stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nils Fabricius
Aiheesta muualla

Kuolleita: Voimistelunopettaja Nils Fabricius Koripallon maahantuoja (Muistokirjoitus) Helsingin Sanomat.  30.7.1995.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Evankeliset opiskelijat

| Evankeliset opiskelijat> Evankelinen ylioppilasliitto |
| --- | --- |

Perustettu:  1931
Tyyppi:  kristillinen järjestö
Toimiala:  opiskelijajärjestö
Kotipaikka:  Lutherin kirkko Puutarhakatu 8 a 20100 Turku
Toiminta-alue:  Suomi
vs. Pääsihteeri:  Aleksi Kuokkanen
Kattojärjestö:  SLEY
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Evankeliset Opiskelijat (EO) on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) opiskelijajärjestö. Sen tarkoituksena on levittää evankeliumia opiskelijoiden ja nuorten aikuisten keskuuteen. Perustana toiminnalle ovat Raamattu ja luterilainen tunnustus. Toimintaa on 11 paikkakunnalla.
Historia

SLEY alkoi järjestää opiskelijatoimintaa 1920-luvulla. 1931 perustettiin Evankelinen Ylioppilasliitto (EYL). Vuonna 1996 toimintaa oli kahdeksalla paikkakunnalla ja sen piirissä oli noin 400 nuorta. Vuonna 2001 nimi vaihtui Evankelisiksi Opiskelijoiksi. Evankelisen ylioppilasliiton 50-vuotisjuhlakirja Luterilaisena huomiseen, joka ilmestyi vuonna 1981, käsittelee opiskelijajärjestön vaiheita vuosina 1931–1981. Se sisältää liitteenä luettelon EYL:n puheenjohtajista, sihteereistä, koululaissihteereistä ja kesäkokouksista. Kirjan artikkelien kirjoittajat ovat Evankelisen Ylioppilasliiton toimihenkilöitä ja työntekijöitä, ja sen ovat toimittaneet Seppo Suokunnas ja Antti Kujanpää.
Toiminta

Evankelisten opiskelijoiden tärkein toimintamuoto ovat viikoittaiset teemaillat. Lisäksi toimintaan voivat kuulua raamattupiirit, musiikkiryhmät, leirit sekä erilaiset vapaa-ajan aktiviteetit kuten leffa-illat tai sählyvuorot. Evankeliset opiskelijat osallistuvat monien SLEY:n tapahtumien, kuten Maata Näkyvissä -festareiden, valtakunnallisten Evankeliumijuhlien sekä Evankelisten musiikkimessujen järjestämiseen.
Toiminta > Paikkakunnat

Evankeliset opiskelijat toimivat seuraavilla paikkakunnilla:
Helsinki
Keskiviikkoisten teemailtojen lisäksi toimintaan kuuluu muun muassa raamattupiirejä , urheilua sekä gospelkuoro Elävät kivet. Lisäksi ovat jumalanpalvelukset Helsingin Pyhän Sydämen kappelilla.
Joensuu
Pääasiallinen toimintamuoto ovat keskiviikkoiset teemaillat.
Jyväskylä
Keskiviikkoisten teemailtojen lisäksi toimintaan kuuluu muun muassa raamattupiiri ja jumalanpalvelukset Jyväskylän Lutherin kirkolla.
Kokkola
Maanantaisten teemailtojen lisäksi toimintaan kuuluu muun muassa raamattupiiri, lautapeli-illat, erilaisia urheilulajeja (kuten sulkapalloa tai frisbee-golfia).
Oulu
Keskiviikkoisten teemailtojen lisäksi toimintaan kuuluvat muun muassa raamattupiiri ja sähly.
Rovaniemi
Pääasiallisena toimintana ovat tiistaiset teemaillat.
Savonlinna
Pääasiallinen toimintamuoto ovat joka toinen tiistai pidettävät teemaillat.
Seinäjoki
Tiistaisten teemailtojen lisäksi toimintaan kuuluu muun muassa peli- ja leffailtoja ja jumalanpalvelukset Seinäjoen Hyvän Paimenen kappelilla.
Tampere
Keskiviikkoisten teema-iltojen lisäksi toimintaan kuuluu muun muassa raamattupiiri sekä messut Tampereen Luther-talolla.
Turku
Evankelisen Ylioppilasliiton toiminta alkoi Turussa vuonna 1972. Keskiviikkoisten teemailtojen lisäksi toimintaan kuuluu muun muassa päiväkahvit, rukoushetki, raamattupiiri, sähly sekä lautapeli-illat. Lisäksi osallistutaan messuihin Turun Lutherin kirkolla.
Vaasa
Teemaillat järjestetään torstaisin klo 18.30 Luther-talolla. Samassa paikassa järjestetään myös messu joka toinen sunnuntai.
Lisäksi EO tekee Porissa yhteistyötä Porin OPKOn kanssa.
Aiheesta muualla

