stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itävalta
Kulttuuri > Urheilu

Alppihiihto on Itävallan suosituin urheilulaji. Itävaltalainen Mathias Zdarsky kirjoitti vuonna 1897 lajin ensimmäisen ohjekirjan. Itävaltalainen Toni Sailer voitti vuonna 1956 ensimmäisenä laskijana samoissa olympialaisissa pujottelun, suurpujottelun ja syöksylaskun. Hänen jälkeensä alppihiihtohuipulla ovat olleet muun muassa Franz Klammer, Mario Reiter, Petra Kronberger, Günther Mader, Anita Wachter, Hermann Maier, Anna Veith ja Marcel Hirscher.
Jalkapallo on hiihtolajien lisäksi suosittua. Maa oli 1920- ja 1930-luvuilla lajissa jopa ihan maailman kärkeä, ja sen historian parhaita pelaajia ovat Matthias Sindelar, Toni Polster, Hans Krankl ja David Alaba.  Itävallan miesten maajoukkue oli helmikuussa 2022 maailmanrankingissa 30:s ja naisten maajoukkue joulukuussa 2021 maailmanrankingin 21:s.
Itävalta on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1896. Siltä on jäänyt väliin ainoastaan Antwerpenin kesäolympialaiset 1920. Maan menestynein laji on alppihiihto, josta se vuoteen 2022 mennessä oli voittanut 40 kultamitalia. Mäkihypyssä ja taitoluistelussa Itävallalla on seitsemän kultamitalia. Menestyneimmät urheilijat ovat kolme kultaa voittaneet Felix Gottwald, Thomas Morgenstern, Matthias Mayer ja Hermann Maier.
Itävallan Innsbruck on järjestänyt talviolympialaiset 1964 ja 1976. Maassa on myös useita kansainvälisesti tunnettuja alppihiihtokeskuksia, ja niissä on järjestetty useita alppihiihdon MM-kilpailuja. Itävallassa on pidetty myös hiihdon MM-kilpailuja, ja maassa on vuosittain kaksi Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itävalta Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Itävalta Wikimatkoissa
Itävalta Google Mapsissa
Austria News – uutisia Itävallasta (englanniksi)
| n k Euroopan valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia1  Azerbaidžan1  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia1  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan1  Kreikka  Kroatia  Kypros1  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki1  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä1  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Artsakh1  Etelä-Ossetia1  Katalonia  Kosovo  Pohjois-Kypros1  Transnistria  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Aasiaan.
| n k Euroopan unionin jäsenvaltiot |
| --- | --- | --- | --- |
|  |   Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Irlanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Kypros   Latvia   Liettua   Luxemburg    Malta   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro  |   Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Irlanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Kypros   Latvia   Liettua   Luxemburg    Malta   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Puola 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Trove  UK Parliament  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Dictionnaire historique de la Suisse  Lexicon Istoric Retic  NARA  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Itävallan kartta, CIA 1999.
Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Hallstattin kylä sijaitsee keskellä alppimaisemaa.
Neusiedlerjärven rantamaisemaa.
Osa roomalaisaikaisesta hautakirjoituksesta Techelsbergistä.
Itävallan keisarikunta suurimmillaan 1860-luvulla.
Bruno Kreiskyn ensimmäinen hallitus.
Karl Nehammer, Itävallan liittokansleri vuodesta 2021 lähtien.
Itävallan parlamenttitalo Wienissä.
Wien.
Itävaltalainen matkustajajuna.
Salzburg.
Sacherkakku Sacherin kahvilassa.
Wolfgang Amadeus Mozart.
Wachaun kulttuurimaisemaa Tonavan laaksossa.
Yhdistetyn hiihtoa Seefeldin osakilpailussa Itävallassa.
Crownshift

