stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
American III: Solitary Man
Kappaleet

I Won't Back Down – 2.09 (säv. Jeff Lynne, Tom Petty)
Solitary Man – 2.25 (säv. Neil Diamond)
That Lucky Old Sun (Just Rolls Around Heaven All Day) – 2.35 (säv. Beasley Smith, Haven Gillespie)
One – 3.53 (säv. Adam Clayton, David Evans, Bono, Larry Mullen Jr.)
Nobody – 3.14 (säv. Egbert Williams)
I See a Darkness – 3.42 (säv. Will Oldham)
The Mercy Seat – 4.35 (säv. Mick Harvey, Nick Cave)
Would You Lay with Me (In a Field of Stone) – 2.41 (säv. David Allan Coe)
Field of Diamonds – 3.15 (säv. Jack Routh, Johnny Cash)
Before My Time – 2.55 (säv. Cash)
Country Trash – 1.47 (säv. Cash)
Mary of the Wild Moor – 2.32 (säv. Dennis Turner)
I'm Leavin' Now – 3.07 (säv. Cash)
Wayfaring Stranger – 3.19
Muusikot

Norman Blake – kitara
Mike Campbell – kitara
June Carter Cash – laulu kappaleessa (Field of Diamonds)
Laura Cash – viulu
Sheryl Crow – laulu (Field of Diamonds), hanuri (Wayfaring Stranger ja Mary Of The Wild Moor)
Merle Haggard – laulu (I'm Leavin' Now), kitara
Will Oldham – laulu (I See A Darkness)
Larry Perkins – kitara
Tom Petty – laulu (I Won't Back Down ja Solitary Man), urut (I Won't Back Down)
Randy Scruggs – kitara
Marty Stuart – kitara
Benmont Tench – piano, urut, urkuharmoni
+
Rick Rubin – tuottaja
Arvostelut

AllMusic:
Rolling Stone:
Soundi:
Aiheesta muualla

American III: Solitary Man discogs.com -sivustolla
Ehdokashaku

Ehdokashaku (engl. candidate development) on pätevien ehdokkaiden etsimistä avoimeen työpaikkaan ilman että paikasta ilmoitetaan julkisesti esimerkiksi työnhakupalvelussa tai sosiaalisessa mediassa. Ehdokashaun avulla tavoitetaan aktiivisten työnhakijoiden lisäksi myös niin sanottuja passiivisia työnhakijoita samaan tapaan kuin perinteisessä suorahaussa (executive search, headhunting)kenen mukaan?.
Ehdokashaku eroaa suorahausta siinä, että ehdokashakuun ei liity kasvokkain tapahtuvaa ehdokkaiden haastattelua, vaan rekrytoiva organisaatio itse valitsee ja haastattelee sopivimmiksi katsomansa ehdokkaat. Ehdokashaku on yleensä perinteistä suorahakua lyhyempi ja kevyempi prosessi, jossa toteutetaan ainoastaan hakusuunnitelman (engl. research plan) laatiminen, sen perusteella tehtävä ehdokaskartoitus (engl. desk research), jonka tuloksena saadaan ns. pitkälista (engl. long list), sekä mahdollisesti ehdokkaiden ensimmäinen kontaktointikierros.
Elisabeth Haavisto

Elisabeth Haavisto (s. 1953) on suomalainen eläkkeellä oleva näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan  Edvin Laineen elokuvista Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986). Hän on myös näytellyt teatterissa ja levyttänyt iskelmämusiikkia.
Aiheesta muualla

Elisabeth Haavisto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ernest Acker

Ernest Ackerin suunnittelema Brysselissä sijaitseva talo. Oppemstraat- ja Sint-Andriesstraat -katujen kulma.
Ernest Acker (28. elokuuta 1852 Bryssel – 12. kesäkuuta 1912) oli belgialainen arkkitehti.
Hänen mukaansa on nimetty 1922 perustettu Belgian kuninkaallisen akatemian arkkitehtuuripalkinto Prix Ernest Acker d'Architecture, jonka ovat saaneet muun muassa Ryo Inagaki (2003) ja Frank Verplanken (1985).
Ernest Bertrand Boland

