stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osuustoimintakeskus Pellervo
Pellervon osuustoiminnan jakautuminen

Osuuskauppojen toiminnan laajentuessa korostui oman tukkukaupan tarve. Vuonna 1904 aloitti toimintansa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (SOK). Osuuskauppaliikkeeseen kuului alusta lähtien osuuskauppoja maaseudulta ja kaupungeista. Osa osuuskaupoista oli kiinteästi sidoksissa työväenliikkeeseen. Työväenosuuskaupat korostivat kuluttajanäkökulmaa toisin kuin osuustoiminnan aatteellinen taustayhteisö Pellervo-Seura, jonka mielestä tuottajien osuustoiminnallinen järjestäytyminen koitui myös kuluttajien eduksi. Osuuskauppaliike jakautui lopulta kahtia vuonna 1916.
Työväen osuuskaupat perustivat 1916 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) ja seuraavana vuonna oman tukkuliikkeen, Osuustukkukaupan (OTK). Sisällissodan jälkeen kahden osuuskaupan olemassaolo kertoi paikallistasolla yhteiskunnan kahtiajaosta. Sekä SOK että OTK harjoittivat tuotannollista toimintaa ja perustivat maailmansotien välillä runsaasti elintarvike- ja kulutustavaratehtaita, jotka palvelivat vain omaa kaupparyhmää.
Pellervo-lehdet

Pellervo-Seura julkaisi vuosina 1899–1998 Pellervo-lehteä. Vuodesta 1999 sen seuraajina ovat olleet aikakauslehdet Kodin Pellervo ja Maatilan Pellervo.
Pellervon palveluyhteisöt

Pellervon taloustutkimus
Pellervo-Instituutti Oy
Suomen Gallup Elintarviketieto
Keskeisiä Pellervon jäsenyhteisöjä

MTK eli Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto
Atrian omistajaosuuskunnista Itikka ja Lihakunta
Faba
LSO Osuuskunta
LähiTapiola
Metsäliitto
Munakunta
OP
POP Pankki
S-ryhmä
Suomalainen Energiaosuuskunta
Tradeka
Valio omistajaosuuskuntineen
Tunnustukset

Pellervo-Seura osallistui Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) perustamiseen vuonna 1974. Pellervon myöntämiä tunnustuksia ovat: pronssinen, hopeinen ja kultainen Gebhard-mitali, osuustoiminnan ansiomitali, osuustoiminnan I luokan ansiomitali, Pellervon pronssinen, hopeinen ja kultainen ansiomerkki.
Aiheesta muualla

Pellervo
Pellervo-Seuran toimitusjohtaja Sami Karhu 375 humanistia -sivusto 19.10.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Pellervo lehden kansikuva vuonna 1905
Eulipotyphla

| Eulipotyphla |
| --- | --- |
 Eulipotyphla-lajeja: ylärivissä haitinalmikki ja siili, alarivissä kalifornianpäästäinen ja kontiainen
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Synnyttävät nisäkkäät Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Ylälahko::  Laurasiatheria
Lahko::  Eulipotyphla  Waddell, Okada & Hasegawa, 1999
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eulipotyphla on nisäkkäiden lahko. Siihen kuuluvat almikit, kontiaiset, päästäiset ja siilit sekä sukupuuttoon kuolleet jättiläispäästäiset. Lahkossa on yli 500 lajia, ja se on lajimäärältään jyrsijöiden ja lepakoiden jälkeen kolmanneksi suurin nisäkäslahko. Eulipotyphla-heimosta suurin on päästäiset, johon kuuluu noin 85 prosenttia lahkon lajeista.
Suurin osa Eulipotyphla-lahkon lajeista on pieniä hyönteissyöjiä, mutta monet lajeista syövät myös matoja, äyriäisiä ja pieniä selkärankaisia. Monilla lajeilla on pitkä teräväkärkinen kuono, pienet korvat ja pienet silmät. Siilit ovat piikikkäitä, ja esimerkiksi kontiaiset elävät maanalla. Lahkoon kuuluu myös pienin tunnettu nisäkäslaji, etruskipäästäinen.
Eulipotyphla on laurasiatherian vanhin lahko. Sen sisarlahkot kladissa ovat lepakot, muurahaiskävyt, petoeläimet, kavioeläimet ja sorkkaeläimet. Molekyylikelloihin perustuvan ajoituksen perusteella Eulipotyphla erosi muista laurasiatheraia-kladin eläimistä myöhäisliitukaudella 94–76 miljoonaa vuotta sitten, mutta fenotyyppitutkimuksen peursteella ero olisi tapahtunut vasta varhaispaleoseenikaudella noin 58 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2018 tehtyjen mallinnusten perusteella Eulioptyphla-lahkon varhaisimmat edustajat erosivat todennäköisimmin 86–66 miljoonaa vuotta sitten.
Eulipotyphla-lahkon heimot kuuluivat pitkään hyönteissyöjien lahkoon, johon oli sijoitettu monia varhaisia hyönteisiä syöviä eläimiä. Eulipotyphla-heimojen lisäksi siihen kuuluivat tupaijat, kaguaanit, kultakontiaiset, tanrekit ja hyppypäästäiset. Euliopytphla-nimi tunnettiin jo vuonna 1866, kun Ernst Haeckel erotti sen hyönteissyöjien alaheimoksi. Vuonna 1999 siitä tehtiin oma lahkonsa.
Emil Oskar Ojala

