stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bojana Jovanovski
Tennisura > 2010

Jovanovski karsi pääsystä Australian avoimiin, mutta hän hävisi Kathrin Wörlelle 6–2, 4–6, 9–7. Jovanovski edusti Serbiaa Fed Cupissa yhdessä Jelena Jankovićin kanssa maailmanlohkon karsintamaaottelussa Slovakiaa vastaan. Serbia hävisi Slovakialle 3-2.
Ensimmäisen Grand Slam -turnauksensa Jovanovski pelasi Wimbledonissa vuonna 2010. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Casey Dellacquan luvuin 6–1, 6–0, mutta hävisi toisella kierroksella 14:nneksi sijoitetulle Viktoryja Azarenkalle. Cincinnatin WTA-turnauksessa 2010 Jovanovski pääsi toiselle kierrokselle voittamalla neljänneksitoista sijoitetun Aravane Rezaïn luvuin 4–6, 6–3, 6–4. Toisella kierroksella hän hävisi Akgul Amanmuradovalle. Yhdysvaltain avoimissa 2010 Jovanovski hävisi avauskierroksella Anastasia Rodionovalle.
Kauden loppupuolella Jovanovski pelasi China Openissa, jossa hän voitti avauskierroksella Kateryna Bondarenkon 5–7, 6–4, 6–3. Toisella kierroksella hän voitti entisen maailmanlistan ykkösen ja maannaisensa Jelena Jankovićin luvuin 4–6, 6–2, 6–2, mutta hävisi kolmannella kierroksella Shahar Pe'erille luvuin 6–1, 6–2.
Tennisura > 2011

Jovanovski pääsi kauden toisessa turnauksessaan Sydneyssä välieriin asti voitettuaan Kaia Kanepin, Aravane Rezaïn ja Flavia Pennettan. Välierässä hän hävisi Li Nalle. Australian avoimissa hän voitti Chang Kai-Chenin, mutta hävisi toisella kierroksella maailmanlistan kakkoselle, Vera Zvonarjovalle luvuin 6–2, 3–6, 1–6. Malesiassa Jovanovski selviytyi puolivälieriin voittamalla Tamarine Tanasugarnin ja Urszula Radwańskan. Puolivälierässä hän hävisi entiselle maailmanlistan neloselle, Jelena Dokićille. Ranskan avointen ensimmäisellä kierroksella Jovanovski hävisi Andrea Petkovicille ja Wimbledonissa Simona Halepille.
Heinäkuussa Jovanovski pääsi puolivälieriin Citi Openin turnauksessa Yhdysvalloissa, jossa hän hävisi Nadja Petrovalle. Yhdysvaltain avoimissa Jovanovski hävisi ensimmäisellä kierroksella Serena Williamsille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bojana Jovanovski Wikimedia Commonsissa
Kuoleman salaisuus

| Kuoleman salaisuus |
| --- | --- |
Kirjailija:  Kai Heikkilä, Pertti Jokivuori
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1994
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  191
ISBN:  951-26-3911-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuoleman salaisuus on Kai Heikkilän ja Pertti Jokivuoren vuonna 1994 julkaisema kirja kuolemasta länsimaiden kulttuurihistoriassa.
Black Oak Arkansas

| Black Oak Arkansas |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1965–
Tyylilaji:  southern rock, hard rock
Kotipaikka:   Yhdysvallat
Jäsenet:  Jim Mangrum, laulu, pyykkilauta   Sammy B. Seauphine, laulu   David Flexer, kitara   Billy Little, basso   Johnnie Bolin, rummut  
Entiset jäsenet:  Ks. Entiset jäsenet  
Levy-yhtiö:  Atco, MCA, Capricorn, Cleopatra
Infobox OKNimi-testi OK: 
Black Oak Arkansas on vuonna 1965 perustettu yhdysvaltalainen southern rock -yhtye. Se on nimetty alkuperäisjäsenten kotipaikan, Arkansas’n osavaltiossa sijaitsevan Black Oakin kaupungin mukaan. Vuoteen 1970 asti yhtye käytti nimeä The Knowbody Else.
Historia

