stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
RNA-maailma
Kilpailevia ajatuksia

PAH-maailma on ajatus, että nykyään mm. syöpää aiheuttavina tunnetut PAH-yhdisteet olisivat käynnistäneet alkeellisen elämän synnyn. Ei yleensä, mutta joissain oloissa PAH-yhdisteet synnyttävät kiinni tarrautuessaan pinomaisia rakenteita veteen, jossa bentseenirenkaat ovat päällekkäin kuin kolikot. Kunkin bentseenirenkaan kohdalle voisi asettua RNA:n osanukleotidi, koska PAH-pinon bentseenirenkaiden väli on 0,34 nm.
Rauta-rikki-maailma on ajatus, jonka mukaan raudan ja rikin ympärillä pyörivä aineenvaihdunta kehittyi ensin, RNA:n ja DNA:n tyyppiset geneettiset molekyylit myöhemmin. Se on lähellä proteiinimaailmaa, jossa ensimmäinen kopioituva molekyyli olisi ollut proteiini.
Rohtosuopayrtti

| Rohtosuopayrtti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit'Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Suopayrtit Saponaria
Laji::  officinalis
Kaksiosainen nimi
 Saponaria officinalis  L. 
Katso myös
   Rohtosuopayrtti Wikispeciesissä   Rohtosuopayrtti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rohtosuopayrtin hedelmiä ja siemeniä
Rohtosuopayrtti eli suopayrtti (Saponaria officinalis) on valkoisin tai hennon vaaleanpunaisin kukin kukkiva kohokkikasvi. Se on myös perinteinen monivuotinen koristekasvi eli perenna, jota on käytetty myös rohtona ja pesuaineena.
Lajin sekä tieteellinen että suomenkielinen nimi viittaavat kasvin käyttöön saippuana.
Ulkonäkö ja koko

Tanakkavartinen rohtosuopayrtti kasvaa 30–90 cm korkeaksi. Kasvi on pysty ja kalju tai hienokarvainen. Kolmisuoniset lehdet ovat pareittain vastakkain pitkin vartta, ja ne vaihtelevat muodoltaan soikeista soikean puikeisiin. Pituudeltaan ne ovat 5–10 cm. Latvassa oleva kukinto on tiheä, kaksipuolinen viuhkosto. Kukan verhiö on violetinsävyinen ja 18–24 mm pitkä. Ulkoverhiö puuttuu. Teriö on 2,5–3,5 cm leveä, yksinkertainen tai kerrottu. Väriltään teriö on vaaleanpunainen tai valkoinen. Terälehdet ovat kynnellisiä ja ehyitä tai lantto- tai risakärkisiä. Emiö on kaksivartaloinen. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Rohtosuopayrtti kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukissa on hieno, neilikkamainen tuoksu. Ne tuoksuvat varsinkin hämärän aikaan, jolloin ne houkuttelevat tehokkaasti luokseen yöperhosia.
Levinneisyys

Rohtosuopayrtti on alun perin eurooppalainen laji. Sitä kasvaa koko Euroopassa Islantia sekä Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia lukuun ottamatta. Alkuperäiskasvina rohtosuopayrtti kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa, pohjoisempana se on vanha ja vakiintunut vieraslaji. Euroopan ulkopuolella sitä kasvaa paikoin Turkissa sekä Siperian länsiosissa. Ihmisen mukana laji on levinnyt paikoin myös Etelä-Amerikkaan sekä erityisesti Pohjois-Amerikkaan, jossa se on laajalti vakiintunut laji. Suomessa rohtosuopayrtti on vakiintunut uustulokas, jota tavataan Oulun korkeudelle saakka. Etelä-Suomessa laji on paikoitellen yleinen. Rohtosuopayrtti kasvaa myös hyvin kasvuvyöhykkeellä 7 aina vyöhykkeen 8 rajalle saakka. lähde?
Elinympäristö

