stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saleh Mehdi Amash
Elämänvaiheet > Suurlähettiläänä Suomessa

Vuonna 1975 Amash nimitettiin Irakin ensimmäiseksi Suomen-suurlähettilääksi asemapaikkanaan Helsinki. Hänen suurlähettiläskaudellaan Kulosaareen valmistui vuonna 1980 Irakin uusi suurlähetystörakennus. Suorapuheisena ja räväkkänä tunnettu Amash pyrki suurlähettiläänä ollessaan muun muassa painostamaan suomalaisyrityksiä luopumaan kauppasuhteista Irakin silloisten vihollismaiden Iranin ja Israelin kanssa. Hän lähetti muun muassa suomalaisiin yrityksiin kyselyn, jossa haluttiin tietää, oliko yrityksen johtajina sionisteja tai juutalaisia ja kävikö yritys kauppaa israelilaisten yritysten kanssa.
Irakin presidenttiä vuonna 1978 arvostellut libanonilainen runoilija ja kääntäjä Sahban Mroueh (1953–2012) karkotettiin Suomesta Amashin painostuksesta. Irakin suurlähetystö oli lähettänyt Suomen ulkoministeriölle nootin, jonka mukaan taloussuhteet Suomen ja Irakin välillä katkeaisivat ellei Mrouehia karkoteta. Tuohon aikaan suomalaisyrityksillä oli useita suuria rakennusurakoita Irakissa, muun muassa Kaija ja Heikki Sirenin suunnitelma Bagdadin kongressipalatsi. Mroueh pääsi myöhemmin kuitenkin palaamaan Suomeen.lähde?
Amash lähetti vuonna 1981 ulkoministeriölle nootin televisiossa syksyllä 1981 esitettyjen Elis ja Seela Sellan ohjelmien S’brent ja Juutalaiset johdosta. Vuodesta 1982 Amash oli Suomessa diplomaattikunnan vanhin. Tässä asemassa hän esitti tammikuussa 1982 Presidentinlinnassa järjestetyllä vastaanotolla diplomaattikunnan onnittelut uudeksi tasavallan presidentiksi valitulle Mauno Koivistolle.
Amash kuoli yllättäen Helsingissä Mehiläisen sairaalassa tammikuussa 1985, ja hänet haudattiin Irakiin. Hänen on epäilty joutuneen Irakin diktaattori Saddam Husseinin järjestämän myrkytyssalamurhan uhriksi.
Amash oli arabikulttuurin ja arabialaisten ratsuhevosten harrastaja. Hän kirjoitti muistelmat ja arabiankielisiä runoja, joita julkaistiin myös suomennettuina. Amashin aloitteesta järjestettiin suomalais-arabialaiset kirjallisuusseminaarit Helsingissä 1977 ja 1981 sekä Bagdadissa 1979. Amash oli Suomalais-Arabialaisen yhdistyksen kunniajäsen.
Perhe

Amashin tytär on Baath-puolueen johtoon kuulunut mikrobiologi Huda Salih Mahdi Ammash, joka oli ainoa nainen Yhdysvaltojen viranomaisten vuonna 2003 julkaisemissa Irakin etsintäkuulutuspelikorteissa. Yhdysvallat väitti hänen osallistuneen Saddam Husseinin hallinnon biologisten aseiden kehittämiseen ja käytti hänestä nimitystä ”rouva pernarutto”.
Teokset

