stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marta (jalkapalloilija)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marta Wikimedia Commonsissa
Martan esittely Women’s Professional Soccerin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Martan tilastot FIFAn kilpailuissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
FIFAn vuoden pelaaja
Brasilian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Luciana |
2 Fabiana |
3 Mônica |
4 Rafinha |
5 Andressa |
6 Tamires |
7 Beatriz |
8 Thaisa |
9 Andressa Alves |
10 Marta |
11 Cristiane |
12 Bárbara |
13 Poliana |
14 Géssica |
15 Tayla |
16 Rafaelle |
17 Rosana |
18 Raquel |
19 Maurine |
20 Formiga |
21 Gabi Zanotti |
22 Darlene |
23 Letícia |
Valmentaja Vadão
Brasilian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Bárbara |
2 Poliana |
3 Daiane |
4 Tayla |
5 Thaisa |
6 Tamires |
7 Andressa Alves |
8 Formiga |
9 Debinha |
10 Marta |
11 Cristiane |
12 Aline |
13 Letícia Santos |
14 Kathellen |
15 Camila |
16 Beatriz |
17 Andressinha |
18 Luana |
19 Ludmila |
20 Raquel |
21 Mônica |
22 Letícia Izidoro |
23 Geyse |
Valmentaja Vadão
Brasilian joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Bárbara |
2 Poliana |
3 Érika |
4 Rafaelle |
5 Julia |
6 Tamires |
7 Duda |
8 Formiga |
9 Debinha |
10 Marta |
11 Angelina |
12 Ludmila |
13 Bruna |
14 Jucinara |
15 Geyse |
16 Beatriz |
17 Andressinha |
18 Letícia Izidoro |
19 Letícia Santos |
20 Giovana |
21 Andressa |
22 Aline |
Valmentaja Sundhage
Brasilian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Bárbara |
2 Antônia |
3 Kathellen |
4 Rafaelle |
5 Luana |
6 Tamires |
7 Andressa Alves |
8 Ana Vitória |
9 Debinha |
10 Marta |
11 Adriana |
12 Letícia Izidoro |
13 Bruninha |
14 Lauren |
15 Duda |
16 Beatriz |
17 Ary |
18 Geyse |
19 Mônica |
20 Angelina |
21 Kerolin |
22 Camila |
23 Gabi Nunes |
Valmentaja Sundhage
Brasilian joukkue – Kesäolympialaiset 2024
1 Lorena |
2 Antônia |
3 Tarciane |
4 Rafaelle |
5 Duda Sampaio |
6 Tamires |
7 Kerolin |
8 Yaya |
9 Adriana |
10 Marta |
11 Jheniffer |
12 Tainá |
13 Yasmim |
14 Ludmila |
15 Thaís |
16 Gabi Nunes |
17 Ana Vitória |
18 Gabi Portilho |
19 Priscila |
20 Angelina |
21 Lauren |
22 Luciana |
Valmentaja Arthur Elias
Maastohiihdon maailmancup 1981–1982

Maastohiihdon maailmancup 1981–1982 oli historian ensimmäinen virallinen maastohiihdon maailmancupkausi. 10 osakilpailua käsittänyt kausi alkoi 9. tammikuuta ja päättyi 3. huhtikuuta vuonna 1982.
Kilpailut > Miehet

| Pvm | Paikka | Matka | Voittaja | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9. tammikuuta |  Reit im Winkl | 15 km |  Pål Gunnar Mikkelsplass | – |
| 16. tammikuuta |  Le Brassus | 15 km |  Bill Koch | – |
| 24. tammikuuta |  Brusson | 30 km |  Bill Koch | – |
| 20. helmikuuta |  Holmenkollen | 30 km (v) |  Thomas Eriksson | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
| 23. helmikuuta |  Holmenkollen | 15 km (v) |  Oddvar Brå | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
| 27. helmikuuta |  Holmenkollen | 50 km (p) |  Thomas Wassberg | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
| 7. maaliskuuta |  Lahti | 50 km |  Oddvar Brå | – |
| 12. maaliskuuta |  Falun | 30 km |  Bill Koch | – |
| 19. maaliskuuta |  Strbske Pleso | 15 km |  Harri Kirvesniemi | – |
| 27. maaliskuuta |  Castelrotto / Kastelruth | 15 km (v) |  Bill Koch | – |
Kilpailut > Naiset

