stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
UCI World Tour 2015
Joukkueet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ag2r-La Mondiale  Astana Team  BMC Racing Team  Etixx-Quick Step  FDJ |  IAM Cycling  Lampre-Merida  Lotto Soudal  Movistar Team  Orica-GreenEDGE |  Cannondale-Garmin  Team Giant-Alpecin  Katjuša  Team LottoNL-Jumbo  Team Sky |  Team Tinkoff-Saxo  Trek Factory Racing |  |
Kilpailut > Lopullinen pistetilanne

Päivitetty 5.10.2015

Lähde: UCi
| Sijoitus | Nimi | Joukkue | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Alejandro Valverde | Movistar Team | 675 |
| 2 |  Joaquim Rodríguez | Katjuša | 474 |
| 3 |  Nairo Quintana | Movistar Team | 457 |
| 4 |  Alexander Kristoff | Katjuša | 453 |
| 5 |  Fabio Aru | Astana Team | 448 |
| 6 |  Chris Froome | Team Sky | 430 |
| 7 |  Alberto Contador | Team Tinkoff-Saxo | 407 |
| 8 |  Greg Van Avermaet | BMC Racing Team | 324 |
| 9 |  Rui Costa | Lampre-Merida | 324 |
| 10 |  Thibaut Pinot | FDJ | 319 |
Käännös suomeksi
Valeri Martjišev

Valeri Alekseevitš Martjišev (ven. Валерий Алексеевич Мартышев; s. 14. maaliskuuta 1964 Novopodrezkovo) on venäläinen kenttäratsastaja. Hän edustaa seuratasolla Tjumenin alueen Sdyushoria. Martjišev osallistui Pekingin olympialaisiin 2008, joissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 48:nneksi.
USS Eugene A. Greene

| USS Eugene A>  Greene |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Federal Shipbuilding and Dry Dock Company, Kearny, New Jersey
Kölinlasku:  17. elokuuta 1944
Laskettu vesille:  18. maaliskuuta 1945
Palveluskäyttöön:  8. kesäkuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  31. elokuuta 1972
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 516 t (max)
Pituus:  119,02 m
Leveys:  12,45 m
Syväys:  4,37 m
Koneteho:  60 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  336
Aseistus
Aseistus:  6 × DP 5"/38 -tykkiä 12 × Bofors 40 mm 11 × Oerlikon 20 mm 10 × 21" (533 mm) torpedoputkea 6 × syvyyspomminheitintä 2 × syvyyspommikiskoa
USS Eugene A. Greene (runkonumero DD-711 ja DDR-711) oli Yhdysvaltain  laivaston vuonna 1945 vesillelaskettu Gearing-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Federal Shipbuilding & Drydock Companyltä Kearnystä New Jerseystä, missä köli laskettiin 17. elokuuta 1944. Alus laskettiin vesille 18. maaliskuuta 1945 kumminaan Anita M. Greene ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta ensimmäisenä päällikkönään W. V. Prat, III.
Palvelus

Alus oli koeajoissa, lentokonemiehistöjen pelastusaluksena sekä uusien hävitäjämiehistöjen koulutusaluksena Yhdysvaltain itärannikolla ja Karibianmerellä kotisatamanaan Norfolk. Alus lähti Guantanamonlahdelle koulutukseen alkuvuodesta 1947, mistä se lähti 13. helmikuuta edelleen laivasto-osaston mukana MOntevideoon Uruguayhin osallistuakseen presidentin valtaanastujaisten yhteydessä järjestettyihin juhlallisuuksiin. Osasto vieraili matkalla myös Rio de Janeirossa ennen paluutaan Norfolkiin 31. maaliskuuta.
Alus lähti 10. marraskuuta ensimmäisellä yhdeksästä Välimeren purjehdukselleen. Alus oli 1. huhtikuuta – 1. joulukuuta 1952 muutettavana tutkalinkiksi.
Alus poistettiin palveluksesta 31. elokuuta 1972 Norfolkissa ja lainattiin Espanjalle.
Churruca

