stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maradoniaaninen kirkko
Historia

Argentiinalaisten innostus jalkapallolegendaansa konkretisoitui uudella tavalla lokakuussa 1998 kun kaverukset Rosarion kaupungista kokoontuivat juhlimaan jalkapallon jumalana pitämänsä Maradonan syntymäpäivää: maradoniaanista joulua. Kolme vuotta myöhemmin kaverukset rupesivat järjestäytymään huolellisemmin ja näin oli saanut alkunsa ”Iglesia Maradoniana” maradoniaaninen kirkko. Uskonto on kerännyt noin 120 000 jäsentä reilun kymmenen ensimmäisen vuotensa aikana. Maradoniaanista kirkkoa voidaan pitää synkretistisenä uskontona, joka on saanut vaikutteita ennen kaikkea katolilaisuudesta. Perinteiseen roomalaiskatolilaisuuteen yhdistyy kuitenkin maallisempia vakaumuksia kuten jalkapallofanius ja argentiinalainen nationalismi. Kuten uskontotieteilijä Ninian Smart on todennut, nationalismilla on monia yhteisiä tunnusmerkkejä uskonnon kanssa. Kirkon perustajajäsenet ovat kaikki roomalaiskatolisen kirkon jäseniä ja yksi heistä on toiminut jopa kristillisen seurakunnan työntekijänä viidentoista vuoden ajan.
Käytännöt, rituaalit, institutionaalisuus ja materiaalisuus

Maradoniaanisen kirkon dogmit ovat suurimmaksi osaksi jäljitelty kristinuskosta. Kirkon piirissä on tehty omat versiot kristinuskon´Isä meidän´ ja ´Herra siunatkoon teitä´ -rukouksille sekä perinteiselle Uskontunnustukselle. Heillä on myös omat kymmenen käskyä. Näiden dogmien olemassaolo ei ole tärkeää niinkään niiden sisältönsä puolesta. Luultavimmin suurin osa kirkon jäsenistä ei osaa ulkoa näitä rukouksia. Niiden avulla halutaan lähinnä vain osoittaa, että kyse on todella uskonnosta. Joidenkin näkemyksien mukaan kyseessä on roolileikki, joka flirttailee uskonnon kanssa.
Instituutiona maradoniaaninen kirkko ei ole kovinkaan järjestäytynyt. Huolimatta suhteellisen suuresta jäsenmäärästään uskonnolla ei ole omia kirkkorakennuksia tai vakituisia paikkoja pyhille toimituksille. Toisaalta kaikki jalkapallostadionit voidaan nähdä pyhinä paikkoina maradoniaanisen kirkon jäsenille, kuten myös kuudennessa käskyssä todetaan. Tähän mennessä rituaaleja on suoritettu esimerkiksi stadioneilla ja baareissa. Eräs kirkon sponsoreista on buenosairesilainen Cocodrilo -niminen klubi, jossa esiintyy vähäpukeisia naistanssijoita, jotka käyttävät kirkon tunnuksilla koristeltuja vaatteita. Eri puolilla Argentiinaa Maradonalle on rakennettu pieniä alttareita, jotka on koristeltu Diegon kuvilla ja fanituotteilla. On myös rakennettu pienoismalleja temppelistä, jotka muilta osin muistuttavat kristillistä kirkkoa, sillä erotuksella, että katolla ristin tilalla on nappulakenkä.
Maradoniaanisen kirkon uudet jäsenet kastetaan uskoon rituaalissa, joka jäljittelee Maradonan tekemää käsimaalia vuoden 1986 MM-kisoissa. Sen jälkeen otetaan ehtoollisleipää ja Maradona-viiniä. Jokainen uusi tulokas saa myös kirkon oman paidan, jossa lukee ”D10S”. Paita on tärkeä konkreettinen ja materiaalinen tapa tunnustaa uskoaan.  Varsinaiset juhlallisuudet ja rituaalit eivät kuitenkaan ole vielä kovin vakiintuneita.
Maradoniaanisen kirkon piirissä järjestetään myös häitä. Toimituksessa ”papit” pukevat valkoisia kaapuja, jotka muistuttavat kristillisten pappien vaatetusta sillä erotuksella, että heidän selässään on Diegon pelinumero: 10. Papeilla on myös kaulassaan jalkapallonhuivit. Rituaalissa kannetaan mukana palloa, jonka päällä on piikkilangasta tehty seppele. Jalkapallofaneille tyypilliset kannatuslaulut ovat suosittuja kirkon kokoontumisten yhteydessä, mutta myös virsiä on sanoitettu uudestaan ja resitointia harrastetaan. Roomalaiskatolisen kirkkokulttuurin ja jalkapallon fanikulttuurin tapoja on yhdistelty monin tavoin maradoniaanisen kirkon rituaaleissa sekä käytännöissä, mikä ilmentää hyvin maradoniaanisen kirkon synkretistisiä piirteitä.
Käytännöt, rituaalit, institutionaalisuus ja materiaalisuus > Maradoniaaninen rukous

