stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thematic Apperception Test

Thematic Apperception Test eli lyhennettynä TAT on projektiivisiin testeihin kuuluva psykologinen testi, jota käytetään persoonallisuuden tutkimiseen. Sen sanotaan antavan kuvaa tutkittavan persoonallisuuspiirteistä, suhteesta itseen ja ympäröivään maailmaan, motiiveista ja tarpeista, voimavaroista ja ongelmanratkaisukyvystä.
Testissä on 30 kuvataulua, joista valitaan 20 taulun sarja, joka esitetään tutkittavalle kahdessa eri testitilanteessa, kymmenen taulua kummassakin. Tutkittavaa pyydetään kertomaan jokaisesta hänelle esitetystä kuvasta tarina, jossa kerrotaan seuraavat asiat: Mikä on johtanut kuvassa esitettyyn tilanteeseen, mitä kuvassa juuri sillä hetkellä tapahtuu, mitä kuvassa esiintyvät hahmot ajattelevat ja tuntevat sekä mitä kuvaushetken jälkeen tulee tapahtumaan.
Kuvataulut on jaettu kahteen 15 taulun sarjaan, joista jälkimmäisessä sarjassa olevat kuva-aiheet ovat ensimmäisiä erikoisempia ja dramaattisempia.
Tutkittavan antamat vastaukset sovitetaan pisteytysjärjestelmään, jollaisia ovat 'Defense Mechanisms Manual' eli DMM ja 'Social Cognition and Object Relations Scale' eli SCOR. Lopulliset testitulokset saadaan pisteytysjärjestelmän antaman tuloksen mukaan.
Testin kehitti 1930-luvulla Harvardin yliopistossa professori Henry A. Murray yhdessä Christiana D. Morganin kanssa.
Aiheesta muualla

Aronow, Edward: A Practical Guide to the Thematic Apperception Test: The TAT in Clinical Practice. Brunner-Routledge, 2001. ISBN 0-87630-944-9
Teglasi, Hedwig: Essentials of TAT and Other Storytelling Techniques Assessment . Wiley & Sons, 2001. ISBN 0-471-39469-6
Tesomajärvi (kaupunginosa)

| Tesomajärvi> Tesoma |
| --- | --- |
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Lounainen tilastoalue
Suunnittelualue:  Tesoma
Tesomajärvi, arkisesti pelkkä Tesoma,  on Tampereen kaupunginosa. Se kuuluu tilastoalueeltaan lounaiseen suuralueeseen ja Tesoman suunnittelualueeseen. Tesomajärven naapurikaupunginosia ovat Rahola ja Ristimäki, Kalkku, Ikuri, Haukiluoma, Lamminpää, Tohloppi. Tesoman tilastollisen suunnittelualueen väkiluku vuonna 2020 oli 16191, josta Tesomajärven osuus oli 1371 asukasta (Tampereen kaupunki - Tampere-tietoa). Tilastoalue kattaa Tesomajärven ohella Epilänharjun, Tohlopin, Haukiluoman, Lamminpään, Ikurin ja Ristimäen alueet.
Tesomajärven kaupunginosan asuntokanta koostuu pääosin 1960-luvulla rakennetuista kerrostaloista. Alueelle sijoittuu myös Tesoman uimahalli ja jäähalli. Vuonna 1970 valmistunut sienen muotoinen Tesoman vesitorni alakoulun yläpuoleisessa mäessä on Tampereen neljänneksi korkein paikka. Vesitornin tilavuus on 5 000 m³.
Halkaisijaltaan noin 300-metrisen ja pinta-alaltaan kuuden hehtaarin laajuisen Tesomajärven molemmilla puolilla on kaupungin uimaranta; luontaisesti järven rannat ovat suoperäiset. Järven syvin kohta on kuusi metriä. Myllyoja on lähdepohjaisen järven laskuoja järven koillisrannalla, oja kulkee Myllypuron ja Ikurin kaupunginosien kautta Nokian Vihnusjärveen, sen itäpäähän.
Palvelut

