stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bruno Kernen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bruno Kernen  |  Bruno Kernen  |  Bruno Kernen  |  |
Maa:   Sveitsi
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | syöksylasku |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sestriere 1997 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Sestriere 1997 | alppiyhdistetty |  |
|  Pronssia | St. Moritz 2003 | syöksylasku |  |
|  Pronssia | Åre 2007 | supersuurpujottelu |  |
Bruno Kernen (s. 1. heinäkuuta 1972 Thun, Sveitsi) on uransa lopettanut sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Kernen voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden vuonna 1997, Italian Sestrieressä. Samoissa MM-kilpailuissa hän oli vielä alppiyhdistetyssä toinen. 1999 Vailin MM-kilpailuissa hän ei selviytynyt mitaleille, mutta St. Moritzin maailmanmestaruuskilpailuissa 2003, hän saavutti pronssimitalin syöksylaskussa ja sijoittui supersuurpujottelussa 8:ksi. Bormion MM-kilpailuista 2005 tulivat syöksyn 5:s sija, ja super-G:n 8:s sija. Uransa viimeisissä arvokisoissa, Åren MM-kilpailuissa 2007, Kernen sijoittui super-G:ssä pronssille.
Kernen saavutti uransa ainoan olympiamitalin Torinon kisojen syöksylaskusta, jossa hän sijoittui pronssille. Samoissa olympialaisissa hän osallistui vielä supersuurpujotteluun, jossa sijoittui 18:ksi. Naganon olympialaisissa Kernen keskeytti syöksylaskussa ja sijoittui super-G:ssä 11:ksi.
Junioreiden MM-kilpailuissa 1991, Kernen voitti alppiyhdistetyn mestaruuden ja saavutti super-G:ssä pronssia.
Urallaan Kernen pystyi kolmeen maailmancupin osakilpailuvoittoon ja oli palkintokorokkeella yhteensä seitsemän kertaa. Hän kärsi urallaan paljon loukkaantumisista ja ilmoitti kesällä 2007 lopettavansa polvivaivan takia.
Osakilpailuvoitot

| Pvm | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 19. tammikuuta, 1996 |  Veysonnaz | Syöksylasku |
| 20. tammikuuta, 1996 |  Veysonnaz | Syöksylasku |
| 18. tammikuuta, 2003 |  Wengen | Syöksylasku |
Aiheesta muualla

Bruno Kernenin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Diablo III

| Diablo III |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Blizzard Entertainment
Julkaisija:  Blizzard Entertainment
Jakelija:  Nintendo eShop ja Microsoft Store
Suunnittelija:  Jay Wilson Leonard Boyarsky
Säveltäjä:  Russell Brower Derek Duke Glenn Stafford Joseph Lawrence Neal Acree Laurence Juber Edo Guidotti
Pelisarja:  Diablo
Pelimoottori:  In-house engine, Havok
Julkaistu:  Microsoft Windows, OS X 15. toukokuuta 2012 PlayStation 3, Xbox360 3. syyskuuta 2013 PlayStation 4, Xbox One 19. elokuuta 2014 Nintendo Switch 2. maaraskuuta 2018
Lajityyppi:  toimintapeli, hack and slash
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  BBFC: 15 ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 16
Alusta:  Microsoft Windows, OS X, PlayStation 3, Xbox 360, PlayStation 4, Xbox One, Nintendo Switch
Jakelumuoto:  DVD DL, Blu-ray
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Diablo III on Blizzard Entertainmentin kehittämä Diablo-toimintapelisarjan videopeli. Blizzard vahvisti pelin olevan tekeillä 28. kesäkuuta 2008. Sen oli tarkoitus ilmestyä alkuvuodesta 2012, mutta tammikuussa 2012 julkaisun ilmoitettiin viivästyvän peliin tehtävien muutosten vuoksi.. Lopulta Blizzard vahvisti pelin ilmestyvän 15. toukokuuta 2012.[lähde? ]
Pelaaminen