Evankelisten opiskelijoiden kotisivut
FAI (auto)

| --- | --- |

FAI panssariauto
Pituus: 3,8 m 
Leveys: 1,7 m
Korkeus: 2,2 m
Taistelupaino: 2 tonnia

Maksiminopeus: 80 km/h tiellä 
Toimintasäde: 200 km
Pääase: 1x 7,62 mm DT

Panssarointi: 4-6 mm
Moottori: GAZ-A 4-sylinterinen 42 hp  kW
Miehistö: 2
Valmistusmäärä: 676 kappaletta
Valmistusmaa: Neuvostoliitto
FAI eli Ford A Ižorski (Легкий бронеавтомобиль ФАИ) oli neuvostoliittolaisten 1930-luvun alusta 1940-luvun alkuun käyttämä panssariauto. Sen valmistus aloitettiin Neuvostoliitossa vuonna 1933, koska edelliset panssariautot D8 ja D12 eivät tyydyttäneet puna-armeijan tarpeita. Ensimmäiset autot hyväksyttiin puna-armeijan palvelukseen 1931, mutta niissä oli suunnitteluvirheitä, kuten torni, jota ei voinut kääntää ympäri. Tämän seurauksena Ižorskin tehdas valittiin suunnittelemaan uusi runko ja torni. Uusi auto nimettiin Ford A Ižorskiksi, tai vain yksinkertaisesti FAI:ksi. FAI:n massatuotanto alkoi vuonna 1933. FAI:sta kehitettiin uusi malli FAI-M vuonna 1938. Tässä mallissa oli uusi runko ja siinä oli uusi tehokkaampi moottori: kaasutinmoottori GAZ-M1.
FAI:ta käytettiin Espanjan sisällissodassa, talvisodassa, jatkosodassa ja operaatio Barbarossan alussa. Talvisodassa Suomi sai FAI-panssariautoja sotasaaliiksi moteista, ja käytti niitä vuoteen 1943 asti.
Aiheesta muualla

The Russian Battlefield
Evil Dead

| Evil Dead> The Evil Dead |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Raimi
Käsikirjoittaja:  Sam Raimi
Tuottaja:   Sam Raimi  Bruce Campbell  Robert Tapert 
Säveltäjä:  Joseph LoDuca
Kuvaaja:  Tim Philo
Leikkaaja:  Edna Ruth Paul
Pääosat:   Bruce Campbell  Ellen Sandweiss  Richard DeManincor  Betsy Baker  Theresa Tilly 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Renaissance Pictures
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:   1981-10-1515. lokakuuta 1981 (Yhdysvallat)  2003-7-2525. heinäkuuta 2003 (Suomi)  
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  350 000 dollaria
Tuotto:  2 661 944 dollaria
Seuraaja:  Evil Dead II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Evil Dead (televisioesityksessä myös Evil Dead – kauhun riivaamat; engl. The Evil Dead) on Sam Raimin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1981. Sen pääosissa ovat Bruce Campbell, Ellen Sandweiss, Hal Delrich, Betsy Baker ja Sarah York. Vaikka elokuva tehtiin pienellä budjetilla, on se kerännyt arvostusta ja nykyisin siitä on tullut kulttiklassikko. Aikanaan sitä pidettiin hyvinkin pelottavana, mutta se sisältää myös runsaasti huumoria. Elokuva oli pitkään kielletty monissa maissa, myös Suomessa, missä se sai elokuvateatteriensi-iltansa vasta vuonna 2003. Elokuva on saanut myös kaksi jatko-osaa; Evil Dead II (1987) ja Pimeyden armeija (1993), sekä uusintaversion ja televisiosarjan.
Juoni