| Crownshift |
| --- | --- |
 Yhtye esiintymässä vuonna 2024.
Tiedot
Toiminnassa:  2022–
Tyylilaji:  Melodinen death metal
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tommy Tuovinen Daniel Freyberg Jukka Koskinen Heikki Saari
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crownshift on suomalainen melodisen death metalin yhtye.
Yhtyeen jäsenet ovat tunnettuja ennestään useista muista tunnetuista yhtyeistä.
Children Of Bodomin, Nightwishin sekä Finntrollin jäsenistä koostuva metalliyhtye johon kuuluvat Tommy Tuovinen (laulu), Daniel Freyberg (kitara), Jukka Koskinen (basso) sekä Heikki Saari (rummut) julkaisi debyytti singlen ”If You Dare” musiikkivideon kera 17. tammikuuta.
Jäsenet

‌Tommy Tuovinen - laulu (2022-)
‌Daniel Freyberg - kitara (2022-)
‌Jukka Koskinen - basso (2022-)
‌Heikki Saari - rummut (2022-)
JC Halttunen - kitara (kiertueen jäsen) (2024-)
Diskografia

| Vuosi | Albumi | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- |
| 2024 | Crownshift | Nuclear Blast |
Musiikkivideot

| Vuosi | Otsikko | Albumi | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 | If You Dare | Crownshift | Ykä Järvinen |
| 2024 | A World Beyond Reach | Crownshift |  |
| 2024 | My Prison | Crownshift |  |
Singlet

| Vuosi | Otsikko | Albumi |
| --- | --- | --- |
| 2024 | If You Dare | Crownshift |
| 2024 | A World Beyond Reach | Crownshift |
| 2024 | My Prison | Crownshift |
| 2025 | Black Velvet (Alannah Myles cover) |  |
Irmeli Visanti

Irmeli Visanti (o.s. Lindholm; 19. kesäkuuta 1920 Helsinki – 12. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta 1947. Avioiduttuaan arkkitehti Markus Visannin kanssa hän työskenteli pääasiassa yhteistyössä tämän kanssa toimistossa, jonka arkkitehti Matti Visanti jätti pojalleen perinnöksi. Toimisto kantoi myöhemmin heidän nimiään. Asuin- ja toimistorakennusten, muun muassa lukuisien helsinkiläisten aravakerrostalojen, lisäksi he suunnittelivat Nummijärven ja Ranuan kirkkojen restauroinnit. Myös hänen poikansa Matti Johannes Visanti (s. 1945) on arkkitehti.
Suunnittelutöitä

Café Ursula Helsingin Kaivopuistossa (1951)
Kisakallion urheiluopisto Lohjalla
Café Piritta Helsingin Tokoinrannassa
Lottamuseo Tuusulan Rantatien varrella (1993)
Irmeli ja Markus Visannin suunnittelema vuonna 1993 valmistunut Lottamuseo Tuusulassa. Tornillinen Lottamuseo on suunniteltu muistuttamaan Syvärannan tilan vuonna 1869 valmistunutta, 1947 kivijalkaan palanutta huvilarakennusta.
Viskoosi

