stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jouko Lehtola
Kirjallisuutta

Hannula, Mika & Lehtola, Jouko: Jouko Lehtola's Finlandia.  Rouen:  POC, 2004.  ISBN 2-915409-03-X
Haapala, Leevi & Siitari, Pirkko (toim.): Oikeilla jäljillä... / Tracking Traces....  Helsinki:  Nykytaiteen museon julkaisuja 119/2009, 2009.  ISBN 978-951-53-3163-2
Raatikainen, Riitta (toim.): Oi maamme! Valokuvia Suomesta.  Helsinki:  Musta Taide, 2007.  ISBN 978-952-9851-81-2
Holzher, Andrea; Persons, Timothy; Pfab, Rupert; Protzman, Ferdinand & Puranen, Jorma: The Helsinki School - Photography by TaiK.  Saksa:  Hatje Cantz Verlag, 2005.  ISBN 3-7757-1575-4
Bremer, Stefan & Lehtola, Jouko & Ahola, Harri ym.: Stadin nuoret.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-311-782-0
Granö, Veli; Honkanen, Martti; Pirtola, Erkki: Itse tehty elämä ITE / Diy Lives.  Helsinki:  Maahenki, Maaseudun sivistystyön liitto, 2000.  ISBN 952-5328-06-6
Elliott, David (toim.): Organising Freedom - Nordisk 90-talskonst / Nordic Art of the '90s.  Moderna Museet, 2000.  ISBN 91-7100-616-8
Townsend, Chris: Vile Bodies: Photography as a Crisis of Looking.  Munich, New York:  Prestes Verlag, 1998.  ISBN 3-7913-1940-X
Haapio, Olli: Dokumentti - 11 valokuvaajaa.  Helsinki:  Musta Taide, 1998.  ISBN 952-9851-22-7
Dokumentit ja haastattelut

Riihonen, Riitta: Valossa Jouko Lehtola.  Suomi,  2011.  Dokumentti kuvaa Jouko Lehtolan viimeisiä yhdeksää kuukautta.
Aiheesta muualla

Jouko Lehtolan kotisivut
Jouko Lehtolan teoksia Kansallisgallerian kokoelmassa
Heinonen, Helka: Lehtolan kuvat levyhyllyssä Saattaa sisältää nykytaidetta -blogi.
Jouko Lehtola -diskografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz  Photographers' Identities  RKD Artists 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Meteoriitti
Rakenne

Meteoriitit luokitellaan koostumuksensa mukaan johonkin kolmesta päätyypistä: kivi-, rauta- ja kivi-rautameteoriitteihin. Kivimeteoriitit ovat yleisimpiä, sillä tunnetuista meteoriiteista niitä on noin 94 prosenttia. Rautameteoriitteja on viisi prosenttia ja kivi-rautameteoriitteja yksi prosentti. Päätyyppien sisällä on huomattavaa monimuotoisuutta, ja ne jaetaan edelleen moniin alaryhmiin kemiallisten tai mineralogisten ominaisuuksien tai muodon perusteella.
Kivimeteoriitit muistuttavat Maan kivimateriaalia enemmän kuin rautameteoriitit, ja niiden koostumus muistuttaa peridotiittia. Kivimeteoriitit voidaan jakaa edelleen kondriitteihin ja akondriitteihin. Kondriitteja on kaikista meteoriiteista noin 86 prosenttia. Ne ovat saaneet nimensä niiden sisällä olevista pienistä jyväsistä eli kondreista. Yleisimpiä kondriittimineraaleja ovat muun muassa maasälpä, oliviini, plagioklaasi ja pyrokseeni. Akondriitit muistuttavat vulkaanisia kiviä, ja ne ovat peräisin planeetan tai kookkaan asteroidin pintakerroksista.
Rautameteoriitit ovat peräisin planeetan tai asteroidin ytimestä, joka on vapautunut avaruuteen kyseisen taivaankappaleen tuhoutuessa. Rautameteoriitit ovat muodostuneet pääosin nikkelipitoisesta raudasta, mutta niissä on myös jonkin verran kobolttia ja kuparia. Niiden rakenteeseen vaikuttaa kaksi nikkeli-rautamineraalia. Kamasiitissä on vain vähän nikkeliä, kun taas taeniitissa sitä on runsaasti. Rautameteoriiteista tunnetaan niin sanottu Widmanstättenin kuvio, joka tulee esille joidenkin kappaleiden hiotusta ja laimealla typpihapolla syövytetystä pinnasta.
Kivi-rautameteoriitit ovat puoliksi kiveä ja puoliksi metallia, ja ne ovat peräisin planeetan tai ison asteroidin ytimen ja vaipan rajalta. Kivi-rautameteoriittien alaryhmiä ovat pallasiitit ja mesosideriitit. Pallasiiteissa metalleja ympäröi oliviini, ja mesosideriiteissa on metallisen osan lisäksi kiveä.
Tunnettuja meteoriitteja

