stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herman Adlercreutz
Elämäkerta

Adlercreutzin isä oli dosentti Erik Adlercreutz ja veli arkkitehti Eric Adlercreutz. Vuodesta 1989 hän oli Adlercreutzin aatelissuvun päämies. Adlercreutzin puoliso vuodesta 1956 oli lääketieteen lisensiaatti Marie-Louise Eleonore Gräsbeck.
Adlercreutz valmistui ylioppilaaksi Grankulla samskolasta vuonna 1950 ja opiskeltuaan lääketiedettä Helsingin yliopistossa hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1952 ja lisensiaatiksi vuonna 1958. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1963. Vuosina 1958–1961 hän toimi tutkimusassistenttina Tukholman Karoliinisessa instituutissa. Vuodet 1961–1964 hän oli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan sisätautien klinikan apulaislääkäri ja vuosina 1964–1965 apulaisopettaja. Hän toimi Meilahden sairaalan laboratorion johtajana vuosina 1965–1967 ja ylilääkärinä 1967–1997. Vuosina 1965–1967 Adlercreutz toimi Helsingin yliopiston kliinisen kemian apulaisprofessorina, vuosina 1967–1969 virkaa toimittavana professorina ja vuosina 1969–1997 professorina. Vuodet 1983–1988 hän oli Suomen Akatemian tutkijaprofessori. Hän toimi myös Finska Läkaresällskapetin puheenjohtajana 1986–1989 ja Folkhälsanin puheenjohtajana 1993–1998.
Adlercreutz kuoli lokakuussa 2014 kaaduttuaan ja saatuaan aivovamman.
Aiheesta muualla

Herman Adlercreutzin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Adlercreutz, Herman hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kongon tasavallan jalkapallomaajoukkue

Kongon tasavallan jalkapallomaajoukkue edustaa Kongon tasavaltaa jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Kongon tasavallan jalkapalloliitto.
Kongon tasavallan maajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Afrikan-mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa joukkue esiintyi ensimmäisen kerran Etiopian kisoissa 1968, jolloin se putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.
Kamerunin kisoissa 1972 Kongo voitti Afrikan-mestaruuden. Sijoituttuaan alkulohkossaan toiseksi se kukisti välieräottelussa Kamerunin 1–0 ja loppuottelussa Malin 3–2. Egyptin kisoissa 1974 Kongon tasavalta voitti alkulohkonsa. Välieräottelussa se hävisi Sambialle jatkoajan jälkeen 2–4 ja pronssiottelussa Egyptille 0–4 sijoittuen neljänneksi.
Maailmanmestaruuskilpailut

1930–1962 – Ei osallistunut
1966 – FIFA ei hyväksynyt osallistumista
1970 – Ei osallistunut
1974–1978 – Ei selviytynyt kisoihin
1982–1990 – Ei osallistunut
1994–2010 – Ei selviytynyt kisoihin
Afrikan-mestaruuskilpailut

1957–1965 – Ei osallistunut
1968 – 1. kierros
1970 – Ei osallistunut
1972 – Mestaruus
1974 – Neljäs sija
1976 – Ei selviytynyt kisoihin
1978 – 1. kierros
1980–1988 – Ei selviytynyt kisoihin
1990 – Ei osallistunut
1992 – Puolivälierät
1994–1998 – Ei selviytynyt kisoihin
2000 – 1. kierros
2002 – 2013 – Ei selviytynyt kisoihin
2015 – Puolivälierät
Högborg

| Högborg |
| --- | --- |

Sijainti:  Katajanokka, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°10′05″N 24°57′47″E﻿ / ﻿60.167997°N 24.962925°E﻿ / 60.167997; 24.962925
Rakennustyyppi:  Kerrostalo
Suunnittelija:  Vilho Lekman
 fiHögborg 
  
