stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tombstone Valentine
Musiikki > Tietoa kappaleista

Albumin aloittaa Jim Pembroken kirjoittama nimikappale ”Tombstone Valentine”. Pembroke oli hiljattain opetellut soittamaan pianoa ja ajatteli, että olisi ”nastaa laittaa biisin soinnut pomppimaan ympäriinsä”. Kappaleessa on mukana jouset sekä studiomuusikot Kalevi Nyqvist (haitari) ja Heikki Laurila (banjo). Sanoitus kertoo vuokraemännästä, joka käy öisin lukemassa hautakiviä rivien välistä. Myöhemmin Pembroke nimesi ”Tombstone Valentinen” kymmenen parhaan kirjoittamansa kappaleen joukkoon.
”In Gratitude” on Jukka Gustavsonin kunnianosoitus Steve Winwoodille. Vain hieman yli minuutin pituinen ”Dance of the Anthropoids” on lyhennetty pätkä Erkki Kurenniemen elektronisen musiikin kappaleesta ”Antropoidien tanssi” vuodelta 1968. Tuottaja Fowley halusi sen levylle kuultuaan kyseisen teoksen Love Recordsin kokoelmalla Perspectives ’68 – Music in Finland.
Pekka Pohjolan säveltämä ja Jim Pembroken sanoittama ”Frederick & Bill” on Tombstonen Valentinen raskain kappale. Siinä riffittelevät Pohjolan basso ja sähköviulu sekä Jukka Tolosen kitara. Pohjola soittaa lisäksi bassosoolon. ”Frederick & Bill” kertoo skinheadien väkivaltaisesta maailmasta. Pembroke laulaa sen unisonossa, ja siihen lisättiin höysteeksi Kim Fowleyn tuottamaa örinää. Pembroken ”Wishful Thinker” on muunnelma The Bandin kappaleesta ”Unfaithful Servant”, jota Wigwam myös esitti keikoillaan. ”Wishful Thinkerin” sanoitus pohtii yksinäisyyttä.
B-puolen ensimmäinen kappale on Jim Pembroken kirjoittama ”Autograph”. Viulut ja banjot tuovat kappaleeseen country-vaikutteita. Mikko Meriläisen mukaan ”Wishful Thinkerin” tavoin ”Autograph” osoittaa, että Pembroke pystyi vaivattomasti muuntautumaan brittipopin säveltäjästä amerikkalaisvaikutteisen musiikin kirjoittajaksi. ”Autographin” tekemiseen osallistui nimellisesti myös tuottaja Kim Fowley, ja hänet on merkitty sen toiseksi tekijäksi. Pembroken mukaan Fowley ehdottomasti halusi albumille ainakin yhden sellaisen kappaleen, jonka kirjoittajaksi hänet olisi merkitty, ja pyysi Pembrokea tekemään kyseisen laulun. Fowley oli yrittänyt tehdä sanoitusta sanomalehdistä sanoja ja rivejä leikkaamalla. Lopulta Pembroke kirjoitti sanoituksen itse, mutta silti yhtye merkitsi Fowleyn toiseksi tekijäksi.
Pekka Pohjolan kappale ”1936 Lost in the Snow” on viulu- ja pianovetoinen instrumentaali. Pembroke teki siihen alun perin sanat, mutta toteutus ei onnistunut. Gustavsonin kirjoittama jazz-kappale ”For America” on omistettu urkuri Jimmy Smithille. Pembroken ”Captain Supernatural” sisältää vaikutteita Traffic-yhtyeen kappaleesta ”Forty Thousand Headmen”. Tombstone Valentine -albumin päättää Gustavsonin tekemä ”End”. Se on käytännössä soolo, jonka hän laulaa urkujen ja pianon säestyksellä. Kappaleen teksti käsittelee ihmisen itsekästä luonnon tuhoamista. Kappaletta on verrattu Trafficin levytykseen ”No Time to Live”.
Kansitaide

