stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raastin

Perinteinen raastinrauta.
Raastin on yleisesti ruoanlaitossa käsin käytettävä apuväline. Sen tehtävänä on leikata ruoka-aineksesta ohuita palasia, suikaleita tai jauhoa. Raastimen synonyyminä käytetään usein myös termiä riivinrauta.
Raastimen toiminta perustuu yleensä teräksisessä tasossa oleviin teräväreunaisiin reikiin. Kun kiinteää ruoka-ainesta liu'utetaan tätä tasoa pitkin, terävät reunat repivät siitä pieniä siivuja, jotka putoavat reikien läpi alla olevaan astiaan. Saman raastimen eri puolilla on usein eri kokoisia reikiä. Raastin voi olla myös reiätön malli, jossa teräksisen tason pinnassa on teräviä väkäsiä.
Raastimia on olemassa lukuisia erilaisia eri käyttötarkoituksiin. Erilaisten mallien koossa, ulkonäössä ja reikien muotoilussa on paljon vaihtelua. Suosittuja raastettavia ovat esimerkiksi juusto, suklaa ja porkkana. Moniin leivonnaisiin ja jälkiruokiin käytetään raastettua sitrushedelmien kuorta.
Punaviheraraset

| Punaviheraraset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Alaheimo::  Psittacinae
Suku::  Punaviheraraset Touit  G.R. Gray, 1855
Katso myös
   Punaviheraraset Wikispeciesissä   Punaviheraraset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punaviheraraset (Touit) on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 8 lajia.
Lajit

Mustaselkäaranen (Touit batavicus)
Nokiselkäaranen (Touit melanonotus)
Olkainaranen (Touit surdus)
Punaotsa-aranen (Touit costaricensis)
Punasiipiaranen (Touit huetii)
Safiiriaranen (Touit purpuratus)
Siniotsa-aranen (Touit dilectissimus)
Täpläsiipiaranen (Touit stictopterus)
Aiheesta muualla

ITIS: Touit (englanniksi)
RP-1

| Nestehappi/Kerosiini |
| --- | --- | --- |
| Suurin ominaisimpulssi | ~353 |  |
| Hapetin/polttoaine -suhde | 2,56 |  |
| Tiheys | 0,81-1,02 g/ml |  |
| lämpökapasiteettisuhde | 1,24 |  |
| Palamislämpötila | 3 670 K |  |
Apollo 8 -lennon Saturn V -raketti, jonka ensimmäisen vaiheen polttoaineena oli 810 700 litraa RP-1:tä ja 1 311 100 litraa nestehappea.
RP-1 (engl. Rocket Propellant-1 tai Refined Petroleum-1) on tarkasti jalostettua kerosiinia, jota käytetään rakettimoottorissa polttoaineena.
Se on kemiallisesti lentopetrolin kaltaista. Vaikka RP-1:n ominaisimpulssi on pienempi kuin nestevedyn sillä on paljon muita etuja vetyyn verrattuna. RP-1 on halvempaa, sitä voidaan varastoida NTP:ssä, se vähemmän räjähdysherkkää ja se on paljon tiheämpää. Erityisesti RP-1:n tilavuusenergitiheys on paljon parempi kuin nestevedyn.
Parempi energiatiheys mahdollistaa moottorille melkein kaksi kertaa vedyllä toimivaa moottoria paremman työntövoima-painosuhteen sekä myös huomattavan säästön rakettivaiheen polttoainesäiliöin koossa ja painossa, joten se sopii erityisen hyvin raketin ensimmäiseen vaiheeseen, jossa suuri työntövoima ja halpa hinta ovat usein tärkeämpiä kuin hyvä ominaisimpulssi. Hydratsiiniin verrattuna etu on sen huomattavasti vähäisempi myrkyllisyys ja karsinogeenisyys.
Aiheesta muualla

NASAn ajoainesivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nestehappi/kerosiini-ajoaine (englanniksi)
Pääsyn valvonta

