stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Illuminati
Historia > Lakkautus

Muutama kuukausi Kniggen eron jälkeen Baijerissa levisi huhu, jonka mukaan Illuminatit pyrkivät lakkauttamaan monarkian ja järjestäytyneen uskonnon, aiheuttamaan kaaosta sekä alistamaan koko Euroopan tyranniansa alle. Ilmiantajat kuvailivat Illuminatin outoja initiaatioseremonioita, ja kilpaileva järjestö ruusuristiläiset lobbasi papistoa ja vapaamuurareita syyttäen Weishauptia ateismin edistämisestä. Vuonna 1783 neljä arvostettua illuminaattia oli jo pidätetty, ja kuulusteluissa he kertoivat Illuminatin pyrkivän kieltämään kristinuskon. Viranomaiset vaativat vapaamuurareita katkaisemaan siteensä Illuminatiin, ja vuonna 1784 vapaamuurarit julistivat erottaneensa järjestön.
2. maaliskuuta 1785 Baijerin vaaliruhtinas Kaarle Teodor kielsi Illuminatin. Viranomaiset takavarikoivat järjestön paperit ja pakottivat jäsenet todistamaan Weishauptia vastaan. Kaksi vuotta myöhemmin etäisistäkin yhteyksistä Illuminatiin määrättiin kuolemanrangaistus, ja järjestön entiset korkea-arvoiset jäsenet karkotettiin Baijerista. Viranomaiset järjestivät ratsioita vielä monen vuoden ajan varmistaakseen, että järjestö ei enää toiminut.
Weishaupt erotettiin yliopistosta ja karkotettiin myöhemmin Baijerista. Maanpaossa hän julkaisi yhdeksän kirjaa ja pamflettia entisten järjestötoveriensa puolustukseksi. Hän väitti hyväntekeväisyyttä tehneen järjestönsä tulleen väärinymmärretyksi. Joidenkin tietojen mukaan Weishaupt otti lopulta vastaan hänelle luvatut rahat siitä, ettei enää koskaan perustaisi järjestöään uudelleen, ja vetäytyi eläkkeelle. Toisten tietojen mukaan Weishaupt jatkoi järjestönsä valvontaa salaisesti. Weishaupt oli itsekin kirjoittanut, että Illuminatin voima on siinä, että se pystyy salaamaan olemassaolonsa esiintymällä väärillä nimillä.
Myöhemmät salaliittoteoriat

Vuonna 1799 Ranskassa alkoi kiertää huhu, jonka mukaan kymmenen vuotta aiemmin alkanut Ranskan suuri vallankumous oli Illuminatin tekosia. Ranskalainen jesuiitta Augustin Barruel ja skottilainen John Robison väittivät kirjoissaan, että suuri joukko korkea-arvoisia ranskalaisia virkamiehiä, aatelisia ja poliitikkoja kuului Illuminatiin. Robisonin mukaan illuminatit olivat yhdistyneet jakobiinien kanssa ja hallitsivat nyt koko Ranskaa kansalliskokouksen kautta. Barruelin mukaan Illuminatin tavoitteena oli uskonnon ja kaikkien hallintoinstituutioiden hävittäminen saadakseen maailmassa kaiken vallan itselleen. Ranskan suuri vallankumous oli Barruelin ja Robisonin mukaan vain Illuminatin harjoitus tulevaa hirmuvaltaa varten. Myös tunnetun skottilaiskirjailijan Walter Scottin mukaan Ranskan suuri vallankumous oli vierasperäisen, ranskanjuutalaisten ja Moses Mendelssohnin johtaman Illuminatin aiheuttama.
Barruelin ja Robisonin kirjat käännettiin monelle kielelle, ja niitä luettiin paljon. Teoria Illuminatin olemassaolosta tuli suosituksi niin Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin, missä levisi huhu, jonka mukaan Illuminati oli ollut tärkeässä osassa Yhdysvaltain perustamisessa. Yhdysvaltain perustajaisien Thomas Jeffersonin, John Adamsin ja Benjamin Franklinin väitettiin liittyneen Ranskan Illuminatiin vuoden 1784 rauhansopimusneuvotteluissa Ranskassa. Adam Weishauptin väitettiin tavanneen Yhdysvalloissa Franklinin ja antaneen tälle ”suuren sinetin”, jonka ”kaikkinäkevä silmä” on nykyisin Yhdysvaltain yhden dollarin setelissä. Euroopassa Illuminatiin yhdistettiin vaikutusvaltaisen Rothschildin pankkiirisuvun perustaja Mayer Amschel Rothschild.
1900-luvun salaliittoteoreetikot väittivät illuminatien aiheuttaneen sekä ensimmäisen että toisen maailmansodan ja kontrolloineen maailman johtajia, kuten Hitleriä, Churchilliä, Rooseveltia ja Stalinia. Paljon huomiota saaneen kanadalaiskirjailija William Guy Carrin mukaan ensimmäisen maailmansodan tarkoitus oli lakkauttaa Venäjän keisarin valta ja perustaa ”esteettinen kommunismi”, jonka avulla uskonto voitaisiin lakkauttaa. Toisen maailmansodan tarkoitus taas oli nostaa sionismi natsismin tilalle.
Myöhemmin monet muutkin salaliittoteoreetikot ovat laajentaneet teoriaa Illuminatin kaikenkattavasta vaikutuksesta nykymaailmassa. Illuminatin väitetyn suunnitelman tavoitteena olisi kapitalismin ja autoritarismin hallitsema Uusi maailmanjärjestys. Jotkut uskovat illuminatien siksi manipuloivan valuuttoja, maailman osakemarkkinoita ja vaaleja sekä järjestävän salamurhia. Salaliittoteoreetikko David Icke on väittänyt illuminatien olevan avaruudesta tulleita liskoihmisiä. Illuminatin toiminnasta lakkautuksensa jälkeen ei kuitenkaan ole mitään todisteita.
Populaarikulttuurissa