Diablo III on sarjan edellisten pelien tapaan hack and slashiä. Peliin on kuitenkin lisätty uusia ominaisuuksia, kuten esimerkiksi: pelaaja voi hajottaa seinän zombiarmeijan niskaan. Lisäksi hahmot puhuvat aikaisempia pelejä enemmän.
Pelissä on myös mukana aiemmista peleistä tuttu Battle.net-moninpeli. Hahmojen statsien (kykypisteiden) valinta on poistettu.
Pelaaminen > Huutokauppa

Diablo 3:ssa oli alun perin pelaajille oma huutokauppa, jossa he saattoivat ostaa hahmoilleen varusteita. Maksuvälineinä toimivat oikea raha ja pelissä kerättävät kolikot. Huutokaupasta sai itselleen keskivertoa paremmat varusteet ja sillä tavalla oli mahdollista edetä pelissä tehokkaammin.
Syyskuussa 2013 Blizzard ilmoitti sulkevansa huutokaupan maaliskuussa 2014.
Tarina > Hahmot

Pelissä on viisi hahmoluokkaa. Hahmon sukupuoli on valittavissa.
Tarina > Hahmot > Barbaari / Barbarian

Ääni: Dorian Harewood (mies), Athena Karkanis (nainen)
Diablo II:sta tuttu barbaari luottaa raakaan voimaan ja lähitaisteluaseisiin, kuten kirveisiin tai miekkoihin. Barbaari muistuttaa taidoiltaan huomattavasti Diablo II:n barbaaria.
Tarina > Hahmot > Noitatohtori / Witch Doctor

Ääni: Carl Lumbly (mies), Erica Luttrell (nainen)
Noitatohtori osaa useita mielenhallintaloitsuja, kyvyn kutsua ja hallita epäkuolleita palvelijoita, sekä erilaisia välitöntä vahinkoa aiheuttavia hyökkäyksiä.
Tarina > Hahmot > Velho / Wizard

Ääni: Grey DeLisle (nainen), Crispin Freeman (mies)
Velho käyttää monia erilaisia vahinkotaikoja, joissa käytetään muun muassa sähköä, tulta ja jäätä.
Tarina > Hahmot > Munkki / Monk

Ääni: Jamieson Price (mies), Rajia Baroudi (nainen)
Munkki on erittäin nopea taistelulajien taitaja ja käyttää taistelussa sauvaa, nyrkkiaseita tai kehoaan vihollisia vastaan.
Tarina > Hahmot > Demoninmetsästäjä / Demon Hunter

Ääni: Anna Graves (Diablo III), Laura Bailey (Reaper of Souls) (nainen), Robin Atkin Downes (mies)
Käyttää pääasiassa jousia tai varsijousia. Erikoistunut vihollisten päihittämiseen kaukaa, ja tekee todella paljon vahinkoa.
Tarina > Juoni

Diablo II:n tapahtumista on kulunut 20 vuotta.  Heistä, jotka kohtasivat Vihan, Kauhun ja Tuhon herrat, on jäljellä enää muutama, jotka kykenevät muistelemaan niitä kauheuksia, joita pääpahat toivat maan päälle ja ne, jotka eivät noita tapahtumia ensisijaisesti nähneet, pitävät tarinoita vain myytteinä. Mutta jokin paha heräilee jälleen Tristramissa.
Kun Deckard Cain palaa Tristramin katedraalin raunioille etsien johtolankoja pahuuden uudesta tulosta, komeetta taivaista iskeytyy samaan paikkaan, mistä Diablo kerran saapui kuolevaisten maailmaan. Komeetta kantaa pimeää sanansaattajaa liekehtivässä olemuksessaan ja se kutsuu Sanctuaryn sankareita puolustamaan kuolevaisten maailmaa palavan Helvetin kasvavilta voimilta -- ja jopa valon peittävältä Taivaalta.
Pelissä on edellisistä osista tuttuja paikkoja, kuten Tristram, sekä henkilöitä, kuten Deckard Cain.
Vastaanotto

