stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Red (vuoden 2010 elokuva)

| Red |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Schwentke
Perustuu:  Warren Ellisin ja Cully Hamnerin sarjakuvaan Red
Tuottaja:   Herbert W. Gains  Lorenzo di Bonaventura  Mark Vahradian  Thomas Tull 
Säveltäjä:  Christophe Beck
Kuvaaja:  Florian Ballhaus
Leikkaaja:  Thom Noble
Pääosat:   Bruce Willis  Mary-Louise Parker  Morgan Freeman  John Malkovich  Helen Mirren  Karl Urban  Ernest Borgnine 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Summit Entertainment Warner Bros. Pictures
Levittäjä:  Summit Entertainment
Ensi-ilta:   15. lokakuuta 2010  12. marraskuuta 2010
Kesto:  111 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  58 000 000 $
Tuotto:  199 006 387 $
Seuraaja:  Red 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Red on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut toimintakomedia, joka perustuu vuosina 2003–2004 ilmestyneisiin samannimisiin sarjakuviin. Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, Mary-Louise Parker, Morgan Freeman, John Malkovich, Helen Mirren, Karl Urban ja Julian McMahon. Elokuvan on ohjannut Robert Schwentke. Elokuvan jatko-osa Red 2 sai ensi-iltansa vuonna 2013.
Juoni

Frank (Bruce Willis) on tusinalähiössä sarjavalmisteisessa standardiomakotitalossa asuva ikävystynyt ja yksinäinen eläkeläinen. Ainoa ilo Frankin elämässä ovat puhelut valtion eläkekeskukseen, jolloin hän pääsee juttelemaan eläkevirkailijansa Sarahin (Mary-Louise Parker) kanssa. Sarah on yhtä tylsistynyt ​​ja yksinäinen kuin Frankkin ja keskustelut tuntemattoman Frankin kanssa ja vakooja/rakkausromaanit ovat ainoita hauskoja asioita hänen elämässään.[lähde? ]
Kun jokin Frankin menneisyydestä pakottaa hänet takaisin vanhaan työhönsä ja kaikesta tietämätön Sarah joutuu mukaan, Frank ja Sarah aloittavat matkan Frankin menneisyyteen ja niiden ihmisten luo, joiden kanssa hän aikanaan työskenteli. Kuten Frank, heidät kaikki on luokiteltu koodilla "R.E.D." - Retired Extremely Dangerous (Eläkkeellä Erittäin Vaarallinen).[lähde? ]
Red Adair

Red Adair
Red Adair vuonna 1977.
Paul Neal ”Red” Adair (18. kesäkuuta 1915 Houston, Texas, Yhdysvallat – 7. elokuuta 2004 Houston) oli tunnetuimpia yhdysvaltalaisia öljylähdepalojen sammuttajia. Hän kehitti tekniikoita niin maalla kuin merelläkin tapahtuneiden öljyvuotojen tyrehdyttämiseen ja palojen taltuttamiseen. Urallaan hän sammutti yli 2000 öljylähteiden paloa, muiden muassa Pohjanmerellä haastavissa olosuhteissa raivonneen Piper Alpha -porauslautan palon.
Adair oli aikanaan ensimmäinen ammattinsa harjoittaja joka kuoli omassa vuoteessaan - niin riskialtis työ öljypalojen sammuttaminen on; hänen oppi-isänsä Myron Kinley menehtyi tyypillisesti työnsä keskellä. Vielä 75 -vuotiaana hän oli sammuttamassa Persianlahden sodan Kuwaitissa aiheuttamia öljylähteiden paloja.  
Adairin elämäntyöstä tehtiin vapaasti mukaillen vuonna 1968 elokuva Hellfighters, jonka pääosassa nähtiin John Wayne.
Aiheesta muualla