Högborg on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Luotsikatu 11 sijaitseva jugendtalo. Se on rakennettu vuonna 1904. Högborgin on suunnitellut rakennusmestari Vilho Lekman. Högborgin kaunis katto tuhoutui helmikuun 1944 suurpommituksessa. Korjattaessa kattoa ei enää palautettu alkuperäiseen asuun ja räystään yläpuolelle nousseet jugend-henkiset torninhuippu ja päätykolmio jätettiin pois, jolloin rakennuksen ilme yksinkertaistui. Talon katujulkisivussa on kaksi erkkeriä, jotka liittyivät torni- ja päätykolmioaiheisiin, sekä yksi parveke, joka rakennettiin kyseisen asunnon alkuperäiselle asukkaalle, joka oli liikuntaesteinen. Väriltään talo on keltainen. Högborgin asuntojen koko on 26–151 neliömetriä. Högborg on pohjaratkaisultaan I-tyyppinen rakennus. Se poikkeaa muista Katajanokan vanhoista taloista siinä, että rakennuksessa ei ole lainkaan pihasiipeä, mikä jättää sisäpihan avaraksi ja koko talon mittaiseksi.
Rakennuksen erillinen pieni piharakennus oli 1960-luvulla Suomen elokuva-arkiston käytössä.
Aiheesta muualla

Kuva Högborgista korttelit.fi -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hyväksymisvaalitapa

Esimerkki hyväksymisvaalin äänestyslipusta.
Hyväksymisvaali on vaalitapa, jossa äänestäjä saa äänestää niin useaa ehdokasta kuin haluaa ja jossa voittaja on se ehdokas, joka saa eniten ääniä.
Hyväksymisvaali täyttää monotonisuuskriteerin, koska äänestäjän äänestäessä tiettyä vaihtoehtoa ei tämän vaihtoehdon sija voi ainakaan pudota. Hyväksymisvaali myös vähentää taktista äänestämistä, koska äänestäjällä ei ikinä ole hyvää syytä äänestää jotain ehdokasta äänestämättä myös niitä ehdokkaita, joista hän pitää enemmän.
Toisaalta hyväksymisvaalissa äänestäjälle saattaa tulla halu valehdella preferensseistään olemalla äänestämättä esimerkiksi toiseksi parhaana pitämäänsä vaihtoehtoa, mikäli se näyttäisi lopputuloksessa selvästi haastavan hänen parhaan vaihtoehtonsa.
Huhtlampi (Mikkeli)

| Huhtlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°27′03″N, 27°04′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  oja Pyöriöön 
Järvinumero:  14.972.1.050
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,5 m  
Pituus:  670 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  1,5 km  
Pinta-ala:  6,23 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHuhtlampi 
Huhtlampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Ollikkalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 670 metriä pitkä, 180 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Kallaveden alueeseen (14.972) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,5 metriä mpy.
Kolman pysäkki

Kolman pysäkki (lyh. Kma) oli Suomen rataverkkoon kuulunut pysäkki Joroisten kunnan Kolman kylässä rataosalla Pieksämäki–Joensuu. Se on ollut rataosuutensa ensimmäinen väliasema. Etäisyys Pieksämäen rautatieasemalle on 36 kilometriä ja Joensuuhun 146 kilometriä. Pysäkkirakennus on edelleen olemassa, ja se on kunnostettu vuonna 2003.
Kolma avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1914. Pysäkkirakennus on Thure Hellströmin suunnittelema ja se rakennettiin 1913. Rakennusta on laajennettu myöhemmin. Kolma muutettiin miehittämättömäksi 30. toukokuuta 1965 ja henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1989. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan ja raiteet purettiin vuonna 1990 tai 1991. Kolmalla oli yksi sivuraide ja tavaran kuormaussilta.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Kolmalta
Koskenjoen valuma-alue

Koskenjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.29) on Pirkanmaalla Vesilahdella ja Akaassa sijaitseva Pyhäjärven eteläosaan laskevan Koskenjoen valuma-alue.
Valuma-alueen pinta-ala on 77,8 km² siihen kuuluu metsää ja pensaikkoa 75%, suota 0,8%, järviä ja lampia (järvisyys) 5,2%, peltoa ja laidunmaata 1,2% ja työ-, asumis- ja vapaa-ajan alueita 4,0%.
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajaveden–Pyhäjärven alueessa (35.2) toisen jakovaiheen yhdeksäs osa-alue, joka laskee Pyhäjärven alueeseen (35.21). Valuma-alueelle ei ole muodostettu enää kolmannen jakovaiheen osa-alueita. Vesistöalueen keskusjärvi on Iso Arajärvi, josta laskuoja alkaa Pussimäenojana, Hirvijärven jälkeen se jatkaa Onkemäenjärveen ja jatkaa siitä Koskenjokena laskien Pyhäjärven lahteen nimeltään Mantereenjärvi. Näiden ojien alueella sijaitsee 17 järveä ja lampea. Niistä merkittävimpiä ovat Iso Arajärvi (176 hehtaaria eli ha), Vähä Arajärvi (50 ha), Iso-Inha (35 ha), Karstunjärvi (22 ha) ja Hirvijärvi (22 ha). Alueen asukasluku kohoaa toiselle tuhannelle ja alueella sijaitsee Koskenkylän taajama.
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja  ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.
Valuma-alueen kuvaus

