus perustuu siihen, että yhdiste sitoutuu bakteerien RNA-polymeraasia.selvennä Tämä johtaa RNA:n synteesin estymiseen ja bakteerisolujen kuolemaan. Nisäkkäiden RNA-polymeraasit eivät sisällä samaa aminohapposekvenssiä, joten yhdiste ei vaikuta niiden RNA-synteesiin.
Rifampisiini tehoaa useisiin bakteereihin. Näitä ovat grampositiivisista bakteereista stafylokokit, streptokokit ja pneumokokit ja gramnegatiivisista bakteereista mykobakteerit, Haemophilus influenzae ja Neisseria-suvun lajit. Rifampisiinia käytetään erityisesti tuberkuloosin hoidossa yhdessä isoniatsidin kanssa. Sitä voidaan käyttää myös lepran hoitoon ja aivokalvontulehduksen ehkäisyyn.
Haitta- ja yhteisvaikutukset

Rifampisiini on yleisesti ottaen hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimmät haittavaikutukset ovat maksan toimintahäiriöt, mikä näkyy kasvaneena transaminaasiaktiivisuutena. Harvinaisempia sivuvaikutuksia ovat munuaistoksisuus ja kuumeilu. Yhdiste voi värjätä elimistön eritteet kuten virtsan ja syljen punertaviksi, mutta tämä on vaaratonta. Bakteerit saattavat kehittää resistenssin rifampisiinia vastaan. Resistenssi kehittyy melko hitaasti, mutta on yleinen. Tämän vuoksi rifampisiinia käytetään yleensä muiden antibioottien kanssa. Rifampisiini aktivoi voimakkaasti maksan CYP3A4-entsyymiä, mikä voi nopeuttaa muiden lääkeaineiden metaboliaa ja siten heikentää niiden tehoa.
Samanaikainen rifampisiinin käyttö voi pienentää mm. seuraavien lääkeaineiden pitoisuuksia: Amiodaroni, beetasalpaajat, digoksiini, digitoksiini, disopyramidi, enalapriili, kalsiumkanavan salpaajat, kinidiini, losartaani, meksiletiini, propafenoni, tokainidi, atovakoni, atsoli-sienilääkkeet, antiretroviraaliset HIV-lääkkeet, dapsoni, delavirdiini, doksisykliini, erytromysiini, klaritromysiini, kloramfenikoli, meflokiini, tsidovudiini, terbinafiini, atsatiopriini, glukokortikoidit, siklosporiini, sulfasalatsiini, takrolimuusi, barbituraatit, bentsodiatsepiinit, buspironi, fenytoiini, haloperidoli, klotsapiini, lamotrigiini, metadoni, nortriptyliini, opioidit, tsolpideemi, etinyyliestradioli, feksofenadiini, levotyroksiini, noretindroni, ondansetroni, repaglinidi, selekoksibi, statiinit (kuten simvastatiini ja fluvastatiini), sulfonyyliureat, tadalafiili, tamoksifeeni, teofylliini, tropisetroni ja varfariini.