stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vuonna 1991 kuolleista henkilöistä
Helmikuu

3. helmikuuta – Harry Ackerman, yhdysvaltalainen televisiotuottaja (s. 1912)
4. helmikuuta – Károly Bartha, unkarilainen uimari ja olympiamitalisti (s. 1907)
5. helmikuuta – Dean Jagger, yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä (s. 1903)
5. helmikuuta – John Wikström, ruotsalainen maastohiihtäjä (s. 1903)
6. helmikuuta – Salvador Luria, vuoden 1969 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut italialais-yhdysvaltalainen mikrobiologi (s. 1912)
6. helmikuuta – María Zambrano, espanjalainen esseisti ja filosofi (s. 1904)
8. helmikuuta – Jarkko Levonen, suomalainen jääkiekkoilija (s. 1953)
9. helmikuuta – Kirsti Arajärvi, suomalainen lyseon lehtori ja paikallishistorian tutkija (s. 1911)
9. helmikuuta – Daigorō Kondō, japanilainen jalkapalloilija (s. 1907)
10. helmikuuta – Georges Dayez, ranskalainen kuvataiteilija (s. 1907)
10. helmikuuta – Marion Roper, yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiamitalisti (s. 1910)
11. helmikuuta – Bohumil Kudrna, tšekkoslovakialainen ratameloja ja olympiavoittaja (s. 1920)
11. helmikuuta – Aleksandra Rahmanova, venäläinen kirjailija (s. 1898)
12. helmikuuta – Wilhelm Brinkmann, saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja (s. 1910)
13. helmikuuta – Arno Breker, saksalainen kuvanveistäjä ja olympiakisojen taidekilpailujen mitalisti (s. 1900)
14. helmikuuta – Erkki Vala, suomalainen toimittaja, kustantaja, kriitikko ja kirjailija (s. 1902)
14. helmikuuta – Carrie C. White, pitkäikäinen yhdysvaltalainen nainen ja mahdollisesti maailman vanhin elävä ihminen (s. 1874?)
18. helmikuuta – Renate Kern, saksalainen iskelmälaulaja (s. 1945)
18. helmikuuta – Miguel Raspanti, argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1904)
20. helmikuuta – Isabelle Delorme, kanadalainen pianisti ja säveltäjä (s. 1900)
21. helmikuuta – Margot Fonteyn, brittiläinen balettitanssija (s. 1919)
21. helmikuuta – O. C. Gundersen, norjalainen poliitikko (s. 1908)
21. helmikuuta – Nutan (oik. Nutan Behl), intialainen näyttelijä (s. 1936)
22. helmikuuta – Alfons Almi, suomalainen oopperalaulaja ja professori (s. 1904)
22. helmikuuta – Eric Hosking, englantilainen valokuvaaja ja ornitologi (s. 1909)
22. helmikuuta – Arvo Kemppainen, suomalainen lääkäri, poliitikko ja kansanedustaja (SKP, SKDL, Vasemmistoliitto) (s. 1946)
22. helmikuuta – Sulo Pasanen, suomalainen kirjailija (s. 1912)
23. helmikuuta – Dagi Angervo, suomalainen näyttelijä (s. 1904)
24. helmikuuta – John Charles Daly, yhdysvaltalainen toimittaja ja televisiojuontaja (s. 1914)
24. helmikuuta – Héctor Rial, argentiinalais-espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja (s. 1928)
27. helmikuuta – Olli F. Linnainmaa, suomalainen kauppias, kauppaneuvos ja itsepalvelukaupan uranuurtaja (s. 1907)
28. helmikuuta – Wassily Hoeffding, suomalais-yhdysvaltalainen tilastotieteilijä (s. 1914)
helmikuussa – Sointu Kouvo, suomalainen näyttelijä (s. 1916)
Lokakuu

