stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Order of Nine Angles

Eräs Order of Nine Anglesin käyttämistä symboleista.
Order of Nine Angles (suom. Yhdeksän kulman sääntökunta) on satanistista uusnatsismin suuntausta edustava järjestö. Sen toimintamallia on kuvattu hajautetuksi. Aatemaailman levittäminen on johtanut pienten ja toisistaan irrallisten solujen muodostumiseen. Order of Nine Angles on noussut esiin eräiden terrorismirikosten ja seksuaalirikosten tutkinnoissa. Sen oppien on katsottu vaikuttaneen akselerationististen äärioikeistoryhmittymien toimintaan. Järjestöllä on arvioitu olevan maailmanlaajuisesti yhteensä noin 2 000 kannattajaa.
Order of Nine Anglesin perusti alun perin 1970-luvun alkupuolella brittiläinen uusnatsi David Myatt. Järjestö oli passiivinen 1990-luvulla, mutta sen toiminta alkoi elpyä sosiaalisessa mediassa vuonna 2008. Myatt alkoi nimimerkillä ”Anton Long” muotoilla järjestöä nykyään määrittäviä periaatteita.
Uskomukset

Order of Nine Angles pitää länsimaisen sivilisaation juutalais-kristillistä perintöä yhteiskuntia vahingoittavana ja pyrkii korvaamaan yhteiskuntajärjestelmät sosiaalidarvinismiin, fasismiin ja satanismiin pohjautuvalla mallilla. Order of Nine Anglesin mukaan jokaista sivilisaatiota edustaa jokin aioni. Järjestö uskoo länsimaiden nykyisen aionin olevan tulossa tiensä päähän ja korvautuvan uudella militaristisella järjestyksellä, ”Imperiumilla”, jossa natsismi nousee uudelleen. ”Imperiumia” pidetään kuudentena aionina, jonka uskotaan kytkeytyvän arjalaisen rodun toteuttamaan ulkoavaruuden asuttamiseen. Imperiumin muodostumista ja arjalaisen rodun ylivaltaa katsotaan estävän juutalais-kristillisten arvojen, etnisten ryhmien välisen tasa-arvon, ihmisoikeuksien, demokratian, kommunismin ja kapitalismin.
Order of Nine Anglesilla on akselerationististen ryhmien kanssa monia yhdistäviä tekijöitä, kuten kokemus länsimaiden rappiosta, antisemitismi, natsismin ihannointi ja pyrkimys yhteiskuntien vääjäämättömänä pidetyn romahduksen edistämiseen. Järjestö kannustaa sekä rituaaleihin että suoraan toimintaan. Order of Nine Anglesin ideologisissa kirjoituksissa rohkaistaan raiskauksiin ja lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön tapoina toimia normeja vastaan. Ison-Britannian viranomaiset ovat ilmaisseet huolensa Order of Nine Anglesin toimintaan kytkeytyvien pedofiilien määrästä. Seksuaalirikoksiin kannustaminen on johtanut sisäisiin riitoihin muun muassa Atomwaffen Divisionissa Order of Nine Anglesin saavutettua näkyvyyttä verkon uusnatsisivuilla. Atomwaffen Divisionin toimijat jakautuivatkin eri ryhmiin, joista Order of Nine Anglesin oppeja suosivat muodostivat Sonnenkrieg Divisionin vuonna 2018.
Order of Nine Angles kannustaa äärimmäisiin väkivallantekoihin keinoina edistää yhteiskunnallista romahdusta. Järjestö kannustaa soluttautumiseen poliisivoimiin, armeijoihin sekä eri poliittisiin ja uskonnollisiin liikkeisiin. Järjestön sisäistä hierarkiaa kutsutaan nimellä ”Seven Fold Way”.
Vaikutukset

