stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kebnekaise
Reitit, vaikeusaste ja riskit

Merkittyjä reittejä Kebnekaisen tunturiasemalta huipulle on kaksi. Reiteistä toinen, Östra leden, on hengenvaarallinen ilman asianmukaisia varusteita ja reitintuntevaa opasta, sillä reittiin kuuluu jäätikön ylittäminen, missä railoihin putoamisen vaara on todellinen.
Reiteistä suositumpi Västra leden (läntinen reitti) on hyvin merkitty, ja eksymisen mahdollisuus on vähäinen. Reitti tunturiasemalta Sydtoppenille kulkee 1 711 metrin korkuisen Vierramvare-tunturin huipun kautta, jonka jälkeen on laskeuduttava muutama sata metriä alemmaksi Kaffedalen-solaan, jotta päästään nousemaan Kebnekaiselle. Muutamissa kohdissa joudutaan ylittämään vesistö, mutta muuten maasto on jyrkkä ja irtokivinen. Huiputuksesta selviää peruskunnolla, ja myös lapsiperheitä näkyy reitillä.
Kolmas vaihtoehto huipulle on tulla lännestä Kaffedalenille, josta noustaan Kebnekaisen huipulle. Merkitsemätön reitti tunturiasemalta kulkee Tuolpagorni-tunturin lounaispuolelta solaa pitkin, kiertää Vierramvaren ja sen länsipuolella olevan tunturin lännestä ja tulee Durlings-reittiä pitkin Kaffedalenille. Reitti on loivempi, ja useimmat jatkavat matkaansa huipun jälkeen niin, että kiertävät koko Kebnekaisen vuoren myötäpäivään ja tulevat Tarfalajaure-järvelle.lähde?
Reitit, vaikeusaste ja riskit > Riskit huipulle kiipeämisessä

Kebnekaisen valloituksessa on kuollut ihmisiä vuosien varrella, mutta vuori ei ole samalla tavoin vaarallinen kuin jyrkät vuoret (Mont Blanc tai K2). Vaikka Kebnekaisen eteläiselle huipulle on suhteellisen helppo kiivetä jalan, niin jopa eteläinen reitti on joissain paikoin vaarallinen. Eteläinen korkein 2 100 metrin luminen huippu on kahdelta puolelta jyrkkä, ja sieltä voi pudota sata metriä kohtisuoraan alaspäin. Pohjoinen huippu on paljon vaarallisempi kiivetä kuin eteläinen ja siellä on kuollut enemmän ihmisiä.
Reitit, vaikeusaste ja riskit > Onnettomuudet

Kesäkuussa 2010 ruotsalainen mies putosi eteläiseltä huipulta alas ja kuoli. Viimeksi pohjoisella huipulla kuoli heinäkuussa 2010 kaksi suomalaista Laskuvarjojääkärikillan jäätikkökurssilla ollutta kiipeilijää, kun kalliolohkare putosi heidän päälleen.
Maaliskuussa 2012 norjalainen sotilaslentokone törmäsi Kebnekaisen länsirinteeseen. Koko koneen viisihenkinen miehistö sai surmansa. Se oli ollut harjoittelemassa matalalentoa sotatilanteessa. Tarkoitus oli lentää tutkalta piilossa vuorten välissä.
Sää ja ilmasto

Lumi kestää pitkälle kesään, ja paras ajankohta sulan ajan vaellukselle on kesäkuun puolivälistä ja pitkälle syyskuun puolelle. Talvivaelluksille sopiva ajankohta on pysyvän lumen tulosta huhtikuulle. Sää vuoristossa voi kuitenkin vaihdella nopeasti, joten ei ole tavatonta, että retkeilijä huomaa olevansa keskellä pilveä. Ylempänä ilma on ohuempaa, ja paineen laskiessa lämpötila laskee asteen 100 metriä ylöspäin mentäessä. Kebnekaisen huipulla happitaso on noin 60–70 % merenpinnan tasosta. Muun muassa liikelentokoneissa matkustamon ilmanpaine matkalentokorkeudessa on noin 2 100–3 000 m:n tasolla.
Talvisin Kebnekaisen alueella on nousevia ilmavirtauksia, minkä vuoksi se on suosittu purjelentopaikka. Pilvibongaajat voivat nähdä alueella mm. linssipilviä. Huonon sään varalta Kebnekaisen huipun tuntumassa on kaksi tunturitupaa, joista vanhempi on Ruotsin korkeimmalla sijaitseva rakennus. Tuvissa on ensiaputarvikkeita ja huopia. Tupien ympäristössä sijaitsevat tolpat osoittavat uudemmalle tunturituvalle (7535778, 1613630).
Kuvia