Ernest Bertrand Boland (10. heinäkuuta 1925 Providence, Rhode Island – 28. toukokuuta 2023 Pawtucket, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen dominikaaneihin kuulunut roomalaiskatolinen piispa. Hän työskenteli Pakistanissa.
Boland sai pappisvihkimyksensä 9. kesäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Multanin hiippakunnan johtoon Pakistaniin 17. toukokuuta 1966, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Russell Joseph McVinney, jota avustivat Bernard Matthew Kelly ja Fulton John Sheen. Boland erosi tehtävistään Multanin piispana 20. lokakuuta 1984.
Else Paaske

Else Paaske (s. 5. elokuuta 1941) on tanskalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano ja altto. Hän debytoi vuonna 1965 ja luennoi vuodesta 1984 lähtien Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän vetäytyi luennoitsijan tehtävistä seitsemän vuotta ennen 70-vuotispäiväänsä, jota hän vietti 2011. Paaske on ansioitunut liedien tulkitsijana, mutta on myös saanut julkisuutta oratorioesiintyjänä.
Paaske opiskeli Peer Birchin johdolla. Hän esiintyi paitsi Tanskassa, myös muissa Pohjoismaissa, Saksassa, Alankomaissa, Sveitsissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Israelissa ja Yhdysvalloissa. Paasken ohjelmistoon kuului muun muassa Georg Friedrich Händelin, Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin, Gustav Mahlerin ja Peter Arnold Heisen tuotantoa. Hän saavutti tunnettavuutta konserteillaan pianisti Friedrich Gürtlerin kanssa.
Ekarin kieli

| Ekari |
| --- | --- |
Muu nimi:  Ekagi, kapauku
Tiedot
Alue:   Indonesia
Puhujia:  168 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Yleisuusiguinealaiset kielet
Kieliryhmä:  Paniaijärvien kielet
ISO 639-3:  ekg
 Ohje 
Ekari, tai ekagi, on Paniaijärvien kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan nimensä mukaisesti Paniaijärvien alueella puhuttava kieli.
Kielellä on noin 168 000 puhujaa. Kielen katsotaan olevan elinvoimainen ja se jaetaan neljään päämurteeseen.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  |  |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k | ɡᶫ |
| Puolivokaali | w |  | j |  |
Foneemi [ɡᶫ] on lateralisoitunut soinnillinen velaari klusiili.
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puoliavoin | ɛ |  | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Amurinpiikki

| Amurinpiikki |
| --- | --- |
 Piirretty amurinpiikki
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Piikkikalat Gasterosteiformes
Alalahko::  Gasterosteoidei
Heimo::  Piikkikalat Gasterosteidae
Suku::  Pungitius
Laji::  sinensis
Kaksiosainen nimi
 Pungitius sinensis  Guichenot, 1869 
Katso myös
   Amurinpiikki Wikispeciesissä   Amurinpiikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amurinpiikki (Pungitius sinensis) on piikkikalojen heimoon kuuluva kala, jonka ranskalainen Alphone Guichenot kuvasi vuonna 1869.
Ulkonäkö ja koko

Laji on melko pienikokoinen, parhaimmillaan kymmenen sentin mittainen. Amurinpiikillä on selässään yksilöstä riippuen 7–11 piikkiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Amurinpiikkiä tavataan lähinnä Aasiassa. Euroopassa lajia esiintyy Venäjällä. Amurinpiikki elää meri-, murto- ja makeassa vedessä. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan vaarantunut.
Lisääntyminen

Uroskala rakentaa pesän, jonne naaras sijoittaa mätimunat.
Elitsa Todorova

| Elitsa Todorova |
| --- | --- |
 Elitsa Todorova ja Stojan Jankulov soittamassa kappaletta Voda.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1977 (ikä 47)
Ammatti:  laulaja, lyömäsoittaja
Muusikko
Aktiivisena:  1990–
Tyylilajit:  popmusiikki ja bulgarialainen kansanmusiikki 
Soittimet:  rumpusetti, darbuka ja marakassi 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Elitsa Todorova (bulg. Елица Тодорова, s. 2. syyskuuta 1977) on bulgarialainen kansanperinnelaulaja ja lyömäsoittaja. Hän on työskennellyt monien arvostettujen kuorojen ja bulgarialaisten artistien kanssa. Hänet on myös palkittu monessa eri maassa.
Todorova esitti kappaleen Voda vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä yhdessä Stojan Jankulovin kanssa, päästen viidenneksi 157 pisteellä.
Aiheesta muualla

