stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin päätösasiakirja

Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön päätösasiakirja, joka tunnetaan nimellä Helsingin päätösasiakirja, oli toimenpide, joka viimeisteli Helsingissä vuoden 1975 heinä-elokuussa pidetyn Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökokouksen (ETYK). Yhteensä 35 valtiota (Yhdysvallat, Kanada ja kaikki Euroopan valtiot Albaniaa ja Andorraa lukuun ottamatta) allekirjoitti asiakirjan, jonka tavoitteena oli parantaa länsimaiden ja sosialististen valtioiden välisiä suhteita.
Erich Honecker (DDR, oikealla) ja Trygve Bratteli (Norja) ETYKissä Helsingissä 1975.
Erich Honecker ja Itä-Saksan delegaatio ETYKissä Helsingissä 1975.
Erich Honecker ja Itä-Saksan delegaatio saapumassa Finlandia-taloon.
Suomen valtuuskunnan jäseniä kokoussalissa eturivissä SDP:n puheenjohtaja Kalevi Sorsa, ulkoministeri Olavi J. Mattila, pääministeri Keijo Liinamaa, presidentti Urho Kekkonen.
Sopimuksen sisältö

Päätösasiakirja hyväksyttiin 1. elokuuta 1975 Finlandia-talossa. Se jakautuu neljään pääkohtaan eli ”koriin”. Ensimmäinen käsitteli Euroopan turvallisuuskysymyksiä, toisessa päätettiin yhteistyöstä muun muassa taloudessa, tieteessä ja ympäristönsuojelussa, kolmas koski yhteistoimintaa humanitaarisilla aloilla ja neljäs konferenssin seurantaa ja tulevia kokouksia. Lisäksi toisen ja kolmannen korin välissä on lyhyt Välimeren alueen turvallisuuskysymyksiä käsittelevä osio. Tarkoituksena oli parantaa itä- ja länsiblokin vuorovaikutusta toisiinsa nähden.
Vastaanotto ja vaikutukset

Sopimus oli merkittävä kylmän sodan jännitteiden lieventämisessä.
1970-luvun jälkipuoliskolla itäblokin maiden toisinajattelijat alkoivat perustaa niin sanottuja Helsinki-ryhmiä, jotka vaativat näiden maiden hallituksilta Helsingin päätösasiakirjan ihmisoikeuksia koskevien kohtien toteuttamista käytännössä. Näistä merkittävimmäksi muodostui Neuvostoliitossa toiminut Moskovan Helsinki-ryhmä. Myös Tšekkoslovakiaan syntynyt Charta 77 -ryhmä esitti samat vaatimukset.
Konferenssiin osallistuneet valtiot

Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot ranskankielisessä aakkosjärjestyksessä.
Saksan liittotasavalta (Länsi-Saksa)
Saksan demokraattinen tasavalta (Itä-Saksa)
Yhdysvallat
Itävalta
Belgia
Bulgaria
Kanada
Kypros
Tanska
Espanja
Suomi
Ranska
Yhdistynyt kuningaskunta
Kreikka
Unkari
Irlanti
Islanti
Italia
Liechtenstein
Luxemburg
Malta
Monaco
Norja
Alankomaat
Puola
Portugali
Romania
San Marino
Pyhä istuin
Ruotsi
Sveitsi
Tšekkoslovakia
Turkki
Neuvostoliitto
Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta
Sopimuksen allekirjoittaneet valtioiden ja hallitusten päämiehet

