stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1974
Naisten maastohiihto > 4 × 5 km viesti

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Nina Baldytševa Nina Seljunina Raisa Smetanina Galina Kulakova | 1.02.57,39 |
| 2 |  | Sigrun Krause Petra Hinze Barbara Petzold Veronika Schmidt | 1.03.09,14 |
| 3 |  | Alena Bartošová Gabriela Sekajová Miroslava Jaškovská Blanka Paulů | 1.03.52,57 |
| 4 |  | Liisa Suihkonen Helena Takalo Marjatta Kajosmaa Hilkka Kuntola | 1.04.04,41 |
| 5 |  | Lena Carlzon Görel Partapuoli Gudrun Frojd Meeri Bodelid | 1.05.08,40 |
| 6 |  | Unni Fossen Katharina Bo Merge Aslaug Dahl Berit Mørdre Lammedal | 1.05.26,89 |
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Yhdistetty > Normaalikilpailu (K89 + 15 km)

| Sija | Maa | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ulrich Wehling | 424,14 |
| 2 |  | Günter Deckert | 420,28 |
| 3 |  | Stefan Hula | 417,93 |
| 4 |  | Hans Hartleb | 417,62 |
| 5 |  | Arne Bystøl | 404,82 |
| 6 |  | Rauno Miettinen | 404,22 |
Päivämäärä: 17.-18. helmikuuta
Suomen Erkki Kilpinen oli kilpailussa 12., Jukka Kuvaja 25. ja Markku Sinkko 39:s.
Mäkihyppy > Normaalimäki (K89)

| Sija | Maa | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Hans-Georg Aschenbach | 258,9 |
| 2 |  | Dietrich Kampf | 241,2 |
| 3 |  | Aleksei Borovitin | 239,3 |
| 4 |  | Walter Steiner | 239,1 |
| 5 |  | Bernd Eckstein | 238,1 |
| 6 |  | Tauno Käyhkö | 237,5 |

Päivämäärä: 16. helmikuuta
Suomen Esko Rautionaho oli kilpailussa seitsemäs, Kari Ylianttila 26. ja Paavo Maunu 37:s.
Mäkihyppy > Suurmäki (K112)

| Sija | Maa | Kilpailija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Hans-Georg Aschenbach | 240,4 |
| 2 |  | Heinz Wossipiwo | 223,3 |
| 3 |  | Rudolf Höhnl | 217,1 |
| 4 |  | Aleksei Borovitin | 214,6 |
| 5 |  | Jouko Törmänen | 213,9 |
| 6 |  | Karel Kodejška | 213,7 |
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Suomen Esko Rautionaho oli kilpailussa 12., Juhani Ruotsalainen 30. ja Tauno Käyhkö 57:s.
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Itä-Saksa | 5 | 6 | 0 | 11 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 3 | 1 | 3 | 7 |
| 3. |  Norja | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3. |  Ruotsi | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5. |  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 6. |  Suomi | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7. |  Puola | 0 | 0 | 2 | 2 |
| n k Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Olympialaiset:  1924  1928  1932  1936  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984 
Maailmanmestaruuskilpailut:  1925  1926  1927  1929  1930  1931  1933  1934  1935  1937  1938  1939  1941  1950  1954  1958  1962  1966  1970  1974  1978  1980  1982  1984  1985  1987  1989  1991  1993  1995  1997  1999  2001  2003  2005  2007  2009  2011  2013  2015  2017  2019  2021  2023  2025
Yhdystie 2810

Yhdystie 2810 on Tl. Koskelta Somerolle johtava yhdystie Varsinais-Suomen maakunnassa Suomessa. Osoitenimenä tiellä on Koskella Hämeentie ja Somerolla Turuntie. Tie on osa Turusta Hämeenlinnaan johtavaa, valtakunnalliseksi matkailutieksi  ja valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määriteltyä historiallista Hämeen Härkätietä.
Tien kulku

