stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Kaija Koon kappaleista
2020-luku

| Vuosi | Kappale | Kesto | Raita | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | ”Onnellinen loppu”  | 3.37 | 6 | Taipumaton  |
| 2020 | ”Hullut päivät”  | 4.13 | 2 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Taipumaton”  | 3.15 | 8 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Kahden hullun matka” (SuomiLove) (cover / Kirka) | 2.57 | — | —  |
| 2021 | ”Eva (Nukutaan kielletyllä iholla)” (SuomiLove) (cover / Jippu)  | 3.50 | 12 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Sateenkaari pimeessä” | 4.31 | 1 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Riidellään rakas” | 3.30 | 3 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Jos rakastaa niin rakastaa” | 3.43 | 5 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Vikaa ensimmäistä kertaa” | 3.45 | 7 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Mitä vaan” | 3.07 | 9 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Räksyttävät koirat” | 3.07 | 10 | Taipumaton  |
| 2021 | ”Sattuu” (Kaija Koo & Pyhimys) | 3.45 | — | —  |
| 2022 | ”Nopee hopee” (Vesala & Kaija Koo) | 2.51 | — | —  |
| 2022 | ”Vapaa (Mestarit)” (Ellinoora, Kaija Koo, Jenni Vartiainen & Vesala) | 6.05 | — | —  |
| 2023 | ”Onnea matkaan” | 2.54 | — | —  |
Magnus Samuelsson

Magnus Samuelsson
Magnus Samuelsson (s. 21. joulukuuta 1969 Linköping, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Samuelsson on vaihdellut aktiviteettejaan vuosien varrella. Miehen intohimoihin kuuluu muun muassa kädenvääntö, kilpa-autoilu, voimamieslajit sekä maanviljely. Hän on naimisissa Kristin Samuelssonin kanssa.
Ura

Samuelsson on tehnyt pitkän uran viihdealalla ja urheilun parissa. Voimamieslajit ja kädenvääntö ovat vieneet hänet kymmenen kertaa Maailman vahvin mies -kilpailuun. Voimamiesuran hiivuttua Samuelsson keskittyi enemmän näyttelemiseen. Vuonna 2020 Samuelsson näytteli BBC:n televisiosarjassa The Last Kingdom. Sen lisäksi Samuelsson on näytellyt monissa muissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa.
Filmografia

Göta Kanal 3 (2009)
Arne Dahl: Pudotuspeli (2011)
Arne Dahl: Maan alla (2012)
The Last Kingdom (2015)
Arne Dahl: Jälkijäristys (2015)
Arne Dahl: Pimeyden kutsu (2015)
Medieval (2021)
Aiheesta muualla

Magnus Samuelsson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mantas Kvedaravičius

| Mantas Kvedaravičius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1976 Biržai, Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto
Kuollut: 2. huhtikuuta 2022 (45 vuotta) Mariupol, Ukraina
Kansalaisuus:  Liettua
Ammatti:  dokumenttielokuvaohjaaja, kuvaaja, antropologi ja filosofi
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Mariupolis (2016)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Mantas Kvedaravičius (28. elokuuta 1976 – 2. huhtikuuta 2022) oli liettualainen dokumenttielokuvien tekijä, antropologi ja filosofi.
Kvedaravičius tunnetaan ehkä parhaiten dokumenttielokuvasta Mariupolis, joka sai ensi-iltansa Berliinin kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2016.
Kvedaravičiusin tekemä dokumenttielokuva Barzakh palkittiin vuonna 2011 Amnesty Internationalin palkinnolla. Elokuva kertoo Tšetšeniasta, jossa Venäjä kävi kaksi sotaa. Elokuvan tuottajana toimi Aki Kaurismäki.
Kvedaravičius kuoli venäläisten ampumana hänen yrittäessään poistua venäläisten piirittämästä Mariupolista.
Aiheesta muualla

