stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wang Yang
Ura

Wang on syntyjään kotoisin itäisestä Keski-Kiinasta Anhuin maakunnasta. Wangin vanhemmat olivat urbaaneja työläisiä. Wang liittyi puolueeseen vuonna 1975 ja aloitti poliittisen uransa opettajana.  Wang opiskeli poliittista taloutta puoluekoulussa ja jatkoi opettajan toimessa, kunnes puoluetehtävät imaisivat hänet mukaansa. Myöhemmin Wang opiskeli maisterin tutkinnon hallintotieteistä sekä täydensi teoreettisia tietojaan puolueideologiasta. Wang toimi Anhuissa erilaisissa poliittisissa viroissa nousten maakuntapolitiikan huipulle 1990-luvun lopulla.
Wang nimitettiin vuonna 1999 apulaisjohtajaksi kansallisen kehitys- ja uudistuskomission palvelukseen Pekingiin, jossa hän viipyi vuoteen 2005 asti. Wang yleni Pekingissä oleskellessaan vielä valtioneuvoston apulaispääsihteeriksi, minkä jälkeen alkoi Wangin nousujohteinen ura maakunnissa.
Wang lähetettiin 2005 puoluesihteeriksi Chongqingiin. Wang sai runsaasti mainetta neuvottelevasta ja rauhanomaisesta kaavoitus- ja purkupolitiikasta, jota Kiinassa 1990-luvulla toteutettiin kovakätisesti. Myönteistä näkyvyyttä toivat myös toimet median uudistamiseksi. Wangin aloitteesta lehdistö alkoi uutisoinnissa kiinnittää enemmän huomiota tavallista kansaa koskettaviin aiheisiin kuten maatalouteen ja siirtotyöläisyyteen.
Vuoden 2007 puoluekongressissa Wang sai yllättävästi paikan politbyroosta, puolueen toiseksi korkeimmasta poliittisesta elimestä. Wang sai myös puoluesihteerin aseman Guangdongista. Maakunta on Kiinan suurin, minkä lisäksi Guangdong kuuluu taloudellisesti ja kaupallisesti merkittävimpiin maakuntiin Kiinassa. Guangdongissa Wang loi itselleen maineen taloudellisena uudistajana ja liberaalina. Wang puhui innokkaasti valtionhallinnossa rehottavaa korruptiota ja nepotismia vastaan, vastusti valtion väliintuloa yritysten pelastamiseksi talouskriisin aikaan ja panosti voimakkaasti innovaatiopolitiikkaan vähentääkseen maakunnan riippuvuutta valmistavasta teollisuudesta. Wangin sai lisämainetta humaanina neuvottelijana hänen rauhoitettuaan Wukanin levottomuudet vuonna 2011.
Wang siirtyi vuonna 2012 pääministeri Li Keqiangin kabinettiin apulaispääministeriksi. Syksyn puoluekongressissa politbyroon pysyvän komitean ovet pysyivät Wangille suljettuina, mutta hänen onnistui pitää paikkansa politbyroossa. Apulaispääministerinä Wangin vastuulla olivat maaseutu, vesihuolto, kauppa, turismi ja köyhyyden vähentäminen. Wangin asema joutui vuoden 2012 puoluekongressin jälkeen pienoiseen vastatuuleen. Puolueen sisäiset valtasuhteet kallistuivat Xi Jinpingin ympärille, mikä kavensi edistyksellisten ja liberaalien elintilaa. Tämän seurauksena Wang on useassa puheessaan korostanut Kiinan omaleimaisuutta ja ulkomaiden hallintoideaalien sopimattomuutta Kiinaan. Vuoden 2017 puoluekongressissa Wang nousi lopulta politbyroon pysyvään komiteaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.chinavitae.com/biography/Wang_Yang/career (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Weserstadion

| Weserstadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Bremen, Saksa
Koordinaatit:  53°3′59.02″N, 8°50′15.46″E
Avattu:  1947
Remontoitu:  1963–1965, 1989, 2005
Omistaja:  Weserstadion GmbH
Hoitaja:  Werder Bremen
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 Werder Bremen 
Katsojakapasiteetti
 42 100  
Kentän mitat
 105 x 68 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Weserstadion on jalkapallostadion, joka sijaitsee Bremenissä Saksassa. Se toimii Saksan pääsarjajoukkue Werder Bremenin kotikenttänä.
Tarkemmin stadion on noin kilometrin päässä kaupunginkeskustasta ja se sijaitsee Weser joen varrella.
Stadionilla ei pelattu vuoden 2006 jalkapallon MM-kisojen otteluita, kun Saksa toimi kisojen isäntämaana.
Tällä hetkellä (2022) stadionin nimisponsorina on saksalainen kiinteistöyhtiö Wohninvest.
Kuvia