Tie saa alkunsa Kosken keskustasta Koskelta Marttilaan johtavan, niin ikään Hämeen Härkätien reittiin kuuluvan yhdystien 2264 ja Koskelta Mellilään johtavan yhdystien 2260 risteyksestä. Sieltä se kulkee Kosken keskustaajamassa Tuimalan kylän halki, ylittää Paimionjoen Patakosken luona ja ohittaa Kosken kartanon ja Vähäsorvaston kylän, jonka luona siitä erkanee yhdystie 2805 Ypäjälle. Tämän jälkeen tie seuraa Paimionjoen etelärantaa Kosken Värmälässä.
Someron alueella tie kulkee Pitkäjärven kylässä ja ylittää Paimionjoen uudelleen Hovirinnan sillalla Hovirinnankosken luona Pitkäjärven länsipäässä lähellä Långsjön kartanoa. Pitkäjärven jälkeen tie seuraa Paimionjoen pohjoisrantaa ja sivuuttaa Åvikin kartanon Someron Sillanpään kylässä, kulkee edelleen jokea seuraten Someron Pyölin ja Lahden ja Pusulan kylien kautta Pusulanjärven pohjoisrantaa, läpi Rautelan kylän Rautelanjärven ja Saarentaanjärven pohjoispuolitse Someron Pappilan ja Jaatilan kylien kautta, ylittää Someron Kirkkojärveen laskevan Jaatilanjoen Someron Ruunalassa ja yhtyy kantatiehen 52 Someron Joensuussa. Jatkona sille Hämeen Härkätien reitillä on Somerolta Tammelan suuntaan johtava yhdystie 2802.
Ennen nykyisen valtatien 10 valmistumista 1960-luvulla tie oli osa Turun ja Hämeenlinnan välistä valtatietä 10.
Tienvarren kohteita

Kosken keskustassa tienvarren nähtävyyksiä ovat muun muassa vuonna 1935 valmistunut uusklassistinen Kosken kirkko, kuvanveistäjä Yrjö Liipolan museo, Paimionjoen partaalla sijaitseva vuonna 1777 rakennettu puinen kellotapuli, vieressä seurakunnan vanhassa lainamakasiinissa sijaitseva Museokahvila Kahviaitta sekä EU-hankkeena kunnostettu Myllyrannan koskialue Paimionjoen Patakosken luona. Santion nummella Vähänsorvaston kylässä tien varrella on Koskelaisseuran pystyttämä Marttilan taisteluun liittyneen Santion taistelun muistomerkki.
Somerolla tienvarren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Långsjön kartanon vaahterakuja Härkätiellä Pitkäjärvellä ja Somero-seuran vuonna 1963 pystyttämät kuninkaankivet tien varren kievareissa ja kartanoissa yöpyneiden hallitsijoiden ja muiden merkkihenkilöiden muistoksi. Yhdystien 2801 osuudelle näistä osuvat muistokivet Långsjön kartanon, Hovirinnan kievarin, Åvikin kartanon, Lahden kartanon ja Someron Isopappilan risteyksissä. Vierailijoina ovat olleet muun muassa Ruotsin kuninkaat Juhana III, Kaarle-herttua, Kustaa II Aadolf, Aadolf Fredrik, Kustaa III ja kruunuprinssi Kustaa, Venäjän keisari Aleksanteri I, kenraalikuvernööri Platon Rokassovski, Hämeen läänin kuvernööri Otto Carl Rehbinder ja kenraali Carl Gustaf Armfelt. Someron museoista tien varrelle tai sen läheisyyteen osuvat Mäkilän traktorimuseo Someron Kärilän kylässä Pyölistä Kimalan suuntaan vievän tien varrella ja Someron torppamuseo Jaatilan kylässä Härkätien varressa Jaatilanjoen rannassa.
Aisopos

| Aisopos> Αἴσωπος |
| --- | --- |
 Kopio hellenistisestä rintakuvasta, jonka oletetaan esittävän Aisoposta.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 620 eaa. Mesembria(?)
Kuollut: n. 564 eaa. Delfoi
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  arkaainen kausi
Tyylilajit:  faabeli
Pääteokset:  Aisopoksen faabelit (suuri osa epäperäisiä)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aisopos (m.kreik. Αἴσωπος, Aisōpos, lat. Aesopus; n. 620–564 eaa.) oli antiikin kreikkalainen faabelien eli eläinsatujen sepittäjä. Hän tuli faabeleistaan niin kuuluisaksi, että myöhemmin koko eläintarinaperinne laitettiin hänen nimiinsä. Nykyisin tunnetut Aisopoksen faabelit ovat kuitenkin suureksi osaksi myöhempää alkuperää. Niitä on käytetty paljon moraaliopetuksessa ja lapsille tehtyjen satujen, näytelmien ja sarjakuvien pohjana.
Aisopoksen elämästä tiedetään hyvin vähän. Antiikin lähteiden tiedot hänen syntymäajastaan ja -paikastaan ovat ristiriitaisia. Aisopoksen kerrotaan olleen orja, joka alkoi kertoa faabeleita koska ei voinut puhua suoraan. Aisopoksella oli kaksi isäntää, joista myöhempi vapautti hänet. Vapauduttuaan hän oli tekemisissä Lyydian kuninkaan Kroisoksen kanssa. Myöhempi perimätieto kertoo Aisopoksen olleen ruma ja epämuodostunut, mutta vanhimmissa lähteissä tästä ei ole mainintoja. Osa tutkijoista kyseenalaistaa historiallisen Aisopoksen olemassaolon, mutta useimmat katsovat, että häntä koskevilla perimätiedoilla on todelliseen henkilöön palautuva ydin.
Vaikutus

