stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksanteri Ahola-Valo
Henkilöhistoria > Ruotsin aika

Ahola-Valo sai sodan jälkeen Suomen valtiolta stipendin viikinkiaikaa kuvaavan teoksen tekemiseen. Hän lähti tutkimaan viikinkiajan historiaa Ruotsiin ja jäi Ruotsiin ammattitaiteilijaksi lähes 40 vuodeksi. Hän asui ja vaikutti ensin Tukholmassa, jossa hän perusti muun muassa yhteistyöjärjestön suomalaisille taiteilijoille. Vuodesta 1970 lähtien hän asui Skånessa, josta hän osti kodikseen ja ateljeekseen vanhan koulurakennuksen Simrishamnin liepeiltä Tågarpista, jonne hän kokosi elämäntyönsä.
Ahola-Valon epäonnistunut avioliitto oli purkautunut jo Suomessa järjestettyihin ”jäähyväishäihin”, jotka Ahola-Valo järjesti ihmisyyden kunniaksi. Häitä juhlittiin ystävien kesken, lahjoja jaettiin ja kaikessa sovussa todettiin, etteivät aviopuolisot olleet sopineet toisilleen. Ruotsissa hän solmi uuden avioliiton Taru Salmion kanssa, joka oli tullut hänen näyttelyavustajakseen Ruotsiin.lähde?
Ruotsin aika oli Ahola-Valon elämän seesteisintä aikaa. Uuden aviopuolison kanssa hän sai rauhassa työskennellä ja rakentaa Tågarpia omaksi kodikseen, josta hän suunnitteli kasvattavansa ajatustensa mukaisen kasvatuksellisen opiston.lähde?
Elantonsa he hankkivat taiteella; he maalasivat paljon kukkia, maisemia ja muotokuvia. Vaikka he nauttivatkin olostaan Skånessa, he olivat kuitenkin vieraassa kulttuurissa.
Suomessa Ahola-Valo unohdettiin tänä aikana lähes kokonaan. Vasta vuonna 1977 julkaistiin Taide-lehdessä artikkeli ”Taiteilijan pitkä marssi”.
Henkilöhistoria > Huoli elämäntyön säilymisestä

Hankkiessaan Tågarpin elämäntyönsä tyyssijaksi vuonna 1970 Ahola-Valo oli täyttänyt jo 70 vuotta. Kunnostaessaan Tågarpia opistoksi hän toivoi löytävänsä Skånesta ihmisiä, jotka olisivat vieneet eteenpäin hänen kasvatustieteellistä ajatteluaan ja säilyttäneet hänen elämäntyönsä kokonaisuutena. Kun tämä ei Ruotsissa onnistunut, niin hän ryhtyi etsimään muualta ihmisiä, jotka olisivat kiinnostuneita hänen elämäntyöstään. Hämeenlinnasta hän löysi tukijoita.lähde?
Ahola-Valo perusti vuonna 1983 ajatustensa ja työnsä eteenpäin viemiseksi Elpo ry:n ja siirsi pääosin omaisuutensa vuonna 1990 perustamalleen Valola-säätiölle. Tämän jälkeen Hämeenlinnan kaupunki luovutti säätiön käyttöön pysyvän tilan, jota käytettiin myös museo- ja näyttelytilana Ahola-Valon taiteen ”opinnolliselle näyttelylle”. Tämä päätös mahdollisti Ahola-Valon elämäntyön fyysisen säilymisen kokonaisuutena. Hänen elämäntyönsä on edelleen varastossa odottamassa tutkimista, tallentamista ja esillepanoa. Ahola-Valon perintöä on luonnehdittu arvaamattomaksi aarrearkuksi, joka odottaa löytäjiään ja aktivoijiaan.
Kesällä 1997 Ahola-Valo kutsuttiin Oulun yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi. Ahola-Valo suostui ja kirjoitti oululaisille tukijoilleen kirjelmän, jossa hän totesi:
»Henkeä pidättäväisellä ilolla ilmoitan, että pitkäaikainen elämäni työ on näinä viimeisinä vuosina päässyt sille asteelle, että voimme alkaa käynnistämään.»
Syvä huoli ihmiskunnan kehityksestä ja oman elämäntyön säilymisestä leimasi hänen viimeisiä vuosiaan.lähde?
Aleksanteri Ahola-Valo numeroi taideteoksensa kronologisesti; ensimmäinen numeroitu teos oli hänen isänsä muotokuva vuodelta 1910. Hänen kuvataiteellisen tuotantonsa kokonaismäärä on lähes 10 000 teosta. Vuonna 1923 hän otti taiteilijanimekseen  ”Valo”, jolla hän signeerasi kaikki Neuvostoliiton aikaiset työnsä; Suomeen tultuaan hän ryhtyi käyttämään nimeä Ahola-Valo.lähde?
Vuonna 1946 Aleksanteri Ahola-Valolla oli taidenäyttely silloisessa Tampereen kaupunginkirjastossa, jonka johtajana oli Mikko Mäkelä. Taidenäyttelyn näki viipurilainen kartanpiirtäjä ja kuvataiteen harrastaja A. Walmari, jonka tiedetään näyttelyn varsin vahvoja tunteita välittäviä teoksia katsoessaan tokaisseen: "Aina poljetaan!". Ahola-Valo oli sitten jonkin aikaa mukana kirjastonjohtajan kirjallisen ryhmän - Mäkelän piirin - alkuvaiheissa "kunnes hävisi paikkakunnalta"..
Näyttelyt