| Pvm | Paikka | Matka | Voittaja | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9. tammikuuta |  Klingenthal | 10 km |  Květa Jeriová | – |
| 15. tammikuuta |  La Bresse | 5 km |  Květa Jeriová | – |
| 22. tammikuuta |  Furtwangen | 5 km |  Květa Jeriová | – |
| 19. tammikuuta |  Holmenkollen | 10 km (v) |  Berit Aunli | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
| 22. tammikuuta |  Holmenkollen | 5 km (v) |  Berit Aunli | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
| 26. tammikuuta |  Holmenkollen | 20 km (p) |  Raisa Smetanina | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
| 6. maaliskuuta |  Lahti | 10 km |  Anette Bøe | Norjalaiset ottivat kilpailussa viitoisvoiton |
| 12. maaliskuuta |  Falun | 20 km |  Brit Pettersen | – |
| 20. maaliskuuta |  Strbske Pleso | 10 km |  Blanka Paulů | – |
| 3. huhtikuuta |  Falun | 5 km |  Brit Pettersen | – |
Kilpailut > Viestikilpailut

| Pvm | Paikka | Matka (miehet) | Matka (naiset) | Voittaja (miehet) | Voittaja (naiset) | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28. helmikuuta |  Holmenkollen | 4 × 10 km | 4 × 5 km |  Norja |  Norja | Maailmanmestaruuskilpailut, osa maailmancupia |
Loppupisteet > Miehet

| Sij>  | Hiihtäjä | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Bill Koch | 121 |
| 2. |  Thomas Wassberg | 114 |
| 3. |  Harri Kirvesniemi | 106 |
| 4. |  Jean-Paul Pierrat | 82 |
| 5. |  Oddvar Brå | 77 |
| 6. |  Jochen Behle | 67 |
| 7. |  Dan Simoneau | 60 |
| = |  Jan Ottosson | 60 |
| 9. |  Giorgio Vanzetta | 57 |
| 10. |  Juri Burlakov | 56 |
Loppupisteet > Naiset

| Sij>  | Hiihtäjä | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Berit Aunli | 136 |
| 2. |  Brit Pettersen | 126 |
| 3. |  Květa Jeriová | 113 |
| 4. |  Marit Myrmæl | 104 |
| 5. |  Anette Bøe | 95 |
| 6. |  Anna Pasiarova | 92 |
| 7. |  Blanka Paulů | 81 |
| 8. |  Karin Jäger | 79 |
| 9. |  Inger Helene Nybråten | 76 |
| 10. |  Marie Johansson | 74 |
Maksim Šabalin

| Maxim Shabalin |
| --- | --- |
 Oksana Domnina ja Maxim Shabalin maailmanmestaruuskilpailuissa 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1982 (ikä 42)
Kansalaisuus:  Venäjä
Taitoluistelija
Pituus:  183 cm
Pari:  Oksana Domnina
Valmentaja(t):  Natalia Linitchuk, Gennadi Karpanossov
Koreografi(t):  Natalia Linitchuk
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  207.64 EM 2008
Pakollinen tanssi:  43.76 Talviolympialaiset 2010
Rytmitanssi:  64.68 MM 2009
Vapaatanssi:  104.99 EM 2008
Aiheesta muualla
en.domnina-shabalin.ru
| Mitalit> Jäätanssi.Maa:   Venäjä. Olympialaiset  | Mitalit> Jäätanssi.Maa:   Venäjä. Olympialaiset  | Mitalit> Jäätanssi.Maa:   Venäjä. Olympialaiset  | Jäätanssi> Maa:   Venäjä. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | Jäätanssi |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 2009 | Jäätanssi |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zagreb 2008 | Jäätanssi |  |
|  Kultaa | Tallinna 2010 | Jäätanssi |  |
|  Hopeaa | Varsova 2007 | Jäätanssi |  |
Maksim Andrejevitš Šabalin (ven. Максим Андреевич Шабалин; s. 25. tammikuuta 1982 Novokuibiševsk) on venäläinen jäätanssija ja olympiamitalisti. Hän on edustanut aiemmin urallaan Bulgariaa.
Šabalin syntyi Venäjällä, mutta muutti 15-vuotiaana Bulgariaan ja kilpaili maan väreissä Margarita Totevan kanssa. Pari kuitenkin lopetti yhteisen tiensä Totevan saatua vamman, ja Šabalin palasi synnyinmaahansa. Vuonna 2002 hän ryhtyi Oksana Domninan pariksi.
Šabalin oli Domninan kanssa vahva juniorikilpailuissa voittaen muun muassa nuorten maailmanmestaruuden 2003. He sijoittuivat Torinon olympialaisissa 2006 yhdeksänsiksi, ja sama pari ylsi vuoden 2007 EM-kisoissa hopealle. Vuoden 2007 keväällä Šabalin joutui polvileikkaukseen. Hänen umpisuolensa leikattiin syyskuussa ja polvi uudelleen vuoden 2007 joulukuussa. EM-kisoissa 2008 Šabalin nilkutti pois jäältä ohjelmansa jälkeen, mutta kuitenkin voitti kultamitalin.
Šabalin ja Domnina vaihtoivat vuonna 2008 valmentajaa ja pari meni Yhdysvaltoihin Natalia Linitšukin ja Gennadi Karponosovin valmennettavaksi. He voittivat jäätanssin maailmanmestaruuden Los Angelesissa 2009 pistein 206,30 ja pari otti kultaa myös EM-kilpailuissa 2010. Šabalin ja Domnina saivat talvella 2010 myös olympiamitalin, pronssia Vancouverin kisoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maksim Šabalin Wikimedia Commonsissa
Jäätanssin maailmanmestarit
Matti Ansala

