stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kitty Marion
Ura > Toiminta aktivistina Britanniassa

Kitty Marion päätyi naisten äänioikeutta vaatineen brittiläisen suffragetti-liikkeen pariin, kun hän alkoi ensin ajaa naispuolisten näyttämötaiteilijoiden asiaa. Vuonna 1908 hän liittyi WSPU:hun (Women’s Social and Political Union) eli Naisten sosiaaliseen ja poliittiseen liittoon, ja seuraavana vuonna myös AFL:ään (Actresses Franchise League), joka myös ajoi oikeutta äänestää. WSPU:ssa Marionin tehtävä oli myydä kadunkulkijoille järjestön lehteä Votes for Women. Alkuun myyntityö tuntui kiusalliselta, mutta ajan myötä tunne helpotti. WSPU katsoi ettei maltillinen anelu auta vaan vaaditaan toimia, jotta naiset saavat samat oikeudet kuin miehillä. Marionista oli tervetullutta se että naisten asiaa ajettiin myös voimakeinoin – tätä kutsuttaisiin tänä päivänä terrorismiksi. Hän osallistui WSPU:n järjestämiin kulkueisiin, ja näiden aikana poliisit alkoivat käyttää väkivaltaa naisia vastaan.
Marion osoitti mieltään muun muassa niin, että hän heitti tiiliskiviä postitoimiston tai ruokakaupan ikkunoihin. Kerran hän heitti jopa paketillisen naisten äänioikeuden puolesta kampanjoivaa kirjallisuutta sisäministeriön ikkunasta sisään. Marion oli osallisena pommi-iskuihin ja tuhopolttoihin, joita tehtiin kirkkoihin ja junanvaunuihin. On puhdasta sattumaa, ettei ihmisiä vahingoittunut pommi-iskuissa, vaikka pommit asetettiin julkisiin kohteisiin. Pommi-iskut eivät olleet kovinkaan tuhovoimaisia sillä tavoin kuin nykyisin: 1900-luvun alun pommit savuttivat ennen räjähdystä, joten ihmisillä oli aikaa poistua paikalta. Marion oli tottunut kiertämään maata näyttelijänä, joten terroritekoja varten hänellä oli runsaasti paikallistuntemusta (ks. Riddel). Marionin pahamaineisin tihutyö oli Hurst Park Racecourse -laukkaradan katsomon tuhopoltto yhdessä Clara Giveenin kanssa 8. kesäkuuta 1913 Surreyssä. Teon tarkoituksena oli kostaa neljä päivää aiemmin tapahtunut Emily Davisonin kuolema Epsomin Derbyssä.
Tuhopoltosta seurasi kolmen vuoden vankilatuomio, ja tänä aikana Kitty Marion joutui laaja-alaisen pakkosyöttämisen kohteeksi. Samanlaista kohtelua sai moni muukin vangittu suffragetti. Jos nainen aloitti syömälakon, häntä estettiin liikkumasta ja letkut työnnettiin sieraimiin, suuhun tai kurkkuun. Sen jälkeen letkujen kautta pakotettiin elimistöön nestemäistä ravintoa. Toimenpide aiheutti vangille pistävää kipua korviin, kurkkuun ja rintaan. Marionia pakkosyötettiin 232 kertaa, joskus peräti kolmesti päivässä. Marionin mukaan pakkosyöttäminen oli ”helvetillistä kidutusta”, mutta se vain motivoi häntä entistä enemmän vastarintaan, kun hän viimein pääsi vankilasta. Kitty Marion vastaanotti WSPU:lta urheudesta nälkälakkomitalin, Hunger Strike Medal.
Britannian rikosrekisteriviranomainen loi johtavista suffrageteista kuvallisen kortiston. Kitty Marionin lisäksi joukkoon päätyivät Jennie Baines, Lillian Forrester, Marionin ystävä Clara Elizabeth Giveen, Lilian Lenton, Miriam Pratt ja Mary Raleigh Richardson. Ryhmän kuvia kierrätettiin vuoteen 1914 saakka.
Ura > Toiminta aktivistina Yhdysvalloissa