Black Oakissa perustettu yhtye muutti Memphisiin vuonna 1969 ja kirjoitti samalla sopimuksen Stax-levy-yhtiön kanssa. The Knowbody Elsen esikoisalbumi julkaistiin samana vuonna. Se ei kuitenkaan saavuttanut suurta menestystä ja yhtyeen jäsenet muuttivat asumaan Los Angelesiin. Siellä heidän onnistui saada levytyssopimus suurelle Atlantic-yhtiölle.
Samalla The Knowbody Else otti käyttöön nimen Black Oak Arkansas ja julkaisi toisen albuminsa vuonna 1971. Vuosien 1971 ja 1978 välillä yhtyeeltä ilmestyi yhteensä 13 levyä, joista studioalbumeja oli 11. Ne saavuttivat myös kohtalaista kaupallista menestystä. Vuonna 1973 julkaistu Hound on the Hog nousi parhaimmillaan Billboardin albumilistalla sijalle 52 ja single Jim Dandy Billboard Hot 100:n sijalle 25.
Black Oak Arkansas opittiin 1970-luvulla tuntemaan myös ahkerana keikkailijana. Omien kiertueidensa ohella se esiintyi muun muassa legendaarisella California Jam -festivaalilla vuonna 1974. I’d Rather Be Sailing -albumin jälkeen yhtye kiersi vielä parin vuoden ajan, kunnes päätti lopettaa vuonna 1980.
Yhtyeen laulusolisti Jim Mangrum julkaisi vuonna 1984 soololevyn Ready as Hell nimellä Jim Dandy. Sitä seurasi Jim Dandy’s Black Oak Arkansas -nimellä kahta vuotta myöhemmin ilmestynyt albumi. Varsinaisen paluun yhtye teki vuonna 1999, jonka jälkeen se on julkaissut yhden studio- ja kaksi livealbumia.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

James "Jim "Dandy" Mangrum – laulu, pyykkilauta, kitara (1968–1980, 1983–)
Sammy B. Seauphine – laulu (2013–)
David Flexer – kitara (2018–)
Billy Little – basso (2018–)
Johnnie Bolin – rummut (1988–2018, 2020–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Rickie Lee "Risky" Reynolds – kitara, taustalaulu (1965–1977, 1984–2021; kuoli 2021)
Harvey "Burley" Jett – kitara, banjo, laulu (1965–1974)
Pat "Dirty" Daugherty – basso, laulu (1965–1977, 1996–2002)
Wayne "Squeezebox" Evans – rummut (1965–1972)
Stanley "Goober Grin" Knight – kitara, laulu (1969–1976; kuoli 2013)
Darrell Miller – rummut (1970)
Gary "GT" Taylor – rummut (1970–1972)
Tommy Aldridge – rummut (1972–1976)
Ruby Starr – laulu (1973–1976; kuoli 1995)
Jimmy "Soybean" Henderson – kitara (1975–1979; kuoli 2016)
Marius Penczner – koskettimet (1975–1977)
David "Dave" Mayo – koskettimet (1976)
Greg Reding – kitara, koskettimet, laulu (1977–1979)
Jack Holder – kitara (1977–1979; kuoli 2015)
Deke Richards – kitara, koskettimet (1977–1978)
Andy Tanas – basso (1977–1979)
Bobby "T" Torello – rummut (1977)
Abel Ji McKnight – rummut (1977–1982)
Joel Williams – rummut (1977–1978)
Shawn Lane – kitara (1978–1982; kuoli 2003)
Gavin Frisbee – kitara (1978–1980)
Gary D. Rollins – koskettimet (1978)
Randii Meers – rummut (1978–1979)
Dave Wilson – basso (1979–1981; kuoli 2013)
Chris Craig – rummut (1979–1982)
Randy Ruff – laulu, koskettimet (1980–1982)
Kevin Rees – kitara (1980)
Dave Amato – kitara (1980)
Mick Chelsvig – kitara (1980–1981)
Cozy Johnson – rummut (1980)
Les John – rummut (1980–1981)
Tony Bullard – kitara (1981–1982)
Kinley "Barney" Wolfe – basso (1981–1983)
Robert Gregory – kitara (1985)
George Hughen – basso (1985–2000, 2002–2016)
Paul Simmons – rummut (1985–1986)
John Roth – kitara (1986–1987, 1991)
Buddy Church – kitara (1989–1994, 2013–2016; kuoli 2016)
Arthur Pearson –  kitara (1989)
Victor Lukenbaugh – rummut (1989–2016, 2018–2020; kuoli 2020)
Kevyn Williams – kitara (1990)
Johnny "Monk" Courville – rummut (1990–1996)
Danny Leath – kitara (199?–?)
Rocky Athas – kitara (1996–2001)
Terry "Slydman" Powers – kitara (2000–2004)
David "Wild Man" Cochran – basso (2000–2002)
Hal McCormack – kitara (2003–2016)
Diskografia