Elitsa Todorovan viralliset Internet-sivut (englanniksi) (bulgariaksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amurinsampi

| Amurinsampi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Rustokiillesuomuiset Chondrostei
Lahko::  Sampikalat Acipenseriformes
Heimo::  Sammet Acipenseridae
Suku::  Acipenser
Laji::  schrenckii
Kaksiosainen nimi
 Acipenser schrenckii  Brandt, 1869 
Katso myös
   Amurinsampi Wikispeciesissä   Amurinsampi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amurinsampi (Acipenser schrenckii) on sampien heimoon kuuluva pohjakalalaji. Johann Friedrich von Brandt kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1869.
Ulkonäkö ja koko

Amurinsammen selässä ja kyljissä on rivi luukilpiä. Pohjaväritys on turkoosinharmaa. Amurinsampi on erittäin kookas kala: laji saattaa kasvaa jopa kolmen metrin mittaiseksi ja painaa lähes 200 kilogrammaa. Amurinsampi voi yltää lähes 70 vuoden ikään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Amurinsampea tavataan Pohjois-Aasiassa ja Venäjällä. Laji elää meri-, murto- ja makeassa vedessä. Sopivin veden lämpötila lajille on 10–20 °C. Aikuiset yksilöt elävät lähinnä hiekkapohjaisissa joissa. Amurinsammen uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan äärimmäisen uhanalainen.
Ravinto ja elintavat

Amurinsampi käyttää ravinnokseen pohjaeläimiä. Urokset tulevat sukukypsiksi 7–8 vuoden iässä, naaraat hieman vanhempina.
Episodi (lehti)

| Episodi |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  Elokuva
Julkaisija:  Pop Media
Perustettu:  2003
Päätoimittaja:  Jouni Vikman
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  12 nro/vuosi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Episodi on suomalainen elokuviin keskittynyt aikakauslehti, joka on ilmestynyt vuodesta 2003. Lehden päätoimittaja on Jouni Vikman, ja sitä julkaisee Pop Media.
Kansallisen mediatutkimus KMT:n mukaan lehden lukijamäärä on 72 000 (2011).
Historia

Ensimmäisenä vuonna lehteä ilmestyi ainoastaan yksi numero, vuonna 2004 seitsemän numeroa ja kahtena seuraavana vuonna kymmenen numeroa kumpanakin. Vuoden 2007 alusta Episodi yhdistyi DVD Hohto -lehden kanssa,  ja siitä lähtien lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa lukuun ottamatta vuotta 2017, jolloin ilmestyi 11 numeroa.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut
Ahti Sonninen

| Ahti Sonninen |
| --- | --- |
 Ahti Sonninen nuorimman poikansa Tapanin kanssa vuonna 1955.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1914 Kuopion mlk
Kuollut: 28. heinäkuuta 1984 (70 vuotta) Helsinki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ahti Sonninen (11. heinäkuuta 1914 Kuopion mlk (nyk. Siilinjärvi) – 28. heinäkuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Hän oli laaja-alainen säveltäjä, jonka teoksissa on monenlaisia aineksia selkeästä tonaalisuudesta dodekafoniaan.
Lapsuus ja nuoruus

Sonnisen vanhemmat Albanus Sonninen ja Edla Maria (Maikki) o.s. Nuutinen toimivat opettajina. Kotona kävi taiteilijavieraita, ja suvussakin oli muusikoita. Heistä Sonnisen uralle tärkein oli äidin serkku, sellisti Reino Rissanen.
Ahti Sonninen hankki vanhempiensa tavoin kansakoulun opettajan ammatin. Hän opiskeli Kajaanin seminaarissa vuosina 1931–1936. Samaan aikaan Sonninen opiskeli yksityisesti musiikin teoriaa ja säveltämistä seminaarinjohtaja ja musiikinopettaja Martti Helan johdolla. Ensimmäisen opettajanvirkansa hän otti Karttulasta. Siellä asuessaan hän saattoi pelata pesäpalloa Siilinjärven Ponnistuksessa ja kuului myös seuran johtokuntaan.
Sonninen työskenteli opettajan virassaan Karttulassa kolme vuotta. Samalla hän jatkoi musiikin opiskelua säveltäjä Eino Linnalan johdolla Helsingissä.
Perinteen tallentaja

