stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lemmen viemää
Näyttelijät > Nykyisiä näyttelijöitä

| Näyttelijä | Hahmo | Mukana |
| --- | --- | --- |
| Dirk Galuba | Werner Saalfeld aiemmin Konopka  | 1– |
| Sepp Schauer | Alfons Sonnbichler | 1– |
| Antje Hagen | Hildegard Sonnbichler aiemmin Hansen | 1– |
| Mona Seefried | Charlotte Saalfeld | 1–150, 295–381, 560–712, 857– |
| Christin Balogh | Tina Kessler | 1763– |
| Dietrich Adam | Friedrich Stahl | 1784– |
| Joachim Lätsch | André Konopka | 513– |
| Florian Stadler | Nils Heinemann | 726– |
| Erich Altenkopf | Michael Niederbühl | 884– |
| Sarah Elena Timpe | Sabrina Görres | 1619– |
| Saša Kekez | Goran Kalkbrenner | 1755– |
| Moritz Tittel | Konstantin Riedmuller | 1391–1814 |
| Mirjam Heimann | Cornelia "Coco" Conradi | 1781– |
| Nadine Warmuth | Patrizia Dietrich | 1796–2263 |
| Lucy Scherer | Marlene Schweitzer | 1570–1814 |
| Melanie Wiegmann | Natascha Schweitzer | 1586– |
| David Paryla | Martin Windgassen | 1599– |
| Liza Tzschirner | Pauline Jentzsch | 1781– |
| Christian Feist | Leonard Stahl | 1778– |
| Nicola Tiggeler | Barbara von Heidenberg | 165–476, 721–883, 1090–1384, 1848– |
| Jennifer Newrkla | Julia Wegener |  |
| Jan Hartmann | Niklas Stahl |  |
| Magdalena Steinlein | Luisa Reisinger |  |
| Kai Albrecht | Sebastian Wegener |  |
Näyttelijät > Poistuneita näyttelijöitä

| Näyttelijä | Hahmo | Mukana |
| --- | --- | --- |
| Henriette Richter-Röhl | Laura Saalfeld aiemmin Mahler | 1–313, 998–1001 |
| Gregory B. Waldis | Alexander Saalfeld | 1–313, 385–387, 500–505 |
| Simone Heher | Katharina Klinker-Emden | 4–194 |
| Wookie Mayer | Viola Liebertz | 107–184, 283–298, 1038–1043, 1251–1256, 1550–1560 |
| Christof Arnold | Dr. Gregor Bergmeister | 134–704 |
| Susanne Huber | Elisabeth Saalfeld | 156–451, 663–690 |
| Inez Bjørg David | Miriam Saalfeld aiemmin Von Heidenberg ja Tarrasch | 189–520, 739–742 |
| Martin Gruber | Felix Saalfeld aiemmin Tarrasch | 273–914 |
| Susan Hoecke | Viktoria Tarrasch | 329–848 |
| Dominique Siassia | Samia Bergmeister aiemmin Obote ja Gruber | 356–704 |
| Ivanka Brekalo | Emma Saalfeld aiemmin Strobl | 590–914 |
| Heike Trinker | Dr. Evelyn Konopka | 707–866 |
| Vanessa Jung | Karla Müller | 761–781 |
