stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turkoosipiikkimakrilli

| Turkoosipiikkimakrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Piikkimakrillit Carangidae
Alaheimo::  Caranginae
Suku::  Caranx
Laji::  crysos
Kaksiosainen nimi
 Caranx crysos  (Mitchill, 1815) 
 Turkoosipiikkimakrillin levinneisyys
Synonyymit
 Scomber crysos Mitchill, 1815  Trachurus squamosus Gronow, 1854  Scomber chrysos Mitchill, 1815  Caranx fusus Geoffroy Saint-Hilaire, 1817  Caranx pisquetus Cuvier, 1833  Carangoides crysos (Mitchill, 1815) 
Katso myös
   Turkoosipiikkimakrilli Wikispeciesissä   Turkoosipiikkimakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Turkoosipiikkimakrilli (Caranx crysos) on piikkimakrillien (Carangidae) heimoon kuuluva subtrooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Turkoosipiikkimakrillin tavallinen pituus on 40 senttimetriä ja maksimissaan se yltää 70 senttimetrin mittaan. Suurin tavattu paino on 5,1 kilogrammaa. Ruumis on muodoltaan pitkänomainen ja kohtuullisen litistynyt. Kuono on hieman pyöreä. Selkäevässä on yhdeksän piikkiä, joista kahdeksan on sen etuosassa ja yksi takaosassa. Peräevässä piikkejä on kolme. Yläleuka päättyy silmän keskikohtaan. Kylkiviivan suorassa takaosassa on 45–56 suomua. Selkäpuolen väritys vaihtelee vaalean oliivinvärisestä sinertävänvihreään. Kylkien väritys on hopeanharmaan  ja kultaisen välillä. Nuorilla kaloilla on kyljissään noin 7 tummaa poikkiviivaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Turkoosipiikkimakrillia tavataan Tyynenmeren itä- ja länsiosassa. Se elää tavallisesti veden pelagisella vyöhykkeellä eikä ui kaukana rannikosta. Nuoria kaloja tavataan usein Sargassum-levien yhteydessä, ja ne menevät monesti laguuneihin ja estuaareihin.
Ravinto ja elintavat

Aikuisten turkoosipiikkimakrillien ravintoa ovat kalat, katkaravut ja muut selkärangattomat. Niiden kutu tapahtuu merellä päin tammi-elokuussa. Turkoosipiikkimakrillin elinikä on korkeintaan 11 vuotta.
Kalastus ja käyttö

Turkoosipiikkimakrillia pyydystetään luonnosta ruoaksi, syötiksi ja akvaariokauppaa varten. Lajia pyydetään avovesi- ja pohjatrooleilla, pyörönuotilla, kurenuotilla, verkoilla ja siimoilla. Dominikaanisessa tasavallassa ja Yhdysvalloissa sen vuosittainen kokonaissaalis on jopa 1 000 tonnia. Turkoosipiikkimakrillia markkinoidaan sekä tuoreena, suolattuna että pakasteena. Sitä esiintyy myös julkisissa akvaarioissa. Sen vankeudessa kasvattaminen kattaa suurimman osan julkisten akvaarioiden tarpeista, eikä pyydystyksellä niihin ole merkittävää vaikutusta lajin kantoihin.
Pieni turkoosipiikkimakrilli.
Jussi Turtola

Usko Johannes "Jussi" Turtola (1. marraskuuta 1897 Lehtimäki – 29. elokuuta 1941 Pinkosalmi) oli suomalainen sotilas ja jatkosodassa Ryhmä J:n komentaja.
Elämäkerta

Turtolan vanhemmat olivat kirkkoherra Kaarle Kustaa Turtola ja Elin Maria (o.s Enqvist). He saivat 14 lasta, joista vain kahdeksan kasvoi aikuiseksi. Jussi Turtola avioitui vuonna 1932 Olga Magdalena (Matleena) Hjeltin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika Heikki Juhani vuonna 1932 ja tytär Ritva Lisbet 1934.
Sotilasura