Kaunokirjallisuudessa illuminatia käsittelevät esimerkiksi Dan Brownin Enkelit ja demonit (2000) sekä Robert Shean ja Robert Anton Wilsonin Illuminatus!-trilogia (1975).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Illuminati Wikimedia Commonsissa
Viisauden symboli Minervan pöllö oli Illuminatin tunnus. Pamfletti vuodelta 1788.
Ládonas

| Ládonas Λάδωνας |
| --- | --- |
 Ládonas-joki.
Alkulähde:  Aroánia-vuoret
Laskupaikka:  Alfeiós  37°35′35″N, 21°49′13″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  70 km
Ládonas (kreik. Λάδωνας, kath.kreik. Λάδων, Ládon) on joki, joka virtaa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Aroánia-vuorilta ja se laskee Alfeiós-jokeen, joka virtaa edelleen Joonianmeressä sijaitsevaan Kyparissiakóslahteen.
Ládonas virtaa Akhaian ja Arkadian alueella. Joki on padottu 420 metrin korkeudella merenpinnasta 104 metriä pitkällä padolla, joka valmistui vuonna 1954. Se muodostaa Ládonasin tekojärven. Ládonas ja Alfeiós yhtyvät Gortynían kunnassa lähellä Chanián ja Palaiochórin kyliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ládonas Wikimedia Commonsissa
Lahden Suunta

Lahden Suunta oli Lahdessa vuosina 1934–1936 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
Paikallisen kustannusyhtiön julkaisema Lahden Suunta perustettiin, kun kokoomuslainen Lahti-lehti oli siirtynyt äärioikeiston vastustajien joukkoon. Kerran viikossa ilmestynyt piirilehti oli uutislehtenä heikko, ja se lopetettiin kesän 1936 eduskuntavaalien jälkeen. Lehden päätoimittajina työskentelivät Toivo Mero (1934), Arvo Laro (1934–1935) ja Jussi Mäkelä (1935–1936). Kustannusyhtiön johtokunnan puheenjohtajana toimi Allan Lindgren (Larvia).
Boris Lagutin