Jotkut pelisarjan faneista ovat kritisoineet pelin grafiikkaa, joka on heidän mielestään liian kirkas ja värikäs synkälle pelille. Pelin viivästystä on myös kritisoitu.
Aiheesta muualla

Pelin virallinen sivusto (englanniksi)
Diablo 3 Database (englanniksi)
Diablo 3 News (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diablofans.com (englanniksi)
Goblin Explosives Network - Suomen virallinen Blizzard-fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Carsten Hansen

| Carsten Hansen |
| --- | --- |
 Hansen vuonna 2011.
Tanskan kaupunki-, asunto- ja maaseutuministeri
 Helle Thorning-Schmidtin I ja II hallitus 3. lokakuuta 2011 – 28. kesäkuuta 2015  
Edeltäjä:  Lotte Bundsgaard
Seuraaja:  Inger Støjberg
Tanskan pohjoismaaministeri
 Helle Thorning-Schmidtin II hallitus 3. helmikuuta 2014 – 28. kesäkuuta 2015  
Edeltäjä:  Manu Sareen
Seuraaja:  Carl Holst
Kansankäräjäedustaja
 1998–2015  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carsten Mogens Hansen
Syntynyt: 10. tammikuuta 1957 (ikä 67) Odense, Tanska
Ammatti:  LVI-asentaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraatit
Carsten Mogens Hansen (s. 10. tammikuuta 1957 Odense) on tanskalainen LVI-asentaja ja sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1998–2015 ja toiminut Tanskan kaupunki-, asunto- ja maaseutuministerinä vuosina 2011–2015 sekä pohjoismaaministerinä vuosina 2014–2015.
Aiheesta muualla

Carsten Hansen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carsten Hansen Wikimedia Commonsissa
Build Me Up, Break Me Down

| ”Build Me Up, Break Me Down” Dream Theater |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: A Dramatic Turn of Events
 Julkaistu: 2011
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 06.59
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Dream Theaterin muut singlet
| ”On the Backs of Angels” 2011 | ”Build Me Up, Break Me Down” 2011 | ”The Enemy Inside” 2013 |
Build Me Up, Break Me Down on Dream Theaterin 20. single. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Roadrunner Records.
Kappaleet

Build Me Up, Break Me Down – 06.59
Kokoonpano

James LaBrie – laulu
John Petrucci – kitara
John Myung – basso
Jordan Rudess – koskettimet
Mike Mangini – rummut
Brasilianajokoira

| Brasilianajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Brasilia
Määrä:  harvinainen
Rodun syntyaika:  1950-luku
Alkuperäinen käyttö:  jaguaarin metsästys
Nykyinen käyttö:  jäljestyskoira
Muita nimityksiä:  Rastreador Brasileiro, Brazilian Tracker, Urrador Americano, Urrador, Onceiro, Pantaneiro, Pisteur Brésilien, Brasilianischer Laufhund
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.1 Suuret ajavat koirat #275
Ulkonäkö
Paino:  uros 26–33 kg narttu 21–30 kg
Säkäkorkeus:  uros 60–65 cm narttu 56–63 cm
Väritys:  sini-valkoinen, black & tan, kaksivärinen (valkomusta tai valkoruskea) tai tricolour
Brasilianajokoira (port. rastreador brasileiro) on brasilialainen koirarotu. FCI hyväksyi rodun uudelleen vuonna 2020. Suomessa se kuuluu Suomen Ajokoirajärjestö ry:n alaisuuteen.
Ulkomuoto

