stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glitter Force Doki Doki
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hitomi Nabatame  | … |  Maya   |
|  Minako Kotobuki  | … |  Rachel   |
|  Mai Fuchigami  | … |  Clara   |
|  Kanako Miyamoto  | … |  Mackenzie   |
|  Rie Kugimiya  | … |  Natalie   |
|  Kumiko Nishihara  | … |  Kippie   |
|  Yuka Terasaki  | … |  Rory   |
|  Ayaka Ohashi  | … |  Lance   |
|  Yumi Uchiyama  | … |  Davi   |
|  Yuka Imai  | … |  Dina, Prinsessa Marie Angelica   |
|  Mayumi Tanaka  | … |  Ira   |
|  Atsuko Tanaka  | … |  Marmo   |
|  Kazuhiro Yamaji  | … |  Bel   |
|  Nobuo Tobita  | … |  Leva   |
|  Masuo Amada  | … |  Gula   |
|  Kumiko Watanabe  | … |  Regina   |
|  Takahiro Sakurai  | … |  Johnny   |
|  Izo Oikawa  | … |  Sebastian   |
|  ?  | … |  Kuningas Mercenade   |
|  Masami Iwasaki  | … |  Proto Mercenade   |
|  ?  | … |  Splendoriuksen Kuningas   |
Ääninäyttelijät > Englanninkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Debi Derryberry  | … |  Maya   |
|  Cassandra Lee Morris  | … |  Rachel   |
|  Melissa Fahn  | … |  Clara   |
|  Stephanie Sheh  | … |  Mackenzie, Rory   |
|  Erica Lindbeck  | … |  Natalie   |
|  Tara Sands  | … |  Kippie   |
|  Bryce Papenbrook  | … |  Lance   |
|  Erica Mendez  | … |  Davi   |
|  Kate Higgins  | … |  Dina, Prinsessa Marie Angelica   |
|  Benjamin Diskin  | … |  Ira   |
|  Carrie Keranen  | … |  Marmo   |
|  Ray Chase  | … |  Bel, Proto Mercenade   |
|  Todd Haberkorn  | … |  Leva   |
|  Jamieson Price  | … |  Gula   |
|  Cherami Leigh  | … |  Regina   |
|  Grant George  | … |  Johnny   |
|  Kirk Thornton  | … |  Sebastian   |
|  ?  | … |  Kuningas Mercenade   |
|  ?  | … |  Splendoriuksen Kuningas   |
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hanna Mönkäre  | … |  Maya   |
|  Eleni Ruti  | … |  Rachel   |
|  Heini Honkaniemi  | … |  Clara   |
|  Yasmine Yamajako  | … |  Mackenzie   |
|  Eeva Markkinen  | … |  Natalie, Rory   |
|  Annituuli Kasurinen  | … |  Kippie, nuori Clara   |
|  Raili Raitala  | … |  Davi, Regina   |
|  Valtteri Turunen  | … |  Lance, Ira   |
|  ?  | … |  Dina   |
|  Jenni Sivonen  | … |  Marmo   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Bel, Sebastian   |
|  ?  | … |  Leva   |
|  ?  | … |  Gula   |
|  ?  | … |  Johnny   |
|  Heljä Heikkinen  | … |  Prinsessa Marie Angelica (1. kausi), sivuäänet   |
|  Susanna Volanto  | … |  Prinsessa Marie Angelica (2. kausi)   |
|  Markus Blom  | … |  Kuningas Mercenade, Nicholas, sivu­äänet   |
|  ?  | … |  Proto Mercenade   |
|  Tommi Haapaniemi  | … |  Splendoriuksen Kuningas, sivuäänet   |
|  Aksu Palmén  | … |  sivuäänet   |
|  Toni Kamula  | … |  sivuäänet   |
|  Joseph Miettinen  | … |  sivuäänet   |
Gulistanin rauha