| Boris Lagutin |
| --- | --- |
 Boris Lagutin vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Boris Nikolajevitš Lagutin
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1938 Moskova
Kuollut: 4. syyskuuta 2022 (84 vuotta) Moskova
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto Venäjä
Nyrkkeilijä
Pituus:  170 cm
Painoluokka:  höyhenssarja
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 71 kg |  |
|  Kultaa | México 1968 | 71 kg |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 71 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1961 | 71 kg |  |
|  Kultaa | Moskova 1963 | 71 kg |  |
Boris Nikolajevitš Lagutin (ven. Борис Николаевич Лагутин, 24. kesäkuuta 1938 Moskova – 4. syyskuuta 2022) oli neuvostoliittolainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Méxicon 1968 olympialaisissa Lagutin ja puolalainen Jerzy Kulej voittivat toisen olympiakultansa, ja ennen heitä tähän saavutukseen olivat nyrkkeilijöistä yltäneet vain yhdysvaltalaiset Oliver Kirk ja Harry Mallin sekä kolme kultaa voittanut unkarilainen László Papp. Ennen Lagutinia ainoat kolme olympiamitalia saavuttaneet nyrkkeilijät olivat Papp ja puolalainen Zbigniew Pietrzykowski.
Lagutin saavutti Rooman 1960 olympialaisissa pronssia kevyessä keskisarjassa eli alle 71-kiloisissa hävitessään pistein välierässä Yhdysvaltain Wilbert McClurelle. Hän voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa 71 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa ranskalaisen Joseph Gonzalesin tuomariäänin 4–1. Hän hallitsi ottelua kaksi erää, mutta sai kolmannessa erässä haavan silmäkulmaansa ja varoituksen Gonzalesin työntämisestä.
Boris Lagutin piti kolmen vuoden tauon aktiivisista kilpailuista. Hän palasi kehään 
Méxicon 1968 olympialaisia edeltäävänä vuonna. Siihen aikaan sarjaa alle 71 kg Neuvostoliitossa hallitsi Viktor Agejev, joka joutui luovuttamaan sarjan ykkösaseman Neuvostoliitossa jälleen Lagutinille. Lagutin voitti toisen kultamitalinsa Mexicon kehässä. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Rolando Garbeyn tuomariäänin 5–0. Ottelu oli rumaotteinen, ja kun tuomarikaan ei puuttunut nyrkkeilijöiden otteisiin, yleisö buuasi ja heitteli kehään kolikoita ja palavia sanomalehtiä.
Lagutin voitti Euroopan-mestaruuden 71-kiloisten sarjassa Belgradissa 1961 ja Moskovassa 1963. Vuoden 1961 EM-kisoissa Lagutin voitti Jugoslavian Milovan Tomicin, Skotlannin Robert Keddien ja Länsi-Saksan Erich Schichtan ennen loppuottelua, jossa hän voitti Itä-Saksan Hans-Dieter Neidelin. Vuoden 1963 EM-kisoissa vastustajia ennen loppuottelua olivat Puolan Andrzej Siodła, Länsi-Saksan Günther Koch ja Romanian Virgil Badea. Loppuottelussa Lagutin otti voiton keskeytyksellä 3. erässä Skotlannin Andrew Wyperistä., Hän kävi urallaan 250 ottelua ja voitti niistä 237.
Imeväiskuolleisuus

Imeväiskuolleisuus tarkoittaa ensimmäisen elinvuotensa aikana kuolleiden lasten osuutta kaikista syntyneistä. Yleensä luku ilmoitetaan tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden. Imeväiskuolleisuus on osa lapsikuolleisuutta, joka tarkoittaa alle viisivuotiaana kuolleiden lasten osuutta. Lapsikuolleisuuden vähentäminen on yksi Yhdistyneiden kansakuntien määrittelemistä vuosituhattavoitteista.
Imeväiskuolleisuus on yleistä etenkin kehitysmaissa, joissa ei välttämättä ole saatavilla puhdasta vettä, riittävää ravintoa tai kehittynyttä terveydenhoitoa. Esimerkiksi joissain Afrikan maissa imeväisiä kuolee yli sata tuhatta lasta kohden, kun taas Euroopan unionin keskiarvo on 4,22 lasta tuhatta lasta kohden. Imeväiskuolleisuus on kuitenkin laskenut maailmanlaajuisesti selvästi 1800- ja 1900-lukujen aikana.
Syyt

Imeväiskuolleisuuden syyt jaetaan endogeenisiin eli sisäsyntyisiin ja eksogeenisiin eli ulkosyntyisiin. Endogeenisia syitä ovat äitiin ja lapseen sisäisesti liittyvät syyt ja eksogeenisia syitä esimerkiksi mikrobeista ja ympäristöstä johtuvat. Merkittävin endogeeninen syy on ennenaikainen syntymä, josta aiheutuu useita terveysriskejä. Synnytyskomplikaatiot ovat toinen merkittävä syy, ja kolmantena ovat synnynnäiset viat, kuten sydänviat.
Jos vauva selviää kuukauden ikäiseksi, endogeeniset riskit vähenevät ja eksogeeniset riskit kasvavat kolminkertaisiksi niihin nähden. Taudit ovat yleisimpiä eksogeenisia kuolemansyitä, etenkin keuhkokuume ja ripuli. Myös aliravitsemus, ilmansaasteet, likainen vesi tai saastunut ruoka aiheuttavat imeväiskuolleisuutta. Sota voi lisätä imeväiskuolleisuutta jopa 60 prosenttia, kun ravinnon ja terveydenhuollon saatavuus heikkenee.
Vähentämispyrkimykset

