stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kanadan juutalaiset

| Kanadan juutalaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  329 995–348 605
Kielet:  englanti, ranska, heprea, jiddiš, venäjä, espanja
Uskonnot:  juutalaisuus
Kanadan juutalaiset ovat nimensä mukaan Kanadassa asuvia juutalaisia. Kanadan juutalaisväestön perusta muodostui pääosin 1880–1910-lukujen aškenasijuutalaisten muuttoaaltojen myötä, minkä jälkeen se on myös monimuotoistunut myöhempien maahanmuuttajien kautta. Väestönlaskennoissamilloin? juutalaisuuden ilmoitti uskonnokseen 329 995 henkilöä ja juutalaisuuden etniseksi taustakseen ilmoitti 348 605 henkilöä. Suurimmat juutalaisyhteisöt ovat Torontossa (179 100), Montrealissa (92 975), Vancouverissa (22 590), Winnipegissä (14 790), Ottawassa (13 445), Calgaryssä (7 950) ja Edmontonissa (4 950). Kanadan juutalaiset puhuvat englantia, ranskaa, hepreaa, jiddišiä, venäjää ja espanjaa.
Historia > Ennen 1880-lukua

Brittien otettua Montrealin haltuunsa vuonna 1760 kaupunkiin muodostui pieni, lähinnä sotilaista koostunut juutalaisyhteisö. Vuonna 1768 kaupunkiin perustettiin Kanadan ensimmäinen synagoga, Shearit Israel. Tuolloin juutalaisia oli noin 200. 1840-luvulla Länsi- ja Keski-Euroopasta Kanadaan muuttaneet juutalaiset muodostivat yhteisöjä myös muun muassa Hamiltoniin, Torontoon ja Kingstoniin. Kultaryntäys toi 1850-luvulla juutalaisia myös Kanadan itäosiin Brittiläiseen Kolumbiaan. Victoriaan perustettiin vuonna 1862 juutalainen Emanu-Elin kongregaatio, joka on laatuaan vanhin Kanadassa edelleen toimivista. 1870-luvulla juutalaisten määrä Kanadassa ylitti tuhannen rajan; suurin osa heistä oli Ontariossa ja Quebecissä.
Historia > Kanadan juutalaisväestön perustan muodostuminen

1880–1900-luvuilla juutalaisten määrä moninkertaistui, kun heitä alkoi muuttaa Itä-Euroopan maista, kuten Venäjältä, Puolasta ja Romaniasta. Yhteensä heitä tuli noin 10 000. Euroopan tapahtumat vaikuttivat myös Kanadassa. Ranskan Dreyfusin tapauksen johdosta myös quebeciläisissä lehdissä julkaistiin useita antisemitistisiä kirjoituksia. 1900-luvun alulla useissa Kanadan kaupungeissa alettiin myös julkaista jiddišinkielisiä lehtiä, kuten Keneder Alderia, Yiddisher Xhurnalia ja Dos Yiddishe Vortia. 1900-luvun alun puolella juutalaisten maahanmuutto jatkui Itä-Euroopasta. Vuosien 1900 ja 1910 välillä maahan muutti noin 52 000 juutalaista.
Vuonna 1924 maahanmuuttoa Yhdysvaltoihin rajoitettiin, minkä seurauksena juutalaisia siirtolaisia jatkoi matkaa Kanadaan, jossa se myöskin alkoi käydä vaikeammaksi. 1930-luvulla Kanadan maahanmuuttolakeja tiukennettiin, mikä esti esimerkiksi Natsi-Saksasta pakenevien juutalaisten maahanmuuton. 1940-luvun lopulla lakeja kuitenkin löysennettiin, ja maahan tuli noin 40 000 holokaustista selvinnyttä juutalaista.
Kanadan ja Yhdysvaltojen juutalaisväestöjen keskeisimmän perustan muodostuminen tapahtui pääosin samojen maahanmuuttoaaltojen seurauksena 1800-luvun jälkipuoliskolla ja 1900-luvulla. Kanadassa 1900-luvun puoleinen maahanmuutto ja suoraan jiddišinkielisiltä kulttuurialueilta myöhemminkin tulleiden juutalaisten osuus korostui kuitenkin enemmän, mikä on vaikuttanut siihen, että perinteinen juutalaiskulttuuri on säilynyt Kanadassa paremmin.
Historia > Myöhemmät vaiheet