The Guardianin muistokirjoitus
Island (Yonne)

| Island |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 Island
 Koordinaatit: 47°28′17″N, 3°50′50″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Yonne
Arrondissementti:  Avallon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,6 km²
Korkeus:  273 m
Väkiluku (2018):  184 
 – Väestötiheys:  8 as./km²
Kunnan numero:  89203
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Island on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 9 kilometriä Avallonin kaupungista lounaaseen.
Paikallinen kylä
Kunta on tunnettu aiemmin myös nimellä Island le Saulsois. Saint Bénignen -kirkko on rakennettu 1500-luvulla, ja kunnan alueella oleva linna Château d'Island on rakennettu 1400-luvulla. Linna tarjoaa nykyään majoitus- ja ravintolapalveluita.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Island (Yonne) Wikimedia Commonsissa
Richard Robarts

Richard Robarts (s. 22. syyskuuta 1944 Bicknacre, Essex) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja.
Robarts osallistui neljään F1-osakilpailuun kaudella 1974. Hän oli parhaimmillaan 15. Brasilian GP:ssä 1974. Robartsin paikan otti Brabhamilla Rikky von Opel. Robarts siirtyi Iso Marlboro -talliin, mutta sai tehdä tilaa Tom Belsølle. Robarts kilpaili Formula 2 -luokassa ennen siirtymistään muihin autourheilusarjoihin.
Richard Riordan

Richard Riordan vuonna 1993.
Richard J. Riordan (1. toukokuuta 1930 – 19. huhtikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Los Angelesin pormestarina vuosina 1993–2001 ja Kalifornian opetusministerinä vuosina 2003–2005.
Sukujuuriltaan irlantilainen Riordan syntyi Flushingissa, New Yorkissa, ja opiskeli Princetonin yliopistossa. Hän palveli Korean sodassa ja sai vuonna 1956 Juris Doctor -arvon Michiganin yliopistosta.
Riordan oli vuonna 2002 ehdolla Kalifornian kuvernööriksi, mutta valituksi tuli Gray Davis. Hän oli uskoltaan katolinen.
Richard Riley

Richard Riley
Richard Wilson Riley (s. 2. tammikuuta 1933 Greenville, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Etelä-Carolinan kuvernöörinä vuosina 1979–1987 ja liittovaltion opetusministerinä vuosina 1993–2001.
Riley on syntyperäinen eteläcarolinalainen. Päätettyään opintonsa ja palveltuaan Yhdysvaltain laivastossa hän aloitti 1960-luvulla uransa Etelä-Carolinan osavaltiollisessa edustajainhuoneessa ja senaatissa.
Pyhäsaari (Jyväskylä)

Pyhäsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Jyväskylä Suomi
Vesialue:  Leppävesi 
Korkein kohta:  84  m 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pyhäsaaren pohjoiskärjessä on lapinraunioita.
Pyhäsaari on yksi Leppäveden suurimmista saarista Jyväskylässä lähellä Vaajavirran luusuaa. Kapeahko salmi erottaa sen Kanavuoresta, vielä kapeampi Ruokosaaresta, joka on nimestään huolimatta niemi eikä saari. Saaren pituus on noin 2 km. Pyhäsaaren pohjoisosassa on lapinraunioita. Siellä on loma-asutusta.
Aiheesta muualla

Timo Jussila ja Timo Sepänmaa: Jyväskylä - Entisen Jyväskylän kaupungin ja maalaiskunnan alueiden muinaisjäännösinventointi 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Is This It

