stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pemfigus
Hoito

Kaikki tapaukset kuuluvat lääkärin hoidettaviksi. Vaikeissa tapauksissa tarvitaan kiireellistä sairaalahoitoa. Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja sytostaatit. Hoito kestää lyhyimmilläänkin vuosia, joissakin tapauksissa koko loppuiän.
Diagnoosi

Pemfigus diagnosoidaan epiteelivasta-ainetestillä.
Eevala

Eevala oli kylä Jääsken pitäjän eteläosassa. Naapurikyliä olivat kylän kaakkoispuolella sijaitseva Lottola, ja lounaispuolella sijaitseva Ihalempiälä. Kylä sijaitsi Jääskestä Viipuriin johtavan tien varrella. Tie kulki Eevalan kylän kohdalla pohjois-etelä -suunnassa. Kärenniemen kylä oli Eevalan naapurikylä pohjoisessa, mutta suurehko Komentokankaan metsäalue erotti kylät toisistaan. Eevalan kylän itäosat rajautuivat Antrean pitäjän Paakkarilan kylään. Kylän asutus ja pellot olivat keskittyneet suureksi osaksi Eevalanjärven ympärille, joka oli noin 200 m leveä ja 1 km pitkä. Huomattava viljelysalue oli myös Eevansuon alue, joka sijaitsi kyläkeskuksesta hieman erillään. Eevalanjärven vedet laskivat pientä puroa myöten etelään, jossa ne yhtyivät Kavantjärveen laskevaan Vehkeenojaan. Eevalan kylä kuului Lottolan koulupiiriin yhdessä Ihalempiälän kanssa. Kylän aluetta leimasivat huomattavat korkeuserojen vaihtelut: korkeat mäet, laaksot, järvi- ja suoalueet. Eevalanjärven koillispuolella kohosi mäki- ja kallioalue, jossa Haukkavuorella on mainittu olevan luola. Kallioalueen pohjoisosassa sijaitsi Linnamäki -niminen kohouma.
Aiheesta muualla

Kauttu, Eva-Riitta & Vuorinen, Anu (toim.): Kohvpannu ja kapsäkki kainalos : tarinoita Jääsken Lottolasta, Eevalasta ja Ihalempiälästä. Vantaa 1997. ISBN 951-97774-0-7.
Jääski
| --- | --- |
Kylät: Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo
Muut: Enso
Egyptinarabia

| Egyptinarabia |
| --- | --- |

Oma nimi:  اللغة المصرية العامية
Tiedot
Alue:   Egypti
Puhujia:  92 miljoonaa
Kirjaimisto:  arabialainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afro-aasialaiset kielet
Kieliryhmä:  seemiläiset kielet
ISO 639-3:  arz
 Ohje 
Egyptinarabia eli masri on arabian kielen murre, jota puhutaan Egyptissä. Se on Egyptin arkista kansankieltä, jota lähes kaikki egyptiläiset puhuvat ensikielenään. Egyptinarabiaa ei ole standardoitu, vaan maan virallista kieltä standardiarabiaa käytetään muodollisissa yhteyksissä ja kirjakielenä, eli Egyptissä vallitsee diglossia. Egyptinarabia on arabian murteista puhujamäärältään suurin.
Egyptinarabia kuuluu arabian kielen läntisiin murteisiin, ja se on kehittynyt Koraanin arabiasta, joka saapui Egyptiin 600- ja 700-luvuilla arabivalloituksen aikana. Arabian kieli korvasi alueella aiemmin puhutun koptin kielen. Siitä on jäänyt egyptinarabiaan monia lainasanoja käsitteille, joille arabian kielessä ei ollut omaa sanaa, esimerkiksi maatalouden alalla. Turkin kielellä on ollut myös merkittävä vaikutus egyptinarabiaan, sillä Egypti oli 500 vuoden ajan osa osmanivaltakuntaa. Myöhemmin lainasanoja on tullut eurooppalaisista kielistä kuten ranskasta, italiasta, kreikasta ja englannista. Egyptinarabia jakautuu useisiin murteisiin, joista merkittävin on Kairon murre. Egyptinarabiaa ymmärretään laajalti suurimmassa osassa muita arabiankielisiä maita, koska sitä käytetään egyptiläisessä populaarimusiikissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa, jotka ovat tunnettuja myös maan rajojen ulkopuolella. Muun muassa Disney jälkiäänittää elokuvansa egyptinarabiaksi.
Vaikka egyptinarabia on pääasiallisesti puhekieli, sitä käytetään myös kirjoitettuna. Jotkin kirjailijat käyttävät egyptinarabiaa dialogin kirjoittamisessa, ja sitä esiintyy myös muissa rajatuissa yhteyksissä kuten pilapiirroksissa, mainoksissa tai painetuissa laulun sanoissa. Lähes kaikissa muissa yhteyksissä kirjakielenä käytetään standardiarabiaa, joka on myös television ja radion uutislähetysten kieli. Egyptinarabiaa kirjoitetaan arabialaisilla aakkosilla, mutta sille ei ole standardoitua oikeinkirjoitusta.
Efesoksen Artemis