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa WSPU kävi salassa neuvotteluja hallituksen kanssa. Hallitus päätti 10. elokuuta 1914, että kaikki suffragetit vapautetaan vankilasta. Vastavuoroisesti WSPU lupasi lopettaa väkivaltaisuudet ja sen sijaan auttaa sotaponnisteluissa. Kitty Marion oli yksi niistä, jotka eivät halunneet luopua äänioikeustaistelusta. Koska Marion oli saksalaista alkuperää, häntä uhkasi karkottaminen. Marion vältti karkottamisen vaikutusvaltaisten suffragettien myötävaikutuksella, ja niin hän pääsi muuttamaan sen sijaan Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa Marion tapasi Margaret Sangerin (mm. Planned Parenthood), ja näin alkoi naisten yhteistyö Birth Control Review -lehden parissa. Marion ryhtyi myös lehden katumyyjäksi. Kitty Marionista tuli tuttu näky New Yorkissa: hänet saattoi tavata Times Squarelta Coney Islandille myymässä uutterasti perhesuunnittelu-aiheista lehteä. Lehdenmyynti oli protestointikeino mutta tarjosi myös mahdollisuuden kouluttaa väkeä, sillä ihmisten oli pakko kiinnittää huomiota siihen mistä hän puhuu. Marion myi lehteä 13 vuoden ajan, ja vaikka toiminta ei ollut sillä tavoin aggressiivista kuin Britanniassa, hänet silti pidätettiin useita kertoja. Marraskuussa 1918 Marion joutui viettämään vankilassa 30 päivää, koska hän oli myynyt ehkäisystä kertovan pamfletin siveysseuran jäsenelle. Vankilassa hän tutustui Agnes Smedleyyn, joka oli poliittinen toisinajattelija ja toimittaja. Smedley muistaa että Kitty Marionilla oli tapana kulkea joka aamu käytävää pitkin ja kailottaa: ”Kolme hurraa-huutoa syntyvyyden säännöstelylle!”
Kitty Marion tuli mukaan, kun Margaret Sagner ryhtyi vuonna 1921 perustamaan Yhdysvaltain ensimmäistä ehkäisyklinikkaa. Brooklynissä sijaitseva klinikka kuitenkin suljettiin poliisin toimesta.
Vuonna 1930 Marion palasi Britanniaan lyhyesti, jotta hän pääsi näkemään Emmeline ja Christabel Pankhurst -muistomerkin paljastamisen. Matkan seurauksena hän kuitenkin sai potkut Birth Control Review -lehdestä. Kitty Marion kirjoitti kokemuksistaan omaelämäkerran, mutta sitä ei koskaan julkaistu. Marion muutti Lontooseen vuonna 1930, ja silloin hän antoi kopion kirjoituksitaan Fawcett Librarylle. Yhdessä Edith How-Martynin kanssa Marion työskenteli ehkäisyyn keskittyvässä järjestössä Birth Control International Information Centre, BCIIC (1929–38). Myöhemmin Kitty palasi takaisin New Yorkiin. Yhdysvalloissa hän aloitti työskentelyn WPA:lle eli Works Progress Administration -virastolle. Virasto perustettiin New Deal -uudistusten aikaan vuonna 1935, ja sen tarkoitus oli työllistää ihmisiä julkisen sektorin projekteihin. Marion toimi kielellisen kehityksen projektissa ja auttoi lapsia oppimaan englannin kieltä. Marion asui New Yorkissa aina kuolemaansa asti. Hän kuoli Sanger Nursing Home -hoitokodissa 73-vuotiaana 9. lokakuuta 1944.
Aiheesta muualla

Kitty Marion koosti suffragetti-ajoistaan leikekirjan, joka on myös digitalisoitu.
Kitty Marion myymässä Birth Control Review -lehteä vuonna 1925.
Septimontium