| Is This It The Strokes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 27. elokuuta 2001 (UK) 9. lokakuuta 2001 (US)
 Tuottaja(t): Gordon Raphael
 Tyylilaji: rock: garage rock, post-punk
 Kesto: 36.28
 Levy-yhtiö: RCA
Muut kannet
 Yhdysvaltojen version kansi.
The Strokesin muut julkaisut
| The Modern Age 2001 | Is This It 2001 | Room on Fire 2003 |
Singlet albumilta Is This It
 ”Hard to Explain / New York City Cops” Julkaistu: 25. kesäkuuta 2001  ”Last Nite” Julkaistu: 5. marraskuuta 2001  ”Someday” Julkaistu: 23. syyskuuta 2002
Is This It on The Strokesin debyyttialbumi vuodelta 2001.
Euroopan ja Yhdysvaltojen musiikkilehdistö antoi huomattavasti huomiota albumille[lähde? ]. Is This It nousi korkeimmillaan sijoille #2 UK- ja #33 US-listoilla.[lähde? ]
”New York City Cops” -kappale jätettiin pois albumin Pohjois-Amerikan versiosta syyskuun 11. päivän iskujen seurauksena. Yhtye ja levy-yhtiön johto uskoivat, että kappaleessa useita kertoja toistettava kertosäkeen pääsäe, ”New York City Cops, they ain't too smart”, voisi herättää negatiivisia tuntemuksia. Pohjois-Amerikan versiossa ”New York City Cops” -raidan korvaa ”When It Started”.[lähde? ]
Vuonna 2002 Is This It uudelleenjulkaistiin CD+DVD-painoksena, joka sisältää alkuperäisen albumin lisäksi yhtyeen musiikkivideoita ja pätkiä heidän MTV2-kanavalla soittamastaan konsertista.
The Strokesin Is This It on yksi 2000-luvun arvostetuimmista albumeista[lähde? ]. Vuonna 2005 englantilaisen televisiokanava Channel 4:n äänestyksessä sadasta merkittävimmästä koskaan julkaistusta albumista Is This It sijoittui sijalle 89. Vuonna 2003 Rolling Stone Magazinen listalla ”500 Greatest Albums of All Time” albumi sijoittui 367:ksi, heinäkuussa 2005 Spin Magazinessa sijalle 100 listalla ”100 Greatest Albums, 1985–2005” ja heinäkuussa 2006 48:ksi The Observerin listalla ”The 50 Albums That Changed Music”.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun kolmanneksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Is This It ylitti Yhdysvalloissa miljoonan myydyn levyn rajan lokakuussa 2006.[lähde? ]
Kappaleet

Is This It – 2:35
The Modern Age – 3:32
Soma – 2:37
Barely Legal – 3:54
Someday – 3:07
Alone, Together – 3:12
Last Nite – 3:17
Hard to Explain – 3:47
New York City Cops – 3:36
Pohjois-Amerikan versiossa ”When It Started” (2:57) korvaa ”New York City Cops”:n
Trying Your Luck – 3:27
Take It or Leave It – 3:16
Last Nite
Hard to Explain
Someday
New York City Cops
The Modern Age
Raidat 1–3 musiikkivideoita

Raidat 4–5 MTV2:n konsertista
Kokoonpano

Julian Casablancas – laulu
Nick Valensi – kitara
Albert Hammond Jr – kitara
Nikolai Fraiture – bassokitara
Fabrizio Moretti – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Gordon Raphael – tuottaja
Greg Calbi – masteroija
Steve Ralbovsky – A&R
JP Bowersock – guru
Ryan Gentles – manageri
Ravintola Rosendahl (Pyynikki)

Ravintola Rosendahl oli Tampereen Pyynikillä vuosina 1863–1968 toiminut ravintola.
Ravintolan perustaja oli Johan Ludvig Rosendahl (k. 1876), joka oli muuttanut Tampereelle 1861 hoitamaan vuonna 1860 perustettua Seurahuoneen ravintolaa. Rosendahlin ravintola toimi aluksi kesäisin vuosina 1863–1866 kauppias Robert Magnus Lindholmin huvilassa. Vuonna 1866 Rosendahl muutti ravintolansa uuteen paikkaan hieman kauemmaksi Joselininniemeen perustetusta toisesta kesäravintolasta.
Rosendahlin kuoltua 1876 ravintolan pitoa jatkoi hänen leskensä Henrika Rosendahl. Leski rakennutti vuonna 1888 läheiselle näköalapaikalle uuden ravintolarakennuksen. Tampereen kaupunki osti rakennuksen 1918 ja vuokrasi sitä edelleen ravintolanpitäjille. Ravintolan läheisyyteen siirrettiin vuonna 1907 kaupungin taimitarha, ja vuosina 1929–1970 ravintolan vieressä sijaitsivat kaupungin puutarhan kasvihuoneet. 1960-luvulla ravintolan läheisyyteen valmistui vielä Pyynikin tanssilava.
Rosendahlin ravintolan toiminta päättyi 1968 ja ravintolarakennus purettiin 1970. Vuonna 1977 ravintolan ja puutarhan sijaintipaikalle valmistui arkkitehtien Jaakko Laapotti ja Martti Kukkonen suunnittelema Rosendahlin kongressihotelli, nykyinen hotelli Scandic Rosendahl.
Richard Roberts