1950-luvulta lähtien juutalaisia tuli myös Pohjois-Afrikasta. Koska monet heistä puhuivat jo valmiiksi ranskaa, suuri osa heistä asettui Quebeciin. 1970- ja 1980-luvuilta lähtien juutalaisia tuli Neuvostoliitosta, Israelista ja Etelä-Afrikasta.
Ruokakulttuuri

Kanadan aškenasijuutalaisten perinneruokiin kuuluvat Torontossa suositut shtritzlach-mustikkaleivokset ja montrealilaiset bagelit, jotka eroavat muualla valmistetuista vesirinkeleistä. Myöhemmin myös sefardien ja muiden juutalaisryhmien mukana on tullut heille ominaista ruokakulttuuria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanadan juutalaiset Wikimedia Commonsissa
Emanu-Elin synagoga.
Juutalaisten suhteellinen osuus alueittain vuonna 2001.
Rambouillet’n sopimus

| Rambouillet’n sopimus> Kosovon rauhaa ja itsehallintoa koskeva väliaikainen sopimus |
| --- | --- |
 Château de Rambouillet, jossa neuvottelut käytiin
Allekirjoitettu:  23. helmikuuta 1999
Allekirjoituspaikka:  Rambouillet, Ranska
Osapuolet
Neuvottelijat:  Robin Cook ja Hubert Védrine
Rambouillet'n sopimus, muodollisesti Kosovon rauhaa ja itsehallintoa koskeva väliaikainen sopimus, oli ehdotettu rauhansopimus  Jugoslavian liittotasavallan ja Serbian tasavallan valtuuskunnan sekä Kosovon väestön enemmistön muodostavien albaanien poliittisten edustajien valtuuskunnan välillä. Sopimuksen oli laatinut Pohjois-Atlantin liitto (NATO), ja se nimettiin Château de Rambouillet’n mukaan, jossa sitä alun perin ehdotettiin vuoden 1999 alussa. Sopimuksissa vaadittiin muun muassa 30 000 Naton rauhanturvaajaa Kosovoon, Naton joukkojen esteetön kulkuoikeus Jugoslavian alueella sekä Naton ja sen agenttien koskemattomuus Jugoslavian lain edessä.Kosovon albaanipuoli allekirjoitti sopimuksen 18. maaliskuuta 1999, mutta Jugoslavian ja Serbian puolen kieltäytyminen allekirjoittamasta sopimusta johti  Jugoslavian pommituksiin vuonna 1999.
Sopimuksen allekirjoittivat Ibrahim Rugova, Hashim Thaçi, Rexhep Qosja ja Veton Surroi ”Kosovon” puolesta Christopher Hillin ja Wolfgang Petritschin läsnäollessa 18. maaliskuuta 1999. Jugoslavian liittotasavallan valtuuskunta ja Serbian tasavalta eivät allekirjoittanut sopimusta.
Neuvottelut