Lithuanian documentary maker Kvedaravicius killed in Ukraine's Mariupol Devdiscourse.com.  3.4.2022. Viitattu 4.4.2022. (englanniksi)
M/S King Seaways

| M/S King Seaways |
| --- | --- |
 King Seaways IJmuidenissa.
Tyyppi:  matkustaja-autolautta
Lippuvaltio:   Tanska
Kotipaikka:  Kööpenhamina
IMO-numero:  8502406
MMSI-numero:  220449000
Tunnuskirjaimet:  OVOL2
Aiemmat nimet:  Nils Holgersson, Val de Loire, King of Scandinavia
Omistaja:  DFDS Seaways
Aiemmat omistajat:  TT-Line, Brittany Ferries
Rakennustelakka:  Schichau Seebeckswerft AG, Bremerhaven, Saksa
Rakennusnumero:  1059
Vesillelasku:  16. elokuuta 1986
Tekniset tiedot
Pituus:  161,45 m
Leveys:  32,01 m
Syväys:  6,20 m
Bruttovetoisuus (GT):  31 788
Koneisto:  4 kpl MaK 8M552
Koneteho:  19 570 kW
Nopeus:  21,0 kn
Hyttipaikkoja:  1 686
Matkustajia:  2280
Lastikapasiteetti:  1 250 m
Autokapasiteetti:  570 henkilöautoa
Lähteet:    
King Seaways (tunnettu aiemmin nimillä Nils Holgersson, Val de Loire ja King of Scandinavia) on DFDS Seawaysin omistama ja operoima matkustaja-autolautta. Se liikennöi tällä hetkellä reitillä Newcastle–Amsterdam.
King Seawaysin sisaraluksia ovat Olau Hollandia, Olau Britannia ja Princess Seaways.
Historia > TT-Line

Nils Holgersson valmistui Schichau Seebeckswerftin telakalta Saksasta vuonna 1987 Wallenius Rederietille, joka rahtasi laivan TT-Linen liikenteeseen välille Trelleborg–Travemünde. Vuonna 1992 Wallenius Rederiet myi aluksen Rederi AB Gotlandille, josta oli tullut TT-Linen uusi osakas. Laiva jatkoi TT-Linen liikenteessä samalla reitillä vuoteen 1992 asti. Vuoden 1992 joulukuussa laiva myytiin Brittany Ferries -yhtiölle Ranskaan. Laiva jatkoi liikennettä TT-Linen väreissä 21. joulukuuta 1992 asti.
Historia > Brittany Ferries

Tammikuussa 1993 laivan nimi muutettiin Val de Loireksi ja se kävi La Spezian telakalla remontoitavana. Remontin kustannukset nousivat 70 miljoonaan puntaan.
9. kesäkuuta 1993 Val de Loire aloitti säännöllisen reittiliikenteen Brittany Ferries-yhtiön väreissä reiteillä Roscoff–Cork/Plymouth ja Plymouth–Santander.
Vuonna 2005 laiva asetettiin liikenteeseen reitille St Malo/Cherbourg–Portsmouth.
Marraskuussa 2005 laiva myytiin DFDS-yhtiölle Tanskaan. Liikenne Brittany Ferriesille jatkui kuitenkin 19. helmikuuta 2006 asti.
Historia > DFDS Seaways

Helmikuussa 2006 laivan nimi vaihdettiin King of Scandinaviaksi. Saman vuoden maaliskuussa laiva aloitti liikenteen välillä Amsterdam–Newcastle DFDS Seawaysin väreissä. 27. tammikuuta 2011 King of Scandinavia sai DFDS Seawaysin uudistuessa uuden värityksen ja uuden nimen King Seaways.
Historia > DFDS Seaways > Tulipalo 28. joulukuuta 2013

28. joulukuuta 2013 noin kello 22:45 Ison-Britannian aikaa laivalla havaittiin tulipalo. Laiva oli tuolloin normaalilla reittimatkallaan Newcastlesta IJmuideniin mukanaan 946 matkustajaa ja 127 miehistön jäsentä. Palo havaittiin nopeasti, mutta kuusi ihmistä jouduttiin kuljettamaan sairaalaan savun hengittämisen vuoksi. Sairaalaan joutuneista kaksi kuului miehistöön ja loput neljä olivat matkustajia. Laiva palasi tulipalon jälkeen takaisin Newcastleen, eikä muille matkustajille koitunut tapauksesta välitöntä vaaraa. Kaksi matkustajaa pidätettiin pian palon jälkeen epäiltyinä palon sytyttämisestä.
Nimihistoria