Kuva sisältä länsikatsomosta
Stadionin itäkaarre
Pohjoisosa ja museo
ABTS Arena: 1928
Välimeri (yleiskäsite)

Välimeri on valtameritutkimuksessa enimmäkseen suljettu meri, jolla on rajoitettu vedenvaihto ulkoisten valtamerten kanssa ja jonka veden suolapitoisuus- ja lämpötilaerot vaihtelevat  tuulen tai vuoroveden vuoksi.
Luettelo välimeristä > Atlantin valtameren välimeret

Välimeri
Mustameri
Asovanmeri
Egeanmeri
Traakianmeri
Kreetanmeri
Adrianmeri
Alboráninmeri
Ligurianmeri
Baleaarienmeri
Tyrrhenanmeri
Joonianmeri
Marmaranmeri
Pohjoinen jäämeri
Amerikan välimeri johon kuuluu Meksikonlahti ja Karibianmeri .
Itämeri
Baffininlahti
Luettelo välimeristä > Intian valtameren välimeret

Persianlahti
Punainenmeri
Luettelo välimeristä > Tyynenmeren välimeret

Australasian välimeri johon kuuluu Bandanmeri, Sulunmeri, Celebesinmeri ja Jaavanmeri
Alfred Kinsey

| Alfred Kinsey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Alfred Charles Kinsey
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1894 Hoboken, New Jersey
Kuollut: 25. elokuuta 1956 (62 vuotta) Bloomington, Indiana
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  hyönteistiede ja eläintiede; myöhemmin ihmisen seksuaalisuus ja -lisääntyminen
Alfred Charles Kinsey (23. kesäkuuta 1894 Hoboken, New Jersey – 25. elokuuta 1956 Bloomington, Indiana) oli yhdysvaltalainen hyönteistutkija ja eläintieteen professori. Hän perusti vuonna 1947 Indianan yliopistoon Rockefeller-säätiön rahoituksella Seksin ja lisääntymisen tutkimuslaitoksen. Instituutti tunnetaan nykyään nimellä Kinsey Institute for Research in Sex, Gender and Reproduction, lyhyemmin Kinsey Institute. Hänet tunnetaan ennen kaikkea ihmisen seksuaalisuutta koskevista laajoista haastattelututkimuksista, joista käytetään nimitystä Kinseyn raportti.
Kinsey kasvoi uskonnollisessa perheessä ja harrasti nuorena partiota. Luonnossa samoilu oli hänelle henkireikä perheen ilmapiiristä, ja niinpä hän lähti isänsä vastustuksesta huolimatta opiskelemaan biologiaa. Yliopistolla hän tutustui tulevaan vaimoonsa. Seksuaalikielteisen kasvatuksen takia nuorella parilla oli yhdyntävaikeuksia, ja suojellakseen muita samoilta traumaattisilta kokemuksilta Kinsey päätyi opettamaan yliopistossa seksuaalisuuden perusasioita avioitumassa oleville vanhemmille opiskelijoille.
Hän alkoi haastatella oman kurssinsa opiskelijoita seksuaalisista kokemuksista ja laajensi otostaan tuttavapiiriinsä ja kollegoihinsa yliopistolla. Rockefeller-säätiön tuella hän palkkasi apulaisia ja haastatteli näiden kanssa yhteistyössä tuhansia amerikkalaisia.
Kinsey oli itse biseksuaali. Stressin alaisena Kinsey ympärileikkasi itsensä taskuveitsellä ilman anestesiaa.
Tutkimuksen tulokset julkaistiin kahtena bestseller-raporttina. Miehen sukupuolinen käyttäytyminen (Sexual Behavior in the Human Male) ilmestyi vuonna 1948 ja Naisen sukupuolinen käyttäytyminen (Sexual Behavior in the Human Female) 1953. Kumpaakin myytiin paljon: mieskirjaa yli puoli miljoonaa ja naiskirjaakin yli 300 000 kappaletta, ja ne on käännetty 11 kielelle, jälkimmäinen myös suomeksi. Miehen sukupuolinen käyttäytyminen teosta varten Kinsey hankki tietoa lasten seksuaalisuudesta Rex King nimiseltä pedofiililtä. Teoksessa on kuvailtu esimerkiksi lasten kykyä saada orgasmeja Rex Kingin kokeilujen pohjalta. Kinsey on myös tutkinut homoseksuaalisuuden yleisyyttä miesten keskuudessa. Hänen väittämänsä mukaan 10% miehistä olisi homoseksuaaleja. Kriitikoiden mielestä luku on paljon pienempi ja on epäilty, että Kinsey yritti tarkoituksella suurennella homoseksuaalien osuutta.
Alfred Kinsey kuoli 62-vuotiaana kärsittyään keuhkokuumeesta ja sydänsairaudesta.
Kirjallisuutta