Albumin etukannen kuva on Jukka Vatasen ottama infrapunakuva yhtyeestä Helsingin ortodoksisella hautausmaalla. Takakannen kuvan otti Ruisrockissa Mats Huldénin pikkuveli Mårten. Takakanteen painettiin myös laulujen sanat.
Nikke Nikamo on väittänyt, että todennäköisesti tuottaja Fowley jätti hänet tarkoituksella pois kansikuvasta, koska Fowley halusi kansikuvaan vain yhtyeen ”popparityypit”. Nikamon mukaan myös yhtyeen muut jäsenet olivat tässä mukana, ja ainoastaan Jukka Gustavson olisi viimeiseen asti yrittänyt saada Nikamoa kuvaan mukaan. Kuvasta pois jättäminen oli Nikamolle lopullinen syy erota Wigwamista, vaikka hän soittikin kuvan ottamisen jälkeen vielä monta keikkaa yhtyeessä. Nikamo on arvellut, että yhtyeen muiden jäsenten asenne häntä kohtaan oli jonkinasteinen vastareaktio hänen omaan toimintaansa yhtyeessä.
Julkaisu ja vastaanotto

Suomessa Tombstone Valentine ilmestyi marraskuussa 1970. Sen julkaisi Love Records vinyylilevynä tunnuksella LRLP 19. Albumin alkuperäispainoksen tunnistaa vinyylin etiketistä, jossa on keskellä iso Loven kaksisydäminen logo. Lisäksi etiketin tekstin fontti on sinisen värinen, kansi on laminoitu ja takakannessa on mainittu painopaikka. Albumi julkaistiin myös C-kasettina, mutta siinä kappaleet olivat eri järjestyksessä.
Verve Forecast -yhtiö julkaisi Tombstone Valentinen tupla-albumina Yhdysvalloissa ja Italiassa. Kyseinen versio sisälsi myös yhdeksän Jim Pembroken ja rumpali Ronnie Österbergin entisen yhtyeen Blues Sectionin levytystä, joista kappaleen ”Anna suukko vain” laulaa Kirka. Levyn myynti jäi Yhdysvalloissa vähäiseksi.
Kappalelista

| --- | --- |
 Suomalainen LP-painos A-puoli Tombstone Valentine – 3.03 (säv. Jim Pembroke)  In Gratitude – 3.44 (säv. Jukka Gustavson)  Dance of the Anthropoids – 1.07 (säv. Erkki Kurenniemi)  Frederick & Bill – 4.23 (säv. Pekka Pohjola/Pembroke)  Wishful Thinker – 3.44 (säv. Pembroke) B-puoli Autograph – 2.36 (säv. Kim Fowley/Pembroke)  1936 Lost in the Snow – 2.09 (säv. Pohjola)  Let the World Ramble On – 3.19 (säv. Pembroke)  For America – 4.19 (säv. Gustavson)  Captain Supernatural – 3.01 (säv. Pembroke)  End – 3.36 (säv. Gustavson) Suomalainen kasettipainos A-puoli Tombstone Valentine – 3.03 (säv. Jim Pembroke)  In Gratitude! – 3.44 (säv. Jukka Gustavson)  Autograph – 2.36 (säv. Kim Fowley/Pembroke)  For America – 4.19 (säv. Gustavson)  Wishful Thinker – 3.44 (säv. Pembroke) B-puoli Dance of the Anthropoids – 1.07 (säv. Erkki Kurenniemi)   Frederick & Bill – 4.23 (säv. Pekka Pohjola, san. Pembroke)  1936 Lost in the Snow – 2.09 (säv. Pohjola)  Let the World Ramble On – 3.19 (säv. Pembroke)  Captain Supernatural – 3.01 (säv. Pembroke)  Happy Waste – 3.36 (säv. Gustavson) :  Yhdysvaltain-painos LP 1 A-puoli Dance of Anthropoids  Frederick & Bill (Song of the Skinhead)  Wishful Thinker  For America  Autograph B-puoli In Gratitude   Let the World Ramble On  Tombstone Valentine  Captain Supernatural  1936 Lost in the Snow  Happy Waste (End) LP 2 C-puoli Call Me on Your Telephone  I Like You  Bird of Paradise  Wolf at the Door  The Gang Called the Vegetable Men (Answer to Life)  Anna suukko vain D-puoli Mountain Range   Astronomical  Only Dreaming  Cherry Cup Cake  Semi-circle Solitude  End of the Party
Kokoonpano > Wigwam

Jukka Gustavson – laulu, urut, piano
Jim Pembroke – laulu
Pekka Pohjola – basso, viulu
Ronnie Österberg – rummut
Kokoonpano > Muut

