stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduard Mirzojan
Teoksia

jousikvartetto (1947)
sellosonaatti
sinfonia jousille ja patarummuille (1962)
pianosarja Isoäidin albumi (1984)
In memoriam Aram Hatšaturjan (1988)
Nemanja Matić

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Nemanja Matić
Syntymäaika: 1. elokuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Šabac, Jugoslavia
Pelipaikka: puolustava keskikenttä
Pituus: 194 cm
Seura
Seura: Roma
Pelinumero: 8
Junioriseurat
1993–1997: Vrelo
1997–2000: Obrenovac 1905
2000–2004: Belgradin Punainen tähti
2004–2005: Partizan
2005–2006: Jedinstvo Ub
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2007 | Kolubara |  ? | (?) |
| 2007–2009 | Košice | 70 | (4) |
| 2009–2011 | Chelsea | 2 | (0) |
| 2010–2011 | → Vitesse | 27 | (2) |
| 2011–2014 | Benfica | 56 | (6) |
| 2014–2017 | Chelsea | 123 | (4) |
| 2017–2022 | Manchester United | 128 | (2) |
| 2022– | Roma | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2008–2010 | Serbia U21 | 11 | (2) |
| 2010–2019 | Serbia | 48 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. toukokuuta 2022.
Nemanja Matić (s. 1. elokuuta 1988 Šabac, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Romaa. Hän on voittanut Chelsean joukkueessa Englannin liigamestaruuden vuosina 2015 ja 2017 sekä Benfican joukkueessa Portugalin mestaruuden vuonna 2014.
Seurajoukkueura

Matić edusti Serbian kolmannella sarjatasolla pelannutta FK Kolubaraa kaudet 2006–2007 ja Slovakian pääsarjassa pelannutta MFK Košicea kaudet 2007–2009. Hän siirtyi 1,75 miljoonan euron siirtosummalla Englannin Valioliigan Chelseaan kesällä 2009. Chelsean tuplamestaruuskaudella 2009–2010 hän pelasi kaksi ottelua Valioliigassa ja yhden pelin FA Cupissa. Kauden 2010–2011 hän oli lainalla Eredivisien Vitesse Arnhemissa, jossa pelasi 27 Alankomaiden pääsarjaottelua.
Matić siirtyi portugalilaiseen Benficaan viiden miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2011. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 16 Primeira Ligan ja seitsemän Mestarien liigan ottelua sekä oli voittamassa Portugalin liigacupia. Kaudella 2012–2013 hän teki 26 liigaottelussa kolme maalia ja hänet valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua. Hän siirtyi kesken Benfican triplamestaruuteen päättyneen kauden 2013–2014 takaisin Chelseaan 25 miljoonan euron siirtosummalla.
Matić pelasi 17 valioliigaottelua Chelseassa kevätkaudella 2014. Chelsean liigamestaruuteen päättyneellä kaudella 2014–2015 hän pelasi 36 valioliigaottelua ja teki yhden maalin. Liigacupissa hän pelasi viisi ottelua, mutta oli loukkaantumisen vuoksi sivussa voitokkaasta loppuottelusta. Mestarien liigassa hän teki kaksi maalia pelaamissaan kahdeksassa ottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 33 ja Mestarien liigassa viisi ottelua. Kaudella 2016–2017 hän pelasi Valioliigan mestaruuden voittaneessa Chelseassa 35 ottelua, joissa teki yhden ja syötti seitsemän maalia.
Matić siirtyi Manchester Unitediin vajaan 45 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2017. Avauskaudellaan hän teki 36 valioliigaottelussa yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua. Kaudella 2018–2019 hän teki yhden maalin pelaamissaan 28 liigaottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 21 ottelua ja Eurooppa-liigassa viisi ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa 20, Mestarien liigassa neljä ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua. Viimeisellä Manchester United -kaudellaan, 2021–2022, hän oli kentällä 23 valioliigaottelussa ja kahdeksassa Mestarien liigan pelissä.
Matićin Manchester United -sopimuksen umpeuduttua kesäkuussa 2022, hän siirtyi Italian Serie A:ssa pelaavan Roman riveihin yksivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueura

Matić pelasi yhden ottelun alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän teki debyyttinsä Serbian A-maajoukkueessa 14. joulukuuta 2008 Puolaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Serbian kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Hän on tehnyt maalin maaliskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan ja lokakuussa 2017 MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan. Hän ilmoitti elokuussa 2020 lopettavansa maajoukkueuransa. Hän pelasi kaikkiaan 48 A-maaottelua.
Muuta

Myös Matićin nuorempi veli Uroš Matić on jalkapalloilija.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matićin profiili Chelsean kotisivuilla
Roma – Serie A
3 Angeliño |
4 Cristante |
5 Ndicka |
7 Pellegrini |
11 Dovbyk |
12 Abdulhamid |
14 Shomurodov |
15 Hummels |
16 Paredes |
17 Koné |
18 Soulé |
19 Çelik |
21 Dybala |
22 Hermoso |
23 Mancini |
26 Dahl |
28 Le Fée |
35 Baldanzi |
56 Saelemaekers |
59 Zalewski |
61 Pisilli |
92 El Shaarawy |
98 Ryan |
99 Svilar |
Valmentaja De Rossi
Nikolai Larionov

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Nikolai Jevgenjevitš Larionov
Syntymäaika: 19. helmikuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Olhava, Neuvostoliitto
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1975–1976 1976–1978 1979–1989 1990 1991 1992 1992 1993 1993 | Zenit Leningrad Dynamo Leningrad Zenit Leningrad Kiruna FF Zenit Pietari GBK Sepsi-78 Hovsala BK Malax IF | 6 (0)  266 (14)  25 (1) |
Maajoukkue
| 1983–1986 | Neuvostoliitto | 19 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nikolai Jevgenjevitš Larionov (ven. Николай Евгеньевич Ларионов, s. 19. helmikuuta 1957 Olhava, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jalkapalloilija.
Puolustajana tai keskikentällä pelannut Larionov edusti suurimman osan urastaan pietarilaista Zenitiä, jonka kapteenina hän myös lopulta toimi. Hän voitti joukkueessa Neuvostoliiton-mestaruuden vuonna 1984. Uransa loppupuolella Larionov pelasi ulkomailla Ruotsissa ja Suomessa.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Larionov teki ensiesiintymisensä 23. maaliskuuta 1983 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Pelaamassaan 19 maaottelussa hän teki kaksi maalia, joista toisen EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan vuonna 1983. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1986 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi alkulohkon otteluissa Ranskaa ja Unkaria vastaan.
Pelaajauransa jälkeen Larionov on toiminut valmentajana Zenitin juniorikoulussa sekä apuvalmentajana seuran edustusjoukkueessa.
Mårten Eskil Winge

Valokuva Wingestä
Mårten Eskil Winge (21. syyskuuta 1825 – 22. huhtikuuta 1896) oli ruotsalainen taidemaalari, joka tunnettiin erityisesti Skandinaaviseen muinaisuskoon liittyvistä maalauksistaan. Hän oli myös professori Ruotsin kuninkaallisessa taideakademiassa Tukholmassa. Hänen ystävänsä oli toinen tunnettu taidemaalari August Malmström, ja hän oli naimisissa taiteilija Hanna Mathilda Tengelin kanssa.
Elämä

Winge syntyi Tukholmassa vuonna 1825. Hänen vanhempansa olivat Andrietta Sofia Rothman sekä Isak Martin Winge, joka oli rehtori ja kirkkoherra. Hän valmistui Uppsalalaisesta koulusta vuonna 1846, jonka jälkeen hän alkoi opetella maalausta P. E. Wallanderin johdolla Tukholmassa. 1847 hän opiskeli taideakademiassa, ja työskenteli samalla postissa sekä maalasi muotokuvia. Hän kiinnostui muinaissaagoista nuorena, ja hänen opiskeluaikoina piirtämänsä piirrokset aiheesta saivat huomiota. Hän piti goottilaisesta historiankirjoituksesta, ja yhdessä August Malströmin kanssa hän elvytti kirjoituksia.
Galleria

