stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyydyttyneiden rasvahappojen terveysvaikutukset
Kolesteroli

Tyydyttyneen rasvan käytön on havaittu lisäävän LDL-kolesterolin määrää useimmissa ihmisissä, mutta tämä ei johdu sydäntauteja aiheuttavien pienten ja tiheiden LDL-hiukkasten lisääntymisestä, vaan lähinnä vaarattomampien suuremman kokoluokan LDL-kolesterolihiukkasten määrän kasvusta
Tyydyttyneiden rasvahappojen on havaittu lisäävän LDL-kolesterolihiukkasten kokoa silloin, kun vähintään 46 prosenttia ravinnon energiasisällöstä koostuu rasvoista. LDL-kolesterolihiukkasten koon kasvu vähentää sydän- ja verisuoni­tautien riskiä. Etenkin palmitiini- ja myristiiniihappo kasvattavat LDL-hiukkasten kokoa. Palmitiinihappoa esiintyy runsaimmin lihoissa ja maitotuotteissa ja myristiinihappoa kookosöljyssä ja maitorasvassa.
Tyydyttyneen rasvan nauttiminen ei lisää vaarallisten pienten LDL-kolesterolihiukkasten määrää, vaan huomattavasti vähemmän haitallisten suurten LDL-kolesterolihiukkasten määrää.
Tyydyttyneillä rasvahapoilla on keskenään erilaisia vaikutuksia veren kolesteroliin.
| Rasvahappo | vaikutus |
| --- | --- |
Lauriinihappo: kohottaa HDL-kolesterolia ja kokonaiskolesterolia
Steariinihappo: ei vaikutusta
Palmitiinihappo: mahdollisesti kohottaa kokonaiskolesterolia
Myristiinihappo: kohottaa LDL-kolesterolia
Voihappo: ei vaikutusta
Kapryylihappo: ei vaikutusta
Kapriinihappo: ei vaikutusta
Beheenihappo: kohottaa kokonaiskolesterolia
Lauriinihappo kohottaa sekä kokonaiskolesterolia että hyvää HDL-kolesterolia.
Kalliojärvi (Sastamala)

| Kalliojärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°31′59″N, 23°10′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  oja Ahmausojaan 
Järvinumero:  35.161.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,6 m 
Rantaviiva:  0,717 km 
Pinta-ala:  0,01723 km² 
 fiKalliojärvi 
Kalliojärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 70 metriä. Järveen laskee muutama suo-oja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,72 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta ranta on soistunutta. Järvellä on neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Häijäästä.
Tyynysjärvi

| Tyynysjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°34′49″N, 22°57′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  oja Kortejärveen 
Järvinumero:  35.165.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  101,2 m 
Rantaviiva:  1,135 km 
Pinta-ala:  8,293 ha  
 fiTyynysjärvi 
Tyynysjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Lähes ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria ja sen halkaisija on 400 metriä. Järveen laskee ympäristön peltojen ojia ja sen luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 300 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kortejärveen laskevaan kokoomaojaan.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltoa, metsäistä suota ja moreenikumpu. Kummulla on neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Kortejärven ja Lehtikulman kylistä.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Tynyjärvi".
Pahalammi (Häijää)

| Pahalammi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°31′59″N, 23°09′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  oja Ahmausojaan 
Järvinumero:  35.161.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  86,6 m 
Rantaviiva:  0,39 km 
Pinta-ala:  0,01087 km² 
 fiPahalammi 
Pahalammi on Pirkanmaalla Sastamalassa Häijään Perämaassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Ovaalin muotoisen lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Lampeen laskee yksi oja metsästä. Sen luusua sijaitsee sen lounaisrannalla, josta saa alkunsa kilometrin pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Lammen rantaviiva on 0,39 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soistunutta metsää. Lampi on peltojen ympäröimää ja rannalle on rakennettu muutama loma-asunto. Niille johtavat kapeat tiet.
Jänni

| Jänni |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°30′21″N, 23°03′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  Jänninoja 
Järvinumero:  35.161.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,3 m 
Rantaviiva:  0,418 km 
Pinta-ala:  0,01161 km² 
 fiJänni 
Jänni  (vanha nimi Jänninjärvi ) on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järveen laskee vain oja Sorvijärvestä ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,6 kilometriä pitkä Jänninoja, joka yhtyy Saikkalanjokeen Tiislanlammin alapuolella.
Järven rantaviiva on 0,42 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin savipohjaista peltomaata, joka on metsittynyt järven rannasta. Rannalla on yksi loma-asunto, jonne johtaa sama tie kuin Sorviojärvellekin.
Iso-Köhkörö

