Rosenlew
Suuryritykseksi > Aggressiivisen kasvun aika

Yritys oli myös Suomen suurimpia sahayrityksiä. Vuonna 1912–1913 tilastojen mukaan Rosenlew-yhtiö sahasi kolmella sahallaan 230 000 kuutiota vuodessa ollen neljänneksi suurin A. Ahlström Osakeyhtiön, Aktiebolag W. Gutzeit & Co:n ja Kemi Oy:n jälkeen. Rosenlew-yhtiö oli näihin aikoihin laajentunut pohjoiseen hankkimalla vuonna 1911 omistukseensa torniolaisen Anders Kurt & Co:n, jolla oli saha Alatornion kunnan Kuusiluodon saaressa Perämerellä Tornionjoen suistossa. Toimintaa laajennettiin jatkojalostuksen suuntaan perustamalla sahauksesta syntyneille puujätteille laatikkolautatehdas vuonna 1913. Määrättyjen mittojen mukaan sahatut ja ostajien toiminimillä ja tavaranimityksillä varustetut sekä helposti käsiteltäviin nippuihin niputetut laatikkolaudat vietiin etupäässä Englantiin ja Kanarian saarille, jossa ne koottiin laatikoiksi ja sisältöineen vietiin ympäri maailmaa. Vuonna 1913 rakennettiin myös uudenaikainen voimalaitos Seikun sahan viereen sähköenergian ja höyryn tuottamista varten. Polttoaineena voimalaitos käytti sahajauhoja ja muita tehtaiden jätteitä, jotka kuljetettiin voimalaitokselle köysiradalla ja päättömillä kuljetushihnoilla tai puhallettiin laitokselle putkijohtojen kautta. Rosenlewin sulfiittiselluloosatehdas valmistui vuonna 1921 ja sen vuosituotanto oli noin 12 000 tonnia selluloosaa. Sen jatkojalostuksena rakennettiin voimapaperitehdas ja vuonna 1923 säkki- ja pussitehdas. Sulfiittiselluloosatehtaan toiminta oli yhdistetty yhtiön muuhun teollisuustoimintaan muun muassa niin että tehtaan raaka-aineenaan käyttämiä kuusipropseja saatiin sivutuotteena sahaustoimintaa varten toimitetuissa metsänhakkuista sekä yhtiön omissa metsissä toimitettujen harvennushakkuiden kautta. Tehtaan kuorimon tuottamat jätteet siirrettiin voimalaitokselle, josta tehdas sai sähköenergiansa ja selluloosan valmistukseen tarvittavan höyryn. Kaikki nämä investoinnit sijoitettiin Poriin, jossa Rosenlew-yrityksen ja sen omistajasuvun näkyvyys oli merkittävä.
Hugo Rosenlewin kuoltua elokuussa 1915 yrityksen johdossa tapahtui luonnollisia muutoksia. Ykkösjohtajaksi nousi nuorempi veli Wilhelm Rosenlew. Tässä yhteydessä johtoon nousi Wilhelmin ja Erikin rinnalle Erikin lankomies eli puoliso Karinin veli varatuomari Rafael von Frenckell. Tehtävänjako muotoutui niin, että toimitusjohtajuus Wilhelm Rosenlewilla, puutavaran jatkojalostuksen kehittäminen Erik Rosenlewillä ja rahoitus sekä yhteiskuntasuhteet Rafael von Frenckellillä.
Sulfiittiselluloosateollisuuden kehittäminen tuli ajankohtaiseksi, kun sukusuhteiden syntymisen vuoksi Frenckellin suvun Tampereella omistama paperitehdas Frenckellin paperitehdas liitettiin osaksi Rosenlew-yhtymää osakevaihdolla vuonna 1920. Sen raaka-ainehuoltoa varten päätettiin rakentaa sulfiittiselluloosatehdas Poriin. Tehtaan sijoittumisessa Poriin oli syynä vahvemmaksi koettu raaka-ainehuoltomahdollisuus. Tehdas pääsi täyteen tuotantoon vuonna 1926, jolloin tuotannossa päästin noin 15 000 tonniin sulfiittiselluloosaa, josta noin kolmasosa meni Tampereelle Frenckellin tehtaalle. Kuljetusyhteyksien heikkous Porin ja Tampereen keskustassa olevan paperitehtaan välillä aiheutti sen, että tuotanto ei kuitenkaan ollut kannattava, joten Frenckellin paperitehdas lopetettiin 1920-luvun lopussa. Pian sen jälkeen vuonna 1929 toimintansa aloitti hiivatehdas, joka käytti sulfiittituotannon jätteestä saatavaa sokeria hiivan valmistukseen.
Vuonna 1922 valmistui Äetsän koskiin Kokemäenjoessa, 65 kilometrin päähän Porista rakennettu Äetsän voimalaitos, joka oli Porin Voima Osakeyhtiön (Björneborgs Kraft Aktiebolag) nimisen Rosenlewin tytäryhtiön omistuksessa. Voimalaitokselle oli varattu tilaa 7 generaattorille, joista jokainen tuotti 1 150 hevosvoimaa. Sähkövoima siirrettiin 70 000 voltin jännitteellä rautamastoihin sijoitetuilla voimalinjalla Poriin. Voimalaitos tuotti sähköä Rosenlewin laitosten lisäksi myös Porin kaupungille.
Seikun ja Isonsannan sahat rakennettiin kokonaan uudelleen, edellinen 1911 ja jälkimäinen 1921, ja vanhat saharakennukset koneineen poistettiin. 1920-luvulla sahausta harjoitettiin niillä yhteensä 11 raamilla ja vientisahatavaran tuotanto oli yli 40 000 standarttia vuodessa. Myyös Porin Konepajan tehdaslaitoksia uudistettiin laajentamalla valimoa ja rakentamalla 1917 uusi suuri uudenaikaisilla koneilla varustettu viilausosasto. Porin Konepaja valmisti maatalouskoneita, kuten moottoreita, puimakoneita ja lokomobiileja sekä kauppavalutavaraa. Vuonna 1923 konepaja valmisti muun muassa 330 moottoria ja 763 puimakonetta. Konepaja toimi myös muiden Rosenlewin tehtaiden korjauspajana.
Kiivaan investointivaiheen seurauksena Rosenlew-yhtymä velkaantui. Rahoittajapankit pitivät vaikeassa taloustilanteessa Rafael von Frenckelliä Rosenlew-yhtymässä pankkimaailman luottomiehenä. Sitä auttoi se, että Frenckell oli hallituksen jäsen 1916– 1970 ja sen puheenjohtajana 1933–1966.