Efesoksen Artemis, joka on tehty arkaaiseen tyyliin roomalaisella kaudella 100-luvulla.
Efesoksen Artemis oli yksi muoto Artemis-jumalattaren ilmentymistä. Tätä Artemiin ilmentymää palvottiin Efesoksen suuressa Artemiin temppelissä. Kreikan jumaltarustossa Artemis oli alun perin neitsyt ja metsästyksen jumalatar. Efesoksen Artemiin ajatellaan sen sijaan olleen hedelmällisyyden jumalatar. Tähän johtopäätökseen on tultu, koska löytyneissä Artemiin kuvissa olleiden vyötäröllä kohoavien ulokkeiden, jotka aikaisemmin tulkittiin kuvaavan naisen rintoja, tulkitaankin tarkoittavan sonnin kiveksiä.
Efesoksen Artemista kuvataan Raamatun Apostolien teoissa. Paavalin saavuttua Efesokseen hänen vastustajansa pyrkivät kärjistämään ristiriitaaselvennä saadakseen aikaan levottomuuden, johon roomalaisen sotaväen olisi pitänyt puuttua. Tilanne kuitenkin raukeaa, ja Paavali kutsuu opetuslapsensa koolle ja he matkustivat Makedoniaan.
Efesoksen Artemiin temppeliin meno oli naimisissa olevilta naisilta kielletty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Efesoksen Artemis Wikimedia Commonsissa
Efesoksen Artemis suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Christian Ehnholm

Paul Christian Ehnholm (18. lokakuuta 1939 Tampere – 7. syyskuuta 2020 Kauniainen) oli suomalainen lääkäri, joka tutki sydän- ja verisuonitauteja.
Ehnholm opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1970. Hän työskenteli vierailevana tutkijana Cornellin yliopistossa 1971–1972 ja Kalifornian yliopistossa San Diegossa 1972–1973 ja sen jälkeen Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1974–1977 Haartman-instituutissa. Sitten alkoi pitkä ura (1977–2004) Kansanterveyslaitoksen palveluksessa, vuodesta 1991 tutkimusprofessorina.
Ehnholm oli kansainvälisesti tunnetumpia suomalaisia sydän- ja verisuonitautien tutkijoita. Hän julkaisi yli 470 tieteellistä artikkelia.
Hullu Hatuntekijä

| Hullu Hatuntekijä |
| --- | --- |
 Hullu Hatuntekijä piirrossarjassa The New Batman Adventures
Luoja(t):  Bob Kane   Lew Sayre Schwartz
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Batman nro 49
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Jervis Tetch
Status:  aktiivinen
Pituus:  142 cm
Paino:  68 kg
Voimat:  Tekniset mielenhallintalaitteet
Hullu Hatuntekijä (Jervis Tetch) on fiktiivinen rikollinen DC Comicsin sarjakuvamaailmassa ja Batmanin vihollinen. Hän esiintyi ensi kerran Batman-lehdessä  nro 49, ja hänet loivat Bob Kane ja Bill Finger. Hahmon alkuperä on Lewis Carrollin kirjassa Liisan seikkailut ihmemaassa (Hatuntekijän hahmo). Hän on myös tiedemies, joka keksii ja käyttää teknisiä mielenhallintalaitteita vaikuttaakseen uhriensa mieliin ja manipuloidakseen niitä. Hän on yksi Batmanin kestävimmistä vihollisista ja kuuluu vastustajakollegioon, joka muodostaa Batmanin rikollisten gallerian.
Taustaa