Brasilianajokoira on kookas, voimakas ja maatiaismainen. Sen korvat ovat pitkät, joustavat ja kärjistä pyöristyneet. Häntä on pitkä ja sapelinmuotoinen. Säkäkorkeus on noin 56–65 cm ja paino 21–33 kg. Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiheä. Se voi olla väritykseltään joko valkoinen sinertävin merkein, musta ruosteenruskein (black & tan) merkein, kaksivärinen (valkomusta tai valkoruskea) tai kolmivärinen (tricolor) musta-ruskea-valkoinen. Kaikissa väreissä voi olla lisäksi vaaleanruskeat merkit päässä, rintakehässä, vatsassa, raajoissa ja hännässä.
Luonne ja käyttäytyminen

Brasilianajokoira on rauhallinen, itsevarma, hiljainen, peloton, säyseä, tasapainoinen ja omistajaansa kiintynyt. Sen ei koskaan tule olla aggressiivinen eikä arka. Se työskentelee perinteisesti sekä yksin, pareina että ajueina. Sitä kuvaillaan myös sitkeäksi ja kestäväksi.
Alkuperä

Kynologi Oswaldo Aranha Filho kehitti rodun 1950-luvulla mustaruskeasta englantilaisesta ajokoirasta, amerikankettukoirasta, pesukarhukoirasta, sinisestä pesukarhukoirasta, walkerinpesukarhukoirasta ja pienestä gascognenajokoirasta sekä paikallisesta pampakoirasta jaguaaria metsästäväksi koiraksi, mutta se kykenee myös ketun jäljestykseen. Se sopeutui alueen hankalaan maastoon, ilmastoon ja luontoon. FCI ehti jo kerran tunnustaa rodun vuonna 1968, mutta piroplasmoosi-epidemian puhjettua jalostuskanta hävisi. Tämän vuoksi FCI ja Brasilian Kennelliitto julistivat sen sukupuuttoon kuolleeksi vuonna 1973 ja poistivat sen listoiltaan. Sen jälkeen sitä yritettiin vuosikymmenien ajan luoda uudelleen. Tässä lopulta onnistuttiin: nykyisin sekä Brasilian Kennelliitto että FCI ovat hyväksyneet sen uudelleen viralliseksi roduksi.
Käännös suomeksi
Christian Hommel

Christian Hommel on saksalainen oboisti. Hän opiskeli Freiburgissa oboensoittoa Heinz Holligerin ja pianonsoittoa James Averyn johdolla. Hommel on voittanut palkintoja muun muassa Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja Triesten oboekilpailussa. Hän on esiintynyt solistina, kamarimuusikkona ja kapellimestarina Euroopassa, Amerikassa ja Aasiassa. Hän pääsi Bremenin taidekorkeakoulun professoriksi ja on myös pitänyt kansainvälisiä mestarikursseja. Hän on johtanut Saksan nuorisosinfoniaorkesteria.
Hommelilla on erityinen kiinnostus nykytaidemusiikkia kohtaan, mutta hän on myös muun muassa levyttänyt Naxokselle Johann Sebastian Bachin tuotantoa.
Caminito del Rey

Caminito del Rey
Caminito del Rey on Espanjassa, Andalusian itsehallintoalueella olevassa Malagan maakunnassa sijaitseva vaellusreitti. Se tunnettiin aiemmin maailman vaarallisimpana vaellusreittinä. Reitti kulkee vuoren seinään tehtyjä polkuja pitkin, korkeimmillaan sata metriä rotkon pohjalla virtaavan Guadalhorce-joen yläpuolella. Caminito del Rey suljettiin reitin rapistumisen ja siellä tapahtuneiden onnettomuuksien vuoksi. Reitti avattiin kunnostettuna keväällä 2015 kymmenen vuoden tauon jälkeen. Reitin kokonaispituus on noin seitsemän kilometriä, ja sille pääsy on rajoitettu 600 henkilöön vuorokaudessa. Lisäsi reitille pääsylle on säävaraus.
Historia