| Ute Katharina Kampowsky | Annika Bruckner | 872–934 |
| Miriam Krause | Helen Marinelli | 169–313, 938–980 |
| Sepp Schauer | Gustl Moosburger | 986–992, 1023–1033, 1307–1325 |
| Björn Grundies | Harald Lugauer | 980–1017 |
| Steffen Nowak | Philipp Octoir | 960–969, 1102–1108 |
| Gabrielle Scharnitzky | Cosima Saalfeld aiemmin Hofer ja Zastrow  | 894–1112 |
| Wolfgang Cerny | Lukas Zastrow | 897–1117 |
| Sarah Stork | Sandra Zastrow aiemmin Ostermeyer  | 934–1117 |
| Isis Krüger | Astrid Ostermeyer | 934–1117 |
| René Oltmanns | Simon Konopka | 485–1190 |
| Marie-Ernestine Worch | Maike Konopka aiemmin Steenkamp  | 1111–1190 |
| Johannes Hauer | Ben Sponheim | 504–1193 |
| Eva-Maria May | Katja Heinemann/Kai Krone | 991–1078, 1167–1193 |
| Angela Ascher | Sabrina Wagner | 1208–1235 |
| Andreas Borcherding | Götz Zastrow | 1054–1296 |
| Luise Deschauer | Käthe Hansen | 1262–1325 |
| Tobias Dürr | Markus Zastrow | 1212–1372 |
| Nicola Tiggeler | Barbara von Heidenberg/Sylvia Wielander | 165–476, 721–883, 1090–1384 |
| Johanna Bönninghaus | Lena Zastrow | 1114–1117, 1156–1387 |
| Lorenzo Patané | Robert Saalfeld | 1–520, 998–1001, 1099–1391 |
| Uta Kargel | Eva Saalfeld aiemmin Krendlinger | 1087–1391 |
| Andreas Thiele | Jacob Krendlinger | 1082–1088, 1119–1396 |
| Moritz Tittel | Moritz van Norden aiemmin Nero #1 | 1380–1397 |
| Julia Mitrici | Sibylle von Liechtenberg | 1301–1420 |
| Sebastian Deyle | Maximilian "Maxim" Klimder-Emden | 6–246, 1429–1442 |
| Kathleen Fiedler | Brigitte König | 1364–1496 |
| Natalie Alison | Rosalie Engel aiemmin Zastrow | 703–1034, 1081–1350, 1429–1556 |
| Kerstin Gähte | Nicola Westphal | 1499–1553 |
| Annelinde Gerstl | Fleur Bäcker  aiemmin Legrand  | 1577–1581 |
| Nina Schmieder | Kristin Nörtlinger | 1517–1582 |
| Annabelle Leip | Marie Bruckner aiemmin Sonnbichler | 713–1021, 1581–1592 |
| Golo Euler | Hendrik Bruckner | 869–1021, 1587–1592 |
| Judith Hildebrandt | Tanja Liebertz aiemmin Heinemann | 1–529, 957–1599 |
| Ralf Schicha | Hans Burger | 1528–1552, 1590–1599 |
| Ines Lutz | Theresa Burger oikeasti Nina Westphal | 1377–1600 |
| Daniel Fünffrock | Moritz van Norden | 1408–1600 |
| Lara Mandoki | Mandy Meier | 1562–1782 |
FS Georges Leygues (1936)