1. lokakuuta – Reino Hallaperä, suomalainen virkamies ja bassolaulaja (s. 1901)
2. lokakuuta – Demetrios I, Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka 1972–1991 (s. 1914)
5. lokakuuta – Martin Ennals, brittiläinen ihmisoikeusaktivisti (s. 1927)
5. lokakuuta – Pia Kuru, suomalainen henkirikoksen uhri (s. 1974)
7. lokakuuta – Natalia Ginzburg, italialainen kirjailija (s. 1916)
7. lokakuuta – Arja Jokinen, suomalainen yleisurheilija (s. 1965)
8. tai 9. lokakuuta – Maria Lang (oik. Dagmar Maria Lange), ruotsalainen salapoliisikirjailija (s. 1914)
8. lokakuuta – Viljo Salminen, suomalainen lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari (s. 1905)
9. lokakuuta – Roy Black, saksalainen laulaja (s. 1943)
10. lokakuuta – Nikolaus Hirschl, itävaltalainen painija ja olympiamitalisti (s. 1906 tai 1908)
10. lokakuuta – Eino Laihiala, suomalainen Mannerheim-ristin ritari (s. 1916)
11. lokakuuta – Paavo Maijala, suomalainen diplomi-insinööri, tekniikan tutkija ja professori (s. 1911)
11. lokakuuta – Joan Peebles, kanadalainen oopperalaulaja (s. 1899)
12. lokakuuta – Arne H. Lindgren, ruotsalainen kirjailija ja virsirunoilija (s. 1922)
12. lokakuuta – Aline MacMahon, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1899)
12. lokakuuta – Arkadi Strugatski, neuvostoliittolainen tieteiskirjailija (s. 1925)
12. lokakuuta – Gregory Vlastos, turkkilais-yhdysvaltalainen antiikintutkija, filosofi ja professori (s. 1907)
14. lokakuuta – John Newmark, saksalaissyntyinen kanadalainen pianisti ja taidemaalari (s. 1904)
16. lokakuuta – Ole Beich, tanskalainen basisti (L.A. Guns, Guns N’ Roses) (s. 1955)
16. lokakuuta – Aarre M. Peltonen, suomalainen kirjallisuudentutkija (s. 1920)
16. lokakuuta – Raimo Viitala, suomalainen taidemaalari ja taidekriitikko (s. 1932)
17. lokakuuta – Tennessee Ernie Ford, yhdysvaltalainen countrymuusikko, gospellaulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja (s. 1919)
23. lokakuuta – Július Torma, unkarilais-tšekkoslovakialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja (s. 1922)
24. lokakuuta – Lauri Harvila, Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen tykistörykmentin komentaja (s. 1901)
24. lokakuuta – Gene Roddenberry, yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, -tuottaja, filosofi ja futurologi, Star Trek -televisiosarjan luoja (s. 1921)
24. lokakuuta – Toivo Salminen, suomalainen jääkiekkoilija ja maahockeypelaaja (s. 1923)
26. lokakuuta – Jouni Mömmö, suomalainen rockmuusikko, kitaristi ja laulaja-lauluntekijä (Mana Mana) (s. 1955)
27. lokakuuta – Andrzej Panufnik, puolalais-brittiläinen säveltäjä (s. 1914)
28. lokakuuta – Kolau Nadiradze, georgialainen runoilija (s. 1895)
29. lokakuuta – Mario Scelba, Italian pääministeri 1954–1955 ja Euroopan parlamentin puhemies 1969–1971 (s. 1901)
31. lokakuuta – Simon Gjoni, albanialainen säveltäjä (s. 1925)
Tuntematon päivämäärä

Mikko Kopra, inkeriläinen punaupseeri (s. 1915)
Agbagli Kossi, togolainen kuvanveistäjä (s. 1935)
Gheorghe Lichiardopol, romanialainen ampuja ja olympiamitalisti (s. 1913)
Ebbe Linde, ruotsalainen runoilija ja kääntäjä (s. 1897)
Clunyn luostari

Clunyn kolmas luostarikirkko.
Clunyn luostari on ranskalainen luostari. Se perustettiin 900-luvulla Burgundiin ja siellä toimi aikoinaan Clunyn liike. Akvitanian herttua lahjoitti vuonna 910 maata luostarin rakentamista varten sillä ehdolla, että luostarin toiminnan tuli olla itsenäistä maallisesta tai kirkollisesta esivallasta (eksemptio), kun yleisesti tuohon aikaan luostarit oli valjastettu hallitsijoiden tarkoituksiin. Luostarinsa aseman ansiosta sen toinen apotti Odo saattoi yhdistämällä alaisuuteensa muita luostareita luoda eräänlaisen monastisen keisarikunnan.
Luostaria laajennettiin ensimmäistä kertaa vuonna 955, jolloin rakennettiin uusi kiviholvikirkko ja sen ympärille luostaripihoja, makuusaleja, ruokasali ja maatalousrakennuksia. Rakennuksissa noudatettiin selkeää suorakulmaista pohjakaavaa. Clunyn suurinta kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1085, ja se oli pitkään maailman suurin kirkko. Se kuitenkin tuhoutui melkein kokonaan vuonna 1810.
Luostarissa oli tärkeimpänä sääntönä kolme benediktiiniläistä periaatetta, vaikeneminen, rukoileminen ja työn teko.
Clunyn luostarin kuusi ensimmäistä apottia on julistettu pyhimyksiksi:
Berno Clunylainen
Odo Clunylainen
Aymard Clunylainen
Majolus Clunylainen
Odilo Clunylainen
Hugo Clunylainen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clunyn luostari Wikimedia Commonsissa
Kamaru Usman