| Emil Oskar Ojala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. marraskuuta 1869 Lieto
Kuollut: 15. syyskuuta 1960 (90 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Vanhemmat:   Matti Ojala  Serafia Karoliina Markkula 
Puoliso:   Liisa Lydia Hakanen  Elli Matilda Vilkki 
Lapset:   Aatos Ojala  Aito Ojala 
Ura
Uskontokunta:  Luterilaisuus
Emil Oskar Ojala (19. marraskuuta 1869 Lieto – 15. syyskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen pappi, joka toimi kirkkoherrana useissa pitäjissä. Ojala toimi Seinäjoen kirkkoherrana lähes neljänkymmennen vuoden ajan 1911–1951. Ojala sai rovastin arvonimen vuonna 1926.
Ojalan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Ojala ja Serafia Karoliina Markkula. Ojalan ensimmäinen vaimo oli Liisa Lydia Hakanen (k. 1910) toinen vaimo vuodesta 1911 lähtien Elli Matilda Vilkki. Ojalan lapsia olivat Aatos Ojala ja Aito Ojala.
Ura pastorina

Ojala valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta vuonna 1891, suoritti teologisen erotutkinnon 1895 ja pastoraalitutkinnon 1899. Ojala vihttiin papiksi 1895, minkä jälkeen hänet määrättiin vuosina 1895–1896 apulaiseksi Turkuun, Vihtiin, Lohtajalle, Veteliin ja Kuruun. Ojala toimi Ylöjärvellä vt. kappalaisena ja kirkkoherrana 1897–1900. Vt. kirkkoherrana Ojala toimi myös Korpilahdella, Alavieskassa, Maaningalla, Rautalmmilla, Haapavedellä ja Evijärvellä. Ojala nimitettiin Perhon kirkkoherran virkaan vuonna 1906 ja Seinäjoen kirkkoherraksi 1912.  Vuosina 1922–1951 Ojala toimi Seinäjoen piirisairaalan saarnaajana sekä Vaasan lääninsairaalan saarnaajana 1931–1951. Ojala jäi eläkkeelle Seinäjoen kirkkoherran virasta vuonna 1951.
Ura pastorina > Perhon seurakunta (1905–1911)

Ojala toimi keskipohjalaisen Perhon kirkkoherrana seitsemän vuoden ajan. Lestadiolaisvaikutteisessa perhossa Ojala säilytti muodolliset suhteet seurakuntalaisiinsa. Ojala ei pyrkinyt rajoittamaan lestadiolaisten tai muiden herätysliikkeiden toimintaa. Lestadiolaisen herätysliikkeen vahvan aseman arvellaan olleen syynä siihen, että hän aavoitteli Seinäjoen kirkkoherran virkaa.
Ura pastorina > Seinäjoen seurakunta (1911–1951)

