stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moa Hjelmer

| Moa Hjelmer |
| --- | --- |
 Moa Hjelmer vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Enskede, Tukholma
Kansalaisuus:   Ruotsi
Uran tiedot
Pituus:  172 cm
Paino:  60 kg
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Spårvägens FK
Saavutukset
Voitot:  400 m Euroopan-mestaruus 2012 
Palkintokorokkeella:  400 m halli-EM-pronssi 2013  200 m alle 23-vuotiaiden EM-hopea 2011
Ennätykset:  100 m: 11,65 200 m: 23,15 400 m: 51,13
 Tietolaatikko päivitetty 1.7.2024 
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 2012 | 400 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Göteborg 2013 | 400 metriä |  |
Moa Hjelmer (s. 19. kesäkuuta 1990 Tukholma) on ruotsalainen pikajuoksija, joka edustaa Spårvägens FK -seuraa.
Hjelmer jäi 200 metrillä välieriin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 juostuaan ajan 24,80 sekuntia. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän jäi 400 metrillä välieriin ajalla 54,12. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 Hjelmer juoksi pronssille 400 metrillä ajalla 54,01 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 hopealle 200 metrillä ajalla 23,24. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Hjelmer pääsi välieriin 400 metrillä ja jäi alkueriin 200 metrillä.
Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui 400 metrin välierissä Ruotsin ennätysajalla 52,29. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Hjelmer voitti kultaa uudella Ruotsin ennätyksellä 51,13 sekuntia. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui pronssille 400 metrin juoksussa Pohjoismaiden ennätystuloksella 52,04 s. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 200 ja 400 metrin alkuerissä.
200 metrin juoksussa Hjelmerin ennätys on 23,15 sekuntia, jonka hän juoksi Tukholmassa 5. syyskuuta 2021.
Millerit (televisiosarja)

| Millerit> The Millers |
| --- | --- |
 sarjan alkutunnus
Tyyli:  tilannekomedia
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Greg Garcia
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   CBS  MTV3
Esitetty:  3. lokakuuta 2013 – 18. heinäkuuta 2015
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  34
Ikäraja:  
Palkinnot
Ehdokkuudet:  People’s Choice Award Paras uusi televisiokomedia (2014)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Millerit (engl. The Millers) on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin CBS:llä 3. lokakuuta 2013. Sarjan pääosassa on Will Arnettin esittämä uutistoimittaja Nathan Miller, joka kertoo vanhemmilleen eronneensa vaimostaan. Tilanteet mutkistuvat koko perheessä, kun myös vanhemmat päättävät erota ja muuttavat lastensa luo.
Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin MTV3:lla 9. elokuuta 2014.
Juoni

Sarjan pääosassa on uutistoimittaja Nathan Miller, joka on eronnut vaimostaan Janicesta. Hän pyrkii salaamaan eroa vanhemmiltaan, mutta he saavat asian selville ja Nathanin innoittamana myös he päättävät erota. Nathanin äiti muuttaa asumaan poikansa luo, ja Nathanin isä muuttaa tyttärensä, Nathanin siskon Debbien, luo.
Näyttelijät > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Will Arnett  | … |  Nathan Miller   |
|  Margo Martindale  | … |  Carol Miller, Nathanin äiti   |
|  Jayma Mays  | … |  Debbie, Nathanin sisko   |
|  J. B. Smoove  | … |  Ray, Nathanin ystävä   |
|  Nelson Franklin  | … |  Adam, Debbien aviomies   |
|  Lulu Wilson/Eve Moon  | … |  Mikayla, Adamin ja Debbien tytär   |
|  Beau Bridges  | … |  Tom Miller, Nathanin isä   |
|  Sean Hayes  | … |  Kip Withers (toisella kaudella)   |
Näyttelijät > Sivuosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eliza Coupe  | … |  Janice, Nathanin ex-vaimo   |
|  Lou Wagner  | … |  Mr. Booms   |
|  Garrett Ryan  | … |  nuorempi Nathan (takaumissa)   |
Jaksot

| Kausi | Kausi | Jaksot | Yhdysvallat> Esitys alkoi | Yhdysvallat> Esitys päättyi | Suomi> Esitys alkoi | Suomi> Esitys päättyi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 23 | 3. lokakuuta 2013 | 15. toukokuuta 2014 | 9. elokuuta 2014 | 12. tammikuuta 2015 |
|  | 2 | 11 | 20. lokakuuta 2014 | 18. heinäkuuta 2015 | 19. tammikuuta 2015 | 30. maaliskuuta 2015 |
Aiheesta muualla

