stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Kumlin
Sisällissodan jälkeinen aika

kumlin palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 5. Jääkärirykmentin 8. komppaniassa, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentiksi. Hän erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja astui 10. toukokuuta 1920 alkaen suojeluskuntajärjestön palvelukseen, jossa hänet sijoitettiin ensin Kymenlaakson suojeluskuntapiirin harjoitusupseeriksi ja 20. kesäkuuta 1920 lähtien Kymin suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1924 alkaen piirin I alueen päälliköksi. Hän erosi suojeluskunnista ja astui takaisin armeijan palvelukseen 1. marraskuuta 1925 ja hänet sijoitettiin koulutusupseeriksi Uudenmaan rykmentin 2. komppaniaan. Uudenmaan rykmentissä hän toimi 16. syyskuuta 1927 alkaen nuorempana upseeritta. Hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Viestipataljoona l:n 3. komppaniaan, jossa hän toimi nuorempana upseerina. Viestipataljoonasta hänet komennettiin 15. syyskuuta 1933 ja lopulta siirrettiin 1. toukokuuta 1934 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Pioneeripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 25. syyskuuta 1936 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin ja 31. joulukuuta 1936 alkaen Reserviupseerikouluun sekä 15. toukokuuta 1937 alkaen Pohjan rykmenttiin. Edellisistä siirroista huolimatta hän toimi edelleen 10. syyskuuta 1938 saakka komennettuna Reserviupseerikoulussa, jossa hän toimi pioneeriosaston johtajana.
Talvi- ja jatkosota

Kumlin osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä 3. Prikaatin 2. pataljoonassa, josta hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 8:aan, ja otti osaa taisteluihin Raudussa, Summassa, Yläsommessa ja Viipurissa.
Välirauhan aikana Kumlin jatkoi edelleen tointaan samassa joukossa, kunnes myöhemmin siirrettiin Iisalmen suojeluskuntapiirin esikuntaan ensimmäiseksi yleisesikuntaupseeriksi ja toimistopäälliköksi.
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 52:een. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Iisalmen suojeluskuntapiirin komentajaksi. Kumlin osallistui jatkosodassa taisteluihin Rukajärven suunnalla.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Kumlin toimi toimistoupseerina Savo-Karjalan sotilasläänin esikunnassa vuoteen 1945 saakka, jolloin hänet siirrettiin samoihin tehtäviin Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntaan, missä hän teki myös esikuntapäällikön viransijaisuuksia. Vuonna 1945 hänet siirrettiin esikuntatehtävistä pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 5:een. Jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin seuraavana vuonna Rovaniemen sotilaspiirin komentajaksi, missä hän palveli kunnes erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1948. Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli kansakoulunopettajana vuoteen 1950 saakka, jolloin hän siirtyi toimitusjohtajaksi Pohjois-Savon Kansallisliitoon, missä hän toimikin aina vuoteen 1961 saakka.
Luottamustoimet

Kumlin toimi Pioneeripataljoonan kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1935 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1945 sekä Kansallisen Kokoomuspuolueen aluesihteerinä Pohjois-Savossa vuonna 1951.
Julkaisut

Rukajärven suunnan taistelut, 1950.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 12. huhtikuuta 1922  Reservin vänrikki 16. syyskuuta 1927  Vänrikki 31. tammikuuta 1929  Luutnantti 10. heinäkuuta 1930  Kapteeni 11. tammikuuta 1937  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1942 |     |  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenmitali 1. lk.  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Kansallisen Kokoomuksen kultainen ansiomitali |
Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Christian Braw

Christian Braw, 2010
Lars Christian Braw (s. 26. heinäkuuta 1948 Härnösand) on Ruotsin kirkon pappi, kirjailija ja Åbo Akademin systemaattisen teologian dosentti.
Braw vihittiin papiksi 1971 Växjön hiippakunnassa. Hän väitteli tohtoriksi Lundin yliopistossa Johann Arndtin suhteesta mystiikkaan. Braw on kirjoittanut useita romaaneja nimellä F. J. Norstedt. Hänen romaaninsa Till minnet (1991) on suomennettu nimellä Muistoa kunnioittaen (SLEY 1993). Christian Braw on myös toiminut korkeakirkollisen Sodalitium Sancti Sigfridi -veljestön frater superiorina.
E. R. Braithwaite

E. R. Braithwaite vuonna 1962.
Edward Ricardo Braithwaite (27. kesäkuuta 1920 Georgetown, Guyana – 12. joulukuuta 2016 Rockville, Maryland, Yhdysvallat) oli guyanalainen kirjailija ja diplomaatti. Hänen kaunokirjalliset teoksensa kuvaavat heikkoja sosiaalisia oloja ja mustiin kohdistuvaa rotusortoa.
Opiskeltuaan Queen’s Collegessa kotimaassaan Braithwaite pääsi New Yorkin City Collegeen. Hän palveli toisessa maailmansodassa Royal Air Forcen lentäjänä. Sodan jälkeen hän muutti Cambridgen yliopistoon, jossa opiskeli tohtoriksi fysiikasta.
Braithwaiten tunnetuin kaunokirjallinen teos on hänen esikoisromaaninsa To Sir, with Love (1959), joka pohjautuu hänen omiin kokemuksiinsa käytöshäiriöisen luokan opettajana Itä-Lontoossa 1950-luvun alkupuolella. James Clavell
ohjasi teoksen pohjalta vuonna 1967 menestystä saavuttaneen elokuvan Vastahakoiset (To Sir With Love), jossa Sidney Poitier esittää kirjailijan omaakuvaa ymmärtäväisenä opettajana.
Braithwaite toimi pitkän kansainvälisen uransa aikana muun muassa Guyanan suurlähettiläänä Yhdistyneissä kansakunnissa ja Venezuelassa sekä opetti englantia New Yorkin yliopistossa.
Teoksia

To Sir, with Love (1959). (Vastahakoiset. Lyhentäen suomentanut Anna-Maija Viitanen. Kirjavaliot. Helsinki: Kustannus Oy Valitut Kirjavaliot, 1983. ISBN 951-9059-16-4. S. 412−478.)
Paid Servant (1962).
Julien S. Bourrelle

Julien S. Bourrelle (s. 13. heinäkuuta 1982 Montreal, Kanada) on kanadalainen kirjailija ja rakettitutkija, joka asuu Norjassa.
Bourrelle on kirjoittanut vuonna  2014 kirjan The Social Guidebook to Norway: An Illustrated Introduction.
Bourrelle valmistunut insinööriksi kanadalaisesta McGillin yliopistosta. Lisäksi hänellä on kaksi Master of Science -tutkintoa, astrodynamiikasta Münchenin teknillisestä yliopistosta ja Universidad Politécnica de Madridista.
Bourrelle muutti Norjaan 2009 tekemään väitöskirjaa Norjan teknis-luonnontieteellisessä yliopistossa (NTNU).
Bourrelle on saanut Norjan kruununprinssi Haakonin Top 10 -palkinnon.
Teokset

The Social Guidebook to Norway ISBN 9788269007206
The Social Guidebook to Sweden ISBN 9788269007244
Aiheesta muualla

The Social Guidebook to Norway
How Culture Drives Behaviours | Julien S. Bourrelle | TEDxTrondheim
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja
Stan Brakhage

James Stanley ”Stan” Brakhage [ˈbrækədʒ] (14. tammikuuta 1933 – 9. maaliskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun tärkeimmistä kokeellisten elokuvien tekijöistä.
Viisi vuosikymmentä kestäneen uransa aikana Brakhage tuotti suuren ja monipuolisen kokoelman lyhytelokuvia, joissa hän tutki erilaisia lähestymistapoja ja tekniikoita, kuten ei-narratiivisuutta, käsivarakuvausta, filmille maalaamista, nopeita leikkauksia, filmin naarmuttamista ja päällekkäisvalotusta. Brakhagea kiinnostivat mytologia, musiikki, runous ja visuaaliset ilmiöt ja hän pyrki näyttämään yksityiskohdissa piileviä yleisiä ilmiöitä. Hänen teostensa teemoja olivat syntymä, kuolema, seksuaalisuus ja viattomuus.
Brakhage aloitti uransa 1950-luvulla, mutta vasta 1960-luvulla hän alkoi saavuttaa enemmän suosiota avantgarde-elokuvapiireissä. Myöhemmin oman ohjaajauransa juonut Jonas Mekas kehui kriitikkona vuolaasti Brakhagen työtä. Yksi Brakhagen avainteoksista on viidessä osassa vuosina 1961–1964 julkaistu, mutta usein yhtenä kokonaisuutena esitettävä Dog Star Man.
Brakhage vieraili Iisalmen Kamera -tapahtumassa heinäkuussa 1991. Jim Sheridanin muotokuva Brakhagesta (Brakhage, Sphinx Productions, Kanada, 1998) esitettiin Yle Teemalla heinäkuussa 2005.
Kirjallisuutta

Field, Simon; Brakhage, Stan (1979): Stan Brakhage : an american independent film-maker. London : The Arts Council of Great Britain. ISBN 0-7287-0218-5.
Elder, Bruce (1998): The Films of Stan Brakhage in the American tradition of Ezra Pound, Gertrude Stein and Charles Olson. Wilfrid Laurier University Press 1998.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Rudolf Breithaupt

Rudolf Breithaupt.
Rudolf Maria Breithaupt (11. elokuuta 1873 Braunschweig, Saksa – 2. huhtikuuta 1945 Ballenstedt, Saksa) oli saksalainen pianopedagogi. Hän kävi lukion Braunschweigissa ja opiskeli oikeustiedettä Jenassa, Leipzigissa ja Berliinissä. Vuodesta 1897 hän opiskeli musiikkia Leipzigin konservatoriossa opettajinaan Oscar Paul, Salomon Jadassohn ja Robert Teichmüller. Musiikkitiedettä hän opiskeli Leipzigin yliopistossa Hugo Riemannin ja Herman Kretzschmarin johdolla.
Breithaupt työskenteli 1900–1902 musiikkikirjailijana Dresdenissä ja Wienissä. Vuonna 1903 hän muutti Berliiniin ja toimi siellä musiikkiarvostelijana. Vuodet 1918–1945 hän opetti pianonsoittoa Sternin konservatoriossa Berliinissä lopuksi professorina. Pommitusten vuoksi hän muutti 1943 asumaan Ballenstedtiin. Breithauptin opetuksen tavoitteena oli muun muassa pianistin ylävartalon luonnonmukainen työskentely soiton aikana. Breithauptin pääteos on tutkielma Die natürliche Klaviertecnik (1905).
Braessin paradoksi

Braessin paradoksi on ehdollinen matemaattinen paradoksi. Sen mukaan verkostoon lisätty uusi yhteys ei välttämättä paranna verkoston toimintatehoa, vaan saattaa myös vähentää sitä. Esimerkiksi uuden tien rakentaminen saattaa aiheuttaa liikenteen kokonaistilanteen pahenemisen.
Esimerkki

Kuvitellaan kuvan mukainen tieverkosto. 4000 autoilijaa haluaa päästä alusta (START) loppuun (END). Matka-aika STARTista A:han on T/100, jossa T on reitin valitsevien autoilijoiden määrä. Matka STARTista B:hen on vakio 45 minuuttia. 
Ilman yhteyttä A:n ja B:n välillä molemmat reitit ovat yhtä hyviä ja matkustajat jakautuvat tasaisesti kummallekin. Tällöin kunkin autoilijan matka-ajaksi tulee  {\tfrac {2000}{100}}+45=65 minuuttia.
Jos nyt välille A-B rakennetaan nollan minuutin yksisuuntainen pikayhteys, pahenee tilanne. Kukaan ei tule valitsemaan STARTin ja B:n välistä reittiä, koska reitti START-A-B kestää pahimmassa tapauksessa 40 minuuttia, joka on kuitenkin vähemmän kuin 45 minuuttia. Tultuaan A:han kaikki kuljettajat valitsevat mieluiten jatkoreitin B-END joka kestää enimmillään 40 minuuttia. Kaikki kuljettajat kulkevat siis reitin START-A-B-END, jonka matka-aika on 40+40=80 minuuttia. Uusi pikayhteys pidentää siis kaikkien autoilijoiden matka-aikaa.
Kirjallisuutta

D. Braess, Über ein Paradoxon aus der Verkehrsplanung. Unternehmensforschung 12, 258–268 (1969)
Katharina Belaga-Werbitzky: „Das Paradoxon von Braess in erweiterten Wheatstone-Netzen mit M/M/1-Bedienern“ ISBN 3-89959-123-2
A. D. Irvine. How Braess's Paradox Solves Newcomb's Problem. International Studies in Philosophy of Science, Vol. 7 (1993), no. 2, 145–164.
R. Steinberg och W.I. Zangwill. The Prevalence of Braess's Paradox. Transportation Science, Vol. 17 (1983), no. 3, 301–318.
T. Roughgarden. "The Price of Anarchy." MIT Press, Cambridge, MA, 2005.
Esimerkki
Alan Bradley

| Alan Bradley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1938 (ikä 86–87) Toronto, Kanada
Kansalaisuus:  kanadalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  jännitys
Aiheet:  historia
Pääteokset:  Flavia de Luce -sarja
Aiheesta muualla
www.alanbradley.ca
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alan Bradley (s. 1938 Toronto, Kanada) on kanadalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti Flavia de Luce -salapoliisiromaaneista. Romaaneiden lisäksi Bradley on kirjoittanut lastenkirjoja, novelleja, radiokuunnelmia ja lehtijuttuja.
Bradley työskenteli 25 vuotta Saskatchewanin yliopistossa Saskatoonissa televisiotekniikan laitoksen johtajana. Hän jäi varhaiseläkkeelle vuonna 1994 voidakseen keskittyä kirjoittamiseen.
Bradley voitti vuonna 2009 amerikkalaisen Agatha Award -palkinnon esikoisjännitysromaanien sarjassa Flavia de Luce -kirjalla The Sweetness at the Bottom of the Pie.
Teoksia

C. Alan Bradley & William A.S. Sarjeant: Ms. Holmes of Baker Street (2004)
The Shoebox Bible (2006)
Teoksia > Flavia de Luce -sarja

Piiraan maku makea (The Sweetness at the Bottom of the Pie 2009, suom. Maija Paavilainen, Bazar, 2014) ISBN 978-952-279-051-4
Kuolema ei ole lasten leikkiä (The Weed That Strings the Hangman's Bag 2010, suom. Laura Beck, Bazar, 2014) ISBN 978-952-279-170-2
Hopeisen hummerihaarukan tapaus (A Red Herring Without Mustard 2011, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2015) ISBN 978-952-279-190-0
Filminauha kohtalon käsissä (I Am Half-Sick of Shadows 2011, suom. Maija Heinkinheimo, Bazar, 2016) ISBN 978-952-279-291-4
Loppusoinnun kaiku kalmistossa (Speaking from Among the Bones 2013, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2016) ISBN 978-952-279-346-1
Kuolleet linnut eivät laula (The Dead in Their Vaulted Arches 2014, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2017) ISBN 978-952-279-347-8
The Curious Case of the Copper Corpse (2014, novelli)
Nokisen tomumajan arvoitus (As Chimney Sweepers Come to Dust 2015, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2017) ISBN 978-952-279-460-4
Kolmasti naukui kirjava kissa (Thrice the Brinded Cat Hath Mew'd 2016, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2018) ISBN 978-952-279-526-7
On hieno paikka haudan povi (The Grave's a Fine and Private Place 2018, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2018 ISBN 978-952-279-578-6
Kuolon kultaiset kiehkurat (The Golden Tresses of the Dead 2019, suom. Maija Heikinheimo, Bazar, 2019) ISBN 978-952-279-688-2
Malcolm Bradbury
Suomennetut teokset

Ajan mies (The History Man, 1975), suom. Pentti Saarikoski, Helsinki: WSOY 1978 ISBN 951-0-08586-3
Vaihtokurssit (Rates of Exchange, 1983), suom. Arto Häilä, Helsinki: WSOY 1984 ISBN 1984 951-0-12356-0
Mensonge: strukturalismin salainen sankari (My Strange Quest for Mensonge, 1989), suom. Mikko S. Lehtonen, Tampere: Vastapaino 1992 ISBN 951-9066-56-X
Aiheesta muualla

Malcolm Bradbury Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Mary Elizabeth Braddon

| Mary Elizabeth Braddon |
| --- | --- |
 Mary Elizabeth Braddon. 1865, William Powell Frithin maalauksesta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1837
Kuollut: 1915 (77–78 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Babington White 
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
maryelizabethbraddon.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mary Elizabeth Braddon, myös M. E. Braddon (1837−1915) oli englantilainen kirjailija. Hän on kirjoittanut runsaasti jännitysromaaneja, joissa keskeistä on Englannin yhteiskunnallisten olojen realistinen kuvaus. Kirjallisesti ne ovat kepeitä viihderomaaneja, kuten Lady Audley’s Secret (suom. Hänen salaisuutensa), Asphodel, The Venetians, Ishmael, Aurora Floyd.
Suomennetut teokset

Hänen salaisuutensa (Lady Audley's secret); suomentanut Valfrid Hedman. Hämeenlinna: Karisto 1919
Stella (One Thing Needful), Helsinki: SKS 1906.
"Hyytävä syleily", novelli antologiassa Vampyyrit ja hahmonvaihtajat, suom. Hannu Tervaharju, Kirjalito 2012 ISBN 978-951-28-5473-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mary Elizabeth Braddon Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Mary E. Braddonin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Jim Bowie

Jim Bowie.
James ”Jim” Bowie (10. huhtikuuta 1796 Kentucky – 6. maaliskuuta 1836) oli 1800-luvun alkupuolen Yhdysvaltain rajaseutujen pioneeri, kotitarvekeksijä ja sotilas. Hän osallistui Teksasin vallankumoukseen ja itsenäisyystaisteluihin. Hän kuoli tuberkuloosin vaivaamana Alamon taistelun yhteydessä 1836. Bowie tuli kuuluisaksi kantamastaan omalaatuisesta, itse suunnittelemastaan veitsestä, bowie-veitsestä. Kansantaruihin hän päätyi hurjan maineensa sekä taistelutahdon nostamiskykynsä ansiosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edmondson, J.R.; The Alamo Story-From History to Current Conflicts; Republic of Texas Press; ISBN 1-55622-678-0
Hopewell, Clifford; James Bowie-Texas Fighting Man; Eakin Press; ISBN 0-89015-881-9
James Bowie Perspectives (Arkistoitu – Internet Archive) - Perspective and mythology of James Bowie
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC 
Bowie-veitsi.
Braslaun järvien kansallispuisto

Braslaun järvien kansallispuiston sijainti Valko-Venäjällä
Näkymä kansallispuistoon kuuluvalle Strustajärvelle Braslaun pohjoispuolella.
Kalastusta Snudyjärvellä.
Näkymä Dryvjatyjärven uimarannalle Braslaun kaupungin eteläreunalla.
Braslaun järvien kansallispuisto (valkoven. Нацыянальны парк Браслаўскія азёры, Natsyjanalny park Braslauskija azjory, ven.  Национальный парк Браславские озера, Natsionalnyi park Baraslauvskije ozera) on Valko-Venäjän luoteisrajalla Vitsebskin alueella sijaitseva kansallispuisto. Puiston pohjoisraja sivuaa Valko-Venäjän ja Latvian rajaa. Braslaun järvien kansallispuisto on osa Valko-Venäjän pohjoista, viime jääkauden tuloksena muodostunutta järvialuetta, ja sijaitsee noin 130 m merenpinnan yläpuolella. Koko kansallispuisto kuuluu  Itämereen laskevan  Väinäjoen valuma-alueeseen.
Kansallispuisto on perustettu 1995 ja sen pinta-ala on 691 neliökilometriä. Kansallispuisto on monipuolisessa käytössä - pinta-alasta vain 4,9 % on tiukemman luonnonsuojelun piirissä. Puistoon kuuluu 60 järveä, jotka peittävät 17 % alueen kokonaispinta-alasta. Järvialue on suosittu ulkoilmaretkeily- ja kalastuskohde.
Snudy (syvin kohta 17,8 m), Strusta (25,3 m), Dryvjaty (12,0 m) ja Boginskoje ovat kansallispuiston suurimmat järvet. Kansallispuiston hallinnollinen keskus on Braslaun kaupungissa, joka sijaitsee Dryvjatyn pohjoisrannalla. Puistossa on noin 25 telttailualuetta, joista yli puolet Strusta- ja Snudyjärviä erottavan niemen ja salmen lähistöllä. Järvien rannalla sijaitsee useita retkeilykeskuksia ja mökkikyliä lomailijoille ja retkeilijöille.
Alueella esiintyy noin 800 kasvilajia, joista 20 on uhanalaisia. Kalalajeja on 30, lintuja 189 (85 % kaikista Valko-Venäjällä pesivistä lajeista), nisäkkäitä 45, sammakkoeläimiä 10 ja matelijoita 6.
Aiheesta muualla

Braslaun järvien kansallispuiston kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kansallispuiston typistetyt kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lyhyesti Braslaun järvien kansallispuistosta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tiivis kuvaus turistille kansallispuistosta (englanniksi)
Braslaun alueen ja piirin kuvausta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuopion klassillinen lukio

| Kuopion klassillinen lukio |
| --- | --- |
 Kuopion klassillinen lukio eli Klassikka toimii Kuopion keskustan Hatsalan kaupunginosassa.
Sijainti:  Opistotie 1, 70200 Kuopio 
Koordinaatit:  62.8994°N, 27.6617°E
Tyyppi:  suomenkielinen yleislukio, urheilulukio
Rehtori:  Anna-Maija Tiilikainen
Luokat:  10–12
Verkkosivut
Kuopion klassillinen lukio, Klassikka, on Hatsalan kaupunginosassa toimiva Kuopion kaupungin omistama yleislukio, jonka yhteydessä on toiminut myös vuodesta 1990 alkaen urheilulukio. Koulua käy noin 640 opiskelijaa, ja heitä opettaa 40 opettajaa sekä toistakymmentä urheiluvalmentajaa. Koulun rehtorina toimii Anna-Maija Tiilikainen.
Historiaa

Koulun historia juontaa juurensa Viipurin klassilliseen lyseoon, joka lakkautettiin 26. heinäkuuta 1940 samalla asetuksella, jolla puolestaan Kuopion klassillinen lyseo valtion oppikouluna perustettiin. Osa Viipurissa toimineesta opettajakunnasta siirtyi tuolloin Kuopioon, kuten myös osa lakkautetun koulun omaisuudesta.
Koululla ei alkuvaiheessaan ollut omaa koulurakennusta, vaan se toimi muiden kuopiolaisten oppilaitosten tiloissa, joista pisimmän ajan 1954–1965 nyt jo lakkautetun Linnanpellon lukion rakennuksessa. Uusi moderni koulurakennus oppilaitoksen käyttöön valmistui vuonna 1965 ja samalla nimi vaihtui Kuopion klassilliseksi yhteislyseoksi. Ensimmäiset tytöt otettiin saman vuoden syksyllä kouluun opiskelemaan myös latinaa ensimmäisenä vieraana kielenä.
Peruskoulun synnyn myötä valtio luopui oppikouluistaan ja niin vuonna 1975 Klassikka siirtyi Kuopion kaupungin omistukseen. Samalla nimi vaihtui jälleen kerran, nyt Puijonlaakson yläasteeksi ja lukioksi. Koulu toimi tällä nimellä aina vuoteen 1981, jolloin palattiin osittain vanhaan, kun uudeksi nimeksi vahvistettiin Kuopion klassillinen koulu (peruskoulun yläaste) ja Kuopion klassillinen lukio. Vuonna 1994 kiinteästi koulun yhteydessä toiminut yläaste lakkautettiin, ja vuonna 1995 Kuopion yhteiskoulun lukio liitettiin osaksi Klassikkaa, jolloin muodostui eräs Suomen suurimmista lukioista.
Klassilliseen peruskoulutukseen olennaisena osana liittynyttä latinan kielen opetusta on edelleen tarjolla Kuopion klassillisessa lukiossa, joskin opetuksen määrä on huomattavasti supistunut vuosikymmenien aikana. Koulun suuruus ja yhteistyö muun muassa Kuopion yliopiston kanssa on mahdollistanut kuitenkin laajan kieliohjelman sekä humanististen ja luonnontieteellisten oppiaineiden valikoiman.
Urheilulukio-opetus alkoi koulussa vuonna 1990 osana koulun virallista opetussuunnitelmaa. Tätä oli edeltänyt jo vuonna 1986 kokeiluna alkanut urheilupainotteinen opetus, jossa normaalin tuntiohjelman ulkopuolella toteutettiin oppilaiden liikunta- ja valmennustoimintaa.
Vuosina 2005–2006 Kuopion kaupunki toteutti laajan peruskorjauksen ja laajennuksen koulun tiloissa, jolloin modernisoitiin oppimisympäristöt ja panostettiin myös muun muassa uusimpaan tietoteknologiaan. Esimerkiksi jokainen luokkahuone on varustettu videotaltiointimahdollisuuksilla joita käytetään sopimusten mukaan. Klassikkaa onkin tituleerattu valtion, ellei jopa koko Euroopan moderneimpana lukiona. Panostus on nostanut klassillisen lukion kiinnostavuutta opiskelupaikkana, ja koulusta onkin tullut Kuopion suosituin lukio vuosien 2007 ja 2008 hakijamäärien perusteella.
Lukuvuonna 2018-2019 koulussa oli 626 oppilaspaikkaa. Uusien lukiolaisten valintakiintiö oli 183, joista yleislinjan lukio-opintoihin oli 137 ja urheilulinjalle 46 paikkaa. Koulun opettajakuntaan kuuluu noin 40 opettajaa ja 12 valmentajaa.
Rehtorit

A. J. Salonen (1940–1959)
Tauno Räisänen (1959–1972)
Matti Karhunen (1972–1995)
Paavo Sopanen (1975–1994, yläaste)
Sakari Svärd (1995–2002)
Jukka Sormunen (2002–2010, vuorotteluvapaalla 2010–2011)
Ritva Tilaeus (2010–2011)
Jukka Sormunen (2011–2013, virkavapaalla 2013–2014)
Juha Torniainen (2013–2014)
Jukka Sormunen (2014–2018)
Inka Kokkonen (2019-2020)
Anna-Maija Tiilikainen (2020-)