1986–1993: Nils Holgersson
1993–2006: Val de Loire
2006–2011: King of Scandinavia
2011–: King Seaways
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S King Seaways Wikimedia Commonsissa
DFDS Seaways
The Ferry Site
Nils Holgersson 1987
King of Scandinavia Tynen satamassa.
Maksim Bardatšou

Maksim Bardatšou
Maksim Aljaksandravitš Bardatšou (valkoven. Максім Аляксандравіч Бардачоў, ven. Максим Александрович Бордачёв, Maksim Aleksandrovitš Bordatšov; s. 18. kesäkuuta 1986 Grodno, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa Tom Tomskia ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maksim Bardatšou Wikimedia Commonsissa
Maksim Bardatšou National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Maksim Bardatšou Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Mauléon-Licharre

Kaupungintalo ja taustalla linna
Mauléon-Licharre on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 347 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Mauléon-Licharren pinta-ala on 13 neliökilometriä.
Maksim Dyldin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Maksim Dyldin Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. |  Maksim Dyldin Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. |  Maksim Dyldin Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|       Hylätty | Peking 2008 | 4 × 400 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|       Hylätty | Moskova 2013 | 4 × 400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2010 | 4 × 400 m |  |
|       Hylätty | Zürich 2014 | 4 × 400 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2007 | 4 × 400 m |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|       Hylätty | Kazan 2013 |  4 × 400 m |  |
Maksim Sergejevitš Dyldin (ven. Максим Сергеевич Дылдин; s. 19. toukokuuta 1987 Perm) on venäläinen pikajuoksija.
Tammikuussa 2017 Dyldin sai neljän vuoden kilpailukiellon dopingtestin välttelystä ja hänen suorituksensa hylättiin 22.5.2015 lähtien. Syyskuussa 2017 hänen suorituksensa 22.8.2012 lähtien hylättiin kun hänen Lontoon olympialaisissa 2012 antamansa dopingnäyte osoittautui uusintatutkimuksessa positiiviseksi.
Urallaan Dyldin saavutti ennen dopinghylkäyksiä 4 × 400 metrin viestissä hopeaa sisäratojen EM-kisoissa 2007, pronssia Pekingin olympialaisissa 2008, kultaa EM-kisoissa 2010, pronssia Moskovan MM-kilpailuissa 2013 ja hopeaa Zürichin EM-kilpailuissa 2014. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti viestihopeaa Pekingissä 2006 ja alle 23-vuotiaiden EM-viestikultaa Debrecenissä 2007. Hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä Kazanin Universiadeissa 2013.  Dyldin sijoittui 400 metrin henkilökohtaisella matkalla viidenneksi sisäratojen MM-kisoissa 2008. Pekingin olympialaisissa 2008 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui alkuerissä sekä Barcelonan EM-kisoissa 2010 ja Lontoon olympialaisissa 2012 välierissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

400 m: 45,01 s (2012)
Maule (Yvelines)

Maulen kirkko
Maule on kunta Yvelinesin departementissa Île-de-Francen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2006 oli 5895. Maulen pinta-ala on 17 km².
Maulana

Maulana on arabiankielinen sana, jonka kirjaimellinen merkitys on 'herra' tai 'isäntä', ja sitä käytetään myös hallitsijasta puhuttaessa. Sitä käytetään Keski-Aasiassa ja Intian niemimaalla tittelinä arvostettujen muslimijohtajien ja -oppineiden nimen edellä. Alkujaan arabiankielinen sana on muualle levitessään saanut uusia vivahteita. Esimerkiksi Turkissa ja Iranissa sillä yleensä tarkoitetaan runoilija Rumia.
Maksim Bahdanovitš

