stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Donald Pleasence
Aiheesta muualla

Donald Pleasence Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Donald Pleasence Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 2 
Muut:  SNAC  IdRef
Zdeno Chára

| Zdeno Chára |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1977 (ikä 47) Trenčín, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Slovakia  Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Big Z
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  206 cm
Paino:  113 kg
Pelinumero:  33
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2022
Seurat:  Kentucky Thoroughblades (AHL) New York Islanders (NHL) Lowell Lock Monsters (AHL) Ottawa Senators (NHL) HC Dukla Trenčín (SloEL) Färjestad BK (SEL) Lev Praha (KHL)   Boston Bruins (NHL)   Washington Capitals (NHL)    New York Islanders (NHL)
NHL-varaus:  56. varaus, 1996 New York Islanders
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Boston Bruins | 2011  |
| Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Slovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Venäjä 2000 |  |  |
|  Hopeaa | Suomi 2012 |  |  |
Maa:   Eurooppa
| Maailmancup  | Maailmancup  | Maailmancup  |  |
|  Hopeaa | World Cup 2016 |  |  |
Zdeno Chára (s. 18. maaliskuuta 1977 Trenčín, Tšekkoslovakia) on slovakialainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisurallaan vuosina 1997–2022 yhteensä 24 kautta NHL-liigassa, joista hän vietti 14 kautta Boston Bruinsissa. Koko tuon ajan hän toimi Bruinsin kapteenina.
Chára palkittiin urallaan kertaalleen NHL-liigan parhaana puolustajana. Hän voitti Bostonissa Stanley Cupin kaudella 2010–2011.
Ura

New York Islanders varasi Cháran vuonna 1996. Samalla hänestä tuli NHL:n kaikkien aikojen isokokoisin pelaaja, sillä hän on 206 cm pitkä ja painoi tuolloin 117 kilogrammaa. Myös NHL:n painokisassa Chara sijoittui ensimmäiselle sijalle. Heti ensimmäisellä NHL-kaudella tuli esiin hänen heikkoutensa, sillä Chára ei pysynyt nopeiden hyökkääjien vauhdissa. Vanhemmiten hän kuitenkin ahkeralla harjoittelulla kehittyi nopeammaksi.
Chára siirtyi vuonna 2001 Ottawa Senatorsiin, aloitti kovan liikkumisharjoittelun ja hävisi niukasti kaudella 2003–2004 NHL:n parhaan puolustajan palkinnon Norris Trophyn kanadalaiselle Scott Niedermayerille.
Neljän Ottawa-kauden jälkeen Chára teki kesällä 2006 sopimuksen Bostonin kanssa.
Kauden 2008–2009 päätteeksi Chára palkittiin Norris Trophyllä NHL:n parhaana puolustajana. Muut ehdokkaat olivat Mike Green ja Nicklas Lidström.
Kaudella 2010–2011 Chára johdatti joukkueen kapteenina Boston Bruinsin NHL:n mestaruuteen, eli Stanley Cupin voittajaksi.
Syyskuussa 2021 Chara teki vapaana agenttina yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Sopimuksen myötä Chárasta tuli NHL:n vanhin aktiivipelaaja. Alkava kausi on Cháran 24:s. 1. tammikuuta 2022 hän oli ylivoimaisesti eniten koko liigan historiassa taklannut pelaaja 3 943 taklauksellaan. Hän johti tuolloin myös tilastoa blokattujen laukausten määrässä 2 170 blokillaan.
Syyskuussa 2022 Chára ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Hän teki vielä päivän mittaisen sopimuksen Boston Bruinsin kanssa voidakseen lopettaa uransa Bruinsin pelaajana.
Ura > Maajoukkue

Maajoukkuedebyyttinsä Chára teki 1999 maailmanmestaruuskisoissa Norjassa. Chara saavutti hopeaa Venäjän maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2000.
Muuta