Näkymä Sydtoppenilta.
Kesäinen näkymä Kebnekaiselle.
Näkymä Laddujujavvri-järven yli vuorelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Videokuvaa eteläisestä huipusta 2000 metrin korkeudessa kesällä 2010
http://www.kebnekaise.nu/ (ruotsiksi) ja (englanniksi)
Tietoa Kebnekaisen alueella vaeltamisesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Tunturiaseman sivut: Säätietoa, web-kamera, aktiviteetteja.
Lemmikit

| Lemmikit |
| --- | --- |
 Puistolemmikki (Myosotis sylvatica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Tribus::  Cynoglosseae
Suku::  Lemmikit Myosotis  L.
Katso myös
   Lemmikit Wikispeciesissä   Lemmikit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lemmikit eli silmälemmikit (Myosotis) on lemmikkikasveihin (Boraginaceae) kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 50 lajia, ja vaikka niissä on eroja, useimpiin sopii sama yleiskuvaus: pieniä (halkaisija alle 1 cm, usein alle 5 mm) varsin litteitä viisiterälehtisiä vaaleansinisiä kukkia, jotka kasvavat karvaisissa varsissa ”naama” ylöspäin ja kukkivat keväällä tai alkukesästä. Väri vaihtelee, ja vaaleanpunaiset ja valkoiset muodot ovat varsin yleisiä. Lemmikkilajeja kasvaa liki kaikkialla, mutta pari eurooppalaista lajia on levinnyt muillekin mantereille suosittuina puutarhakukkina. Lemmikki on useissa kielissä ”älä unohda minua”.
Lemmikkilajeja > Suomessa kasvavat lajit

Peltolemmikki (Myosotis arvensis)
Lapinlemmikki eli hallalemmikki (Myosotis decumbens)
Rantalemmikki (Myosotis laxa )
merirantalemmikki eli itämerenlemmikki (M. laxa var. baltica (subsp. baltica))
järvirantalemmikki eli rantalemmikki (M. laxa var. cespitosa (subsp. caespitosa))
Viitalemmikki eli pohjanluhtalemmikki (Myosotis nemorosa)
Mäkilemmikki (Myosotis ramosissima)
Luhtalemmikki (suolemmikki) (Myosotis scorpioides)
Harsulemmikki (Myosotis sparsiflora)
Hietalemmikki (Myosotis stricta)
Puistolemmikki (lehtolemmikki) (Myosotis sylvatica)
Lemmikkilajeja > Muita lemmikkilajeja

alppilemmikki (Myosotis alpestris)
kuolanlemmikki (Myosotis asiatica)
kirjolemmikki (Myosotis discolor )
kanariankirjolemmikki (M. discolor subsp. canariensis)
ketokirjolemmikki (M. discolor subsp. discolor)
atlantinkirjolemmikki (M. discolor subsp. dubia)
kanarianlemmikki (Myosotis latifolia)
merilemmikki (Myosotis maritima)
englanninlemmikki (Myosotis secunda)
rönsylemmikki (Myosotis stolonifera)
Myosotis virginiana
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Myosotis
Funet: Lemmikit (Myosotis)
United States Department of Agriculture (USDA): Myosotis (englanniksi)
Flora of China: Myosotis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q147149  Wikispecies: Myosotis  APDB: 192824  APNI: 107226  CoL: 5WFW  eFloraSA: Myosotis  EoL: 40769  EPPO: 1MYOG  FloraBase: 21980  FNA: 121429  FoC: 121429  FoIO: myosotis  GBIF: 2925668  GRIN: 7900  iNaturalist: 49131  IPNI: 4695-1  ITIS: 31687  NBN: NHMSYS0000460809  NCBI: 192333  NZOR: 48b170d0-2d00-413f-a97f-6e987fd980d9  Open Tree of Life: 82995  Panarctic Flora: 8305  PLANTS: MYOSO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30010296-2  Tropicos: 40024200  VASCAN: 1444  VicFlora: b4f129a1-30a6-4bae-b857-fa8c443a5250  WFO: wfo-4000025092  WoRMS: 993753
Huokausten silta

