stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Efraín Ríos Montt
Valtakausi

Kenraali Ángel Aníbal Guevara voitti 7. maaliskuuta 1982 presidentinvaalit. Hänen oli tarkoitus astua virkaan 1. heinäkuuta, mutta 23. maaliskuuta hän kaappasi vallan tukijoidensa kenraali Horacio Egberto Maldonado Schaadin ja eversti Francisco Luis Gordillo Martínezin tuella ja syrjäytti tuolloin presidenttinä olleen kenraali Fernando Romeo Lucas Garcían. Juntta hajotti kongressin ja kumosi perustuslain. 9. kesäkuuta juntan toiset kaksi jäsentä pakotettiin eroamaan, ja Ríos Montt jäi yksin asevoimien ylipäälliköksi ja puolustusministeriksi.
Ríos Montt kehitti kansallisen kasvun ja turvallisuuden suunnitelman tavoitteena opettaa kansalle kansallisuustunnetta ja kytkeä köyhät maanviljelijät ja alkuperäisväestö kansaan sillä perusteella, että lukutaidottomuus ja sivistymättömyys altisti heidät kansainväliselle kommunismille.
Väkivalta laajeni myöhemmin Ríos Monttin aloitettua verisen kampanjan vasemmistosissejä ja heidän tukijoitaan vastaan. Erityisesti mayaintiaaneja tapettiin tuhansittain poltetun maan taktiikkaa soveltaen. Yli 600 kylää tuhottiin, ja muun muassa Plan de Sánchezin kylässä surmattiin 250 c18. heinäkuuta 1982. Alkuperäisväestöä surmattiin yli 10 000 surmattiin maalis–heinäkuussa 1982, ja tuhannet pakenivat rajan yli Etelä-Meksikoon.
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan vieraili maassa joulukuussa 1982 ja kutsui Ríos Monttia ”hienoksi ja tinkimättömäksi mieheksi”. Tammikuussa 1983 Reagan myi Guatemalle helikopterien varaosia vakuutettuaan kongressille, että maan ihmisoikeustilanne oli parantunut. Vastineeksi Ríos Montt oli valmis herättämään uudelleen henkiin Keski-Amerikan puolustusneuvoston (Condeca) yhdistääkseen voimat El Salvadorin ja Hondurasin kanssa Nicaraguan vasemmistolaista sandinistahallitusta vastaan.
Vuoden 1982 lopulla Ríos Montt julisti sodan voitetuksi ja lupasi "katon pään päälle, työtä ja tortillaa" (techo, trabajo, y tortillas).
Ríos Monttia vastaan tehtiin hänen vallassaoloaikanaan kolme vallankaappausyritystä. 29. kesäkuuta 1983 hän julisti hätätilan ja ilmoitti heinäkuussa 1984 järjestettävistä vaaleista. 8. elokuuta 1983 kenraali Óscar Humberto Mejía Victores kuitenkin syrjäytti hänet verettömässä vallankaappauksessa.
Paluu politiikkaan

Ríos Montt perusti 1989 Frente Republicano Guatemaltecon (FRG). Hän yritti asettua presidenttiehdokkaaksi 1990, mutta perustuslakituomioistuin esti sen. Hän oli kuitenkin FRG:n edustajana kongressissa 1990–2004. Hänet valittiin 1994 yksikamarisen parlamentin puhemieheksi. Koska hän ei itse päässyt presidentiksi, hän tuki Alfonso Portilloa, joka hävisi niukasti 1995 ja voitti 1999.
Guatemalan perustuslaki kieltää entisiä vallankaappaajia nousemasta uudelleen valtaan vaaleissa, mutta lisäys hyväksyttiin 1986 ja Ríos Monttin kannattajien mukaan sitä ei voi soveltaa taannehtivasti. Hän julkisti ehdokkuutensa 24. heinäkuuta, mikäselvennä sai nimen Jueves Negro. Myöhemmin korkein oikeus hyväksyi hänet ehdokkaaksi, vaikka perustuslakituomioistuin oli estänyt hänen ehdokkuutensa 1990 ja 1995. Kampanjastaan huolimatta Ríos Montt jäi kolmanneksi saatuaan 19,3 prosenttia äänistä.
Espanja on vaatinut hänen luovuttamistaan tuomittavaksi kansanmurhasta syytettynä.
Toukokuussa 2013 Ríos Montt tuomittiin 80 vuodeksi vankeuteen kansanmurhasta ja sotarikoksista, mutta tuomio kumottiin kaksi viikkoa myöhemmin perustuslakituomioistuimessa menettelytapavirheen vuoksi.
Kuolema