Maksim Bahdanovitš
Maksim Adamavitš Bahdanovitš (valkoven. Максім Адамавіч Багдановіч, 9. joulukuuta 1891 – 25. toukokuuta 1917) oli valkovenäläinen runoilija ja kielenkääntäjä.
Bahdanovitš syntyi Minskissä, mutta muutti pian perheineen Hrodnaan. Äiti kuoli tulevan runoilijan ollessa lapsi, ja vuonna 1896 edessä oli muutto Nižni Novgorodiin. Bahdanovitš opiskeli lakia, työskenteli sanomalehdessä ja tuli julkaistuksi sekä Valko-Venäjällä että Venäjällä. Vuonna 1914 Bahdanovitšin runokokoelma Vjanok julkaistiin Vilnassa. Helmikuussa 1917 runoilija lähti Krimille toipumaan tuberkuloosistaan. Hän ei kuitenkaan parantunut, vaan kuoli saman vuoden toukokuussa Jaltassa.
Vuosina 1991–1995 Valko-Venäjällä julkaistiin täydellinen kokoelma Bahdanovitšin runoutta. Bahdanovitšilla on museot Minskissä, Hrodnassa ja Jaroslavlissa. Useita valkovenäläisiä ja venäläisiä katuja on nimetty hänen mukaansa. Elämänsä aikana Bahdanovitš lisäksi käänsi runoutta valkovenäjän ja venäjän kielille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maksim Bahdanovitš (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi) (knihi.com)
Maksim Gorkin muotokuva

| Maksim Gorkin muotokuva |
| --- | --- |

Nimi:  Maksim Gorkin muotokuva
Tekijä:  Akseli Gallen-Kallela
Valmistumisvuosi:  1906
Taiteenlaji:  Muotokuva
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  70,5  cm
Leveys:  89  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Maksin Gorkin muotokuva on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljyvärimaalaus, 70 × 89cm, kankaalle vuodelta 1906. Tämä Ateneumin taidemuseon hallussa oleva työ on Lydia Keirknerin testamenttilahjoitus museolle vuonna 1945.
Aseli Gallen-Kallela maalasi useita maalauksia Maksim Gorkista vuonna 1906. Maksim Gorki oli joutunut pakenemaan Venäjältä tuona vuonna ja sai turvapaikan Gallen-Kallelan luota yhdessä näyttelijä Maria Andrejevan kanssa. Gallen-Kallelaa ja Gorkia yhdisti osallistuminen Mir iskusstva -liikkeen syntyyn Pietarissa 1890-luvun loppuvuosina. Liikkeen johtoajatus oli taiteen vapaus, ja siihen osallistui sekä venäläisiä että suomalaisia taiteilijoita.
Tässä Ateneumin taidemuseon hallussa olevassa Maksim Gorkin muotokuva -maalauksessa Gorki istuu hieman kumarassa mustiin pukeutuneena. Hän katsoo surumielisen oloisena taiteilijaa, joka luo hänestä varsin eleettömän työn. Maksim Gorkista on muotokuva myös ainakin Turun taidemuseolla.
Gorki ja Andrejeva matkasivat Suomesta edelleen ulkomaille. Gallen-Kallela ja Gorki tapasivat viimeisen kerran luultavasti Pietarissa vuonna 1917 suomalaisen taidenäyttelyn avajaisissa juuri ennen vallankumouksen puhkeamista.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian kokoelmissa: Maksim Gorkin muotokuva.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Martin Henderson

| Martin Henderson |
| --- | --- |
 Henderson vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1974 (ikä 50) Auckland, Uusi-Seelanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Harold Jensen (The Red Road)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Martin Henderson (s. 8. lokakuuta 1974 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä, joka on tunnettu televisiorooleistaan. Henderson on esiintynyt esimerkiksi sarjoissa Off the Map (2011), The Red Road (2014–2015) ja Greyn anatomia (2015–2016) sekä elokuvissa Ring (2002) ja Hilpeys ja ennakkoluulo (2004).
Aiheesta muualla

Martin Henderson Elonetissä.
Martin Henderson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Martin Henderson Twitterissä
Luettelo vuoden 2006 miehittämättömistä avaruuslennoista

Vuoden 2006 miehittämättömät avaruuslennot: vuosi oli tavanomainen - hieman toista sataa satelliittia laukaistiin avaruuteen.
Epäonnistuneet laukaisut

