stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bill Cosby -skandaali
Covington, Constand ja Gree

Cosbyn tarjoilija Lachele Covington kertoi vuonna 2000 Bill Cosbyn  lähennelleen häntä seksuaalisesti käymällä käsiksi. Syyte kaatui todisteiden puutteessa. Vuonna 2005 Templen yliopiston entinen työntekijä Andrea Constand nosti Cosbya vastaan syytteen siitä, kertoen Cosbyn raiskanneen hänet 70-luvulla. Juttu soviteltiin rahalla.  2000-luvun alkupuoliskolla Cosbyä vastaan nostettiin 13 juttua, mutta ne pysähtyivät joko todisteiden puutteeseen tai sovittiin rahalla. Lisäksi Cosbyä syytti julkisesti 2005 Tamara Green ja 2006 sanomalehdessä Beth Ferrier, joka oli yksi Constadin tapauksen nimettömistä todistajista.
Barbara Bowmanin tapaus 2006

Barbara Bowman kertoi joutuneensa vuodesta 1985 alkaen monta kertaa Cosbyn huumaamaksi ja raiskaamaksi. Cosby oli manipuloinut Bowmania lupaamalla mm. ura-apua. Cosby kohteli Bowmanin sukulaisia hyvin. Niinpä Bowman hyväksyi osin Cosbyn toimet vastineeksi tämän antamasta avusta. Mutta Bowman ei päässytkään Bill Cosby Show’hun edes sivuosaan.  Erään kerran vuonna 1987 Bowman vastusti päällekäyvää Cosbya kirkuen. Tämän takia Cosby ei koskenutkaan Bowmaniin, mutta Cosby kosti ajamalla Bowmanin pois ja lopettamalla tukensa tälle.
Kun Bowman kertoi Cosbyn tekemistä raiskauksista lakimiehille, tämä nauroi Bowmanin ulos toimistostaan. Myös monet muut ajattelivat, että Bowman yrittää vain rahastaa syyttämällä Cosbya.
Hannibal Buressin kommentit

Lokakuussa 2014 koomikko Hannibal Buress sanoi lavalla Cosbysta, "olet raiskaaja". Buressin mukaan Cosby arvosteli mustien nuorten pukeutumista ja elämäntyyliä, mutta itse raiskasi naisia.
Syyteryöppy Cosbyä vastaan

Hannibalin sanat You're a rapist ("Olet raiskaaja") päätyivät internetiin. Tämä johti kasvavaan mediakohuun ja julkiseen syyteryöppyyn Cosbya vastaan marraskuussa 2014. Vulture.com-sivuston laskujen mukaan Cosbyä hyväksikäytöstä ja muusta sopimattomasta syyttäneitä naisia on yhteensä 36.
Bowmanin, Dickinsonin, Huthin ja Johnsonin tapaukset

13. marraskuuta 2014 Bowman julkisti uudestaan tarinansa. 
17. marraskuuta 2014 Joan Tarshish ja Linda Joy Traiz kertoivat julkisuudessa Cosbyn huumanneen heidät.
18. marraskuuta 2014 Huippumalli haussa -ohjelman tuomarina toimineesta Janice Dickinsonista tuli neljäs, joka kertoi julkisesti Cosbyn huumanneen ja raiskanneen hänet.
Seuraavina muutamina päivinä tuli todellinen julkisuusryöppy. Hän oli siihen mennessä kaikista Cosbyä syyttäneistä 15:s.
Kalifornialainen Judy Huth haastoi 3. joulukuuta 2014 Cosbyn oikeuteen raiskauksesta, jonka hän kertoi tapahtuneen Huthin ollessa 15-vuotias. Tämä syyte raukesi vanhentuneena.
11. joulukuuta 2014 70-luvun huippumalli Beverly Johnson kertoi Cosbyn huumanneen hänet kahvin avulla ja raiskanneen hänet.
Cosbyn toimintatapa