Helmut Schmidt, Saksan liittotasavallan kansleri
Erich Honecker, Saksan demokraattisen tasavallan valtioneuvoston puheenjohtaja
Bruno Kreisky, Itävallan liittokansleri
Todor Živkov, Bulgarian valtioneuvoston puheenjohtaja
Pierre Trudeau, Kanadan pääministeri
arkkipiispa Makarios III, Kyproksen presidentti
Anker Jørgensen, Tanskan pääministeri
Carlos Arias Navarro, Espanjan pääministeri
Urho Kekkonen, Suomen presidentti
Valéry Giscard d’Estaing, Ranskan presidentti
Gerald Ford, Yhdysvaltain presidentti
Harold Wilson, Britannian pääministeri
Konstantinos Karamanlis, Kreikan pääministeri
János Kádár, Unkarin sosialistisen työnväenpuolueen pääsihteeri
Liam Cosgrave, Irlannin taoiseach
Geir Hallgrímsson, Islannin presidentti
Aldo Moro, Italian pääministeri
Walter Kieber, Liechtensteinin pääministeri
Gaston Thorn, Luxembourgin pääministeri
Dom Mintoff, Maltan pääministeri
André Saint-Mleux, Monacon valtioministeri
Trygve Bratteli, Norjan pääministeri
Joop den Uyl, Alankomaiden pääministeri
Edward Gierek,Puolan yhdistyneen työväenpuolueen  ensimmäinen sihteeri
Francisco da Costa Gomes, Portugalin presidentti
Nicolae Ceaușescu, Romanian presidentti
Gian Luigi Berti, San Marinon kapteenivaltiohoitaja
Agostino Casaroli, Pyhän istuimen kardinaalivaltiosihteeri
Olof Palme, Ruotsin pääministeri
Pierre Graber, Sveitsin valaliiton presidentti
Gustáv Husák,Tšekkoslovakian presidentti
Süleyman Demirel, Turkin pääministeri
Leonid Brežnev, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri
Josip Broz Tito, Jugoslavian presidentti
Leo Tindemans, Belgian pääministeri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin päätösasiakirja Wikimedia Commonsissa
Helsingin päätösasiakirjan koko teksti ETYJin kotisivuilla
Länsi-Saksan liittokansleri Helmut Schmidt, DDR:n presidentti Erich Honecker, Yhdysvaltojen presidentti Gerald Ford ja Itävallan liittokansleri Bruno Kreisky allekirjoittavat päätösasiakirjan.
Homo georgicus

| Homo georgicus |
| --- | --- |

 Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Ihmiset Homo
Laji::  georgicus
Kaksiosainen nimi
 Homo georgicus  Vekua et al., 2002 
Katso myös
   Homo georgicus Wikispeciesissä   Homo georgicus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Homo georgicus eli georgianihminen on ihmislaji, jota ehdotettiin käteväihmisen ja pystyihmisen välimuodoksi Georgiasta 1999 ja 2001 löydettyjen pääkallojen ja hampaiden perusteella. Osittainen luuranko löydettiin 2001. Fossiilit ovat n. 1,8 miljoonaa vuotta vanhoja.
Aluksi tutkijat luulivat kymmeniä pääkalloja löydettyään niiden kuuluvan afrikanihmiselle, mutta niiden poikkeava koko sai tutkijat harkitsemaan uutta lajia, Homo georgicusta, joka olisi käteväihmisen seuraaja ja aasialaisen pystyihmisen edeltäjä.
Laji oli ensimmäinen alkuihminen, joka saapui Eurooppaan. Ihmislaji kehittyi Afrikassa noin 1,8 miljoonaa vuotta sitten. Lajin aivotilavuus oli 600 kuutiosenttimetriä, ja se oli pienikokoinen. Lajin luultiin olevan pienikokoisin ennen kuin floresinihminen löydettiin Indonesiasta, Floresin saarelta. Laji saapui Eurooppaan mahdollisesti n. 800 000 vuotta ennen pystyihmistä.
Aiheesta muualla

Hominid species
Skull D2700
http://www.rolexawards.com/laureates/laureate-82-lordkipanidze.html
Ihmisen evoluutio
Idoli (veistos)

Idoli on Kimmo Pyykön alumiiniveistos vuodelta 1977. Teos on Kansallisgallerian kokoelmissa. Teoksessa torsomainen nainen, jonka vartalo on korvattu suorakaiteenmuotoisella peilaavalla pinnalla, istuu väärinpäin käännetyssä tuolissa savuke kädessään. Mallina on toiminut taiteilijan vaimo.
Aiheesta muualla