Pyhäjärven eteläpäässä Toutosen lounaispäässä Näppilänsalmen takana aukeaa Hulausjärvi, joka on eräs Pyhäjärven lahti. Hulausjärven eteläpäässä aukeaa Himaussaaren takana Mantereenjärvi, joka on puolitoista kilometriä pitkä lahti. Lahden länsipäähän laskee Koskenjoki noin 50 metriä leveänä jokena.
Koskenjoki laskee Onkemäenjärvestä, joka sijaitsee Onkemäellä ja joka virtaa laajan peltoalueen keskellä. Siihen laskevat monet peltojen kuivatusojat. Suurin niistä on Karstunoja, joka yhtyy jokeen oikealta idästä. Se on Karstunjärven laskuoja, joka tuo metsä-, suo- ja pelto-ojien kuivatusvesiä Ojalankulman takaa etelästä. Pienin lampi ojan valuma-alueella on Vuolisjärvi, joka sijaitsee etelässä Akaan rajalla. Karstuunojan yhtymäkohdassa sijaitsee Kortejärvenletto, jonka nimi viittaa matalaan järveen. Järveä ei enää ole, mutta se on aiemmin sillä paikalla sijainnut kuivatettu järvi Kortejärvi. Tarimaan kohdalla aivan Onkemäenjärven alla joki laskee useita metrejä. Onkemäenjärvi vaikuttaa lasketulta järveltä. Pellon ja suon reunaa kiertää kuivatusoja, joka seuraa järven aikaisempaa rantaviivaa. Järveen laskee kaakosta Jalajanoja ja luoteesta Porttikannosta saakka toinen lyhyt oja.
Onkemäenjärven ja Hirvijärven välinen oja on mutkikas ja 1,7 kilometriä pitkä. Ojaan yhtyy oikealta ja etelästä Tupaniitynoja, joka saa alkunsa Riuttonkulmalta Karstunjärven vierestä. Sen latvahaara Hanhiluoman latvoilla sijaitsee pieni Ahvenjärvi. Hirvijärven rantaan laskee muutama pieni pelto-oja, mutta Syväoja on näitä hieman pitempi ja Pussinmäenoja laskee Iso Arajärven pienemmästä järvialtaasta, jota kutsutaan Kivijärveksi.
Pussinmäenoja on noin 3,0 kilometriä pitkä ja mutkainen oja. Sen alajuoksu virtaa Lamminjärvi nimisen suon halki. Lamminjärvi on kuivatettu järvi. Siihen laskee etelästä lyhyt oja, joka alkaa Riitanniitty nimisestä lammesta. Luoteesta siihen laskee pienen Palujärven laskuoja. Palujärvi on saattanut aikaisemmin olla suurempi järvi, jonka olisi laskettu. Palujärveen laskee lännestä Iso-Inhan laskuoja Inhanoja. Iso-Inhan takana siihen laskee Pikku-Inha. Sen vasemmanpuoleinen sivuoja Vääränsuunoja yhtyy siihen pohjoisesta, mistä se alkaa Vähä-Mälitystä.
Iso Arajärvi on kaksialtainen järvi, jonka länsipäätä nimitetään Kivijärveksi. Altaita erottaa alle 20 metrinen Salmenporras. Kivijärveen laskee paljon suo-ojia. Suurin suo-ojista on Akisoja, joka tuo luoteesta Akissuon kuivatusvesien lisäksi myös peräkkäisten Särkijärven ja Sarvijärven vedet. Näisen yhdysojaan yhtyy lounaasta Ruskearahkan läpi Pikku Oravajärvestä lähtevä suo-oja. Kivijärven länsirantaan laskee Kiillonoja, joka on Iso-Kiilon ja Pikku-Kiilon yhteinen laskuoja.
Iso Arajärven kaakkoispää kuuluu Akaaseen ja siellä siihen laskee samansuuntainen Vähä Arajärvi, johon laskee Kirveslammi etelästä.
Kotkaniemi-säätiö