Diego meidän (suom. P. Autio, alkuperäinen El Dios Nuestro)
Diego meidän joka olet kentillä,
pyhitetty olkoon sinun vasurisi,
tulkoon sinun valtakuntasi,
ja tapahtukoon sinun jalkapallosi kaikilla maailman kentillä.
Anna meille meidän jokapäiväinen ilomme
ja anna petturitoimittajille heidän syntinsä anteeksi
niin kuin mekin anteeksi annamme Napolin mafialle.
Äläkä saata meitä saata meitä kiusauksiin
vaan vapauta meidät Havelangesta.
Diego.
Käytännöt, rituaalit, institutionaalisuus ja materiaalisuus > Maradoniaaniset käskyt

Maradoniaanisen kirkon kymmenen käskyä ovat:
Pallo ei saa tahriintua.
Rakasta jalkapalloa yli kaiken.
Tunnusta ehdotonta rakkautta jalkapalloa ja Maradonaa kohtaan.
Puolusta Argentiinan maajoukkueen paitaa ja kunnioita sen kansaa.
Levitä Diegon sanaa kaikkialle maailmaan.
Kunnioita temppeleitä, missä Diego on pelannut ja pyhiä pelipaitoja mitä hän on edustanut.
Älä yhdistä Diegoa mihinkään yksittäiseen joukkueeseen.
Julista kirkon sanomaa kaikkialla.
Ota Diego toiseksi nimeksesi ja tee näin myös lapsillesi.
Anna ensimmäiselle poikalapsellesi nimeksi Diego.
Kalenteri

Uskonnon piirissä juhlitaan maradoniaanista joulua, jota vietetään Diego Maradonan syntymäpäivän aattona 29. lokakuuta. Se on maradoniaanisen kirkkovuoden suurin juhlapäivä. Tällöin kirkon jäsenet kokoontuvat yhteen viettämään merkkipäiväänsä. Myös Diego itse otti tavakseen juhlia syntymäpäiviään kirkon perinteen mukaan varsinaisen juhlapäivän aattona. Kirkon jäsenillä on myös oma ajanlaskunsa, joka alkaa Maradonan syntymävuodesta 1960. Vuoden toinen tärkeä juhlapyhä on maradoniaaninen pääsiäinen. Sitä juhlitaan vuosittain 22. kesäkuuta, mikä on vuoden 1986 MM-kisojen legendaarisen Englanti-ottelun vuosipäivä.
Richard Savage (runoilija)

| Richard Savage> Richard Smith |
| --- | --- |
 Kuva Charles Whiteheadin teoksesta Richard Savage: A Romance of Real Life.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1698
Kuollut: 1743 (44–45 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Richard Savage, e. Smith (1698–1743) oli englantilainen runoilija. Hän oli luultavasti vaatimatonta syntyperää, mutta hänen itsensä edesauttamana levisi 1719 romanttinen tarina, jonka mukaan hän olisi ollut jaarli Riversin ja lady Macclesfieldin poika, ja 1718 hän vaati oikeuksiaan. Tarina ei todennäköisesti pidä paikkaansa, mutta Samuel Johnson liitti sen teokseensa Life of Savage (1744) ja herätti kiinnostuksen runoilijaan, josta tuskin muuten olisi ollut aihetta kirjoittaa. Julkaistuaan vuonna 1728 runon ”The Bastard” Savage sai skandaalin välttämiseksi väitetyiltä sukulaisiltaan taloudellista tukea. Savage pidätettiin 1727 syytettynä taposta, jonka hän oli tehnyt juovuspäissään, ja hän vältti kuolemanrangaistuksen vain siksi, että kreivitär Hertford puolusti häntä. Hänen elämäntyylinsä oli kevytmielinen, ja ystävät, joihin kuului myös Alexander Pope, hylkäsivät hänet. Hän kuoli velkavankeudessa.
Savage on ollut usean romaanin aiheena, muun muassa Charles Whitehead on kirjoittanut romaanin Richard Savage (1842), J. M. Barrie ja H. B. Marriott Watson (1891) sekä Karl Gutzkow ovat kirjoittaneet samannimiset näytelmät. Savagen merkittävin runo on ”The Wanderer” (1729), joka on saanut vaikutteita James Thomsonin vähän aiemmin ilmestyneestä runosta ”Seasons”. Samuel Johnson julkaisi hänen teoksensa 1775.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Richard Savage on Wikiaineistossa (englanniksi)
Sagabala