Ahola-Valo järjesti tai osallistui elinaikanaan lähes 100 taidenäyttelyyn Suomessa, Ruotsissa ja Neuvostoliitossa.
Viimeisimmät näyttelyt
1998 Helsingin kaupungin taidemuseo
1998 Oulun kasvatustieteiden tiedekunta, 18.-25.5.1998
1999 Lönnströmin taidemuseo, Rauma
1999 Hämeenlinnan taidemuseo
2001 Valola-säätiön ”Pois menneisyydestä: Aleksanteri Ahola-Valon matka kohti valoa ja järjestystä 1900–1997 Näyttelyn tuottaja: taiteilijaryhmä IC-98.
2005 Hämeenlinnan taidemuseo Teema-näyttely
2005–2006 Valon lapset- näyttely Hämeenlinnan lastenkulttuurikeskus Arx
2006 Näyttely 8.3 – 26.3.2000 Galleria Dix
2006–2007 Grafiikan voima -taidenäyttely 28.11.2006–14.12.2007 Kansan Arkisto
2010 Valon säde (ven. Луч) -taidenäyttely 10.11.–1.12.2010  Valko-Venäjän kansallisessa taidemuseossa Minskissä
2015 Ilja Repinin kotimuseo, Repino 5.8. - 5.9.2015
2019 Gallen-Kallelan museo, Espoo 21.9. - 19.1.2020
2020 Lappeenrannan taidemuseo 12.12.2020 - 28.2.2021
2021 Galleria Rankka, Helsinki 27.8.2021 - 17.10.2021
2023 Kansallisarkisto Hämeenlinna, "Sama Tuli - Kuva Tuli - Sana Tuli", 8.5.-30.6.2023
Näytelmät ja elokuva