Huokausten silta.
Huokausten silta
Huokausten silta (ital. Ponte dei Sospiri) on Venetsiassa sijaitseva silta, joka yhdistää tutkintotuomareiden toimitilat ja Dogen palatsin sellit uuteen vankilaan. Silta rakennettiin vuonna 1602. Sen romanttinen nimi viittaa huokauksiin, joita tuomitut päästivät nähdessään vapauden viimeistä kertaa. Kivisillalla kulkee vierekkäin kaksi erillistä käytävää, joiden tarkoitus on ilmeisesti ollut estää kuulusteluihin matkalla olevia vankeja tapaamasta sieltä tulevia vankeja.
Huokausten silta 1800-luvulla otetussa mustavalkokuvassa.
Huokausten silta lähikuvassa.
Huokausten silta kuvattuna toisesta suunnasta.
Näkymä sillalta.
Suomen Cup (lentopallo)

Pieksamäen 1981 Suomen Cup voitto
Finnish Teknikum Cup eli lentopallon Suomen Cup on pelattu vuodesta 1968 lähtien.
Suomen Cupia ei pelattu miesten osalta 1986–1989 ja naisten osalta 1969–1974 ja 1986-1989.
Vuosina 1982–1985 miehillä ratkaistiin myös pronssimitalit, kun pelattiin sarjamuotoinen loppusarja. Naisilla loppusarja pelattiin vuosina 1975 ja 1983–1985.
2010 liigajoukkueet ja parhaat Ykkössarjan joukkueet pelasivat Liiga Cupia ja Suomen Cupin nimellä ratkottiin alempisarjalaisten kilpailu.
Syksyllä 2011 lähtien cupin loppuottelut on pelattu vuodenvaihteen jälkeen. 2019 lähtien kilpailu on tunnettu yhteistyökumppani Teknikumin mukaan Finnish Teknikum Cupina. 2020 lähtien mestaruudet on ratkottu Final4 -muotoisessa lopputurnauksessa
Naisten mitalistit

| Vuosi | Mestari | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |

| 1968 | Lahden Kimmo | Johanneksen Pojat |  |
| 1975 | Saarijärven Pullistus | Lahden Kimmo |  |
| 1976 | Euran Raiku | Mäntyharjun Virkistys |  |
| 1977 | Luolajan Kajastus | Kuopion Sale |  |
| 1978 | Jyväskylän Pesä-Veikot | Kalevan Lentopallo |  |
| 1979 | Euran Raiku | Jyväskylän Pesä-Veikot |  |
| 1980 | Euran Raiku | Karhulan Veikot |  |
| 1981 | Karhulan Veikot | Kuopion Kisa-Veikot |  |
| 1982 | Kaavin Kaiku | Kalevan Lentopallo |  |
| 1983 | Vaasan Vasama | Kaavin Kaiku | Helsingin Kiri -60 |
| 1984 | Vaasan Vasama | Luolajan Kajastus | Helsingin Kiri -60 |
| 1985 | Jyväskylän Pesä-Veikot | Kaavin Kaiku | Haukiputaan Heitto |
| 1990 | Vaasan Vasama | Korian Ponsi |  |
| 1991 | Vaasan Vasama | Hämeenlinnan Tarmo |  |
| 1992 | Vaasan Vasama | Valkealan Kajo |  |
| 1993 | Vaasan Vasama | Hesa |  |
| 1994 | Palokan Pyry | Hämeenlinnan Tarmo-Volley |  |
| 1995 | Palokan Pyry | Vaasan Vasama |  |
| 1996 | Oriveden Ponnistus | Euran Raiku |  |
| 1997 | Oriveden Ponnistus | Valkealan Kajo |  |
| 1998 | Euran Raiku | Hämeenlinnan Tarmo-Volley |  |
| 1999 | Hämeenlinnan Tarmo-Volley | Joensuun Prihat |  |
| 2000 | Hämeenlinnan Tarmo-Volley | LiigaEura |  |
| 2001 | Joensuun Prihat | Salon Viesti |  |
| 2002 | Salon Viesti | Someron Pallo |  |
| 2003 | Pieksämäki Volley | Hämeenlinnan Tarmo-Volley |  |
| 2004 | Salon Viesti | Pieksämäki Volley |  |
| 2005 | Vanajan RC | Salon Viesti |  |
| 2006 | Vanajan RC | Salon Viesti |  |
| 2007 | Salon Viesti | LiigaEura |  |
| 2008 | LP Viesti | Pieksämäki Volley |  |
| 2009 | LP Viesti | HPK Hämeenlinna |  |
| 2010 | LP Viesti | Oriveden Ponnistus |  |
| 2011 | LP Viesti | Oriveden Ponnistus |  |
| 2012 | LP Kangasala | LP Viesti |  |
| 2013 | LP Kangasala | LP Viesti |  |
| 2014 | LP Viesti | HPK |  |
| 2015 | LP Viesti | LP Kangasala |  |
| 2016 | LP Viesti | HPK |  |
| 2017 | HPK | Pölkky Kuusamo |  |
| 2018 | Oriveden Ponnistus | Hämeenlinnan Lentopallokerho |  |
| 2019 | LiigaPloki | LP Viesti |  |
| 2020 | LP Kangasala | LP Viesti |  |
| 2021 | Pölkky Kuusamo | LP Kangasala |  |
| 2022 | Hämeenlinnan Lentopallokerho | LP Kangasala |  |
| 2023 | Puijo Wolley | Pölkky Kuusamo |  |
Rokokoo

