stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J. J. Tikkanen
Teoksia

Om wäxternas utbredning. Af J. J. T. Pennibibliotek för swenske allmogen i Finland utgifwet af nyländingar 34. Edlund, Helsingfors 1879
Der malerische Styl Giotto's: Versuch zu einer Charakteristik Desselben. Väitöskirja. Helsingfors 1884
Die Genesismosaiken von S. Marco in Venedig und ihr Verhältniss zu den miniaturen der Cottonbibel: Nebst einer Unterschung über den Ursprung der mittelalterlichen Genesisdarstellung besonders in der byzantinischen und italienischen Kunst. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1889.
Venedig och dess konst. Otava 1891
Eine illustrierte Klimax–Handschrift der Vatikanischen Bibliothek. Acta Societatis scientiarum Fennicae Tomus XIX, 2. Societas scientiarum Fennicae, Helsingfors 1893
Die Psalterillustration in Mittelalter I–III. 1895–1900
Finska konstföreningen 1846–1896. G. W. Edlund, Helsingfors 1896
Finnische Textilornamentik 1–2. Duncker & Humblot, Leipzig 1901
Die dekorative Kunst in Finnland. Dekorative Kunst illustrierte Zeitschrift für angewandte Kunst 6. F. Bruckman, München 1903
Die Psalterillustration im Mittelalter: Die byzantinische Psalterillustration: Der Utrecht–Psalter. Acta Societatis scientiarum Fennicae 31,5. Finska vetenskapssocieteten, Helsingfors 1903.
Die Kunst in Finland. Gesellschaft für vervielfältigende Kunst, Wien 1906.
Keskiaikaisen taiteen luonne. Tekijä, Helsinki 1907.
Kuvaamataiteet uudemmalla ajalla: Pääpiirteittäin. Otava 1910.
Katalog öfver konstsamlingarna i Ateneum. Uppgjord av J. J. T. Konstsamlingarna i Ateneum, Helsingfors 1911, lisäpainos 1914, uusi painos 1920.
Ateneumin taidekokoelmien luettelo. Helsinki 1911; uusi painos toim. Torsten Stjernschantz 1920.
Verzeichnis der Kunstsammlungen im Athenäum. Helsingfors 1912.
Die Beinstellungen in der Kunstgeschichte: Ein Beitrag zur Geschichte der künstlerischen Motive. Acta Societatis scientiarum Fennicae 42:1. Finska Vetenskapssocieteten, Helsingfors 1913.
Zwei Gebärden mit dem Zeigefinger. Acta Societatis scientiarum Fennicae 43:2. Finska Vetenskapssocieteten, Helsingfors 1914.
Madonnabildens historia och den kristna konstuppfattningen. Lilius & Hertzberg, Helsingfors 1916.
Tizian. Schildt, Borgå 1916.
Tizian, WSOY 1916.
Konsthistoria: Måleri och skulptur från fornkristna tider till våra dagar. Soderström, Helsingfors 1925.
Taidehistoria: Maalaus ja kuvanveisto muinaiskristillisistä ajoista meidän päiviimme. Ilmari Ahman suomentama. Otava 1927.
Die moderne bildende Kunst in Finnland. Statsrådet, Helsingfors 1925.
Modern art in Finland / L'art moderne en Finlande. Statsrådet, Helsingfors 1926.
Studien über die Farbengebung in der mittelalterlichen Buchmalerei. Nach dem Manuskript des Verfassers herausgegeben von Tancred Borenius. Commentationes humanarum litterarum Tomus 5,1. Societas scientiarum Fennica, Helsingfors 1933.
Anteckningar från sommaren 1874. Frenckellska tryckeri aktiebolagets presentboksserie 8. Helsingfors 1955.
Kirjallisuutta

Vakkari, Johanna 2007: Focus on form: J. J. Tikkanen, Giotto and art research in the 19th century. Väitöskirja. Helsingin yliopisto. ISBN 978-951-9057-65-1. (Tiivistelmä.)
Aiheesta muualla

Omakuva ja elämäkertaa Turun taidemuseon sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Johanna Vakkari: J. J. Tikkasen tieteellinen kortisto I. Tahiti 1/2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef 
J. J. Tikkasen muotokuva, Wilho Sjöström, 1913
Daniel Tilas

