stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nenetsit
Elinkeinot

Poronhoito oli nenetsien pääelinkeino 1800- ja 1900-luvuilla. Apuna käytettiin siperianhuskyja. Nenetsit eivät juoneet poronmaitoa eivätkä ratsastaneet poroilla, mutta he liikkuivat porovaljakoilla, pohjoisessa myös koiravaljakoilla. Jokia kuljettiin kanooteilla, ja metsästysretkillä hiihdettiin.
Nenetsien porolaumoissa oli 200–300 poroa, joskus yli 2000. Nenetsit käyttivät poronlihaa vuoden ympäri. Talvisin jokainen perhe paimensi omaa porolaumaansa, ja kesäisin laumat laidunsivat yhdessä.
Tundranenetsit vaihtoivat asuinpaikkaansa vuodenaikojen mukaan. Talvisin he pysyttelivät puurajan lähellä ja muuttivat kesäksi merenrannalle. Metsä- ja taiganenetsit muuttivat ympyrän muotoista reittiä.
Nykyaikana Nenetsiassa porolaumoja hoitavat tuotanto-osuuskunnat. Jamalin Nenetsiassa yli puolet poroista on yksityisomistuksessa. Porolaumojen kokojen kasvu on aiheuttanut huolta laitumien kestävyydestä.
Villiporoja metsästetään yhä Jamalin ja Jenisein metsissä. Lihaa on saatu myös kalastamalla ja linnustamalla, ja turkiksia muun muassa naalin metsästyksellä. Merenrannalla metsästettiin myös jääkarhuja, hylkeitä, mursuja ja valaita. Neuvostoaikana nenetsit alkoivat kasvattaa karjaa ja viljellä kasviksia. Nykyisin suuri osa nenetseistä työskentelee yrityksissä.
Nenetsien perinteistä elämänmuotoa uhkaavat öljy- ja kaasuteollisuus, jotka vievät runsaasti nenetsien laidun- ja metsästysalueita sekä pilaavat kalavesiä.
Uskonto

Nenetsit harjoittivat animismia. He uskoivat kaikkialla luonnossa asuvan henkiä, jotka määrittivät metsästysonnen ja ihmisten elämän hyvässä ja pahassa. Kaiken luoja oli taivaan henki Num, ja jumalatar Ya-minyu hallitsi Maan päällä ja suojeli naisia. Villiporojen jumala oli Ilibem-pertya, ja Ngat hallitsivat manalaa. Nenetsit uhrasivat hengille muun muassa leipää, kangasta ja rahaa sekä koiria ja poroja. Puusta ja kivestä valmistettiin henkien kuvia, jotka puettiin.
Šamaanit toimivat henkien ja ihmisten välittäjinä, ja heiltä pyydettiin apua sairauden tai huonon metsästysonnen sattuessa. Šamanismi periytyi isältä pojalle, ja šamaanit erikoistuivat eri tehtäviin.
Taide

Nenetsit tekevät monenlaista taidetta ja käyttöesineitä eri materiaaleista, kuten puusta, luusta, metallista, turkista ja kankaasta. Tunnettuja nenetsirunoilijoita ovat esimerkiksi L. V. Laptsui, I. A. Juganpelik, A. I. Pitškov ja P. I. Javtysyi; kirjailijoita V. N. Ledkov ja A. F. Kanjukov; taiteilijoita I. K. Vylko ja K. Pankov; ja säveltäjiä esimerkiksi M. N. Nyaryi.
Genetiikka