Lähikuva viskoosikankaasta.
Viskoosi (joskus raion, tekosilkki tai chardonnet-silkki, aikaisemmin tunnettiin vastaavia kuituja nimellä silla ja säteri; lyhenne CV tai VI) on muuntokuitu, joka valmistetaan valkaistusta sulfiittiselluloosasta. Selluloosan raaka-aineena käytetään tavallisesti koivua tai kuusta, mutta myös pyökkiä, eukalyptuspuuta, kaislaa tai bambua. Siitä tehdään hygieniatuotteita ja kankaita.
Viskoosin valmistusperiaatteen keksi ranskalainen kemisti, kreivi Hilaire de Chardonnet 1880-luvulla.
Suomessa viskoosikuitu tehtiin ulkomaisesta liukoselluloosasta. Valmistusprosessissa selluloosa ajetaan pulpperiin, jossa se sekoitetaan natriumhydroksidiin (NaOH). Sen jälkeen massaan lisätään rikkihiili (CS2). Rikityksen jälkeen massa liuotetaan oranssin väriseksi siirappimaiseksi liuokseksi. Sitten liuos ruiskutetaan kymmeniä tuhansia reikiä sisältävän kehruusuulakkeen eli suuttimen läpi nesteeseen, joka sisältää muun muassa rikkihappoa (H2SO4). Suuttimen läpi kulkiessa muodostuneet ohuet langat jähmettyvät laimeassa rikkihappoliuoksessa. Sen jälkeen happo huuhdellaan langoista ja ne valkaistaan sekä lopuksi kuivataan.
Viskoosin aiempia kauppanimiä on Raion. Silla on vanhempi selluloosasta valmistettu katkokuitu, säteri on katkomaton muuntokuitu.
Viskoosin märkälujia muunnoksia ovat modaalikuidut: polynoosikuidut ja HWM eli high wet modulus -kuidut.
Vištytis

| Vištytis |
| --- | --- |
 Joutsenia järven Kaliningradin-puoleisen rannan tuntumassa.
Valtiot:  Venäjä 
Paikkakunta:  Kaliningradin alue ja Marijampolėn lääni 
Koordinaatit:  54°26′00″N, 22°44′00″E
Laskujoki:  Pissa 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  172,4  m 
Pituus:  8,1  km
Leveys:  4,2  km 
Pinta-ala:  17,83 km²
Tilavuus:  0,285 km3 
Keskisyvyys:  15,5 m
Suurin syvyys:  54 m
 fiVištytis 
Vištytis (liett. Vištyčio ežeras, saks. Wystiter See, ven. Виштынецкое озеро, Vishtynetskoe ozero) on Liettuan ja Venäjän Kaliningradin alueen välisellä rajalla, Kaliningradin alueen kaakkoiskulmassa sijaitseva järvi.
Järven pohjoisrannalla sijaitseva liettualainen Vištytisin kauppala on nimetty järven mukaan.
Ennen toista maailmansotaa järvi toimi Saksan ja Liettuan valtionrajana.
Vissaveden tekojärvi

| Vissaveden tekojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Kaustinen, Veteli
Koordinaatit:  63°32′19″N, 23°48′40″E
Järvinumero:  49.067.2.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96  m 
Rantaviiva:  21,68  km 
Pinta-ala:  3,5735 km2 
 fiVissaveden tekojärvi 
Vissaveden tekojärvi on tekojärvi Keski-Pohjanmaalla Kaustisen ja Vetelin rajalla, mutta kuuluu hallinnollisesti Kaustiseen. Sen pinta-ala on 3,5 km² ja se valmistui 1966. Ennen tekojärven rakentamista paikalla oli pieni järvi.
Vissaveden tekojärvi kuuluu Perhonjoen vesistöön. Sen rantaviivan pituus on 21,68 km ja korkeustaso 98 metriä.
Matti Virtanen (sosiologi)
Kirjat

Änkyrä, tuiske, huppeli. Muuttuva suomalainen humala. WSOY, 1982. ISBN 951-0-11494-4.
Tahdon teknologia. Johdatus uskonnon tulevaisuuteen. Perusta ry., 1986. ISBN 951-95850-3-6.
Tehtaasta studioon. Hanki ja jää, 1987. ISBN 951-99907-3-9.
Kevät 1994. Hanki ja jää, 1993. ISBN 951-8916-45-4.
Fennomanian perilliset. Poliittiset traditiot ja sukupolvien dynamiikka. SKS, 2001. ISBN 951-746-324-3
Kaksi kirjaa – ja se kolmas. Seppo Toiviaisen ja Matti Virtasen kirjeenvaihtoa 1996–2005. WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-33304-4.
Kirjoitetut vuodet. Helsinki: Yhteiskuntapolitiikka, 2018. ISBN 978-952-343-014-3
Tunnustukset

