stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Göran Kropp

| Lars Olof Göran Kropp |
| --- | --- |
 Kropp vuonna 1995
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1966 Jönköping, Ruotsi
Kuollut: 30. syyskuuta 2002 (35 vuotta) Vantage, Washington, USA
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  seikkailija, vuorikiipeilijä
Lars Olof Göran Kropp (11. joulukuuta 1966 Jönköping, Ruotsi – 30. syyskuuta 2002 Yhdysvallat) oli ruotsalainen vuorikiipeilijä ja seikkailija. Kropp oli avoliitossa vuorikiipeilijä ja seikkailija Renata Chlumskan kanssa. Kroppin elämästä on tehty kirja nimeltä 8000+.
Kropp kuoli 30. syyskuuta 2002 lähellä Vantagea Washingtonissa, Yhdysvalloissa. Hän kuoli päävammoihin pudotessaan 18 metriä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Savonlinna (1883–1901)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1883–1901 ilmestynyt sanomalehti.
Lehden perustaja oli edellisen Savonlinna-lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja myöhemmin nuorsuomalainen. Savonlinnan Maria Ramstedt oli vuonna 1889 Sammon Ida Grönroosin ohella Suomen ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja. Sortovuosina perustuslailliselle kannalle asettunut lehti arvosteli kärkevästi hallituksen toimia ja se lakkautettiin yhden varoituksen jälkeen ainiaaksi.
Savonlinna ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1894 lähtien kahdesti ja vuodesta 1899 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 1950 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät Emil Collan (1883–1884), Aleksander Ramstedt (1885–1889), Maria Ramstedt (1889–1894), Juho Alhola (1894–1895), Juho Seppälä (Lappi-Seppälä, 1895–1898), A. B. Sarlin (1898–1900), Matti Pärnänen (1900) ja V. A. Marjanen (1900–1901).
Aiheesta muualla

Savonlinna digitoituna kansalliskirjastossa
Egotrippi

| Egotrippi |
| --- | --- |
 Egotrippi Ilosaarirockissa 2009
Tiedot
Toiminnassa:  1993–
Tyylilaji:  pop rock
Kotipaikka:  Suomi,Pori
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Mikki Kauste, laulu, piano, kosketinsoittimet   Knipi, laulu, kitara   Skele, kitara   Anssi Maasalo, basso   Risto Niinikoski, rummut  
Entiset jäsenet:  Mikko "Pide" von Hertzen, rummut   Aakku Cederberg, basso   Mikko Mäkelä, basso   Sampo Haapaniemi, rummut  
Levy-yhtiö:  Sony, 1994–1995   Zen Garden, 1995–2006   Suomen Musiikki, 2008–  
Aiheesta muualla
egotrippi.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Egotrippi on vuonna 1993 perustettu porilainen popyhtye, jonka ensiesiintyminen tapahtui 8. lokakuuta 1993 
Kulosaaren Casinolla. Orkesteri sai nimensä yhtyeen ”Egotripillä”-laulun mukaan.
Egotripin kappaleita ovat mm. ”Älä koskaan ikinä”, "Asfaltin pinta", ”Matkustaja”, ”Koivuniemen herra”, "Mestaripiirros", "Mustat varjot", ”Posteljooni” ja ”Unihiekkaa”.
Historia lyhyesti > Alkutaival

Egotrippi lähetti perustamisensa jälkeen demoja eri levy-yhtiöihin. Egotripin onnistui vuonna 1994 päästä monikansallisen Sony-levy-yhtiön artistiksi. Debyyttialbumi Egotrippi julkaistiin keväällä 1995. Levyltä irrotettiin singleksi kappale ”Kesäpäivä”, ja ”Egotripillä”-kappaleeseen tehtiin videokin, mutta menestys oli vaatimatonta. Jo vuoden 1995 lopulla Egotrippi sai lähtöpassit Sonylta.
Historia lyhyesti > Tasaista suosiota ja kokoonpanovaihdoksia