Olof Areniuksen maalaama muotokuva Daniel Tilaksesta noin vuodelta 1750.
Daniel Olofsson Tilas (2. maaliskuuta 1712 Ramsberg – 27. lokakuuta 1772 Tukholma) oli ruotsalainen vuoritieteilijä, vapaaherra ja valtiopäivämies, jota pidetään aikakautensa merkittävimpänä vuoriteollisuuden ja malminetsinnän vaikuttajana Ruotsin valtakunnassa. Hänen ansiostaan aloitettiin myös Suomen malmivarojen hyödyntämisen sekä laajamittainen kansannäytteiden kerääminen. Tilasin mukaan on nimetty Ruotsista löytynyt mineraali tilasiitti, CaMg(AsO4)F.
Elämä

Västmanlandissa sijaitsevassa Gamlebon ruukissa syntynyt Tilas opiskeli Uppsalan yliopistossa vuoritieteitä ja työskenteli vuodesta 1732 lähtien vuorikollegion auskultanttina. Hän teki matkoja Ruotsin ja Norjan pohjoisosiin, jossa Tilas tutustui alueiden luonnonoloihin sekä kaivostoimintaan. Vuosina 1737–1738 hän tutki mahdollisuuksia Suomen kulkuväylien ja elinkeinoelämän kohentamiseksi sekä vieraili myös Inkerinmaalla ja Karjalassa, jossa Tilas hankki tietoja Venäjän kaivosteollisuudesta muun muassa Äänisjärven ympäristössä.
Vuonna 1739 hänet nimitettiin hovijunkkariksi ja 1740–1745 Tilas oli mukana Ruotsin ja Norjan rajakomissiossa. Kamariherran arvonimi hänelle myönnettiin 1743 ja vuodesta 1745 lähtien Tilas työskenteli jälleen vuorikollegion palveluksessa muun muassa asessorina. Myöhemmin hän sai vielä vuorineuvoksen arvonimen. Pohjantähti-ritarikunnan kunniamerkki Tilasille myönnettiin vuonna 1757 ja vapaaherraksi hänet aateloitiin 1766. Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi Tilas valittiin jo kesäkuussa 1739 heti akatemian perustamisvuonna. Säätyvaltiopäiville hän osallistui kahdesti hattupuolueen edustajana. Tilas tunnettiin myös merkittävänä heradikkona ja sukututkijana.
Toiminta Suomessa

Daniel Tilas teki Suomeen kaksi tutkimusmatkaa vuosina 1737 ja 1738. Ne ulottuivat lähinnä Satakunnan maakunnan alueelle sekä Hämeen läänin Satakunnan puoleisiin rajapitäjiin, joissa hän tutki mahdollisuuksia Päijänteen ja Kokemäenjoen yhdistämiseen kanavalla. Tehtävän tarkoituksena oli luoda Päijänteeltä Selkämerelle ulottuva vesireitti. Tilasin vuonna 1740 tutkimuksistaan julkaisema raportti on ensimmäinen Suomesta tehty geologinen kartoitus, jonka ansiosta maan malmivaroja alettiin tutkimaan ja hyödyntämään. Hän on myös Suomen malminetsinnän laajemman kansannäytetoiminnan alullepanija. Tilasin vuonna 1740 julkaiseman raportin ohjeet ovat edelleen lohkare-etsinnän keskeisiä perusteita. Vuorikollegiossa työskennellessään hän tutki itse Suomesta lähetetyt näytteet.
Lokakuussa 1738 Tilas teki malmilöydöksen perusteella tarkastuksen Tammelan pitäjän Hopiavuorelle, jonne perustettu kuparikaivos myöhemmin nimettiin hänen mukaansa Tilasinvuoren kaivokseksi. Tilasin ehdotuksesta tehtiin myös Viljakkalassa sijaitsevan Haverin kaivoksen ensimmäiset koelouhinnat.
Tilas kirjasi havaintonsa nimellä Mineral historia öfver Björneborgs och Tavastehus lähner (1737–1738). Se on olemassa käsikirjoituksena Tukholmassa.
Teokset