The Knowbody Else
The Knowbody Else (1969)
Black Oak Arkansas
Black Oak Arkansas (1971)
Keep the Faith (1972)
If An Angel Came To See You, Would You Make Her Feel At Home? (1972)
Raunch ’N’ Roll Live (1973, live)
High On The Hog (1973)
Early Times (1974, kokoelma)
Street Party (1974)
Ain’t Life Grand (1975)
X-Rated (1975)
Live! Mutha (1976, live)
Balls Of Fire (1976)
The Best Of Black Oak Arkansas (1977, kokoelma)
10 Yr Overnight Success (1977)
Race With The Devil (1977)
I’d Rather Be Sailing (1978)
Hot & Nasty: The Best Of Black Oak Arkansas (1993, kokoelma)
Live On The King Biscuit Flower Hour 1976 (1998, live)
The Wild Bunch (1999)
Keep The Faith Live (2004, live)
The Definitive Rock Collection (2006, kokoelma)
The Complete Raunch ’N’ Roll Live (2007, live)
Hot & Nasty And Other Hits (2007, kokoelma)
Jim Dandy
Ready As Hell (1984)
Jim Dandy’s Black Oak Arkansas
The Black Attack Is Back (1986)
Kulhon Kunto

Kulhon Kunto on urheiluseura, joka toimii Kontiolahden Kulhon kylässä, Joensuun rajalla. Sen virallinen nimi on Voimistelu- ja Urheiluseura Kulhon Kunto ry. Seuran lyhenne on KuKu.
Seura on tunnettu erityisesti pesäpallotoiminnastaan. Miesten joukkue on pelannut maakunta- ja suomensarjassa. Toinen tärkeä laji on salibandy. Miehet nousivat kaudelle 2008-2009 IV-divisioonaan. Seurassa pelataan myös lentopalloa. sulkapalloa ja perhesählyä. Lapsille on voimistelukerhoja.
Kulhon Kunnon puheenjohtajia

Mikko Karjalainen
Pertti Mäkisalo
Markku Putkuri
Petteri Lukkarinen
Niko Varis
Mika Könönen
Teemu Harinen
Kulho (saari)