Lukuisia Order of Nine Anglesin ideologiaa seuranneita uusnatseja on pidätetty ja tuomittu äärioikeistolaisista terrorismirikoksista ja seksuaalirikoksista Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Suomessa paljastui 2020-luvun alussa kolme tapausta, joissa äärioikeistolaiset yhteenliittymät olivat suunnitelleet terrorismirikoksia. Näissä tapauksissa nousivat esiin Order of Nine Angles -kytkökset. Kankaanpään terrorismiepäilyn toi julkisuuteen poliisi joulukuussa 2021. Lahden terrorismitapauksesta, jossa oli valmistettu aseita ja keskusteltu muun muassa pääministeri Sanna Marinin murhaamisesta, langetettiin Päijät-Hämeen käräjäoikeudessa lokakuussa 2023 kolme vankeustuomiota. Kolmas tutkinta koski keväällä 2023 puoluetoimistoihin lähetettyjä valepommeja ja epäiltyä suunnitelmaa rituaalimurhan tekemiseksi. Suojelupoliisin vuosikirjassa Order of Nine Angles nostettiin esiin vuonna 2021.
Reaktiot

Misinformaatiota ja ääriliikkeitä tutkiva Institute for Strategic Dialogue pitää Order of Nine Anglesia vaarallisena. Southern Poverty Law Centerin mukaan Order of Nine Angles on saavuttanut tärkeän aseman okkultististen, esoteeristen ja satanististen uusnatsiryhmien parissa. Yhdysvaltain viranomaiset ovat kuvanneet Order of Nine Anglesia okkultismiin perustuvaksi uusnatsismia ja valkoista ylivaltaa edistäväksi toimijaksi.
Saatanan kirkko

| Saatanan kirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  Satanismi
Teologia:  Egoteismi
Johtaja:  Peter H. Gilmore (ylipappi) Peggy Nadramia (ylipapitar)
Yhteistyötahoja:  Ei ekumeeninen
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Perustaja:  Anton LaVey
Perustettu:  1966
Kirkosta irtautuneet:  Setin Temppeli (1975) First Satanic Church (1999)
Jäseniä:  Ei julkinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saatanan kirkko on Yhdysvalloissa syntynyt vastakulttuurin liike ja järjestö, jonka Anton LaVey perusti vuonna 1966. Nimestään huolimatta kirkko ei usko yliluonnollisten olentojen olemassaoloon, vaan kunnioittaa Saatanaa esikuvallisena hahmona sekä ylpeyden, auktoriteettivastaisuuden, elämästä nautiskelun ja järjen symbolina. Kirkko ei kannusta jäseniään pahuuteen, vaan sen arvot ovat lähinnä humanistiset.
Historia

Saatanan kirkko syntyi reaktiona 1960-luvun uushenkisyyteen ja humanistiseen psykologiaan, ja se lainasi ajatuksia molemmista. LaVey tunsi okkultismin ja rituaalimagian perinteet hyvin, ja perusti kirkkonsa valpurinyönä 30. huhtikuuta 1966. Toiminta keskittyi aluksi LaVeyn mustaksi maalattuun kotiin San Franciscossa. Hänen värikäs julkisuuskuvansa ja näyttävät rituaalit toivat kirkolle paljon julkisuutta ja houkuttelivat uteliaita mukaan toimintaan. Kirkkoon liittyneitä julkisuuden henkilöitä olivat esimerkiksi Jayne Mansfield ja Sammy Davis Jr. Vuonna 1969 julkaistussa Saatanallisessa Raamatussa LaVey esitti kirkon keskeisimmät opetukset ja rituaalit.
Kirkon laajetessa LaVey perusti grotto-nimellä kutsuttuja paikallisia toimintaryhmiä, joita oli Yhdysvalloissa useita. 1970-luvulla kirkko ajautui sisäisiin riitoihin ja LaVey lakkauti grotto-järjestelmän. Michael Aquino, eräs kirkon tärkeimmistä johtohahmoista, erosi ja perusti Setin Temppelin. Saatanan kirkon toiminta jatkui löyhempänä organisaationa. 1980- ja 1990-luvuilla grotto-järjestelmää kokeiltiin jälleen, mutta internetin myötä se kävi sittemmin tarpeettomaksi. Vuodesta 1984 LaVey seurusteli Blanche Bartonin kanssa. Bartonista tuli hänen elämäkerturinsa ja Saatanan kirkon ylipapitar.
LaVey kuoli 1997, jolloin uudeksi johtajaksi tuli Blanche Barton. LaVeyn ”Mustan talon” uudet omistajat eivät sallineet Bartonin asua talossa, mutta toiminnan keskus pysyi Etelä-Kaliforniassa vielä jonkin aikaa. Vuonna 2001 uudeksi ylipapiksi tuli Peter H. Gilmore, ja Saatanan kirkon päämaja siirtyi hänen kotiseuduilleen New Yorkin osavaltioon. Barton luopui ylipapittaren tehtävistä 2002, ja hänen tilalleen tuli Gilmoren vaimo Peggy Nadramia. Barton on edelleen kirkkoa johtavan Yhdeksän neuvoston pää.
Opetukset