Valtion tiedonjulkistamispalkinto (1984) Alkoholipolitiikka-lehden toimittamisesta (myöntäjä opetusministeriö)
Vuoden yhteiskuntatieteilijä 2004 (myöntäjä Suomen valtiotietieteilijöiden liitto)
Suomen Kuvalehden journalistipalkinto 2005 (myönnetty Yhteiskuntapolitiikka-lehdelle)
Wallis Simpson

| Wallis |
| --- | --- |
 Windsorin herttuatar
 Simpson oletettavasti 1934.
Syntynyt:  Bessie Wallis Warfield 19. kesäkuuta 1896 Blue Ridge Summit, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut:  24. huhtikuuta 1986 (89 vuotta) Pariisi, Ranska
Hautapaikka:  Kuninkaallinen hautausmaa, Windsor, Berkshire, Englanti
Puoliso:   Earl Winfield Spencer Jr. (vih. 1916; ero 1927)  Ernest Simpson (vih. 1928; ero 1937)   Windsorin herttua (vih. 1937; kuolema 1972) 
Suku:  Windsor (avioliiton kautta)
Isä:  Teackle Wallis Warfield
Äiti:  Alice Montague
Wallis, Windsorin herttuatar (oik. Bessie Wallis Simpson, ent. Spencer, o.s. Warfield; 19. kesäkuuta 1896 Blue Ridge Summit, Pennsylvania, Yhdysvallat – 24. huhtikuuta 1986 Bois de Boulogne, Ranska) oli kruunusta luopuneen Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaan Edvard VIII:n puoliso. Edvard VIII luopui kruunusta mennäkseen naimisiin kahdesti eronneen yhdysvaltalaisen Wallis Simpsonin kanssa, ja hänestä tuli Windsorin herttua.
Varhainen elämä

Bessie Wallis Warfield syntyi pennsylvanialaisessa lomahotellissa ja kasvoi Baltimoressa vanhempiensa Teackle Wallis Warfieldin ja Alice Montaguen ainoana lapsena. Hänen isänsä oli kuollut pian hänen syntymänsä jälkeen tuberkuloosiin. Wallis ja hänen äitinsä asuivat ensin isän veljen Solomonin ja sitten äidin sisaren Bessien luona, kunnes Alice sai ostettua oman talon. Alice Warfield avioitui uudelleen vuonna 1908. Wallisin opinahjo vuosina 1912–1914 oli Marylandin kallein yksityiskoulu Oldfields School, ja hän oli luokkansa priimus ja koulun ihailluimpia tyttöjä.
Varhainen elämä > Ensimmäinen avioliitto

Simpsonin ensimmäinen aviomies oli merivoimien lentäjä Earl Winfield Spencer. He avioituivat puolen vuoden seurustelun jälkeen marraskuussa 1916 ja asuivat San Diegon lentotukikohdassa vuoteen 1921 asti. Earl Spencer oli ailahtelevainen alkoholisti, ja pari eli suurimman osan ajasta erillään miehen ollessa ulkomaankomennuksilla. Tällöin Wallis Spencer matkusteli yksikseen muun muassa Kiinassa. Spencerit ottivat avioeron vuonna 1927. Wallis Spencerillä on huhuttu olleen liiton aikana suhde kreivi Galeazzo Cianoon, josta myöhemmin tuli Italian diktaattorin Benito Mussolinin vävy.
Varhainen elämä > Toinen avioliitto