| Georges Leygyes |
| --- | --- |
 Georges Leygyes

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de St. Nazaire-Penhoët, St. Nazaire
Kölinlasku:  21. syyskuuta 1933
Laskettu vesille:  24. maaliskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  15. marraskuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  15. marraskuuta 1957
Loppuvaihe:  romutettu 1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 600 t (standardi) 9 120 t (kuormattu)
Pituus:  179 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,5 m
Syväys:  5,35 m
Koneteho:  84 000 hv
Nopeus:  31 solmua
Miehistöä:  540
Aseistus
Aseistus:  9 x 155 mm tykkiä kolmoistorneissa 8 x 90 mm ilmatorjuntatykkiä 24 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x 550 mm torpedoputkea
Georges Leygues oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty Georges Leyguesin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers St. Nazairelta, missä köli laskettiin 21. syyskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1936 ja valmistui 15. marraskuuta 1937.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 4. risteilijäviirikköön, joka kuului Ranskan nopeaan laivasto-osastoon (ransk. Force de Raid). Alus tulitti vahingossa Ranskan merivoimien sukellusvenettä Casabiancaa. Huhtikuussa 1940 merivoimien uudelleen järjestelyssä valmistauduttaessa Italian sotaan liittymiseen alus siirtyi 24. huhtikuuta Atlantin laivaston mukana Oraniin. 3. ja 4. viirikkö välttivät tuhon Britannian kuninkaallisen laivaston hyökkäyksessä Mers-el-Kebiriin ja ne siirtyivät lopulta Touloniin.
Alus lähti 9. syyskuuta 1940 Toulonista Gloiren ja Montcalmin kanssa läpäisten Gibraltarinsalmen kohtaamatta brittiläisiä aluksia. Osasto tankkasi Casablancassa, mistä se jatkoi Dakariin, jonne saavuttiin 14. syyskuuta. Alus lähti samojen alusten kanssa Dakarista 18. syyskuuta kohti Librevilleä, mutta brittiläinen laivasto-osasto esti osaston matkan. Montcalm ja Georges Leygues pakenivat briteiltä ja ne palasivat Dakariin, jossa alukset avustivat brittien ja Vapaan Ranskan joukkojen hyökkäyksen (operaatio Menace) torjunnassa 23.-25. syyskuuta. Georges Leygues sai kaksi osumaa HMAS Australiaan ja se vältti torpedohyökkäyksen.
Lukuun ottamatta kultavarannon siirtoa Casablancaan elokuussa 1941 seuraavina kahtena vuotena aluksen palvelus oli vähäistä. Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa ja Saksan miehitettyä Vichyn Ranskan liittyi Georges Leygues kuten muutkin ranskalaiset sotalaivat liittoutuneisiin. Alkuvuodesta 1943 alus aloitti Dakarista Atlantin merireittien valvonnan ja 13. huhtikuuta se pysäytti saksalaisen saarronmurtajan Portlandin, jonka miehistö upotti aluksensa.
Heinäkuusta lokakuuhun alus oli huollettavana Portlandissa Yhdysvalloissa, missä lentokoneiden vaatimat tilat ja varusteet poistettiin ja alukselle asennettiin lisää ilmatorjunta-aseistusta. Alus palasi Dakariin jatkaen saarronmurtajien etsintää, kunnes kesäkuussa 1944 se osallistui Normandian ja Etelä-Ranskan maihinnousujen tukemiseen. Alus siirtyi 13. syyskuuta 1944 Touloniin. Alus tulitti Italian Rivieran rannikkoa Genovan ympärillä aina maaliskuuhun 1945, mikä oli samalla aluksen viimeinen sotaoperaatio. Alus oli toukokuusta 1945 tammikuuhun 1946 huollettavana Casablancassa.
Alus osallistui Indokiinan sotatoimiin tukien tykkitulellaan maajoukkoja. Se osallistui 1956 Suezin kriisiin, jolloin alus johti Ranskan merivoimien alusten muodostamaa Israelin maavoimia Gazan kaistalla tukenutta tulitukiosastoa. Georges Leygues poistettiin palveluksesta 1. toukokuuta 1957 ja myytiin romutettavaksi marraskuussa 1959.
FS Marseillaise (1935)