Cháran isä on tšekkoslovakialainen painija Zdeněk Chára.
Saavutukset

NHL:n tähdistöottelu 2003, 2007, 2008, 2009, 2011 ja 2012
NHL:n ykköstähdistö 2004, 2009 ja 2014
NHL:n kakkostähdistö 2006, 2008, 2011 ja 2012
James Norris Memorial Trophy 2009
NHL Plus/Minus Award 2011
NHL:n kovin laukaus -kilpailun voittaja 2007, 2008, 2009, 2011 ja 2012
Stanley Cup 2011
IIHF Hall of Fame 2025
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zdeno Chára Jatkoaika.com-sivustolla
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Nicklas Lidström | James Norris Memorial Trophyn voittaja 2009 | Seuraaja: Duncan Keith |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sidney Crosby | Mark Messier Leadership Awardin voittaja 2011 | Seuraaja: Shane Doan |
Sixtus V

| Sixtus V |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Felice Peretti
Syntynyt: 1521
Kuollut: 1590
Paavi
Paavius alkoi:  24. huhtikuuta 1585
Paavius päättyi:  27. elokuuta 1590
Edeltäjä:  Gregorius XIII
Seuraaja:  Urbanus VII
 Nimikirjoitus
Sixtus V (1521–1590), syntymänimeltään Felice Peretti, oli paavina 24. huhtikuuta 1585 – 27. elokuuta 1590. Hän oli yksi vastauskonpuhdistuksen merkkihenkilöistä. Hänet muistetaan myös yhtenä Rooman suurimmista rakennuttajista. Hän kuoli malariaan vuonna 1590.
Sikopaimenesta kardinaalipiispaksi

Peretti kasvoi köyhän talonpojan poikana Grottammaressa, Marche di Anconan provinssissa Keski-Italiassa. Hän työskenteli nuoruudessaan sikopaimenena ennen siirtymistään fransiskaaniluostariin Montaltoon, jossa hänet tunnettiin myöhemmin nimellä veli Luigi d'Este. Hän osoittautuikin pian lahjakkaaksi saarnamieheksi ja nousi useisiin kirkollisiin tehtäviin, joissa osoitti tarmoa ja paneutuneisuutta. Vuonna 1570 hänestä tuli Saint'Agathan kardinaalipiispa.
Paavi Sixtus V

Konklaavi valitsi hänet uudeksi paaviksi kahden kolmasosan enemmistöllä 24. huhtikuuta 1585. Valintaan sanotaan vaikuttaneen hänen hyvä fyysinen kuntonsa, josta katsottiin olevan hyötyä haettaessa paavia pitkäksi toimikaudeksi. Hänen edeltäjänsä Gregorius XIII oli jättänyt kirkkokunnan asiat rempalleen. Sixtus V tarttui niihin voimakkaalla kädellä toimittaen tuhansia pahantekijöitä ja rikollisia oikeuteen. Aikalaistarinoissa kerrotaan, että Roomassa Castel Sant'Angelon muureilla oli hänen hallintokaudellaan enemmän seipäiden päihin pistettyjä teloitettujen rikollisten pääkalloja kuin Rooman toreilla vesimeloneja.
Hän pyrki myös saamaan raha-asiat tolalleen myymällä toimistotiloja ja asettamalla uusia veroja. Kertyviä varoja hän rahastoi tulevien hätätilojen kuten mahdollisten ristiretkien varalle. Hän oli etenkin uskonsotien harras kannattaja, ja missä vain esimerkiksi protestantteja vastaan sodittiin, oli hän valmis rahoittamaan toimintaa. Tästä esimerkkinä on hänen osallisuutensa Filip II:n voittamattoman armadan rakennuskustannuksiin.
Vuonna 1586 hän sääti säännön, jossa kardinaalien määrä rajoitettiin 70 kappaleeseen. Sääntö pysyi voimassa aina vuoteen 1958, jolloin paavi Johannes XXII rikkoi sitä. Jo seuraavana vuonna hän julkaisi bullan Immensa aeterni Dei. Bullalla yksinkertaistettiin päätöksentekojärjestelmiä ja muassa perustettiin lukuisia uusia kongregaatioita, esimerkiksi Pyhä inkvisitio (lat. Congregatio Sanctae Inquisitionis haereticae pravitatis), joka perustettiin työkaluksi taistelussa harhaoppeja vastaan ja kanonisaatioita käsittelevä kongregaatio nimeltä Congregatio pro sacris ritis et caeremoniis, jonka tehtäviin kuului muun muassa pyhimysten julistaminen. Kolmantena uutena kongregaationa voidaan mainita painettujen julkaisujen sensuuriin keskittynyt kongregaatio (lat. Congregatio pro Indire librorum prohibitorum).
Sixtus V julisti Henrik Navarralaisen (myöhemmin Ranskan Henrik IV) kirkonkiroukseen ja uudisti Englannin Elisabet I:n kirkonkirouksen.
Paavi rakennuttajana

