stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian Grand Prix 1973
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Ronnie Peterson | Lotus-Ford | 55 | 1:29:17.0 | 1 | 9 |
| 2 | 1 |  Emerson Fittipaldi | Lotus-Ford | 55 | 0.8 | 4 | 6 |
| 3 | 8 |  Peter Revson | McLaren-Ford | 55 | 28.8 | 2 | 4 |
| 4 | 5 |  Jackie Stewart | Tyrrell-Ford | 55 | 33.2 | 6 | 3 |
| 5 | 6 | François Cevert | Tyrrell-Ford | 55 | 46.2 | 11 | 2 |
| 6 | 10 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 55 | 59.8 | 10 | 1 |
| 7 | 23 |  Mike Hailwood | Surtees-Ford | 55 | + 1:28.7 | 8 |   |
| 8 | 3 |  Jacky Ickx | Ferrari | 54 | + 1 krs. | 14 |   |
| 9 | 29 |  David Purley | March-Ford | 54 | + 1 krs. | 24 |   |
| 10 | 16 |  George Follmer | Shadow-Ford | 54 | + 1 krs. | 21 |   |
| 11 | 17 |  Jackie Oliver | Shadow-Ford | 54 | + 1 krs. | 19 |   |
| 12 | 9 |  Rolf Stommelen | Brabham-Ford | 54 | + 1 krs. | 9 |   |
| 13 | 20 |  Jean-Pierre Beltoise | BRM | 54 | + 1 krs. | 13 |   |
| 14 | 12 |  Graham Hill | Shadow-Ford | 54 | + 1 krs. | 22 |   |
| 15 | 7 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | 53 | + 2 krs. | 3 |   |
| NC | 25 |  Howden Ganley | Iso Marlboro-Ford | 44 | Ei sijoitusta | 20 |   |
| Kesk. | 15 |  Mike Beuttler | March-Ford | 34 | Vaihdelaatikko | 12 |   |
| Kesk. | 21 |  Niki Lauda | BRM | 33 | Onnettomuus | 15 |   |
| Kesk. | 19 |  Clay Regazzoni | BRM | 30 | Sytytys | 18 |   |
| Kesk. | 24 |  Carlos Pace | Surtees-Ford | 17 | Pyörä | 5 |   |
| Kesk. | 26 |  Gijs van Lennep | Iso Marlboro-Ford | 14 | Ylikuumeneminen | 23 |   |
| Kesk. | 28 |  Rikky von Opel | Ensign-Ford | 10 | Ylikuumeneminen | 17 |   |
| Kesk. | 11 |  Wilson Fittipaldi | Brabham-Ford | 6 | Jarrut | 16 |   |
| Kesk. | 4 |  Arturo Merzario | Ferrari | 2 | Ripustukset | 7 |   |
Muuta

