stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Armatocereus
Aiheesta muualla

Columnar cacti (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133868  Wikispecies: Armatocereus  BioLib: 105559  CoL: 3327  EoL: 5187367  GBIF: 7282834  GRIN: 973  iNaturalist: 437290  IPNI: 5209-1  IRMNG: 1008987  ITIS: 906991  NCBI: 153837  Open Tree of Life: 971072  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5208-1  Tropicos: 40019615  WFO: wfo-4000003074
Guillermo Arriaga

| Guillermo Arriaga Jordán |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1958 (ikä 66)
Käsikirjoittaja
Merkittävät teokset:  Amores perros 21 grammaa Babel
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Guillermo Arriaga Jordán (s. 13. maaliskuuta 1958) on meksikolainen kirjailija sekä elokuvien käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Hän tuli tunneksi etenkin elokuvien "Amores perros", "21 grammaa" ja "Babel" käsikirjoittajana. Vuonna 2008 hän ohjasi elokuvan The Burning Plain.
Hän vastaanotti 2005 Cannesin filmifestivaalin palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta elokuvasta Kolmesti kuopattu.
Filmografia

Un Dulce Olor a Muerte (1999)
Amores perros (2000) ISBN 0-571-21415-0
The Hire: Powder Keg (2001)
21 grammaa (2004) ISBN 0-571-22266-8
Kolmesti kuopattu (2005)
Babel (2006)
El Búfalo de la Noche (2007)
The Burning Plain (2009)
Romaanit

Escuadrón Guillotina (1991)
Un Dulce Olor a Muerte (1994) ISBN 958-04-6169-4
El Búfalo de la Noche (1999) ISBN 0-7432-8666-9
Night Buffalo (2007), translated by Alan Page ISBN 0-7432-8186-1
A Sweet Scent of Death (2007), translated by Alan Page ISBN 0-7432-9679-6
The Guillotine Squad (2007), translated by Alan Page ISBN 0-7432-9681-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Guillermo Arriaga Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
El Malpensante: Guillermo Arriagan haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Apilat

| Apilat |
| --- | --- |
 Puna-apila (Trifolium pratense)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Apilat Trifolium  L.
Katso myös
   Apilat Wikispeciesissä   Apilat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nelisorminen apilanlehti.
Apilat eli tähkäapilat (Trifolium) on noin 300 lajia kattava hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva kasvisuku. Lajit esiintyvät maailmassa lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla. Maailmalla ja Suomessakin yleisimmät lajit ovat valkoapila (Trifolium repens) ja puna-apila (Trifolium pratense).
Apilat voivat olla yksi-, kaksi- tai monivuotisia. Niiden lehdet ovat yleensä kolmisormisia ja lehdykät usein nirha­laitaisia. Kukinto on kasvin latvassa sijaitseva ja lähes yksivärinen mykerömäinen tai pitkulainen tähkä tai terttu, jonka väri vaihtelee valkoisesta keltaiseen ja punaiseen. Hedelminä olevat palot ovat avautumattomia ja verhiön kätkemiä.
Nelisormista apilanlehteä on pidetty onnea tuovana taikakaluna.
Viljelykäyttö

Viljelykäytössä pyritään hyödyntämään apiloiden typensidontakykyä. Apilat, kuten monet muut putkilokasvit, pystyvät sitomaan juurinystyröidensä bakteeritoiminnalla ilmasta typpeä. Apila on ensisijaisesti käytetty nautakarjan rehujen seoskasvustoissa. Kasvuston osana palkokasvi lisää rehun valkuaisainepitoisuutta. Lisäksi apilan lahoavat kasvinosat luovuttavat typpeä myös seoksen muille kasveille etenkin nurmikierron toisena ja kolmantena vuonna ja näin vähentävät lannoittamistarvetta.
Luomuviljelyn yleistyessä on myös apilan käyttö puhtaassa viherlannoituksessa  yleistynyt. Tällöin kasvista ei välttämättä korjata lainkaan satoa, vaan se niitetään ja muokataan maahan, jossa se hajotessaan luovuttaa ravinteita seuraavana viljelykierrossa olevan kasvin käyttöön. Viherlannoitus on lisännyt etenkin Suomen oloissa yksivuotisten apilalajien kasvatusta.
Kolmas käyttötapa viljelykasvina apilalle on aluskasvi. Tällöin apila kylvetään esimerkiksi aikaisin korjattavan viljan kanssa yhtä aikaa. Hitaammin kasvava apila ei haittaa puintia ja etenkin eteläisen Suomen pidemmässä kasvukaudessa voi aluskasvisto kasvaa vielä kaksi kuukautta varsinaisen viljasadon korjuun jälkeen. Tällöin apilakasvusto ehtii kerätä itseensä ravinteita, jotka viherlannoituksen tavoin ovat hyödynnettävissä seuraavalle kasvustolle.
Viljelykäyttö > Typen sidonta