| Iso-Köhkörö |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°31′07″N, 23°01′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  oja Siilijärveen 
Järvinumero:  35.162.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,5 m 
Rantaviiva:  1,851 km 
Pinta-ala:  0,07079 km² 
 fiIso-Köhkörö 
Iso-Köhkörö on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee yksi oja, joka on Pikku-Köhkörön laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Siilijärveen, joka laskee Mätikköön.
Järven rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannalle on rakennettu kuusi loma-asuntoa.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Köhkörönjärvi". Vanhassa kartassa Iso- ja Pikku-Köhkörö ovat samaa järveä. Onkin luultavaa, että Köhkörölle on suoritettu järvenlasku, jossa vedenpintaa alennettiin hieman.
Kintusjärvi

| Kintusjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°35′07″N, 23°00′45″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  Luojuunoja 
Järvinumero:  35.166.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90 – 95 m 
Rantaviiva:  0,603 km 
Pinta-ala:  0,02366 km² 
 fiKintusjärvi 
Kintusjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria ja sen halkaisija on 200 metriä. Järveen laskee ympröivien peltojen ja rantasuon ojia ja sen luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä Luojuunoja, joka yhtyy Kyröjokeen sen alajuoksulla.
Järven rantaviiva on 0,60 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin peltomaan ympäröimää suota. Rannalla on vain yksi rakennus.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wähä Kindusjärvi".
Annikki Tapiovaara

Iris Annikki Tapiovaara (o.s. Hyvärinen; 12. marraskuuta 1910 – 20. syyskuuta 1972) oli suomalainen muotoilija ja sisustusarkkitehti. Tapiovaara valmistui vuonna 1936 sisustusarkkitehdiksi Taideteollisuuskeskuskoulusta. Vuonna 1937 hän aloitti työskentelyn huonekaluvalmistaja Askon suunnittelijana. Vuonna 1939 Tapiovaara avioitui Askon taiteelliseksi johtajaksi 1938 valitun huonekalumuotoilija Ilmari Tapiovaaran kanssa. Pariskunta teki suunnittelijoina tiivistä yhteistyötä ja perusti 1950-luvulla myös yhteisen suunnittelutoimiston.
Tapiovaarojen yhteisiin suunnitelmiin kuuluu muun muassa Helsinkiin vuonna 1947 valmistuneen Domus Academican, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan opiskelija-asuntolan sisustus, jonka tunnetuimpia taidonnäytteitä oli asuntolan lukutuoliksi suunniteltu Domus-tuoli. Muita yhteisiä suunnittelutöitä olivat esimerkiksi Teekkarikylän sisustuskilpailu, vuoden 1957 Teollinen Muoto -näyttely, Lauttasaaren seurakunnallinen työkeskus sekä useiden koulujen sisustusratkaisut. Tapiovaarat suunnittelivat  vuonna 1958 myös tapettitehdas Pihlgren ja Ritolalle taiteilijamallit 2+3 ja Valoa ja varjoa, jotka ovat edelleen tuotannossa.
Aiheesta muualla

Tahiti-aikakausilehtijulkaisu
YLE Teema Tapiovaara Ilmari
Helsingin yliopistomuseon blogikirjoitus - Domus-tuoli valloitti maailman
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  Victoria
Kurów

| Kurów Kurów |
| --- | --- |

 Vaakuna
 fiKurów 
 51°23′24″N, 22°11′10″E 
Väestö
Väkiluku (2021):  2 617
 kurow.eu 
Kurów on kaupunki Lublinin voivodikunnassa Kaakkois-Puolassa. Se sijaitsee Puławyn ja Lublinin välissä Kurówkajoen varrella. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 787 asukasta. Kurów sai kaupunkioikeudet 1. tammikuuta 2025. Kaupungin merkittävin nähtävyys on vuonna 1692 muutettuselvennä renessanssikirkko, jossa on Santi Guccin tekemiä veistoksia. Kaupunki on myös kenraali Wojciech Jaruzelskin synnyinpaikka.
Kurówin kartta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurów Wikimedia Commonsissa
Kuusinainen