Gulistanin rauhan rajansiirrot nykyaikaiselle kartalle siirrettynä: Venäjän keisarikunta sai Georgian itäisen osan ja Azerbaidžanin miltei kokonaan
Gulistanin rauha on 12. lokakuuta juliaanisen kalenterin mukaan ja 24. lokakuuta gregoriaanisen kalenterin mukaan 1813 solmittu sopimus Venäjän keisarikunnan ja Persian välinen rauhansopimus, jossa virallistettiin 1804–1813 käydyn Venäjän–Persian sodan tulos. Persia vahvisti sopimuksella Azerbaidžanin Bakun kaanikunnan yhdessä Talishin sekä Lənkəranin linnoituksen kanssa kuuluvan Venäjän keisarikunnalle. Persian oli luovuttava myös (mahdollisista) vaatimuksistaan Dagestaniin, Georgiaan, Mingreliaan, Imeretiaan ja Abhasiaan.[lähde? ]
Sopimuksen mukaan:[lähde? ]
Edellä mainitut alueet koostuivat kaikista Georgian kaupungeista ja kylistä käsittäen myös Mustanmeren rannalla olevat kaupungit ja kylät, kuten Mingrelian, Abhasian, Imeretian ja Gurian.
Melkein kaikki Etelä-Kaukasian kaanikuntien kaupungit ja kylät käsittäen Bakun kaanikunnan, Šamahin kaanikunnan, Derbentin kaanikunnan, Karabahin kaanikunnan, Ganjan kaanikunnan, Šakin kaanikunnan, Quban kaanikunnan ja osan Länkäranin kaanikuntaa.
Persia menetti merenkulkuoikeutensa Kaspianmerellä, ja Venäjän keisarikunta sai yksinoikeudet sijoittaa laivastoaan Kaspianmerelle.
Kumpikin maa sopi vapaakaupasta, venäläisillä on vapaa oikeus käydä kauppaa kaikkialla Persiassa.
Venäjän keisarikunta sitoutui tukemaan Abbas Mirzan kruununperimystä Fath Ali Shahin kuoltua, joskaan tämä ei toteutunut.
FS D’Estaing (1879)

| D'Estaing |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  1877
Laskettu vesille:  1879
Palveluskäyttöön:  1881
Poistui palveluskäytöstä:  1901
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 240 t
Pituus:  80 m (vesiraja)
Leveys:  11,40 m
Syväys:  5,50 m
Koneteho:  2 300 shp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  264
Aseistus
Aseistus:  15 × 140 mm Modèle 1870M -tykkiä 2 × 47 mm tykkiä 8 × 37 mm tykkiä
D'Estaing oli Ranskan laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1877. Alus laskettiin vesille vuonna 1879 ja otettiin palvelukseen vuonna 1881.
Palvelus

D'Estaing poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
France-Albert René

| France-Albert René |
| --- | --- |
 France-Albert René vuonna 2014.
Seychellien presidentti
 5. kesäkuuta 1977 – 14. heinäkuuta 2004  
Edeltäjä:  James Mancham
Seuraaja:  James Michel
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1935 Victoria, Seychellit
Kuollut: 27. helmikuuta 2019 (83 vuotta) Mahé, Seychellit
Puoliso:  Karen Handley Geva Adam (1975) Sarah Zarquani (1993)
Tiedot
Puolue:  Seychellien kansan edistyksellinen rintama
Koulutus:  lakimies
Tutkinnot:  King's College London
 Nimikirjoitus
France-Albert René (16. marraskuuta 1935 – 27. helmikuuta 2019) oli poliitikko ja lakimies, joka toimi Seychellien pitkäaikaisena sosialistipresidenttinä vuosina 1977–2004.
René perusti 1964 Front Progressiste du Peuple Seychellois -puolueen (Kansan yhtenäisyyspuolue). Hän nousi Seychellien pääministeriksi vuonna 1970. 5. kesäkuuta 1977 hänen kannattajansa nostivat hänet vallankaappauksella presidentiksi James Manchamin tilalle. SPUP/SPPF:sta tuli ainoa sallittu puolue 1979–1993.
René voitti presidentinvaalit 1979, 1984, 1989, 1993, 1998 ja 2001, vuodesta alkaen 1993 monipuoluevaaleissa. René liittoutui Neuvostoliiton, Tansanian ja Pohjois-Korean kanssa. Merkittävästi väkeä pakeni kaappauksen jälkeen maasta mm. Etelä-Afrikkaan ja Britanniaan. Manchamin tukijat suunnittelivat 1979 maihinnousua Ranskan ja Yhdysvaltain tuella. Tapahtui useita epäonnistuneita syrjäytysyrityksiä. Renén kaudella maasta kehittyi Afrikan korkeimmalle sijoittunut sekä inhimillisen kehityksen indeksillä että yksi rikkaimmista.[lähde? ]
Hän ilmoitti helmikuussa 2004 luopuvansa vallasta varapresidentti James Michelin hyväksi. Michel astui virkaan 14. huhtikuuta. René jäi edelleen puolueensa johtajaksi.
Aiheesta muualla

