stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toronto
Kulttuuri > Elokuva

Toronton elokuvajuhlat on vuosittain järjestettävä kansainvälinen elokuva-alan tapahtuma. Se on kävijämäärältään alansa suurin maailmassa.
Näyttelijät Will Arnett (tunnetaan kenties sarjasta Sukuvika), Eric McCormack ja Michael Ironside ovat syntyneet Torontossa. Myös 24-televisiosarjan Kiefer Sutherland kasvoi siellä.
Kulttuuri > Media

Torontosta alkunsa saaneet monikieliset kanavat OMNI1 ja OMNI2 näkyvät kaapelin kautta myös muualla Kanadassa. OMNI1:n ohjelmistosta 40 % on englanninkielistä, loppuaika jakaantuu viidentoista eri kielen kesken. OMNI2:lla on tarjolla vielä 20 kieltä lisää, ja ne täyttävät 70 % ohjelma-ajasta.
Suuria Torontossa ilmestyviä sanomalehtiä ovat The Globe and Mail, Toronto Sun ja Toronto Star.
Urheilu

Torontossa on seitsemän eri urheilulajien ammattilaisjoukkuetta:
Toronto Argonauts (Kanadalainen jalkapallo), CFL
Toronto Blue Jays (baseball), MLB
Toronto FC (jalkapallo), MLS
Toronto Maple Leafs (jääkiekko), NHL
Toronto Marlies (jääkiekko), AHL
Toronto Raptors (koripallo), NBA
Toronto Rock (lacrosse), NLL
Alueen moottoriurheilun keskus Mosport International Raceway sijaitsee kaupungin ulkopuolella, mutta Honda Indy Toronto ajetaan Länsi-Toronton kaduilla. Jääkiekon pyhättö Hockey Hall of Fame -museo kaupungin keskustassa esittelee oikean Stanley Cup-pokaalin ja NHL-pukuhuoneen kopion sekä laajan kokoelman muita jääkiekon arvoesineitä.
Ystävyyskaupungit

Hồ Chí Minhin kaupunki, Vietnam (2006)
Kiova, Ukraina (1992)
Quito, Ecuador (2006)
Rio de Janeiro, Brasilia (2015)
Sagamihara, Japani (1991)
Varsova, Puola(1990)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toronto Wikimedia Commonsissa
Toronton virallinen verkkosivu
Toronton virallinen matkailusivusto
Curlinginpelaajia Donjoella
(John G. Howard 1836)
Toronton horisontti
Toronton kartta vuodelta 1894
TTC:n raitiovaunutyypit
Suomalaisen arkkitehdin Viljo Revellin suunnittelema Toronton kaupungintalo.
Juha Valjakkala

Juha Veikko Valjakkala (myöh. Aslak Valdemar Ahonen, Nikita Joakim Fouganthine, Nikita Bergenström; 13. kesäkuuta 1965 Pori – 27. helmikuuta 2023) oli suomalainen henkirikokseen syyllistynyt henkilö. Hän murhasi vuonna 1988 kolme perheenjäsentä nelihenkisestä Nilssonin perheestä Åmselen kylän hautausmaalla Pohjois-Ruotsissa. Perheestä jäi eloon vain 11-vuotias poika, joka oli tapahtumahetkellä nukkumassa teltassa kotitalonsa pihalla. Valjakkala ja hänen porilainen tyttöystävänsä ja rikoskumppaninsa Marita Routalammi (s. 1966 Pori) olivat heinäkuussa 1988 Pohjoismaiden etsityimmät henkilöt. Myöhemmin Valjakkala (sittemmin Fouganthine ja Bergenström) sai huomiota toistuvilla vankilapaoillaan ja -pakoyrityksillään.
Elämä > Nuoruusvuodet