Meteoriitit nimetään löytöpaikan tai putoamispaikan mukaan. Antartktiksen tuhansien meteoriittien nimessä on lyhenne ja numerosarja.
Suurimmat löydetyt meteoriitit:
Hoban meteoriitti, Namibia, 60 tonnia
Campo del Cielon meteoriitti, Argentiina, 37 tonnia
Cape Yorkin meteoriitti, Grönlanti, 31 tonnia (Ahnighito-kappale) ja 20 tonnia (Agpalilik-kappale)
Armantyn meteoriitti, Kiina, 28 tonnia
Bacubiriton meteoriitti, Meksiko, 22 tonnia
Tunguskan räjähdys Siperian yläpuolella kesäkuussa 1908 aiheutti paljon kaatunutta metsää, mutta meteoriittikraatteria tai meteoriitinpalasia ei alueelta ole löydetty.
Hodgesin meteoriitti on ainoa vahvistettu tapaus, jossa meteoriitin tiedetään kolhineen ihmistä.
Muslimeille tärkeä pyhiinvaelluskohde Kaaban musta kivi on mahdollisesti meteoriitti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Geologia.fi: Meteoriitit
Hoban meteoriitti Namibiassa on maailman suurin meteoriitti.
Metelites

| Metelites> Μετηλίτης𓈧 |
| --- | --- |
 Nomoksen sijainti.
Sijainti
 Metelites
Koordinaatit:  31°15′0″N, 30°15′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ala-Egypti
Numero:  7. (L07)
Pääkaupunki:  Metelis
Aiheesta muualla
  Metelites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metelites (m.kreik. Μετηλίτης νομός, Metēlitēs nomos), egyptiläisittäin Wa-em-huu-ges-imenti (egypt. 𓈧, Wꜥ-m-ḥww-gs-jmntj), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ala-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen seitsemäs nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Länsiharppuuna”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Wa-m-huu-imenet, Ḥui-ges Imenti, Ḥui-ges Amenti ja A-ment. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Menelaites (Μενελαίτης νομός, Menelaitēs nomos). Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella L07.
Maantiede

Meteliteen nomos oli yksi Ala-Egyptin kahdestakymmenestä nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen seitsemäs nomos. Nomos sijaitsi Niilin suiston länsiosassa Niilin Kanobikos-suuhaaran eli Kanopoksen suuhaaran ja Bolbitinos-suuhaaran välissä.
Nomoksen pääkaupunkina (mētropolis) esiintyy yleensä Metelis eli egyptiläisittäin Per-Ha-neb-Imenti/Senti-nefer(t). Sen muihin kaupunkeihin lukeutui muun muassa Menelais.
Historia

Meteliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Nomoksissa tapahtui tuolloin kuitenkin paljon muutoksia, ja siksi nomoksella esiintyy useita nimiä, tai siitä erotettiin uusia nomoksia, joihin nimet viittaavat. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta L07, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Meteliteen nomos ja viereinen Heroopoliteen nomos (L08) luettiin jollakin tavalla yhdeksi alueeksi, jossa Metelites muodosti länsiosan ja Heroopolites itäosan. Tämä tulee myös ilmi niiden egyptinkielisistä nimistä ”Länsiharppuuna” ja ”Itäharppuuna”.
Nomos tunnetaan Ptolemaios II Filadelfoksen aikaisesta tuloverotusta käsittelevästä papyruksesta (Papyrus Revenue Laws, Rev. pap.). Antiikin ajan kirjailijoista nomoksen mainitsevat Strabon, Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios nimellä Menelaites. Se tunnetaan myös nomoksen lyömistä roomalaisaikaisista rahoista. Pliniuksella ja Ptolemaioksella esiintyy myös nomos Metelites joko saman tai siitä erotetun nomoksen nimenä. Myös se tunnetaan roomalaisaikaisista rahoista.
Nomoksen pääjumala oli Hu. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy Meteliteen ja Heroopoliteen jakamana ”harppuuna ja nauha”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metelites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Mark Messier