Jervis Tetch syntyi köyhään perheeseen mutta oli hyvin älykäs. Hän ihastui alakoulussa Alice-nimiseen tyttöön. Kerran hän pyysi tyttöä tanssiaisiin mutta Alice ei ollut kiinnostunut Jervisistä "sillä tavalla". Tämä särki Jervisin sydämen. Hän onkin kidnapannut tämän monta kertaa.
Ensiesiintymisessään Hulluna Hatuntekijänä Tetch yrittää varastaa pokaalin Gothamin huviveneklubilta ja aloittaa rikosharrastuksen, joka päättyy Batmanin huijatessa häntä hänen yrittäessään ryöstää katsojia korkean yhteiskunnan hevosnäytöksestä. Tetch lähetetään myöhemmin Arkham Asylumiin (vaikka hänen kohtalonsa paljastetaan vasta Detective Comics #510:ssä). Hullua Hatuntekijää ei tämän jälkeen enää nähty Silver Agen sarjakuvissa. Myöhemmissä Silver Agen tarinoissa esiintyi huijarihahmoja, jotka väittivät Batmanille olevansa Hullu Hatuntekijä, kunnes oikea Jervis Tetch onnistui pakenemaan Arkhamista ja paljastamaan totuuden.
Hullu Hatuntekijä muissa medioissa > Televisiossa

1960-luvun Batman televisiosarjassa Hullua Hatuntekijää esitti David Wayne.
Animaatiosarjassa Batman: The Animated Series Hullua Hatuntekijää ääninäyttelee Roddy McDowall.
Animaatiosarjassa The New Batman Adventures Hullua Hatuntekijää ääninäyttelee Roddy McDowall.
Animaatioelokuvassa Batman: Bad Blood Hullua Hatuntekijää ääninäyttelee Robin Atkin Downes.
Animaatioelokuvassa Batman: The Long Halloween Hullua Hatuntekijää ääninäyttelee John DiMaggio.
Televisiosarjassa Gotham Hullua Hatuntekijää esitti Benedict Samuel.
Hullu Hatuntekijä esiintyi animaatiosarjan Harley Quinn kolmannella kaudella jaksossa "Another Sharkley Adventure", jossa Harley Quinn tappoi hänet baseball-mailallaan. Häntä ääninäytteli sarjassa Griffin Newman.
Vuoden 2020 Batwoman sarjassa Hullua Hatuntekijää esitti Amitai Marmorstein. Sarjassa hänen nimeksi kerrottiin Liam Crandle.
Hullu Hatuntekijä muissa medioissa > Videopelit

Hullu Hatuntekijä esiintyy vuonna 2008 Lego Batman: The Video Game -pelissä jossa se on pelattavana hahmona.
Hullu Hatuntekijä esiintyy vuonna 2010 DC Universe Online -pelissä, jossa se ei ole pelattavana hahmona.
Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2011 Batman: Arkham City -pelissä, jossa hänellä on oma sivutehtävänsä. Hullu Hatuntekijä mainitaan myös pelin edellisessa osassa, Batman: Arkham Asylumissa. Hän ei esiinny pelissä fyysisesti, mutta hänen teekattauksensa on osa Arvuuttajan arvoitusta.
Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2012 Lego Batman 2: DC Super Heroes -pelissä, jossa hän on pelattavana hahmona.
Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2013 Batman: Arkham Origins -pelissä, jossa hänellä on oma sivutehtävänsä.
Hullu Hatuntekijä esiintyy vuoden 2015 Batman: Arkham Knight -pelissä, jossa hänellä on oma sivutehtävänsä.
Pemfigoidi

Pemfigoidi (lat. pemphigoides, ”pemfiguksen kaltainen”) on autoimmuunitauteihin kuuluva sairaus. Sitä tunnetaan neljä eri tyyppiä. Niille on ominaista rakkuloiden muodostuminen, kun autoimmuunivaste kohdistuu epiteelisolujen tyvikalvoon. Suomessa tavataan parisataa uutta tapausta vuodessa.
Oireet taudin eri muodoissa > Bulloosi pemfigoidi

Bulloosissa eli niin sanotussa tavallisessa pemfigoidissa syntyy suurehkoja rakkuloita erityisesti raajoihin ja vartalolle. Tätä edeltävät kutina ja ihon läiskiintyminen. Bulloosia pemfigoidia esiintyy normaalisti vain yli 60-vuotiailla.
Oireet taudin eri muodoissa > Limakalvopemfigoidi