Esimerkki fyysisestä pääsyn valvonnasta: ovenkahva numeronäppäimistöllä.
Käyttöoikeuksien hallinta tai pääsynvalvonta tarkoittaa fyysisessä turvallisuudessa ja tietoturvassa rajoitettua valikoivaa pääsyä paikkaan tai resurssiin.
Malleja toteutukseen ovat muun muassa Discretionary Access Control (DAC) ja Mandatory Access Control (MAC). MAC-mallia pidetään turvallisimpana eri malleista ja järjestelmä itse liittää ja valvoo käyttöoikeuksia. DAC on tyypillinen malli muun muassa tiedostojen jaossa ja omistaja voi itse jakaa oikeuksia.
Attribute Based Access Control (ABAC) on suunniteltu korvaamaan Role-Based Access Control (RBAC), jossa oikeudet annetaan käyttäjään liitetyn attribuuttien mukaan kuten nimike, osasto, koulutus ja niin edelleen. ABAC-mallin on tarkoitus helpottaa ylläpitoa RBAC-malliin verrattuna kun henkilön rooli yrityksessä muuttuu tai henkilö lähtee yrityksestä.
Muita malleja ovat muun muassa Graph-based Access Control (GAC), Lattice-Based Access Control (LBAC) ja Context-Based Access Control (CBAC).
Toteutustekniikat

Esimerkkejä toteutustekniikoista ovat muun muassa:
Käyttäjäoikeuslista (ACL)
Extensible Authentication Protocol (EAP), RFC 3748
Challenge Handshake Authentication Protocol (CHAP), RFC 1994
Internet Key Exchange (IKE), IPSec
Kirjallisuutta

Ross J. Anderson: Security Engineering: A Guide to Building Dependable Distributed Systems.  Wiley.  ISBN 978-0470068526.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Quirino Cristiani

Quirino Cristiani
Quirino Cristiani (2. heinäkuuta 1896 Italia – 2. elokuuta 1984 Argentiina) oli argentiinalainen elokuvatuottaja ja animaatioiden tekijä. Cristiani muutti Italiasta Argentiinaan vuonna 1900. Hän teki maailman ensimmäisen pitkän piirrosfilmin (El Apóstol, 1917), joskin kunnia usein erheellisesti annetaan Walt Disneyn pitkälle piirroselokuvalle Lumikki ja seitsemän kääpiötä. Hän teki myös ensimmäisen pitkän piirretyn äänielokuvan, joka oli Peludópolis, 1931. Ainoa Cristianin tähän päivään asti säilynyt animaatio on El mono relojero vuodelta 1938.
Pörhölä

Pörhölä voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

Nimen suomalaisia kantajia ovat muun muassa:
Maili Pörhölä (s. 1958), Jyväskylän yliopiston puheviestinnän professori
Mikko Pörhölä (s. 1976), näyttelijä
Ville Pörhölä (1897–1964), kuulantyöntäjä, kiekon- ja moukarinheittäjä, olympiavoittaja
Fiktiossa

Einari Keski-Pörhölä, Aake Kallialan esittämä hahmo Pulttibois- ja Manitbois-televisiosarjoissa
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Potkukelkka

Sininen potkukelkka.
Potkukelkka on pitkäjalaksinen työnnettävä kelkka, jossa on istumapaikka yhdelle ihmiselle. Potkukelkalla liikutaan jalaksilla seisten tai toisella jalalla jäästä tai lumesta vauhtia potkien. Kädensijoista pidetään kiinni ja niistä voidaan ohjata potkukelkkaa. Istuimella voi olla mukana matkustaja.
Potkukelkalla voidaan liikkua silloinkin, kun lunta on vain vähän, eikä kevyt hiekoituskaan haittaa. Esimerkiksi pilkkijät ovat usein käyttäneet potkukelkkoja. Potkukelkkailu on monipuolista liikuntaa, sillä se kehittää samalla tasapainoa ja koordinaatiota sekä aerobista kuntoa ja lihasvoimaa. Lisäksi potkukelkka on ekologinen kulkuväline, jonka tuotanto ja käyttö kuormittavat ympäristöä hyvin vähän.
Potkukelkkoja valmistetaan eri kokoisia ja mallisia. Sopiva otekorkeus riippuu potkimistavasta: etunojassa ja matalassa asennossa pääsee kovempaa, mutta rauhallisessa vauhdissa pystyasento on yleensä mukavampi.
Historiaa