Caminito del Reyn rakensivat 1900-luvun alussa patotyömaan työtekijät El Chorron kylän ja rakennettavan El Chorron padon välille. Tätä polkua käyttivät myös naiset ja lapset ylittämään Gaitanesin rotkon, vaikka polulla ei ollut paikoin edes kaiteita. Polku kulkee kolmen kunnan Áloran, Antequeran ja Ardalesin alueilla. Kunnat päättivät maakunnan avustuksella jälleenrakentaa polun matkailunähtävyydeksi.
Aiheesta muualla

Vaellusreitin viralliset sivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Burgoo

Kentuckylainen burgoo perunasoseen kera.
Burgoo voi tarkoittaa ainakin kahta eri ruokalajia.
Pohjois-Amerikka

Burgoo on tulinen muhennos, verrattavissa irlantilaiseen tai Mulliganin muhennokseen. Sitä tarjotaan yleensä maissileivän tai maissimuffinien kera.
Burgoon tekemiseen käytettiin perinteisesti mitä tahansa käsillä olevaa lihaa ja vihanneksia, yleensä hirven-, oravan-, opossumin-, pesukarhun- tai riistalinnunlihaa, josta syntyi kutsumanimi roadkill soup eli "auton alle jäänyt eläin -keitto". Nykyään burgoota tavataan Yhdysvaltain Kentuckyssa ja sitä ympäröivissä osavaltioissa, joissa sitä tehdään muun muassa koulujen varainkeruutapahtumia varten. Kentuckyssa burgoota tarjotaan tapahtumissa, joissa jokainen osallistuja tuo omia ruoka-aineita ruoanlaittoa varten. "Burgoon pääkaupungiksi" julistautuneessa Kentuckyn Owensboron kaupungissa burgoota tarjotaan yhä laajasti, ja vaikka se liitetään usein vain erikoisiin tapahtumiin, kuten eväsretkeihin ja grillikisoihin, sitä myydään paikallisissa grilliravintoloissa ympäri vuoden.
Yksittäistä standardisoitua reseptiä ei ole, mutta burgoo on yhdistelmä ainakin kolmea eri ainesta: lihaa (esimerkiksi naudan-, sian-, porsaan- tai lampaanlihaa, usein hikkorilla savustettua), vihanneksia (esimerkiksi voipavut, maissi, okra ja perunat ovat aina olleet suosittuja) ja sakeuttamisainetta (useimmat reseptit vaativat nykyään vain maissijauhoja, jauhettuja papuja, täysjyvävehnäjauhoja tai perunajauhoja, mutta perinteisesti seokseen lisättiin myös keittoluita).
Ison-Britannian merivoimat

Napoleonin sotien aikana Ison-Britannian merivoimien sotilaat söivät burgoota aamupalaksi. Se koostui karkeasta kaurapuurosta ja vedestä.
Ensimmäisen maailmansodan viimeinen elävä veteraani, brittiläissyntyinen Claude Choules, kuoli 5. toukokuuta 2011. Hän palveli merivoimissa sodan aikana. Haastattelussa hän muisteli burgoon kuuluneen nuoruuteensa:
»Hänellä (isoisällä) oli tapana herättää meidät talvella kuudelta aamulla juoksemaan edestakaisin rantaa pitkin. Aina kun tulimme kotiin, mummo oli laittanut liedelle ison padan, jossa oli puuroa, tai, kuten hän sitä kutsui, burgoota.»
Chiemgaun Alpit

Geigelstein (1 813 m)
Chiemgaun Alpit (saks. Chiemgauer Alpen) on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue.
Vuoristoalueen korkein huippu on Sonntagshorn (1 961 m; koordinaatit 47°40′N, 12°42′E).
Huippuja

Sonntagshorn (1 961 m)
Steinplatte (1 869 m)
Geigelstein (1 813 m)
Zwiesel (1 781 m)
Dürrnbachhorn (1 776 m)
Hochstaufen (1 771 m)
Fellhorn/Österreich (1 764 m)
Hochgern (1 744 m)
Hörndlwand (1 684 m)
Kampenwand (1 664 m)
Chieko Hase

