stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baskeri
Baskerin historia

Baskerin tapaista villasta tehtyä päähinettä on käytetty Pohjois-Euroopasta Välimerelle jo pronssikaudella. Pyreneiden vuoristossa asuvien baskien parissa siitä on tullut osa kansallista identiteettiä. He kutsuvat sitä baskiksi txapela-nimellä. Muutkin ovat käyttäneet baskeria, mutta siitä huolimatta sitä pidetään erityisesti baskien päähineenä ja se onkin saanut eri kansojen keskuudessa baskeista johdettuja nimiä; ransk. béret basque, esp. boina, saks. baskenmütze, ital. basco ja ruots. basker.
Baskimaalla baskereita on tehty eri värisinä, mutta sittemmin sininen ja musta ovat yleistyneet työläisten käytössä. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa baskereita alettiin valmistaa teollisesti, ja Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa oli parhaimmillaan yli 20 tehdasta tekemässä niitä. Osa vanhoista tehtaista on toiminnassa edelleenkin, mutta pääasiassa niitä tuotetaan nykyään Etelä-Amerikan maissa. Japanissakin on yksi tehdas. Baskerien valmistuksen loputtua joistakin tehtaista on tehty baskerimuseoita, esimerkiksi Espanjassa Boinas La Encartada Museoa ja Ranskassa Musée du Béret. Vanhojen lopettaneiden tehtaiden tilalle on tullut uusia, jotka käyttävät käsityömäistä valmistustapaa ja tekevät yksilöllisempiä tuotteita.
Kuuluisia baskerin käyttäjiä

Nykypäivänä baskerin käyttö on liitetty erityisesti taiteellisesti suuntautuneisiin ihmisiin, ja niitä on ollut aina 1600-luvulta asti Rembrandtista alkaen. Hänen jälkeensä ovat monet muutkin taiteilijat käyttäneet sitä, esimerkiksi Pablo Picasso ja Auguste Rodin. Näyttelijöistä ainakin Greta Garbo ja Marlene Dietrich ovat baskeria käyttäneet sekä elokuvaohjaajista Ingmar Bergman ja Federico Fellini, myös kirjailija Ernest Hemingway käytti sitä.
1960- ja 1970-luvuilla baskerista tuli vallankumouksellisuuden symboli. Che Guevaran jalanjäljissä 1960-luvulla alkoivat ainakin Mustat pantterit USA:ssa, Väliaikainen IRA ja ETA:n sissit käyttää baskeria, joskin ETA:lla se ei välttämättä suoranaisesti liittynyt Che Guevaraan.
Marlene Dietrich
Kuvanveistäjä Auguste Rodin
Vallankumouksellinen Che Guevara Alberto Kordan ikonisessa valokuvassa vuonna 1960
Aiheesta muualla

Visit Enkarterri: Museo Boinas La Encartada - Museos  (Bizkaia) (espanjaksi)
Keikari.com: Hattujen lyhyt historia
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Napęków

| Napęków Napęków |
| --- | --- |
 fiNapęków 
 50°49′19″N, 20°54′07″E 
Väestö
Väkiluku (2011):  655
Napęków on kylä Bielinyn kunnassa Kielcen piirikunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa Puolassa. Kylä sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Bielinyn kunnan hallintokeskuksesta, Bielinyn kylästä. Napękówissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 655 asukasta.
Käännös suomeksi
1624

| --- | --- |
Vuosisadat: 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku
Vuosikymmenet: 1590-luku · 1600-luku · 1610-luku · 1620-luku · 1630-luku · 1640-luku 1650-luku · 1660-luku · 1670-luku · 1680-luku · 1690-luku · 1700-luku
Vuodet: 1590 · 1591 · 1592 · 1593 · 1594 · 1595 · 1596 · 1597 · 1598 · 1599 1600 · 1601 · 1602 · 1603 · 1604 · 1605 · 1606 · 1607 · 1608 · 1609 1610 · 1611 · 1612 · 1613 · 1614 · 1615 · 1616 · 1617 · 1618 · 1619 1620 · 1621 · 1622 · 1623 · 1624 · 1625 · 1626 · 1627 · 1628 · 1629 1630 · 1631 · 1632 · 1633 · 1634 · 1635 · 1636 · 1637 · 1638 · 1639 1640 · 1641 · 1642 · 1643 · 1644 · 1645 · 1646 · 1647 · 1648 · 1649 1650 · 1651 · 1652 · 1653 · 1654 · 1655 · 1656 · 1657 · 1658 · 1659 1660 · 1661 · 1662 · 1663 · 1664 · 1665 · 1666 · 1667 · 1668 · 1669 1670 · 1671 · 1672 · 1673 · 1674 · 1675 · 1676 · 1677 · 1678 · 1679 1680 · 1681 · 1682 · 1683 · 1684 · 1685 · 1686 · 1687 · 1688 · 1689 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709
Tapahtumia