Matti Ansala on ollut Rovaniemen apulaiskaupunginjohtaja vuodesta 2006. Sitä ennen hän oli Rovaniemen maalaiskunnan viimeinen kunnanjohtaja. Hän on valtiotieteen maisteri. Vuonna 2003 hän hakiselvennä Rovaniemen maalaiskunnan kunnanjohtajaksi ja aloitti toimessaan seuraavana vuonna. Ansalan edeltäjä, Mauri Gardin siirtyi Rovaniemen kaupunginjohtajaksi kolmisen vuotta ennen kuntaliitosta.
Matti Alahuhta

| Matti Alahuhta |
| --- | --- |
 Matti Alahuhta heinäkuussa 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Alahärmä
Kansalaisuus:   Suomi
Muut tiedot
Yritys:   Nokia (1975−1982, 1984−2004)  Rank Xerox (1982−1984)  Kone (2005−2014) 
Asema:  Toimitusjohtaja
Tutkinnot:   Diplomi-insinööri (1976)  Tekniikan tohtori (1990) 
Matti Juhani Alahuhta (s. 22. kesäkuuta 1952 Alahärmä) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Koneen  toimitusjohtaja vuosina 2005–2014. Alahuhta on jatkanut toimitusjohtajakautensa jälkeen Koneen hallituksessa, jossa on istunut vuodesta 2003.
Alahuhdan aikana Kone kaksinkertaisti maailmanlaajuisen markkinaosuutensa ja sen markkina-arvo kuusinkertaistui. Ennen Konetta Alahuhta teki pitkän uran Nokiassa. Koulutukseltaan hän on tekniikan tohtori.
Tausta ja ura

Alahuhdan isä oli rakennusmestari ja äiti peruskoulunopettaja. Alahuhta kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseon lukiosta vuonna 1971. Vuonna 1976 hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1990. Hänen väitöskirjansa otsikko oli Global growth strategies for high technology challengers. Vuonna 2007 Alahuhta promovoitiin Tampereen teknillisen yliopiston kunniatohtoriksi.
Alahuhta työskenteli eri tehtävissä Nokiassa vuodet 1975–2004 lukuun ottamatta vuosia 1982–1984, jolloin hän oli Rank Xeroxin myyntijohtaja. Nokiassa hän oli johtokunnan jäsen vuosina 1993–2004, varatoimitusjohtaja vuonna 2004, toimitusjohtaja Nokia Mobile Phonesissa 1998–2003, toimitusjohtaja Nokia Telecommunicationsissa 1993–1998 ja eri tehtävissä Nokia Telecommunicationsissa 1984–1992 ja  Nokia Elektroniikassa 1975–1982.
Luottamustehtävät