Neuvotteluprosessin yhteispuheenjohtajat Robin Cook ja Hubert Védrine antoivat 23. helmikuuta 1999 lausunnon, jossa todettiin, että neuvottelut "ovat johtaneet yksimielisyyteen" Kosovon merkittävästä autonomiasta, mukaan lukien mekanismit. demokraattisten instituutioiden vapaat ja oikeudenmukaiset vaalit, Kosovon hallinto, ihmisoikeuksien ja kansallisten yhteisöjen jäsenten oikeuksien suojeleminen; ja oikeudenmukaisen oikeusjärjestelmän luomiseksi". Cook ja Védrine sanoivat, että "poliittiset puitteet ovat nyt paikallaan", mikä jättää jatkotyön "sopimuksen täytäntöönpanoa koskevien lukujen viimeistelemiseksi, mukaan lukien kutsuttujen kansainvälisten siviili- ja sotilashenkilöiden menettelytavat". läsnäolo Kosovossa".
Tämä arvio oli kuitenkin parhaimmillaan liian optimistinen ja pahimmillaan sivuutti kahden suuren puolueen etujen erilaisuuden. Albaanit eivät olleet halukkaita hyväksymään ratkaisua, joka säilyttäisi Kosovon osana Serbiaa, kun taas serbit eivät halunneet vuotta 1990 edeltäneen status quon palauttamista, ja he vastustivat tiukasti kansainvälistä roolia maakunnan hallinnassa, mukaan lukien tarjous kasvojen pelastamisesta, jossa Naton joukkojen sijasta käytettäisiin sinikypärisiä YK:n rauhanturvajoukkoja. Ongelman lisäämiseksi Naton yhteysryhmän maat halusivat epätoivoisesti välttää omaksumasta uhkailua – Kreikka ja Italia vastustivat ajatusta. Näin ollen, kun neuvotteluissa ei päästy sopimukseen alkuperäisessä määräajassa 19. helmikuuta, niitä jatkettiin toisella kuukaudella.
Lopulta 18. maaliskuuta 1999 Kosovon albaanien, amerikkalaisten ja brittien valtuuskunta allekirjoitti  sopimuksen.' kun taas Serbian ja Venäjän valtuuskunnat kieltäytyivät allekirjoittamasta. Sopimuksessa vaadittiin Kosovon Naton hallintoa autonomisena alueena Jugoslaviassa; 30 000 NATO-sotilaan joukko järjestyksen ylläpitämiseksi Kosovossa; Naton joukkojen esteetön kulkuoikeus Jugoslavian alueella, mukaan lukien Kosovo; ja Naton ja sen agenttien koskemattomuus Jugoslavian lakia kohtaan. Lisäksi Naton joukoilla olisi oikeus käyttää paikallisia teitä, satamia, rautateitä ja lentokenttiä maksamatta tulleja, maksuja, tietulleja tai maksuja sekä oikeus käyttää sähkömagneettista spektriä maksutta. Natolla olisi myös oikeus lunastaa julkisia tiloja käyttöönsä maksutta. Naton joukoilla olisi oikeus palkata paikallista henkilöstöä, joka Naton palveluksessa olisi vapautettu paikallisista laeista virkatehtäviensä, kansallisten palvelusvelvoitteiden, paikallisten työlainsäädännön ja palkkojen verotuksen osalta. Naton joukot parantaisivat tai muuttaisivat paikallista infrastruktuuria, jos se katsotaan tarpeelliseksi operaation helpottamiseksi. Serbian osapuoli käytti liitettä B vasta myöhemmin syynä neuvottelujen epäonnistumiseen; serbit hylkäsivät tuolloin kaikki keskustelut ulkomaisten joukkojen osallistumisesta, puhumattakaan laajoista oikeuksista, jotka heille liitteen olisi antanut.B.
Lopputulos

Tapahtumat etenivät nopeasti Rambouillet'n sopimuksen epäonnistumisen jälkeen. Kansainväliset tarkkailijat ETYJ:stä poistettiin 22. maaliskuuta tarkkailijoiden turvallisuuden pelossa ennen Naton ennakoitua pommi-iskua. Serbian yleiskokous antoi 23. maaliskuuta päätöslauselman, jossa tuomittiin Etyjin tarkkailijoiden vetäytyminen., ja hyväksyi Kosovon "autonomian" periaatteen ja sopimuksen ei-sotilaalliset osat.
Naton johtajat olivat odottaneet, että lyhyt pommi-isku johtaisi serbijoukkojen vetäytymiseen Kosovosta, mikä lopettaisi humanitaarisen kriisin mutta Jugoslavian presidentti Slobodan Milošević uskoi että hänen hallituksensa ja asevoimansa voisivat kestää muutaman päivän pommitukset ilman vakavaa vahinkoa.
Sopimuksen sisältö