Christenson, Cornelia: Kinsey: A Biography.  Bloomington:  Indiana University Press, 1971.
Gathorne-Hardy, Jonathan: Alfred C. Kinsey: Sex the Measure of All Things.  London:  Chatto & Windus, 1998.  ISBN 0-253-33734-8
Hegarty, Peter: Gentlemen’s Disagreement: Alfred Kinsey, Lewis Terman, and the Sexual Politics of Smart Men.  Chicago:  The University of Chicago Press, 2013.  ISBN 978-0-226-02444-8
Kinsey, Alfred C. ym.: Naisen sukupuolinen käyttäytyminen.  ((Sexual behavior in the human female, 1953.) Suomentanut Eila Harju)  Helsinki:  Valokirjat, 1954.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Waterloon silta

Waterloon silta
Waterloon silta (engl. Waterloo Bridge) on Thamesin yli kulkeva tie- ja jalankulkusilta Lontoossa. Alkuperäisen sillan suunnitteli John Rennie 1809–1810. Se avattiin käyttöön 17. kesäkuuta 1817.
Sillan historia

Vuosia kestäneiden rakennustöiden aikana graniittisiltaa kutsuttiin nimellä Strand Bridge sen rakentaneen siltayhtiön mukaan, mutta avajaisissa se nimettiin Waterloon taistelun muistoksi. Waterloon silta oli alkuun yksityinen tullisilta, jonka käyttäjiltä perittiin maksu. Kansallistamisen yhteydessä vuonna 1878 siltamaksu poistettiin. Sillan rakenne todettiin kuitenkin ongelmalliseksi ja epävarmaksi. Vuonna 1920 se päätettiin purkaa ja korvata uudella sillalla, joka avattiin osittain käyttöön sotavuonna 1942. Vielä keskeneräinen silta oli ainoa Thamesin silloista, johon Saksan ilmavoimien Luftwaffen pommikoneet osuivat lukuisista yrityksistä huolimatta Lontoon pommituksen aikana toisessa maailmansodassa. Kokonaan se valmistui viimein vuonna 1945.
Alkuperäisen sillan graniittikivet tuotiin eripuolelta brittiläistä kansainyhteisöä. Kahta tällaista kiveä käytetään koristeena- ja muistomerkkinä Commonwealth Avenue Bridgellä Canberrassa, Australiassa. Alkuperäisiä kiviä on käytetty myös Uudessa-Seelannissa Paddy the Wanderer -nimisen koiran muistomerkin rakentamiseen. Paddy-koira jätti merkkinsä historiaan ystävystyen Wellingtonin satamassa eläneiden ja työskennelleiden ihmisten kanssa elinvuosinaan 1928–1939 välillä. Muistomerkkiin kuuluu kivien lisäksi Paddyn pronssinen muotokuva ja juomakuppi.
Sillan historia > Georgi Markovin murha