Limakalvopemfigoidissa muodostuu rakkuloita suun, nenän ja sukuelinten limakalvoille, joskus myös silmiin. Silmissä sidekalvon epiteelisolut keratinoituvat ja silmät kuivuvat. Seurauksena on sarveiskalvon sameneminen ja näkökyvyn heikkeneminen, pahimmassa tapauksessa sokeus.
Oireet taudin eri muodoissa > Raskauspemfigoidi

Raskauspemfigoidi on ulkoisesti tavallisen pemfigoidin kaltainen. Siinä rakkuloita syntyy raskauden loppupuolella tai heti sen jälkeen. Tämäkin tyyppi alkaa oireilla kutinalla. Joissakin tapauksissa rakkuloiden sijasta muodostuu vain läiskittäistä punoitusta. Raskauspemfigoidi uusiutuu usein myöhemmilläkin raskauskerroilla.
Oireet taudin eri muodoissa > Epätyypillinen pemfigoidi

Pemfigoidin neljäs tyyppi on ulkoisesti enemmän kyhmykutinan kuin muiden pemfigoidien kaltainen, jopa niin paljon, että tauteja on mahdotonta erottaa toisistaan ilman laboratoriotutkimuksia. Joskus taudit myös esiintyvät toisiinsa liittyneinä; tällöin kyhmykutina on aiheutunut pemfigoidista.
Diagnoosi

Pemfigoidit diagnosoidaan näytepalalla, joka otetaan rakkulasta. Varmistusnäyte otetaan muualta ihosta, sillä jos on kyse pemfigoidista, vasta-aineita esiintyy ehjässäkin ihossa.
Hoito ja ehkäisy

Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja paikallisesti kompressit. Tutkimuksissa on todettu apua tetrasykliinin ja nikotiiniamidin (B3-vitamiini) yhdistelmähoidosta. Ehkäisyä ei ole toistaiseksi tiedossa. Ainoa toimiva ”ehkäisy” on raskauspemfigoidin kohdalla pidättäytyminen uusista raskauksista.
The Doors

| The Doors |
| --- | --- |

 The Doorsin promokuva. Vasemmalta John Densmore, Robby Krieger, Ray Manzarek ja Jim Morrison.
Tiedot
Toiminnassa:  1965–1973
Tyylilaji:  psykedeelinen rock, bluesrock, acid rock
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Jim Morrison, laulu   Robby Krieger, kitara, laulu   Ray Manzarek, kosketinsoittimet, laulu   John Densmore, rummut  
Levy-yhtiö:  Elektra  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Doors oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Los Angelesissa vuonna 1965. Yhtyeen jäsenet olivat Jim Morrison (laulu), Robby Krieger (kitara), Ray Manzarek (kosketinsoittimet) ja John Densmore (rummut). The Doors on henkilöitynyt laulajaansa, joka on 1960-luvun populaarikulttuurin mytologisoiduimpia hahmoja. The Doors julkaisi Morrisonin eläessä kuusi albumia ja hänen kuoltuaan vuonna 1971 vielä kolme albumia.
The Doors soitti bluesvaikutteista psykedeelistä rockia, mutta yhtyeen musiikissa oli runsaasti vaikutteita myös muista musiikkityyleistä. Musiikki oli tummasävyistä, mihin vaikuttivat etenkin Jim Morrisonin sanoitukset. The Doors on ollut usean musiikkityylin ja merkittävän rockartistin tärkeä vaikuttaja. Yhtyeen levyjä on myyty yli sata miljoonaa kappaletta.
Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat muun muassa ”Light My Fire”, ”Break On Through (To the Other Side)”, ”People Are Strange”, ”Hello, I Love You” ja ”Riders on the Storm”.
Historia > Alkuvaiheet