En bergmans rön och försök i mineralriket, 1738.
Förslag till indelning af en svensk bergskompass, 1739.
Tal om stenrikets historia, 1742.
Utkast till Sveriges mineralhistoria, 1765.
Berättelse om Åtvidabergs kopparverk, 1765.
Aiheesta muualla

Aulis J. Alanen : Kuinka Outokumpu löydettiin 1738. Daniel Tilas ja "Tilasinvuori". Ensimmäisen perustavan malmintutkimuksemme 200-vuotismuisto, Helsingin Sanomat, 13.11.1938, nro 307, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vuorinen Pertti: Samoilua Satakunnan ja Hämeen luonnossa. Sukutieto 2/2000, s. 4-10.
Vuorinen Pertti: / Tilas, Daniel (1712 - 1772) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.9.2015.
Vuorinen Pertti: Varhaisia selvityksiä edesmenneistä rälssisuvuista. Sukutieto 4/2002, s. 4-7.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Georg Stolpe

Georg Stolpe (4. huhtikuuta 1778 Tukholma – 26. toukokuuta 1852 Nyköping) oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.
Stolpen vanhemmat olivat kirjanpainaja Carl Stolpe ja Sara Wacklin, Laihian kirkkoherran tytär. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja Turun akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 1802. Tukholman suomalaisen seurakunnan apulaiseksi hän tuli 1807, seurakunnan kirkkoherraksi hänet nimitettiin 1812. Seurakunnan lopettamista harkittiin, kun Suomi oli menetetty Venäjälle, mutta 1810 asetettu komitea ehdotti Gabriel Poppiuksen aloitteesta, että seurakunta säilytettäisiin toistaiseksi. Stolpen johdolla seurakunta toimi aina vuoteen 1835 saakka, jolloin hän siirtyi Nyköpingin kirkkoherraksi. Seurakunta jäi apulaisten hoidettavaksi ja sen toiminta supistui.
Stolpe oli jäsenenä vuoden 1811 virsikomiteassa. Hänet valittiin siihen tosin vasta vuoden 1818 lopulla, kun komitean valmistelema virsikirja hyväksyttiin 1819. Yksi hänen muokkaamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 546 "O Jesus Krist, du nådens brunn"
Stolpen puoliso vuodesta 1878 oli Anna Kristina Slöör.
Tinia

Tinia, terrakottaveistos, 300-250 eaa. Staatliche Antikensammlungen, München
Tinia (myös Tin tai Tina) on etruskien taivaan, salamoiden ja myrskyn jumala. Tinia oli etruskien pääjumala. Hänet kuvataan joskus parrakkaana, joskus parrattomana, mutta aina ympärillään rykelmä salamoita. Muita häneen liitettyjä tunnusmerkkejä ovat keihäs tai valtikka. Roomalaiset samaistivat Tinin Juppiteriin.
Tinia muodosti yhdessä puolisonsa Unin ja Menervan kanssa etruskien jumalten ylimmän kolmikon.
Time and a Word

| Time and a Word Yes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Marraskuu 1969 – tammikuu 1970
 Julkaistu: Kesäkuu 1970
 Tuottaja(t): Tony Colton
 Tyylilaji: progressiivinen rock psykedeelinen rock sinfoninen rock
 Kesto: 40.06
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Yesin muut julkaisut
| Yes 1969 | Time and a Word 1970 | The Yes Album 1971 |
Time and a Word on vuonna 1970 julkaistu Yes-yhtyeen toinen albumi. Tämä albumi jäi yhtyeen alkuperäiskokoonpanon viimeiseksi; kitaristi Peter Banks erotettiin jo ennen albumin julkaisua.
Banksin rooli yhtyeen kitaristina oli vähentynyt johtuen päätöksestä käyttää jousisoitinsovituksia suurimmassa osassa albumin kappaleissa. Yhtyeen sisäiset jänniteet kasvoivat tämän seurauksena, kunnes levyn nauhoitusten päätyttyä vuoden 1970 alussa yhtyeen muut jäsenet pyysivät Banksia lähtemään yhtyeestä. Banksin korvasi muutama kuukausi myöhemmin Steve Howe, joka on albumin USA-version kansikuvassa vaikka ei soitakaan levyllä.
Kappaleet