Ríos Montt kuoli sydänkohtaukseen 91-vuotiaana 1. huhtikuuta 2018.
Aiheesta muualla

Ríos Montt, Efraín (Arkistoitu – Internet Archive) (Iberosäätiö)
Former Guatemala head loses immunity (BBC; 6.3.2001)
Guatemala coup leader to stand (BBC; 25.5.2003)
Guatemala coup leader defies ban (BBC; 8.6.2003)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fernando Romeo Lucas García | Guatemalan presidentti 1982–1983 | Seuraaja: Óscar Humberto Mejía Victores |
Elliott Smith

| Steven Paul Smith |
| --- | --- |
 Smith esiintymässä Los Angelesissa helmikuussa 2003.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1969
Kuollut: 21. lokakuuta 2003 (34 vuotta)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Elliott Smith
Aktiivisena:  1993–2003
Tyylilajit:  indie rock
Soittimet:  laulu   kitara   piano   klarinetti  basso   rummut
Yhtyeet:  Heatmiser
Levy-yhtiöt:  Kill Rock Stars   Domino   Virgin   DreamWorks Records
Aiheesta muualla
www.sweetadeline.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Elliott Smith (oik. Steven Paul Smith, 6. elokuuta 1969 Omaha, Nebraska – 21. lokakuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja muusikko.
Soitettuaan vuosia yhtyeessä nimeltä Heatmiser Smith aloitti soolouransa vuonna 1994. Hän nousi kuuluisuuteen, kun hänen Will Hunting -elokuvaan kirjoittamansa kappale ”Miss Misery” sai Oscar-ehdokkuuden parhaan alkuperäiskappaleen kategoriassa vuonna 1998.
Elliott Smith kuoli 34-vuotiaana 21. lokakuuta 2003 rintaan osuneeseen veitseniskuun. Kuolemaa on pidetty itsemurhana.
Diskografia

Roman Candle 1994
Elliott Smith 1995
Either/Or 1997
XO 1998
Figure 8 2000
From a Basement on the Hill 2004
New Moon 2007
Filmografia

Lucky Three: An Elliott Smith Portrait (1997), ohjannut Jem Cohen
Strange Parallel (1998), ohjannut Steve Hanft
Southlander (2001), ohjannut Steve Hanft ja Ross Harris
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elliott Smith Wikimedia Commonsissa
Sweet Adeline, viralliset Elliott Smith -kotisivut
Trash Treasury
Deltamarin

| Deltamarin Group |
| --- | --- |

Toimitusjohtaja:  Janne Uotila
Kotipaikka:   Turku, Suomi	
Liikevaihto:  23 000 000 € (2016)
Liikevoitto:  7 600 000 € (2016)
Henkilöstö:  224 (2016)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Deltamarin Group on Raisiossa vuonna 1990 perustetusta laivansuunnittelutoimistosta alkunsa saanut konserni, jolla on Suomen lisäksi toimipisteitä myös Kiinassa, Puolassa ja Kroatiassa. Yhtiön 400 työntekijästä noin 250 työskentelee Suomessa. Deltamarin Oy:n liikevaihto vuonna 2015 oli noin 36 miljoonaa euroa.
Lokakuussa 2012 Deltamarinin osake-enemmistön kerrottiin siirtyvän suomalaisilta kiinalaiselle AVIC International Investments Limited -yhtiölle 32 miljoonan euron kauppahintaan. Ostaja on osa Kiinan valtiollisesta puolustus- ja lentokoneteollisuusyritys Aviation Industry Corporation of China eli AVIC:a, jolla on yli 300 tytäryhtiötä eri puolilla maailmaa. AVIC on Fortune 500 -listalla sijalla 162 vuonna 2017.
Vuonna 1999 Deltamarinille myönnettiin Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinto.
Desmonsin oireyhtymä