Kotkaniemi-säätiö on säätiö, joka vaalii presidentti P. E. Svinhufvudin muistoa ja jonka tarkoituksena on tuoda tunnetuksi hänen elämäntyötään ja Luumäellä sijaitsevaa Kotkaniemi-museota. Museossa esitetyt asiat liittyvät Suomen itsenäisyyden alkuaikoihin. Säätiön ovat perustaneet Luumäen kunta ja P. E. Svinhufvudin muistosäätiö.
Säätiön toimielin on vuosittain kokoontuva hallitus, johon kuluu puheenjohtaja ja 5–8 jäsentä. Jäsenet tulevat tietyistä yhtymistä, joita ovat Etelä-Karjalan liitto, P. E. Svinhufvudin muistosäätiö ja Svinhufvud af Qvalstad-sukuyhdistys. Lisäksi jäseniä voi tulla kunnallisteknisistä yhteisöistä.
Högalidin kirkko

| Högalidin kirkko Högalidskyrkan |
| --- | --- |

Koordinaatit:  59.3174°N, 18.0376°E
Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Tukholman hiippakunta
Seurakunta:  Högalidin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1923
Suunnittelija:  Ivar Tengbom
Materiaali:  tiili
Tyylisuunta:  kansallisromantiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirkko sisältä.
Högalidin kirkko (ruots. Högalidskyrkan) on seurakuntakirkko Tukholman Södermalmin länsiosassa.
Kirkon on suunnitellut arkkitehti Ivar Tengbom, joka voitti sitä koskeneen suunnittelukilpailun vuonna 1911. Kirkko rakennettiin 1917–1923. Sen kansallisromanttinen arkkitehtuuri sisältää viittauksia vanhaan ruotsalaiseen kirkkoarkkitehtuuriin. Kirkon itäpäädyn kaksoistornien koristeelliset kupolit muistuttavat Visbyn tuomiokirkon tornia. Kirkkosali on yksilaivainen. Tengbom suunnitteli myöhemmin vielä kirkon yhteyteen kolumbaarion, joka valmistui kahdessa vaiheessa vuosina 1938 ja 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Högalidin kirkko Wikimedia Commonsissa
Högalidin seurakunnan kotisivu (ruotsiksi)
Anna-Maria Tallgren : Tukholman uutta rakennustaidetta. Högalidin kirkko, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 08.01.1928, nro 2, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ilmir Hazetdinov

| Ilmir Hazetdinov |
| --- | --- |
 Mäkihypyn kesän Grand Prix Hinzenbachissa, Ylä-Itävallassa, 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1991 (ikä 32) Uljanovsk, Neuvostoliitto
Mäkihyppääjä
Seura:  CSKA
Maailmancup
Kaudet:  2012–
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 10. tammikuuta 2016 
| Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten mäkihyppy.Universiadit  | Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten mäkihyppy.Universiadit  | Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten mäkihyppy.Universiadit  | Maa:  Venäjä> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Štrbské Pleso 2015 | normaalimäen joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Štrbské Pleso 2015 | normaalimäki |  |
Ilmir Rišatovitš Hazetdinov (ven. Ильмир Ришатович Хазетдинов, tat. Илмир Ришат улы Хәзетдинев, İlmir Rişat ulı Xäzetdinev; s. 28. lokakuuta 1991 Ufa, tai Uljanovsk, Neuvostoliitto) on venäläinen mäkihyppääjä, joka edustaa CSKA-seuraa.
Hän on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2012 asti ja hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 19. Kuopion osakilpailusta maaliskuulta 2015. Hazetdinov oli mukana vuoden 2014 talviolympialaisissa, jossa hän oli suurmäen 29. ja normaalimäen 36. Hazetdinov on kilpaillut myös mäkihypyn Continental Cupissa, jossa hän on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi. Hänen ennätyksensä on 174,5 metriä, joka on hypätty Kulmissa vuonna 2014. Hazetdinov saavutti kultaa normaalimäen joukkuekilpailusta ja hopeaa normaalimäen henkilökohtaisesta kilpailusta vuoden 2015 talviuniversiadeista Štrbské Plesosta.
Etnisyydeltään Hazetdinov on tataari.
Käännös suomeksi
Henri Rajala