Ojala on Seinäjoen kirkkoherran viran pitkäaikaisin haltija 1900-luvulla. Ojala valittiin Seinäjoen kirkkoherraksi kolmannelta varasijalta joulukuussa 1910 ja hänet vihittiin virkaan kesäkuussa 1913. Seurakuntalaiset oppivat tuntemaan Ojalan hyvänä saarnamiehenä, joka valmisteli puheensa tehokkaasti. Usein Ojala esitti saarnansa ilman muistiinpanoja. Ojala korosti saarnoissaan evankeliumin kirkkautta sekä pyhää ja selvää sanaa. Ojala oli pidättyväinen kannanotoissaan seurakunnallisissa tilaisuuksissa, mutta ajan myötä hän toi toimituksiinsa myös henkilökohtaista sanomaa.
Talollisten tapaan Ojala viljeli maata ja hoiti karjaa. 1930-luvulla Seinäjoen pappilassa pidettiin lehmiä. Virkakautensa lopulla Ojala riitantui heränneitten kanssa. Körttiläisten johtohahmo Reino Ala-Kulju vaati kirkkoherraa luopumaan luontoiseduistaan ja siirtymään rahapalkkaan, mutta rovasti pitäytyi entisessä palkkajärjestelmässä eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Sotien jälkeen osa seurakuntalaisista piti rovastia kaavoittuneena.
Esoteric Recordings

| Esoteric Recordings |
| --- | --- |

Emoyhtiö:  Cherry Red Records
Perustettu:  2007
Perustajat:  Mark Powell
Jakelijat:  Proper Music Distribution
Tyylilajit:  progressiivinen rock
Kotimaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Esoteric Recordings on vuonna 2007 perustettu levy-yhtiö, joka on erikoistunut progressiiviseen, psykedeeliseen ja klassiseen rockiin. Yhtiö julkaisee pitkän linjan yhtyeiltä sekä remasteroituja uusintapainoksia että uusia albumeja. Yhtiön johtaja on Mark Powell ja se toimii Cherry Red Recordsin alaisuudessa.
Yhtyeitä ja sooloartisteja

Alice Fredenham
Daevid Allen
Anderson Bruford Wakeman Howe
Arthur Brown
Tony Banks
Barclay James Harvest
Jack Bruce
Camel
Curved Air
Disco Jets
Egg
East of Eden
Gary Farr
Bill Fay
FM
Keef Hartley Band
Claire Hamill
Hawkwind
Love Sculpture
Man
Mellow Candle
Michael Moorcock
Morgan
Morgan Fisher ja Lol Coxhill
Bill Nelson
Rare Bird
Todd Rundgren
Space Ritual
Squackett
Supersister
Tangerine Dream
Web
Wigwam
Chris Wood
Erkki Pale

Erkki Pale 1960-luvun keskivaiheilla.
Erkki Pale (alk. Bror Erik Sten Bergh, 13. syyskuuta 1906 Valkeala – 7. joulukuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko ja vakuutusjohtaja.
Pale toimi sota-aikana salakirjoitusasiantuntijana Suomen radiotiedustelussa Reino Hallamaan alaisuudessa. Hänet huomattiin nuorena matemaatikkona lähettää rannikkotykistöstä Tuusulan radiokouluun. Hän aloitti työnsä vakuutusyhtiö Salaman amerikkalaisella Hollerit -tietokoneella. Palesta tuli Hallamaan läheinen avustaja. Jatkosodan aikana hän johti kapteenina Radiotiedustelukeskuksen avausjaostoa Sortavalassa.
Pale oli myös mukana toteuttamassa syksyllä 1944 operaatio Stella Polarista, jolla radiotiedustelun henkilöt, laitteet ja kertynyt tiedustelumateriaali siirrettiin Ruotsiin. Hän toimi Ruotsiin lähteneen tiedustelijaryhmän johtajana. Marraskuun 1944 alussa Pale aloitti yhdessä Harald Öhquistin ja Runar Bäckströmin kanssa neuvottelut tiedustelumateriaalin myymisestä ruotsalaisille. Sopimus solmittiin tammikuussa 1945. Palattuaan Suomeen maaliskuussa 1945 Pale joutui elokuussa 1945 Punaisen Valpon turvasäilöön, vaikkakaan mitään laitonta ei hänen tekemisistään löytynyt. Hänet vapautettiin 20 kuukauden kuluttua ilman tuomiota.
Siviilissä Pale toimi vakuutusalalla Henkivakuutusyhtiö Salaman varatoimitusjohtajana. 1960-luvun alussa Pale kehitti, avustajanaan matemaatikko Matti Kurimo, Suomessa nykyisin käytettävän henkilötunnuksen (entinen sosiaaliturvatunnus). Tätä tunnusta tarvittiin silloin otettaessa käyttöön uutta palkkasidonnaista työeläkejärjestelmää; tunnuksen avulla voitiin yhdistää tiedot henkilön eri työsuhteista ja erottaa toisistaan samannimiset henkilöt.
Pale kuoli 97-vuotiaana Helsingissä Laakson sairaalassa sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Teoksia