Naisten hyväksikäyttöapauksissa toistui sama kaava: Ensin Cosby houkutteli nuorta näyttelijän tai mallin urasta haaveilevaa naista kehumalla tätä ja lupaamalla tälle apua. Sitten 
Cosby kutsui naisen yksityiseen tapaamiseen. Cosby tarjosi tämän jälkeen naiselle rentouttavia tabletteja, joka "vei jalat alta". Herättyään nainen huomasi olevansa puolialaston. Hyväksikäytön uhri ei halunnut haastaa Cosbyä oikeuteen häpeän, pelon tai sen takia, että Cosby oli mustille tärkeä esikuva. Osa naisista oli lisäksi käyttänyt itse päihteitä.
Cosby muun muassa maksoi naisille suhteiden salailusta.
Cosby puolustautui syytöksiä vastaan kiistämällä ne, saaden tukea työtovereiltaan.
Seuraukset

Skandaali tahrasi Cosbyn maineen mustien hyväntekijänä ja suorapuheisena moralistina. Kun marraskuun 2014 paljastusvyöry lähti käyntiin, NBC hyllytti Cosbyn 19. marraskuuta. Myös jotkut pienemmät TV-kanavat peruivat Cosbyn televisioesitykset.
Cosbyyn kohdistuneet syytökset saivat hänet eroamaan Templen yliopiston luottamustoimesta vuoden 2014 marraskuussa. Lisäksi Cosbyn stand up -keikkoja alettiin perua. Cosbyltä otettiin laivaston upseerin arvo pois. Yhdysvaltain elokuva-akatemia erotti hänet jäsenyydestään toukokuussa 2018.
Vuoden 2005 aineisto julkisuuteen

Cosby palasi vielä tammikuun alussa 2015 lavalle, jolloin vitsaili raiskauskohustaan.
Vuonna 2015 vuosi julkisuuteen tuomioon päättymätön oikeusjuttu, jossa Cosby myönsi antaneensa naiselle rauhoittavia pillereitä saadakseen seksiä. Juttu soviteltiin julkisuudelta piilossa, niin että nainen sai korvaussumman. Cosby haastoi oikeuteen naisen, joka vuosi salaisen sopimuksen julkisuuteen
Oikeusjuttu Cosbya vastaan

Noin 60 naista syytti vuonna 2016 Bill Cosbya seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Cosby  oli pidätetty joulukuussa 2015 syytettynä Templen yliopiston koripallovalmentajana  toimineen Andrea Constandin törkeästä seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Cosby oli tuolloin 78-vuotias ja kertoi oikeudelle olevansa miltei sokea glaukooman takia .
Syyttämättäjättämispäätöksen vuonna 2005 tehnyt silloinen piirisyyttäjä Bruce Castor kertoi oikeudessa, ettei uskonut tuolloin Constadin joutuneen raiskatuksi, koska hän ilmoitti rikoksen ensin lakimiehelle, eikä poliisille.
Castoria syyttäjänä seurannut Kevin Steele nosti syytteen vuonna 2015, koska hän oli saanut haltuunsa ratkaisevana todisteena pitämänsä lausunnon, jonka Cosby oli antanut  siviilioikeudelle. Oikeudenkäynti alkoi perjantaina 3. kesäkuuta 2017. Vain Constandin tapaus oli oikeuskäsittelyssä, koska muut olivat jo ehtineet vanhentua.
Valamiehistö mietti tapausta päiväkausia pääsemättä yksimielisyyteen. Niinpä tuomari vapautti Cosbyn syytteistä.
Tapaus vietiin kuitenkin uuteen oikeuskäsittelyyn, jossa Cosby tuomittiin 26. huhtikuuta 2018 vankeuteen Andrea Constandin vuonna 2004 tapahtuneesta huumaamisesta ja seksuaalisesta hyväksikäytöstä.  Tuomari määritteli Cosbyn vaaralliseksi seksuaalirikolliseksi ja määräsi hänet vähintään 3 ja enintään 10 vuoden vankeuteen.
Cosbyn saama tuomio perustui muun muassa siihen, että hän oli myöntänyt vuonna 2005 käydyssä siviilioikeudenkäynnissä antaneensa Constadille ja muillekin naisille rauhoittavia lääkkeitä tarkoituksenaan seksin harrastaminen heidän kanssaan. Cosbya ei kuitenkaan tuomittu, vaan juttu raukesi vuonna 2006, kun asia sovittiin rahalla.
Cosby vapautui kesäkuussa 2021 Pennsylvanian korkeimman oikeuden kumottua tuomion lakiteknisten syiden perusteella. Cosby oli ehtinyt istua kolme vuotta tuomiostaan. Tuomion kumoaminen johtui siitä, että Cosby oli solminut Pennsylvanian oikeuslaitoksen edellisen syyttäjän kanssa vuonna 2005 suullisen sopimuksen, jonka mukaan Cosby todistaisi omassa asiassaan sillä ehdolla, ettei häntä tulla syyttämään eikä häntä vastaan tulla nostamaan myöskään uusia oikeudenkäyntejä.
Oikeusjuttu Cosbya vastaan > Puolustuksen näkemys