"Kosovolla tulee olemaan presidentti, pääministeri ja hallitus, edustajakokous, oma korkein oikeus, perustuslakituomioistuin ja muut tuomioistuimet."
"Kosovolla on valtuudet säätää lakeja, joita Serbia tai Jugoslavian liittotasavalta ei tarkista, mukaan lukien verojen kantaminen, taloudellisen, tieteellisen, teknologisen, alueellisen ja sosiaalisen kehityksen ohjelmien käynnistäminen sekä ulkosuhteiden hoitaminen sen vastuualueella samalla tavalla kuin tasavalta."
"Jugoslavian armeijan joukot ja serbien turvallisuusjoukot vetäytyvät kokonaan Kosovosta lukuun ottamatta rajoitettuja rajavartiojoukkoja (aktiivisia vain 5 kilometrin raja-alueella)."
"Osapuolet kutsuvat Natoa ottamaan käyttöön sotilasjoukot (KFOR), joilla on lupa käyttää tarvittavaa voimaa sopimusten noudattamisen varmistamiseksi."
"Kansainvälisellä yhteisöllä on oma roolinsa sen varmistamisessa, että nämä määräykset pannaan täytäntöön Naton nimeämän siviilitoimikunnan  kautta".
"Naton nimeämän siviilitoimikunnan päällikköllä on valtuudet antaa osapuolille sitovia ohjeita kaikista tarpeellisiksi katsomistaan ​​asioista, mukaan lukien virkamiesten nimittäminen ja erottaminen sekä instituutioiden rajoittaminen."
"Kolme vuotta sopimusten täytäntöönpanon jälkeen kutsutaan koolle kansainvälinen kokous, jossa määritellään mekanismi Kosovon lopulliseksi ratkaisuksi sen kansan tahdon pohjalta."
"Naton henkilöstöllä on ajoneuvojensa, alustensa, lentokoneidensa ja varusteineen vapaa ja rajoittamaton pääsy ja esteetön pääsy Jugoslavian liittotasavallan alueelle, mukaan lukien siihen liittyvä ilmatila ja aluevedet. Tämä sisältää, mutta ei rajoittuen, oikeus liikkua, ohjata, aihiota ja käyttää kaikkia alueita tai tiloja tukia, koulutusta ja operaatioita varten."
"NATO saa käyttää lentokenttien teitä, rautateitä ja satamia ilman maksujen, tullien, maksujen, tietullien tai pelkän käytön aiheuttamia maksuja."
"Jugoslavia ja Kosovo myöntävät yksinkertaisesta pyynnöstä kaikki Naton määrittelemät operaatioon tarvittavat televiestintäpalvelut, mukaan lukien lähetyspalvelut. Tämä sisältää oikeuden käyttää sellaisia ​​välineitä ja palveluita, joita tarvitaan täydellisen viestintä- ja viestintäkyvyn varmistamiseksi. oikeus käyttää kaikkea sähkömagneettista spektriä tähän tarkoitukseen ilmaiseksi."
"Operaatiota suorittaessaan NATO saattaa joutua tekemään parannuksia tai muutoksia tiettyyn infrastruktuuriin Jugoslavian liittotasavallassa, kuten teitä, siltoja, tunneleita, rakennuksia ja käyttöjärjestelmiä."
"NATO on immuuni kaikilta oikeusprosesseilta, olivatpa ne siviili-, hallinto- tai rikosoikeudellisia."
"Naton henkilöstö on kaikissa olosuhteissa ja kaikkina aikoina vapautettu sopimuspuolten lainkäyttövallasta kaikista siviili-, hallinnollisista, rikos- tai kurinpitorikoksista, joita he voivat tehdä Jugoslavian liittotasavallassa."
"Naton henkilöstö on suojattu kaikilta Jugoslavian liittotasavallan viranomaisten suorittamista pidätyksistä, tutkimuksista tai pidätyksistä."
RN Animoso (1913)

| RN Animoso |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno
Kölinlasku:  9. toukokuuta 1912
Laskettu vesille:  13. heinäkuuta 1913
Palveluskäyttöön:  20. toukokuuta 1914
Poistui palveluskäytöstä:  5. huhtikuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  750-840 t
Pituus:  75,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,5 m
Syväys:  2,6 m
Koneteho:  16 000 shp (suunniteltu)
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  69-79, joista 4-5 upseeria
Aseistus
Aseistus:  1 × 102 mm/40 tykkiä 4 × 76 mm/40 tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Animoso (ital. Regia Nave Animoso) oli Italian kuninkaallisen laivaston Audace-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta, missä köli laskettiin 9. toukokuuta 1912. Alus laskettiin vesille 13. heinäkuuta 1913 ja liitettiin laivastoon 20. toukokuuta 1914.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1921 ja alusluettelosta 5. huhtikuuta 1923.
RN Benedetto Cairoli

| RN Benedetto Cairoli |
| --- | --- |
 RN Benedetto Cairoli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Odero, Sestri Ponente
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1916
Laskettu vesille:  28. joulukuuta 1917
Palveluskäyttöön:  3. helmikuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 10. huhtikuuta 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  660 t (standardi) 894 t (kuormattu)
Pituus:  73,54 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,32 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  15 500 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  96
Aseistus
Aseistus:  6 × 102 mm tykkiä 2 × 76 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
RN Benedetto Cairoli (ital. Regia Nave Benedetto Cairoli) oli Italian kuninkaallisen laivaston La Masa -luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1916. Alus laskettiin vesille 28. joulukuuta 1917 ja liitettiin laivastoon 3. helmikuuta 1918.
Palvelus