Unicef ja Maailman terveysjärjestö pyrkivät vähentämään imeväiskuolleisuutta ennen kaikkea näillä neljällä keinolla:
sairauksien ehkäisemisellä rokotuksin ja lisäravintein
vauvojen sairauksien paremmalla hoidolla
äitien terveydenhoidon parantamisella odotusaikana, synnytyksessä ja sen jälkeen
ravitsemuksen parantamisella – WHO suosittelee esimerkiksi rintaruokinnan tehostamista äidinmaidonkorvikkeiden sijaan pikkulasten terveyden edistämiseksi monistakin syistä
Maittain ja alueittain

Imeväisten kuolleisuus on yleistä etenkin kehitysmaissa, joissa ei ole puhdasta vettä tai kehittynyttä terveydenhoitoa ja ravinto on alhaisen elintason vuoksi puutteellista. Suomessa imeväiskuolleisuus on hyvin vähäistä. Vuonna 2003 Suomen imeväiskuolleisuus oli Eurostatin mukaan 3,0 tuhatta lasta kohden, mikä oli Euroopan unionin toiseksi alhaisin luku Ruotsin jälkeen.
Imeväiskuolleisuus alueittain vuonna 2010 Maailmanpankin mukaan:
| Alue | Imeväiskuolleisuus |
| --- | --- |
Itä-Aasia ja Oseania: 18,79
Euroopan unioni: 4,22
Latinalainen Amerikka ja Karibia: 18,09
Lähi-itä ja Pohjois-Afrikka: 25,57
Pohjois-Amerikka: 6,39
Etelä-Aasia: 51,64
Saharan eteläpuolinen Afrikka: 76,36
koko maailma: 41,00
Seuraavassa taulukossa on maita, joissa imeväiskuolleisuus on suurimpia maailmassa. Luvut perustuvat YK:n väestöarvioon vuosille 2005–2010, ja ne on ilmoitettu tuhatta elävänä syntynyttä lasta kohden.
| Sija | Maa | Imeväiskuolleisuus |
| --- | --- | --- |
| 1 | Sierra Leone | 160,3 |
| 2 | Afganistan | 157,0 |
| 3 | Liberia | 132,5 |
| 4 | Angola | 131,9 |
| 5 | Mali | 128,5 |
| 6 | Tšad | 119,2 |
| 7 | Norsunluurannikko | 116,9 |
| 8 | Somalia | 116,3 |
| 9 | Kongon dem. tasavalta | 113,5 |
| 10 | Guinea-Bissau | 112,7 |
|  | Suomi | 3,7 |
Maiden väliseen vertailuun vaikuttaa se, että eri maissa imeväiskuolemat voidaan tilastoida eri perustein. Esimerkiksi Japanissa (imeväiskuolleisuus 3,14) vastasyntyneen täytyy vetää edes yksi henkäys ennen kuolemaansa tullakseen lasketuksi imeväisenä kuolleeksi. Yhdysvalloissa (7,07) sen sijaan vastasyntynyt voidaan laskea imeväiskuolleeksi herkemmin, kunhan hän vain ehtii osoittaa jonkinlaista elonmerkkejä ennen kuolemaansa.
Historia