Saatanan kirkko ei usko Saatanan olemassaoloon. Sen sijaan Saatana edustaa ylpeyttä, elämästä nautiskelua, kapinaa tyranniaa vastaan sekä ”tahratonta viisautta”. Hengellisten seikkojen sijaan LaVey painotti egoismia, mielihalujen tyydyttämistä sekä ihmisruumista. Saatanan kirkon rituaalit ovat eräänlaista draamaa, jonka tarkoituksena on voimistaa harjoittajansa egoa ja itsenäisyyttä. Kirkko ei kannusta jäseniään pahuuteen, ja Encyclopædia Britannica kuvailee satanismin oppeja humanistisiksi. Kirkon mukaan yliluonnolliset olennot ovat ihmisen keksintöä. Jumalien palvomisen sijaan satanistit kohottavat itse itsensä jumalalliseen asemaan.
Vaikka LaVey kehotti ihmisiä toteuttamaan mielihalunsa, hän korosti, ettei se saanut tapahtua muiden ihmisten kustannuksella. LaVey myös kannusti seuraajiaan noudattamaan lakia.
Jäsenmäärä

Kirkko ei julkista jäsenmääräänsä. Tätä perustellaan sillä, että jos kirkon vastustajat pitävät jäsenmäärää pienenä, he eivät ota kirkkoa vakavasti. Jos taas jäsenmäärä vaikuttaa liian suurelta, vastustajat pitävät kirkkoa uhkana. Enimmillään jäseniä lienee ollut joitakin tuhansia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saatanan kirkon viralliset sivut. (englanniksi)
Religous Tolerance.org: The Church of Satan (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylipappi Peter H. Gilmore.
Färid Ainetdin

Färid Ainetdin (s. 1938) on tataaritaustainen suomalainen liikemies ja yrittäjä. Hän on kuntokeskusketju Esportin pääomistaja.
Ura

Färid Ainetdin on koulutukseltaan ekonomi. Hän työskenteli Nesteen markkinoinnissa ennen yrittäjän uraansa. Hän päätyi urheiluyrittäjyyden maailmaan poikansa urheiluharrastusten kautta. Kyseinen ura sai alkunsa tavoitteesta parantaa jääurheiluiden olosuhteita Espoossa, jossa Ainetdin itse asuu.
Hän oli aluksi mukana vaikuttamassa muun muassa urheiluseura Hongassa sekä Espoon liikunnan ja urheilun kehitysryhmässä. Kun kaupunkiin kaavailtiin lisää urheilutoimintaa, Ainetdin oli mukana vaikuttamassa päätökseen ostaa nykyisen urheilupuiston maat. Kun Espooseen haluttiin rakentaa jäähalli, Ainetdin toimi monitoimijäähallisäätiössä, joka ajoi kyseistä asiaa. Hanke kuitenkin kaatui, jonka jälkeen Ainetdin päätyi muiden lajien pariin. 1970-luvun lopulla hän oli mukana rakentamassa neljää tennis-ulkokenttää. Ainetdin jäi pois palkkatöistä 1980-luvun lopulla.
Kun 2000-luvun alkupuolella salibandyseuroja oltiin häätämässä nykyisen WeeGee -näyttelykeskuksen tiloista pois, Ainetdin oli mukana kun Esport tarjoutui rakentamaan uuden hallin puistoon, missä salibandy- sekä muut pelaajat pääsisivät jatkamaan harjoitteluaan. Kyseinen halli, eli Esport Arena valmistui vuonna 2005.
Ainetdin johtaa kahta espoolaista urheilukeskusta, Esport Arenaa ja Esport Centeriä. Hän on sekä Esport-ketjun että jalkapalloseura FC Hongan pääomistaja. Hän toimii myös seuran hallituksessa puheenjohtajana.
Ainetdinin omistama FC Hongan taustayhtiö Esport Honka oy hakeutui konkurssiin marraskuussa 2023. Velkoja oli hakemuksen mukaan 340 000 euroa. Tammikuussa 2024 Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus asetti Ainetdinin Esport Development oy:n konkurssiin. Veroja oli maksamatta 640 000 euroa.
Yksityiselämä