| Marseillaise |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, Nantes
Kölinlasku:  23. lokakuuta 1933
Laskettu vesille:  17. heinäkuuta 1935
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  Toulonissa miehistönsä upottama 27. marraskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 600 t (standardi) 9 120 t (kuormattu)
Pituus:  179 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,5 m
Syväys:  5,35 m
Koneteho:  84 000 hv
Nopeus:  31 solmua
Miehistöä:  540
Aseistus
Aseistus:  9 x 155 mm tykkiä kolmoistorneissa 8 x 90 mm ilmatorjuntatykkiä 24 x 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x 550 mm torpedoputkea
Marseillaise oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty marseljeesin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta Nantesista, missä köli laskettiin 23. lokakuuta 1933. Alus laskettiin vesille 17. heinäkuuta 1935 ja valmistui 10. lokakuuta 1937.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Välimeren laivueen (ransk. Escadre de la Méditerranée) 3. risteilijädivisioonaan, jonka muut alukset olivat La Galissonnière ja Jean de Vienne. Aluksesta tehtiin 1938 divisioonankomentajan kontra-amiraali Decouxin lippulaiva. Münchenin kriisi siirsi divisioonan alusten huollot, mitkä saatiin toteutettua lokakuusta 1938 tammikuuhun 1939. Alus oli 27. tammikuuta - 10. maaliskuuta 1939 sijoitettuna La Galissonnièren kanssa Ranskan Länsi-Afrikkaan tukikohtinaan Dakar ja Conakry. Sodanuhkan vuoksi divisioona liitettiin Emile Bertinin alaisuuteen koottuun keveään iskuosastoon (ransk. Forces légères d'attaque), johon se liittyi 13. toukokuuta 1939 Bizertessä.
Maaliskuussa 1940 3. risteilijädivisioona kuljetti kaksi pataljoonaa legioonalaisia ja kolme rykmenttiä Afrikan kevyttä jalkaväkeä (ransk. tiralleurs) Pohjois-Afrikasta Marseilleen. Kukin risteilijä kuljetti 500-600 miestä kerralla. Marseillaise lähti 3. maaliskuuta Oranista ensimmäiselle neljästä matkastaan, joista viimeinen päättyi 10. maaliskuuta. Sotamateriaalin erityisesti lentokoneiden hankinta Yhdysvalloista piti maksaa kullalla, joten kultaa piti kuljettaa Kanadaan ja sieltä edelleen Yhdysvaltoihin. Marseillaise ja Jean de Vienne kuljettivat marraskuussa 1939 ensimmäisen erän Toulonista Kanadaan. Italian sotaan liittymisuhan vuoksi Ranskan merivoimia järjesteltiin uudelleen, jolloin 3. risteilijädivisioona siirrettiin 30. huhtikuuta Bizerteen Force de Raidiin suojaamaan Ranskan etuja Pohjois-Afrikassa. Divisioonan tehtävänä oli suojata Sisiliansalmessa Aleksandriaan matkanneita taistelulaivoja Provence, Bretagne ja Lorraine. Divisioona palasi 2. toukokuuta Oraniin.
Divisioona siirtyi Oranista kesäkuun alussa kahden hävittäjän saattamana Algeriin. Ranskan antauduttua 4. heinäkuuta 1940 alus palasi viirikkönsä mukana Touloniin. Britannian kuninkaallisen laivaston hyökättyä Mers-el-Kebiriin Saksa antoi luvan uudelleen varustaa tietyn osan Ranskan laivastosta, jolloin Marseillaise liitettiin uudelleen 25. syyskuuta Toulonissa muodostettuun Vichyn Ranskan Avomerilaivastoon (ransk. Forces de haute mer).
Alus suojasi 4. marraskuuta 1942 Jean de Viennen kanssa Strasbourgin Toulonista Hyeresiin, mistä risteilijät palasivat 11. marraskuuta Touloniin. Saksan miehittäessä Vichyn Ranskan aluksen miehistö tuhosi 27. marraskuuta aluksensa Toulonissa. Saksalaisjoukot saapuivat maihinnousuportaille, mutta heitä kiellettiin saapumasta alukselle. He eivät pyrkineet alukselle väkivalloin, vaan seurasivat aluksen hidasta kaatumista laiturilta. Aluksen viimeiset upseerit poistuivat alukselta räjähdysten repiessä aluksen pirstaleiksi ja sytyttäessä tulipaloja, jotka saatiin sammumaan 3. joulukuuta. Upseerit siirrettiin sotavankeuteen. Hylky romutettiin 1946-1947.
Montserrat

Montserrat on Britannian hallinnoima tuliperäinen 102 neliökilometrin kokoinen saari Leewardsaarilla itäisellä Karibianmerellä. Sen valtionpäämies on Britannian monarkki, jota saarella edustaa kuvernööri. Saarella on oma parlamenttinsa ja hallituksensa, ja saarelaisilla on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuus.
Montserrat oli asumaton, kun Kristoffer Kolumbus näki sen marraskuussa 1493 ja nimesi sen espanjalaisen Montserratin luostarin mukaan. Saaren asuttivat 1632 Saint Kittsistä lähetetyt irlantilaiset. Samana vuonna siitä tuli Englannin siirtomaa. Saari vaihtoi muutamia kertoja omistajaa, kunnes se palautettiin 1783 Britannialle. Oma siirtomaansa Montserratista tuli 1962 lyhytaikaisen Länsi-Intian federaation hajottua. Montserrat on kärsinyt 1900-luvun lopulla luonnonmullistuksista: hurrikaani Hugo tuhosi saarta 1989 ja Soufrière Hillsin 1995 alkanut purkaus muutti kaksi kolmasosaa saaresta asuinkelvottomaksi.
Montserratissa oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 4 922 asukasta. Asukkaita oli 1990-luvun alkupuolella yli 10 000, mutta tulivuorenpurkausten jälkeen yli puolet väestöstä muutti ulkomaille. Väestö on pääosin afrikkalaistaustaista, mutta saarella elää myös eurooppalaisten jälkeläisiä. Englanti on virallinen kieli, mutta suurin osa puhuu kreolikieltä. Montserratin kulttuuri on karibialaista, mutta siinä on sävyjä irlantilaisesta perinteestä. Saari oli 1970- ja 1980-luvuilla merkittävä rock-keskus, sillä Beatlesin tuottaja George Martin perusti 1977 saarelle levytysstudion, joka suljettiin 1989. Kriketti on saaren suosituin urheilulaji.
Maantiede