Sisällissodassa Jussi Turtola pyrki liittymään valkoisten puolelle, mutta jäi punaisten vangiksi Tampereen lähellä. Hän kuitenkin vapautui ja astui palvelukseen 2. Jääkärirykmentin VI pataljoonaan. Hän jäi rykmenttiinsä ja osallistui Viipurin upseerikokelaskurssille 1918-1919 ja myöhemmin Kadettikouluun 1921-1922. Vuonna 1919 Turtola oli mukana Vienan retkikunnassa ystävänsä Erkki Yrjänän kanssa. Palveltuaan komppanianpäällikkönä Savon Jääkärirykmentissä ja yleisesikunnassa 1925 hän suoritti Sotakorkeakoulun yleisen osaston 3. kurssin 1926–1928. Tämän jälkeen Turtola toimi yleisesikunnan operatiivisen toimiston päällikkönä 1931-1935. Viipurin rykmentissä hän toimi pataljoonankomentajana 1935–1937. Taistelukoulussa hän oli 1937–1938.
Vuodesta 1938 Turtola sijoitettiin yleisesikunnan huolto- ja kulkulaitostoimiston päälliköksi toimien tehtävässä talvisodan ajan. Talvisodan jälkeen hänet määrättiin päämajaan perustetun evakuoimistoimiston päälliköksi. Tammikuusta 1941 hänestä tuli pääesikunnan huolto-osaston rautatiekuljetustoimiston päällikkö. Jatkosodassa 12.6.1941 Turtola komennettiin Jalkaväkirykmentti 53:n komentajaksi. Rykmentti kuului 3.Divisioonaan, joka taas kuului III armeijakuntaan. Armeijakunnan komentajana toimi kenraali Hjalmar Siilasvuo. Turtolan komentamat joukot hyökkäsivät aluksi kohti Kiestinkiä sivustalta. Koska joukot etenivät parhaiten koko Lapin rintamalla, tehtiin siitä pääsuunta.
Turtola johti myös Ryhmä J:a, mutta erimielisyyksien vuoksi Siilasvuo siirsi hänet takaisin JR 53:n komentajaksi. Hänen rykmenttinsä jäi mottiin Kiestingin itäpuolella elokuussa 1941. Turtolan veljenpojan Martti Turtolan mukaan hänen epäonneksi koitui saksalaisten joukkojen heikkous, toiseksi suomalaisen ylijohdon heikkous ja Siilasvuon kunnianhimo.
Turtola kaatui Pinkosalmella 29. elokuuta klo 16.40 ollessaan pienen tiedusteluryhmän johtajana. Seuraavana päivänä everstiluutnantti Turtola ylennettiin postuumisti everstiksi ja 12. syyskuuta hänelle myönnettiin 1. luokan vapaudenristi miekkojen kera.
Kirjallisuutta

Turtola, Martti: Kyllä täällä kaatuakin voidaan : suomalainen upseerinkohtalo 1941.  Helsinki : Otava, 2000.  ISBN 951-1-15449-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Tutjunniemi

Saariston satamaa Tutjunniemessä.
Tutjunniemi eli Tutju on kylä Liperin kunnan kaakkoiskulmalla. Se on vesistöjen ympäröimänä. Kylä sijaitsee Liperin ja Rääkkylän välisen maantien eli seututien 482 molemmin puolin ja siihen kuuluu paljon saaria. Liperin kirkonkylään on matkaa noin 18 kilometriä, Joensuuhun maanteitse 40–50 kilometriä.
Asukkaita Tutjunniemessä on noin 180. Loma-asuntoja on yli 200.
Kylän vilkkain paikka on Saariston ranta, joka on Pyhäselän sisävesisatama ja kesämökkiläisten veneranta. Saariston kesäkauppa palvelee toukokuusta syksyyn asti. Rannassa järjestetään kylä- ja kesämökkiläisjuhlia laituritansseineen.
Kylässä toimii Tutjunniemen kyläyhdistys ja martat. Metsästysseura Tutjunniemen Erässä on noin 90 jäsentä. Seuralla on Leader-rahoituksella rakennettu metsästysmaja.
Sodanajan lento-onnettomuus