Zen Garden -yhtiö teki yhtyeen kanssa levytyssopimuksen vielä vuonna 1995. Maaliskuussa 1997 julkaistiin Egotripin toinen studioalbumi Superego, jolta oli saatu maistiaisia jo edellisenä kesänä ”Se on tosi jees” -kappaleen muodossa. Levy sisältää muun muassa yhtyeen ensimmäisen hitin ”Unihiekkaa” sekä toisen radiohitin ”Tänään ei kukaan vastaa”. Muita levyltä löytyviä kappaleita ovat muun muassa ”Lydia”, Teinikuningatar, Ympyrä sekä Elokuu. Ennen levyn julkaisua rumpali Pide päätti keskittyä toisen yhtyeensä Lemonatorin toimintaan, ja tilalle otettiin Sampo Haapaniemi.
Kiertueen jälkeen Egotrippi valmisteli kolmatta albumiaan, joka julkaistiin seuraavan vuoden elokuussa. Ennen  Alter Ego -albumin äänityksiä basisti Aakku lähti myös yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Mikko Mäkelä. Alter Ego oli Egotripin siihenastisen uran myydyin albumi.
Kiertueen ja pienen tauon jälkeen yhtyeen tuottajaksi tuli Lemonator-yhtyeen keulahahmo ja monitoimimies Lasse Kurki, jonka ohjauksessa Egotrippi julkaisi neljännen kokopitkän albumin Helsinki–Hollola. Tunnetuimmat kappaleet levyltä ovat musiikkivideokappale Koivuniemen herra, Asunto 35, Umpikujassa, Lennokki sekä Tällaisena iltana. Egotrippi lähti jälleen kiertueelle. Julkaistuaan singlejen B-puolista ja harvinaisuuksista koostuvan Moulaa!-tuplakokoelman siirtyi Egotrippi valmistelemaan viidettä studioalbumia keväällä 2002.
Historia lyhyesti > Suosio kasvaa

Matkustaja-albumin tekoprosessi oli yhtyeen mukaan vaikeampi kuin yhdenkään heidän aikaisemmista levyistään. Basisti Mikko Mäkelä oli jättänyt yhtyeen ennen äänityksiä, ja yhtye teki levyä nelimiehisenä. Levyä työstettiin yli vuoden ajan ja esimerkiksi levyn avauskappaletta Mustat varjot yhtye hioi vuoden ajan. Kappale Älä koskaan ikinä pääsi Nousukausi-elokuvaan sekä sen soundtrackille. Matkustaja-albumi poiki Egotripille yhtyeen ensimmäisen kultalevyn.
Vuotta myöhemmin julkaistu 20 Suosikkia -kokoelmalevy ylitti platinarajan loppukeväästä 2005. Kokoelmalla olleesta, Matkustaja-levyltä ylijääneestä Matkustaja-kappaleesta tuli yhtyeen uran suurin hitti. Kappale poiki yhtyeelle myös Emma-patsaan vuoden 2004 parhaana kotimaisena kappaleena keväällä 2005. Matkustaja oli Gramexin tilastojen mukaan myös kaupallisten radioiden soitetuin kotimainen kappale vuonna 2004.
Elokuussa 2005 keikkabasistina yhtyeessä toiminut Anssi "Prinssi" Maasalo liittyi Egotripin viralliseksi jäseneksi ja yhtyeen historian kolmanneksi basistiksi. Egotrippi julkaisi uransa kuudennen studioalbumin Vielä koittaa uusi aika 22. helmikuuta 2006. Albumi nousi Suomen virallisella listalla Egotripin uran ensimmäiseksi listaykköseksi ja ylitti nopeasti kultalevyyn vaadittavan 15 000 myydyn levyn rajan. Yhtye teki maalis-toukokuussa 2006 koko Suomen kattavan kiertueen.
Egotripin seitsemäs studioalbumi Maailmanloppua odotellessa julkaistiin lokakuussa 2008 ja se nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen Virallisen listan sijalle kaksi pysyen listalla viisi perättäistä viikkoa. Albumi palkittiin seuraavana vuonna kolmella Emma-patsaalla.
Historia lyhyesti > Taukoa ja sivuprojekteja