Pohjois-Euroopassa rohtosuopayrtti on pääasiassa viljelyjäänne tai villiintynyt puutarhakarkulainen, mutta sitä on tavattu myös laivojen painolastien mukana tulleena tulokkaana. Nykyään lajia tapaa esimerkiksi vanhoilla talonpaikoilla, puutarhoissa, pientareilla, joutomailla ja kaatopaikoilla. Maavartensa avulla rohtosuopayrtti saattaa muodostaa laajoja kasvustoja. Maavarret takaavat lajille myös tehokkaan leviämistavan uusille kasvupaikoille esimerkiksi siirtomaan mukana, sillä se versoaa pienistäkin juurakonpalasista. Laji viihtyy hyvin kuivissakin kasvupaikoissa ja kestää kohtalaisesti myös tallaamista ja niittämistä.
Käyttö

Nykyään rohtosuopayrttiä kasvatetaan koristekasvina, mutta alun perin se oli tärkeä hyötykasvi. Suomessa lajia ryhdyttiin laajemmin viljelemään 1700-luvulla. Koko kasvi ja varsinkin sen juurakko sisältää runsaasti saponiineja, jotka veteen liuetessaan muodostavat saippuamaista vaahtoa. Tämän takia sitä käytettiin aikaisemmin erityisesti pesuaineena. Teolliset puhdistusaineet syrjäyttivät yleistyessään rohtosuopayrtin laajasta käytöstä. Parhaimmillaan kasvin on todettu sisältävän jopa 20 % sapoiineja, eli noin 5 % enemmän kuin nykyään kaupallisestikin käytetyt saippuamarjojen hedelmät eli pesupähkinät.
Antiikin aikaan suopayrttiä on käytetty yleisesti villan puhdistamiseen. Pohjois-Amerikassa kasvin kukinnoilla on värjätty vihreää ja keltaista.
Rohtosuopayrtti on myös vanha lääkekasvi. Sillä on hoidettu muun muassa paiseita, yskää ja ummetusta. Kasvin sisältämät saponiinit ovat myrkyllisiä, joten rohtokäyttöä ei nykyään suositella.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Suopayrtti eli rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)
Kasviatlas 2018: Rohtosuopayrtin (Saponaria officinalis) levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Suopayrtti (Saponaria officinalis)
Pohjolan kasvien pauloissa: Saponaria officinalis - rohtosuopayrtti
Coloria.net: Suopayrtti
Rohtosuopayrtti – vuoden 2009 maatiaiskasvi – Maatiainen ry
Puutarha.net: Rohtosuopayrtti (Saponaria officinalis)[vanhentunut linkki]
United States Department of Agriculture (USDA): Saponaria officinalis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156841  Wikispecies: Saponaria officinalis  AoFP: 1847  APA: 1442  APDB: 13343  APNI: 62151  BioLib: 38607  Calflora: 7344  Cal-IPC: saponaria-officinalis  CoL: 6XL6Y  Ecocrop: 9559  EoL: 588672  EPPO: SAWOF  EUNIS: 167539  FNA: 220011957  FoAO2: Saponaria officinalis  FoC: 220011957  GBIF: 3085360  GRIN: 33108  iNaturalist: 56154  IPA: 6368  IPNI: 156627-1  IRMNG: 10203676  ITIS: 20039  MichiganFlora: 771  NatureServe: 2.153728  NBN: NBNSYS0000003015  NCBI: 3572  NSWFlora: Saponaria~officinalis  NZOR: a5e06587-99b6-4b52-bc3a-ddb8a5cab281  NZPCN: 2672  Observation.org: 7410  Open Tree of Life: 842209  PalDat: Saponaria_officinalis  PfaF: Saponaria officinalis  PFI: 917  Plant List: kew-2484914  PLANTS: SAOF4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:156627-1  Tropicos: 6300191  VASCAN: 4362  VicFlora: 9917d110-762c-46a8-9529-8dd3abfc8337  WisFlora: 4977  WFO: wfo-0000438211  Laji.fi: MX.38142 
Rohtosuopayrtti Prahan kasvitieteellisessä puutarhassa.
Kalle Rokala

Kalle Edvard Rokala (12. tammikuuta 1895 Karstula – 22. heinäkuuta 1976 Hämeenlinna) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa muun muassa joukkueenjohtajana Valkoisessa armeijassa. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin esikuntatehtävissä.
Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat puuseppä Matti Rokala ja Anna Oikari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aino Paasosen kanssa. Rokala kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1921. Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1922 ja kaasusuojelukurssin vuonna 1928.
Jääkärikausi