| Sagabala |
| --- | --- |
 Sagabala
 Koordinaatit: 14°5′7″N, 8°6′1″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Koulikoron alue
Piiri:  Kolokanin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  17 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sagabala on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Kolokanin piirissä Malissa. Se sijaitsee 80 kilometriä Kolokanista pohjoiseen. Kunnassa on 17 700 ja kylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).
Sagabalan kunta rajoittuu etelässä Kolokanin piirin Didiénin, idässä Banamban piirin Boronin, pohjoisessa Naran piirin Falloun ja Kayesin alueen Diéman piirin Gomitradougoun ja Dioumara Koussatan ja lännessä Kitan piirin Madinan kuntiin.
Kuntaan kuuluu 35 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, kagoroja, soninkeja ja fulbeja.
Sagabalan ohi kulkee Bamakosta Kayesiin johtava maantie RN3. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit, kaupankäynti ja liikenne.
Maradi (alue)

| Maradin alue région de Maradi |
| --- | --- |
 Kylä Maradin alueella.
 Maradin alueen sijainti Nigerissä.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Maradi
Pinta-ala:  41 796 km²
Väkiluku (2012):  3 402 094
Maradin alue (ransk. région de Maradi) on hallintoalue Nigerin eteläisessä keskiosassa. Sen pinta-ala on 41 796 neliökilometriä. Alueella on 4,2 miljoonaa asukasta (vuonna 2017, arvio). Sen hallinnollinen keskus on Maradin kaupunki.
Maantiede ja ilmasto

Maradin alue muodostaa 3,3 prosenttia Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Tahouan, pohjoisessa Agadezin ja idässä Zinderin alueisiin sekä etelässä Nigeriaan.
Alue kuuluu pääosin Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Pohjoisessa on Saharan ja etelässä Sudanin siirtymävyöhykkeet. Vuotuinen sademäärä on 200–300 millimetriä pohjoisessa ja yli 600 millimetriä etelässä.
Vesistöjä ovat Nigerjoen altaaseen kuuluvat Maradi-, N’Kaba- ja Tarkajoet, Madarounfan järvi ja joukko sadeaikaan täyttyviä jokia, vadeja ja altaita.
Hallinnollinen jako ja väestö

Alueeseen kuuluu kahdeksan departementtia, jotka ovat Aguié, Bermo, Dakoro, Gazaoua, Guidan Roumdji, Madarounfa, Mayahi ja Tessaoua. Departementtien keskuskunnilla on kaupunkikunnan status. Maradin kaupunki koostuu kolmesta kunnasta. Kuntia on yhteensä 47. Perinteinen hallinto käsittää Gobirin ja Katsinan sulttaanikunnat, 21 kantonia, 9 fulbe- ja tuaregiryhmää, 2182 kylää ja 64 heimoa.
Alueella oli vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 3 402 094 asukasta, mikä on 19 prosenttia Nigerin väestöstä. Vuotuinen väestönkasvu on 3,7 prosenttia. Alle 15-vuotiaita on 54,4 prosenttia. Väestöstä 86,9 prosenttia asuu maaseudulla. Suurimmat etniset ryhmät ovat hausat (83 %), fulbet (10 %) ja tuaregit (6 %). Vallitseva uskonto on islam (95 %). Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.
Elinkeinot ja palvelut

Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, lehmänpapu ja maapähkinä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, hevoset ja siipikarja. Pienimuotoinen teollisuus jalostaa lähinnä maataloustuotteita.
Alakoulua käy 81,7 ja yläkoulua 43,7 prosenttia kouluikäisistä (vuonna 2016–2017). Maradissa on vuonna 2010 perustettu Dan Dicko Dankoulodon yliopisto ja kaksi yksityistä korkeakoulua. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, kuusi piirisairaalaa sekä joukko terveyskeskuksia ja yksityisvastaanottoja. Kulttuurilaitoksia ovat kahdeksan kulttuuritaloa ja 12 kirjastoa. Alueella on rikas musiikkiperinne.
Matkailu