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseensa nimellä Churruca. Alus poistettiin palveluksesta 15. syyskuuta 1989 ja upotettiin maalilaivana 12. joulukuuta 1991.
Valeri Lobanovskyi -stadion

| Valeri Lobanovskyi -stadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Kiova, Ukraina
Avattu:  1934
Omistaja:  FK Dynamo Kiova
Hoitaja:  FK Dynamo Kiova
Kenttä:  luonnonnurmi
Aiemmat nimet:  Dynamo-stadion (1934-2002)
Käyttäjät
 FK Dynamo Kiova 
Katsojakapasiteetti
 16 873 
Kentän mitat
 100 x 75 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Valeri Lobanovskyi -stadion (ukr. Стадіон «Динамо» імені Валерія Лобановського, Stadion ”Dynamo” imeni Valerija Lobanovskoho, ’Valeri Lobanovskyin Dynamo-stadion’) on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Kiovassa Ukrainassa. Pääosin se toimii jalkapallostadionina ja sitä käyttää Ukrainan pääsarjassa pelaava FK Dynamo Kiova. Stadion on rakennettu vuonna 1934 ja sen kapasiteetti on 16 873 henkilöä. Stadionille on suunniteltu remonttia, tarkoituksena saada kapasiteetti nousemaan 30 000 henkilöön ja kattaa katsomot.
Stadion on nimetty entisen ukrainalaisjalkapalloilija Valeri Lobanovskyin muistoksi. Hän kuoli vuonna 2002.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valeri Martšenko

| Valeri Martšenko> Валерій Марченко |
| --- | --- |
 Valeri Martšenkon rintakuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. syyskuuta 1947 Kiova, Ukrainan SNT
Kuollut: 7. lokakuuta 1984 (37 vuotta) Leningrad, Neuvostoliitto
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Valeri Martšenko, ukr. Валерій Марченко, (16. syyskuuta 1947 Kiova, Ukrainan SNT – 7. lokakuuta 1984 Leningrad, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja toisinajattelija. Hänen isoisänsä oli ukrainalainen historioitsija Myh’ailo Martšenko.
Martšenko opiskeli kielitiedettä Kiovan yliopistossa ja valmistuttuaan jatkoi Bakun yliopistossa azerin kielen ja azerinkielisen kirjallisuuden opintoja. Väitöskirjassaan hän käsitteli Ahatanhel Krymskyin tutkimusta ja azerinkielisen kirjallisuuden käännöksiä. Hän käänsi ukrainankielistä kirjallisuutta azeriksi ja päin vastoin. Hän työskenteli 1970–1973 päätoimittajana Literaturna Ukrajinassa. Hänet pidätettiin 1973, ja hän sai kuuden vuoden vankeustuomion ja kahden vuoden karkotustuomion "ukrainalaisen ja azerbaidžanilaisen nationalismin" vuoksi. Syytteeseen kuului kolme hänen kirjoittamaansa samizdat-artikkelia. Hän kärsi tuomion Perm-36-pakkotyöleirillä ja karkotuksen Aktiubinskissa ja palasi 1981 Ukrainaan. Toistamiseen hänet pidätettiin 1984, ja hän sai kymmenen vuoden vankeustuomion ja viiden vuoden karkotuksen "neuvostovastaisesta agitaatiosta ja propagandasta". Hänen munuaissairauttaan hoidettiin vankileirillä huonosti, ja hän kuoli siihen sairaalassa Leningradissa.
Valeri Matjuh’in

Valeri Oleksandrovytš Matjuh’in (ukr. Валерій Олександрович Матюхін; 12. maaliskuuta 1949 Harkova – 24. toukokuuta 2023 Kiova) oli ukrainalainen pianisti ja kapellimestari.
Matjuh’in opiskeli vuosina 1967–1973 Kiovan Tšaikovski-valtionkonservatoriossa. Hän perusti vuonna 1977 kamarikokoonpanon, josta myöhemmin tuli Kyjivska kamerata. Matjuh’in toimi loppuelämänsä ajan sen johdossa. Hän kiersi kokoonpanon kanssa konsertoimassa eri maissa ja osallistui myös kansainvälisiin festivaaleihin. Samanaikaisesti vuosina 1980–1991 hän työskenteli Ukrainan kansallisfilharmonikkojen pianosolistina. Matjuh’in kantaesitti pianistina Valentyn Sylvestrovin teoksia ja johti myös kapellimestarina monien ukrainalaisten säveltäjien teosten kantaesityksiä. Hän teki lukuisia levytyksiä sekä kapellimestarina että pianistina.
Muiden toimiensa ohella Matjuh’in keräsi ja editoi muiden tekemiä musiikkiteoksia. Hän laati rekonstruktioita nykyaikaiselle nuotinnukselle Dmitri Bortnjanskin teoksista, kuten oopperasta Alkyd. Matjuh’in sai Latvian säveltäjäliiton palkinnon latvialaisen musiikin edistämisestä (1984), Nikolai Ostrovskin mukaan nimetyn Ukrainan Komsomol-palkinnon (1986), Ševtšenko-kansallispalkinnon (2006) ja Venäjän Ystävyyden kunniamerkin (2008). Matjuh’inille myönnettiin vuonna 2004 Ukrainan kansantaiteilijan arvonimi.
Understanding Markov Chains