Juha Valjakkala syntyi vuonna 1965 Porissa ja asui myöhemmin myös Mikkelissä ja Ruotsissa. Koulunsa Valjakkala kävi Porissa, Ulvilassa ja Mikkelissä.
Valjakkala aloitti rikosuransa 15-vuotiaana Äänekoskella, jossa hän varasti viisi ajoneuvoa. Hän sai vuonna 1980 ehdollisen vankeustuomion näistä rikoksista. Myöhemmin Valjakkala varasteli autoja ainakin Lapualla, Jämsässä, Imatralla, Ulvilassa, Juvalla, Piikkiössä, Espoossa ja Helsingissä.
Huhtikuussa 1981 Valjakkala sai puolen vuoden ehdottoman vankeustuomion, jonka hän vietti Keravan silloisessa nuorisovankilassa.
Valjakkala vietti osan lapsuudestaan äitinsä kanssa Ruotsissa, jossa hän syyllistyi myös autovarkauksiin ja sai vankeustuomioita niistä.
Valjakkala tutustui Marita Routalammiin vuonna 1984. He tehtailivat rikoksia Ruotsissa ja saivat vankeustuomion.
Elämä > Åmselen kolmoismurha

Murhiin johtanut tapahtumasarja alkoi, kun 22-vuotias Valjakkala vapautui Turun vankilasta 1. toukokuuta 1988 ja lähti kiertelemään Ruotsissa ja Suomessa 21-vuotiaan Marita Routalammin kanssa.
He saapuivat Västerbottenin maakunnassa, Vindelnin kunnassa sijaitsevaan Åmseleen 3. heinäkuuta. Yöllä Valjakkala varasti polkupyörän. 49-vuotias Sten Nilsson ja hänen 16-vuotias poikansa Fredrik lähtivät ajamaan autollaan Valjakkalaa takaa. Ajojahti päättyi hautausmaalle, missä Valjakkala pakotti Stenin ja Fredrikin haulikolla uhaten polvistumaan. Ensin hän ampui Stenin, minkä jälkeen Fredrik yritti anoa armoa valehtelemalla ikänsä. Tästä huolimatta Valjakkala ampui hänetkin. Laukaukset kuuluivat kylään saakka. Perheen 42-vuotias äiti Ewa Nilsson lähti katsomaan, mitä oli tapahtunut. Hän näki, että Valjakkala istui Stenin autossa, ja koputti ikkunaan. Valjakkala tempaisi oven niin raivokkaasti auki, että Ewa kaatui, mutta tämä pääsi juoksemaan pakoon. Valjakkala sai hänet kiinni ja löi häntä haulikolla niin voimakkaasti, että se pirstoutui. Tämän jälkeen hän puukotti Ewan hengiltä viiltämällä tältä kaulan auki.
Valjakkala ja Routalammi otettiin kiinni 10. heinäkuuta Odensessa, Tanskassa, kun junan konduktööri tunnisti heidät. Kiinniotossa kumpikaan ei tehnyt vastarintaa.
Elämä > Oikeudenkäynti ja tuomiot

Oikeudenkäynnissä Valjakkalan asianajajana toimi Pelle Svensson ja Routalammin asianajajana Gunnar Falk. Valjakkala ja Routalammi syyttivät toinen toistaan murhista, mutta oikeus uskoi Routalammin tarinaa. Psykiatrisessa tutkimuksessa todettiin kummankin olevan henkisesti ymmärryskykyisiä oikeudessa. Oikeuspsykiatri kuitenkin totesi, että Valjakkalalla oli psykopaattinen persoonallisuus ja että hän oli hyvin aggressiivinen.[lähde? ]
Valjakkala sai elinkautisen vankeusrangaistuksen kolmesta murhasta sekä lisäksi ikuisen kiellon palata Ruotsiin. Valjakkala aloitti tuomionsa kärsimisen Uumajan vankilassa, mutta hänet siirrettiin kesällä 1989 Suomeen Turun vankilaan.
Routalammi sai kaksi vuotta vankeutta avunannosta törkeään pahoinpitelyyn. Hän oli aikaisemmista rikoksistaan saanut kiellon palata Ruotsiin ennen lokakuun 15. päivää 1997, eikä oikeus katsonut tarpeelliseksi muuttaa määräaikaa.
Routalammi vapautui vankilasta istuttuaan puolet tuomiostaan, jonka jälkeen hän vaihtoi nimensä ja muutti takaisin Poriin. Hän on myöntänyt vapautumisensa jälkeen Iltalehdelle kolme haastattelua; ensimmäisen kesällä 2003, toisen marraskuussa 2006 ja kolmannen 12. helmikuuta 2008.
Elämä > Pahoinpitely vankilassa