Maailmanloppua odotellessa -levyn kiertueiden jälkeen yhtyeen toiminta hiipui. Tänä aikana mm. rumpali Sampo Haapaniemi keskittyi omiin tuotantotöihinsä, Knipi sävelsi Anna Puulle kappaleita sekä soitti hänen levyillään ja Mikki Kauste julkaisi soololevyn ”Lintumies”.
Historia lyhyesti > Yhtye aktivoituu jälleen

Egotrippi aktivoitui jälleen vuonna 2013 ja teki 20-vuotisjuhlansa kunniaksi kiertueen ja julkaisi juhlalevyn ”Pilvien alla, maan päällä”. Levy sisälsi Knipin ja Mikin muille artisteille säveltämiä kappaleita joita Egotrippi ei koskaan aiemmin ollut itse levyttänyt. Ensimmäisenä singlenä julkaistu ”Mestaripiirros” sai runsaasti radiosoittoa.
Kiertueen päätteeksi rumpali Sampo Haapaniemi jätti yhtyeen. Uudeksi rumpaliksi valittiin Risto Niinikoski ja uuden levyn äänitykset aloitettiin. Tammikuussa 2015 julkaistiin ”Uusi aamu” -niminen single ”Vuosi nolla” -nimeä kantavalta levyltä.
Vuonna 2014 Egotrippi aloitti uuden studioalbumin äänitykset keikkailun lomassa. Uusi albumi "Vuosi Nolla" julkaistiin keväällä 2015.
Historia lyhyesti > Vuoroin vieraissa

Egotrippi on versioinut muiden suomalaisten artistien ja yhtyeiden kappaleita. Vuonna 2001 julkaistulta Moulaa!-tuplalevyltä löytyy useampiakin cover-kappaleita - muun muassa Kirkan Leijat sekä Nylon Beat -orkesterin kappaleet Satelliitti irrallaan ja Naparengas. Samaiselta kokoelmalta löytyy jo aiemmin vuonna 2000 Tuomari Nurmion kunniaksi julkaistulta tribuutti-levyltä Tuomarin todistajat tutuksi tullut raskaiden kitaroiden sävyttämä versio Viiniä! Malja marttyyreille -kappaleesta. Egotrippi soittaa Leevi and the Leavings -yhtyeen tribuuttilevyllä Melkein vieraissa – Tribuutti Leevi and the Leavingsille erään yhtyeen muistetuimmista kappaleista Rin tin tin .
Egotripin jäsenet ovat tehneet musiikkia muille suomalaisille artisteille ja soittamalla muissa kokoonpanoissa. Knipi on säveltänyt musiikkia ainakin Tiktakille ja Irinalle sekä Anna Puulle. Jonna Tervomaalle sävellyksiään ovat tarjonneet sekä Mikki että Knipi. Yhtyeen rumpali Sampo Haapaniemi on tuottanut Teleks-yhtyeestä tutun Markus Koskisen kanssa rippikoululauluista koostuvat Tilkkutäkki-levyt sekä Ella ja Aleksi -lastenlaululevyt.
Knipi on soittanut ja laulanut englanniksi sivuprojektina Krispies ja The Tunes -nimisissä orkestereissa. Yhtyeen jäsenet ovat tehneet useita vierailuja yksittäisten kappaleiden verran muiden artistien levyille. Esimerkkinä mainittakoon Knipin ja Mikin laulaminen Don Johnson Big Bandin kappaleen Island Girl taustalla ja Knipin esiintyminen Tuure Kilpeläisen sekä Matti Johannes Koivun levyillä.
Jäsenet

Mikki Kauste
Knipi
Skele
Anssi Maasalo
Risto Niinikoski
Jäsenet > Entiset jäsenet

Sampo Haapaniemi
Mikko "Pide" von Hertzen
Aakku
Mikko Mäkelä
Julkaisut > Studioalbumit