The life of France Albert Rene, captured in the words of a British historian
FS Fabert (1874)

| Fabert |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Rochefort
Kölinlasku:  1869
Laskettu vesille:  1. elokuuta 1874
Palveluskäyttöön:  1876
Poistui palveluskäytöstä:  1899
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 920 t
Pituus:  80,30 m
Leveys:  11 m
Syväys:  4,73 m
Koneteho:  1 970 hv
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  203
Aseistus
Aseistus:  8 × 140 mm tykki 6-8 × 37 mm tykkiä
Fabert oli Ranskan laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu puurunkoinen Sané-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1869. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1874 ja otettiin palvelukseen vuonna 1876.
Palvelus

Fabert poistettiin alusluettelosta vuonna 1899.
FS Enseigne de vaisseau Henry (F749)

| Enseigne de vaisseau Henry |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCN Lorientin telakka
Kölinlasku:  syyskuu 1962
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1963
Palveluskäyttöön:  1. tammikuuta 1965
Poistui palveluskäytöstä:  1994
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 750 t (standardi) 2 230 t (kuormattu)
Pituus:  98,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,5 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  4 x SEMT Pielstick V12 -dieselmoottoria, 16 000 bhp (12 000 kW)
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  166
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 2 x 30 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 550 mm L5 torpedoputkea 1 x 305 mm sukellusveneentorjuntaheitin
Enseigne de vaisseau Henry (runkonumero F749) oli Ranskan laivaston 1965 palvelukseen otettu Commandant Rivière -luokan fregatti, joka poistettiin palveluksesta syyskuussa 1994.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1962. Se laskettiin vesille 14. joulukuuta 1963 ja otettiin palvelukseen 1. tammikuuta 1965.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1994.
France A. Córdova

| France A>  Córdova |
| --- | --- |
 Córdova elokuussa 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1947 Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  astrofyysikko
France Anne-Dominic Córdova (s. 5. elokuuta 1947 Pariisi, Ranska) on Ranskassa syntynyt yhdysvaltalainen astrofyysikko. Hän on toiminut Yhdysvaltain kansallinen tiedesäätiön 14. johtajana 2014–2020.
Córdova tunnetaan toimistaan erityisesti röntgen- ja gammasäteilyn parissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta France A. Córdova Wikimedia Commonsissa
Flanderin ympäriajo 2023

Flanderin ympäriajo 2023 oli järjestyksessään 107. miesten ja 20. naisten maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Kilpailu käytiin 2. huhtikuuta 2023.
Miesten kilpailu

Miesten kilpailu käytiin 273,4 kilometrin reitillä Bruggesta Oudenaardeen. Tadej Pogačar voitti kilpailun karattuaan irtiottoon Oude Kwaremontin nousussa vajaat 20 kilometriä ennen maalia. Mathieu van der Poel sijoittui toiseksi 16 sekuntia hävinneenä, Mads Pedersen oli kolmas. Pogačarista tuli Louison Bobet'n ja Eddy Merckxin jälkeen vasta kolmas pyöräilijä, joka on uransa aikana voittanut sekä Ranskan että Flanderin ympäriajon.
Naisten kilpailu

Naisten kilpailussa Oudenaarde toimi sekä lähtö- että maalipaikkana. Kilpailun pituus oli 156,6 kilometriä. Lotte Kopecky voitti kilpailun 13 kilometrin sooloajon jälkeen 36 sekunnin erolla Demi Volleringiin
Naisten kilpailu > Osallistuneet joukkueet

1 2 3  2023 » 107th Ronde van Vlaanderen - Tour des Flandres (1.UWT) procyclingstats.com. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)
1 2 3  2023 » 20th Ronde van Vlaanderen - Tour des Flandres WE (1.WWT) procyclingstats.com. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)
↑  Tour of Flanders: Tadej Pogacar wins Monument one-day classic bbc.com.  2.4.2023. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)
↑  Belgium's Kopecky wins Women's Tour of Flanders again france24.com.  2.4.2023. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)
Gunilla Süssmann