Matkailu alueelle on vähäistä. Nähtävyyksiä ovat Madarounfan järvi pyhimyshautoineen, Gadabédjin eläintensuojelualue, Akadanen lampi ja perinteisten päällikköjen palatsit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maradin alue Wikimedia Commonsissa
Nigerin alueet () ja departementit
| --- | --- |
Agadez:   Arlit  Bilma  Tchirozérine 
Diffa:   Diffa  Maïné-Soroa  N’Guigmi 
Dosso:   Boboye  Dogondoutchi  Dosso  Gaya  Loga 
Maradi:   Aguié  Dakoro  Guidan Roumdji  Madarounfa  Mayahi  Tessaoua 
Tahoua:   Abalak  Birni-N'Konni  Bouza  Illéla  Keita  Madaoua  Tahoua  Tchintabaraden 
Tillabéri:   Filingué  Kollo  Ouallam  Say  Téra  Tillabéri 
Zinder:   Gouré  Magaria  Matameye  Mirriah  Tanout
Rokin tunneli

Rokin tunneli
Rokin tunneli on Ison Kaukasusvuoriston läpäisevä tunneli. Se kulkee Venäjän federaation hallitseman Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan Alagirin piiristä Georgiaan Dzaun piiriin, joka kuuluu Georgian Šida Kartlin hallintoalueeseen. 
Tunneli rakennettiin Neuvostoliiton aikana ja se valmistui vuonna 1984. Se on yksi harvoista kätevistä reiteistä, jotka läpäisevät Kaukasusvuoriston. Se kulkee noin 2 500 metriä merenpinnan yläpuolella ja on 3 730 metriä pitkä. Tunnelin liikenteeltä kerättävät tiemaksut ovat merkittävä verotulojen lähde itsenäiseksi tasavallaksi julistautuneelle Etelä-Ossetian (de facto) hallitukselle.
Muuta

Rokin tunneli on tärkeä sotilaallinen kohde, koska se mahdollistaa vahvistusten tuomisen Pohjois-Kaukasian sotilaspiirin alueelta Pohjois-Ossetia-Alaniasta. Etelä-Ossetiassa elokuussa käytyjen taisteluiden aikana Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeijan pataljoonatason taktinen osasto kuljetti lyhyessä ajassa neljä rykmenttiä Etelä-Ossetiaan tunnelin kautta.
Venäjän federaation asevoimien tiedottaja, kenraalieversti Anatoli Nogovitsynin mukaan 16. elokuuta 2008 kello 16:15 MSD oli tavattu aseistettu ryhmä Rokin alueella. Seuranneessa laukausten vaihdossa toinen Lada Niva vaurioitui ja toisen Lada Nivan miehistö pääsi pakenemaan.
Venäjän federaation ulkoasiainministeriön varaministeri Grigori Karasin torjui vaatimuksen siitä, että Rokin tunneli asetettaisiin kansainväliseen valvontaan.
Lähdeviitteet

↑  http://www.interfax.ru/txt.asp?sec=1484&id=27565
↑  http://www.rian.ru/politics/20070818/72278945.html
Aiheesta muualla

Tunnel Connecting South Ossetia With Russia Reopens (5.11.2014) (englanniksi) (rferl.org)
South Ossetia - Roki Tunnel / Roksky Tunnel (englanniksi) (globalsecurity.org)
Georgians curse ‘tunnel of misfortune’ (19.8.2008) (englanniksi) (foreignpolicy.com)
The Russia-Georgia Conflict. A Two-Sided Descent Into Full-Scale War (17.8.2008) (englanniksi) (washingtonpost.com)
Explosion Redirected (6/2006) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kommersant.com)
Georgian sota
| --- | --- |
Yleistilanne ja sotatoimet:   merisodankäynti  Abhasian taistelut 
Toimijoita:   rauhanturvaajat  Etelä-Ossetian asevoimat  Abhasian armeija  Venäjän 58. armeijan pataljoonatason taktinen osasto 
Keskeisiä paikkoja:   Tskhinvali  Gori  Kodorin sola  Valtatie M27  Rokin tunneli  Potin satama  Potin laivastoasema  turvallisuusvyöhyke 
Sotaharjoitukset:   Immediate Response 2008  Kaukasuksen raja 2008 
Aluksia:   ohjusristeilijä Moskva  ohjusvene Miraž  ohjusvene Tbilisi  USS McFaul 
Humanitaarinen apu:  Georgian humanitaarinen apu 2008
Aselepotarkkailu:   Etelä-Ossetian sota 1991-1992  Venäjän ja Georgian rauhanturvaoperaatio Etelä-Ossetiassa 1992-2008  Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö Georgiassa  Euroopan unionin tarkkailuoperaatio Georgiassa 2008
Matti Ilonen

