stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2024
Tapahtumia > Joulukuu

1. joulukuuta – Ursula von der Leyenin II komissio astui virkaansa.
1. joulukuuta – António Costa aloitti Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana
3. joulukuuta – Etelä-Korean presidentti Yoon Suk-yeol julisti maahan poikkeustilan.  Etelä-Korean kansalliskokous äänesti poikkeustilan lopettamisesta muutaman tunnin kuluttua.
4. joulukuuta – Ranskassa Michel Barnierin johtama hallitus sai parlamentilta epäluottamuslauseen. Edellisen kerran maan hallitus oli kaatunut vastaavalla tavalla vuonna 1962.
4. joulukuuta – Yhdysvaltalaisen UnitedHealthcare-yhtiön toimitusjohtaja Brian Thompson murhattiin New Yorkissa.
6. joulukuuta – Suomen tasavallan presidentti Alexander Stubb ja rouva Suzanne Innes-Stubb isännöivät Stubbin kauden ensimmäistä itsenäisyyspäivän vastaanottoa.
7. joulukuuta – Pariisin Notre-Dame vihittiin uudelleen käyttöön viisi vuotta kestäneiden korjaustöiden jälkeen. Kirkko vaurioitui pahasti tulipalossa keväällä 2019.
8. joulukuuta – Syyrian kapinalliset valtasivat pääkaupungin Damaskoksen ja kertoivat syösseensä presidentti Bašar al-Assadin vallasta.
12. joulukuuta – Intialaisesta 18-vuotiaasta Gukesh Dommarajusta tuli shakin maailmanmestari lajin historian toistaiseksi nuorimpana pelaajana.
15. joulukuuta – Sykloni Chido aiheutti laajaa tuhoa Ranskalle kuuluvalla Intian valtamerellä sijaitsevalla Mayotten saarella.
20. joulukuuta – Ainakin viisi kuoli ja yli kaksisataa loukkaantui Magdeburgin joulutori-iskussa Saksassa.
24. joulukuuta – Venäläinen rahtilaiva MV Ursa Major upposi Välimerellä.
25. joulukuuta – Azerbaijan Airlinesin lento 8243 syöksyi maahan Kazakstanissa.
25. joulukuuta – Suomen ja Viron välinen Estlink 2 -sähkökaapeli vaurioitui Eagle S -tankkerin raahattua ankkuriaan pohjassa.
26. joulukuuta – Kolme turistia kuoli linja-auton suistuttua järveen Norjan Lofooteilla.
29. joulukuuta – Jeju Airin lento 2216 törmäsi kiitotien päässä olevaan betonirakennelmaan laskeutuessaan.
Kuolleita

Bangladeshin pääministeri Sheikh Hasina valittiin edustamaan hänen viidettä hallituskautta 7. tammikuuta.
Presidentti Stubb ja pääministeri Petteri Orpo tasavallan presidentin virkaanastujaisissa 1. maaliskuuta 2024.
Auringonpimennyksen näkyvyys ja kellonajat, jolloin pimennys on nähtävissä missäkin. Pimennys näkyy parhaiten tummansinisellä merkityllä alueella.
Trumpin salamurhayrityksen tapahtumapaikka ilmasta kuvattuna 14. heinäkuuta 2024.
Kartta Syyrian opposition etenemisestä joulukuun 2024 hyökkäyksissä.
Carl Wilhelm Böttiger

| Carl Wilhelm Böttiger |
| --- | --- |
 Olof Johan Södermarkin maalaama muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1807 Västerås, Ruotsi
Kuollut: 22. joulukuuta 1878 (71 vuotta) Uppsala, Ruotsi
Ammatti:  runoilija, kielentutkija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lars Fredric Carl Wilhelm Böttiger (15. toukokuuta 1807 Västerås – 22. joulukuuta 1878 Uppsala) oli ruotsalainen runoilija ja kielentutkija. Hänestä tuli vuonna 1856 Uppsalan yliopiston estetiikan ja modernin kirjallisuuden professori. Vuodesta 1847 hän oli Ruotsin akatemian jäsen. Tutkijana Böttiger paneutui erityisesti italialaisiin murteisiin ja runoilijoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carl Wilhelm Böttiger Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Esaias Tegnér | Ruotsin akatemia, tuoli 8 1847–1878 | Seuraaja: Carl David af Wirsén |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana
Komorien frangi