Paavi Sixtus tunnetaan paaveista suurimpana mesenaattina ja rakennuttajana. Hän rakennutti lukuisia julkisia rakennuksia, teitä ja siltoja ja mm. viimeistelytti Pietarinkirkon kupolin. Itselleen hän rakennutti Santa Maria Maggioren basilikaan suurellisen hautakappelin, jonne hänet haudattiin lopulta vuosi kuolemansa jälkeen. Hänen sydämensä tosin haudattiin aikakaudelle tyypilliseen tapaan toisaalle, Quirinalis-kukkulalla sijaitsevaan Pyhien Vincenzon ja Anastasion kirkkoon.. Tämän ajan tuotoksia on näkyvillä runsaasti modernin ajan Roomassa. Niitä ovat muiden muassa lukuisat obeliskit, joita pystytettiin koristamaan Rooman kaupunkikuvaa. Sikstus V:n pystyttämiä obeliskeja ovat muun muassa Santa Maria Maggioren piazzalla oleva obeliski ja Vatikaanin aukion keskeltä löytyvä obeliski. Hänen rakennuttamansa ovat myös niin sanotut Espanjalaiset portaat. Näihin aikaansaannoksiinsa hän käytti hoviarkkitehtinaan Domenico Fontanaa (1543–1607).
Sixtus V ei antanut mitään arvoa historialle: antiikin ajan pylväitä muokattiin pyhimysten patsaiden jalustoiksi, ja muita muistomerkkejä purettiin rakennusmateriaaleiksi.
Oulun musiikkikeskus

| Oulun musiikkikeskus |
| --- | --- |
 Oulun musiikkikeskus talvella 2007.
Osoite:  Leevi Madetojan katu 1–3
Sijainti:  Karjasilta, Oulu
Koordinaatit:  65°00′12″N, 025°28′50″E
Rakennustyyppi:  konserttitalo
Valmistumisvuosi:  1983 (Madetojan sali) 1991 (Tulindbergin sali ja konservatorio)
Suunnittelija:  arkkitehti Matti Heikkinen, arkkitehtuuritoimisto Uki Heikkinen
Rakennuttaja:  Oulun kaupunki
Urakoitsija:  Oulun kaupungin rakennusvirasto
Kerrosala:  6 040 m²
Tilavuus:  41 310
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Madetojan salin puupanelointia.
Oulun musiikkikeskus sijaitsee Oulussa Karjasillan kaupunginosassa. Keskus muodostuu kahdesta eri kokonaisuudesta, jotka ovat vuonna 1983 valmistunut Madetojan sali ja vuonna 1991 valmistunut Tulindbergin sali opetustiloineen. Musiikkikeskuksessa toimivat Oulu Sinfonia ja Oulun konservatorio.
Musiikkikeskuksen tilat

Musiikkikeskuksen yleissuunnittelusta on vastannut Arkkitehtitoimisto Uki Heikkisen arkkitehti Matti Heikkinen. Akustiikan asiantuntijana on toiminut arkkitehtiprofessori Alpo Halme.
Musiikkikeskuksen tilat > Madetojan sali

Oululaissäveltäjä Leevi Madetojan mukaan nimetty sali on musiikkikeskuksen pääsali ja Oulun Sinfonian kotisali. Salissa järjestetään vuosittain noin sata konserttia.
Salissa on 816 istumapaikkaa, joista 674 permannolla ja 142 parvella. Salissa on myös 10 × 8 m kokoinen valkokangas. Kahvioon mahtuu 112 henkeä.
Musiikkikeskuksen tilat > Tulindbergin sali