Septimontium on antiikin Rooman kaupungin varhaishistoriaan liittyvä käsite, jonka alkuperä ja merkitys on osittain epäselvä. Varmuudella se oli erään kaupungissa vietetyn juhlan nimi. Nimestään huolimatta juhla ei liity Rooman seitsemään kukkulaan.
Juhla

Septimontium (lat. Septimontiale sacrum) oli hyvin vanhaa alkuperää ollut juhla, jota vietettiin 11. joulukuuta. Siihen kuului ainakin puhdistava kulkue, joka kulki Palatiumin ja Esquilinuksen ympäri. Juhla mainitaan kalentereissa sekä useita kertoja kirjallisuudessa, erityisesti seuraavissa kohdissa:
Varro, De lingua Latina 6.24: ”Septimontium-päivä on nimetty näiden seitsemän kukkulan mukaan, joilla kaupunki sijaitsee; se on juhla, joka ei kuulu koko kansalle, vaan vain kukkuloilla asuville, samaan tapaan kuin Paganalia, joka on yhden alueen asukkaiden juhla” (”Dies Septimontium nominatus ab his septem montibus in quis sita urbs est feriae non populi sed montanorum modo ut Paganalia qui sunt alicuius pagi”).
Festus,  De verborum significatione 348: ”Septimontium, kuten Antistius Labeo sanoo, on juhla, jota vietetään näillä kukkuloilla: Palatium, jossa suoritetaan uhri nimeltä Palatuar; Velia, jossa suoritetaan toinen uhri; Fagutal, Subura, Cermalus, Oppius, Caelius ja Cispius” (”Septimontio, ut ait Antistius Labeo, hisce montibus feriae: Palatio cui sacrificium quod fit Palatuar dicitur; Veliae cui item sacrificium; Fagutali, Suburac, Cermalo, Oppio, Caelio monti, Cispio monti”).
Festus,  De verborum significatione 341: ”He kutsuivat päivää Septimontiumiksi, koska seitsemässä paikassa suoritettiin uhreja: Palatiumilla, Velialla, Fagutalilla, Suburassa, Cermaluksella, Caeliuksella, Oppiuksella ja Cispiuksella” (”Septimontium appellabant diem festum quod in septem locis faciebant sacrificium: Palatio, Velia, Fagutali, Subura, Cermalo, Caelio, Oppio et Cispio”).
Plutarkhos, Roomalaisia kysymyksiä (Quaestiones Romanae) 69: ”Septimontium-juhlaa vietetään sen vuoksi, että seitsemäs kukkula lisättiin kaupunkiin ja Roomasta tuli seitsemän kukkulan kaupunki” (”τὸ δὲ Σεπτομούντιον ἄγουσιν ἐπὶ τῷ τὸν ἕβδομον λόφον τῇ πόλει προσκαταϝεμηθῆναι καὶ τὴν ῾Ρώμην ἑπτάλοφον γενέσθαι”).
Festuksen antamat kukkuloiden luettelot sisältävät kahdeksan kukkulaa, vaikka sanovatkin kukkuloita olevan seitsemän. Siksi yksi kahdeksasta mainitusta nimestä on mitä ilmeisimmin jätettävä pois, ja valinta on usein kohdistunut Suburaan, joka ei millään tavoin ole kukkula tai vuori (mons). Oppius ja Cispius olivat ennemmin Esquilinuksen kielekkeitä kuin omia kukkuloitaan. Fagutal taas oli Esquilinuksen harjanne ja osa Oppiusta, ja Cermalus Palatiumin haarauma.
Alkuperäinen merkitys