Veistos Idoli Suomen Kansallisgallerian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) - teoksen tiedot ja kuva
Idoli-teoksen kuva, www.galleriat.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Kangasala-talo täyttyi kulttuuriväestä: videolla Kimmo Pyykkö esittelee tärkeitä teoksiaan; Aamulehti 31.1.2015 (Arkistoitu – Internet Archive) - Pyykkö kertoo videolla teoksestaan
Homo antecessor

| Homo antecessor |
| --- | --- |
 Jäänteitä kallosta
 Pleistoseeni 1–0,8 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Ihmiset Homo
Laji::  antecessor
Kaksiosainen nimi
 Homo antecessor  de Castro et al., 1997 
Katso myös
   Homo antecessor Wikispeciesissä   Homo antecessor Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Homo antecessor eli euroopanihminen on sukupuuttoon kuollut ihmislaji, joka eli noin 1,0–0,8 miljoonaa vuotta sitten Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Lajilla oli suhteellisen modernit kasvot. Se harjoitti mahdollisesti monimutkaisia hautausrituaaleja.
Laji tunnetaan Pohjois-Espanjan Atapuercasta vuonna 1994 löydetyistä fossiileista, jotka on ajoitettu 857 000–780 000 vuoden taakse. Vuonna 2005 lajista löytyi uusi alaleuan kappale. Myös Pohjois-Algerian Tighennifistä, Etiopian Bourimuodostumasta, Eritrean Buiasta ja Kenian Olorgesailiesta löytyneet 1,0–0,75 miljoonaa vuotta vanhat fossiilit saattavat olla euroopanihmisestä.
Euroopanihmisen sijainti ihmisen sukupuussa on epävarma. Sen on arveltu saattavan olla nykyihmisen esi-isä. Jotkut tutkijat pitävät sitä varhaisena heidelberginihmisenä, josta nykyihminen kehittyi, toiset afrikanpystyihmisen ja heidelberginihmisen välisenä siirtymämuotona, ja jotkut erillään kehittyneenä afrikanihmisen muotona.
Tiedot euroopanihmisen piirteistä perustuvat Espanjasta löytyneisiin 14 kallon palaseen ja kahteen osittain säilyneeseen alaleukaan. Nämä fossiilit ovat peräisin 8–14 eri yksilöstä, joiden ikähaarukka oli 3–18 vuotta. Euroopanihmisen kasvojen keskiosa oli ihmismäinen, sen silmäkuoppien yläpuolella oli yhtenäisestä luuharjanteesta muodostuneet kaaret, aivojen tilavuus oli yli 1000 cm3, leuka oli ohuempiluinen kuin afrikanihmisellä, alaetu- ja kulmahampaat olivat kapeat ja niiden muoto oli erilainen kuin afrikanihmisellä, välihampaat olivat leveät ja alavälihampaat kaksijuuriset.  Sen pituus oli noin 167–183 cm, ja mies painoi noin 90 kg.
Euroopanihminen osasi käyttää kivityökaluja, sillä sen löytöpaikasta löytyneissä eläinten jäännöksissä on merkkejä niiden käytöstä. Myös joissain ihmisjäännöksissä oli samanlaisia jälkiä, mikä viittaa kannibalismiin.
Aiheesta muualla

http://www.jqjacobs.net/anthro/paleo/antecessor.html
Ihmisen evoluutio
Imre Pozsgay

Imre Pozsgay
Imre Pozsgay (26. marraskuuta 1933 Kóny – 25. maaliskuuta 2016) oli unkarilainen poliitikko, joka vaikutti 1980-luvulla maansa varaministerinä ja Unkarin sosialistisessa työväenpuolueessa reformikommunistina. Hänellä oli keskeinen rooli vuoden Itä-Euroopan vallankumousten 1989 käynnistymisessä.
Ennen vallankumousta Pozsgay toimi kulttuuriministerinä ja koulutusministerinä. Pozsgay edusti puolueensa radikaalia siipeä. Hän vaati radikaalimpia uudistuksia kuin mihin puolueen vanhoillisempaa linjaa edustaneet olivat valmiita. Hän ei suostunut näkemään vuoden 1956 Unkarin kansannousua vastavallankumouksena ja suhtautui myönteisesti Imre Nagyin ja muiden teloitettujen kunnianpalauttamiseen. Pozsgay ajautui törmäyskurssille puolueen vanhoillisten kanssa, jotka joutuivat vähitellen antamaan periksi uudistusmielisten vaatimuksille. Uudistusmielisyys, jota Pozsgay oli puolueessaan ajanut, johti János Kádárin ja myöhemmin hänen paikkansa ottaneen Károly Grószin eroon ja lopulta puolueen hajoamiseen, kun vanhoillisempaa linjaa kannattaneet eivät halunneet liittyä Unkarin sosialistiseen puolueeseen. Hän oli aktiivisesti järjestämässä paneurooppalaista piknikkiä Otto von Habsburgin kanssa vuonna 1989, jolloin Unkarin ja Itävallan välinen raja avattiin hetkeksi.
Hohtokoralliahven

| Hohotokoralliahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Pomacentrus
Laji::  coelestis
Kaksiosainen nimi
 Pomacentrus coelestis  Jordan & Starks, 1901 
Katso myös
   Hohtokoralliahven Wikispeciesissä   Hohtokoralliahven Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Hohtokoralliahven (Pomacentrus coelestis) on koralliahveniin kuuluva, riutta-akvaarioissa suosittu kala.
Koko ja ulkonäkö

Hohtokoralliahven kasvaa noin 9 cm pitkäksi. Se on puoliksi hohtavan sininen, pyrstöpuoleltaan muovisen sitruunankeltainen.
Kala on helpoo sekoittaa muihin sinikeltaisiin koralliahveniin kuten Pomacentrus auriventris, Pomacentrus alleni ja   Pomacentrus caeruleus.
Alkuperä

Hohtokoralliahven elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen

Hohtokoralliahven tarvitsee runsaasti piilopaikkoja.
Ravinto

Hohtokoralliahven syö luonnossa planktonia, akvaariossa liha- ja leväpitoista ruokaa.
Aiheesta muualla

Pomacentrus coelestis (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Impikääpiökoi

| Impikääpiökoi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kääpiökoimaiset Nepticuloidea
Heimo::  Kääpiökoit Nepticulidae
Suku::  Ectoedemia
Laji::  argyropeza
Kaksiosainen nimi
 Ectoedemia argyropeza  (Zeller, 1839) 
Katso myös
   Impikääpiökoi Wikispeciesissä   Impikääpiökoi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Impikääpiökoi (Ectoedemia argyropeza) on pienikokoinen kääpiökoiden heimoon (Nepticulidae) kuuluva perhoslaji.
Impikääpiökoin siipien kärkiväli on 5–7,2 mm. Sen etusiivet  ovat tumman harmaanruskeat ja niissä on valkeat laikut etu- ja takareunassa siiven keskivaiheilla, takasiivet ovat tasaisen harmaat.
Impikääpiökoin toukka.
Impikääpiökoin vihreät ruokavarastot haavanlehdissä.
Impikääpiökoi on saanut suomenkielisen nimensä siitä, että se lisääntyy usein suvuttomasti ilman koirasta. Impikääpiökoin toukka koteloituu loppusyksyllä. Sitä ennen se luo itselleen myöhäissyksyn ruokapaikaksi vihreän alueen muuten kellastuvaan lehteen. Toukan ruumiissa elävät bakteerit erittävät yhdisteitä, jotka estävät puuta imemästä lehtivihreää talteen runkoonsa.
Aiheesta muualla

UniProt: Taxonomy - Ectoedemia argyropeza (englanniksi)
H’ust

| H'ust |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 lippu:  vaakuna
 H'ust
 Koordinaatit: 48°10′53″N, 23°17′52″E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Taka-Karpatia
Piiri:  H’ustin piiri
Väkiluku (2021, arvio):  28 206
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
H'ust (ukr. Хуст) on kaupunki Ukrainan Taka-Karpatian alueella. Kaupunki on saanut alkunsa 900-luvulla ja toisen maailmansodan kynnyksellä se oli lyhytikäisen Karpaatto-Ukrainan tasavallan pääkaupunki. Nykyään kaupunki on H’ustin piirin hallintokeskus. Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 31 900; vuonna 2021 väkiluvuksi arvioitiin 28 206.
Maantiede