1997 Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä. Dramatisointi ja ohjaus: Marja Myllyniemi,  Hämeenlinnan Miniteatteri
2000 Valon lapsi. Dramatisointi Koulupojan päiväkirjoista Kai Kyösti Kaukovalta, ohjaus Marja Myllyniemi, Hämeenlinnan Miniteatteri
2003 Nuohoojapoika. Dramatisointi Koulupojan päiväkirjoista Kai Kyösti Kaukovalta, ohjaus Marja Myllyniemi, Hämeenlinnan Miniteatteri
2005 Valo, käsikirjoitus Koulupojan päiväkirjan pohjalta Markku Flink, ohjaus Kaija Juurikkala. Ahola-Valona nähdään Vili Järvinen. Elokuvan yhteistyökumppaneita olivat Unicef ja Valola-säätiö. Valio Oy:n internet-sivuilla on myös elokuvaan liittyvä Valo-seikkailu
Ahola-Valo oli statistina mukana Sergei Eisensteinin ohjaamassa elokuvassa  ”Panssarilaiva Potemkin” - sen porraskohtauksessa. Hän oli myöhemmin mukana elokuvan markkinoinnissa muun muassa tekemällään Panssarilaiva Potemkinin 13-metrisellä pienoismallilla.
Neuvostoliiton televisio kuvasi Ahola-Valon 90-vuotispäiviä Hämeen keskiaikaisessa linnassa. Lähetyksen näki taiteilija Galina Ivanovna – ja hän tunnisti isänsä. Isä ja tytär tapasivat toukokuussa 1990 Moskovassa.
2017 Pietarin television kulttuurikanava: Venäjän vallankumous suomalaisella aksentilla. Suomi 100 -juhlavuonna tehty dokumenttielokuva Suomen historiasta ja Ahola-Valosta.
Teokset

Ahola-Valo, Aleksanteri Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä : 5-osainen valistushistoriallinen näytelmä / Aleksanteri Ahola-Valo : suom. A.Ahola-Valo. - Hämeenlinna : Elpo ry, 1997. - 79 s. ; 24 cm. ISBN 951-96676-4-4
Ahola-Valo, Aleksanteri Koulupojan päiväkirja osa 1 : 30.8.1907–26.8.1908 / Aleksanteri Ahola-Valo ; suom. A.Ahola-Valo. - 2. p.- Hämeenlinna : Elpo ry, 1995. - 306 s. : kuv. ; 21 cm. ISBN 951-99967-0-2
Ahola-Valo, Aleksanteri Koulupojan päiväkirja osa 2 : 26.8.1908–31.7.1909 / Aleksanteri Ahola-Valo ; suom. A. Ahola-Valo. - Hämeenlinna : Elpo ry, 1990. - 318 s. : kuv. ; 21 cm.  ISBN 952-90-2071-6
Ahola-Valo, Aleksanteri Koulupojan päiväkirja osa 3 : 1.8.1909–31.12.1910 /Aleksanteri Ahola-Valo; suom. A.Ahola-Valo; taitto ja kuvasuunnittelu: A.Ahola-Valo ja Airi Valve. - Hämeenlinna : Elpo ry, 1992. - 492 s. . kuv. ; 21 cm. ISBN 951-96676-0-1
Ahola-Valo, Aleksanteri Koulupojan päiväkirja osa 4 : 1.1.1911–31.12.1911 / Aleksanteri Ahola Valo ; suom. Maini Lehtinen. - Hämeenlinna : Elpo ry, 1998. - 251 s. : kuv. ; 21 cm. ISBN 951-96676-5-2
Ahola-Valo, Aleksanteri: Koulupojan päiväkirja osa 5: 1.1.1912-31.12.1912 / Aleksanteri Ahola Valo ; suom. Maini Pekkarinen. - Hämeenlinna : Elpo ry, 2016. - 449 s. : ISBN 978-952-68407-3-4
Ahola-Valo, Aleksanteri: Koulupojan päiväkirja osa 6: 1.1.1913-31.12.1913 / Aleksanteri Ahola Valo ; suom. Mirja Kivilahti. - Hämeenlinna : Elpo ry, 2019. - 351 s. : ISBN 978-952-68407-6-5
Ahola-Valo, Aleksanteri: Koulupojan päiväkirja osa 7: 1.1.1914-31.12.1914 / Aleksanteri Ahola Valo ; suom. Mirja Kivilahti. - Hämeenlinna : Elpo ry, 2020. - 338 s. : ISBN 978-952-69603-0-2
Ahola-Valo, Aleksanteri: Koulupojan päiväkirja osa 8: 1.1.1915-14.6.1915 / Aleksanteri Ahola Valo ; suom. Mirja Kivilahti. - Hämeenlinna : Elpo ry, 2023. - 264 s. : ISBN 9789526960333
Palkinnot ja tunnustukset