Loki ja Sigyn 1863
Torin taistelu jättiläisten kanssa 1872
Kraka 1862
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mårten Eskil Winge Wikimedia Commonsissa
Emo rap

| Emo rap |
| --- | --- |
Alkuperä:  hip hop, emo, trap, cloud rap, indie rock, nu metal, pop punk
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  2010-luvun puoliväli
Tyypillisiä soittimia:  kitara, sekvensseri, sampleri, syntetisaattori
Emo rap on tyylilaji, jossa yhdistyvät vanhemmat musiikkilajit, hip hop ja emo.  Emo rapissa on myös vaikutteita erityisesti trapista ja cloud rapista. Sanoituksia luonnehtii syvä tunteellisuus ja melankolisuus kuten emo-musiikissa. Emo rapissä on myös indie rockin, pop punkin ja nu metalin elementtejä.
Emo rap lähti nousuun vuoden 2018 aikana, ja kuuluisimpia genren artisteja ovat muun muassa Lil Uzi Vert ja edesmenneet artistit Lil Peep, Juice WRLD ja XXXTentacion.
Nanda Devin biosfäärialue

Nanda Devi vuonna 2005.
Nanda Devin biosfäärialue on biosfäärialue Intian pohjoisosassa Himalajan rinteillä. Sen ydinalueen muodostavat kaksi UNESCOn maailmanperintöluettelon kansallispuistoa: Nanda Devi ja Valley of Flowers.
Biosfäärialue on alueeltaan yhteensä 6 407 neliökilometriä, joista kansallispuistot muodostavat 712 km², puskurivyöhyke 5 149 km² ja siirtymäalue 546 km². Biosfäärialue on luonnoltaan lauhkeanvyöhykkeen metsää ja alppiniittyjä sekä korkeimmailla huipuilla kasvitonta jäätikköä.
Epicurea

Epicurea on Hermann Usenerin kokoama epikurolaisuutta käsittelevien antiikin aikaisten tekstifragmenttien kokoelma. Se julkaistiin alun perin vuonna 1887, ja se on edelleen aihealueen standardikokoelma.
Epicurea sisältää Epikuroksen kaikki säilyneet kirjoitukset, sekä kaiken muun antiikin aikaisen todistusaineiston hänen elämäänsä ja ajatteluaan koskien. Usener järjesti aineistonsa aihealueittain. Ensimmäisenä ovat Epikuroksen omat teokset, jotka ovat säilyneet osana Diogenes Laertioksen teosta Merkittävien filosofien elämät ja opit, toisin sanoen Epikuroksen kirjeet sekä tämän Pääopit, sekä näitä koskeva todistusaineisto (testimonia). Tätä seuraavat eri antiikin teoksissa säilyneet katkelmat Epikuroksen muista, sittemmin kadonneista teoksista. Tämän jälkeen esitetään todistusaineisto koskien Epikuroksen oppeja. Teoksen lopussa ovat Epikuroksen elämäkerrat Diogenes Laertioksen teoksessa sekä Sudassa.
Teokseen kootut katkelmat ovat muinaiskreikaksi ja latinaksi. Usenerin teos ei sisällä käännöksiä teksteistä. Teos ei myöskään sisällä Herculaneumin Papyrusten huvilasta löydettyjä tekstejä. Myöhemmän aineiston osalta Usenerin teosta täydentää G. Arrighettin kokoelma Epicuro: Opere (1960).
Teoksessa oleviin katkelmiin viitataan niiden numerolla: esimerkiksi "Usener 284" (tai "Us. 284") viittaa Simplikioksen kirjoittaman Aristoteleen Taivaasta-teoksen kommentaarin tekstikohtaan, joka käsittelee myös epikurolaista fysiikkaa.
Kirjallisuutta

Arrighetti, Graziano: Epicuro: Opere. Introduzione, testo critico, traduzione e note.  (Biblioteca di cultura filosofica 41)  Torino:  Einaudi, 1960.  Toinen painos 1973.
Usener, Hermann: Epicurea.  Leipzig:  Teubner, 1887.  Uusintapainos Stuttgart, 1966.
Aiheesta muualla

Anderson, Erik (toim.): Epicurea - Selections from the classic compilation of Hermann Usener (Arkistoitu – Internet Archive) Epicurean Philosophy Online (englanniksi)
Usener, Hermann: Epicurea (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Eduard Pană

Eduard Pană (s. 28. toukokuuta 1944 Brăneşti) on entinen romanialainen jääkiekkoilija.
Hän otti kolmesti osaa talviolympialaisiin. Hänet liitettiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1997.
Aiheesta muualla