"No Opportunity Necessary, No Experience Needed" (4:48, Richie Havens, Jerome Moross)
"Then" (5:46, Jon Anderson)
"Everydays" (6:08, Stephen Stills)
"Sweet Dreams" (3:50, Anderson, David Foster)
"The Prophet" (6:34, Anderson, Squire)
"Clear Days" (2:06, Anderson)
"Astral Traveller" (5:53, Anderson)
"Time and a Word" (4:32, Anderson, Foster)
Time and a Word julkaistiin vuonna 2003 uudelleenmasteroituna painoksena, joka sisälsi lisäksi seuraavat kappaleet:
"Dear Father" (4:14)
"No Opportunity Necessary, No Experience Needed (Original Mix)" (4:46)
"Sweet Dreams (Original Mix)" (4:20)
"The Prophet (Single Version)" (6:33)
Kappaleista "Then", "Sweet Dreams", "Astral Traveller", "Dear Father" ja nimikappale "Time and a Word" julkaistiin 1974 kokoelmalla Yesterdays.
Albumin kannen Ison-Britannian painoksessa kuvattu naisvartalo on myös osana Roger Deanin kokoelmaa varten luomaa kantta.
"Dear Father" oli "Sweet Dreams" -singlen B-puoli.
Suomalainen Carita Holmström teki levyn nimikappaleesta "Time and a Word" version esikoisalbumilleen We Are What We Do (1973).
Kokoonpano

Jon Anderson – laulu, lyömäsoittimet
Peter Banks – sähkö- ja akustinen kitara, laulu
Tony Kaye – piano, Hammond-urut, Moog syntetisaattori
Chris Squire – basso, laulu
Bill Bruford – rummut, lyömäsoittimet
Tietokonetekniikan historia

Yleistä
Teoriat
Historiankirjoitus
Jako aikakausittain
Esihistoriallinen aika
Antiikin tiede
Keskiajan tiede
Renessanssin tiede
Tieteellinen vallankumous
Valistusajan tiede
Tiede teollisen vallankumouksen aikana
1900-luvun tiede
Jako aloittain
Matematiikka
Filosofia
Luonnontieteet
Tähtitiede
Biologia
Kemia
Ekologia
Maantiede
Geologia
Fysiikka
Yhteiskuntatieteet
Taloustiede
Kielitiede
Valtiotiede
Psykologia
Sosiologia
Uskontotiede
Tekniikka
Maataloustiede
Sähkö ja elektroniikka
Rakennustekniikka
Arkkitehtuuri
Kartografia
Kemiantekniikka
Tietokoneteknikka
Tietojenkäsittelytiede
Materiaalitiede
Lääketiede
Farmasia
Katso myös: Näennäistieteen historia
Burroughsin mekaaninen laskukone vuodelta 1890
Tietokonetekniikan historia käsittää niin tietokoneen, tietotekniikan, automaation kuin laskennan ja ihmisen ajattelun samanaikaisen kehittymisen näiden suhteen. Nykyaikaisen tietokoneen kehitys alkoi sähköisistä laskentalaitteista ja kehitys on kulkenut rele- ja putkikoneista transistoritietokoneiden kautta mikrokontrollereihin ja mikroprosessoreihin. Ensimmäiset tietokoneet 1940-luvulla oli tehty sotilaallisiin tarkoituksiin, muun muassa Saksan ja Japanin salakirjoitusjärjestelmien murtamiseen. Tietokonetta käytettiin aluksi ensisijaisesti laskemiseen (vrt. engl. computer). Nykyään tietokone ohjaa monesti laajoja järjestelmiä, esimerkiksi tietokoneohjattua tuotantoa, ase-, tiedustelu- tai johtamisjärjestelmää, liikennevaloja, puhelinkeskuksia, Internetin reitittimiä, autoja, pesukoneita, lähes kaikkia teknisiä järjestelmiä. Nykyaikaisen yhteiskunnan teknologinen pohja on keskeisesti tietokonetekniikkaa. Sulautetut järjestelmät ovat merkittävä kohde tietokonetekniikalle.
Laskennan ja matemaattisen kielen kehittyminen