Rokala työskenteli liikeapulaisena Kokkolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin 12. heinäkuuta 1917 siviilitöihin Saksaan. Takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon hän palasi 13. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Neljännestä komppaniasta hänet palautettiin alkuperäiseen komppaniaansa (2. komppania) 6. lokakuuta 1917.
Suomen sisällissota

Rokala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi kirjurialiupseeriksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi pataljoonan 2. komppaniaan 5. huhtikuuta 1918 alkaen. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella sekä Aittolahdessa, Lyykylässä, Vannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Rokala palveli sisällissodan jälkeen edelleen joukkueenjohtajana 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti ja sitten Uudenmaan rykmentti. Rokala siirrettiin 25. lokakuuta 1922 Keski-Suomen rykmenttiin, jossa hän toimi aluksi nuorempana upseerina eri komppanioissa ja 29. toukokuuta 1925 alkaen I pataljoonan taloudenhoitajana ja 31. elokuuta 1928 alkaen pataljoonan adjutanttina sekä 27. toukokuuta 1931 alkaen uudelleen nuorempana upseerina. Lopulta hänet nimitettiin 12. helmikuuta 1935 alkaen Kaasusuojelukoulun taloudenhoitajaksi.
Talvi- ja jatkosota

Rokala osallistui talvisotaan toimistoupseerina Päämajassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi edelleen samassa 
tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin huoltopäälliköksi Jalkaväen aliupseerikouluun. Jatkosotaan hän osallistui 
toimistopäällikönä 15. Divisioonassa, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 huoltopäälliköksi Jalkaväen aliupseerikouluun.
Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan jälkeen ja siirtyi Oy Majurin palvelukseen ja oli sen palveluksessa vuoteen
1949 saakka.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 2. kesäkuuta 1918  Vääpeli 5. marraskuuta 1918  Reservin vänrikki 25. lokakuuta 1922  Reservin luutnantti 6. joulukuuta 1926  Kapteeni 1940  Majuri 1944 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki. |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Harald Roos

Pääjohtaja Harald Roos puhumassa vuonna 1952.
Harald Vilhelm Roos (8. heinäkuuta 1895 Turku – 6. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi sota-aikana päämajan huoltopäällikkönä sekä vuosina 1943–1956 Rautatiehallituksen pääjohtajana. Hän toimi myös Suomen Jääkiekkoliiton ja Suomen Ladun puheenjohtajana.
Elämäkerta > Ura ennen toista maailmansotaa

Harald Roosin vanhemmat olivat kansanedustajanakin toiminut kirkkoherra Wilhelm Roos ja Betty Järnefelt. Roos kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1913 ja opiskeli muutaman vuoden Helsingin yliopiston historiallis-filologisella osastolla, mutta vuoden 1918 sisällissodan seurauksena hän päätyi sotilasuralle. Hän osallistui sotaan valkoisten puolella ryhmänjohtajana Porin Rykmentissä ja toimi Satakunnan rintaman komentajan kenraali Ernst Linderin esikunnassa lähettiupseerina.
Sisällissodan jälkeen Roos oli vähän aikaa Etelä-Lohjan suojeluskunnan päällikkönä. Saatuaan ylennyksen reservin luutnantiksi hän oli vuosina 1919–1927 komppanianpäällikkönä sekä välillä adjutanttina Tampereen rykmentissä. Roos kävi kadettikoulun 1921 ja sotakorkeakoulun 1925–1927 , ja hänet nimitettiin yleisesikuntaupseeriksi 1928. Hän oli sen jälkeen kadettikoulussa taktiikan opettajana 1927–1928, yleisesikunnassa toimistoupseerina 1928–1931 ja Sotakorkeakoulussa huolto- ja esikuntapalvelun opettajana 1931–1937. Hänet ylennettiin 1920 luutnantiksi, 1921 kapteeniksi, 1927 majuriksi ja 1931 everstiluutnantiksi. Ennen sotaa hän oli viimeksi reserviupseerikoulun johtajana 1937–1940.
Elämäkerta > Sotavuodet ja toiminta valtionrautateiden johdossa