Vuonna 1991 valmistunut Tulindbergin sali on tasalattiainen 220-paikkainen tila, jonka pinta-ala on 281 m². Sali on nimetty säveltäjä Erik Tulindbergin mukaan.
Musiikkikeskuksen tilat > Laajennussuunnitelmat

Musiikkikeskukseen on suunniteltu kolmannen, 400–700 kuulijan salin rakentamista. Samassa yhteydessä rakennettaisiin tilat myös Oulun konservatorion pop- ja jazzmusiikin osastolle sekä hallintotiloja, ja rakennuksen nimi muutettaisiin Madetoja-taloksi. Hankkeen kustannusarvio on noin 10 miljoonaa euroa. Rakentamisesta ei kuitenkaan ole tehty päätöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun musiikkikeskus Wikimedia Commonsissa
Oulun musiikkikeskuksen verkkosivut
Koivun rautatieasema

Koivun rautatieasema (lyh. Kvu) on Koivun kylässä Tervolan kunnassa sijaitseva Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla Laurila–Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsee Kemin ja Rovaniemen asemien puolivälissä. Koivun asema oli höyryvetureiden aikakaudella yksi tärkeimmistä väliliikennepaikoista Kemin ja Rovaniemen välisellä rataosalla.
Historia

Aseman rakennukset piirsi 1907 rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellström ja ne valmistuivat pääosin 1908. Asemarakennus on tyypillinen V luokan asema, jonka yhteydessä olivat sekä asemahuone että asemamiehen asunto. Asemapuiston alueelle rakennettiin myös makasiini, liiteri ja kellari. Asemapuiston miljööseen rakennettiin aseman valmistumisvuonna 1908 lisäksi junanlähettäjän asunto piharakennuksineen.
Asemalla toimi pitkään asemapäällikön rouvan hoitama asemakahvila. Pisimpään kahvilaa pitivät asemapäällikkö Pauli Vierimaa vaimoineen. Siirryttäessä dieselveturivetoisiin juniin ja junamäärien vähetessä Koivun asema koki taantumuskauden. Kahvilanpito päättyi 1957 dieselvetureiden yleistyttyä ja pysähdysten muututtua lyhyiksi. Lättähattujen käytön loppuessa 1988 myös matkustajamäärät vähenivät. Nykyisin Koivun ratapihaa käytetään vain junien kohtaamisiin.lähde?
31. toukokuuta 2003 henkilöliikenteen pysähdykset Koivussa lopetettiin kokonaan. Asema oli miehittämätön 2003–2004, jolloin rataosan Laurila–Kemijärvi liikenteenohjaustoiminnot keskitettiin hoidettaviksi kaukokäytöllä Oulusta käsin. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus on yksityisomistuksessa, ja rakennus sekä aseman ympäristö on museoviraston suojelukohde. Aseman piharakennuksiin kuuluvat edelleen muun muassa kellari, sauna ja liiteri.lähde?
Lapin sodan aikana pohjoista kohti vetäytyvät saksalaiset hävittivät polttamalla järjestelmällisesti lähes kaiken tielleen osuvan. Koivun asema kuitenkin säästyi tuhoamiselta, samoin kuin Hirvaan rautatieasema sekä Rovaniemen ensimmäinen rautatieasemarakennus.lähde?
Yleisradion kesäkuussa 2012 toteuttamassa Juhannusjuna-lähetyksessä Joulupukki nousi kyytiin Koivun asemalla.lähde?
Taavetti Lukkarinen ja Antti Palomäki