Apilanviljelyn aloittaminen pitkän tauon jälkeen vaatii usein erityistoimia, jotta sadon suhteen päästään toivottuun tulokseen. Maaperässä ei luontaisesti ole riittävää määrää symbionttibakteereja apilan tehokkaaseen typensidontaan. Bakteereja voidaan lisätä ymppäyksen avulla. Ymppäyksessä apilan siemenen pinta käsitellään typensitojabakteerilla. Näin kasvin oma typensidonta saadaan käynnistymään jo ensimmäisenä viljelyvuonna. Viljelytauon lisäksi muita tilanteita, joissa kannattaa harkita ymppäystä ovat uudismaiden viljely ja happamat maat. Hapan ympäristö hävittää apilan symbionttibakteereja.
Viljelykäyttö > Viljelyalue

Apilaa pystytään viljelemään koko Suomessa oikeilla lajivalinnoilla. Käytännössä Suomessa yleisesti viljeltäviä apiloita on neljä: puna-apila (Trifolium pratense), valkoapila (Trifolium repens), alsikeapila (Trifolium hybridum) ja persianapila (Trifolium resupinatum). Näistä puna-apilasta ja alsikeapilasta löytyy lajikkeita, jotka menestyvät aivan pohjoisinta Suomea (viljelyvyöhyke 5) myöten. Persianapilaan viljely rajoittuu vyöhykkeeseen 4 ja valkoapilan vyöhykkeeseen 3. Persianapilaa käytetään usein viherlannoitukseen ja kesannointiin, koska sillä on hyvä typensidontakyky ja juuristovaikutus.
Viljelykäyttö > Lannoitus

Typensidontakyky vähentää apilanurmien typpilannoitustarvetta. Kasvuston lahoavat osat luovuttavat typpeä myös muille seoksen kasveille. Verrattuna normaaleihin nurmiin typen määrä lannoituksessa voidaan noin puolittaa verrattuna heinänurmikasvustoon. Mikäli apilanurmia lannoitetaan liian voimakkaasti kasvuston oma typensidonta vähenee.
Voimakkaan juuristonsa vuoksi on palkokasveille, kuten apiloille, turvattava riittävä fosforin ja kaliumin saanti. Etenkin fosforin puute alentaa apilasadon laatua ja määrää. Nurmiheinät kilpailevat apilaa voimakkaammin fosforista, joten seoskasvustoissa viljeltäessä kannattaa myös kemiallisten lannoitteiden osalta suosia moniravinnelannoksia.
Viljelykäyttö > Lannoitus > Lannoitus luomutuotannossa