H'ust sijaitsee Ukrainan Taka-Karpatian Maramureșin alueella lähellä Rika- ja Tiszajokien yhtymäkohtaa Karpaattien juurella.
Historia

H'ust sai alkunsa 900-luvulla, ja vuosien 1090 ja 1191 välillä unkarilaiset perustivat paikalle linnoituksen. Linnoitus suojeli nykyisen suolakaivoksia lähellä nykyistä Solotvynan asutuskeskusta. Mongolit tuhosivat H'ustin vuonna 1242, mutta paikka rakennettiin uudelleen pian heidän hyökkäyksensä jälkeen. Vuodesta 1281 H'ust kuului Galitsian ja Volynian ruhtinaskuntaan, ja unkarilaiset valtasivat paikan vuonna 1321 uudelleen. H'ustista tuli 1500- ja 1600-luvuilla Habsburgien ja Transsilvanian ruhtinaiden välisten taistelujen näyttämö. Krimin tataarit piirittivät kaupunkia puolestaan vuosina 1594, 1659 ja 1717. Kaupunkia piti 1700-luvulla hallussaan myös Ferenc II Rákóczi, ja vuonna 1709 kaupunki oli Transsilvanian valtiopäivien kokoontumispaikka. Kaupungin linnoitus tuhoutui ruutivaraston räjähdyksessä vuonna 1766.
H'ustissa perustettiin marraskuussa 1918 Länsi-Ukrainan kansantasavallan hallitus. Vuonna 1919 kaupunki liitettiin vasta itsenäistyneeseen Tšekkoslovakiaan. Taka-Karpatia muodosti vuonna 1938 osana Tšekkoslovakiaa Karpaatto-Rutenian autonomisen maakunnan. Toisen maailmansodan kynnyksellä Saksa pilkkoi Tšekkoslovakian, ja Unkari miehitti Karpaatto-Rutenian eteläosat. Kun Užhorod menetettiinselvennä unkarilaisille, H'ustista tuli alueen hallintokeskus. 14. maaliskuuta Karpaatto-Rutenia julistettiin itsenäiseksi Karpaatto-Ukrainan tasavaltana, ja H'ust oli lyhytikäisen valtion pääkaupunki. Unkarilaiset miehittivät maan seuraavana päivänä.lähde tarkemmin? Neuvostoliiton joukot valtasivat kaupungin lokakuussa 1944, ja kaupungista tuli sittemmin osa Neuvosto-Ukrainaa.
Väestö

Vuonna 2021 H’ustin väkiluvuksi arvioitiin 28 206. Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan H'ustin asukasluku oli 31 900. Heistä etniseltä taustaltaan ukrainalaisia oli 28 400 (89,3 %), unkarilaisia 1 700 (5,4 %), venäläisiä 1 200 (3,7 %) ja romaneja 100 (0,4 %).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta H’ust Wikimedia Commonsissa
H'ustin vanhan linnan raunioita.
Irákleia

Irákleia (kreik. Ηράκλεια) tai Irakleiá (Ηρακλειά) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Irákleia, Geórgios Karaïskákiksen kunnan kunnallisyksikkö Ártan alueyksikössä
Irákleia, kylä Archaía Olympían kunnassa Eliksen alueyksikössä
Irákleia, kylä Lamían kunnassa Fthiotiksen alueyksikössä
Irákleia, kaupunki ja kunta Sérresin alueyksikössä
Irakleiá (myös Irákleia), saari Kykladien saariryhmässä
Irakleiá (myös Irákleia), kylä Irakleián saarella sekä Náxoksen ja Pienten Kykladien kunnan kunnallisyksikkö
Hämeenlinnan raatihuone

| Hämeenlinnan raatihuone |
| --- | --- |

Osoite:  Raatihuoneenkatu 15
Sijainti:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°59′46″N, 24°27′56″E
Valmistumisvuosi:  1888
Suunnittelija:  Alfred Cavén
Rakennuttaja:  Hämeenlinnan kaupunki
Käyttäjä:  Hämeenlinnan kaupunki
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hämeenlinnan raatihuone on Hämeenlinnan kaupungin juhla- ja kokoustila, joka sijaitsee torin laidalla osoitteessa Raatihuoneenkatu 15. Kaupungin oman käytön lisäksi tiloja vuokrataan yhteisöjen juhla-, kokous- ja tilausravintolakäyttöön. Raatihuoneen käyttö on kaupunginhallituksen ja kaupunginkanslian hallinnassa.
Historiaa

