stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SMART-kriteerit

SMART on lyhenne, jonka avulla voi määritellä kriteerejä ohjaamaan tavoitteita, esimerkiksi Projektinhallintaa, työntekijän suorituksen ohjausta tai henkilökohtaista kehitystä. Kirjaimet S ja M tarkoittavat yleensä konkreettisia (specific) ja mitattavissa olevaa (measurable). Muut kirjaimet tarkoittavat eri asioita eri kirjoittajien mukaan. Jotkut ovat lisänneet lyhenteeseen uusia kirjaimia.
SMART-kriteerit liitetään yleensä Peter Druckerin tavoitejohtamisen käsitteeseen. Termin ensimmäinen tunnettu käyttäjä oli George T. Doran Management Review -lehden marraskuun numerossa vuonna 1981. SMART-tavoitteiden tärkein etu on se, että niitä on helpompi ymmärtää ja tiedostaa sen jälkeen kun ne on toteutettu.
Historia

Management Reviewissa julkaistiin George T. Doranin tutkimus nimeltään There's a S. M. A. R. T. way to write management's goals and objectives (On olemassa S.M.A.R.T. keino kirjoittaa johdon tavoitteet ja päämäärät). Siinä pohdittiin tavoitteiden merkitystä ja niiden asettamisen vaikeutta.
Ihanteellista olisi, jos yrityksen jokaisen yksikön ja osaston tavoitteiden pitäisi olla:
Erityinen - kohdistua erityiselle kehittämisen alueelle.
Mitattava - määrittää tai ainakin suosittaa kehittymisen indikaattori.
Nimittävä - määritellä, kuka sen tekee.
Realistinen - ilmoitettava, mitä tuloksia voidaan realistisesti saavuttaa saatavilla olevilla resursseilla.
Ajallinen - eriteltävä, milloin tulokset voidaan saavuttaa.
Huomaa, että nämä kriteerit eivät määrää sitä, että kaikki tavoitteet voidaan määrällistää kaikilla johdon tasoilla. Joissakin tilanteissa ei ole realistista yrittää määrällistämistä, erityisesti henkilökunnan keskijohdon asemissa. Johtajat ja yritykset saattavat menettää abstraktin tavoitteen hyödyn yittäessään saavuttaa määrällistämistä. Todella tärkeää on tavoitteen ja sen toteuttamisohjelman yhdistäminen. Siksi hyvän johtamisen pitäisi kiinnittä huomiota näihin kahteen, eikä vain tavoitteeseen. George T. Doran, There's a S.M.A.R.T. way to write management's goals and objectives
Muut määritelmät

Jokainen SMARTin kirjain viittaa eri tavoitteiden arvioimisen kriteereihin. Eri lähteet käyttävät kirjaimia viittaamaan eri asioihin.
Valitsemalla tiettyjä yhdistelmiä nämä nimikkeet voivat aiheuttaa kopioitumista, kuten valitsemalla 'saavutettavissa oleva' ja 'realistinen', tai ne voivat aiheuttaa merkittäviä päällekkäisyyksiä, kuten yhdistämällä "asianmukainen" ja "merkityksellinen". Termiä "hyväksytty" käytetään usein johtamistilanteissa, joissa sidosryhmien ostaminen on toivottavaa (esim. arviointi tilanteissa).
Ryōgoku

Ryōgokun silta 1800-luvun alkupuolen puupiirroksessa, Shōtei Hokuju
Ryōgoku
Ryōgoku (jap. 両国) on Tokion kaupunginosa Sumidan erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen lounaisosassa Sumidajoen itärannalla. Kaupunginosa sai nimensä alun perin 1600-luvulla rakennetulta Sumidajoen ylittävältä Ryōgokun sillalta, ja historiallisesti sen nimi viittasikin nykyistä laajempaan alueeseen joen molemmin puolin. Ryōgoku on ollut pitkään tunnettu sumopainin keskuksena, tosin nykyinen sumoareena Kokugikan sijaitsee Yokoamin kaupunginosan puolella Ryōgokun rautatieaseman pohjoispuolella. Alue on kuuluisa myös Sumidajoen ilotulitusfestivaalista.
Ryōgokun kaupunginosan pinta-ala on 0,34 neliökilometriä, ja se jakautuu neljään osa-alueeseen, jotka on numeroitu Ryōgoku 1-chōme–Ryōgoku 4-chōme. Niissä on yhteensä 8 570 asukasta (joulukuussa 2023). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 25 200 asukasta neliökilometrillä.
Historia