Oslo tuhoutui tulipalossa.
posti aloitti toimintansa Tanskassa.
Syntyneitä

1. tammikuuta  – Christofer Carl von Schlippenbach, ruotsalainen kreivi, soturi ja diplomaatti (k. 1660)
1. tammikuuta – Olof Svebilius, ruotsalainen arkkipiispa (k. 1700)
7. tammikuuta – Guarino Guarini, italialainen arkkitehti (k. 1683)
heinäkuussa – George Fox, englantilainen uskonnollinen vaikuttaja, kveekariliikkeen perustaja (k. 1691)
8. elokuuta – Sten Nilsinpoika Bielke nuorempi, ruotsalainen marsalkka ja valtaneuvos (k. 1684)
Gustaf Düben, ruotsalainen kapellimestari, urkuri ja säveltäjä
David Pohle, saksalainen säveltäjä (k. 1695)
Angelus Silesius, oik. Johannes Scheffler]], saksalainen virsirunoilija (k. 1677)
Kuolleita

20. elokuuta – Francesco Andreini, italialainen näyttelijä (s. 1548)
17. marraskuuta – Jakob Böhme, saksalainen mystikko ja luonnontieteilijä (s. 1575)
*5. joulukuuta – Gaspard Bauhin, sveitsiläinen kasvitieteilijä (s. 1560)
14. joulukuuta – Charles Howard, englantilainen amiraali (s. 1536)
Sigfridus Aronus Forsius, suomalainen pappi, tähtitieteilijä, astrologi, almanakkojen julkaisija ja runoilija (s. 1560)
Hans Schwartz

Hans Schwartz (1. toukokuuta 1913 Hampuri, Saksa – 31. toukokuuta 1991) oli saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Schwartz edusti koko 16-vuotisen ammattilaisuransa SC Victoriaa, ensin sen alle 19-vuotiaiden joukkueessa ja myöhemmin ammattilaisjoukkueessa. Hän pelasi urallaan yhteensä 16 liigaottelua. Hän liittyi Saksan A-maajoukkueeseen toukokuussa 1934 ja hän pelasi joukkueessa kaksi ottelua. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa ja pelasi yhdessä ottelussa täydet minuutit.
Torsten Leonard Lode

Torsten Lode.
Torsten Leonard Lode (25. toukokuuta 1855 Leppävirta – 16. toukokuuta 1924 Helsinki) oli sekä Venäjän keisarillisessa armeijassa että Suomen sisällissodan valkoisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. Hän oli Turkin sodan viimeisiä suomalaisia veteraaneja.
Elämäkerta