| Kamaru Usman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1987 (ikä 37) Auchi, Nigeria
Kansalaisuus:   Nigeria  Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  The Nigerian Nightmare
Aktiivisena:  2012–
Pituus:  183 cm
Paino:  77 kg
Painoluokka:  välisarja
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  vapaapaini, nyrkkeily
Seura:  Blackzilians (2011–2017) Sanford MMA (2017–2020) Onx Sports (2020–)
Tilastot
Ottelut:  19
Voitot:  18
– tyrmäyksellä:  8
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  9
Tappiot:  1
– luovutuksella:  1
Kamarudeen Usman (s. 11. toukokuuta 1987 Auchi, Nigeria) on nigerialais-yhdysvaltalainen välisarjan vapaaottelija ja entinen vapaapainija. Hän oli UFC:n välisarjan mestari maaliskuusta 2019 aina elokuuhun 2022.
Alkuvuodet

Usman syntyi Nigeriassa kolmilapsiseen perheeseen. Hänen isä palveli Nigerian armeijassa ja äiti oli opettaja. Hänen veljistä Kashetu valmistui lääkäriksi ja Mohammed on raskaansarjan vapaaottelija. Usman kasvoi alkuvuodet äitinsä ja kahden veljensä kanssa, kunnes heidän isä, joka työskenteli farmaseuttina toi perheensä Dallasiin Usmanin ollessa 8-vuotias.
Paini

Usman kävi Arlingtonissa Bowie High Schoolia, jossa hän aloitti painin toisena lukuvuotena. Usman sai tuolloin lempinimekseen "Marty", kun hänen valmentajallaan oli vaikeuksia lausua Usmanin oikeaa nimeä Kamarudeen. Hänen painitilastoksi jäi 53–3 ja sijoittui muun muassa kolmanneksi Texasin osavaltion mestaruuskisoissa. Usman paini myös yhden lukuvuoden Jon Jonesin kanssa samassa kansallisessa turnauksessa.
Siirryttyään opiskelemaan collegeen, Usman paini yhden vuoden Iowan William Pennin yliopistossa. Hän eteni NAIA:n kansallisen turnauksen karsinnoista, mutta ei päässyt osallistumaan turnaukseen lumimyrskyn vuoksi. Tietämättään puolet Usmanin joukkueesta ja päävalmentaja olivat lähteneet aiemmin kohti turnausta. Hän turhautui tilanteesta ja siirtyi Nebraskan yliopistoon. Usman eteni jokaisena kolmena vuotena kolmen parhaanjoukkoon ja kahdesti kansallisissa kisoissa loppuottelussa. Hänestä tuli myös 2010 NCAA 2. divisionan kansallinen mestari 79-kiloisten sarjassa. Usman päätti kautensa tilastolla 44–1, ottaen 30 peräkkäistä voittoa.
Yliopiston jälkeen Usman siirtyi vapaapainiin ja harjoitteli Yhdysvaltain olympialaisharjoituskeskuksessa. Hänen tavotteena oli päästä vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Usmanin tavote jäi, kun hän kärsi loukkaantumisista, eikä onnistunut pääsemään Yhdysvaltain olympiakarsintoja läpi. Maalis-huhtikuun vaihteessa käydyissä karsinnoissa Usman voitti yhden ottelun kolmesta. Olympia tavotteen epäonnistuttua Usman keskitti mielenkiintonsa vapaaotteluun.
Vapaaottelu

Usman siirtyi vapaaottelun pariin ja kävi ensimmäisen ammattilaisottelunsa 30. marraskuuta 2012 David Gloveria vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä toisen erän lopussa. Usman otteli tämän jälkeen vielä kahdesti vuoden 2013 aikana. Ensin toukokuussa Usman koki uransa ensimmäisen tappion Jose Caceresille takakuristuksella. Joulukuussa hän voitti Rashid Abdullahin teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
Vapaaottelu > Legacy FC (2014)