Demetrios Faleronlainen kirjoitti Sokrateen esimerkin mukaisesti Aisopoksen faabeleita runomuotoon ja kokosi ne kirjaksi. Hänen jälkeensä joku nimeltä tuntematon kirjailija julkaisi faabeleita elegiamuodossa; näistä on säilynyt joitakin katkelmia Sudassa.
Merkittävin faabelikirjailija Aisopoksen jälkeen oli roomalaistunut Phaedrus, joka toimi ensimmäisen vuosisadan alussa ja sovitti Aisopoksen faabeleita latinan kielelle runomitassa sekä sepitti omia faabeleitaan samaan tyyliin. Häneltä on säilynyt kokoelma faabeleita, Phaedruksen faabelit. Myöhempien aikojen merkittävin kreikkalainen faabelikirjailija oli Babrios, joka toimi ensimmäisellä vuosisadalla tai 100-luvulla. Hän on myöhemmistä kreikkalaisista myös ainoa, jolta on säilynyt joitakin faabeleita. Babrioksen faabelit oli kirjoitettu kholiambeina eli ontuvassa jambimitassa, ja ne oli koottu kymmeneen kirjaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aisopos Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Aisopos Wikisitaateissa
Aisopoksen satuja suomen kielellä
Aisopoksen ja muiden tekijöiden eläinsatuja – kokoteksteinä ja äänitiedostoina (englanniksi)
Harviainen, J. Tuomas: Klassisista klassisimmat anekdootit (Arkistoitu – Internet Archive). Turun ylioppilaslehti 20.01.2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2  3 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Victoria  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Diego Velázquezin maalaus Aisopoksesta noin vuodelta 1638.
Aisopos kertoo faabeleitaan. Johann Michael Wittmer, 1879.
Italiankielisen Aisopoksen faabeleiden laitoksen Aesopus moralisatus alkusivu noin vuodelta 1485.
GTK

| GTK |
| --- | --- |


Kehittäjä:  The GTK Team
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  14. elokuuta 1998
Vakaa versio:  4.16.12 (3. tammikuuta 2025)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  käyttöliittymäkirjasto
Alusta:  Alustariippumaton
Ohjelmointikielet:  C
Lisenssi:  LGPL
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
GTK eli GIMP Toolkit (aikaisemmin GTK+) on useissa käyttöjärjestelmissä toimiva graafinen käyttöliittymäkirjasto. Se on Qt:n ohella suosituimpia X-ikkunointijärjestelmälle kehitettyjä käyttöliittymäkirjastoja. GTK on ohjelmoitu C-kielellä ja lisensoitu LGPL-lisenssillä. Nykyään se on GNU-projektin osa.
Alun perin GTK kehitettiin GIMP-kuvankäsittelyohjelmaa varten. Nykyään GTK on käytössä useissa merkittävissä Unix/Linux-järjestelmien työpöytäympäristöissä. Esimerkiksi GNOME ja Xfce rakentuvat sen päälle. Myös kämmenmikrojen Maemo-kehitysalusta käyttää GTK:ta. Se on käytössä joissakin suosituissa käyttöjärjestelmäriippumattomissa ohjelmissa kuten Pidginissä.
Historia