Loden vanhemmat olivat majuri Carl Torsten Fredrik Lode ja Severina Oktavia von Korsak ja puoliso vuodesta 1895 Signe Ellen Olga Aimée von Frenckell, kauppaneuvos Frans von Frenckellin tytär. Lode tuli vuonna 1871 palvelukseen aliupseerina 89. Belomorskin jalkaväkirykmenttiin Tallinnaan, mutta komennettiin jo samana vuonna Helsingin junkkarikouluun. Vanhemmaksi aliupseeriksi hänet ylennettiin 1873 ja porte-épée-junkkariksi 1874. Koulusta samana vuonna valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä 90. Onegon jalkaväkirykmenttiin. Seuraavana vuonna Lode siirrettiin takaisin 89. Belomorskin jalkaväkirykmenttiin, mutta hän ei saapunut palvelukseen sinne, ja siksi hänet komennettiin 1876 koeajalle Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Turkin sodassa taistellut Lode haavoittui Gornyi Dubnjakin taistelussa lokakuussa 1877, minkä jälkeen hänet siirrettiin Suomeen. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1878 ja määrättiin vt. paikallisadjutantiksi Helsingin kaupungin komendantin esikuntaan 1881. Luutnantiksi hän yleni 1882 ja alikapteeniksi 1887.
Adjutantin tehtävästä 1889 vapautettu Lode komennettiin Haminan kadettikoulun komppaniaupseeriksi ja määrättiin 1890 kadettikoulun yhteydessä toimivan vapaaehtoisen komennuskunnan päälliköksi. Tältä komennukselta hän palasi Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonaan 1894, oli seuraavana vuonna lyhyen ajan komennettuna sotilasjäseneksi Vaasan läänin 2. kutsuntatoimistossa ja toimi sitten pataljoonansa komppanianpäällikkönä. Lode ylennettiin kapteeniksi 1896 ja everstiksi 1899, jolloin hänet myös määrättiin pataljoonan nuoremmaksi esiupseeriksi ja vt. taloudenhoitajaksi syksyyn 1900. Hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina pataljoonan lakkauttamisen yhteydessä marraskuussa 1904.
Lode osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1882, 1885, 1888 ja 1905–1906.
Venäjän keisarillisen armeijan sotilasuran jälkeen Lode toimi vuoteen 1918 liikemiehenä Ruotsissa ja Tanskassa, mutta palasi Suomeen sisällissodan puhjettua. Hänet määrättiin helmikuussa 1918 kenraali Martin Wetzerin esikunnan komendanttiviraston päälliköksi, merkittiin kenraalimajurina Suomen armeijan upseeriluetteloihin ja siirrettiin Länsiarmeijan esikunnan komendantiksi maaliskuussa 1918. Reserviin hän sai siirron saman vuoden kesäkuussa. Sen jälkeen hän siirtyi Tanskaan Suomen sotilasasiamieheksi. Hän oli aktiivisti mukana, kun Viron Avustamisen Päätoimikunta toimi aktiivisti saadakseen Tanskasta vapaaehtoisia Viron vapaussotaan. Niinpä Tanskassa muodostettiin noin 200 miehen Tanskalainen vapaaehtoiskomppania, joka lähti laivakuljetuksella maaliskuun lopulla Suomen kautta Viroon. Lode hoiti matkan yhteydessä tanskalaisten vapaaehtoisten sopimukset Viron vapaussotaan osallistumisesta taistelussa bolševikkeja vastaan.
Santtu Piri

Santtu Piri oli Pietarissa asunut suomalainen työläisrunoilija, joka varsinaiselta ammatiltaan oli räätäli. Hänen tuotantoaan julkaistiin runsaasti 1900-luvun alkuvuosien sanomalehdistössä, lisäksi Pirin runoja on mukana ainakin vuonna 1901 ilmestyneessä E. E. Sundvallin kokoelmassa Kansallis-albumi 1. Hän kiersi myös lausumassa runojaan työväenliikkeen tilaisuuksissa eri puolilla maata.
Piri oli myös ahkera suomentaja. Hänen tunnetuin käännöksensä on 1908 tehty puolalaisen vallankumouslaulun Varšavjankan ensimmäinen suomennos Ankarat viimat, joka myöhemmin julkaistiin Työväen laulukirjassa vuonna 1912. Piri käänsi myös muun muassa A. M. Hirjakovin ja Skitaletsin runotekstejä sekä useita Anton Tsehovin novelleja.
Vuoden 1905 suurlakon aikana Pirin runo Kun sinä tahdot luettiin 2. marraskuuta Tampereen Keskustorilla järjestetyssä suuressa kansanjuhlassa. Tampereen raatihuoneen parvekkeelta lausutusta runosta tuli maineikkain suurlakon aikainen työväenruno. Siinä Piri korostaa luokkavastakohtaa ja puhuttelee nimenomaan köyhälistöä, vaikka lakossa olivat mukana myös perustuslailliset.
Käsitekartta

Esimerkki käsitekartasta, laadittu IHMC CmapTools -tietokoneohjelmalla.
Käsitekartoilla (concept maps) tarkoitetaan aihepiirien ja käsitteistöjen graafisia esityksiä kaavioina. Käsitekartat ovat väittämien 
(väittämäjoukkojen) ulkoisia esityksiä. Käsitekarttojen tarkoituksena on sisältöjen havainnollistaminen esimerkiksi tekstin sisällön suunnittelua, opiskelua tai analyysia varten. Sanaa käsitekartta voidaan käyttää yleisterminä tai viittaamaan analyyttiseen esitystapaan, jossa käsitteiden väliset suhteet korostuvat. Käsitekartta voi olla eri asia kuin miellekartta.
Mitä käsitekartoilla tehdään?