1923 Kunniakirja ja 1. luokan mitali Moskovan yleisneuvostoliittolaisesta maatalousnäyttelystä varten suunnitelluista arkkitehtuurisista rakennuksista ja vertausdiagrammeista Kuvataiteilijamatrikkeli
1928 I palk. grafiikassa ja II palk. kuvanveistossa Valko-Venäjän Neuvostotasavallan 3. näyttelyssä Kuvataiteilijamatrikkeli
1985 Suomen Taidegraafikot ry:n  kunniajäsen
1987 Hämeenlinnan kaupungin kulttuuritunnustuspalkinto
1990 Pro Artica Tawastia 1990.Kuvataiteilijamaterikkeli
1994 Opetushallituksen Cygnaeus –palkinto
1995 Kulttuuritunnustuspalkinto Hämeen liitto
1997 Oulun yliopiston kasvatustieteen kunniatohtori
Kirjallisuutta

Ahola-Valo, Aleksanteri: Koulupojan päiväkirjat 1-7, Elpo, 1988-2020
Ahola, Ritva: Aika laulaa laulujaan: kertomus suomalaisen suvun vaiheista Pietarissa ja Inkerinmaalla 1860-luvulta vuoteen 1919.  Hämeenlinna:  Elpo, 2007.  ISBN 978-951-96676-7-6
Ahola, Ritva: Uusi maa. Uusi ihminen, Elpo, 2015 Hämeenlinnan kaupungin taidemuseon julkaisuja n:ro 56 (kirja kertoo Ahola-Valon vaiheista nuoressa Neuvostoliitossa vuosina 1917-1933)
Ahola, Ritva: Olin pakolainen, Elpo, 2020
Sinikka Haapanen, Runon valo. Elpo, 2015.
Saarinen, Saana: Tapasin Tolstoin: taiteilija Ahola-Valon muistikuvia Repinistä Rytiin, Finn Lectura, 2015
Saarinen, Saana: Vallankumouksen suomalainen silminnäkijä, Elpo, 2017
Saarinen, Saana: Valko-Venäjä ennen Stalinin terroria, Elpo, 2021
Suonpää, Visa: Kohti valoa ja järjestystä, Elpo, 2000
Suvanto, Risto: Aleksanteri Ahola-Valo ja viisas rakkaus, Elpo, 1994
Suvanto, Risto: Tie arvoelämään, Elpo, 1996
Kirjallisuutta > Tutkimuksia