Apilapitoista nurmea lannoitetaan pääasiallisesti peruslannoituksena. Perustamisvuonna suojakasville annettava typpilannoitus pitää olla alhainen, sillä liian voimakas typpilannoitus heikentää apilakasvustoa. Kompostoitu karjanlanta sopii suojakasvin lannoitukseen parhaiten (15–30 t/ha). Lantaa täydentävää kaliumlannoitusta käytetään pääasiassa karkeilla kivennäismailla, kun puolestaan eloperäisillä mailla käytetään tarvittaessa biotiittia 0–10 t/ha. Biotiitin kaliuminluovutuskyky on noin 33 kg/t.
Fosforilannoitukseen käytetään esimerkiksi apatiittikivijauhetta kompostin kautta suoraan maahan levitettynä 0–1 000 kg/ha. Hivenlannoitteena voi käyttää puutuhkaa, mutta jos sitä ei ole mahdollista käyttää, voidaan tarvita boorilannoitusta.
Biotiitti ja apatiitti tulee saada sekoittumaan koko ruokamultakerrokseen. Lannoitusta suositellaan tehtäväksi vähintään vuotta ennen apilanurmen perustamista. Vuotuista lannoitusta apilanurmet eivät tarvitse, mikäli apilan kasvu ja biologinen typensidonta ovat kunnossa. Vanhoille apilanurmille voidaan levittää pieniä määriä virtsaa tai ilmastettua lietelantaa. Apilan menestyminen paranee, jos vuotuista starttilannoitusta siirretään myöhemmäksi. Lannoitus tehdään nurmen ollessa 15–20 cm korkeudeltaan.
Viljelykäyttö > Kasvinsuojelu

Seoskasvustossa viljeltäessä apilan kasvinsuojeluun on kiinnitettävä erityistä huomiota. Seoskasvustoissa apilan kumppanina viljellään yleensä heinämäisiä kasveja kuten viljoja tai nurmiheiniä. Heinämäiset kasvit kuuluvat yksisirkkaisiin, kun taas apilat kaksisirkkaisiin. Kaksisirkkaisia ovat myös useimmat nurmista torjuttavat rikkakasvit. Tästä syystä monet nurmiheinille ja viljoille suunnitellut rikkakasviaineet hävittävät myös apilan kasvustoista.
Apilapitoisten kasvustojen kasvinsuojeluun on aiemmin ollut käytössä käytännössä vain yksi aine, MCPA. Aine on käyttökustannuksiltaan edullinen, mutta sen käyttöön sisältyy sadon käyttörajoituksia ja pitkä varoaika. Viime vuosina markkinoille on tullut myös nurmen satovuosille paremmin soveltuva bentatsonipohjainen valmiste. Uusien kopiosuojattujen kasvinsuojeluaineiden käyttökustannukset ovat kuitenkin kohtalaisen korkeita.
Viljelykäyttö > Vaikutukset maan viljavuuteen ja merkitys viljelykierrossa

Apilapitoiset nurmet vaikuttavat yleensä kasvualustaansa positiivisesti. Poikkeuksen tähän luo apilan monokulttuuri, jossa apilaa viljellään samalla lohkolla toistuvasti. Voimakkaan palkokasveille ominaisen juuristonsa avulla apilat usein tunkeutuvat tiivistyneemmässäkin maassa syvälle ja kuohkeuttavat maata. Maahan jäävä juurimassa parantaa maaperän koostumusta – apilapitoisen nurmen on laskennallisesti arvioitu jättävän noin 5000–6000 kg/ha juurimassaa.
Hyvän esikasvivaikutuksensa ansiosta apila onkin käytetty lisä kasvinviljelytilojen viljelykierroissa. Apilasatoja ei tällöin välttämättä korjata, vaan myös maanpäällinen osa niitetään ja muokataan maahan. Tällaisella viherkesannointimenetelmällä pystytään nostamaan esimerkiksi rukiin satotasoa noin 800 kg/ha jatkuvaan rukiin viljelyyn verrattuna.
Symboliikka ja etymologia

Apilanlehti on iiriläis-kelttiläisen kansallistunteen vertauskuva ja Irlannin tasavallan kansalliskukka. Ennen kristinuskon saapumista muinaiskelttiläiset druidit pitivät apilaa pyhänä symbolikasvina. Kolmilehtinen apila on kristinuskossa pyhän kolminaisuuden vertauskuva. Tarinan mukaan Pyhä Patrick (k. 461) tappoi käärmeen apiloin koristellulla ristisauvalla. Kansanuskomuksissa nelilehtisen apilan ajatellaan tuovan onnea, mikä johtunee sen harvinaisuudesta. Kasvi kasvaa nopeasti, minkä vuoksi sen on arveltu sisältävän elämänvoimaa. Keskiajan romanttisessa runoudessa apila ilmentää rakkauden voimaa. Apiloiden tieteellinen nimi Trifolium tulee latinan kielestä ja tarkoittaa ”kolmilehtistä”.
Lajeja