28.02.2006 Badr 1 (Arabsat 4A) tietoliikennesatelliitti joutui liian alhaiselle radalla, kun Proton-M Briz-M raketin ylin rakettivaihe sammui liian aikaisin.
24.03.2006 tuhoutui FalconSat 2 yhdysvaltalaisen Falcon-1-raketin tuhoutuessa sen ensilaukaisussa Kwajalein atollilla
4.07.2006 Pohjois-Korean Taepo Dong-2 raketti laukaistiin ballistiselle radalle tai kiertoradalle. Länsimaissa ja Japanissa koe todettiin epäonnistuneeksi. Japanin avaruuspolitiikka muuttui vuonna 2008 tämän laukaisun ansiosta sotilaallisen avaruustoiminnan sallivaksi.
10.07.2006, Intian Insat 4C-tietoliikennesatelliitti tuhoutui, kun GSLV Mk.1-kantoraketti tuhoutui laukaisussa
26.7.2006 BelKa 1, Baumanets 1, Unisat 4, PicPot, CP 1 (K7RR-Sat), CP 2, HAUSAT 1, ICECube 1, ICECube 2, ION, KUTESat-Pathfinder, Mea Huaka'i, MEROPE, Ncube 1, Rincon 1, SACRED, SEEDS ja AeroCube 1 tuhoutuivat, kun venäläinen Dnepr-1-raketti tuhoutui Baikonurista tehdyss laukaisussa. Ne olivat opiskelijoiden tekemiä mikrosatelliitteja.
Aiheesta muualla

Güntherin avaruussivun Chronology-kohdasta laukaisujen historia (päälähde)
Jonathan McDowellin avaruussivusto
ESAn tieteelliset avaruuslennot (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA Jet Propulsion Laboratoryn avaruuslennot
Miehittämättömien lentojen englanninkielinen keskustelusivu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Vuosi 2005 | Miehittämättömät avaruuslennot | Seuraaja: Vuosi 2007 |
Maksim Borisov

| Maksim Borisov |
| --- | --- |
 Borisov voitti maailmanmestaruuden vuonna 2019 Raubichissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1995
Kansalaisuus:   Venäjä
Uran tiedot
Laji:  pöytäjääkiekko
Seura:  Legion-Niki
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  1
Maksim Borisov (s. 10. kesäkuuta 1995) on venäläinen pöytäjääkiekkoilija, joka edustaa Legion-Niki -nimistä seuraa. Hän on voittanut lajin maailmanmestaruuden 2015 ja 2019 sekä hopeaa 2017 ja pronssia 2013. Pöytäjääkiekon EM-kilpailuissa hän on saavuttanut kolme kultaa, mikä on toistaiseksi ennätys. Borisov on tällä hetkellä ITHF:n maailmanrankingin kärjessä.
Ura

Borisov aloitti pelaajauransa vuonna 2003. Ensimmäisen ison turnauksen, Swedish Mastersin, hän voitti 2012. Samana vuonna Borisov voitti myös ensimmäisen euroopanmestaruutensa, Helsinki Openin sekä Riga Cupin. Vuoden 2013 maailmanmestaruuskilpailuista Borisov voitti pronssia latvialaisen Atis Siliksen napatessa maailmanmestaruuden. Borisov voitti myös samana vuonna Helsinki Openin sekä Riga Cupin. Riiassa 2014 hän voitti euroopanmestaruuden.
Vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailuissa Borisov voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Finaalissa hän voitti Atis Siliksen Edgars Caicsin jäädessä pronssille. Kaksi vuotta myöhemmin vuoden 2017 MM-kilpailuissa Borisov hävisi finaalissa Caicsille. Borisov putosi pian kisojen jälkeen maailmanrankingissa toiseksi, mutta nousi uudestaan kärkeen joulukuussa. Helmikuuta 2018 lukuun ottamatta Borisov on ollut sen jälkeen rankingin ensimmäisellä sijalla.
Borisov voitti kolmannen euroopanmestaruutensa Eskilstunassa 2018. Finaalissa hän päihitti Edgars Caicsin. Raubichin MM-kilpailuissa 2019 Borisov saavutti toisen maailmanmestaruutensa voittaen loppuottelussa Anton Umanskin.
Borisov EM-kilpailuissa 2018.
Luettelo ranskankielisistä oopperoista