Tutjunniemen Rauvanlahteen putosi 1944 Ylämyllyltä Kannakselle pommituslennolle lähtenyt Suomen ilmavoimien Junkers Ju 88 -pommikone. Kone syöksyi matalaan veteen, kun se joutui johtokoneen potkurivirtaukseen. Turmassa menehtyi neljä henkeä. Koneessa oli lastina lentopommeja sekä kevyempää aseistusta, kuten konekivääreitä ammuksineen. Poliisi, puolustusvoimat ja Pohjois-Karjalan pelastuslaitos suorittivat pommikoneen nostotyötä syys-marraskuussa 2008.
Kirjallisuutta

Kauppinen, Jukka: Tutju: kylä Saimaan latvavesillä -kylähistoria. 2002.
Virkkunen, Raimo (toim.): Laivaliikenteestä ja uittoperinteestä Liperin ja Rääkkylän vesillä 1960-2000-luvulla. 2015
Liperi
| --- | --- |
Taajamat:  Kirkonkylä | Viinijärvi | Ylämylly
Kylät:  Ahonkylä | Kaatamo | Kompero | Korpivaara | Käsämä | Leppälahti | Liperin kylä | Liperinsalo | Mattisenlahti | Risti | Ristinsalmi | Roukalahti | Salokylä | Taipale | Tutjunniemi | Vaivio | Ylämylly
Jarno Tuunainen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. marraskuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 173 cm
Junioriseurat
1988–1993: PK-35
1994: MPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994 | MPS | 1 | (0) |
| 1995–1998 | PK-35 | 40 | (1) |
| 1999–2000 | Jokerit | 32 | (0) |
| 1999 | → FinnPa (laina) | 1 | (0) |
| 1999 | → TPV (laina) | 1 | (0) |
| 2001 | Atlantis | 33 | (0) |
| 2002–2005 | Allianssi | 72 | (4) |
| 2004 | → PK-35 (laina) | 3 | (0) |
| 2006–2007 | KooTeePee | 45 | (1) |
| 2008–2010 | MyPa | 38 | (1) |
| 2010 | → FC Kuusankoski (laina) | 1 | (0) |
| 2011 | PK-35 | 16 | (0) |
| 2012–2013 | RiPS | 31 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 314 | (8) |
Maajoukkue
| 1993 | Suomi U15 | 8 | (0) |
| 1993 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 1995 | Suomi U17 | 6 | (0) |
| 1996 | Suomi U18 | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarno Tuunainen (s. 5. marraskuuta 1977 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta pystyi pelaamaan myös keskikentän pohjalla.
Tuunainen on PK-35:n kasvatti ja debytoi seuran tuolloin Kakkosessa pelanneessa edustusjoukkueessa kaudella 1995. Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä kasvattajaseuransa riveissä kaudella 1998. Hän on edustanut liigassa myös Jokereita, Tampereen Pallo-Veikkoja, Atlantista, Allianssia, KooTeePeetä ja Myllykosken Palloa. Hän palasi PK-35:een kaudeksi 2011.
Tuunainen on pelannut 233 liigaottelua ja tehnyt kuusi liigamaalia. Hän saavutti SM-hopeaa Jokereissa kaudella 2000 ja Allianssissa kaudella 2004, SM-pronssia PK-35:ssä kaudella 1998 sekä Suomen cupin mestaruuden Jokereissa kaudella 1999 ja Atlantiksessa kaudella 2001. Hänet valittiin Veikkausliigan fair play -pelaajaksi kaudella 2002.
Tuunainen on pelannut myös 19 poikamaaottelua.
Saavutukset

Suomen-mestaruushopea: 2000, 2004
Suomen-mestaruuspronssi: 1998
Suomen cup: 1999, 2001
Veikkausliigan fair play -pelaaja: 2002
Tutta Jew

Tutta Jew (oik. Raili Marjatta Tuttujew o.s. Pekkala, s. 27. joulukuuta 1935 Pieksämäki) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän on iskelmälaulaja Rauni Pekkalan sisar. Hänen uransa alkoi Eero Väreen orkesterissa 1960-luvun alussa. Ennen sitä hän oli opiskellut klassista laulua ja pianonsoittoa. Harry Bergström kuuli hänen esiintyvän ja tarjosi levytyssopimusta. Tutta Jew levytti vuosina 1961–1964 kaikkiaan 19 laulua, joista tunnetuimmat ovat Kesäyö, Talven ruusu, Tuo suru, jonka sain ja Siboney. Myöhemmin hän on esiintynyt muun muassa Operettiteatterissa ja ollut kiertueella Ruotsissa ja Amerikassa. Hän on työskennellyt konttoripäällikkönä omassa perheyrityksessä.
Lähde