Sonninen suoritti asepalveluksensa vuosina 1937–1938 Käkisalmessa ja palveli sekä talvi- että jatkosodan aikana Karjalassa.
Sota-aika oli merkityksellinen Sonnisen elämäntyölle. Hän kiinnostui karjalaisesta kansanrunoudesta ja alkoi kirjoittaa kuulemiaan kansansävelmiä muistiin. Jatkosodan asemavaiheen aikana Sonninen toimi suomalaisten hallitsemassa Äänislinnassa (Petroskoi) opettajana, johti työnsä ohessa kuoroja ja orkesteria sekä perusti musiikkiopiston kaupunkiin. Vuosina 1943–1944 hän oli Aunuksen radion musiikkipäällikkönä.
Vuonna 1943 Sonninen kulki sotilasviranomaisten käskystä huoltokuljetusten mukana ja keräsi  itäkarjalaista kansanmusiikkia Aunuksen radion käyttöön.
Hän jatkoi kansanmusiikin keruutyötä sotien jälkeen osallistuessaan 1946–1947 asiantuntijana Helsingin yliopiston Savolaisen osakunnan Leppävirralle ja Pielavedelle tekemiin keruumatkoihin. 1966 hän tallensi Sortavalan alueen lauluperintöä Jyväskylän ympäristössä asuvien sortavalalaisten siirtolaisten parissa. Keruutyön tuloksena Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö julkaisi seuraavana vuonna Karjalaisia kansanlauluja Sortavalan seudulta. Sonninen tallensi myös kotiseutunsa Siilinjärven ja Lapinlahden sekä matkustellessaan myös monien muiden suomalaisten paikkakuntien kansanlauluperintöä. Kaiken kaikkiaan hän tallensi elämänsä aikana noin 3000 kansansävelmää.
Säveltäjä

Ahti Sonninen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1939–1947 opettajinaan Selim Palmgren, Sulho Ranta ja Aarre Merikanto. Sota keskeytti opinnot kahteen otteeseen. Hänen ensimmäinen sävellyskonserttinsa kuultiin vuonna 1946.
Sonnisen läpimurtoteos oli 1952 valmistunut baletti Pessi ja Illusia. Yrjö Kokon kirjaan perustuvan baletin tilasi Alfons Almi balettikiertuettaan varten. Myöhemmin balettia esittivät myös Suomalainen Ooppera (nyk. Suomen Kansallisooppera) ja Tukholman Kuninkaallinen Ooppera. Esitysmääriltään Pessi ja Illusia on menestynein suomalainen baletti. Sitä esitettiin vuosina 1952–1955 noin 150 kertaa, ja siitä tehtiin myös televisioversio. Sonninen on säveltänyt myös baletit Ruususolmu (1956) ja SE (1972), radio-oopperan Merenkuninkaan tytär (1949), ja kaksi muuta oopperaa: suomalaiskansallisen "rituaalioopperan" Karhunpeijaiset (1968) sekä meriaiheisen Haavruuvan (1971).
Ahti Sonninen kuuluu Suomen tuotteliaimpiin säveltäjiin, ja hänen tuotantonsa on erittäin monipuolinen: hän on säveltänyt orkesteriteoksia, pianomusiikkia, kuoroteoksia, näyttämömusiikkia, laulusarjoja, yksinlauluja ja hengellistä musiikkia.  Lisäksi hän on säveltänyt musiikkia useaan elokuvaan, kuuluisimpana Edvin Laineen ohjaaman Tuntemattoman sotilaan musiikki. Elokuvasävellykset toivat hänelle kaksi Jussi-palkintoa elokuvista Maija löytää sävelen 1950 (ensimmäinen säveltäjälle myönnetty Jussi-patsas) sekä Elokuu 1957. Sonninen sävelsi musiikin myös yhteen ulkomaiseen elokuvaan: ruotsalaisen Torgny Anderbergin ohjaamaan, Brasiliassa kuvattuun dokumenttielokuvaan Jangada – Paratiisi kuolemanjoella.
Pedagogi