Millerit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Golos Armenii

Golos Armenii (Голос Армении, ”Armenian ääni”) on Armenian pääkaupungissa Jerevanissa ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1934 nimellä Kommunist (”Kommunisti”). Se oli neuvostoaikana Armenian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Armenian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kommunist oli tasavallan tärkein venäjänkielinen sanomalehti, jonka rinnalla ilmestyi muun muassa armeniankielinen Sovetakan Hajastan. Kuudesti viikossa julkaistun lehden painosmäärä oli 45 000 kappaletta vuonna 1972.
Lehti sai nimen Golos Armenii vuonna 1990. Sittemmin lehdestä tuli riippumaton, ja se ilmestyi 2010-luvun alussa kolmesti viikossa 2 000 kappaleen painoksena.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
HMS Anglesea

| HMS Anglesea |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Waffe, Plymouth
Laskettu vesille:  1694
Palveluskäyttöön:  17. huhtikuuta 1694
Loppuvaihe:  upotettu aallonmurtajaksi 1742
Tekniset tiedot
Uppouma:  620 t
Pituus:  38,1 m
Leveys:  10,1 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  purjeet
Aseistus
Aseistus:  50 tykkiä
HMS Anglesea oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljännen luokan alus, joka myöhemmin luokiteltiin aseistetuksi varastolaivaksi.
Valmistus

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1692. Se laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1694 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden aikana ensimmäisenä päällikkönään William Power.
Palvelus

Alus valtasi lokakuussa 1694 tunnin taistelun jälkeen 38-tykkisen kaapparin St. Louisin. Alus toi kesäkuussa 1697 HMS Plymouthin kanssa Kinsaleen ranskalaisen 18-tykkisen kaapparin Gaillarden.
Aluksen siirryttyä Länsi-Intiaan se luokiteltiin Amiraliteetin 30. kesäkuuta 1719 annetulla määräyksellä viidennen luokan alukseksi. Se purettiin 1720 Chathamissa ja rakennettiin uudelleen. Alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1725. Alus tutkittiin elokuussa 1741 Woolwichissa, jolloin sen todettiin olevan korjauksen tarpeessa. Se siirrettiin proomuksi. Alus lähti 31. toukokuuta 1742 Woolwichista upotettavaksi aallonmurtajaksi Sheernessiin.
HMS Anson (1812)

| HMS Anson |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Thomas Steemson, Paull, Hull
Kölinlasku:  maaliskuu 1808
Laskettu vesille:  11. toukokuuta 1812
Loppuvaihe:  romutettu 1851
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 742 bm
Pituus:  53,47 m (tykkikansi) 44,05 m (köli)
Leveys:  14,74 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Anson oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1812 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 2. marraskuuta 1807 Paullista läheltä Hullia Thomas Steemsonilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1808. Se laskettiin vesille 11. toukokuuta 1812 ja valmistui 11. elokuuta 1812 Portsmouthissa. Valmistuskustannukset olivat 56 004 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 7 404 puntaa.
Palvelus

Alus sijoitettiin 1812 reserviin. Pohja kuparoitiin helmikuussa 1815. Alus oli huollettavana syyskuussa 1831 Portsmouthissa, jolloin alus varustettiin tilapäissairaalaksi. Se oli 1834 Leithissä ja 1837 Stangate Creekissä.
Alus muutettiin toukokuusta elokuuhun 1843 vankilaivaksi Chathamissa. Alus otettiin palvelukseen 28. kesäkuuta 1843 päällikkönään luutnantti Francis Rogers Coghlan. Vuonna 1844 se kuljetti 499 vankia Australiaan Hobartiin viipyen seitsemän vuotta Australian vesillä naisvankien sijoituspaikkana. Alus romutettiin 1851 Hobartissa ja romut myytiin yhteensä 3 877 punnalla ja kolmella pennyllä kolmessa erillisessä huutokaupassa seuraavana vuonna.
HMS Andromeda (1897)