GTK:n kehittivät alun perin Spencer Kimball, Peter Mattis ja Josh MacDonald vuonna 1997 GIMP-kuvankäsittelyohjelman käyttöön Unix-käyttöjärjestelmien (mm. Linuxin) X Window Systemissä. Aluksi projektin nimenä oli pelkästään GTK, mutta se muutettiin GTK+:ksi oliopohjaisten laajennosten myötä.
GIMPin edeltävät versiot olivat käyttäneet kaupallista Motif-kirjastoa, johon Mattis ei ollut tyytyväinen.
Vähitellen GTK+:a alkoivat käyttää myös useat muut ohjelmistot, mukaan lukien samana vuonna alkunsa saanut GNOME-työpöytäympäristö.
Ensimmäinen vakaa versio, GTK+ 1.0 julkaistiin huhtikuussa 1998. Se sisälsi GIMPin tarvitsemat peruskomponentit. Helmikuussa 1999 julkaistu 1.2-versio käsitti useita laajennuksia ja oli tarkoitettu pelkän GIMPin sijaan yleiseen käyttöön.
Vuonna 2019 projektin nimi muuttui takaisin muotoon GTK.
Historia > GTK+ 2

Seuraava versio, GTK+ 2.0 julkaistiin maaliskuussa 2002 yli kolmen vuoden kehitystyön jälkeen. Se sisälsi useita merkittäviä muutoksia ja rikkoi yhteensopivuuden aiempien versioiden kanssa. Uudistuksia olivat muun muassa tekstin renderöinnin siirtäminen Pango-kirjastolle, GObject-oliojärjestelmän eriyttäminen GLib-kirjastoon ja tuki Windows-alustalle.
Tämän jälkeen projektissa siirryttiin nopeampaan julkaisuaikatauluun ja yhteensopivuuden säilyttäviin aiemman päälle rakentaviin päivityksiin. Uusia versioita on julkaistu vaihtelevin väliajoin noin kerran vuodessa. Viimeinen 2.x-sarjan versio oli tammikuussa 2011 julkaistu 2.24, jonka jälkeen kaikki uusi kehitys kohdennettiin 3.x-sarjaan.
Historia > GTK+ 3

Pitkän vakaan kauden edetessä alkoi esiintyä keskustelua seuraavasta suuremmasta uudistuksesta, osittaisesta yhteensopivuuden rikkomisesta ja vanhentuneiden rajapintojen poistamisesta.
Luonnos GTK+ 3:n kehityssuunnitelmasta julkaistiin huhtikuussa 2009 ja lopullinen versio 3.0 julkaistiin helmikuussa 2011. Ohjelmointiteknisten parannusten ja refaktoroinnin lisäksi muutoksia 2.x-sarjaan verrattuna ovat muun muassa nykyaikaistettu syötelaitteiden tuki, uusi CSS:ään perustuva teemajärjestelmä ja yksinomaan Cairoon perustuva renderöinti.
Historia > GTK 4

GTK 4.0 on ensimmäinen pääjulkaisu, jossa on palattu aiempaan nimeen GTK (ei enää GTK+). GTK 4.0 on julkaistu joulukuussa 2020.
Historia > Tuleva kehitys

Jatkossa projektin suunnitelmissa on muun muassa asettelu- ja teemajärjestelmän laajentaminen sekä yhteensopivuuden kehittäminen Gnome 3:n kanssa.
Arkkitehtuuri

GTK perustuu neljään projektin kehittämään kirjastoon:
GLib on matalan tason kirjasto, joka sisältää yleisiä rajapintoja ja funktioita esimerkiksi tietorakenteiden ja säikeiden hallintaan sekä tapahtumien käsittelyyn.
Pango on tekstin renderöintiin tarkoitettu kirjasto, jossa on huomioitu erityisesti tuki eri kielille ja kirjoitusjärjestelmille.
Cairo on kirjasto kaksiulotteisen grafiikan tuottamiseen.
ATK on esteettömyyskäyttöliittymäkirjasto, jonka avulla ohjelmat voivat tukea esimerkiksi suurennosta ja vaihtoehtoisia syöttölaitteita.
GTK on kirjoitettu C-kielellä käyttäen GLibin GObject-oliojärjestelmää. Sitä on mahdollista käyttää useimmilla suosituilla ohjelmointikielillä kuten esimerkiksi C++, Java, C sharp ja Python. GTK on pääasiassa kohdennettu X Window Systemille, mutta se toimii myös Windowsissa ja tuki Mac OS:n Quartzille on kehitteillä.
Käyttöliittymän elementtien ulkoasua on GTK:ssa mahdollista vaihdella erilaisilla teemamoottoreilla sekä niille tehdyillä teemoilla.
Arkkitehtuuri > Esimerkkiohjelma

Seuraava C-kielinen ohjelma luo GTK+ 2:ta käyttäen ikkunan, joka sisältää tekstin ”Hello, world!”.
#include <gtk/gtk.h>

int main(int argc, char* argv[])
{
	/* Alustaa GTK:n. */
	gtk_init(&argc, &argv);
	
	/* Luo uuden ikkunan ja asettaa sille otsikon. */
	GtkWidget* window = gtk_window_new(GTK_WINDOW_TOPLEVEL);
	gtk_window_set_title(GTK_WINDOW(window), "Hello World");
	
	/* Asettaa ikkunalle 60 pikseliä leveän marginaalin reunoille. */
	gtk_container_set_border_width(GTK_CONTAINER(window), 60);
	
	/* Luo tekstin "Hello World" ja liittää sen ikkunaan. */
	GtkWidget* label = gtk_label_new("Hello, world!");
	gtk_container_add(GTK_CONTAINER(window), label);
	
	/* Yhdistää ikkunansulkemisviesti pääsilmukan lopettamiseen niin, että
	 * ohjelma sammuu kun ikkuna suljetaan. */
	g_signal_connect(window, "destroy", G_CALLBACK(gtk_main_quit), NULL);
	
	/* Näyttää ikkunan ja sen sisällön. */
	gtk_widget_show_all(window);
	
	/* Siirtyy suorittamaan pääsilmukkaa. */
	gtk_main();
	
	return 0;
}
Esimerkkiohjelman voi kääntää GCC-kääntäjällä komennolla gcc -Wall helloworld.c -o helloworld $(pkg-config --cflags --libs gtk+-2.0) ja suorittaa tämän jälkeen ./helloworld -komennolla. Lopputulos näkyy oheisessa kuvassa.
Käyttö

GTK:ta on käytetty pohjana monissa graafisissa ympäristöissä ja niiden ohjelmissa. Sitä käyttäviä työpöytäympäristöjä ovat muun muassa GNOME, Xfce ja ROX Desktop. Lisäksi se on käytössä esimerkiksi Nokian kämmentietokoneille suunnatussa Maemo-kehitysalustassa sekä OLPC-projektin Sugar-käyttöliittymässä.
Käytössä olevan työpöydän tai alustan ei kuitenkaan tarvitse perustua GTK:hon, jotta sitä hyödyntäviä ohjelmia voisi käyttää; riittää, että järjestelmä sisältää tarvittavat kirjastotiedostot. Tästä syystä GTK onkin käytössä myös useissa monella käyttöjärjestelmällä toimivissa ohjelmissa. Yleisiä GTK:ta käyttäviä ohjelmia ovat muun muassa Abiword, Mozilla Firefoxin Linux-versio, GIMP, Inkscape ja Pidgin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
GTK:n viralliset sivut (englanniksi)
GTK Linux.fi-wikissä (suomeksi)
Aiheesta muualla > Käyttö ohjelmoinnissa

GTK+ 2.0 -tutoriaali (englanniksi)
GTK kehitettiin GIMPin tarpeisiin.
GNOME-työpöytä tummalla GTK+-teemalla
GTK:n piirtämä liukusäädin.
Glade on ohjelma GTK-käyttöliittymien suunnitteluun ja rakentamiseen.
Esimerkkiohjelma Human-teemalla.
GIMPissä GTK vastaa käyttöliittymäelementtien kuten valikoiden, vierityspalkkien sekä painikkeiden piirtämisestä ja hallinnasta.
Juho Hänninen

| Juho Hänninen |
| --- | --- |
 Hänninen vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1981 (ikä 43) Punkaharju
Kansalaisuus:   Suomi
WRC-ura
Aktiivivuodet:  2006–2017
Entiset tallit:  Toyota Gazoo Racing Hyundai Motorsport Qatar World Rally Team Red Bull Skoda
Kilpailuja:  55
Maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Erikoiskoevoittoja:  10
MM-pisteitä:  125
Ensimmäinen kilpailu:  Ruotsin ralli 2006
Viimeinen kilpailu:  Walesin ralli 2017
Sijoitus kaudella 2015:  4. (13 p.)
Juho Hänninen Suomen MM-rallissa 2010.
Juho Hänninen (s. 25. heinäkuuta 1981 Punkaharju) on suomalainen aktiiviuransa päättänyt ralliautoilija, joka kilpaili Toyotan tehdaskuljettajana viimeksi kaudella 2017 ja on sen jälkeen toiminut Toyotan testikuljettajana. Tässä ominaisuudessa hän kilpaili talvella 2021 ajetussa Arctic Lappland Rallyssa Toyota Yaris WRC:lla.
Uran alku SM-sarjassa

Kaudella 2004 Hänninen voitti pienen N-ryhmän SM-kultaa Honda Civic Type R:llä ja kaudella 2005 ison N-ryhmän SM-hopeaa Mitsubishillä. Kaudella 2006 Hänninen sijoittui N-ryhmän SM-sarjassa edellisvuoden tapaan hopealle.
Kohti kansainvälistä uraa

Hänninen saavutti kauden 2006 aikana kansainvälistä mainetta voittamalla N-ryhmän uransa ensimmäisessä MM-rallissa Ruotsissa helmikuun alussa ja voittamalla myös Sardinian rallin N-ryhmän toukokuussa. Elokuussa 2006 Hänninen debytoi WRC-kalustolla Neste-rallissa Mitsubishi Lancerilla. Hännisen ralli päättyi tuolloin hylkäykseen avauspäivän jälkeen sääntöjenvastaisen alusasun vuoksi.
Syksyllä Hänninen osallistui vielä Uuden-Seelannin ralliin jossa hän sijoittui toiseksi N-ryhmän Mitsubishi Lancer Evo 9 -autolla. Menestyksekäs kausi huipentui Walesissa luokkavoittoon Citroën C2 S1600 -autolla.
Toukokuussa 2007 Hänninen saavutti ensimmäiset MM-pisteensä rallin MM-sarjassa ajettuaan Sardinian rallissa kahdeksanneksi yksityistiimin Mitsubishi Lancer WRC05 -autolla.
Hännisen kartanlukijana toimi kauden 2006 loppuun asti Marko Sallinen ja kauden 2007 alusta lähtien Mikko Markkula. Hänninen kuului AKK-Motorsportin vuoden 2008 valmennusryhmään. Hännisen taustalla vaikuttaa myös vuosia Mitsubishin MM-tehdastallissa työskennellyt Lasse Lampi.
Menestystä IRC-sarjassa, SWRC-sarjassa ja rallin EM-sarjassa

Vuonna 2009 Hänninen ajoi Intercontinental Rally Challenge (IRC) -rallisarjaa, jossa ajavat myös muun muassa Didier Auriol ja Freddy Loix. Vuonna 2009 Hänninen ajoi Suomen MM-rallissa N-ryhmän luokkavoittoon.
Vuonna 2010 Hänninen voitti IRC-sarjan mestaruuden. Ennen toiseksi viimeistä kilpailua Jan Kopeckylla oli vielä matemaattiset mahdollisuudet mestaruuteen mikäli hän olisi voittanut molemmat jäljellä olevat kilpailut. Kun Škoda Motorsport -talli päätti, ettei lähetä Kopeckya Skotlannin ralliin sarjan mestaruus meni Hänniselle. Voittoseremoniat jätettiin kauden päättävään Kyproksen ralliin. Mestaruuden varmistumisen jälkeen Hänninen voitti Skotlannin rallin.
Hänninen ajoi IRC-sarjassa Skoda Fabia Super 2000 autolla. Hän osallistui myös Portugalin MM-ralliin ja Suomen MM-ralliin. Portugalissa hän keskeytti, mutta voitti Suomessa ajetun SWRC-kilpailun. Rallin MM-sarjassa Hänninen on saavuttanut kahdeksantoista pistettä.
Vuonna 2011 Hänninen voitti SWRC-sarjan maailmanmestaruuden. Samana vuonna Hänninen sijoittui IRC-sarjassa kolmanneksi voitettuaan kolme kilpailua.
Vuonna 2012 Hänninen voitti rallin rallin EM-sarjan mestaruuden 220 pisteellä voittamalla neljä kauden yhdestätoista kilpailusta.
IRC-sarjassa Hänninen oli edellisvuoden tapaan kolmas.
WRC