Vuosina 1957–1977 Ahti Sonninen toimi lehtorina Sibelius-Akatemian koulumusiikkiosastolla. Hän toimi myös Itä-Helsingin musiikkiopiston rehtorina 1965–1984. Musiikkiopisto kohosi hänen johdollaan musiikkioppilaitosten kärkinimiin ja tuli sittemmin myös kansainvälisesti tunnetuksi Juniorijousistaan.
Sonnisella on merkittävä osa sotien jälkeen tapahtuneessa lasten musiikinopetuksen uudistamisessa, jota hän kehitti mm. tuomalla kouluopetukseen soitinten käytön, kouluorkesterit, nokkahuilunsoiton ja kaanonin. Hän korosti opetuksessa musiikin kokonaisvaltaisuutta, yhdisti laulun ja soiton sekä painotti kansanlaulujen osuutta opetuksessa. Sonninen seurasi musiikkikasvatuksen kansainvälisiä virtauksia ja toi maailmassa kiinnostusta herättäneen unkarilaisen Zoltán Kodályn kehittämän opetusmenetelmän Suomeen.
Sonninen on toimittanut monia tunnettuja koululaulukirjoja ja soittokokoelmia, kuten Laulan ja soitan, Musiikki I–IX, Soitamme yhdessä, Yhteissoiton perusteet ja 123 kaanonia.
Ahti Sonninen perusti vuonna 1972 maineikkaan Lapinlahden musiikkileirin, joka järjestetään edelleen vuosittain Lapinlahdella.
Professorin arvonimi myönnettiin säveltäjämestari Ahti Sonniselle vuonna 1974.
Monipuolinen kulttuurivaikuttaja

Ahti Sonninen tuotti uransa aikana monia taide- ja kansanmusiikin ohjelmia ja ohjelmasarjoja radioon ja televisioon sekä kirjoitti lehtiartikkeleita ja piti esitelmiä eri puolilla Suomea. Hän on vaikuttanut mm. seuraavien tapahtumien ja instituutioiden syntyyn: Itä-Suomen laulun päivät, Karjalan musiikkipäivät, Lapinlahti-päivät, Kuopion musiikkilukio, Sibelius-talo, Eemil Halosen museo.
Sonninen ehti toimia elämänsä aikana myös monissa taide-elämän luottamustoimissa, kuten Kansanmusiikkiseuran ja Suomen Laulajain ja Soittajain Liiton (SULASOL) puheenjohtajana, Unkarin Liszt-seuran kutsujäsenenä, Savo-Seuran kunniajäsenenä.
Tuotanto > Sävellyksiä

Helluntaihymni, kantaatti Vuosaaren kirkon vihkiäisiin 1980
Suurkaupungissa, sarja pianolle 1953
Preludio Festivo WSOY:n 75-vuotisjuhlaan 1953
Tammenkaatajat, kantaatti 1953
El amor pasa, laulusarja 1953
baletti Pessi ja Illusia 1951–52
radio-ooppera Merenkuninkaan tytär
kantaatti Lyökämme käsi kätehen Kalevalan 100-vuotisjuhliin 1949
Karjalan neidon lauluja 1948
Sinfonisia tuokioita 1947
3 mieskuorolaulua 1947
Juhannusyö, laulusarja 1946
7 laulua unkarilaisiin kansanrunoihin 1946
Laululyhde lapsille 1939
Juvenalia, pianon ja sellon yhteissoitto
Tuotanto > Yksin- ja kuorolauluja

Kalevala-aiheisia teoksia laulusolisteille:
Lemminkäisen äiti
Iso tammi
Kultaneidon taonta
Kyllikin ryöstö
Sammon taonta
Tulen synty
Karhun peijjaiset
Tuotanto > Elokuvamusiikkia

Ison miehen vierailu (1999)
Pikku suorasuu (1962)
Lumisten metsien tyttö (1960)
Jangada (1957)
Elokuu (1956)
Tuntematon sotilas (1955)
Kun on tunteet (1954)
Maailmat kohtaavat – XV Olympiakisat Helsingissä 1952 (1952)
Radio tekee murron (1951)
Ratavartijan kaunis Inkeri (1950)
Härmästä poikia kymmenen (1950)
Maija löytää sävelen (1950)
Kanavan laidalla (1949)
Ruusu ja kulkuri (1948)
Koskenkylän laulu (1947)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Finnish Music Information Centre. (Arkistoitu – Internet Archive)
Ahti Sonninen MusicBrainzissa. (englanniksi)
Eeva Heilala

Eeva Heilala (o.s. Taavetti, 13. joulukuuta 1934 Paavola – 30. huhtikuuta 2023 Ruukki) oli suomalainen prosaisti ja runoilija, joka teki varsinaisen päivätyönsä maatalon emäntänä Ruukissa.
Heilala sai esikoiskirjastaan Hyvä on maa J. H. Erkon palkinnon vuonna 1976. Syksyllä 2005 Heilalalle myönnettiin Oulun läänin taidepalkinto.
Teokset