Alahuhta on DevCo Partners Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2014. Hän on hallituksen jäsen Koneessa ja AB Volvossa. Hän on toiminut myös ABB:n, Metso Outotecin, UPM:n ja British Telecomin hallituksissa.
Alahuhta on ollut myös Aalto-yliopiston, sveitsiläisen International Institute for Management Developmentin (IMD), Elinkeinoelämän keskusliiton, Elinkeinoelämän keskusliiton vaalivaliokunnan, Teknologiateollisuus ry:n, Suomen Sähkö- ja elektroniikkateollisuuden liiton ja Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön hallitusten puheenjohtaja, sekä Tekesin hallituksen varapuheenjohtaja ja EVA/ETLA:n hallituksen jäsen.
Tunnustukset

Vuonna 1993 Alahuhdalle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki ja vuonna 2003 komentajamerkki. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin ritarikunnan toiseksi korkein I luokan komentajamerkki. Keskuskauppakamari palkitsi Alahuhdan marraskuussa 2013 rautaisella ansiomerkillä "huomattavista ansioista Suomen kansainvälisen yritystoiminnan kehittäjänä sekä suomalaisen osaamisen ja modernin johtajuuden edistäjänä".
Euroopan talouslehtien yhdistys (EBP), johon kuuluvat muun muassa talouslehdet Financial Times, The Wall Street Journal Europe, Handelsblatt, Les Echos ja Kauppalehti, valitsi Alahuhdan vuoden 2009 eurooppalaiseksi yritysjohtajaksi. Yhdistys perusteli valintaansa Alahuhdan ansioilla Koneen luotsaamisessa toimialansa johtavaksi yritykseksi. Alahuhta sijoittui ensimmäiseksi Suomen Thinkers 20 -listalla Nordic Business Report -lehden valitessa Suomen suurimpia bisnesajattelijoita elokuussa 2012. Alahuhta sai Pallas Athene -palkinnon luovan osaamisen edistämisestä helmikuussa 2019.
Yksityiselämä

Alahuhta on ollut naimisissa vuodesta 1978 ja hänellä on kaksi lasta. Hänen tyttärensä on Marimekon toimitusjohtajaksi vuonna 2015 valittu Tiina Alahuhta-Kasko.
Matti Arvola

Matti Nikodemus Arvola (20. toukokuuta 1883 Paavola – 30. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Arvolan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Arvola ja Greta Nikula ja puoliso vuodesta 1908 Aino Maria Paloheimo, aiemmin Brander. Arvola kävi alkeiskoulun Raahessa ja kaksi luokkaa Raahen Porvari- ja Kauppakoulua 1900–1901. Hän oli Virtain Kehruu- ja Kutomatehdas -yhtiön konttoristi 1901–1902, Mäntän paperitehtaan konttoristi 1902–1903 ja Fredriksonin lakki-, kravatti-, hansikas- ja turkistavaratehtaan konttoristi Jyväskylässä vuodesta 1908. Fredriksonin isännöitsijä Arvola oli 1903–1914, Tailor-yhtiön perustajaosakas 1914 ja toimitusjohtaja Helsingissä 1914–1947, Stockmannin johtaja ja johtokunnan jäsen 1930–1947 Stockmannin ostettua Tailor-yhtiön vuoden 1930 alussa, sekä Old England -yhtiön toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1947–1951. Hän oli perustamassa ja osakas myös useissa muissa yrityksissä ja hänellä oli monia vaatetus- ja kaupan alojen sekä muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Arvola sai 1943.
Léon Blum

| Léon Blum |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 4. kesäkuuta 1936–22. kesäkuuta 1937  
Presidentti:  Albert Lebrun
Edeltäjä:  Albert Sarraut
Seuraaja:  Camille Chautemps
 13. maaliskuuta 1938–10. tammikuuta 1938  
Presidentti:  Albert Lebrun
Edeltäjä:  Camille Chautemps
Seuraaja:  Édouard Daladier
 16. joulukuuta 1946–22. tammikuuta 1947  
Presidentti:  Vincent Auriol
Edeltäjä:  Georges Bidault
Seuraaja:  Paul Ramadier
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1872 Pariisi, Ranska
Kuollut: 30. maaliskuuta 1950 (77 vuotta) Jouy-en-Josas, Ranska
Tiedot
Puolue:  SFIO
 Nimikirjoitus
André Léon Blum [ɑ̃dʁe leɔ̃ blum] (9. huhtikuuta 1872 – 30. maaliskuuta 1950) oli ranskalainen sosialistinen poliitikko ja valtiomies, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1936–1937, 1938 sekä 1946–1947. Hänet muistetaan parhaiten kansanrintamahallituksen johtajana.
Nuoruus