| Komorien frangi |
| --- | --- |
ISO 4217 -koodi:  KMF
Keskuspankki:  Komorien keskuspankki
Esitelty:  1925
Käyttäjät:  Komorit
Jaettava yksikkö:  centime
Komorien frangi (KMF) on Komorien rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1925 lähtien. Tuolloin se otettiin käyttöön aiemmin siiromaavallan aikana käytössä olleen Ranskan frangin. Komorien frangi jakaantuu 100 centimeen.
Nykyisillä vaihtokursseilla muunnettuna yksi euro on 491,96775 Komorien frangia.
| Tämänhetkiset KMF-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
| n k Afrikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Etelä:  Angolan kwanza  Botswanan pula  Etelä-Afrikan randi  Lesothon loti  Malawin kwacha  Namibian dollari  Saint Helenan punta  Swazimaan lilangeni 
Itä:  Burundin frangi  Djiboutin frangi  Eritrean nakfa  Euro (Mayotte, Réunion)  Etiopian birr  Kenian šillinki  Komorien frangi  Madagaskarin ariary  Mauritiuksen rupia  Mosambikin metical  Ruandan frangi  Sambian kwacha  Somalian šillinki  Tansanian šillinki  Yhdysvaltain dollari (Zimbabwe)  Zimbabwen kulta (Zimbabwe) 
Keski:  Keski-Afrikan CFA-frangi (Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta)  Kongon frangi  Ugandan šillinki 
Länsi:  Eco  Gambian dalasi  Ghanan cedi  Guinean frangi  Kap Verden escudo  Keski-Afrikan CFA-frangi (Päiväntasaajan Guinea ja Gabon)  Liberian dollari  Länsi-Afrikan CFA-frangi (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal ja Togo)  Nigerian naira  Mauritanian ouguiya  São Tomén ja Príncipen dobra  Sierra Leonen leone 
Pohjoinen:  Algerian dinaari  Egyptin punta  Euro (Kanariansaaret, Madeira, Plazas de soberanía)  Etelä-Sudanin punta  Libyan dinaari  Marokon dirhami  Seychellien rupia  Sudanin punta  Tunisian dinaari 
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Comorian franc
Ortodoksisen kirkon kanonit

Kanoni on kirkon kirjallinen, voimassa oleva määräys (ohjesääntö), joka velvoittaa kaikkia kirkon jäseniä yhteisesti ja kutakin erikseen. Sanalla kanoni on ortodoksisessa kirkossa kolme toisistaan poikkeavaa merkitystä:
Pyhien kirjoitusten kanonilla (kaanonilla) ymmärretään Raamatun sisältämien Uuden ja Vanhan testamentin kirjojen kokonaisuutta. Protestanttisesta Vanhasta testamentista puuttuvat ns. deuterokanoniset kirjat, joita nimitetään myös apokryfikirjoiksi. Sen sijaan ne kuuluvat Septugintaan ja sen slaavinkieliseen laitokseen ja ne ovat käytössä joittenkin paikallisten ortodoksisten kirkkojen liturgisessa elämässä.
Ortodoksisen hymnografian muoto, joka syntyi 600–700 luvuilla syrjäyttäen kontakki-runouden. Kanoni muodostuu yhdeksästä veisusta (joita itse asiassa onkin vain kahdeksan, koska toinen veisu puuttuu kaikista muista paitsi suuren paaston kanoneista ja vainajien yleisen muistopäivän parastaasin kanonista.) Veisut jaetaan irmossiin ja sitä seuraaviin tropareihin.
Kanoneiksi kutsutaan kirkollisen lain järjestykseen, etiikkaan ja tapoihin liittyviä sääntöjä, jotka ovat muotoutuneet lähinnä yleisten ja paikallisten kirkolliskokousten päätöksinä.
Tässä artikkelissa keskitytään vain kolmannen kohdan kanoneihin eli kirkolliskokousten ja pyhien isien säännöskokoelmien sääntöihin..
Julkaisut