Heikki Laurila – kitara, banjo
Jukka Tolonen – kitara
Kalevi Nyqvist – haitari
Erkki Kurenniemi – andromatic (kappaleessa ”Dance of the Anthropoids”)
Kim Fowley – tuotanto
Erkki Hyvönen – äänitys
Rauta(II,III)

| Rauta(II,III)oksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1317-61-9
PubChem CID:  16211978
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Fe3O4
Moolimassa:  231,55
Ulkomuoto:  Musta kiteinen aine
Sulamispiste:  1 596 °C
Tiheys:  5,17 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Rauta(II,III)oksidi (Fe3O4) on rauta- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pigmenttinä, elektrodeina ja magneettisissa sovellutuksissa. Luonnossa rauta(II,III)oksidi esiintyy magnetiittimineraalina.
Ominaisuudet

Rauta(II,III)oksidi on huoneenlämpötilassa väriltään mustaa kiteistä ainetta. Yhdisteessä rauta on hapetusluvultaan sekä +II että +III. Sen rakenne on niin sanottu käänteisspinellirakenne. Rauta(II,III)oksidi on veteen ja orgaanisiin liuottimiin liukenematonta eikä se liukene laimeisiin happoliuoksiinkaan. Väkeviin happoihin se kuitenkin liukenee. Rauta(II,III)oksidi johtaa oksidiksi poikkeuksellisen hyvin sähköä johtuen varauksensiirrosta Fe2+- ja Fe3+-ionien välillä. Yhdiste on voimakkaasti ferrimagneettista ja sen Curie-piste on 586 °C.
Valmistus ja käyttö

Rauta(II,III)oksidia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa rauta(II)hydroksidin saostaminen rautasuolaliuoksesta hydroksidien avulla ja saostuman kuivaaminen ilmavirrassa, raudan kuumentaminen vesihöyryn läsnä ollessa korkeintaan 560 °C:n lämpötilaan, rauta(III)oksidin kuumentaminen yli 1 400 °C:n lämpötilaan ja raudan hapettaminen nitrobentseenillä.
Rauta(II,III)oksidia voidaan käyttää pigmenttinä esimerkiksi maaleissa, jolloin siitä usein käytetään nimeä rautaoksidimusta. Sitä voidaan myös käyttää lasin värjäykseen. Koska rauta(II,III)oksidi johtaa hyvin sähköä ja se kestää happoja, siitä valmistetaan elektrolyyseissä käytettäviä elektrodeja esimerkiksi kloorin valmistukseen. Rauta(II,III)oksidin magneettisten ominaisuuksien vuoksi siitä valmistetaan magneettinauhoja, magneettisia muisteja ja ferrofluideja.
Rantataskurapu

| Rantataskurapu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Osalahko::  Taskuravut Brachyura
Heimo::  Sinitaskuravut Portunidae
Suku::  Carcinus
Laji::  maenas
Kaksiosainen nimi
 Carcinus maenas  (Linnaeus, 1758) 
    Luonnollinen levinneisyysalue  (pois lukien Itämeren keski- ja pohjoisosat)  Punaisilla alueilla vakiintunut vierslaji  alueille leviäminen on todennäköistä  pisteet edustavat yksittäisiä havaintoja
Katso myös
   Rantataskurapu Wikispeciesissä   Rantataskurapu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantataskurapu (Carcinus maenas) on Atlantin valtameren koillisrannikolta kotoisin oleva taskurapulaji, joka kuuluu sinitaskurapujen heimoon. Se on ihmisen mukana levittäytynyt monille muille alueille, ja sitä pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Ulkonäkö