Valjakkala joutui pahoinpitelyn kohteeksi Helsingin keskusvankilassa 21. huhtikuuta 1998. Vankitoveri kävi Valjakkalan kimppuun tämän ollessa poistumassa vankilan ruokalasta. Valjakkala toimitettiin hoidettavaksi Töölön sairaalaan. Häneltä murtui pahoinpitelyssä poskiluu.
Elämä > Oikeudenkäynti valtiota vastaan

Valjakkala vaati vuonna 2004 Iisalmen käräjäoikeudessa Sukevan vankilan ylivartijalta ja valtiolta 1 500 euron korvausta kipuun ja särkyyn verrattavasta henkisestä kärsimyksestä, koska häntä ei viety vankilasta terveyskeskuslääkärin puheille tammikuussa 2004. Valjakkala olisi halunnut kriisiapua, koska hänen vaimonsa oli joutunut liikenneonnettomuuteen, jossa tämä ei tosin loukkaantunut vakavasti. Päivystävä ylivartija ei suostunut sunnuntai-iltana esitettyyn pyyntöön.
Käräjäoikeus hylkäsi kanteen 3. kesäkuuta 2004 vedoten siihen, ettei Valjakkala enää seuraavana arkipäivänä hakeutunut lääkärinhoitoon. Mitään lääkärinlausuntoa Valjakkalalla ei ollut esittää väittämästään kärsimyksestä.
Valtio joutui maksamaan Valjakkalan oikeuskuluja vajaat 2 400 euroa.
Elämä > Armahdusanomukset

Valjakkala anoi vankeutensa aikana armahdusta presidenteiltä useita kertoja, mutta tammikuuhun 2006 saakka korkein oikeus (KKO) katsoi, ettei anomusta tule hyväksyä. Lopulta tammikuussa 2006 KKO otti kannan, jonka mukaan anomus voitaisiin hyväksyä. Valjakkalan vapautuminen oli kiinni enää presidentti Tarja Halosen päätöksestä, jota KKO:n kanta ei sitonut millään tavoin. Ruotsin viranomaiset ja muun muassa oikeusministeri Beatrice Ask ilmaisivat tuolloin julkisesti vastustavansa Valjakkalan armahdusta. KKO:n kannanoton jälkeen Valjakkala pakeni jälleen vankilasta marraskuussa 2006. Tasavallan presidentti Tarja Halonen hylkäsikin Valjakkalan armahdusanomuksen 12. lokakuuta 2007.
Elämä > Avioliitot

Valjakkala on ollut useita kertoja naimisissa. Toukokuussa 2008 hän solmi seitsemännen avioliittonsa. Yksi hänen puolisoistaan oli Alexandra Fouganthine.
Yenon Levin murha 1988

Vuonna 2012 Ruotsin poliisi alkoi tutkia, oliko Fouganthinella osuutta vuonna 1988 Ruotsissa tapahtuneeseen israelilaisen Yenon Levin murhaan. Thomas Quick oli tuomittu Levin murhasta, mutta oikeus purki tuomion vuonna 2010. Poliisin mukaan Fouganthine ja Routalammi liikkuivat tapahtuma-aikaan alueella, sillä muun muassa huoltoaseman valvontakamera oli tallentanut heidät tankkaamassa varastettua autoa. Suomen poliisi kuulusteli Fouganthinea Levin murhasta jo kesällä 1988, mutta näyttöä ei löytynyt.
Kuolema