Nopein kierros: Jackie Stewart - 1:35.3
Kalimeenoja

| Kalimenjoki> Kalimenoja, Kalimeenoja |
| --- | --- |
 Kalimeenojaa Kellossa
Alkulähde:  Ahmasjärvi
Laskupaikka:  Perämeri
Maat:  Suomi
Pituus:  noin 50 km
Alkulähteen korkeus:  46,5 m
Virtaama:  2 m³/s
Valuma-alue:  224 km²
fi
Kalimenjoki tai Kalimeenoja tai Kalimenoja on valjastamaton ja lähes luonnontilainen keskisuuri joki, joka virtaa Oulun kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla.
Joki alkaa Rekikylästä Vesalan kaupunginosasta ja Ahmasjärvestä. Kalimeenlammella se laajenee, ja jatkuu laskuojana, virraten länteen halki Saviharjun, Korvenkylän, Kalimeenkylän sekä Kellon kaupunginosien, laskien Perämeren Kuivasmereen Kellon Kiviniemessä.
Kalimenjoen valuma-alueen pinta-ala on 224 km² ja järvisyys 2 %. Joen kokonaispituus on noin 35 km ja joessa on pudotuskorkeutta noin 60 m (Kalimenjoen perusselvitys 2011). Joen keskivirtaama on 2 m3/s. Valuma-alueella sijaitsee yhteensä 27 järveä,  joista suurimmat ovat Hämeenjärvi  104,8 ha, Jäälinjärvi 93,1 ha, Lylykkäänjärvi 44,4 ha, Kalimenlampi 20,5 ha, Saarisenjärvi 22,9 ha ja Valkiaisjärvi 32,0 ha.
Valuma-alueesta 66,2 % on metsää, 14,7 % harvapuustoista metsää, pensastoa tai avoimia kankaita, 5,1 % kosteikkoja ja avosoita, 3,5 % asuinalueita, 3,5 % viljelysmaata, 2,5 % teollisuuden palveluiden ja liikenteen alueita, 1,8 % sisävesiä, 1,7 % maa-ainesten ottoalueita, kaatopaikkoja ja rakennustyöalueita, 0,6 % heterogeenisiä maatalousvaltaisia alueita sekä 0,4 % virkistys- ja vapaa-ajan toiminta-alueita.
Kalimenjoen valuma-alueen kartta
Kalimenjokeen laskee useita pienempiä uomia. Suurimmat laskuojat ovat Jäälinjärvestä laskeva Jäälinoja sekä Hekkalanlahti-nimisestä järvestä laskeva Himottuoja–Lahdeoja. Myös Huutilampi Heikinharjussa laskee Kalimenjokeen.
Kalimenjoki luokitellaan keskisuureksi joeksi, ja se kuuluu Oulujoen–Iijoen vesienhoitoalueeseen. Joessa on useita koski- ja suvantopaikkoja. Kalimeenoja on määritelty arvokkaaksi pienvesistöksi.
Kalimenjoki on koko matkaltaan virkistys- ja kotitarvekalastuskäytössä. Melontakohteeksi se soveltuu alajuoksunsa osalta korkean veden aikaan. Uoman yli on kaatuneita puita Alakylän tien eteläpuolella, mutta Alakylän tien pohjoispuoli soveltuu melomiseen ja korkean veden aikana myös veneilyyn. Joen vesi on tummaa ja sameaa, johtuen pääosin raudan huuhtoutumisesta jokiveteen.
Mirja Jaako Oulun yliopistosta kartoitti vuonna 1972 Haukiputaan paikannimistöä, ja tallensi joen nimen muodossa Kalimenoja. Varmaa tietoa ei ole, milloin ja miksi nimen loppuosa muuttui joesta ojaksi. Maanmittauslaitoksen kartoissa joen nimenä näkyy myös toistaiseksi Kalimenoja. Nykyään nimitys Kalimenjoki on kuitenkin vakiintumassa, esimerkiksi uusimmissa tutkimuksissa sitä kutsutaan tällä nimellä. Aikaisemmin joki on tunnettu nimillä Kalimenjoki, Kellonjoki, Kalewanjoki ja Kallisenjoki.
Joen nykyistä tilaa pidetään huonona tai tyydyttävänä korkeiden fosforipitoisuuden ja ajoittaisen happamuuden vuoksi. Joen vesi soveltuu teollisuuden käyttöön prosessivetenä ja jossain määrin kasteluun.
Itävallan Grand Prix 1972