Ryōgoku sai nimensä historialliselta Ryōgokun sillalta, joka rakennettiin Sumidajoen yli Edo-kaudella vuoden 1657 Meireki-suurpalon jälkeen. Ryōgoku merkitsee kirjaimellisesti ’molemmat maat’, sillä Sumidajokea pitkin kulki tuolloin Musashin ja Shimōsan provinssien välinen raja. Alueen nimenä Ryōgoku viittasi pitkään kaupunginosiin molemmin puolen jokea: Chūōn erillisalueen puolella joen länsirannalla sijaiseva Higashi-Nihonbashin kaupunginosa tunnettiin nimellä Ryōgoku vuoteen 1971 saakka. Ryōgokun sillan vierelle kehittynyt viihdekortteli, Ryōgoku hirokōji, sijaitsikin alun perin siellä. Sumidan erillisalueen puoli tunnettiin nimillä Higashi-Ryōgoku (’Itä-Ryōgoku’) tai Mukō-Ryōgoku (’Ryōgoku [joen] toisella puolella’).
Ryōgokun viihdealueelle Sumidajoen länsirannalla avattiin Edo-kaudella teehuoneita, teattereita ja kummajaisnäytöksiä. Joen itärannalle perustettiin vuorostaan Ekō-inin buddhalainen temppeli Meireki-tulipalon uhrien hautatemppeliksi. Siellä alettiin järjestää sumokilpailuja, ja sumopainin perinne Ryōgokun alueella on jatkunut nykypäivään asti. Ensimmäinen kansallinen sumopainiareena Kokugikan rakennettiin Ryōgokuun vuonna 1909. Areenan toiminta siirtyi myöhemmin joksikin aikaa Kuramaen kaupunginosaan, kunnes uusi Kokugikan-areena valmistui Ryōgokun rautatieaseman pohjoispuolelle vuonna 1985.
Ryōgokun silta vuonna 1935
Ryōgokun suuri tulipalo 1881, Kobayashi Kiyochika
Ryōgokun alue Tokion pommitusten jälkeen
Ekō-inin buddhalainen temppeli
Kaupunkikuva ja rakennukset

Ryōgoku sijaitsee Sumidajoen itärannalla Sumidan erillisalueen lounaisosassa. Alue rajautuu pohjoisessa Ryōgokun rautatieasemaan ja etelässä Tatekawa-nimiseen kanavaan. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Yokoami, idässä Midori, etelässä Chitose ja lännessä Sumidajoen vastarannalla Chūōn erillisalueen Nihonbashi-Hamachō ja Higashi-Nihonbashi sekä Taitōn erillisalueen Yanagibashi. Nykyinen Sumidajoen ylittävä Ryōgokun silta on valmistunut 1904. Se sijaitsee Edo-kauden sillasta jonkin verran ylävirtaan.
Ryōgoku on rakennettu ympäröivän alueen tavoin pääosin ruutukaavaan. Ekō-inin temppeli sijaitsee alueen länsiosassa, seudun tärkeimmät nähtävyydet, kuten Kokugikan-areena ja sen vierelle rakennettu Edo-Tokio-museo, kuitenkin Yokoamin kaupunginosan alueella Ryōgokun rautatieaseman pohjoispuolella. Sumoareenan lisäksi alueella on muuta sumoon liittyvää toimintaa, kuten sumotalleja ja chankonabea tarjoilevia ravintoloita.
Liikenne

Ryōgokun kaupunginosa sijaitsee vilkkaan Ryōgokun rautatieaseman eteläpuolella. Rautatieasemalla pysähtyvät JR Higashi-Nihonin Chūō–Sōbu-linjan junat. Asemalta on vaihtoyhteys Toei-metron Ryōgokun metroasemalle, joka sijaitsee kaupunginosan koilliskulmalla. Sitä käyttää Ōedo-linja.
Ryōgokun läpi kulkee itä–länsisuunnassa Chiban suuntaan johtava Japanin valtatie 14 eli Keiyō-dōro-tie. Sumidajoen rannalla ja kaupunginosan etelärajalla Tatekawa-joen yläpuolella kulkevat Tokion pääkaupunkimoottoritien haarat 6 ja 7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ryōgoku Wikimedia Commonsissa
Räjähdelaitos