Haltia, Hanna:Elämän mittainen lapsuus : lapsuus elämänmittaisena projektina Aleksanteri Ahola-Valon ajattelussa : painamaton pro gradu- tutkielma./ Hanna Haltia - Turku : Turun Yliopisto. Turun opettajankoulutuslaitos, 2003. - 75 s. : kuv. ; 30 cm
Kiiskinen, Jouni: Visuaalinen tie arvoelämään. Aleksanteri Ahola-Valon itsekasvatuksen menetelmä ja etiikka. Väitöstutkimus. ISBN 978-952-60-4263-3. Taik 2011.
Lehtinen, Maini: Ahola-Valon kaksikielisyys ja kääntäminen : painamaton pro gradu – tutkielma / Maini Lehtinen. - Tampere : Tampereen Yliopiston Käännöstieteen laitos, 1999. - [93 s.] : kuv., kartt. ; 30. cm
Lönn, Rauha: Kapinalliset kuvat:Aleksanteri Ahola-Valon ja Tapio Tapiovaaran 1930- luvun taidegrafiikka : painamaton pro gradu- tutkielma / Rauha Lönn. - Helsinki : Helsingin yliopisto. Taiteiden tutkimuksen laitos. 2004. - 86 s. : kuv. : 30 cm.
Suonpää, Visa: Kohti valoa ja järjestystä :  Aleksanteri Ahola-Valon 1930- lukujen rationaalinen ajattelu ja tulevaisuuden ihmisen muokkaaminen /Visa Suonpää. -  Turku : Turun Yliopisto. Historian laitos. Kulttuurihistoria, 2000. - 129 s. : liitt. ; 30 cm.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Aleksanteri Ahola-Valo: taiteilija, Virtuaali-Inkeri
Kai Kyösti Kaukovalta: Aleksanteri Ahola-Valo /Kai Kyösti Kaukovalta. – Rauhan Riimuja 3/2003. Rauhan riimuja.Runolauteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Taina Lammassaari: Aleksanteri Ahola-Valo 1900–1997. Hämeenlinnan Taidemuseo, 1997
/ Aleksanteri Ahola-Valo Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Aleksanteri Ahola-Valo taiteilijamatrikkelissa
Aleksanteri Ahola-Valo Kansallisgallerian kokoelmissa
Aleksanteri Ahola-Valo, (Arkistoitu – Internet Archive) Tennispalatsi
Risto Suvanto ja Kai Kaukovalta, Kyösti Aleksanteri Ahola-Valo, elokuva, Rauhan Riimuja: Runolauteet 2/2003 2.3.2003 (Archive.org)
Aleksanteri Ahola-Valo, taiteilija ja filosofi, Yle Elävä arkisto 1984 (video)
Maailmanpyörä: Isäni, Valo. Galina Ivanova-Ahola kertoo, Yle Elävä arkisto, 2000 (audio)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Helmikuun vallankumouksen aamu 1985.
Ahola-Valo vuonna 1922 lähdössä maailmalle maalausvälineistöineen ja paimensauvoineen.
Ahola-Valo työssä Ihmiskunnan kärsimysten historian paviljongin aulan teoksen kipsivalun parissa 1930.
Ahola-Valo ajoi hygieniasyistä päänsä kaljuksi työskennellessään Äitiyden ja lastensuojelun instituutin palveluksessa vuonna 1932.
Aleksanteri Ahola-Valo vuonna 1938
Ahola-Valo kaivertaa presidentti Risto Rytin muotokuvaa 1942.
Aleksanteri Ahola-Valon kokoelma
Aleksanteri Ahola-Valo esittelemässä tauluaan, joka kuvaa siirtymää vanhasta maailmasta uuteen (Tulevan maailman ihmisen monumentti 1975)
AE-evohomologian kartta, joka kuvaa myös joitakin Ahola-Valon mnemoja.
Sininen sieluni luovuuden portailla. Kristus tyynnyttää myrskyn 1939–40.
Louie Gohmert

Louie Gohmert
Louie Gohmert (s. 18. elokuuta 1953 Pittsburg, Texas) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko.
Gohmer sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Texas A&M Universitysta vuonna 1975 ja oikeustieteen tohtorin arvon Baylorin yliopistosta vuonna 1977. Hän palveli Yhdysvaltain maavoimissa vuosina 1978–1982. Gohmer työskenteli Smithin piirikunnan piirituomarina vuosina 1992–2002 ja Texasin 12. vetoomustuomioistuimen päätuomarina vuosina 2002–2003.
Gohmer istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 2005–2023. Hän edusti teekutsuliikettä. Gohmert sai huomiota muun muassa ankaralla retoriikallaan siirtolaisuudesta. Hän esimerkiksi väitti raskaana olevien arabinaisten hakevan viisumeita Yhdysvaltoihin synnyttääkseen “terrorivauvoja”.
Luettelo WWE:n raskaansarjan maailmanmestareista