Ash, Linda, Cheryl, Shelly ja Scott päättävät lähteä syrjäiselle seudulle mökkireissulle. Nuorten siellä ollessa salaperäinen lattialuukku aukeaa, jonne Ash ja Scott menevät. He tuovat sieltä mukanaan nauhurin, Necronomicon-kirjan, haulikon ja rituaaliveitsen. He kuuntelevat professorin tekemän nauhan, mutta yllättäen sieltä alkaa kuulua manaamista ja ulkoa alkaa nousta sumerilaisen demonin henki. Myöhemmin Cheryl kuulee jonkun kutsuvan häntä ulkona, ja hän menee metsään ottamaan selvää äänestä. Syvällä metsässä puut heräävät henkiin ja käyvät Cherylin kimppuun raiskaten hänet. Hän juoksee takaisin mökille ja pyytää veljeään Ashiä viemään hänet takaisin kaupunkiin, huutaen että "metsä ja puut ovat elossa", mutta häntä ei oteta todesta. He eivät kuitenkaan pääse kaupunkiin, sillä silta on poikki.
Vähän myöhemmin yöllä Cheryl muuttuu lihanhimoiseksi, valkosilmäiseksi sumerilaiseksi demoniksi ja vie viattomia sieluja mukanaan. Siitä alkaa verinen kauhun yö ja kamppailu elämästä ja kuolemasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Bruce Campbell   | … |   Ashley "Ash" J. Williams   |
|   Ellen Sandweiss   | … |  	Cheryl   |
|   Betsy Baker   | … |   Linda   |
|   Hal Delrich   | … |   Scott   |
|   Sarah York   | … |   Shelly   |
Aiheesta muualla

Evil Dead Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Extremadura (1900)

| Estramadura |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cadiz
Kölinlasku:  23. helmikuuta 1899
Laskettu vesille:  29. huhtikuuta 1900
Palveluskäyttöön:  elokuu 1902
Poistui palveluskäytöstä:  1926
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 030 t
Pituus:  88,39 m
Leveys:  10,97 m
Syväys:  4,26 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  246
Aseistus
Aseistus:  8 x Vickers 10 cm/50 -tykkiä 2 x Vickers 75 mm/14 -tykkiä 4 x Nordenfelt 57 mm/42 -tykkiä 2 x Hotchkiss 37 mm/20 -tykkiä 1 x 7,7 mm konekivääri
Estramadura oli Espanjan laivaston vuonna 1900 vesillelaskettu pieni kaksisavuhorminen panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin nimellä Isabel la Catolicana Cadizista, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1899. Alus laskettiin vesille 29. huhtikuuta1900 ja valmistui elokuussa 1902.
Palvelus

Alus hylättiin vuonna 1926.
Extremadura (F75)

| Extremadura |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bazán
Kölinlasku:  marraskuuta 1971
Laskettu vesille:  21. marraskuuta 1972
Palveluskäyttöön:  10. marraskuuta 1976
Poistui palveluskäytöstä:  2006
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 015 t (standardi) 4 177 t (kuormattu)
Pituus:  133,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,25 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  35 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  256
Aseistus
Aseistus:  1 x Mk 16 VLS 1 x 5"/54 Mk42 -tykki 4 x torpedoputkea Mk46 torpedoille 2 x Mk141 laukaisualustaa Harpoon-merimaaliohjuksille 1 x SM-1 ohjustenlaukaisualusta 2 x 20 mm Meroka CIWS
Extremadura (runkonumero F75) oli Espanjan laivaston vuonna 1972 vesillelaskettu Baleares-luokan fregatti, joka poistettiin palveluksesta 2006.
Valmistus

Alus tilattiin Bazánilta, missä köli laskettiin marraskuussa 1971. Alus laskettiin vesille 21. marraskuuta 1972 ja otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 1976.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 2006.
Extreme Programming

Extreme Programming (lyh. XP) on ketterän ohjelmistokehityksen eräs metodologia. Sen kehittivät Kent Beck, Ward Cunningham ja Ron Jeffries 1990-luvun lopulla.
XP:n käytäntojä

XP:n käytännöt ovat kehittyneet ohjelmistotuotannon parhaista menetelmistä (engl.  best practises).
Pariohjelmointi
Työskentelytapa yhdistää molempien kokemukset ja yleensä tämä johtaa parempaa tuottavuuteen ja parantuneeseen laatuun.lähde?
Testivetoinen kehitys
Jatkuva integraatio
Refaktorointi
Koodauskonventiot
Koodin yhteisomistajuus
KISS-periaate
Kirjallisuutta