Tietotekniikan kehityksen ensi askeleena voidaan pitää puhutun kielen kielioppia, joka laajensi kielen ilmaisukykyä. Sivilisaatioiden syntyessä hallinnolle ja kaupalle tärkeämmät numerot ja laskenta kehittyivät usein ennen kirjoitustaitoa. Ensimmäisenä laskukoneena voidaan pitää helmitaulua. Seuraava askel automaation suuntaan oli reikäkortin käyttöönotto Joseph Marie Jacquardin kutomakoneissa. Herman Hollerith sai vuoden 1890 Yhdysvaltain väestönlaskennan johtajalta tehtäväksi mekanisoida tiedonkäsittelyä. Hollerith tunsi Jacguardin kutomakoneen. Hollerith kehitti menetelmän, jossa korttien reikien läpi menevä tikku kytki sähköimpulssit, joita sitten laskettiin. Vuoden 1880 väestön laskennan tuloksia oli laskettu 7 vuotta ja nyt päästiin kahteen ja puoleen vuoteen, vaikka henkilöä kohti kerättiin aikaisemman viiden kysymyksen sijasta 200 kysymystä. Hollerith perusti yrityksen nimeltä ”Tabulating Machine corporation” TMC. Vuoden 1910 väestönlaskenta annettiin hintasyistä toisille yrityksille ja TMC joutui taloudellisiin vaikeuksiin. TMC yhdistyi kolmen muun alan yrityksen kanssa, jolloin toimitusjohtajaksi ja pääomistajaksi tuli Thomas J. Watson. Hän muutti yrityksen nimeksi myöhemmin ”International Business Machines” IBM.
Tietokoneiden kehittyminen > Tietokonesukupolvet

Tietotekniikan historia kuvataan usein jakamalla tietokoneet neljään sukupolveen:
rele- ja elektroniputkikoneet
transistorikoneet (TTL-logiikka, ECL-logiikka)
mikropiirikoneet
mikroprosessorikoneet
Tietokoneiden kehittyminen > Ensimmäisen sukupolven tietokoneet

Ensimmäisen sukupolven tietokoneet käyttivät muun muassa elektroniputkia, releitä ja mekaanisia komponentteja toimintoihinsa.
Charles Babbagen Analyyttinen kone (1837) – ensimmäinen yleiskäyttöisen tietokoneen tekninen kuvaus. Toteutus jäi pahasti kesken, mutta koneelle suunniteltu konekieli todettiin yli sata vuotta myöhemmin Turing-täydelliseksi.
Konrad Zusen Z1 (1937) – ensimmäinen ohjelmoitava binääriaritmetiikkaa käyttänyt laskukone, saksalainen. Z1 oli rakenteeltaan täysin mekaaninen ja käytössä hyvin epäluotettava. Laitteessa oli pieni hajasaantimuisti (64 sanaa), mutta käskyt luettiin muistin sijaan reikänauhalta, eikä käskykantaan kuulunut hyppykäskyjä.
Konrad Zusen Z3 (1941) – ensimmäinen luotettava ohjelmoitava binäärilaskukone. Vastasi loogisilta ominaisuuksiltaan Z1:tä mutta oli toteutettu releillä ja oli sen myötä riittävän luotettava insinöörien työkäyttöön. Zusen varhaiset koneet tuhoutuivat sodassa, joten niiden asema tunnustettiin vasta suhteellisen myöhään.
Atanasoff-Berry Computer (1941) – ensimmäinen täysin elektroninen binäärilaskukone, yhdysvaltalainen. Ei ollut ohjelmoitava vaan oli tarkoitettu pelkästään yhtälöryhmien automaattiseen ratkaisemiseen. Varhainen digitaalinen tietokone.
Colossus (1943) – ensimmäinen täysin elektroninen ohjelmoitava tietokone. Brittiläinen.
Harvard Mark I (1944) – yhdysvaltalainen relepohjainen laskukone. Vastasi ohjelmointiominaisuuksiltaan suunnilleen Z3:ea mutta käytti desimaalijärjestelmää binäärijärjestelmän sijaan.
ENIAC (1945) – ensimmäinen täysin elektroninen yleiskäyttöinen tietokone, yhdysvaltalainen. ENIAC oli Turing-täydellinen, mutta sen ohjelmointi vaati fyysistä kytkentöjen muuttamista.
IBM SSEC (1948)
Small-Scale Experimental Machine (SSEM) (1948) ja Manchester Mark I (1949) – prototyypit von Neumannin arkkitehtuurin toteuttavasta tietokoneesta, jotka johtivat Ferranti Mark 1:n toteuttamiseen. SSEM oli ensimmäinen tallennetun ohjelman tietokone eli ohjelmaa voitiin vaihtaa ilman fyysisiä muutoksia.
EDVAC (1949) – ENIACin seuraaja, joka käytti binääristä järjestelmää desimaalisen sijaan
EDSAC (1949) – ensimmäinen käyttökelpoinen von Neumannin arkkitehtuurin toteuttanut tietokone. Brittiläinen.
BINAC (1949) – ensimmäisiä elektronisia tietokoneita
Konrad Zusen Z4 (1950) – ensimmäinen kaupallinen tietokone. Tietokone oli vielä elektro-mekaaninen.
Ferranti Mark 1 ja UNIVAC I (1951) – ensimmäiset kaupalliset yleiskäyttöiset elektroniset tietokoneet.
Harwell Dekatron (1951) – ensimmäinen luotettavasti toimiva digitaalinen tietokone
ORDVAC ja ILLIAC I (1952) – ensimmäinen sarjatuotettu tietokone: samoja ohjelmia voitiin suorittaa molemmissa.
FACOM100 (1954) – ensimmäinen käytännöllinen japanilainen relepohjainen tietokone
FUJIC (1956) – elektroniputkiin perustunut ensimmäinen japanilainen elektroninen tietokone
FACOM128B (1959) – relepohjainen tietokone
Tietokoneiden kehittyminen > Toisen sukupolven tietokoneet