Kuusinainen eli abo on vanhin tunnettu suomalainen rahayksikkö. Kuusinaisia lyötiin Turussa 1400-luvun alussa, todennäköisesti noin 1410. Kuusinaisen arvo vastasi kuutta penninkiä. Kuusinainen alkoi menettää merkitystään vasta vuoden 1666 jälkeen.
Kuusinaisia on löydetty Hämeestä kaksi kappaletta. Kappaleet ovat keskenään hieman erilaisia. Raha oli hopeaa ja sen paino oli 0,7 grammaa.
Kuusinaisen takasivulla lukee MONETA ABOEN[S] (suom. ”Turun raha”). Keskellä on Turun vaakunassakin nähtävä A-kirjain, jonka voi tulkita myös ns. Maria-monogrammiksi eli yhdistelmäksi AM (Ave Maria). Kuusinaisen etusivulla lukee ERICVS REX (”Eerik kuningas” eli Eerik Pommerilainen).
Kuusinainen on Suomen vanhin omakielinen rahayksikön nimi. Se esiintyy Mikael Agricolan Uudessa testamentissa (1548). Agricolan aikana nimitystä käytettiin toisenlaisesta rahasta kuin 1400-luvun alussa.
Vähäjärvi (Nokia)

| Vähäjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Nokia
Koordinaatit:  61°30′27″N, 23°12′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Saikkalanjoen valuma-alue‎ (35.16)
Laskuoja:  oja Kankariin 
Järvinumero:  35.161.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,2 m 
Rantaviiva:  0,531 km 
Pinta-ala:  0,01995 km² 
 fiVähäjärvi 
Vähäjärvi on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede

Ovaalinmuotoisen järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja sen halkaisija on 200 metriä. Järveen laskee yksi metsäoja ja sen laskuoja on 750 metriä pitkä ja se laskee Kankariin.
Järven rantaviiva on 0,53 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on itäpuolelta soistunutta. Järven lounaisrannalla on useita loma-asuntoja.
Železnogorsk (Kurskin alue)

| Železnogorsk (Железногорск) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kurskin alue venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Železnogorsk
 Koordinaatit: 52.3389°N, 35.3511°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kurskin alue
Väkiluku (2010):  95 049
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Rekisterikilpi:  46
 
 adminzhel.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Železnogorsk (ven. Железногорск) on kaivoskaupunki Venäjän Kurskin alueen pohjoisosissa, linnuntietä 90 kilometriä alueen pääkaupunki Kurskista luoteeseen. Kaupungin kaakkoispuolella on suuri avokaivos, josta louhitaan rautamalmia. Sitä jalostetaan paikallisella, Metalloinvest-yhtymään kuuluvalla metallitehtaalla (MGOG). Kaupungin asukasluku vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan on 95 049.
Leninin patsas.
Näkymä keskustasta.
Rautakaivos.
Metalloinvest-konserniin kuuluva terästehdas (MGOK).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Železnogorsk (Kurskin alue) Wikimedia Commonsissa
ARP

ARP tai Arp voi tarkoittaa seuraavia:
ARP, Address Resolution Protocol, Internet-protokolla
ARP Instruments, Inc., yhdysvaltalainen soitinvalmistaja
ARP 2600, ARP Instrumentsin valmistama syntetisaattori
ARP, autoradiopuhelin
Arapaho, ISO 639-1 -koodi arp, kieli
Arp, sukunimenä:
Halton Arp (1927–2013), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja astrofyysikko
Hans Arp, Jean Arp (1886–1966), saksalais-ranskalainen kuvanveistäjä, taidemaalari, runoilija ja abstrakti taiteilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”ARP”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Clément Noël
Maailmancupin osakilpailuvoitot