| HMS Andromeda |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  2. joulukuuta 1895
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1897
Palveluskäyttöön:  5. syyskuuta 1899
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1956
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 000 t
Pituus:  140,97 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,0 m
Syväys:  7,77 m
Koneteho:  16 500 ihp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  677
Aseistus
Aseistus:  16 × QF 6 tuuman tykkiä 14 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 3 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Andromeda oli Britannian kuninkaallisen laivaston Diadem-luokan ensimmäisen luokan risteilijä (panssarikansiristeilijä).
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 2. joulukuuta 1895. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1897 ja valmistui 5. syyskuuta 1899.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1956.
HC Valpellice

| HC Valpellice |
| --- | --- |

Perustettu:  1934
Entiset nimet:  HC Valpellice (1934-2009)
Kaupunki:   Italia, Torre Pellice
Kotiareena:  Palaghiaccio Olimpico di Torre Pellice Giorgio Cotta Morandini (tunnetaan myös nimellä: Scorpion Bay Arena)
– kapasiteetti:  2500
Sarjataso:  Serie A
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Fabio Armani
Päävalmentaja:   Tom Barrasso
Hopeaa:  1 (2013)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hockey Club Valpellice Bulldogs on jääkiekkojoukkue Torre Pellicesta, Italiasta. Joukkue pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa.
Tunnettu pelaajia

Chris Lyness
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut
Molukkienriippukaija

| Molukkienriippukaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Riippukaijat Loriculus
Laji::  amabilis
Kaksiosainen nimi
 Loriculus amabilis  (Wallace), 1862 
Katso myös
   Molukkienriippukaija Wikispeciesissä   Molukkienriippukaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Molukkienriippukaija (Loriculus amabilis) on Indonesian kotoperäinen kaija. Se elää Halmaheran ja Bacanin saarilla Molukkien pohjoisosassa. Lajin  holotyypin kuvaili Alfred Russel Wallace Halmaherasta 1862.
Mirai Shida

Mirai Shida (jap. 志田未来, s. 10. toukokuuta 1993 Ayase, Kanagawan prefektuuri) on japanilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa 14-sai no haha (2006). Hän on esiintynyt myös elokuvissa, joiden joukossa on Isao Yukisadan ohjaama Haru no yuki (2005).
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Mirai Shida Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Muona

Muona tarkoittaa seuraavia:
ruoasta toisinaan käytetty sana
Muoná, Muonion saamenkielinen nimi
Sukunimi

Elis Muona (1900–1976), suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija
Toini Muona (1904–1987), suomalainen keraamikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Muona”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gloster Javelin

| Gloster Javelin |
| --- | --- |

Tyyppi:  yö- ja jokasään torjuntahävittäjä
Valmistaja:  Gloster Aircraft Company
Suunnittelija:  Richard F. Walker
Ensilento:  22. heinäkuuta 1954
Esitelty:  24. helmikuuta 1956
Gloster Javelin FAW.5
Gloster Javelin FAW.7
Gloster Javelin on brittiläinen, Gloster Aircraft Companyn valmistama kaksimoottorinen ja kaksipaikkainen yö- ja jokasään suihkuhävittäjä. Deltasiipisen ja T-pyrstöisen koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 26. marraskuuta 1951. Ensimmäinen sarjatuotantokone (sarjanumero XA570)  toimitettiin 24. helmikuuta 1956. Konetyyppi poistettiin palveluskäytöstä vuonna 1968.
Javelin suunniteltiin RAF:n ensimmäiseksi jokasäänhävittäjäksi ilmailuministeriön  F.4/48 -spesifikaation mukaisesti. Gloster Aircraft Company sai tilauksen viidestä GA.5 -prototyypistä vuonna 1948, ja ensimmäisen koneen valmistus alkoi toukokuussa 1949, mutta  GA.5 FAW.1 (Fighter, All Weather) valmistui vasta 26. marraskuuta 1951 ja lensi ensilentonsa 22. heinäkuuta 1954. Konetyypin kehitys kohtasi takaiskuja, sen kolme prototyyppiä menetettiin lento-onnettomuuksissa. Tämä johti mallin uudelleen suunnitteluun, mikä viivästytti sen palveluskäyttöön tuloa useilla vuosilla. Myöhemmin mallin korkealla lentämisen ominaisuudet todettiin hyviksi, sen saavuttama lakikorkeus oli 16 000 m. Gloster Javelin oli tehtaansa viimeinen tuote sen pitkässä taistelukoneiden sarjassa. Jatkokehitys kevensi konetyypin järeätä tykkiaseistusta, neljän 30 mm tykin sijaan oli myöhemmissä versioissa niitä kaksi. Enimmillään 14 Royal Air Forcen eskadroonaa oli varustettu Javelin-hävittäjillä.
Mallit