Potkukelkka keksittiin Ruotsissa 1800-luvulla jääkulkuneuvoksi saaristossa käytettäväksi. Se on kehitetty vesikelkasta, joka oli työnnettävä tavarankuljetuskelkka. Potkukelkan kantamuotona on tosin pidetty myös norlantilaista metsäkelkkaa. Myöhemmin potkukelkkaa on muotoiltu edelleen esimerkiksi pidentämällä jalaksia ja tekemällä ne teräksestä. Suomeen ensimmäiset tunnetut potkukelkat toi eversti Edvard Furuhjelm 1889, joka teetti ne kaksospojilleen Knutille ja Augustille. Furuhjelm arvioi, että potkukelkkaa voisi käyttää myös armeijan marsseilla. Se yleistyi ensin Ahvenanmaalla, rannikkoseudulla ja Pohjois-Suomessa.
Potkukelkka oli aluksi enimmäkseen kuormien kuljettamiseen käytetty hyötykulkuneuvo. Rannikolla sitä käyttivät kalastajat ja hylkeenpyytäjät. Postinkantajat turvautuivat potkukelkkaan suojasäällä, mutta pakkasella he hiihtivät. Suomen ensimmäinen potkukelkkailun erikoisseura, Oulun Potkinklubi, perustettiin jo vuonna 1890 Edvard Furuhjelmin aloitteesta. Potkukelkkailua pidettiin naisille sopivana liikuntamuotona jo silloin, kun heidän hiihtoharrastustaan vielä vieroksuttiinkin. 1800- ja 1900-luvun vaihteessa potkukelkkailussa järjestettiin jo kilpailuja ja se oli tasavertainen laji hiihdon ja luistelun kanssa.
Potkukelkan kehityksessä tapahtui merkittävä muutos, kun salolainen sähköteknikko Oskari Terhi kehitti siihen rautajalakset vuonna 1900. Kelkan pystypuita käännettiin takanojaan, jolloin potkulle tuli enemmän tilaa ja ohjattavuus parani. Toisen maailmansodan jälkeen potkukelkka levisi koko Suomeen, mihin vaikutti valmistamisen opettaminen veistokouluissa. Sotien jälkeen potkukelkkaa alkoivat käyttää myös lapset. Aiemmin kelkkaa oli pidetty liian vaarallisena ja sen rikkoutumista pelättiin.
Potkukelkka jäi vuosikausiksi lähinnä lasten ja vanhusten käyttöön. Kilpailutoimintaa aloitettiin uudestaan Suomessa 1985. Vuonna 1997 markkinoille tuotiin Suomessa valmistetut teräsputkirunkoiset potkukiitäjät.
Tuotanto

Potkukelkkojen tuotanto on Suomessa vakiintunut 20 000:een vuodessa, kun 1960-luvun huippuvuosina niitä saatettiin valmistaa 100 000.[lähde? ] Suomessa sitä valmistaa lähes monopoliasemassa Seinäjoen Kourassa sijaitseva E. S. Lahtinen Oy. Myös Norjassa ja Ruotsissa on omaa tuotantoa. Suomessa myydään vuosittain noin 30 000 potkukelkkaa, mikä on noin kolmannes maailmanmarkkinoista.
Potkukelkan osia

Jalakset
Puusta tehdyt istuin ja käsitanko
Juko
Potkukelkan osia > Lisävarusteita

jalkatuki jalaksen päälle
turvaviiriheijastin
hankijalas
potkuantura kenkään
pyöräsarja kesäkäyttöön
Potkukelkkailu urheilulajina