Usman teki kolmen ottelun jälkeen sopimuksen Legacy FC:n kanssa 2014. Hän kohtasi ensimmäisessä ottelussaan tammikuussa Steven Rodriguezin, jonka Usman voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän alussa. Huhtikuussa hän voitti Lenny Lovoton myös teknisellä tyrmäyksellä, tällä kertaa kolmannessa erässä. Usman kohtasi vielä heinäkuussa WEC:n kevytsarjan mestaruudesta otelleen Marcus Hicksin. Hän voitti kamppailun edellisten ottelujen tapaan teknisellä tyrmäyksellä.
Vapaaottelu > Ultimate Fighter (2015)

Helmikuussa 2015 Usmanin ilmoitettiin olevan mukana tosi-tv-sarjassa Ultimate Fighter, joka etsii uusia ottelijoita UFC:n välisarjaan.
Usman kuului Blackzilians joukkueeseen, jossa hän oli harjoitellut vuodesta 2011 lähtien. Hän kohtasi ensimmäisenä American Top Team joukkueen Michael Gravesin, jonka Usman voitti tuomariäänin. Välierissä hän kohtasi entisen WSOF:n välisarjan mestarin Steve Carlin, jonka Usman voitti myös tuomariäänin ja eteni loppuotteluun.
Usman kohtasi Hayder Hassan 12. heinäkuuta 2015 välisarjan turnauksen loppuottelussa. Hän voitti mestaruuden käsitriangelikuristuksella toisen erän alussa ja sai palkkioksi kuusiotteluisen sopimuksen UFC:hen. Usman palkittiin myös illan suoritus bonuksella voitostaan.
Vapaaottelu > UFC (2015–)

Usman otteli ensimmäisen UFC-ottelunsa Leon Edwardsia vastaan joulukuussa 2015, jonka hän voitti tuomariäänin (29–28, 30–27, 29–28).
Usman otteli kahdesti vuonna 2016, joista ensimmäinen ottelu käytiin heinäkuussa. Hän kohtasi Alexander Jakovlevin, jonka Usman voitti tuomariäänin (30–25, 30–25, 30–25) painivoittoisessa ottelussa. Jakovleviltä vähennettiin myös piste rikottuaan sääntöjä tarttumalla häkistä kiinni. Marraskuussa Usman kohtasi Warlley Alvesin, joka oli voittanut Brasilian Ultimate Fighter turnauksen keskisarjan 2014. Usman voitti ottelun tuomariäänin (29–27, 30–26, 29–28).
Usman jatkoi edellisen vuoden tapaan ottelemalla kahdesti vuoden 2017 aikana. Huhtikuussa hän kohtasi UFC 210 -tapahtumassa entisen KOTC:n keskisarjan mestarin Sean Stricklandin. Usman voitti ottelun tuomariäänin (30–27, 30–26, 30–26). Syyskuussa hän kohtasi kaksinkertaisen jujutsun maailmanmestarin Sérgio Moraesin, joka oli otellut seitsemän ottelua peräkkäin tappioitta. Kaksikon oli tarkoitus kohdata aiemmin toukokuussa 2016, mutta Usman joutui jättämään ottelun väliin loukkaantumisen vuoksi. Ottelu käytiin UFC Fight Night: Rockhold vs. Branch -tapahtumassa, jossa Usman otteli ensimmäistä kertaa UFC:ssä pääkortilla. Hän voitti ottelun tyrmäyksellä ensimmäisen erän puolessavälissä.
Usmanin oli tarkoitus otella vielä joulukuussa 2017 Emil Weber Meekiä vastaan, mutta Meekin viisumiongelmien vuoksi ottelu siirrettiin tammikuulle 2018. Usman voitti painivoittoisen ottelun tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–27). Toukokuussa Usmanin oli tarkoitus kohdata Chilessä Santiago Ponzinibbio, joka ilmoitti kuukautta ennen ottelua jättävänsä ottelun väliin loukkaantumisen vuoksi. Usman sai tilalle entisen keski- ja välisarjan mestaruudesta otelleen Demian Maian. UFC Fight Night: Maia vs. Usman -tapahtumassa käyty ottelu oli samalla ensimmäinen kerta, jossa hän oli illan pääotteluna. Usman voitti kamppailun tuomariäänin (50–45, 49–46, 49–46). Marraskuussa hän kohtasi vielä entisen UFC:n kevytsarjan mestarin Rafael dos Anjosin, joka oli hävinnyt edellisessä ottelussaan tilapäisen välisarjan mestaruusottelun Colby Covingtonille. Usman otteli toista kertaa illan pääotteluna, kun kamppailu käytiin The Ultimate Fighter: Heavy Hitters Finale -tapahtumassa. Hän voitti dos Anjosin tuomariäänin (50–43, 49–45, 48–47) ja sai palkinnoksi myös illan suoritus bonuksen.
Vapaaottelu > UFC (2015–) > Välisarjan mestaruus (2019–)