GA.5 − kuusi prototyyppiä.
FAW.1 − 40 alkutuotantokonetta, moottorina 2 × Armstrong-Siddeley Sapphire Mark 6 (ASSa.6), AI.17 −tutka.
FAW.2 − 30 kappaletta, AN/APQ-43 −tutka.
T.3 − 21 pidennettyrunkoista harjoituskonetta, ei tutkaa.
FAW.4 − 50 kappaletta kokonaan liikkuvalla pyrstövakaajalla, AI.17 −tutka.
FAW.5 − 64 kappaletta, joissa lisätty siipien polttoainesäiliöiden määrää.
FAW.6 − 33 kappaletta, AN/APQ-43 −tutka.
FAW.7 − 142 kappaletta, moottorina 2 × Armstrong-Siddeley Sapphire Mark 7 (ASSa.7), mahdollisuus käyttää de Havilland Firestreak −ilmataisteluohjuksia.
FAW.8 − 47 kappaletta, moottorina 2 × Armstrong Siddeley Sa.7Rs, AN/APQ-43 −tutka.
FAW.9 − 54 kappaletta kunnostettua FAW.7 −mallia, moottorina 2 × Armstrong Siddeley Sa.7Rs.
FAW.9(F/R) − yli 40 kappaletta ilmatankkauspuomilla varustettua FAW.9 −mallia.
FAW.9R − 22 kappaletta FAW.9 −mallia, joissa mahdollisuus käyttää neljää 1 046 litran lisäpolttoainesäiliötä.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.017000017,17 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.085000015,85 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.08800004,88 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&086.020000086,2 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&011612.&&&&0011 612 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&016641.&&&&0016 641 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Armstrong-Siddeley Sapphire Mark 6 (ASSa.6), Mark 7 (ASSa.7) tai Sa.7Rs -suihkumoottoria; &&&&&&&&&&&&&054.&&&&0054 kN  per moottori
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&01141.&&&&001 141 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01530.&&&&001 530 km
Aseistus
2−4 × 30 mm ADEN -konetykki
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gloster Javelin (englanniksi)
Air Vectors: Gloster Javelin (englanniksi)
Thunder and Lightnings: Gloster Javelin (englanniksi)
National Cold War Exhibition: Gloster Javelin FAW1 (englanniksi)
Flight and aircraft engineer: Fighter, All-weather, Mark 1 (englanniksi)
Moi, tout simplement

|  Moi, tout simplement> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Annie Cotton
Säveltäjä(t):  Christophe Duc
Sanoittaja(t):  Jean-Jacques Egli
Euroviisutiedot
Vuosi:  1993
Maa:  Sveitsi
Kieli:  ranska
Sijoitus:  3.
Pisteet:  148
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Marc Sorrentino
Moi, tout simplement on Annie Cottonin esittämä kappale, joka edusti Sveitsiä vuoden 1993 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Millstreetissä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kolmanneksi 148 pisteellä.
Milka Taivassalo

Poliitikko Milka Taivassalo
Milka Hanna Taivassalo (s. syyskuu 1986) on suomalainen poliitikko ja entinen Suomen Kristillisdemokraattisten nuorten pääsihteeri. Hän toimi tehtävässä vuodet 2012  - 2015. Hän toimii myös pin-up-mallina. Koulutukseltaan Taivassalo on agrologi (AMK).
Milko Kelemen