Imeväiskuolleisuus on ollut maailmanhistorian aikana 200–400 jokaista tuhatta syntynyttä kohti, ajoittain tautiepidemioiden aikana jopa yli 500 jokaista tuhatta syntynyttä kohti. Vauvojen kuolemat ovat olleet niin yleisiä, että lapsia ei monissa kulttuureissa kirjattu ylös tai edes nimetty ennen heidän ensimmäistä syntymäpäiväänsä. Missään maassa ei imeväiskuolleisuutta tilastoitu ennen 1800-luvun alkua. 1700-luvulla länsimaissa alettiin täyttää soita, mikä vähensi sääskien levittämien tautien määrää, ja samaan aikaan ravinnon saatavuus, hygienia ja asumisen laatu paranivat. Samalla teollistumisen seurauksena kuitenkin syntyi ahtaita, likaisia asuinolosuhteita, mikä lisäsi tautiepidemioita ja imeväiskuolleisuutta.
Vielä vuonna 1900 vasta kolmessa maassa, Ruotsissa, Norjassa ja Uudessa-Seelannissa, imeväiskuolleisuus oli alle 10 prosenttia, kun muualla maailmassa se oli yleensä 15–30 prosenttia. 1900-luvun alussa imeväiskuolleisuus alkoi vähetä voimakkaasti, ensin kehittyneissä maissa ja sitten myös kehitysmaissa. Vielä vuosisadan puolivälissä Latinalaisessa Amerikassa imeväisyyskuolleisuus oli 12 prosenttia, Aasiassa 18 prosenttia ja Afrikassa yli 20 prosenttia. Nykyaikaisen terveydenhoidon levittyä kehitysmaihin toisen maailmansodan jälkeen niidenkin imeväiskuolleisuus on laskenut, ensimmäiseksi Itä-Aasiassa ja viimeiseksi Afrikassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Findikaattori - Imeväiskuolleisuus Suomessa vuodesta 1751 alkaen
Lapsikuolleisuus, vastasyntyneet (ennen 1 ikävuotta menehtyneet maittain) (Arkistoitu – Internet Archive) (globalis.fi)
UN IGME's Child Mortality Estimation: the most recent estimates (englanniksi) (childmortality.org)
Salmi, T. (helsingin yliopiston Lastenklinikka), 1944: Imeväiskuolleisuudesta ja siihen vaikuttavista tekijöistöä viime vuosina (Duodecim; pdf, mm. sotavuoden 1940 imeväiskuolleiuuden kasvu Suomessa)
Imeväiskuolleisuuden kehitys ja ennuste alueittain 1950–2050 YK:n mukaan.   Afrikka  koko maailma  Aasia  Latinalainen Amerikka ja Karibia   kehittyneet maat
Imeväiskuolleisuus maittain vuonna 2006.
Martti Ilveskorpi

Ilveskorpi vuonna 1968. Kuva: Kuvasiskot.
Martti Ilveskorpi (aik. Ignatius; 15. helmikuuta 1908 Impilahti – 28. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalaisen asuntosäästötoiminnan kehittäjä ja asuntopoliittinen- ja rakennusalan vaikuttaja Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla. Ilveskorpi perusti Asuntosäästäjät ry:n, jonka taustalle kehittyi nopeasti varsinainen kansanliike. Ilveskorpi ideoi Suomeen asuntorahoituksen asuntosäästömallin, ja nosti yhdistyksen merkittäväksi pääkaupunkiseudun rakennuttajaksi  1960-luvulla. Henkilönä Ilveskorpi oli voimakkaan idealistinen, jolle toiminnan sosiaalinen luonne oli tärkeää.
Perhe ja koulutus

Martti Ilveskorpi - tuolloin vielä Martti Ignatius - syntyi Alex ja Hanna (o.s. Nissinen) Ignatiuksen  perheeseen Karjalan Impilahdella vuonna 1908.  Perheen isä oli kauppias. Ilveskorpi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1929, ja sai filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1937 pääaineenaan kemia.
Työura

Ilveskorpi aloitti työuransa 1930-luvulla teollisuuden palveluksessa, aluksi kemistinä, jonka jälkeen käyttöinsinöörinä, laboratorionjohtajana ja tehtaan apulaisjohtajana. Sotien jälkeen vuonna 1945 hän siirtyi Europort Oy:n toimitusjohtajaksi. Prio Oy:n toimitusjohtajana Ilveskorpi toimi 1956-1964, jonka aikana hän toimi sivutoimisesti myös Asuntosäästäjät ry:ssä.
Toiminta asuntorakentamisessa