Färid Ainetdin kuuluu Suomen tataariyhteisöön. Ainetdin asuu Espoon Tapiolassa ja on alun perin kotoisin Vaasasta. Hänellä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

• Färid Ainetdin – haastattelu tataarin kielellä, 2019
Vanda Juknaitė

Vanda Juknaitė
Vanda Juknaitė (s. 29. marraskuuta 1949 Papiliai) on liettualainen kirjailija. Hänen tuotantonsa käsittää esseitä, näytelmiä ja novelleja.
Juknaitė opiskeli liettuan kieltä Vilnan yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen opettajana Klaipėdan konservatoriossa ja vuodesta 1975 kasvatustieteellisessä korkeakoulussa.  Lisäksi hän on työskennellyt katulasten, asunnottomien ja vammaisten parissa.
Ensimmäisen kirjansa Punainen kettu, Juknaitė julkaisi vuonna 1983. Hänen huomattavasti merkittävämpi teoksensa ilmestyi vuonna 2002. Se käsittelee Liettuan iloja että yhteiskunnallisia vaikeuksia sen siirtyessä kommunistisesta diktatuurista demokratiaan. Hän nostaa esiin myös vammaisten ja hylättyjen lasten ajatuksia. Aikaisemmin hän otti esiin liettualaisten traagiset kokemukset massakyydityksistä. Kun miehet vietiin väkisin Siperiaan, jäi naisten harteille sekä yhteiskunnan pyörittäminen että kulttuurin siirtäminen lapsille.
Vuonna 2008 Liettuan valtio palkitsi hänet toimistaan tehdä liettualainen kulttuuri maailmalla tunnetuksi ja ymmärretyksi.
Keskustan Helsingin piiri

| Keskustan Helsingin piiri ry>  |
| --- | --- |


Alue:  Helsingin vaalipiiri Helsinki
Toimisto:  Apollonkatu 11 a 00100 Helsinki
Johto:  Ville-Veikko Rantamaula (puheenjohtaja)  Noora Juvonen (toiminnanjohtaja)
Kansanedustajia:  0 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  2 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Keskustan Helsingin piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se asettaa Helsingin vaalipiirissä eduskuntavaaliehdokkaat sekä hyvinvointialueen tehtäviä hoitavassa Helsingin kaupungissa kuntavaaliehdokkaat.
Kansanedustajat > 1970-luku

Kyllikki Virolainen (1977–1979)
Kansanedustajat > 1980-luku

Liisa Kulhia (1983–1984)
Kansanedustajat > 1990-luku

Olli Rehn (1991–1995, valittiin Europarlamentin jäseneksi), 2015–2016, elinkeinoministeri)
Kansanedustajat > 2000-luku

Esko Aho (1999–2003, siirtyi Vaasan vaalipiiristä)
Anneli Jäätteenmäki (2003–2004, siirtyi Vaasan vaalipiiristä)
Seppo Kanerva (2002–2002, siirtyi Kokoomuksesta, siirtyi Liberaaleihin)
Terhi Peltokorpi (2004–2007, 2014–2015)
Pertti Salovaara (2003–2007, siirtyi Pirkanmaan vaalipiiriin)
Kansanedustajat > 2010-luku

Mari Kiviniemi (2007–2014, pääministeri 2010–2011)
Pekka Puska (2017–2019)
Puheenjohtajat

Tommi Kytölä (–2005)
Anna-Mari Vimpari (2006–2008)
Mika Rossi (2009–)
Antti Siika-aho (2018–2020)
Harriet Lonka (2021–2022)
Ville-Veikko Rantamaula (2023)
Kaupunginvaltuutetut

Laura Kolbe (2005–)
Terhi Peltokorpi (2001–)
Kaupunginvaltuutetut > Varavaltuutetut

Eeva Kuuskoski (2009–2012)
Sole Molander (2009–2012)
Ella Lazareva (2009–2012)
Markku Vuorinen (2013–2017)
Pekka Puska (2017–2021)
Kimmo Tiilikainen (2017–2021)
Eeva Kärkkäinen (2021–)
Anna Karhumaa (2021–)
Kaupunginvaltuutetut > Puoluevaltuuston jäsenet