Räjähdelaitos (lyhenne RÄJL) oli Suomen maavoimiin kuulunut räjähdealan laitos, joka oli hallinnollisesti osa Maavoimien materiaalilaitosta. Räjähdelaitoksen perustamisesta tehtiin päätös vuonna 2006 ja laitos perustettiin 1.1.2008, jolloin yhdistettiin silloiset Haapajärven asevarikko (HaapjAseV), Keuruun pioneerivarikko (KeuPionV), Parkanon pioneerivarikko (ParkPionV) ja Ähtärin asevarikko (ÄhtAseV) yhdeksi laitokseksi. Räjähdelaitoksen henkilöstömäärä oli noin 360 henkilöä.
Räjähdelaitos toimi vuoden 2012 loppuun, jolloin sen korvasi Räjähdekeskus (RÄJK).
Organisaatio

Räjähdelaitoksen esikunta (E/RÄJL) sijaitsi Inhassa Ähtärissä. Laitoksen organisaatio muodostui kuudesta osastosta:
hallinto-osasto (HALLOS)
järjestelmäosasto (JÄRJOS)
Haapajärven varikko (HAAPV)
Keuruun varikko (KEURV)
Parkanon varikko (PARKV) ja
Ähtärin varikko (ÄHTV).
Keuruun varikko sijaitsee Keuruun Kalettoman kylässä, Parkanon varikko Parkanossa Oulu–Helsinki-radan tuntumassa, Haapajärven varikko Haapajärvellä Jyväskylä–Haapajärvi-radan sivuraiteen päässä ja Ähtärin varikko Ähtärin Inhan ja Palolammen alueella.
Henkilöstömäärältään yksiköistä suurin oli Haapajärven varikko n. 150 työntekijällä ja toiseksi suurin Ähtärin varikko n. 130 työntekijällä.
Laitoksen ja varikkojen johto

Laitoksen viimeisenä johtajana toimi everstiluutnantti Tero Luukkonen (s. 1960).
Haapajärven varikon päällikkönä toimi everstiluutnantti Jukka Nikkari (s. 1959).
Keuruun varikon päällikkö oli insinöörimajuri Pekka Sarja. Sarjaa edelsivät tehtävässä everstiluutnantti Timo Laine (s. 1952) ja Lasse Raassina.
Lakkauttaminen

Laitos lakkautettiin vuoden 2012 lopussa ja uusi hallintoyksikkö Räjähdekeskus perustettiin 1.1.2013. Räjähdekeskuksen kokoonpanoon kuuluvat hallinto-osastoksi muuttunut Ähtärin yksikkö sekä tekninen osasto, johon kuuluvat Haapajärven, Keuruun ja Ähtärin sekä Niinisalon (Koeampumalaitos) toimipisteet.
Murthel Groenhart

| Murthel Groenhart |
| --- | --- |
 Holzken 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Murthel Cyrill Dwyth Groenhart
Syntynyt: 10. lokakuuta 1986 (ikä 38) Amsterdam
Kansalaisuus:   Alankomaat
Potkunyrkkeilijä
Lempinimi:  The Predator
Aktiivisena:  2004–
Pituus:  185 cm
Paino:  77 kg
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Mike's Gym (2002–2020) Vos Gym (2020–)
Tilastot
Ottelut:  97
Voitot:  69
– tyrmäyksellä:  40
Tappiot:  25
Ratkaisemattomat:  3
Murthel Cyrill Dwyth Groenhart (s. 10. lokakuuta 1986 Amsterdam) on alankomaalais-surinamelainen potkunyrkkeilijä. Hän on entinen Gloryn välisarjan mestari ja K-1 World MAX 2012 turnauksen mestari.
Potkunyrkkeily > K-1 Italy Oktagon (2008)

Groenhart otti osaa Milanossa pidettyyn K-1 turnaukseen huhtikuussa 2008. Hän voitti avauskierroksella Marco Santin tyrmäyksellä. Toisella kierroksella Groenhart voitti Yassin Boudrouzin teknisellä tyrmäyksellä ja eteni loppuotteluun. Hän kohtasi Halim Issaouin alle 75-kiloisten loppuottelussa, jonka Groenhart voitti tyrmäyksellä toisessa erässä.
Mombaldone