Tämä on luettelo WWE:n raskaansarjan maailmanmestareista. WWE-mestareista on oma luettelonsa.
Ensimmäinen mestari oli Triple H, sillä Eric Bischoff loi kyseisen vyön ja ilmoitti Triple H:n ensimmäiseksi mestariksi. Eniten mestaruuksia voittanut on Edge, joka on voittanut mestaruuden kuudesti. Pisimpään mestaruutta pitänyt on Batista, joka piti sitä 282 päivää. Lyhimpään pitänyt on taas Big Show, joka piti sitä vain 45 noin sekuntia, ennen kuin Daniel Bryan tuli ja lunasti Money in the Bank -sopimuksensa voittaen mestaruuden. 15. joulukuuta 2013, se yhdistyi tittelin WWE Championship kanssa ja titteli otettiin pois käytöstä. Viimeinen mestari on Randy Orton.
Mestarit > Lista yhteenlasketuista mestaruuskausista

| # | Mestari | Kerta | Hallitut Päivät |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Triple H | 5 | 616 |
| 2. | Batista | 4 | 507 |
| 3. | Edge | 7 | 407 |
| 4. | The Undertaker | 3 | 207 |
| 5. | CM Punk | 3 | 160 |
| 6. | Kane | 1 | 155 |
| 7. | Chris Benoit | 1 | 154 |
| 8. | Rey Mysterio | 2 | 140 |
| 9. | Randy Orton | 3 | 138 |
| 10. | King Booker | 1 | 126 |
| 11. | Chris Jericho | 3 | 106 |
| 12. | John Cena | 2 | 105 |
| 13. | Mark Henry | 1 | 89+ |
| 14. | Goldberg | 1 | 84 |
| 15. | Kurt Angle | 1 | 82 |
| 15. | Jack Swagger | 1 | 82 |
| 17. | The Great Khali | 1 | 61 |
| 18. | Christian | 2 | 30 |
| 19. | Shawn Michaels | 1 | 28 |
| 19. | Jeff Hardy | 2 | 28 |
| 21. | Daniel Bryan | 1 | 18+ |
| 22. | Dolph Ziggler | 1 | 0 |
| 22. | Big Show | 1 | 0 |
Mestarit > Tilastoja

| Saavutus | Painija (ennätys) |
| --- | --- |
Eniten voittanut: Edge (7 kertaa)
Pisimpään hallinnut: Batista (282 päivää)
Lyhyiten hallinnut: Daniel Bryan (18 sekuntia)
Vanhin mestari: The Undertaker (44 vuotta, 198 päivää)
Nuorin mestari: Randy Orton (24 vuotta, 124 päivää)
Raskain mestari: Big Show (220 kg)
Kevyin mestari: Rey Mysterio (79 kg)
Kane World Mestaruuden kanssa
Teoderik IV

Teoderik IV 1700-luvun mitalissa.
Teoderik IV tai Theuderik IV (k. 737) oli frankkien merovingikuningas vuosina 721–737. Hän oli kuningas Dagobert III:n poika.
Teoderik IV oli koko valtakautensa ajan käytännössä major domuksensa Kaarle Martelin ohjailema nukkehallitsija. Hänen kuoltuaan Martel ei nimittänyt uutta kuningasta. Vasta vuonna 743 uusi major domus Pipin Pieni nosti viimeisen merovingikuninkaan Kilderik III:n valtaistuimelle.
Liisa Tenkku

Liisa ja Jussi Tenkku vuonna 1939.
Anna Liisa Tenkku (o.s. Simojoki, vuoteen 1934 Simelius; 28. lokakuuta 1918 Kuopio – 30. kesäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen musiikkipedagogi. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi vuonna 1942 sekä Jyväskylän yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1971 ja Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1977. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin ja työskenteli musiikinopettajana kouluissa ja vuodesta 1968 toimi lehtorina Jyväskylän yliopistossa ja vuodesta 1975 Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa vuoteen 1983 saakka.
Tenkku julkaisi musiikin oppikirjoja (Karuselli: Koululaisen musiikkikirja ja Vihreä viserryskone ynnä muita) sekä kolme muistelmateosta, joista Inkeriläisiä siirtämässä perustuu Tenkun ja hänen aviomiehensä filosofi Jussi Tenkun sotakokemuksiin.
Julkaisuja