Desmonsin oireyhtymä on oireisto, josta kärsivillä on sarveistunut iho ja maksavaurioita. Vammautuneet ovat lisäksi kuuroja, lyhytkasvuisia ja henkisesti kehitysvammaisia.
Desmonsin oireyhtymä todettiin ensi kertaa kolmella sisaruksella vuonna 1971. Maksavaurioihin kuuluvat hepatomegalia, glukoosikertymä ja kirroottisuus.
Desmons on ilmeisesti autosomaalisesti peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jota esiintyy harvemmin myös satunnaistapauksina.
Deep Insight

| Deep Insight |
| --- | --- |
 Deep Insight Rovaniemi Rockissa vuonna 2006.
Tiedot
Toiminnassa:  2002–
Tyylilaji:  rock, emo, pop
Kotipaikka:  Kokkola
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jukka Nikunen, laulu   Johannes Ylinen, kitara, taustalaulu   Jore Rantalainen, basso   Ville Kinaret, rummut   Tero Roininen, kitara  
Entiset jäsenet:  Joachim Kiviniemi (Rummut)  Kaj Kiviniemi (Basso)  Miska Holopainen (Basso)
Levy-yhtiö:  Fullsteam Records   HMC   Warner Music   Bullion Records (Japan)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deep Insight on suomalainen yhtye Kokkolasta, joka yhdistelee amerikkalaista rockia ja emoa.
Historia

Deep Insightin perustivat vuoden 2002 alkupuolella lapsuudenystävät laulaja Jukka Nikunen ja kitaristi Johannes Ylinen. Pian kokoonpanoon liittyivät serkukset basisti Kaj Kiviniemi ja rumpali Joachim Kiviniemi. Kaj Kiviniemen jätettyä yhtyeen pari vuotta myöhemmin basistiksi tuli Miska Holopainen. Bändin toisen albumin julkaisun jälkeen myös rumpali Joachim Kiviniemi jätti yhtyeen ja tilalle tuli Ville Kinaret. Samoihin aikoihin myös basisti vaihtui toistamiseen, ja Miska Holopaisen korvasi Jorma Rantalainen.
Vakiintuneella kokoonpanolla Deep Insight kiersi satoja keikkoja lähinnä Euroopassa laajasti julkaistujen Red Lights White Lines ja One Minute Too Late -albumeiden jälkeen. Bändi kiersi aktiivisimpaan aikaansa muun muassa The Rasmuksen, Blindsiden, The 69 Eyesin, Disco Ensemblen, Lost Profetsin ja Amuletin kanssa.
Yhtye siirtyi neljännellä albumillaan synkemmästä kitaramusiikista radioystävällisempään suuntaan, Sucker For Love -albumi oli äänimaisemaltaan kansainväliseltä kuulostavaa rockia ja se menestyi julkaisunsa jälkeen kohtalaisesti.
Bändi ilmoitti 2011 aloittaneensa uuden albumin työstämisen, mutta albumin sijaan ilmestyi ainoastaan single vuonna 2016. Nykyään bändi on tauolla. Yhtyeen jäsenistä Ville Kinaret on työskennellyt radiojuontajana.
Julkaisut > Albumit

Ivory Tower (2003)
Red Lights White Lines (2004)
One Minute Too Late (2006)
Sucker For Love (2009)
Julkaisut > EP

Julia (2002)
Julkaisut > Singlet

Zebras on the Wall (2003)
Itch (2004)
Hurricane Season (2005)
New Day (2006)
One Minute Too Late (2006)
Rock With My Band (2009)
Dangerous (2009)
It Kills Me (2009)
Let Me Go (2010)
Faith (2016)
Aiheesta muualla

Deep Insight Myspacessa (englanniksi)
/ Deep Insight Facebookissa
Desmond Young

Desmond Young (? – 27. kesäkuuta 1966) oli englantilainen upseeri, joka julkaisi toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1950 elämäkertakirjan saksalaisesta sotamarsalkasta Erwin Rommelista. Young jäi Rommelin vangiksi  Afrikassa.
Ekoterrorismi