26. joulukuuta 1915 Koivun rautatieasemalla jäi kiinni Taavetti Lukkarinen kolmen saksalaisen sotavangin auttamisesta pakoon, minkä tuloksena hänet lopulta hirtettiin vajaata vuotta myöhemmin. Joulukuussa 1916 asemalla murhattiin konstaapeli Antti Palomäki. Hänet ampuivat jääkäriliikkeen aktivistit Antti Isotalo ja Johan Snellman.
Aiheesta muualla

vaunut.org: kuvia Koivun asemalta
Rozzano

| Rozzano |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Koordinaatit: 45°23′0″N, 9°9′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Metropolikaupunki:  Milano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,24 km²
Korkeus:  103 m
Väkiluku (31.12.2019):  42 557
 – Väestötiheys:  3 476 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  20089
Suuntanumero(t):  02
 
 https://www.comune.rozzano.mi.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rozzano on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on noin 10 kilometriä etelälounaaseen. Rozzanon seutu on tasankoa, jota halkovat useat vesireitit. Sillä on pitkä historia maatalousalueena, sittemmin teollisuus ja palvelut ovat kohonneet tärkeimmiksi elinkeinoiksi.
Maantiede ja ilmasto

Rozzano sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Milanon metropolikaupungin eteläosassa, jossa asutus on harvempaa kuin Milanon pohjoispuolella. Noin 20 kilometriä Rozzanosta etelään on Pavian kaupunki. Rozzanon vuotuinen keskilämpötila on 13,0 °C ja sademäärä 987 millimetriä.
Historia

Rozzanon nimi lienee roomalaista perua, jolloin se palautuu erisnimiin Rutius tai Rotius. Roomalaisvaikutuksesta kertovat osa-alueiden Quinto Stampi ja Ponte Sesto nimet. Ne viittaavat kyseisten kylien (nyk. frazione) etäisyyteen Milanosta roomalaisteitse muinaisin mailein mitattuna.
Vuonna 1010 Stampan suku hallinnoi Quintoa ja 1148 paavi Eugenius III myönsi Sant'Ambrogion luostarille oikeudet Rozzanoon ja Ponte Sestoon. Vuonna 1239 Fredrik II:n joukot perääntyivät Milanon joukkojen tieltä Paviaan, missä heidät lyötiin. Taistelut johtivat Rozzanon seudun puolustuslinnojen rakentamiseen. Erityisesti Castello di Cassino - Cassinon linnake - on arkkitehtonisesti kiinnostava goottilaisine piirteineen. Hallintoyksikkönä Rozzano muotoutui 1800-luvun kuluessa.
Rozzanossa on runsaasti modernia arkkitehtuuria, kuten 187 metriä korkea Torre Telecom Italia ja kauppakeskus Centro Commerciale Fiordaliso. Sant'Angelon kirkko - Chiesa di Sant'Angelo - rakennettiin 1971–1972.
Talous ja liikenne

Rozzanon elinkeinoja ovat muun muassa metalliteollisuus, tekstiiliteollisuus ja kemianteollisuus. Palvelualat työllistävät huomattavasti. Milanon raitiotieverkko ulottuu Rozzanon alueelle. Moottoritie A50 kulkee Rozzanon halki ja A7 Rozzanon länsipuolitse.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rozzano, Lombardia, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Rozzano
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Milanon metropolikaupunki
Abbiategrasso | Albairate | Arconate | Arese | Arluno | Assago | Baranzate | Bareggio | Basiano | Basiglio | Bellinzago Lombardo | Bernate Ticino | Besate | Binasco | Boffalora sopra Ticino | Bollate | Bresso | Bubbiano | Buccinasco | Buscate | Bussero | Busto Garolfo | Calvignasco | Cambiago | Canegrate | Carpiano | Carugate | Casarile | Casorezzo | Cassano d’Adda | Cassina de’ Pecchi | Cassinetta di Lugagnano | Castano Primo | Cernusco sul Naviglio | Cerro Maggiore | Cerro al Lambro | Cesano Boscone | Cesate | Cinisello Balsamo | Cisliano | Cologno Monzese | Colturano | Corbetta | Cormano | Cornaredo | Corsico | Cuggiono | Cusago | Cusano Milanino | Dairago | Dresano | Gaggiano | Garbagnate Milanese | Gessate | Gorgonzola | Grezzago | Gudo Visconti | Inveruno | Inzago | Lacchiarella | Lainate | Legnano | Liscate | Locate di Triulzi | Magenta | Magnago | Marcallo con Casone | Masate | Mediglia | Melegnano | Melzo | Mesero | Milano | Morimondo | Motta Visconti | Nerviano | Nosate | Novate Milanese | Noviglio | Opera | Ossona | Ozzero | Paderno Dugnano | Pantigliate | Parabiago | Paullo | Pero | Peschiera Borromeo | Pessano con Bornago | Pieve Emanuele | Pioltello | Pogliano Milanese | Pozzo d’Adda | Pozzuolo Martesana | Pregnana Milanese | Rescaldina | Rho | Robecchetto con Induno | Robecco sul Naviglio | Rodano | Rosate | Rozzano | San Colombano al Lambro | San Donato Milanese | San Giorgio su Legnano | San Giuliano Milanese | San Vittore Olona | San Zenone al Lambro | Santo Stefano Ticino | Sedriano | Segrate | Senago | Sesto San Giovanni | Settala | Settimo Milanese | Solaro | Trezzano Rosa | Trezzano sul Naviglio | Trezzo sull’Adda | Tribiano | Truccazzano | Turbigo | Vanzaghello | Vanzago | Vaprio d’Adda | Vermezzo | Vernate | Vignate | Villa Cortese | Vimodrone | Vittuone | Vizzolo Predabissi | Zelo Surrigone | Zibido San Giacomo
Käännös suomeksi
Haukiputaan kirkko