Toisen sukupolven tietokoneet siirtyivät aiemmista tekniikoista diskreetteihin transistoreihin. Toisen sukupolven tietokoneita:
TRADIC (1954)
Harwell CADET (1956)
Metrovick 950 (1956)
ETL Mark III (1956)
RCA 501 (1958)
NEAC 2203 (1959)
CDC 1604 (1959)
PDP-1 (1959)
IBM 1401 (1959)
IBM 7030 (1961)
LINC (1962)
Atlas (1962)
UNIVAC 1107 (1962)
CDC 3000
1950-luvun jälkipuoliskolla otettiin käyttöön puolijohteisiin perustuvat transistorit, jolloin tietokoneiden komponentit ja energian tarve pienenivät oleellisesti ja luotettavuus parani. Germanium-transistorit olivat käytössä kunnes piipohjaisia opittiin valmistamaan.
CDC 6600 -tietokoneeseen suunniteltu piipohjainen transistori oli ensimmäinen, joka oli nopeampi kuin germaniumiin perustuva.
Atlas-tietokoneen supervisoria on kutsuttu "ensimmäiseksi tunnistettavaksi moderniksi käyttöjärjestelmäksi".
Tietokoneiden kehittyminen > Kolmannen sukupolven tietokoneet

Kolmannen sukupolven tietokoneet perustuivat mikropiireihin. Kolmannen sukupolven tietokoneita:
IBM S/360 (1964)
IBM 1130 (1965)
RCA Spectra 70
UNIVAC 1108
HP 2100 -sarja
Data General Nova
General Electric GE-600
Honeywell 6000 -sarja
Erääksi kolmannen sukupolven tietokoneen tunnusmerkiksi sanotaan saman tietokoneperheen sisällä käytetty yhteensopiva arkkitehtuuri: aiemmin eri mallistoissa oli eri arkkitehtuuri ja malliston tietokoneet eivät olleet yhteensopivia.
1960-luvulla siirryttiin mikropiireihin, mikä pienensi jälleen komponenttien kokoa. Gordon Moore julkaisi artikkelin havainnosta, jonka mukaan komponenttien määrä mikropiirillä tuplaantui säännöllisesti kustannuksien pysyessä samana ja ennakoi tämän jatkuvan. Tämä tunnetaan nykyisin Mooren lakina. Dennard-skaalaus lisäsi havainnon, että energian kulutus on suhteessa transistorien pinta-alaan, jolloin sekä virta että jännite laskevat transistorien pienentyessä.
Mikropiirien kehitys 1960-luvun alussa toi tietokoneet sotilaslentokoneisiin, ohjuksiin ja osaan avaruusaluksista 1970-luvun alkuun mennessä. Mikropiirit tehdään piikiekolle erilaisilla ohutkalvon kasvatus -menetelmillä. Halpojen mikropiirien vyöryn aloitti CMOS-tekniikka 1970-luvulla.
Mikropiirien jälkeen seurannut mullistus oli mikroprosessorin keksiminen, joka mahdollisti mikrotietokoneen ja henkilökohtaisen tietokoneen eli PC:n synnyn. 1980- ja 1990-luvuilla siirryttiin suuritiheyksisiin mikropiireihin (VLSI) ja edelleen suurnopeuksisiin mikropiireihin (VHSIC).
Tietokoneiden kehittyminen > Viidennen sukupolven tietokoneet?