Kulho on saari Turun kaupungissa Satavan kaupunginosassa. Saari kuului Kakskerran kuntaan ennen koko kunnan liittämistä osaksi Turkua vuonna 1968.
Saaren pinta-ala on noin 2 km², josta peltoa noin 60 hehtaaria. Turun kaupunki omistaa pääosan saaresta. Keskiosan ruovikoitunut merenlahti on luonnonsuojelualue (pinta-ala 21 hehtaaria), samoin itäosan Linnavuori (4 hehtaaria). Kulhossa on vain muutama vakituinen asukas. Sekä saaren itä- että länsipäässä on useita kesäasuntoja.
Saaressa sijaitsi poikakoti 1925–1968. Poikakodissa asui 34 poikaa, jotka saivat kansakouluopetusta sekä opetusta erilaisissa maatalous- ja rakennusammateissa. Pojat tekivät työtä muun muassa hoitamalla karjaa sekä tekemällä pelto- ja rakennustöitä. Poikakodilla oli kovan ja ankaran paikan maine Turun nuorison keskuudessa. Poikakodin toiminta siirrettiin Lausteen poikakotiin.
Dome Karukoski ohjasi Kulhossa heinäkuussa 2007 Leena Landerin romaaniin perustuvaa elokuvaa Tummien perhosten koti.
Aiheesta muualla

Turku (Arkistoitu – Internet Archive)
Museovirasto
Kartta Kulhon saaresta 1852 (Kansallisarkisto)
Turun saaret
| --- | --- |
Hirvensalo:   Pikku-Vihtilä  Iso-Vihtilä  Kupparkari  Nepo  Montti  Urhatti  Pikku-Urhatti  Mäntysaari  Kuivakari  Haurletto  Pissilinna  Ryttykari  Kauppakari  Leppäkari  Pitkäkari  Ämmäkari  Kommo  Laurinkari  Rautakari 
Kakskerta:   Haapaluoto  Harva  Hinttinen  Hylkeenkari  Iholuoto  Isosaari  Jukoluoto  Kirkkoherra  Kissasaari  Kraakunkari  Kruunukari  Kutukari  Kuusi  Kuusiluoto  Latosaari  Leppäkari  Niittusaari  Ollilansaari  Paljaskari  Peevalinkarit  Pikkusaari  Pitkä  Putki 
Satava:   Järvistensaari  Kulho  Kutuluoto  Liisankari  Porokari  Rajakari  Ristikari  Vepsä  Vähä-Tervi 
Ruissalo:   Iso-Kaskinen  Iso-Pukki  Kaletto  Kukkarokivi  Loistokari  Pikku-Pukki  Pöllönkari  Viittakari  Vähäkaskinen  Äijäkari
Brodnica

| Brodnica |
| --- | --- |

 vaakuna
 Brodnica
 Koordinaatit: 53°15′N, 19°24′E 
Valtio:   Puola
Voivodikunta:  Kujavia-Pommeri
Kaupunginoikeudet:  1298
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Jarosław Radacz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,1 km²
Väkiluku (2019)  (arvio):  28 880
 – Väestötiheys:  1 250,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  87–300–87–302
Suuntanumero(t):  +48 56
 
 portal.brodnica.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brodnica (saks. Strasburg) on kaupunki Kujavia-Pommerin voivodikunnassa Puolan pohjoisosassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 28 880 asukasta.
Historia

Kaupungin asutushistoria alkaa vuodesta 1262, jolloin se oli preussilainen kaupunki nimeltä Strasburg. Se on siirtynyt Preussilta Saksalle ja Puolalle. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Versaillesin sopimuksella alue liitettiin Puolaan. Kuningas Sigismundin sisar Anna asui Brodnicassa vuodesta 1604 kuolemaansa vuoteen 1625 asti.
Teollisuus

Nykyisin Brodnica profiloituu teollisuuskaupungiksi: 55% kaupungin asukkaista työskentelee teollisuudessa, 23% palveluissa ja 22% hallinnon alalla. Teollisuudenaloista voimakkaimmin kasvavat puunjalostus-, auto- ja tekstiiliteollisuus.
Kuvia

Anna Vasan palatsi
Chełmińska-portti
Brodnican linnan torni
Mazurska-torni
Vanhaa kaupunkia
Rautatieasema
Bojanan kirkko

| Bojanan kirkko Боянска църква |
| --- | --- |

Sijainti:  Bojana, Bulgaria
Koordinaatit:  42°38′41″N 23°15′58″E﻿ / ﻿42.644672222222°N 23.266172222222°E﻿ / 42.644672222222; 23.266172222222
Rakennustyyppi:  ortodoksinen kirkko
Valmistumisvuosi:  980
 fiBojanan kirkko 
  