Henri Rajala vuonna 2008.
Henri Rajala (s. 26. syyskuuta 1988) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut liigaurallaan Keski-Savon Paterissa, Raision Loimussa ja Hurrikaani Loimaassa. Hän siirtyi Loimuun vuonna 2007 Paterista sen pudottua SM-liigasta 1-sarjaan sekä muutama vuosi myöhemmin Loimaalle. Hän on pelannut pääsarjassa 269 ottelua.
Rajala on saavuttanut urallaan SM-hopeaa 2012 ja 2013 sekä SM-pronssia 2010.
Ura

Rajala harjoitteli lukioaikansa Kuortaneella nuorten maajoukkueen mukana pelaten sekä 2-sarjasas että myöhemmin 1-sarjassa Kuortaneen Urheiluopiston riveissä.
Kuortaneelta Rajala siirtyi lentopallon SM-liigaan Keski-Savon Paterin riveihin kaudeksi 2006–2007. Hän pelasi Paterissa kauden aikana hakkurina. Pateri tippui kauden päätteeksi SM-liigasta. Rajala siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Raision Loimuun kaudeksi 2007–2008. Loimussa Rajala alkoi pelata yleispelaajan peliroolissa. Kaudella 2009-2010 hän voitti SM-pronssia Loimun riveissä pelaten joukkueen ykkösliberona.
Kaudesta 2010–2011 lähtien Rajala on pelannut Hurrikaani Loimaan riveissä. Hän oli joukkueen ykköslibero kaudella avauskaudella; toisella kaudellaan Loimaalla Rajala ei ollut ykköslibero, vaan avausseitsikon liberona pelasi enimmäkseen Jesse Mäntylä.
Maajoukkue

Rajala kuului kesinä 2006 ja 2007 Mauro Berruton maajoukkueen leiriryhmään. Leireistä ei kuitenkaan vielä tuolloin irronnut paikkaa maajoukkueeseen. Paikka aukesi lopulta kauden 2008 jälkeen, kun Berruto valitsi Rajalan 19. pelaajan ryhmään, jotka taistelivat peliajasta Lentopallon maailmanliigassa. Maajoukkuedebyyttiä ei kuitenkaan tapahtunut.
Muuta

Rajala on pelannut urallaan yleispelaaja, sekä liberon että myös hakkurin pelipaikalla. Nuorten maajoukkueessa hän pelasi yleispelaajan roolissa, kun taas kaudella 2006–2007 Keski-Savon Paterin väreissä hän pelasi hakkurina. Liberon roolissa hänet on nähty miesten maajoukkueleireillä sekä myöhemmin pääsarjatasolla Loimun ja Hurrikaanin riveissä.
Saavutukset

Pohjoismaiden seurajoukkueiden mestaruus 2008
SM-pronssi 2010
SM-hopea 2012, 2013
Joukkueet

2004–2006 Kuortaneen Urheiluopisto (nuorten maajoukkue)
2006–2007 Keski-Savon Pateri
2007–2010 Raision Loimu
2011–2014 Hurrikaani Loimaa
2021–2022 Turun Toverit
Herman (ravintola)

Panimoravintola Herman
Ravintola Herman oli Turussa Aurajoen rannalla vuosina 1996–2011 toiminut panimoravintola. Ravintola perustettiin Pehr Johan Gylichin suunnittelemaan empiretyyliseen rakennukseen osoitteessa Läntinen Rantakatu 37. Keittiömestarina oli Per-Erik Silver. Suomen Gastronomien Seura valitsi Ravintola Hermanin vuonna 2003 Vuoden ravintolaksi. Panimotoiminta loppui Hermanissa panimomestarin jäätyä eläkkeelle, minkä jälkeen Herman sai panimotuotteensa porilaiselta Karhupanimolta. Vuonna 2011 myös ravintolatoiminta loppui vuokrasopimuksen päätyttyä. Sen jälkeen tiloissa toimi Stefan Richterin ja Restamax Oyj:n Stefan’s Steakhouse, joka suljettiin vuonna 2016. Sittemmin tiloissa on toiminut ravintola Nerå, joka on samaa ketjua kuin Turun ravintolat Alvar, Blanko ja Tintå.
Panimotoiminta