Egotrippi (1995)
Superego (1997)
Alter Ego (1998)
Helsinki–Hollola (2000)
Matkustaja (2003)
Vielä koittaa uusi aika (2006)
Maailmanloppua odotellessa (2008)
Pilvien alla, maan päällä (2013)
Vuosi nolla (2015)
10 (2017)
Aina matkalla jonnekin (2020)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Egotripin kotisivut
Egotrippi Last.fm:ssä (englanniksi)
Egotrippi Myspacessa (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Egotripin parhaita
| n k Egotrippi |
| --- | --- |
 Mikki Kauste  Knipi  Skele  Anssi Maasalo  Risto Niinikoski   Sampo Haapaniemi  Mikko "Pide" von Hertzen  Aakku  Mikko Mäkelä 
Studioalbumit:  Egotrippi  Superego  Alter Ego  Helsinki–Hollola  Matkustaja  Vielä koittaa uusi aika  Maailmanloppua odotellessa  Pilvien alla, maan päällä  Vuosi nolla  10  Aina matkalla jonnekin 
Kokoelmat:  Moulaa!  20 Suosikkia 
Singlet:  ”Kesäpäivä”  ”Se on tosi jees”  ”Lydia”  ”Unihiekkaa”  ”Tänään ei kukaan vastaa”  ”Ympyrä”  ”Pois minusta paha henki”  ”Ulkopuolella”  ”Posteljooni”  ”Lautturi”  ”Hei pieni” / ”Poika kalpea”  ”Koivuniemen herra”  ”Umpikujassa”  ”Tällaisena iltana”  ”Käytettyä ilmaa” / ”Lennokki”  ”Polkupyörälaulu”  ”Älä koskaan ikinä”  ”Mustat varjot”  ”Sininen”  ”Sinä vain” / ”Tarpeeton mies”  ”Varovasti nyt”  ”Matkustaja”  ”Asunto 35”  ”Nämä ajat eivät ole meitä varten”  ”Asfaltin pinta”  ”Vuokses sun”  ”Iloinen aina”  ”Rin tin tin”  ”Hyvästi naiset”  ”Valssi”  ”Kaikenlaista harmia”  ”Muistutus”  ”Mestaripiirros”  ”Hyvä hetki”  ”Nopeimmat junat”  ”Uusi aamu”  ”Vuosi nolla”  ”He istuivat puiston penkillä”  ”Kuka vain käy”  ”Hehkulamppu”  ”Valtatie”  ”Matkalla Alabamaan”  ”Vieläkö mut voi pelastaa?”  ”Ennen ja nyt” 
Katso myös:  diskografia 
Egotrippi vuonna 2001
National League (jääkiekko)

| National League |
| --- | --- |
 National Leaguen logo
Laji:  Jääkiekko
Maa(t):   Sveitsi
Perustettu:  1916
Toimitusjohtaja:  Denis Vaucher
Joukkueita:  14
Hallitseva mestari:  ZSC Lions
Eniten mestaruuksia:  HC Davos (31)
Alempi taso:  Swiss League SRL
TV:  SRG, Teleclub
Sivusto:  nationalleague.ch
National League (NL) on Sveitsin korkein jääkiekon liigataso. Liiga koostuu neljästätoista joukkueesta, joista kahdeksan parhaiten sijoittunutta jatkaa pudotuspeleihin.
ZSC Lions on hallitseva mestari.
Sarja tunnettiin vuoteen 2008 asti nimellä Nationalliga A, mutta Suomessa sarja tunnetaan myös nimellä Sveitsin liiga. Vuosina 2008–2017 sarja pelasi nimellä National League A.
Sarjan ottelukohtainen yleisökeskiarvo kauden 2014–2015 runkosarjapeleissä oli korkein Euroopan jääkiekkosarjoista: 6 762.
NLA:ssa pelaa tavallisesti merkittävä määrä suomalaisia. Kaudella 2023-24 sveitsin kansalaisten jälkeen suomalaiset olivat seuraavaksi yleisin kansalaisuus koko liigassa.
Mestarit