Helmikuussa 1650 Pietari Brahe tuli Hämeenlinnaan vierailulle ja nimitti kaupungin pormestariksi Mickel Eskilinpojan. Samalla hän antoi tälle tehtäväksi siirtää Ojoisten karjakartanosta kruunun rakennuksen kaupungin raatihuoneeksi. Se oli suuri kaksikerroksinen puurakennus, josta yksi huone määrättiin käräjätuvaksi. Alakerrasta pormestari sai virka-asunnon. Linnanpäällikkö oli luvannut antaa muutamia tynnyreitä olutta talonpojille, jotka siirtäisivät rakennuksen. Pormestari vitkasteli, eikä ryhtynyt heti toimeen ja hän sai siksi Brahelta ankaran muistutuksen asiasta. Jo samana vuonna rakennus saatiin pystytetyksi suunnitellun torin laitaan. Ensimmäinen raatihuone sijaitsi vanhassa kaupungissa linnan pohjoispuolella.
Kaupunkilaiset eivät pitäneet huolta raatihuoneestaan ja lopulta raatihuone oli käyttökelvottomassa tilassa. Toinen raatihuone sijaitsi Saaristen koulun tontilla, kun Kustaa III oli vuonna 1777 hyväksynyt kaupungin muuton nykyiselle paikalleen. Hämeenlinnan palon jälkeen vuonna 1831 vahvistettiin Carl Ludvig Engelin uusi asemakaava. Sen perusteella raatihuoneen tontti sijoittui torin etelälaidalle. Kaupunki osti tontin vuonna 1849 lääninkamreeri Nordenswanilta ja kunnosti sillä olleen vanhan puurakennuksen väliaikaiseksi, kolmanneksi raatihuoneeksi.
Vuonna 1882 kaupunginvaltuusto perusti valiokunnan valmistelemaan Raatihuoneen rakennussuunnitelmaa. Piirustukset ja kustannusarvio tilattiin Tyrvännössä syntyneeltä lääninarkkitehti Alfred Cawénilta (1836–1912), joka oli valtuuston jäsen ja valmisteluvaliokunnan puheenjohtaja. Raatihuone on Cawénin suunnittelemista  kivirakennuksista ainoa jäljellä oleva. Lopulliset rakennussuunnitelmat vahvistettiin Keisarillisessa senaatissa vuonna 1885. Uusrenessanssityylinen talo valmistui helmikuussa 1888 samalla tontilla sijainneen puisen rakennuksen paikalle. Raatihuoneessa sijaitsivat juhla- ja valtuustosalin lisäksi raastuvan ja maistraatin istuntosali, rahatoimikamari, huutokauppasali, pormestarin ja kaupunginviskaalin huoneet, poliisikamari ja kaupungin vankila. Pian talon valmistumisen jälkeen juhlasalista tuli kaupungin kulttuurielämän keskipiste. Juhlasalin parkettilattia jouduttiin kuitenkin pian uusimaan, sillä kävi ilmi, että välipohja oli muurattu märistä tiilistä. Seuraavalla vuosikymmenellä hankittiin juhlasalin kattokruunut Helsingistä ja ikkunaverhot Wetterhoffin tyttökoulusta.
Raatihuoneen rakennuspiirustuksiin voi tutustua Hämeenlinnan Lydiassa (Arkistoitu – Internet Archive).
Kun kirkon korjaustyöt vuonna 1892 alkoivat, Raatihuoneen juhlasali oli myös seurakunnan tilaisuuksien pitopaikka. Talon suojissa pidettiin myyjäisiä, arpajaisia ja kokouksia ja otettiin vastaan vieraita. Raatihuone oli kaikkien toimintojen koti ja sen käyttö oli hyvin kirjavaa ja monimuotoista. Monien mielestä kaupungin tärkein talo menetti näin arvokkuutensa.
Ulkoasu