Alus upposi kolaroituaan sisaraluksensa RN Giacinto Carinin kanssa Joonianmerellä 10. huhtikuuta 1918.
Surat

| Surat |
| --- | --- |

 Surat
 Koordinaatit: 21°10′12.864″N, 72°49′51.819″E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Gujarat
Osavaltio:  Suratin piirikunta
Väkiluku (2011):  4 467 797
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Surat (gudžaratiksi સુરત) on satamakaupunki Gujaratin osavaltiossa Intiassa ja Suratin piirikunnan hallintokeskus. Kaupungin asukasluku oli 4 467 797 vuonna 2011. Surat on Ahmedabadin jälkeen Gujaratin toiseksi suurin kaupunki. Kaupunkia kutsutaan myös nimellä Suryapur eli aurinkokaupunki.
Historia

Parsit asettuivat Suratiin 1100-luvulla, myöhemmin se oli mogulien tärkeä satamakaupunki pyhiinvaellusmatkoilla Mekkaan ja vuonna 1601 britit tekivät sinne ensimmäisen asemapaikkansa Intiassa.
Talous

Surat on yksi Intian ja koko maailman nopeimmin kasvavista kaupungeista. Kaupunki on Intian kukoistavan timanttien käsittelyteollisuuden keskus. Vuonna 2003 kaikista maailman timanteista 92 % leikattiin Suratissa, joka tuotti noin kahdeksan miljardia Yhdysvaltain dollaria vientituloja. Timanttiteollisuus alkoi Gujaratin alueella vuonna 1901, jolloin Itä-Afrikasta tulleet timantin leikkaajat aloittivat toiminnan. 1970-luvulla alkoi timanttien vienti Yhdysvaltoihin.
Surat sijaitsee Mumbain ja Ahmedabadin välisen rautatien varrella. Matka Mumbaihin kestää neljä tuntia, Ahmedabadiin viisi tuntia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Surat Wikimedia Commonsissa
Yöllistä Suratin keskustaa.
Pigga Keskitalo

| Pigga Keskitalo |
| --- | --- |
 Pigga Keskitalo vuonna 2010. Kuva: Johan Isak Siri
Saamelaiskäräjien jäsen
 2016–  
Helsingin yliopiston dosentti
 2014–  
Lapin yliopiston tutkija
Henkilötiedot
Syntynyt: 1972 Utsjoki
Ammatti:  opettaja, yliopistotutkija, dosentti
Lapset:  4
Tiedot
Tutkinnot:  Lapin yliopisto (KT 2010)
Pigga Päivi Kristiina Keskitalo (Ville Ásllat Piggá, o.s. Järvensivu, s. 1972 Utsjoki) on Lapin yliopiston professori kasvatustieteiden tiedekunnassa. Hän on toiminut aiemmin opettajankouluttajana ja tutkijana Saamelaisessa korkeakoulussa.
Keskitalo on valmistunut kasvatustieteen maisteriksi luokanopettajakoulutuksesta vuonna 1997, kasvatustieteen lisensiaatiksi vuonna 2008 ja kasvatustieteen tohtoriksi Lapin yliopistosta vuonna 2010. Hän on työskennellyt luokanopettajakoulutuksen lehtorina ja apulaisprofessorina Saamelaisessa korkeakoulussa Koutokeinossa.
Keskitalo on Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 2014. Hän on toiminut Siirtolaisuusinstituutin verkostotutkijana.
Keskitalo nimettiin kasvatustieteen professoriksi Lapin yliopistoon kasvatustieteiden tiedekuntaan vuonna 2022. Hänet on nimetty strategisen tutkimuksen neuvoston jäseneksi vuosiksi 2025–2027.
Keskitalo on Saamelaiskäräjien varajäsen 2024–2027.
Julkaisuja