Ravintola Herman tuotti muun muassa Helles-, Märzen- ja Dunkles-merkkisiä oluita. Tumma kausiolut Dunkles palkittiin Helsinki Beer Festivalissa, pienpanimo-oluiden kilpailussa ja Tummien oluiden torilla Tampereella.
Oluet

Helles (5,0 %, vaalea lager)
Märzen (4,8 %, keskiruskea lager)
Weizen (4,8 %, vehnäolut)
Pils (4,8 %, pilsner)
Dunkles (5,0 %, tumma lager)
Aiheesta muualla

Ravintolan kotisivu (Internet Archive, tallennettu 29.3.2013)
Kongon kuningaskunta

| Wene wa Kongo > 1390–1914 |
| --- | --- |
   Vanha kartta Kongon kuningaskunnasta 
Valtiomuoto:  Monarkia
Kuningas:  Nimi ya Lukeni (ensimmäinen) Manuel III (viimeinen)
Pääkaupunki:  Mbanza Kongo
Pinta-ala:  
– yhteensä:  129 400 km² 
Väkiluku (1650):  509 250
Uskonnot:  luonnonuskonnot, katolilaisuus
Historia:  
– Perustettu:  1390
– Sisällissota alkaa:  1665
– Yhdentyminen:  1709
– Vasalliksi:  1885
– Lakkauttaminen:  1914
Kielet:  kongo, kituba
Edeltäjä(t):  Mpemba, Mbata
Seuraaja(t):  Kongon vapaavaltio, Ranskan päiväntasaajan Afrikka, Portugalin Länsi-Afrikka
Kongon kuningaskunta oli kongo-kansan muodostama valtio läntisessä Afrikassa 1300-luvulta 1800-luvulle. Maantieteellisesti kuningaskunta sijaitsi Kongojoen alajuoksun varrella. Laajimmillaan sen alue ulottui pohjoisessa Oguwejoelle (nykyisin Gabonissa), etelässä Kwanzajoelle (Angolassa), lännessä Atlantin valtameren rannikolle ja idässä Kwangojoelle (Kongon demokraattisessa tasavallassa). Kuningas piti hovia Mbanza Kongon kaupungissa, joka nimettiin myöhemmin São Salvadoriksi kuningas Álvaro I:n eurooppalaistamistoimien aikana.
Historia