Nenetsien autosomaalinen DNA on suurimmalta osin samanlaista kuin pohjoissiperialaisilla nganasaneilla. Nenetsien autosomaalisesta DNA:sta noin 20 prosenttia on länsieuraasialaista. Lähes kaikki nenetsimiehet kuuluvat haploryhmään N. 57,4 prosenttia heistä kantaa sen alaryhmää N1b-P43 ja 40,5 prosenttia kuuluu alaryhmään N1c.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tom 4: Natsionalnyi sostav i vladenije jazykami, graždanstvo, 21: ... (Osa 4, 2010 väestönlaskenta: Taulukko 21: alkuperäisväestön käyttämät kielet etnisen ryhmän mukaan alueittain (pdf)) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (gks.ru)
The Nenets (englanniksi) (eki.ee)
Nenetsilapsi
Nenetsien kansanpukuja Siida-museossa Inarissa
Nenetsien asuinalue Venäjän pohjoisosissa.
Nenetsimies 1800-luvulla perinteisissä vaatteissaan. Taustalla poroja ja kota.
Nenetsien käsitöitä.
Nestorin malja

Mykenestä löydetty niin kutsuttu ”Nestorin malja”. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Nestorin malja (myös Nestorin kuppi) voi viitata kolmeen eri esineeseen:
Homeroksen Iliaassa kuvattuun kultaiseen maljaan, joka kuului Nestorille, Pyloksen kuninkaalle.
Mykenestä löydettyyn kultaiseen pikariin, jonka sen kaivanut Heinrich Schliemann yhdisti Iliaassa kuvattuun esineeseen.
Ischian Pithekussaista löydettyyn 700-luvulta eaa. peräisin olevaan saviseen juoma-astiaan, jossa on tunnettu kirjoitus, joka kutsuu astiaa Nestorin maljaksi tai viittaa siihen.
Nestorin malja Iliaassa

Homeros kuvaa Iliaassa (XI.632–637) hienoa kultaista maljaa, joka kuului Pyloksen kuninkaalle Nestorille, joka oli yksi kreikkalaisten merkittävimmistä sotapäälliköistä Troijan sodassa. Malja oli koristeltu kyyhkysin ja ainoastaan Nestor itse jaksoi nostaa sen täytenä:
»[M]aljan mahtavan, vanhuksen [Nestorin] kera ottaman matkaan,
nastoin kultaisin sepitellyn; siin' oli korvaa

neljä ja kultaiset, paritusten nokkivat kyyhkyt

kullakin niistä, ja myös kuvakannakkeet oli kahdet.

Täytenä tuskin sai sitä toinen liikutetuksi,
vaan kevyt vieläkin tuo oli nostaa Nestorin vanhan.»
Nestorin malja Mykenestä

Heinrich Schliemann löysi Mykenen hautakehä A:n kaivauksissa vuonna 1876 useita kuiluhautoja, joissa oli merkittäviä hautaesineitä, mukaan lukien kultaisia esineitä. Hauta IV käsitti rikkaimmat löydöt. Niihin lukeutui kultainen pikari, jonka Schliemann yhdisti Iliaassa kuvattuun Nestorin maljaan. Schliemann uskoi hautojen olevan peräisin Troijan sodan ajalta, ja saman hautakehän hautaa V hän piti Agamemnonin hautana. Muut arkeologit eivät kuitenkaan ole hyväksyneet Schliemannin päätelmiä. Hautakehän haudat ajoitetaan yleensä noin vuosille 1600–1500 eaa., kun taas Troijan sota (mikäli se oli historiallinen tapahtuma) ajoitetaan yleensä noin vuoteen 1200 eaa. Näin ”Nestorin malja” olisi ollut haudattuna Mykenessä satoja vuosia ennen kuin Nestor käytti sitä Troijassa.
Mykenestä löydetty malja eroaa Homeroksen kuvaamasta monilla tavoilla. Se on pienempi; siinä on vain kaksi kädensijaa, kun taas Homeroksen kuvaamassa maljassa niitä on neljä; siinä on yksi lintu kummassakin kädensijassa, kun taas Homeroksen maljassa on jokaisessa kädensijassa kaksi kyyhkyä; ja kyyhkyjen sijasta linnut ovat haukkoja.
Malja on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Nestorin malja Pithekussaista