Ekoterrorismi on väkivaltaa tai voimankäyttöä, jonka tavoitteena on herättää väestössä pelkoa ja saada sitä kautta muutoksia hallituksen ympäristöpolitiikkaan.
Toiminta

Ekoterroristit kohdistavat kampanjansa usein valtion toimintaa vastaan, mutta joskus myös yksityisiä yrityksiä vastaan. Ekoterroristeiksi kutsutut ryhmät eivät kutsu itseään ekoterroristeiksi vaan aktivisteiksi, ja he kiistävät olevansa terroristeja. He harjoittavatkin muiden aktivistien tavoin myös rauhanomaisia mielenosoituksia, protesteja, kansalaistottelemattomuutta ja lobbausta, sekä levittävät tietoa valtion ja yritysmaailman toimien haitallisesta vaikutuksesta ympäristöön. Sen lisäksi he kuitenkin harjoittavat myös ihmisiin ja omaisuuteen kohdistuvaa vahingontekoa, toisin kuin rauhanomaiset aktivistit. Ekoterroristit pyrkivät saamaan aikaan tilanteen, jossa vastustetun ympäristöpolitiikan toteuttamisen hinta nousee sen hyötyjä korkeammaksi. Väkivallan ja omaisuuden hävittämisen he perustelevat sillä, että se on pieni hinta suuremman ekokatastrofin välttämisestä.
Ekoterroristit ovat harjoittaneet esimerkiksi tuhopolttoja, kalastussiimojen katkomista ja koneiden sabotointia. Metsien hakkuuta vastustavat ekoterroristit saattavat iskeä metallipiikkejä puihin, jotta niiden kaataminen vahingoittaisi moottorisahoja tai metsureita. Ekoterrorismin aiheuttamat kuolonuhrit ovat useimmiten syntyneet sabotaasien tai tuhopolttojen seurauksena.
Ekoterroristit ovat ideologialtaan usein syväekologeja, jotka pitävät kaikkea elämää yhtä arvokkaana eivätkä usko eläinlajien arvojärjestykseen. Ekoterrorismi on eri asia kuin ympäristöterrorismi. Ekoterroristit pyrkivät suojelemaan ympäristöä eivätkä vahingoittamaan sitä. Ympäristöterroristit sen sijaan hyökkäävät ympäristöä vastaan ottamalla kohteekseen valtion luonnonvarat, kuten vesivarat tai metsät.
Historia

Ekoterrorismi nousi 1970-luvulla ympäristöliikkeestä ja muista yhteiskunnallisista liikkeistä. Ekoterroristien järjestöt ovat usein löyhästi järjestäytyneitä, eikä niillä ole paljonkaan sisäistä viestintää.
Yhdysvalloissa ekoterroristeiksi on kutsuttu muun muassa Eläinten vapautusrintamaa, Maan vapautusrintamaa, PETA-eläinsuojelujärjestöä sekä valaanpyyntiä vastustavaa Sea Shepherd Conservation Societya.
Suomeen ekoterroristista aktivismia saapui 1990-luvulla ja maassa on tapahtunut joitakin yksittäisiä Eläinten vapautusrintaman nimissä tehtyjä iskuja. Suojelupoliisin mukaan iskuja tapahtuu harvoin eikä Suomessa voida puhua ekoterrorismin aallosta.
Esa Laurema

Esa Markus Laurema (11. tammikuuta 1950 Helsinki – 23. syyskuuta 2010 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä ja valotaiteilija. Laurema oli Kuvanveistäjäliiton ja Taidemaalariliiton varsinainen jäsen. Laurema valmistui insinööriksi vuonna 1974, mutta oli aloittanut taiteellisen työnsä jo vuonna 1968. Taiteilijana hän oli itseoppinut.
Esa Laurema oli yksi taiteilijaseura Dimension perustajajäseniä.
Julkisia teoksia