Täysikasvuisella rantataskuravulla on 6–10 senttimetrin levyinen, nystermäpintainen selkäkilpi, joka on puolisuunnikkaan muotoinen ja usein pituuttaan leveämpi. Selkäkilven etureunassa on kolme leveää ja pyöreää uloketta keskellä ja viisi terävää sakaraa molemmilla laidoilla. Selkäkilven väritys vaihtelee yksilöittäin – tavallisesti se on kirjavan tummanvihreä tai -ruskea lukuun ottamatta nystermiä ja sakaroiden kärkiä, jotka ovat keltaiset. Naarailla selkäkilpi voi olla myös oranssi ja valkoisten nystermien täplittämä.
Voimakkaat ja hieman eripariset sakset ovat samanväriset kuin selkäkilpi ja niissä on terävät ja hammaslaitaiset sakset. Kolme keskimmäistä raajaparia ovat vankat ja väritykseltään ruskeat, vihertävänkeltaiset tai oranssit. Toinen ja kolmas raajapari voivat olla lähes kaksi kertaa selkäkilven mittaisia; ensimmäinen ja takimmainen raajapari ovat selvästi lyhyempiä. Takimmaisissa raajoissa on litteä ja harjaksinen pää, jota rapu käyttää apuna uimisessa.
Levinneisyys

Rantataskurapu elää luonnostaan Atlantin valtameren Euroopan- ja Pohjois-Afrikan-puoleisilla rannoilla, missä sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Norjaan ja Britteinsaarille ja etelässä Mauritaniaan. Se on levinnyt ihmisen mukana myös maailman muille merialueille, ja nykyään sitä tavataan ainakin Australiassa, Havaijilla, Sri Lankassa, Etelä-Afrikassa, Pohjois-Amerikan itä- ja länsirannikolla sekä Etelä-Amerikan itärannikolla. Siitä on tehty myös yksittäinen havainto Naantalin edustalla Suomessa.
Elinympäristö

Rantataskurapu elää liejussa tai hiekassa, vuorovesilammikoista aina 60 metrin syvyyteen asti. Se on eräs yleisimpiä taskurapulajeja suojaisissa poukamissa ja virransuissa sekä nuorilla marskimailla koko levinneisyysalueellaan. Sopeutuvaisena eliönä se pystyy menestymään 4–52 promillen suolapitoisuudessa ja 0–30 asteen lämpöisessä merivedessä. Se pysyttelee jatkuvasti lähellä vedenrajaa vaikka pystyykin oleskelemaan pois vedestä pitkiä aikoja. Pelästyneenä rapu piiloutuu liejuun tai uhittelee iskemällä saksiaan voimakkaasti yhteen.
Rantataskurapua pidetään yhtenä rannikoiden haitallisimmista vieraslajeista hyvän sopeutumiskykynsä ja hedelmällisyytensä vuoksi. Se syrjäyttää helposti alkuperäisiä lajeja joko saalistamalla niitä ravinnokseen tai kilpailemalla niiden kanssa ravinnosta. Erityisen haitallinen se on simpukoille, nuorille ostereille ja toisille taskuravuille.
Lisääntyminen

Rantataskurapu munii ympärivuotisesti ja voi kantaa kerrallaan jopa 185 000 munaa. Sen toukat viettävät ensimmäiset viikkonsa avomerellä mutta palaavat sitten vuorovesivyöhykkeelle, jossa niistä kehittyy täysikasvuisia taskurapuja.
Ravinto

Rantataskurapu syö simpukoita, ostereita ja kotiloita sekä kalojen ja äyriäisten mätiä, mutta sille kelpaavat myös kuolleet kalat ja muu eloperäinen aines.
Kalastus ja käyttö

Vaikka rantataskurapua kalastetaankin jonkin verran, siitä on kalastusteollisuudelle enemmän haittaa kuin hyötyä, sillä se syrjäyttää taloudellisesti arvokkaampia lajeja.
Zoeatoukkavaihe.
Hedelmöityneitä munia kantava naaras.
Rarotonga

Rarotonga
| --- | --- |
Sijainti:  Cookinsaaret, Uusi-Seelanti
Saariryhmä:  Eteläiset Cookinsaaret
Sijaintipaikka:  Eteläiset Cookinsaaret (d) 
Vesialue:  Tyynimeri 
Korkeimmat kohdat:  Te Manga (en), 236  m 
Pinta-ala:  67,1 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  13 890
Suurin kaupunki:  Avarua
Kieli:  maori ja englanti
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Rarotonga on eteläisellä Tyynellämerellä sijaitsevien Cookinsaarten runsasväkisin saari ja saariryhmän keskus. Siellä sijaitsee myös saarten pääkaupunki Avarua. Rarotonga on myös alueen taloudellinen keskus.
Maantiede