Kongon kuningaskunnan varhaishistoriasta on vähän arkeologista tietoa, mutta se tiedetään, että Kongojoen alajuoksulla on ollut järjestäytynyttä asutusta 1100-luvulta lähtien. Alueella toimi pieniä kaupunkivaltioita, joista kaksi, Mpemba ja Mbata, yhdistyivät 1300-luvun lopulla. Liiton vallanperijä Nimi ya Lukeni perusti Kongon kuningaskunnan, kun hän valloitti Mbanza Kongon ja siirsi pääkaupungin sinne noin vuonna 1400. Hänen seuraajansa laajensivat kuningaskuntaa liittämällä siihen maakunniksi naapurikuningaskuntia sekä rauhanomaisesti että valloitussodilla.
Ennen eurooppalaisten tuloa Kongon kuningaskunta oli kehittynyt valtio kauppareittien kohtaamispisteessä. Luonnonvarojen ja norsunluun lisäksi kuningaskunnassa valmistettiin ja kaupattiin kuparista ja raudasta valmistettuja tavaroita, raffiakankaita ja keramiikkaa. Kuitenkin tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely ja metsästys. Väestön enemmistö puhui kongon kieltä ja kielen yksinkertaisempi muoto kituba oli saanut alkunsa, kun kongot kävivät kauppaa muiden kansojen kanssa.
Portugalilainen tutkimusmatkailija Diogo Cão saapui ensimmäisenä eurooppalaisena Kongoon 1482–1483. Kuningas Nzinga Nkuwu päätti omaksua kristinuskon ja hän otti hallitsijanimekseen João I. Hänen seuraajansa Afonso I vahvisti kristinuskon asemaa valtion uskontona, jossa yhdistyivät paikalliset uskomukset ja eurooppalainen kristillisyys.
1500-luvun lopulla portugalilaiset auttoivat kuningas Álvaro I:tä kukistamaan maan itäosassa virinneen kapinan. Vastalahjana hän antoi portugalilaisille luvan perustaa siirtokunnan Luandaan, Angolaan. Ajan myötä portugalilaiset laajensivat siirtokuntaansa ja alkoivat esittää myös Kongolle aluevaatimuksia, jotka koskivat Luandan saarta ja Mbwilan maakuntaa. 1665 tilanne kärjistyi sodaksi, jossa Portugalin joukot löivät Kongon Mbwilan taistelussa. Myös Kongon kuningas António I sai surmansa ja vallanperimyskiistat johtivat sisällissotaan. Portugali yritti hyötyä siitä, mutta sen joukot kärsivät tappion Kitombon taistelussa 1670, mikä pakotti sen luopumaan vaateistaan kahdeksisadaksi vuodeksi.
Jatkuvat vallanperimyskiistat leimasivat Kongon kuningaskunnan myöhempää historiaa. Joka tapauksessa se oli olemassa valtiona aina 1800-luvun jälkipuoliskolle saakka, jolloin Ranska ja Belgia alkoivat muodostaa siirtomaitaan alueella. Kongon kuningaskunta lakkasi olemasta, kun sen alue jaettiin Portugalin, Ranskan ja Belgian kesken Berliinin konferenssissa 1884–1885.
Portugalin kuningas Pietari V antoi Kongolle aseman vasallivaltiona, jota hallitsi Kongon kuningas. Kongon vasalli lakkautettiin 1914 portugalilaisia vastaan tehdyn kapinan jälkeen.
Hallinto

Kongo oli keskushallinnollinen kuningaskunta. Valtion keskus oli pääkaupunki Mbanza Kongo, joka oli suurkaupunki aikansa mittakaavassa. Muuten valtio oli melko harvaan asuttu, mikä edesauttoi vallan keskittämistä pääkaupunkiin.
Kuningaskuntaan kuului kuusi varsinaista maakuntaa: Mbamba, Mpangu, Mbata, Mpemba, Nsundi ja Soyo. Lisäksi kuningas oli ainakin nimellisesti Kongojoen pohjoispuolella sijaitsevien alueiden Vungun, Kakongon ja Ngoyon sekä etelässä kimbundujen alueella sijaitsevien Matamban ja Ndongon valtias. Kuninkaalla oli valta nimittää ja erottaa maakuntien käskynhaltijoita ja muita virkamiehiä.
Uskonto

Katolinen kristinusko oli ainakin aatelisten uskonto Kongon kuningaskunnassa ja valtio tuki sitä verovaroin. Kuitenkin papistosta oli puutetta ja uskonnollinen kasvatus oli paljolti koulunopettajien vastuulla. Paikallisten uskontojen piirteitä sekoittui kristinuskoon ja joitakin paikallisia merkkihenkilöitä alettiin palvoa pyhimyksinä ilman Vatikaanin hyväksyntää.
Merkittävä uskonnollinen tapahtuma sattui 1700-luvun alussa, kun sisällissodan repiessä maata Dona Beatriz eli Kimpa Vita yritti yhdistää maan uskonnollisen johdatuksen voimalla. Hän sai tuekseen tuhansien ihmisten muodostaman kansanjoukon marssiessaan pääkaupunkiin, joka oli hylätty taistelujen melskeissä. Kuninkaaksi nouseva Pedro IV kuitenkin vangitutti hänet ja asetti syytteeseen noituudesta. Kimpa Vita poltettiin roviolla vuonna 1706.
Korean demokraattisen kansantasavallan kansalaisuus

Pohjois-Korean passi, joka myönnetään maan kansalaiselle virallista ulkomaanmatkaa varten.
Korean demokraattisen kansantasavallan kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Korean demokraattisen kansantasavallan, eli Pohjois-Korean, välillä. Maassa noudatetaan ius sanguinis -periaatetta.