| Nro | Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 20. tammikuuta 2019 |  Wengen | Pujottelu |
| 2. | 26. tammikuuta 2019 |  Kitzbühel | Pujottelu |
| 3. | 17. maaliskuuta 2019 |  Soldeu | Pujottelu |
| 4. | 5. tammikuuta 2020 |  Zagreb | Pujottelu |
| 5. | 19. tammikuuta 2020 |  Wengen | Pujottelu |
| 6. | 8. helmikuuta 2020 |  Chamonix | Pujottelu |
| 7. | 30. tammikuuta 2021 |  Chamonix | Pujottelu |
| 8. | 14. maaliskuuta 2021 |  Kranjska Gora | Pujottelu |
| 9. | 12. joulukuuta 2021 |  Val d’Isère | Pujottelu |
| 10. | 24. tammikuuta 2023 |  Schladming | Pujottelu |
| 11. | 17. marraskuuta 2024 |  Levi | Pujottelu |
| 12. | 24. marraskuuta 2024 |  Gurgl | Pujottelu |
| 13. | 11. tammikuuta 2025 |  Adelboden | Pujottelu |
| 14. | 26. tammikuuta 2025 |  Kitzbühel | Pujottelu |
Nastolan sotavankileiri

Nastolan sotavankileiri.
Nastolan sotavankileiri eli Sotavankien järjestelyleiri 1 sijaitsi Hämeen läänissä Nastolan kunnassa ja toimi Lahden suojeluskuntapiirin alaisuudessa. Leiri perustettiin 2. heinäkuuta 1941 (tai 25. kesäkuuta 1941) ja se lakkautettiin 25. marraskuuta 1944. Leiri toimi järjestelyleirinä suurimman osan ajastaan, mutta marraskuussa 1944 sitä käytettiin lyhyen aikaa karkurileirinä. Sotavankien vastaanottoasema sijaitsi Nastolan pysäkillä, ja leiri tunnettiin tunnuksella Ö, peiteluvulla 6635 ja kenttäpostinumerolla 6635 (myöhemmin myös 6635/7). Leirissä oli 79 rakennusta, ja sen pinta-ala oli 5,5 hehtaaria.
Leirillä oli useita päälliköitä sen toiminta-aikana, mukaan lukien everstiluutnantti C. B. Björklund, kapteeni Väinö Tuovinen ja majuri P. Terhola, joka toimi tehtävässä pisimpään. Hallintoon kuului myös apulaispäälliköitä, talouspäällikkö ja muuta henkilökuntaa, jonka määrä oli 158 henkilöä heinäkuussa 1942. Leiriin kuului lisäksi alaleirejä Kalkkisissa, Padasjoella, Sysmässä ja Leivonmäellä.
Leirin vastaanottokapasiteetti oli 30. elokuuta 1941 noin 2 000 sotavankia, ja sotavankien määrä kasvoi ajan myötä. Suurin kirjattu vankiluku oli 8 131 henkilöä 27. syyskuuta 1944. Sotavankien kuolleisuus oli merkittävää: kaikkiaan 984 sotavankia menehtyi, joista kolme ammuttiin. Kuolleista valtaosa, 885 henkilöä, menehtyi vuonna 1942. Menehtyneet haudattiin leirin omaan hautausmaahan Nastolassa.
Myöhemmin on paljastanut tapauksia, joissa sotavankien kuolemista kirjattiin tahallisesti vääriä tietoja. Esimerkiksi Nastolan järjestelyleirillä ammuttiin kesäkuussa 1942 kuusi neuvostovankia, mutta heidän sotavankikortteihinsa merkittiin kuolinsyyksi jotain muuta. Tämä käytäntö oli osa laajempaa ilmiötä, jossa leirien upseerit kirjasivat sotavankien ampumisen syyksi karkaamisen. Näin he pyrkivät välttämään ylempien sotilasviranomaisten mahdolliset kyselyt ja selvitysvaatimukset.
Ampumisiin liittyvää dokumentaatiota myös hävitettiin järjestelmällisesti. Päämajan asiakirjoja, jotka koskivat kenraaliluutnantti Lennart Oeschin ja luutnantti Eero Neron antamia käskyjä ja toimia, tuhottiin Mikkelissä alkusyksystä 1944. Tämä asiakirjojen hävitys vaikeutti tapahtumien todentamista ja vastuun selvittämistä.
Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit

Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit saivat alkunsa ihmisen saavuttua Etelä-Amerikkaan mahdollisesti noin 14 000 vuotta sitten. Maanviljely ilmestyi vuoteen 4000 eaa mennessä. Seuraavan vuosituhannen kuluessa käynnistyi kaupungistuminen. Ajan mukana valtakuntia syntyi ja hajosi valloitusten ja ilmestonmuutosten takia. Toisille alueille syntyi valtioiden sijasta päällikkökuntia. Kolmansilla alueilla metsästykseen ja kalastukseen pohjautuva elämäntapa säilyi.
Kulttuurit