Totuus Stella Polariksesta, toimittanut Reijo Ahtokari, omakustanne 1994
Suomen radiotiedustelu 1927–1944. Kirjan aineiston kerännyt ja alkuperäiskirjoituksen laatinut Erkki Pale, toimittanut Reijo Ahtokari. Viestikoelaitoksen kilta 1997.
Elkhart (Indiana)

| Elkhart |
| --- | --- |
 Kaupungin pääkatua keskustassa
 Kaupunki Elkhartin piirikunnassa, Indianassa
 Elkhart
 Koordinaatit: 41°40′59″N, 85°58′08″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Indiana
Piirikunta:  Elkhartin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61 km²
Väkiluku (2021):  53 949
 – Väestötiheys:  884 as./km²
Postinumero:  46514-46517
 
 elkhartindiana.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elkhart on kaupunki Elkhartin piirikunnassa, Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa asuu 53 949 asukasta 20 777 taloudessa, ja sen pinta-ala on 61 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys on 884 asukasta neliökilometrillä.
Väestö

Elkhartin väkiluku oli vuonna 2010 50 949 asukasta, vuonna 2020 54 044 asukasta ja vuoden 2021 arvion mukaan 53 949 asukasta.
Elkhartin väestön keski-ikä on noin 33 vuotta, joka on osavaltion keskiarvoa neljä vuotta matalampi. Asukkaista 12,3 prosenttia on syntynyt ulkomailla, joka on osavaltion ja piirikunnan tasoa korkeampi, mutta Yhdysvaltain tasoa alempi. Kansalaisten osuus oli 91,5 prosenttia, joka on piirikunnan, osavaltion ja Yhdysvaltain tasoa matalampi. Asukkaista suurin osa kannattaa republikaaneja.
Ilmasto

Elkhartissa on kuumat kesät ja kylmät talvet, ja lämpötilojen vaihtelu vuodenajasta riippuen on suurta. Lämpimin kuukausi on heinäkuu ja kylmin tammikuu. Sadanta on samaa tasoa Yhdysvaltain kanssa, ja sateisin jakso on huhti-marraskuu. Sateisin kuukausi on kesäkuu. Lumisadetta kaupungissa on noin kaksinkertaisesti verrattuna maan keskiarvoon.
Erkki Pajala

| Erkki Pajala |
| --- | --- |
 Erkki Pajala (oik.) ja Lauri Leino
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1929 Jyväskylä
Kuollut: 28. lokakuuta 1992 (63 vuotta) Jyväskylä
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Eeva-Maija Haukinen
Lapset:  Turo Pajala
Näyttelijä
Aktiivisena:  1955–1992
Merkittävät roolit:  Elämänmeno
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Erkki Pajala (16. huhtikuuta 1929 Jyväskylä – 28. lokakuuta 1992 Jyväskylä) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi niin teatterissa, televisiossa kuin elo­kuvissakin. Hänen tunnetuimpia televisio­roolejaan on Alpo Nieminen televisio­sarjassa Elämän­meno.
Yksityiselämä

Pajala oli naimisissa näyttelijä Eeva-Maija Haukisen kanssa. Hänen poikansa oli näyttelijä Turo Pajala. [lähde? ]
Eregion

Eregion, “Paatsamien maa”,  on J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjatrilogian maailmaan pohjautuvissa teoksissa paikka, jota ihmiset kutsuivat nimellä Paatsamala.
Eregionin historia

Kyseessä oli noldorin valtakunta Glanduinin ja Bruinenin jokien välissä. Galadriel ja Celeborn perustivat sen Toisella Ajalla. Valtakunta kukoisti kiinteässä kanssakäymisessä Sauronin tuhoaman Khazad-dûmin kanssa.
Kun Celeborn ja Galadriel perustivat Lothlórienin, he jättivät Eregionin Celebrimborin, Fëanorin pojanpojan hallittavaksi. Hän takoi valeasuisen Sauronin opastuksella Kolme Sormusta. Mutta kun he tajusivat Sauron yrittäen hallita niitä sekä kääpiöiden ja ihmisten mahtisormuksia omalla Valtasormuksellaan ja kieltäytyivät käyttämästä niitä, Sauron hyökkäsi Eregioniin. Eregion tuhoutui sodassa ja Celebrimbor sai surmansa, mutta Kolme Sormusta saatiin pidettyä poissa Sauronin käsistä.
Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto

| Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto |
| --- | --- |
Perustettu:  1961
Tyyppi:  kesäyliopisto
Rahoitus:  vuonna 2015: opiskelijamaksut 41,3 %,  valtion maksuosuudet 21,2 %,  kuntien maksuosuudet 21,0 %,  muut 16,5 %
Budjetti:  0,593 milj. (EUR, kaikki tulot yht. 2015)
Henkilökunta:  vuonna 2015: toimihenkilöt: 5, opetushenkilökunta: 83
Opiskelijoita:  4 160 (2015)
Osoite:  Kampusranta 9 C, 60320 Seinäjoki
Sivusto:  www.epky.fi
Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto on Seinäjoella toimiva, Etelä-Pohjanmaan Korkeakouluyhdistys r.y.:n ylläpitämä suomalainen kesäyliopisto. Se on perustettu vuonna 1961. Vuonna 2015 yksittäisiä kursseja järjestettiin lisäksi Alajärvellä ja Kauhavalla.
Vuonna 2015 Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto järjesti eri toimipisteissään yhteensä 181 opintojaksoa, joille osallistui kaikkiaan 4 160 opiskelijaa. Opetusta annettiin vuonna 2015 yhteensä 2 585 oppituntia (2015).
Opetuksesta kappalemäärällisesti huomattava osa (101 opintojaksoa) oli avoimen yliopiston opetusta. Näille kursseille osallistui yhteensä 911 opiskelijaa, jotka suorittivat kursseilla yhteenlaskettuna 2 385 opintopistettä. Opettajakuntaan kuului yhteensä 83 henkilöä, joista avoimessa yliopistossa opetti 39, joista professoreja tai dosentteja oli 11. Muussa kuin avoimessa yliopisto-opetuksessa opetusta antoi 44 opettajaa.
Etelä-Pohjanmaan kesäyliopisto rahoitti toimintaansa ensisijaisesti opiskelijamaksuilla (41,3 % kaikista tuloista) ja valtion maksuosuudella (21,2 %). Kuntien maksuosuudet muodostivat 21,0 prosenttia ja hankkeista, tilauskoulutuksista tai muualta saatiin 16,5 % vuoden 2015 tuloista.
Elkie Brooks

Elkie Brooks vuonna 1983.
Elkie Brooks (s. 25. helmikuuta 1945, Salford) on brittiläinen laulaja. Hän aloitti uransa 1970-luvun alun yhtyeessä Vinegar Joe ja on siitä lähtien toiminut soolouralla.
Brooks on yli 30-vuotisen soolouransa aikana julkaissut yhdeksäntoista studioalbumia.
Diskografia > Studioalbumit

Rich Man's Woman (1975)
Two Days Away (1977)
Shooting Star (1978)
Live and Learn (1979)
Pearls (1981)
Pearls II (1982)
Minutes (1984)
Screen Gems (1984)
No More the Fool (1986)
Bookbinder's Kid (1988)
Inspiration (1989)
Pearls III (Close to the Edge) (1991)
Round Midnight (1993)
Nothin' but the Blues (1994)
Circles (1995)
Amazing (1996)
Shangri-La (2003)
Trouble in Mind (Humphrey Lytteltonin kanssa, 2003)
Electric Lady (2005)
Diskografia > Livelevyt

The Pearls Concert (1997)
Live at the Palladium (2000)
Live 2000 (2000)
Don't Cry Out Loud – Live at Shepherds Bush (2005)
Live with Friends (2007)
Lisäksi tuotanto kattaa lukuisia kokoelmia ja singlejulkaisuja.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivusto (englanniksi)
Eeva Luhtakallio

Eeva Kristiina Luhtakallio (s. 15. marraskuuta 1973) on suomalainen sosiologi, joka on toiminut sosiologian professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1. tammikuuta 2020 lähtien.
Luhtakallio väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2010. Vuosina 2015–2019 hän toimi yliopistonlehtorina ja apulaisprofessorina Tampereen yliopistossa. Luhtakallio on toiminut myös Sosiologia-lehden päätoimittajana.
Julkaisut