Elokuvaopintonsa Los Angelesissa keskeyttänyt runoilija Jim Morrison piti opiskelutoverinsa, kosketinsoittaja Ray Manzarekin musiikista ja kävi tämän yhtyeen konserteissa. Morrison oli kesäkuussa 1965 yhtyeen keikalla kitaristin sijaisena. Soittotaidoton Morrison vain seisoi lavalla kitara kädessään, jotta yhtye olisi täysimiehinen ja saisi esiintymispalkkionsa. Kun Morrison ja Manzarek tapasivat sattumalta elokuussa Venicen hiekkarannalla, Morrison lausui Manzarekille runojaan. Morrisonin runous teki vaikutuksen Manzarekiin, ja he perustivat The Doorsin. Yhtyeen nimi oli Morrisonin idea, jonka hän sai William Blaken runosta ja siitä nimensä ottaneesta Aldous Huxleyn teoksesta Tajunnan ovet (The Doors of Perception). Morrison muutti Manzarekin luokse, ja he alkoivat tehdä lauluja kaksistaan.
Morrisonin ja Manzarekin lisäksi yhtyeessä oli alkuvaiheissa Manzarekin kaksi veljeä, rumpali John Densmore sekä tuntemattomaksi jäänyt naisbasisti. Yhtye sai lokakuussa 1965 Columbialta viiden ja puolen vuoden levytyssopimuksen. Kitaristi Robby Krieger liittyi yhtyeeseen marraskuussa. Koska sopivaa basistia ei löytynyt, Manzarek päätti soittaa bassoa itse Fenderin bassopianolla. Ensimmäiset vakituiset keikkansa Doors sai tammikuussa 1966 London Fog -nimisestä klubista Sunset Stripiltä. Keväällä Columbia lakkautti yhtyeen levytyssopimuksen. Myös London Fog erotti heidät, mutta yhtye sai sopimuksen Whisky a Go Go -klubilta.
Ensimmäisillä keikoilla Manzarek lauloi useimmat kappaleet, kunnes Morrisonista tuli yhtyeen ainoa laulusolisti. Alkuaikoina Morrison ei ottanut kontaktia yleisöönsä, mutta ajan myötä hänen esiintymisensä muuttuivat näyttäviksi, seksuaalissävytteisiksi ja provosoiviksi.
Doorsin maine alkoi kasvaa kesällä 1966, sillä sen esitykset olivat villejä ja arvaamattomia, ja kesäkuussa yhtye sai levytyssopimuksen Elektralta.
Historia > Levytysura

The Doorsin esikoisalbumi The Doors ilmestyi vuonna 1967. Yhtye yhdisteli albumilla latinomusiikin rytmejä, rock- ja bluesvaikutteita, psykedeliaa ja kabareemusiikkia. Albumi nousi Yhdysvaltojen albumilistan kakkoseksi, ja sen toinen single ”Light My Fire” singlelistan ykköseksi. Oidipaalinen ”The End” sai myös huomiota. Esikoisalbumin menestystä pitivät yllä seuraavat albumit Strange Days (1967) ja Waiting for the Sun (1968).
Laulusolisti Morrison joutui usein viranomaisten hampaisiin epäsovinnaisen lavakäyttäytymisensä ja provokaation takia, joka joillain keikoilla johti pienimuotoisiin yleisömellakoihin. Hän joutui oikeuteen keväällä 1969 Miamissa pidetyn konsertin seurauksena, kun häntä syytettiin itsensä paljastamisesta yleisölle. Kohun seurauksena moni konsertinjärjestäjä perui yhtyeen konsertteja.
The Soft Parade (1969) ei saanut ”Touch Me” -hitistä huolimatta yhtä myönteistä vastaanottoa kuin edelliset albumit. Myöhemmillä levyillä Morrison Hotel (1970) ja L.A. Woman (1971) juurevat bluesvaikutteet voimistuivat. Jälkimmäinen albumi sisältää kuuluisan kappaleen ”Riders on the Storm”.
Yhtyeen viimeinen esiintyminen alkuperäiskokoonpanossaan oli New Orleansissa Louisianassa 12. joulukuuta 1970.
Historia > Morrisonin kuolema ja yhtyeen loppuvaiheet