Karkeasti ottaen Etelä-Amerikan intiaanien perinteiset kulttuurit voidaan elinkeinojen ja asutuksen pohjalta jakaa kolmeen ryhmään:
Metsästystä, kalastusta ja keräilyä harjoittavat ihmisryhmät ja kylät eteläisessä Etelä-Amerikassa, asukastiheys 0,025–0,01 as/km2
Maanviljelykylät: trooppisella alueella, asukastiheys 0,1–0,5 as/km2
Valtiot: Keski-Andeilla, suuria kaupunkeja, myös pienempiä keskuksia, asukastiheys noin 7,2 as/km2
Kulttuurit > Pohjoinen Etelä-Amerikka

Etelä-Amerikan pohjoisimmat intiaanikansat asuivat Nicaraguasta Kolumbiaan, Ecuadoriin ja Venezuelan rannikolle ulottuvalla Keski- ja Etelä-Amerikan siirtymävyöhykkeellä. Alue oli yhteiskunnallis-poliittisesti hajanainen, ja kaupunkimaisia metropoleja syntyi sinne aikojen kuluessa vain kaksi, Kolumbian Momilia ja Ecuadorin Bahia. Sijaintinsa vuoksi vyöhyke oli vilkas kaupankäynnin ja tavaranvaihdon keskus. Kulttuurisesti se sai vaikutteita niin Mesoamerikasta kuin Etelä-Amerikastakin. Esimerkiksi Panamassa palvottiin meksikolaista Quetzalcoatl-jumalaa, mutta luomismyytit olivat samat kuin perulaisilla.
Pohjois-Andien intiaanikulttuurit:
Kolumbian intiaanikulttuurit
Magdalenajoen varhainen keramiikka 4000 eaa.
Momil, San Augustin
Narinjo, Quimbaya
Tairona, Muisca
Ecuadorin intiaanikulttuurit
Valdivian kulttuuri 3500–1800 eaa. Santa Elenan niemimaalla
Machalillan kulttuuri n. 1500–300 eaa.
Chorreran kulttuuri
Jambeli, Bahia
Milagro, Montenjo, Atacames
Kulttuurit > Trooppiset metsät

Amazonasin alueen intiaanit harjoittivat kiertoviljelyä noin 15 vuoden jaksoissa. Alueella oli runsaasti rikkaita paikalliskulttuureita, joita 1900-luvun alkuun oli säilynyt runsaat 200. Karibianmeren rannikolla, Guayanassa ja Brasilian rannikolla asui niin sanottuja kannibalisteja, joilla oli tapana syödä vihollisiaan seremoniallisesti. Näiden kansojen ja sisämaan kansojen vuorovaikutus oli vähäistä. Perun ja Bolivian trooppisilla metsäseuduilla asui militaristisia kansoja, jotka eivät kuitenkaan harjoittaneet ihmissyöntiä. Niillä oli luultavasti kosketuksia Andien kaupunkikulttuureihin. Itä-Brasilian metsäkansat käsittivät maailman dualistisesti. Pohjois- ja Luoteis-Amazonasin intiaanikansat tunnetaan ritualisteina, ja yhteisön tärkein henkilö oli šamaani.
Trooppisten metsien intiaanikulttuurit:
Amazonia
Taperinha
Ananatuba
Marajoara
Etelä-Brasilia
Tupi-guarani
Tupinambat Brasilian itäosissa elivät tehokkaalla viljelyllä ja kalastuksella. Heidän kyliensä koko oli 400–1000 asukasta. Kylät sotivat keskenään mm. naisista ja kostoina aiemmista yhteenotoista. Tupinambat kiduttivat, tappoivat ja söivät sotavankinsa ennemmin tai myöhemmin, olivat nämä miehiä, naisia tai lapsia.
Tupien systeemi oli muuten sama kuin tupinamboilla, mutta he eivät syöneet sotavankejaan. Itä-Bolivian alueella saattoi olla jopa 2 000 asukkaan linnoitettuja kyliä tai nomadeja.
Kulttuurit > Trooppisten metsien päällikkökuntia