Matala ja kaarevalinjainen rokokoo-tuoli, joka on koristeltu sarjan ja selustan yläosan keskeltä sekä kaarevien etujalkojen yläosasta. Jaloissa ei ole tukiristikkoa kuten aiemmissa tyyleissä.
Rokokoo on tyylisuuntaus, joka syntyi Ranskan hovissa 1700-luvun alkupuolella ja levisi sieltä muihin Euroopan maihin. Rokokoota edelsi barokki ja seurasi taiteenlajista riippuen uusklassismi tai klassismi. Rokokoo on ensisijaisesti sisustus- ja huonekalutyyli, mutta sen vaikutus näkyi 1700-luvulla myös muilla aloilla. Rokokoon piirteitä ovat mukavuuden tavoittelu, siro leikillisyys, eloisat ääriviivat, kaarevat linjat ja kevyt väriasteikko.
Nimitys

Rokokoon nimitys tulee tyylille tunnusomaisista koristeaiheista ja ornamenteista. Rocaille on alun perin tarkoittanut kivistä, simpukoista tai koralleista tehtyä koristeluolaa tai muuta sommitelmaa puutarhasuunnittelussa ja -arkkitehtuurissa.
Rokokoo-nimitystä käytettiin myös pilkkanimenä, sillä jotkut näkivät erityisesti myöhäisen rokokoon yhtä teennäisenä kuin sen suosimat luolasommitelmat.
Vaiheet > Ranska

Rokokoon varhaisvaihe alkoi Ranskassa vuonna 1715 Aurinkokuningas Ludvig XIV:n kuoltua ja kesti vuoteen 1730. Aurinkokuninkaan aikana vallalla ollut jäykkä, kaavamainen ja mahtaileva barokki alkoi korvautua uudella, vapaammalla ja hienostuneemmalla elämäntavalla.
Rocaille-ornamentin rokokoohon toi italialaissyntyinen kuninkaallinen suunnittelija Juste-Aurèle Meissonnier, joka myös antoi rokokoolle sen tunnusomaisen järjestelmällisen epäsymmetrian. Meissonnier loi rokokoolle pohjan 1720-luvulla hopea- ja pronssiesineillään, sisustuksillaan ja huonekaluillaan, ja hänen tyyliään kutsuttiin nimityksellä grande pittoresque. Toinen johtava varhaisrokokoon sisustussuunnitelija oli Gilles Marie Oppenord, joka oli Orleansin herttuan hoviarkkitehti. Myös taidemaalari ja sisustussuunnittelija Antoine Watteaulla oli vaikutuksensa varhaisrokokoon kehitykseen. Varhaisvaiheen nimekkäin huonekalusuunnittelija oli lipastoistaan tunnettu Charles Cressent, Orleansin herttuan hoviebenisti.
Ranskan täysrokokoon (Ludvig XV:n tyyli) aika oli vuosina 1730–1750. Kauden tunnetuin puuseppä oli Jean Francois Oeben. Myöhäisrokokoo kesti Ranskassa vuodet 1750–1774 kuningas Ludvig XV:n kuolemaan, jolloin sen syrjäytti arkkitehtuurissa ja sisustuksessa uusklassismi.
Vaiheet > Muut maat

