stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hōshō (1921)
Valmistus

Alus piti tilata Yokosukan laivastontelakalta, mutta telakan ilmoitettua toimitusongelmista 10. marraskuuta ministeriö tilasi 30. maaliskuuta 1920 aluksen Asano Shipbuilding Companyltä Tsurumista läheltä Tokiota. Aluksen köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 16. joulukuuta ja alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 13. marraskuuta. Samana päivänä alus luokiteltiin erikoisaluksesta lentotukialukseksi, jolloin siitä tuli Wakamiyan (1. huhtikuuta 1920) ja Shōkakun (3. maaliskuuta 1921) jälkeen keisarillisen Japanin laivaston kolmas lentotukialus.
Aluksen runko luovutettiin laivastolle 10. tammikuuta 1922, minkä jälkeen se hinattiin Yokosukan laivastontelakalle varustettavaksi. Työtä varten Asanon telakalta siirtyi noin 300 työläistä Yokosukaan. Valmistusaikataulu viivästyi aluksen ollessa vasta 65,5-prosenttisesti valmis alkuperäisenä luovutuspäivänä maaliskuussa 1922, joten luovutuspäiväksi määrättiin joulukuu. Toistuvat muutokset olivat siirtäneet vesillelaskua ja muutokset lentokanteen, komentosiltaan ja mastoihin viivästyttivät töitä lisää. Lisäksi Sperry Companyn gyrovakainten toimituksen viiveet viivästyttivät työtä, samoin kuin jarrujärjestelmien testaukset.
Aluksen kattilat asennettiin helmikuun alussa ja pääkoneet kaksi kuukautta myöhemmin. Aseistus asennettiin toukokuussa ja valmistajan ensimmäiset koeajot suoritettiin lokakuun lopulla samanaikaisesti asejärjestelmien testauksen kanssa. Viralliset koeajot tehtiin 1.–20. marraskuuta ja ne päättyivät vakainten testeihin 5. joulukuuta. Hōshōsta tuli palvelukseen otettaessa maailman ensimmäinen alusta alkaen suunniteltu ja valmistettu lentotukialus 27. joulukuuta 1922.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arni, Erkki: Taistelu Tyynenmeren herruudesta.  WSOY, 1964.
van, der Van, Dan: The Pacific Campaign.  Simon & Shuster, 1991.  ISBN 0-671-79217-2  (englanniksi)
Lord, Walter: Incredible Victory.  HarperCollins, 1967.  ISBN 0-06-092360-1  (englanniksi)
Jackson, Robert: Encyclopedia of Warships.  GrangeBooks, 2006.  (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: ei | Keisarillisen Japanin laivaston lentotukialusluokat | Seuraaja: Akagi |
Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  AkagiSC • KagaSC • SōryūS • HiryūS • Shōkaku • ­HiyōC • TaihōS • ­Unryū • ShinanoSC
Kevyet lentotukialukset:  HōshōS • RyūjōS • ZuihōC • RyūhōSC • ­ChitoseC • IbukiSCK
Saattuetukialukset:  TaiyōC • KaiyōSC • Shin’yōSC • ShimanemaruC • AkitsumaruC • YamashiomaruC • KumanomaruC
Taistelulaivat:  Kongō • Fusō • Ise • Nagato • Yamato
Raskaat risteilijät:  Furutaka • Aoba • Myōkō • Takao • Mogami • Tone • IbukiK
Kevyet risteilijät:  Tenryū • Kuma • Nagara • YūbariS • Sendai • Katori • Agano • ŌyodoS
Hävittäjät:  Minekaze • Kamikaze • Mutsuki • Fubuki • Akatsuki • Hatsuharu • Shiratsuyu • Asashio • Kagerō • ShimakazeS • Yūgumo • Akizuki • Matsu • Tachibana • Momi • Wakatake
Torpedoveneet:  Chidori • Ōtori
Sukellusveneet:  I-51S • I-52S • Ro-57 • Ro-29 • Ro-60 • I-1 • I-153 • I-156 • I-121 • I-64 • I-165 • I-5S • I-168 • I-6S • Ro-33 • I-7 • I-174 • I-16 • I-9 • I-15 • Ro-100 • I-176 • Ro-35 • I-40 • I-12S • I-46 • I-52 • I-54 • I-361 • I-351 • I-13 • I-373 • I-400 • I-201 • Ha-101 • Ha-201
Sukellusveneiden emälaivat:  Jingei
Tykkiveneet:  SagaS • AtakaS • TobaS • Seta • Hashidate • Atami • Fushimi • KotakaS • OkitsuSC • KaratsuS • MaikoS • NarumiS • SumaS • TataraS
Saattajat:  Shimushu • Etorofu • Mikura • Ukuru • C • D • IoshimaC
Allan Hunter