1950-luvulla asuntolainan saanti pankeista oli erittäin vaikeaa, eikä aravalainaa myönnetty kaikille hakijoille. Pula asunnoista kaupunkitaajamissa oli kuitenkin kova ja kysyntä lainoituksella suuri. Ilveskorpi ideoi asuntosäästöjärjestelmän, jossa asukas ennakkosäästi puolet asunnon kauppasummasta pankkiin, ja sai vastaavasti puolet pankista asuntolainana.
Talot rakentaisi perustettava yhdistys ja  talon valmistuttua yhdistyksen ja pankin valitsemat asukkaat hankkisivat rahoituksen avulla asunto-osakeyhtiön osakkeita. Yhdistys ei tavoittelisi voittoa, joten asunnot pysyisivät kohtuuhintaisina. Toiminta varten Ilveskorpi perusti vuonna 1956 Asuntosäästäjät ry:n, ja  neuvotteli pankkikumppaniksi KOP:n.
Käytännössä säästövaatimukset ja lainoitusosuus vaihtelivat: jokaiselle asuntosäästäjälle laadittiin oma säästöohjelma. Asuntosäästäjien rakennuttamille asunto-osakeyhtiöille on ominaista, että niiden nimessä on sana "säästö". Esimerkiksi Kontulassa Kotikonnuntie 3:ssa sijaitsee As Oy Säästöpiha.
Toiminta asuntorakentamisessa > Rakennustoiminta

Asuntosäästäminen herätti välittömästi suurta kiinnostusta, ja 1960-luvulla Asuntosäästäjät ry:stä kehittyi Ilveskorven johdolla varsinainen kansanliike: mukana oli kymmeniä tuhansia asuntosäästäjiä. Ilveskorpi toimi päätoimensa ohella yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana. Yhdistys hankki omistukseensa maa-alueita ja nousi 1960-luvun lähiörakentamisen aikana merkittäväksi rakennuttajaksi pääkaupunkiseudulla.
Kaiken kaikkiaan yhdistys rakensi noin 8 000 asuntoa. Kohteita oli muun muassa Espoon Tapiolassa ja Helsingin Etelä-Kaarelassa ja Etelä-Haagassa. Myöhemmin rakennettiin paljon Puotilassa ja Vuosaaressa. Vuosaaren rakentamisen ja kaupunginosan alueellisen toiminnan tukemisen myötä Ilveskorpi sai lempinimen Vuosaaren keisari. Liikenneyhteydet Vuosaareen olivat 60 luvulla erittäin huonot, ja kun Helsingin kaupunki ei ollut halukas (Vuosaaren kuuluessa vielä Helsingin maalaiskuntaan) sijoittamaan varoja Vuosaaren siltaan, niin asuntosäästäjät rakensivat sillan omilla varoillaan, kaupunki lunasti sillan myöhemmin itselleen. Ilveskorpi aloitti myös rakentamaan asuntosäästäjien varoilla ilman rakennuslupaa pienimuotoista maauimalaa Niinisaarentien varrella olevavalle hiekkakuopalle. Altaat ehdittiin jo valaa, ennen kuin kaupunki keskeytti rakennustyöt. Altaat olivat vielä hiekkakuopalla noin 10 vuotta sitten, ennen kuin paikalle rakennettiin uudisrakennuksia.
Vuonna 1964 Ilveskorpi siirtyi päätoimiseksi asiamieheksi Asuntosäästäjien rakennussäätiöön. Myöhemmin hän toimi myös Asuntosäästäjien keskus Oy:n toimitusjohtajana.
Vuonna 1967 lainoittajapankki KOP antoi ymmärtää että Ilveskorven olisi siirryttävä syrjään Asuntosäästäjien johdosta. Samalla oli tarkoitus uudistaa koko toiminta, ja luopua esimerkiksi hartiapankkirakentamisesta. Yhdistyksen jäsenistö kuitenkin säilytti Ilveskorven luottamustehtävät. Tämän jälkeen KOPin lainoitus alkoi hiipua; pankki siirtyi rahoittamaan rakennusliikkeiden aluerakentamiskohteita.
Toiminta asuntorakentamisessa > Asuntotuotannon kehitystoiminta