Cosby myönsi oikeudessa antaneensa Constandille pillereitä, joiden nauttimisen jälkeen hänelle oli tullut pyörryttävä, epämiellyttävä ja väsynyt olo. Cosby oli vienyt hänet sen jälkeen sohvalle ja laskenut makuulle. Sen jälkeen Cosby oli työntänyt sormensa hänen sukuelimeensä sekä pitänyt hänen kättään peniksensä ja oman kätensä välissä harrastaen itsetyydytystä. Tämän jälkeen Cosby oli jättänyt hänet sohvalle makaamaan poistuen itse makuuhuoneeseensa nukkumaan. Cosbyn asianajaja esitti, että kyseessa oli vapaaehtoisuuteen perustuva tapahtuma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bill Cosby -skandaali Wikimedia Commonsissa
Bill Cosby 1969.
Elizabet Tursynbajeva

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Elizabet Tursynbajeva 2019 |  Elizabet Tursynbajeva 2019 |  Elizabet Tursynbajeva 2019 |  |
Maa:  Kazakstan
Naisten taitoluistelu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Saitama 2019 | yksinluistelu |  |
| Neljän maanosan mestaruuskilpailut  | Neljän maanosan mestaruuskilpailut  | Neljän maanosan mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Anaheim 2019 | yksinluistelu |  |
Elizabet Tursynbajeva (kaz. Элизабет Тұрсынбаева; s. 14. helmikuuta 2000) on kazakstanilainen taitoluistelija. Hän on vuoden 2019 MM-kilpailuiden ja Neljän maanosan mestaruuskilpailuiden hopeamitalisti ja kolminkertainen Kazakstanin-mestari vuosilta 2015-2017.
Tursynbajeva kilpaili vuoden 2018 talviolympialaissa PyeongChangissa sijoittuen 12. sijalle pistein 177,12.
Junioritasolla hän saavutti vuoden 2016 nuorten olympialaisten henkilökohtaista pronssia ja joukkuekilpailun hopeaa. Nuorten MM-kilpailuissa hän ylsi parhaimmillaan neljänneksi.
Tursynbajeva aloitti luistelemisen viisivuotiaana. Hänen ensimmäiset valmentajansa olivat Natalia Dubinskaya ja Alexander Shubin. Hän siirtyi Eteri Tutberizen oppilaaksi vuonna 2012, mutta muutti 2013 Kanadaan Brian Orserin ja Tracy Wilsonin valmennettavaksi.
Vuonna 2018 hän palasi Tutberizen talliin ja saavutti samalla kaudella Neljän maanosan mestaruuksien ja MM-kilpailuiden hopeaa. Hän alkoi myös yrittämään nelois-salchowia kilpailuissa onnistuen siinä vuoden 2019 MM-kilpailuissa, mikä teki Tursynbajevasta historian ensimmäisen naisen joka on hypännyt neloishypyn seniorien kilpailussa. 2019-2020 kausi jäi hänen osaltaan rikkonaiseksi loukkaantumisten vuoksi.
Hän lopetti uransa vuonna 2021 kroonisen selkävamman vuoksi.
Aiheesta muualla

https://olympics.com/en/athletes/elizabet-tursynbaeva
http://www.isuresults.com/bios/isufs00034443.htm
Putotohuitti

| Putotohuitti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Pikkuhuitit Zapornia
Laji::  tabuensis
Kaksiosainen nimi
 Zapornia tabuensis  (J.F. Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Putotohuitti Wikispeciesissä   Putotohuitti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Putotohuitti (Zapornia tabuensis) on oseanialainen rantakana. Sen elinympäristö käsittää Australian, Tasmanian, Uuden-Seelannin, Papua-Uuden-Guinean, suuren osan Tyynenmeren saaristoa, sekä Filippiinit. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Tongalta vuonna 1789.
Putotohuitti (oikealla) ja kääpiöhuitti (vasemmalla)
El Pont de Bar