Ideointikäytössä käsitekarttatekniikan tarkoituksena on tallentaa luovassa prosessissa syntyviä ideoita siinä järjestyksessä kun ne tulevat mieleen.  
Taustalla on ajatus, että käsitekarttaa käytettäessä muodostuvat ideat on helpompi sijoittaa kokonaisuuteen kuin esimerkiksi käytettäessä jäsennysrunkoa, jossa uuden idean pitäisi heti löytää oikea paikkansa.
Tiedonhaku edellyttää hakuaiheen selventämistä ja muotoilua. Käsitekarttoja voidaan käyttää tunnistettaessa hakuaiheeseen kuuluvia käsitteitä ja niiden välisiä suhteita. Tunnistetut käsitteet täsmennetään edelleen hakutermeiksi, joita käytetään haun suorittamiseen tietokannoista tai Internetin hakukoneilla. Jos käytössä on käsitekarttaohjelmisto, hakutulokset voidaan tallentaa osaksi tiedonhaun ja kirjoittamisen työalustaa, jota käytetään prosessin eri vaiheissa.
Tilanneanalyysia vaativissa tehtävissä käsitekarttoja tai miellekarttoja voidaan käyttää ajatusten selkeyttämiseen ja esilletuomiseen. Tarkoituksena voi olla esimerkiksi ongelmien tunnistaminen ja tarkentaminen.
Opiskelussa niiden tarkoitus on selventää niin opettajille kuin opiskelijoillekin tarkasteltavaan tehtävään liittyviä keskeisiä ideoita. Ohjatussa opiskelussa käsitekartoilla voidaan arvioida oppijoiden tietämystä opiskelun eri vaiheissa. Ryhmässä tehtynä käsitekartta toimii merkitysneuvottelun välineenä, synnyttää keskustelua ja tutustuttaa merkityksen luomiseen yhteistyönä. Käsitekarttojen käyttö voi parantaa opiskelun mielekkyyttä, koska oppijat hahmottavat opiskeltavan aiheen ja oman tietämyksensä paremmin.
Uusien aihepiirien opiskelua voidaan helpottaa siten, että opiskelijat laativat yhdessä ohjaajan kanssa käsitekartan luetun tekstin tai tekstinosan keskeisistä käsitteistä. Kartta voidaan piirtämisen sijasta laatia käyttämällä erillisiä lappuja sekä käsitteille että niitä yhdistäville linkkisanoille. Tällöin linkkisanoja on helppo siirrellä ja muuttaa kunnes saavutetaan tyydyttävä esitys.
Käsitekarttoja voidaan pitää prosessikirjoittamiseen liittyvänä työkaluna. Perinteisissä kirjoittamisen malleissa käsitekarttojen käyttö liitetään varsinaista kirjoittamista edeltäviin vaiheisiin (prewriting). Käsitekarttaohjelmistojen käytön myötä käsitekarttatyö liittyy kirjoittamisen prosessiin tiiviimmin: käsitekarttapohjaan voidaan jo kirjoittaa tekstin alustavaa versiota ja vasta myöhemmin siirrytään käyttämään tekstinkäsittelyohjelmaa.
Käsitekarttojen historiaa