Vuonna 1987 perustettu Ketkupolkka ry ja pakilalainen Hannu Vierikko ovat olleet muuttamassa potkukelkkailua myös kuntoilu- ja urheilulajiksi. Potkukelkkoja on kehitetty voimakkaasti nopeaan etenemiseen sopivammiksi. Suomessa Suomen Potkukelkkailu- ja Potkulautailuliitto ry (SPPL)] ja kansainvälisesti International Kicksled and Scooter Assocation (IKSA) toimivat potkukelkkailun edistämiseksi urheilulajina.
Sähköpotkukelkka

Potkukelkasta on kehitetty myös moottoriavusteisia versioita, viime vuosina erityisesti sähköpotkukelkkoja. Suomalaisvalmisteisia, talvella sähköpotkukelkkana ja kesäkaudella sähköpotkulautana toimivia Skick-sähköpotkukelkkoja valmistaa kajaanilainen Arctic Rides Oy.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
E.S. Lahtinen Oy potkukelkkatehtaan sivut
Aamulehden artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)
Kicksled Handbook (Arkistoitu – Internet Archive)
Spark
Arctickick - Potkukelkkailua pohjoisessa
Ylen Elävä arkisto – Potkukelkalla Helvettiin
Puinen potkukelkka vuodelta 1900.
Suomalaisvalmisteinen Skick-sähköpotkukelkka kesäkäytössä.
Pohjois-Korean ydinkokeet

Pohjois-Korean ydinkokeiden 2006–2017 seismogrammit havaittuna Mudanjiangin seismisellä asemalla Kiinassa, 370 kilometrin päässä koealueelta.
Pohjois-Korean ydinkokeet ovat Pohjois-Korean vuodesta 2006 Punggye-ri:n koealueella tekemiä maanalaisia
ydinaseiden testauksia. Ne ovat osa maan joukkotuhoaseohjelmaa. Pohjois-Korea pyrkii luomaan kokeillaan strategisen ydinpelotteen Yhdysvaltain uhkaa vastaan. Kansainvälinen yhteisö on tuominnut jyrkästi Pohjois-Korean ydinkokeet rauhaa ja turvallisuutta uhkaavina.
Ensimmäinen ydinkoe

Pohjois-Korea ilmoitti tekevänsä ydinkokeen 3. lokakuuta 2006, kuusi päivää ennen toteutusta.
Maan koillisella vuoristoalueella havaittiin 9. lokakuuta 2006 kello 01:35:27 UTC pienehkö seisminen tapaus, joka oli Etelä-Korean mukaan 3,9 Richterin asteikolla. Yhdysvaltain mukaan tapauksen voimakkuus oli mb 4,2, mikä viittaa pieneen ydinräjähdykseen tai harvinaisen suureen tavanomaiseen räjähdykseen maan alla. Pohjois-Korea ilmoitti tehneensä maanalaisen ydinkokeen. Nimettömänä pysyttelevä Yhdysvaltain hallinnon vanhempi virkamies totesi 13.10.2006 Breitbart-uutissivustolle, että Yhdysvaltain tekemät kemialliset analyysit viittaavat ydinräjähdyksen mahdollisuuteen.
Ydinkoe tapahtui Tyynenmeren rannikon lähellä suhteellisen lähellä Kiinan rajaa. Tarkka tapahtumapaikka oli satelliittikuvien perusteella 41.2874°N, 129.1083°E. Alue on 70 kilometriä pohjoiseen Kimchaekista, 80 kilometriä lounaaseen Chongjinista, 180 kilometriä etelään Kiinan Yanjista ja 385 kilometriä koilliseen Pjongjangista. Yhdysvaltain geologisen tutkimuskeskuksen mukaan alueella ei tapahdu suurehkoja maanjäristyksiä luonnostaan.
Räjähdys oli ydinaseeksi pieni, kooltaan 0,5–2 kilotonnia. Nautilus-instituutti arvioi, että jos seismisen tapauksen magnitudi oli 4–4,2, räjähdysenergia oli 0,5–0,9 kilotonnia. Venäjä tosin arvioi räjähdyksen suuruuden olleen viiden ja 15 kilotonnin väliltä.
Tavallinen pieni atomipommi on voimaltaan 10–25 kilotonnia, ja Pohjois-Korean ensimmäinen ydinase lienee ollut tätäkin pienempi. Jotkut länsimaiset tarkkailijat väittivät, että kyse saattoi olla suuren tavanomaisen räjähteen räjäyttämisestä maan alla.[lähde? ]
Pohjois-Korean ensimmäinen ydinase oli luultavasti niin raskas, ettei se sopinut ohjuksen kärjeksi, pikemminkin lentokoneesta pudotettavaksi pommiksi. Toiset väittävät taas, että ydinase olisi pieni, kehittynyt uraanista ja plutoniumista koottu taistelukärjeksi sopiva ns. komposiittipommi.
Vuoden 2006 ydinkokeen epäonnistuminen viittasi siihen, ettei Pohjois-Korean ydinpelote ole uskottava. Pohjois-Korealla uskottiin silloin olevan plutoniumia 30–40 kg, mikä riittää 2–13 ydinaseeseen. Muu maailma tuomitsi Pohjois-Korean ydinasehankkeen ja koki sen yleistä rauhaa uhkaavana.
Kuusi valtiota eli Pohjois-Korea, Yhdysvallat, Kiina, Etelä-Korea, Japani ja Venäjä neuvottelivat Pohjois-Korean kanssa maan ydinaseohjelman lopettamisesta. 13. helmikuuta 2007 Etelä-Korean edustaja kertoi, että Pohjois-Korea on luvannut sulkea Yongbyonin ydintutkimuslaitoksen ja päästää IAEA:n tarkastajat paikan päälle. Tämän jälkeen Pohjois-Korealle luvattiin 50 000 tonnia öljyä tai vastaava summa muuta talousapua.
Toinen ydinkoe