| El Pont de Bar |
| --- | --- |
 El Pont de Barin kylä kunnassa.
 vaakuna
 El Pont de Barin sijainti.
 El Pont de Bar
 Koordinaatit: 42°22′27″N, 1°36′22″E 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Katalonia
Maakunta:  Lleida
Comarca:  Alt Urgell
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Francesc Jordana Duran
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,6 km²
Korkeus:  861 m
Väkiluku (1.1.2016):  165
 – Väestötiheys:  3,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  25723
 
 pontbar.ddl.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
El Pont de Bar on kunta Alt Urgellin comarcassa, Lleidan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 42,6 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 165 (2016). Väestötiheys on noin 3,9 as./km². Väestöstä 13,7 prosenttia on 0–14-vuotiaita, 61,4 % on 15–64-vuotiaita ja loput 24,9 % yli 65-vuotiaita (väestöjakauman tiedot ovat vuodelta 2010).
El Pont de Barin naapurikunnat ovat Cava etelässä, Arsèguel ja Les Valls de Valiran kuntaan kuuluva erillinen Bescaranin alue lounaassa, Estamariu lännessä, Les Valls de Valira luoteessa, Baixa Cerdanyan comarcaan kuuluva Lles de Cerdanya koillisessa ja idässä sekä Montellà i Martinet, joka niin ikään kuuluu Baixa Cerdanyaan, kaakossa. El Pont de Barista on matkaa maakunnan pääkaupunkiin Lleidaan 148 kilometriä.
Hotelli Els Banys de Sant Vicençin kylässä.
Yleisnäkymä Aristotin kylästä.
Sant Andreu d'Aristot -kirkko.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa viinimuseo sekä kirkot Sant Esteve de Bar, Sant Andreu d'Aristot ja Sant Gervasi de Castellnou de Carcolze.
Nykyinen El Pont de Barin kunta syntyi vuonna 1970, kun Aristotin (pinta-alaltaan 27,7 km²) ja Toloriun (15,3 km²) kunnat yhdistyivät.
Asutuskeskukset

El Pont de Barin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
| Nimi | Väkiluku |
| --- | --- |
Ardaix: 12
Els Arenys: 9
Aristot: 41
Els Banys de Sant Vicenç: 7
Bar: 38
Castellnou de Carcolze: 16
El Pont de Bar: 42
Toloriu: 26
Lähde:
Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku | Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | 275 | 2007 | 191 |
| 1981 | 167 | 2009 | 197 |
| 1991 | 169 |  |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (katalaaniksi)
Kunta Municatin sivuilla[vanhentunut linkki] (katalaaniksi)
Kunta Idescatin sivuilla (katalaaniksi)
Alt Urgellin kunnat
Alàs i Cerc
Arsèguel
Bassella
Cabó
Cava
Coll de Nargó
Estamariu
Fígols i Alinyà
Josa i Tuixén
Montferrer i Castellbò
Oliana
Organyà
Peramola
El Pont de Bar
Ribera d’Urgellet
La Seu d’Urgell
Les Valls d’Aguilar
Les Valls de Valira
La Vansa i Fórnols
Etelä-Kalimantan

| Etelä-Kalimantan Kalimantan Selatan |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 2°30′S, 115°30′E 
Valtio:   Indonesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Banjarmasin
Pinta-ala:  38 744 km²
Väkiluku (2010):  3 545 100
 – väestötiheys:  100 as./km²
Kielet:  Indonesia Banjar
Kansat:  Banjarit (79%) Jaavalaiset (13%)
Etelä-Kalimantan (indonesiaksi Kalimantan Selatan) on provinssi Indonesiassa. Se sijaitsee Borneon saaren eteläisellä rannikolla, Jaavanmeren rannalla. Se on pinta-alaltaan pienin viidestä Kalimantanin provinssista. Etelä-Kalimantanin suurin kaupunki ja pääkaupunki on Banjarmasin.
Provinssissa on yhteensä noin 3 545 100 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 38 744 neliökilometriä.
Etelä-Kalimantanin alue ja sen pääkaupunki Banjarmasin olivat keskeinen osa 1500-luvulla muodostunutta Banjarin sulttaanikuntaa.
Etelä-Kamerun