Understanding Markov Chains on  Nicolas Privaultin kirjoittama, Springerin Springer Undergraduate Mathematics Series-sarjassa vuonna 2013 julkaisema kirja. Kirjan aiheena Markovin ketjut, näiden alkeet ja sovellukset. Kirja käsittelee sekä diskreettiä että aikajatkuvaa Markovin ketjua. Kirja esittelee myös Markovin ketjun sovelluksia.
UCI World Tour 2014

UCI World Tour 2014 oli järjestyksessään neljäs UCI World Tour -kilpailusarjan kausi. Se alkoi Australiassa järjestetystä Tour Down Under -kilpailusta 21. tammikuuta ja päättyi 14. lokakuuta Pekingin ympäriajoon. Kauden voitti Alejandro Valverde ja toiseksi sijoittui Alberto Contador joka hävisi Valverdelle 66 pistettä. Simon Gerrans sijoittui kolmanneksi yli 200 pistettä Valverdea pienemmällä pistesaaliilla. Joukkuekilpailun voitti Movistar Team. Toiseksi sijoitti BMC Racing Team ja kolmanneksi Team Tinkoff-Saxo.
Joukkueet

Kaikki 18  UCI ProTeam -joukkuetta osallistuvat World Touriin. Kilpailun järjestäjä voi lisäksi myöntää osallistumisoikeuden myös UCI Professional Continental -tason joukkueille ja kansallisille joukkueille. ProTeam-joukkueet, joiden on osallistuttava kaikkiin 29 kilpailuun ovat:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ag2r-La Mondiale  Astana Team  Belkin Pro Cycling Team  BMC Racing Team  Cannondale  Team Europcar |  FDJ.fr  Giant-Shimano  Garmin-Sharp  Katjuša  Lampre-Merida  Lotto-Belisol |  Movistar Team  Orica-GreenEDGE  Omega Pharma-Quick Step  Team Sky  Team Tinkoff-Saxo  Trek Factory Racing |  |  |
Tulokset > Henkilokohtaiset tulokset

| Sijoitus | Nimi | Joukkue | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Alejandro Valverde | Movistar Team | 686 |
| 2 |  Alberto Contador | Team_Tinkoff-Saxo | 620 |
| 3 |  Simon Gerrans | Orica-GreenEDGE | 478 |
| 4 |  Rui Costa | Lampre-Merida | 461 |
| 5 |  Vincenzo Nibali | Astana | 392 |
| 6 |  Nairo Quintana | Movistar Team | 346 |
| 7 |  Chris Froome | Team Sky | 326 |
| 8 |  Alexander Kristoff | Katjuša | 321 |
| 9 |  Daniel Martin | Garmin-Sharp | 316 |
| 10 |  Jean-Christophe Péraud | Ag2r-La Mondiale | 300 |
| 11 |  Fabian Cancellara | Trek Factory Racing | 286 |
| 12 |  Joaquim Rodríguez | Katjuša | 286 |
| 13 |  John Degenkolb | Giant-Shimano | 278 |
| 14 |  Philippe Gilbert | BMC Racing Team | 272 |
| 15 |  Peter Sagan | Cannondale | 263 |
| 16 |  Michał Kwiatkowski | Omega Pharma-Quick Step | 257 |
| 17 |  Fabio Aru | Astana | 248 |
| 18 |  Romain Bardet | Ag2r-La Mondiale | 247 |
| 19 |  Bauke Mollema | Belkin Pro Cycling Team | 246 |
| 20 |  Rafał Majka | Team Tinkoff-Saxo | 241 |
| 21 |  Tom Dumoulin | Giant-Shimano | 240 |
| 22 |  Tejay van Garderen | BMC Racing Team | 219 |
| 23 |  Sep Vanmarcke | Belkin Pro Cycling Team | 216 |
| 24 |  Greg Van Avermaet | BMC Racing Team | 210 |
| 25 |  Tim Wellens | Lotto-Belisol | 204 |
Yhteensä 236 ajajaa voitti pisteitä. 43 ajajaa sijoittui kilpailuissa pistesijoille, mutta ei ansainnut pisteitä, koska he eivät kilpailleet World Touriin osallistuvissa joukkueissa.
Veera Laitinen