Asuntosäästöjärjestelmän lisäksi Ilveskorpi ideoi Asuntosäästäjät ry:lle muitakin merkittäviä asuntotuotantoon liittyviä kehityshankkeita. Yhdistys kehitti muun muassa hartiapankkirakentamista; asukkaat pystyivät laskemaan kustannuksia tekemällä itse osan töistä. Hartiapankkia toteutettiin myös kerrostalokohteissa.
Lisäksi yhdistys toteutti vanhuksille tarkoitetun asuntorahoituskonseptin jonka avulla rakennettiin asunto noin 450 henkilölle. Asuntosäästäjät ry myös osti maata Lohjanjärven rannalta, jonne rakensi pieniä kesäasuntoja kaupunkilaisperheille.
1960-luvulla yhdistys perusti rakennuttamisen koordinoijaksi Asuntosäästäjin rakennussäätiön (ARAS) . Säätiö palkkasi suunnittelijat, konsultit ja lakimiehet rakennuskohteisiin, ja auttoi teknisessä suunnittelussa, lakiasioissa ja talouden valvonnassa.
Suomen köyhimpiin kuntiin kuuluvan Rääkkylän kanssa Ilveskorpi ja yhdistys toteutti yhteistyöprojektin, jossa pyrittiin tukeman kunnan ja asukkaiden taloutta. Kuntaan suunniteltiin laajaa sipulinviljelyä, ja kesämatkailua pyrittiin lisäämään. Ilveskorven johdolla kartoitettiin kunnan autiotalot, joita tarjottiin useana vuonna kesäaikaan vuokralle kaupunkilaisile. Yhdistys järjesti matkat yhteiskuljetuksina. Ilveskorven avulla kunta sai rakennettua myös vanhustentalon: rakennusmateriaalit saatiin eri rakennusliikkeiltä lahjoituksina.
Luottamustoimet ja kunnianosoitukset

Ilveskorpi oli Helsingin maalaiskunnan kunnanhallituksen jäsen vuosina 1953-1956, ja hän istui useassa eri lautakunnassa. Vuosina 1960-1963 hän oli Helsingin liikennelautakunnan jäsen
Ilveskorven mukaan on nimetty Helsingin Vuosaareen puisto, jossa hänellä on myös muistolaatta.
Sotien aikaisista ansioistaan Ilveskorvelle myönnettiin yksi kolmannen ja kaksi neljännen luokan Vapaudenristiä, ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan mitali. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Harrastustoiminnastaan urheilun piirissä Ilveskorpi sai  Suomen Urheilun hopeisen ansiomerkin.
Ikebana

Vanhinta ikebanakoulukuntaa (ikenobō) edustava asetelma, jossa klassiset kolme elementtiä.
Ikebana (jap. 生け花 tai いけばな, kirjaimellisesti "elävät kukat"), myös kadō (jap. 華道, "kukkien tie") on japanilainen kukkienasettelun taidelaji. Sen periaatteena on yhdistää luonto ja ihmisyys kukkien ja muiden asetelman rakenneosien sommittelun kautta. Ikebana kehittyi japanilaisten buddhalaismunkkien temppeleihin valmistamista uhrikukka-asetelmista.
Asetelma tehdään yhdestä suunnasta katsottavaksi ja se asetetaan näytteille seinän viereen.  ikebanan symbolinen katsoja on aurinko. Oksia ja kukkien varsien lehtiä harvennetaan ja asetelma rakennetaan kukkasiilin tai varsia lävistävien tukitikkujen avulla. Lehtien sijoittelussa katsotaan, että tuuli pystyisi puhaltamaan oksien läpi. Kukkien pienin nuppu pyritään jättämään ylimmäksi ja näyttävimmät osat sijoitetaan etualalle.
Filosofia

Ikebanan tärkein periaate on sanonta "kukat leikataan, mutta niitä ei tapeta". Elementtien asettelua ei määrää mikään jäykkä säännöstö, vaan periaatteessa mikä asento ja asetelma tahansa voi olla "oikea", kunhan se noudattaa osiensa "sielua" ja vaikuttaa olevan luontainen osa asetelmassaan. Asettelussa noudatetaan sekä kuvataiteellista makua että empaattista näkemystä kunkin osan luomista syvällisemmistä mielikuvista. Vanhan perinteen ikebana edellytti jopa tietynlaista hengitystapaa kasvinosia käsitellessä ja asetellessa, jotta asettelijan ja materiaalin välillä vallitsisi yhteys.
Historia, koulukuntia ja tyylisuuntia

Jo ennen ikebanan syntyä kukkia oli aseteltu astioihin ja käytetty koristeiksi, mutta kurinalaisena taiteenlajina ikebana oli aluksi uskonnollinen harjoitus, jossa yhdistyi muinaista shintolaisuutta ja buddhalaista tradiotiota. Näistä elementeistä syntyi modernin ikebanan prototyyppi, ylöspäin kohoava asetelmatyyli "seisovat kukat" - tatehana. Nykyisin tunnetaan tuhansia erillisiä ikebanakoulukuntia, mutta ne jakaantuvat melko tarkkaan ikenobō-, ohara- ja sōgetsu-tyyppeihin.