Tämä on luettelo ranskankielisistä oopperoista ja opereteista.
Kaija Saariaho: Adriana mater
Jean-Baptiste Lully: Armide
Hector Berlioz: Béatrice et Bénédict
Jacques Offenbach: La belle Hélène
Hector Berlioz: Benvenuto Cellini
Georges Bizet: Carmen
Claude Debussy: Pelléas et Mélisande
Jules Massenet: Cendrillon
Jules Massenet: Chérubin
Charles Gounod: Cinq-Mars
Gioachino Rossini: Le Comte Ory
Antonio Salieri: Les Danaïdes
Jean-Philippe Rameau: Dardanus
Francis Poulenc: Les Dialogues de Carmélites
Daniel-François-Esprit Auber: Le domino noir
Giuseppe Verdi: Don Carlos
Jules Massenet: Don Quichotte
Maurice Ravel: Lumottu lapsi
Charles Gounod: Faust
Hector Berlioz: Faustin tuomio
Georges Bizet: Helmenkalastajat
Maurice Ravel: L'heure espagnole
Jacques Offenbach: Hoffmannin kertomukset
André Campra: Idoménée
Kaija Saariaho: Kaukainen rakkaus
Léo Delibes: Lakmé
Gustave Charpentier: Louise
Francis Poulenc: Les Mamelles de Tirésias
Jules Massenet: Manon
Marc-Antoine Charpentier: Médée
Ambroise Thomas: Mignon
Charles Gounod: Mireille
Daniel-François-Esprit Auber: La Muette de Portici
Jacques Offenbach: Orfeus manalassa
Jean-Philippe Rameau: Platée
Jacques Offenbach: Robinson Crusoë
Édouard Lalo: Le roi d'Y's
Emmanuel Chabrier: Le roi malgré lui
Charles Gounod: Romeo ja Julia
Gaetano Donizetti: Rykmentin tytär
Olivier Messiaen: Saint François d'Assise
Charles Gounod: Sapho
Camille Saint-Saëns: Simson ja Delila
Jules Massenet: Thaïs
Hector Berlioz: Troijalaiset
Jules Massenet: Werther
Gioachino Rossini: Wilhelm Tell
Martin Henriksen

| Martin Henriksen |
| --- | --- |
 Henriksen vuonna 2017.
Suurkäräjäedustaja
 Tromssan vaalipiiri 2013–2021  
AUF:n puheenjohtaja
 2006–2010  
Edeltäjä:  Gry Larsen
Seuraaja:  Eskil Pedersen
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1979 (ikä 45) Trondheim, Norja
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Martin Henriksen (s. 5. tammikuuta 1979 Trondheim) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli työväenpuolueen nuorisojärjestön puheenjohtaja vuosina 2006–2010 ja istui suurkäräjillä 2013–2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Henriksen Wikimedia Commonsissa
Martin Henriksen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Martin Heinrich Rathke

Martin Heinrich Rathke
Martin Heinrich Rathke (1793–1860) oli saksalainen anatomi ja professori Tartossa ja Königsbergissä. Hän tutki varsinkin selkärankaisten sikiökehitystä. Hän muun muassa osoitti, että maaluurankoisten sikiökehitysasteilla esiintyy kidusrakoja ja kiduskaaria ja selvitti urogenitaalielinten kehityksen.
Teoksia

Beobachtungen und Betrachtungen über die Entwicklung der Geslechtswerkzeuge bei den Wirbelthieren (1825)
Abhandlungen zur Bildungs- und Entwicklungsgeschichte des Menschen und der Thiere (1832)
Anatomisch-philosophische Untersuchungen über Kiemenapparat und das Zungenbein der Wirbelthiere (1832)
Über die Entwicklung des Schädels der Wirbelthiere.
Martin Henriksson

| Martin Henriksson |
| --- | --- |
 Martin Henriksson, Dark Tranquillity 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1974 (ikä 49)
Muusikko
Tyylilajit:  death metal
Soittimet:  kitara, basso
Yhtyeet:  Dark Tranquillity
Levy-yhtiöt:  Century Media Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Martin Henriksson (s. 30. lokakuuta 1974 Ruotsi) on ruotsalainen muusikko. Hän oli ruotsalaisen death metal -yhtyeen Dark Tranquillityn toinen kitaristi, yksi perustajajäsenistä ja tärkeimmistä lauluntekijöistä. Ennen siirtymistä kitaraan hän oli yhtyeen basisti. Henriksson lähti yhtyeestä vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Dark Tranquillity
Martin Henriksson Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Martin Henriksson Discogsissa. (englanniksi)
McLaren M23