Kaikki kirkon kanonit (perustavat ja lisäsäännökset) ovat vv. 1852-59 julkaistussa "Ateenalaisessa Sintagmassa", kreikkalainen teksti latinankielisin selityksin varustettuna on myös teoksessa: "Synodikón sive Pandectae canonum ss. Apostolorum et Conciliorum ab ecclesia graeca receptorum, nec non canonicarum ss. Patrum epistolarum. - Guil. Beveregius recensuit" (Oxonii, 1672).
Muita teoksia, joissa on kanoneja ja niiden selityksiä:
(venäjänkielinen) "Pyhien apostolien ja ekumeenisten sekä paikallisten kirkolliskokousten säännöt pyhien isien tulkitsemina" (Moskova, 1876, 1880 ja 1884)
"Juris graeco-romani tam canonici quam civilis ed. Johannis LeunclaviiAmelburni" 1. osa (Francofurti, 1596)
"Pedalion" (Leipzig, 1800)
"Synodorum generalium ac provincialium decreta et canones, scholiis, notis ac historica actorum dissertatione illustrati" (Lovanii, 1665)
"Notatia conciliorum sanctae ecclesiae, in qua elucidentur exactisseme tum sacricanones, tum veteris novique ecclesiae ritus, tum praecipue partes eccles. historiae" (Lugduni, 1867)
"Commentarius in canones et decreta juris veteris ac novi" (Coloniae Agrippinae, 1755)
Kanonien selittäjiä

munkki Johannes Zonaras (1100-luvun alussa)
diakoni ja patriarkan kirkon suurekonomi Aleksios Aristenos (1100-luvulla)
patriarkan kirkon kartofylaksi (myöh. v:sta 1193 Antiokian patriarkka) Teodoros Balsamon (1100-luvun toisella puoliskolla)
Kitron piispa Johannes (1100-luvun viimeisinä vuosina)
munkki Mattaios Blastares (v. 1335)
patriarkka Filoteos (k. 1376)
Tessalonikin perfekti, nomofylaks Konstantinos Armenopoulos (k. 1383)
munkki Kristoforos (v. 1798)
oppinut augistinolainen Christianus Lupus (v. 1665)
oratoriaani Johannes Cabassutius (k. 1865)
anglikaanipappi (myöh. Asafon piispa) Guil Beveregius (engl. Beveridge) (k. 1708)
ranskalainen pappi Zeger Bernardus Van Espen (k. 1728)
Rottenburgin piispa C.J. von Hefele (k. 1893)
kardinaali J.B. Pitra (k. 1892)
arkkimandriitta (myöh. Smolenskin piispa) Johannes (Wladimir Sokoloff) (k. 1869)
serbialainen piispa Nikodim Milas (v.1910)
Kanonit

Kanonit jaetaan kahteen pääluokkaan, perustaviin ja lisäsäännöksiin.
Kanonit > A. Perustavat säännöt