| Richard Roberts |
| --- | --- |
 Richard Roberts vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1943 (ikä 81) Derby, Britannia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Sheffieldin yliopisto
Tutkimusalue:  biokemia molekyylibiologia
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Richard John Roberts  (s. 6. syyskuuta 1943) on brittiläinen biokemisti, joka sai vuonna 1993 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Phillip Allen Sharpin kanssa geenejä koskevasta tutkimuksesta. Vuonna 2007 hänelle myönnettiin Gabor-mitali kansainvälisesti merkittävästä silmukointia koskevasta tutkimuksesta.
Iso-Britannian Suomalainen Opiskelijayhdistys

| Iso-Britannian Suomalainen Opiskelijayhdistys |
| --- | --- |
Perustettu:  1997
Toimiala:  Yliopisto-opiskelijoiden edunvalvonta
Jäsenmäärä:  Edustaa yli 650 opiskelijaa.
Hallitus:  Janina Rundberg, puheenjohtaja Salli Sarvela, rahastonhoitaja Heta Salonen, some- ja viestintävastaava  Fria Väresmaa, ISO ry Careers puheenjohtaja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iso-Britannian Suomalainen Opiskelijayhdistys (lyhenne ISO ry) on  suomalainen Isossa-Britanniassa toimiva opiskelijoiden etu- ja palvelujärjestö, jonka jäsenyhteisöihin kuuluu yhteensä noin 500 yliopiston perustutkinto- ja jatko-opiskelijaa.
Historia

ISO ry täytti 20 vuotta vuonna 2017. Yhdistyksen kunniapuheenjohtaja on Mikko Meriluoto.
Puheenjohtajat

Iso-Britannian suomalaisen opiskelijayhdistyksen puheenjohtaja valitaan vuosittain loka-marraskuussa. Vuosikokous järejestetään Lontoossa.
Puheenjohtajat > Puheenjohtajat vuodesta 2010 alkaen

Luettelo puheenjohtajista:
2010 Otso Iho, University College London
2011 Hanna Salminen, SOAS
2012 Inka Karppinen, University College London
2013 Anni Keränen, Queen Mary, University of London
2014 Fanni Rintakumpu, SOAS
2015 Henry Nordström, Royal Holloway, University of London
2016 Marianna Richter, SOAS
2017 Iina Rautio, University College London
2018 Topias Kokkinen, London School of Economics
2019 Emma Valjakka, University College London
2020 Verner Paavola, King's College London
ISO ry on käyttänyt University of Londonin Senate Housea tapaamisiin.
Irina Rodnina

| Irina Rodnina |
| --- | --- |
 Aleksei Ulanov ja Irina Rodnina 1970.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1949 (ikä 75) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Taitoluistelija
Pituus:  152
Pari:  Aleksandr Zaitsev
Entiset parit:  Aleksei Ulanov
Luisteluseura:  TsSKA Moskova
 Nimikirjoitus
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Taitoluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Taitoluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Taitoluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Taitoluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sapporo 1972 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | pariluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Colorado Springs 1969 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Ljubljana 1970 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Lyon 1971 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Calgary 1972 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Bratislava 1973 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | München 1974 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Colorado Springs 1975 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Göteborg 1976 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Tokio 1977 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Ottawa 1978 | pariluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Garmisch- Partenkirchen | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Leningrad 1970 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Zürich 1971 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Göteborg 1972 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Köln 1973 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Zagreb 1974 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1975 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Geneve 1976 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1977 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Strasbourg 1978 | pariluistelu |  |
|  Kultaa | Göteborg 1980 | pariluistelu |  |
Irina Konstantinovna Rodnina (ven. Ири́на Константи́новна Роднина́; s. 12. syyskuuta 1949 Moskova) on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä taitoluistelijoista. Hän on ainoa pariluistelija, joka on voittanut kymmenen perättäistä maailmanmestaruutta ja kolme perättäistä olympiakultaa.
Ura