Beck, Kent & Andres, Cynthia: Extreme Programming Explained, Second Edition: Embrace Change.  Boston:  Addison-Wesley, 2006.  ISBN 0-32-127865-8  (englanniksi)
Matt Stephens & Doug Rosenberg: Extreme Programming Refactored: The Case Against XP.  Apress, 2003.  ISBN 978-1590590966  (englanniksi)
Faguibine

| Faguibine |
| --- | --- |
 Nuolenkärjen muotoinen Faguibinejärvi vuonna 1991 otetun satelliittikuvan yläosassa. Oikeassa alanurkassa virtaa Nigerjoki.
Valtiot:  Mali
Paikkakunta:  Goundamin piiri
Koordinaatit:  16°45′N, 4°00′W
Laskujoki:  Niger 
Mittaustietoja
Pinta-ala:  0 – 590 km²
 fiFaguibinejärvi 
Faguibine on Nigerin tulvajärvi joen keskijuoksulla Malissa. Se sijaitsee Timbuktun alueen Goundamin piirissä 80 kilometriä Timbuktusta länteen. Laajimmillaan Faguibinejärven pinta-ala on 590 neliökilometriä.
Seudun järvet muodostavat monimutkaisen järjestelmän, jonka olemassaolo riippuu Nigerjoen tulvista. Nigerin läntisestä haarasta Farabangosta eroaa kaksi ajoittain täyttyvää kanavaa, eteläisempi Kondi (64 kilometriä) sekä pohjoisempi ja suurempi Tassakane (104 kilometriä), jotka yhtyvät muodostaen Goundamin lähellä sijaitsevan Téléjärven. Siitä vesi virtaa pohjoisempana sijaitsevaan Takarajärveen ja lopuksi nuolenkärjen muotoiseen Faguibineen yli 170 kilometrin päähän Nigerjoesta. Vasta jälkimmäisen täytyttyä vesi voi päästä myös idempänä sijaitseviin Gouber- ja Kamangojärviin. Faguibinen täyttyminen edellyttää useita peräkkäisiä tulvakausia, minkä jälkeen se kuivuu kokonaan vasta vuosien kuluttua. Seudun alhainen sademäärä (noin 150 millimetriä vuodessa) yhdistettynä voimakkaaseen haihtumiseen ei yksinään riitä järvien ylläpitämiseen.
Seudun väestön, maata viljelevien songhaiden, osin paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa harjoittavien tuaregien, maurien ja fulbejen sekä kalastajina toimivien bozojen ja somonojen elinkeinot riippuvat järvien ajoittaisesta täyttymisestä ja kuivumisesta. Faguibine kuivui kokonaan vuosina 1914 ja 1924, täyttyi vuosina 1924–1930, kuivui jälleen vuonna 1944 ja täyttyi uudelleen vuosina 1951–1955. Järven täyttyminen kokonaan on väestön kannalta yhtä hankala tilanne kuin sen kuivuminen, koska silloin menetetään 180–350 neliökilometriä parasta viljelysmaata ja 70–100 neliökilometriä laiduntamiseen käytettyä tulvaniittyä. Ihanteellinen tila olisi vuosittainen tulva ja sitä seuraava kuivuminen.
1970-luvun puolivälin jälkeen Faguibinen seudun järvet ovat kuivuneet lähes kokonaan, mikä on johtanut alueen ekosysteemin ja väestön elinkeinojen romahtamiseen. Paimentolaiset ovat asettuneet pysyviin asutuksiin, joissa he elävät pitkälti hätäavun varassa. Maanviljelijät ovat siirtyneet lähemmäksi Nigerjokea tai muuttaneet maan eteläosiin. Vuosien 1990–1995 tuaregikapinan aikana lähes koko väestö pakeni alueelta, mutta sen jälkeen noin 170 000 henkeä palasi takaisin. 2000-luvun alussa suoritetut kanavajärjestelmän ylläpitotoimet ovat johtaneet alustaviin tuloksiin.
Songhaivaltakuntaa 1400-luvun lopulla hallinnut Sonni Ali Ber yritti käyttää vesistöä hyväkseen kaukana sisämaassa sijaitsevan Oualatan valloittamiseksi. Hän ryhtyi rakentamaan jokiveneitään varten kanavaa järven länsipäädyssä sijaitsevasta Raz-El-Masta eteenpäin, mutta hanke jäi kesken mosien hyökättyä Songhaivaltakuntaan. Lyötyään mosit Ali Ber ei enää palannut kanavahankkeeseen.
Aiheesta muualla