Hyvä on maa.  Helsinki:  Tammi, 1976.  ISBN 951-30-3242-6.
Tuhat koivua.  Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-4560-9.
Kylvöaika.  Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4995-7.
Hellyys ei ole hukassa.  Helsinki:  Tammi, 1987.  ISBN 951-30-6734-3.
Kirje maalta: kootut runot.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1774-X.
Punaposkipuolukoita: valitut runot.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2999-3.
Omenat omasta puusta.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3541-1.
Tässä iässä.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4804-1.
Ikkunasta avautuu maailma.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6596-3.
Elämän värit.  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8752-1.
Yhä se kukkii. Kootut runot.  Helsinki:  Tammi, 2024.  ISBN 978-952-04-6247-5.
Palkinnot

J. H. Erkon palkinto 1976
Oulun läänin taidetoimikunnan taidepalkinto 2005
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Eeva Heilala Wikisitaateissa
Kirjasampo.fi: Eeva Heilala
Mia Palokallio, Aika on loppunut, sanoo rakastettu runoilija Eeva Heilala Maaseudun Tulevaisuus 25.6.2021
Egzon Belica

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. syyskuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Struga, Makedonia, Jugoslavia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: FC Inter
Pelinumero: 2
Junioriseurat
: Karaorman Struga
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 | Besa Kavajë | 0 | (0) |
| 2009–2010 | → FK Vlaznimi (laina) | – | (–) |
| 2010–2011 | Rabotnički | 17 | (0) |
| 2011–2012 | Ohrid | 17 | (0) |
| 2012–2013 | Concordia Chiajna | 11 | (0) |
| 2013–2014 | Shkëndija | 24 | (0) |
| 2015– | FC Inter | 51 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 120 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. syyskuuta 2016.
Egzon Belica (mak. Егзон Белица, s. 3. syyskuuta 1990 Struga, Makedonia, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.
Ura

Belica aloitti uransa vuonna 2010 Makedonian 1. liigan FK Rabotničkin riveissä. Hän pelasi kauden 2010–2011 aikana 17 ottelua. Heinäkuussa 2011 Belica siirtyi saman sarjan FK Ohridiin, jossa otteluita kertyi kauden 2011–2012 aikana niin ikään 17.
Heinäkuussa 2012 Belica siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan ulkomaille, Romanian Liga I:n Concordia Chiajnaan. Hän pelasi seurassa kauden 2012–2013 ollen kentällä 11 ottelussa.
Elokuussa 2013 hän palasi takaisin kotimaahansa ja 1. liigan FK Shkëndijaan. Škendijassa Belica vietti yhden kauden päästen kentällä 24 ottelussa, onnistumatta kertaakaan maalinteossa. Maaliskuussa 2015 hän siirtyi Veikkausliigan FC Inter Turkuun.
Erytroosi

| Erytroosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2R,3R)-2,3,4-trihydroksibutanaali (D)           (2S,3S)-2,3,4-trihydroksibutanaali (L)
CAS-numero:  [https://commonchemistry.cas.org/detail?cas_rn=583-50-6 (D)          533-49-3 (L) 583-50-6 (D)           533-49-3 (L)]
PubChem CID:  94176
SMILES:  (D): OC[C@@H](O)[C@@H](O)C=O            (L): OC[C@H](O)[C@H](O)C=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8O4
Moolimassa:  120,104 g/mol
Sulamispiste:  154–156 °C
Kiehumispiste:  311.1 °C,
Tiheys:  1,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  liukenee hyvin veteen
Erytroosi on tetrooseihin kuuluva, pääasiassa D-erytroosina esiintyvä monosakkaridi, jossa on neljä hiiliatomia. Se on aldotetroosi eli siinä on aldehydiryhmä. Erytroosin, kuten muidenkin tetroosien, kemiallinen kaava on C4H8O4.
Erytroosin eristi raparperista ranskalainen kemisti Louis Garot. Hän antoi sille nimen erytroosi (ἐρυθρός, "punainen" kreikaksi), koska vaikka se on normaalisti vaalean keltaista, se värjäytyi alkalimetallien läsnäollessa punaiseksi.
Erytroosi-4-fosfaatti on pentoosifosfaattireitin välivaihe.
Fischer projections
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: D-Erythrose (englanniksi)
PubChen: L-Erythrose (englanniksi)
| --- | --- |
Pääjoukko:   aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:   pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:   glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:   riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:   glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:   sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:   glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:   hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:   kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini