John Vanbrugh
Arkkitehti

Vuonna 1702 Vanbrugh aloitti työskentelyn aivan uudella alalla. Hän suunnitteli lordi Carlislelle Yorkshireen Castle Howardin, valtavan maaseutukartanon.
Vanbrughin alustava suunnitelma oli huomattavasti yksinkertaisempi kuin lopputulos, rikkaasti jäsennelty palatsi. Vanbrughilla ei luultavasti ollut minkäänlaista arkkitehdin koulutusta, mutta hänen apunaan toimi Nicholas Hawksmoor, huomattavan arkkitehdin Christopher Wrenin taitava apulainen. Hawksmoor esiintyi julkisuudessa Vanbrughin avustajana, mutta oli todellisuudessa hänen kumppaninsa. Nämä kaksi miestä veivät yhdessä englantilaisen barokkiarkkitehtuurin huippuunsa. Kaksikon barokkityyliä on usein kutsuttu raskaaksi, mutta raskautta on käytetty lähinnä dramaattisen vaikutelman aikaansaamiseksi. Heidän kehittämänsä tyyli oli yhteinen luomus: Hawksmoor oli alkanut kehittää sitä jo 1690-luvulla ja toimi luonnostelijana, hallinnoijana ja arkkitehtonisten yksityiskohtien suunnittelijana, kun taas Vanbrughin ansioksi lasketaan rakennusten yleissuunnitelma ja niiden herooinen mittakaava.
Valtiovarainministerinä toimineen lordi Carlislen myötävaikutuksella Vanbrughista tuli vuonna 1702 kruunun töiden ylitarkastaja. Vuonna 1703 Vanbrugh suunnitteli kuningattaren teatterin eli oopperatalon Lontoon Haymarketiin. Vaikka teatteri olikin ulkoasultaan upea, se osoittautui rakennuksena epäonnistuneeksi, lähinnä kehnon  akustiikkansa vuoksi, ja Vanbrugh menetti hankkeessa huomattavia summia rahaa.
Vuonna 1705 John Churchill, Marlborough'n ensimmäinen herttua, valitsi Vanbrughin suunnittelemaan Oxfordshiren Woodstockiin palatsin, jonka oli määrä olla kansakunnan lahja huomattavalle sotasankarille. Sen nimeksi tuli Blenheimin palatsi, Marlborough´n kuuluisimman voiton kunniaksi. Hawksmoor oli jälleen hankkeessa korvaamaton apu Vanbrughille, ja vuosina 1705–1716 rakennettu Blenheimin palatsi on heidän yhteinen mestarinäytteensä. Useimmat palatsin yksityiskohdista olivat Hawksmoorin muotoilemia, mutta yleissuunnittelu ja konsepti olivat Vanbrughin käsialaa. Marlborough'n herttua hyväksyi piirustukset, mutta herttuatar ei ollut tyytyväinen suunnitelmaan. Kustannuksista syntyi riitaa, ja Vanbrugh jätti suurhankkeen. Blenheimin palatsissa englantilainen barokki saavutti huippunsa. Vanbrughin vetäydyttyä Nicholas Hawksmoor ja James Moore viimeistelivät suurtyön.
Vanbrugh jatkoi tämän jälkeenkin maalauksellisten linnamaisten maalaiskartanojen suunnittelua. Hänen tyylinsä muuttui jonkin verran yksinkertaisemmaksi. Vanbrugh näyttää jossain määrin paneutuneen myös maisemakysymyksiin, joskaan häntä ei koskaan pidetty puutarhasuunnittelijana. Vanbrughin elämän ehtoopuolella barokki alkoi mennä pois muodista ja sitä seurasi Burlingtonin jaarli Richard Boylen palladianismi.
Yrjö I:n ollessa kuninkaana Vanbrugh aateloitiin vuonna 1714 ja hän sai jälleen kuninkaan töiden ylitarkastajan viran vuonna 1715. Vanbrughin viimeiset suuret suunnitelmat Eastbury (1718–1726) Dorsetissa, Seaton Delaval Hall (1720–1728) Northumberlandissa (1720–1728) ja Grimsthorpen linna (1722–1726) Lincolnshiressä. Työskennellessään ilman Hawksmoorin apua Vanbrugh omaksui yksinkertaisemman tyylin ja käytti muutamia perusmuotoja yhä rohkeammin, kunnes Seaton Delaval Hallissa hän saavutti dramaattisuuden huipun verrattain pienessä talossa. Se on vahva ja massiivinen, keskiajasta vaikutteita ottava rakennnus.