Rodnina hallitsi pariluistelua oikeastaan koko 1970-luvun ensin Aleksei Ulanovin ja sitten Aleksandr Zaitsevin kanssa vuodesta 1972. Olympiakultamitalisteista ensimmäinen vuonna 1972 tuli Ulanovin ja vuoden 1976 sekä 1980 yhdessä Zaitsevin kanssa.
Maailmanmestaruuskisoissa Rodnina voitti pareineen kultaa vuosina 1969–1978. Lisäksi euroopanmestaruuksia Rodninalla on 11. Rodninan ja Zaitsevin luistelua pidettiin vallankumouksellisena, sillä he toivat jäälle nopeita elementtejä ja jättivät romanttiset teemat.
Rodnina ja Zaitsev menivät naimisiin vuonna 1976. Parin ensimmäinen lapsi syntyi 1979. He kuitenkin erosivat, ja Rodnina muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän meni uudestaan naimisiin liikemiehen kanssa. Tämäkin liitto päättyi eroon. Nykyään Rodnina asuu Venäjällä.
Vuonna 1975 Rodnina liittyi NKP:n jäseneksi. Vuonna 2007 hänet valittiin Venäjän Valtioduuman jäseneksi Yhtenäinen Venäjä-puolueen ehdokkaana.
Rodnina sytytti Sotšin talviolympialaisten olympiatulen yhdessä maalivahtilegenda Vladislav Tretjakin kanssa.
Rodnina julkaisi kirjan vuonna 1978, ven. Негладкий лед, engl. Uneven Ice.
Vladimir Putin luovutti kunnia­merkin Irina Rodninalle 2000.
Irina Rodnina ja jääkiekkoilija Vladislav Tretjak sytyttivät olympiatulen Sotšin talviolympialaisten avajaisissa 2014.
Irina Rodnina, 2018
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irina Rodnina Wikimedia Commonsissa
Irina Rodnina Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Taitoluistelun pariluistelun EM-, MM- ja Olympiavoittajat
Taitoluistelun pariluistelun olympialaisissa voittaneet
Taitoluistelun pariluistelun maailmanmestarit
Pariluistelun Euroopan-mestarit
1930–1931: Olga Orgonista / Sandor Szalay
- 1932: Andrée Brunet / Pierre Brunet
- 1933: Idi Papez / Karl Zwack
- 1934: Emília Rotter / László Szollás
- 1935–1939: Maxi Herber / Ernst Baier
- 1947: Micheline Lannoy / Pierre Baugniet
- 1948–1949: Andrea Kékesy / Ede Király
- 1950: Marianna Nagy / László Nagy
- 1951–1952: Ria Baran / Paul Falk
- 1953: Jennifer Nicks / John Nicks
- 1954: Silvia Grandjean / Michel Grandjean
- 1955: Marianna Nagy / László Nagy
- 1956: Sissy Schwarz / Kurt Oppelt
- 1957–1958: Věra Suchánková / Zdeněk Doležal
- 1959–1964: Marika Kilius / Hans-Jürgen Bäumler
- 1965–1968: Ljudmila Belousova / Oleg Protopopov
- 1969–1972: Irina Rodnina / Aleksei Ulanov
- 1973–1978: Irina Rodnina / Aleksandr Zaitsev
- 1979: Marina Tšerkasova / Sergei Šahrai
- 1980: Irina Rodnina / Aleksandr Zaitsev
- 1981: Irina Vorobjeva / Igor Lisovski
- 1982–1983: Sabine Baeß / Tassilo Thierbach
- 1984–1986: Jelena Valova / Oleg Vasiljev
- 1987: Larisa Selezneva / Oleg Makarov
- 1988: Jekaterina Gordejeva / Sergei Grinkov
- 1989: Larisa Selezneva / Oleg Makarov
- 1990: Jekaterina Gordejeva / Sergei Grinkov
- 1991–1992: Natalia Mishkutenok / Artur Dmitriev
- 1993: Marina Jeltsova / Andrei Buškov
- 1994: Jekaterina Gordejeva / Sergei Grinkov
- 1995: Mandy Wötzel / Ingo Steuer
- 1996: Oksana Kazakova / Artur Dmitrijev
- 1997: Marina Jeltsova / Andrei Buškov
- 1998: Jelena Berežnaja / Anton Siharulidze
- 1999–2000: Marija Petrova / Aleksei Tihonov
- 2001: Jelena Berežnaja / Anton Siharulidze
- 2002–2006: Tatjana Totmianina / Maksim Marinin
- 2007–2009: Aliona Savchenko / Robin Szolkowy
- 2010: Yuko Kavaguti / Aleksandr Smirnov
- 2011: Aliona Savchenko / Robin Szolkowy
- 2012–2014: Tatjana Volosožar / Maksim Trankov
- 2015: Yuko Kavaguti / Aleksandr Smirnov
- 2016: Tatjana Volosožar / Maksim Trankov
- 2017–2018: Jevgenija Tarasova / Vladimir Morozov
- 2019: Vanessa James / Morgan Ciprès
- 2020: Aleksandra Boikova / Dmitri Kozlovski
Isänmaallinen liitto