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Chieko Hase
Syntymäaika: 25. lokakuuta 1956 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Maalivahti
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Yowa Ladies |  |
Maajoukkue
| 1981 | Japani | 3 (0) |
Chieko Hase (jap. 長谷 千恵子, Hase Chieko; s. 25. lokakuuta 1956) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Hase debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 1981. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Charles Frederick Crisp

Charles Frederick Crisp
Charles Frederick Crisp (29. tammikuuta 1845 Sheffield, Englanti – 23. lokakuuta 1896 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja lakimies. Hän syntyi Englannissa, mutta muutti pian syntymänsä jälkeen vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin. Yksi Crispin pojista, Charles Robert Crisp, on myös ollut mukana politiikassa.
Crisp toimi edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1891–1895. Crisp istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Georgian osavaltion edustajana vuodesta 1883 kuolemaansa 1866 saakka. Hän oli vuonna 1866 ehdolla myös Yhdysvaltain senaattiin, mutta hän ehti kuolla ennen esivaalivaiheen päättymistä.
Politiikan ulkopuolella Crisp palveli Yhdysvaltain sisällissodassa Konfederaation armeijassa vuosina 1861–64, kunnes hän vuoden 1864 toukokuussa jäi sotavangiksi. Crisp vapautui vankeudesta kesäkuussa 1865, jolloin sota oli jo loppunut. Sodan jälkeen hän opiskeli itsensä lakimieheksi.
Carl von Bardolff

Carl Bardolff vuonna 1915
Carl Freiherr von Bardolff (vuoteen 1918 asti Carl Bardolff, 3. syyskuuta 1865 – 17. toukokuuta 1953) oli Itävalta-Unkarin armeijan kenraali ensimmäisessä maailmansodassa. Hän kirjoitti myös useita sotahistoriaa käsitelleitä teoksia.
Carl Bardolff syntyi Grazissa 3. syyskuuta 1865. Hänen isänsä oli sotilassoittokunnan kapellimestari. Myöhemmin Bardolff sanoi perheensä ja sukunsa olevan ”Rassestark” ("rodullisesti terveitä ja puhtaita"). Hänen setänsä oli muistelmakirjailija Wilhelm Gründorf von Zebegény.
Hän liittyi ensin vuodeksi 4. jalkaväkirykmentin palvelukseen vapaaehtoisena vuonna 1884. Tämän jälkeen hän opiskeli Grazin yliopistossa, missä kuului kansallismieliseen opiskelijajärjestöön. Hän ansaitsi Grazin yliopistosta oikeustieteen tohtorin arvon vuonna 1888. Seuraavana vuonna hänestä tuli luutnantti 27. jalkaväkirykmenttiin. Hän toimi seuraavat vuodet eri koulutus- ja komentotehtävissä.
Vuonna 1911 everstiksi ylenneestä Bardolffista tuli kruununprinssi Frans Ferdinandin henkilökohtainen adjutantti. Ensimmäisen maailmansodan alettua hän toimi ensin menestyksekkäästi 29. jalkaväkiprikaatin komentajana venäläisiä vastaan, kunnes hänestä tuli kenraali Eduard von Böhm-Ermollin komentaman 2. armeijan esikuntapäällikkö, missä tehtävässä pysyi kaksi ja puoli vuotta. 2. maaliskuuta 1915 Bardolff ylennettiin kenraalimajuriksi.
Bardolff sai maaliskuussa 1918 komennettavakseen 60. jalkaväkidivisioonan Italian vastaisella rintamalla Ludwig Goigingerin jälkeen. 17. elokuuta hänelle myönnettiin paronin arvonimi, jolloin hänen nimekseen tuli Carl Freiherr von Bardolff. Syyskuussa 1918 hänet siirrettiin huoltoupseeriksi sotaministeriöön Wieniin. Itävalta-Unkarin hävittyä sodan hän erosi palveluksesta 1. tammikuuta 1919.
Sotien välisenä aikana von Bardolff kuului oikeistolaiseen Deutscher Klub -nimiseen järjestöön, jonka puheenjohtajana toimi vuodet 1932–1937. Entisen komentavan upseerinsa von Böhm-Ermollin tavoin myös von Bardolff sai kunnia-arvon Saksan Wehrmachtissa, ensin kenraaliluutnanttina ja 27. elokuuta 1938 alkaen jalkaväenkenraalina, mutta ei koskaan saanut komentajuuksia. Hän oli myös Saksan valtiopäivien edustaja vuodet 1938–1945 sekä Sturmabteilungin jäsen.
Von Bardolff pidätettiin vuonna 1945 ja häntä estettiin jatkamasta kirjallista uraansa. Hän kuoli Grazissa 17. toukokuuta 1953.
Boston Celtics