Laurema on tehnyt sekä staattisia että kineettisiä teoksia. Espoossa Nöykkiön koulun pihalla on vuonna 1987 paljastettu kineettinen valoteos Valoprisma. Teoksen huipulla olevassa kaksimetrisessä yläosassa osassa on käytetty polykarbonaattia ja LED-valoja. Valo-osan tekninen kunnostus valmistui vuonna 2010 ja se asennettiin takaisin paikoilleen marraskuun 2010 alussa, vajaat kaksi kuukautta Laureman kuoleman jälkeen.
Vantaan Myyrmäessä, vuonna 1987 Imatran Voiman pääkonttoriksi valmistuneen toimitalon sisäpihalla on Laureman suunnittelema kineettinen valoteos Itä ja länsi. Teos valmistui vuonna 1990.
Sisätiloissa olevia teoksia on muun muassa staattinen konstruktio Riippusilta, joka paljastettiin Siilinjärven kunnankirjastossa vuonna 1986. Laureman kineettinen valoteos oli Suomen paviljongissa EXPO '92 -näyttelyssä Espanjan Sevillassa vuonna 1992.
Tampereen ammattikorkeakoulussa julkaistussa valotaidetta, sen historiaa ja nykyilmaisua opinnäytetyössään tutkinut Jenni Salovaara luonnehtii Laureman taidetta tilainstallaatioiksi, joissa valon sävyt ovat voimakkaita ja vaihtuvat hitaasti. Laurema kertoi haluavansa veistostensa muistuttavan orgaanisia systeemejä, ja siksi hän haluaa niiden sisältävän edes pieniä virheitä.
Aiheesta muualla

Esa Laurema Kuvataiteilijamatrikkelissa
Valoprisma, 1987, Espoo.
Dulce María Loynaz

| Dulce María Loynaz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1902
Kuollut: 27. huhtikuuta 1997
Kansalaisuus:  Kuuba
Vanhemmat:  isä Enrique Loynaz del Castillo
Uskonnollinen kanta:  roomalaiskatolisuus
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Kirjallinen suuntaus: lyriikka
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Dulce María Loynaz (loka-joulukuu 1902 Havanna – 27. huhtikuuta 1997 Havanna) oli kuubalainen runoilija, jota pidetään yhtenä maan runouden johtohahmoista. Hän sai Miguel de Cervantes -palkinnon vuonna 1992.
Kenraali Enrique Loynaz del Castillo oli Dulce María Loynazin isä.
Loynaz syntyi varakkaaseen sotilas- ja kulttuuriperheeseen, jonka isä Enrique Loynaz del Castillo oli vuoden 1902 Kuuban vapaussodan sankari. Perheen lapset eivät lainkaan käyneet julkisia tai yksityisiä kouluja, vaan heillä oli kotiopettajat. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa La Nación -lehdessä huhtikuussa 1920. Sen jälkeen hän teki useita matkoja Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hänen matkoihinsa kuului vierailuja myös Turkkiin, Egyptiin ja Lähi-itään. Erityisesti muinainen Egypti tuli sittemmin esille hänen runoudessaan. 1930–1940-luvuilla hän matkusteli Etelä- ja Keski-Amerikassa sekä Kanariansaarilla vuonna 1947 ja 1951. Hän hankki juristikoulutuksen, vaikkakaan ei juuri toiminut lakimiehenä. Sen sijaan hänen kotinsa täyttyi sosiaalisesta elämästä: siellä vierailivat kirjailijat Federico García Lorca sekä Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat Gabriela Mistral ja Juan Ramón Jiménez.
Kuuban sosialistinen vallankumous oli Loynazille järkytys. Hän erakoitui kotiinsa, mutta ei halunnut poistua maasta, koska hänen isänsä oli maan vapaussankari. Parinkymmenen vaikenemisen vuoden jälkeen hän kuitenkin jatkoi runojen ja muiden teosten julkaisua.
Teokset > Runot

Versos (1950)
Juegos de agua (1951)
Poemas sin nombre (1953)
Últimos días de una casa (1958)
Poemas escogidos (1985)
Poemas náufragos (1991)
Bestiarium (1991)
Finas redes (1993)
La novia de Lázaro (1993)
Poesía completa (1993)
Melancolía de otoño (1997)
La voz del silencio (2000)
El áspero sendero (2001, vuoden 1920 esikoisteoksen postuumi versio)
A woman in her garden: selected poems of Dulce Maria Loynaz. Judith Kerman (2002).
Teokset > Muut teokset