Montserrat on noin 102 neliökilometrin laajuinen vuoristoinen saari. Sen leveys on 11 ja pituus 18 kilometriä. Saari sijaitsee Karibialla 43 kilometriä lounaaseen Antiguasta ja 70 kilometriä luoteeseen Guadeloupesta.
Saaren sisäosissa on kolme vuorialuetta, Silver Hills pohjoisessa sekä Centre Hills ja Soufrière Hills keskiosissa. Rannikkotasanko on kapea, ja se nousee jyrkästi sisäosien vuoristoihin. Vuoristoja halkovat kapeat laaksot ja rotkot. Saaren korkein kohta on Soufrière Hillsiin kuuluva Chances Peakin huippu, joka on 915 metriä korkea. Rannikoilla on joitakin rantoja, joiden hiekka on vulkaanisuuden takia harmaata tai ruskeata.
Soufrière Hillsin tulivuori purkautui tuhoisasti heinäkuussa 1995 ja aiheutti laajoja evakuointeja. Purkausten sarjassa Soufrière Hills vuoroin kasvoi ja romahti, ja suurimmassa purkauksessa kesäkuussa 1997 lähes seitsemän neliökilometriä metsää, maanviljelysmaata ja kyliä tuhoutui tuhkan ja pyroklastisen pilven takia. Purkausten takia Montserratin eteläosa on julistettu suljetuksi alueeksi (Exclusion Zone), jolle pääsy on kielletty.
Saarten ilmasto on trooppinen, eikä lämpötila juurikaan vaihtele vuodenaikojen välillä. Lämpötila on keskimäärin 22–31 celsiusastetta. Sademäärä on tuulenpuoleisilla rinteillä 1 700 millimetriä vuodessa, lounaisosan suojanpuolen rinteillä 1 250 millimetriä. Kesällä ja syksyllä uhkana ovat hurrikaanit.
Noin viidesosa Montserratista on metsän peitossa. Vaikka eteläosien vehreät metsiköt tuhoutuivat pahoin vuoden 1995 tulivuorenpurkauksessa, Centre Hillsin alue säilyi lähes koskemattomana. Saaren kotoperäiseen eläimistöön kuuluvat muun muassa montserratinturpiaali, vaskitsalaji Diploglossus montisserrati ja ”vuorikanaksi” kutsuttu suuri sammakkolaji Leptodactylus fallax.
Historia > Ensimmäiset asukkaat ja eurooppalaiset

Montserratin ensimmäiset asukkaat saapuivat noin 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua, ja myöhemmin saarelle tuli karibeja. Saari oli kuitenkin asumaton, kun Kristoffer Kolumbus näki saaren marraskuussa 1493 ja nimesi sen espanjalaisen Montserratin luostarin mukaan. Saaren asuttivat 1632 läheisen Saint Kittsin kuvernöörin Thomas Warnerin lähettämät irlantilaiset. Samana vuonna saaresta tuli Englannin siirtomaa. Montserratissa alettiin kasvattaa tupakkaa ja indigoa sekä myöhemmin puuvillaa ja sokeria.
Ranskalaiset hyökkäsivät useita kertoja Montserratin ensimmäisiä asukkaita kohtaan ja ottivat saaren haltuun 1664. Saari vaihtoi tämän jälkeen muutamia kertoja omistajia, kunnes se palautettiin Pariisin rauhassa 1783 Britannialle.
Historia > Talouden ja hallinnon muutokset 1800- ja 1900-luvuilla

Orjia alettiin tuoda Montserratille suurimittaisesti todennäköisesti 1660-luvulla. Vuoteen 1810 mennessä heitä oli jo 7 000, eli huomattavasti enemmän kuin uudisasukkaita. Saaren plantaasijärjestelmä romahti 1800-luvulla orjuuden lakkauttamisen ja sokerin hinnan laskemisen jälkeen. Joseph Sturgen johtama Montserrat Company osti tuottamattomat tilat, istutti limettejä ja aloitti saaren limettimehun tuotannon. Lisäksi hän rakennutti koulun ja myi maata saarelaisille. Tämän seurauksena saarelle muodostui paljon pientiloja.
Montserrat oli 1871–1956 osa Brittiläisiä Leewardsaaria ja vuosina 1958–1962 osa Länsi-Intian federaatiota. Montserratista tuli lopulta oma siirtomaansa liittovaltion hajoamisen jälkeen.
Kansan vapautusliike (PLM) sai 1978 vaaleissa kaikki seitsemän paikkaa sen lakiasäätävään elimeen. PLM kannatti itsenäisyyttä taloudellisen omavaraisuuden jälkeen. Monet montserratilaiset kuitenkin vastustivat itsenäisyyttä. Asema Britannian siirtomaana hyödytti, kun hurrikaani Hugon tuhottua saarta 1989 britit auttoivat rakentamaan uuden hallintorakennuksen, Plymouthin sairaalaan uuden siiven, taloja ja teitä.
Historia > Soufrière Hillsin purkaus