Gunilla Süssmann (s. 22. kesäkuuta 1977 Bergen) on norjalainen pianisti.
Süssmann aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana. Hän valmistui kesäkuussa 2000 Norjan valtiollisesta musiikkikorkeakoulusta opiskeltuaan siellä neljän vuoden ajan Einar Steen-Nøklebergin johdolla. Süssmann jatkoi tämän jälkeenkin opiskelua hänen johdollaan, mutta osallistui myös Münchenissä ja Darmstadtissa järjestetyille mestarikursseille, joilla häntä opetti Hans Leygraf. Vuonna 2003 Süssmann sai diplomin Hannoverin musiikki-, teatteri- ja mediayliopistosta. Kaksi vuotta myöhemmin hän käynnisti kansainvälisen uransa pitämällä sooloresitaalin Amsterdamin Concertgebouwissa.
Süssmann voitti kahdesti ensipalkinnon Norjan Nuorten kansallisessa pianokilpailussa (1987, 1995). Hän sai myös erikoispalkinnon Kansainvälisessä Edvard Grieg -pianokilpailussa vuonna 2000 ja Robert Levins festspillprisin vuonna 2002.
Süssmann on esiintynyt eri maissa sekä sooloresitalistina että konserttosolistina. Hän on esiintynyt lisäksi merkittävissä kamarimusiikkitapahtumissa Norjassa ja muualla.
Süssmann teki levytysdebyyttinsä Naxos-levy-yhtiölle vuonna 2002 norjalaisen säveltäjä Geirr Tveittin musiikista koostuneella ohjelmistolla. Levy toi palkintoehdokkuuden Cannes Classical Awards -tapahtumassa Ranskassa. Naxoksen lisäksi Süssmann on levyttänyt muun muassa AVI Recordsille. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Tine Thing Helseth, Alexander Sitkovetsky, Isa Gericke, Thorsten Johanns, Tora Augestad, Lise Davidsen, Håvard Gimse, Catherine Manoukian, Solveig Kringlebotn, Martin Fröst, Lars Anders Tomter ja Vertavo-jousikvartetti. Süssmann on esiintynyt myös oman pianotrionsa kanssa. Orkestereita, joiden kanssa hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Trondheimin sinfoniaorkesteri, Bergenin filharmoninen orkesteri, SAMI Sinfonietta, Royal Scottish National Orchestra, English Chamber Orchestra, Bournemouthin sinfoniaorkesteri, Oslon filharmoninen orkesteri, Stavangerin sinfoniaorkesteri, Kölnin WDR-sinfoniaorkesteri ja Staatskapelle Weimar.
Glitter Force

| Glitter Force |
| --- | --- |
Tyyli:  Taikatyttögenre
Alkuperämaa:  Japani
Alkuperäiskieli:  japani
Verkko:  TV Asahi ABC  Kanada Netflix  Hong Kong TVB Kaakkois-Aasia Animax  Iso-Britannia London Live  Yhdysvallat Netflix  Suomi Netflix
Julkaistu:  5. heinäkuuta 2012
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  48 (japanilainen versio) 40 (maailmanlaajuinen versio)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Atsutoshi Umezawa
Ohjaaja(t):  Takashi Otsuka
Käsikirjoittaja(t):  Shōji Yonemura
Säveltäjä(t):  Yasuharu Takanashi (Japani) Noam Kaniel (USA)
Aiheesta muualla
IMDb
Glitter Force (Japanissa Smile PreCure!, jap. スマイルプリキュア！) on 2012 julkaistu japanilainen animesarja. Sarjasta on myös tehty elokuva, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2012. Vuonna 2016 julkaistiin romaani, joka toimii sarjan epilogina ja sijoittuu 10 vuotta sarjan tapahtumien jälkeen.
Englanninkielisessä versiossa Glitter Forcen jäsenten Glitter-nimet tulevat heidän edustamistaan asioista, kun taas suomenkielisessä versiossa heidän väreistään.
Juoni