Pohjois-Korea räjäytti toukokuun 25. päivänä 2009 aamupäivällä paikallista aikaa ydinlatauksen, jonka voima oli 2–20 kilotonnia. Ydinkoe havaittiin seismisenä tapauksena koordinaateissa 41.2939°N, 129.0817°E. Koe tehtiin maan alla lähellä vuoden 2006 paikkaa ja se oli selvästi edellistä koetta voimakkaampi.[lähde? ] Samana päivänä Pohjois-Korea laukaisi koemielessä kolme lyhyen kantaman ohjusta.
Vaikka Pohjois-Korean kokeita pidettiin maan sisäiseen valtataisteluun liittyvinä, kyse oli pikemminkin keskitetysti johdetun valtion halusta näyttää voimaansa. Vuoden 2009 ydinkoe tuomittiin maailmalla laajalti. YK:n turvallisuusneuvosto määräsi Pohjois-Korean asevientikieltoon ja osaksi myös asetuontikieltoon.
Toinen ydinkoe > Voimakkuus

Venäjän armeijan mukaan lataus olisi ollut 10–20 kilotonnin eli jopa Nagasakin pommin luokkaa, mutta saksalaisen Martin Kalinowskin mukaan vain 3–8 kilotonnia, luultavasti 2–4 kilotonnia. Tämä räjähdyenergia on kaukana Hiroshiman–Nagasakin 10–22 kilotonnista, mutta koetta voi pitää onnistuneena.
Järistyksen voimakkuudesta ja pommin voimasta on erilaisia tietoja. Se aiheutti ehkä seismisen tapauksen, joka oli voimakkuudeltaan 4,4–5,3 Richterin asteikolla. Se oli huomattavasti vuoden 2006 kokeen aiheuttamaa tapausta voimakkaampi. Useimmat arviot ovat hieman yli 4,5 Richterin asteikolla.
Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen mukaan tapauksen runkoaaltomagnitudi oli mb 4,7. Etelä-Korean mukaan tapauksen voimakkuus oli Richterin asteikolla 4,4,[lähde? ] sveitsiläisten mukaan 5,1 ja Japanin mielestä 5,3.[lähde? ]  Latauksen voima oli Venäjän armeijan mukaan luokkaa 10–20 kilotonnia, eli Hiroshiman–Nagasakin pommien luokkaa. Muutamien läntisten asiantuntijoiden mielestä Venäjän armeija liioittelee Pohjois-Korean räjäyttämän latauksen voimaa. Hampurin yliopiston analyytikko Martin Kalinowskin mukaan kokeen teho oli vain 3–8 kilotonnia, ehkä neljä kilotonnia. Erään yhdysvaltalaisen upseerin mukaan pommin teho oli vain 1,5 kilotonnia, mikä on melko pieni, mutta sekin selvästi suurempi kuin vuoden 2006 kokeen voima. Jopa pommin aiheuttamasta seismisestä tapauksesta liikkuu melko erilaisia tietoja. Joidenkin arvioiden mukaan tapaus olisi ollut voimakkuudeltaan 4,52–5,0 Richterin asteikolla, ja räjähdys 2–6 kilotonnia. Jos tapaus oli 4,7 Richterin asteikolla, pommi räjähti 3 kilotonnin voimalla.