Ensimmäisen avioeronsa tullessa voimaan Wallis Spencer oli jo aloittanut suhteen tuolloin naimisissa olleen englantilais-amerikkalaisen liikemiehen Ernest Aldrich Simpsonin kanssa. Tämä otti avioeron ensimmäisestä vaimostaan ja avioitui Wallis Spencerin kanssa vuonna 1928. Pari eli etuoikeutettua seurapiirielämää Mayfairissä, kunnes Wallis Simpson menetti sijoituksensa vuoden 1929 pörssiromahduksen jälkeen. Samaan aikaan hänen äitinsä sairastui ja kuoli köyhänä. Ernest Simpsonin laivakuljetusyhtiö ajautui myöhemmin taloudellisiin vaikeuksiin, ja pari joutui erottamaan palveluskuntaansa. 1930-luvun alussa Wallis Simpson tutustui Walesin prinssi Edvardin rakastajattareen Thelma Furnessiin. Tämä esitteli Simpsonin ja prinssin toisilleen tammikuussa 1931.
Windsorin herttuatar

Prinssi Edvard oli poikamiesvuosinaan tunnettu naisseikkailuistaan, ja hänen suhteensa Wallis Simpsonin kanssa kehittyi tämän ollessa yhä naimisissa. Edvard olisi tullut Ison-Britannian kuninkaaksi tammikuussa 1936. Lokakuussa Simpsoneiden avioero tuli voimaan, ja pian tämän jälkeen Edvard luopui kruunusta, mutta kruunajaisia ei vielä ollut totetutettu.  Englannin kirkko ei sallinut päämiehensä avioituvan eronneen naisen kanssa. Suhde oli maanlaajuinen skandaali ja herätti pahennusta konservatiivisissa piireissä sekä kuningasperheen keskuudessa. Simpson matkusti Ranskaan mediaa pakoon, ja Edvard seurasi myöhemmin perässä. He avioituivat heinäkuussa 1937. Edvard sai arvonimen Windsorin herttua, ja Wallis Simpsonista tuli Windsorin herttuatar.
Windsorin herttuaparin vierailu kansallissosialistisessa Saksassa 1937 ja tapaaminen Adolf Hitlerin kanssa herättivät epäilyksiä Britannian hallituksessa. Windsorin herttuattarella tiedetään olleen natsikytköksiä yhdessä miehensä kanssa.
Herttuapari odotti turhaan kutsua takaisin Lontooseen. Kuningas Yrjö VI:n kuoltua tämän leski, kuningataräiti Elisabet syytti Yrjön kuolemasta epäsuorasti herttuatarta siinä mielessä, että ennenaikainen kuolema johtui tehtävän aiheuttamasta stressistä, eikä herttuatar tämän vuoksi saanut kutsua hautajaisiin. Vasta kuningatar Maryn muistotilaisuuteen pariskunta sai yhteisen kutsun.
Viimeiset vuodet

Windsorin herttua kuoli kurkkusyöpään 28. toukokuuta 1972 Pariisissa. Edvard siunattiin kuninkaallisin menoin Windsorin linnan kappelissa, ja Windsorin herttuatar oli tilaisuudessa läsnä. Myös herttuattaren oma terveys oli alkanut heikentyä: hän kärsi aivoverenkiertohäiriöistä ja dementiasta ja menetti lopulta myös puhekykynsä. Herttuatar asui Pariisissa kuolemaansa saakka, suurilta osin erakkona.
Windsorin herttuatar kuoli Pariisissa huhtikuussa 1986 ja siunattiin niin ikään Windsorin linnan kappelissa. Hänen siunaustilaisuuteensa osallistui noin sata vierasta, mukaan lukien silloinen pääministeri Margaret Thatcher puolisoineen ja Työväenpuoluetta edustanut oppositiojohtaja Neil Kinnock. Siunaustilaisuudessa ei herttuattaren toivomuksesta pidetty puhetta eikä viitattu häneen tai hänen elämäänsä millään lailla. Hänen asemansa kuninkaallisen perheen jäsenenä kävi ilmi vain siunauksessa. Arkun hautaanlaskua todisti neljä kuninkaallisen perheen jäsentä, kuningatar Elisabet II ja Edinburghin herttua Philip sekä Walesin prinssi Charles ja prinsessa Diana. Herttuattaren työntekijöitä ja ystäviä oli läsnä kahdeksan. Herttuatar haudattiin Windsorin linnan lähellä olevalle Frogmoren kuninkaalliselle hautausmaalle miehensä Edvardin viereen.
Galleria