Pithekussain Nestorin malja on savinen juoma-astia (kotyle tai skyfos), jonka Giorgio Buchner löysi vuonna 1954 haudasta Pithekussain antiikin aikaisen kohteen kaivauksissa Ischian saarella Italiassa. Pithekussai oli Euboian Khalkiin siirtokunta ja yksi varhaisimpia kreikkalaisia siirtokuntia lännessä. Malja on ajoitettu geometriselle kaudelle noin ajalle 750–700 eaa. ja se on valmistettu alun perin Rhodoksella.
Maljassa on kolmerivinen piirtokirjoitus, joka on raaputettu siihen myöhemmin. Maljaa käytettiin noin 10-vuotiaan pojan hautalahjana. Piirtokirjoitus on kuuluisa, koska se on varhaisin tunnettu esimerkki kreikkalaisella kirjaimistolla tehdystä kirjoituksesta yhdessä Ateenan Dipylon-piirtokirjoituksen kanssa. Kummatkin kirjoitukset ajoitetaan noin vuosille 740–720 eaa. ja yhdistetään Euboian saarella käytettyyn varhaiseen aakkostoon. Kirjoitus on ilmeisesti levinnyt Pithekussaista muualle Italiaan.
Malja on nykyisin Villa Arbuston museossa Ischian Lacco Amenon kylässä.
Nestorin malja Pithekussaista > Piirtokirjoitus

Piirtokirjoitus on kolmerivinen ja kirjoitettu varhaisella euboialaisella versiolla arkaaisen kauden läntisestä kreikkalaisesta aakkostosta. Jokainen rivi on kirjoitettu oikealta vasemmalle, mikä on harvinaista. Piirtokirjoitus on katkelmallinen, koska osa maljan sirpaleista on kadonnut. Teksti kuuluu:
»ΝΕΣΤΟΡΟΣ:...:ΕΥΠΟΤΟΝ:ΠΟΤΕΡΙΟ[Ν]
ΗΟΣΔΑΤΟΔΕΠ[ΙΕ]ΣΙ:ΠΟΤΕΡΙ..:AΥΤΙΚΑΚΕΝΟΝ
ΗΙΜΕΡ[ΟΣ ΗΑΙΡ]ΕΣΕΙ:ΚΑΛΛΙΣΤ[ΕΦΑΝ]Ο:ΑΦΡΟΔΙΤΕΣ»
Transkriptio klassisen kreikan ortografialla:
»Νέστορος [...] εὔποτ[ον] ποτήριο[ν]·
ὃς δ’ ἂν τοῦδε π[ίησι] ποτηρί[ου] αὐτίκα κῆνον
ἵμερ[ος αἱρ]ήσει καλλιστ[εφάν]ου Ἀφροδίτης.»
Suomennos:
»Nestorin [...] malja, josta on hyvä juoda. Mutta sen joka tästä maljasta juo, valtaa heti kaunisseppeleisen Afroditen kaipuu.»
Kirjoitus on varhaisin kreikkalainen runo, joka voidaan ajoittaa arkeologisesti Homeroksen ajalle. Se on pitoruno ja sellaisena erikoinen nuoren pojan hautalahjassa. Runon ensimmäinen rivi on spondeinen trimetrisäe, ja rivit kaksi ja kolme daktyylisiä heksametrisäkeitä. Pitorunona se on mahdollisesti peräisin skolion-pelistä, jossa kolme henkilöä on vuorollaan lisännyt runoon yhden rivin.
Perinteisesti runon on yleensä ajateltu alkaneen Νέστορός εἰμι εὔποτον ποτήριον (”Minä olen Nestorin malja ...”). Nykyisin runo täydennetään usein sillä ajatuksella, että sen on mahdollisesti ollut tarkoitus muodostaa humoristinen kontrasti legendaarisen Nestorin maljan ja kyseessä olevan yksinkertaisen kupin välille; ajatus olisi siis ”Nestorilla oli kyllä hyvä malja, mutta tästä maljasta juovan valtaa heti rakkaudenjumalatar Afroditen kaipuu” — toisin sanoen maljasta juova tulee seksuaalisesti kiihottuneeksi. Tällöin runo olisi voinut alkaa esimerkiksi Νέστορος μὲν εὔποτον ποτήριον (”Nestorilla saattoi olla hyvä malja, mutta ...”), Νέστορος ἔασον εὔποτον ποτήριον (”Jätä jo Nestorin malja ...”) tai Νέστορος ἔρροι εὔποτον ποτήριον (”Pois, Nestorin malja!”).
Näin täydennetty suomennos kuuluisi esimerkiksi:
»Olihan Nestorilla malja, josta oli hyvä juoda. Mutta sen joka tästä maljasta juo, valtaa heti kaunisseppeleisen Afroditen kaipuu.»
Viittaus Nestorin maljaan on usein nähty viittauksena Homeroksen Iliaaseen. Tällaisena kyseessä olisi Barry P. Powellin sanoin ”Euroopan ensimmäinen kirjallinen viittaus”. On kuitenkin mahdollista, että kuvaus Nestorin maljasta kiersi Homeroksen eepoksista riippumattomassa suullisessa perinteessä ja mytologiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nestorin malja Wikimedia Commonsissa
Ischian Pithekussaista löydetty niin kutsuttu ”Nestorin malja”
Maljan piirtokirjoitus.
New Orleans -luokka