Perustavat säännöt jaetaan neljään alaluokkaan:
Kanonit > B. Lisäsäännökset

Lisäsäännökset jakautuvat myös neljään alaluokkaan:
Kirjallisuutta

Nikodim Milaš: Ortodoksisen kirkon kanonit selityksineen.  (Serbiankielinen alkuteos: Милаш, Никодим: Правила православне цркве с тумачењима. I. 1895, II. 1896)  Suomentanut Antti Inkinen. Pieksämäki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1980.  ISBN 951-9071-34-2
Paikallissynodien kanonit.  (Ensimmäinen painos. Kreikankielinen alkuteos: Ἁμίλκα Σ. Ἀλιβιζάτου: Οἱ Ἱεροί Κανόνες καί οἱ Ἐκκλησιαστικοί Νόμοι. Ἐν Ἀθήναις 1949)  Suomentanut Johannes Seppälä. Pieksämäki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1983.  ISBN 951-9071-64-4
Pyhien isien kanonit.  (Ensimmäinen painos. Käytetty tekstijulkaisu: Ἁμίλκα Σ. Ἀλιβιζάτου: Οἱ Ἱεροί Κανόνες καί οἱ Ἐκκλησιαστικοί Νόμοι. Ἐν Ἀθήναις 1949)  Suomentanut Johannes Seppälä. Pieksämäki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1985.  ISBN 951-9071-78-4
Johannes, metropoliitta: Ykseyden ja yhdenmukaisuuden suhde kirkossa ekumeenisten synodien tradition valossa : Uskon ja käytännön keskinäinen suhde ortodoksisessa kirkossa.  Helsinki:  Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1976.  ISBN 951-9071-08-3  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi ortodoksisesta kirkkokunnasta annetun lain muuttamisesta
Paimionjoki

| Paimionjoki |
| --- | --- |
 Paimionjoki Tarvasjoen Juvankoskella
Alkulähde:  Painio, Somero
Laskupaikka:  Paimionlahti, Saaristomeri  60°24′20″N, 22°38′41″E
Maat:  Suomi
Pituus:  110 km
Alkulähteen korkeus:  81,2 m
Virtaama:  7,6  m³/s
Valuma-alue:  1088  km²
Paimionjoki
Paimionjoki Marttilan Prunkilassa nähtynä Hämeen Härkätieltä.
Paimionjoen suurin sivujoki on Tarvasjoki.
Padottua Paimionjokea Tarvasjoen Juvankoskella.
Patakoski Kosken keskustan luona. Kosken myllyranta myllyraunioineen on kunnostettu nähtävyydeksi EU-hankkeena.
Paimionjoen vesireittiä 1840-luvulla Somerolla. Etualalalla Saarentaanjärvi, takana Kirkkojärvi.
Paimionjoen yläjuoksu Somerolla muodostuu viljelymaisemaa halkovasta kapeiden järvien ketjusta. Näistä suurin on Hirsjärvi.
Paimionjoen lähdejärvi on Painio Somerniemellä.
Paimionjoki (ruots. Pemar å) on Paimionjoen vesistön Varsinais-Suomessa virtaava 110 kilometriä pitkä laskujoki, jonka valuma-alue rajoittuu Aurajoen, Kokemäenjoen (Loimijoen), Karjaanjoen, Uskelanjoen ja Halikonjoen vesistöalueisiin. Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan että virtaamaltaan ja se laskee Paimionlahteen. Lounais-Suomen vesistöalueista Paimionjoki on neljänneksi suurin.
Joki saa alkunsa Somerniemeltä Somerolta ja virtaa siitä eteenpäin Hämeen Härkätien tuntumassa, Koski Tl:n kautta Marttilaan ja edelleen Tarvasjoelle, kulkee lyhyen matkaa Liedon alueella ja päätyy Paimioon, jossa se laskee Paimionlahteen. Joen vesistöalueeseen kuuluu myös suuri osa entisestä Karinaisten kunnasta nykyisellä Pöytyällä ja osia eteläisestä Tammelasta.
Paimionjoki on ollut tärkeä vararaakavesiähde Turun vesilaitokselle, joka otti ennen siitä vettä ja säännösteli sitä veden riittävyyden turvaamiseksi. Tämän takia joki on padottu kahdesta kohtaa ylä- ja keskijuoksulta. Joki on lisäksi padottu alajuoksulta kolmesta kohtaa vesivoiman tarpeisiin.
Paimionjoen alaosan varrella Paimion keskustan pohjoispuolella on lounaisen viljelyseudun jokilaakso, Paimionjokilaakso, joka on 156 hehtaarin Natura 2000 -alue ja muodostaa ydinosan Paimionjokilaakson valtakunnallisesti arvokkaasta maisema-alueesta. Jokilaakso on noin seitsemän kilometriä pitkä, ja laaksossa on edustavia rinneniittyjä, joista tärkeimmät sijaitsevat Askalan voimalaitoksen eli Askalankosken kohdalla kummallakin puolella jokea. Paimionjokilaakson viljelysmaisema on Suomen vanhimpia kulttuurimaisemia.
Vesistö > Valuma-alue

Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan (1 088 km²) että virtaamaltaan. Sen valuma-alue on vähäjärvistä (järvisyysprosentti 1,58) ja maatalousmaan osuus valuma-alueesta on suuri (36 %). Sen latvajärvissä on ajoittain happiongelmia, ja joen tuomat ravinteet rehevöittävät Saaristomerta. Kuormittajina on etenkin maatalous, jonka arvioidaan tuottavan 70 % jokeen tulevasta fosforista ja 66 % typestä. Lisäksi jokeen johdetaan Kosken, Marttilan, Tarvasjoen, Karinaisten ja Paimion taajamien puhdistetut jätevedet.
Lähes 50 % vesistöalueesta on metsämaata ja suota. Vesistöalue sijaitsee yhdeksän kunnan alueella, ja merkittävimmät taajama-alueet joen varrella ovat Paimio, Marttila, Kosti Tl ja Somero. Yli 50 % vesistöalueesta on rakennettua ja maatalousaluetta, ja ne sijoittuvat pääosin jokilaaksoihin. Vesistöalueella asuu noin 24 000 ihmistä.
Paimionjoen vesistöalueella on kuusi osavaluma-aluetta, ja niiden pinta-alat ovat 96–315 km². Vesistöalueen korkeimmat kohdat ovat lähes 150 metriä merenpinnan yläpuolella ja ne sijaitsevat alueen itäosassa. Suurin osa vesistöalueesta on alle sadan metrin korkeudella, ja alavimmat paikat ovat sen lounaisosassa. Turun kaupunki pumppaa raakavettä ajoittain Paimionjoesta.
Vesistö > Sivujoet

Paimionjoen suurin sivujoki on Karinaisten ja Tarvasjoen kautta virtaava, Tarvasjoen keskustan luona Paimionjokeen laskeva Tarvasjoki (valuma-alueen pinta-ala 139 km²). Pienempiä sivujokia ovat Tammelan eteläosista alkunsa saava, Someron Hirsjärveen laskeva Pajulanjoki eli Virkaanjoki (valuma-alueen pinta-ala 101 km²), Someron pohjoisosista alkunsa saava, Someron Kirkkojärveen laskeva Jaatilanjoki (valuma-alueen pinta-ala 96 km²), Paimiossa joen alajuoksuun yhtyvä Vähäjoki (valuma-alueen pinta-ala 77 km²), Kosken pohjoisosista alkunsa saava, Somerolla Paimionjokeen laskeva Palojoki eli Puostaanoja (valuma-alueen pinta-ala 57 km²) sekä Marttilassa Paimionjokeen pohjoisesta laskevat Ihmistenoja (valuma-alueen pinta-ala 45 m²) ja Hirvasoja (valuma-alueen pinta-ala 32 km²).
Vesistö > Järvet