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. kesäkuuta 1946 (ikä 78)
Syntymäpaikka: Sion Mills, Pohjois-Irlanti
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1962–1966 | Coleraine |  |  |
| 1966–1969 | Oldham Athletic |  |  |
| 1969–1972 | Blackburn Rovers |  |  |
| 1972–1981 | Ipswich Town |  |  |
| 1982 | Colchester United |  |  |
Maajoukkue
| 1970–1980 | Pohjois-Irlanti | 53 | (1) |
Valmennusura
1982–1983: Colchester United

Allan Hunter (s. 30. kesäkuuta 1946 Sion Mills) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajana.
Hunter siirtyi vuonna 1966 Englantiin Oldham Athleticin joukkueeseen ja kolme vuotta myöhemmin Blackburn Roversiin. Vuonna 1972 hän siirtyi Ipswich Towniin ja oli siellä voittamassa FA Cupia vuonna 1978. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1982 Colchester Unitedissa, jossa hän toimi hetken myös päävalmentajana.
Hunter pelasi Pohjois-Irlannin maajoukkueessa 53 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1970–1980.
Hostilianus

| Hostilianus |
| --- | --- |
 Hostilianus roomalaisessa Antoninianuksessa.
Rooman keisari  Trebonianus Galluksen kanssahallitsijana
Valtakausi:  kesäkuu – heinä- tai elokuu 251
Edeltäjä:  Decius ja Herennius Etruscus
Seuraaja:  Trebonianus Gallus ja Volusianus

Syntynyt:  230 jälkeen Pannonia?
Kuollut:  heinä- tai elokuu 251 Rooma, Italia
Isä:  Decius
Äiti:  Herennia Etruscilla
Hostilianuksen sarkofagi (tunnetaan myös nimellä Ludovisi-sarkofagi)
Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus (230 jälkeen – heinä- tai elokuu 251) oli lyhyen aikaa Rooman keisari vuonna 251. Hän hallitsi yhdessä Trebonianus Galluksen kanssa.
Syntymä

Hostilianuksen elämästä tiedetään monien muiden 200-luvun keisarien tavoin erittäin vähän. Hän syntyi noin vuoden 230 jälkeen. Hänen isänsä oli arvostettu senaattori ja myöhemmin myös keisari Gaius Messius Quintus Decius ja äiti ylhäiseen etruskisukuun kuulunut Herennia Etruscilla. Hostilianuksella oli myös isoveli Herennius Etruscus. Vuosina 249–251 hallinnut Decius nimitti syyskuussa (?) 250 nuoren poikansa Hostilianuksen perijäkseen (Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus nobilissimus Caesar). Koska hän samoihin aikoihin nimitti Hostilianuksen isoveljen Herenniuksen keisariksi ja kanssahallitsijakseen, oli Hostilianus siis valtion arvoasteikossa kolmannella sijalla.
Isän ja veljen kuolema

Kun Decius ja Herennius lähtivät vuonna 251 sotaretkelle gootteja vastaan, jäi Hostilianus Rooman kaupunkiin yhdessä äitinsä kanssa. Saman vuoden kesällä Decius ja Herennius saivat kuitenkin surmansa nykyisessä Pohjois-Bulgariassa käydyssä Abrittuksen taistelussa, jossa gootit tuhosivat Rooman armeijan miltei kokonaan. Selviytyneet huusivat Moesian maaherran Gaius Vibius Trebonianus Galluksen uudeksi keisariksi, vaikka Hostilianus olikin yhä elossa Roomassa.
Nousu Trebonianus Galluksen kanssahallitsijaksi