Itävallan Grand Prix 1972 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. elokuuta 1972 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Emerson Fittipaldi, jolle voitto oli kauden neljäs.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 31 |  Emerson Fittipaldi | Lotus-Ford | 54 | 1:29:16.66 | 1 | 9 |
| 2 | 12 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | 54 | 1.18 | 7 | 6 |
| 3 | 14 |  Peter Revson | McLaren-Ford | 54 | 36.53 | 4 | 4 |
| 4 | 25 |  Mike Hailwood | Surtees-Ford | 54 | 44.76 | 12 | 3 |
| 5 | 10 |  Chris Amon | Matra | 54 | 45.64 | 6 | 2 |
| 6 | 9 |  Howden Ganley | BRM | 54 | + 1:01.19 | 10 | 1 |
| 7 | 1 |  Jackie Stewart | Tyrrell-Ford | 54 | + 1:09.09 | 3 |   |
| 8 | 7 |  Jean-Pierre Beltoise | BRM | 54 | + 1:21.45 | 21 |   |
| 9 | 2 |  François Cevert | Tyrrell-Ford | 53 | + 1 krs. | 20 |   |
| 10 | 4 |  Niki Lauda | March-Ford | 53 | +1 krs. | 22 |   |
| 11 | 24 |  Tim Schenken | Surtees-Ford | 52 | +2 krs. | 8 |   |
| 12 | 5 |  Ronnie Peterson | March-Ford | 52 | +2 krs. | 11 |   |
| 13 | 6 |  Peter Gethin | BRM | 51 | +3 krs. | 16 |   |
| 14 | 11 |  Andrea de Adamich | Surtees-Ford | 51 | +3 krs. | 13 |   |
| Kesk. | 27 |  Rolf Stommelen | March-Ford | 48 | Moottori | 17 |   |
| NC | 23 |  Carlos Pace | March-Ford | 46 | Ei sijoitusta | 18 |   |
| Kesk. | 15 |  Nanni Galli | Tecno | 45 | Öljyvuoto | 23 |   |
| Kesk. | 16 |  Graham Hill | Brabham-Ford | 36 | Suihkutus | 14 |   |
| Kesk. | 28 |  Wilson Fittipaldi | Brabham-Ford | 31 | Jarrut | 15 |   |
| Kesk. | 3 |  Mike Beuttler | March-Ford | 24 | Polttoaineen syöttö | 24 |   |
| Kesk. | 29 |  François Migault | Connew-Ford | 22 | Ripustukset | 25 |   |
| Kesk. | 18 |  Jacky Ickx | Ferrari | 20 | Polttoaineen syöttö | 9 |   |
| Kesk. | 17 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 14 | Suihkutus | 5 |   |
| Kesk. | 19 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 13 | Polttoaineen syöttö | 2 |   |
| Kesk. | 21 |  David Walker | Lotus-Ford | 6 | Moottori | 19 |   |
Muuta

Nopein kierros: Denny Hulme - 1:38.32
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix 1980

Itä-Yhdysvaltain Grand Prix 1980 oli Formula 1 -sarjan kauden 1980 päätösosakilpailu, joka ajettiin 5. lokakuuta 1980 Watkins Glenin radalla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Alan Jones. Kilpailu oli myös viimeinen kerta, kun F1-osakilpailu järjestettiin Watkins Glenissä. Kilpailun ensimmäisen puolikkaan ajan johdossa oli Bruno Giacomelli ja toisen puolikkaan johdossa oli Alan Jones.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 27 |  Alan Jones | Williams-Ford | 59 | 1.34.36,05 | 5 | 9 |
| 2 | 28 |  Carlos Reutemann | Williams-Ford | 59 | + 4,21 | 3 | 6 |
| 3 | 25 |  Didier Pironi | Ligier-Ford | 59 | + 12,57 | 7 | 4 |
| 4 | 12 |  Elio de Angelis | Lotus-Ford | 59 | + 29,69 | 4 | 3 |
| 5 | 26 |  Jacques Laffite | Ligier-Ford | 58 | + 1 krs. | 12 | 2 |
| 6 | 11 |  Mario Andretti | Lotus-Ford | 58 | + 1 krs. | 11 | 1 |
| 7 | 16 |  René Arnoux | Renault | 58 | + 1 krs. | 6 |  |
| 8 | 9 |  Marc Surer | ATS-Ford | 57 | + 2 krs. | 17 |  |
| 9 | 50 |  Rupert Keegan | Williams-Ford | 57 | + 2 krs. | 15 |  |
| 10 | 21 |  Keke Rosberg | Fittipaldi-Ford | 57 | + 2 krs. | 14 |  |
| 11 | 1 |  Jody Scheckter | Ferrari | 56 | + 3 krs. | 23 |  |
| NC | 7 |  John Watson | McLaren-Ford | 50 | + 9 krs. | 9 |  |
| Kesk. | 2 |  Gilles Villeneuve | Ferrari | 49 | Onnettomuus | 18 |  |
| NC | 3 |  Jean-Pierre Jarier | Tyrrell-Ford | 40 | + 19 krs. | 22 |  |
| Kesk. | 30 |  Jochen Mass | Arrows-Ford | 36 | Voimansiirto | 24 |  |
| Kesk. | 23 |  Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 31 | Sähköt | 1 |  |
| Kesk. | 5 |  Nelson Piquet | Brabham-Ford | 25 | Ulosajo | 2 |  |
| Kesk. | 6 |  Hector Rebaque | Brabham-Ford | 20 | Moottori | 8 |  |
| Kesk. | 31 |  Eddie Cheever | Osella-Ford | 20 | Jousitus | 16 |  |
| Kesk. | 29 |  Riccardo Patrese | Arrows-Ford | 16 | Ulosajo | 20 |  |
| Kesk. | 14 |  Jan Lammers | Ensign-Ford | 16 | Ohjaus | 25 |  |
| Kesk. | 20 |  Emerson Fittipaldi | Fittipaldi-Ford | 15 | Jousitus | 19 |  |
| Kesk. | 4 |  Derek Daly | Tyrrell-Ford | 3 | Ulosajo | 21 |  |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 2 | Onnettomuus | 10 |  |
| DNS | 8 |  Alain Prost | McLaren-Ford |  | Loukkaantui | 13 |  |
| DNQ | 43 |  Mike Thackwell | Tyrrell-Ford |  | Karsiutui |  |  |
| DNQ | 51 |  Geoff Lees | Williams-Ford |  | Karsiutui |  |  |
Muuta