Eri alueilla trooppisessa metsissä oli suuria kyliä, joista osa katosi ennen eurooppalaisten saapumista. Niiden asukkaat saivat ainakin osin elatuksensa puutarha- tai maanviljelyllä. Varsinaisia valtioita ei liene syntynyt.
Suuria päällikkökuntia oli Amazonin laaksossa. Amazonin alajuoksulla näiden ihmiset rakensivat maakumpuja. Amazonin keski- ja yläjuoksulla oli suuria päällikkökuntia kuten wai-wai-, munduriku- ja triryo-heimot. Myös Kolumbiassa, Venezuelassa, Pohjois-Brasialiassa ja Guayanassa oli viljelyllä eläviä päällikkökuntia. Nämä olivat arawakien, guahibojen, wayuuien, chocojen ja karibien. Brasilian ylängöllä oli myös päällikkökuntia. Nämä olivat heimojen kayapo, karawa, nambikwara kyliä.
San Martin de Tipishca, Pacaya-Samirin seudulla 100 kylää, joista suurin asutti 5 000 asukasta. Viljelyasutus jatkui noin vuoteen 900 jaa. Maan muokkausta, lannoitusta, maakumpuja, hedelmätarhoja.
El Beni, Bolivia noin 1200 eaa. jokivarsilla kanavia, väkiluku laski 25 000:een ennen 1600 jaa. Jopa 2 500 asukkaan kyliä. Viljavia maakumpuja, korotettuja peltoja, käytäviä, vesikanavia. Tunnetuin seudun kulttuureista on Casaraben kulttuuri.
Xingun kulttuuri: pyöreitä kyliä, asukkaita jopa 20 kertaa enemmän kuin nyt, 60 ha pyöreitä kyliä joissa keskusaukio, korkeat paaluaidat, keskusten ympärillä  pienempiä kyliä lähes symmetrisesti.
Marajon-saari: oma keramiikkatyyli, asutus 970–1440, hedelmätarhoja, kaskettua tai puuhiilellä, ulosteilla ja muulla eloperäisellä aineella lannoitettua maata. Saarella asui jopa 100 000 ihmistä.
Acren geoglyfit, ympyrän ja neliön muotoisa vallihautoja. Lähialueilla muita asutuksen jäänteitä.
Kulttuurit > Andien kaupunkikulttuurit

Perun keskiylängöllä on ollut asutusta ehkä jo yli 20 000 vuoden ajan. Rannikolta ihmisen jälkiä on löytynyt noin 12 000 vuoden takaa. Ylängöillä alettiin viljellä maata noin 5000 eaa. Vuoden 2500 eaa. merivirran muutoksen seurauksena niityt kuivuivat ja asutus keskittyi hedelmällisiin jokilaaksoihin. Tehokkaan viljelyn ansiosta pystyttiin tuottamaan ylijäämiä, jolloin yhteiskunnallinen eriytyminen ja kaupungistuminen pääsivät vauhtiin. Alueelle syntyi useita kehittyneitä kulttureita ja kaupunkeja, kuten Chavin, Paracas, Nazca, Mochica, Huari, Chanca, Chincha, Huanca, Chancay ja Chimor. Cuscosta 1400-luvulla levinnyt Inkavaltakunta nousi koko Ecuadorista Keski-Chileen ulottuneen alueen hallitsijaksi.
Keski-Andien intiaanikulttuurit:
Pohjoinen rannikko
Cupisnique, Vicus, Mochica
Keskinen rannikko
Caral, Valdivian aikalainen
Ancon-Supe, Lima, Chancay
Chincha
Eteläinen rannikko
Nazca, Paracas, Ica
Ylämaa
Chavín (pohjoisessa)
Wari, Inka (keskivuoristossa)
Tiahuanaco (etelässä)
Pucara
Kulttuurit > Etelä-Andien maanviljelijät ja paimentolaiset

Etelä-Andien vuoristoseuduilla asui araukaaneja viljellen, siipikarjaa kasvattaen ja laamoja paimentaen. Mapuchien (araukaanit) yhteiskuntajärjestelmä perustui autonomisiin kyläyhteisöihin ja niiden muodostamiin heimokuntiin. Mapuchet kykenivät puolustamaan aluettaan pohjoisesta laajenevia inkoja vastaan, ja espanjalaisiakin vastaan eteläiset mapuchet menestyivät kauemmin kuin inkat.
Etelä-Andien intiaanikulttuurit:
Keski-Chile
Malle
Diaquite
Mapuchet (araukaanit)
Luoteis-Argentiina
Malle
Diaquite-Calchaqui