Joseph Süß Oppenheimer
Elämä

Joseph Süß Oppenheimer syntyi Heidelbergissä vuonna 1698 varakkaan ja arvostetun juutalaisen kauppiasperheen lapseksi. Vuodesta 1713 vuoteen 1717 hän matkusteli laajalti ja kävi Amsterdamissa, Wienissä ja Prahassa. Tuon ajan lainsäädäntö rajoitti tarkasti juutalaisten harjoittamia ammatteja: heille oli sallittua ennen kaikkea kaupankäynti ja pankkitoiminta. Süß Oppenheimer päätti omistautua jälkimmäiselle. Matkoilta palattuaan hän alkoi toimia Pfalzissa ruhtinaiden ja suuromistajien taloudellisena neuvonantajana ja pankkiirina. Hän lainasi huomattavia rahasummia useille velkaantuneille porvareille ja aatelisille, joille muut pankkiirit eivät enää myöntäneet lainaa. Hänen lainojensa korko oli tavanomaista korkeampi, mikä toi hänelle koronkiskurin maineen. Lainaustoimintansa myötä Süß Oppenheimer onnistui myös solmimaan tärkeitä suhteita, mikä auttoi häntä nousemaan yhteiskunnallisesti merkittäviin asemiin.
Sijoitusneuvojana ja pankkiirina Süß Oppenheimer vaurastui itse nopeasti ja sai yhteiskunnallista vaikutusvaltaa. Hän toimi esimerkiksi Pfalzin vaaliruhtinaan ja Kölnin arkkipiispan taloudellisena neuvonantajana eli hovijuutalaisena. Vuonna 1732 Württembergin herttua Eberhard Ludwig pyysi Süß Oppenheimeria neuvottelemaan puolestaan avioliitosta. Neuvottelujen yhteydessä hän tutustui herttua veljenpoikaan Karl Alexanderiin, joka suurellisen elämänsä tähden kärsi kroonisesta rahapulasta. Süß Oppenheimer myönsi hänelle lainan. Vielä samana vuonna Karl Alexander nimitti Süß Oppenheimerin neuvonantajakseen hovi- ja sotilasasioissa. Tosiasiassa Süß Oppenheimerin tehtävänä oli pitää huolta Karl Alexanderin sekavista raha-asioista ja rahoittaa hänen hovinpitoaan.
Herttua Eberhard Ludwig kuoli 31. lokakuuta 1733, ja Karl Alexanderista tuli Württembergin herttua. Süß Oppenheimerista oli tullut hänelle niin tärkeä, että hän kutsui tämän mukaansa Württembergiin ja antoi tälle käytännössä vapaat valtuudet hoitaa herttuakunnan talous- ja rahapolitiikkaa. Vuonna 1736 Karl Alexander nimitti Süß Oppenheimerin salaiseksi talousneuvokseksi (vastaa nykyajan valtiovarainministeriä) ja poliittiseksi neuvonantajakseen. Hänen vaikutusvaltansa herttuakunnan politiikassa kasvoi edelleen.
Herttua Karl Alexander oli jo kauan ennen valtaannousuaan kääntynyt katoliseen uskoon. Herttuana hän kuitenkin hallitsi läpeensä luterilaista maata. Hänen nelivuotinen hallituskautensa (1733–1737) olikin voimakkaiden uskonnollisten vastakkainasettelujen täyttämä. Katolinen ruhtinas hallitsi luterilaista ruhtinaskuntaa, ja hänellä oli rinnallaan juutalainen neuvonantaja, joka käytännössä pitkälti päätti herttuakunnan talous- ja rahapolitiikasta. Tämä johti vähitellen kasvaviin sisäpoliittisiin jännitteisiin.
Karl Alexanderin noustessa Württembergin valtaistuimelle herttuakunnan talous oli surkeassa jamassa. Asiaa ei auttanut se, että Karl Alexander oli tottunut ylelliseen elämään. Hän halusi luoda Württembergiin Ranskan mallin mukaisen loisteliaan ja edustavan hovin. Parantaakseen valtionkassan tilaa ja rahoittaakseen Karl Alexanderin suunnitelmia Süß Oppenheimer aloitti suurisuuntaiset talousuudistukset. Nämä hän toteutti täysin tuon ajan merkantilistisen talouspolitiikan hengessä. Tämä perustui ennen kaikkea vientikaupan tukemiseen, valtion investointeihin ja talouspolitiikan pikkutarkkaan säätelyyn. Süß Oppenheimer perusti Württembergiin tupakka-, silkki- ja posliinitehtaan. Hän perusti myös Württembergin ensimmäisen pankin, jonka hän itse omisti. Rahoittaakseen investoinnit ja lisätäkseen valtion varallisuutta Süß Oppenheimer otti käyttöön uusia veroja ja maksuja. Virkamiesten palkat pantiin verolle. Süß Oppenheimer myi kalliilla hinnalla kauppaoikeuksia suolaan, nahkaan ja viineihin; ostajina olivat useimmiten Süß Oppenheimerin maahan kutsuneet juutalaiset. Hän kävi myös kauppaa jalokivillä ja jalometalleilla, vuokrasi maan rahapajan ja järjesti valtiollisia arpajaisia.
Herttua Karl Alexander päätti yksin Süß Oppenheimerin ehdottamista talousuudistuksista, täysin tuon ajan itsevaltaisen hengen mukaisesti. Württembergin perustuslain mukaan hän olisi kuitenkin tarvinnut maapäivien suostumuksen uusille veroille ja maksuille. Karl Alexander ei kuitenkaan halunnut anoa maapäiviltä uusia veroja, koska hän tiesi maapäivien torjuvan pyynnöt. Luterilaiset maapäiväedustajat suhtautuivat syvän epäluuloisesti katoliseen herttuaansa, ja herttuan komeileva hovinpito herätti säätyjen edustajissa pahaa verta. Säätyjen viha kohdistui kuitenkin ennen kaikkea herttuan juutalaiseen talousministeriin Süß Oppenheimeriin. Hänen saneeraustoimenpiteensä ja tiukka talous- ja budjettikurinsa herätti vihaa ja katkeruutta. Samalla maapäiväedustajat kadehtivat hänen henkilökohtaista varallisuuttaan. Süß Oppenheimerin väitettiin rikastuttaneen itseään Württembergin kansan kustannuksella - väite, jota koskaan ei ole pystytty todistamaan sen enempää oikeaksi kuin vääräksikään.
Herttua Karl Alexander kuoli 12. maaliskuuta 1737 yllättäen halvauskohtaukseen. Joseph Süß Oppenheimer menetti nyt ainoan tukijansa. Maapäivien päätöksellä hänet vangittiin vielä samana päivänä.