Paalupaikka: Bruno Giacomelli – 1.33,291
Bruno Giacomellin ensimmäinen ja ainoa paalupaikka.
Nopein kierros: Alan Jones – 1.34,068 (kierroksella 44)
Guatemalan vallankaappaus 1954

Guatemalan vallankaappaus 1954 oli Yhdysvaltojen CIA:n tukema vallankaappaus, joka syöksi vallasta Guatemalan presidentti Jacobo Árbenzin ja nosti presidentiksi eversti Castillo Armas vuonna 1954. Árbenzia oli alettu pitää uhkana, koska hänen uudistustensa kuten maan uudelleenjako miellettiin kylmän sodan ajan ilmapiirissä kommunismina. CIA:n peitenimi hankkeelle oli operaatio PBSUCCESS ja 18. kesäkuuta Armasin suhteellisen pieni kapina armeija hyökkäsi Guatemalaan Hondurasista tukenaan muutamia amerikkalaisia pommikoneita. Árbenz luuli joutuneensa suuremman yhdysvaltalaisen hyökkäyksen kohteeksi ja pakeni maasta 27. kesäkuuta.
Sittemmin Guatemalassa valtaa piti armeija ja maa jakautui sotilasvallan kannattajiin ja vastustajiin. Sissisotaa ja talonpoikaiskapinoita käsittänyt Guatemalan sisällissota jatkui 1980-luvulle ja johti kymmenientuhansien tai jopa satojentuhansien kuolemaan.
Vallankaappaus

CIA:n operaatio PBSUCCESS perustui laajalle mediakampanjalle, jossa Árbenzista maalattiin kuva uhkana koko läntiselle pallonpuoliskolle, josta guatemalalaiset itsekin tahtoivat päästä eroon. Kampanjan pääarkkitehti oli propagandan ja mainonnan pioneerina tunnettu Edward Bernays.
Samaan aikaan guatemalalaisista maanpakolaisista oli alettu koota kapina-armeijaa, jotta yhdysvaltojen ei tarvitsisi itse puuttua asioihin suoraan. Tilanteen kiristyminen ei ollut jäänyt huomaamatta Guatemalassa. Árbenz oli keväällä 1954 tilannut aseita Itä-Euroopasta tarkoituksenaan jakaa niitä kannattajilleen. Tähän suunnitelmaan ei kuitenkaan keretty ryhtyä.
18. kesäkuuta 1954 eversti Carlos Castillo Armasin johtama noin 300 miehen vahvuinen kapina-armeija ylitti Guatemalan rajan Hondurasista käsin. Joukot alkoivat edetä kohti maan pääkaupunki Guatemala Cityä United Fruit -yhtiön maiden halki. Samaan aikaan pääkaupungissa Yhdysvaltojen lähettiläs John Peurifoy johti amerikkalaisten paikallista toimintaa. Yhdysvaltalaiset radioasemat välittivät propagandauutisia, joiden mukaan maata vastaan oli hyökännyt valtava armeija, joka tähtäsi Árbenzin kukistamiseen. Samalla CIA:n kapina-armeijan tueksi antamat pommikoneet pommittivat kohteita presidentinpalatsin lähistöllä. Harhautus oli onnistunut, sillä sekä Guatemalan armeija että Árbenz uskoivat suuren yhdysvaltalaisen joukko-osaston tunkeutuneen maahan. Armeija kävi kapinallisia vastaan joitakin pienimuotoisia yhteenottoja, mutta pian sen kenraalit alkoivat neuvotella Peurifoyn kanssa.
Árbenz erosi ja pakeni maasta 27. kesäkuuta. Kapina-armeija valtasi pääkaupungin lopulta ilman vastarintaa.
Seuraukset