Latva, Tony; Tuunainen, Petri: Iskelmän tähtitaivas: 500 suomalaista viihdetaiteilijaa.  Helsinki: WSOY, 2004.  ISBN 951-0-27817-3
Aiheesta muualla

Tutta Jewin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Tutti Frutti (kappale)

| ”Tutti Frutti” Little Richard |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 1955
 Formaatti: 7″ vinyyli
 Tyylilaji: rock and roll
 Levy-yhtiö: Specialty
Little Richardin muut singlet
| ”Always” 1954 | ”Tutti Frutti” 1955 | ”Long Tall Sally” 1956 |
Tutti Frutti on laulaja-pianisti Little Richardin säveltämä ja levyttämä rock and roll -kappale, joka julkaistiin vuonna 1955. Richard kirjoitti kappaleen levytetyn version sanat yhdessä Dorothy LaBostrien kanssa. Kappaleen tuotti Robert ”Bumps” Blackwell, ja Specialty Records julkaisi sen singlenä joulukuussa 1955.
”Tutti Fruttia” on kutsuttu kaikkien aikojen rocklevytykseksi sekä kappaleeksi, jossa tiivistyy rock and rollin perusolemus.
Historia

Little Richard oli esittänyt ”Tutti Fruttia” vuosien ajan mutta ei ollut ajatellut levyttävänsä sitä. Alkuperäiset sanat olivat hyvin rivot ja kertoivat suorasukaisesti anaaliseksistä. Tuottaja Bumps Blackwell kiinnostui kappaleesta ja päätti antaa Richardin levyttää sen. Blackwell pyysi lauluntekijä Dorothy LaBostrieta siistimään kappaleen sanat singleversiota varten. LaBostrie kirjoitti uuden sanoituksen studiossa, ja kappale saatiin levytettyä kolmella otolla. Kappale alkaa räväkällä karjaisulla ”Awopbopaloopbop-alopbamboom!” ja jatkuu kiihkeänä äkkinäiseen loppuunsa saakka.
”Tutti Frutti” nousi ilmestyttyään Yhdysvaltain singlelistan sijalle 17 ja R&B-listan sijalle 2. R&B-listalla se pysyi 22 viikon ajan. Single myi 200 000 kappaletta puolessatoista viikossa. Vuoteen 1968 mennessä sitä oli myyty jo yli kolme miljoonaa kappaletta.
Kappaleesta tekivät pian sen ilmestymisen jälkeen omat listoilla menestyneet versionsa myös Elvis Presley ja Pat Boone. Moni tunnettu rocklaulaja on kertonut kappaleen olleen heille nuorena merkittävä vaikuttaja.
Kunnianosoitukset

Rolling Stone -lehti sijoitti ”Tutti Fruttin” kaikkien aikojen parhaiden laulujen listallaan sijalle 43. Yhdysvaltain kongressin kirjasto lisäsi ”Tutti Fruttin” kansalliseen rekisteriinsä vuonna 2009. Se kuvaili kappaletta käänteentekeväksi Yhdysvaltain musiikissa ja sanoi kappaleen yhdistäneen R&B:tä, bluesia, boogie woogieta ja gospelia tavalla, joka oli läpimurto rock and rolliksi kutsuttuun uuteen rohkeaan, pelottavaan ja räväkkään maailmaan.
Tuulomajoen vesistö