IIHF Hockey Hall of Fame bio
Nastolan Aurinkolinna

Nastolan Aurinkolinna (alun perin Salpausselän parantola) on arkkitehti Wäinö Palmqvistin vuonna 1921 suunnittelema jugendlinna Lahdessa, Nastolan kirkonkylässä. Se rakennettiin alun perin luu- ja niveltuberkuloosia sairastavien lasten parantolaksi. Aurinkolinna on toiminut myös sotasairaalana, keskushermostovammaisten lasten sairaalana sekä hetken aikaa 1990-luvulla pakolaisten vastaanottokeskuksena. Päärakennusta remontoidaan parhaillaanmilloin? asuinkäyttöön, ja suurin osa rakennuksesta onkin otettu jo käyttöön vuokra- ja omistusasuntoina.
Rakennus

Palmqvist suunnitteli Aurinkolinnan vuonna 1921, ja suunnitelmia muutettiin ennen varsinaista rakentamista useaan otteeseen hankkeen koon kasvaessa. Rakennuksen suunnittelussa, sijainnissa ja muodossa näkyy sen käyttötarkoitus.  Keuhkotaudin tärkeimpinä hoitokeinoina pidettiin potilaiden yleiskunnon kohottamista, raikasta ulkoilmaa (mistä syystä rakennuspaikaksi valikoitui mäntyvaltainen moreeniharju) ja runsasta auringonvaloa. Tarjotakseen maksimaalisen auringonvalon rakennuksen eteläjulkisivulle suunniteltiin suuret parvekkeet ja laaja ikkunapinta-ala. Nämä asiat leimaavatkin rakennuksen julkisivua. Rakennuksen muotokielessä Palmqvist on käyttänyt myöhäisjugendilaisia piireitä, mutta myös hänen monille muille töilleen yhteisiä piirteitä muun muassa klassismiin on nähtävissä. Rakennuksessa on nähtävissä useita erityisiä yksityiskohtia, esimerkiksi keskitornin ikkunoiden ympärillä, päätykolmioissa ja vaikkapa julkisivun parvekkeen balustradikaiteissa.
Rakennushankkeen pääurakoitsijana toimi ruotsalainen rakennusliike Kreuger & Toll ja rakennusmestarina J. K. Koskinen. Koskinen toimi pitkän uransa aikana urakoitsijana ja vastaavana rakennusmestarina Aurinkolinnan lisäksi useissa huomattavissa rakennushankkeissa ympäri maata. Hän oli myös Suomen Rakennusmestarien liiton Helsingin osaston perustaja. Muita Kreuger & Toll:n merkittäviä kohteita Suomessa ovat olleet mm. Vanajanlinna Hämeenlinnassa, Nikolajeffin autopalatsi Helsingissä (tunnetaan nykyään Hankkijan talona) sekä Hartmanin talo Vaasassa.[lähde? ]
Aurinkolinnan ulkoseinät ovat vähintään viisikerroksista massiivitiiltä, seinävahvuudeltaan n. 60-70cm. Linnan kivijalka ja eteläjulkisivun rappuset muodostuvat puolestaan suurista graniittilohkareista. Ulkopuolelta seinät ovat rapattuja ja keltaiseksi/valkoiseksi maalattuja. Päärakennukselle on annettu vuonna 1997 sr-1 suojelumääräys, jossa se todetaan rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti hyvin arvokkaaksi. Pää- ja sivurakennuksen ikkunat onkin uusittu vuonna 2014 Museoviraston valvonnassa ikkunoiden alkuperäistä ruutujakoa kunnioittaen. Asumiskäyttöön saneeraamisen vuoksi Aurinkolinnan huoneistojen talotekniikka on kaikilta osin uutta. Kiinteistö lämmitetään kaukolämmöllä, jota tuetaan poistoilmasta lämpöä talteenottavalla lämpöpumppujärjestelmällä. Asunnoissa on omat sisälämpötilan mittaamisella varustetut lämmönjakokeskuksensa, joita voidaan etähallinnoida asuntokohtaisten asumisolosuhteiden optimoimiseksi.[lähde? ]
Historia