| Isänmaallinen puolue Vaterländische union |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1918
Johto:   Jakob Büchel 
Ideologia:  Liberaalikonservatismi
Kansanedustajia:  12 / 25
Kotisivu:  vu-online.li
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Isänmaallinen liitto (saks. Vaterländische Union, VU) on liberaali-konservatiivinen puolue ja toinen Liechtensteinin kahdesta suuresta puolueesta. Puolueella on 10 paikkaa 25-paikkaisilla maapäivillä.
Historia

Puolue perustettiin vuonna 1918 kristillis-sosiaalisena Liechtensteinin Kansanpuolueena (Liechtensteiner Volkspartei) . Vuonna 1936 se muodosti pienen ja voimakkaan kansallissosialistisen puolueen Liechtensteiner Heimatdienstin kanssa Isänmaallisen liiton (Vaterländische Union). Isänmaallinen liitto ja sitä edeltävä Kansanpuolue toimivat 1900-luvun alkupuolella Liechtensteinin poliittista ja sosiaalista reformia ajanavana puolueena. Puolue aluksi piti itseään työväenpuolueena, sittemmin demokraattisena kansan oikeistopuolueena. Puolue on ajanut sosiaalista tasa-arvoisuutta ja solidaarista yhteiskuntaa.
Puolue on ollut vallassa vuosina absoluuttisena enemmistönä 1970–1974, 1978–1993 ja 1993–2001. Vuoden 2005 vaaleissa Isänmaallinen liitto sai 10 paikkaa ja rikkoi Edistyksellisen kansanpuolueen absoluuttisen enemmistön. Puoluetta viisipaikkaisessa hallituksessa edustavat varapääministeri Klaus Tschütscher ja ministeri Hugo Quaderer.
Tunnettuja poliitikkoja

Alfred Hilbe, pääministerinä 18. maaliskuuta 1970 – 27. maaliskuuta 1974
Hans Brunhart, pääministerinä 26. huhtikuuta 1978 – 26. toukokuuta 1993
Mario Frick, pääministerinä 15. joulukuuta 1993 – 5. huhtikuuta 2001
Aiheesta muualla

Isänmaallisen liiton kotisivut (saksaksi)
Invisible Circles

| Invisible Circles After Forever |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : heinä-lokakuussa 2003
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Hans Pieters ja After Forever
 Tyylilaji: sinfoninen metalli
 Kesto: 58.57
 Levy-yhtiö: Transmission
After Foreverin muut julkaisut
| Decipher 2001 | Invisible Circles 2004 | Remagine 2005 |
Invisible Circles on After Foreverin vuonna 2004 ilmestynyt albumi. Se on konseptialbumi, joka näkökulmaa vaihdellen käsittelee rikkinäisessä perheessä kasvamaan joutuvan lapsen vaikeuksia.
Kappaleet