Blum syntyi keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen Pariisissa ja kävi koulua Lycée Henri IV:ssä. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa 17-vuotiaana kirjailija André Giden kanssa perustamassaan lehdessä. Vuonna 1890 Blum aloitti École normale supérieuren. Hän aloitti Sorbonnessa sekä oikeustieteen että kirjallisuuden opinnot. Hän suoritti loppututkinnon kirjallisuudesta 1891 ja oikeustieteestä 1894. Valmistuttuaan hän työskenteli valtion lakimiehenä ja loi uraa kirjallisuuskriitikkona.
Blum ei ollut poliittisesti aktiivinen ennen Dreyfusin tapausta 1894. Hän tutustui ihailemaansa sosialistijohtajaan Jean Jaurèsiin. Hän alkoi kirjoittaa sosialistien lehteen L’Humanité ja liittyi sosialistipuolueeseen (SFIO). Pian hänestä tuli puolueen pääteoreetikko.
Puoluejohtajana

Kun puolueen johtaja Jean Jaurès murhattiin ensimmäisen maailmansodan alussa, Blum nousi puolueen johtoon. Hän nousi puolueen toimeenpanevaan komiteaan ja Ranskan kansalliskokoukseen Pariisin edustajana 1919. Hän yritti estää puoluetta hajoamasta, kun suhtautuminen Venäjän bolševistiseen vallankumoukseen aiheutti kasvavia mielipide-eroja. Radikaalit kuitenkin erosivat, perustivat kommunistisen puolueen ja ottivat L’Humanitén haltuunsa.
Blum johti SFIO:ta 1920- ja 1930-luvun ja oli puolueen uuden lehden Le Populairen toimittaja. Perinteisen oppositiososialismin pohjalta hän vastusti osallistumista porvarihallituksiin mutta tuki radikaalipuoluettaselvennä sivusta. Sosialistihallituksen muodostaminen oli mahdotonta ilman kommunisteja, jotka Josif Stalinin Kominternin määräyksestä pitivät sosiaalidemokraatteja ”sosiaalifasisteina”.
Pääministerinä

Blum valittiin Narbonnen edustajaksiselvennä 1929 ja uudelleen 1932 sekä 1936. Tilanne muuttui 1934, kun Adolf Hitler ja kansallissosialistit nousivat valtaan naapurimaassa Saksassa ja fasistien mellakat Pariisissa pakottivat Kominternin ja kommunistit muuttamaan politiikkaansa. Vuonna 1935 vasemmiston ja keskustan puolueet muodostivat kansanrintamahallituksen, joka kesäkuun 1936 vaaleissa sai murskavoiton. Blumista tuli ensimmäinen Ranskan pääministeriksi noussut sosialisti ja juutalainen. Erityisesti katolilaiset ja juutalaisvastainen äärioikeisto vihasivat häntä. Hänen ollessaan pääministeri kansalliskiihkoiset rojalistit raahasivat hänet autosta ja pahoinpitelivät lähes kuoliaaksi. Joukkion johtajaihanne oli jo Philippe Pétain.
Teollisuustyöläiset vastasivat kansanrintaman valintaan valtaamalla tehtaat varmoina, että vallankumous oli jo ovella. Marxilaiselle Blumille tämä oli ahdistava kokemus, koska hän ei uskonut sosialismia saavutettavan parlamentaarisin keinoin. Hän ei kuitenkaan rohkaissut työläisiä ryhtymään vallankumoukseen, koska tiesi sen johtavan armeijan väliintuloon ja verilöylyyn, kuten Pariisin kommuunissa 1871. Työläiset hyväksyivät palkankorotukset ja palasivat kotiin.
Blumin hallitus erosi 1937, kun hän ei saanut kansalliskokoukselta poikkeusvaltuuksia taloukriisin hoitamiseen. Konservatiivipuolue vastusti poikkeusvaltuuksia. Huolimatta lyhyestä hallituskaudestaan kansanrintama sai läpi paljon uudistuksia, kuten 40 tunnin työviikon, palkalliset vapaapäivät, oikeuden keskusjohtoisiin palkkaneuvotteluihin ja aseteollisuuden kansallistamisen. Blum laajensi myös Algerian arabien oikeuksia. Ulkopolitiikassa hänen hallituksensa oli jakautunut vasemmiston sodanvastaisuuden ja natsi-Saksan kasvavan uhan edessä. Hallitus ei pystynyt linjaamaan, pitäisikö sotaan varautua vai ei.
Oikeudenkäynnissä ja keskitysleirissä