| Veera Laitinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1997
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Surunsyöjät (2011)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Veera Laitinen (s. 1997) on suomalainen fantasiakirjailija, joka julkaisi romaanin Surunsyöjät 14-vuotiaana vuonna 2011. Kustantajan mukaan teos on ensimmäinen paranormaalista romantiikasta kertova suomalainen romaani.
Teos

Surunsyöjät.  (Surunsyöjät 1)  Oulu:  Ivan Rotta & Co, 2011.  ISBN 978-952-5974-00-3.
Aiheesta muualla

Loikkanen, Maria: Surun syöjät (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 6.1.2012.
Mäkinen, Taina: Espoolaiskirjailijan hahmot haastavat vampyyrit (Arkistoitu – Internet Archive). Oma kaupunki 7.1.2012.
Mäkinen, Taina: Suomalainen ihmeteini julkaisee viisiosaisen romaanisarjan. Metron Vartti 7.1.2012.
Valeri Ljukin

Valeri Viktorovitš Ljukin (ven. Валерий Викторович Люкин, s. 17. marraskuuta 1966 Aqtöbe, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut entinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän asuu nykyisin Yhdysvalloissa, jossa hän toimii voimisteluvalmentajana.
Ljukin saavutti neljä mitalia Soulin 1988 olympialaisten telinevoimistelussa. Hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja rekillä sekä saavutti hopeaa moniottelussa ja nojapuilla. Renkailla hän sijoittui neljänneksi ja hevosella viidenneksi.
Ljukin voitti viisi Euroopan-mestaruutta Moskovassa 1987 eikä jäänyt kisoissa millään telineellä mitalitta. Hän sai kultaa moniottelussa, permannolla, nojapuilla, hevosella ja rekillä, hopeaa renkailla sekä pronssia hypyssä.  Hän voitti maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa Rotterdamissa 1987 ja Indianapolisissa 1991. Lisäksi hän saavutti moniottelussa MM-pronssia vuonna 1991.
Valeri Ljukinin vaimo Anna Kotšneva voitti maailmanmestaruuden rytmisessä voimistelussa. Heidän tyttärensä Nastia Liukin voitti olympiakultaa telinevoimistelussa Yhdysvaltoja edustaen.
Aiheesta muualla

Ljukin(Animaatio)[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Vaasan keskussairaala

| Vaasan keskussairaala |
| --- | --- |
 Vaasan keskussairaalaa vuonna 2023.
Sijainti
Osoite:  Hietalahdenkatu 2–4, 65130 Vaasa (päätoimitilat)
Koordinaatit:  63.0846°N, 21.6145°E
Organisaatio
Alue:  Pohjanmaan hyvinvointialue
Tyyppi:  keskussairaala
Historia
Perustettu:  1955
Linkki
Kotisivut:  www.vaasankeskussairaala.fi
Vaasan keskussairaala on Pohjanmaan hyvinvointialueen ylläpitämä keskussairaala.  Alkujaan vuosina 1952–1956 rakennettu, arkkitehtien Inkeri ja  Erkki Linnasalmen suunnittelema keskussairaala. Nykyään se tarjoaa erikoissairaanhoidon palvelut hyvinvointialueen jäsenkuntien 170 000 asukkaalle. Alue muodostuu Pohjanmaan maakunnan kunnista. Vaasan keskussairaala on ainut ei-yliopistollinen sairaala Suomessa, jossa tehdään avosydänkirurgiaa. Vaasan keskussairaalassa on 389 sairaansijaa.
Aiheesta muualla