Hoitopaikkoja vuonna 1925 toimintansa aloittaneessa parantolassa oli rakennushetkellä 50–60. Vuosien 1927–28 laajennustöiden jälkeen hoitopaikkojen lukumäärä kasvoi 60:llä. Tällöin rakennettiin rakennuksen länsisiipi. Julkisivun keskellä sijaitseva torni kuului rakennuksen ensimmäiseen rakennusvaiheeseen ja sen ylimmässä kerroksessa sijaitsivat rakennuksen juomavesisäiliöt.[lähde? ]
Tuberkuloosisairaalana parantola toimi 1960-luvulle asti. Talvisodan aikana, vuosina 1939–40 rakennuksessa toimi 9. Sotasairaala (150 sairassijaa). Jatkosodan aikana parantola oli osa 8. Sotasairaalaa. Vuodesta 1960 alkaen parantola toimi keskushermostovammaisten lasten sairaalana aina 1980-luvulle saakka. Toiminnasta vastasi Ronnin kehitysvammalaitos, jonka Nastolan yksikkö käsitti 100 hoitopaikkaa.
Parantolan omistajina ovat toimineet Vähävaraisten Keuhkotautisten Avustamisyhdistys, lääkintöhallitus ja valtio. Nykyisin parantolan pää- ja sivurakennukset (johtajalääkärin talo ja pesularakennus) ovat yksityisomistuksessa.[lähde? ]
Kun rakennus jäi 1990-luvun alussa lyhyen aikaa kestäneen vastaanottokeskustoiminnan jälkeen tyhjilleen, Nastolan kunta harkitsi arvorakennuksen ostamista ja hyödyntämistä esim. lukiokäyttöön. Rakennus pysyi kuitenkin tyhjillään valtion omistuksessa vuoteen 2005, jolloin liikemies Jorma Hellevaara osti sen.[lähde? ]
Vuonna 2012 kiinteistö haettiin ulosottohuutokauppaan Ålandsbankenin toimesta, mutta huutokaupassa esitettyjä tarjouksia ei hyväksytty. Kauppa kuitenkin toteutettiin 40 000 euron hinnalla pian huutokaupan jälkeen, jolloin ostajina olivat tasaosuuksin neljä yritystä: Codexo Oy, Musta Hevonen Oy, Hartman Fortress Oy ja JM-Puutyöt Oy perustettavan yhtiön lukuun. Uudesta yhtiöstä tuli nimeltään Aurinkola Oy, joka jatkoi edelliseltä omistajalta kesken jäänyttä päärakennuksen kunnostamista asuinkäyttöön. Alkuvaiheessa saaneeraus keskittyi tärkeimpiin korjaustoimenpiteisiin, julkisivuremonttiin sekä B-rapun kesken jääneiden kuuden asunnon valmiiksi saattamiseen. Kiinteistön vanha irtaimisto oli hävitetty edellisen omistajan aikana ja muu irtaimisto myyty huutokaupalla ennen kiinteistön myyntiä 2012, joten saneeraus lähti liikkeelle puhtaalta pöydältä.[lähde? ]
Kiinteistön saneerauksessa on pyritty säilyttämään vanhan rakennuksen tunnelmaa huomioiden samalla nykyaikaiset vaatimukset. Jugendlinnan alkuperäiset massiviset balustradikaiteet oli turvallisuussyistä poistettu ja korvattu verkkoaidalla jo 1900-luvun puolivälissä. Uuden julkisivuremontin yhteydessä parvekkeiden kaidetolppia venytettiin ja niiden väliin lisättiin koristeelliset rautatolpat, jotta kaide olisi säännösten mukainen.
Huomionosoituksia

Vuonna 2016 Etelä-Suomen Sanomat järjesti äänestyksen Lahden kauneimmasta rakennuksesta. Aurinkolinna sijoittui kilpailussa toiselle sijalle, ollen samalla korkeimmalle sijoittunut asuinrakennus. Iltalehden järjestettyä vuonna 2019 vastaavan Suomen laajuisen äänestyksen sijoittui Aurinkolinna 6. kauneimmaksi rakennukseksi, ja se oli jälleen asuinrakennuksista korkeimmalle sijoittunut kisaaja.
Vuonna 2018 Lahden kaupungin Nastolan aluejohtokunta myönsi kiinteistön saneerauksesta vastanneelle As. Oy Nastolan Aurinkolalle Nastola-kunniakirjan alueen hyväksi tehdystä kulttuuriteosta. Seuraavana vuonna tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi As. Oy Nastolan Aurinkolan hakemuksesta Aurinkolinnan saneeraustöiden johtajalle Erkki Pietilälle Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkin.
Aiheesta muualla