Bergenström kuoli 57-vuotiaana 27. helmikuuta 2023. Kuolinsyytä ja -paikkaa ei ole julkaistu.
Elokuva ja kirjat

Vuonna 1991 Jan Troell ohjasi Åmselen murhista elokuvan nimeltä Il Capitano. Pääosaa esitti Antti Reini.
Ruotsalainen toimittaja David Lagercrantz kirjoitti murhista reportaasikirjan Änglarna i Åmsele (1998). Valjakkalan asianajajana toiminut Pelle Svensson puolestaan kirjoitti teoksen Utan nåd vuonna 2005. Kirjaan sisällytetyt ruumiinavauskuvat aiheuttivat Ilta-Sanomien mukaan järkytystä Ruotsissa. Vuonna 2014 ruotsalainen kirjailija Victoria Larsson julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen Ett norrländskt trauma, jossa hän kertoo muun muassa kirjeenvaihdostaan Valjakkalan kanssa.
Valjakkala julkaisi myöhemmällä nimellään Nikita Bergenström muistelmateoksen Nikita vuonna 2021.
Kirjallisuutta

Bergenström, Nikita: Nikita.  Helsinki:  Oy Gevalt!, 2021.  ISBN 978-952-94-4310-9
Pohjolan poliisi kertoo 1991 (Artikkeli: Åmselen murhat)
Aiheesta muualla

Aimo Massisen kolumni 18.5.2002: Barabbas pantiin takaisin häkkiin
Turun Sanomat 27.3.2004: Kolmoismurhaajan pako päättyi lyhyeen Sukevalla
Yle Uutiset 28.11.2006: Myös Ruotsin poliisi jahtaa Valjakkalaa
Ylen Elävä arkisto: Kolmoismurhaaja Juha Valjakkala
Siiri Nordin

| Siiri Nordin |
| --- | --- |
 Siiri Nordin esiintymässä Killerin kanssa Turussa vuonna 2002.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1980 (ikä 44)
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  rock, pop
Yhtyeet:  Killer
Levy-yhtiöt:  EMI Next Big Thing Suomen Musiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Siiri Aurora Nordin (s. 15. lokakuuta 1980 Helsinki) on suomalainen rock- ja popmuusikko. Nordin oli popyhtye Killerin laulaja yhtyeen aktiiviaikana 2001–2003. Siiri Nordin on julkaissut englanninkielisen albumin Me Too (2006) ja suomenkieliset albumit Lyö tahtia (2008) ja Paremmin kuin kukaan (2011).
Sooloura

Nordin nousi julkisuuteen Killer-yhtyeen laulajana. Killerin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Naughty Boy”, ”Liar” ja ”All I Want”. Yhtye jäi määrittelemättömän pituiselle tauolle vuonna 2005.
Nordinin vuonna 2003 Helmiä ja sikoja -elokuvaa varten levyttämä ”Sydämeni osuman sai” (jousisovitus Henrik Perelló),(käännösversio laulusta ”Something's Gotten Hold of My Heart”) sai runsaasti radiosoittoa. Toukokuussa 2006 Nordin julkaisi ensimmäisen soololevynsä Me Too. Albumi ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti. Maaliskuussa 2008 ilmestyi Nordinin ensimmäinen suomenkielinen albumi Lyö tahtia. Sen ensimmäinen single ”Viimeinen palanen” sai ensisoittonsa radiossa marraskuussa 2007. Toukokuussa 2011 ilmestyi uusi albumi Paremmin kuin kukaan, jonka ensimmäinen single ”Lusitaan”. nousi keväällä 2011 muun muassa Radio Novan soitetuimpien kappaleiden joukkoon.
Syksyllä 2011 Nordinin ääntä kuultiin MTV3-kanavalla esitetyn Klikkaa mua -sarjan tunnuskappaleella Huomenna on paremmin.
Perhe ja muu julkisuus