Mika Rossi (2010–2012)
Entisiä kaupunginvaltuutettuja

Olli Rehn (–1994)
Jouni Apajalahti (1997)
Sole Molander (1989–2008)
Martti Huhtamäki (2001–2005)
Annukka Paasikivi (1993–2004)
Mari Kiviniemi (2005–2012)
Timo Laaninen (2013–2017)
Aiheesta muualla

Suomen Keskustan Helsingin piiri, Helsingin Keskusta
Helsingin Keskustanuoret
| n k Helsingin vaalipiiri |
| --- | --- |
Puolueet:  Keskusta  Kokoomus  Kristillisdemokraatit  Perussuomalaiset  RKP  SDP  Vasemmistoliitto  Vihreät 
Kansanedustajat 2023–2027:  Eva Biaudet  Fatim Diarra  Elisa Gebhard  Tuula Haatainen  Pekka Haavisto  Jussi Halla-aho  Timo Harakka  Atte Harjanne  Eveliina Heinäluoma  Veronika Honkasalo  Atte Kaleva  Mai Kivelä  Minja Koskela  Terhi Koulumies  Jarmo Lindberg  Maria Ohisalo  Mari Rantanen  Nasima Razmyar  Wille Rydman  Aura Salla  Sari Sarkomaa  Elina Valtonen  Ben Zyskowicz
The Plague Dogs

| The Plague Dogs |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Martin Rosen
Käsikirjoittaja:  Martin Rosen
Tuottaja:  Martin Rosen
Säveltäjä:  Patrick Gleeson
Kuvaaja:  Tony Guy
Leikkaaja:  Richard Harkness
Pääosat:   John Hurt  Christopher Benjamin  James Bolam 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   United Artists  Nepenthe Productions  Embassy Pictures 
Levittäjä:  Embassy Pictures Netflix Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   1982-10-2121. lokakuuta 1982 (Englanti)  1982-12-1616. joulukuuta 1982 (Yhdysvallat)  
Kesto:  103 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Plague Dogs on vuonna 1982 ilmestynyt animoitu seikkailuelokuva. Elokuva perustuu Richard Adamsin vuonna 1977 ilmestyneeseen romaaniin Ruttokoirat. Elokuvan ohjasi Martin Rosen, ja se julkaistiin Isossa-Britanniassa 21. lokakuuta 1982 ja Yhdysvalloissa 16. joulukuuta 1982. Yhdysvalloissa elokuvan ikärajoitus oli PG-13. Cracked-verkkojulkaisun mukaan elokuvaa on pidetty yhtenä pelottavimpana animaationa koskaan.
Juoni

Rowf-niminen labradorinnoutaja ja Snitter-niminen kettuterrieri ovat koe-eläiminä eläintieteellisessä laboratoriossa Luoteis-Englannin järvialueella. Snitterille on tehty aivokokeita, kun taas Rowf on pakotettu uimaan itsensä uuvuksiin ja sen jälkeen elvytetty toistuvasti. Eräänä iltana Snitter pakenee häkistään ja vapauttaa Rowfin. He tutkivat laitosta ja hiipivät polttouuniin, josta he myöhemmin pakenevat pois tutkimuslaitoksesta. Tutkimuslaitoksen jäsenet myöhemmin alkavat jahtaamaan koiria uskoen näiden kantavan jonkinlaista tautia. Koirat ystävystyvät Tod-nimisen ketun kanssa, joka avustaa heitä metsästämään lampaita kukkuloilla selviytyäkseen. Snitter toivoo saavansa uuden kodin löydettyään isännän, mutta vahingossa tappaa heidän kohtaamansa miehen hypättyään tämän kantaman aseen päälle, joka laukeaa ja ampuu tätä kasvoihin. Ajan kuluessa koirat joutuvat varastamaan ruokaa selviytyäkseen. Todin avustuksella koirat huijaavat laboratorion palkkaaman aseistetun miehen putoamaan kuolemaansa ja syövät tämän ruumiin. Myöhemmin median kertomana kaikki lähtevät jahtaamaan koiria laboratorion väitettyä koirien saaneen ruttoviruksen laboratorion rotilta. Takaa-ajon aikana Tod saa surmansa metsästäjien käsissä. Hänen harhautuksensa ansiosta Rowf ja Snitter pääsevät junaan, joka vie heidät Ravenglassin rannikkokylään. Yrittäessään etsiä ruokaa kahvilasta RAF:n helikopteri havaitsee heidät ja heitä jahdataan rannikolle saakka. Aseistetun joukon lähestyessä heitä Snitter väittää nähneensä saaren ja alkaa uida sitä kohti. Rowf epäröi, mutta lähtee hänen peräänsä. Valkoinen sumu ympäröi koirat ja Snitter silminnähden on valmis luovuttamaan ja hyväksyy kohtalonsa, mutta Rowf väittää näkevänsä saaren, josta Snitter puhui ja käskee häntä jatkamaan uimista. Koirat uivat sumun läpi ja heidän kohtalonsa jää avoimeksi. Lopputekstien aikana näytetään kuva saaresta, jonka Snitter näki.
Aiheesta muualla