Uusi Raatihuone oli tyylillisesti ranskalaisvaikutteista uusrenessanssia, johon kuuluivat katusivun runsaat kipsikoristeet. Sisätiloissa juhlasalin sekä aula- että porrastilojen maalaus ja muu koristelu oli poikkeuksellisen rikasta ja värikästä. Rakennuksen erittäin koristeellinen tyyli oli peruja Cawénin opintomatkalta Ranskaan ja Italiaan vuonna 1874. Pihanpuoleinen osa on torinpuoleista matalampi ja koristeiltaan huomattavasti kevyempi. Myöhemmin koristemaalaukset peitettiin uusilla saman tyylin kuvioilla, kunnes 1900-luvun alkupuolella seinät koristeltiin suosituksi tulleeseen jugendtyyliin. 1930-luvun alussa huoneet saivat koristeettomat katto- ja seinäpinnat, joita uusittiin värisävyjä vaihdellen kymmenen vuoden välein.
Peruskorjauksesta

Kun maistraatti ja raastuvanoikeus vuonna 1984 muuttivat omaan taloonsa ja kaupungin 350-vuotisjuhlavuosi vuonna 1989 oli lähestymässä, tyhjentyneen, huonokuntoisen ja käytöltään epätarkoituksenmukaisen Raatihuoneen kohtalo ja kunnostaminen oli ajankohtainen ja ratkaisua vaativa asia. Kaupunginhallitus asetti vuonna 1985 työryhmän suunnittelemaan Raatihuoneen tulevaa käyttöä ja peruskorjausta. Maaliskuussa 1986 kaupunginvaltuusto hyväksyi peruskorjauksen tilaohjelman ja luonnospiirustukset. Niiden mukaan Raatihuone kunnostettaisiin kaupungin juhlataloksi ja edustustilaksi, johon sijoitettaisiin kaupunginvaltuuston istuntosali ja ryhmäkokoustilat. Lisäksi rakennuksessa päätettiin suorittaa täydelliset tekniset peruskorjaukset. Rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 1987. Talon korjauksen aikana paljastuneiden koristemaalausten tutkiminen hidasti korjaustöiden edistymistä. Alkuperäisten näköiset seinien ja kattojen koristemaalaukset on palautettu auloihin, portaikkoon ja saleihin. Myöhemmät koristemaalaukset on siirretty kahteen uuteen saliin.
Peruskorjaus valmistui vuoden 1990 maaliskuussa. Vuosikymmenten aikana tehdyt muutokset, käyttötapojen vaihdokset, nykyiset rakennussäädökset ja ajanmukaisen tekniikan sijoittaminen vanhaan taloon estivät raatihuoneen palauttamisen alkuperäiseen asuunsa. Ainoastaan juhlasali, talon arvokkain tila, on palautettu alkuperäiseen asuunsa. Kadoksissa olleen huutokauppasalin holvien alle on sisustettu valtuuston istuntosali. Sadan vuoden takaisia koristemalleja on käytetty lattioissa, ovissa, ikkunoissa, verhoissa, listoissa ja muissa yksityiskohdissa. Talon alkuperäiset kalusteet ja valaisimet ovat lähes hävinneet. Raatihuoneen uutta käyttöä varten on suunniteltu ja valmistettu uudet kalusteet ja valaisimet. Niiden muotoihin ei ole kopioitu historiallisia malleja, vaan tavoitteena on ollut rakennuksen henkeä täydentävä sisustustyyli, ehjä kokonaisuus, joka ulottuu kiinteistä rakennusosista yksityiskohtiin.
Peruskorjauksen suunnitteli Hämeenlinnan kaupungin arkkitehtiosasto ja kaupunginarkkitehti Heikki Aitola. Sisustussuunnittelusta vastasi professori Antti Nurmesniemi. Entisöinti- ja koristemaalaukset suoritti Entisöintimaalausurakoitsija Ancelo Oy.