Varron mukaan Septimontium olisi ollut kaupungin nimi ennen kuin sitä alettiin kutsua Roomaksi. Väite näyttäisi saavan tukea myös Johannes Lyydialaiselta.
On selvää, että jotkut roomalaiset muinaistutkijat uskoivat, että juhlan alkuperä olisi ollut siinä, kun seitsemän kukkulaa tai niiden osia sisällytettiin kaupungin rajojen sisäpuolelle. Tämä näkyy myös siinä, että nimityksen katsottiin yleisesti tulleen sanoista septem (”seitsemän”) + mons (”vuori”). Tutkijat olivat kuitenkin erimielisiä siitä, mitkä nämä kukkulat olivat. Ainakin on selvää, ettei Septimontiumin käsite liittynyt suoraan myöhemmin tunnettuihin Rooman seitsemään kukkulaan: kaikki mainitut lähteet luettelevat kukkulat, jotka eivät vastaa näitä seitsemää.
Epäselvää sen sijaan on, oliko nimitys ”Septimontium” todella käytössä kaupungin kasvun varhaisessa vaiheessa, ennen yleisesti tunnettua Servius Tulliuksen nimiin laitettua ”neljän alueen kaupunkia” (regiones quattuor), vai oliko tämä vain myöhempien muinaistutkijoiden keksimä selitys juhlan nimelle. On todennäköistä, että esimerkiksi Labeon mainitsemat alueet kuuluivat jossain vaiheessa ennen Servius Tulliuksen aikaa kaupungin rajojen sisään. On kuitenkin epätodennäköistä, että kyseessä olisi ollut ainakaan Rooman kaupungin varhaisempi nimi. Sen sijaan Septimontium-vaiheessa eri kukkuloilla vaikuttaa olleen vielä omat asutuksensa, jotka eivät vielä muodostaneet yhtenäistä kaupunkia. Siksi arvellaan, että nimitys tulisi todellisuudessa sanoista saepti montes, ”aidatut kukkulat”.
Huomiota herättää se, ettei Septimontiumiin liitettyjen kukkuloiden luettelossa esiinny Capitoliumia tai Aventinusta, aivan kuin ne oli jätetty pois Numa Pompiliuksen kaupungista ja Servius Tulliuksen neljän alueen kaupungista. Erään teorian mukaan lueteltuja kukkuloita yhdistää se, että niissä kaikissa oli Argei-pyhäkköjä. Näin voi olla, että Septimontium-juhlan olisi perustanut Numa, joka oli vastuussa monista muistakin kaupungin uskonnollisista perinteistä. Juhlaan liittyi hämärä perinne, josta on säilynyt tietoa Varrolla ja Festuksella. Heidän mukaansa Reaten alueelta kotoisin olleet sacranit (Sacrani) karkottivat liguurit ja sikulit Septimontiumin alueelta. Lisäksi Serviukselta löytyy kohta, jossa todetaan, että sikulit asuttivat aikoinaan Rooman aluetta, kunnes liguurit karkottivat heidät, ja sacranit puolestaan karkottivat liguurit. Erään tulkinnan mukaan Numa olisi perustanut juhlan muistamaan näitä perinteitä.
Myöhempi merkitys

Serviuksen muuri sulki sisäänsä erilaisen seitsemän kukkulan joukon, jota ajan kuluessa alettiin pitää todellisena Septimontiumina. Siihen kuluivat Rooman klassiset seitsemän kukkulaa, Quirinalis, Viminalis, Esquilinus, Caelius, Aventinus, Capitolium ja Palatium.
Armenian julkinen televisio

| Armenian julkinen televisio |
| --- | --- |

Perustettu:  1956
Avainhenkilöt:  Hovhannes Movsisjan (pääjohtaja)
Kotipaikka:  Jerevan, Armenia
Kotisivu:  www.1tv.am/hy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Armenian julkinen televisio (ARMTV, AMPTV) (arm. Հայաստանի Հանրային Հեռուստաընկերություն, Hayastani Hanrayin Herrustaynkerut’yun) (engl. Public Television of Armenia) on armenialainen yleisradioyhtiö, joka perustettiin vuonna 1956.
Televisiokanavat