Paimionjoen vesistöalueen järvisyys on 1,53 prosenttia eli noin 17 neliökilometriä.
Vesistöalueen suurin järvi on Somerolla, entisen Somerniemen alueella sijaitseva Painio (781 ha), josta joki saa alkunsa. Muita järviä ovat joen yläjuoksulla Somerolla järviketjun muodostavat Hirsjärvi (245 ha), Kirkkojärvi (59 ha), Saarentaanjärvi (43 ha), Rautelanjärvi (30 ha), Pusulanjärvi (62 ha), Åvikinjärvi (7 ha) ja Pitkäjärvi (34 ha). Järviketjun alapuolelle jää vielä Myllylammi (13 ha) Somerolla. Alempana  joen laajentumana on vielä pieni Sorvastonjärvi Koskella.
Painioon laskevien latvapurojen lähdejärviä Somerniemellä ovat Vesajärvi (46 ha),Särkjärvi (40 ha), Siikjärvi (48 ha), Poikkipuoliainen (14 ha) ja Mustjärvi.
Tammelan puolelta Torronjokena alkunsa saavan Pajulanjoen latvajärviä Tammelassa ovat Valkjärvi (65 ha), Valajärvi (51 ha), Tourunjärvi ja Haiponjärvi.
Jaatilanjoen valuma-alueen suurin järvi on Lammijärvi ja pienempiin kuuluu muiden muassa Laukkonlammi.
Koskella Paimionjokeen laskee Liipolanjärvi ja Tarvasjoen eräs alkulähde on Mellilän Mustajärvi.
Muuten Paimionjoen alajuoksu on pääosin järvetön.
Vesistö > Kosket

Paimionjoen koskia ovat olleet alajuoksulta lukien Askalankoski ja Juntolankoski Paimiossa; Juvankoski Tarvasjoella; Hirvaksen koski, Palaistenkoski, Purhalan eli Vallan koski, Rounankoski ja Koskenpään koski Marttilassa; Karjakoski ja Patakoski Koskella; sekä Hovirinnankoski ja Rautelankoski Somerolla.
Kalasto ja muu luonto

Joen kalastoon kuuluu haukea, lahnaa, ahventa, salakkaa, kivennuoliaista, pasuria, säynettä, särkeä, kiiskeä, turpaa, seipeä, siikaa, kuoretta, madetta, meritaimenta, sorvaa, lohta. Rapua esiintyi ainakin vielä 1960-luvun lopulla mutta se lienee sittemmin hävinnyt. Paikalliset kalastuskunnat ovat suorittaneet kala- ja täplärapuistutuksia.  Järvisimpukka on piisamien herkkua. Minkki vilahtelee rantakivikossa ja jokivarren lintulajisto on melko suuri.
Paimionjoessa, Paimion keskustan pohjoispuolella on 156 hehtaarin Natura 2000 -alue Paimionjokilaakso, jossa tavataan muun muassa vuollejokisimpukkaa. Rinneniityillä esiintyy useita harviniaisia kasvilajeja. Myös alueen linnusto on runsas.
Rakenteet > Sillat

Suurimpia Paimionjoen ylittäviä liikenneväyliä ovat Paimiossa seututie 110, valtatie 1, yhdystie 2340 ja Rantarata. Liedossa ja uudelleen Tarvasjoella Paimionjoen ylittää valtatie 10 ja Marttilassa seututie 224. Koskella Paimionjoen ylittävät yhdystie 2407, Hämeen Härkätiehen kuuluva yhdystie 2810 ja siitä erkaneva yhdystie 2805. Somerolla joen ylittää toisen kerran yhdystie 2810 sekä edempänä kantatie 52. Lisäksi joen ylittävät lukuisat paikallis- ja yksityistiet.
Rakenteet > Vanha saha- ja  myllytoiminta

Osaan koskista liittyy vanhoja mylly- ja sahateollisuuden patoja ja niiden jäänteitä. Näistä Kosken Patakoskeen liittyvää Myllyrannan aluetta, jossa on vanhoja myllynraunioita, on viime vuosina kunnostettu EU-hankkeena.
Rakenteet > Voimalaitokset

Paimionjoessa on kaksi pienvesivoimalaitosta (Juntolankoski, Askalankoski) ja yksi minivesivoimala (Juvankoski). Juvankoski sijaitsee Liedon Tarvasjoella, Juntolankoski ja Askalankoski puolestaan Paimiossa. Askalan voimalaitos on valmistunut vuonna 1938, Juntola vuonna 1920 ja Juva vuonna 1916. Paimionjoen voimalaitokset ovat teholtaan yhden megawatin luokkaa, joten niiden merkitys valtakunnallisessa sähköntuotannossa on käytännössä olematon. Voimalaitokset siirtyivät Fortum Oyj:ltä Koskienergia Oy:lle 31. maaliskuuta 2012.
Joen alaosaa lyhytaikaissäännöstellään vesivoiman takia, ja kaikkien voimalaitosten pudotuskorkeus on 14 metriä.. Valonian vesiasiantuntijan mukaan Paimionjoen pienvesivoimatuotanto ei ole kestävän kehityksen periaatteiden mukaista. Esimerkiksi kolme Halikon Märynummella sijaitseva tuulivoimalaa tuottavat sähköä kaksi kertaa enemmän kuin Paimionjoen kaikki voimalat yhteensä. Vesiensuojeluyhdistys on luokitellut Paimionjoen pienvesilaitoksien arvon lähinnä museaaliseksi, ilman merkityksellistä sähköntuotantoarvoa. Tästä syystä pienvesivoimalaitoksien modernisointi ei ole järkevää, muihin uusiutuviin sähköntuotantolaitoksiin, kuten tuulivoimaan investointeihin verrattaessa. Edellä mainitusta syystä vesiensuojeluyhdistys on esittänyt vesivoimaloiden vesivoimaoikeuksien perumista, sekä tehdyn päätöksen täytäntöönpanokieltoa kuntalain 98§:n säännösten mukaisesti. Oikaisuvaatimuksessa vaaditaan myös, että säännöstelytyöryhmän ynnä muiden asianosaisten tulisi mahdollisimman pian käynnistää jatkoselvitykset Paimionjoen ennallistamiseksi säännöstelyä edeltäneeseen luonnontilaan.
Rakenteet > Säännöstely vedenottoa varten

Turun vesilaitos sai Länsi-Suomen vesioikeuden päätöksellä 26. maaliskuuta 1964 luvan veden ottamiseen Paimionjoesta sekä sen säännöstelyyn veden riittävyyden turvaamiseksi. Paimionjoki olikin tärkeä vararaakavesilähde Turun alueelle. Vesistöalueen yläosaan Someron Hovirinnankoskeen ja alemmas Tl Kosken Karjakoskeen rakennettiin tämän jälkeen padot säännöstelyä varten. Paimionjoen tulvahuippuja pienentää ja virtaamaa on tasannut tämän jälkeen yläosan järviketjun säännöstely. Hovirinnankosken keskivirtaama on ollut 2,85 m³/s, mutta kuivimpina aikoina virtaamaa ei ole ollut lainkaan ja suurin virtaama on ollut vuonna 1966 52 m³/s, jolloin virtaaman seuranta aloitettiin. Vuonna 2003 Hovirinnankosken pato korjattiin kaukokäyttöiseksi.
Pumppaamo sijaitsee Kättylässä Tarvasjoella ja sieltä on johdettu kuivina kausina Paimionjoesta vettä Savijokea pitkin Aurajokeen 0,2–0,8 m³/s. Paimionjoen vesistöalueella on neljä vedenkorkeuden ja neljä virtaaman mittausasemaa, jotka ovat käytössä koko ajan. Vesistöalueella ei ole tehty merkittäviä tulvarakenteita- tai suojelutoimenpiteitä. Kun Turun kaupungin tekopohjavedenottamo Virttaankankaalle valmistui, vedenotto Paimionjoesta väheni, mutta sen jälkeen voimaan tulleen luvan mukaan Turun kaupungilla on edelleen oikeus juoksuttaa vettä Paimionjoesta, jos vedenpinta Turun kaupungin varavedenottamolla Aurajoen Halistenkoskella laskee alle tietyn rajan.
Säännöstelypatoihin liittyneessä vesirakentamisessa Paimionjoen yläjuoksun järviketjun keskivaiheilla Somerolla sijainnut Rautelankoski on ruoppauksen tuloksena hävinnyt.
Luonnonmukaisuuden palautus

Paimionjoki on entinen lohijoki. Askalan voimalaitoksen valmistuttua vuonna 1936lähde? siitä muodostui alin este kalojen nousulle jokeen. Lounais-Suomen vapaa-ajankalastajapiiri ry on esittänyt, että säännöstely- ja voimalaitospatoihin tulisi rakentaa kalatiet ja tarpeettomat padot joessa tulisi purkaa. Tulevaisuudessa lohien nousumahdollisuus on tarkoitus palauttaa Paimionjokeen. Esimerkiksi Askalan voimalaitokselle on määrätty kalatievelvoite ja koskelle on suunniteltu kaksi kappaletta kalateitä.. Vuonna 2009 Paimionjoen vesistön hoitamiseksi on aloitettu Paimionjokihanke, jonka tavoitteena on parantaa vesistön tila hyvälle tasolle vuoteen 2027 mennessä. Karjakosken ja Hovirinnan säännöstelypadot ovat jääneet tarpeettomiksi Turun seudun vesi Virttaankankaan hankkeen valmistuttua. Pohjavesihankkeen valmistuttua Paimionjoen merkitys raakavesilähteenä Turun seudun vedelle mitätöityi, mistä johtuen Paimionjoen sääntelyä ei enää tarvita. Turun seudun vesi ei oleta, että varavesilaitosta enää koskaan käytettäisiin. Tästä huolimatta vaelluskalojen pääsy mereltä ei nykyisellään onnistu. Sen estävät Paimionjoen alajuoksun kolme pienvesivoimalaitosta, joiden merkitys valtakunnallisessa vesivoimatuotannossa on mitätön. Turunlähde? tavoitteena on päästä eroon kaikista padoista
Luonnonmukaisuuden palautus > Karjakosken pato

Koski Tl:ssä sijaitseva Karjakosken pato on ensimmäinen Paimionjoen pato, joka on muutettu luonnonmukaiseksi pohjapadoksi. Muutostyöt suoritettiin siten, että vanha betonipato poistettiin. Pohjapato rakennettiin pääosin luonnonkivestä. Pohjapadon keskelle muodostettiin pieni virtausaukko, joka mahdollistaa virtauksen matalankin vedenpinnan aikana. Muutostöiden vaikutusalue rajoittuu Karjakoski–Hovirinta-välille. Muutos valmistui vuonna 2015.
Luonnonmukaisuuden palautus > Hovirinnan säännöstelypato

Hovirinnankosken padon muutos pohjapadoksi on suunnitteluvaiheessa. Suunnitelman tavoitteena on luoda vaihtoehtoisia ratkaisumalleja, joilla järviketjun kynnystämistä pystytään jatkamaan. Muutostöiden tavoitteena on löytää ratkaisumalli, joka palvelee voimalaitokset omistavan Koskienergian tarpeita ja intressejä. Hovirinnan muutostöiden pohjapadoksi suunniteltiin ensin alkavan aikaisintaan vuonna 2017. Kun valituslupa on kaikilla rantakiinteistön omistajilla, niin valituksista johtuen rakentamisen aloittamisen arvioitiin tuolloin viivästyvän vähintään vuodella.. Muutostyön kumppaneina toimivat Turun Seudun Vesi Oy, Turun vesiliikennelaitos ja Varsinais-Suomen Ely keskus. Suunnittelua pohjapatoa varten tehtiin 2016. Lupahakemus säännöstelypadon korvaamiseksi luonnonmukaisella pohjapadolla jätettiin vuonna 2018.