Talvisodan sytyttyä Roosista tuli päämajan huolto-osaston päällikkö ja hän hoiti tätä tehtävää käytännössä koko sota-ajan, välirauhan aikana pääesikunnan huoltopäällikkönä ja jatkosodan aikana jälleen päämajan huoltopäällikkönä. Hän sai 1940 ylennyksen everstiksi. Huoltopäällikkönä Roos oli vastuussa kaikista siviili- ja sotilaskuljetuksista ja hänen katsottiin hoitaneen tehtävänsä säntillisesti. Vuonna 1943 hänet nimitettiin samanaikaisesti myös rautatiehallituksen pääjohtajaksi ja hän sai samalla kenraalimajurin arvon. Hän jatkoi tässä virassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1956. Vuosina 1945–1948 hän oli myös valtakunnan kuljetuspäällikkö. Roosin pääjohtajakaudella Suomen rataverkko oli huonossa kunnossa liikakäytön ja investointien puuttumisen vuoksi, eikä hänen onnistunut kääntää tilannetta paremmaksi. Hän ehdotti valtionrautateiden irrottamista eduskunnan budjettivallasta ja muuttamista itsenäiseksi valtionyhtiöksi, mutta ehdotus ei saanut tukea. Myös suunnitelmat rautateiden sähköistämisen aloittamisesta jäivät tuolloin haaveiksi.
Elämäkerta > Luottamustehtävät ja muu toiminta

Sodan jälkeen Roos toimi lukuisissa kuljetusaloihin liittyvissä luottamustehtävissä 1940–1950-luvuilla. Hän oli jonkin aikaa muun muassa Pohjolan Liikenteen, Viipurin Linja-auton ja Teollisuuden Polttoöljyn johtokunnan puheenjohtaja. Hän oli aktiivinen myös urheilujärjestöissä ja toimi 1947–1952 Suomen jääkiekkoliiton puheenjohtajana, 1949–1952 Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (SVUL) varapuheenjohtajana ja 1953–1961 Suomen Ladun puheenjohtajana. Roosille 60-vuotislahjaksi vuonna 1955 kerätyillä VR:n henkilökunnan varoilla perustettiin hänen aloitteestaan Pääjohtaja H. Roosin säätiö, jonka on tarkoitus tukea työtapaturman takia tai muista syistä taloudelliseen ahdinkoon joutuneiden rautatieläisten perheitä.
Roosilla oli kytkentöjä sodan jälkeen perustettuun salaiseen saksalaismieliseen vastarintaliikkeeseen. Vuonna 1948 Roos ja professori Lauri ”Tahko” Pihkala matkustivat Norjaan tiedustelemaan tukea aseelliselle vastarintatoiminnalle siinä tapauksessa, että Neuvostoliitto miehittää Suomen. He olivat yhteydessä Norjan maavoimien komentajaan kenraali Olaf Helsetiin ja Yhdysvaltojen Oslon-sotilasasiamieheen, mutta kumpikaan ei luvannut tukea suomalaisille.
Rolls-Royce (automerkki)

| Rolls-Royce Motor Cars Limited |
| --- | --- |

Perustettu:  1904
Avainhenkilöt:  Torsten Müller-Ötvös (toimitusjohtaja) Peter Schwarzenbauer (puheenjohtaja)
Kotipaikka:   Goodwood, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  autot
Henkilöstö:  1 300
Omistaja:  BMW
Kotisivu:  www.rolls-roycemotorcars.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rolls-Royce Motor Cars Limited on brittiläinen autonvalmistaja, joka on maailman arvostetuimpia automerkkejä. Rolls-Royce on tunnettu luksusautoistaan. Se on saanut nimensä Sir Frederick Henry Roycelta, joka valmisti ensimmäisen, kymmenhevosvoimaisen autonsa vuonna 1904, sekä autokauppias-kilpa-ajajalta Charles Stewart Rollsilta.
Rolls-Royce Silver Cloud.
Rolls-Royceja valmistaa Rolls-Royce Motor Cars, joka on BMW:n tytäryhtiö ja on vastannut Rolls-Royce-autoista vuodesta 1996.
Historia