Siiri Nordinin vanhemmat ovat kuvanveistäjä Antti Nordin ja lavastaja Metti Nordin. Hänen veljensä Reino Nordin on näyttelijä ja muusikko. Hänen velipuolensa Boris Nordin-Oroza on esiintynyt hänen kanssaan. Taiteilija Outi Heiskanen oli Siiri Nordinin isoäiti. Syksyllä 2004 Nordin rekisteröi puolisonsa Mirjan kanssa parisuhteensa. Suhde kuitenkin päättyi vuonna 2007.[lähde? ] Siiri Nordin on nähty myös Linnan juhlissa, sillä vuonna 2001 hän pääsi Linnaan The Rasmuksen Lauri Ylösen seuralaisena.
Nordin on opiskellut puuveneen rakennusta ja on innokas purjehtija. Hän on työskennellyt myös taksinkuljettajana. Siiri Nordin osallistui syksyllä 2011 Tanssii tähtien kanssa -ohjelman 6. tuotantokaudelle. Nordin putosi kisasta parinsa Jani Rasimuksen kanssa kisan 4. pudotuksessa.
Nordin näytteli nuorempana muun muassa Ryhmäteatterin viihdesarjassa Tabu ja teki lapsiroolin vuonna 1988 kuvatussa Mika Kaurismäen elokuvassa Cha Cha Cha.
Nordin muutti vuonna 2017 asumaan Helsingistä Salon Perniön Matildan kylään.
Diskografia > Albumit

Me Too (2006)
Lyö tahtia (12. maaliskuuta 2008)
Paremmin kuin kukaan (11. toukokuuta 2011)
Diskografia > Singlet

”Sydämeni osuman sai” (2003)
”Soothe” (2006)
”Viimeinen palanen” (2007)
”Sano vain” (2008)
”Mukula” (2008)
”Lusitaan” (2011)
”Paremmin kuin kukaan” (2011)
”Huomenna on paremmin” (2011)
”Parisuhdevakuutus” (2016)
Mr. Bungle (albumi)

| Mr>  Bungle Mr. Bunglen albumi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. elokuuta 1991
 Tuottaja(t): John Zorn ja Mr. Bungle
 Tyylilaji: Alternative Metal Funk Metal Ska Avantgardemetalli Experimental Rock Progressiivinen rock
 Kesto: 73.21
 Levy-yhtiö: Warner Brothers Records
Mr. Bunglen muut julkaisut
| OU818 1989 | Mr. Bungle 1991 | Disco Volante 1995 |
Mr. Bungle on samannimisen yhtyeen ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1991. Albumi on saanut kulttimaineen, ja toiminut innoittajana muun muassa nu metal -genrelle. Kappaletta Squeeze Me Macaroni pidetään jopa ensimmäisenäkenen mukaan?, varhaisena kyseisen tyylilajin edustajana.
Taustaa

Albumin kappaleet sisältävät monta musiikkityylin vaihdosta jopa yhden kappaleen aikana, joka oli yksi yhtyeen tavaramerkeistä ja toi sille suosiota. Kappaleissa myös yhdisteltiin eri musiikkityylejä, kuten polkkaa, funkia ja metallia kappaleessa Carousel. Myös sirkusmusiikki oli yksi kappaleiden keskeinen elementti.
Osa kappaleista oli julkaistu aikaisemmin yhtyeen demoalbumeilla, kuten Carousel ja Egg.
Kappaleiden sanoitukset sisältävät erikoisia ja synkkiä teemoja, sovitettuina toisinaan jopa hilpeisiin taustaelementteihin. Albumilla käsitellään arkoja ja vaiettuja aiheita aina miesten anoreksiasta kuolemaan ja häpeään. Kappale Stubb (A Dub) kertoo yhtyeen kitaristin Trey Spruancen kuolleesta, samannimisestä Stubb-koirasta. Kappale Slowly Growing Deaf on osa Sleep-nimistä trilogiaa, jonka kaksi muuta osaa löytyvät yhtyeen toiselta albumilta Disco Volante. Trevor Dunn, joka kirjoitti kappaleet, ei aluksi aikonut luoda kappaleesta moniosaista, mutta lopulta päätti jatkaa sen tarinaa. Kappale, ja sen jatko-osat, kertovat ihmisen ruumiinosista.
Albumilla käytettiin myös useita sampleja, joita kuullaan useiden kappaleiden lopussa ja aluissa. Suuri osa niistä on otettu aikuisviihde-elokuvasta "Sharon's Sex Party" (jota käytetään eritoten kappaleessa The Girls of Porn), ja lasten opetusvideosta nimeltä "Mr. Bungle Goes to Lunch" joissa molemmissa on henkilö nimeltä Mr. Bungle. Muita sampleja albumilla ovat mm. ravintolaketju KFC:n mainokset, videopelimusiikkia videopeleistä kuten Super Mario Bros., Smash TV ja RBI Baseball, ja satunnaisia ääniä Cyclone, Earthshaker & Haunted House -flipperipeleistä. David Lynchin vuonna 1986 tekemästä elokuvasta Blue Velvet löytyy myös eräs sample, ja yhtyeen laulusolisti Mike Patton onkin todennut että haluaisi säveltää koko soundtrackin David Lynchin tulevaisuuden projekteihin.
Kappaleet