| Boston Celtics |
| --- | --- |

Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Atlantin
Perustettu:  1946
Historia:  Boston Celtics 1946–
Areena:  TD Garden
Kotipaikka:  Boston, Massachusetts
Värit:  vihreä, kulta, musta, ruskea, valkoinen                         
Omistaja(t):  Boston Basketball Partners L.L.C.
Toimitusjohtaja:  Brad Stevens
Päävalmentaja:  Joe Mazzulla
Yhteistyöseura:  Maine Red Claws
Mestaruudet:  18 (1957, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1968, 1969, 1974, 1976, 1981, 1984, 1986, 2008, 2024)
Konferenssin mestaruudet:  22 (1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1968, 1969, 1974, 1976, 1981, 1984, 1985, 1986, 1987, 2008, 2010, 2022, 2024)
Divisioonan mestaruudet:  23 (1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1980, 1981, 1982, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1991, 1992, 2005, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2017, 2022)
Kotisivu:  https://www.nba.com/celtics
Boston Celtics on vuonna 1946 perustettu koripalloseura, jonka kotikaupunki on Yhdysvaltain Massachusettsissa sijaitseva Boston. Joukkue on voittanut NBA-mestaruuden ennätykselliset 18 kertaa.
Boston Celtics hallitsi NBA:ta 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla. Sen riveissä pelasi tuolloin NBA:n kaikkien aikojen parhaimpiin pelaajiin lukeutuva Bill Russell, joka oli vuosina 1957–1969 voittamassa yhtätoista mestaruutta kolmestatoista mahdollisesta. Vuonna 1958 Celtics hävisi NBA-finaaleissa Saint Louis Hawksille ja vuonna 1967 divisioonafinaaleissa Philadelphia 76ersille. Vuosina 1950–1966 seuran valmentajana toimi Red Auerbach.
Kultakautensa jälkeen Celtics on voittanut NBA-mestaruuden seitsemän lertaa: vuosina 1974, 1976, 1981, 1984, 1986, 2008 ja 2024 Seuran 1980-luvun kuuluisin pelaaja oli Larry Bird.
Seuran omistavat Wycliffe Grousbeck, Irving Grousbeck, Stephen Pagliuca ja Robert Epstein. Celtics oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 43. arvokkain urheiluseura 4 miljardin dollarin arvolla.
Alkuvuodet

Celtics pelasi NBA:n edeltäjässä Basketball Association of Americassa (BAA) sen ensimmäisestä kaudesta 1946–1947 lähtien. Kolme vuotta myöhemmin liigan nimeksi vaihtui NBA ja Celtics jatkoi mukana. Vuosina 1946–1948 joukkuetta valmensi John "Honey" Russell ja vuosina 1948–1950 Alvin Julian. Vuonna 1950 valmentajana aloitti Red Auerbach. Samana vuonna joukkueen pelaajistoon liittyi Bob Cousy, joka pysyi seurassa 13 kautta ja voitti tänä aikana kahdeksan kertaa liigan syöttötilaston. NBA:n loppuotteluihin Celtics ei kesään 1956 mennessä kertaakaan yltänyt.