Matti Ilonen (3. elokuuta 1903 Kivennapa – 24. helmikuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen salakuljettaja, joka tuli tunnetuksi 1920–1930-lukujen vaihteessa salakuljetettuaan kielletyn SKP:n materiaalia Suomen ja Neuvostoliiton rajan yli Karjalan kannaksella. Hän kuoli poliisin kanssa käydyn tulitaistelun yhteydessä helmikuussa 1933. Ilosen merkitys SKP:n yhteyksille oli merkittävä, sillä Etsivä keskuspoliisi arvioi Neuvostoliitosta johtaneen etappireitin katkenneen hänen kuolemaansa. Ilonen ei ollut vakaumuksellinen kommunisti, vaan harjoitti rajaseudulla yleistä salakuljettajan ammattia.
Muuta

Matti Ilosen elämää käsitellään Anna Kortelaisen vuonna 2015 ilmestyneessä kirjassa Avojaloin : 20 tositarinaa Karjalan Kannakselta.
Matti Ilonen EK:n pidätyskuvassa vuonna 1928.
Ilosen ja Vihervaaran piilopaikka Viipurissa. Kuvassa näkyvät poliisien murtama ovi ja luotien rikkoma ikkuna.
Richard Saunders Dundas

Richard Saunders Dundas, muotokuva vuodelta 1860.
Richard Saunders Dundas (11. huhtikuuta 1802 Melvillen linna, Skotlanti – 3. kesäkuuta 1861 Lontoo) oli brittiläinen vara-amiraali.
Dundasin isoisä oli skotlantilainen valtiomies Henry Dundas ja isä meriministerinä toiminut poliitikko Robert Saunders Dundas, joilla molemmilla oli Melvillen varakreivin arvo. Dundas liittyi kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1817 ja sai kapteenin arvon vuonna 1824. Vuoden 1841 ensimmäisessä oopiumisodassa hän tuhosi Kiinan rannikolla sijainneet Boguen linnoitukset. Hän oli amiraliteetin johtokunnan jäsenenä eli merilordina vuosina 1852–1855 ja 1857–1861. Dundas komensi Krimin sodan aikana Britannian Itämeren-laivastoa helmikuusta joulukuuhun 1855. Hän korvasi tehtävässä amiraali Charles Napierin, jonka toimintaan oltiin tyytymättömiä. Dundas johti Viaporin pommitusta elokuussa 1855. Hän sai 1853 kontra-amiraalin ja 1858 vara-amiraalin arvon. Vuosina 1857–1858 ja 1859–1861 hän oli ensimmäinen merilordi (First Naval Lord) eli Britannian merivoimien komentaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Saunders Dundas Wikimedia Commonsissa
Mera Central

Mera Central
| --- | --- |
Sijainti:     Nepal
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  6 461 m
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mera Central on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 461 metriä.
Martina ja hengenpelastajat

| Martina ja hengenpelastajat |
| --- | --- |
 2. tuotantokauden tunnus
Tyyli:  tositelevisio
Kestoaika:  42 min
Pääosissa:  Martina Aitolehti Anne Hiltunen (hengenpelastajakouluttaja)
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Jim
Esitetty:  9. syyskuuta 2014 – 5. marraskuuta 2015
Tuotantokausia:  2
Ikäraja:   / 
Tuotanto
Tuottaja(t):  Tiina Väisänen
Vastaava(t) tuottaja(t):  Katri Varjos Ilkka Hynninen Eero Hietala Jukka Saharinen (Nelonen Media)
Käsikirjoittaja(t):  Outi Keskevaari
Tuotantoyhtiö(t):  Aito Media
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Martina ja hengenpelastajat on suomalainen tositelevisiosarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin Jimillä 9. syyskuuta 2014. Sarjassa kymmenen julkisuudesta tuttua henkilöä osallistuvat Thaimaassa hengenpelastuskurssille, jota johtaa Martina Aitolehti. Jokaisessa jaksossa yksi kilpailija karsiutuu pois kilpailusta. Kummallakin tähän mennessä esitetyllä kaudella ovat kaikki osallistujat olleet naisia. Sarjan toista tuotantokautta alettiin esittää Jimillä 3. syyskuuta 2015.
Martina ja hengenpelastajat -formaattia on markkinoitu kansainvälisesti nimellä All-Star Lifeguards. Syksyllä 2014 Euroopan suurin kaupallinen kanava TF1 osti oikeudet formaattiin.
1. tuotantokauden tunnus.
1. tuotantokausi > Kilpailijat