"Quote Unquote" – 6:56
"Slowly Growing Deaf (Sleep Part I)" – 6:59
"Squeeze Me Macaroni" – 5:38
"Carousel" – 5:13
"Egg" – 10:38
"Stubb (a Dub)" – 7:19
"My Ass Is on Fire" – 7:47
"The Girls of Porn" – 6:42
"Love Is a Fist" – 6:01
"Dead Goon" – 10:02
Arvostelut

All Music Guide:  linkki
Mukana albumilla

John Zorn - Tuottaja
Mr. Bungle - Tuottaja
David Louapre - Kansi- ja välilehtitaide
Dan Sweetman - Kansi- ja välilehtitaide
Jay Marshall - Kansi- ja välilehtitaide
P. Earwig - Kansi- ja välilehtitaide
Mike Patton - Laulu
Danny Heifetz - Rummut
Trey Spruance - Kitara
Trevor Dunn - Basso
Clinton "Bär" McKinnon - Tenorisaksofoni
Theobald Brooks Lengyel - Alto & Bäri Intonation
David Shea - Levysoittimet
Yeesus Krist - Taustalaulu
Maximum Bob - Taustalaulu
Kahli - Taustalaulu
Jennifer - Taustalaulu
Aiheesta muualla

Mr. Bungle.com viralliset kotisivut
Bunglefever.com fanisivu. Sivulta on myös ladattavissa demoversiot levyllä olevia kappaleita, kuten "Girls of Porn", "Squeeze Me Macaroni" ja "Carousel", jotka olivat jo ensimmäisillä demoilla.
Mr. Bungle (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Mr. Bungle (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Mr. Bungle
| Mike Patton – Trey Spruance – Trevor Dunn –  Danny Heifetz - Clinton 'Bär' McKinnonTheo Lengyel – Jed Watts – Hans Wagner |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Mr. Bungle – Disco Volante – California - The Raging Wrath of the Easter Bunny Demo
Demoalbumit:  The Raging Wrath of the Easter Bunny – Bowel of Chiley - Goddammit I Love America! - OU818
Katso myös:  Tomahawk - Fantômas - Faith No More - Secret Chiefs 3 - John Zorn
Richard Dean Anderson

| Richard Dean Anderson |
| --- | --- |
 Richard Dean Anderson vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1950 (ikä 74) Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Angus MacGyver (Ihmemies MacGyver) Jack O'Neill (Tähtiportti)
Aiheesta muualla
www.rdanderson.com
IMDb 
Elonet
Richard Dean Anderson (s. 23. tammikuuta 1950 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten päärooleista televisiosarjoissa Ihmemies MacGyver ja Tähtiportti.
Tausta