Runoja. Suom. Eva Salim, stilisointi Hannu Niklander. Arabialaisen kulttuurin seura ry; Irakin suurlähetystö, Helsinki 1983 ISBN 951-99466-6-7
Fiat

| Fiat Automobiles S> p.A. |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Driven by passion (suom. Intohimon ajama)
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  11. heinäkuuta 1899
Perustaja:  Giovanni Agnelli
Toimitusjohtaja:  Olivier François
Puheenjohtaja:  John Elkann
Kotipaikka:  Torino, Italia
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot hyötyajoneuvot
Henkilöstö:  190 000 (2009)
Emoyhtiö:  Stellantis Europe
Omistaja:  Stellantis
Kotisivu:  www.fiat.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fiat Automobiles on Stellantis-konserniin kuuluva, Stellantis Europe S.p.A. -yhtiön omistama italialainen henkilöautojen valmistaja. Yrityksen tärkeimmät tuotantolaitokset sijaitsevat Torinossa, Italiassa. Fiat Professional on Fiat Automobilesin sisaryritys, joka puolestaan valmistaa kevyitä Fiat-hyötyajoneuvoja.
Nimi Fiat tulee sanoista Fabbrica Italiana Automobili Torino (Torinon italialainen autotehdas) ja on myös latinan sana tulkoon. Fiatin perusti Giovanni Agnelli Torinossa vuonna 1899, ja yritystä on perinteisesti aina johtanut joku Agnellin suvun jäsenistä.
Fiat ilmoitti vuoden 2021 kesäkuussa että sen mallisto on vuoteen 2030 mennessä täysin sähköinen.
Historia > 1930 – 1969

Vuonna 1932 Fiat toi markkinoille 508 Balilla -mallinsa, joka nousi suureen suosioon. Vuonna 1937 sen korvasi Nuova Balilla 508 C, josta kehittyi edelleen 1100-sarja, joka pysyi tuotannossa vuoteen 1953 asti. Kahden ensimmäisen valmistusvuotensa aikana Fiat 508 C / 1100 -malleja valmistettiin n. 57 000 kappaletta, joka tekee siitä Fiatin siihen asti myydyimmän auton. Kaikkiaan vuosien 1937 – 1953 välisenä aikana valmistettiin n. 181 000 kappaletta Fiat 508 C / 1100 -mallisarjan autoa. 508-mallin myötä Fiat laajensi valmistusta lisenssivalmistajien avulla. Näitä olivat ranskalainen SIMCA, saksalainen NSU-Fiat ja puolalainen Polski-Fiat.
Vuonna 1935 yhtiö toi markkinoille virtaviivaisen Fiat 1500:n. Se on yksi ensimmäisistä autoista maailmassa, jonka suunnittelussa käytettiin apuna tuulitunnelia. Mallin 1500 cm³:n moottori antoi 45 hv tehon ja 115 km/h huippunopeuden. Vuonna 1936 markkinoille tuotiin Fiat 500 ”Topolino”. Se malli oli intialaisen Premier Automobiles Limited -yhtiön ensimmäinen Fiat-perustainen malli, jonka valmistuksen Premier aloitti vuonna 1950. Vuonna 1937 508 "Balilla" korvattiin tuoreemmalla 508 C "Nuova Balilla" -mallilla ja vuonna 1949 "Topolinosta" tuli markkinoille päivitetty versio 500 C. Vuonna 1950 esiteltiin yhtiön ensimmäinen uusi, toisen maailmansodan jälkeinen malli Fiat 1400, joka oli myös yhtiön ensimmäinen itsekantavalla korilla varustettu auto. Vuonna 1952 esiteltiin samaa koria käyttänyt, mutta paremmin varusteltu ja suuremmalla moottorilla varustettu 1900. Fiat 1400 oli espanjalaisen SEATin ja jugoslavialaisen Zastavan ensimmäinen henkilöautomalli. Itävaltalainen Steyr Daimler Puch elvytti henkilöautotuotantonsa 1950-luvun alussa Fiatin mallien lisenssivalmistuksella. Seuraava uudella itsekantavalla korilla päivitetty malli oli vuoden 1953 1100-103. Vuoden 1954 Fiat Turbina -kaasuturbiiniauto hyödynsi konsernin huippuosaamista ja teknisiä innovaatioita.
Vuonna 1955 markkinoille tuotiin takamoottorinen Fiat 600. Tästä pikkuautosta muokattiin myös kolmen penkkirivin tila-auto Multipla. Vuonna 1957 "Topolinon" korvaajaksi esiteltiin Fiat Nuova 500. Vuonna 1964 Fiatin pikkuautoluokkaa täydennettiin hieman suurempikokoisella 850-mallilla. Valmistajansa tämän aikakauden suurinta luokkaa edustivat 1800- ja 2100 -mallit, jotka tulivat markkinoille vuonna 1959. Pari vuotta tämän jälkeen, vuonna 1961, keskiluokkaan tuotiin mallit 1300 ja 1500. Vuonna 1966 näiden korvaajaksi esiteltiin 124. Turkkilainen Tofaş aloitti autojen valmistuksen tämän mallin lisenssiversiolla, samoin venäläinen AvtoVAZ. Vuonna 1966 Fiat osti osan autovalmistaja Ferrarista ja sai oikeuden "Dino"-nimen käyttöön. Fiat Dino -mallilla juhlistettiin yhtiön perustajista kenties merkittävimmän, Giovanni Agnellin syntymän 100-vuotispäivää. Vuonna 1969 valmistajansa malliston huipulle, 1900/2300-mallien seuraajaksi, esiteltiin Fiat 130.
Historia > 1970 – 1999