Gestion des écosystèmes du Faguibine (Mali) pour le bien-être humain: adaptation aux changements climatiques et apaisement des conflits (ranskaksi)
The Niger, a lifeline: Effective water management in the Upper Niger Basin (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kaleva (sanomalehti)

| Kaleva |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kaleva Oy
ISSN:  ISSN 0356-1356
Levikki:   55 600 (LT 2016)
Perustettu:  1899
Päätoimittaja:  Antti Kokkonen
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton (1953 asti Edistyspuolue)
Kotikunta:  Oulu
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  ma–su
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kalevan pääkonttori Karjasillalla
Kalevan toimitalo Takalaanilassa
Kaleva on Oulussa ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Toimittaja Juho Raappanan vuonna 1899 perustama Kaleva on nykyisin Suomen neljänneksi suurin seitsenpäiväinen sanomalehti.
Kalevaa julkaisee Kaleva Oy, jonka suurimmat osakkeenomistajat ovat yksityishenkilöitä.
Historia

Toimittaja Juho Raappana perusti Kalevan vuonna 1899.
Aiemmilta vuosilta näkyviä, pitkäaikaisia päätoimittajia ovat olleet sodanjälkeisenä aikana Valde Näsi ja Oulun kasvun vuosikymmeninä 1970-luvulta vuosituhannen vaihteeseen Teuvo Mällinen.lähde?
Vuonna 2008 silloisen Kaleva Kustannus Oy:n toimitusjohtaja oli Jukka Haapalainen ja sanomalehti Kalevan päätoimittaja Risto Uimonen. Uimonen jäi eläkkeelle vuodenvaihteessa 2009 ja uutena päätoimittajana aloitti maaliskuussa 2009 Markku Mantila. Mantilan siirtyessä valtioneuvoston viestintäjohtajaksi marraskuussa 2014 uudeksi päätoimittajaksi tuli Kyösti Karvonen, joka jäi eläkkeelle 2020. Hänen seuraajanaan toukokuussa 2020 aloitti Sanna Keskinen. Syyskuussa 2023 päätoimittajana aloitti Lapin Kansasta siirtynyt Antti Kokkonen.
Toiminta

Kalevan toimitalo sijaitsee Oulussa Karjasillan kaupunginosassa Solistinkadulla. Syksyllä 2012 lehden paino ja postitus muuttivat Oulun Takalaanilaan osoitteeseen Graniittitie 6, jonne Kaleva sai uuden painotalon. Kaleva rakennutti uuden pääkonttorin Karjasillan kaupunginosaan heti Ympäristötalon viereen. Rakennuksen kustannusten arvioitiin nousevan noin yhdeksään miljoonaan euroon.
Kaleva alkoi ilmestyä tabloidikokoisena 14. helmikuuta 2015 alkaen.
Pohjois-Suomessa ilmestyvät Lapin Kansa, Lounais-Lappi ja Uusi Rovaniemi siirtyivät Kalevan omistukseen huhtikuussa 2018.
Keväällä 2023 Kaleva ilmoitti, että lehden sunnuntainumero ei enää ilmesty painettuna, vaan ainoastaan digitaalisena näköislehtenä.
Linja

Journalisti-lehden laskelmien mukaan vuosina 2023–2024 Kaleva oli  ammattiyhdistysliikettä kohtaan vähemmän kriittinen kirjoituksissaan kuin Helsingin Sanomat tai Iltalehti. Näistä muista lehdistä poiketen Kaleva ei löytänyt Orpon hallituksen työmarkkinatoimista paljoakaan kehuttavaa, mutta paljon syitä kritiikkiin.
Päätoimittajat