Edvard VIII ja rouva Simpson lomalla Jugoslaviassa 1936.
Simpsonin monogrammi
Simpsonin hauta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wallis Simpson Wikimedia Commonsissa
Mrs Simpson, josta maailma puhuu, Suomen Kuvalehti, 14.11.1936, nro 46, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuolematon mrs Simpson, Kuva, 3.11.1937, nro 3, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Kustaa IV Aadolf

| Kustaa IV Aadolf |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  29. maaliskuuta 1792 – 29. maaliskuuta 1809
Kruunajaiset:  3. huhtikuuta 1800
Edeltäjä:  Kustaa III
Seuraaja:  Kaarle XIII

Syntynyt:  1. marraskuuta 1778 Tukholma, Ruotsi
Kuollut:  7. helmikuuta 1837 (58 vuotta) Sankt Gallen, Sveitsi
Hautapaikka:  Riddarholmskyrkan, Tukholma
Puoliso:  Fredrika Dorotea
Lapset:  Kustaa, Vaasan prinssi Kaarle Kustaa, Suomen suuriruhtinas Sofia, Badenin herttuatar Cecilia, Oldenburgin herttuatar Amalia
Suku:  Holstein-Gottorp
Isä:  Kustaa III
Äiti:  Sofia Magdalena
Uskonto:  luterilainen
Kustaa IV Adofin vaakuna
Kustaa IV Aadolf (1. marraskuuta 1778 Tukholma, Ruotsi – 7. helmikuuta 1837 Sankt Gallen, Sveitsi) oli Ruotsin kuningas 1792–1809. Hän oli viimeinen Suomea hallinnut Ruotsin kuningas.
Nuori ja vakavamielinen kuningas

Kustaa IV Aadolf oli Kustaa III:n ja Sofia Magdalenan vanhin poika. Kun Kustaa III murhattiin maaliskuussa 1792, oli Kustaa IV Aadolf vasta 13-vuotias. Holhoojahallituksen johtoon tuli hänen setänsä Kaarle-herttua, mutta käytännössä valta oli kreivi Gustaf Adolf Reuterholmilla, joka oli Kaarle-herttualle läheinen vapaamuurariveli. Holhoojahallituksen kausi kesti vuoteen 1796 saakka, jolloin Kustaa IV Aadolf tuli täysi-ikäiseksi ja ryhtyi hallitsemaan itsenäisesti. Hän erotti lähes välittömästi Reuterholmin ja nimitti korkeisiin virkoihin samoja miehiä, joihin hänen isänsä oli luottanut. Muun muassa Johan Christopher Toll ja Gustaf Mauritz Armfelt nousivat merkittävään asemaan hänen hovissaan. Kustaa III:n ajan vilkas ja kulttuuripainotteinen hovielämä ei kuitenkaan palannut takaisin, sillä Kustaa IV Aadolf oli vakavamielinen ja syvästi uskonnollinen mies. Hänen mielenkiintonsa suuntautui maatalouden tuottavuuden parantamiseen ja muihin vastaaviin käytännöllisiin hankkeisiin.
Isänsä Kustaa III:n tavoin Kustaa IV Aadolf pyrki hallitsemaan itsevaltaisesti. Hän yritti välttää valtiopäivien koolle kutsumista, sillä hän pelkäsi ranskalaisten vallankumousaatteiden tarttuneen myös ruotsalaisiin alamaisiinsa. 1700-luvun lopun katovuodet ja rautamalmin vientivaikeudet ajoivat kuitenkin Ruotsin valtiontalouden niin syvään kriisiin, että kuninkaan oli pakko kutsua valtiopäivät koolle Norrköpingiin vuonna 1800, jotta hän saisi säätyjen suostumuksen lisäveroille.
Valtiopäivillä oli varsinkin aateliston taholta odotettavissa vastarintaa, sillä se suhtautui penseästi kuninkaan vahvaan valta-asemaan. Aatelisto ei kuitenkaan halunnut ajautua välirikkoon kuninkaan kanssa, sillä tämä oli varsin suosittu kansan keskuudessa. Oli myös yleisesti tiedossa, että talouskriisi ei ollut Kustaa IV Aadolfin tuhlaavaisuuden syytä, sillä hän oli hyvin säästäväinen mies.
Kuningas sai lopulta suostumuksen lisäveroille. Jotkut lisäverojen vastustajat oli tosin pitänyt hiljentää kiristyksen avulla: kuningas uhkasi aloittaa uudelleen Kustaa III:n murhan tutkimukset, mikä olisi saattanut paljastaa kiusallisia asioita monien vastustajien menneisyydestä. Lisäveroja alettiin periä muun muassa sokerista, pelikorteista, taskukelloista ja koirista. Valtiopäivien yhteydessä päätettiin myös rahauudistuksesta, jolla yritettiin saada setelirahan inflaatio kuriin. Ruotsi joutui lopulta myymään Wismarin kaupungin Mecklenburgille saadakseen riittävästi hopeaa setelirahojen lunastamista varten.
Ulkopoliittiset ongelmat kasaantuvat