Nastolan Aurinkolinnan kotisivu
Nastolan Aurinkolinna Facebookissa
Yle.fi: Jugendlinna muuttuu rapakuntoisesta luksusasunnoiksi
ESS.fi: Aurinkolinnan kunnostus on edennyt mutta odotettua hitaammin
ESS.fi: Valohoitoa keuhkotautiin - Tällaista oli elämä Salpausselän parantolassa
ESS.fi: Jugendlinnan asuntoja valmistumassa myyntiin Nastolassa
Sotasairaalat Lahden seudulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Päijät-Hämeen maakunnallinen inventointihanke MARY (Arkistoitu – Internet Archive)
Nastolan Aurinkolinnan pääjulkisivu vuonna 2019 mittavan saneeraushankkeen jälkeen.
Tuberkuloosipotilaita Salpausselän parantolassa 1920-luvulla
Edel Records Finland

| Edel Records Finland |
| --- | --- |

Perustettu:  1999
Toimiala:  musiikki
Emoyhtiö:  Playground Music
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Edel Records Finland on suomalainen levy-yhtiö, joka nykyisin viimeksi uudelleen nimettynä on Playground Music Oy.  Tuotanto on kotimaista musiikkia ja toimintana on ollut monien ulkomaisten levymerkkien edustusta Suomessa. Edel Records Finland Oy toimi myös jo kotimaisten labelien ja myös yhtyeiden omakustanteiden jakelijana. Aiemmin Edel Records Finland Oy toimi nimellä K-tel International (Finland) Oy, mutta yhtiön liityttyä vuonna 1999 yrityskaupan myötä kansainväliseen Edel-konserniin levy-yhtiön nimi muuttui muotoon Edel Records Finland Oy. Edeliin sulautui myös K-telin aiemmin samana vuonna ostama Audiovox Records Oy (AXR).
Ryhmittymä Edel Music AG on yksi Euroopan suurimmista riippumattomista levy-yhtiöistä. Pääkonttori sijaitsee Saksassa.
Vanhastakaupungista Ruotsiin

Vuonna 2010 Playground Music ja Bonnier Amigo Music Group ostivat Edelin Suomen toiminnot Edel Records Finland Oy:n. Uudelleen nimettyyn yhtiöön Playground Music Bam Oy sulautui myös Oy Bonnier Amigo Music Finland Ab ja Playground Music Finland. Playground myi Edelin kotimaisen katalogin uudelle AXR Musicille.  Helsingin Vanhankaupungin jakeluvarasto siirtyi Ruotsiin.
Vuodesta 2010 alkaen jakeluvarastot ovat ENS Ab:ssa Boråsissa, kuten ovat myös usean muunkin suomalaisen kansainvälisen toimijan varastot.
Edelillä olleita kotimaisia artisteja

Kari Tapio
Paula Koivuniemi
Arja Koriseva
Jope Ruonansuu
Jean S.
Eija Kantola
Mikko Mäkeläinen
Humane
Matti Esko
Matti Nykänen
Sheidi
Anneli Mattila
Mikko Siltala
Raaka-Aine
The Scaramangas
Tony Halme
Jakelua muun muassa

Jari Sillanpää
Ti-Ti Nalle
Fröbelin Palikat
A. Aallon Rytmiorkesteri
Jukka Poika
Leanaliisa
Frederik
Peer Günt
Los Bastardos Finlandeses
HattiWatit
Aiheesta muualla

Kansainvälinen Edel Records
Eino Loikkanen

Eino Aleksander Loikkanen (4. joulukuuta 1920 Rääpyvä, Inkeri – 28. maaliskuuta 2003 Tampere) oli suomalainen sosialidemokraattinen kansanedustaja ja kunnallispoliitikko. Hän oli kansanedustajana 1970–1983 ja presidentin valitsijamies 1982. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuustossa 1956–1992 ja mukana sotaveteraanitoiminnassa.
Loikkanen kävi kansakoulun ja opiskeli Työväen akatemiassa 1948 sekä suoritti opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän työskenteli Tampereella Valmetin hienomekaanikkona 1944–1950, Tampereen kaupungin henkilöstöasiain hoitajana 1950–1963, Tampereen kaupungin henkilöstöasiainpäällikkönä 1963–1984.
Loikkanen oli naimisissa vuodesta 1943 ja hänellä oli kolme lasta.
Nikolai Lebedev (näyttelijä)