Kalevan päätoimittajat:
Juho Raappana 1899–1904
Jaakko Tervo 1904–1910
Kaarlo Sovijärvi 1910–1914
Jaakko Laurila 1914–1917
Heikki Kokko 1917–1918
Jussi Oksanen 1919–1925
Frans Keränen 1925–1928
Heikki Hyppönen 1928–1929
Jussi Oksanen 1930–1944
Valde Näsi 1945–1966
Esko Saarinen 1966–1976
Erkki Teikari 1976–1977
Teuvo Mällinen 1977–2001
Risto Uimonen 2001–2008
Markku Mantila 2009–2014
Kyösti Karvonen 2014–2020
Sanna Keskinen 2020–
Antti Kokkonen 18.9.2023–
Kirjallisuutta

Mällinen, Teuvo (toim.): Kaleva 1899–1979. 80 vuotta sanomalehteä ja maailmanmenoa.  Oulu:  Kirjapaino Osakeyhtiö Kaleva, 1981.  ISBN 951-9306-04-8
Suistola, Jouni: Kaleva. Sata vuotta kansan kaikuja.  Oulu:  Kaleva Kustannus Oy, 1999.  ISBN 951-9306-16-1  558 s.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kalevan internet-versio
Kalevan ensimmäinen numero digitoituna Oulun Arkki -sivuilla[vanhentunut linkki]
Kustannusyhtiön Kaleva Oy:n historiaa (porssitieto.fi)
| n k Lännen Media |
| --- | --- |
Julkaisijalehdet:  Aamulehti  Forssan Lehti  Hämeen Sanomat  Ilkka-Pohjalainen  Kainuun Sanomat  Kaleva  Keskipohjanmaa  Lapin Kansa  Satakunnan Kansa  Turun Sanomat 
Muuta Ouluun liittyvää
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Évros

| Évros (Έβρος) Maritsa (Марица), Meriç |
| --- | --- |
 Évros- eli Maritsa-joki Bulgariassa.
Alkulähde:  Rila-vuoristo, Bulgaria  42°09′32″N, 23°38′41″E
Laskupaikka:  Traakianmeri  40°43′50″N, 26°2′6″E
Maat:   Bulgaria  Kreikka  Turkki
Pituus:  550 km
Alkulähteen korkeus:  2 378 m
Valuma-alue:  53 000 km²
 Évros-joki merkittynä karttaan punaisella.
Évros (kreik. Έβρος) eli Maritsa (bulg. Марица), eli Meriç (turk. Meriç), antiikin Hebros (m.kreik. Ἕβρος), on joki, joka virtaa Bulgariassa sekä Traakiassa Kreikan ja Turkin rajalla. Sen pituus on noin 550 kilometriä. Joki saa alkunsa Rila-vuoristosta Bulgariassa ja se laskee Traakianmereen Egeanmeren koillisosassa noin 14,5 kilometriä itään Alexandroúpolista. Évros on Balkanin niemimaan toiseksi pisin joki Tonavan jälkeen.
Maantiede

Bulgarian puolella Évros virtaa noin 321 kilometrin matkan. Joki virtaa Balkanvuorten ja Rodópivuorten välistä, ohittaen Plovdivin ja Parvomayn kaupungit. Kreikassa joki kulkee lähteestä riippuen noin 204–218 kilometriä, mikä tekee siitä maan neljänneksi pisimmän joen. Tästä joki toimii Kreikan ja Bulgarian rajajokena noin 15 kilometrin matkan ja Kreikan ja Turkin rajajokena noin 203 kilometrin matkan. Siirtyessään Kreikan ja Turkin rajajoeksi se ohittaa Edirnen kaupungin, ja virtaa yksin Turkin puolella noin 11 kilometrin matkan. Joki laskee Egeanmereen kuuluvaan Traakianmereen muodostaen Kreikan puolelle leveimmillään 12-kilometrisen, 188 neliökilometrin alueen käsittävän suistoalueen. Suistoalue muodostaa Évroksen suiston kansallispuiston.
Évroksen sivujokia ovat muun muassa Mechka, Kayaliyka, Arda, Tundzha ja Erginis. Évroksen valuma-alue on sivujoet mukaan lukien noin 53 000 neliökilometriä, josta Bulgarian puolella noin 34 265 neliökilometriä, Turkin puolella noin 14 650 neliökilometriä ja Kreikan puolella noin 3 685 neliökilometriä. Joki virtaa suhteellisen rauhallisesti pienistä korkeuseroista johtuen. Kreikan Évroksen alueyksikkö on saanut nimensä joesta.
Historia