Etelä-Kamerunin alue Kamerunissa.
Etelä-Kamerun (engl. Southern Cameroons) oli osa Brittiläistä Kamerunia, joka oli brittien mandaattialue Keski-Afrikassa. Etelä-Kamerun yhdistyi Ranskasta 1960 itsenäistyneeseen Kameruniin vuonna 1961. Etelä-Kamerunin asukkaat muodostavat englanninkielisen vähemmistön Kamerunissa ja alue on pyrkinyt itsenäistymään Ambazoniaksi.
Estadio Nuevo Vivero

| Estadio Nuevo Vivero |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Badajoz, Espanja
Avattu:  1998
Omistaja:  Badajozin kaupunki
Kenttä:  luonnonnurmi
Kustannukset:  4,5 miljoonaa €
Käyttäjät
 CD Badajoz 
Katsojakapasiteetti
 15 598 
Kentän mitat
 105 x 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Nuevo Vivero on stadion Badajozissa Espanjassa. Stadion toimii pääosin jalkapallonäyttämönä, kun se isännöi jalkapalloseura Club Deportivo Badajozin kotiotteluita. Stadionin yleisökapasiteetti on 15 598 ja se on avattu vuonna 1998.
Espanjan jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla kahdesti, joista se on voittanut molemmat.
Aiheesta muualla

Kuvia Estadio Nuevo Viverolta kesäkuulta 2007
Elämän äidit

| Elämän äidit |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Käsikirjoittaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Kuvaaja:  Markku Lehmuskallio
Leikkaaja:  Anastasia Lapsui Markku Lehmuskallio
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Giron-filmi
Ensi-ilta:  8. marraskuuta, 2002
Kesto:  74 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  80 000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elämän äidit on Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2002. Elokuvassa seurataan 1990- ja 2000-luvuilla Siperiassa asuvan nenetsiperheen elämää. Elokuvan päähenkilönä on ikääntynyt nainen joka on kohdannut vastoinkäymisiä. Hänen miehensä on kuollut, kaksi hänen poikaansa ovat kuolleet, toinen on tapettu ja toinen on tehnyt itsemurhan, jonka lisäksi hänen poronsa ovat kadonneet myrskyssä
Elokuva on itsenäinen jatko-osa Lehmuskallion vuoden 1994 elokuvalle Kadotettu paratiisi. Se koostuu sekä mustavalkoisista, että värillisistä jaksoista. Värilliset osiot on kuvattu vuosien 1992-1993 välisenä aikana ja ne ovat peräisin Kadotettu paratiisi -elokuvasta. Elokuvan mustavalkoiset otot on kuvattu vuosina 2000-2001.
Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille.
Palkinnot

Elämän äidit voitti vuonna 2002 Berliinin elokuvajuhlilla CICAE:n erikoispalkinnon.
Man and Nature International Documentary Film Festival (2002): pääpalkinto.
Russian Anthropological Film Festival (2002): pääpalkinto.
Chicago International Documentary Festival (2003) parhaan kuvauksen palkinto.
Jussi-palkinnot (2003): paras dokumenttielokuva.
Barents TV Festival (2003): dokumenttielokuvasarjan pääpalkinto.
Etelä-Karjalan Liikunta ja Urheilu

| Etelä-Karjalan Liikunta ja Urheilu |
| --- | --- |

Perustettu:  1998
Tyyppi:  liikunnan aluejärjestö
Kotipaikka:  Imatra
Toiminta-alue:  Etelä-Karjala
Aluejohtaja:  Sakari Pusenius
Puheenjohtaja:  Hannu Myllärinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Etelä-Karjalan Liikunta ja Urheilu (lyh. EKLU) on Etelä-Karjalan alueella toimiva liikunnan aluejärjestö. Järjestön perustehtävä on edistää hyvinvointia Etelä-Karjalan alueella liikunnan ja urheilun avulla. Lisäksi järjestö tukee liikuntakulttuurin elinvoimaisuutta ja monipuolisuutta paikallisella tasolla. Järjestö edistää Etelä-Karjalan liikunta- ja urheilutoimijoiden yleistä arvostusta ja toimintaedellytyksiä. Järjestö vaikuttaa myös liikunta- ja urheilukulttuurin kehitykseen Etelä-Karjalassa.
Etelä-Karjalan Liikunta ja Urheilu on perustettu vuonna 1998. Järjestön toimisto sijaitsee Imatralla.
Etelä-Karjalan Liikunta ja Urheilu on liikunnan asiantuntija- ja kehittäjäjärjestö. Järjestö kouluttaa lasten kanssa työskenteliviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjen ihmisiä. Lisäksi järjestö puhuu liikunnasta päättäjille ja medialle. Järjestö tekee yhteistyötä paikallisesti, maakunnallisesti ja valtakunnallisesti. Aluejärjestö on yksi viidestätoista aluejärjestöstä.
Powerless (Linkin Parkin single)

| ”Powerless” Linkin Park |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Living Things
 Julkaistu: 31. lokakuuta 2012
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Mike Shinoda, Rick Rubin
 Tyylilaji: Alternative rock, electronic rock
 Kesto: 03.44
 Levy-yhtiö: Warner Brothers Records
Linkin Parkin muut singlet
| ”Lost in the Echo” 2012 | ”Powerless” 2012 | ”Castle of Glass” 2012 |
Powerless on Linkin Parkin viidennen, kesäkuussa 2012 julkaistun, Living Things -albumin kappale, joka julkaistiin iTunes-singlenä Japanissa lokakuussa 2012. Kappale on balladi, ja se on albumin viimeinen kappale. Kappale soi elokuvan Abraham Lincoln: Vampire Hunter lopputeksteissä.
Kappalelista

Digitaalinen single:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Powerless | 3.44 |  |  |  |  |  |  |  |
Erkkola (mopo)

Erkkola oli Eino Erkkolan ja hänen poikansa Matti Erkkolan Ilmajoen Koskenkorvalla 1950-luvulla kehittämä invalidimopo. Erkkola-mopon merkittävin ostajakunta muodostui sotainvalideista. Erkkoloiden elinkaari ylsi 1980- ja 1990-lukujen taitteeseen asti, jolloin Erkkolan invamopo- ja pyörätuolitehtaan liiketoiminnan osti Instrumentariumin tytäryhtiö, lahtelainen Merivaara Oy. Se katsoi ajokuntoisia sotainvalideja olevan liian vähän, eikä pitänyt noin 200 kappaleen vuosimyyntiä enää kannattavana.
Tekniikka

Erkkola-mopossa oli edessä yksi ohjaava pyörä ja takana kaksi pyörää, joista toinen oli vetävä. 1,5 hevosvoiman moottori sijaitsi kuljettajan vieressä vasemmalla. Mopo käynnistettiin narusta vetämällä. Mopossa oli putkirunko, joka oli aluksi avoin, mutta 1960- ja 1970-lukujen vaihteen paikkeilla jalkatilan suojuksen ylle lisättiin tuulilasi ja katos.
Ajoneuvon moottoriteho nostettiin 1980-luvun lopulla lainmuutoksen jälkeen 2,4 hevosvoimaan. Samalla narukäynnistyksen tilalle asennettiin sähköstartti ja sähköjärjestelmän jännite nostettiin 12 volttiin. Viimeisten Sachs-moottorien vaihteisto oli kaksivaihteinen automaatti, jossa oli mukana peruutusvaihde, jolloin mopoa ei tarvinnut peruuttaa kävelykepillä tai kainalosauvalla työntäen.
Moottorina käytettiin myös sähköstartilla varustettua Morinin moottoria sen jälkeen, kun Sachs-moottorin valmistus loppui 1991.[lähde? ] Erkkola kulkee noin 35-40 km/h
Aiheesta muualla

Videojuttu vuoden 1967 Erkkola-moposta Helsingin Sanomien sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Pärinäkiuru

| Pärinäkiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Pensaskiurut Mirafra
Laji::  rufocinnamomea
Kaksiosainen nimi
 Mirafra rufocinnamomea  (Salvadori, 1865) 
Katso myös
   Pärinäkiuru Wikispeciesissä   Pärinäkiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pärinäkiuru (Mirafra rufocinnamomea) on afrikkalainen varpuslintu. Sen laaja elinympäristö käsittää lähes koko Saharan eteläpuolisen Afrikan, ja siitä tunnetaan 15 alalajia. Tommaso Salvadori kuvaili lajin holotyypin Pohjois-Etiopiasta 1865.
Pärjänsuo

Pärjänsuo on kylä Pudasjärven kaupungissa. Kylä sijaitsee noin 35 kilometrin päässä kaupungin keskustaajamasta Kurenalta. Hallinnollisesti Pärjänsuo kuuluu Livon talouskylään.
Kylällä sijaitsi pitkään oma koulu, joka kaupunginvaltuuston päätöksellä suljettiin ilmanvaihto-ongelmien takia vuonna 2009. Alkuperäisessä suunnitelmissa oli tarkoitus rakentaa kylään kokonaan uusi koulurakennus, joka ei kumminkaan toteutunut.
Pärjänjoki

| Pärjänjoki |
| --- | --- |
 Tulviva Pärjänjoki toukokuussa 2020
Alkulähde:  Pärjänlatvalammi
Laskupaikka:  Livojoki
Maat:  Suomi
Pituus:  65 km
Pärjänjoki on Syötteen kansallispuistoa halkova 65 kilometriä pitkä joki Pudasjärven ja Taivalkosken alueella. Pärjänjoki saa alkunsa Taivalkosken puolelta Pärjänlatvalammista ja laskee etelässä Livojokeen. Joki halkoo pääosin asumattomia erämaita ja on koko matkaltaan kalataloudellisesti kunnostettu pikkujoki.
Pärjänjoen virkistyskalastusalue käsittää Pärjänjoen osa-alueita 38 km:n matkalla Taivalkosken Kylmälästä Pudasjärven Riihiahoon sekä seuraavat jokeen laskevat purot: Torasoja, Ahmaoja, Syrjäoja, Koiraoja, Syöteoja, Ylpiänoja ja Isokurunoja. Pärjänjoen luontaiseen kalastoon kuuluvat taimen, harjus, siika, hauki ja ahven. Pohjolan Voima Oy istuttaa jokeen alamittaisia 3-vuotiaita taimenia sekä harjuksenpoikasia.
Pärjänjoki on suosittu melontakohde. 22 kilometriä pitkällä Pärjänjoen vesiretkeilyreitillä järjestetään myös ohjattuja melontaretkiä.
Hiihtokeskus Iso-Syöte Oy käyttää laskettelurinteiden sekä latujen lumetuksessa Pärjänjoesta pumpattua vettä.
Portlandkivi

Portlandkivilouhos Portlandin saarella Dorsetissa.
Portlandkivi on kermanvalkoista kalkkikiveä (tarkalleen ottaen ooliittia), jota saadaan Dorsetin rannikolla sijaitsevalta Portlandin saarelta Lounais-Englannista. Saarella sijaitseva kiviesiintymä muodostui myöhäisjurakaudella noin 145–163,5 miljoonaa vuotta sitten, jolloin Iso-Britannia sijaitsi subtrooppisilla leveysasteilla. Portlandkivi kestää hyvin rapautumista mutta on silti helposti työstettävää, minkä vuoksi se on ollut suosittu rakennusmateriaali satojen vuosien ajan.
Portlandkiveä hyödynnettiin rakentamisessa jo roomalaisten hallitessa Britanniaa. Sitä alettiin tuoda Lontooseen 1300-luvulta lähtien, ja monet kaupungin merkittävimmistä rakennuksista onkin rakennettu juuri portlandkivestä, esimerkiksi vanha Westminsterin palatsi (1347), Lontoon Tower (1349) ja osittain myös Buckinghamin palatsi (1854). Christopher Wren käytti sitä St. Paulin katedraalissa ja monissa muissa Lontooseen suunnittelemissaan kirkoissa. Myös New Yorkissa sijaitsevan Yhdistyneiden kansakuntien päämajassa on käytetty portlandkiveä.
Putoavan tähden prinsessa

| Putoavan tähden prinsessa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anni Nupponen
Kansitaiteilija:  Jani Laatikainen
Kieli:  suomi
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Vaskikirjat
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  277
ISBN:  978-952-5722-17-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Putoavan tähden prinsessa on Anni Nupposen toinen fantasiaromaani, joka ilmestyi Vaskikirjojen kustantamana 2013.
Aiheesta muualla

Teos kustantajan sivuilla.