Risto Heiskala & Eeva Luhtakallio (toim.): Uusi jako: Miten Suomesta tuli kilpailukyky-yhteiskunta?. Helsinki: Gaudeamus, 2006.
Anne Maria Holli, Eeva Luhtakallio & Eeva Raevaara: Sukupuolten valta/kunta: politiikka, muutos ja vastarinta suomalaisissa kunnissa. Tampere: Vastapaino, 2007.
Eeva Luhtakallio: Local Politicizations: A Comparison of Finns and French Practicing Democracy (väitöskirja). Helsinki: Helsingin yliopisto, 2010.
Eeva Luhtakallio:  Practicing Democracy: Local Activism and Politics in France and Finland. Lontoo: Palgrave Macmillan, 2012.
Eeva Luhtakallio & Maria Mustranta: Demokratia suomalaisessa lähiössä. Helsinki: Into Kustannus, 2017.
Aiheesta muualla

Eeva Luhtakallio Google Scholarissa
Empire (videopeli)

| Empire |
| --- | --- |
 Alkuperäinen Empire käytti merkkigrafiikkaa
Kehittäjä:  Walter Bright
Ohjelmoija:  Walter Bright
Julkaistu:  1977
Lajityyppi:  vuoropohjainen strategiapeli
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Alusta:  PDP-10, VAX/VMS
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Empire: Wargame of the Century
Empire Deluxe
Empire on ensimmäisen kerran vuonna 1977 julkaistu vuoropohjainen strategiapeli, joka on yksinkertaisiin sääntöihin nojaava sotapeli.
Alkuperäisen Empiren suunnitteli ja ohjelmoi PDP-10:lle Walter Bright.[lähde? ] Peli käännettiin VAX/VMS:lle, mikä käännettiin edelleen DOSille ja julkaistiin 1982. Viimeinen versio DOSin käännöksestä julkaistiin 1985.
Mark Baldwin suunnitteli ja ohjelmoi Empireä edelleen, ja Interstel julkaisi hänen pelinsä vuonna 1987 kaupallisesti nimellä Empire: Wargame of the Century useille alustoille. Baldwin ja Bob Rakosky suunnittelivat peliä edelleen, ja vuonna 1993 New World Computing julkaisi Empire Deluxen useille alustoille.
Empiren sääntöihin on perustunut lukuisia muita pelejä.
Pelin säännöt

Pelin kartta on ruudukko, jonka jokainen ruutu on maata, vettä tai kaupunki. Joka pelaajalla on pelin alussa yksi kaupunki, loput ovat puolueettomia.
Pelaajien hallitsemat kaupungit tuottavat sotayksiköitä, yhtä yksikkötyyppiä kerrallaan. Yksikkötyypit ovat:
armeija, ainoa maayksikkö, ainoa joka kykenee valloittamaan kaupunkeja
hävittäjälentokone, ainoa ilmayksikkö, muita yksiköitä huomattavasti nopeampi, mutta rajallisella kantamalla
hävittäjälaiva, nopea mutta heikko sota-alus
sukellusvene, heikko mutta tulivoimainen sota-alus
miehistönkuljetusalus, kuljettaa armeijoita vesistöjen yli
lentotukialus, kuljettaa ja huoltaa lentokoneita vesistöjen yli
risteilijä, raskas sota-alus
taistelulaiva, järeä sota-alus
Kahden yksikön taistelussa yksiköillä on yhtäläinen todennäköisyys osua vastustajaan. Armeija ja hävittäjälentokone eivät kestä yhtään osumaa, laivat useampia. Taistelu loppuu, kun toinen yksikkö on tuhoutunut.
Pelin voittaa pelaaja, joka valloittaa kaikki muiden pelaajien miehittämät kaupungit ja tuhoaa heidän armeijat.
Empireen pohjautuvissa myöhemmissä julkaisuissa oli yleensä enemmän ja monimutkaisempia sääntöjä, kuten lisää yksikkötyyppejä sekä taistelu- ja tuotantosääntöjä.
Muut pelit

Peter Langston kehitti saman nimisen pelin Empire vuonna 1972 HP2000-tietokoneelle, jolloin sitä pelattiin kaukokirjoittimen avulla.
Aiheesta muualla

Classicempire.com  - myös ladattavia versioita
Endotoksiinit

Endotoksiinit ovat gramnegatiivisten bakteerien ulkokalvon sisältämiä myrkkyaineita, jotka vapautuvat bakteerin hajotessa. Termi erottelee nämä toksiinit eksotoksiineista, joita bakteerit erittävät ulkopuolelleen.
Endotoksiinista puhuttaessa tarkoitetaan usein lipopolysakkaridia (LPS), jonka lipidi A -osa aiheuttaa infektion aikana isäntäelimistössä toksisia reaktioita: kuumetta, valkosolujen ja verihiutaleiden niukkuutta sekä mahdollisesti šokin (endotoksiinišokki). Endotoksiineja ovat kuitenkin myös Bacillus thuringiensis -bakteerin delta-endotoksiinit, jotka ovat kiteisiä proteiineja.
Etelä-Pohjanmaan maakunnan kuntien vaakunat
Käytöstä poistuneet tai lakkautettujen kuntien vaakunat

| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan käytössäoloaika, kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Alahärmä (1958–2008) Hopeakentässä painanteisen pilvikoron rajoittama musta tyviö, jonka yläpuolella musta, punavaruksinen karhunpää. Toivo Vuorela Armas Lähteenkorvan aiheen pohjalta, 10. tammikuuta 1958
: Alavus (1952–2012) Kultakentässä seisova karhu pidellen molemmin käsin päänsä yläpuolella pitkällään olevaa tynnyriä, jonka ylälaidassa olevasta tapinreiästä nousee liekki; kaikki mustaa, paitsi karhun varukset ja tynnyristä nouseva liekki punaiset. Matti Visanti, 12. elokuuta 1952
: Jalasjärvi (1951–2015) Sinisessä kentässä kaksi hopeista, punanorkkoista koivua. Ahti Hammar, 30. marraskuuta 1951
: Jurva (1955–2008) Sinisessä kentässä hopeinen siivitetty höylä, saatteena kilven kummassakin kulmassa ja alaosassa kulta-apilat.  Olof Eriksson, 15. helmikuuta 1955
: Kauhava (1952–2008) Sinisessä kentässä kultainen, hopeahelainen tuppipuukko kärki alaspäin, saatteena sen kummallakin puolella kaksi kultaista tulusrautaa. Ahti Hammar, 17. lokakuuta 1952
: Kortesjärvi (1958–2008) Hopeakentässä tyviö, jonka yläpuolella Mantovan risti (jääkäriristi); molemmat vihreitä. Ahti Hammar, 12. toukokuuta 1958
: Kurikka (1951–2008) Hopea-sinikatkoisen kilven yläkentässä sininen hirvenpää, jonka kieli ja hampaat punaiset; alakentässä kaksi hopeista piikkinuijaa ristikkäin. Ahti Hammar, 14. syyskuuta 1951
: Lehtimäki (1959–2008) Sinisessä kentässä kolmoisvuori, josta nousee viisilehtinen oksa, kaikki kultaa. Antti Salmenlinna, 18. helmikuuta 1959
: Nurmo (1955–2008) Vihreässä kentässä alasin, saatteena sen ympärillä neljä kulkusta, asetettuina 1+2+1; kaikki hopeaa. Ahti Hammar, 15. helmikuuta 1955
: Peräseinäjoki (1959–2004) Hopeakentässä painanteisen pilvikoron rajoittama sininen lakio ja neljä nousevaa punaista liekkiä. Ahti Hammar, 23. marraskuuta 1959
: Seinäjoen maalaiskunta (1954–1958) Sinisessä kentässä kolme hirsittäistä hopea-avainta alatusten. Ahti Hammar, 16. lokakuuta 1954
: Töysä (1959–2012) Sinisessä kentässä nyhäkoroinen kärki, josta nousee kaarisakarainen risti; molemmat hopeaa. Gustaf von Numers, 18. helmikuuta 1959
: Ylihärmä (1963–2008) Hopeakentässä lakio ja äessäleikkö; molemmat siniset. Gustaf von Numers, 19. syyskuuta 1963
: Ylistaro (1961–2008) Vihreässä kentässä kaksihaarainen kultalyhde. Ahti Hammar, 17. lokakuuta 1961
Eric Wainaina

| Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kenia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | maraton |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | maraton |  |
Eric Wainaina (s. 19. joulukuuta 1973 Nyahururu, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Wainaina voitti Atlantan olympialaisissa 1996 maratonilla pronssia ajalla 2.12.44. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui hopealle ajalla 2.10.31. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 2.13.30.
Hänen ennätyksensä maratonilla on 2.08.43.
Aiheesta muualla

Wainaina sporting-heroes.netissä