Kong, S.-C., Korte, S.-M., Burton, S., Keskitalo, P., Turunen, T., Smith, D., Wang, L., Chi-Kin Lee , J., & Beaton, M.: Artificial Intelligence (AI) Literacy: an Argument for AI Literacy in Education.  Innovations in Education and Teaching International. Publicació online avançada. https://doi.org/10.1080/14703297.2024.2332744, 2024.
Beaton, M. C., Burke, A., Keskitalo, P., & Turunen, T. (Eds.): Children’s Voice and Agency in Diverse Settings: International Research and Perspectives.  Routledge. Routledge Research in Early Childhood Education https://doi.org/10.4324/9781003360995, 2024.
Keskitalo, Pigga: Saamelaiskoulun kulttuurisensitiivisyyttä etsimässä kasvatusantropologian keinoin.  (Akateeminen väitöskirja, Dieđut 1/2010)  Guovdageaidnu:  Sámi allaskuvla, 2010.  ISBN 978-82-7367-024-3
Keskitalo, Pigga, Määttä, Kaarina & Uusiautti Satu 2013: Sámi Education. Frankfurt am Main: Peter Lange.
Keskitalo, Pigga, Rahko-Ravantti, Rauna & Äärelä, Rauni 2014: Katsaus saamelaiskoulutuksen historiaan ja nykytilanteeseen – assimilaatiosta kohti saamelaiskulttuurin soveltamista. Teoksessa Kulttuuri, identiteetti ja kasvatus (M. Laine toim.) Helsinki: Suomen kulttuuriperintökasvatuksen seuran julkaisuja 8.
Keskitalo, Pigga, Lehtola, Veli-Pekka & Paksuniemi, Merja (toim.) 2014: Saamelaisten kansanopetuksen ja koulunkäynnin historia Suomessa. Turku: Siirtolaisuusinstituutti.
Keskitalo, Pigga. 2014: Saamelaisopetuksen historia]. Teoksessa Saamelaispedagogiikan ydinkysymysten äärellä. Keskitalo, P., Uusiautti, S., Sarivaara, E. & Määttä, K. (toim.). Rovaniemi: LAPLAND UNIVERSITY PRESS, p. 75-87.
Linkola, Inker-Anni & Keskitalo, Pigga. 2015: Sámegiela sajádat skuvllain. Sámi dieđalaš áigečála 1, p. 7-28.
Korte, Satu-Maarit., Väätäjä, Janne, Keskitalo, Pigga & Upola, Solja. 2023: Studeanttaid psykososiála buresveadjima doarjun gáiddusoahpahusas. Rovaniemi: Lapin yliopisto. 27 s.
Äärelä-Vihriälä, Rauni, Keskitalo, Pigga & Peltola, Maria. (Toimittajat) 2022: Sápmelaš árrabajásgeassin dál: árvvut, vuogádagat ja oassálastin árggas . Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. F, Scripta Academica Nro 19 http://urn.fi/urn:isbn:9789526235417
Aiheesta muualla

Opintie sujuvaksi hankkeen blogikirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive).
Pirjo Kristiina Virtanen, Pigga Keskitalo ja Torjer Olsen johtavat Indigenous Methodologies työpajahanketta (rahoitus Suomen kulttuurirahasto) vuosina 2017-2018.
Key note Sámi Education conference Kautokeino.
Puheenvuoro Suomi100 (Arkistoitu – Internet Archive) tilaisuudessa Inarissa.
Haastattelu Suomalaisiksi määrätyt[vanhentunut linkki]-artikkelissa.
Saamelaisopetukseen tarvitaan kulttuurisensitiivisyyttä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Toledo (Ohio)

| Toledo |
| --- | --- |
 Toledon siluettia.
 lippu
 Toledon sijainti Lucasin piirikunnan kartalla.
 Toledo
 Koordinaatit: 41°40′N, 83°35′W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:  Ohio
Piirikunta:  Lucas
Väkiluku (2010):  287 208
 – Metropolialue:  651 429
 
 toledo.oh.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toledo on kaupunki Ohion osavaltiossa Lucasin piirikunnassa Yhdysvalloissa. Se on saanut nimensä espanjalaisen Toledon kaupungin mukaan ja sijaitsee Eriejärven länsirannalla Michiganin osavaltion rajalla. Kaupunki on perustettu vuonna 1833 ja se on nykyisin merkittävä satama. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 287 208 ja suuremman metropolialueen 651 429.
Maantiede ja ilmasto