Uudelle vuosikymmenelle Fiat tuli kahdella uudella, etuvetoisella mallilla, jotka molemmat saivat "Vuoden auto Euroopassa" -tittelin. 1100-mallin korvasi vuonna 1969 markkinoille tullut 128. Toinen uutuus oli vuonna 1971 markkinoille tullut 127, joka korvasi takamoottorisen 850:n, vaikka malleja valmistettiinkin vielä parin vuoden ajan rinnakkain. Fiatille tuttuun tapaan, molemista uusista malleista tuli myyntimenestyksiä. Kulttiauton maineen saavuttaneen 500:n rinnalle tuotiin modernisti muotoiltu 126 vuonna 1972. Näihin aikoihin Fiat aloitti tehtaiden rakentamisen sekä Argentiinaan että Brasiliaan. 1970-luvun alussa Fiatin henkilöautotuotanto oli suurimmillaan. Kun mukaan lasketaan myös lisenssivalmistajien tuotteet, Fiat oli tuotannoltaan Euroopan suurin autojen valmistaja.
Pienin kokoluokka oli edelleen suvereenisti Fiatin hallussa, mutta muissa luokissa kilpailu kiristyi 1970- ja 80-lukujen aikana. Kilpailun koveneminen keskittyi erityisesti keskiluokkaan, nykyiseen C-segmenttiin. Ylemmän keskiluokan 125:n seuraajaksi esiteltiin vuonna 1972 Fiat 132 ja alemmassa keskiluokassa 124:n korvasi 131 Mirafiori. Kyseinen malli oli vuosikymmeniin ensimmäinen, jonka mallitunnus koostui numerosarjan lisäksi myös nimestä. Tämä ennakoi Fiatin tulevaisuudessa muuttuvaa nomenklatuuria. Vuonna 1978 Bertonen futuristinen Ritmo korvasi 128:n.
Minimalistinen Panda ja sen jälkeen esitelty Uno edustivat 1980-luvun muotoilukieltä. Molemmat mallit olivat Giugiaron studion muotoilemia. Itävaltalainen Steyr-Puch valmisti Pandasta nelivetoista versiota. Näitä malleja seurasi keskiluokan Tipo. Yhtiö paransi tuotteidensa laatua ruostesuojauksessa, ottamalla käyttöön täyssinkityt korit. Regata korvasi 131:n vuonna 1983.
Fiatin suurinta luokkaa edusti vuonna 1985 markkinoille tullut Croma. Vuoden 1987 1,9 TD i.d. -versio oli ensimmäinen massatuotettu henkilöauto suoraruisku-dieselillä, mutta Fiat ei jostain syystä rummuttanut asiaa millään lailla. Muut valmistajat alkoivat soveltaa samaa teknologiaa henkilöautojen moottoreihinsa vasta 1990-luvun aikana.
1990-luvun Fiat Marea sai kunnian olla maailman ensimmäinen massatuotettu ajoneuvo Common-Rail-dieselillä. Tämä innovaatio levisi nopeasti ja jotkin valmistajat tekivät siitä vakiovarusteen. Punto korvasi Unon ja Seicento Cinquecenton. Nämä mallit ovat Suomessa vähemmän tunnettuja.
Regatan korvannut Tempra, sekä sen seuraajat Bravo/Brava sekä Marea menestyivät kohtuullisesti. Rajatummille koderyhmille suunnattua tarjontaa edustivat Multipla ja Barchetta.
Mallit