Autokauppias ja autonvalmistaja tapasivat 23. joulukuuta 1904, ja samana vuonna allekirjoitettiin Rollsin ja Roycen yhtiöiden välillä sopimus, jossa päätettiin kutsua kaikkia valmistettavia autoja nimellä Rolls-Royce ja näin Rolls-Royce-yritys perustettiin. Se, miksi yhtiön nimi on Rolls-Royce eikä Royce-Rolls, on vain sattumaa, koska nimijärjestys ratkaistiin arpomalla.lähde?
1990-luvun lopussa yhtiö ja sen tuotemerkit jaettiin monimutkaisten kauppojen seurauksena Volkswagenin ja BMW:n kesken. Vuoden 2003 jälkeen vain BMW saa käyttää tuotemerkkiä Rolls-Royce, kun taas Volkswagenin omistamilla entisillä Rolls-Royce-Bentley-tehtailla tehdään vain Bentley-merkkisiä autoja. BMW maksoi tuotemerkin ja RR-logon käyttöoikeudesta 40 miljoonaa puntaa.
Autojen keulalla on kumartuvaa keijukaista esittävä "Spirit of Ecstasy" -veistos, joka on vanhimmissa malleissa hopeoitu, nykyisin nikkeliä.
Rolls-Royce-autoja on tuotu Suomeen yksittäiskappaleina eri vuosikymmeninä. Yksittäisistä Suomeen tulleista Rolls-Royceista tunnetuimpia on valtionhoitaja, kenraali Gustaf Mannerheimin virka-autona toiminut, vuoden 1915 mallia oleva Silver Ghost. Vuonna 1970 Rolls-Royce Silver Shadow maksoi Suomessa 167 000 markkaa (218 000 euroa), kun esimerkiksi Chrysler New Yorkerin hinta oli 67 200 markkaa (81 200 euroa). Toisaalta Mercedes-Benz 600 Pullmanin hinnaksi ilmoitettiin samana vuonna 239 000 markkaa (288 000 euroa) Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä 96 Rolls-Roycea, jotka edustivat vuosimalleja 1921–1992.
Rolls-Roycen mallit > Entiset

| --- | --- |
 10HP (1904–1906)  20HP (1922–1929)  20/25 (1929–1936)  30HP  Camargue (1975–1986)  Corniche (1971–1996)  Corniche II (1971–1989)  Corniche III (1989–1993)  Corniche IV (1993–1996)  Corniche V (2000–2002)  Flying Spur (1994–1995)  Silver Dawn (1949–1955)  Silver Ghost (1906–1925)  Silver Cloud (1955–1966)  Silver Seraph (1998–2002)  Silver Shadow (1965–1980)  Silver Spirit (1980–1989)  Silver Spirit II (1989–1993) :  Silver Spirit III (1993–1994)  Silver Spirit IV (1994–1998)  Silver Spur (1980–1989)  Silver Spur II (1989–1993)  Silver Spur III (1993–1994)  Silver Spur IV (1994–1998)  Silver Wraith (1946–1959)  Silver Wraith II (1965–1980)  Park Ward  Phantom I (1925–1931)  Phantom II (1929–1936)  Phantom III (1936–1939)  Phantom IV (1950–1956)  Phantom V (1959–1968)  Phantom VI (1968–1991)  Phantom VII (2003–2016)  Phantom Drophead Coupé (2007–2016)  Wraith (1946–1959)
Rolls-Roycen mallit > Nykyiset

Phantom VIII (2018–)
Ghost (2010–)
Wraith (2013–)
Dawn (2015–)
Cullinan (2018–)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bentley & Rolls-Royce Online Club (englanniksi)
Jorn Madslien: "Rolls-Royce changes gear", BBC News (englanniksi)
Rolls-Royce Motor Cars (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rolls-Royce 101EX Prototype (englanniksi)
Rolls-Royce ja BMW (englanniksi)
Rolls-Royce
Armoured Car
Camargue
Camargue
Corniche (2000)
Cullinan
Dawn (2015)
Ghost
Griffon
Phantom I
Phantom I
Phantom VII
Phantom VII
Merlin
Silver Ghost
Silver Seraph
Wraith (1938)
Wraith (2013)
Rolls-Roycen logo ja "Spirit of Ecstasy" vuoden 1971 Silver Shadow'ssa.
Rossija-turnaus 1978

