Web 2.0
Rakenne ja pääpiirteet

Web 2.0 voidaan jakaa kolmeen osaan: ansainta- ja toimintamallit, käyttäjäsisältöjen ja –palveluiden kehittyminen yhteisöllisiksi sekä www-alustainen ohjelmointi ja ohjelmistokehitys.  Ensimmäiseen kategoriaan lukeutuu esimerkiksi ilmainen palvelumalli (esim. YouTube ja Blogger-työkalu), joista useimmiten muodostuu suosion kasvettua (ainakin osittain) maksullisia. Muita havaittuja liiketoimintamalleja ovat mainokset (joista tunnetuimpina Goolen mainokset, ”Ads by Google”), tilauspalvelut (joissa usein peruskäyttö maksutonta, esim. Spotify) ja myyntipalvelut (tuotteet joko fyysisiä tai virtuaalisia, esim. HabboHotel).  Lisäksi ns. pitkähäntä –ilmiö lukeutuu ensimmäiseen kategoriaan. Ilmiössä pyritään myymään vähemmän suosittuja tuotteita, joita kivijalkamyymälöissä voi olla mahdotonta tarjota rajallisen hyllytilan vuoksi . Kuitenkin suurin osa sosiaalisen median palveluista ei omaa selkeää liiketoimintamallia . Aikaisemmin verkon toimintamalli oli ”ylhäältä-alas” –tyyppistä, mutta Web 2.0:n myötä käyttäjien keskinäinen vuorovaikuttaminen on kasvanut erilaisten blogien ja keskustelupalstojen myötä. Toiseen Web 2.0:n kategoriaan, käyttäjäsisältöjen ja –palveluiden kehittymiseen yhteisöllisiksi, luetaan keskustelupalstojen ja blogien lisäksi myös muut erilaiset verkkoyhteisöt (esim. Facebook), joissa käyttäjät jakavat tietoa, valokuvia, videoita, mielipiteitä ja kokemuksiaan.  Sisällön verkkoyhteisössä voi luoda yksityinen henkilö, yritys, ammattilainen tai amatööri. Pääperiaatteena on, että sisällön tuottajat ovat tasavertaisia.  Kolmas Web 2.0:n kehityssuunta eli ohjelmistojen kehitys on muuttanut perinteiset tietokantasovellukset yksittäisistä käyttöjärjestelmistä ja päätelaitteista verkkoalustaisiksi palveluiksi, joita voidaan päivittää nopeasti ja paikasta riippumattomasti. Käyttäjät toimivat testaajina ja sovellukset pysyvät ikään kuin testiversioina, sillä kehitysideat ja muu palaute saadaan käyttäjiltä suoraan.
Web 2.0 sivut antavat käyttäjälle mahdollisuuden sivuston sisällön tarkastelun lisäksi myös mm. sen kommentointiin. Joillekin sivuille käyttäjä voi luoda oman profiilin, joka mahdollistaa laajemman osallistumisen sivuston käyttöön. Web 2.0:n keskeisiä piirteitä ovat mm. yhteisöpalvelut, käyttäjän omat julkaisut (esimerkiksi kotisivut ja blogit), sisällön merkitseminen (esim. “taggaus”, “tykkääminen” ja linkittäminen).  Käyttäjät ovat oleellisessa roolissa web 2.0 sivustojen sisällön luomisessa.  Käyttäjät voivat luoda sivustolle uutta arvoa esimerkiksi kommentoimalla aiempia julkaisuja ja linkittämällä aiheeseen liittyviä kuvia ja videoita.
Web 2.0:n pääpiirteitä :
Folksonomia – tiedon vapaa luokittelu; käyttäjät voivat vaikuttaa tiedon luokitteluun esimerkiksi “taggaamalla” tai linkittämällä.
Verkkopohjaisia sovelluksia voidaan käyttää missä tahansa
Käyttäjäkokemus – dynaaminen sisältö, joka reagoi käyttäjän syötteisiin; käyttäjä pystyy esimerkiksi klikkaamaan kuvaa suurentaakseen sitä tai saadakseen lisää tietoa.
Käyttäjä tiedon tuottajana – kaksisuuntainen tiedonkulku; sivuston omistaja ei ole ainoa tiedon tuottaja, vaan myös käyttäjä osallistuu sivuston sisältöön esimerkiksi kommentoimalla. Käyttäjäarvostelut ovat myös yksi tapa tuottaa sisältöä (esimerkiksi verkkokaupat, kuten Amazon).
Web 2.0 mahdollistaa myös sivuston joukkoistamisen, jolloin käyttäjät tuottavat kaiken sisällön (esimerkiksi Youtube ja Wikipedia).
Koska web 2.0 tarjoaa saman vapauden kaikille käyttäjille , se mahdollistaa myös haitallisen käytön. Vapaus jakaa tietoa tuo tullessaan web 2.0:n haittailmiöt, kuten roskapostin (“spam”) ja häiriköinnin (“trollaus”). Web 2.0 voi toimia jopa kanavana vihapuheelle, kiusaamiselle ja kunnianloukkauksille. Yksi web 2.0:n ongelmista on häiriköinnin mahdollisuus kannustaa asiallisia käyttäjiä olemaan tuomatta omaa panostaan sivuston sisältöön. Muiden käyttäjien materiaalien jakaminen ilman materiaalin tuottajan lupaa aiheuttaa puolestaan tekijänoikeusrikkomuksia. Esimerkiksi YouTubessa olevat TV-sarjojen jaksot, kokonaiset elokuvat ja musiikkivideot ovat toisinaan aiheuttaneet oikeudellisia haasteita yritystä kohtaan. Web 2.0:n kehityksen myötä luottamuksen merkitys on korostunut. Aiemmin rajanveto sisällön tuottajiin ja kuluttajiin oli helpompaa tehdä, ja sisällön tuottajan identiteetti oli vaivattomammin selvitettävissä kuin Web 2.0:n aikana, jossa anonyymisyys on mahdollista ja julkaisukynnys on matalampi sisällön tuottamisen ja jakamisen helppouden vuoksi. Luottamukseen vaikuttavat mm. palveluntarjoajan brändi ja maine, yksityisyyden suojaaminen, arvostettujen tahojen antamat suosittelut, tietoturvakäytännöt, sivuston ulkonäkö, sovelluksen toiminta ja tunnettavuus, käyttäjäryhmän ominaisuudet, käytön seuraukset (esim. roskaposti ja virukset) ja verkkoyhteyden tietoturva (erityisesti salaus, kuten pankkipalveluissa).