| Tuulomajoen vesistö  (Suomen päävesistö: 72) |
| --- | --- |
 Tuulomajoen vesistö Suomen ja Venäjän rajalla.
Valtiot:  Venäjä, Suomi
Maakunnat:  Murmanskin alue, Lappi
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Barentsinmeri
Päävesistöalue:  Tuulomajoen vesistö (72)
Vesistöjako:  Luttojoen Rajajoosepin alue (72.01), Luttojoen yläosan valuma−alue (72.02), Hirvasjoen yläosan valuma-alue (72.03), Nuorttijoen latvan valuma-alue (72.04), Kokko−ojan−Vitsaojan valuma−alue (72.05), Jaurujoen yläosan valuma-alue (72.06), Anterinjoen yläosan valuma-alue (72.07), Suomujoen valuma-alue (72.08), Kivijoen valuma-alue (72.09), Venäjän puolella (72.09 R)
Laskujoki:  Tuulomajoki
Laskupaikka:  Kuolanvuono, Barentsinmeri
Koordinaatit:  68°50′38″N, 32°54′47″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  21 140 km²  
Alueen pituus:  235 km   lähde?
Alueen leveys:  150 km   lähde?
Pääuoma:  noin 360 km  lähde?
Keskivirtaama:  241 m³/s  lähde?
 fiJoki laskee  Barentsinmereen Kuolanvuonossa. 
Tuulomajoen vesistö (vesistöaluetunnus 72) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Tuulomajoki laskee Barentsinmeren Kuolanvuonoon. Se alkaa Nuorttijärven eteläosasta katsoen kolmelta pääsuunnalta. Lounaasta päähaara on Hirvasjoen haara, johon liittyy yläjuoksun alemmalla osuudella idästä Vujoki. Länsilounaasta yhtyy Nuorttijoen reitti ja Nuorttijoen länsipuolelta Jaurujoki. Lännestä Nuorttijärven pohjoisosaan virtaa Ivalosta lähtöisin oleva Luttojoki sivujokineen, joista pohjoisin lähinnä Nuorttijärveä on Akkajoki. Suomen puolella Luttojoen eteläinen sivujoki on Suomujoki. Erään lähteen mukaan Tuulomajoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 25800 neliökilometriä, josta 3241 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 22559 neliökilometriä Venäjälle. Toisen lähteen mukaan valuma-alueen pinta-ala on 21 140 neliökilometriä, josta 3 241,02 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 17 898,98 neliökilometriä Venäjälle.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Luttojoen Rajajoosepin alue (72.01)
Suomujoen valuma-alue (72.08)
Kivijoen valuma-alue (72.09)
Kivijoen valuma-alue (Venäjän puolella) (72.09 R)
Luttojoen yläosan valuma-alue (72.02)
Anterinjoen yläosan valuma-alue (72.07)
Jaurujoen yläosan valuma-alue (72.06)
Kokko-ojan–Vitsaojan valuma-alue (72.05)
Nuorttijoen latvan valuma-alue (72.04)
Hirvasjoen yläosan valuma-alue (72.03)
Nuorttijärven koillisosassa on ensimmäinen vesistön ja samalla joen vesivoimaloista, Ylä-Tuuloman vesivoimalaitos, mistä virtaa Tuulomajoki kohti Barentsinmerta, Pohjoista jäämerta.
Ennen Kuolaa on toinenkin vesivoimalaitos, edellistä vähätehoisempi Ala-Tuuloman vesivoimalaitos.
| nimi | MW | GWh/a | m | joki | kunta | yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ylä-Tuuloma (GES-12) |  | 268 |  | Tuulomajoki |  | TGK-1 |
| Ala-Tuuloma (GES-13) |  | 56 |  | Tuulomajoki |  | TGK-1 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuulomajoen vesistö Wikimedia Commonsissa
Tuulomajoen vesistö (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun Urheilupuiston yläkenttä

| Turun Urheilupuiston yläkenttä |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Neitsytpolku, 20800 Turku
Koordinaatit:  60°26′35″N, 22°15′57″E
Avattu:  1928
Remontoitu:  1985
Omistaja:  Turun kaupunki
Kenttä:  Tekonurmi
Käyttäjät
 TPS (naiset)  ÅIFK  Trojans  TPK 
Katsojakapasiteetti
 Pääkatsomo: 730 
Kentän mitat
 104 × 64 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Turun Urheilupuiston yläkenttä on Turun Urheilupuistossa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1928. Stadion toimii muun muassa Kansallisessa liigassa pelaavan TPS:n naisten joukkueen ja Vaahteraliigassa pelaavan Trojansin kotikenttänä. Pääkatsomon kapasiteetti on 730 katsojaa.
Historia