| New Orleans -luokka |
| --- | --- |
 tunnistuskuva alustyypistä
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 298 t (standardi) 12 692 t (kuormattu)
Pituus:  176,18 m (vesiraja) 179,22 m (kokonaispituus)
Leveys:  18,82 m
Syväys:  6,93 m (keskimääräinen)
Koneteho:  107 000 shp
Nopeus:  32,7 solmua
Miehistöä:  868
Aseistus
Meritorjunta:  9 x 8"/L55 -tykkiä
Ilmatorjunta:  8 x 5"/L25 -ilmatorjuntatykkiä 8 x .50" ilmatorjuntakonekivääriä
New Orleans -luokka oli Yhdysvaltain laivaston seitsemän 1930-luvulla valmistetun raskaan risteilijän muodostama alusluokka. Alun perin luokka oli nimetty Astoria-luokaksi, mutta USS Astorian tuhouduttua ja luokkaan kuuluneiden alusten modifiointityön jälkeen luokan nimi vaihdettiin New Orleans -luokaksi.
Luokan alukset osallistuivat toisen maailmansodan Tyynenmeren raskaimpiin taisteluihin. USS Astoria, USS Quincy ja USS Vincennes upposivat Savonsaaren taistelussa ja kolme muuta vaurioituivat Guadalcanalin taisteluissa. Ainoastaan USS Tuscaloosa vietti pääosan sodasta Atlantilla eikä vaurioitunut sodan aikana. Neljä sodasta selvinnyttä alusta siirrettiin reserviin heti sodan päätyttyä ja ne myytiin romutettaviksi 1959.
Alukset