Suomessa tavattavia apilalajeja:
alsikeapila (Trifolium hybridum ) – uustulokas
rentoalsikeapila (T. hybridum subsp. elegans)
rehualsikeapila (T. hybridum subsp. hybridum)
juova-apila (Trifolium striatum) – satunnainen
jänönapila (Trifolium arvense) – muinaistulokas
kaita-apila (Trifolium lupinaster) – uustulokas
kalvasapila (Trifolium ochroleucon) – satunnainen
karhea-apila (Trifolium scabrum) – satunnainen
kelta-apila (Trifolium aureum) – muinaistulokas
keräapila (Trifolium glomeratum) – satunnainen
maa-apila (Trifolium subterraneum) – satunnainen
meriapila (Trifolium squarrosum) – satunnainen
metsäapila (Trifolium medium) – alkuperäinen
musta-apila (Trifolium spadiceum) – muinaistulokas
mäkiapila (Trifolium montanum) – muinaistulokas
notkea-apila (Trifolium patens) – satunnainen
nukka-apila (Trifolium tomentosum) – satunnainen
pikkuapila (Trifolium dubium) – uustulokas
puna-apila (Trifolium pratense ) – muinaistulokas
niittypuna-apila (T. pratense var. pratense)
peltopuna-apila (T. pratense var. sativum)
rakkoapila (Trifolium fragiferum) – alkuperäinen
rentoapila (Trifolium campestre) – uustulokas
ruusuapila eli pyökkiapila (Trifolium alpestre) – satunnainen
siroapila (Trifolium micranthum) – satunnainen
takiaisapila (Trifolium lappaceum) – satunnainen
tuoksuapila (Trifolium resupinatum ) – uustulokas
persiantuoksuapila eli persianapila (Trifolium resupinatum var. majus)
pikkutuoksuapila (T. resupinatum var. resupinatum)
valkoapila (Trifolium repens) – muinaistulokas
veriapila (Trifolium incarnatum) – uustulokas
Muita apilalajeja:
etiopianapila (Trifolium acaule)
egyptinapila (Trifolium alexandrium)
nauha-apila (Trifolium angustifolium)
ruskoapila eli rusoapila (Trifolium badium)
tupsuapila (Trifolium cherleri)
kilpiapila (Trifolium clypeatum)
marokonapila (Trifolium gemellum)
pörröapila (Trifolium squamosum)
tähtiapila (Trifolium stellatum)
solmuapila (Trifolium suffocatum)
keltuaisapila (Trifolium trichocephalum)
pussiapila (Trifolium vesiculosum)
Aiheesta muualla

Apilat (Trifolium)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Trifolium (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Trifolium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Trifolium (englanniksi)
Flora of China: Trifolium (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Trifolium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q101538  Wikispecies: Trifolium  APDB: 195616  APNI: 112980  BioLib: 40034  CoL: 9CM9W  eFloraSA: Trifolium  EoL: 27877  EPPO: 1TRFG  FloraBase: 21625  FNA: 133620  FoC: 133620  GBIF: 2973363  GRIN: 12357  iNaturalist: 51876  IPNI: 23722-1  IRMNG: 1097162  ITIS: 26204  NBN: NHMSYS0000464558  NCBI: 3898  NZOR: 84b55198-4958-406d-815c-fe3fc3c09da8  Open Tree of Life: 935477  PLANTS: TRIFO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325471-2  Tropicos: 40018244  VASCAN: 1782  VicFlora: 0291c1b2-a1fc-4461-9449-54e99eed2db7  WFO: wfo-4000039133  WoRMS: 425888
Armottomat