Trebonianus Gallus ei raivannut Hostilianusta pois tieltään, vaan hyväksyi hänet ensin perijäkseen (caesar) ja sitten kanssahallitsijakseen (augustus) ja jopa adoptoi tämän pojakseen. Gallus yritti ehkä osoittaa, ettei ollut vallananastaja ja lievittää ikäviä huhuja, jotka kertoivat Galluksen itse juonineen Deciuksen ja Herenniuksen kuoleman. Galluksen oma poika Volusianus sai tyytyä caesarin asemaan. Tapahtumien kronologia on epäselvää eikä tiedetä, suhtautuiko Gallus Hostilianukseen korkea-arvoisemmin vai kohteliko hän häntä ja Volusianusta samalla tavalla toivoen välttävänsä ongelmia perimysjärjestyksessä.
Hostilianuksen hengen pelasti ilmeisesti se, että hänen isänsä Decius oli ollut erittäin arvostettu Rooman ylimystön keskuudessa. Trebonianus Gallus ei halunnut ottaa sitä riskiä, että murhaamalla nuoren Hostilianuksen hän joutuisi yläluokan vihan kohteeksi.lähde?
Kuolema

Hostilianus ei ehtinyt olla keisarina pitkään, vaan kuoli vuonna 251 joko heinäkuussa tai elokuussa. Kuoleman syyksi on epäilty kulkutautia, mutta on mahdollista, että Gallus itse murhautti hänet. Tämä ei ole kuitenkaan varmaa.
Hostilianuksen sarkofagi löydettiin vuonna 1621 Rooman lähistöltä. Se on yksi parhaiten säilyneitä 200-luvun taideteoksia.lähde?
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hostilianus Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Decius ja   Herennius Etruscus | Rooman keisari Kanssahallitsija Trebonianus Gallus | Seuraaja: Trebonianus Gallus ja Volusianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  DDB
Félix Houphouët-Boigny

| Félix Houphouët-Boigny |
| --- | --- |
 Félix Houphouët-Boigny vuonna 1962.
Norsunluurannikon presidentti
 3. marraskuuta 1960 – 7. joulukuuta 1993  
Seuraaja:  Henri Konan Bédié
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1905 N’Gokro, nykyinen Yamoussoukro
Kuollut: 7. joulukuuta 1993 (88 vuotta) Yamoussoukro
Ammatti:  lääkäri
Puoliso:  Marie-Thérèse Houphouët-Boigny
Tiedot
Puolue:  Norsunluurannikon demokraattinen puolue
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
 Nimikirjoitus
Félix Houphouët-Boigny ([feˈliks ufwɛbwaˈɲi], 18. lokakuuta 1905 N’Gokro, nykyinen Yamoussoukro – 7. joulukuuta 1993 Yamoussoukro) oli norsunluurannikkolainen poliitikko, joka toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuodesta 1960 aina kuolemaansa saakka.
Elämäkerta > Tausta ja nuoruus

Houphouët-Boigny syntyi Ranskan hiljattain valloittaman siirtomaan keskiosassa. Hänen virallinen syntymäaikansa on keksitty myöhemmin, ja se saattaa poiketa usealla vuodella todellisesta. Houphouët-Boignyn äiti kuului baule-kansan akoue-heimon animistiseen päällikkösukuun. Varhain kuolleen isän on kerrottu olleen Ranskan Sudanista tullut muslimi. Poika, jonka etunimi oli alun perin Dia, kastettiin kymmenvuotiaana katoliseen uskoon, ja hän sai nimen Félix. Siirtyessään politiikkaan hän otti lisänimen Boigny (”pässi” tai itsepäinen ”jäärä”).
Houphouët-Boigny kävi yläkoulun Norsunluurannikon silloisessa pääkaupungissa Bingervillessä ja valmistui vuonna 1921 opettajaksi William Pontyn normaalikoulusta Senegalissa. Hän jatkoi opintojaan Dakarin lääketieteellisessä opistossa ja valmistui vuonna 1925 apulaislääkäriksi. Vuosina 1925–1939 hän työskenteli Norsunluurannikolla eri kaupunkien sairaaloissa. Veljensä kuoltua Houphouët-Boignysta tuli vuonna 1939 kantonin päällikkö. Hän otti haltuunsa perheensä plantaasiviljelmän, joka tuotti vientiin kahvia, kaakaota ja kautsua. Houphouët-Boignysta tuli pian yksi Norsunluurannikon rikkaimmista plantaasinomistajista.
Elämäkerta > Ranskalainen poliitikko