Vuosina 232-304 j.a.a. eläneen Porfyrioksen piirtämää puudiagrammia pidetään varhaisimpana graafisena esityksenä käsitteiden välisistä suhteista. Porfyrios käytti kaaviotaan Aristoteleen esittämien kategorioiden tarkastelussa. Myös Ramon Llull (1235-1315) sovelsi kaaviotekniikoita samaan tarkoitukseen.
Käsitekarttojen nykymuodot liittyvät semanttisten verkkojen esitystavan kehitykseen tekoälytutkimuksessa. Allan Collinsia ja M. Ross Quilliania pidetään tästä, tietämyksen esittämisen problematiikkaan liittyvästä näkökulmasta käsitekarttojen kehittelyn pioneereina.
Joseph D. Novak, D. Bob Gowin sekä Tony Buzan ovat vaikuttaneet käsitekarttojen yleistymiseen muun muassa opiskelun ja luovan työn välineinä. Novakin ja Gowinin (1990, 4) mukaan käsitekartoitus on muun muassa "keino auttaa opiskelijoita ja opettajia löytämään oppimateriaalin tarkoitus".
Buzan alkoi kehitellä muun muassa mindmap-tekniikkaan johtaneita ajatuksia turhauduttuaan opiskelijan kohtaamaan tietotulvaan ja siihen ettei löytänyt "opastusta aivojen käyttöön". Hän siis löysi aukon opiskelumenetelmistä ja niihin liittyvästä kirjallisuudesta ja alkoi täyttää sitä. (Buzan & Buzan 2000, 14–16).
Käsitekarttaohjelmia

"CmapTools" on maksuton Java-ohjelma, jolla voi laatia käsitekarttoja. Useimmat muut visualisointiohjelmat tekevät miellekarttoja, eivät käsitekarttoja.
Kirjallisuutta

Immonen-Orpana, Päivi 2009. Väitöskirja parannettujen käsitekarttojen käytöstä fysioterapeuttiopiskelijoiden koulutuksessa.[vanhentunut linkki]
Novak, Joseph D. & Gowin, D. Bob 1995. Opi oppimaan. Helsinki: Gaudeamus
Reiska, P. & Ruohotie, P.: Using Concept Mapping in Vocational Education, s. 697-703.  (Third Int. Conference on Concept Mapping)  Tallinn, Estonia & Helsinki, Finland:  Concept Mapping Conference, 2008.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Åhlberg, Mauri 1990. Käsitekarttatekniikka ja muut vastaavat graafiset tiedonesittämistekniikat opettajan ja oppilaiden työvälineinä. Joensuu: Joensuun yliopisto, Savonlinnan opettajankoulutuslaitos
Einar Runeberg

Einar Runeberg (16. syyskuuta 1877 Helsinki – 4. toukokuuta 1938 Tammisaari) oli suomalainen lääkäri.
Elämäkerta

Runebergin vanhemmat olivat professori, valtioneuvos Johan Wilhelm Runeberg ja Edith Alexandra Levón. Hän pääsi ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingforsista 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1902 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1907.
Runeberg oli Lappeenrannan kaupunginlääkärinä 1908–1914 ja vuonna 1906 perustetun Kauniaisten parantolan (Bad Grankulla) ylilääkärinä 1913–1923. Munuaistuberkuloosista kärsinyt venäläinen poliitikko Aleksandr Kerenski oli vuonna 1916 hoidettavana Runebergin johtamassa Kauniaisten parantolassa. Keväällä 1917 maaliskuun vallankumouksen jälkeen Venäjän oikeusministeriksi noussut Kerenski yritti Runebergin kautta saada neuvotteluyhteyttä suomalaisiin aktivisteihin. Kerenski tapasikin 14. huhtikuuta 1917 Bad Grankullassa suomalaisten aktivistien lähetystön, johon kuuluivat tohtori Yrjö Kajava, maisteri Erik Grotenfelt sekä ylioppilaat Vilho Setälä ja Kaarlo Ruuskanen. Aktivistien lähetystö ilmoitti Kerenskille jättämässään kirjelmässä jatkavansa politiikkaa, jonka tavoitteena oli Suomen täysi riippumattomuus.
Suomen sisällissodan aikana Runeberg oli mukana järjestämässä tanskalaisia vapaaehtoisia Suomeen. Sodan jälkeen hänet nimitettiin Suomen Tanskan-lähetystön attaseaksi.
Runeberg oli Suomen Kööpenhaminan-lähetystön avustajana 1918–1919 ja hän oli jo aikaisemmin Suomalaisen yhdistyksen puheenjohtajana Kööpenhaminassa ennen Suomen sisällissodan puhkeamista, kunnes Suomen lähetystö perustettiin kaupunkiin. Runeberg toimi sittemmin vt. kaupunginlääkärinä Porvoossa 1921–1922, Kristiinankaupungissa 1922–1930 ja Tammisaaressa 1930–1938. Runeberg oli myös Lappeenrannan ja Kristiinankaupungin kaupunginvaltuustojen jäsenenä.
Einar Runeberg oli naimisissa vuodesta 1902 Enni Selinin kanssa. Heidän poikansa oli rehtori ja historiantutkija Carl Michael Runeberg. Einar Runebergin veljiä olivat professori Birger Runeberg ja metsänhoitaja Lars Runeberg.
San Miguel de Tucumán