Usman sai yhdeksän ottelun voittoputken jälkeen tilaisuuden otella UFC:n välisarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Tyron Woodleyta vastaan. Woodley puolestaan oli puolustamassa mestaruuttaan viidettä kertaa. Ottelu käytiin 2. maaliskuuta 2019 UFC 235 -tapahtumassa, jossa Usman voitti mestaruuden selkeästi tuomariäänin (50–44, 50–44, 50–45). Hänestä tuli samalla ensimmäinen nigerialainen UFC-mestari.
Usman puolusti ensimmäistä kertaa mestaruuttaan 14. joulukuuta 2019 entistä tilapäistä välisarjan mestaria Colby Covingtonia vastaan. Kamppailu käytiin UFC 245 -tapahtumassa, joka oli kahden painitaustaisen ottelijan sijaan pääosin pystyottelua. Usman onnistui pudottamaan Covingtonin mattoon kahdesti, ennen kuin voitti ottelun viidennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Ottelu palkittiin myös illan kamppailu bonuksella.
Usmanin oli määrä puolustaa toista kertaa mestaruuttaan Gilbert Burnsin vastaan 12. heinäkuuta 2020, mutta koronaviruspandemian aikana Burnsin todettiin saaneen koronan ja kaksikon välinen kamppailu peruttiin. Jorge Masvidal ilmoitti 5. heinäkuuta ottelevansa Burnsin tilalla mestaruudesta lyhyellä varoitusajalla UFC 251 -tapahtumassa. Usman hallitsi ottelua pääosin sidontaotteilla ja voitti ottelun tuomariäänin (50–45, 50–45, 49–46). Ottelu oli myös menestys pay-per-view ostoissa Yhdysvalloissa tuottaen 1,3 miljoonaa dollaria, joka oli enemmän sitten UFC 229 -tapahtumaa lokakuussa 2018.
Usmanin kolmas kerta puolustaa mestaruutta oli tarkoitus tapahtua joulukuussa 2020, mutta hän kertoi tarvitsevansa lisäaikaa toipumiseen vammoistaan. Mestaruusottelu siirrettiin helmikuun 13. päivälle 2021, jolloin hän kohtasi Gilbert Burns. Kaksikon oli tarkoitus otella edellisvuoden heinäkuussa. Ottelu käytiin UFC 258 -tapahtumassa, jossa Usman voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä kolmannen erän alussa. Voiton myötä Usman rikkoi Georges St-Pierren välisarjan voittoputken. Usman palkittiin myös illan suoritus bonuksella.
Saavutukset > Paini

NCAA 2. divisionan kansallinen mestaruus (174 lbs, 2010)
NCAA 2. divisionan All-American (174 lbs, 2008, 2009, 2010)
NAIA kansalliset karsinnat (165 lbs, 2007)
UIL All-State out of Bowie High School (145 lbs, 2005)
Saavutukset > Vapaaottelu

Välisarjan mestaruus (kerran, puolustanut kolmesti)
Ensimmäinen nigerialaissyntyinen mestari
Illan suoritus (kolmesti, vs. Hayder Hassan, Rafael dos Anjos, Gilbert Burns)
Illan kamppailu (kerran, vs. Colby Covington)
Myöhäisin lopetus välisarjan historiassa (kerran, vs. Colby Covington)
Myöhäisin tyrmäys mestaruusottelussa (kerran, vs. Colby Covington)
Eniten peräkkäisiä voittoja välisarjassa (13)
Vesinokkaeläin