Bojanan kirkko on keskiaikainen Bulgarian patriarkaatin kirkko Sofian laitamilla. Rakennelma koostuu kolmesta rakennuksesta, jotka on tehty 900-, 1200- ja 1800-luvuilla.
Historia

Bojanan kirkon ensimmäinen vaihe oli todennäköisesti 900-luvun lopulla rakennettu Pyhän Nikolauksen kirkko eli itäinen kirkko. Toisessa vaiheessa sen viereen rakennettiin pyhälle Panteleimonille omistettu kirkko. Se rakennettiin 1200-luvun puolivälissä sebastocrator Kalojanin käskystä. Sen epäillään olleen tarkoitettu Kalojanin ja tämän vaimon Desislavan hautapaikaksi.
Bojanan kirkko oli useita vuosisatoja hylättynä, kunnes monien muiden kirkkojen tavoin siitä tuli 1800-luvun puolivälin tienoilla osmanihallinnon aikana paikka, jossa bulgarialaiset pystyivät kokoontumaan ja keräämään kansallistunnettaan. Rakennuskompleksin viimeinen kolmas vaihe rakennettiin 1800-luvun puolivälissä paikallisten lahjoitusten ansiosta.
Bojanan kirkko toimi kirkkorakennuksena vuoteen 1954 asti. Sen entisöintityöt alkoivat 1900-luvun puolivälissä ja saatiin valmiiksi vuonna 2006 Kansallisen historiallisen museon rahoituskampanjan ansiosta. Unescon maailmanperintöluetteloon kirkko valittiin 1979.
Arkkitehtuuri

Ensimmäisen vaiheen kirkko on pieni yksiapsiksinen rakennus, joka on ruodeholvattu. Eteläisellä ja pohjoisella julkisivulla on kolme kaarta, joista keskimmäinen on korkein. Niiden yläpuolella on korniisi, joka tekee iesmäisiä mutkia.
Toisen vaiheen rakennus on kaksikerroksinen, ja sen ensimmäinen kerros toimii aiemman kirkon nartheksina eli eteishallina. Se liitettiin vanhemman rakennuksen läntiseen julkisivuun. Toisen kerroksen kappeli muistuttaa huomattavasti itäistä kirkkoa.
1800-luvulla rakennettu lisäosa liittyy edellisen läntiseen julkisivuun. Se on myös kaksikerroksinen, ja sen eteisestä johtaa puiset portaat toiseen kerrokseen.
Freskot

Kirkon maailmanmaine tulee vuoden 1259 freskoista. Ne on tehty vanhempien maalausten päälle ja muodostavat loistavasti säilyneen esimerkin Itä-Euroopan keskiaikaisesta taiteesta. Kirkon seiniin on ikuistettu 89 kohtausta, joissa on 240 ihmishahmoa. Maalari on tuntematon, mutta hän oli mahdollisesti Tarnovon taidekoulusta.
Eteishallin 18 kuvaa esittävät Pyhän Nikolauksen elämää ja samalla senaikaisen elämän tiettyjä yksityiskohtia. Kirkon elävimmän näköisinä maalauksina pidetään kirkon suojelijoiden Kalojanin ja tämän vaimon Desislavan sekä Bulgarian tsaari Konstantin Tihin ja tsaarinna Irinan muotokuvat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (bulgariaksi) (englanniksi) (saksaksi)
Virtuaalinen kierros (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (englanniksi)
Bojanan kirkko UNESCOn sivuilla
Desislava
Avenged Sevenfoldin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 7 |  |
| ↙Livealbumit | 1 |  |
| ↙Kokoelmat | 2 |  |
| ↙EP:t | 3 |  |
| ↙Singlet | 29 |  |
| ↙Videot | 1 |  |
| ↙Musiikkivideot | 27 |  |
Avenged Sevenfold (lyhennetään usein A7X) on yhdysvaltalainen vuonna 1999 perustettu metallimusiikkia soittava yhtye, joka on kotoisin Huntington Beachin kaupungista Kaliforniasta. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti albumeita yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Nykyisen kokoonpanon muodostavat laulaja M. Shadows, bassokitaristi Johnny Christ, rytmikitaristi Zacky Vengeance sekä soolokitaristi Synyster Gates. Lisäksi kokoonpanossa soittaa rumpali Brooks Wackerman, joka on yhtyeen uusi rumpali Mike Portnoyn, Arin Ilejayn ja edesmenneen Jimmy ”The Rev” Sullivanin jälkeen.
Studioabumit