Muutamia viikkoja tapahtumien jälkeen Guatemalan uudeksi presidentiksi oli noussut entuudestaan melko tuntematon Castillo Armas, jonka Yhdysvaltojen taloudellisesti tukema hallinto alkoi purkaa Árbenzin ja Arévalon kausien uudistuksia. Maauudistuksen aikana jaetut maat palautettiin entisille omistajilleen, armeija ja hallinto puhdistettiin kommunisteiksi epäillyistä ja ammattiyhdistysliike CGTG lakkautettiin. Puhdistusten aikana surmattiin tai katosi tuhansia. Armasin valtaantulon jälkeen yleistyi myös etenkin myöhemmin yleinen tapa, jonka mukaan armeija oli jatkuvasti mukana maan politiikassa. Monet sittemmistä presidenteistä olivat kenraaleja. Maa jakautui sotilasvallan kannattajiin ja vastustajiin. 1980-luvulle saakka jatkunut sissisota ja talonpoikaiskapinat aiheuttivat Guatemalan sisällissodassa kymmenientuhansien tai jopa satojentuhansien kuoleman.
Yhdysvaltojen toiminta Guatemalassa tuomittiin Latinalaisessa Amerikassa laajalti. Maa perusteli kuitenkin toimintaa YK:n turvallisuusneuvostossa YK:n peruskirjan artiklan 51 perusteella, jonka mukaan alueelliset järjestöt saattoivat tehdä päätöksiä alueellisista konflikteista ja Yhdysvaltojen toiminta oli näin perusteltu OAS:n päätöslauselman perusteella.
Vuonna 2011 silloinen Guatemalan presidentti Álvaro Colom pyysi Guatemalan valtion puolesta anteeksi vallankaappauksen tapahtumia.
Jacobo Árbenz.
Presidentti Dwight D. Eisenhower ja ulkoministeri John Foster Dulles.
CIA:n vuonna 2003 julkaistu sisäinen muisto kuvailee keskustiedustelupalvelun toimintaa Guatemalassa.
Mukdenin välikohtaus

Mukdenin välikohtaus (Liutiaohun välikohtaus, yksinkertaistettu kiina: 柳条湖事变; perinteinen kiina: 柳條湖事變; pinyiniksi: Liǔtiáohú Shìbiàn, japaniksi: 柳条湖事件, Ryūjōko-jiken) eli Mantšurian välikohtaus (kanjiksi: 滿洲事變, kanjiksi: 満州事変, Manshū-jihen) tai syyskuun 18. päivän välikohtaus (yksinkertaistettu kiina: 九一八事变; perinteinen kiina: 九一八事變; pinyiniksi: Jiǔ Yībā Shìbiàn) tapahtui eteläisessä Mantšuriassa 18. syyskuuta 1931, kun japanilaiset nuoret upseerit räjäyttivät osan Japanin Etelä-Mantšurian rautatien omistamaa rataa lähellä Mukdenia (nykyinen Shenyang). Keisarillisen Japanin armeija syytti teosta kiinalaisia toisinajattelijoita, millä saatiin aikaan tekosyy hyökkäykselle Mantšuriaan.
Tausta