Yhtiöllä on yksi kansallinen televisiokanava:
Armenia 1, yleiskanava, lähettää muun muassa uutisia, kulttuuri- ja historiaohjelmia sekä urheilua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset verkkosivut
South Sudan Broadcasting Corporation

| South Sudan Broadcasting Corporation SSBC |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  2013
Kotipaikka:  Juba, Etelä-Sudan
Toimiala:  kansallinen yleisradiotoiminta
Emoyhtiö:  Etelä-Sudanin parlamentti
Omistaja:  Etelä-Sudanin valtio
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
South Sudan Broadcasting Corporationin lähetysasemaa Jubassa (2016).
South Sudan Broadcasting Corporation (lyh. SSBC) on Etelä-Sudanin kansallinen yleisradioyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 2013 ja on maan parlamentin alainen organisaatio. SSBS:n kotipaikka on Juba. Yhtiö rahoitetaan pääosin budjettivaroin, joskin asetuksen mukaan pyrkimyksenä on ollut siirtyä yhdistelmään kansalaisilta perittäviä mediamaksuja, valtiontukia, mainosrahoitusta ja erilaisia tukia. Esimerkiksi Japani, Kiina ja Unesco ovat tukeneet yleiradioyhtiön laitehankintoja ja lähetysasemien uusimisia.
Valtionyhtiö ylläpitää maan ainoaa televisiokanavaa (SSBC TV) ja löyhästi South Sudan Radio -nimikkeen alle kytkeytyvää radioasemien verkkoa. Radioviestinnän saralla SSBC on yksi useista toimijoista, muita ovat esimerkiksi Radio Miraya, Eye Radio ja Capital FM. Televisiolähetykset pitävät sisällään uutisia, ajankohtaisohjelmia, musiikkia ja viihdettä, mutta lähetykset ovat käytännössä vain vähemmistön saavutettavissa. SSBC:n televisiokanavaa välitetään VHF/UHF-analogialähetyksinä. Lisäksi radio- ja televisiolähetyksiä jaetaan muutaman viestintäsatelliitin ja joidenkin streamingpalvelujen kautta, jotka mahdollistavat lähetysten seuraamisen myös ulkomailla.
Vuonna 2013 annetun viestintälain mukaan SSBC olisi poliittisesti ja taloudellisesti riippumaton hallituksen määräysvallasta. Tosiasiallisesti South Sudan Broadcasting Corporation ei ole toiminnassaan lainkaan journalistisesti vapaa, vaan maan hallitseva poliittinen ryhmittymä eli Sudanin kansanvapautusliike (SPLM) käyttää SSBC:n kanavia näkökantojensa esittämiseen. Toimittajia ja joukkoviestimiä on avoimesti varoitettu julkituomasta opposition kantoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta South Sudan Broadcasting Corporation Wikimedia Commonsissa
SSBC TV -suoratoistopalvelu (elahmad.com)
Andalouse-kastike

Ranskalaisia ja andalouse-kastiketta
Andalouse-kastike (ransk. sauce andalouse, holl. andalousesaus) on pääsääntöisesti Belgiassa käytetty kastike, jota syödään ranskalaisten kanssa. Vuonna 2023 kastike oli kyselyiden mukaan Belgian kolmanneksi suosituin kastike ranskalaisten kanssa: 20 % belgialaisista nimesi sen suosikkikastikkeekseen. Yksinkertaisimmillaan andalouse-kastike on sekoitus ketsuppia, majoneesia ja joitakin mausteita.
Kastikkeen uskotaan saaneen alkunsa 1960-luvulla. Sen kehittäjäksi nimetään La William -niminen kastikevalmistaja.
Belgian lisäksi andalouse-kastike on suosittua myös Ranskassa ja Luxemburgissa.
Så ska det låta