Sounding the Seventh Trumpet (2001,  Good Life Recordings)
Waking the Fallen (2003,  Hopeless Records)
City of Evil (2005,  Warner Bros. Records)
Avenged Sevenfold (2007,  Warner Bros. Records)
Nightmare (2010,  Warner Bros. Records)
Hail to the King (2013,  Warner Bros. Records)
The Stage (2016,  Capitol Records)
Life Is but a Dream... (2023,  Warner)
Livealbumit

Live at the GRAMMY Museum (2017,  Capitol)
Kokoelmat

Live In The LBC & Diamonds In The Rough (2008,  Warner Bros. Records)
The Best of 2005-2013 (2016,  Warner Bros. Records)
Singlet

Second Heartbeat (2003)
Unholy Confessions (2003)
Burn It Down (2005)
Bat Country (2005)
Beast and the Harlot (2006)
Seize the Day (2006)
Walk (Pantera-cover) (2007)
Critical Acclaim (2007)
Almost Easy (2007)
Afterlife (2008)
Dear God (2008)
Scream (2008)
Crossroads (2008)
Nightmare (2010)
Buried Alive (2010)
Welcome to the Family (2010)
Not Ready To Die (2011)
Carry On (2012)
Hail to the King (2013)
The Stage (2016)
Malagueña Salerosa (2017)
Retrovertigo (Mr. Bungle -cover) (2017)
Dose (2017)
Runaway (Del Shannon -cover) (2017)
God Only Knows (The Beach Boys -cover) (2017)
As Tears Go By (The Rolling Stones -cover) (2017)
Wish You Were Here (Pink Floyd .cover) (2017)
Mad Hatter (2018)
Set Me Free (2020)
Nobody (2023)
Mattel (2023)
EP:t

Warmness on the Soul (2001)
Welcome to the Family (2010)
Black Reign (2018)
DVD:t

All Excess (2007)
Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 2001 | "Warmness on the Soul" | Broken Robot, Militont |
| 2004 | "Unholy Confessions" (version 1) | Greg Kaplan |
| 2004 | "Unholy Confessions" (version 2) | Greg Kaplan |
| 2005 | "Burn it Down" | Nick Wickhmam |
| 2005 | "Bat Country" | Marc Klasfeld |
| 2006 | "Beast and the Harlot" | Tony Petrossian |
| 2006 | "Seize the Day" | Wayne Isham |
| 2007 | "Almost Easy" | P.R. Brown |
| 2007 | "A Little Piece of Heaven" | Rafa Alcantara |
| 2008 | "Afterlife" | Wayne Isham |
| 2008 | "Dear God" | Rafa Alcantara |
| 2010 | "Nightmare" | Wayne Isham |
| 2011 | "So Far Away" | Wayne Isham |
| 2012 | "Carry On" | Dave Anthony |
| 2013 | "Hail to the King" | Sundrome |
| 2013 | "Shepherd of Fire" | Wayne Isham |
| 2014 | "This Means War" | Rafa Alcantara |
| 2014 | "Chapter Four" | Rafa Alcantara |
| 2016 | "The Stage" | Chris Hopewell |
| 2017 | "God Damn" | Anders Rostad |
| 2017 | "Malagueña Salerosa (La Malagueña)" | Rafa Alcantara |
| 2017 | "Retrovertigo" | Rafa Alcantara |
| 2017 | "Dose" | Rafa Alcantara |
| 2017 | "Runaway" | Rafa Alcantara |
| 2017 | "God Only Knows" | Rafa Alcantara |
| 2017 | "As Tears Go By" | Rafa Alcantara |
| 2017 | "Wish You Were Here" | Rafa Alcantara |
| 2023 | "Nobody" |  |
| 2023 | "We Love You" |  |
| 2023 | "Mattel" |  |
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1991