| Vesinokkaeläin |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Munivat nisäkkäät Prototheria
Lahko::  Nokkaeläimet Monotremata
Heimo::  Vesinokkaeläimet Ornithorhynchidae
Suku::  Vesinokkaeläimet Ornithorhynchus
Laji::  anatinus
Kaksiosainen nimi
 Ornithorhynchus anatinus  (Shaw, 1799) 
Synonyymit
 Ornithorhynchus paradoxus Blumenbach, 1800   Platypus anatinus Shaw, 1799  
 Vesinokkaeläimen levinneisyys. Kotoperäinen elinalue punaisella ja siirretty kanta keltaisella.
Katso myös
   Vesinokkaeläin Wikispeciesissä   Vesinokkaeläin Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vesinokkaeläin (Ornithorhynchus anatinus) on pienikokoinen nisäkäslaji, jota esiintyy Kaakkois-Australiassa ja Tasmaniassa. Neljän nokkasiililajin ohella vesinokkaeläin on yksi viidestä nokkaeläimiin kuuluvasta nisäkäslajista, jotka eivät synnytä eläviä poikasia vaan munivat. Muiden nokkaeläinten tapaan myös vesinokkaeläimellä on sähköaisti.
Muniva, myrkyllinen, räpyläjalkainen ja ulkomuodoltaan ankannokkaiseksi sekä majavahäntäiseksi kuvailtu nisäkäs on hämmentänyt eurooppalaisia eläintieteilijöitä, joista monet ensi kohtaamisella luulivat sitä hyvin suunnitelluksi huijaukseksi. Se on yksi harvoista myrkyllisistä nisäkkäistä: vesinokkaeläinuroksella on takajalassaan kannus, joka levittää ihmiselle kovaa kipua aiheuttavaa myrkkyä. Vesinokkaeläin on ainutlaatuisten ominaisuuksiensa vuoksi tärkeä evoluutiobiologian tutkimuskohde ja Australian helposti tunnistettava symboli. Sitä on käytetty useiden kansallisten tapahtumien maskottina, ja se on kuvattuna Australian 20 sentin kolikon kääntöpuolelle.
Vesinokkaeläintä metsästettiin sen turkin vuoksi aina 1900-luvun alkuun asti, mutta nyt laji on suojeltu koko esiintymisalueellaan. Vaikka tarhaolosuhteissa toteutetut lisäännyttämisprojektit ovat tuottaneet vain rajallisia tuloksia ja vesinokkaeläin on altis saastumisen aiheuttamille seuraamuksille, laji ei ole välittömässä vaarassa. Ilmaston lämpeneminen saattaa kuitenkin tulevaisuudessa uhata sen elinaluetta.
Lajin löytyminen ja nimi

Kun eurooppalaiset ensimmäistä kertaa löysivät vesinokkaeläimen 1798, Uuden Etelä-Walesin toinen kuvernööri John Hunter lähetti sen turkin ja eläimestä tehdyn piirroksen Englantiin. Brittiläiset tieteilijät olivat ensin varmoja, että kyseessä oli huijaus. Ensimmäisen kuvauksen eläimestä Naturalist's Miscellanyyn 1799 laatinut George Shaw totesi, että epäilyksiä sen aitoudesta on pakko esittää. Robert Knox arveli vesinokkaeläimen olleen jonkun aasialaisen eläintentäyttäjän luomus. Tieteilijät uskoivat, että joku oli ommellut ankan nokan majavaa muistuttavan eläimen ruumiiseen. Shaw jopa etsi kuivatusta nahasta tikkejä saksilla.
Shaw antoi löytyneelle eläimelle nimeksi Platypus anatinus. Platypus on latinaa, mutta se on johdettu kreikan sanoista πλατύς (platys, ″litteä, leveä”) ja πους (pous, ″jalka”). Hän teki Linnén luokittelujärjestelmän mukaisesti Platypuksesta heimon nimen, mutta nimi muutettiin myöhemmin, kun sen huomattiin jo olevan käytössä erään kuoriaisheimon nimenä. Se kuitenkin jäi eläimen englanninkieliseksi nimeksi. Johann Blumenbach käytti vuonna 1800 julkaistussa teoksessaan lajista nimeä Ornithorhynchus paradoxus. Myöhemmin lajin viralliseksi nimeksi hyväksyttiin kuitenkin etusijaperiaatteen mukaisesti Ornithorhynchus anatinus. Ornithorhynchus on johdettu kreikan sanasta ορνιθόρυγχος (ornithorhynkhos), joka tarkoittaa ″linnun nokkaa”, ja latinan sana anatinus tarkoittaa ″ankan tapaista”. Alkuperäiskansojen vesinokkaeläimistä käyttämiä nimiä ovat muun muassa boondaburra, mallingong ja tambreet.
Piirteet > Rakenne