Jardín (1951) -novelleja-
Un verano en Tenerife (1958) -matkakertomus-
Yo fui (feliz) en Cuba (1993) -historiikki-
Canto a la mujer. Tomo I y II (1993) -kooste naisille kirjoitetuista teksteistä-
Confesiones de Dulce María Loynaz (1993) -kirjailijan haastattelu-
Fe de vida (1994) -mietelmiä-
Cartas a Julio Orlando (1994) -dokumentti-
Un encuentro con Dulce María Loynaz (1994) -haastattelu-
Alas en la sombra (1995) -omaelämäkerta-
Cartas que no se extraviaron (1997) -postuumi dokumentti-
Cartas de Egipto (2000) -postuumi dokumentti-
La palabra en el aire (2000) -postuumisti julkaistuja ajatelmia-
Deltan piirikunta (Michigan)

Deltan piirikunta (engl. Delta County) on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 36 903 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Escanaban kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1843.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deltan piirikunta (Michigan) Wikimedia Commonsissa
Esa Lahtela

Esa Esko Lahtela (s. 30. huhtikuuta 1949 Kesälahti) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011 ja tuli tunnetuksi sosiaalidemokraattien vasemman siiven edustajana.
Lahtela on ollut mukana Kiteen kaupunginvaltuustossa vuodesta 1985 lähtien ja sen puheenjohtajana vuosina 1993–2000. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti. Esa Lahtela on myös vuodesta 2004 toiminut Kalatalouden Keskusliiton johtokunnassa yhtenä sen varapuheenjohtajista. Esa Lahtela oli Pohjois-Karjalan vaalipiirin ääniharava vuoden 2003 (11 283 ääntä) ja 2007 (10 787 ääntä) eduskuntavaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää ollut ehdolla.
Muuta

27. tammikuuta 2008 Helsingin Sanomat mainitsi eduskunnan seksuaalista häirintää käsittelevässä jutussaan kansanedustaja Esa Lahtelan.   Esa Lahtela kanteli Julkisen sanan neuvostolle 6. helmikuuta 2008 Helsingin Sanomien artikkelista, joka käsitteli seksuaalista häirintää eduskunnassa. Juttu perustui tutkija Hertta Niemen eduskunnassa tekemään selvitykseen, jossa todettiin, että Suomen eduskunnassa tapahtuu seksuaalista häirintää.  Helsingin Sanomat jatkoi muiden uutisvälineiden aloittamaa uutisointia ja julkaisi jutun, jossa eduskunnassa työskentelevät naiset kertovat eduskunnan seksuaalisesti värittyneestä ilmapiiristä. Jutussa haastatellaan myös seitsemää kansanedustajaa, joiden käytöksen naiset nimeävät sopimattomaksi.   Viisi jutussa mainittua kansanedustajaa teki Julkisen sanan neuvostoon valituksen. Julkisen sanan neuvosto hylkäsi yhden kanteista, koska kantelija (kansanedustaja Pekka Vilkuna) kehotti artikkelissa naisia sietämään käytöstään ja sanoi: ”Jos ei sellaisia juttuja kestä, pitää pohtia uudestaan ammatinvalintaansa.” Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta langettavan päätöksen neljän kantelijan osalta, ja moitti Helsingin Sanomia hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta.
Julkisen sanan neuvoston päätös ei ollut yksimielinen. JSN:n kaksi naispuolista jäsentä jättivät eriävän mielipiteen, jossa he toteavat näin: "Jutussa ei syytetä ketään, vaan se välittää kuvan hämmästelevistä kansanedustajista, jotka valikoituivat haastateltaviksi taustahaastattelujen perusteella. Kokonaisuutena juttu osoittaa selvästi, että kyse on myös sukupuolikulttuurien ja käyttäytymisen maailmojen erilaisuudesta. Jutussa mainitut kansanedustajat eivät ilmeisesti olleet tulleet ajatelleeksi, että heidän puheensa tai käytöksensä voisi aiheuttaa mielipahaa tai loukata. Seksuaalista häirintää ja sen luonnetta koskeva keskustelu on välttämätöntä edelleenkin, vaikka häirinnän kieltävä tasa-arvolaki on ollut voimassa jo yli 20 vuotta."  Myöhemmin yksi lehtijutuissa mainituista kansanedustajista, Lyly Rajala, teki tutkintapyynnön jutusta. Rajala vaati oikeudessa 20 000 euron kärsimyskorvauksia. Juttua tutkittiin törkeänä kunnianloukkauksena. Oikeus vapautti toimittajan sekä hänen kolme esimiestään syytteistä, ja piti kantelijan vaateita perusteettomina.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
.aspx Esa Lahtela Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Pohjois-Karjalan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Hannu Hoskonen
Lauri Kähkönen
Esa Lahtela
Pekka Ravi
Eero Reijonen
Anu Vehviläinen
Esa Holopainen