Nikolai Sergejevitš Lebedev (ven. Николай Сергеевич Лебедев; 15. joulukuuta 1921 Moskova – 21. elokuuta 2022) oli venäläinen näyttelijä.
Lebedev esiintyi vuosina 1939–1940 ja 1946 Moskovan nuorten katsojien teatterissa. Hän myös osallistui toiseen maailmansotaan. Lebedev valmistui vuonna 1950 Moskovan taiteellisen teatterin koulusta ja pääsi samana vuonna Mossovet-teatterin näyttelijäksi. Lebedeville myönnettiin vuonna 2018 Venäjän kansantaiteilijan arvonimi. Lebedev teki esiintymisiä kymmenissä elokuvissa 1960-luvun alusta 2000-luvun puolelle.
Aiheesta muualla

Nikolai Lebedev Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Luettelo videopelin Persona 3 hahmoista

Tämä on luettelo videopelin Shin Megami Tensei: Persona 3 hahmoista. Vuonna 2006 Atluksen julkaisema peli keskittyy lähinnä ryhmään nimeltä SEES (Specialized Extracurricular Execution Squad), lukiolaisten muodostamaan ryhmään, joka puolustaa kaupunkiaan varjoiksi (Shadows) kutsutuilta hirviöiltä. Persona 3 sijoittuu vuoteen 2009 sekä fiktiiviseen japanilaiseen kaupunkiin. Alueen tapahtumien vuoksi on olemassa kahden päivän välinen piilotettu ajankohta nimeltä "pimeä tunti" (Dark Hour), jonka aikana useimmat ihmiset muuttuvat ruumisarkuiksi, eivätkä koe kyseisen ilmiön tapahtumia. Varjot imevät pois mielen niiltä ihmisiltä, jotka kokevat pimeän tunnin. Lisäksi pimeän tunnin aikana maasta nousee esiin suuri torni nimeltä Tartaros (Tartarus). SEESin jäsenet opiskelevat Gekkoukanin lukiossa. Protagonisti, jota pelaajaa ohjaa ja jonka tämä itse nimeää (mutta tunnetaan myöhemmissä medioissa nimellä Makoto Yuki), johtaa Tartaroksen tutkintaa. Persona 3 sisältää elementtejä sekä rooli- että simulaatiopeleistä. Päiväsaikaan pelaaja käy koulua ja vietää aikaa muiden hahmojen kanssa, muodostaen sosiaalisia linkkejä (Social Links). Nämä linkit myös edistävät pelaajan taistelukykyjä.
Taistellakseen varjoja vastaan, kukin SEESin jäsen pystyy kutsumaan persoonan, joka on psyyken ruumiillistuma. Persoonankäyttäjät kutsuvat niitä ampumalla itseään päähän herättimillä (Evokers), käsiasetta muistuttavilla laitteilla. Persona 3:n maailma ja hahmot ovat Shigenori Soejiman suunnittelemia. Muita SEESin jäseniä protagonistin lisäksi ovat Yukari Takeba, protagonistin luokkatoveri ja suosittu tyttö; Junpei Iori, luokan vitsiniekka ja protagonistin paras ystävä; Akihiko Sanada, Gekkoukanin nyrkkeilyjoukkueen kapteeni; Mitsuru Kirijo, Gekkoukanin oppilaskunnan puheenjohtaja; Fuuka Yamagishi, taktisena tukijana toimiva ujo tyttö; Aigis, varjoja vastaan taistelemaan suunniteltu naispuolinen androidi; Koromaru, persoonan kutsumiseen kykenevä koira; Ken Amada, äitinsä menettänyt ala-asteen opiskelija; sekä Shinjiro Aragaki, joka palaa SEESiin jätettyään sen aiemmin. Ryhmä kohtaa myös toisia persoonankäyttäjiä, jotka vastustavat heidän aikeitaan hävittää varjot, Tartaros ja pimeä tunti.
SEES

SEES (Specialized Extracurricular Execution Squad) esiintyy Gekkoukanin lukiossa pelkkänä kerhona, mutta todellisuudessa sen jäsenet ovat persoonankäyttäjiä (Persona users) ja asuvat erityislaatuisessa Minatodain asuntolassa. He metsästävät pimeän tunnin aikana varjoja ja tutkivat lukion tilalle kyseisen ajankohdan ajaksi ilmestyvää tornia nimeltä Tartaros. Pelin lopulla heistä aletaan käyttää nimitystä Nyksin tuhoajaryhmä (Nyx Annihilation Team).