| Mombaldone |
| --- | --- |
 Rautatieasema Mombaldonessa.
 Mombaldone
 Koordinaatit: 44°34′19″N, 08°20′09″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Astin maakunta
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Giorgio Bonelli
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,96 km²
Korkeus:  219 m
Väkiluku (31.10.2017):  197
 – Väestötiheys:  16,47 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  14050
Suuntanumero(t):  0144
 
 http://www.comune.mombaldone.at.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mombaldone on runsaan 200 asukkaan kunta Italian  luoteisosan Astin maakunnassa Piemonten hallintoalueella.
Kylä kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia. Mombaldone on Langa Astigianan alueen ainoa kylä, jonka vanha ympärysmuuri on säilynyt. Kylän korkeimmalla kohdalla sijaitseva linna sen sijaan on raunioina. Paljolti keskiajan asussa säilynyt kylä on rakentunut yhden mukulakivetyn tien varrelle. Kylän keskus on Piazza Umberto I -aukio, jonka laidalla sijaitsevat Fabian- ja Sebastian-pyhimyksille omistettu rukoushuone vuodelta 1764 sekä kahdeksankulmainen San Nicola -kirkko vuodelta 1790. Kirkon sisällä on 1700-luvun öljymaalauksia muun muassa Giovanni Monevilta sekä jättimäiset urut, jotka ovat rakentaneet torinolaiset Collinon veljekset vuonna 1885.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mombaldone Wikimedia Commonsissa
Astin maakunta
Agliano Terme | Albugnano | Antignano | Aramengo | Asti | Azzano d’Asti | Baldichieri d’Asti | Belveglio | Berzano di San Pietro | Bruno | Bubbio | Buttigliera d’Asti | Calamandrana | Calliano | Calosso | Camerano Casasco | Canelli | Cantarana | Capriglio | Casorzo | Cassinasco | Castagnole Monferrato | Castagnole delle Lanze | Castel Boglione | Castel Rocchero | Castell’Alfero | Castellero | Castelletto Molina | Castello di Annone | Castelnuovo Belbo | Castelnuovo Calcea | Castelnuovo Don Bosco | Cellarengo | Celle Enomondo | Cerreto d’Asti | Cerro Tanaro | Cessole | Chiusano d’Asti | Cinaglio | Cisterna d’Asti | Coazzolo | Cocconato | Corsione | Cortandone | Cortanze | Cortazzone | Cortiglione | Cossombrato | Costigliole d’Asti | Cunico | Dusino San Michele | Ferrere | Fontanile | Frinco | Grana | Grazzano Badoglio | Incisa Scapaccino | Isola d’Asti | Loazzolo | Maranzana | Maretto | Moasca | Mombaldone | Mombaruzzo | Mombercelli | Monale | Monastero Bormida | Moncalvo | Moncucco Torinese | Mongardino | Montabone | Montafia | Montaldo Scarampi | Montechiaro d’Asti | Montegrosso d’Asti | Montemagno | Montiglio Monferrato | Moransengo | Nizza Monferrato | Olmo Gentile | Passerano Marmorito | Penango | Piea | Pino d’Asti | Piovà Massaia | Portacomaro | Quaranti | Refrancore | Revigliasco d’Asti | Roatto | Robella | Rocca d’Arazzo | Roccaverano | Rocchetta Palafea | Rocchetta Tanaro | San Damiano d’Asti | San Giorgio Scarampi | San Martino Alfieri | San Marzano Oliveto | San Paolo Solbrito | Scurzolengo | Serole | Sessame | Settime | Soglio | Tigliole | Tonco | Tonengo | Vaglio Serra | Valfenera | Vesime | Viale | Viarigi | Vigliano d’Asti | Villa San Secondo | Villafranca d’Asti | Villanova d’Asti | Vinchio
Moisei Uritski

Moisei Uritski.
Moisei Solomonovitš Uritski (ven. Моисе́й Соломо́нович Ури́цкий; 1873 – 30. elokuuta 1918) oli venäläinen vallankumouksellinen. Vuonna 1917 hän liittyi bolševikkeihin ja kuului lokakuun vallankumouksen jälkeen puolueen johtokaartiin. Uritskin murha elokuussa 1918 yhdessä samaan aikaan tapahtuneen Leninin murhayrityksen kanssa laukaisi salaisen poliisin Tšekan laajamittaisen terroriaallon.
Elämä