1916 – Akademischer SC Zürich
1917 – HC Bern
1918 – HC Bern
1919 – HC Vevey
1920 – HC Vevey
1921 – HC Rosey-Gstaad
1922 – EHC St. Moritz
1923 – EHC St. Moritz
1924 – HC Château d'Oex
1925 – HC Rosey-Gstaad
1926 – HC Davos
1927 – HC Davos
1928 – EHC St. Moritz
1929 – HC Davos
1930 – HC Davos
1931 – HC Davos
1932 – HC Davos
1933 – HC Davos
1934 – HC Davos
1935 – HC Davos
1936 – ZSC Lions
1937 – HC Davos
1938 – HC Davos
1939 – HC Davos
1941 – HC Davos
1942 – HC Davos
1943 – HC Davos
1944 – HC Davos
1945 – HC Davos
1946 – HC Davos
1947 – HC Davos
1948 – HC Davos
1949 – ZSC Lions
1950 – HC Davos
1951 – EHC Arosa
1952 – EHC Arosa
1953 – EHC Arosa
1954 – EHC Arosa
1955 – EHC Arosa
1956 – EHC Arosa
1957 – EHC Arosa
1958 – HC Davos
1959 – SC Bern
1960 – HC Davos
1961 – ZSC Lions
1962 – EHC Visp
1963 – HC Villars
1964 – HC Villars
1965 – SC Bern
1966 – GCK Lions
1967 – EHC Kloten
1968 – HC La Chaux-de-Fonds
1969 – HC La Chaux-de-Fonds
1970 – HC La Chaux-de-Fonds
1971 – HC La Chaux-de-Fonds
1972 – HC La Chaux-de-Fonds
1973 – HC La Chaux-de-Fonds
1974 – SC Bern
1975 – SC Bern
1976 – SCL Tigers
1977 – SC Bern
1978 – EHC Biel
1979 – SC Bern
1980 – EHC Arosa
1981 – EHC Biel
1982 – EHC Arosa
1983 – EHC Biel
1984 – HC Davos
1985 – HC Davos
1986 – HC Lugano
1987 – HC Lugano
1988 – HC Lugano
1989 – SC Bern
1990 – HC Lugano
1991 – SC Bern
1992 – SC Bern
1993 – EHC Kloten
1994 – EHC Kloten
1995 – EHC Kloten
1996 – EHC Kloten
1997 – SC Bern
1998 – EV Zug
1999 – HC Lugano
2000 – ZSC Lions
2001 – ZSC Lions
2002 – HC Davos
2003 – HC Lugano
2004 – SC Bern
2005 – HC Davos
2006 – HC Lugano
2007 – HC Davos
2008 – ZSC Lions
2009 – HC Davos
2010 – SC Bern
2011 – HC Davos
2012 – ZSC Lions
2013 – SC Bern
2014 – ZSC Lions
2015 – HC Davos
2016 – SC Bern
2017 – SC Bern
2018 – ZSC Lions
2019 – SC Bern
2021 – EV Zug
2022 – EV Zug
2023 – Genève-Servette HC
Aiheesta muualla

National League A:n viralliset kotisivut
Jatkoaika.comin keskustelua Sveitsin liigasta
Joitakin otteluja on National Leaguessa siirretty jalkapallostadionille.selvennä
Aarno Rinne

Aarno Rinne (11. heinäkuuta 1941 – 20. syyskuuta 2024 Askainen) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Rinne edusti koko uransa ajan vuosina 1958–1973 Tampereen Ilves-Kissoja. Kaikkiaan hän pelasi yhdeksän mestaruussarjakauden aikana 126 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Rinne pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1964–1965 yhteensä kahdeksan maaottelua.
Judo

| Judo |
| --- | --- |

Perustettu:  1882
Alkuperämaa:   Japani
Perustaja(t):  Jigorō Kanō
Vaikutteet:  Jujutsu
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
Judo (jap. 柔道, jūdō) on Japanista lähtöisin oleva kamppailulaji, jonka kehitti Jigorō Kanō 1880-luvulla. Nimi jūdō tarkoittaa joustavaa tai pehmeää tietä, periksiantamisen taitoa. Judotekniikat koostuvat heitoista, sidonnoista, käsilukoista ja kuristuksista. Harrastajan tason kertoo hänen vyöarvonsa – ylin vyö on musta, 6.–8. dan-arvoilla on mahdollista käyttää myös punavalkoista tai 9. ja 10. dan punaista vyötä.
Historia