Seimen äärellä: Joulukuvaelmia ja legendoja. Koonnut Liisa Tenkku 1979. (28 sivua.)
Linnankivi, Marja – Tenkku, Liisa – Urho, Ellen: Musiikin didaktiikka. Gummerus 1981. WSOY 1988.
Amerikkalainen alkusoitto: Muistelmat. Pilot-kustannus (omakustanne) 2005.
Inkeriläisiä siirtämässä: Jussi ja Liisa Tenkun päiväkirjat 1943–1944. Suomalaisen kirjallisuuden Seura 2008.
Elämä, lyhyt matka – mutta rikas. (Omakustanne.) 2012.
Aiheesta muualla

Liisa Tenkun muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Marjanen, Kaarina – Juntunen, Marja-Leena: / Tenkku, Liisa (1918–2017). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 25.8.2020. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia
Tarhamehiläinen

| Tarhamehiläinen |
| --- | --- |
 Krainilainen mehiläinen (Apis mellifera carnica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Mesipistiäismäiset Apoidea
Heimo::  Aitomehiläiset Apidae
Alaheimo::  Apinae
Suku::  Apis
Laji::  mellifera
Kaksiosainen nimi
 Apis mellifera  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Tarhamehiläinen Wikispeciesissä   Tarhamehiläinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhamehiläinen eli kesymehiläinen (Apis mellifera) on mesipistiäisiin lukeutuva hyönteislaji. Se elää pesissään yhdyskunnissa, joihin kuuluu kuningatar sekä kuhnureita ja kymmeniä tuhansia työmehiläisiä.
Työmehiläinen on 9−10 millimetriä pitkä. Kuningatar on pesän suurin mehiläinen ja elää useita vuosia. Se munii munia, joista kehittyviä toukkia työmehiläiset ruokkivat kukista keräämällään siitepölyllä sekä medestä valmistamallaan hunajalla ja ruokamehulla.
Mehiläispesistä kerätään erilaisia mehiläistuotteita kuten hunajaa ja mehiläisvahaa. Mehiläiset ovat myös hyvin tärkeitä pölyttäjiä.
Tarhamehiläisen luontainen levinneisyysalue ulottuu Skandinavian eteläosiin. Suomessa tarhamehiläinen esiintyy käytännössä ainoastaan tarhattuna. Lajissa on 24 nimettyä alalajia, jotka eroavat toisistaan luontaisen sopeutumisen sekä jalostuksen seurauksena.
Maailman mehiläiskannat ovat kärsineet 1990-luvun puolivälistä alkaneesta mehiläiskadosta, jonka syyksi on epäilty viruksia, sieniä ja torjunta-aineita.
Levinneisyys

Tarhamehiläinen eli kesymehiläinen (Apis mellifera) lukeutuu mesipistiäisten Apis-sukuun. Sen luontainen levinneisyysalue ulottui alun perin Etelä-Afrikan kärjestä Skandinavian eteläosiin. Euroopasta laji levisi uudisasukkaiden mukana Amerikkaan 1500-luvulla. Nykyisin lajia tavataan napapiirillä asti. Suomessa tarhamehiläinen ei esiinny luonnonvaraisena.
Alalajit