Milko Kelemen
Milko Kelemen (30. maaliskuuta 1924 – 8. maaliskuuta 2018) oli kroatialaissyntyinen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Pariisissa Olivier Messiaenin ja Freiburgissa Wolfgang Fortnerin johdolla.
Kelemenille on myönnetty Bundesverdienstkreuz, Jugoslavian suuri valtiopalkinto, Bonnin Beethoven-palkinto (1963) ja Ordre des Arts et des Lettres'n ritarius. Hänen tärkein kustantajansa on Sikorski; teosten joukossa on Salut au Monde (1996).
HMS Anemone (M48)

| HMS Anemone |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blyth Shipbuilding and Dry Docks Company, Blyth
Kölinlasku:  26. lokakuuta 1939
Laskettu vesille:  22. huhtikuuta 1940
Palveluskäyttöön:  12. elokuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  myyty siviilikäyttöön marraskuussa 1949
Loppuvaihe:  romutettu 1. marraskuuta 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  87
Aseistus
Aseistus:  1 × BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 × DP 3"/L50 -tykki 2 × kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × syvyyspomminheitintä Mk II, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Anemone (viirinumerot K48 ja M48) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 Blythistä Blyth Shipbuilding and Dry Docks Company Limitediltä, missä köli laskettiin 26. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1940 ja valmistui 12. elokuuta.
Palvelus

Anemone upotti Islannin eteläpuolella (60°15′N, 15°27′W) 7. tammikuuta 1941 Regia Marinan sukellusveneen RN Nanin. Alus pelasti 17. maaliskuuta 94 merimiestä vaurioituneelta brittiläiseltä kauppa-alukselta Narivalta, jonka Saksan laivaston sukellusvene U-600 oli torpedoinut. Anemone yritti upottaa pahoin vaurioituneen aluksen tykkitulella tuloksetta. Sukellusvene U-91 upotti lopulta aluksen (50°34′N, 35°02′W).
Anemone ja HMS Pennywort pelastivat 18. maaliskuuta 54 merimiestä brittiläiseltä kauppalaivalta Canadian Starilta, jonka sukellusvene U-221 oli upottanut torpedoimalla (53°24′N, 28°34′W).
Lokakuussa 1945 alus ei ollut alusluettelossa, vaan se myytiin marraskuussa 1949 Pelagosille, joka muutti sen poijuveneeksi Marinens Hovedverftillä Hortenissa Norjassa. Alus palasi telakalta 3. lokakuuta 1950 nimettynä Pelikaniksi.
Alus muutettiin 1951 valaanpyyntialukseksi Howaldtswerkellä Kielissä Saksassa. Sen viimeinen pyyntikausi oli 1961–1962, minkä jälkeen alus makasi ankkurissa. Alus myytiin joulukuussa 1963 Greåkeriin, Østfold Skipsopphugningille, joka nimesi sen Østfoldiksi. Se romutettiin 1. marraskuuta 1964.
Palvelus > Aluksen päälliköt

Aluksen päälliköinä toisessa maailmansodassa olivat:
Humphry Gilbert Boys-Smith 20. kesäkuuta 1940 – 25. helmikuuta 1942
Robert Atkinson 25. helmikuuta – 22. heinäkuuta 1942
Patrick George Alexander King 22. heinäkuuta 1942 – 1. heinäkuuta 1943
Joseph Benjamin Sparkes 1. heinäkuuta 1943 – 1. maaliskuuta 1945
Ronald Stewart Mackay 1. maaliskuuta – heinäkuu 1945
HC Vipers

HC Vipers Tallinn on virolainen jääkiekkoseura Tallinnasta. Seura on kilpaillut jaksoittain Viron jääkiekon ylimmällä sarjatasolla Meistriliigassa. HC Vipersin perustaja ja omistaja on Dmitri Kisselevitš. Vipers on pääasiassa nuorten seura, ja silloin kun sillä on ollut tarpeeksi paljon tarpeeksi hyviä nuoria pelaajia, se on saanut koottua joukkueen miesten sarjaan Meistriliigaan. Vipersin toiminnan pääpaino on ollut kuitenkin aina nuorisotoiminnassa, mutta se tavoittelee pysyvää joukkuetta pääsarjaankin.
HC Vipersin kotihalli, Tondiraban jäähalli
Historia > 2010-luvulla

Kaudella 2017–2018 joukkue sijoittui runkosarjassa viimeiseksi, eli neljänneksi. Puolivälierissä se hävisi HC Vikingille otteluvoitoin 2–1 ja päätyi pronssiotteluun, jossa se voitti Narva PSK:n maalein 5–6. Joukkueella on pronssimitali myös kaudelta 2001–2002. Kaudella 2016–2017 se ei ottanut osaa Meistriliigaan, kuten ei myöskään kausilla 2018–2019 ja 2019–2020.
Historia > 2020-luvulla