Judon kehitti japanilainen professori ja samuraiperheen poika Jigorō Kanō jujutsun tyylisuuntana. Sana jūdō tarkoittaa 'pehmeä tie', ja lajista oli karsittu jujutsuun kuuluvia vaarallisia lyöntitekniikoita. Kanō perusti lajinsa opiskeluun vuonna 1882 Kōdōkan-judoinstituutin. Kanōn joukkue voitti vuonna 1886 ottelussa kilpailevan jujutsu-koulukunnan, minkä seurauksena Japanin armeija ja poliisi ottivat judon koulutusohjelmaansa, ja sitä alettiin opettaa myös maan kouluissa. Kanō vastusti judon kehittymistä kilpaurheiluksi, ja hän loi oppilailleen kilpailun korvikkeeksi arvoasteikon, jonka tunnusmerkkinä on vyön väri.
Kanō ja hänen oppilaansa alkoivat esitellä judoa länsimaissa 1900-luvun taitteessa. Euroopan Judoliitto perustettiin 1949, ja kaksi vuotta myöhemmin järjestettiin ensimmäiset EM-kilpailut. Kansainvälinen Judoliitto perustettiin 1951, ja lajin ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin Tokiossa 1956. Olympialaisissa judo oli ensi kertaa Tokiossa 1964, ja se on ollut vakituisesti olympiaohjelmassa vuodesta 1972 alkaen. Naiset alkoivat kilpailla Euroopanmestaruuksista 1975, maailmanmestaruuksista 1980 ja olympiamitaleista 1992.
Judossa ei ollut pitkään painoluokkia. Vasta kun hollantilaisjätti Anton Geesink osoitti MM-kilpailuissa 1961 suurten judokojen edun, lajiin tuli avoimen luokan lisäksi kolme painoluokkaa.
Jigorō Kanōn luomat judon periaatteet

Judo perustuu osin siihen, että vastustajan voimaa ja massaa käytetään häntä itseään vastaan. Judon pääperiaatteet ovat maksimaalisen tehon periaate, yhteisen hyvän periaate, sekä joustavuuden periaate. Joustavuuden periaatteesta onkin judon kehittäjä Jigorō Kanō sanonut:
»Jos vastassani on mies, jonka määrittelemme voimaltaan kymmenen yksikön vahvuiseksi, kun taas itse olen seitsemän yksikön vahvuinen, ei minun auta ruveta työntämään häntä. Hänhän työntäisi minut kumoon helposti. Jos taas annan hänelle vastusta sopivasti, jotta hän työntäisi koko voimallaan minua ja sitten väistän, kaatuu hän itse.»
Maksimaalisen tehon periaatteella tarkoitetaan sitä, että osaa käyttää tilanteen vaatiman määrän voimaa. Voima on myös osattava käyttää maksimaalisesti hyödyksi. Oppilaat tulisi myös opettaa saamaan tarvittaessaan mahdollisimman paljon voimaa.
Yhteisen hyvän periaatteen on tarkoitus suojella harrastajia loukkaamasta toisiaan. Tällä tarkoitetaan sitä, ettei tarkoituksella vahingoiteta toista ja vahinkojakin pyritään välttämään. Esimerkiksi heiton jälkeen heittäjä (tori) muistaa kannattaa heitetyn (uke) kädestä, jottei tämä putoa täydellä painollaan mattoon (tatamiin) ja alastulo (ukemi) on helpompi tehdä.
Oikeaoppinen judon harrastaja eli judoka ei koskaan ole ylimielinen. Korkeakaan vyöarvo ei estä kunnioittamasta muita. Max Jensenin kertomaa tarinaa kirjassaan Judo (Tammi 1972, neljäs painos) vapaasti lainaten: Loukkaantuneenakin judoka käy kuitenkin katsomassa muiden harjoittelua, alempienkin vöiden. Kyūzō Mifunenkin (10. asteen musta vyö) sanotaan menneen oppimismielessä seuraamaan valkoisten vöiden harjoittelua.
Kilpailusäännöt