Évros-joki on nimetty Traakian kuninkaan Kassandroksen pojan Hebroksen mukaan. Antiikin aikana joki tunnettiin myös nimellä Rhombos. Kreikkalaisessa mytologiassa joki oli paikka, johon mainadit heittivät kappaleiksi repimänsä Orfeuksen pään.
Vuonna 1371 Evros oli osmanien ja serbien välillä käydyn Maritsan taistelun näyttämönä. 2000-luvulla Évros-joen alue on ollut yksi Euroopan unionin suurimmista laittoman maahantulon reiteistä. Esimerkiksi vuonna 2010 yli 33 000 ihmistä ylitti rajajoen laittomasti. Kreikka on rakentanut 12,5 km pitkälle maarajaosuudelle aidan vaikeuttaakseen laittomien rajanylittäjien pääsyä maahan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Évros eli Maritsa Wikimedia Commonsissa
Évros-joki Kreikan ja Turkin rajalla.
Évroksen suiston kansallispuistoa.
Fairey Aviation Company

| Fairey Aviation Company |
| --- | --- |
Perustettu:  1915
Perustaja:  Charles Richard Fairey
Lakkautettu:  1960
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fairey Aviation Company oli brittiläinen lentokonevalmistaja, jonka Charles Richard Fairey perusti vuonna 1915. Vuonna 1960 toiminta siirtyi Westland Aircraftille.lähde?
Lentokoneet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fairey F.2  Fairey Campania  Fairey Hamble Baby  Fairey N9  Fairey N10  Fairey IIIA  Fairey IIIB  Fairey Atalanta  Fairey Titania  Fairey IIIC  Fairey Pintail  Fairey IIID  Fairey Fawn  Fairey Flycatcher  Fairey Fremantle  Fairey Ferret  Fairey Fox I ja Fox IA  Fairey IIIF  Fairey Firefly I  Fairey Fox II  Fairey Hendon  Fairey Gordon |   |  Fairey Seal  Fairey G.4/31  Fairey S.9/30  Fairey TSR1  Fairey TSR II ja Swordfish  Fairey Fantome/Feroce  Fairey Battle  Fairey Seafox  Fairey Albacore  Fairey F.C.1  Fairey P.4/34 Fulmar  Fairey Barracuda  Fairey Firefly II  Fairey Spearfish  Fairey Gannet  Fairey Primer  Fairey Delta One  Fairey Gyrodyne  Fairey Rotodyne  Fairey Delta Two |
Yrityksen valmistama Fairey Spearfish lentokone.
Yrityksen valmistama Fairey Firefly II lentokone.
Yrityksen valmistama Fairey Gannet lentokone.
Louis Faidherbe

Louis Faidherbe. Marie-Madeleine Rignot-Dubauxin muotokuva vuodelta 1884.
Louis Léon César Faidherbe (3. kesäkuuta 1818 Lille – 29. syyskuuta 1889 Pariisi) oli ranskalainen siirtomaa-ajan kenraali, joka toimi Senegalin kuvernöörinä.
Vaatimattomiin oloihin syntynyt Louis Faidherbe valmistui Palaiseaun polyteknisestä koulusta ja liittyi armeijan pioneerijoukkoihin vuonna 1840. Hän palveli Algeriassa vuosina 1843–1846 ja 1849–1852 sekä Guadeloupella ja Martiniquella vuosina 1848–1849.
Faidherbe lähetettiin Senegaliin vuonna 1852. Hän toimi Ranskan siirtomaan kuvernöörinä vuosina 1854–1861 ja 1863–1865. Faidherben johdolla ranskalaiset ajoivat Umar Tallin johtamat tukulorit pois Senegaljoen alajuoksulta, alistivat pohjoisen maurit, perustivat Médinen linnoituksen ja Dakarin satamakaupungin sekä liittivät Cayorin wolofikuningaskunnan Ranskan omistuksiin. Faidherbe loi hajanaisista kauppa-asemista laajan siirtomaan ja valmisteli sen laajentumista Länsi-Afrikan sisämaahan.
Saksan ja Ranskan sodan aikana Faidherbe toimi Ranskan pohjoisarmeijan komentajana. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 1871 ja senaattoriksi vuonna 1879. Faidherbe sai Ranskan kunnialegioonan suurkanslerin arvonimen vuonna 1880. Hän on kirjoittanut useita teoksia Senegalin kansoista ja kielistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis Faidherbe Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  IdRef