| San Miguel de Tucumán |
| --- | --- |

 vaakuna
 San Miguel de Tucumán
 Koordinaatit: 26°49′59.00″S, 65°13′00″W 
Valtio:  Argentiina
Maakunta:  Tucumán
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  91 km²
Korkeus:  431 m
Väkiluku (2010):  585 000
 – Väestötiheys:  6 429 as./km²
 
 www.sanmigueldetucuman.gov.ar 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Miguel de Tucumán on Tucumánin maakunnan pääkaupunki pohjoisessa Argentiinassa. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 585 000.
Kaupunki perustettiin vuonna 1565 ja se on Argentiinan tärkein sokeriruo'on tuotanto- ja myyntialue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Miguel de Tucumán Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Stara Huta

| Stara Huta |
| --- | --- |
 Näkymä kylälle
 fiStara Huta 
 50°51′00″N, 21°00′40″E 
Väestö
Väkiluku (2011):  387
Stara Huta on kylä Bielinyn kunnassa Kielcen piirikunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa Puolassa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Bielinyn kylästä. Stara Hutassa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 387 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stara Huta Wikimedia Commonsissa
Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seura

Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seura ry (YHYS) on perustettu helmikuussa 1994 Tampereella. Seuran tarkoituksena on edistää yhteiskuntatieteellistä ympäristötutkimusta ja toimia ympäristöopintoja harjoittavien ja niistä kiinnostuneiden valtakunnallisena yhteistyöelimenä. Seura toimii alan tutkijoiden, opettajien ja opiskelijoiden yhteistyön edistämiseksi, ajaa yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen etuja sekä edistää alan tutkimusta ja koulutusta. Seura järjestää tieteellisiä seminaareja ja muita yleisötilaisuuksia, ylläpitää yhteyksiä vastaaviin kotimaisiin ja kansainvälisiin järjestöihin sekä harjoittaa tiedotustoimintaa. YHYS on Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) jäsen. Seuralla on noin 250 jäsentä.
Seuran toiminta

Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seuran perustoimintaa ovat yhteydenpito, tiedottaminen, vaikuttaminen, koulutuksen edistäminen, tutkimuksen edistäminen sekä kansainvälisten yhteyksien ylläpito ja kehittäminen. Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen yhteisten etujen ajaminen on eräs seuran perustehtävistä. Tähän kuuluu yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen merkityksen painottaminen muun muassa muistioita, julkilausumia ja lausuntoja antamalla. Tärkeää on myös yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen rahoituksen seuranta.
Seuran tarkoituksena on yhteydenpito yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen tutkijoiden, opettajien, opiskelijoiden ja muiden kiinnostuneiden kesken kotimaassa. Seura järjestää vuosittain kansainvälisen tieteellisen konferenssin, joka tunnetaan nimellä syyskollokvio (Fall Colloquium). Kollokvioon kutsutaan koti- ja ulkomaisia luennoitsijoita sekä mahdollisimman monet seuran jäsenistä esittelemään opinnäytetöitään, tutkimuksiaan ja tutkimushankkeitaan. Syyskollokvion järjestää kiertävästi yliopisto tai tutkimuslaitos, jossa tehdään yhteiskuntatieteellisen ympäristöalan tutkimusta, erikseen päätettävästä ajankohtaisesta teemasta. Marraskuussa 2024 kollokvio järjestetään ensimmäisen kerran LUT-yliopistolla Lappeenrannassa teemalla "The Anthropocene: Action and agency for preventing collapse". Kollokvio on järjestetty vuodesta 1995 lähtien. Aikaisempien kollokvioiden paikat, teemat ja kutsuluennoitsijat löytyvät seuran verkkosivuilta.
Seura pyrkii avoimeen yhteiskunnalliseen keskusteluun ajankohtaisista ympäristökysymyksistä sekä viranomaisten, yritysten että kansalaisyhteiskunnan kanssa. Keskeinen keino tähän on vuosittain järjestettävä Politiikkadialogi-seminaari yhteistyössä Ympäristötiedon foorumin sekä ajankohtaisen teeman mukaan vaihtuvien yhteistyökumppanien kanssa. Toukokuussa 2024 Politiikkadialogi järjestettiin Tieteiden talolla teemalla "Eläköön kaupunkimaaperä!" Aikaisempien Politiikkadialogien teemat löytyvät seuran verkkosivuilta.
Keskeinen alan tutkijoiden viestintä- ja yhteydenpitokanava on seuran ylläpitämä yt-ymp -sähköpostilista. Ohjeet listalle liittymiseksi löytyvät seuran verkkosivuilta. Verkkosivujen lisäksi seuran viestintä- ja keskustelualustoina toimivat Twitter-tili (nyk. X) sekä LinkedIn.
YHYS julkaisee yhdessä Alue- ja ympäristötutkimuksen seuran sekä Suomen maantieteellisen seuran kanssa Versus -verkkolehteä, joka tarjoaa tilan tutkimuksen yleistajuistamiselle, kriittiselle tutkimuspohjaiselle keskustelulle sekä opinnäytteiden tuloksista viestimiselle. Vuodesta 2024 lähtien Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seura liittyi Alue- ja ympäristötutkimuksen seuran rinnalle toiseksi vertaisarvioidun Alue ja Ympäristö -tiedelehden julkaisijaksi. Kaksi kertaa vuodessa avoimesti ilmestyvä lehti palkittiin 2022 Tiedekustantajien liiton Vuoden tiedelehtenä.
Jatkokoulutus