Kiina oli luovuttanut ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päättäneellä Shimonosekin rauhansopimuksella Japanille Formosan, Peskadorit ja Liaodongin niemimaan, mutta Ranska, Saksa ja etenkin Venäjä vastustivat niemimaan luovutusta Japanille. Sen sijaan maat painostivat Japania hyväksymään niemimaan sijaan 30 miljoonan taelin korvauksen. Venäjä aloitti tämän jälkeen Etelä-Mantšurian rautatien rakentamisen, joka yhdisti Harbinin kaupungin Port Arthuriin. Venäjä hallitsi jo ennestään Itä-Mantšurian rautatietä ja nyt alueen halkaisevia rautateitä vartioi yhteensä 175 000 venäläissotilasta ja alue oli näin käytännössä Venäjän vallan alla. Japani piti Venäjää suorana uhkana sen hallitsemalle Korealle ja suuremmille suunnitelmille hallita Itä-Aasiaa. Maiden välit kiristyivät ja kehitys huipentui Venäjän–Japanin sotaan vuosina 1904–1905. Japanin voitot Venäjästä Port Arthurissa ja Tsushimassa pakottivat Venäjän hyväksymään Portsmouthin rauhansopimuksen, jolla maa luovutti Port Arthurin ja Etelä-Mantšurian rautatien hallinnan Japanille. Molemmat maat sitoutuivat vetäytymään Kiinasta ja tunnustamaan Kiinan suvereniteetin Mantšuriassa.
Qing-dynastian luhistuttua vuonna 1912 maata hallitsivat paikalliset sotaherrat. 1920-luvulle tultaessa yksi heistä voimakkaimmista oli Mantšuriaa 100 000:n miehen hyvin varustetun Fengtian-armeijansa kautta hallinnut Zhang Zuolin. Japanin Etelä-Mantšurian rautatietä turvaamassa oli noin 10 000 Guandong-armeijan sotilasta. Monet tämän armeijan upseereista halusivat sytyttää sodan Kiinaa vastaan ja liittää Mantšurian Japaniin samaan tapaan kuin Korealle oli käynyt vuonna 1910. Monien japanilaisten mukaan Japanin tuli johtaa Aasiaa länttä vastaan ja Mantšurian hallintaa pidettiin välttämättömänä näille suunnitelmille. 4. kesäkuuta 1928 Zhang Zuolinia kuljettaneen junan alla räjähti erään japanilaisen upseerin asettama pommi ja Zhang sai surmansa. Kansallismielistä hallitusta Nanjingissa johtanut Tšiang Kai-šek ei kuitenkaan ryhtynyt Japanin vastaisiin toimiin, kuten pommin asettajat olivat toivoneet. Valtaan Mantšuriassa nousi Zhangin poika Zhang Xueliang, joka oli uskollinen kansallismieliselle hallitukselle ja toi alueen näin sen vähintään nimellisen vallan alle joulukuussa 1928.
Mukdenin välikohtaus

Zhang Xueliang ei tyytynyt pelkästään aikaisempaan vallinneeseen tilanteeseen. Hän ei suostunut uusiin myönnytyksiin Japanille, pyrki pääsemään eroon aikaisemmin tehdyistä myönnytyksistä ja vahvisti armeijaansa 250 000:n mieheen. Taloudellisten ongelmien kanssa painivat poliitikot ja armeijan edustajat Japanin kotisaarilla valmistelivat puolestaan määräyksiä, jotka estäisivät Guandong-armeijan provokaatiot Kiinaa vastaan. Upseerit tiesivät ajan olevan vähissä ja päättivät ryhtyä vielä toiseen yritykseen. 18. syyskuuta 1931 Etelä-Mantšurian rautatien varrella lähellä suurta kiinalaista varuskuntaa Mukdenissa räjähti. Kiinalaiset sotilaat saapuivat paikalle tutkimaan tilannetta ja he joutuivat japanilaisten sotilaiden tulittamaksi. Japanilaiset jatkoivat hyökkäystään aina kiinalaiseen varuskuntaan saakka. Uutinen kiinalaisten väitetystä hyökkäyksestä levisi ja japanilaisten joukkojen komentaja Koreassa päätti lähettää joukkoja Etelä-Mantšuriaan. Guangdong-armeija valtasi Mukdenin ja alueen muut merkittävät kaupungit kohdaten vain ajoittaista vastarintaa. Tšiang Kai-šek oli kieltänyt joukkoja tekemästä vastarintaa ja seuraavien kolmen kuukauden sisällä Zhengin joukot oli siirretty Kiinan muurin eteläpuolelle.
Seuraukset