Englannissa rokokoo sai vaikutteita etenkin Ranskan varhaisrokokoosta, ja se kehittyi maassa omaperäiseksi tyyliksi. Englantilaisen rokokoon varhaiskausi 1720–1750 nimettiin kuningatar Annan mukaan Queen Anne -tyyliksi. Siihen otettiin piirteitä myöhäisbarokista, gotiikasta ja kiinalaisuudesta. Englantilainen täysrokokoo vuosina 1750–1780 on nimetty aikansa nimekkäimmän huonekalusuunnittelijan Thomas Chippendalen mukaan chippendaletyyliksi. Englantilainen rokokoo oli ranskalaiseen verrattuna suoralinjaisempaa ja hillitympää, käsityöläisten taidetta.
Saksassa, Italiassa ja Espanjassa rokokoo kehittyi pidemmälle kuin Ranskassa, mutta tyyli sai esikuvaansa raskaamman ja hengettömämmän sävyn. Ruotsiin rokokoo saapui 1730-luvun alussa ranskalaisten taiteilijoiden mukana. Rokokoon valtavuosikymmenet Ruotsissa olivat 1750-luvulta 1780-luvulle. Suomessa varhaisrokokoo omaksuttiin 1720-luvulla Englannista, ja tyyli jäi vallitsevaksi koko vapauden ajaksi. Ranskalainen rokokoo ei Suomessa saavuttanut suosiota, ja se jäi aateliston ja yläluokan piiriin hillittynä muunnelmana. Etenkään sille tyypillistä epäsymmetriaa ei Suomessa juuri koskaan nähty.
Vaiheet > Uusrokokoo

Uusrokokoo nousi kertaustyylinä muotiin aluksi Ranskassa 1830-luvulla ja myöhemmin muualla, ja se säilytti suosionsa vuosisadan loppuun asti. Toisin kuin 1700-luvulla, uusrokokoossa suosittiin tummia puulajeja, kuten pähkinäpuuta ja mahonkia. Huonekalujen kaarevuudessa mentiin entistä pidemmälle, ja verhoilua käytettiin aiempaa enemmän. Suomeen uusrokokoo tuli 1840-luvulla Pietarista.
Piirteet > Sisustus ja arkkitehtuuri