Kolme ensimmäistä alusta tilattiin laivaston telakoilta osana vuoden 1929 budjettia. Näiden alusten piti olla toisinto Portland-luokasta. Kolme seuraavaa seuraavan vuoden budjetista ja viimeinen vuoden 1931 budjetista. Vuoden 1930 Lontoon laivastosopimus salli kuitenkin vain yhden aluksen valmistamisen vuonna 1934 samoin kuin seuraavana vuonna. Vuoden 1935 alus valmistettiin todellisuudessa kevyenä risteilijänä Brooklyn-luokan pohjalta. Numerot 40–42 olivat Brooklyn-luokan aluksia.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USS New Orleans | New Yorkin laivastontelakka | 14. maaliskuuta 1931 | 12. huhtikuuta 1933 | 15. helmikuuta 1934 | poistettu alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 |
| USS Astoria | Puget Soundin laivastontelakka | 1. syyskuuta 1930 | 16. joulukuuta 1933 | 28. huhtikuuta 1934 | upotettu 9. elokuuta 1942 |
| USS Minneapolis | Philadelphian  laivastontelakka | 27. kesäkuuta 1931 | 6. syyskuuta 1933 | 19. toukokuuta 1934 | poistettu alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 |
| USS Tuscaloosa | New York Shipbuilding Corporations, Camden, New Jersey | 3. syyskuuta 1931 | 15. marraskuuta 1933 | 17. elokuuta 1934 | poistettu alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 |
| USS San Francisco | Mare Islandin  laivastontelakka | 9. syyskuuta 1931 | 9. maaliskuuta 1933 | 10. helmikuuta 1934 | poistettu alusluettelosta 1. maaliskuuta 1959 |
| USS Quincy | Bethlehem Steel Corporation, Fore Riverin telakka, Quincy, Massachusetts | 15. marraskuuta 1933 | 19. kesäkuuta 1935 | 9. kesäkuuta 1936 | upotettu 9. elokuuta 1942 |
| USS Vincennes | Bethlehem Steel Corporation, Fore Riverin telakka, Quincy, Massachusetts | 2. tammikuuta 1934 | 21. toukokuuta 1936 | 24. helmikuuta 1937 | upotettu 9. elokuuta 1942 |
NGC 4755

ESOn VLT-teleskoopin kuva avonaisesta tähtijoukosta NGC 4755
NGC 4755 eli ”Jalokivirasia” on avoin tähtijoukko Etelän ristin tähdistön suunnalla.
New Yorkin nukkuessa

| New Yorkin nukkuessa> Winterset |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Maxwell Anderson
Tyylilaji:  draama
Tapahtumapaikka ja -aika:  vuokratalo Manhattan Bridgen kupeessa
Kantaesitys:  25.9.1935
Kantaesityspaikka:  Martin Beck Theatre, New York
New Yorkin nukkuessa (Winterset) on yhdysvaltalaisen Maxwell Andersonin vuonna 1936 kantaesityksensä saanut näytelmä.
Suurelta osin runomuotoon kirjoitettu näytelmä perustuu 1920-luvun puolenvälin amerikanitalialaisten anarkistien Sacco ja Vanzetti oikeustapaukseen, teloitukseen ja sen jälkeisiin tapahtumiin.
Ryöstömurhasta teloitetun radikaalin Romagnan poika Mio yrittää saada oikeutta isälleen, jonka uskoo surmatun syyttömänä. Etsiessään Garthia, ainoaa todistajaa joka voisi palauttaa isän maineen, Mio rakastuu Garthin sisareen Miriamneen, jonka isä rabbi Esdras ei halua tapauksen selviävän. Garth on ryöstömurhan todellisen tekijän Trick Estrellan tiukassa vartioinnissa. Romagnan kuolemaan tuominnut vanha ja muistihäiriöinen tuomari saapuu myös Esdrasin asuntoon ja yrittää puolustella päätöstään. Mio voisi saada Garthin pakotetuksi todistamaan, mutta rakkaus Miriamneen vie hänen kostonhalunsa. Lopussa nuoripari saa surmansa gangsterien luodeista.
Näytelmä oli varsinkin kantaesityksensä aikoihin hyvin ajankohtainen ja poliittinen. Se tutkii uskon, totuuden, oikeudenmukaisuuden, rakkauden ja velvollisuuden teemoja ja viittaa usein William Shakespearen ja juutalaisuuden filosofioihin.
Syyskuun 1935 kantaesityksen aloittama alkuperäistuotanto esitettiin 195 kertaa, rooleissa muiden muassa Burgess Meredith, Margo ja Eduardo Ciannelli. He esiintyivät John Carradinen, Stanley Ridgesin ja Mischa Auerin ohella myös vuonna 1936 tehdyssä, Alfred Santellin ohjaamassa elokuvaversiossa New Yorkin nukkuessa.
Näytelmä oli ensimmäinen uudella New York Drama Critics' Circlen palkinnolla palkittu näytelmä.
Aiheesta muualla