Morrisonia oli ahdistanut Los Angelesissa se, ettei hän siellä saanut itse määrätä omasta elämästään. Hän muuttikin keväällä 1971 Pariisiin naisystävänsä Pamela Coursonin kanssa. Levättyään siellä jonkin aikaa Morrison alkoi soitella yhtyetovereilleen Yhdysvaltoihin. Hän kertoi musiikin alkaneen taas soineen päässään ja että hänellä oli jo ideoita seuraavaa albumia varten. Morrison kuitenkin kuoli Pariisissa vuoden 1971 heinäkuussa.
The Doors yritti aluksi jatkaa toimintaansa ilman Morrisonia ja teki kaksi vaatimattomasti menestynyttä levyä. Kolmikko matkusti alkuvuonna 1973 Englantiin etsimään uutta laulusolistia, jotta yhtye saisi uutta puhtia. He päättivät kuitenkin siellä lopettaa yhtyeen toiminnan.
Manzarek, Krieger ja Densmore palasivat vuonna 1977 vielä kerran yhdessä studioon soittamaan taustat Morrisonin aikoinaan nauhalle puhumistaan runoistaan kootulle albumille An American Prayer (1978).
Historia > Jäsenten myöhempiä projekteja

The Doorsin hajoamisen jälkeen Densmore ja Krieger perustivat yhtyeen nimeltä The Butts Band, joka julkaisi yhden albumin. Manzarek alkoi tehdä sooloalbumeita.
Vuonna 2001 Manzarek, Krieger ja Densmore esiintyivät VH1-kanavan Storytellers-sarjassa, jossa he esittivät The Doors -kappaleita eri laulajien taustalla. Manzarek ja Krieger halusivat kolmikon jatkavan yhdessä ohjelman jälkeenkin, mutta Densmore kieltäytyi osallistumasta tinnituksensa vuoksi ja koska hän oli riidoissa Manzarekin kanssa. Manzarek ja Krieger alkoivat konsertoida yhdessä nimellä Doors of the 21st Century. Laulajana yhtyeessä toimi The Cultin Ian Astbury. Densmore sekä Morrisonin ja Coursonin perikunnat ryhtyivät nimen käytöstä kuitenkin oikeustoimiin. Yhtye esiintyi sen jälkeen nimellä Riders on the Storm.
Vuonna 2011 Manzarek, Krieger ja Densmore soittivat dubstep-artisti Skrillexin kappaleella ”Breakn’ a Sweat” ja myöhemmin Tech N9nen hip-hop-levytyksellä The Doors -kappaleesta ”Strange Days”. Manzarek kuoli vuonna 2013.
Musiikki, sanoitukset ja esiintymiset

Jim Morrison teki aluksi lähes kaikki The Doorsin sävellykset, mutta tulot sovittiin jaettavan tasan jäsenten kesken. Robby Kriegerkin sävelsi yhtyeelle useita kappaleita ja kirjoitti joihinkin myös sanat. Krieger sävelsi esimerkiksi yhtyeen esikoisalbumilla julkaistun "Light My Firen" ja kirjoitti suurimman osan sen sanoista. Ennen The Soft Paradea yhtyeen kappaleet oli laitettu koko yhtyeen nimiin, mutta siitä alkaen tekijäksi merkittiin Morrison, Krieger tai molemmat. Morrison vastasi aluksi sanoituksista, mutta Kriegerin osuus kasvoi, kun Morrison ajan myötä menetti vähitellen kiinnostustaan sanoitusten kirjoittamiseen.
The Doorsin musiikille ominaista olivat Ray Manzarekin sähköurut, Jim Morrisonin syvä lauluääni, sekä varsinaisen bassokitaristin puuttuminen. Yhtyeen esikoisalbumissa yhdistyivät ennen kuulumattomalla tavalla blues, klassinen musiikki, itämainen musiikki ja popmusiikki. Neljännellä albumillaan yhtye kokeili puhallinsoitintaustoja kunnes palasi takaisin bluesiin viimeisille Morrisonin kanssa levytetyille albumeilleen.
The Doorsia pidettiin oman aikansa mittapuulla tummasävyisenä ja jopa ”goottilaisena” rockyhtyeenä. Jim Morrisonin sanoitukset olivat usein tummasävyisiä kuvauksia psykedeelisestä kokemuksesta. Morrison oli kiinnostunut shamanismista, mikä näkyi niin hänen lavaesiintymisessään The Doorsissa kuin hänen laululyriikassaankin. Morrisoniin vaikuttivat myös esimerkiksi englantilaiset romantikot sekä ranskalaiset symbolistit ja surrealistit.
Kun Doorsin esiintymislavat vaihtuivat suurempiin yhtyeen suosion kasvaessa, Morrison alkoi tehdä lavaesiintymisistään rockteatteria. Morrisonin lavaesiintyminen perustui paljolti muutaman toistuvan liikkeen ja eleen käyttämiseen, ja niihin liittyi toisinaan myös spontaaneja akteja ja teksti-improvisaatioita. Morrison paitsi lauloi, myös resitoi lyriikkaansa ja välillä suorastaan huusi. Hän tukeutui laulaessaan voimakkaasti mikrofoniin ja mikrofonitelineeseen, pitäen siitä yleensä kiinni kaksin käsin. Hänen liikkeensä olivat hitaita, ja välillä hän jähmettyi paikalleen tuijottamaan yleisöä tai siirtyi kokonaan lavan sivuun. Toisinaan hän saattoi improvisoida intiaanitansseja tai heittäytyä makaamaan esiintymislavalle. Hänelle oli myös tyypillistä härnätä tai solvata yleisöä.
Kitaristi Robby Kriegerin mukaan The Doors ei koskaan oikeastaan kannattanut kukkaisliikettä, joka puhui rauhasta ja rakkaudesta. The Doors oli sen vastakohta ja lauloi vallankumouksesta. Tom Morellon ja Joe Perryn mukaan Doors oli vallankumouksellinen yhtye, jonka musiikki ja esiintymiset olivat poliittisia kannanottoja. Morellon mukaan ainutlaatuista The Doorsissa oli yhtyeen syvyys ja taiteellinen kunnianhimo, mutta samalla se osasi kirjoittaa myös hittejä.
Merkitys