| Så ska det låta |
| --- | --- |
Tyyli:  viihdeohjelma
Kestoaika:  45 min / jakso
Pääosissa:  Juontaja: Sarah Dawn Finer (2018–) Kalle Moraeus (2013–2017) Peter Settman (2005–2013) Peter Harryson (1997–2005) Kapteenit: Marika Willstedt (2011–) Karin Westerberg (2015–)
Alkuperämaa:   Ruotsi  Irlanti (alkuperäisformaatti)
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Verkko:  SVT
Esitetty:  17. tammikuuta 1997 –  tauolla
Aiheesta muualla
IMDb 
Så ska det låta on ruotsalainen viihdeohjelma, jota esitettiin SVT:llä vuosina 1997–2020. Vuoteen 2005 saakka ohjelmaa juonsi Peter Harryson, vuosina 2006–2013 Peter Settman, vuosina 2013–2017 Kalle Moraeus ja vuosina 2018–2020 Sarah Dawn Finer.
Ohjelma perustuu irlantilaiseen formaattiin The Lyrics Board. Suomessa vastaavaan formaattiin perustuu Bumtsibum, jota Marco Bjurström juonsi vuosina 1997–2005 ja joka palasi lyhyeksi aikaa ohjelmistoon keväällä 2017 Kalle Lindrothin juontamana.
Så ska det låta jäi määrittelemättömän pituiselle tauolle 25. tuotantokauden jälkeen vuonna 2020.
Laosin pääministeri

| Laosin pääministeri |
| --- | --- |
 ນາຍກລດ໗ະມນຕ
 
 
 Nykyinen Thongloun Sisoulith 26. huhtikuuta 2016 lähtien
Nimittäjä:  Laosin presidentti
Kauden pituus:  viisi vuotta
Perustettu:  15. syyskuuta 1945
Ensimmäinen:  prinssi Phetsarath Rattanavongsa
Kotisivut:  
Laosin pääministeri (laos. ນາຍກລດ໗ະມນຕ) johtaa Laosin hallitusta. Se on korkein virka Laosin keskushallinnossa.
Presidentti ehdottaa pääministeirä, ja eduskunta äänestää ehdokkaan luottamuksesta. Muut hallituksen ministerit nimitetään samalla tavalla.
Luettelo > Laosin kuningaskunta (1945–1975)

| Järjestys | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Virkakausi | Virkakausi | Poliittinen puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Phetsarath Ratanavongsa (1890–1959) | 8. huhtikuuta 1945 | 20. lokakuuta 1945 | Vapaa Laos |
| vt. |  | Phaya Khammao (1911–1984)  | 20. lokakuuta 1945 | 23. huhtikuuta 1946 | Vapaa Laos |
| 2 |  | Kindavong (1900–1951) | 23. huhtikuuta 1946 | 15. maaliskuuta 1947 | Sitoutumaton |
| 3 |  | Souvannarath (1893–1960) | 15. maaliskuuta 1947 | 25. huhtikuuta 1948 | Sitoutumaton |
| 4 |  | Boun Oum (1912–1980) | 25. maaliskuuta 1948 | 24. helmikuuta 1950 | Sitoutumaton |
| 5 |  | Phoui Sananikone (1903–1983) | 24. helmikuuta 1950 | 15. lokakuuta 1951 | Neutralisti |
| 6 |  | Savang Vatthana (1907–1978?) | 15. lokakuuta 1951 | 21. marraskuuta 1951 | Sitoutumaton |
| 7 |  | Souvanna Phouma (1901–1984) | 21. marraskuuta 1951 | 25. lokakuuta 1954 | Kansallinen edistyksellinen puolue |
| 8 |  | Katay Don Sasorith (1904–1959) | 25. lokakuuta 1954 | 21. maaliskuuta 1956 | Kansallinen edistyksellinen puolue |
| 9 |  | Souvanna Phouma (1901–1984) | 21. maaliskuuta 1956 | 17. elokuuta 1958 | Kansallinen edistyksellinen puolue |
| 10 |  | Phoui Sananikone (1903–1983) | 17. elokuuta 1958 | 31. joulukuuta 1959 | Neutralisti |
| vt. |  | Sounthone Pathammavong (1911–1985) armeijan ylipäällikkö | 31. joulukuuta 1959 | 7. tammikuuta 1960 | Kansallisen etujen puolustuksen komitea |
| 11 |  | Kou Abhay (1892–1964) | 7. tammikuuta 1960 | 3. kesäkuuta 1960 | Sitoutumaton |
| 12 |  | Somsanith Vongkotrattana (1913–1975) | 3. kesäkuuta 1960 | 15. elokuuta 1960 | Kansallisen etujen puolustuksen komitea |
| 31 |  | Souvanna Phouma (1901–1984) | 30. elokuuta 1960 | 13. joulukuuta 1960 | Laosin neutralistinen rintama |
| 14 |  | Quinim Pholsena (1915–1963) (ei tunnustettu) | 11. joulukuuta 1960 | 13. joulukuuta 1960 | Rauhan ja neutraalisuuden puolue |
| 15 |  | Boun Oum (1912–1980) | 13. joulukuuta 1960 | 23. kesäkuuta 1962 | Sitoutumaton |
| 16 |  | Souvanna Phouma (1901–1984) | 23. kesäkuuta 1962 | 2. joulukuuta 1975 | Laosin neutralistinen rintama |
Luettelo > Laosin demokraattinen kansantasavalta (vuodesta 1975)