Uritski syntyi Kiovan läänin Tšerkasyssa juutalaisen kauppiaan perheeseen. Vuonna 1897 hän valmistui Kiovan yliopiston juridisesta tiedekunnasta. Vallankumoukselliseen liikkeeseen Uritski liittyi 1890-luvun alussa. Vuonna 1898 hänestä tuli Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jäsen. Vuonna 1899 Uritski karkotettiin Jakutiaan. Vuoden 1903 jälkeen hänestä tuli menševikki. Vuoden 1905 vallankumoukseen hän osallistui Pietarissa ja Krasnojarskissa. Vuonna 1906 karkotettiin Vologdaan ja myöhemmin Arkangelin lääniin. Vuonna 1914 muutti ulkomaille.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Uritski palasi Venäjälle ja liittyi bolševikkipuolueeseen. Elokuussa 1917 hänet valittiin puolueen keskuskomitean jäseneksi ja maaliskuussa 1918 keskuskomitean kandidaattijäseneksi. Uritski oli yksi lokakuun vallankumouksen johtajista. Sen jälkeen hän toimi ulkoministeriön ja perustuslakia säätävän kokouksen järjestämiskomitean komissaarina. Helmikuussa 1918 Uritski nimitettiin Pietarin vallankumouksen puolustuskomitean jäseneksi. Maaliskuussa hänestä tuli Pietarin tšekan johtaja.
30. elokuuta 1918 entinen tykistökoulun kadetti Leonid Kannegiser ampui Uritskin Tšekan päämajan odotussalissa. Isän mukaan nuorukainen halusi kostaa Uritskin käskystä tapetun parhaan ystävänsä kuoleman. Viranomaisten mukaan taustalla oli salaliitto.
Jälkimaine

Uritski on haudattu Pietarin Mars-kentälle. Neuvostoliitossa Uritskin mukaan nimettiin asutuskeskuksia, katuja ja muita kohteita.
Mustametsäkenguru

| Mustametsäkenguru> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Kengurut Macropodidae
Suku::  Metsäkengurut (Dorcopsis)
Laji::  atrata
Kaksiosainen nimi
 Dorcopsis atrata  Van Deusen, 1957 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Mustametsäkenguru (Dorcopsis atrata) on Papua-Uusi-Guineassa elävä harvinainen metsäkengurulaji. Sen uhanalaisuuteen on vaikuttanut elinympäristön häviäminen ja metsästys.
Mustametsäkenguru painaa 1,8–2,3 kg. Selkäpuoli on musta, vatsapuoli ruskea. Nenä on leveä ja karvaton, korvat pienet ja pyöreät. Eturaajat ovat vahvat, mutta takajalat ovat suhteellisen hennot, ja toisin kuin monet muut kengurut, mustametsäkenguru ei ole erityisen kova hyppijä.
Mustametsäkenguruita tavataan vain Goodenough-saarella Papua-Uusi-Guineassa. Se elää vuorenrinteiden trooppisissa tammimetsissä, missä maata peittää paksu sammalten, jäkälien ja  saniaisten matto. Metsä muuttuu kaskiviljelyn vuoksi ruohomaaksi, jolloin kenguruiden elinalue pienenee. Kengurut tulevat myös ajoittain laaksoihin, missä niitä on metsästetty.
Moritz Stoppelkamp

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1986
Syntymäpaikka: Duisburg, Länsi-Saksa
Pelipaikka: keskikentän laita
Pituus: 180 cm
Seura
Seura:  SC Paderborn
Pelinumero: 11
Junioriseurat
:  Viktoria Buchholz
-2002:  MSV Duisburg
2002-2004:  Fortuna Düsseldorf
2004-2005:  Rot-Weiss Essen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005-2007 |  Rot-Weiss Essen | 36 | (2) |
| 2006-2007 | →  Rot-Weiß Erfurt (laina) | 21 | (0) |
| 2008-2010 |  Rot-Weiß Oberhausen | 46 | (9) |
| 2010-2012 |  Hannover 96 | 44 | (0) |
| 2012-2014 |  1860 München | 67 | (12) |
| 2014- |  SC Paderborn | 13 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. joulukuuta 2014.
Moritz Stoppelkamp (s. 11. joulukuuta 1986 Duisburg) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa SC Paderbornia. Pelipaikaltaan Stoppelkamp on keskikentän laitapelaaja.
Seurajoukkueura