Vetäytyminen Mantšuriasta ilman vastarintaa johti Japanin vastaisiin mielenilmauksiin Kiinassa. Japanin vastainen boikotti levisi ympäri Kiinaa ja tilanteesta huolestui Shanghain kansainvälinen siirtokunta, joka pelkäsi ulkomaalaisten vastaisia mellakoita. Japanilaiset merijalkaväen sotilaat saapuivat tammikuussa 1932 alueelle turvaamaan japanilaisia yrityksiä, mikä johti yhteenottoihin kiinalaisten joukkojen kanssa. Vastauksena tähän Japani pommitti Zhabein teollisuus- ja asuinaluetta ja hyökkäsi itse kaupunkiin. kiivaiden taistelujen jälkeen solmittiin aselepo toukokuussa 1932. Tällä välin japanilaiset olivat nostaneet Qing-dynastian viimeisen keisari Pu Yi valtaistuimelle Mantšuriassa, jota hallitsi nyt Mantšukuo-niminen Japanin nukkevaltio. Kiina valitti Kansainliittoon vaatien Japanin vetäytymistä Mantšuriasta. Kansainliitto lähetti paikalle asiaa tutkivan lähetystön jaarli Lyttonin johdolla. Lyttonin valmisteleman selvityksen mukaan Mukdenin välikohtaus oli Japanin toteuttama ja että Mantšukuo ei ollut oikea valtio, vaan Japanin armeijan hallitsema nukkevaltio. Kansainliiton äänestettyä selvityksen paikkansapitävyyden puolesta Japani erosi järjestöstä. Japani vakiinnutti asemansa Mantšuriassa neuvotellen Neuvostoliiton luopumaan oikeuksistaan Itä-Mantšurian rautatiehen vuonna 1934 ja vallaten sen raja-alueita vielä vuosina 1932–1935.
Tšiang Kai-šekin johtamat kansallismieliset pyrkivät ostamaan itselleen aikaa alueita luovuttamalla vahvistaen samalla Kiinan armeijaa ja maan yhtenäisyyttä. Ajankohtaisempana ongelmana pidettiin kommunisteja, joita vastaan käytiin sisällissotaa. Kansallismieliset ja kommunistit pääsivät yhteisymmärrykseen Japanin vastaisista toimista vasta toisen Kiinan–Japanin sodan syttymisen jälkeen syyskuussa 1937. Japani säilytti asemansa Mantšuriassa ja jatkoi Itä-Aasian ja Tyynenmeren alueiden valtauksiaan toisen maailmansodan aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mukdenin välikohtaus Wikimedia Commonsissa
Mantšurian rautatieverkko venäläisessä kartassa vuosien 1914 ja 1915 väliltä.
Japanilaisia asiantuntijoita räjäytyspaikalla syyskuussa 1931.
Mantšuriaa käsitellään Kansainliitossa vuonna 1932.
Itseorganisoituva kartta

Itseorganisoituva kartta (engl. Self-Organizing Map, SOM) on ohjaamattomaan oppimiseen perustuva neuroverkkomalli. Sen on kehittänyt akateemikko Teuvo Kohonen. Hän julkaisi menetelmän 1980-luvulla. Se on Kohosen kansainvälisesti tunnetuin työ ja yksi Suomen tieteen kansainvälisesti siteeratuimmista yksittäisistä tuloksista. Itseorganisoituvan kartan teoriasta ja sovelluksista on kirjoitettu yli 7 000 tieteellistä artikkelia. Mallista on käytetty myös nimeä Kohonen map tai Kohonen network.
Itseorganisoituvassa kartassa tilastolliset yhteydet moniulotteisen datajoukon alkioiden välillä muunnetaan yksinkertaisiksi geometrisiksi suhteiksi, jotka voidaan näyttää esimerkiksi kaksiulotteisena karttana. Moniulotteinen tieto siis pakataan tavalla, jossa tärkeimmät topologiset ja metriset suhteet alkioiden välillä säilyvät, ja lopputuloksena syntyvä kartta voi tarjota jonkinlaisen abstraktion tietosisältöön.
Itseorganisoituvan kartan sovelluksia ovat muun muassa puheen- ja hahmontunnistus, visualisointi, tietoliikennetekniikka ja semanttinen web.
Algoritmi

Itseorganisoituvan kartan toiminta perustuu ajatukseen, että joukko keinotekoisia neuroneita mukautuu oppimisprosessin aikana esittämään syötteenä annetun datajoukon keskeisiä tilastollisia ominaisuuksia. Keinotekoiset neuronit ovat matemaattisesti todettuna numeerisia mallivektoreita. Sekä datajoukon syötevektoreiden ja mallivektoreiden alkioiden määrä on sama. Syötevektorissa voi olla mitä tahansa numeerisessa muodossa esitettävää dataa kuten ihmisiä koskevien lääketieteellisten mittauksien tuloksia, yritysten tilinpäätöstietoja tai valtioiden tilaa kuvaavien muuttujien arvoja.
Itseorganisoituvaa karttaa päivitetään seuraavalla tavalla:
Similarity matching (vektorien yhteensovitus):
||x(t_{k})-m_{c}(t_{k})||=\min _{i}\{||x(t_{k})-m_{i}(t_{k})||\},
missä  x(t_{k}) on verkon vastaanottama moniulotteinen datavektori ja  m_{i}(t_{k}) on keinotekoinen neuroni eli painovektori. Aika ilmaistaan muuttujalla  t_{k}.
Päivityssääntö:
m_{i}(t_{k+1})=m_{i}(t_{k})+\alpha (t_{k})[x(t_{k})-m_{i}(t_{k})],i\in N_{c},
m_{i}(t_{k+1})=m_{i}(t_{k}), muulloin.
Parametri  \alpha  on ”unohdustermi”, jonka suuruudesta riippuu, kuinka paljon jää päivityksessä vanhasta neuronin arvosta jäljelle. Se myös kontrolloi verkon stabiilisuutta.  N_{c} on topologinen naapurusto eli joukko neuroneita, jotka ovat verkossa lähinnä minimioperaation toteuttavaa neuronia.
Kartan päivityssääntö tarkoittaa sitä, että datavektoria  x lähimpiä neuroneita  m_{i} siirretään sitä kohti. Näin ollen neuronit virittyvät hiljalleen data-avaruuteen.
Itseorganisoituvan kartan laajennukset ja muunnelmat

Itseorganisoituvasta kartasta on kehitetty suuri joukko laajennuksia ja muunnelmia. Seuraavassa on lueteltu muutama esimerkki.
BSOM: Bayesian SOM tai Binary SOM
CSOM: SOM for Continuous Data
ESOM: Evolving SOM, Emergent SOM tai Extended SOM
GSOM: Growing SOM
Itseorganisoituvan kartan yksi laajennus on niin sanottu operaattorikartta. Tässä kartassa neuronina voi olla esimerkiksi aliavaruuden kanta.
WEBSOM-niminen menetelmä on kehitetty karttojen tekemiseen tekstitiedosta.
Tieteellinen yhteisö

Workshop Self-Organizing Maps on konferenssisarja, joka keskittyy itseorganisoituvan kartan teoriaan ja sovelluksiin. Se on järjestetty vuodesta 1997 eri puolilla maailmaa.
WSOM 1997: Espoo, Suomi
WSOM 1999: Espoo, Suomi
WSOM 2001: Lincoln, Englanti
WSOM 2003: Kitakyushu, Japan
WSOM 2005: Pariisi, Ranska
WSOM 2007: Bielefeld, Saksa
WSOM 2009: St. Augustine, Florida, USA
WSOM 2011: Espoo, Suomi
WSOM 2012: Viña del Mar, Chile
WSOM 2014: Saksin osavaltio, Saksa