| Järjestys | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Pääministeri (Syntynyt–Kuollut) | Virkakausi | Virkakausi | Poliittinen puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Kaysone Phomvihane (1920–1992) | 8. joulukuuta 1975 | 15. elokuuta 1991 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 2 |  | Khamtai Siphandon (1924–) | 15. elokuuta 1991 | 24. helmikuuta 1998 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 3 |  | Sisavath Keobounphanh (1928–2020) | 24. helmikuuta 1998 | 27. maaliskuuta 2001 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 4 |  | Bounnhang Vorachith (1938–) | 27. maaliskuuta 2001 | 8. kesäkuuta 2006 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 5 |  | Bouasone Bouphavanh (1954–) | 8. kesäkuuta 2006 | 23. joulukuuta 2010 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 6 |  | Thongsing Thammavong (1944–) | 23. joulukuuta 2010 | 20. huhtikuuta 2016 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 7 |  | Thongloun Sisoulith (1946–) | 20. huhtikuuta 2016 | 22. maaliskuuta 2021 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 8 |  | Phankham Viphavanh (1951–) | 22. maaliskuuta 2021 | 30. joulukuuta 2022 | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
| 9 |  | Sonexay Siphandone (1966–) | 30. joulukuuta 2022 | alkaen | Laosin kansan vallankumouksellinen puolue |
François Fillon

| François Fillon |
| --- | --- |

Ranskan 168. pääministeri
 17. toukokuuta 2007 – 15. toukokuuta 2012  
Presidentti:  Nicolas Sarkozy
Edeltäjä:  Dominique de Villepin
Seuraaja:  Jean-Marc Ayrault
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1954 (ikä 70) Le Mans, Ranska
Puoliso:  Penelope Fillon
Tiedot
Puolue:  Les Républicains
 Nimikirjoitus
François Fillon /fʁɑ̃.swa fi.jɔ̃/ (s. 4. maaliskuuta 1954 Le Mans, Sarthe) on ranskalainen poliitikko (Les Républicains), moninkertainen ministeri, senaattori ja parlamentaarikko. Nicolas Sarkozy nimitti hänet Ranskan pääministeriksi 17. toukokuuta 2007. Hän on toiminut ranskalaisen epäpoliittisen keskusteluyhdistyksen France.9:n puheenjohtajana. Hänen yksityinen vaalilauseensa on ”Ranskan tulee kestää totuus”.
Fillon oli Les Républicains -puolueen presidenttiehdokas Ranskan presidentinvaaleissa 2017, hän voitti 27. marraskuuta esivaalit 66,5 prosentin ääniosuudella. Hän oli ennakkosuosikki, kunnes hänen taustastaan paljastui useita skandaaleja. Hän on muun muassa maksattanut sukulaisilleen valtiolla palkkioita olemattomista tehtävistä.
Elämäkerta

François Fillon syntyi nelilapsiseen perheeseen. Hänen äitinsä on historioitsija Anne Fillon ja isänsä notaari Michel Fillon. Hän varttui pienessä kaupungissa Sarthen departementissa ja kävi siellä myös kunnallista koulua. Yläkoulun hän suoritti yksityisessä collègessa ja lukion samoin yksityisessä lukiossa Le Mansin kaupungissa. Ylioppilaaksi hän valmistui 1972.
Ylioppilaaksi tulon jälkeen hän opiskeli Mainen yliopistossa ja suoritti julkioikeuden maisterin tutkinnon vuonna 1976. Lisäksi hän on suorittanut DEA-jatkotutkinnon julkisoikeudessa (noin vuosi) René Descartes -yliopistossa Pariisissa ja valtio-opissa Fondation nationale des sciences politiquesissa.
Jonkin aikaa hän suunnitteli ryhtyvänsä toimittajaksi ja suorittikin kolme vuotta kestäneen harjoittelun ranskalaisessa AFP-uutistoimistossa. Hän kuitenkin siirtyi poliitikon uralle, kun hänen oman departementtinsa kansanedustaja Joël Le Theule otti hänet parlamenttiavustajakseen vuonna 1976. Kun Le Theulesta tuli ministeri, Fillon siirtyi hänen kabinettinsa apulaispäälliköksi.
Fillon on avioitunut walesilaisen Penelope Clarken kanssa vuonna 1980, ja heillä on viisi yhteistä lasta.
Joêl Le Theulen kuoleman (1980) jälkeen Fillonistä tuli Ranskan parlamentin nuorin kansanedustaja. Hänestä tuli myös Le Theulen manttelinperijä Sable-sur-Sarthen kaupungin mairena sekä myös Sarthen alueen alueneuvoston jäsen ja myöhemmin myös sen puheenjohtaja.
Fillon oli 2002–2004 sosiaali-, työ- ja solidaarisuusministerina Raffarinin hallituksessa, jolloin hän ajoi läpi eläkeiän korotuksen huolimatta ammattiliittojen suurista lakoista ja mielenosoituksista. Hänen johdollaan myös höllennettiin 35 tunnin työviikkoa. Hallituksen uudelleen järjestelyn jälkeen hän oli opetusministerinä. Opetusministerinä hän valvoi niin sanotun huivilain toteuttamista, joka kielsi kouluissa uskonnolliset symbolit, kuten ristit ja muslimien huivit. Raffarin hallitus joutui eroamaan vuonna 2005 EU-perussopimuksesta järjestetyn kansanäänestyksen tappion jälkeen. Potkujen vuoksi hän siirtyi presidentti Chiracin kannattajasta Sarkozyn tukijaksi.
Fillonin hallitus sai kesäkuun 2007 parlamenttivaaleissa odotetusti eniten paikkoja, vaikka se UMP tukijoineen itse asiassa menetti paikkoja edellisiin vaaleihin verrattuna.
Elämäkerta > Tuomio

Fillon sai kesäkuussa 2020 kavalluksesta viiden vuoden vankeustuomion, josta kolme ehdollisena, järjestettyään vaimolleen Pénélope Fillonille työn parlamenttiavustajana, jota tämä ei juuri hoitanut mutta sai täyden palkan. Pénélope Fillon sai kolmen vuoden ehdollisen tuomion, ja molemmat tuomittiin maksamaan 375 000 euron sakot. François Fillon oli vuoden 2017 presidentinvaalien ennakkosuosikki, mutta rikosepäilyjen paljastuminen romautti hänen suosionsa ja valituksi tuli Emmanuel Macron.