Stoppelkamp aloitti uransa vuonna 2005 Rot-Weiss Essenissä. Vuodet 2006-2007 hän oli lainalla Rot-Weiß Erfurtissa. Vuonna 2008 Stoppelkamp siirtyi Rot-Weiß Oberhauseniin, joka oli jo kolmas Rot-Weiss-joukkue hänen urallaan. Rot-Weiss tarkoittaa suomeksi punavalkoista. Vuonna 2010 Stoppelkamp siirtyi tuolloin 2. Bundesliigasta pelanneesta Oberhausenista Bundesliiga-seura Hannover 96:teen. Hän edusti Hannoveria Bundesliigassa kahden kauden ajan pelaten 44 liigapeliä. Vuonna 2012 Stoppelkamp siirtyi takaisin 2. Bundesliigaan, nyt 1860 Müncheniin. Müncheniäkin Stoppelkamp edusti kahden kauden ajan pelaten 2. Bundesliigassa 67 peliä ja viimeistellen 12 maalia. Kesällä 2014 Stoppelkamp siirtyi Bundesliigaan historiansa ensimmäistä kertaa nousseeseen SC Paderborniin. Ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa Stoppelkamp teki Hamburger SV:tä vastaan elokuussa 2014.
Syyskuussa 2014 Stoppelkamp teki historiaa iskemällä maalin vanhaa seuraansa Hannover 96:tta vastaan. Stoppelkamp laukoi pallon 83 metristä maaliin, kun Hannoverin maalivahti oli noussut ylös tavoittelemaan tasoitusta. Stoppelkampin suoraan ilmasta laukoma 2-0 -maali on kaikkien aikojen kauimpaa Bundesliigassa tehty maali.
Käännös suomeksi
Moritz Rabinowitz

Moritz Rabinowitzin muistomerkki Haugesundissa
Moritz Moses Rabinowitz (20. syyskuuta 1887 Rajgrod, Puola – 27. helmikuuta 1942 Sachsenhausen, Saksa) oli menestyvä norjalainen liikemies. Hän joutui keskitysleirille juutalaisen syntyperänsä tähden ja menehtyi siellä.
Moritz Rabinowitz muutti Norjaan Bergeniin vuonna 1909. Vuonna 1911 hän siirtyi Haugesundiin, jossa avasi pienen vaatekaupan. Hänen liikeideansa on myydä laatuvaatteita kohtuuhintaan norjalaiselle maanviljelijä- ja työväestölle. Hän ryhtyi tuomaan Saksasta miestenvaatteita ja kenkiä. Hän avasi liikkeitä myös Bergeniin, Stavangeriin, Saudaan, Egersundiin ja Kristiansandiin. Haugesundin keskustaan ilmestyi vielä 1938 hänen moderni vaateliikkeensä Condor. Vuonna 1940 hänelle työskenteli jo 140 työntekijää.
Rabinowitz käytti yhteyksiään ja omaisuuttaan yhteisöllisesti. Jouluisin hän hankki uudet kengät orpokotien lapsille ja lähetti joululahjoja vankiloihin jaettavaksi vangeille, sekä jakoi lahjoja myös merimiesunionin ja sinisen ristin joulujuhlissa. Talvisodan sytyttyä Rabinowitz puhui Suomen tukemisen puolesta ja järjesti vaatekeräyksiä apupakettien lähettämiseksi Suomeen.
Moritz Rabinowitz oli niin ikään yhteiskuntakriitikko. Vuonna 1933 häneltä ilmestyi kriittinen kirja Hitleristä ja kansallissosialismista. Hän kirjoitti poleemisia artikkeleita myös Haugesunds Avis -nimiseen paikallislehteen. Kun saksalaiset miehittäessään Norjan saapuivat Haugesundiin, he olivat hyvin tietoisia tämän antinatsistisista kannanotoistaan.  Rabinowitz oli haluton pakenemaan, mutta suostui lähtemään Åkrafjordeniin, jossa hän piileskeli saaressa kuusi kuukautta, mutta joutui vangituksi. Hän menehtyi perheineen keskitysleireillä.
Rabinowitzin vaiheita käsittelee dokumenttielokuva Mannen som elsket Haugesund.
Aiheesta muualla

Lyhytelämäkerta norjaksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Elämäkertaa elokuvan pohjalta norjaksi
Mustjärv