Pitkään uinunut tulivuori Soufrière Hills alkoi purkautua heinäkuussa 1995. Suuri purkaus kesäkuussa 1997 tappoi 19 ihmistä ja muutti kaksi kolmasosaa maasta asuinkelvottomaksi. Seurauksena myös pääkaupunki Plymouth hylättiin ja lentoasema suljettiin. Tulivuori on tämän jälkeenkin purkautunut useasti, ja esimerkiksi heinäkuussa 2003 useita taloja tuhoutui suoja-alueen eteläosassa.
Vuonna 2009 pääministeriksi valitun Reuben Meaden kaudella Montserratin uusi perustuslaki otettiin käyttöön. Se antoi Montserratille laajemman itsehallinnon ja vahvisti ihmisoikeuksia.
Politiikka

Montserrat on Kansainyhteisöön kuuluva itsehallinnollinen, Britannian merentakainen territorio. Britannian monarkki on valtionpäämies, ja monarkkia edustaa kuvernööri.
Montserratin lakiasäätävä elin on yksikamarinen ja yhdeksänpaikkainen parlamentti. Pääministeri valitaan parlamentin edustajista, ja se on yleensä enemmistöpuolueen johtaja. Kuvernööri nimittää pääministerin, joka johtaa hallitusta, jossa on neljä ministeriötä.
Montserratin asukkaille myönnettiin Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuus vuonna 2002.
Talous

Montserratin tärkeimmät tulonlähteet olivat 1980-luvulla maatalous ja matkailu. Molemmat alat kärsivät pahoin syyskuussa 1989, kun hurrikaani Hugo vaurioitti 90 prosenttia infrastruktuurista. Talouden uudelleenrakentamista vaikeutti vuonna 1995 alkanut tulivuoritoiminta. Purkaukset tuhosivat Montserratin tärkeimmän talouskeskuksen ja saaren pääkaupungin Plymouthin, joka hylättiin 1995–1996.
Montserrat on joutunut purkauksen jälkeen tukeutumaan ulkomaiseen apuun. Talouden suurimmat alat 2000-luvun alussa olivat palvelut ja rakennusteollisuus. Maanviljelyä harjoitetaan lähinnä sisämaanmarkkinoille. Montserratin rahayksikkö on Itä-Karibian dollari.
Vuonna 1995 alkanut purkaus vaurioitti pahoin myös maan liikennerakennelmia. Uusia teitä on kuitenkin rakennettu saaren pohjoisosiin. Saaren ainoa lentokenttä ja Plymouthin merisatama suljettiin 1997. Little Bayyn rakennettiin uusi satama, ja John A. Osbornen lentoasema valmistui 2005. Uutta lentoasemaa pitää päämajanaan lentoyhtiö FlyMontserrat.
Turismin lisäksi saaren taloutta on pyritty rakentamaan uudelleen hiekan kaivuun ja geotermisen energian varaan.
Väestö

Montserratissa oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 4 922 asukasta. Sen suurin kylä oli 670 asukkaan Look Out. Bradesissa oli 449 ja St. Peter’sissa 436 asukasta. Montserratin väkiluku oli parhaimmillaan 1990-luvun alkupuolella yli 10 000, mutta tulivuorenpurkausten jälkeen yli puolet väestöstä muutti Britanniaan, Antiguaan ja muihin Karibian alueen maihin. Osa asukkaista on palannut 1990-luvun lopulla, mutta jatkuvat purkaukset eivät ole kannustaneet paluuseen.
Väestö on pääosin afrikkalaistaustaista, mutta saarella elää myös eurooppalaisten jälkeläisiä. Englanti on virallinen kieli, mutta suurin osa puhuu myös samantapaista kreolikieltä, jota puhutaan myös Jamaikalla. Kaikki merkittävimmät uskontokunnat ovat kristillisiä.
Montserratin kymmenen vuotta kestävä oppivelvollisuus alkaa viiden vuoden iässä. Peruskoulutus on ilmaista, ja jatkokoulutusta taloustieteessä ja humanistisissa tieteissä antaa Montserrat Community College. Korkeakoulutusta alueella tarjoaa Länsi-Intian yliopisto, jolla on kampukset Barbadoksella, Jamaikalla ja Trinidadilla ja Tobagolla.
Kulttuuri