Kaudella 2020–2021 joukkue oli ainut sarjan viidestä joukkueesta, joka jäi pudotuspelien ulkopuolelle 16 ottelua käsittäneen runkosarjan jälkeen. Kausilla 2021–2022, 2022–2023 ja 2023–2024 HC Vipers ei osallistunut Meistriliigaan. Kaudella 2024–2025 joukkue on jälleen mukana.
Aiheesta muualla

https://www.hcvipers.ee/
Milka – elokuva tabuista

| Milka |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Rauni Mollberg
Käsikirjoittaja:  Rauni Mollberg Jussi Niilekselä Seppo Heinonen Veikko Aaltonen
Perustuu:  Timo K. Mukan romaaniin Tabu
Tuottaja:  Rauni Mollberg (kreditoimaton)
Säveltäjä:  Kari Rydman
Kuvaaja:  Esa Vuorinen
Leikkaaja:  Tuula Mehtonen
Lavastaja:  Seppo Heinonen
Pääosat:  Irma Huntus   Leena Suomu   Matti Turunen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Arctic-Filmi Oy
Ensi-ilta:  19. joulukuuta 1980
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Milka on vuonna 1980 ensi-iltaan tullut Rauni Mollbergin ohjaama elokuva, joka on hänen tunnetuimpia ohjauksiaan. Se on Mollbergin kolmas pitkä elokuva ja perustuu Timo K. Mukan romaaniin Tabu vuodelta 1965.
Elokuva on päähenkilö Milkan kehityskertomus. Siinä on Maa on syntinen laulu -elokuvan tapaan shokkipitoista naturalismia mutta myös mietiskelevää ja runollista kuvallisuutta. Pääosissa näyttelevät Milkana Irma Huntus, Milkan äitinä Leena Suomu ja Kristus-Perkeleenä Matti Turunen. Musiikin elokuvaan on säveltänyt Kari Rydman.
Elokuvissa Milkan kävi katsomassa 265 139 katsojaa.
Molukkienpunamesikko

| Molukkienpunamesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Punamesikot Myzomela
Laji::  boiei
Kaksiosainen nimi
 Myzomela boiei  (Müller, 1843) 
Katso myös
   Molukkienpunamesikko Wikispeciesissä   Molukkienpunamesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Molukkienpunamesikko (Myzomela boiei) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Molukkienpunamesikkoa tavataan Indonesiassa. Lajin on kuvattu olevan suhteellisen yleinen Tanimbarin saarilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Milka Ternina

Milka Ternina
Milka Ternina (19. joulukuuta 1863 Vezišće – 18. toukokuuta 1941 Zagreb) oli kroatialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Ternina aloitti laulun opiskelun Zagrebissa Ida Winterbergin johdolla. Muutettuaan Wieniin hän sai opetusta Josef Gänsbacherilta. Ternina debytoi vuonna 1882 Zagrebissa tulkitsemalla Amelian roolin Giuseppe Verdin Naamiohuveissa. Hän oli kiinnitettynä esiintyjänä Leipzigissä (1883–1884), Grazissa (1884–1886) ja Bremenissä (1886–1890). Vuodesta 1890 lähtien Ternina esiintyi säännöllisesti Münchenissä. Vuonna 1896 hän teki Yhdysvaltain-debyyttinsä Bostonissa Walter Damroschin oopperaseurueen kanssa. Ternina tulkitsi Giacomo Puccinin Toscan nimiroolin teoksen Lontoon-ensiesityksessä Covent Gardenissa vuonna 1898. Hän palasi Lontooseen vuosina 1900 ja 1906. Ternina teki vuosina 1899–1904 esiintymisiä sekä Münchenissä että New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän esiintyi nimiosassa myös Toscan ensimmäisessä Metropolitan-oopperassa järjestetyssä esityksessä vuonna 1901.
Vuonna 1906 Ternina alkoi kärsiä osittaisesta kasvohalvauksesta. Hän ei voinut enää esiintyä julkisesti. Ternina opetti ensin New Yorkissa ja palasi sitten Zagrebiin jatkamaan opetustyötä. Hänen oppilaidensa joukossa oli sopraano Zinka Milanov.