Anderson syntyi vuonna 1950 Minneapolisissa, Minnesotan osavaltiossa. Hänen isänsä oli opettaja ja äitinsä taiteilija. Hänellä on suomalaisia sukujuuria. Andersonin isoisän isä oli  Johannes "John" Anderson Skrifvars, joka syntyi vuonna 1860 Munsalassa Pohjanmaalla. Andersonin  isoisän äiti oli Sofia Jakobsdotter Böös, joka syntyi vuonna 1860 Jepualla Pohjanmaalla. Andersonilla on edelleen sukulaisia Suomessa.
Kouluaikoina hän haaveili ammattilaisjääkiekkoilijan urasta, kunnes mursi kätensä kahdessa tapaturmassa. High schoolin jälkeen Anderson opiskeli teatteria St. Cloud State Collegessa ja Ohion yliopistossa, mutta jätti tutkintonsa kesken. Hänen tiensä vei New Yorkin ja San Franciscon kautta Los Angelesiin. Siellä hän työskenteli katukoomikkona, jonglöörinä ja laulajana. Marineland Pacificissa hän työskenteli merinisäkäsesityksissä. Lisäksi hän esiintyi teatterilavalla Pilgrimage Live Theatressa.
Ura

Vuonna 1976 Anderson sai roolin tohtori Jeff Webberinä saippuasarjassa General Hospital. Andersonin hahmosta tuli pian suosittu, ja se antoi lähtölaukauksen hänen televisiouralleen. Tämän jälkeen Anderson tähditti monia televisiosarjoja, kuten Seven Brides for Seven Brothers ja Emerald Point.
Vuonna 1985 Anderson valittiin päärooliin sarjassa Ihmemies, jossa hän esitti MacGyveriä, teeskentelemätöntä sankaria. Rooli teki Andersonista kansainvälisesti tunnetun. Andersonista miellyttävin televisioprojekti oli näytellä kriitikoiden palkitsemassa sarjassa Legend, joka oli 1800-luvulle sijoittuva omaperäinen science fiction -henkinen lännensarja. Se oli kolmas Andersonin ja Michael Greenburgin perustaman yhtiön, Gekko Film Corp:n, tuottama sarja. Aiemmat olivat Ihmemies MacGyverin TV-elokuvat Lost Treasure of Atlantis vuonna 1993 ja Trail to Doomsday vuonna 1994. Anderson näytteli kahdeksan ensimmäisen kauden ajan pääosaa sarjassa Tähtiportti. Kahdessa viimeisessä tuotantokaudessa hänet nähtiin vain vierailevana tähtenä. Hän vieraili myös sarjoissa Stargate Atlantis ja Stargate Universe.
Televisiosarjojen lisäksi Anderson on näytellyt useissa televisioelokuvissa, kuten Ordinary Heroes (TV-elokuvadebyytti), Past the Bleachers, Eyes of a Stranger, Murhaajan silmin (Through the Eyes of a Killer), Beyond Betrayal ja Stargate: Continuum. Hänen hyytävin esityksensä Susan Deyn väkivaltaisena miehenä Beyond Betrayalissa sai Daily Variety -lehden kirjoittamaan: ”Huomatkaa Richard Dean Andersonin hyytävän hyvä näyttelijäntyö: hänen hahmonsa voisi olla halloween-suosikki.” Anderson näytteli myös NBC-yhtiön minisarjassa Pandora's Clock.
Vuonna 1997 ilmestyneessä tietokoneroolipelissä Fallout: A Post Nuclear Role Playing Game Anderson toimi ääninäyttelijänä.
Harrastukset ja perhe