Ennen sarjan tapahtumia paha keisari Nogo hyökkäsi kätyreidensä ja hirviöidensä kanssa Ilomaahan, jossa asuu eri satujen hahmoja ja sieltä löytyy kaikkien satujen alkuperäiset versiot. Ilomaan kuningatar Euphoria käyttää kaikki voimansa Nogon voittamiseen ja tuhoamiseen. Tämän tehtyään hänen kehonsa joutuu kivettyneeseen tilaan. Kuningattaren pystyy tuomaan takaisin vain Glitter-kivet, jotka hän menetti Nogon kätyreille. Euphoria lähettää Candy-nimisen keijun Ilomaasta Maahan, jotta hän kokoaisi Glitter Forcen, ja he voisivat hankkia Glitter-kivet takaisin ja elvyttää kuningattaren. Nogon kätyrit yrittävät Maan asukkaiden avulla elvyttää pahan keisari Nogon.
Sarjassa seurataan viiden tytön ja yhden keijun seikkailuja. Nogon kätyrit Ulric, Brute, Brooha ja Rascal tulevat yksi kerrallaan aina vaivuttamaan ihmiset epätoivoon ja ottamaan negatiivista energiaa, jolloin he saavat käännettyä tuomion pyörää, jonka loppuun kääntämisen jälkeen Keisari Nogo elpyy. Tämän Glitter Force pyrkii estämään.
Glitter-kivien avulla Nogon kätyrit luovat buffoneja jotka ovat pelleä muistuttavia pahiksia. Buffonit voivat ottaa minkä tahansa muodon, talon, kukan tai vaikka jalkapallon. Glitter-Force tuhoaa buffonit ja saavat samalla uusia Glitter-kiviä.
Ääninäyttelijät > Alkuperäinen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Misato Fukuen  | … |  Emily   |
|  Asami Tano  | … |  Kelsey   |
|  Hisako Kanemoto  | … |  Lily   |
|  Marina Inoue  | … |  April   |
|  Chinami Nishimura  | … |  Chloe   |
|  Ikue Ōtani  | … |  Candy   |
|  Tomoyuki Shimura  | … |  Ulric   |
|  Hiroshi Iwasaki  | … |  Brute   |
|  Miina Tominaga  | … |  Brooha   |
|  Yūji Mitsuya  | … |  Rascal   |
|  Daisuke Sakaguchi  | … |  Pop   |
|  Hiroo Sasaki  | … |  Buffoon   |
|  Sumi Shimamoto  | … |  Kuningatar Euphoria   |
|  Tesshō Genda  | … |  Keisari Nogo   |
Lähteet:
Ääninäyttelijät > Englanninkielinen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Bailey  | … |  Emily   |
|  Colleen Ann Villard  | … |  Kelsey   |
|  Alex Cazares  | … |  Lily   |
|  Danielle Judovits  | … |  April   |
|  Kate Higgins  | … |  Chloe   |
|  Debi Derryberry  | … |  Candy   |
|  Keith Silverstein  | … |  Ulric, Brute, Rascal   |
|  Mary Elizabeth McGlynn  | … |  Brooha, Kuningatar Euphoria   |
|  Todd Haberkorn  | … |  Pop   |
|  Patrick Seitz  | … |  Buffoon   |
|  ?  | … |  Keisari Nogo   |
Lähteet:
Ääninäyttelijät > Suomenkielinen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Annituuli Kasurinen  | … |  Emily   |
|  Amy Burgess  | … |  Kelsey (1. kausi)   |
|  Viivi Tamminen  | … |  Kelsey (2. kausi)   |
|  Pia Andersson  | … |  Lily   |
|  Raili Raitala  | … |  April   |
|  Elisa Salo  | … |  Chloe (1. kausi)   |
|  Eeva Markkinen  | … |  Chloe (2. kausi)   |
|  Saara Lehtonen  | … |  Candy   |
|  Tero Koponen  | … |  Ulric, Rascal, Keisari Nogo   |
|  Peter Kanerva  | … |  Brute   |
|  Jenni Sivonen  | … |  Brooha, Kuningatar Euphoria, sivuäänet   |
|  Tommi Haapaniemi  | … |  Pop, Buffoon, sivuäänet   |
|  Heljä Heikkinen  | … |  sivuäänet   |
|  Aksu Palmén  | … |  sivuäänet   |
Gullfoss

Gullfoss
Gullfoss on vesiputous Islannissa. Putous sijaitsee Hvítájoen mutkassa Etelä-Islannissa lähellä Langjökullin jäätikköä. Sen nimi tarkoittaa kultaista putousta. Sateiden ja jäätiköiltä sulavan veden ansiosta Gullfossin läpi on virrannut vettä enimmillään 2000 m³/s, jolloin se on hetkellisesti ollut Euroopan suurin vesiputous. Normaalisti Islannin pohjoisosassa sijaitseva Dettifoss on kuitenkin vesimäärältään Gullfossia suurempi.
Gullfoss on suosittu matkailukohde, sillä se sijaitsee lähellä Haukadalurin suihkuttavia kuumia lähteitä ja historiallista Þingvelliriä.
Putous muodostuu kahdesta erillisestä putouksesta, joiden korkeus on 11 ja 21 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gullfoss Wikimedia Commonsissa
Emmanuel Lévinas