Sairaala-alue Hietalahdessa (kartta;  Vaasan keskussairaalan päätoimitilat osoitteessa Hietalahdenkatu 2-4, 65130 Vaasa) (Arkistoitu – Internet Archive) (vaasankeskussairaala.fi)
Sairaala-alue Huutoniemellä (kartta; Vaasan keskussairaalan hoitoyksiköt osoitteessa Sarjakatu 2, 65320 Vaasa) (Arkistoitu – Internet Archive) (vaasankeskussairaala.fi)
Sairaala-alue Tammikaivontiellä (pdf-kartta; Vaasan keskussairaalan osastot osoitteessa Tammikaivontie 4, 65100 Vaasa) (Arkistoitu – Internet Archive) (vaasankeskussairaala.fi)
Vetoeläin

Muuli auraa vetämässä Espanjassa.
Vetoeläin eli vetojuhta on ahkion, kärryjen, reen, vankkurien, auran ym. vetämiseen käytettävä kotieläin.
Vetotyöhön ja osittain myös tavaroiden kantamiseen (kantoeläin eli kantojuhta eli kuormajuhta) on käytetty useita eläinlajeja. Pohjoismaissa tavallisia työeläimiä ovat hevonen ja poro, nautoja on käytetty muun muassa Etelä- ja Keski-Euroopassa, aasi ja muuli ovat olleet apuna Välimeren maissa, vesipuhveli Etelä-Aasiassa, dromedaari Pohjois-Afrikassa ja Lounais-Aasiassa, aasiannorsuja hyödynnetään Aasian maissa ja koiraa varsinkin eskimoiden keskuudessa. Jakki ja kaksikyttyräinen kameli ovat käytössä lähinnä kantoeläiminä Aasiassa ja laama vastaavassa käytössä Etelä-Amerikan vuoristoseuduilla.
Suomessa on aiemmin käytetty hevosta laajalti kaikenlaisiin maataloustöihin. Se soveltui hyvin paikalliseen ilmastoon kaikkina vuodenaikoina ja kaikenlaisella säällä. Sitä voi käyttää muita vetoeläimiä paremmin pitkillä matkoilla, kovilla teillä ja mäkisessä maastossa. Hevonen myös oppi härkää nopeammin vaativiin töihin. Kaksi hevosparia teki päivässä saman työn kuin kolme härkäparia, mikä oli merkittävä seikka Suomen lyhyen toukotyöajan ja korjuuajan vuoksi. Hevosen hinta ja ruokintakulut olivat suuremmat kuin härän, mutta ajajan työn hinta oli härkää käytettäessä paljon kalliimpi niiden hitauden vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vetoeläin Wikimedia Commonsissa
Raul Roine : Härjäkki tietävä et o sunnuntai, Suomen Kuvalehti, 03.11.1934, nro 45, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vain sinulle

| Vain sinulle |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Hannu Leminen
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Nils-Eric Fougstedt
Kuvaaja:  Felix Forsman
Leikkaaja:  Hannu Leminen
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Helena Kara Olavi Reimas Tapio Rautavaara Siiri Angerkoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1945
Kesto:  84 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vain sinulle on Hannu Lemisen ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1945. Romanttisessa melodraamassa nuori maalaistyttö Elina Takala (Helena Kara) joutuu kierojen juonittelevien kaupunkilaisherrojen pauloihin. Metsänhoitaja Lauri Kulovaara on Tapio Rautavaaran esikoisrooli.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Kara  | … |  Elina Takala   |
|  Olavi Reimas  | … |  Matti Riisla   |
|  Tapio Rautavaara  | … |  Lauri Kulovaara   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Mimmi   |
|  Elsa Rantalainen  | … |  Maria Westerlund   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Riitta Takala   |
|  Kalle Viherpuu  | … |  Nestor Takala   |
|  Thure Bahne  | … |  kustantaja Heittonen   |
|  Onni Korhe  | … |  Janne Westerlund   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Perätalon Kustu   |
|  Matti Aulos  | … |  lääkäri Mattila   |
|  Tatjana Sjöberg  | … |  Betty   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  rehtori   |
|  Irja Rannikko  | … |  Elinan sisar   |
|  Irja Kuusla  | … |  Lempi, Takalan piika   |
|  Topo Leistelä  | … |  professori Koski   |
|  Veikko Linna  | … |  herra matineassa   |
|  Fiinu Autio  | … |  silittäjätär   |
|  Hannu Leminen  | … |  mies kadulla   |
Vastaanotto

