Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Hiljainen vaihe

Vuoden 1938 lopussa japanilaiset jatkoivat etenemistään Kiinassa, ja suurin osa Kiinan ydinalueista Sichuania ja Yunnania lukuun ottamatta oli japanilaisten hallussa. Sota oli kuitenkin kestänyt huomattavasti kauemmin kuin japanilaiset olivat odottaneet, ja peläten sotaväsymystä, rasitusta kotimaan taloudelle ja reaktiota Japanissa armeija päätti harkita tilannetta uudelleen ja pysäytti etenemisensä. Samaan aikaan ryhdyttiin sulkemaan Kiinaan Indokiinan ja Burman kautta johtavia kauppareittejä Tšiang Kai-šekn hallituksen eristämiseksi. Koska japanilaisilla ei ollut mahdollisuuksia Kiinan hallitsemiseen, he asettivat maaliskuussa 1940 nukkehallituksen Nanjingiin ajamaan japanilaisten etua. Hallitusta johti entinen kenraali Wang Jingwei, joka oli paennut Chongqingistä 18. joulukuuta 1938. Japanilaisten julmuuksien vuoksi hallitus oli erittäin epäsuosittu.
Tšiang Kai-šek ymmärsi taistelevansa japanilaisten lisäksi kommunisteja ja Mao Zedongia vastaan, ja yritti välttää suuria taisteluita japanilaisten kanssa. Kommunistit olivat paenneet Maon johdolla vuonna 1935 pitkällä marssilla Yan’aniin ja pitivät siellä tukikohtaansa. Japanilaisten pysähdyttyä kommunistit pitivät sotaa yllä vuonna 1940 sissisodalla ja ryhtymällä ns. ”sadan rykmentin offensiiviin”. Hyökkäykset japanilaisia vastaan kostettiin erityisesti alueiden siviiliväestöön, ja kommunistit menettivät suuresti kansansuosiotaan. Myös sisällissota Kuomintangin ja kommunistien välillä kiihtyi, jota varten molemmat osapuolet yrittivät säästää joukkojaan japanilaisilta. Japanilaiset puolestaan eivät yrityksistä huolimatta pystyneet katkaisemaan Kuomintangin huoltoreittiä Chongqingistä Burmaan, Burman tietä.
Suurin osa sota-analyytikoista ennustivat Kuomintangin olevan kyvytön jatkamaan taisteluita, sillä monet asetehtaat Kiinan vauraammilla alueilla olivat japanilaisten hallussa. Kuomintang kärsi lisäksi korruptiosta. Aseiden ja ruoan kavallukset heikensivät jo valmiiksi surkeaa moraalia ja varustusta. Maailman muut suurvallat olivat vastahakoisia antamaan apua ilman taka-ajatuksia, koska niiden mielestä Kiina tulisi lopulta häviämään sodan, eikä japanilaisten mielenkiintoa haluttu kohdistaa alueen siirtomaihin. Saksa ja Neuvostoliitto tukivat Kuomintangia kuitenkin ennen sodan kiihtymistä: Neuvostoliitto yritti estää kahden rintaman sotaan joutumisen ja auttoi siksi kiinalaisia pitämään Japanin poissa Siperiasta. Johtuen Tšiang Kai-šekin taistelusta kommunisteja vastaan natsi-Saksan osuus Kuomintangin maahantuomista aseista oli suurin. Lisäksi saksalaiset neuvonantajat kouluttivat kiinalaisia joukkoja. Myöhemmin maailmansodan sytyttyä Saksa liittoutui kuitenkin Japanin kanssa.
Miehittämillään alueilla Japanin armeija oli katkeamispisteessä ja sen täytyi turvautua yhä enemmän perustamiensa yhteistoimintahallitusten kiinalaisjoukkojen apuun järjestyksenpidossa. Muun muassa Mantšukuossa käytettiin tehtaissa ja kaivoksissa pakkotyövoimaa, ja teollisuuden ja maatalouden tuotanto kasvoi nopeasti. 1940-luvun alussa Japani aloitti myös kiinalaisväestöllä tehdyt erilaiset biologiset kokeet, joissa selvitettiin erilaisten aseiden, bakteerien ja muun muassa äärilämpötilojen vaikutuksia ihmisiin. Nanjingiin levitettiin sekä 1941 että 1942 tappavia bakteereja, ja julmuuksista tuli osa japanilaisten joukkojen arkipäiväistä toimintaa. Myös ulkomaalaisten alueet otettiin japanilaisten haltuun ja länsimaalaiset siirrettiin leireille. Saksa olisi halunnut Japanin luovuttavan Shanghain juutalaiset saksalaisten tuhottaviksi, mutta japanilaiset eivät suostuneet ja juutalaiset eristettiin saksalaisten mieliksi ghettoon.
Julkinen mielipide Yhdysvalloissa alkoi kääntyä Kuomintangin puolelle. 1930-luvun alussa yhdysvaltalaiset olivat olleet suosiollisia Japanille, mutta uutiset japanilaisten julmuuksista ja muun muassa hyökkäys USS Panaylle käänsivät mielipiteen japaninvastaiseksi. Kesään 1941 mennessä Yhdysvallat oli alkanut sponsoroida kiinalaisten ilmapuolustuksen parantamiseen asetettua vapaaehtoisryhmää (Lentävät tiikerit), joka ei kuitenkaan joutunut taisteluihin ennen Yhdysvaltain joutumista sotaan Japanin kanssa. Lisäksi Yhdysvallat aloitti öljy- ja terästuotteita koskevan kauppasaarron, mikä teki Japanille mahdottomaksi jatkaa sotaa ilman uutta lähdettä öljylle Kaakkois-Aasiasta. Tämä vaikutti Japanin hyökkäykseen Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941.