Fiat 500
Fiat Grande Punto
Fiat Seicento
Mallit > "Vuoden auto" -palkinnon voittaneet Fiat-konsernin automallit

1967 Fiat 124
1970 Fiat 128
1972 Fiat 127
1980 Lancia Delta
1984 Fiat Uno
1989 Fiat Tipo
1995 Fiat Punto
1996 Fiat Bravo/Brava
1998 Alfa Romeo 156
2001 Alfa Romeo 147
2004 Fiat Panda
2008 Fiat 500
Mallit > Suomessa myytävät Fiat-henkilöautot

500e
600
Mallit > Muut nykyiset Fiat-henkilöautot

500X
Grande Panda
Panda
Tipo
Mallit > Suomessa myytävät Fiat-hyötyajoneuvot

Doblò
Ducato
Scudo
Mallit > Muut nykyiset Fiat-hyötyajoneuvot

Panda Van
Titano
Mallit > Argentiinassa valmistettavat Fiat-automallit

Cronos
Mallit > Brasiliassa valmistettavat Fiat-automallit

Argo
Mobi
Strada
Toro
Titano (Peugeot Landtrek)
Mallit > Italiassa valmistettavat Fiat-automallit

500e
500X
Ducato
Panda
Mallit > Puolassa valmistettavat Fiat-automallit

600
Mallit > Serbiassa valmistettavat Fiat-automallit

Grande Panda
Mallit > Turkissa valmistettavat Fiat-automallit

Tipo
Suomalaisen divisioonan kenttätykistöpatteristo (1941)

Suomalaisen divisioonan kenttätykistöpatteristo muodostui noin 600 sotilaasta.
Komento-osat

Kenttätykistöpatteriston komentaja
Kenttätykistöpatteriston esikunta
komentojaos
viestijaos
huoltojaos
asemajaos
Huolto-osat

kolonna
Taistelevat osat

Kaksi kevyttä kanuunapatteria
Kevyt haupitsipatteri
Tšekin talous

| Tšekin talous |
| --- | --- |
 Praha, Tšekin pääkaupunki
Valuutta:  Tšekin koruna
Tilikausi:  kalenterivuosi
Jäsenyydet:  EU, WTO, OECD
Tilastot
BKT:  209.7 mrd. $ (2017) 
- per asukas:  35 223 $ (PPP) (2017) 
- kasvu:  4,6 % (2017) 
- toimialoittain:  maatalous 2,5 % teollisuus 37,8 % palvelut 59,7 % (2016) 
Inflaatio:  2,3 % (syyskuu 2018) 
Köyhyysrajan alle jäävien määrä:  9,7 % (2017) 
Gini-kerroin:  25,0 (2015) 
Työvoima:  5,427 milj. (2017) 
- toimialoittain:  maatalous 2,9 % teollisuus 38,1 % palvelut 58,9 % (Q3 2016)
Työttömyys:  2,5 % (elokuu 2018) 
Ulkomaankauppa ja -investoinnit
Vienti:  161,2 mrd. $ (2016) 
Vientituotteet:  koneet ja laitteet, raaka-aineet ja polttoaineet, kemikaalit
Merkittävimmät vientimaat:  Saksa 32,4 %,   Slovakia 8,4 %, Puola 5,8 %,  Iso-Britannia 5,2 %, Ranska 5,2 % (2016) 
Tuonti:  140,3 mrd. $ (2016) 
Tuontituotteet:  koneet ja laitteet,   raaka-aineet ja polttoaineet, kemikaalit
Merkittävimmät tuontimaat:  Saksa 30,6 %,  Puola 9,6 %, Kiina 7,5 %, Slovakia 6,3 %, Alankomaat 5,3 % (2016) 
Julkinen talous
Julkinen velka:  35,1 % BKT:sta (2017) 
Budjetin tulot:  83,62 mrd. $ (2017)
Budjetin menot:  83,93 mrd. $ (2017) 
Tšekin talous on pitkälle kehittynyt sosiaalinen markkinatalous, jossa on korkea elintaso. Vuonna 2017 Tšekin ostovoimakorjattu bruttokansantuote asukasta kohden oli 35 223 dollaria.
Tšekki on ollut Euroopan unionin jäsen vuodesta 2004, mutta se käyttää omaa valuuttaansa, Tšekin korunaa. Maaliskuussa 2018 Tšekin työttömyysaste oli koko EU:n alhaisin, 2,2 %. Maan suhteellinen köyhyysaste on OECD-maiden toiseksi pienin heti Tanskan jälkeen.
Historia

Tšekin teollisuudella on pitkät perinteet. 1800-luvulla nykyisen Tšekin alueella sijaitsevat Böömi ja Määri olivat keskeisiä alueita Itävalta-Unkarin taloudelle. Tšekin alueella tuotettiin jopa 70 % Itävalta-Unkarin teollisuustuotteista. Vuonna 1919 käyttöönotettu Tšekkoslovakian koruna oli eräs Euroopan vakaimmista valuutoista.
Toisen maailmansodan jälkeen sosialistimaat olivat tiiviisti riippuvaisia Neuvostoliitosta. Tšekkoslovakia oli itäblokin vaurain maa, mutta se jäi jälkeen muusta maailmasta. Kommunistimaiden talousyhteistyön purkautuessa vuonna 1991 Tšekin teollisuus menetti perinteiset markkinansa kommunistimaissa.
Samettivallankumous sai aikaan suuria muutoksia myös taloudessa. Talouselämää vapautettiin ja hintasääntelystä luovuttiin. Kauppasuhteissa Tšekki on suuntautunut entistä enemmän Länsi-Eurooppaan. Valtionyhtiöiden yksityistäminen teki tšekkiläisistä erään eniten osakkeita omistavista kansoista. Vuoteen 1998 mennessä yli 80 % yritystoiminnasta oli yksityisomistuksessa.
1990-luvun loppupuolella Tšekki ajautui poliittiseen ja taloudelliseen kriisiin. Valtio aloitti talousuudistukset, ja 2000-luvun alussa vienti Saksaan ja muualle EU:hun sai Tšekin talouden takaisin kasvu-uralle. 2000-luvun lopun talouskriisi ei vaikuttanut suuresti Tšekkiin, sillä sen pankkisektori noudatti varovaista politiikkaa 1990-luvun lopun kriisien takia. Lisäksi Tšekin valtionvelka on bruttokansantuotteeseen nähden eräs Keski- ja Itä-Euroopan pienimmistä, ja valtaosa kotitalouksien velasta on paikallista valuuttaa. Kuitenkin vientivetoisena taloutena Tšekki kärsi vientikysynnän pienentymisestä Saksaan ja muihin maihin.
Talouskriisin seurauksena Tšekin talouskasvu oli hidasta, mutta maan talous palautui kasvu-uralle ja elokuussa 2015 Tšekin BKT:n kasvu oli 4,4 %, mikä oli Euroopan suurin luku.
Energia

Tšekki on riippuvainen saastuttavasta ruskohiilestä (osuus sähköntuotannosta vuonna 2012 76 %), mutta pyrkii pienentämään riippuvuuttaan. Maakaasusta kolme neljäsosaa on peräisin Venäjältä ja loput Norjasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Observatory of Economic Complexity: Czech Republic (englanniksi)
Maailman kauppajärjestön (WTO:n) jäsenet
Albania
Angola
Antigua ja Barbuda
Arabiemiirikunnat
Armenia
Argentiina
Australia
Bahrain
Bangladesh
Barbados
Belize
Benin
Bolivia
Botswana
Brasilia
Britannia
Brunei
Burkina Faso
Burundi
Chile
Costa Rica
Djibouti
Dominica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
Egypti
El Salvador
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Euroopan unioni
Fidži
Filippiinit
Gabon
Gambia
Georgia
Ghana
Grenada
Guatemala
Guinea
Guinea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
Hongkong
Indonesia
Intia
Islanti
Israel
Jamaika
Japani
Jordania
Kambodža
Kamerun
Kanada
Kenia
Keski-Afrikka
Kiina
Kirgisia
Kolumbia
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Kuuba
Kuwait
Lesotho
Liechtenstein
Macao
Madagaskar
Makedonian tasavalta
Malawi
Malediivit
Malesia
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Meksiko
Moldova
Mongolia
Mosambik
Myanmar
Namibia
Nepal
Nicaragua
Niger
Nigeria
Norja
Norsunluurannikko
Oman
Pakistan
Panama
Papua-Uusi-Guinea
Paraguay
Peru
Qatar
Ruanda
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Salomonsaaret
Sambia
Saudi-Arabia
Senegal
Sierra Leone
Singapore
Sri Lanka
Suriname
Swazimaa
Sveitsi
Taiwan
Tansania
Thaimaa
Togo
Tonga
Trinidad ja Tobago
Tšad
Tunisia
Turkki
Uganda
Ukraina
Uruguay
Uusi-Seelanti
Venezuela
Venäjä
Vietnam
Yhdysvallat
Zimbabwe
| --- | --- |
EU:n jäsenmaat:  Alankomaat  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Slovakia  Slovenia  Suomi  Tanska  Tšekki  Unkari  Viro 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Economy of the Czech Republic
Käännös suomeksi
Gerboise Bleue

Gerboise Bleue (”sininen hyppyrotta”) oli Ranskan ensimmäisen ydinkoe, joka tehtiin Regganessa Ranskan  Algeriassa Saharan aavikkolla Algerian sodan (1954–1962) aikana 13. helmikuuta 1960. Ydinpommi räjäytettiin aavikolle rakennetusta tornista. Kenraali Pierre Marie Gallois oli keskeinen henkilö ydinkokeessa ja sai ydinkokeen ansiosta lempinimen père de la bombe A, ”Atomipommin isä”. Fissiili materiaali oli valmistettu Pierrelatten ydinrikastamossa.
Gerboise tarkoittaa autiomaassa elävää hyppyrottaa ja sininen on Ranskan trikolorilipun ensimmäinen väri. Niinpä seuraavat kaksi pommia (jotka tehtiin vielä samana vuonna) saivatkin vastaavasti nimen ”valkoinen” (ransk. Gerboise Blanche) ja ”punainen” (ransk. Gerboise Rouge) hyppyrotta. Vuonna 1961 seurasi vielä Ranskan tekemä neljäs ydinkoe, ”Gerboise Verte” eli ”vihreä hyppyrotta”.
Gerboise Bleue
Voimakkain ensimmäinen atomipommi

Gerboise Bleuen myötä Ranskasta tuli neljäs ydinasevalta Yhdysvaltain, Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan jälkeen. Gerboise Bleue oli 70 kilotonnin räjähdysvoimallaan siihen astisista ensimmäisistä ydinkokeista kaikkein voimakkain, voimakkaampi kuin Yhdysvaltain Trinity (20 kt), Neuvostoliiton RDS-1 (22 kt) tai brittien ”Hurricane” (22 kt), tai kiinalaisten (20 kt). Seuraavaksi voimakkain ensimmäinen ydinkoe oli Pakistanin vuonna 1998 räjäyttämä Chagai-I (40 kt). Vertailun vuoksi Nagasakissa räjäytetty Fat Man oli räjähdysvoimaltaan 22 kilotonnia.
Vain kaksi muuta Saharassa räjäytettyä atomipommia oli vielä voimakkaampia: Rubis (<100 kt, 20. lokakuuta 1963) ja Saphir (<150 kt, 25. helmikuuta 1965). Kumpikin räjäytettiin maan alla Tan Afellan koealueella.
Kaikki muut Ranskan ydinasekokeet, Ranskan ensimmäinen vetypommi Canopus mukaan lukien, suoritettiin Ranskan Polynesiassa vuosina 1966–1996. Viimeinen pommi, Xouthos (< 120 kt), räjäytettiin 27. tammikuuta 1996.
Koska ydinkokeen räjähdysvoimaa ei voida täysin ennalta arvioida, Ranskan armeija suunnitteli 60–70 kt räjähdystä. Gerboise Bleue oli täydellinen menestys (65 kt) tuottaen halutun räjähdysvoiman.
Tietoja räjähdyksestä

Aika: 13. helmikuuta 1960 kello 6.04 (GMT)
Paikka: Regganen lähellä (Tanezrouf) 26°18′40″N, 0°3′25″E
Testityyppi ja -korkeus: torni, 105 m
Räjähdysvoima: 70 kt TNT:tä
Jälkipyykki

Paikalliset asukkaat saivat huonosti tietoa ydinkokeen vaikutuksista. Arviot siitä, kuinka moneen algerialaiseen ydinkokeet vaikutti, vaihtelevat: Ranskan puolustusministeriö mukaan tällaisia henkilöitä on 27 000 kun taas algerialaisen ydinfyysikko Abdul Kadhim al-Aboudin mukaan luku on 60 000. Algerian valtiollinen uutistoimisto arvioi vuonna 2012 ydinkokeiden vaikuttaneen 30 000 henkilöön.
Vuonna 2009 Ranska suostui julkaisemaan ydinkokeita käsitteleviä dokumentteja ja tarjosi vahingonkorvauksia uhreille. Vastaavia toimia kohdennettiin myös Ranskan Polynesiaan.
Aiheesta muualla

13 February 1960 – the first French nuclear test CTBTO Preparatory Commission. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi).
Radiological Conditions at the Former French Nuclear Test Sites in Algeria: Preliminary Assessment and Recommendations 2005. International Atomic Energy Agency – IAEA. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi).
Magdaleno, Johnny: Algerians suffering from French atomic legacy, 55 years after nuke tests Al Jazeera America. 1.3.2015. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi).
Sewell, Anne: Fallout from France's 1960 atomic bomb tests hit southern Europe Digital Journal. 16.2.2014. Viitattu 13.2.2019 (englanniksi).
Bataille, Christian; Revol, Henri: N° 3571. – Rapport de MM.  sur les incidences environnementales et sanitaires des essais nucléaires effectués par la France entre 1960 et 1996 Office d'évaluation des choix scientifiques et technologiques. 5.2.2001. Viitattu 13.2.2019 (ranskaksi).
Malilaiset opiskelijat protestoivat 13. helmikuuta 1960 Leipzigissa Ranskan ensimmäistä ydinkoetta vastaan.
Vahvero-orakkaat

| Vahvero-orakkaat |
| --- | --- |
 Vaaleaorakas (Hydnum repandum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Cantharellales
Heimo::  Hydnaceae
Suku::  Vahvero-orakkaat Hydnum  L. Fr.
Katso myös
   Vahvero-orakkaat Wikispeciesissä   Vahvero-orakkaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahvero-orakkaat (Hydnum) on Hydnaceae-heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvia lajeja ovat:
Vaaleaorakas (Hydnum repandum),
Rusko-orakas (Hydnum rufescens),
Simaorakas (Hydnum umbilicatum),
Ryväsorakas (Hydnum ellipsosporum),
Lumiorakas (Hydnum boreorepandum),
Tuhtirusko-orakas (Hydnum magnorufescens),
Vasko-orakas (Hydnum jussii),
Mesiorakas (Hydnum melitosarx),
Lehto-orakas (Hydnum subovoideisporum),
Hunajaorakas (Hydnum mulsicolor),
Kuulasorakas (Hydnum vesterholtii),
Hydnum ovoideisporum ja
Hydnum alpinum.
Aiheesta muualla

UniProt: Taxonomy - Hydnum (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Hydnum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159023  Wikispecies: Hydnum  AusFungi: 60015327  EoL: 19142  EPPO: 1HYDNG  FloraBase: 38690  GBIF: 2513763  iNaturalist: 48422  IndexFungorum: 17797  IRMNG: 1047775  MycoBank: 17797  NBN: NHMSYS0001484313  NCBI: 57133  NZOR: 310687d2-d282-4746-8c2b-133a772dc95f  Open Tree of Life: 788391  SpeciesFungorum: 17797  Laji.fi: MX.205067
Gravity of Light

| Gravity of Light Tarot |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 10. maaliskuuta 2010
 Tuottaja(t): Janne Tolsa, Mikko Tegelman, Marco Hietala
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 49.51
 Levy-yhtiö: King Foo
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Tarotin muut julkaisut
| Undead Indeed 2008 | Gravity of Light 2010 | The Spell of Iron MMXI 2011 |
Singlet albumilta Gravity of Light
 ”I Walk Forever” Julkaistu: 2010
Gravity of Light on Tarotin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 10. maaliskuuta 2010.
Kappaleet

Sävellys: Marco Hietala, Zachary Hietala ja Janne Tolsa, ellei toisin mainita. Sanoitus: M. Hietala. Sovitus: Tarot.
Satan Is Dead – 4.12
Hell Knows – 6.05
Rise! – 4.30
Pilot of All Dreams – 3.42
Magic and Technology – 5.48
Calling Down the Rain – 4.11
Caught in the Deadlights – 4.41
I Walk Forever – 4.49 (säv. M. Hietala, Tolsa)
Sleep in the Dark – 4.41
Gone – 7.03 (säv. M. Hietala, Tolsa)
Kokoonpano

Tommi Salmela – laulu, taustalaulu, sampleri
Marco Hietala – laulu, taustalaulu, basso, akustinen kitara
Zachary Hietala – kitara
Pecu Cinnari – rummut
Janne Tolsa – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Vierailijat

Puijon Perkele, Marenne, MC Raaka Pee, Mika Laine, King Jarkki – taustalaulu
Mikko Mustonen – orkestraatio kappaleessa ”I Walk Forever”
Arvostelut

Imperiumi.net: 8+/10
Nyt.fi:
Soundi:
Aiheesta muualla

Gravity of Light Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Gravity of Light Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tarot
|  Pecu Cinnari  Marco Hietala  Zachary Hietala  Tommi ”Tuple” Salmela  Janne Tolsa  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Spell of Iron  Follow Me into Madness  To Live Forever  Stigmata  For the Glory of Nothing  Suffer Our Pleasures  Crows Fly Black  Gravity of Light  The Spell of Iron MMXI 
Livealbumit:  To Live Again  Undead Indeed 
Kokoelmat:  Shining Black 
Singlet:  ”Wings of Darkness”  ”Love’s Not Made for My Kind”  ”Rose on the Grave”  ”Angels of Pain”  ”As One”  ”Warhead”  ”The Punishment”  ”Undead Son, Mama”  ”You”  ”I Walk Forever”