Eräissä lähteissä mainitaan viidennen sukupolven tietokoneet, joihin laskettaisiin muun muassa kämmentietokoneet, taulutietokoneet ja älypuhelimet.
Mikrokontrollereita kuten MCS-48, jotka integroivat muistin suorittimeen on myös kutsuttu viidenneksi sukupolveksi johtuen integraatiokehityksestä (monoliittinen mikrotietokone).
Japanissa aloitettiin vuonna 1982 projekti viidennen sukupolven tietokoneen kehittämiseksi, joka yhdistäisi tekoälyn toimintaa ”koneeseen, joka ajattelee”. Merkittävin vaikutus projektilla oli mahdollisesti lukuisien ihmisten kouluttaminen tietotekniikkaan. Google ilmoitti vuonna 2016 kehittäneensä koneoppimiseen suunnatun ”tensorisuorittimen” (engl. Tensor Processing Unit, TPU). TPU on ASIC-piiri, joka on sovitettu TensorFlow:n suorittamiseen. Myös useat muut yritykset työskentelevät tekoälyyn ja koneoppimiseen liittyvien ratkaisujen parissa. Kehitykseen liittyy läheisesti myös tarve laite-IO:n ja väyläteknologian tehokkuuden parantamiseen. Laitteiston kehitykseen liittyy myös tarve kehittää järjestelmäohjelmistoja, kirjastoja ja sovelluskehyksiä sekä kääntäjiä.
Kvanttitietokoneet voivat muuttaa näkemystä ratkaisevasti. Virheiden minimointi on näissä merkittävin kehitystavoite vielä vuonna 2017.
Tietokoneiden kehittyminen > Suomen vanhimmat tietokoneet

Suomalainen Telmac oli vuonna 1977 julkaistu mikrotietokoneen rakennussarja.
Tekniikan historia -lehti selvitti kesäkuussa 2017, missä sijaitsee vanhin Suomessa aidossa käytössä oleva tietokone. Lehden mukaan eräällä yrityksellä – joka ei halua nimeään julkisuuteen – on vielä käytössä vuonna 1988 asennettu IBM:n AS/400 -palvelin.
Muistien ja tiedontallennusvälineiden historia

reikäkortit, reikänauha
Keskusmuistit (työmuistit):
rumpumuisti
ferriittirengasmuisti
puolijohdemuisti
Massamuistit (pitkäkestoiset muistit):
magneettinauha
kiintolevyt
levykkeet
optinen levy (Laserdisc, CD, DVD)
FLASH-muisti
Kirjallisuutta

Suominen, Jaakko: Koneen kokemus. Tampere: Vastapaino 2003. ISBN 951-768-139-9
Aiheesta muualla

The History of Computer Storage, Zetta.net[vanhentunut linkki]
ENIAC
Z3
IBM 7030:n piirilevy.
CMOS-mikropiirin ohutkalvorakenne, joka pystytään tekemään muutaman kymmenen nanometrin viivanpaksuudella eli johtimen leveydellä.
IBM PC
Arnold Tilgmann

Tilgmann piirtäjän työssään.
Arnold Gotthard Tilgmann (12. syyskuuta 1902 Küssnacht, Sveitsi – 18. tammikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, kuvittaja, sekä liikemies ja mainos- ja pilapiirtäjä. Tilgmann oli kuvittajana tuotteliaimmillaan 1940- ja 1950-luvuilla.