"Childhood in Minor" (Gommans) – 1:20
"Beautiful Emptiness" (mus. After Forever / san. Jansen) – 5:25
"Between Love and Fire" (After Forever / Jansen) – 4:56
"Sins of Idealism" (After Forever / Jansen) – 5:22
"Eccentric" (van Gils-Jansen / Jansen) – 4:10
"Digital Deceit" (After Forever / Jansen) – 5:38
"Through Square Eyes" (After Forever / Jansen) – 6:23
"Blind Pain" (After Forever / Jansen) – 6:47
"Two Sides" (After Forever / Jansen) – 4:34
"Victim of Choices" (After Forever / Jansen) – 3:21
"Reflections" (After Forever / Jansen) – 5:11
"Life's Vortex" (After Forever / Jansen) – 5:53
Kokoonpano

Floor Jansen - laulu
Sander Gommans - kitarat, örinät
Bas Maas - kitarat, laulu
Lando van Gils - koskettimet
Luuk van Gerven - basso
Andre Borgman - rummut, akustinen kitara
Kokoonpano > Muut muusikot

After Forever -orkesteri: Yvonne van de Pol (alttoviulu), Carla Schrijner (sello), Saartje van Camp (sello), Hermann van Haaren (ykkösviulu) ja Jeanne Biessen (kakkosviulu) (nauhoitukset 20.-21.10.2003)
After Forever -kuoro: Hans Cassa (basso), Caspar de Jonge (tenori), Martine de Jager (altto) ja Ellen Bakker (sopraano) (nauhoitukset 20.-24.10.2003)
Ääninäyttelijät: Amanda Somerville (äiti) ja Jay Lansford (isä)
Tuotanto

Tuottajat: Hans Pieters ja After Forever
Äänitys & engineering: Hans Pieters ja Dennis Leidelmeijer
Instrumentit nauhoitettu Excess-studiolla Rotterdamissa heinä-elokuussa 2003
Vokaaliosuudet:
Äänivalmentaja ja sanoitusten tarkastaja: Amanda Somerville
Orkesteriosuudet nauhoitettu Arts Music Recordingissa, Rhoonissa lokakuussa 2003
Lisäkosketin ja -piano-osuudet nauhoitettu Uncle C. Residencellä
Miksaus: Sascha Paeth Pathway-studiolla Wolfsburgissa marras-joulukuussa 2003 (paitsi Childhoor in Minor, miksaus Sander Gommans)
Masterointi: Peter van't Riet Sound Factoryllä joulukuussa 2003
Valokuvaus: Angelique van Woerkom (23. marraskuuta 2003)
Meikkaus: Linda van Straaten (23. marraskuuta 2003)
Kansikonsepti, -taide ja logo: Carsten Drescher
Vastaava tuottaja: Hans van Vuuren
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi: 6/10
Aiheesta muualla

Invisible Circles Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Invisible Circles Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Itä-Timorin kansalliskirjasto

| Itä-Timorin kansalliskirjasto> Biblioteca Nacional de Timor-Leste Biblioteka Nasionál no Arkivu Timor-Leste nian |
| --- | --- |
Sijainti:  Avenida de Portugal – Praia dos Coqueiros, Dili, Itä-Timor
Tyyppi:  kansalliskirjasto
Perustettu:  2009
Kokoelman koko:  8 000 teosta (2017)
Työntekijöitä:  19 (2017)
Itä-Timorin kansalliskirjasto (port. Biblioteca Nacional de Timor-Leste; tetumin kielellä Biblioteka Nasionál no Arkivu Timor-Leste nian) on Itä-Timorin pääkaupungissa Dilissa toimiva, vuonna 2009 perustettu  kansalliskirjasto. Hallinnollisesti kirjasto toimii Itä-Timorin turismi-, taide- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa.
Kesäkuussa 2016 annettu laki Itä-Timorin kansalliskirjastosta määrittelee kirjaston tehtäväksi kerätä, käsitellä ja säilyttää timorilaista dokumentaarista kultturiperintöä, sekä turvata sen tutkiminen, julkaiseminen ja olosuhteet sen  nauttimiseen sekä varmistaa kansallisen bibliografisen perinnön luokittelu ja inventointi.
Vuonna 2017 kirjastohenkilökuntaan kuului 19 henkeä. Muun muassa Indonesian ja Portugalin kansalliskirjastot ovat kouluttaneet nuoren kansalliskirjaston kirjastohenkilöstöä vuosina 2012 ja 2015.