| Armottomat> The Chase |
| --- | --- |
 Elokuvaa mainostettiin Suomessa tuottajan, ei ohjaajan nimellä.
Ohjaaja:  Arthur Penn
Käsikirjoittaja:  Lilian Hellman
Perustuu:  Horton Footen näytelmään (1952) ja romaaniin (1956)
Tuottaja:  Sam Spiegel
Säveltäjä:  John Barry
Kuvaaja:  Robert Surtees Joseph LaShelle
Leikkaaja:  Gene Milford
Tuotantosuunnittelija:  Frank Tuttle
Pääosat:  Marlon Brando Jane Fonda Robert Redford
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  helmikuu 1966
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Armottomat (The Chase) on Arthur Pennin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1966 (monessa lähteessä 1965). Vankilapaosta käynnistyvän tarinan pääosia näyttelevät Marlon Brando, Jane Fonda ja Robert Redford. Elokuvan käsikirjoituksen teki Horton Footen näytelmän (1952) ja romaanin (1956) pohjalta alun perin Lilian Hellman, mutta tuottaja Sam Spiegel kirjoitutti sen uudelleen.
Juoni

Helteisessä Texasin pikkukaupungissa odotellaan vankilasta karanneen Bubber Reevesin (Redford) saapumista. Jäyhä sheriffi (Brando) yrittää hillitä vanhojen kaunojen räjähtämistä väkivallaksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marlon Brando  | … |  Sheriff Calder   |
|  Jane Fonda  | … |  Anna Reeves   |
|  Robert Redford  | … |  Charlie ”Bubber” Reeves   |
|  E. G. Marshall  | … |  Val Rogers   |
|  Angie Dickinson  | … |  Ruby Calder   |
|  Janice Rule  | … |  Emily Stewart   |
|  Miriam Hopkins  | … |  Mrs. Reeves   |
|  Martha Hyer  | … |  Mary Fuller   |
|  Richard Bradford  | … |  Damon Fuller   |
|  Robert Duvall  | … |  Edwin Stewart   |
|  James Fox  | … |  Jason ”Jake” Rogers   |
|  Diana Hyland  | … |  Elizabeth Rogers   |
|  Henry Hull  | … |  Briggs   |
|  Jocelyn Brando  | … |  Mrs. Briggs   |
|  Katherine Walsh  | … |  Verna Dee   |
|  Lori Martin  | … |  Cutie   |
|  Marc Seaton  | … |  Paul   |
|  Paul Williams  | … |  Seymour   |
|  Clifton James  | … |  Lem   |
|  Malcolm Atterbury  | … |  Mr. Reeves   |
|  Steve Ihnat  | … |  Archie  |
Vastaanotto

Aikalaiskriitikot ottivat Armottomat hyvin vastaan lukuun ottamatta Life-lehden Richard Schickeliä, joka piti elokuvan pohjana olevaa näytelmää pettymyksenä ja elokuvaa katastrofaalisen huonona. Myöskään ohjaaja Arthur Penn ei ollut tyytyväinen mihinkään lopputuloksessa. Vuoden 1994 Video-oppaassa Asko Alanen antaa elokuvalle viisi tähteä viidestä ja sanoo sen ”kiehuttavan tehokkaasti katsojan sappea” ruotiessaan vanhakantaisen yhteisön rasismia ja intohimoja.
Aiheesta muualla

Armottomat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Chase (1966 film)
Käännös suomeksi
Puolan ympäriajo

| Puolan ympäriajo |
| --- | --- |
 Vuoden 2006 Puolan ympäriajon 3. etappi
Tiedot
Ajankohta:  elo- tai syyskuu
Alue:   Puola
Paikalliset nimet:  Wyścig Dookoła Polski (puolaksi)
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI World Tour
Tyyppi:  etappikilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1928
Kilpailuja yht.:  80
Ensimmäinen voittaja:   Feliks Więcek
Eniten voittoja:   Dariusz Baranowski Marian Więckowski (3)
Viimeisin voittaja:   Jonas Vingegaard
Puolan ympäriajo (Tour de Pologne) on Puolassa järjestettävä maantiepyöräilyn etappikilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja vuoteen 1952 se järjestettiin lähinnä satunnaisesti. Vuodesta 1953 lähtien kilpailu on kuitenkin järjestetty vuosittain. Kilpailu koostuu 7 tai 8 etapista ja kokonaismittaa sille on 2000-luvun alkuvuosina kertynyt noin 1200–1300 km. Kilpailu kuuluu UCI World Touriin.
Voittajat

1928  Feliks Wiecek
1929  Józef Stefański
1930–1932 ei järjestetty
1933  Jerzy Lipiński
1934–1936 ei järjestetty
1937  Bolesław Napierala
1938 ei järjestetty
1939  Bolesław Napierala
1940–1946 ei järjestetty
1947  Stanisław Grzelak
1948  Wacław Wójcik
1949  Francesco Locatelli
1950–1951 ei järjestetty
1952  Wacław Wójcik
1953  Mieczysław Wilczewski
1954  Marian Więckowski
1955  Marian Więckowski
1956  Marian Więckowski
1957  Henryk Kowalski
1958  Bogusław Fornalczyk
1959  Wiesław Podobas
1960  Roger Diercken
1961  Henryk Kowalski
1962  Jan Kudra
1963  Stanisław Gazda
1964  Rajmund Zieliński
1965  Józef Beker
1966  Józef Gawliczek
1967  Andrzej Blawdzin
1968  Jan Kudra
1969  Wojciech Matusiak
1970  Jan Stachura
1971  Stanisław Szozda
1972  José Luis Viejo
1973  Lucjan Lis
1974  André Delcroix
1975  Tadeusz Mytnik
1976  Janusz Kowalski
1977  Lechosław Michalak
1978 Jan Brzezny
1979  Henryk Charucki
1980  Czesław Lang
1981  Jan Brzezny
1982  Andrzej Mierzejewski
1983  Tadeusz Krawczyk
1984  Andrzej Mierzejewski
1985  Marek Leśniewski
1986  Marek Kulas
1987  Zbigniew Piątek
1988  Andrzej Mierzejewski
1989  Marek Wrona
1990  Mieczysław Karłowicz
1991  Dariusz Baranowski
1992  Dariusz Baranowski
1993  Dariusz Baranowski
1994  Maurizio Fondriest
1995  Zbigniew Spruch
1996  Vjatšeslav Dšavanian
1997  Rolf Järmann
1998  Sergei Ivanov
1999  Tomasz Brożyna
2000  Piotr Przydział
2001  Ondřej Sosenka
2002  Laurent Brochard
2003  Cezary Zamana
2004  Ondřej Sosenka
2005  Kim Kirchen
2006  Stefan Schumacher
2007  Johan Van Summeren
2008  Jens Voigt
2009  Alessandro Ballan
2010  Daniel Martin
2011  Peter Sagan
2012  Moreno Moser
2013  Pieter Weening
2014  Rafal Majka
2015  Jon Izagirre
2016  Tim Wellens
2017  Dylan Teuns
2018  Michał Kwiatkowski
2019  Pavel Sivakov
2020  Remco Evenepoel
2021  João Almeida
2022  Ethan Hayter
2023  Matej Mohorič
2024  Jonas Vingegaard
Käännös suomeksi
Arrojadoa

| Arrojadoa |
| --- | --- |
 Arrojadoa penicillata
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cereeae
Suku::  Arrojadoa  Britton & Rose
Katso myös
   Arrojadoa Wikispeciesissä   Arrojadoa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arrojadoa on kaktuskasvisuku, joka on nimetty Miguel Arrojado Lisboan kunniaksi. Hän tutki Brasiliassa kasveja 1900-luvun alussa. Sukuun kuuluu viisi pylväsmäistä lajia, joista yksi on risteymäalkuperää. Suvun kasvit ovat tullet harrastajien keskuudessa suosituiksi ja ovat suhteellisen helppohoitoisia.
Suvun lajit kasvavat luonnonvaraisina Itä-Brasiliassa.
Tuntomerkit