Zhan & Weng (2013) käyttivät Pohjois-Korean ydinkokeille kaavaa
m_{\text{b}}({\text{Lg}})=1.0125\log Y-0.7875\log h+5.887,
missä Y on räjähdysvoima kilotonneina, ja h räjähdyspaikan syvyys metreinä. Tämän perusteella ydinkokeen voimakkuus olisi 7,0±1,9 kt.
Vaikka eri kaavoilla lasketut arvot ovat monesti Venäjän arvioita alempia, 2–4 kilotonnia on silti joukkotuhoaseen räjähdystehoksi käyttökelpoinen. Monien mielestä Pohjois-Korea ei pysty toistaiseksi rakentamaan niin kevyttä ydinkärkeä, jotta se voitaisiin asentaa maan omistamiin keskimatkan tai pidemmän kantaman ohjuksiin. Yksittäiset maat ja kansainväliset järjestöt tuomitsivat jyrkästi vuoden 2009 ydinkokeet, ja niiden uskotaan heijastelevan Pohjois-Korean halua näyttää voimaansa. Jopa Kiina ja Venäjä tuomitsivat ydinkokeen.
Kolmas ydinkoe

Nimetön eteläkorealainen asiantuntija arvioi vuonna 2012, että Pohjois-Korea on saanut ydinkokeen tekniset valmistelut tehtyä. Maan tiedotusvälineet ilmoittivat 12. helmikuuta 2013 maan suorittaneen maanalaisen ydinkokeen. Koe näkyi seismisenä tapauksena, jonka voimakkuus oli 4,9 Richterin asteikolla. Kokeen voima saattoi olla 4–7 kilotonnia tai kaksi kertaa edellistä Pohjois-Korean koetta voimakkaampi. Zhang & Weng (2013) arvioivat sen voimakkuudeksi 12,2±3,8 kt.
Pohjois-Korea sanoi tehneensä kokeen kevyellä pommilla, joka ehkä saattaisi sopiva ydinaseen kärjeksi. Yhdessä TD2-rakettikokeen kanssa tämän katsottiin olevan merkittävää edistystä joukkotuhoaseohjelmassa ja lisänneen jännitystä alueella. Maan uutistoimiston mukaan koe oli suunnattu Yhdysvaltain uhkaa vastaan. Monet muut maat ja YK tuomitsivat tämänkin kokeen, jopa maan tukija Kiina.
Neljäs ydinkoe

Pohjois-Korea väitti kokeilleensa pienennettyä vetypommia 5. tammikuuta 2016. Tarkkailijoiden mielestä joko pommin fuusioreaktio ei onnistunut tai kyse ei ollut vetypommista. Pommi aiheutti seismisen tapauksen, jonka voimakkuus oli noin 5,1 Richterin asteikolla, joten räjähdys oli liian pieni vetypommiksi. Kokeen räjähdysvoima oli noin 7–10 kilotonnia. Ulkovallat tuomitsivat ydinkokeen jyrkästi. YK:n turvallisuusneuvosto harkitsi uusia pakotteita.
Viides ydinkoe