Mustjärv on yleinen vironkielinen vesistönimi, joka voi tarkoittaa:
Mustjärv, järvi Peipsiäären Savastveren kylässä Virossa
Mustjärv, järvi Räpinan Nohipalon kylässä Virossa
Mustjärv, järvi Võrun Oravan kylässä Virossa
Mustjärv, järvi Võrun Tsolgon kylässä Virossa
Mustjärv, järvi Võrun Võrumõisassa Virossa
Samettiviuhkasiipi

| Samettiviuhkasiipi |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Viuhkasiivet Lophorina
Laji::  victoriae
Kaksiosainen nimi
 Lophorina victoriae  (Gould, 1850) 
Synonyymit
 Lophorina victoriae 
Katso myös
   Samettiviuhkasiipi Wikispeciesissä   Samettiviuhkasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samettiviuhkasiipi (Lophorina victoriae) on Australiassa esiintyvä paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan samettiviuhkasiipi on 23–25 cm. Koiras on selästään ja siivistään väritykseltään musta. Päälaki, kurkku, rinta ja pyrstö ovat väriltään kimaltavan vihreät. Koiras voi levittää siipensä viuhkamaisiksi. Lajin naaras on selästään ja päästään ruskea. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Rinta ja vatsa ovat vaaleanrukeat ja pilkulliset. Lajin nokka on pitkähkö ja alaspäin kaartuva.
Levinneisyys ja elinympäristö

Samettiviuhkasiipeä tavataan Australiasta Queenslandin pohjoisosasta Atherton Tablelandin tasankoalueelta. Lajin elinympäristöä ovat tasankoalueiden sademetsät ja kosteat rannikkoseutujen mangrovemetsät.
Ravinto

Samettiviuhkasiipi kaivaa pitkällä nokalla puiden kuoresta hyönteisiä, hyönteisten toukkia sekä hämähäkkieläimiä. Laji voi syödä myös hedelmiä. Toisinaan niitä ammutaan laittomasti, koska ne voivat syödä viljeltyjä hedelmiä.
Lisääntyminen

Lisääntymiskausi kestää elo-syyskuulta helmikuulle. Koiraat houkuttelevat naaraita paikalle avaamalla siipensä viuhkamaisiksi ja ääntelemällä. Kun naaras kiinnostuu, koiras ympäröi naaraan siivillään. Kun pariutuminen on ohi, koiras jättää naaraan pesimäpuuhiin yksin. Naaras munii yhdestä kahteen munaa ja hautoo niitä vajaat kolme viikkoa.
Naaras
Mustisi

Mustisi tai Mustinen on Hajalan taajaamaan sulautunut kylä Länsi-Halikossa. Kylän pohjoisosa on mäkistä ja metsäistä ja eteläosa peltoa. Kylän halkaisevat Kuninkaantie ja rantarata, joiden varrelle asutus on kehittynyt.
Mustisi on paimiolainen uudisasutuskylä ja se kuului Paimion hallintopitäjään ja Piikkiön kihlakuntaan ennen vuoden 1865 kuntajakoa. Kylän kantatila on perustettu 1300-luvun jälkeen, ja siitä on ensimmäinen maininta 1560-luvulta. Taajama-alue kehittyi Hajalan rautatieaseman myötä 1900-luvun alussa.
Moritz Wilhelm Drobisch

Moritz Wilhelm Drobisch
Moritz Wilhelm Drobisch (1802–1896) oli saksalainen matemaatikko ja filosofi. Hän oli aikansa huomattavimpia loogikkoja. Hän oli tuottelias myös musiikkiakustiikan alalla. Viimeisessä sitä koskevassa teoksessaan hän puolustaa puhdasta viritystä. Hän oli vuodesta 1824 matematiikan dosentti ja vuodesta 1826 vakinainen matematiikan professori Leipzigin yliopistossa. Hän oli ensimmäinen huomattava tieteilijä, joka 1827–1828 julkaisemillaan kirjoituksilla kannatti Johann Friedrich Herbartin psykologisia ja filosofisia perusaatteita. Hän oli jo vuodesta 1826 myös ylimääräinen filosofian professori ja 1842–1868 vakinainen matematiikan ja filosofian professori. Hän toimi sittemmin pitkään yksinomaan filosofian opettajana.
Julkaisuja

Neue Darstellung der Logik nach ihren einfachsten Verhältnissen, nebst einem logischmathematischen Anhange (1836)
Grundlehren der Religionsphilosophie (1840)
Empirische Psychologie nach naturwissenschaftlicher Methode (1842)
Die moralische Statistik und die menschliche Willensfreiheit (1867)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moritz Wilhelm Drobisch Wikimedia Commonsissa