The Plague Dogs Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pöytiön linnamäki

| Pöytiön linnamäki> Sijainti |
| --- | --- |
 Pöytiön linnamäki
Koordinaatit:  60.39417°N, 23.33767°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Salo (Pertteli)
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  rautakausi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pöytiön linnamäki (tai Perttelin Linnamäki) on Varsinais-Suomessa Perttelin Pöytiössä Salossa sijaitseva mäkilinna.
Linnamäki

Linnamäki sijaitsee Perttelin kirkosta noin 6,2 kilometriä kaakkoon ja sen näkyy Pöytiön kylästä Juvankoskelle vievältä tieltä sen lounaispuolella. Mäki työntyy pohjoiseen kahden notkon välistä niin, että tien puolella mäen rinteet ovat jyrkimmät. Mäen laki kohoaa noin 30 metriä korkeammalle kuin tien pinta ja sen länsi-, pohjois- ja koillispuolella kohoavat jyrkänteet. Mäen laki on epätasaista kalliota, joka on 50×80 metrin kokoinen. Epätasaisuudesta huolimatta siellä on ollut tilaa oleskella, mutta rakennuksille on voinut jäädä vähän tilaa. Linna-alueen eteläpuolelle on pitänyt rakentaa varustuksia, joiden jäännöksiä löytyy itä-länsisuuntaisena kivikkona. Eteläpuolen loivuus on kaivannut esivarustuksen, josta on jälkiä edempänä sijaitsevana kivikkona. Linnan alueelle johtaa kaakosta polku.
Tutkimukset

Linnamäellä on tehty vain pintapuolisia tutkimuksia. Hjalmar Appelgren teki vuonna 1886 ensimmäisen paikan tarkastukäynnin jota ovat seuranneet Matti Huurteen ja Jouko Pukkilan inventoinnit vuosina 1965 ja 2002.
Appelgren löysi kivivallin pohjoispuolen itärinteestä pienen kalliotasanteen, jossa sijaitsi muutamien kivien varaan jääneen ison paaden. Sen alla oli onkalo, jota oli täydennetty tukkimalla se ulkopuolelta isoilla kivillä ja tiivistämällä seinämää sisäpuolelta pienemmillä kivillä. Rakennelma on kuitenkin nuori eikä liity linnamäen käyttövaiheeseen.
Harry Potter ja liekehtivä pikari (elokuva)