Rossija-turnaus 1978 (Russian Government Cup) oli neljäs sanomalehti Rossijan järjestämä jääpalloturnaus, joka pelattiin Kemerovossa 24.-28. tammikuuta 1978. Turnauksen voitti Neuvostoliitto.
Sarjataulukko ja ottelutulokset

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Neuvostoliitto | 3 | 3 | 0 | 0 | 17–6 | 6 |  | 5–1 | 6–4 | 6–1 |
|  Suomi | 3 | 2 | 0 | 1 | 8–7 | 4 | – |  | 3–1 | – |
|  Ruotsi | 3 | 1 | 0 | 2 | 11–10 | 2 | – | – |  | 6–1 |
|  Norja | 3 | 0 | 0 | 3 | 3–15 | 0 | – | 2–4 | – |  |
Kurdistan

Kurdien asuinalueet Etu-Aasiassa
Kurdistan (”Kurdien maa”) on Lähi-idässä sijaitseva pääasiassa kurdien asuttama maantieteellinen alue, joka sijaitsee Turkin, Iranin, Irakin ja Syyrian raja-alueilla.  Kurdistanin rajoja on vaikea määritellä, sillä mikään edellä mainituista valtioista ei tunnusta Kurdistania väestöllisenä tai maantieteellisenä kokonaisuutena. Kurdit ovat usein näissä maissa olleet sorrettuja ja syrjittyjä.  Erään arvion mukaan maailmassa on 30–35 miljoonaa kurdia, ja heidän maansa kattaa Ranskan kokoisen alueen. Tarkkaa arvioimista vaikeuttaa se, että valtiot pyrkivät aliarvioimaan rajojensa sisäpuolella olevien kurdien lukumäärän. 
Kurdit ovat Lähi-idän neljänneksi suurin kansanryhmä arabien, persialaisten ja turkkilaisten jälkeen.  Lähi-idän ulkopuolella kurdeja asuu myös mm. entisen Neuvostoliiton alueella ja siirtolaisina Länsi-Euroopassa.
Kurdit käyttävät eri nimityksiä eri Kurdistanin alueista. Turkin kurdialuetta (Pohjois-Kurdistan tai Turkin Kurdistan) he nimittävät Bakuriksi, joka on kurdinkielinen sana ja tarkoittaa pohjoista. Iranin kurdialue (Itä-Kurdistan tai Iranin Kurdistan) on Rojhelat (Itä), Irakin kurdialue (Etelä-Kurdistan tai Irakin Kurdistan) Bashur (Etelä) ja Syyrian kurdialue (Länsi-Kurdistan tai Syyrian Kurdistan) Rojava (Länsi).
Kurdistanin provinssi Iranissa ja Kurdien itsehallintoalue Irakissa sisällytetään yleensä Kurdistanin määritelmään.
Maantiede ja ilmasto

Kurdistan on vuoristoista aluetta. Tunnetuin vuori on Ararat, johon Nooan arkin kerrotaan pysähtyneen.
Alueen suuret joet Eufrat ja Tigris virtaavat Turkin puolelta Irakiin ja Syyriaan. Turkki suunnittelee niiden patoamista.
Kurdistanissa vallitsee välimerenilmasto: kesällä kuuma ja kuiva, talvella viileä ja sateinen. Vuorilla sataa lunta.
Talous ja luonnonvarat

Maatalous on tärkeä elinkeino. Varsinkin heimoalueilla viljelyyn yhdistetään karjanhoitoa.
Kurdistanissa on paljon mineraaleja: rautaa, hiiltä, kuparia, lyijyä, sinkkiä, magnesiumia, tinaa, uraania, kultaa, hopeaa ja kipsiä.
Kurdistanissa on öljyä monilla alueilla. Irakissa on käytössä neljä öljykenttää: Ain Zala, Kirkuk, Zanboor ja Khanaqin sekä monia muita vielä hyödyntämättömiä öljykenttiä. Iranissa öljyvarat ovat lähellä Kurmanshahin kaupunkia, Turkissa Vanin alueella. Syyriassa on öljyä Jezirahissa lähellä Irakin rajaa. Varsinkin Irakin Kurdistanin öljy vetää puoleensa kansainvälisiä toimijoita.
Irakin Kurdistan