Pinta-alaltaan saari on 67,1 km². Rarotonga on Cookinsaarten ainoa aktiivisesti tuliperäinen saari, ja se on myös eteläisen saariryhmän nuorin saari. Saari muodostui tuliperäisen toiminnan seurauksena noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Tuliperäisyyden takia saaren sisäosissa on jyrkkiä laaksoja, kapeita harjanteita ja epätasaisia mäkiä, joita peittää sankka metsä. Saarella on myös samasta syystä monista muista alueen saarista poiketen kartiomaisia vuoria, jotka ovat jo hävinneet muilta alueen saarilta. Saaren korkein kohta sijaitsee 658 metrin korkeudella merenpinnasta. Rannikolla on tasaista ja hedelmällistä tasankoa, jonne rakentaminen on viime aikoina keskittynyt. Saarta ympäröi laguuni. Rarotongalla tavataan muutamia endeemisiä lintulajeja, kuten kakerori-nimellä tunnettu rarotonganmonarkki (Pomarea dimidiata) sekä rarotongankottarainen (Aplonis cinerascens). Suurin osa saaren sinänsä runsaasta linnustosta on istutettu muilta saarilta. Saarella ei tavata yhtään myrkyllistä eläintä.
Maantiede > Ilmasto

Rarotongan ilmasto on melko tasainen. Lämpötila vaihtelee talvisin yleensä 18–28 °C välillä. Talvi kestää Rarotongalla toukokuusta lokakuuhun. Marraskuusta huhtikuuhun kestävän kesäin aikana lämpötila vaihtelee 21–29 °C asteen välillä. Sadekausi kestää yleensä tammikuusta toukokuun alkuun. Rajuja sääilmiöitä ei yleensä ole, mutta esimerkiksi El Niño -kaudella helmikuussa 2005 alueella oli kohonneen pintaveden lämpötilan takia viisi syklonia kolmen viikon aikana.
Historia > Varhainen historia

Paikallisen perinteen mukaan ensimmäinen rarotongalainen oli Nuku Hivasta tullut Io Tangaroa, joka saapui saarelle kanootilla noin 1 400 vuotta sitten. Hän lähti kuitenkin takaisin Nuku Hivaan, eikä tullut enää takaisin. Hän kuitenkin kertoi saaresta kotonaan ja myöhemmin saarella kävivät hänen lapsensa ja lapsenlapsensa. Ensimmäiset asukkaat tulivat todennäköisesti todellisuudessakin Marquesassaarilta ja niitä lähellä olevilta Seurasaarilta. Rarotongan varhaisesta historiasta ei kuitenkaan tiedetä paljoa. Yksi harvoista historiallisista merkeistä varhaisesta asutuksesta on Ara Metua tai Te Ara Nui o To'i -nimellä tunnettu tie saaren sisäosassa. Se rakennettiin luultavasti 1000-luvun aikana. Te Ara Nui o To'i viittaa To'i nimiseen mieheen, mutta historiallista To'ita ei tunneta. Perinteen mukaan jossain vaiheessa saaren historiaa Tahitilta saapui Tangi'ia ja Samoalta Karika -nimiset sotapäälliköt, jotka valloittivat saaren ja perustivat sen kuusi heimoa. Saaren heimot kävivät sotia keskenään, minkä takia rannikon alavilla mailla ei ollut nykyisen kaltaista asutusta, vaan asukkaat asuivat helposti puolustettavilla korkeammilla paikoilla sisämaassa. Saarelaiset elivät kalastuksella, karjanhoidolla ja viljelyllä. 1000-luvun ja 1400-luvun välillä saarelta lähti maastamuuttajia kohti Uutta-Seelantia, joista monet paikalliset maoriheimot tiedostavat yhä polveutuvansa.
Historia > Eurooppalaisten saapuminen