Tarina on versio Juurakon Huldasta, kaupunkiin saapuvasta eteenpäinpyrkivästä maalaistytöstä.
Sen voi nähdä myös uudelleentulkintana Lemisen ohjauksesta Valkoiset ruusut (1943). Kriitikot huomasivat elokuvan yhteydet Juurakon Huldaan, mutta totesivat sen jäävän kuitenkin toiseksi sen rinnalla. Näyttelijöistä Helena Kara ja Tapio Rautavaara huomattiin kiittäen. Lemisen olisi suotu jättävän käsikirjoituksen teon jollekulle toiselle, mutta hän ”on hyvä ohjaaja”, kuten Raoul af Hällström huomauttiu. Elokuvaa onkin luonnehdittu yhdeksi Lemisen hienoista taidonnäytteistä.
Vaasan kesä
Muutos nukketeatterifestivaaliksi

Vuodesta 1982 aina 1990-luvun alkuun asti Vaasassa järjestettiin kansainvälistä nukketeatterifestivaalia, aluksi kolmena vuonna nimellä Vaasan Kesä ja vuodesta 1985 nimellä Vaasa Festival. Kristiina Hurmerinnan vuonna 1976 perustama nukketeatteri Peukalopotti oli päävastuussa järjestämisestä. Festivaali toi alkuvuosina kaupunkiin alan huippuja eri puolilta maailmaa, mutta pian senkin ongelmana olivat pienet budjetit ja sen myötä niukka ohjelmatarjonta festivaalin viikon mittaiseen kestoon nähden.
Vuodesta 2015 Vaasassa on jälleen järjestetty Pikku Aasi -nimistä kansainvälistä nukketeatterifestivaalia, ei enää kesäisin vaan lokakuussa. Vaasa Festival -nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2016 Hietalahden jalkapallostadionilla järjestetyn elokuisen musiikkitapahtuman nimenä. Pääesiintyjiä silloin olivat Tom Jones ja Carola Häggkvist ja seuraavana kesänä saksalainen Scooter-yhtye.
Valeri Lavruškin

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pikaluistelu.Talviuniversiadit  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pikaluistelu.Talviuniversiadit  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pikaluistelu.Talviuniversiadit  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rovaniemi 1970 | 1 500 m |  |
|  Hopeaa | Rovaniemi 1970 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Rovaniemi 1970 | 5 000 m |  |
Valeri Pavlovitš Lavruškin (ven. Валерий Павлович Лаврушкин, 17. maaliskuuta 1945 Tula, Neuvostoliitto) oli Neuvostoliittoa edustanut pikaluistelija. Hän oli mukana 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa MM- ja EM-kisoissa. Uransa jälkeen hän toimi Neuvostoliiton nuorten maajoukkueen valmentajana.
Lavruškin nousi Neuvostoliiton pikaluistelijoiden kansalliseen kärkijoukkoon 1960-luvun lopulla. Uransa huippuvuosina hön asui Moskovassa ja edusti Burevestnik Moskva -seuraa. Hän voitti urallaan kaikkiaan kolme yhteispistemestaruutta ja yhdeksän matkamestaruutta Neuvostoliiton mestaruuskisoissa 1969-1971 aikana. Kaikkiaan hän kilpaili Neuvostoliiton pikaluistelumaajoukkueessa lähes 10 vuotta eli vuosina 1968-1976. Hän oli mukana EM-kisoissa kaikkiaan neljä kertaa, joissa hän sijoittui parhaimmin yhteispisteissä 9:ksi eli 1972 Davosissa. MM-kisoihin hän osallistui viisi kertaa, joissa paras sijoitus yhteispisteissä hänellä oli vuoden 1969 Deventerin kisojen ja vuoden 1970 Innsbruckin kisojen 17:s sija. Lavruškin osallistui vuonna 1970 Rovaniemen Talviuniversiadeihin saavuttaen kaksi hopeaa ja pronssin maanmies Aleksandr Tšekulajevin hallitessa kisoja.
Päätettyään uransa vuonna 1976 hän toimi Neuvostoliiton nuorten pikaluistelijoiden valmentajana.
Saavutuksia