| Haukiputaan kirkko |
| --- | --- |
 Haukiputaan kirkko.
Sijainti:  Haukiputaan kirkonkylä, Oulu Kirkkotie, 90830
Koordinaatit:  65°10′47″N, 025°21′02″E
Seurakunta:  Haukiputaan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1762
Suunnittelija:  Matti Honka
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  540
Tyylisuunta:  ulkoviisteinen ristikirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haukiputaan kirkko ennen vuoden 1902 uudistuksia.
Mikael Toppelius, Viimeinen tuomio (yksityiskohta), 1779.
Haukiputaan kirkko (Ulrikan kirkko) on Haukiputaan seurakunnan ainoa kirkko. Kirkko sijaitsee Haukiputaan kirkonkylässä Kiiminkijoen rantatörmällä. Nykyinen puinen  kirkkorakennus on 1700-luvulta, mutta sitä on korjattu ja muutettu vuosisatojen kuluessa. Kirkkoon mahtuu noin 540 henkilöä. Haukiputaan kirkko ympäristöineen kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Kellon kappeli

Haukiputaan ensimmäinen kirkko lienee rakennettu jo keskiajalla Kellon kylään. Tietoja ensimmäisen kirkon ulkoasusta tai tarkasta paikasta ei ole säilynyt, mutta Vatikaanin arkistossa on paavi Innocentius VIII:n kirje vuodelta 1488, jossa mainitaan Kellon anneksi. Iin emäseurakunnan kappeliksi Haukipudas muodostettiin 1630.
1600-luvun pitkäkirkko

Haukiputaan toinen kirkko rakennettiin nykyisen kirkon paikalle noin 1640. Toinen kirkko oli tornillinen pitkäkirkko ja pienempi kuin nykyinen kirkko. Vanha kirkko oli kuvakirkko niin kuin nykyinenkin. Vanhan kirkon sisäseinien lautoja käytettiin nykyisen kirkon vesikaton ruodelautoina. Niissä olevien maalausten on todettu olevan todennäköisesti 1600-luvun puolivälissä tehtyjä. Vanhan kirkon kuvittajana pidetään kirkkomaalari Christian Wilbrandtia. Vanhassa kirkossa oli myös joitain Lars Galleniuksen maalauksia. Sanonta ”Puttaalainen on korian kirkon poika” lienee siis peräisin jo vanhan kirkon ajalta. Kirkko rappeutui isonvihan ja pikkuvihan ryöstelyjen ja hävittämisen aikana niin, että vuonna 1759 pidetyssä katselmuksessa kirkko todettiin korjauskelvottomaksi. Kirkon kellotapuli oli tuhoutunut salaman aiheuttamassa tulipalossa kesällä 1700. Nykyisen kellotapulin rakensi jo vanhan kirkon aikana vuonna 1751 ylikiiminkiläinen Heikki Väänänen. Perimätiedon mukaan vanhaa kirkkoa käytettiin rakennustelineinä uutta kirkkoa rakennettaessa eli vanha kirkko on purettu vasta juuri ennen uuden kirkon valmistumista.
Nykyinen kirkko

Kirkonrakentaja Matti Hongan suunnitteleman ulkoviisteisen ristikirkon rakennustyöt aloitettiin kevättalvella 1762. Kirkko rakennettiin toisen pohjalaisen kirkonrakentajan Jaakko Suonperän johdolla. Seinä- ja kattorakenteiden osalta kirkko oli valmis jo saman vuoden marraskuussa, jolloin Suonperä myös kuittasi palkkionsa. Haukiputaan kirkko oli Suonperän ensimmäinen kirkonrakennustyö. Uusi kirkko vihittiin käyttöön loppiaisena 1764. Nimekseen kirkko sai Ulrikan kirkko.
Nykyinen kirkko > Kirkkomaalaukset

Kirkkomaalari Mikael Toppelius aloitti kirkon koristelun raamatullisilla aiheilla kesällä 1774. Naisten puolen maalaukset pohjautuvat Uuden testamentin kertomuksiin Jeesuksen elämästä ja miesten puolen maalaukset taas Vanhan testamentin aiheisiin. Kesän aikana Toppelius kuvitti kirkon sisäkaton, kuorin ja viistoseinät. Seuraavana vuonna hän teki vielä yksittäisten seurakuntalaisten kustantamia maalauksia kirkon sisäkulmiin. Pohjoisseinän suuren maalauksen Viimeinen tuomio Toppelius teki myöhemmin. Johanneksen ilmestyskirjaan perustuva teos valmistui 1779. Lisäksi Toppelius koristeli saarnatuolin evankelistojen kuvilla. Saarnatuolin kuvat on maalattu öljyvärein, muut Toppeliuksen maalaukset Haukiputaan kirkossa on tehty liimavärein. Mikael Toppeliuksen maalauksia Haukiputaan kirkossa on kaiken kaikkiaan noin 40. Osa maalauksista on turmeltunut 1840-luvulla, kun kirkon ikkunoita suurennettiin ja ulkoviisteisiin tehtiin ikkunat.
Nykyinen kirkko > Vuoden 1902 uudistukset

Haukiputaasta tuli itsenäinen seurakunta 1873. 1890-luvun alkupuolella kirkko alkoi olla korjauksen tarpeessa. Arkkitehti Julius Basilier ehdotti tuolloin muun muassa holvien purkamista ja uuden sisäkaton rakentamista. Varojen puutteen vuoksi korjauksia ei kuitenkaan toteutettu. Uusi korjausehdotus pyydettiin 1898 tunnetulta kirkkoarkkitehdilta Josef Stenbäckilta. Tämä toimitti kolme eri ehdotusta, joista seurakunta valitsi mieleisensä. Muinaistieteellinen toimikunta ei kuitenkaan hyväksynyt suunnitelmia, koska ne olisivat peittäneet Toppeliuksen maalaukset. Kirkko uudistettiin lopulta arkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnitelmien mukaan vuonna 1902. Sucksdorffin suunnitelma säilytti Toppeliuksen maalaukset ja uudenaikaisti kirkon arkkitehtuurin. Stenbäckin uusrenessanssihenkisten suunnitelmien sijaan Haukiputaan kirkko uudistettiin jugendtyyliseksi.
Vaivaisukko

Tapulin seinustalla on seissyt vaivaisukko 1800-luvun puolivälistä lähtien. Vanha ukko siirrettiin huonokuntoisena Pohjois-Pohjanmaan museoon vuonna 1986. Sen tilalle sijoitettiin samannäköinen ukko, joka oli tehty vuonna 1984. Niin uuden kuin vanhankin ukon isossa kirkkohatussa on teksti Joka köyhää armahtaa, hän lainaa lahjansa herralle. Tämä kehotus löytyy monesta muustakin vaivaisukosta. Haukiputaan ukko on pohjoisin vaivaisukoista.