| McLaren M23 |
| --- | --- |
 Emerson Fittipaldi ja McLaren M23 Britannian Grand Prix'ssa 1974
Talli:   McLaren
Kuljettajat:   Peter Revson    Jacky Ickx    Jody Scheckter    Denny Hulme    Jochen Mass    Emerson Fittipaldi    David Hobbs    Mike Hailwood    Dave Charlton    James Hunt    Emilio de Villota    Bruno Giacomelli    Brett Lunger    Gilles Villeneuve    Nelson Piquet    Tony Trimmer
Teknisiä tietoja
Moottori:  Ford-Cosworth DFV V8
Voimansiirto:  5-vaihteinen manuaali
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Etelä-Afrikan GP 1973
Kilpailuja:  177
Voittoja:  16
Paalupaikkoja:  14
Nopeimpia kierroksia:  10
Palkintosijoja:  38
MM-pisteitä:  316
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  1
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  2
McLaren M23 oli Gordon Coppuckin suunnittelema McLaren-tallin Formula 1 -auto. Sen suunnittelussa auttoi myös John Barnard. Auto oli Formuloihin päivitetty McLaren Indycar M16, mutta eniten se sai vaikutteita Lotus 72 -autosta, sillä auton muodot ja ulkonäkö olivat samantapaiset, ja molemmissa oli Ford DFV -moottorit. Auto oli todella kulmikas, minkä ansiosta se oli aerodynaamisesti tehokas.
Auto esiteltiin kaudelle 1973. Heti ensimmäiseen kilpailuun Denny Hulme starttasi paalupaikalta. Hulme ja Peter Revson saalistivat yhteensä kolme voittoa, kun taas alokaskauttaan ajanut eteläafrikkalainen Jody Scheckter sijoittui hädin tuskin neljänneksi. Scheckter joutui yhteen suurimmista onnettomuuksista Formula ykkösissä Britannian Grand Prix’ssa, kun hänen M23:nsa pyörähti muiden edelle aiheuttaen valtavan kolarin. Tämä oli ennen kuin Emerson Fittipaldi liittyi McLareniin Lotukselta 1974. Hänen tietämyksensä Lotus 72 -autosta auttoi McLarenia kehittämään M23:a. Samaisella kaudella Fittipaldi voitti McLarenille tallin ensimmäisen kuljettajien ja valmistajien mestaruuden. Tuolloin McLarenin pahimmat kilpailijat olivat Ferrari, Tyrrell ja Lotus.
Auton lisäkehitys kaudelle 1975 auttoi Fittipaldia ja McLarenia taistelemaan mestaruuksista siinä kuitenkaan onnistumatta. Tällä kertaa he taistelivat Niki Laudaa vastaan, joka ajoi todella kilpailukykyistä Ferrari 312T autoa. McLaren kokeili erilaisia rakennemuutoksia, kuten erilaisia aerodynaamisia lisäosia ja erilaisia keularatkaisuja. Useimmat muutoksista otettiin käyttöön myöhemmässä M26-autossa. Kauden 1975 lopussa Fittipaldi ilmoitti lähtevänsä tallista liittyäkseen veljensä Fittipaldi Automotive -talliin, jota Copersucar sponsoroi. Hänet korvasi karismaattinen James Hunt, joka voitti kaudella 1976 kuljettajien mestaruuden.
Kun M23:n korvaaja M26 osoittautui ongelmalliseksi, Hunt ja Jochen Mass turvautuivat M23:een kauden 1977 alussa. Vaikka auto oli neljä vuotta vanha, oli se silti kilpailukykyinen.
M23 ei ollut koskaan teknisesti kehittynein F1-auto, mutta sen jatkuva kehitys auttoi saavuttamaan 16 voittoa, kaksi kuljettajien mestaruutta ja yhden valmistajien mestaruuden.