Ammattiyhdistystoimintaan jo aikaisemmin osallistunut Houphouët-Boigny perusti vuonna 1944 afrikkalaisten maanviljelijöiden ammattiliiton, johon liittyi nopeasti paljon jäseniä. Vuonna 1945 hänet valittiin afrikkalaisväestön edustajaksi Ranskan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Houphouët-Boigny edusti Norsunluurannikkoa kansalliskokouksessa vuoteen 1959 saakka. Hänen aloitteestaan hyväksyttiin pakkotyön siirtomaista lakkauttanut ”Houphouët-Boignyn laki” (1947) ja Afrikkaa koskenut yhtenäinen työlainsäädäntö (1952).
Houphouët-Boigny perusti vuonna 1946 maanviljelijöiden ammattiliiton pohjalta Norsunluurannikon demokraattisen puolueen (PDCI), joka liittyi radikaaliin kolonialismin vastaiseen Rassemblement démocratique africain (RDA) -järjestöön. PDCI voitti saman vuoden kansalliskokousvaalit ja sai kaikki afrikkalaisedustajien paikat Norsunluurannikon itsehallintoelimessä.
RDA teki yhteistyötä Ranskan kommunistisen puolueen kanssa, minkä seurauksena siirtomaahallinto kohdisti siihen vainoa ja hajotustoimia. RDA:n puheenjohtajana toiminut Houphouët-Boigny neuvotteli vuonna 1950 siirtomaaministeri François Mitterrandin kanssa, katkaisi välit kommunisteihin ja johdatti järjestönsä maltillisemmalle keskustalinjalle. Edellisinä vuosina kannatustaan menettänyt PDCI sai vuoden 1952 aluekokousvaaleissa 72 prosenttia äänistä ja 28 edustajanpaikkaa yhteensä 32 paikasta. Houphouët-Boigny valittiin aluekokouksen puheenjohtajaksi, ja vuoden 1956 kansalliskokousvaaleissa hänen puolueensa sai jo 87 prosenttia äänistä.
Houphouët-Boigny kuului Ranskan kaikkiin hallituksiin vuosina 1956–1961. Hän valmisteli Gaston Defferren kanssa siirtomaiden autonomiakehityksen aloittaneen ”puitelain” (1956) ja oli mukana laatimassa Ranskan viidennen tasavallan perustuslakia (1958), jonka mukaisesti Norsunluurannikosta tuli autonominen tasavalta. Houphouët-Boigny kannatti autonomioista koostuvaa Ranskan yhteisöä ja vastusti Ranskan Länsi-Afrikan yhtenäisyyspyrkimyksiä, jotka johtivat Malin liittovaltion perustamiseen vuonna 1959.
Elämäkerta > Norsunluurannikon yksinvaltias