| Mark Messier |
| --- | --- |
 Mark Messier vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1961 (ikä 63) Edmonton, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Moose, The Captain Mess, The Messiah
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  93 kg
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1978–2004
Seurat:  Indianapolis Racers (WHA) Cincinnati Stingers (WHA) Edmonton Oilers (NHL) New York Rangers (NHL) Vancouver Canucks (NHL)
NHL-varaus:  48. varaus, 1979 Edmonton Oilers
Hockey Hall of Fame
 2007 
Mark Douglas John Messier (s. 18. tammikuuta 1961 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän teki NHL-urallaan 1 887 tehopistettä, joilla hän on kaikkien aikojen pistepörssissä kolmannella sijalla Wayne Gretzkyn ja Jaromír Jágrin jälkeen. Stanley Cupin Messier voitti kuusi kertaa. Hän pelasi 15 kertaa NHL:n tähdistöottelussa. Hän on pelannut NHL:ssä kautta aikain eniten otteluita (1 992 ottelua), kun runkosarjan ja pudotuspelien ottelut lasketaan yhteen.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Kanada Cup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Kanada Cup  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Kanada Cup  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1984 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | 1987 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | 1991 | jääkiekko |  |
| Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut  | Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut  | Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 1989 | jääkiekko |  |
Messier edusti Kanadaa yhteensä viisissä arvokisoissa, joista kaikista Kanada sijoittui kolmen parhaan joukkoon. Vuosina 1984, 1987, 1991 ja 1996 Messier osallistui Kanada-cupiin ja sitä seuranneeseen Jääkiekon maailmancupiin. Kolmella ensimmäisellä kerralla Kanada voitti turnauksen ja neljännellä kerralla joukkue tuli turnauksessa toiseksi. Lisäksi hän osallistui Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 1989, jolloin Kanada sai pronssia.
Saavutukset ja palkinnot

Stanley Cup 1984, 1985, 1987, 1988, 1990, 1994
Hart Memorial Trophy -palkinto 1990, 1992
Conn Smythe Trophy -palkinto 1984
Lester B. Pearson Award -palkinto 1990, 1992
NHL:n ensimmäisen tähdistökentällinen 1982, 1983, 1990, 1992
NHL:n toinen tähdistökentällinen 1984
Pelasi 15 kertaa NHL:n tähdistöottelussa 1982, 1983, 1984, 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1994, 1996, 1997, 1998, 2000 ja 2004
Ainoana pelaajana voittanut Stanley Cupin kahden eri joukkueen kapteenina (Edmonton Oilers ja New York Rangers)
Vuonna 1998 hän oli sijalla 12 The Hockey News -lehden 100 suurimman pelaajan listalla
13. marraskuuta 2006 hänen mukaansa nimettiin Mark Messier Leadership Award
Nimettiin Hockey Hall of Fameen vuonna 2007
Pelityyli

»Markin tehtävä elämässä on auttaa muita paremmiksi» 
(Messierin joukkuetoveri Brian Leetch vuonna 2001.)
Messieriä on usein kuvattu vahvaksi johtajaksi niin kentällä kuin pukukopissakin ja häntä on jopa luonnehdittu "joukkueen kolmosvalmentajaksi". Messieriä on pidetty hyvin voitontahtoisena ja sisukkaana. Hän oli nopea ja fyysinen pelaaja, joka pystyi pelaamaan sekä puolustus- että hyökkäyspäässä.
Muuta

Mark Messierin isä, Doug Messier on toiminut aikanaan valmentajana AHL-liigassa sekä 2010 Kanadan MM-joukkueen apulais-GM:na. Markin veli Paul Messier pelasi urallaan 9 ottelua NHL:ssa ja seitsemän kautta Saksan pääsarjassa. Markin poika Lyon Messier (s.1987) pelasi kahden kauden aikana 19 ottelua ECHL:ssa.
Metsätalousneuvos

Metsätalousneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991. Vuosien 1918–2013 aikana metsätalousneuvoksen arvonimi on myönnetty 30 henkilölle.
Metsulfuroni-metyyli

| Metsulfuroni-metyyli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Metyyli-2-[(4-metoksi-6-metyyli-1,3,5-triatsin-2-yyli)karbamoyylisulfamoyyli]bentsoaatti
CAS-numero:  74223-64-6
PubChem CID:  52999
SMILES:  CC1=NC(=NC(=N1)OC)NC(=O)NS(=O)(=O)C2=CC=CC=C2C(=O)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H15SN5O6
Moolimassa:  381,38 g/mol
Sulamispiste:  163-166 °C
Tiheys:  1,45 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 2,79 g/l (20 °C, pH 7)
Metsulfuroni-metyyli (C14H15SN5O6) on sulfonyyliurearakenteinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa herbisidinä.
Ominaisuudet

Metsulfuroni-metyyli on huoneenlämpötilassa väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukoisuus kasvaa voimakkaasti pH:n kasvaessa. Metsulfuroni-metyyli liukenee muun muassa etanoliin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Metsulfuroni-metyylin rikkaruohoja tappava ominaisuus johtaa siitä, että se estää proteiinisynteesiä soluissa ja soluja jakaantumasta. Metsulfuroni-metyyli ei ole erityisen myrkyllistä eläimille, mutta voi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö

Metsulfuroni-metyyliä voidaan valmistaa 2-sulfamoyylikloridibentsoehapon metyyliesterin ja 2-amino-4-metoksi-6-metyyli-1,3,5-triatsiinin välisellä reaktiolla.
Metsulfuroni-metyyliä voidaan käyttää useiden rikkakasvien torjuntaan muun muassa viljapelloilla, riisiviljelmillä ja sokeriruokoviljelmillä. Yhdistettä käytetään rakeina.
Metallikarbonyylit

Metallikarbonyylit eli karbonyylimetallit ovat organometalliyhdisteitä, joissa metalliin sitoutuneena ligandina on hiilimonoksidi. Metallikarbonyylien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla Mx(CO)y. Monilla metallikarbonyyleillä on sovelluksia metallurgiassa, ja monet niistä ovat myös tärkeitä katalyyttejä orgaanisissa synteeseissä.
Rakenne ja sitoutuminen

Stabiileja neutraaleja metallikarbonyylejä muodostavat ryhmien 6–9 siirtymämetallien lisäksi vanadiini ja nikkeli. Tämän lisäksi ryhmien 4 ja 11 sekä raskaammat ryhmien 5 ja 10 siirtymämetalleista voivat muodostaa negatiivisesti varautuneita metallikarbonyylikomplekseja. Metallikarbonyyleissä metallin ja ligandina toimivan hiilimonoksidin sidos on poikkeuksellisen vahva. Tämä johtuu niin kutsutusta takaisinsitoutumisesta. Metalliin sitoutuessaan hiilimonoksidi luovuttaa elektroneja energiatilaltaan korkeimmalla sijaitsevalta miehitetyltä molekyyliorbitaalilta eli HOMOlta siirtymämetallin tyhjälle d-orbitaalille. Tämä HOMO on hiilimonoksidissa hiilen vapaa elektronipari. Tämän sitoutumisen lisäksi metalliatomi luovuttaa d-elektronejaan hiilimonoksidin alimmalle miehittämättömälle molekyyliorbitaalille eli LUMOlle, joka on hiilimonoksidimolekyylissä hajottava π*-orbitaali. Tätä metallin kutsutaan takaisinsitoutumiseksi. Takaisinsitoutumisen vuoksi esimerkiksi hiilimonoksidi muodostaa hemoglobiinin kanssa erittäin voimakkaan sidoksen ja happi ei pääse sitoutumaan hemoglobiinin rautaan. Takaisinsitoutumisen vuoksi hiilen ja hapen välinen sidos karbonyyliligandissa on pidempi ja heikompi kuin hiilimonoksidissa.
Metallikarbonyyleissä hiilimonoksidi voi olla sitoutuneena joko yhteen tai useampaan metalliatomiin. Esimerkkejä tyypillisistä yksinkertaisista metallikarbonyyleistä ovat esimerkiksi nikkelikarbonyyli ja rautakarbonyyli. Tämän lisäksi tunnetaan myös polymeerisiä metallikarbonyylejä, joissa on metallien välisiä sidoksia tyypillisimpiä ovat yhdisteet, jotka sisältävät kaksi, kolme tai neljä metalliatomia, esimerkiksi dimangaanidekakarbonyyli ja dikobolttioktakarbonyyli.
Ominaisuudet ja valmistus