Rokokoo oli hovityyli, jonka keskus oli Pariisi, Ranskan taide- ja seuraelämän keskus. Rokokoo oli ennen kaikkea sisustustyyli; sen vaikutus arkkitehtuuriin oli melko pieni ja ilmenee yksikerroksisten rakennusten suosimisessa. Sisustustyylinä rokokoo oli kuitenkin hyvin kokonaisvaltainen – huoneiden koko interiööri suunniteltiin yhteen sointuvaksi jokaista yksityiskohtaa myöten.
Rokokoon piirteitä olivat pyrkimys miellyttää, siro leikillisyys, eloisat ääriviivat ja kevyt väriasteikko. Suoria kulmia vältettiin, ja sisustusta hallitsivat epäsymmetria ja kaariviivat, liike ja keveys. Takat pienenivät aikaisemmasta, ja ovi- ja ikkuna-aukot muuttuivat korkeammiksi. Kultauksen käyttöä vähennettiin, ja heleät värit sekä helmenharmaa tulivat käyttöön. Tapetteina ja päällisinä käytettiin koristeellisesti kuvioituja silkkejä. Seinillä käytettiin rintapaneeleja.
Rokokoon suosikkihuonekalu oli sohva, joita suunniteltiin monenmuotoisina. Sohvan merkitys rokokoossa kuvasti tyylin pyrkimystä mukavuuteen. Kalusteet alettiin myös järjestellä aiemmasta poiketen pois seinän vierestä vapaamuotoisiin ryhmiin, jotta ihmiset saattoivat viihtyä huoneissa seurustellen. Pienet ja helposti siirreltävät pöydät tulivat muotiin, ja niistä keksittiin monenlaisia muunnelmia. Peilien merkitys sisustuksessa nousi oleelliseksi, sillä niiden avulla huoneisiin saatiin valoisuutta samoin kuin uusista kristallikruunuista ja posliinikyntteliköistäkin.
Rokokoon kalusteet tehtiin aiempaa vaaleammasta puusta, kuten pähkinäpuusta, pyökistä tai ruusupuusta, ja ne usein maalattiin helein värein ja päällystettiin kauniisti. Tuoleista tehtiin mukavia istua, ja niiden selustat mataloituivat ja jaloista sekä selästä tehtiin kaarevat, minkä oli mahdollistanut kovien puulajien käyttöönotto materiaalina. Vuoteissa suosittiin katoksia ja puolikatoksia, päätyjä ja kulmapylväitä.
Rokokoon aikana otettiin käyttöön lipastot, lipastokaapit ja kirjakaapit. Etenkin lipastoista tehtiin kauniita ja koristeltuja, ja niiden kansi oli usein värillistä marmoria. Eräs täysrokokoolle tyypillinen tuote oli pulleamuotoinen lipasto, ”mahapiironki”.
Leimallista rokokoon sisustustaiteelle oli etenkin kiinalaisuus, chinoiserie. Mielenkiinto Kiinaan oli Euroopassa suurimmillaan juuri rokokoon aikana. Kaukoidästä tuotiin Eurooppaan uusia ja nopeasti suosioon nousseita materiaaleja kuten rottinkia, jalopuuta, helmiäistä, lakkahuonekaluja, posliinia, emalitöitä, norsunluuveistoksia, paperi- ja silkkitapetteja, riikinkukon sulkia, peililasille tehtyjä maalauksia sekä erilaisia kankaita kuten silkkiä, satiineja, tafteja ja sametteja. Myös kiinalaiset sermit, huonekalut, paneelit ja pikkuesineet jäljitelmineen tulivat suosituiksi. Arkkitehtuurissa kiinalaisuuden vaikutusta olivat matalat paviljongit.
Piirteet > Maalaustaide

Rokokoon maalaustaiteen aihevalinnoissa näkyvät sensuaalinen kauneus ja elämänilo, ja niihin kuului fantasiahahmoja ja kepeitä eroottisia kohtauksia. Joutilaan yläluokan huvielämän kuvauksiin sijoitettiin keskustelevia nuoria miehiä ja naisia sekä erilaisia vauhdikkaita seuraelämään kuuluvia tapahtumia.
Rokokoon muotokuvataiteessa tavoiteltiin intiimisti kohteen persoonallisuutta, ja tyypillisiä ajalle olivat henkevästi ja vapautuneesti toteutetut naisten muotokuvat.
Rokokookauden taidemaalarit suosivat öljyvärejä ja aiempaa enemmän myös pastellimaalausta. Tunnetuimpia tyylisuunnan edustajia olivat Antoine Watteau (1684–1721), Francois Boucher (1703–1770), Rosalba Carriera ja Jean-Honoré Fragonard (1732–1806).
Rokokoon aika merkitsi myös Euroopan taidemaailman laajenemista, kun pohjoismaisia maalareita otettiin ensi kerran eurooppalaisen taidemaailman jäseniksi ja Pohjois-Eurooppaan ja Venäjälle perustettiin kansallisia taideakatemioita, joita käynnistämään kutsuttiin ranskalaisia taiteilijoita.
Piirteet > Veistotaide

Rokokoon veistotaiteelle ovat tyypillisiä etenkin posliinista valmistetut pienikokoiset ihmishahmoja esittävät figuriiniveistokset. Aiemmasta jännittyneestä barokkityylistä poiketen rokokooveistosten hahmot ovat usein levollisissa asennoissa.
Piirteet > Musiikki