Vuoden 1991 koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Italiassa 24.-29. kesäkuuta. Kisojen lopputurnaukseen selviytyi kahdeksan maata. Mestaruuden voitti Jugoslavia, joka voitti loppuottelussa Italian pistein 88–73. Pronssiottelussa Espanja voitti Ranskan. Turnauksen arvokkain pelaaja oli Jugoslavian Toni Kukoč ja korikuningas Kreikan Nikos Galis.
Sijoitukset

Jugoslavia
Italia
Espanja
Ranska
Kreikka
Tšekkoslovakia
Puola
Bulgaria
Alankomaat
Bobby Rahal

| Bobby Rahal |
| --- | --- |
 Bobby Rahal vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1953 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1978
Talli(t):  Wolf
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Yhdysvaltain Grand Prix 1978
Viimeinen kilpailu:  Kanadan Grand Prix 1978
Robert ”Bobby” Woodward Rahal (s. 10. tammikuuta 1953 Medina, Ohio) on yhdysvaltalainen entinen kilpa-autoilija ja nykyinen IndyCar Series -tallin pääomistaja.
Kilpa-autoilu-ura

Kuljettajana Rahal voitti kolmesti CART-sarjan (nyk. Champ Car) mestaruuden kausina 1986, 1987 ja 1992. Hän starttasi kaikkiaan 264 kilpailuun ja saavutti sarjassa kaikkiaan 24 osakilpailuvoittoa, mukaan luettuna vuoden 1986 Indianapolisin 500 mailin ajon voitto. Kaikkiaan hänelle kertyi 88 palkintokorokesijoitusta. Paalupaikkoja hän saavutti 18. Hän ajoi urallaan  Truesportsilla (1982–1988), Kracolla (1989), Galles-Kracolla (1990–1991) sekä omissa talleissaan Rahal-Hoganilla (1992–1995) ja Team Rahalilla (1996–1998).
Rahal saavutti menestystä myös urheiluautoissa, kun vuonna 1981 hän voitti Daytonan 24 tunnin ajon ja vuonna 1987 Sebringin 12 tunnin ajon. Formula 1 -sarjassa hän ajoi vuonna 1978 kaksi kilpailua Wolf -tallin autolla sijoittuen parhaimmillaan kotikilpailussaan kahdenneksitoista. Hän lopetti aktiiviuransa vuonna 1998, mutta ajoi vielä vuonna 2009 muutaman kilpailun Formula 5000 sekä Super Cupissa ja Sprint Seriesissä. Rahal on koko CART/Champ Car -historian kokenein kuljettaja kilpailustarteilla mitattuna ja kaikkien aikojen toiseksi eniten rahaa ansainnut kuljettaja. Lisäksi hänellä on kolmanneksi eniten kilpailun nopeimpia kierroksia sekä neljänneksi eniten voittoja ja paalupaikkoja.
Kilpa-autoilu-ura > Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Walter Wolf Racing | Wolf WR5 | Cosworth V8 | ARG  | BRA  | RSA  | USW  | MON  | BEL  | ESP  | SWE  | FRA  | GBR  | GER  | AUT  | NED  | ITA  | USA 12 |  | - | 0 |
| 1978 | Walter Wolf Racing | Wolf WR1 | Cosworth V8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | CAN Kesk. | - | 0 |
Aktiiviuran jälkeen