Tarhamehiläiselle on levitessään kehittynyt alueellisia ominaispiirteitä sen sopeutuessa muuttuneisiin olosuhteisiin kuten uuteen ilmastoon, kasveihin ja vihollisiin. Lajia on myös jalostettu taloudellisten seikkojen kuten helppohoitoisuuden, hunajantuotantokyvyn ja pölytyshyötyjen pohjalta. Tarhamehiläisen alalajit eroavat toisistaan kooltaan, väritykseltään ja käyttäytymiseltään. Eurooppalaiset alalajit ovat muita alalajeja paremmin tuottavia.
Tarhamehiläisellä on 24 nimettyä alalajia. Luokittelun kehittänyt Carl von Linné nimesi ensimmäisenä tumman mehiläisen, joka se sai nimekseen Apis mellifera mellifera. Sana mellifera tarkoittaa hunajankantajaa. Tarhamehiläisen alalajeja ovat:
| --- | --- |
 A. m. adami  A. m. adansonii  A. m. anatoliaca  A. m. capensis  Apis mellifera carnica, ”krainilainen”  A. m. caucasia  A. m. cecropia  A. m. cypria  A. m. iberiensis  A. m. intermissa  A. m. jemenitica  A. m. lamarckii :  Apis mellifera ligustica, ”italialainen”  A. m. litorea  A. m. macedonica  A. m. meda  Apis mellifera mellifera, ”tumma mehiläinen”  A. m. monticola  A. m. ruttneri  A. m. sahariensis  Apis mellifera scutellata, ”afrikkalainen”  A. m. siciliana  A. m. syriaca  A. m. unicolor 
Yleisesti tarhattuja alalajeja ovat italialainen, krainilainen, risteymäkanta buckfast ja tumma mehiläinen. Tumma eli musta mehiläinen oli aiemmin maailman yleisin mehiläisen alalaji, mutta se oli kadonnut lähes kokonaan 1960-luvulle tultaessa. Hybridiksi muuttuneessa alalajissa voimistuneet aggressiiviset käyttäytymispiirteet tekivät sen kanssa työskentelyn vaikeaksi, mikä johti alalajin vaihtamiseen lempeämpiin alalajeihin ja sen nopeaan harvinaistumiseen 1960-lukuun mennessä. Kyseistä alalajia on alettu elvyttää 2000-luvulla.
Yleisimmät Suomessa tarhatut alalajit ovat Euroopan yleisin italialainen alalaji sekä krainilainen. Lisäksi tarhataan muun muassa buckfastia, joka on usean alalajin risteytyksellä luotu mehiläiskanta.
Afrikkalainen tarhamehiläinen on aggressiivinen alalaji, ja se tunnetaan ”tappajamehiläisenä”. Se on levinnyt risteymineen suureen osaan Amerikkaa Brasilian kautta.
Lähisukulaiset

Aasiassa elävä intianmehiläinen on tarhamehiläisen lähisukulainen. Se on tarhamehiläistä pienempi ja tuottaa vähemmän hunajaa, mutta se on vastustuskykyisempi ja kestää kylmää paremmin.
Anatomia

Tarhamehiläisen työläinen on 9−10 millimetriä pitkä.
Tarhamehiläisen ruumiissa on mustia raitoja valkoisella, oranssilla ja ruskealla pohjalla. Mehiläisen ihossa on karvoitus, joka kuluu sen vanhetessa. Mehiläinen käyttää karvojaan tuntoelimenä. Niihin tarttuu myös siitepölyä, mikä tekee mehiläisestä hyvän pölyttäjän.
Tarhamehiläisellä on ulkoinen tukiranka, johon lihakset kiinnittyvät, sekä kolme ruumiinosaa: pää, keskiruumis ja takaruumis.
Anatomia > Pää

Mehiläisen päässä on purevia ja nuolevia suuosia, joilla mehiläinen voi muokata siitepölyä pienemmiksi kappaleiksi ja puristella vahaa. Kuhnurit ja emot pystyvät myös leikkaamaan leuoillaan. Mehiläisen kieli on imutorven sisällä. Se liikkuu torvessa edestakaisin ja pumppaa mettä kukasta suuhun. Kielen kärjessä olevalla lusikalla mehiläinen levittää sylkeä kiinteää ravintoa liuottaessaan. Mehiläisellä on isot verkkosilmät ja lisäksi kolme pistesilmää päälaellaan. Kahdella tuntosarvellaan mehiläinen aistii tuoksuja, joilla se erottelee kukat, veden ja yhteiskunnat.