Napoleonin sodat levisivät 1800-luvun alussa lähes koko Eurooppaan. Kustaa IV Aadolf yritti aluksi pitää Ruotsin sotien ulkopuolella ja solmi vuonna 1800 puolueettomuusliiton Venäjän, Preussin ja Tanskan kanssa. Iso-Britannia ei kuitenkaan hyväksynyt puolueettomuutta, vaan vaati kaikkia valtioita lopettamaan kaupan vihollisensa Ranskan kanssa. Brittien laivasto iski Tanskaan ja uhkasi myös Ruotsia, jolla ei ollut edellytyksiä torjua brittien hyökkäystä. Ruotsi joutui luopumaan puolueettomuudestaan ja käymään jatkossa ulkomaankauppaansa brittien sanelemin ehdoin.
Kustaa IV Aadolf alkoi vuoden 1803 paikkeilla siirtyä selkeästi Ison-Britannian puolelle Ranskaa vastaan. Liittoutuminen Ison-Britannian kanssa olisi ollut perusteltavissa järkevästi, sillä Iso-Britannia oli Ruotsin tärkein kauppakumppani. Kuninkaan ulkopoliittinen suunnanmuutos perustui kuitenkin lähinnä tunteisiin. Kustaa IV Aadolfin oikeustajua nimittäin loukkasi se, että Napoleon I oli röyhkeästi kaapannut vallan Ranskassa ja oli alkanut vaatia itselleen kuninkaille kuuluvaa kunnioitusta. Vähitellen hänen Napoleon-vihansa kasvoi niin suureksi, että hän alkoi pitää tätä Raamatun ennustamana Antikristuksena.
Ruotsi liittyi Napoleonin vastaiseen sotaan vuonna 1805 ja siirsi joukkoja Pommeriin. Kustaa IV Aadolf johti henkilökohtaisesti sotatoimia, mutta hän ei ollut Napoleonin kaltainen strateginen nero, vaan antoi sodanjohtajana itsestään melko naurettavan vaikutelman. Myös Ruotsin armeija oli heikosti varautunut sodankäyntiin. Napoleonin joukot ajoivat ruotsalaiset nopeasti täydellisen tappion partaalle, ja Ruotsin oli pakko vetäytyä vähin äänin sodasta. Kustaa IV Aadolf ei kuitenkaan ottanut tästä opikseen, vaan uskoi yhä jääräpäisesti siihen, että Ruotsin kannattaa jatkaa jyrkkää Napoleonin vastaista politiikkaansa.