Emmanuel Lévinas.
Postmodernismi
Robert Venturi: , 1959–1964. Chestnut Hill, Pennsylvania.
Pääartikkelit
Postmoderni filosofia | Postmoderni taide | Postmodernismi (arkkitehtuuri) | Postmoderni kirjallisuus
Aiheet
Dekonstruktio | Kriittinen teoria | Memphis-ryhmä | Oulun  koulu
Tekijät
Jean Baudrillard | Pierre Bourdieu | Rosi Braidotti | | Gilles Deleuze | Jacques Derrida | Paul Feyerabend | Michael Graves | Hans Hollein | Philip Johnson | Emmanuel Lévinas | Jean-François Lyotard | Jarmo Mäkilä | Reima Pietilä | Kimmo Sarje | Ettore Sottsass | James Stirling
Emmanuel Lévinas (myös Levinas; alk. Emmanuelis Levinas; 12. tammikuuta 1906 (J: 30. joulukuuta 1905) Kaunas, Venäjän keisarikunta – 25. joulukuuta 1995 Pariisi, Ranska) oli liettualaissyntyinen ranskalainen filosofi. Hän kehitti oman fenomenologisen näkemyksensä, joka jatkaa Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin fenomenologiaa ja liittyy samalla juutalaiseen perinteeseen. Erityisen tunnettuja ovat Lévinasin kuvaus etiikasta ja siihen liittyvä toiseuden ja kasvojen käsitys.
Elämä

Emmanuel Levinas syntyi 12. tammikuuta 1906 juutalaiseen perheeseen Kaunasissa, Kaunasin kuvernementissa, nykyisen Liettuan alueella. 1920-luvulla hän ryhtyi opiskelemaan filosofiaa Strasbourgin yliopistossa, Ranskassa.
Vuonna 1930 Lévinas sai Ranskan kansalaisuuden. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Ranskan armeijassa saksan ja venäjän kielen tulkkina. Vuonna 1940 hän joutui saksalaisten vangiksi, mutta vältti tuhoamisleirin sotavankistatuksensa ansiosta. Sen sijaan Lévinasin kaikki muut sukulaiset, vaimoa ja tytärtä lukuun ottamatta, surmattiin. Sodan jälkeen Lévinasista tuli Pariisissa toimivan juutalaisen opettajankoulutuslaitoksen johtaja.
Vuonna 1963, 57-vuotiaana, Lévinas sai professuurin Poitiers'n yliopistosta. Vuonna 1967 hän siirtyi Nanterren yliopistoon ja vuonna 1973 Sorbonneen. Lévinas jäi eläkkeelle vuonna 1976. Levinas on siinä mielessä poikkeuksellinen filosofi, että hän kirjoitti merkittävimmät työnsä yliopistomaailman ulkopuolella ja sai akateemista mainetta vasta lähellä eläkeikää.
Filosofia