Georgi Markov oli bulgarialainen kirjailija ja toisinajattelija, jonka KGB:n avustama Bulgarian salainen poliisi salamurhasi. 7. syyskuuta 1978 Markov ylitti Waterloon sillan mennäkseen joen toisella puolella olevalle bussipysäkille, kun ohikulkija tökkäsi häntä sateenvarjollaan reiteen. Mies pyysi kohteliaasti anteeksi ja käveli pois. Markov kertoi myöhemmin häntä hoitaneille lääkäreille, että mies oli puhunut ulkomaalaisella aksentilla.
Saman päivän illalla Markoville nousi korkea kuume. Hän kuoli tuskissaan kolme päivää myöhemmin. Ruumiinavauksessa lääkärit löysivät hänen jalastaan pienen platinasta tehdyn kuulan. Esinettä tutkittaessa siitä löytyi kaksi reikää, joissa oli jäänteitä myrkyllisestä risiinistä. Vuonna 2005 Bulgarian salaisen poliisin arkistoja vuosi lehdistölle ja Markovin murhaajaksi paljastui italialaissyntyinen tanskalainen Francesco Giullino, joka toimi tuolloin Bulgarian agenttina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Waterloon silta on tunnettu roolistaan elokuvassa Sumujen silta (Waterloo Bridge, 1940).
Claude Monet’n maalaus Waterloon silta
WWE Speed Women’s Championship

WWE Speed Women's Championship on amerikkalaisen WWE:n luoma ammattipainin mestaruus, joka on tavoiteltavissa kaikkien kolmen WWE:n brändin naispainijoiden kesken. Mestaruus luotiin elokuussa 2024 ja siinä on ehtona aikaraja. Turnauksen ottelut kestävät 3 minuuttia ja finaali 5 minuuttia. Ottelut näytetään ainoastaan Speed-verkko-ohjelmassa. Ensimmäiseen turnaukseen osallistui 8 painijaa. Hallitseva mestari on Candice LeRae, joka voitti Iyo Skyn 4. lokakuuta 2024. Ottelu esitetään 9. lokakuuta 2024, jolloin WWE virallisesti tunnustaa LeRaen mestaruuskauden vasta alkavaksi.
Hallitseva mestari Candice LeRae
Mestaruusturnaus

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Alkuottelu | Alkuottelu | Alkuottelu |  |  | Semifinaali | Semifinaali | Semifinaali |  |  | Finaali | Finaali | Finaali |
 
|   | 1 |  Lyra Valkyria | 02:18 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 8 |  Iyo Sky | Selätys |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 8 |  Iyo Sky | Selätys |   |   |   |  Iyo Sky | Selätys |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |  Iyo Sky | Selätys |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |  Naomi | 02:38 |   |  |  |  |  |
|  | 4 |  Blair Davenport | 02:36 |   |   |   |  Naomi | 02:38 |   |  |  |  |  |
|  | 4 |  Blair Davenport | 02:36 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|   | 5 |  Naomi  | Selätys |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  Iyo Sky | 03:48 |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  Candice LeRae | Selätys |
|   | 3 |  Elektra Lopez | 02:33 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 6 |  Kairi Sane | Selätys |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 6 |  Kairi Sane | Selätys |   |   |   |  Kairi Sane | 02:28 |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |  Kairi Sane | 02:28 |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |  Candice LeRae | Selätys |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Candice LeRae | Selätys |   |   |   |  Candice LeRae | Selätys |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Candice LeRae | Selätys |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 7 |  Piper Niven | 02:37 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Mestaruusvyön historia

| # | Mestari | Kerta | Päivämäärä | Pitänyt  (päivinä) | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Candice LeRae | 1 | 4. lokakuuta 2024 | 55 + | Speed |
Aiheesta muualla