Kauden 2012 lopuksi Hännisen sopimus Škodalla päättyi ja hänen tilalleen talliin tuli Esapekka Lappi ajamaan WRC2-sarjassa. Hänninen pääsi ajamaan kaksi kilpailua Qatar World Rally Team -tallissa M-Sportin Ford Fiesta RS WRC -autolla.
Kaudelle 2014 Hänninen palkattiin paluuta tekevän Hyundain kehityskuljettajaksi ja sen ohessa ajamaan tallin kolmatta autoa MM-sarjassa. Hyundailla Hänninen ajoi kolmesti 10 parhaan joukkoon kuudessa starttaamassaan rallissa. Kauden jälkeen sopimusta ei kuitenkaan jatkettu. Seuraavalla kaudella Hänninen ajoi ainoastaan Neste Ralli Finlandin M-Sportilta vuokratulla Ford Fiesta WRC:lla.
Kauden 2016 palkattiin Tommi Mäkisen johtamaan Toyota Gazoo Racing talliin kehittämään uutta 2017 sääntöjen mukaista Toyota Yaris WRC ralliautoa. Sen ohessa ei ollut mahdollista kilpailla. Kaudelle 2017 Toyota osallistui ensi alkuun kahdella autolla, joista toista ajoi Hänninen ja toista Jari-Matti Latvala. Kausi alkoi kangerrellen ajovirheiden merkeissä ja vasta Suomen rallissa Hänninen sai juonen päästä kiinni ajaen hienosti kolmanneksi. Tämä ynnä Saksan ja Espanjan rallien neljännet tilat eivät kuitenkaan riittäneet tallipäällikkö Mäkiselle vaan Katalonian rallin alla Mäkinen ilmoitti Hänniselle että Walesin ralli tulisi jäämään Hännisen viimeiseksi TGR-tiimissä. Kauden päättävään Australian ralliin Hännisen sijaan lähtisi tallin kolmoskuljettaja Esapekka Lappi. Lokakuussa ennen Walesin rallia Tommi Mäkinen tuli julkisuuteen ilmoittamalla että seuraavaksi kaudeksi Hänninen on korvattu virolaisella Ott Tänakilla. . Hänninen itse arveli että Mäkisen tyly  ratkaisu suurella todennäköisyydellä merkitsee myös hänen ralliuransa päätöstä.
Hänninen toimi kaudella 2020 Jari-Matti Latvalan kartanlukijana muutamissa ralleissa.
Kaudella 2023 Hänninen toimi Latvalan kartanlukijana Suomen rallissa ja palaa tehtävään Hokkaidon rallissa.
Muuta

Hännisillä on kotonaan Punkaharjun Vaarassa lypsykarjatila.
Aiheesta muualla

Juho Hännisen kotisivut
AG 12

| AG 12 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Electric Boat Company, Groton, Connecticut
Laskettu vesille:  1912
Palveluskäyttöön:  1916
Poistui palveluskäytöstä:  3. huhtikuuta 1918
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  355 t (pinnalla) 433 t (sukellus)
Pituus:  46,0 m
Leveys:  4,9 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 × dieselmoottori, 400 hv (pinnalla) sähkömoottori 200 hv (sukellus)
Nopeus:  14,5 solmua (pinnalla) 10,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  700 mpk
Miehistöä:  32
Aseistus
Aseistus:  1 × 47 mm tykki 4 × 450 mm torpedoputkea
AG 12 (ven. Американский Голланд, Amerikanski Golland) oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene. Alus oli osa 1915 yhdysvaltalaisten Holland sukellusveneiden piirustusten pohjalta tehtyä Itämeren telakalta tehtyä tilausta. Aluksen osat valmistettiin Yhdysvalloissa ja ne koottiin Putilovin telakalla Pietarissa.
Palvelus

Vene laskettiin vesille 1916, jolloin se liitettiin 4. sukellusvenelaivueeseen. Se otti osaa taisteluihin Itämerellä vaihtelevalla menestyksellä, kunnes se joulukuussa 1917 asettui sisaralusten kanssa  talvehtimaan Hankoon. Ne pidettiin normaalista poiketen koko ajan lähtövalmiudessa eli esimerkiksi akkuja ei viety talvisäilöön maihin. AG 12 upotettiin Hankoon 3. huhtikuuta 1918 AG 11:n, AG 15:n ja AG 16:n kanssa juuri ennen saksalaisen Itämeren divisioonan maihinnousua.
Suomalaiset nostivat aluksen yhdessä AG-16:n kanssa, suunnitelmana oli, että ne korjattaisiin ja liitettäisiin Suomen merivoimiin. AG 12 kuljetettiin Turkuun, jossa selvisi painerungon repeytymisen olevan niin paha ja koneiston kunto heikko, ettei sen korjaaminen ollut kannattavaa. Aluksesta ei ollut edes varaosiksi, vaan se romutettiin.