Kaksi kertaa olympialaisissa eli 1968 ja 1972, joissa
1968 Grenoblessa 5 000 metrillä 10:s ja 10 000 metrilä 9:s,
1972 Sapporossa 1 500 metrillä 6:s, 5 000 metrillä 7:s ja 10 000 metrillä 5:s.
MM-kisoissa 14:s 1969, yhdeksäs 1971, 16:s 1972,
EM-kisoissa kahdeksas 1967, kymmenes 1969, 16:s 1971, kahdeksas 1973,
Vuoden 1970 Talviuniversiadeissa hopeaa 1 500 ja 10 000 metrillä sekä pronssia 5 000 metrilä,
Neuvostoliiton mestari kolme kertaa yhteispisteissä eli vuosina 1969-1971
Valeri Leontjev

| Valeri Leontjev> Валерий Леонтьев |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1949 (ikä 75) Komin tasavalta, Neuvostoliitto
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Valeri Leontjev
Laulukielet:  englanti, venäjä
Aktiivisena:  1972
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  Melodija ja Monolith Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.leontiev.ru
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Leontjev sai Ystävyyden kunniamerkin Venäjän presidentti Vladimir Putinilta 31. heinäkuuta 2014.
Valeri Jakovlevitš Leontjev (ven. Валерий Яковлевич Леонтьев, s. 19. maaliskuuta 1949 Ust-Usa, Komin tasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen pop-muusikko, joka on etniseltä taustaltaan komi. Leontjevin suosio oli huipussaan 1980-luvun alussa. Hänet nimitettiin vuonna 1996 Venäjän kansantaiteilijaksi. Hänet tunnetaan yhtenä merkittävimmistä venäläismuusikoista. Leontjev on levyttänyt urallaan yli 30 albumia, joista useat ovat myyneet yli miljoona kappaletta.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (venäjäksi)
Uusi Oluttehdas

Uusi Oluttehdas Osakeyhtiö Turussa (Nya Bryggeri Aktiebolaget i Åbo) on Turussa vuosina 1870-1920 toiminut panimo. Vuonna 2019 turkulainen pariskunta löysi omakotitalostaan panimon käyttämättömiä etikettejä, esitteitä ja muita materiaaleja, jonka seurauksena he päättivät perustaa panimon uudelleen.
Historia

Uuden Oluttehtaan perusti ruotsalainen panimomestari Carl Gustaf Ritou yhteistyökumppaneinaan kauppias Gustaf Albert Petrelius ja viinapolttimon omistaja kauppias Viktor Alexander Reims vuonna 1870. Tehdasta varten hankittiin kaksi vierekkäistä tonttia Kingelinin oluttehdasta vastapäätä Itäiseltä Pitkältäkadulta. Tonteille rakennettiin Suomen modernein panimo, joka aloitti toimintansa vuonna 1872. Tehtaaseen palkattiin 15 työntekijää, ja panimomestarina toimi Ritou.
Oluttehtaasta tuli yksi Turun suurimmista tehtaista, joka tuotti huippuvuosinaan 700 000 litraa olutta vuodessa ja työllisti lähes 30 ihmistä.
Panimomestarit

Carl Gustaf Ritou 1871-1875
Josef Hendrik Karström -1875
Georg Herman Palin 1875-1895
Oskar Gröndahl 1895-1898
Ferdinand Napoleon Orell 1898-1902
Nils Philipsson 1902-1907
Max Heining 1907-1920
Valkoperähiiro

| Valkoperähiiro |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Hiirolinnut Coliiformes
Heimo::  Hiirot Coliidae
Suku::  Hiirot Colius
Laji::  colius
Kaksiosainen nimi
 Colius colius  (Linné, 1766) 
Katso myös
   Valkoperähiiro Wikispeciesissä   Valkoperähiiro Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkoperähiiro (Colius colius) on hiirojen heimoon kuuluva kaakkoisafrikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Namibian, osia eteläisestä Botswanasta, Lesothon sekä osan Etelä-Afrikkaa. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Hyväntoivonniemeltä vuonna 1766.