Esa Holopainen tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Esa Holopainen (s. 1972), muusikko
Esa Holopainen (s. 1961), raviohjastaja
Esa Holopainen (s. 1958), sarjakuvantekijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Esa Holopainen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dicopomorpha echmepterygis

| Dicopomorpha echmepterygis |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Kiilupistiäiset Chalcidoidea
Heimo::  Mymaridae
Suku::  Dicopomorpha
Laji::  echmepterygis
Kaksiosainen nimi
 Dicopomorpha echmepterygis  Mockford, 1997 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dicopomorpha echmepterygis on toistaiseksi pienikokoisin tunnettu hyönteislaji. Tämän kiilupistiäisiin kuuluvan lajin kuvasi tieteelle Edward Mockford vuonna 1997.
Dicopomorpha echmepterygis elää loisena jäytiäislaji Echmepteryx hagenin munissa. Jokainen loisittu jäytiäismuna tuottaa 1–3 koirasta ja yhden naaraspuolisen pistiäisen. Aikuinen pistiäiskoiras on sokea, siivetön ja 139–240 µm pitkä. Sokeus ja siivettömyys perustuu siihen, etteivät koiraat koskaan poistu munasta vaan pariutuvat lähes puolet kookkaamman naaraspuolisen sisaruksensa kanssa. Parittelun jälkeen siivekkäät ja näkökykyiset naaraat jättävät munan ja lähtevät etsimään uutta jäytiäisen munaa, johon ne voivat munia oman jälkikasvunsa. Kehittyvät pistiäistoukat käyttävät jäytiäistoukan ravinnokseen ennen kuin tämä ehtii kuoriutua.
On mahdollista että eräillä, neitseellisesti lisääntyviksi arvelluilla kiilupistiäislajeilla on todellisuudessa suvullinen lisääntyminen ja vielä pienikokoisemmat, toistaiseksi löytymättömät koirasyksilöt.
Dukinfield Henry Scott

| Dukinfield Henry Scott |
| --- | --- |
 Dukinfield Henry Scott
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1854
Kuollut: 29. tammikuuta 1934 (79 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Annie Lorrain Smith
Tutkimusalue:  kasvitiede, kasvipaleontologia
Dukinfield Henry Scott (28. marraskuuta 1854 – 29. tammikuuta 1934) oli englantilainen kasvipaleontologi. Hän oli professori ja työskenteli Lontoossa, ja hän tutki erityisesti kivihiilikauden kasvien anatomista rakennetta.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä D.H.Scott.
Hänen isänsä oli arkkitehti Gilbert Scott.
Julkaisuja

Studies in Fossil Botany, 1920–1923
Extinct Plants and Problems of Evolution, 1924
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dukinfield Henry Scott Wikimedia Commonsissa
Scott, Dukinfield Henry: Details – Studies in fossil botany Biodiversity Heritage Library. Viitattu 6.10.2020. (englanniksi)
Scott, Dukinfield Henry: Details – Extinct plants and problems of evolution : founded on a course of public lectures delivered at the University college of Wales, Aberystwyth, in 1922 Biodiversity Heritage Library. Viitattu 6.10.2020. (englanniksi)