Useat metallikarbonyylit ovat huoneenlämpötilassa joko helposti haihtuvia nesteitä tai helposti sublimoituvia kiteisiä aineita. Useat niistä reagoivat veden kanssa hydrolysoituen tai hapettuvat ilman vaikutuksesta. Yhdisteet liukenevat sekä polaarisiin että poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Metallikarbonyyleissä yksi tai useampi karbonyyliligandi voidaan suhteellisen helposti vaihtaa muiksi ligandeiksi esimerkiksi syklopentadienyyliligandiksi tai muuksi tyydyttymättömäksi hiilivedyksi, fosfiiniligandiksi tai halogenidiksi. Mikäli korvautumisreaktioita tapahtuu useampia peräkkäin, korvaa uusi ligandi edelliseen korvautuneeseen ligandiin nähden cis-asemassa sijaitsevan karbonyyliligandin. Metallikarbonyyleissä karbonyyliligandin hiiliatomi on elektrofiilinen ja reaktio nukleofiilien kanssa johtaa karbeenien tai niiden kaltaisten välituotteiden muodostumiseen.
Eräitä metallikarbonyylejä, kuten nikkeli- ja rautakarbonyylejä, voidaan valmistaa metallin ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla. Tavallisimpia tapoja ovat kuitenkin metallioksidin pelkistäminen hiilimonoksidiylimäärällä, jolloin osa hiilimonoksidista hapettuu hiilidioksidiksi, tai metallihalogenidin ja hiilimonoksidin reaktio pelkistimen kuten trietyylialumiinin läsnä ollessa. Metallikarbonyylejä, joissa on metalliatomien välisiä sidoksia, saadaan yksinkertaisimmista metallikarbonyyleistä esimerkiksi termolyysin tai fotolyysin avulla.
Käyttö

Metallikarbonyylit ovat usein käytettyjä katalyyttejä orgaanisen kemian teollisuudessa, jossa niitä käytetään katalyytteinä muun muassa vedytyksissä, hydroformyloinneissa, karbonyloinneissa, etikkahapon valmistuksessa Monsanto-prosessilla metanolista ja hiilimonoksidista ja Pauson–Khand-reaktioissa. Tämän muita käyttökohteita ovat vesikaasun siirtoreaktio ja nikkelin valmistus nikkelikarbonyylistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metallikarbonyylit Wikimedia Commonsissa
Sitoutuminen ja takaisinsitoutuminen metallikarbonyyleissä
Metsälampi (Hämeenlinna)

| Metsälampi |
| --- | --- |
 Metsälampi. Taustalla Ruusupaviljonki.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Hämeen maakunta
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°01′20″N, 24°27′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vanajanselän alue‎ (35.23)
Laskuoja:  lyhyt metsäoja 
Järvinumero:  35.232.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125 – 130 m 
Rantaviiva:  0,646 km 
Pinta-ala:  1,334  ha 
 fiMetsälampi 
Metsälampi on keinotekoinen lampi Aulangon puistometsässä Hämeenlinnassa.
Maantietoa

Metsälampi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueeseen. Se on osa Mervenselän aluetta. Lampi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Lammen vedenpinnan korkeus on 125–130 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Hans Ledwinka

| Hans Ledwinka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1878 Klosterneuburg, Itävalta-Unkari
Kuollut: 2. maaliskuuta 1967 (89 vuotta) München, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:   Itävalta-Unkari  Itävalta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  autotekniikka
Palkinnot:  Tekniikan kunniatohtori (1944)  Saksan insinöörien yhdistyksen kunniamitali (1952)  Itävallan taiteen ja tieteen 1. luokan kunniaristi (1961)  Kultainen dieselmitali (1961)  Saksan liittotasavallan suuri kunniaristi (1965)  European Automotive Hall of Fame (2007)
Hans Ledwinka (14. helmikuuta 1878 Klosterneuburg, Itävalta-Unkari  – 2. maaliskuuta 1967 München, Länsi-Saksa) oli itävaltalainen autonsuunnittelija ja Tatran pitkäaikainen pääsuunnittelija.
Perhetausta ja opinnot