Koulutuksen ja tutkimuksen edistäminen kuuluvat kiinteästi yhteen. YHYS tukee yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen jatkokoulutusta valtakunnallisesti kutsumalla alan opiskelijat tieteellisiin seminaareihinsa. Syyskollokvion yhteydessä järjestetään tohtoriopiskelijoiden verkostoitumistilaisuus. Seura toimii osaltaan myös paikallisten jatkokoulutushankkeiden valtakunnallisena linkkinä. Seura kehittää kansainvälistä yhteistyötään luomalla yhteyksiä alan pohjoismaisiin ja kansainvälisiin järjestöihin. Lisäksi seuran tilaisuuksiin kutsutaan kansainvälisesti tunnettuja tutkijoita.
Gradupalkinto

Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seura järjestää vuosittain gradukilpailun, jolla haetaan ansiokkaita maisteritason opinnäytetöitä yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen alalta. Palkinto on nimetty Yrjö Haila -palkinnoksi seuran pitkäaikaisen puheenjohtajan ja Suomen ensimmäisen ympäristöpolitiikan professorin kunniaksi. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014. Palkinnon saajat sekä palkintoina luovutettujen teosten esittelyt löytyvät seuran verkkosivuilta.
Hallinto

Yhdistyksen sääntömääräinen kevätkokous järjestetään kevätkesällä Politiikkadialogin yhteydessä. Kokouksessa muun muassa vahvistetaan edellisen vuoden tilinpäätös ja toimintakertomus. Syyskokous pidetään marraskuussa kollokvion yhteydessä. Syyskokouksessa käsiteltäviä tärkeitä asioita ovat seuraavan vuoden toimintasuunnitelman ja talousarvion vahvistaminen sekä seuran puheenjohtajan ja muun johtokunnan valitseminen.
Yhdistyksen lainmukaisena hallituksena toimii johtokunta, johon kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä vähintään kuusi, mutta enintään kymmenen muuta jäsentä, joilla on henkilökohtaiset varajäsenet. Johtokunta valitsee yhdistykselle sihteerin, taloudenhoitajan sekä muut tarvittavat toimihenkilöt. Johtokunnan toimikausi on kalenterivuosi. Vuonna 2024 seuran puheenjohtajana toimii Pasi Heikkurinen (Lappeenranta university). Seuran aikaisemmat puheenjohtajat sekä nykyiset johtokunnan jäsenet löytyvät verkkosivuilta, sivuilla voit myös täyttää jäsenhakemuksen.
Aiheesta muualla

YHYS ry