Kazakstanin pääkaupunki
Astana (1997–2019, 2022–) ja Nur-Sultan (2019–2022) > Bozok

Vuonna 1998 arkeologien retkikunta löysi Bozokin keskiaikaisen linnavuoren, joka sijaitsee Buzukty-järven itärannalla, Išimjoen vasemman rannan tulvalaaksossa, 5 km lounaaseen Karaotkelista ja 30 km Nur-Sultanista. Tätä VII–XIV vuosisatojen asutusta pidetään keskiaikaisena edeltäjänä ja todisteena Kazakstanin pääkaupungin tuhatvuotisesta alkuperästä. Tämä on muinaisturkkilainen rauniokumpu, jonka matalat, noin 0,6-1,0 metrin korkuiset jäännökset noin 40 hehtaarin kokonaispinta-alalta keskellä soita pelastuivat 1950-luvuilla toimitetun erämaiden ja pohjoisten laidunalueiden viljelykäyttöön eli nn. ”Neitseellisen maaprojektin” aikaisilta tuhoilta sijaintinsa ansiosta. Silloin vakavasti tuhoutuivat kuitenkin mausoleumit. Ensimmäisenä tässä vieraili venäläinen topografi ja kaivosinsinööri Ivan Šangin vuonna 1816. Paikkakunnannimi Karaotkel mainitaan hänen muistiinpanoissa ja ne julkaistiin Venäjän keisarillisessa lehdessä ”Sibirskiy Vestnik” vuonna 1820. Arkeologien mukaan linnoituksen historiassa on ollut kolme vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa Bozok rakennettiin, kun Euraasiaan saapuneita muinaisia turkkilaisia paimentolaisheimoja houkuttelivat tähän suureen  Saryarkaan maataloutta suosiva vesistöjen hyvä tila ja soisten alueiden tarjoama turva vihollisten hyökkäyksiltä. Lännessä Bozok turvautui Buzukty-järveen, kun taas idässä oli suomaata. Kaivauksissa löytyneet esineet viittaavat siihen, että Bozok kuului eri aikoina neljään valtioon: Turkkilaiseen ja sen jälkeen Kiptšakkien (800–1000-luvuilla) kaanikuntaan, Kultaiseen ordaan (1200–1300-luvuilla) ja Kazakkien kaanikuntaan. Alun perin se oli Turkkilaisen kaanikunnan linnoituskaupunki ja armeijan päämaja, jonka rakentamisajankohta heittelee 500-luvulta 600–700-luvuille ja kesti IX luvulle saakka. Kolmen vuosisadan aikana sitä käytettiin hallitsijan asuinpaikkana, jolla oli ainutlaatuinen kolmiosainen asutussuunnitelma. Se koostui keskuksesta, jota kutsuttiin “orduksi”, ja kahdesta, pohjoisessa ja etelässä olevasta osasta, joita kumpaakin ympäröivät vallihauta ja puolustavat linnoitukset. Pohjoinen osa koostui asuin- ja tuotantorakennuksista, kun taas eteläosassa oli hautausmaa. Huomioidessa alueen mausoleumien lukumäärää, Bozokin oletetaan toimineen Nura- ja Išim-jokialueen keskiaikaisen väestön pyhänä Mekkana. Rituaalihautaaminen eli kulttihaudat, joissa ihmisillä ovat kädet ja jalat leikattuina, ja uhrikompleksi todistavat kohteen erityisestä toiminnasta muinaisena turkkilaisen kultin keskuksena.
Vuosisadat kuluivat ja Bozokin ensimmäiset uudisasukkaat hylkäsivät sen. 800-luvun lopulla Bozokin siirtokunnalle alkoi toinen historiallinen vaihe, jolta löytyi jälkiä uudelleenrakentamisesta ja jopa kastelujärjestelmä. Hevosten kulttihautauksien ja niissä kuolaimineen löytyneiden muinaisten suitsien perusteella oletetaan, että paikka eräänlaisena kulttikeskuksena, jossa tapahtui seremonioita ja rituaaleja. Joidenkin lähteiden mukaan 900-luvulta 1000-luvulle alueella asui kiptšakkien heimoja, jolloin linnoitus toimi sotilaallisena päämajana ja  kiptšakkien sulttaanin asuinpaikkana, joka hallitsi Silkkitien vaunureittien tärkeätä solmupaikkaa. Nimenomaan kiptšakit puhdistivat kaivot ja ojat ja rakensivat savitiilistä ja puusta taloja, myös kanavajärjestelmän, mikä todistaa heidän sitoutuneisuuttaan maatalouteen. Kolmas vaihe kaupungin elämässä alkoi 1200-luvulla, jolloin Tšingis-kaanin armeija tuli Etelä-Kazakstanin ja Seitsemän joen alueelle vuonna 1219 ja mongolit ottivat hallintaan alueen aivan Dneprin penkereisiin saakka. Kazakstanin keskialueista tuli osa Kultaista Ordaa 1200- ja 1300-luvuilla ja islamista tuli valtion uskonto vuonna 1321, jolloin alueelle alettiin rakentaa mausoleumeja. Mongolien perustamista hallinnollisista alueista muodostui myöhemmin Kazakkien kaanikunta. Bozokin jäänteiden perusteella väitetään elämän nykyisen pääkaupungin lähistöillä olevan täydessä vauhdissa jo 1500-luvulla, kun Siperian ja Keski-Aasian karavaanien reitti kulki nykyaikaisen Astanan alueen halki.  Ne vahvistavat muinaisten voimakkaiden valtioiden olemassaolon Kazakstanin alueella ja niitä voidaan pitää Astanan esi-isänä. Näin ollen Bozok otti paikkansa Kazakstanin uuden pääkaupungin Astanan (nyk. Nur-Sultanin) historiassa.
Saray-Jük
Hazret sulttaanin moskeija Turkestanissa v. 1879
Taškent
Semipalatinsk tammikuussa v. 1867.
Kaupunkimaisemaa Orenburgissa.
Ak-Metšet. Illustraatio v. 1911—1915.
Varhaisaamu Almatyssa.
Astana.
Astanan aroaluetta.