Ledwinka oli Anton Ledwinkan ja Leopoldine o.s. Weissmannin viides lapsi. Perheeseen syntyi kaikkiaan kuusi poikaa ja kaksi tytärtä.
Määrin Pirnitzistä kotoisin ollut Anton Ledwinka oli tšekkiläisperäisestä nimestään huolimatta täysin saksankielinen. Nimi Ledwinka lienee johdettu tšekin kielen sanasta ledvina, joka tarkoittaa munuaista. Ledvinka taas on diminutiivimuoto, joka voidaan kääntää pikku munuainen.
Anton Ledwinka tapasi tulevan vaimonsa Dobersbergissä. He menivät naimisiin Klosterneuburgissa, jossa hän vastasi Markgassella sijainneen pioneerikasarmin kanttiinista. Tästä saadulla toimeentulolla hän pystyi elättämään perheensä kohtalaisen hyvin. Vuonna 1884 Hans aloitti Wienissä yksityisen kansakoulun, jota hän kävi viisi vuotta. Vuodet 1889–1892 hän kävi julkista kansakoulua. Kaksi hänen veljistään jatkoivat myöhemmin ravintola-alalla; 1875 syntynyt Friedrich ja 1880 syntynyt Heinrich pitivät ravintolaa kaupunginaukiolla. Hansin kohdalla taas osoittautui pian että ravintola-ala ei selvästi ollut hänelle omiaan. Teknisesti suuntautunut Hans päätettiin lähettää oppiin Antonin veljelle Johan Zwieauerille. Wienin 15. kaupunginosassa asunut Zwieauer oli pätevä lukkoseppä ja työkalunvalmistaja, jolla ei ollut omia lapsia. Vuosina 1892–1895 Ledwinka opiskeli lukkojen valmistusta ja sai samalla kattavan käsityksen metalleista. Saavutettuaan ammattipätevyyden hän jatkoi opintojaan valtion konepajakoulussa, joka sijaitsi Wienin 10. kaupunginosassa.
Nesselsdorfer Wagenbaun palvelukseen

Vuonna 1897 Nesselsdorfer Wagenbau -yhtiön pääjohtaja Hugo Fischer von Röslerstamm palkkasi vastavalmistuneen Ledwinkan palvelukseensa. Ledwinka aloitti työnsä 1. syyskuuta junanvaunujen suunnittelijana. Pian hän sai vihiä yrityksen hankkeesta oman automallin rakentamiseksi. Pääjohtaja Fischer oli hankkinut Benziltä Mannheimista yhden auton sekä kaksisylinterisen bokserimoottorin reichenbergiläisen tekstiilitehtailijan ja autoharrastajan, vapaaherra Theodor von Liebiegin myötävaikutuksella. Ledwinka pääsi osalliseksi projektiin, jonka tuloksena syntyi yrityksen ensimmäinen oma automalli NW Präsident. Osallisena projektissa oli myös Edmund Rumpler.
Präsidentin vaihteistossa ilmenneiden puutteiden tähden Fischer lähetti Ledwinkan oppiin von Dormusin johtamalle Floridsdorfin veturikonepajalle, josta saatujen tietojen avulla hän suunnitteli tuotantovalmiin voimansiirtojärjestelmän. NW:n seuraavat mallit poikkesivat Präsidentistä uuden vaihteiston lisäksi siten, että niissä oli hihnavedon sijaan ketjuveto sekä ilmakumirenkaat. Moottorit hankittiin Benzin sijaan wieniläiseltä Hardylta. Yritys valmisti kymmenen autoa joille annettiin yksilökohtaiset nimet, kuten Nesselsdorf, Netrans, Wien ja Bergsteiger.
Vuonna 1898 Ledwinka suunnitteli yritykselle myös ensimmäisen kuorma-auton.
Paroni von Liebieg osallistui eräillä NW-malleilla autoista kilpa-ajoihin sekä Itävalta-Unkarissa että ulkomailla voittaen muutamia palkintoja. Kilpailuissa von Liebig havaitsi hevosvaunumaisten autojen rakenteelliset puutteet. Häneltä saamansa palautteen perusteella Ledwinka suunnitteli vain viidessä viikossa kilpa-auto NW Rennzweierin, jossa oli Benzin valmistama kaksisylinterinen nelitahtinen 12-hevosvoimainen bokserimoottori. 1900-luvun alussa Ledwinka suunnitteli mallit NW A ja NW B.
Ledwinkalla oli erimielisyyksiä NW:n autonvalmistusosaston johtaja Leopold Svitákin kanssa ja 1902 hän päätti lähteä yrityksestä.
Perhe

Ledwinka meni naimisiin vuonna 1901 neutitscheinilaisen vaimonsa Maria o.s. Fabigin ja heille syntyi poika Fritz vuonna 1902. Vuonna 1904 perheeseen syntyi toinen poika Erich.