Blum vastusti Münchenin sopimusta vuonna 1938. Kun Saksa valloitti Ranskan 1940, hän ei yrittänyt paeta maasta, vaikka tiesi joutuvansa kuolemanvaaraan juutalaisena ja sosialistina. Vichyn hallitus pidätytti hänet syyskuussa ja piti vangittuna vuoteen 1942 asti, jolloin häntä vastaan nostettiin syytteet maanpetturuudesta ja ”Ranskan puolustuksen heikentämisestä”. Riomin oikeudenkäyntinä tunnetussa prosessissa oli syytettyinä muitakin sotaa edeltäneitä Ranskan johtajia. Blumin nerokas puolustus koitui Vichyn hallitukselle nöyryytykseksi, ja saksalaiset komensivat keskeyttämään oikeudenkäynnin.
Huhtikuussa 1943 Blum vietiin Saksaan, missä häntä pidettiin Buchenwaldin keskitysleirillä, korkea-arvoisten vankien joukossa, huhtikuuhun 1945 asti. Kun liittoutuneet lähestyivät, hänet siirrettiin Dachauhun ja sitten Tiroliin. Viimeisinä viikkoina hänestä annettiin teloitusmääräys, mutta paikallisviranomaiset päättivät olla tottelematta sitä. Blum vapautui toukokuussa 1945. Hänen veljensä René Blum, Opéra de Monte-Carlon baletin perustaja, oli vähemmän onnekas ja kuoli Auschwitzissa. Vankilassa ollessaan Blum kirjoitti tunnetuimman teoksensa nimeltään À l’échelle humaine.
Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Blum oli hetken pääministerinä väliaikaishallituksessa. Hän oli lähettiläänä Yhdysvalloissa anomassa Ranskalle lainaa ja Ranskan Unesco-edustajana. Hän kirjoitti Le Populaireen kuolemaansa asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Léon Blum Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Albert Sarraut | Ranskan pääministeri | Seuraaja: Édouard Daladier |
Félix Vallotonin piirros Léon Blumista.
Matti Anttonen

Anttonen vuonna 2015.
Matti Kalervo Anttonen (s. 27. marraskuuta 1957 Tampere) on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut Suomen Ranskan-suurlähettiläänä Pariisissa 1. syyskuuta 2022 alkaen. Sitä ennen hän toimi ulkoministeriön valtiosihteerinä 1. maaliskuuta 2018 alkaen.
Vuosina 2017–2018 Anttonen toimi Suomen Ruotsin-suurlähettiläänä Tukholmassa. Hänen edeltäjänsä Jarmo Viinanen kutsuttiin etuajassa pois epäasiallisen käytöksen vuoksi. Anttonen toimi aiemmin Suomen Venäjän-suurlähettiläänä Moskovassa 2008–2012. Hän on toiminut myös taloudellisten ulkosuhteiden alivaltiosihteerinä.
Anttonen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri Turun kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden maisteri Turun yliopistosta. Hän astui ulkoministeriön palvelukseen 1986. Vuosina 1987–1991 hän oli avustajana ja lähetystösihteerinä Moskovan suurlähetystössä, sitten kolme vuotta Geneven pysyvässä edustustossa YK:ssa ja vuosina 1994–1996 hän vastasi ulkoasiainministeriössä EU–Venäjä-suhteista. Vuonna 1998 Anttonen nimitettiin Venäjän-yksikön päälliköksi ja vuonna 2001 ulkoasiainministeriön Itäosaston apulaisosastopäälliköksi. Vuosina 2002–2006 hän oli ministeri ja edustuston päällikön sijainen Suomen Washingtonin-suurlähetystössä Yhdysvalloissa ja sitten energiakoordinaattorina Helsingissä 2007–2008, kunnes hänet nimitettiin suurlähettilääksi Moskovaan.
Marie Phillips

| Marie Phillips> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1976 Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kirjailija
Esikoisteos:  Huonosti käyttäytyvät jumalat (2007)
Aiheesta muualla
mariephillips.co.uk (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marie Phillips (s. 1976 Lontoo) on brittiläinen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa, humoristinen fantasiaromaani Huonosti käyttäytyvät jumalat (2007) ilmestyi suomeksi 2009 Bazar-kustantamon julkaisemana.
Aiheesta muualla