Eurooppalaiset löysivät Rarotongan verrattain myöhään. Ensimmäiset saaren nähneet olivat luultavasti HMS Bountyn kapinoitsijat vuonna 1789. Ensimmäinen saarella vieraillut eurooppalainen oli todennäköisesti Philip Goodenough vuonna 1814. Hän etsi saarelta santelipuuta ja otti useaan otteeseen yhteen paikallisten kanssa. Kun useat hänen miehistöstään olivat saaneet surmansa hän joutui lähtemään saarelta. Vuonna 1821 Cookinsaarille saapui London Missionary Society lähetyssaarnaaja John Williams, joka käännytti saarelaisia menestyksekkäästi yhdessä Seurasaarilta peräisin olleen apulaisensa Papeihan kanssa. Rarotongaan hän saapui kuitenkin vasta vuonna 1823 vietettyään aikaa useilla muilla saarilla. Käännytys Rarotongallakin oli menestyksekästä, vaikkakin Williams sai surmansa Vanuatulla vuonna 1839. Hänet korvattiin muiden lähetyssaarnaajien taholta nopeasti. Lähetyssaarnaajat käänsivät raamatun maorin kielelle ja perustivat Arorangin kylän eräänlaiseksi mallikyläksi. Lähetyssaarnaajat kannustivat käännynnäisiä muuttamaan pois kotiseuduiltaan rikkoakseen näiden siteet pakanoihin. Lähetyssaarnaajat toivat saarelle muillakin Tyynenmeren saarilla tuhoa aiheuttaneet taudit ja noin kaksi vuosikymmentä lähetyssaarnaajien tulon jälkeen asukasmäärä oli puolittunut. Lähetyssaarnaajat yrittivät pitää muut eurooppalaiset poissa saarelta, mutta silloin tällöin siellä vieraili valaanpyytäjiä ja kauppiaita. Lähetyssaarnaajia alkoi myös huolestuttamaan Ranska, joka oli valloittanut Tahitin vuonna 1843. Tästä syystä he painostivat paikallisen päällikkö Makea Takaun pyytämään brittien suojelusta vuonna 1865. Ensimmäiseen pyyntöön ei suostuttu mutta useiden pyyntöjen jälkeen Cookinsaarista tuli brittien protektoraatti ja Rarotongasta alueen keskus.
Väestö

Rarotongan asukasluku on 13 890. Saarta asuttavat cookinsaarten maorit ovat läheistä sukua maoreille, maoheille ja rapanuille. Miltei kaikilla on myös jonkin verran muuta kuin polynesialaista perimää, lähinnä Euroopasta ja Aasiasta, mutta myös vähäisessä määrin Afrikasta.Saarella puhutaan maoria ja englantia. Paikallista maorin murretta kutsutaan nimellä rarotonga.
Kulttuuri

Rarotongan kulttuuri on samankaltainen muiden eteläisten saarien kanssa. Historiallisesti saaren asukkaat jakautuivat kuuteen heimoon, joita johti ariki ja mataiapo ja rangatira -nimellä tunnetut alipäälliköt. Saari jaettiin kolmeen vakaan eli alueeseen, joista Te Au O Tonga sijaitsi saaren pohjoisosassa, Takitumu idässä ja Puaikura lännessä. Jokaisella heimolla oli koutu eli ylin neuvosto, sekä marae -niminen pyhä paikka. Maraeilla suoritettiin uskonnollisia menoja kuten esimerkiksi ruuan uhraamista jumalille. Heimojen maa-alueita kutsuttiin nimellä tapere. Maa kulki suvussa ja sitä saatettiin voittaa tai menettää sodissa. Tämä kuitenkin loppui lähetyssaarnaajien tullessa 1820-luvulla. Nykyisin saaren asukkaat ovat varsin voimakkaasti kiristinuskoisia, vaikkakin kiinnostus vanhoihin tapoihin on viime aikoina kasvanut.
Rarotongan luontoa
Piirros Rarotongan asukkaasta vuodelta 1839.
Arorangin kappeli.
Rapanuin kieli

| Rapanui |
| --- | --- |
 Rongorongolla kirjoitettu taulu
Oma nimi:  rapanui; pepito ote henua
Tiedot
Alue:   Pääsiäissaari, Chile
Puhujia:  2000 (2007)
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen rongorongo
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  austronesialaiset kielet
Kieliryhmä:  malaijilais-polynesialaiset kielet oseanialaiset kielet polynesialaiset kielet
ISO 639-3:  rap
 Ohje 
Rapanui on austronesialainen kieli, jota puhutaan Pääsiäissaarella rapanuiden keskuudessa. Vuonna 2000 sillä oli noin 2 500 puhujaa.
Historia