Pohjois-Korea ilmoitti 9. syyskuuta 2016 testanneensa ensi kertaa ohjuksen kärjeksi sopivaa ydinlatausta menestyksellä. KCNA:n mukaan kokeiltu ydinkärki oli standardoitu niin, että sen pohjalta voidaan tehdä erikokoisia taistelukärkiä. Koe oli siihen astisista voimakkain ja aiheutti magnitudin 5,3 seismisen tapauksen. Etelä-Korean mukaan pommin voima oli jopa 10 kt, melkein kaksi kertaa edellistä suurempi. Tämäkin koe oli yhä Yhdysvaltain ensimmäisiä ydinräjäytyksiä heikompi. Ulkomaat tuomitsivat tämänkin kokeen.
Kuudes ydinkoe

Pohjois-Korea näytti keväällä valmistelevan ydinkoetta, mutta peruutti sen. Mutta se palasi asiaan pian.
Maa valmisteli uutta ydinkoetta ennen Kim Il-Sungin 105-vuotissyntymäpäivää. Yhdysvaltoja huoletti kovasti Pohjois-Korean ydinohjelmassa tapahtunut kehitys. Donald Trumpin Yhdysvallat uhkasi mahdollisilla vastatoimilla, jos Pohjois-Korea räjäyttää ydinlatauksensa.
Pohjois-Korea räjäytti aamulla kello 6:30:01 Suomen aikaa 3. syyskuuta 2017 voimakkaan ydinlatauksen. Oman ilmoituksensa mukaan maa kokeili ohjuksen kärjeksi sopivaa vetypommia. Räjähdys aiheutti järistyksen, jonka magnitudi oli 5,6–6,4 Richterin asteikolla.
Pommi räjäytettiin 540 m syvyydessä, 2,4 km pitkän tunnelin päässä. Se kaivoi maahan arviolta 66 metrin läpimittaisen onkalon. Pommin voima oli useimpien arvioiden mukaan 60–280 kilotonnia
Maan ilmoituksen mukaan uudenlaisen pommin kokoa voidaan kasvattaa jopa satoihin kilotonneihin. Joka tapauksessa Pohjois-Korea kokeili ensi kertaa Nagasakin pommia voimakkaampaa ydinräjähdettä.
Kuudes ydinkoe > Kuudennen kokeen seuraukset

Kokeen katsottiin tuoneen Pohjois-Korean lopullisesti ydinasevaltioksi, jolla on voimakkaita ydinräjähteitä.  Johtavat valtiot Yhdysvallat, Venäjä, Kiina, Ranska, Englanti ja Saksa tuomitsivat kokeen. Japanin pääministerin mukaan koetta oli mahdotonta hyväksyä. Etelä-Korean johto vaati Pohjois-Korealle pakotteita, jotka eristäisivät maan täysin. Englanti ja Venäjä kehottivat malttiin. Saksa, Ranska ja Yhdysvallat vaativat tiukkaa vastausta. Myös Suomi tuomitsi kokeen.  Yhdysvallat uhkasi Pohjois-Koreaa kovilla vastatoimilla. Näitä olisivat todella kovat talouspakotteet. YK:n turvallisuusneuvosto piti kokeen takia hätäkokouksen. Pohjois-Korea sai yhä kovemmat talouspakotteet kokeen vuoksi. Ydinkoe ja ohjuskokeet epävakauttivat tilanteen sodan partaalle. Ydinkoe muutti kokeiluvuoren sortumaherkäksi, ja pelättiin koko vuoren romahtavan.
Ydinkokeen jälkeen tapahtui ainakin kaksi suurta romahdusta Punggye-ri:n Mantap-vuoressa, jossa ydinkoe oli tehty. Sekä syys- ja lokakuussa havaittiin ainakin kaksi pientä järistystä. Yhdessä tunnelin romahduksessa kuoli sata ja jäi loukkuun ihmisiä. Siinä ja toisessa romahduksessa, jossa kuoli edellisten pelastajia, kuoli yhteensä yli 200 ihmistä. Pelättiin vuoren ja tunneleiden romahtamisuhan lisäksi myös  ydinkokeiden laukaisevan läheisen Paektusan-tulivuoren purkautumaan. Hallitsematon romahtelu vois vapauttaa tulevissa ydinkokeissa radioaktiivisuutta halkeamian kautta ilmakehään. Vaakasuoraan kaivetut tunnelit olivat synnyttäneet romahtamisuhan monesti muualla ydinkokeissa käytettyjen pystysuorien tunnelien sijaan.  Niinpä ydinkoealue muuttui luultavasti käyttökelvottomaksi. Pohjois-Korea uhkasi 24. syyskuuta 2017, että se tulevaisuudessa ehkä testaa ydinasetta ilmakehässä Tyynenmeren yllä ohjuksien kärjissä. Edellisen kerran ydinase on laukaistu ilmakehässä lokakuussa 1980, kun Kiina teki ydinkokeen Lop Nurissa.
Ydinkokeet taulukkona