Judo hyväksyttiin olympialajiksi 1964. Lajissa naiset ja miehet kilpailevat omissa sarjoissaan. Kummassakin sarjassa on seitsemän painoluokkaa. Avoin luokka poistettiin olympialaisista vuoden 1984 kisojen jälkeen, sillä suurempaa painoa pidettiin lajissa selvästi edullisena.
Judotekniikat koostuvat heitoista, sidonnoista, käsilukoista ja kuristuksista. Heitot on jaettu viiteen luokkaan: käsiheitot, jalkaheitot, lonkkaheitot, uhrautumisheitot selälleen ja uhrautumisheitot kyljelleen.
Judon suomenkieliset säännöt ovat 50 sivua pitkät. Lajissa noudatetaan painoluokkia. Kilpailualue koostuu ottelu- ja suoja-alueesta. Koko alueen pitää olla peitetty judomatoilla eli tatameilla. Kansainvälisissä arvokilpailuissa kilpailualue on yleensä 14 × 14 m ottelualueen ollessa 10 × 10 m. Kotimaisissa kilpailuissa riittää pienempikin alue. Ottelijoiden tulee pääsääntöisesti pysyä ottelualueella, mutta poikkeustilanteissa voidaan kamppailun antaa jatkua suoja-alueella, jos se tapahtuu keskeytyksettä.
Ottelijat erotetaan toisistaan joko kilpailuvyön värin (valkoinen tai punainen) tai judopuvun eli judogin värin (valkoinen tai sininen) mukaan. Valkoisen nimi mainitaan kuulutuksissa, listoilla jne. Ensin, ja valkoinen sijoittuu aina aloitustilanteissa tuomarin oikealle puolelle. Suomessa alle 15-vuotiaat juniorit eivät saa käyttää sinistä judopukua. Näin hillitään kilpailijoihin kohdistuvien kustannusten nousua.
Tuomareita on kolme. Heistä yksi on matolla ja vastaa kilpailun tuomitsemisesta. Kaksi maton reunalla olevaa tuomaria voivat kuitenkin kumota mattotuomarin päätökset, jos he ovat asiasta keskenään yksimielisiä. Mattotuomari vastaa siitä, että päätökset tulevat kirjattua oikein. Mattotuomari julistaa päätökset sekä ääneen, että käsimerkein. Käsimerkkejä on paljon, jo pelkästään erilaisia varoituksia on virallisissa säännöissä lueteltu 14 sivun verran.
Judopukua ja hygieniaa koskevat omat sääntönsä. Puku ei saa olla liian iso tai pieni, pitkä tukka tulee olla sidottuna, eikä sormuksia, koruja, yms. sallita. Näin taataan kilpailijoiden turvallisuus.
Ottelut kestävät kahdesta viiteen minuuttia sarjasta riippuen. Jos tilanne ottelun päättyessä on tasan, jatketaan otteluaikaa niin kauan, että voittaja saadaan selville. Tiettyjen mattotuomarin komentojen välillä kello kuitenkin pysäytetään joko siksi, että ottelijat palaavat alkuasetelmiin, tai että tuomari voi korjata vaarallisena pitämäänsä yksityiskohtaa kilpailijoiden osalta. 
Pisteitä saa hyvistä heitto- ja sidontatekniikoista. Pisteitä on kahdenlaisia: ippon (jap. 一本, eli täydellinen suoritus, jolloin kaikki heiton osa-alueet toteutuvat, tai sidonnan kesto ylittää maksimin. Jos heiton osa-alueista jokin jää vajaaksi tai sidonnan kesto ylittää minimirajan muttei saavuta maksimia, saa ottelija waza-arin (jap. 技あり). Kaksi waza-aria vastaa yhtä ipponia. Myös jos toinen ottelija luovuttaa esim. sidonnan, kuristuksen tai lukon vuoksi, toinen ottelija voittaa.
Judopuku