Vuoden 1952 radiosovitus mp3-muodossa Internet Archivessa (englanniksi)
Käännös suomeksi
New Plymouth

| New Plymouth Ngāmotu |
| --- | --- |
 Näkymä New Plymouthin satamasta.
 New Plymouth
 Koordinaatit: 39°04′S, 174°05′E 
Valtio:  Uusi-Seelanti
Hallintoalue:  Taranaki
Piirikunta:  New Plymouth
Perustettu:  1841
Väkiluku (2015):  56 300
Aikavyöhyke:  UTC+12
 – Kesäaika:  UTC+13
 
 www.newplymouthnz.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
New Plymouth (maoriksi Ngāmotu) on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Pohjoissaaren länsirannikolla noin 260 kilometriä Wellingtonista pohjoiseen. Asukkaita on 56 300 (2015)New Plymouth perustettiin vuonna 1841, ja se oli yksi ensimmäisistä eurooppalaisten asuttamista alueista.
Kaupungin ja sitä ympäröivän vauraan maaseudun talous perustuu erityisesti maitoteollisuuteen. Maanviljelyn ohella seudun muita merkittäviä aloja ovat koneteollisuus, kasvitarhanviljely ja matkailu. New Plymouthissa on myös energia- ja öljynjalostusalan yrityksiä läheisellä merialueella sijaitsevien Mauin kaasukenttien sekä Moturoan lähiöstä 1865 löydetyn öljyn ansiosta.
New Plymouthissa on yksi Pohjoissaaren suurimmista vuorista, Mount Taranaki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta New Plymouth Wikimedia Commonsissa
New Yorkin Uutiset

New Yorkin Uutiset oli New Yorkissa ilmestyvä suomen- ja englanninkielinen lehti. Lehden julkaiseminen alkoi vuonna 1906, ja se oli tarkoitettu enimmäkseen suomalaisille siirtolaisille Yhdysvalloissa. Lehden päätoimittajina toimivat muun muassa Matti Kurikka, J. A. Mustonen, Eero Erkko, Esa Arra, Jussi Himanka sekä Rauli Virtanen.  Lehti saavutti parhaimmillaan noin 15 000 kappaleen levikin. New Yorkin seudun suomalaisyhteisön ja tilaajamäärien pienennyttyä New Yorkin Uutiset fuusioitui vuonna 1996 Floridassa kustannettavaan Amerikan Uutisiin.
Aiheesta muualla

New Yorkin Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa
Suomalaisuuden asialla Suuressa Lännessä - New Yorkin Uutiset ei ole vain tiedonvälittäjä vaan myös tulkki, opas ja ystävä, HS 11.8.1992
About this Newspaper: New Yorkin uutiset = The Finnish New York news (englanniksi)
Ngunit

Ngunit ovat joukko bantukieliä puhuvia kansoja, jotka asuvat eteläisessä Afrikassa. Suurimmat nguniryhmät ovat zulut, swazit, xhosat ja matabelet.
Ngunit asuivat bantujen kansainvaelluksen jälkeen nykyisen KwaZulu-Natalin alueella, mutta hajaantuivat Shaka Zulun valloitussotien seurauksena mfecaneliikkeeksi kutsutussa kansanvaelluksessa. Eräät nguniryhmät vaelsivat nykyisen Malawin ja Tansanian alueelle ja jotkut perustivat omia kuningaskuntiaan, kuten edelleen olemassa olevat Besotho (nykyinen Lesotho) ja Swazi (nykyinen Swazimaa).
Luettelo pikkuplaneetoista: 18001–19000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 18001:stä ja päättyen 19000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
N’Guigmi (departementti)