Siirtomaiden alkaessa itsenäistyä Houphouët-Boigny ryhtyi toukokuussa 1959 Norsunluurannikon pääministeriksi, ja elokuussa 1960 hän julisti vastahakoisesti maansa itsenäiseksi. Hänet valittiin Norsunluurannikon presidentiksi saman vuoden marraskuussa järjestetyissä vaaleissa sekä uudelleen vuosina 1965, 1970, 1975, 1980 ja 1990.
Houphouët-Boigny loi Norsunluurannikolle presidenttijohtoisen yksipuoluejärjestelmän, jossa parlamentilla oli hyvin vähän valtaa. Presidentti hoiti myös pääministerin ja useiden ministerien tehtäviä, toimi valtapuolueen puheenjohtajana ja nimitti alue- ja paikallistason johtajat sekä talous- ja sosiaalineuvoston jäsenet. Sotilaskaappauksen välttämiseksi maan armeija supistettiin minimiin, ja turvallisuudesta huolehtivat puoluemiliisi ja ranskalaiset sotilaat. Ammattiliittojen, nuorisojärjestöjen ja etnisten ryhmien vastarinta kukistettiin tarvittaessa voimatoimin. Houphouët-Boignyn autoritarismia kutsuttiin kuitenkin usein ”hyväntahtoiseksi”. Hän vältti julmuuksia ja pyrki ostamaan vastustajansa puolelleen.
Ulkopolitiikassaan Houphouët-Boigny tukeutui Ranskaan, jonka kanssa solmittiin puolustussopimus vuonna 1961. Norsunluurannikko kilpaili alueen johtoasemasta Senegalin, Ghanan ja Nigerian kanssa ja oli perustamassa Länsi-Afrikan ententen (1959), Afrikan ja Madagaskarin unionin (1961) ja Länsi-Afrikan talousyhteisön (1974) kaltaisia talousliittoja. Houphouët-Boigny vastusti Ranskan kanssa Afrikan vasemmistolaisia hallituksia, tuki maanosan separatisteja ja solmi jopa yhteydet rasistiseen Etelä-Afrikan tasavaltaan. Neuvostoliiton kanssa vuonna 1967 solmitut diplomaattisuhteet katkaistiin vuonna 1969 ja solmittiin uudelleen vasta vuonna 1986. Kiinan kansantasavalta tunnustettiin vuonna 1983.
Taloudessa Houphouët-Boigny kehitti erityisesti maatalouden vientialoja. Hän houkutteli maahan ulkomaisia investointeja ja kannusti työperäistä maahanmuuttoa varsinkin Ylä-Voltasta. Markkinaliberalismin ohella valtio kehitti infrastruktuuria ja turvasi kiinteät tuottajahinnat kahville, kaakaolle, puuvillalle ja muille vientituotteille. Norsunluurannikolle syntyi elintarvike-, tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta, ja 1970-luvulla alettiin saada tuloja myös Guineanlahden öljystä. 1970-luvun lopulle saakka jatkunut ”Norsunluurannikon talousihme” ja väestön elintason nousu piti opposition hiljaisena. Houphouët-Boignyn Norsunluurannikko ei myöskään ollut afrikkalaisittain erityisen korruptoitunut, tai pikemminkin presidentti salli valtion varojen väärinkäytön vain itselleen.
Elämäkerta > Presidentin alamäki ja seuraajat

Norsunluurannikon taloudellinen tilanne heikkeni 1980-luvulla raaka-aineiden maailmanmarkkinahintojen laskun ja kuivuuden aiheuttamien katovuosien seurauksena. Houphouët-Boigny tuki kannattajakunnalleen tärkeitä tuottajahintoja ulkomaisten lainojen avulla, mikä vei valtion vararikon partaalle. Työttömyys lisääntyi, ja varsinkin kaupunkiväestön elintaso heikkeni. Houphouët-Boigny menetti kansansuosiotaan, ja hänen kalliiksi tulleet hankkeensa, kuten pääkaupungin siirtäminen Abidjanista presidentin kotikylän paikalle Yamoussoukroon, herättivät arvostelua. Uuteen pääkaupunkiin rakennettiin muun muassa maailman suurin kirkko, kalliiksi tullut Notre-Dame de la Paix.
Vuoden 1990 opiskelijamielenosoitusten seurauksena oppositio sai osallistua vaaleihin ensimmäisen kerran sitten vuoden 1957, ja sen presidenttiehdokas Laurent Gbagbo sai 18 prosenttia äänistä. Kolmekymmentä vuotta tyhjänä olleelle pääministerin paikalle nimitettiin Alassane Ouattara. Vanha ja sairas presidentti menetti otteensa vallasta ja nimitti seuraajakseen kansalliskokouksen puheenjohtajan Henri Konan Bédién. Houphouët-Boignyn suurellisiin hautajaisiin osallistui 22 afrikkalaista valtionpäämiestä ja Ranskan koko silloinen ja entinen valtiojohto.
Houphouët-Boignyn kuolemaa seuranneessa valtataistelussa hänen seuraajansa syrjäytettiin vuoden 1999 sotilasvallankaappauksessa. Vuoden 2000 vaalien jälkeen presidentiksi nousi Laurent Gbagbo. Maa ajautui pian sisällissotaan, joka sai norsunluurannikkolaiset muistelemaan kaiholla Houphouët-Boignyn ajan vakautta ja talouden kukoistusta.
Houphouët-Boignyn mukaan on nimetty Unescon rauhanpalkinto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Félix Houphouët-Boigny Wikimedia Commonsissa
Norsunluurannikon presidentit
Félix Houphouët-Boigny (1960–1993) | Henri Konan Bédié (1993–1999) | Robert Guéï* (1999–2000) | Laurent Gbagbo (2000–2010) | Alassane Ouattara² (2010–)
* sotilas – ² kansainvälisesti tunnustettu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Sycomore  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Hullu yö