Nykyisin puhuttu rapanui poikkeaa merkittävästi ennen 1860-lukua käytetystä rapanuista ja näin myös rongorongon kielestä. Vaikutteita nykyiseen rapanuihin tullut etenkin tahitista, espanjasta ja ranskasta. Kielellä ei ole tunnettuja murteita.
1800-luvun loppupuolella jotkut rapanuit muuttivat Tahitille ja palasivat myöhemmin Pääsiäissaarelle. Näiden paluumuuttajien vaikutus rapanuin kieleen on merkittävä: 5833 sanan sanalistasta 543 katsottiin olevan vähintään todennäköisesti tahitista. Syynä tähän on se, että tahitin ja rapanuin kielet ovat äännerakenteeltaan melko samanalaisia.
1960-luvulle saakka rapanui oli Pääsiäissaaren puhutuin kieli, mutta chileläisen kulttuurin vaikutuksesta vanhemmat alkoivat opettaa lapsilleen vain espanjaa, mikä johti rapanuin puhujien vähenemiseen. 1980-luvulle tultaessa vain harvat osasivat kieltä ja sitä puhuttiin lähinnä vain vanhuksille kunnioituksen osoittamiseksi.
Vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan yli 65-vuotiaista rapanuista yli 70 % puhui rapanuita, mutta tutkimuksen nuorimmasta ikäluokasta 8–12 -vuotiaista sitä puhui sujuvasti vain 16,7 %. Vuonna 2007 puhujamäärä oli laskenut 2 000, mutta paikallisten kiinnostus kielen säilyttämistä kohtaan on noussut ja asenteet kieltä kohtaan ovat pääsääntöiset positiiviset. Pätevistä opettajista on kuitenkin pulaa, ja tähän on haettu apua niin ulkomaalaisista yliopistoista (esim. Uudesta-Seelannista tai Havaijilta) sekä yrittämällä saada Chilen yliopisto järjestämään opettajankoulutusta etänäkursseina.
Kirjakieli

Rapanuilla on ollut oma kirjoitusjärjestelmä mahdollisesti jo ennen eurooppalaisten saapumista. Sitä kirjoitettiin rongorongo-kirjoitusjärjestelmällä, jota ei ole kyetty tulkitsemaan. Myös kirjoituksen alkuperän ajoituksesta ei ole varmuutta.
Nykyään rapanuita kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty rapanuiksi vuonna 2018. Ensimmäinen rapanuiksi julkaistu sanomalehti on Tāpura Re'o ("kirjoitettu ääni").
Kielen kirjaimisto koostuu 20 aakkosesta, joista puolet on vokaaleja ja puolet konsonantteja:
A, Ā, E, Ē, H, I, Ī, K, M, N, O, Ō, P, R, T, U, Ū, V, ʻ, Ŋ
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Alveolaari | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m |  | n | ŋ |  |
| Klusiili | p |  | t | k | g | ʔ |
| Frikatiivi |  | v |  |  | h |
| Yksitäryinen tremulantti |  |  | ɾ |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto

|  |  | Yksikkö | Kaksikko | Monikko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| I pers. | inkl. | au | tāua | tātou |
| I pers. | ekskl. | au | māua | mātou |
| II pers. | II pers. | koe | kōrua | kōrua |
| III pers. | III pers. | ia | rāua | rāua |
Lähde:
Lukusanat 1–10 rapa nuiksi:
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| tahi | rua | toru | ha | rima | ono | hitu | varu | iva | hagauru |
Arkisia fraaseja rapanuiksi:
| Rapanuiksi | Suomeksi |
| --- | --- |
¡‘iorana!: hei!
¿Pē hē a koe?: mitä kuuluu?
riva-riva: hyvin
¡Māuru-uru!: kiitos!
¿I hē a koe?: missä sinä olet?
Aiheesta muualla

Rapanui Sprache (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Austronesialaiset kielet
abadi
abung
adonara
alune
anuta
atšeh
’auhelawa
badui
bali
belait
bugi
buru
cebuano
chuuk
etelämarquesas
fidži
gao
havaiji
hiligaino
iloko
indonesia
jaava
japi
karoliini
kiribati
madura
malagassi
malaiji
maori
minangkabau
mokerang
nauru
palau
pingelap
pohjoismarquesas
rapanui
samoa
sunda
tagalog
tahiti
taroko
tetum
tikopia
timor
tonga
tšamorro
tuvalu
wanukaka
watubela