Diffan alueen departementit.
N’Guigmi on departementti Nigerin Diffan alueella. Sen pinta-ala on 133 005 neliökilometriä. Asukkaita on 75 200 henkeä (vuonna 2010).
Departementin keskus on N’Guigmin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Kablewan ja N’Gourtin maalaiskunnat. Seudulla asuu tubuja, arabeja, fulbeja, budumia, kanureja ym.
Seudulta löydettiin öljyesiintymiä 1970-luvun lopussa. Niiden hyödyntämisestä sovittiin Kiinan valtion öljy-yhtiön kanssa vuonna 2008.
Niandan

| Niandan |
| --- | --- |
 Niandan Kissidougoussa.
Alkulähde:  Kissidougoun länsipuolella
Laskupaikka:  Nigerjoki  10°39′51″N, 9°41′9″W
Maat:  Guinea
Pituus:  365 km
Virtaama:  215 m³/s
Valuma-alue:  12 700 km²

Niandan on Nigerin sivujoki Guineassa. Sen pituus on 365 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 12 700 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus on 215 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Kissidougoun länsipuolelta 700 metrin korkeudesta. Se virtaa itään ja kääntyy sitten kohti pohjoista. Tärkeimmät sivujoet ovat Bale ja Koya, joiden välillä on suuria koskia. Alajuoksullaan Niandan muodostaa tulvatasangon, jolla viljellään riisiä. Fomiin suunnitellaan säännöstelypatoa ja 90 megawatin vesivoimalaitosta.
Kalidiatou Niakaté

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kalidiatou Niakaté vuonna 2014. |  Kalidiatou Niakaté vuonna 2014. |  Kalidiatou Niakaté vuonna 2014. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
Kalidiatou Niakaté (s. 15. maaliskuuta 1995 Aubervilliers) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2015. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän edustaa Nantes LAH:ta, jonne hän siirtyi Issy Paris Handista vuonna 2017.
Niassa Company

Niassa Company (port. Companhia do Niassa) oli Portugalin valtion perustama yhtiö, joka hallitsi Mosambikin nykyisiä Niassan ja Cabo Delgadon maakuntia vuodesta 1891 vuoteen 1929 maan siirtomaa-aikana. Yhtiö perustettiin Portugalissa, mutta ei kyennyt keräämään siellä riittävästi pääomaa, ja vuonna 1897 kun yhtiö vihdoin aloitti toimintansa, sen johto oli englantilainen ja omistajat pääosin brittejä ja ranskalaisia.
Yhtiön tarkoitus oli käyttää halpaa afrikkalaista työvoimaa puuvillan ja muiden maataloustuotteiden kasvatukseen, perustaa kaivoksia ja verottaa alueella käytävää kauppaa ja  alueen asukkaita.
Yhtiö toimi aluksi lähinnä rannikolla, ja sisämaan yaot ja makondet eivät olleet sen määräysvallassa. Vuonna 1901 valmistui lennätinlinja rannikolta Njassajärvelle, ja suunnitelmat vetää rautatie samaa reittiä. Yhtiö rakennutti vuonna 1904 Porto Amelian kaupungin (nykyinen Pemba) ja piti siellä päämajaansa.
Nicaraguan vaakuna

Nicaraguan vaakuna
Nicaraguan vaakuna on Nicaraguan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1908 ja on muutettu versio Keski-Amerikan liittovaltion vaakunasta. Vaakuna on myös Nicaraguan lipussa.
Vaakunan kolmio on tasa-arvon, oikeuden ja totuuden symboli. Kuvan kahden meren välissä olevat viisi vuorta kuvaavat liittovaltion viittä jäsenmaata. Fryygialaismyssy ja sen yläpuolella oleva sateenkaari symboloivat toivoa ja vapautta.
Kolmion ympärillä kiertävät tekstit "Republica de Nicaragua" ja "America Central", suomeksi "Nicaraguan tasavalta" ja "Keski-Amerikka".
Niani