Judon harrastajat pukeutuvat valkoiseen tai siniseen pukuun, judogiin, joka suomennettuna tarkoittaa judopukua. Jūdōgi luotiin Kōdōkanissa, josta sen malli levisi myöhemmin käytettäväksi myös monissa muissa itsepuolustuslajeissa. Jūdōgi koostuu housuista ja takista, jotka on valmistettu puuvillasta. Koska judopuvun täytyy kestää heittämistä, kiskomista ja äkkinäisiä liikkeitä, se on huomattavasti jäykempää ja vahvempaa kangasta kuin esimerkiksi karatessa käytettävä puku eli karategi. Takki pysyy kiinni vyön eli obin avulla.
Judon arvokilpailuissa toinen ottelija pukeutuu tavallisesti siniseen pukuun, jotta tuomareiden ja katsojien on helpompi erottaa ottelijat toisistaan. Muissa kilpailuissa  voidaan käyttää perinteistä punaista ja valkoista otteluvyötä erottamaan ottelijat.
Vyöasteikko

Vyöarvo kertoo harrastajan tason. Arvot jaetaan oppilasasteisiin (kyū) ja opettaja-asteisiin (dan). Kun Jigoro Kano perusti Kodokan-judon, hän otti alusta asti mukaan vyöjärjestelmän. Tetsuji Sato on sanonut, että vyöarvon merkitys on subjektiivisesti harrastajan kannalta mielihyvän tuottaminen, ja objektiivisesti judon hierarkian, organisaation ja talouden ylläpitäminen.
Harrastajan taso osoitetaan vyön värillä hänen edetessään oppilas- (kyu-) asteiden läpi kohti mustaa vyötä: valkoinen, keltainen, oranssi, vihreä, sininen ja ruskea vyö (6.–1. kyu). Tämän jälkeen edetään mustan vyön asteisiin (1.–10. dan).
Vyöarvot alimmasta arvosta ylimpään:
6. kyū, valkoinen
5. kyū, keltainen
4. kyū, oranssi
3. kyū, vihreä
2. kyū, sininen
1. kyū, ruskea
1.–10. dan, musta
6.–8. dan voi käyttää myös punavalkoista vyötä
9.–10. dan voi käyttää myös punaista vyötä
Vyöasteikon värit ja vaativuustasot vaihtelevat eri maissa.
Judon aloittajalle myönnetään oikeus käyttää valkoista vyötä. Suomessa juniorit suorittavat varsinaisten vöiden lisäksi natsoja, eli punaisia raitoja vyöhönsä. Natsoilla erotetaan juniorit myös mm. kilpailuissa; heille ei saa tehdä esimerkiksi kuristuksia eikä lukkoja. Harjoituksen edetessä järjestetään nuorille aloittajille välikokeita lisänauhojen ansaitsemiseksi. Punaiset nauhat merkitään vyön molempiin päihin noin viiden senttimetrin etäisyydelle vyön päästä. Kolme nauhaa oikeuttaa vyökokeeseen, jonka suorittaneet etenevät seuraavalle vyöasteelle. Vähintään 16-vuotiaat judon harrastajat eivät käytä nauhoja, mikä merkitsee sitä, että kyseiselle judokalle (judon harrastajalle) saa judokilpailuissa tai harjoitusotteluissa eli randoreissa tehdä kuristuksia ja käsilukkoja. Joissakin muissa maissa nämä väliasteet on rakennettu esimerkiksi kaksivärisinä vöinä (keltainen -> kelta-oranssi -> oranssi -> jne).
Läpäisemällä raadin valvoman tasokokeen judoka korottaa eli graduoi vyöarvoaan. Vyön suoritusten välillä on minimiajat, joiden jälkeen voi graduoida seuraavaa vyöastetta. Käytännössä graduointiajan venyvät kuitenkin yleensä huomattavasti minimiaikoja pidemmiksi. Mustan vyön vyöarvoja eli daneja on kymmenen, ja ne suoritetaan tasokokein aivan kuten alemmatkin vyöarvot.