Rudyard Kipling
Elämä > John-pojan kaatuminen ja sen jälkeinen aika

Kiplingin 18-vuotias poika John Kipling kaatui syyskuussa 1915 Loosin taistelussa ensimmäisessä maailmansodassa. John oltiin hylätty kahdesti likinäkönsä takia, mutta brittiarmeijan ylipäällikkö ja irlantilaiskaartien eversti Roberts oli Rudyard Kiplingin hyvä ystävä. Hänen pyynnöstään John hyväksyttiin irlantilaiskaarteihin. John Kipling valmistui upseeriksi vänrikin arvolla. Irlantilaiskaartien 2. komppanian 5. joukkueen joukkueenjohtaja John Kipling tunnettiin irlantilaisten alaistensa keskuudessa erittäin järkevänä ja miellyttävänä esimiehenä. Upseerien parissa Johnin kerrotaan olleen vaatimaton, iloinen ja ahkera. Irlantilaiskaartit lähetettiin elokuun puolivälissä Ranskaan, mutta Johnin piti seurata miehiään pari päivää jäljessä, koska silloisten sääntöjen mukaan alle 18-vuotiaita ei saanut lähettää ulkomaille. John Kipling täytti 18 vuotta 17. elokuuta 1915.
Kun Loosin taistelua oli käyty kaksi päivää, John Kipling lähetettiin joukkueineen täydennysmiehinä. Viimeisen kerran hänet nähtiin hengissä mudan sokaisemana ja tuskissaan huutavana, kun räjähtänyt hylsy oli repinyt hänen kasvonsa hajalle. Hänet ilmoitettiin kadonneeksi, ja hänen ruumiinsa löydettiin vasta 1992. Tosin ruumiin henkilöllisyyden tunnistaminen John Kiplingiksi on kyseenalaistettu.
Ainoan poikansa kuoleman jälkeen Kipling kirjoitti runollisesti: ”Jos joku kysyy, miksi kuolimme/ Kerro heille, koska isämme valehtelivat”. On arveltu, että nämä sanat paljastavat Kiplingin tunteneen syyllisyyttä poikansa värväytymisen auttamisessa. Kipling katsotaan viitanneen poikaansa vuonna 1915 kirjoittamassa runossaan ”My Boy Jack” (Poikani Jack), jonka pohjalta on tehty tunnettu näytelmä, televisiosarja ja dokumentti Rudyard Kipling: A Remembrance Tale. Näytelmä ja televisiosarja kertovat, kuinka Rudyard käytti vaimonsa kanssa paljon aikaa ja yhteiskunnallisia suhteitaan poikansa kohtaloa selvittäessään. Runo julkaistiin kuitenkin alun perin Skagerrakin taistelusta kertovan tarinan alussa ja se vaikuttaa viittaavan kuolemaan merellä. Joka tapauksessa Johnin kaatuminen oli Rudyardille hyvin paha paikka ja on sanottu, ettei hän koskaan päässyt yli siitä. Hänen kerrotaan käsitelleen suruaan lukemalla Jane Austenia ääneen vaimolleen ja tyttärelleen.lähde tarkemmin?
Poikansa kuoleman vaikuttamana Kipling liittyi Fabian Waren johtamaan Imperiumin sotilashautakomissioon, joka rakensi suuria puutarhatyylisiä sotilashautausmaita pitkin entistä länsirintamaa ja kaikkialle, missä brittisotilaita oli kaatunut. Hänen suurin panoksensa projektissa oli raamatunlauseen ”Heidän nimensä jäivät elämään ikuisesti” (Sirakin kirjasta kohdasta 44:14) laittaminen suurimpien sankarivainajahautojen muistopaaseihin. Tuntemattomien vainajien hautakiviin tuli teksti ”Jumalalle tiettäväksi” (Known unto God). Hänen valintansa oli myös Lontoon Whitehallin tuntemattomaan sotilaan haudan muistolause ”Kunniakas kuolema” (The Glorious Dead). Hän myös kirjoitti kaksiosaisen irlantilaiskaartien historian, joka julkaistiin vuonna 1923 ja jota pidetään yhtenä hienoimmista rykmenttihistoriikeista. Kipling liikuttava novelli ”Puutarhuri” (The Gardener), joka kuvaa vierailuja sankarihaudoilla. Runo ”The King’s Pilgrimage” (Kuninkaan pyhiinvaellus) (1922) kertoo matkasta, jonka kuningas Yrjö VI teki sotilashautakomission perustamilla sotilashautausmailla ja muistomerkeillä. Autoilun lisääntyessä Kiplingistä tuli brittilehdistön autoileva toimittaja, joka innostuneesti kirjoitti Englannissa ja ulkomailla tekemistään matkoista. Tosin yleensä hän liikkui autonkuljettajan kanssa.
Kipling ystävystyi rintaan ammutun ranskalaisen Maurice Hammoneau -nimisen sotilaan kanssa, jonka hengen vasemmassa taskussa sydämen kohdalla ollut Kim-romaani oli pelastanut. Hammoneau lahjoitti Kiplingille kiitollisena kirjan, jossa luoti oli edelleen kiinni, ja saamansa Croix de Guerre -ansiomerkin. Miehet jatkoivat kirjeenvaihtoa, ja kun Hammoneuau sai pojan, Kipling vaati tätä ottamaan takaisin kirjan ja ansiomerkin.
Vuonna 1922 Toronton yliopiston rakennustekniikan professori pyysi useissa teoksissaan insinöörien toimintaa kuvaillutta Kiplingiä suunnittelemaan seremonian eli promootion valmistuville insinööreille sekä jonkinlainen velvoittavan sitoumuksen. Kipling innostui ideasta ja pian hän suunnitteli promootion, jonka koko virallinen nimi on The Ritual of the Calling of an Engineer. Edelleen kaikki Kanadassa valmistuvat insinöörit käyvät läpi tämän promootion, jossa heille annetaan yhteiskunnalle antamastaan sitoumuksesta muistuttava rautasormus. Samana vuonna Kiplingistä tuli skotlantilaisen St Andrewsin yliopiston rehtori kolmeksi vuodeksi.