Arrojadoa-kaktukset ovat matalia, pensasmaisia, tyvestään vähän haarovia, pystykasvuisia tai suikertavia. Juuret ovat joillakin mukulallisia. Varsi on hoikka, liereä, joskus nivelikäs, vihreä ja jopa kahden metrin mittainen. Harjuja siinä on 7–17, ja niissä on tiheästi areoleja. Piikit pieniä, usein sukasmaisia.
Varren päähän kehittyy niin sanottu kefalio, jossa kukat sijaitsevat. Kefalio on rengasmainen ja kiertää varren ympäri, ja siinä on valkoista villakarvaa ja punertavia sukasia. Varsi jatkaa kasvuaan kukinnan jälkeen kefalion yli. Kukat ovat usein ryhmissä ja avoinna päivisin lintujen pölytettävinä. Väri vaihtelee; on punaisia, vaaleanpunaisia, purppuraisia, violetteja, keltaisia tai valkoisia kukkia. Muodoltaan kukat ovat putkimaisia, jopa 4,5 senttimetriä pitkiä. Kukkaperä ja pohjusmalja ovat karvattomia ja piikittömiä. Hedelmä on marjamainen, pallomainen tai lähes päärynämäinen ja paljaspintainen, väriltään purppurainen, ruusun- tai kirkkaanpunainen, ja mehukas malto on valkeaa. Hedelmän halkaisija on enintään kaksi senttiä. Siemenet ovat soikeita – päärynämäisiä, mustia, kyhmyisiä ja pieniä (enintään 1,5 mm pitkiä).
Lajit

Andersonin mukaan suvun lajit ovat:
Arrojadoa × albiflora (tai Arrojadoa albiflora)
Arrojadoa bahiensis
Arrojadoa dinae
Arrojadoa penicillata
Arrojadoa rhodantha
Aiheesta muualla

http://www.columnar-cacti.org/arrojadoa/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q135634  Wikispecies: Arrojadoa  BioLib: 105560  CoL: 338S  EoL: 5109771  GBIF: 3231933  GRIN: 991  iNaturalist: 184398  IPNI: 297007-2  ITIS: 907018  NCBI: 176261  Open Tree of Life: 334874  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:297007-2  WFO: wfo-4000003126  WoRMS: 1078710
Billy Gonsalves

Adelino William Gonsalves (10. elokuuta 1908 Portsmouth, Rhode Island, Yhdysvallat – 17. heinäkuuta 1977) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 188-senttimetrinen ja edusti Yhdysvaltain A-maajoukkuetta MM-kilpailuissa 1930 ja 1934.
Pirjo Yli-Maunula

Pirjo Yli-Maunula (s. 20. tammikuuta 1959) on suomalainen tanssija, koreografi ja taiteilijaprofessori. Hänelle myönnettiin vuonna 2019 Pro Finlandia -mitali.
Yli-Maunula opiskeli Kalevi Merikallion (1975–1977) sekä Leena Ortolan (1976–1983) balettikouluissa ja vuosina 1981–1985 Oulun balettikoulussa. Viimeksi mainitussa oppilaitoksessa hänen opettajinaan toimivat Seppo Koski, Heli Hentilä ja Maria Littow. Yli-Maunula on suorittanut monia baletti-, jazz- ja nykytanssiin sekä tanssinopetukseen liittyviä kursseja Suomessa ja ulkomailla. Hän on itse tehnyt opetustyötä muun muassa Oulun konservatoriossa ja Oulun taidekoulussa. Hän oli mukana perustamassa Oulun Tanssistudiota vuonna 1982 ja Tanssi Tyrkyllä -festivaalia vuonna 1994. Hän oli Oulun läänin tanssitaiteen ohjaavana läänintaiteilijana vuosina 1990–1991.
Vuosina 1982–1998 Yli-Maunula toimi tanssija-koreografina, toiminnanjohtajana ja tanssinopettajana Oulun Tanssistudion ryhmässä. Vuosina 1998–2002 hän oli JoJon – Oulun tanssin keskuksen taiteellinen johtaja, ja vuonna 2006 hänestä tuli Flow Productionsin taiteellinen johtaja. Yli-Maunulan saamien palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat olleet Pro Finlandian ohella Oulun kaupungin kulttuuripalkinto (2005), Suomen Tanssitaiteilijain liiton (myöhemmin STST:n) Tanssin mainetekopalkinto (2008), nimitys Oulun Vuoden taiteilijaksi (2011), STST:n ansiomerkki (2017)  sekä Pirkko-palkinto (2022), joka syntyi Pirjo Yli-Maunulan toiminnan innoittamana. Vuonna 2013 Yli-Maunulalle myönnettiin taiteilijaprofessoriapuraha.