Malin valtakunta 1300-luvulla.
Niani on kylä Sankaranijoen varrella Guineassa. Sitä on pidetty keskiaikaisen Malin valtakunnan pääkaupunkina.
Kaupungissa vuonna 1353 käynyt Ibn Battuta kutsuu sitä nimellä Malli. Arabialaisen historioitsijan Shihab al-Umarin mukaan Malin pääkaupunki oli Nyeni. Ranskalainen Maurice Delafosse sijoitti sen 1900-luvun alussa Nianin kylään lähelle nykyisten Guinean ja Malin rajaa. Puolalais-guinealaisen arkeologiryhmän vuodesta 1968 lähtien suorittamissa kaivauksissa on löydetty palatsin, arabikorttelin ja moskeijan rauniot sekä 25 kilometrin etäisyydelle ulottuvien kauppias-, käsityöläis- ja kalastajakylien ryhmä.
Nianin perustajana pidetään 1200-luvulla hallinnutta Sundiata Keitaa. Kaupunki kukoisti mansa Musan aikana 1300-luvun alussa ja säilytti asemansa 1400-luvulle saakka, jolloin se liitettiin Songhaivaltakuntaan. Nianin taloudellinen merkitys perustui karavaanikauppaan, jossa vaihdettiin kultaa, suolaa, kolapähkinöitä ja orjia.
Osa tutkijoista suhtautuu epäilevästi Nianin asemaan Malin pääkaupunkina. On esitetty näkemys, että valtakunnan hallitsijoilla ei ollut pysyvää pääkaupunkia, tai että Niani toimi sellaisena vasta 1500-luvulla. Radiohiiliajoitukset eivät viittaa 1200–1300-lukujen asutukseen eikä paikalta ole juurikaan löydetty karavaanikaupasta kertovia ylellisyystavaroita.
Niangaye

| Niangaye |
| --- | --- |
Valtiot:  Mali
Koordinaatit:  15°51′00″N, 2°55′01″W
Mittaustietoja
Pinta-ala:  enimmillään 335 / 400 km²
Tilavuus:  1,3 km³
Suurin syvyys:  6,5 m
 fiNiangaye 
Niangaye (myös Niangay) on Nigerjoen tulvajärvi Malissa. Se sijaitsee Nigerin sisämaasuiston itäreunalla Moptin ja Timbuktun alueiden rajalla.
Järveä ruokkii Nigerjoen sivuhaaroista Bara Issasta ja Mayo Dolosta lähtevä kanava, joka jakaantuu Tiékawalin luona kahdeksi haaraksi. Toinen niistä johtaa Aougoundoujärveen ja toinen Tounkaraoun ohi Niangayeen. Niangayejärvestä lähtee Bambara Maoundén ohi kulkeva kanava Dôjärveen.
Kolmionmuotoinen Niangayejärvi on lähes 40 kilometriä pitkä ja 7–13 kilometriä leveä. Sen enimmäispinta-ala on 335 tai 400 neliökilometriä. Vesimäärä on enimmillään 1 300 miljoonaa kuutiometriä ja suurin syvyys noin 6,5 metriä.
Järven olemassaolo riippuu Nigerjoen vuosittaisen tulvan korkeudesta. Nigerin tulvien heikentymisen ohella Niangayen täyttymistä estää hiekan kasaantuminen siihen johtavaan kanavaan. Niangaye kuivui kokonaan vuonna 1981 ja sen alapuolella sijaitsevat järvet ovat olleet kokonaan kuivia vuodesta 1972 lähtien. Kuivuus on vaikeuttanut suuresti alueen maanviljelyä ja karjanhoitoa ja lopettanut kokonaan kalastuksen.