| Vuosi> kuukausi.Vuosi.kuukausi | Järistyksen voima> Mw | Järistyksen voima> ML | Järistyksen voima> mb | Järistyksen voima> MJ | Räjähdysvoima> Lähde 1 | Räjähdysvoima> Lähde 2 | Räjähdysvoima> Lähde 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | 4,3 |  | 4,1 | 4,9 |  | 0,48 kt | 0,8 kt |
| 2009 | 4,7 | 4,5 | 4,5 | 5,3 | 7,0±1,9 kt | 2.35 kt | ? |
| 2013 | 5,1 | 4.9 | 4,9 | 5,2 | 12,2±3,8 kt | 7,47 kt | 6–9 kt |
| 2016.1 | 5,1 | 4,9 | 4,85 | 5,0 | 11,3±4,2 kt | 3,58 kt | 5–7 kt |
| 2016.9 | 5,3 | 5,0 |  | 5,3 |  |  |  |
| 2017 | 6,3 | 6,3 |  | 6,1 |  |  | 100 kt |
Pohjois-Korean ensimmäisen ydinkokeen paikka.
Pohjois-Korean maanjäristysherkät alueet ja ydinkoealueen paikka eivät osu yksiin.
Pohjois-Korean ydinkoe 2017 aiheutti seismisen tapauksen, jonka magnitudi oli noin 6,3. Kokeen voimaksi arvioitiin useimmissa lähteissä 50–120 kilotonnia.
Käännös suomeksi
Ralph Bishop

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 |  |  |
Ralph English Bishop (1. lokakuuta 1915 Brooklyn, New York – 1. lokakuuta 1974 Santa Clara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana maansa olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Berliinissä 1936. Bishop pelasi myöhemmin ammattilaisena tuolloin NBL:ssä pelanneessa Denver Nuggetsissa.
Pönttökamera

Pönttökamerasta otettu kuva
Pönttökamera on kamera, jolla voi tarkkailla linnunpöntössä pesiviä lintuja. Useiden pönttökameroiden kuvia on mahdollista katsella internetissä. Pönttökameran kuva on joko reaaliaikaista videokuvaa tai ajoittain päivittyviä pysäytyskuvia. Myös erilaisia kuvagallerioita on olemassa.
Pönttökameratekniikka

Monessa pönttökamerassa on infrapunakamera, joka käyttää ihmissilmälle näkymätöntä valoa. Se ei sivustojen mukaan ole haitallista pesiville linnuille. Linnunpönttöihin on asennettu kamera (yleensä web-kamera) ja mahdollisesti mikrofoni. Pönttökamera on helppoa rakentaa itse asentamalla ulkokäyttöön sopiva valvontakamera riittävän suureen linnunpönttöön. Pönttökameraa rakennettaessa on syytä ottaa huomioon laitteiden kestävyys ulko-oloissa.