Virallinen WWE Women’s Speed Championship-mestaruussivusto
Václav Klaus

| Václav Klaus |
| --- | --- |

Tšekin 2. presidentti
 7. maaliskuuta 2003 – 7. maaliskuuta 2013  
Pääministeri:  Vladimír Špidla Stanislav Gross Jiří Paroubek Mirek Topolánek Jan Fischer Petr Nečas
Edeltäjä:  Václav Havel
Seuraaja:  Miloš Zeman
Tšekin pääministeri
 1. tammikuuta 1993 − 17. joulukuuta 1997 2. heinäkuuta 1992 − 31. joulukuuta 1992  
Presidentti:  Václav Havel
Edeltäjä:  Petr Pithart
Seuraaja:  Josef Tošovský
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. kesäkuuta 1941 (ikä 83)  Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti, Saksa (nykyään Tšekki)
Puoliso:  Livia Klausová, s. Mištinová
Tiedot
Puolue:  Kansalaisfoorumi ODS (1991–2009)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.klaus.cz
Václav Klaus (s. 19. kesäkuuta 1941 Praha) on tšekkiläinen oikeistopoliitikko ja Tšekin tasavallan toinen presidentti. Hänet valittiin presidentiksi helmikuussa 2003 Václav Havelin seuraajaksi, ja helmikuussa 2008 vielä toiselle viisivuotiskaudelle. Vuosina 1992–1997 Klaus toimi Tšekin pääministerinä. Nykyään hänet tunnetaan ulkomailla myös skeptisestä suhtautumisesta Euroopan unioniin ja ihmisen aiheuttamaan ilmastonmuutokseen. Hän on myös kirjoittanut kolmisenkymmentä kirjaa.
Klaus opiskeli taloustieteitä ja valmistui vuonna 1963. Hän työskenteli myös Italiassa 1966 ja Yhdysvalloissa 1969. Hän pyrki jatkotutkintoon taloustieteissä, mutta jätti jatko-opinnot kesken ja siirtyi Tšekkoslovakian valtionpankkiin 1970.
Václav Klaus ryhtyi täyspäiväisesti politiikkaan vuoden 1989 samettivallankumouksen jälkeen. Kansalaisfoorumin jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana hänestä tuli valtiovarainministeri. Huhtikuussa 1991 hän oli perustamassa kansalaisdemokraattista puoluetta (Občanská demokratická strana, ODS), josta tuli vahvin ja oikeistolaisin kansalaisfoorumista eronneista ryhmistä. Hän oli sen puheenjohtajana syksyyn 2002 asti. Valtiovarainministerinä hän aloitti laajan valtion omaisuuden yksityistämisen kansalaisille jaettavin kupongein.
Pääministerinä

Kesäkuussa 1992 ODS voitti vaalit uudistusohjelmallaan. Slovakiassa voittaja oli kuitenkin Vladimír Mečiarin kansallismielinen HZDS. Slovakkien vaatimukset suuremmasta itsemääräämisoikeudesta olivat ristiriidassa tšekkipoliitikkojen kannattaman keskitetyn liittovaltiomallin kanssa. Mečiar ja Klaus päättivät ilman kansanäänestystä hajottaa Tšekkoslovakian ja luoda kaksi itsenäistä valtiota. Näin heistä tuli molemmista valtioidensa pääministereitä 1. tammikuuta 1993.
Klaus jatkoi pääministerinä vuoden 1996 vaalien jälkeen, mutta ODS:n voitto oli pienempi ja hallitusta vaivasivat talousongelmat ja kannatuksen vähyys. Hallituskumppanit KDU-ČSL ja ODA lähtivät hallituksesta ODS:n rahoitukseen liittyneen lahjusskandaalin vuoksi ja puoluejohdon julkisen valehtelun jäätyä selvittämättä. Myös ODS oli hajoamisen partaalla. Pankkiiri Josef Tošovský muodosti virkamieshallituksen, johon Klaus kielsi oman puolueensa jäseniä osallistumasta, mutta harvat ODS:n kansanedustajista neljän hallitukseen liittyneen puolueen jäsenen toimet tuomitsivat. Klaus syytti hallituksenvaihdosta salaliitoksi tai kaappaukseksi. ODS hävisi 1998 vaalit ja sosiaalidemokraattisen puolueen (ČSSD) Miloš Zeman seurasi häntä pääministerinä. Klaus, josta tuli parlamentin puhemies, ja ODS tukivat Zemanin vähemmistöhallitusta.
ODS hävisi jälleen kesäkuun 2002 vaaleissa ja Klaus erosi puheenjohtajan paikalta syksyllä. Hän sai pian puolueen kunniapuheenjohtajan arvon, mutta erosi siitä myöhemmin Lissabonin sopimuksen vahvistamista koskevan kiistan vuoksi hallituksen kannattaessa ratifiointia.
Presidenttikausi

Vietettyään viisi vuotta oppositiossa Klaus valittiin 28. helmikuuta 2003 parlamentin molempien kamarien yhteisistunnossa Tšekin presidentiksi pitkäaikaisen vastustajansa Václav Havelin seuraajaksi. Tulos oli yllätys, koska Klaus sai vain 142 ääntä 281:n kokonaismäärästä. ČSSD:n hallituskoalitio ei kyennyt valitsemaan yhteistä ehdokasta häntä vastaan. Klaus sai kiittää voitosta kommunisteja ja jopa osaa pääministeri Vladimír Špidlaan tyytymättömiä ČSSD:n edustajia ja muutamaa oikeistolaista KDU-ČSL:n jäsentä.
Vuoden 2006 vaaleissa ODS nousi niukasti voittajaksi ja Klausin seuraajasta puolueen johdossa, Mirek Topolánekista, tuli pääministeri. Miesten välit eivät kuitenkaan olleet ongelmattomat. Klaus jätti puolueen kunniapuheenjohtajuuden ja arvosteli sitä niin sanotun Jan Morava -skandaalin vuoksi.
Klaus valittiin presidentiksi toiselle viisivuotiskaudelle helmikuussa 2008.
Klaus pyrki viivyttämään Lissabonin sopimuksen vahvistamista Tšekissä Irlannin kansanäänestyksen jälkeiseen aikaan ja vastusti euron käyttöönottoa maassa. Lisäksi hän vertasi Euroopan unionia Neuvostoliittoon. Britannian konservatiivijohtaja David Cameron pyysi kirjeessään Klausia viivyttämään sopimusta konservatiivien vaalivoittoa odottaessaan. Vielä Irlannin hyväksyttyä sopimuksen kansanäänestyksessä ratifiointi viivästyi Tšekissä Klausin kanssa liittoutuneiden senaattorien vietyä sopimuksen perustuslakituomioistuimeen. Klaus myös ilmoitti EU-puheenjohtajana toimineelle Ruotsin pääministeri Fredrik Reinfeldtille haluavansa sopimuksen perusoikeusosaan kahden lauseen huomautuksen ja alaviitteen.
Poliittisia kantoja

Václav Klaus kannattaa markkinaliberalistista talouspolitiikkaa. Hän on julkaissut artikkeleita Yhdysvaltain libertaarien lobbausjärjestönä tunnetun Cato-instituutin Cato Journalissa. Hänen vastustajansa pitävät häntä kapeakatseisena pragmaatikkona ja oppikirjatalouspolitiikan kannattajana.
Klausin mukaan kommunistinen järjestelmä romahti tai kaatui itsestään. Tämä näkökanta ei ole suosittu niiden keskuudessa, jotka pitävät järjestelmän kaatumista toisinajattelijoiden ansiona. Václav Havel puolusti entisten toisinajattelijoiden osuutta järjestelmän kaatamisessa Klausin hyökkäyksiä vastaan.
Klaus on euroskeptikko ja vastusti Euroopan unioniin liittymistä, jota hän piti itsenäisyydestä ja suvereniteetista luopumisena. Hänen suosionsa kääntyi nopeaan nousuun keväällä 2003 kun hän vastusti julkisesti hyökkäystä Irakiin. Heinäkuussa 2005 hän tuomitsi maahanmuuton ja monikulttuurisuuden terrorismin kasvualustana. Ennen Tšekin liittymistä Euroopan unioniin Klaus arveli EU:n hajoavan pian, ”liukenevan kuin sokeri kahvikuppiin”. Klaus itse pitää itseään Euroopan diversiteetin vaalijana. Hän vastusti ankarasti Lissabonin sopimuksen vahvistamista. Tšekki vahvisti sopimuksen toiseksi viimeisenä.
Klaus on sanonut, että EU:n pitäisi ottaa ennemmin huomioon Venäjän edut kuin Baltian maiden.
Klaus on väitetyn ihmisen toiminnan päästämän hiilidioksidin aiheuttaman ilmastonmuutoksen kriitikko. Hänen mukaansa environmentalismi on uskonto ja ilmastonmuutos -ilmiö on ”fundamentalistienvironmentalistien” ”luoma myytti ja jokainen järkevä ihminen ja tiedemies on tätä mieltä”. Hän kehotti taloustieteilijöitä olemaan laskematta ympäristönsuojelijoita omalle asiantuntija-alueelleen.
Toukokuussa 2008 Klaus esitteli uuden kirjansa Blue Planet in Green Shackles – What Is Endangered: Climate or Freedom? Hän haastoi samalla Al Goren debattiin ilmastonmuutoksesta. Klaus on ilmastoskeptismissään löytänyt liittolaisen entisestä Espanjan pääministeristä José María Aznarista. Klausin ilmastonmuutosta käsittelevät kirjat on myös käännetty monelle kielelle, venäjäksi Lukoilin rahoituksella, ja käännöksestä englanniksi vastasi Exxonin rahoittama Competitive Enterprise Institute.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (tšekiksi)
Tšekin presidentti arvostelee EU:n perustuslakia (Arkistoitu – Internet Archive) (YLE)
Tšekin presidentit
Václav Havel
Václav Klaus
Miloš Zeman
Petr Pavel
| n k Tšekin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945) |  Beran  Eliáš  Krejčí  Bienert  |  |
| Sosialistinen tasavalta (1969–1990) |  Rázl  Kempný  Korčák  Adamec  Pitra  |  |
| Liittotasavalta (1990–1992) |  Pithart  |  |
| Tasavalta (1993–) |  Klaus  Tošovský  Zeman  Špidla  Gross  Paroubek  Topolánek  Fischer  Nečas  Rusnok  Sobotka  Babiš  Fiala  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Alfa Romeo BAT

Alfa Romeo B.A.T. eli Berlina Aerodinamica Tecnica oli vuonna 1950 esitellyn 6C -mallisarjan korvaavan urheilullisen Alfa Romeo 1900 -mallin (millenovecento, ark. millenove) tekniikkaan pohjautuva kolmen kappaleen sarja aerodynaamisia tutkielmia. Ensimmäinen auton virtaviivaisen korin kehittelijä oli italialainen kreivi Marco Rigotti, joka teetätti vuonna 1914 ilmalaivaa muistuttavan korin autoonsa Alfa Romeo 40-60 HP Aerodinamica.
Historia

Koeautojen toimeksiantaja oli Alfa Romeo, yhtiön vakuunnuttua Giovanni "Nuccio" Bertonen ja Franco Scaglionen aiemmasta työstä.. Arnolt myös osti ensimmäisen B.A.T.-koeauton syksyllä 1953. Merkittävä B.A.T.-koeautojen esiaskel oli myös Scaglionen suunnittelema ja Bertonen yksittäiskappaleena toteuttama, Abarth 1500 -autoon pohjautuva, myös epävirallisesti B.A.T 1-nimityksellä tunnettu, aerodynaamiseksi muotoiltu 2-paikkainen Biposto-koeauto. Projekti käynnistyi syksyllä 1952, ja se sai nimekseen Berlina Aerodinamica Tecnica lyh. B.A.T..
B.A.T. 5

Kaikkien kolmen vuosien 1953-1955 koeauton suunnittelija-muotoilija Franco Scaglione oli aloittanut aerodynamiikan opiskelut Bolognan avaruus- ja ilmailuteknisessä yliopistossa ennen toista maailmansotaa, sekä sodan aikana asepalvelussa syventynyt alaan. B.A.T.-autojen korit valmisti Carrozzeria Bertone. Sarjan aloitti vuonna 1953 Torinon autonäyttelyssä julkistettu B.A.T. 5, jonka virtaviivainen kori salli sen saavuttaa 15% korkeamman huippunopeuden (123,6 mailia/tunti) kuin pohjana oleva 1900-malli. Toteutetun korin järjestysnumero 5 juontuu Scaglionen aiemmista neljästä 1:1-mittakaavan savimallista, joilla korimuoto saavutti tavoitellun virtaviivaisuuden (ilmoitettu ilmanvastuskertoin 0,23). Muotoilu perustui siten tutkimuksiin, ja muutosten empiiriset tulokset ohjasivat muotojen jatkokehitystä: B.A.T. 7:n ilmanvastuskertoimeksi ilmoitettiin enää 0,19, kun esimerkiksi virtaviivainen Toyota Prius saavutti kertoimen 0,24.