Nykyisin Rahal omistaa yhdessä David Lettermanin kanssa IRL-tallin Rahal Letterman Racingin. Alun perin hän perusti tallin yhdessä Carl Hoganin kanssa vuonna 1992 nimellä Rahal-Hogan Racing entisen Pat Patrick Racingin raunioille. Nimi muuttui Team Rahaliksi, kun Hogan perusti oman tallinsa. Letterman tuli vähemmistöomistajaksi vuonna 1996 ja nykyinen nimi otettiin käyttöön toukokuussa 2004. Rahalin vuoden 1992 IndyCar-mestaruus on toistaiseksi viimeisin kuljettajan omistaman tallin autolla voitettu mestaruus. Hän oli myös pitkään viimeisin osakilpailun voittanut tallinomistaja, kunnes Adrian Fernandez kykeni samaan vuonna 2003. Rahalin talli saavutti menestystä myös miehen itsensä lopetettua uransa: vuonna 2000 ruotsalainen Kenny Bräck oli vuoden tulokas ja sijoittui vuonna 2001 loppupisteissä toiseksi.
IRL-sarjaan talli siirtyi vuonna 2004, ja saavutti samana vuonna Buddy Ricen  kuljettamana Indy 500 -voiton. Vuonna 2005 tallin kuljettaja Danica Patrick johti ensimmäisenä naisena Indy 500 -ajoa kilpailun historiassa. Tammikuussa 2009 Rahal ilmoitti, ettei Rahal Letterman Racing tulisi sponsorien puutteen vuoksi osallistumaan IRL-sarjaan kokonaiselle kaudelle 2009, mutta talli ajatti kaudella Oriol Serviaa Indy 500:ssa. Osa-aikaisten kausien 2009-2011 jälkeen talli palasi kokoaikaisesti IRL-sarjaan vuonna 2012.
Vuonna 2000 Rahal toimi CART -sarjan toimitusjohtajana puolen vuoden ajan. Samana vuonna hänet nimitettiin myös  Jaguarin Formula 1 -tallin päälliköksi kaudelle 2001, mutta sai potkut kesken kauden yrittäessään tarjota Eddie Irvineä kilpailijatalli Jordanille.
Perhe

Rahalin poika Graham Rahal on myös kilpa-autoilija, ja on ajanut kaudesta 2013 (kaudella 2010 osittain) lähtien isänsä tallissa IndyCar Seriesissä.
Palkinnot

International Motorsports Hall of Fame (2004)
Motorsports Hall of Fame of America (2004)
SCCA Hall of Fame (2013)
Indianapolis Motor Speedway - Auto Racing Hall of Fame (2014)
Aiheesta muualla

Rahal Letterman Racing
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bobby Rahal Wikimedia Commonsissa
CART/Champ Car -mestarit
1979:  Rick Mears ·  
1980:  Johnny Rutherford ·  
1981:  Rick Mears · 
1982:  Rick Mears ·  
1983:  Al Unser ·  
1984:  Mario Andretti ·  
1985:  Al Unser ·  
1986:  Bobby Rahal · 
1987:  Bobby Rahal ·  
1988:  Danny Sullivan ·  
1989:  Emerson Fittipaldi ·  
1990:  Al Unser Jr ·  
1991:  Michael Andretti ·  
1992:  Bobby Rahal ·  
1993:  Nigel Mansell ·  
1994:  Al Unser Jr ·  
1995:  Jacques Villeneuve ·  
1996:  Jimmy Vasser ·  
1997:  Alex Zanardi · 
1998:  Alex Zanardi ·  
1999:  Juan Pablo Montoya ·  
2000:  Gil de Ferran · 
2001:  Gil de Ferran ·  
2002:  Cristiano da Matta ·  
2003:  Paul Tracy ·  
2004:  Sébastien Bourdais · 
2005:  Sébastien Bourdais · 
2006:  Sébastien Bourdais · 
2007:  Sébastien Bourdais