Irakin Kurdistan on autonominen alue maan pohjoisosassa. Se koostuu kolmesta kuvernementista Erbil, Sulaymaniyah ja Duhok. Se on vuoristoista aluetta. Vuoret ovat keskimäärin 2 400 metriä korkeita, mutta korkeimmat huiput kohoavat yli kolmeen kilometriin.
Kurditasavallan aikana unelmat kurdivaltiosta olivat levinneet Iranista myös Irakin kurdien keskuuteen, mikä synnytti vastarintaliikkeitä myös Irakiin. Irakin kurdien asema on ollut erittäin huono. Kurdit ovat usein kapinoineet, mikä on puolestaan aiheuttanut kansaan kohdistuvaa massiivista vainoa ja laajoja sortotoimia. Toisaalta kurdien sisäiset aseelliset kiistat ovat ajaneet heidät joskus liittoutumaan Irakin hallituksen kanssa. Vuoden 1974 kurdikapina johtui siitä, että Irakin hallitus jätti tulevasta kurdien itsehallintoalueesta pois tärkeät öljyalueet, muun muassa Kirkukin seudun. Yhdysvallat ja shaahin Iran tukivat Mustafa Barzanin Kurdistanin demokraattisen puolueen (KDP) kapinaa, joka kuitenkin loppui pian. Tämä johti 1970-luvulla laajoihin kurdien vainoihin, joihin liittyi kylien hävittämisiä, väestön pakkosiirtoja ja kurdialueen arabisoimista. Kahdeksanvuotisessa Irakin–Iranin sodassa (22.9.1980 – 20.8.1988) kumpikin hallitus rohkaisi kurdien itsenäisyystoiveita vastapuolen alueella. Kuitenkin esimerkiksi Jalal Talabanin Kurdistanin isänmaallinen liitto (engl. lyhenne PUK) sopi kiistat vuonna 1983 Irakin hallituksen kanssa. Mutta vuonna 1987 PUK asettui Iranin puolelle. Irakin vastaveto tähän oli armoton al Anfal -puhdistuskampanja, joka ajoi kurdeja pakolaisiksi ja valvottuihin pakolaisleireihin. Kaasuhyökkäyksessä Halabdjan eli Halabd[z]an kaupunkiin 5 000 ihmistä kuoli kerralla.
Irakilainen oikeusistuin tuomitsi vuonna 2007 Kemikaali-Aliksi kutsutun Ali Hasan al-Majidin, Irakin entisen puolustusministerin Sultan Hashim Ahmadin ja entisen armeijan komentajan Hussein Rashid al-Tikritin hirtettäviksi liittyen Al-Anfal-kampanjaan, jossa vuoteen 1988 mennessä Irakin armeija oli tuhonnut 4 000 kurdikylää, arvioiden mukaan 180 000 ihmistä tapettu ja 1,5 miljoonaa karkotettu.
Pohjois-Irakin kurdit onnistuivat vastoinkäymisistä huolimatta jo Saddam Husseinin aikana perustamaan itsehallinnon. Irakin Kurdistanilla on oma parlamentti, poliisilaitos ja käytännössä myös oma armeija peshmerga-miliisijoukkojen muodossa. Alueella on pidetty monipuoluevaalit ja ihmisoikeustilanne on selvästi parempi kuin muualla Irakissa. Irakin Kurdistanin valtapuolueita ovat Jalal Talabanin johtama Kurdistanin isänmaallinen liitto (engl. lyhenne PUK) ja Masud Barzanin johtama Kurdistanin demokraattinen puolue (KDP).
Yhdysvaltain kaadettua Saddam Husseinin hallinnon on Irakin Kurdistanin asema entisestään vahvistunut. Alue on pääosin välttynyt muualla Irakissa vallitsevalta väkivallalta, ja kurdien edustus Irakin uudessa hallinnossa on vahva, muun muassa entinen presidentti Jalal Talabani (s. 12.11.1933, k. 3.10.2017) oli kurdi. Kurdit ovat vaatineet itsehallintoalueen laajentamista niin, että siihen liitettäisiin Kirkukin provinssi, jossa on merkittäviä öljyvaroja.