Toledo sijaitsee Maumee-joen suulla Ohion osavaltion luoteisosassa. Joki laskee Maumeenlahdelle, joka muodostaa puolestaan Suuriin järviin kuuluvan Eriejärven lounaisnurkan. Matkaa Toledosta Detroitin kaupunkiin Michiganin osavaltion puolella on noin 89 kilometriä. Kaupunkia ympäröivä alue on enimmäkseen tasaista. Toledon suurempi metropolialue käsittää myös Ottawa Hillsin, Maumeen, Oregonin, Sylvanian, Perrysburgin ja Rossfordin.
Toledon ilmastoon vaikuttaa Suurten järvien läheisyys. Ilmasto on mannermainen ja vuodenkiertoon kuuluu neljä selvästi erottuvaa vuodenaikaa, jotka vaihtelevat lämpötilaltaan ja kosteuspitoisuudeltaan. Kuumimman kuukauden, heinäkuun, keskimääräinen ylin lämpötila on 28,6 °C. Tammikuu on kylmin kuukausi, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on -9,5 °C. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun.
Historia

Ennen eurooppalaistaustaisten siirtolaisten saapumista Maumee-joen suulla asui erie-intiaaneja. Vuonna 1615 alueella vieraili kanadanranskalainen Etienne Brule ja vuonna 1689 Robert Cavelier de La Salle julisti alueen osaksi Ranskaa kuningas Ludvig XIV:n nimissä. Ranskalaiset perustivat joen varrelle kauppa-asemia, mutta pian he joutuivat kilpailemaan brittien kanssa. Ranska menetti alueen briteille Suuren siirtomaasodan jälkeen vuonna 1763. Yhdysvaltojen vapaussodan jälkeen alueesta tuli osa Yhdysvaltoja. Maa kävi kuitenkin yhteenottoja alueen intiaanien kanssa. Toledon alueen siirtolaisuudesta tuli mahdollista vasta, kun intiaanit voitettiin lähellä käydyssä Fallen Timbersin taistelussa. Vuosina 1803–1805 rakennettiin nykyisen kaupungin paikalla sijainnut Fort Industry. Suuri osa alueen siirtolaisista pakeni kuitenkin vuoden 1812 sodan puhjettua.
Vuoden 1812 sodan jälkeen alueelle oli muodostunut kaksi kylää, Port Lawrence (1817) ja Vistula (1832). Intiaanit menettivät viimeiset hallussaan pitämät alueet lähistöllä vuonna 1817. Port Lawrence ja Vistula yhdistettiin vuonna 1833, jolloin sai alkunsa nykyinen kaupunki. Uusi kaupunki sai nimensä espanjalaisen Toledon kaupungin mukaan. Syy nimen valinnalle ei kuitenkaan ole täysin selvä. Tarinan yhden version mukaan nimeä ehdotti paikallinen kauppias, koska se "kuulosti hyvältä ja saman nimisiä kaupunkeja ei vielä Amerikassa ollut". Niin tai näin Ohion Toledo on sittemmin tehnyt yhteistyötä Espanjan kaimansa kanssa eri aloilla. Vuosina 1835-1836 Toledo oli myös osa Ohion ja Michiganin välistä aluekiistaa (ns. Toledon sota). Osavaltiot lähettivät alueelle omia sotilaitaan, mutta lopulta verenvuodatukselta vältyttiin. Yhdysvaltain kongressi päätti lopulta antaa alueen Ohiolle, kun taas Michiganista tehtiin osavaltio ja se sai korvauksena Ylä-Michiganin niemimaan alueen.
Liikenteen kehittyminen vauhditti sittemmin Toledon kasvua. Alueelle kaivettiin kanavia 1800-luvun puolivälillä ja vuosisadan loppuun mennessä paikasta oli kehkeytynyt myös merkittävä rautatieliikenteen solmukohta. Myös kaupungin teollisuus kehittyi. Paikka tuli tunnetuksi lasitehtaistaan. Edward Libbey ja Michael Owens olivat merkittäviä alan pioneereja. Edward Ford perusti puolestaan mallikaupunki Rossfordin lasitehtaansa liepeille Toledon vieressä. Toisaalta Toledossa vuonna 1934 syttynyt autotehtaiden työntekijöiden lakko aiheutti verenvuodatusta liittovaltion sotilaiden puututtua lakkoiluun. Tapaus vahvisti sittemmin ammattiyhdistysliikkeiden asemaa autoteollisuudessa.