Vielä 1800-luvun loppupuolella nykyinen urheilupuiston alue oli täysin hoitamatonta, suurelta osin paljasta kalliota. Talvella 1893 kaupunginvaltuusto teki päätöksen, jonka myötä alue luovutettiin 25 vuoden ajaksi vuokralle Turun Urheilunystäväin yhdistykselle. Köyhä yhdistys ei kuitenkaan halukkuudestaan huolimatta pystynyt edelleenkään pitämään puistoa hyvässä kunnossa. Yhditys yritti lopulta kehittää toimintaansa ja 1920-luvun puolivälistä alkaen puistossa tehtiin useita parannuksia. Kesällä 1928 päätettiin yläkenttä uudistaa kansainväliset mitat täyttäväksi jalkapallokentäksi. Yläkentän katsomo valmistui pari vuotta myöhemmin. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1985, ja sen paikalle rakennettiin uusi betonirakenteinen katsomo.
Ominaisuudet

Kenttä toimii sekä jalkapallo-, että amerikkalaisen jalkapallon kenttänä. Kenttä on lisäksi useiden juniorijalkapallojoukkueiden kotikenttä.. Yläkentän koko on 64 × 104 m, ja sen pinnoite on vuonna 2008 asennettu tekonurmi.  Pääkatsomon kapasiteetti on 610 istumapaikkaa ja 120 seisomapaikkaa.
Aiheesta muualla

Urheilupuiston yläkenttä Turun kaupungin sivuilla
Tyhjyyden kammo

Tyhjyyden kammo (lat. horror vacui) on Aristoteleen esittämä fysikaalinen teoria, jonka mukaan luonnossa ei voi esiintyä tyhjiötä. Aristoteles esitti teoriansa teoksensa Fysiikka neljännessä kirjassa.
Jo ennen Aristotelesta kreikkalaiset filosofit olivat esittäneet eriäviä käsityksiä siitä, voiko luonnossa esiintyä tyhjää tilaa. Eräät Parmenideen seuraajat selittivät, että tyhjä on "ei-oleva", eikä mikään osa siitä, mikä on, voi olla ei-oleva, minkä vuoksi tyhjä tila oli looginen mahdottomuus. Tätä päätelmää tuki myös havainto, että siellä, missä ei näyttänyt olevan mitään, oli ilmaa. Toisaalta atomiteorian kannattajat kuten Demokritos väittivät, että atomien lisäksi on myös tyhjää tilaa.
Aristoteles päätyi asiaa pohdittuaan käsitykseen, ettei tyhjiötä voi olla. Hän perusteli käsitystään muun muassa sillä, että hänen mukaansa kappaleen nopeus olisi kääntäen verrannollinen väliaineen tiheyteen. Esimerkiksi ilmassa kappaleet putoavat nopeammin kuin vedessä, koska vesi on tiheämpää ainetta kuin ilma. Koska tyhjiössä väliainetta ei ole lainkaan, kappaleen nopeuden pitäisi olla ääretön, mitä hän piti mahdottomana.
Käsitykselle, että tyhjää tilaa ei voi muodostua, annettiin myöhemmin nimitys tyhjyyden kammo (horror vacui). Tämän oletuksen avulla selitettiin myös, miksi vesi nousee imu­pumpussa. Tämän teorian mukaan niin tapahtuu, koska muussa tapauksessa pumpun männän ja veden väliin muodostuisi tyhjiö, mitä pidettiin mahdottomana. Teoria oli yleisesti hyväksytty 1600-luvulle saakka. Vuonna 1644 Evangelista Torricelli kuitenkin osoitti, että toisesta päästä suljetussa putkessa oleva elohopeapatsas nousee vain noin 76 senttimetrin korkeuteen, ja pian osoittautui, että myös vesipatsas nousee vastaavalla tavalla enintään noin 10 metrin korkeuteen.  Tämän vuoksi teoria tyhjyyden kammosta oli hylättävä ja pääteltävä, että sen avulla aikaisemmin selitetyt ilmiöt johtuivatkin ilmanpaineesta.
Turner ja täystuho