Kotisivut. (englanniksi)
Marie Phillipsin Huonosti käyttäytyvät jumalat on hurmaava esikoinen! Plaza.fi.  7.4.2009. Arkistoitu 29.4.2013. haastattelu.
Mariano Cañardo

| Mariano Cañardo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Mariano Cañardo Lacasta
Syntynyt: 5. helmikuuta 1906
Kuollut: 20. kesäkuuta 1987 (81 vuotta)
Kansalaisuus:   Espanja
Pyöräilijä
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Suurimmat voitot
 Katalonian ympäriajo 1928, 1929, 1930, 1932, 1935, 1936, 1939 Baskimaan ympäriajo 1930 Ranskan ympäriajo, 1 etappi  Espanjan ympäriajo, 3 etappia  Espanjan maantieajomestari 1930, 1931, 1933, 1936 
Mariano Cañardo Lacasta (5. helmikuuta 1906 Olite, Navarra – 20. kesäkuuta 1987 Barcelona) oli espanjalainen maantiepyöräilijä.
Cañardo on voittanut Katalonian ympäriajon ennätykselliset seitsemän kertaa, vuosina 1928–1939. Vuonna 1930 hän voitti puolestaan ensimmäisenä espanjalaisena Baskimaan ympäriajon. Cañardo sijoittui toiseksi vuoden 1935 Espanjan ympäriajossa Gustaaf Deloorin jälkeen ja voitti kilpailun viidennen etapin. Vuoden 1937 Ranskan ympäriajossa hän oli paras 14. osuudella.
Saavutuksia

Ranskan ympäriajo:
1934 kokonaiskilpailussa yhdeksäs
1936 kokonaiskilpailussa kuudes, kolmas etapeilla 9, 16 ja 21
1937 voitto etapilla 14 b, kolmas etapilla 12 b
1938 kokonaiskilpailussa 16.
Espanjan ympäriajo:
1935 kokonaiskilpailussa toinen, voitto etapilla 5, toinen etapeilla 1, 7, 9 ja 14, kolmas etapeilla 8 ja 11
1936 kokonaiskilpailussa kymmenes, voitto etapeilla 7 ja 15, toinen etapilla 12, kolmas etapeilla 8 ja 10
Katalonian ympäriajo:
1926 kokonaiskilpailussa kolmas
1927 kokonaiskilpailussa toinen
1928 kokonaiskilpailun sekä etappien 1, 2, 5 ja 6 voitto
1929 kokonaiskilpailun ja etapin 6 voitto
1930 kokonaiskilpailun sekä etappien 1, 4, 5 ja 8 voitto
1931 kokonaiskilpailussa toinen, etappien 2 ja 4 voitto
1932 kokonaiskilpailun voitto
1934 etapin 3 voitto
1935 kokonaiskilpailun sekä etappien 3, 4 ja 9 voitto
1936 kokonaiskilpailun sekä etappien 4, 6 ja 8 voitto
1939 kokonaiskilpailun sekä etappien 1, 2, 3 ja 7 voitto
1940 kokonaiskilpailussa kolmas
1941 etapin 8 voitto
Baskimaan ympäriajo:
1928 kokonaiskilpailussa kolmas
1929 kokonaiskilpailussa viides
1930 kokonaiskilpailun ja etapin 4 voitto
Marokon ympäriajo:
1937 kokonaiskilpailun ja etapin 6 voitto
1938 kokonaiskilpailun sekä etappien 6 ja 9 voitto
Vuelta a Cantabria: 1926 voitto
Villarreal–Teruel–Villarreal: 1926 voitto
Vuelta a Santander: 1930 voitto
Vuelta a Levante: 1930 voitto
Vuelta a Madrid: 1931 voitto
Teruel–Valencia–Teruel: 1931 voitto
Valencia–Alcoy–Valencia: 1933 voitto
Vuelta a Sevilla: 1939 voitto
Circuit del Nord d'Espanya: 1939 voitto
Madrid–Lissabon: 1939 voitto
Vuelta a Los Puertos: 1940 voitto
Manresa–Sampedor–Manresa: 1941 voitto
Ammattilaisten MM-kilpailu: 1930 seitsemäs, 1932 12., 1933 seitsemäs, 1934 kymmenes, 1935 11.
Espanjan maantiepyöräilymestari: 1930, 1931, 1933, 1936