| Hullu yö> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Kaija Kärkinen
Levy-yhtiö:  Fazer Finnlevy
Kesto:  3:02
Tyylilaji:  iskelmä, pop
Julkaistu:  1991
Säveltäjä(t):  Ile Kallio
Sanoittaja(t):  Jukka Välimaa
Albumilta:  Mustaa vettä
Euroviisutiedot
Vuosi:  1991
Maa:  Suomi
Kieli:  suomi
Sijoitus:  20.
Pisteet:  6
Muuta:  Kapellimestarina Olli Ahvenlahti
Hullu yö on Kaija Kärkisen vuonna 1991 levytetty kappale. Kappale edusti Suomea vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa ja sijoittui saamillaan kuudella pisteellä 20. sijalle eli kolmanneksi viimeiseksi.
Kappaleen sävelsi Ile Kallio ja sanoitti Jukka Välimaa.
Aiheesta muualla

Rytsä, Paavo & Säilynoja, Juhana: Kaija Kärkinen: Hullu yö Yle Elävä arkisto.  24.04.2015.
Suomen euroviisuedustuskappaleet
| --- | --- |
1960–luku:   Valoa ikkunassa  Tipi-tii  Muistojeni laulu  Laiskotellen  Aurinko laskee länteen  Playboy  Varjoon – suojaan  Kun kello käy  Kuin silloin ennen 
1970–luku:   1970  Tie uuteen päivään  Muistathan  Tom tom tom  Älä mene pois  Viulu-ukko  Pump pump  Lapponia  Anna rakkaudelle tilaisuus  Katson sineen taivaan 
1980–luku:   Huilumies  Reggae OK  Nuku pommiin  Fantasiaa  Hengaillaan  Eläköön elämä  Päivä kahden ihmisen  Sata salamaa  Nauravat silmät muistetaan  La dolce vita 
1990–luku:   Fri?  Hullu yö  Yamma Yamma  Tule luo  Bye Bye Baby  1995  Niin kaunis on taivas  1997  Aava  1999 
2000–luku:   A Little Bit  2001  Addicted to You  2003  Takes 2 to Tango  Why?  Hard Rock Hallelujah  Leave Me Alone  Missä miehet ratsastaa  Lose Control 
2010–luku:   Työlki ellää  Da Da Dam  När jag blundar  Marry Me  Something Better  Aina mun pitää  Sing It Away  Blackbird  Monsters  Look Away 
2020–luku:   Looking Back  Dark Side  Jezebel  Cha cha cha  No Rules 
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
Huijaus

Huijaus on teko, jossa saavutetaan aluksi uhrin luottamus tarkoituksena käyttää hänen luottamustaan sen jälkeen vilpillisesti hyväksi.lähde?
Kirjallisuutta

Gordon, Stuart: Suuri huijausten kirja.  Espoo:  Euroword, 1999.  ISBN 951-654-034-1
Lauerma, Hannu: Usko, toivo ja huijaus. Rohkaisusta johdattelun kautta psykoterroriin.  Helsinki:  Duodecim, 2006.  ISBN 951-656-201-9
Nars, Kari: Miten miljoonia huijataan. Suurpetkuttajien värikäs historia.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-5049-5
Aiheesta muualla