| Turner ja täystuho> Turner & Hooch |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Roger Spottiswoode
Käsikirjoittaja:  Dennis Shryack Michael Blodgett Daniel Petrie Jr. Jim Cash Jack Epps Jr.
Tuottaja:  Daniel Petrie Jr. Raymond Wagner Michele Ader
Säveltäjä:  Charles Gross
Kuvaaja:  Adam Greenberg
Leikkaaja:  Mark Conte Garth Craven Lois Freeman-Fox Ken Morrisey Paul Seydor
Pääosat:  Tom Hanks Beasley Mare Winningham Craig T. Nelson Reginald VelJohnson John McIntire
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:   28. heinäkuuta 1989  3. marraskuuta 1989
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turner ja täystuho on Roger Spottiswooden ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1989. Sen pääosaa esittää Tom Hanks.
Juoni

Scott Turner on poliisietsivä, jonka elämässä kaikki on säännöllistä ja järjestyksessä. Pian hänen elämänsä kääntyy päälaelleen, kun hän erään murhatutkimuksen yhteydessä joutuu adoptoimaan uhrin valtavan Hooch-koiran, mikä muuttaa hänen arkirutiininsa täysin. Koira sattuu myös olemaan murhan silminnäkijä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Hanks  | … |  Etsivä Scott Turner   |
|  Beasley the Dog  | … |  Hooch   |
|  Mare Winningham  | … |  Tohtori Emily Carson   |
|  Craig T. Nelson  | … |  Howard Hyde   |
|  Reginald VelJohnson  | … |  Etsivä David Sutton   |
|  Scott Paulin  | … |  Zack Gregory   |
|  J. C. Quinn  | … |  Walter Boyett   |
|  John McIntire  | … |  Amos Reed   |
|  David Knell  | … |  Ernie   |
|  Ebbe Roe Smith  | … |  Harley McCabe   |
|  Kevin Scannell  | … |  Jeff Foster   |
|  Joel Bailey  | … |  Ferraday   |
|  Mary McCusker  | … |  Katie   |
|  Clyde Kusatsu  | … |  Kevin Williams   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvaa kertakäyttötavaraksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Turner ja täystuho Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Turner ja täystuho Elonet.
Tuvinskaja pravda

Tuvinskaja pravda (Тувинская правда, ”Tuvan totuus”) on Venäjällä Tuvan tasavallan pääkaupungissa Kyzylissä ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1924 NKP(b):n Tannu-Tuvan piirikomitean ja alueen venäläisen siirtokunnan toimeenpanevan komitean äänenkannattajaksi nimellä Krasnyi pahar (”Punainen kyntäjä”). Itsenäiseksi julistetussa Tuvassa asui huomattava määrä venäläisväestöä, joka muodosti itsehallinnollisen siirtokunnan vuosina 1922–1932.
Krasnyi pahar oli Tuvan ensimmäinen sanomalehti. Se ilmestyi aluksi pienikokoisena viikkolehtenä ja painettuna käsikäyttöisellä painokoneella 700–800 kappaleen painoksena. Lehden toimitukseen kuului myös tuvalaisia, ja vuonna 1926 se alkoi julkaista tuvankielisiä tekstejä kyrillisillä kirjaimilla. Tuvan kansan vallankumouspuolueen äänenkannattajana ilmestyi Tannu-Tuvagiin ünen, mutta siinä käytettiin mongolin kieltä.
Lehti sai vuonna 1931 nimen Novyi put (”Uusi tie”) ja seuraavana vuonna nimen Vperjod (”Eteenpäin”). Vuodesta 1942 lähtien se ilmestyi nimellä Tuvinskaja pravda ja siitä tuli Tuvan kansantasavallan vallankumouspuolueen ja parlamentin äänenkannattaja. Kansantasavallan lakkauttamisen yhteydessä vuonna 1944 Tuvinskaja pravda muuttui neuvostoliittolaiseksi aluelehdeksi.
Tuvinskaja pravda oli neuvostoajan lopulla NKP:n aluekomitean sekä Tuvan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 25 000 kappaletta vuonna 1975. Sen rinnalla julkaistiin tuvankielistä lehteä Šyn.
Lehti on 1990-luvun alusta lähtien ollut Tuvan tasavallan hallituksen julkaisu. Se ilmestyy kahdesti viikossa noin 800 kappaleen painoksena.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto