stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moisio (Lappeenranta)

Moisio on noin 60 asukkaan kylä Lappeenrannan keskustasta 15 km etelään, Ylämaalle päin. Moision lähikyliä on Korkea-aho, Tani, Hytti ym. Moisio kuten myös Tanikin, kuuluvat Toivarilaan. Moision läpi menee Moisiontie, joka haarautuu Pyhäkalantieksi ja Pellisentieksi. 
Moisiossa on myös Lappeenrannan kaupungin uimaranta, Pyhäkala-järven rannalla.
Lappeenranta
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahvenlampi • Alakylä • Hakali • Harapainen • Hartikkala • Hiekkapelto • Hiessilta • Honkalahti • Hyrymäki • Ihalainen • Kanavansuu • Karhuvuori • Kariniemi • Kaukas • Keskus • Kesola • Kesämäki • Kimpinen • Kivisalmi • Korvenkeskus • Kourula • Kuusela • Kuusimäki • Kylpylä • Laihia • Lampikangas • Lapvesi • Lauritsala • Lavola • Leiri • Lentokenttä • Lepola • Linnoitus • Lintukangas • Mattila • Mustola • Myllymäki • Mälkiä • Mäntylä • Nuijamaa • Pajarila • Pallo–Tyysterniemi • Parkkarila • Peltola • Pulp • Putkinotko • Pöyhiänniemi • Rauha • Reijola • Ruoholampi • Rutola • Sammonlahti • Selkäharju • Skinnarila • Suolahti • Taikinamäki • Tirilä • Tykki–Kiviharju • Uus-Lavola • Vesivalo • Voisalmi • Ylämaa
Kyliä:  Hanhijärvi • Hiivaniemi • Kansola • Konnunsuo • Kontu • Leino • Louko • Moisio • Ravattila • Raippo • Ruokola • Rännikorpi • Simola • Sirkjärvi • Vainikkala
Muita alueita:  Huhtiniemi • Joutseno • Nuijamaa • Pikisaari • Ylämaa
Mitte (hallintoalue)

Mitten hallintoalue korostettuna Berliinin kartalla
Mitteen hallintoalueeseen kuuluvat kaupunginosat
Mitte on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta (saks. Bezirk), joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Se on Berliinin hallintoalueista keskeisin. Se on pinta-alaltaan 39,5 neliökilometrin suuruinen. Vuoden 2016 kesäkuun lopussa hallintoalueen asukasluku oli 368 122. Ulkomaalaisia asukkaista oli 28,8 prosenttia, mikä on enemmän kuin millään muulla Berliinin hallintoalueella. Mitten asukastiheys on 9 327 as./km².
Nykyinen Mitten hallintoalue muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2001 liittämällä yhteen silloiset hallintoalueet Mitte, Tiergarten ja Wedding. Berliinin jaon aikana vuosina 1949–1990 silloinen Mitte kuului Itä-Berliiniin, mutta muodosti siinä eräänlaisen Länsi-Berliinin sisään työntyneen kielekkeen.  Mitteen myöhemmin liitetyt Tiergarten ja Wedding kuuluivat Länsi-Berliiniin.
Berliiniläisten keskuudessa nimellä Mitte viitataan yleensä Mitten kaupunginosaan (Ortsteil), ei hallintoalueeseen.
Mitten hallintoalueeseen kuuluvat kaupunginosat (Ortsteil)

Mitte
Moabit
Hansaviertel
Tiergarten
Wedding
Gesundbrunnen
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto Berliinin kaupunki. (saksaksi)
Berliinin hallintoalueet
Charlottenburg-Wilmersdorf
Friedrichshain-Kreuzberg
Lichtenberg
Marzahn-Hellersdorf
Mitte
Neukölln
Pankow
Reinickendorf
Spandau
Steglitz-Zehlendorf
Tempelhof-Schöneberg
Treptow-Köpenick
Michael van Langren

Langrenin kartta Kuusta
Michael Florent van Langren (kast. 27. huhtikuuta 1598 Amsterdam – toukokuu 1675 Bryssel) oli tähtitieteilijä ja kartanpiirtäjä. Hän oli Espanjan siirtomaiden palvelussa. Hänen latinisoitu nimi oli Langrenus.
Martin Niemöller

Martin Niemöller vuonna 1952
Martin Niemöller (14. tammikuuta 1892 Lippstadt, Saksa – 6. maaliskuuta 1984 Wiesbaden, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen evankelinen teologi ja Saksan evankelisen kirkon vaikutusvaltaisimpia johtajia. Niemöller perusti 1933 tunnustuskirkon ja oli Hessenin-Nassaun evankelisen maakirkon johtaja. Hän oli alkujaan meriupseeri.
Niemöllerin kirjoittamaksi on jäänyt maailmanhistoriaan runo Ensin ne tulivat..., jonka tarkkaa muotoa ei tiedetä, sillä runon sisältö ja järjestys on muuttunut useaan kertaan:
»Suomeksi:
”Ensin ne tulivat hakemaan kommunistit, enkä puhunut mitään koska en ollut kommunisti.

Sitten ne tulivat hakemaan ammattiyhdistysihmiset, enkä puhunut mitään koska en ollut ammattiyhdistyksessä.

Sitten ne tulivat hakemaan juutalaiset, enkä puhunut mitään koska en ollut juutalainen.
Sitten ne tulivat hakemaan minut, eikä silloin enää ollut ketään joka olisi puhunut puolestani.”»
Vuonna 1913 Saksan merivoimien upseeriksi tullut Niemöller palveli Ensimmäisen maailmansodan aikana useissa eri sukellusveneissä vuosina 1915−1918. Hän palveli U-73:lla kapteeniluutnantti Gustav Sießin alaisuudessa lähes koko vuoden 1916, osallistuen miltei kahdenkymmenen aluksen upottamiseen pääosin miinoilla. Alkuvuodesta 1917 saman vuoden kesään Niemöller toimi U-39:n merenkulku-upseerina kapteeniluutnantti Walter Forstmannin alaisuudessa. Tänä aikana U-39 upotti 35 alusta, joiden yhteisvetoisuus oli yli 90 000 bruttorekisteritonnia. Elokuussa 1917 Niemöller määrättiin förstiksi komentajakapteeni Waldemar Kophamelin U-151:lle. Niemöllerin aikana U-151 upotti laivoja yli 55 000 bruttorekisteritonnin edestä. Yliluutnantti Niemöller sai lopulta oman sukellusveneen, UC-67:n, komentoonsa kesällä 1918. UC-67:n päällikkönä hän upotti torpedoilla kolme kauppa-alusta Välimerellä, yhteisvetoisuudeltaan 3 900 bruttorekisteritonnia. Niemöller palkittiin ansioistaan ensimmäisen luokan rautaristillä. Sodan lopulla hän päätti ryhtyä papiksi, mikäli selviäisi. Vuoden 1920 Ruhrin alueen levottomuuksien aikana kansallismielinen konservatiivi Niemöller osallistui Freikorps-liikehdintään, toimien Akademische Wehr Münster -nimisen vapaajoukon kolmannen pataljoonan komentajana.
Alkuun kansallissosialisteja kannattanut Niemöller oli myöhemmin 1933 perustamassa kansallissosialisteja vastustavaa Tunnustuskirkkoa yhdessä muun muassa Karl Barthin ja Dietrich Bonhoefferin kanssa.
Yhdysvalloissa asunut kirjailija Thomas Mann julkaisi hänen saarnojaan ja kiitti hänen rohkeuttaan. Niemöller joutui keskitysleiriin Sachsenhausenin ja Dachaun keskitysleiriin vuosiksi 1938–1945. Toisen maailmansodan jälkeen hän oli Hessenin-Nassaun evankelisen maakirkon johtaja 1947–1964. Hän toimi ekumeenisessa liikkeessä ja rauhanliikkeessä ja puhui ydinaseriisunnan puolesta. Vuonna 1961 hän nousi Kirkkojen maailmanneuvoston johtoon.
Tunnustuksia

Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto vuonna 1966
Matusadonan kansallispuisto

Matusadonan kansallispuisto on Zimbabwessa sijaitseva kansallispuisto. Alueesta tehtiin kansallispuisto vuonna 1975. Sen pinta-ala on 1 470 nelikilometriä.
Matusadonan kansallispuisto oli afrikannorsujen ja sarvikuonojen vahva suojelualue, mutta vuosien mittaan talousvaikeudet ja huono huolto vaikuttivat tavoitteeseen kielteisesti; jotkin alueet jäivät kokonaan valvomattomiksi puutteellisten tieverkoston ja työvoiman johdosta. Tämän seurauksena mustien sarvikuonojen populaatio lähes hävisi ja norsupopulaatio merkittävästi väheni. 1. marraskuuta 2019 African Parks solmi 20-vuotissopimuksen Matusadonan kansallispuiston hoitamisesta Zimparksin kanssa. Puiston alueella tavataan muun muassa yli 240 lintulajia sekä leijonia, kafferipuhveleita, norsuja, vesiantilooppeja ja impaloita.
Kansallispuisto sijaitsee Karibajärven rannalla.
Martin Andresen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Martin Andresen
Syntymäaika: 2. helmikuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Kråkstad, Akershus, Norja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1996 1997 1998–1999 1999–2000 2000 2001–2004 2004 2005–2007 2008–2010 2013 2015 |  Moss FK  Viking FK  Stabæk IF  Wimbledon FC → Molde FK (laina)  Stabæk IF → Blackburn (laina)  SK Brann  Välerenga IF  Stabæk Fotball  Sandefjord | 45(10) 26(8) 52(16) 14(1) 9(1) 87(16) 11(0) 64(11) 40(2) 1(0) 3 (0) |
Maajoukkue
| 2001–2009 |  Norjan maajoukkue | 43 (3) |
Valmennusura
2008–2012:  Vålerenga IF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Martin Andresen (s. 2. helmikuuta 1977) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 43 ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Ura pelaajana

Andresen aloitti uransa Moss FK:n joukkueessa 1995. Hän kuului vuosina 1995–98 Norjan nuorten maajoukkueiden vakiokalustoon ja pelasi 24 maaottelua alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Edustettuaan Mossin lisäksi Viking FK:ta ja Stabæk IF:ää Andresen siirtyi Norjasta Englantiin ja Wimbledon FC:n joukkueeseen 1,8 miljoonan punnan siirtosummalla. Ura Englannissa ei kuitenkaan ottanut auetakseen ja Andresen lainattiin Moldeen, josta hän palasi takaisin Stabækiin kaudeksi 2001.
Kauden 2003–04 kevätpuoliskolla Andresen yritti uudestaan läpimurtoa Englannin kentillä Blackburn Roversissa, mutta lainapestiä ei jatkettu ja 11 ottelua Roversissa pelannut Andresen palasi takaisin Stabaækiin. Seuran pudottua Adeccoligaeniin kauden 2004 jälkeen Andresen etsi seuraa Tippeligaenista. Maajoukkuekapteeniksi nousseen Andresen hintalappu oli liian kallis monelle ja mm. Rosenborg BK ei kyennyt maksamaan riittävästi. Lopulta joulukuussa 2004 Andresen siirtyi SK Brannin paitaan. Andresen oli bergeniläisseuran historian kallein hankinta noin 15 000 000 Norjan kruunun siirtosummalla.
Andresen oli hankintansa arvoinen Brannille. Hän nousi joukkueen avainpelaajien joukkoon ja oli merkittävässä roolissa Brannin keskikentän moottorina ja seuran kapteenina, kun Brann voitti Norjan mestaruuden kaudella 2007 44 vuoden tauon jälkeen.
Andresen teki paluun pelikentille kaudella 2013, kun hän liittyi Adecco-liigaan pudonneen Stabæk Fotballin vahvuuteen.  Elokuussa 2015 Andersen teki toisen comebackin Sandefjordin paidassa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Norjan mestaruus: 2007
Norjan Cup: 1998
Kniksen of the Year: 2003
Paras Tippeligaenin keskikenttäpelaaja: 2003
Ura valmentajana

Marraskuussa 2007 Andresen siirtyi Vålerenga IF:n pelaajavalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Andresen johdatti seuran debyyttikaudellaan sijalle 10 ja Norjan cupissa aina mestariksi saakka. Kauden 2009 päätteeksi hän lopetti pelaajauransa ja jatkaa seuran päävalmentajana.  Kausi 2010 oli liigatasolla Vålerengan paras Andresenin alaisuudessa, kun oslolaiset sijoittuivat toiseksi. Sijoitus oli seuran paras sitten kauden 2005 mestaruuden. Seuraavilla kausilla Vålerenga jämähti keskikastiin ja sijoittui sijoille 7 ja 8. Kauden 2012 jälkeen Andresen ja Vålerenga lopettivat viisi vuotta kestäneen valmennusyhteistyön.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Norjan mestaruus
Hopeaa: 2010
Norjan cup: 2008
Muuta

Andresen avioitui heinäkuussa 2005 pitkäaikaisen naisystävänsä Kristin Næss Sørensenin kanssa. Pariskunnalla on poika Eirik.  Andresen harrastaa bridgeä ja voitti parinsa Tor Hellnesin kanssa Pohjois-Amerikan bridgemestaruusosakilpailun San Diegossa.  Andresen on myös norjalaisen huonekaluvalmistaja Skeidarin perijä.
Michael van Gerwen

| Michael van Gerwen |
| --- | --- |
 Michael van Gerwen vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1989 (ikä 35) Boxtel, Alankomaat
Kansalaisuus:   Alankomaat
Asuinpaikka:  Vlijmen, Alankomaat
Dartsinpelaaja
Lempinimi:  ”MVG”, ”Mighty Mike”
Heittokäsi:  oikea
Sisääntulokappale:  ”Seven Nation Army” (The White Stripes)
PDC-ura
Ranking:  2 (heinäkuu 2023)
Aiheesta muualla
www.michaelvangerwen.com
Michael van Gerwen (s. 25. huhtikuuta 1989 Boxtel) on alankomaalainen dartsinpelaaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista dartsinpelaajista. Van Gerwen on voittanut PDC-liiton maailmanmestaruuden vuosina 2014, 2017 ja 2019, ja hän piti hallussaan maailmanranking-listan ykkössijaa vuodesta 2014 vuoteen 2021 voittaen kaikkiaan 140 PDC-turnausta tuona ajanjaksona.
Van Gerwen tuli 24-vuotiaana kaikkien aikojen nuorimmaksi maailmanmestariksi. Lisäksi hän on nuorin arvostetun World Masters -turnauksen voitollaan vuonna 2006, sekä nuorin yhdeksän tikan pelin televisioidussa turnauksessa heittänyt pelaaja. Molemmat saavutukset hän suoritti ennen 18-vuotissyntymäpäiväänsä.
Van Gerwen on 88 voitollaan saavuttanut eniten PDC Pro Tour -turnausvoittoja. Major-turnauksia van Gerwen on voittanut kaikkiaan 47. Vuonna 2019 hän saavutti ensimmäisenä pelaajana voiton kaikista mahdollisista PDC:n major-turnausnimikkeistä voittamalla Champions League of Dartsin finaalissa Peter Wrightin. Van Gerwen on myös tähän mennessä ainoa suoritukseen yltänyt pelaaja.
Van Gerwen pitää hallussaan kaikkien aikojen korkeinta kolmen tikan keskiarvoa televisioidussa turnauksessa, vuoden 2016 Premier League -ottelusta Michael Smithiä vastaan, jossa van Gerwen heitti keskiarvolla 123,4.
Van Gerwenin sisääntulokappale on The White Stripesin ”Seven Nation Army”.
Markku Helin

Markku Juhani Helin (s. 5. tammikuuta 1948 Kotka) on suomalainen oikeustieteilijä ja Turun yliopiston yksityisoikeuden emeritusprofessori.
Elämä ja ura

Helin valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1972, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1975 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1989.
Helin työskenteli Suomen Akatemian tutkimusapulaisena 1971–1972 ja 1974–1976, Helsingin yliopiston yksityisoikeuden laitoksen amanuenssina 1977–1982 ja siviilioikeuden assistenttina 1983–1989, Turun yliopiston yksityisoikeuden apulaisprofessorina 1989–1998 ja yksityisoikeuden professorina 1998–2015 sekä oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena 1991–2011. Hän on myös toiminut Tutkimuseettisen neuvottelukunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana vuosina 2008–2016 sekä jäsenenä useissa kansainvälisissä lainsäädäntöhankkeissa. Vuonna 1990 hän sai Helsingin yliopiston siviilioikeuden dosentin arvon.
Helin on myös toiminut Suomen oikeusfilosofisen yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1977–1983, Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1999–2009 ja Lakimies-lehden päätoimittajana 2000–2004. Vuonna 2011 Suomalainen Lakimiesyhdistys myönsi hänelle Allan Serlachius-Särkilahti -palkinnon.
Oikeustieteellinen tutkimus

Helin on tutkinut muun muassa avioliitto-oikeutta, jäämistöoikeutta, lapsioikeutta, holhousoikeutta ja kansainvälistä yksityisoikeutta. Hän kuului 1970-luvun alussa Aulis Aarnion ympärille muodostuneeseen nuorten tutkijoiden ryhmään, jotka korostivat empiirisen tutkimuksen merkitystä perinteisen lainopin sijasta. Helin esimerkiksi julkaisi laajoja empiirisiä tutkimuksia avioeron yhteydessä tuomittavan elatusavun suuruudesta ja avioeron vaikutuksista. Hänen väitöskirjansa Lainoppi ja metafysiikka (1988) käsitteli skandinaavisen oikeusrealismin tieteenkuvaa ja sen vaikutusta Suomen siviilioikeuden tutkimukseen 1920-luvulta 1960-luvulle.
Helinin artikkelit Avio-oikeus ja tekijänoikeus ja Kieli oikeustodellisuuden rakentajana palkittiin parhaina Lakimiehessä vuosina 1983 ja 1998 julkaistuina kirjoituksina. Hänen artikkelinsa Sopimusvapauden ajalliset rajoitukset perheoikeudessa palkittiin yhtenä parhaista Defensor Legis -aikakauskirjassa vuonna 2023 julkaistuista oikeudellisista kirjoituksista.
Julkaisuja

Suomalainen avioeroprosessi.  Helsinki:  Tammi, 1974.  ISBN 951-30-2955-7.
Lainoppi ja metafysiikka: Tutkimus skandinaavisen oikeusrealismin tieteenkuvasta ja sen vaikutuksesta Suomen siviilioikeuden tutkimuksessa vuosina 1920-1960.  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1988.  ISBN 951-855-101-4.
Aarnio, Aulis; Helin, Markku: Suomen avioliitto-oikeus.  (3. uudistettu painos)  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1992.  ISBN 951-640-554-1.
Helin, Markku; Linna, Tuula; Rintala, Matti: Huolto- ja tapaamispäätöksen täytäntöönpano.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1997.  ISBN 951-640-964-4.
Isyyslaki.  Helsinki:  Talentum Pro, 2016.  ISBN 978-952-14-2321-5.
Suomen kansainvälinen perhe- ja perintöoikeus.  (2. uudistettu painos)  Helsinki:  Alma Talent, 2020.  ISBN 978-952-14-3457-0.
Matrox

| Matrox Electronic Systems Ltd |
| --- | --- |

Toimiala:  elektroniikkateollisuus
Tuotteet:  tietokonetekniikka, oheislaitteet, näytönohjain
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Matroxin valmistama näytönohjain
Matrox Electronic Systems Ltd on kanadalainen yritys, jonka päämaja sijaitsee Dorvalissa, Quebecissa. Yritys valmistaa mm. PC-tietokoneisiin soveltuvia näytönohjaimia sekä videoeditointikortteja. Muita tuotteita ovat mm. konenäköön, laaduntarkkailuun ja turvatekniikkaan liittyvät kamerat ja kuvankaappaustuotteet. Yrityksen nimi Matrox on johdettu sen perustajien sukunimistä (Lorne Trottier ja Branko Matic).
Matrox Graphics on erikoistunut näytönohjaimiin, joihin voi liittää useamman kuin yhden monitorin samanaikaisesti. Matroxin näytönohjainten päämarkkina-alueet koostuvat seuraavista osa-alueista: 2D, 3D, video- ja kuvankäsittely, tiede ja tutkimus, sairaala ja terveydenhuolto, pörssi ja sijoitustoiminta. Matrox suunnittelee ja valmistaa kaikki näytönohjaimensa itse, eikä myy grafiikkapiirejään muille korttivalmistajille.
1990-luvulla, Matrox Millennium -näytönohjaimet huomattiin niiden erinomaisen 2D-nopeuden ja kuvanlaatunsa vuoksi. Vuonna 1999 Matrox julkaisi Millennium G400 -korttinsa, joka ensimmäistä kertaa mahdollisti kuluttajille kahden monitorin käytön. Tuolloin myös kortin 3D-pelinopeus oli vertailukelpoinen kilpailijoiden näytönohjaimiin verrattuna. Vuonna 2002 Matrox toi markkinoille Parhelia -korttinsa, joka ensimmäistä kertaa mahdollisti kuluttajille jopa kolmen monitorin käytön samanaikaisesti. Parhelian 3D-pelinopeus oli kuitenkin useille pettymys, joten Matrox Surround Gaming (pelaaminen kolmella näytöllä) jäi vain pienen käyttäjäkunnan huviksi. Vasta vuonna 2006 Surround Gaming on saanut laajempaakin suosiota, sillä Matroxin keväällä 2006 julkaisema Matrox TripleHead2Go mahdollistaa kolmen monitorin käytön myös ATIn ja NVIDIAn näytönohjaimilla.
Sittemmin Matroxin on ollut vaikeaa pitää entistä asemaansa näytönohjainvalmistajien joukossa, sillä sen valmistamat tuotteet ovat vähitellen jääneet yhä enemmän jälkeen kilpailijoistaan, niin 3D-suorituskyvyn kuin myös markkinaosuudenkin kannalta. Tämän vuoksi Matrox on siirtänyt painopistettään pois 3D-pelinäytönohjaimista kohti pieniä erikoismarkkinoita. Viime vuosinamilloin? Matroxin markkinaosuus kaikista myydyistä näytönohjainpiireistä (mukaan lukien emolevyille integroidut piirit) on ollut alle yhden prosentin.
Aiheesta muualla

Matrox (englanniksi)
Matrox Users Resource Centre (englanniksi)
MatroxRulez's Homepage (englanniksi)
Matrox TripleHead2Go (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Max von Schillings

Max von Schillings
Max von Schillings (19. huhtikuuta 1868 Düren – 24. heinäkuuta 1933 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli maansa myöhäisromantiikan keskeinen vaikuttaja. Urallaan saavuttamastaan arvostuksesta huolimatta hänen jälkimainettaan heikensivät hänen myöhäisten vuosiensa kytkökset natsipuolueeseen (NSDAP).
Schillings opiskeli musiikkia ensin Bonnissa ja pääsi sitten Münchenin yliopistoon, jossa ystävystyi Richard Straussin kanssa. Vuonna 1892 hän sai nimityksen avustavaksi kapellimestariksi Bayreuthin musiikkijuhlille, jossa eteni pääkuoronjohtajaksi. Vuonna 1903 Schillings nimitettiin orkesterinjohdon professoriksi Müncheniin, jossa hänen oppilaidensa joukossa oli Wilhelm Furtwängler.
Schillingsin ensimmäinen menestynyt teos oli monodraama Das Hexenlied (1904), joka perustui Ernst von Wildenbruchin tarinaan. Schillings sävelsi teoksen laulaja Ludwig Wüllneriä varten. Wüllner teki teoksesta oman erikoisuutensa ja esitti sitä kansainvälisesti. Das Hexenlied edustaa Schillingsiltä tavallista radikaalimpaa ilmausta ja nousi säveltäjän tunnetuimmaksi teokseksi. Ooppera Moloch (1906) oli jälleen konservatiivisempi. Samoihin aikoihin Schillings johti Straussin Elektran (1905) ja Salomen (1908) kantaesitykset. Ennen toista maailmansotaa suursuosiossa oli Schillingsin ooppera Mona Lisa (1915), joka yhdisteli saksalaista postromanttista oopperaa ja italialaista verismiä. Schillingsin näyttelijävaimo Barbara Kemp ja myöhemmin Maria Jeritza saivat tästä teoksesta itselleen vakiroolin.
Vuonna 1918 Schillings pääsi Berliinin Staatsoperin johtoon. Siellä hän johti kantaesitykset esimerkiksi Straussin Die Frau ohne Schattenista, Hans Pfitznerin Palestrinasta, Ferruccio Busoni Arlecchinosta ja Franz Schrekerin Die Gezeichnetenista. Schillings poistettiin virasta vuonna 1925, koska oli joutunut ristiriitoihin Preussin kulttuuriministeri Carl Heinrich Beckerin kanssa. Tämän jälkeen Schillings kiinnostui äärioikeistopolitiikasta ja "saksalaisen musiikin" suojelemiselta modernismin ja ulkomaalaisuuden vaikutteilta. Vuonna 1931 natsit aloittivat yhteistyön Schillingsin kanssa. Hänen vuoden 1900 oopperansa Der Pfeifertag esitettiin uudelleen vuonna 1931, mitä natsit korostivat merkittävänä tapahtumana. Natsismin vahvistumisen myötä Schillings alkoi saada huomattavia nimityksiä. Vuonna 1932 hänet nimitettiin Preussin taideakatemian johtoon. Hän puhdisti organisaation "dekadenteista" taiteilijoista, joihin tulivat liitetyiksi Arnold Schönberg, kuvataiteilija Käthe Kollwitz ja jopa Schillingsin vanha ystävä Franz Schreker. Tästä toimenpiteestä moni huomattava taiteilija sai sysäyksen maasta poistumiseen. Schillings kuoli yllättäen heinäkuussa 1933, eikä hänen maineensa ole koskaan palautunut hänen viimeisten vuosien toiminnastaan, vaikka joitain hänen teoksiaan (Das Hexenlied, Mona Lisa) onkin elvytetty menestyksellä. Schillings teki kapellimestarina levytyksiä esimerkiksi Richard Wagnerin teoksista ja vuonna 1922 Ludwig Wüllnerin kanssa omasta Das Hexenlied -oopperastaan, jota vielä aikanaan pidettiin modernina.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Maxwell Atoms

Maxwell Atoms vuonna 2017.
Maxwell Atoms (alkuaan Adam Burton, s. tammikuu 1974) on yhdysvaltalainen animaattori, joka tuli tunnetuksi luomistaan animaatiosarjoista The Grim Adventures of Billy & Mandy ja Evil Con Carne.
Elämäkerta

Atoms aloitti piirtämisen jo kolmevuotiaana, ja innostus kasvoi edelleen kouluiässä kauhuelokuvien ja vanhojen lauantaiaamun piirrettyjen myötä. Hän päätyi animaatioalalle opiskeltuaan high schoolin jälkeen Philadelphiassa The University Of The Arts -koulussa vuosina 1992–1996.
Atomsilla on Aspergerin oireyhtymä.
Elämäkerta > Ura

Valmistumisensa jälkeen Atoms sai työharjoittelupaikan animaatiostudiosta Film Roman. Seuraavana vuonna hän sai töitä Hanna-Barberalta, jossa hän toimi käsikirjoittajana ja storyboardien piirtäjänä animaatioissa Cow & Chicken ja Olen Näätä. Atoms sai Annie-ehdokkuuden vuonna 1998 Cow & Chicken -televisiosarjan jaksosta "The Karate Chick". Sarjojen päätyttyä hän jatkoi piirrettyjen parissa luojana ja käsikirjoittajana. Vuonna 2001 Atoms loi kahdesta lyhytsarjasta koostuvan Grim & Evilin, jotka myöhemmin päätyivät omiksi sarjoikseen Hanna-Barbera-yhtiön muutettua nimekseen Cartoon Network Studios. Atoms on toiminut luomissaan sarjoissa ääninäyttelijänä muun muassa hahmoille Jeff the Spider, Piff ja Cod Commando. Hän sai vuonna 2007 Daytime Emmy -ehdokkuuden sarjasta The Grim Adventures of Billy & Mandy.
Aiheesta muualla

Maxwell Atoms Myspacessa (englanniksi)
Maxwell Atoms Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Maxwellin blogi
Magic

Magic voi tarkoittaa:
TV ja elokuva

Magic (TV channel)
Magic (vuoden 1917 elokuva), unkarilainen draamaelokuva
Magic (vuoden 1978 elokuva), yhdysvaltalainen kauhuelokuva
Musiikki

Magic, yhdysvaltalainen rap-artisti
Magic!, kanadalainen fuusioreggaeyhtye
Musiikki > Albumit

Magic (B'z:n albumi)
Magic (Tom Brownen albumi)
Magic (Djumbon albumi)
Magic (Gillanin albumi)
Magic (The Jetsin albumi)
Magic (Jorma Kaukosen albumi)
Magic (Axel Rudi Pellin albumi)
Magic (Smash Mouthin albumi)
Magic (Bruce Springsteenin albumi)
Magic (Amii Stewartin albumi)
Magic (T-Connectionin albumi)
Magic (Jolin Tsain album)
Magic (Twinsin album)
Magic (EP), The Sound of Arrowsin EP
Musiikki > Kappaleet

Magic (Coldplayn kappale)
Magic (B.o.B:n kappale)
Magic (The Carsin kappale)
Magic (Disco Montegon kappale)
Magic (Nick Draken kappale)
Magic (Futuren kappale)
Magic (Ladyhawken kappale)
Magic (MAXin kappale)
Magic (Olivia Newton-Johnin kappale)
Magic (One Directionin kappale)
Magic (Pilotin kappale)
Magic (Secretin kappale)
Magic (The Sound of Arrowsin kappale)
Magic (Bruce Springsteenin kappale)
Magic (Robin Thicken kappale)
Merenkulku

Carnival Magic, Dream-laivaluokan risteilyalus
Disney Magic, Disney Cruise Line -varustamon risteilyalus
Urheilu

Magic Johnson, yhdysvaltalainen koripalloilija
Orlando Magic, yhdysvaltalainen koripallojoukkue
Waikato Bay of Plenty Magic, uusiseelantilainen verkkopallojoukkue