The Doors on ollut usean sitä seuranneen rockartistin tärkeä vaikuttaja. System of a Downin kitaristi ja johtaja Daron Malakian on sanonut, että ilman The Doorsia ei Systemiäkään olisi ehkä ollut. Myös esimerkiksi Stone Temple Pilotsin Scott Weiland, Aerosmithin Tom Hamilton ja Red Hot Chili Peppersin Dave Navarro ovat sanoneet The Doorsilla olleen heihin suuri vaikutus.
The Doorsia on kutsuttu punkrockin eetoksen tienraivaajaksi yhdessä The Rolling Stonesin kanssa. Matchbox 20:n Rob Thomasin mukaan The Doorsin merkitys tulee siitä, kuinka moneen eri musiikkityyliin yhtye vaikutti: se oli esimerkiksi vaihtoehto- ja goottirockin synnyn takana ja vaikutti myös hippien jammailuyhtyeisiin, popmusiikkiin ja osin myös metallimusiikkiin.
The Doors on säilynyt inspiraationa myös kirjailijoille, aktivisteille ja kuvataiteilijoille. Yhtyeen kappaleita esiintyy elokuvissa, televisio-ohjelmissa, videopeleissä ja remixeissä.
Oliver Stonen ohjaama elokuva The Doors (1991) nosti yhtyeen uuden nuorisosukupolven tietoisuuteen 1990-luvun alussa. Ray Manzarek suhtautui elokuvaan kriittisesti ja piti sen antamaa kuvaa Morrisonista liian vakavana. Robby Kriegerin mukaan elokuvassa on paljon sellaista mikä ei vastaa todellisuutta.
The Doors valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1993.
Kaupallinen menestys

The Doors sai 16 kappalettaan Billboard Hot 100 -singlelistalle. Listaykkösiksi nousivat kappaleet ”Light My Fire” (1967) ja ”Hello, I Love You” (1968). The Doorsin kolmas albumi Waiting for the Sun (1968) oli heidän ainoa listaykkösalbuminsa Yhdysvalloissa. Esikoisalbumi The Doors (1967) nousi listakakkoseksi.
The Doorsin albumeita on myyty Yhdysvalloissa 32 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti yli 100 miljoonaa.
Jäsenet

Jim Morrison – laulu, sanoitus
Robby Krieger – kitara (myös laulu levyillä Other Voices ja Full Circle)
Ray Manzarek – kosketinbasso, koskettimet, piano, urut, taustalaulu (myös laulu levyillä Other Voices ja Full Circle)
John Densmore – rummut, perkussio
Diskografia

Lähteet:
Diskografia > Studioalbumit

The Doors (1967)
Strange Days (1967)
Waiting for the Sun (1968)
The Soft Parade (1969)
Morrison Hotel (1970)
L.A. Woman (1971)
Other Voices (1971); Manzarek ja Krieger laulavat
Full Circle (1972); Manzarek ja Krieger laulavat
An American Prayer (1978); Jim Morrisonin runoja