Miten herkkäuskoisia ihmisiä petetään, Seura, 14.12.1938, nro 50, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hondurasin historia

Pallokenttä Copánin rauniokaupungissa.
Hondurasin historia alkoi noin 10 000 vuotta sitten, kun ensimmäiset asukkaat tulivat alueelle. Mayat saapuivat Hondurasiin 400-luvulla ja loivat alueen ensimmäisen korkeakulttuurin. Copánin kaupunki oli merkittävä mayakeskus, joka kuitenkin hylättiin mayojen huippukauden aikana. Vuonna 1502 Kristoffer Kolumbus saapui Hondurasin rannikolle ja antoi sille sen nykyisen nimen. Espanjalaiset asuttivat Hondurasin vähitellen. Alueelta löydettiin kultaa ja hopeaa 1530-luvulla, minkä jälkeen espanjalaiset vakiinnuttivat asemansa Hondurasissa. Vuosisadan lopulla kaivosteollisuus taantui ja alue ajautui rappiolle.
Englantilaiset merirosvot ja siirtolaiset aiheuttivat epävakautta 1600- ja 1700-luvuilla. Lontoon sopimus 1786 myönsi rannikkoalueet espanjalaisille, mutta pian tämän jälkeen Hondurasissa alkoivat levitä itsenäistymisajatukset. Keski-Amerikan tasavallat itsenäistyivät Espanjasta vuonna 1821 ja liittyivät pian tämän jälkeen Meksikon keisarikuntaan, josta erosivat 1823, ja perustivat Keski-Amerikan liittotasavallan. Liittotasavalta kaatui sisäisiin erimielisyyksiin, ja Honduras itsenäistyi 13. marraskuuta 1838.
Hondurasin itsenäisyyden aikaa ovat luonnehtineet useat vallankaappaukset. Vallasta ovat taistelleet kaksi poliittista liittoumaa, konservatiivit ja liberaalit. Lisäksi Hondurasin rajanaapurit Guatemala, El Salvador ja Nicaragua ovat useasti puuttuneet Hondurasin sisäisiin asioihin. Hondurasista tuli 1900-luvun alussa niin sanottu banaanitasavalta, kun yhdysvaltalaiset banaaniyhtiöt United Fruit Companyn johdolla tulivat maahan. Ne vaikuttivat runsaasti Hondurasin politiikkaan ja talouteen 1950-luvulle asti. Pian tämän jälkeen Hondurasin asevoimat kaappasivat ensimmäisen kerran oma-aloitteisesti vallan ja asettivat maan johtoon Oswaldo López Arellanon johtaman sotilasjuntan.
Juntan aikakaudella 1969 Honduras kävi El Salvadoria vastaan lyhyen jalkapallosodan, joka vaurioitti maiden taloutta. Honduras palasi siviilihallintoon vuonna 1981, kun Roberto Suazo Córdova valittiin uudeksi presidentiksi. Samaan aikaan maassa oli yhdysvaltalaisia sotilasyksiköitä, jotka kouluttivat elsalvadorilaisia sotilaita ja niin sanottuja contria vastustamaan vasemmiston leviämistä. Vuosikymmenen lopulla Iran-Contra-skandaalin jälkeen contrat ajettiin maasta. Hondurasissa alkoi 1990-luvulla Carlos Roberto Reinan aikakaudella yhteiskunnan demilitarisointi, ja asevoimatkin siirrettiin siviilijohtoon. Maan muutenkin heikko talous koki kovan takaiskun vuonna 1998, kun hurrikaani Mitch iski maahan. Manuel Zelaya alkoi viedä Hondurasia vasemmalle, ja hänet syrjäytettiin 2009. Honduras suljettiin vähäksi aikaa kansainvälisestä yhteistyöstä, mutta pääsi taas mukaan Porfirio Lobo Sosan voitettua vaalit, joita kuitenkin osa valtioista piti laittomina.