Montserratin kulttuuri on karibialaista, mutta siinä on sävyjä irlantilaisesta perinteestä. Monet kansantavat ovat lähes kadonneet 1900-luvulla. Aiemmin kristillisten rituaalien jälkeen tai kriisiaikana esitettiin jumbee-tanssi, jonka avulla ihmiset saattoivat mennä transsimaiseen tilaan.
Montserrat oli 1970- ja 1980-luvuilla merkittävä rock-keskus, sillä The Beatles -tuottaja George Martin perusti 1977 saarelle studion. Siellä äänittivät muun muassa Paul McCartney, Rolling Stones ja Elton John. Saarella levytettiin muun muassa Dire Straitsin Brothers in Arms, Stingin ...Nothing Like the Sun  ja Duran Duranin Rio. Studio suljettiin 1989, kun hurrikaani Hugo oli vaurioittanut sitä pahoin. Martin auttoi 2006 keräämään varoja saarelle rakennettuun kulttuurikeskukseen.
Urheilu

Montserratin suosituin urheilulaji on kriketti ja  jalkapallo on toiseksi suosituin. Montserratilaisista kriketinpelaajista Jim Allen ja Lionel Baker ovat päässet edustamaan Länsi-Intian krikettimaajoukkuetta. Montserratin jalkapallomaajoukkue oli lokakuussa 2015 FIFAn rankingissa sijalla 183.
Aiheesta muualla

Montserratin hallitus (englanniksi)
Montserrat National Trust (englanniksi)
The Montserrat Reporter -lehden kotisivut (englanniksi)
Montserrat Tourist Board (englanniksi)
Montserrat Volcanvo Observatory (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Väli-Amerikan valtiot
| --- | --- |
Mantereen maat:  Belize  Costa Rica  El Salvador  Guatemala  Honduras  Meksiko  Nicaragua  Panama 
Saarivaltiot:  Antigua ja Barbuda  Bahama  Barbados  Dominica  Dominikaaninen tasavalta  Grenada  Haiti  Jamaika  Kuuba  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Trinidad ja Tobago 
Itsehallintoalueet:  Anguilla  Aruba  Bonaire  Brittiläiset Neitsytsaaret  Caymansaaret  Curaçao  Guadeloupe  Martinique  Montserrat  Navassa  Puerto Rico  Saba  Saint Barthélemy  Saint-Martin  Sint Eustatius  Sint Maarten  Turks- ja Caicossaaret  Yhdysvaltain Neitsytsaaret 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  UK Parliament 
Muut:  NARA 
Montserratin kartta.
Montserrat ilmakuvassa.
Monsterratin pääministeri Reuben Meade (oik.) tapaamassa vuonna 2012 brittipoliitikko Mark Simmondsia.
Vuonna 2006 otetussa kuvassa näkyvät 1995 tapahtuneen tulivuorenpurkauksen jäljet saaren pääkaupungissa Plymouthissa.
Montserratin uusi John A. Osbornen lentoasema.
Montserratin kulttuurikeskus.
Pekka Liukkonen

Pekka Liukkonen (s. 31. elokuuta 1958) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka edusti urallaan Pieksämäen NMKY:tä, Salon Viestiä ja Varkauden Tarmoa.
”Tassu” Liukkonen pelasi yhteensä 448 pääsarjaottelua ja voitti viisi Suomen mestaruutta vuosina 1978–1981 ja 1989. Suomen lentopallomaajoukkuetta Liukkonen edusti 198 kertaa vuosina 1979–1989. Hän on maaotteluiden määrässä kaikkien aikojen tilastossa sijalla 11.
Pekka Liukkosen poika on uimari Ari-Pekka Liukkonen. Hänen tyttärensä Sofia Liukkonen pelaa lentopalloa naisten 1-sarjassa Kausalan Yrityksen joukkueessa.