Yhdysvaltain kongressitalo
Historia ja suunnittelijat > Alkuperäinen rakennus

Kongressitalon sijaintipaikan, silloisen Jenkins Hill -kukkulan, valitsi vuonna 1791 Washingtonin asemakaavan suunnitellut ranskalainen arkkitehti Pierre Charles L’Enfant, jonka oli alkujaan tarkoitus suunnitella myös itse rakennus. Presidentti George Washington kuitenkin erotti L’Enfantin vuonna 1792 tämän kieltäydyttyä yhteistyöstä hallintorakennusten toteuttamisesta vastanneen komission kanssa. Presidentti Washingtonin ja ulkoministeri Thomas Jeffersonin aloitteesta kongressitalosta järjestettiin samana vuonna suunnittelukilpailu, jonka voittajalle luvattiin palkinnoksi 500 dollaria ja tontti pääkaupungista. Määräaikaan mennessä saapuneista 17 ehdotuksesta yhtäkään ei pidetty soveliaana. Lokakuussa 1792, neljä kuukautta kilpailuajan päättymisen jälkeen, saapui kuitenkin vielä yksi ehdotus Brittiläisellä Länsi-Intialla asuneelta lääkäriltä William Thorntonilta, jolla ei ollut arkkitehdin koulutusta. Jefferson piti Thorntonin suunnitelmaa vaikuttavana, joten presidentti Washington ja rakennuskomissio valitsivat sen toteutettavaksi. Jefferson halusi talon keskukseksi kupolikattoisen pyöreän rotundan Rooman Pantheon-temppelin tapaan, mitä jo L’Enfant oli kaavaillut. Talon peruskivi muurattiin presidentti Washingtonin läsnäollessa 18. syyskuuta 1793.
Koska pääsuunnittelija Thorntonilla ei ollut kokemusta tai tietämystä rakennustekniikasta, kongressitalon rakennustöitä valvomaan oli asetettava toinen arkkitehti. Ensin tehtävää hoiti suunnittelukilpailussa toiseksi tullut Stephen H. Hallet, mutta hänet erotettiin jo vuonna 1794, koska hän yritti muuttaa Thorntonin suunnitelmaa omin päin. Halletin seuraajana vuosina 1795–1798 toiminut George Hadfield erotettiin lopulta samasta syystä, minkä jälkeen tehtävään astui Valkoisen talon suunnitellut irlantilainen James Hoban, joka oli jo sitä ennen valvonut Halletin ja Hadfieldin toimia. Hobanin johdolla saatiin valmiiksi senaatin käyttöön tarkoitettu pohjoissiipi, jossa kongressi kokoontui ensi kerran 17. marraskuuta 1800. Rakennustöitä jatkettiin arkkitehti Benjamin Henry Latroben johdolla vuosina 1803–1813. Edustajainhuoneen tiloina toimiva eteläsiipi valmistui vuonna 1807. Latrobe noudatti ulkoisesti Thorntonin suunnitelmaa, mutta muutti sisätiloja. Pohjoissiipi kärsi rakennusvirheistä, joten Latrobe rakennutti sen sisäosat pääosin uudelleen ja puratti samalla alkuperäisen senaatin istuntosalin. Latroben pohjoissiipeen suunnittelemat korkeimman oikeuden ensimmäinen istuntosali ja senaatin uusi sali (nykyinen vanha sali) valmistuivat vuonna 1810. Hän suunnitteli eräisiin tiloihin korinttilaisia pylväitä, joiden veistoskoristelu jäljittelee tupakanlehtiä ja maissintähkiä.
Brittijoukot ryöstivät kongressitalon ja sytyttivät sen tuleen vuoden 1812 sodan aikana 24. elokuuta 1814, mutta rankkasade sammutti liekit ja pelasti rakennuksen täydelliseltä tuholta. Korkeimman oikeuden sali säilyi vahingoittumattomana, mutta muut tilat piti rakentaa uudelleen. Latrobe palasi johtamaan uudelleenrakennustöitä vuonna 1815, mutta erosi kaksi vuotta myöhemmin viivästysten ja kasvavien kustannusten vuoksi. Seuraavana arkkitehtina oli vuosina 1818–1829 Charles Bulfinch. Latroben suunnitelmien mukaan uudelleenrakennetut istuntosalit valmistuivat vuonna 1819, missä yhteydessä senaatin vanha sali sai nykyisen kokonsa ja muotonsa. Latrobe oli yhdistänyt talon etelä- ja pohjoissiivet väliaikaisella puukäytävällä, jonka tilalle Bulfinch suunnitteli uuden keskiosan. Talon keskikohtaan rakennettiin Thorntonin alkuperäisen idean mukaisesti vuosina 1818–1824 Bulfinchin suunnittelema rotunda, jonne sijoitettiin neljä taiteilija John Trumbullilta tilattua maalausta Yhdysvaltain historian tärkeistä hetkistä. Rotundan päälle valmistui vuonna 1824 kuparilla verhoiltu puinen kupoli. Bulfinchin aikana valmistui myös talon krypta vuonna 1827.