Työn ulkopuolella hän nauttii hiihtämisestä, jääkiekosta, autourheilusta ja pyöräilystä. Lisäksi hän pitää kitaran soittamisesta ja hänen säveltämänsä kappale Eau d'Leo soi eräässä MacGyverin jaksossa. Nuorena Anderson harrasti jääkiekkoa. Anderson toimii myös aktiivisesti useissa hyväntekeväisyysjärjestöissä, kuten Make-A-Wish Foundationissa, joka myönsi hänelle vuonna 1995 "Julkisuuden henkilö" -palkinnon.
Anderson osallistuu aktiivisesti Multiple Sclerosis Societyn (MS-tauti-järjestö), Special Olympicsin (vammaisten olympialaisten) sekä Celebrity All-Star Hockeyn (kuuluisuuksien all-star jääkiekkoturnauksen) että kasvatukselliseen ja ajanvietteelliseen Challenger's Club for Boys and Girls -nuortenkeskuksen toimintaan. Anderson on yksi Celebrity All-Star Hockey -turnauksen perustajista. Hän kuuluu myös käsiaseita vastustavan järjestön johtokuntaan.
Anderson ei ole ollut naimisissa, mutta hänellä on puvustaja Apryl Prosen kanssa elokuussa 1998 syntynyt tytär.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Richard Dean Anderson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Richard Dean Anderson Elonetissä.
Anderson MacGyverin kuvauksissa vuonna 1985.
Jukka Härmälä

| Jukka Härmälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. lokakuuta 1946 (ikä 78) Helsinki
Jukka Sakari Härmälä (s. 15. lokakuuta 1946 Helsinki) on entinen Stora Enso Oyj:n toimitusjohtaja, vuorineuvos ja yksi Suomen talouselämän keskeisistä vaikuttajista.
Elämäkerta

Härmälä valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1969. Hän toimi Enso-Gutzeitin palveluksessa 1970–1984 mm. talousjohtajana ja sahaliiketoiminnasta vastaavana varatoimitusjohtajana. KOP:n varatoimitusjohtajana Härmälä toimi vuosina 1984–1988, josta siirtyi takaisin Enson palvelukseen vuonna 1988.
Jukka Härmälä jätti Stora Enson toimitusjohtajan tehtävät yhtiökokouksen jälkeen maaliskuussa 2007. Ennakkospekulaatioissa Härmälän seuraajana pidettiin yleisesti Stora Enson hienopaperidivisioonan johtaja Pekka Laaksosta, mutta Stora Enson uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Jouko Karvinen. Laaksonen puolestaan valittiin Valion toimitusjohtajaksi. Karvisen valinnassa Stora Enson hallituksen puheenjohtaja Claes Dahlbäck korosti hänen kykyään parantaa yhtiön kannattavuutta. Härmälä jatkoi Stora Enson palveluksessa elokuuhun 2007, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Härmälä oli Stora Enson toimitusjohtajana myös Suomen suurimpia palkansaajia.  Syyskuussa 2007 suomalaisessa lehdistössä kritisoitiin suuresti Jukka Härmälän johtamista, koska Stora Enson epäonnistunut Amerikan valloitus johti viiden miljardin euron tappioon.
Härmälä toimii lisäksi muun muassa seuraavissa tehtävissä:
Delta Motor Group Oy hallituksen puheenjohtaja (2014-edelleen)
Finnlinesin hallituksen varapuheenjohtaja
Metsäteollisuus ry:n hallituksen jäsen (29.3.2007 saakka)
Outokumpu Oyj:n hallituksen jäsen
Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varman hallintoneuvoston varapuheenjohtaja
Elinkeinoelämän keskusliiton edustajiston jäsen
Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen hallituksen jäsen
Elinkeinoelämän valtuuskunnan hallituksen jäsen
Helsingin kauppakorkeakoulun tukisäätiön valtuuskunnan jäsen
Aalto yliopiston kauppatieteiden ylioppilaat - KY ry:n kunniavaltuuskunnan puheenjohtaja
CapMan Oyj:n senior advisor
Härmälä on naimisissa ekonomi Marjatta Härmälän kanssa ja heillä on  kolme lasta. Härmälä harrastaa hiihtoa, tennistä, metsästystä ja kalastusta. Jukka Härmälä nauttii Suomen suurinta eläkettä. Eläkkeellä olevan Härmälän kuukausiansio oli vuonna 2010 62 089 euroa.