Musiikissa rokokoo liitetään enemmän sosiaalis-kulttuuriseen kuin musiikilliseen näkökulmaan. Rokokoohon luetaan 1700-luvun aateliston ja ylemmän porvariston pittoreskia musiikkimakua edustavia teoksia, ranskalainen 1700-luvun alun huilukoulukunta ja viulukoulu, François Couperinin pikkukappaleet ja Jean-Philippe Rameaun harmoniset yllätykset. Rokokoota vastaava aikalainen musiikkityyli on galantti tyyli. Sille on tunnusomaista homofonia, pienten ornamenttien runsas ja intiimi käyttö sekä soitinten vähäisyys verrattuna edeltäviin tyyleihin.
Piirteet > Pukeutuminen

Rokokoon aika oli muodissa hyvin monivivahteista. Muodin noudattamisesta tuli entistä suurempien kansanjoukkojen hupia, ja muotiteollisuus sekä muotilehdet kukoistivat niin Ranskassa kuin Englannissakin.
Naisten muotiin kuuluivat etenkin muhkeat hameenhelmat ja kireät yläosat sekä korsetit. Pääntie oli neliön mallinen, kankaat kukkakuvioisia ja koristelu runsasta. Suurimmat hameet olivat ranskalaisnaisilla, jopa kolme metriä leveät, ja niissä saattoi olla pitkä laahus. Edessä olevasta halkiosta näkyi alushame. Englannissa puvut olivat yksinkertaisempia, ja avoimen yläosan kanssa käytettiin usein huivia. Myös Ranskan aatelismiesten pukeutuminen oli hyvin näyttävää.
Naiset puuteroivat hiuslaitteensa, ja aikakauden loppupuolella niin naiset kuin miehetkin ryhtyivät suosimaan peruukkeja, joita naiset koristelivat mielikuvituksellisin koristein.
Rokokoon tärkein muodinluoja oli Madame de Pompadour, Ranskan kuninkaan rakastajatar. Hänen viehtymyksensä pastelliväreihin ja kepeään tyyliin nosti hennot raidat ja kukkakuviot suosioon. Myöhemmässä vaiheessa näkyvään asemaan muodin esikuvana nousi Marie-Antoinette, joka suosi näyttävyyttä.
Esimerkkejä > Esineitä

Yksityiskohta Ludvig XV:n aikaisesta tuolista.
Siro rokokootyylinen pikkupöytä.
Brittiläistä Chelsea-posliinia 1760-luvulta.
Rokokoo-posliinia, Jacques-François Micaud.
Tummasävyistä uusrokokoota, n. 1860, Joseph Meeks and Sons, Yhdysvallat.
Esimerkkejä > Sisustusta

Ludvig XV -tyylin mukaista sisustusta Talcyn linnassa Ranskassa.
Rocaille-koristelua oven yläpuolella
Wiesin pyhiinvaelluskirkko sisältä.
Esimerkkejä > Rakennuksia

Sanssoucin huvilinna Potsdamissa.
Katariinan palatsi Pietarissa
Queluzin palatsi Portugalissa, yksi viimeisistä rokokoorakennuksista Euroopassa.
Esimerkkejä > Kankaita

Rokokoo-tyylinen vaatekangas noin vuodelta 1735.
Rokokoo-koristeltu ranskalainen alushame ja puku, 1775−1780.
John Collet, Korsetin käyttöä, eli muoti ennen mukavuutta, 1777.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Dizzying Grandeur of Rococo (englanniksi)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Rocaille-aiheinen ikkunakoriste Obermarchtalissa Saksassa.
Rokokoohuone Hatsinassa, Venäjällä 1800-luvulla. Maalaus Eduard Gau, 1878.
Lipasto vuodelta 1765. Rokokoolipastolle tyypillistä ovat kaarevat muodot, koristeelliset pronssihelat ja marmorikansi.
Jean-Antoine Watteau, Pyhiinvaellus Kytheraan, 1717.
Posliiniveistos, Franz Anton Bustelli, 1756.
François Boucher, Madame de Pompadour, 1756.
Luettelo Kalajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kalajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kalajoen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kalajokeen on liitetty Raution ja Himangan kunnat.