| Harry Potter ja liekehtivä pikari> Harry Potter and the Goblet of Fire |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  Mike Newell
Käsikirjoittaja:  Steve Kloves
Perustuu:  J. K. Rowlingin romaaniin Harry Potter ja liekehtivä pikari
Tuottaja:  David Heyman David Barron
Säveltäjä:  Patrick Doyle Teemat:  John Williams
Kuvaaja:  Roger Pratt
Leikkaaja:  Mick Audsley
Tuotantosuunnittelija:  Stuart Craig
Pukusuunnittelija:  Jany Temime
Lavastaja:  Stephanie McMillan Stuart Craig
Pääosat:   Daniel Radcliffe  Rupert Grint  Emma Watson  Ralph Fiennes  Robbie Coltrane  Brendan Gleeson  Michael Gambon  Robert Pattinson  Clémence Poésy  Stanislav Ianevski  Roger Lloyd-Pack  Maggie Smith  Alan Rickman  David Tennant 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Heyday Films
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  Suomi 18. marraskuuta 2005 Iso-Britannia 6. marraskuuta 2005
Kesto:  157 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  150 000 000 dollaria
Tuotto:  896 911 078 dollaria 
Edeltäjä:  Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004)
Seuraaja:  Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harry Potter ja liekehtivä pikari (engl. Harry Potter and the Goblet of Fire) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut J. K. Rowlingin samannimiseen romaaniin perustuva fantasiaelokuva. Se on Harry Potter -elokuvasarjan neljäs osa.
Elokuvan ohjasi Mike Newell, joka on ensimmäinen brittiläinen ohjaaja elokuvasarjassa. Käsikirjoituksesta vastasi Steve Kloves. Kolmeen ensimmäiseen Potter-elokuvaan musiikin säveltänyt John Williams ei kiireiltään voinut neljänteen musiikkia luoda, joten musiikin sävelsi Patrick Doyle. Elokuva sai maailmanensi-iltansa 6. marraskuuta 2005. Suomen elokuvateattereihin elokuva saapui 18. marraskuuta 2005.
Näyttelijät

| Näyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Eric Sykes: Frank Bryce
Timothy Spall: Peter "Matohäntä" Piskuilan
David Tennant: Barty Kyyry nuorempi
Daniel Radcliffe: Harry Potter
Emma Watson: Hermione Granger
Rupert Grint: Ron Weasley
Mark Williams: Arthur Weasley
James Phelps: Fred Weasley
Oliver Phelps: George Weasley
Bonnie Wright: Ginny Weasley
Jeff Rawle: Amos Diggory
Robert Pattinson: Cedric Diggory
Jason Isaacs: Lucius Malfoy
Tom Felton: Draco Malfoy
Stanislav Ianevski: Viktor Krum
Robert Hardy: Cornelius Toffee
Philip Rham: Kuolonsyöjä
Olivia Higginbottom: Kuolonsyöjä
Ashley Artus: Kuolonsyöjä
Alex Palmer: Kuolonsyöjä
Paschal Friel: Kuolonsyöjä
Richard Rosson: Kuolonsyöjä
Roger Lloyd-Pack: Barty Kyyry
Sheila Allen: Ministeriön noita
Su Elliot: Ministeriön noita
Anne Lacy: Ministeriön noita
Flip Webster: Ministeriön noita
David Sterne: Ministeriön velho
Christopher Whittingham: Ministeriön velho
Liam McKenna: Ministeriön velho
Graham Campbell: Ministeriön velho
Katie Leung: Cho Chang
Matthew Lewis: Neville Longbottom
Robbie Coltrane: Rubeus Hagrid
William Melling: Nigel
Michael Gambon: Albus Dumbledore
David Bradley: Argus Voro
Devon Murray: Seamus Finnigan
Afshan Azad: Padma Patil
Warwick Davis: Filius Lipetit
Frances de la Tour: Olympe Maxime
Shefali Chowdhury: Parvati Patil
Angelica Mandy: Gabrielle Delacour
Clémence Poésy: Fleur Delacour
Maggie Smith: Minerva McGarmiwa
Alan Rickman: Severus Kalkaros
Predrag Bjelac: Igor Irkoroff
Brendan Gleeson: Alastor "Villisilmä" Vauhkomieli
Alfie Enoch: Dean Thomas
Louis Doyle: Ernie Macmillan
Jamie Waylett: Vincent Crabbe
Josh Herdman: Gregory Goyle
Charlotte Skeoch: Hannah Abbott
Miranda Richardson: Rita Luodiko
Robert Wilfort: Valokuvaaja
Gary Oldman: Sirius Musta
Tiana Benjamin: Angelina Johnson
Henry Lloyd-Hughes: Roger Davies
Jarvis Cocker: Kohtalottarien laulaja
Jonny Greenwood: Kohtalottarien kitaristi
Phil Selway: Kohtalottarien rumpali
Steve Mackey: Kohtalottarien basisti
Jason Buckle: Kohtalottarien 2. kitaristi
Steve Claydon: Kohtalottarien koskettimet
Shirley Henderson: Murjottava Myrtti
Ralph Fiennes: Lordi Voldemort
Adrian Rawlins: James Potter
Geraldine Somerville: Lily Potter
Tuotanto

Elokuvan tuotanto alkoi joulukuussa 2003.