Kilpailun alussa hengenpelastajakokelaat jaettiin keltaiseen ja punaiseen joukkueeseen. He osallistuvat kilpailuihin joukkueina, ja kilpailun hävinnyt joukkue joutuu lähettämään keskuudestaan yhden kilpailijan pois, vaikkakin lopullisen päätöksen tekee Martina Aitolehti. Ohjelman aikana järjestetään tulikokeita, jonka voittaja on suojassa karsinnalta. Joukkueet yhdistettiin kahdeksannessa jaksossa.
| Kilpailija | Joukkue | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| Nora Vuorio | Punaiset | voittaja |
| Elina Tervo | Keltaiset | 2. sija |
| Linda Manuella | Punaiset | 3. sija |
| Anne-Mari Miettinen | Punaiset | 4. sija |
| Minna Sara | Keltaiset | 5. sija |
| Sara Sieppi | Punaiset | 6. sija |
| Sabina Särkkä | Keltaiset | 7. sija |
| Jasmine Tukiainen | Keltaiset | 8. sija |
| Sahra Ali | Punaiset | 9. sija |
| Isabel Ljungdell | Keltaiset | 10. sija |
1. tuotantokausi > Yhteenveto

Joukkueet yhdistettiin kahdeksannessa jaksossa, ja he osallistuivat kilpailuihin yksilöinä.
| Jakso | Esitetty | Voittaja> Joukkuekilpailu | Voittaja> Tulikoe (immuniteetin saaja) | Kilpailusta putosi | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jakso 1 | 9. syyskuuta 2014 | Keltaiset | Minna Sara | – | 224 000 |
| Jakso 2 | 16. syyskuuta 2014 | Punaiset | Linda Manuella | Isabel Ljungdell | 209 000 |
| Jakso 3 | 23. syyskuuta 2014 | Keltaiset | Sara Sieppi | Sahra Ali | 139 000 |
| Jakso 4 | 30. syyskuuta 2014 | Punaiset | Nora Vuorio | Jasmine Tukiainen | 160 000 |
| Jakso 5 | 7. lokakuuta 2014 | Punaiset | Sara Sieppi | Sabina Särkkä | 134 000 |
| Jakso 6 | 14. lokakuuta 2014 | Keltaiset | – | Sara Sieppi | 156 000 |
| Jakso 7 | 21. lokakuuta 2014 | Punaiset | – | Minna Sara | 141 000 |
| Jakso 8 | 28. lokakuuta 2014 | Linda Manuella | Elina Tervo | Anne-Mari Miettinen | 145 000 |
| Jakso 9 | 4. marraskuuta 2014 | Linda Manuella | Nora Vuorio | Linda Manuella | 139 000 |
| Jakso 10 | 11. marraskuuta 2014 | Nora Vuorio | Elina Tervo1 | Elina Tervo | 144 000 |
1Elina Tervo voitti tulikokeen, mutta ei saanut finaalijaksossa immuniteettia.
2. tuotantokausi > Kilpailijat