Vesinokkaeläimen ruumis ja leveä, litteä häntä ovat tuuhean, ruskean turkin peitossa. Turkki on erittäin tiheä, ja siinä on 600–900 karvaa neliömillimetriä kohti. Tiivis, kahdesta kerroksesta muodostuva turkki vangitsee eristävän ilmakerroksen, joka pitää eläimen lämpimänä. Vesinokkaeläimen häntä on sen rasvavarasto, ja sama sopeutuma on myös muun muassa pussiahmalla ja rasvahäntälampaalla. Vesinokkaeläimellä on suuri, ulkonäöltään ankan nokkaa muistuttava kuono. Vaikka kuonoa kutsutaan yleisesti nokaksi, se ei ole kuitenkaan sarveisainepeitteinen uloke, kuten linnuilla, vaan herkkätuntoinen nahkapintainen aistinelin. Vesinokkaeläin on yksi monista veteen sopeutuneista räpyläjalkaisista nisäkkäistä. Räpylärakenne on selvempi etujaloissa, ja vesinokkaeläin taittelee ne kokoon kävellessään maalla. Sieraimet sijaitsevat kuonon yläpinnalla ja silmät ja korvat kuonon takana olevassa syvennyksessä, joka on uidessa kiinni. Kun vesinokkaeläimiä on häiritty, niiden on kuultu murisevan hiljaa. Tarhattuna eläviltä yksilöiltä on kirjattu ylös useita muita ääntelyitä.
Istukkanisäkkäiden (Eutheria) tavallinen ruumiinlämpötila on 38 °C, mutta vesinokkaeläimen ruumiinlämpötila on keskimäärin 31–32 °C. Tutkimusten mukaan kyse ei ole nokkaeläinten yleispiirteestä, vaan se on seurausta pienen nokkaeläinten joukon asteittaisesta sopeutumisesta vaikeisiin ympäristöolosuhteisiin. Vesinokkaeläimen aineenvaihdunta ja hengitys ovat hitaampia kuin samanpainoisten istukallisten nisäkkäiden. Vesinokkaeläimen paino vaihtelee huomattavasti, 0,7–2,4 kg, ja urokset ovat selvästi naaraita isompia. Urosten keskipituus on 50 cm, naaraiden 43 cm. Eri alueilla elävien yksilöiden koko vaihtelee, mutta erot eivät näytä noudattavan ilmastollista vaihtelua. Erojen syyksi on arveltu ympäristötekijöitä, kuten petoeläimiä ja ihmisen toiminnan vaikutusta.
Nykyisten vesinokkaeläinten nuorilla yksilöillä on sekä ylä- että alaleuassa kolme hammasta, jotka ne menettävät ennen synnyinpesästä poistumistaan tai juuri sen jälkeen. Täysikasvuisilla yksilöillä on hampaiden tilalla voimakkaasti sarveistunutta kudosta. Vesinokkaeläimen leuan rakenne poikkeaa muista nisäkkäistä: koko alaleuanluun pituudelta kulkee alaleuanvaltimon ja kolmoishermon sisältävä ylikasvanut käytävä, ja leuan keskellä on nystyrä. Myös leukaa avaava lihas on erilainen. Kuten kaikilla aidoilla nisäkkäillä, vesinokkaeläimelläkin välikorvan pienet ääntä johtavat luut ovat kiinni kallossa eivätkä leuoissa, kuten cynodonteilla ja muilla nisäkkäitä edeltäneillä synapsideilla. Korvan ulkoinen aukko sijaitsee kuitenkin leuan juuressa. Vesinokkaeläimellä on olkapäiden ympäristössä ylimääräisiä luita, joita ei ole muilla nisäkkäillä, ja sen hartiavyö muistuttaa matelijoiden rakennetta. Sen kävelytyyli on matelijamainen, eli jalat ovat sen kävellessä ruumiin sivulla eivätkä alla. Vesinokkaeläinurosten kivekset sijaitsevat kehon sisäpuolella lähellä munuaisia: ne eivät siis missään vaiheessa laskeudu kehon ulkopuolelle. Lintujen ja matelijoiden tapaan vesinokkaeläimellä on yhteissuoli.