Lévinasin filosofiset vaikutteet ovat laaja-alaisia ja omaperäisiä. Juutalaisen perinnön ja Raamatun lisäksi siihen ovat vaikuttaneet venäläiset klassiset kirjailijat, kuten Aleksandr Puškin ja Nikolai Gogol sekä erityisesti Husserlin ja Heideggerin fenomenologia.
Lévinasin suhtautuminen Heideggeriin on kahtiajakoinen. Toisaaltä hänen mielestään
»Jokaisen, joka 1900-luvulla ryhtyy harjoittamaan filosofiaa, täytyy kulkea Heideggerin filosofian läpi - vaikka sitten vain jättääkseen sen.»
Toisaalta Heidegger ei ole koskaan Lévinasin silmissä saanut anteeksi osallisuuttaan kansallissosialismiin.
Lévinasin filosofian ydin ja ensimmäinen filosofia, se mistä kaikki lähtee liikkeelle, on etiikka, ei metafysiikka, kuten aristotelisessa perinteessä on esitetty. Tämä ei kuitenkaan tarkoita etiikkaa tavanomaisessa merkityksessä, jossa pyritään oikeuttamaan tietyt teot. Filosofian historiaa on Lévinasin mukaan hallinnut pyrkimys totaliteettiin ja hallintaan, jossa tietty "samuus" hallitsee kaikkea jättämättä ulkopuolelle mitään. Tämän murtamiseksi on löydettävä tapa tarkastella suhdetta toiseen tavalla, jossa toinen säilyttää toiseutensa. Peruskysymys on, miten minun olemassaoloni oikeuttaa itsensä ja asemansa toisiin nähden. Vastaus tähän saavutetaan toteamalla toiseuden yhteismitattomuus itseen nähden.
Toiseuden lisäksi keskeinen teema Lévinasin etiikassa on kasvojen merkitys. Kasvot edustavat ihmisessä riisutuinta itseä, haavoittuvuutta ja kontrollin puutetta, toisin kuin arvoasemamme, tapamme pukeutua tai se mitä passiin on kirjoitettu. Katsoessamme toisen ihmisen kasvoja olemme välittömästi vastuussa hänestä, koska se on luonnollinen tapa tunnistaa toiseus itseoikeutettuna, ei ainoastaan oman totaliteettimme ja hallintamme välineenä. Vastuu menee jopa niin pitkälle, että Lévinas allekirjoittaa täysin Fjodor Dostojevskin Karamazovin veljesten lausuman:
»Jokainen meistä on syyllinen kaikkien edessä, kaikkien puolesta ja kaiken puolesta ja minä enemmän kuin kukaan muu.»
Näin ei ole siksi, että jokin asia olisi suoranaisesti minun syytäni, vaan koska omalla "samuudellani" on automaattisesti toisten kasvoja katsoessa totaalista vastuuta kaikista ja kaikesta. Minällä on aina enemmän vastuuta kuin toisella — tässä on Lévinasin etiikan ydin.
Teoksia

Théorie de l'intuition dans la phénoménologie de Husserl (1930)
De l'évasion (1935)
De l'existence à l'existant (1947)
Le temps et l'autre (1947)
Totalité et Infini (1961)
Difficile liberté – Essai sur le judaïsme (1963)
En découvrant l'existence avec Husserl et Heidegger (1967)
Quatre lectures talmudiques (1968)
Humanisme de l'autre homme (1972)
Autrement qu'être ou au-delà de l'essence (1974)
Sur Maurice Blanchot (1976)
Noms propres (1976)
Du sacré au saint: cinq nouvelles lectures talmudiques (1977)
De Dieu qui vient à l'idée (1982)
L'au-delà du verset: lectures et discours talmudiques, (1982)
Ethique et infini, (dialogues d'Emmanuel Levinas et Philippe Nemo) (1982, suom.)
Transcendance et intelligibilité (1984)
Hors Sujet (1987)
A l'Heure des nations (1988)
Entre nous – Essais sur le penser-à-l'autre (1991)
La Mort et le temps (1992)
Dieu, la mort et le temps (1993)
L'intrigue de l'infini: textes réunis et présentés par Marie-Anne Lescourret (1994)
Les imprévus de l'histoire (1994)
Liberté et commandement (1994)
Altérité et transcendance, (1995)
Dieu, la mort et le temps, (1995)
Nouvelles lectures talmudiques (1996)
L'Ethique comme philosophie première (1998)
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Lévinas, Emmanuel: Etiikka ja äärettömyys: Keskusteluja Philippe Nemon kanssa. Toisen jälki.  ((Ethique et infini: Dialogues avec Philippe Nemo, 1982; La trace de l’autre, 1963.) Keskustelun suomennos ja esipuhe: Antti Pönni. Artikkelin suomennos: Outi Pasanen. Eurooppalaisia ajattelijoita)  Tampere:  Gaudeamus, 1996.  ISBN 951-662-663-7.
Lévinas, Emmanuel: Eksoottisuus. (Katkelma teoksesta De l’existence à l’existant, 1947. Suomentanut Markku Lehtinen.) Nuori Voima, 2003, nro 2, s. 34–36.
Lévinas, Emmanuel: Kuinka ajatellaan ei-mitään?. (Katkelma teoksesta Dieu, la mort et le temps, 1993. Suomentanut Susanna Lindberg) Niin & näin, 2010, nro 4, s. 38–39.