Kauden alussa kilpailijat jaettiin kahteen joukkueeseen, keltaiseen ja punaiseen. He osallistuvat kilpailuihin joukkueina ja kilpailun hävinneestä joukkueesta pudotetaan yksi kilpailija. Joukkuekilpailun lisäksi he osallistuvat yksilöinä tulikokeeseen, jonka voittaja on suojassa karsinnalta, jos kilpailijan joukkue häviää joukkuekilpailun. Kilpailu muuttui yksilökilpailuksi seitsemännessä jaksossa.
| Kilpailija | Joukkue | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| Amanda Harkimo | Keltaiset | voittaja |
| Evelina Lorek | Keltaiset | 2. sija |
| Rita Niemi | Punaiset | 3. sija |
| Suvi Pitkänen | Keltaiset | 4. sija |
| Rosanna Kulju | Punaiset | 5. sija |
| Belinda Heinonen | Punaiset | 6. sija |
| Melissa Roos | Punaiset | 7. sija |
| Kristina Karjalainen | Keltaiset | 8. sija |
| Jasmin Voutilainen | Punaiset | 9. sija |
| Janita Lukkarinen | Keltaiset | 10. sija |
2. tuotantokausi > Yhteenveto

Joukkueet yhdistettiin seitsemännessä jaksossa, ja he osallistuivat kilpailuihin yksilöinä.
| Jakso | Esitetty | Voittaja> Joukkuekilpailu | Voittaja> Tulikoe (immuniteetin saaja) | Kilpailusta putosi | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jakso 1 | 3. syyskuuta 2015 | Keltaiset | Eveliina Lorek | – | 133 000 |
| Jakso 2 | 10. syyskuuta 2015 | Punaiset | Belinda Heinonen | Janita Lukkarinen | 135 000 |
| Jakso 3 | 17. syyskuuta 2015 | Keltaiset | Jasmin Voutilainen1 | Jasmin Voutilainen | 89 000 |
| Jakso 4 | 24. syyskuuta 2015 | Punaiset | Evelina Lorek | – | 79 000 |
| Jakso 5 | 1. lokakuuta 2015 | Keltaiset | Suvi Pitkänen | Melissa Roos | 109 000 |
| Jakso 6 | 8. lokakuuta 2015 | Punaiset | Evelina Lorek2 | Belinda Heinonen2 | 72 000 |
| Jakso 7 | 15. lokakuuta 2015 | Suvi Pitkänen3 | Rita Niemi3 | Amanda Harkimo | 82 000 |
| Jakso 8 | 22. lokakuuta 2015 | Eveliina, Rita, Suvi ja Rosanna4 | – | – | 75 000 |
| Jakso 9 | 29. lokakuuta 2015 | Rita Niemi5 | Evelina Lorek6 | Rosanna Kulju | 77 000 |

| Jakso 10 | 5. marraskuuta 2015 | – | – | Suvi Pitkänen7 | 100 000 |

1Jasmin Voutilainen voitti tulikokeen, mutta ei saanut immuniteettia ja putosi kisasta.

2Punainen joukkue voitti joukkuekilpailun, mutta Belinda Heinonen jäi tulikokeessa viimeiseksi ja joutui pudotukseen.

3Rita Niemi voitti tulikokeen, mutta ei saanut immuniteettia. Immuniteetin sai yksilökilpailun voittaja Suvi Pitkänen.

4Kauden viimeisessä joukkuekilpailussa vastakkain olivat yhä kilpailussa mukana olevat henkilöt (Eveliina, Rita, Suvi ja Rosanna) sekä neljä aiemmin pudonnutta kilpailijaa (Kristina, Belinda, Amanda ja Janita). Aiemmin pudonneiden kilpailijoiden joukkue hävisi joukkuekilpailun, mutta käänteisessä karsintatilaisuudessa yksi heistä (Amanda) sai palata kilpailuun.

5Yksilökilpailun voitti Rita Niemi, joka sai paikan finaaliin.

6Eveliina Lorek voitti tulikilpailun, mutta ei saanut immuniteettia.

7Suvi Pitkänen putosi semifinaalissa. Finaaliin eteni kolme kilpailijaa; Amanda, Evelina ja Rita.
Aiheesta muualla

Sarjan virallinen sivusto
Martina ja hengenpelastajat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mera North

Mera North
| --- | --- |
Sijainti:     Nepal
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  6 476 m
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mera North on Himalajalla Nepalissa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 476 metriä.
Mario Party DS

| Mario Party DS |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Hudson Soft
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Pelisarja:  Mario Party
Julkaistu:   8. marraskuuta 2007  19. marraskuuta 2007  23. marraskuuta 2007  6. joulukuuta 2007
Lajityyppi:  Partypeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, Moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3 
Alusta:  Nintendo DS
Jakelumuoto:  pelikortti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Mario Party DS on vuonna 2007 julkaistu Mario Party -peli Nintendo DS:lle. Tämä peli on Mario Party -pelisarjan kymmenes osa.