Tesomajärvi on yksi Tampereen aluekeskuksista. Kaupunginosassa sijaitsee suurin osa 
Tesoman alueen kaupallisista ja julkisista palveluista. Lisäksi kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Tesoman uimahalli ja jäähalli.
Tesomajärven keskustassa sijaitsee kauppakeskus Westeri, jossa toimivat mm.K-Supermarket  sekä terveysasema. Kaupunginosan muihin palveluihin lukeutuvat K-Market Tesomajärvenkatu, kirjasto, koulu, uimahalli, jäähalli sekä palloiluhalli. Tesomajärvellä sijaitsee myös Tesoman kirkko.
Lähiseudun palveluja ovat muun muassa Tohlopin kaupunginosassa sijaitseva Tesoman palloiluhalli sekä Ristimäen kaupunginosassa sijaitsevat Tesoman koulu ja Tesoman seisake.
Aiheesta muualla

Oma Tesoma (Arkistoitu – Internet Archive)
Tesoma-seura
Tesoman vesitorni
Kauppakeskus Westeri rakenteilla.
Mötley Crüe
Historia > Menestysalbumi Dr. Feelgood (1989–1991)

Vuonna 1989 raitistunut Mötley Crüe saavutti uransa kaupallisesti suurimman menestyksen viidennellä albumillaan Dr. Feelgood. Se oli levytetty tuottaja Bob Rockin kanssa Kanadan Vancouverissa, ja nousi vuoden 1989 lokakuussa Yhdysvaltain listaykköseksi. Kaiken kaikkiaan albumi keräsi taakseen 114 viikkoa Billboard 200 -listalla, ja se on yhä yhtyeen uran myydyin albumi. Yhtyeen jäsenet kertoivat haastatteluissa olevansa albumiin erittäin tyytyväisiä ja kuvailivat Dr. Feelgoodin olevan yhtyeen uran musiikillisesti ehein albumi. Albumin nimikkokappale ”Dr. Feelgood” ja Nikki Sixxin vuoden 1987 yliannostuksen ja hetkellisen kuoleman inspiroima vauhdikas single ”Kickstart My Heart” huomioitiin myös parhaan hard rock -esityksen Grammy-palkintoehdokkuuksilla.
Kuusinkertaisen platinalevyn rajan ylittänyt Dr. Feelgood voitti parhaan hard rock- ja heavy metal -albumin American Music Award -palkinnon, ja se sai varsin positiivisen vastaanoton myös kriitikoiden keskuudessa. Esimerkiksi yhtyeen albumille taltioitunut energisyys ja viihdyttävyys sekä vahvistunut laulunkirjoittaminen ja Bob Rockin luoma soundimaailma keräsivät kiitosta. Journalisti Mick Wall kirjoitti vuonna 2009 Dr. Feelgoodin olleen Mötley Crüen ensimmäinen albumi, jolla yhtye ”teki itsensä tunnetuksi nimenomaan musiikillaan”, ja sanoi pitävänsä albumia ”yhtyeen uran kohokohtana.” Albumin menestyksen myötä Mötley Crüe ja Elektra Records solmivat yhdessä uuden arvoltaan 25 miljoonan dollarin levytyssopimuksen.
Dr. Feelgoodin jälkeinen mittava kaksi vuotta kestänyt Dr. Feelgood World Tour -maailmankiertue osoittautui yhtyeelle raskaaksi ja kuluttavaksi kokemukseksi. Yhtye erotti myös pitkäaikaisen managerinsa Doc McGheen, jonka toimintaan se oli tyytymätön. McGheen tehtävän sai hoitaakseen täysipäiväisesti Doug Thaler. Yhtyeen jäsenten välille syntynyt jännite sen sijaan purkautui, kun yhtye ajautui jälleen alkoholi- ja huumeriippuvaisuuden kouriin. Mötley Crüen sisällä kytevien erimielisyyksien kärjistyminen tapahtui kuitenkin vasta Dr. Feelgood -kiertueen päättymisen jälkeen vuonna 1992, kun laulaja Vince Neilin ja muun yhtyeen tiet erosivat.
Historia > Vince Neilin paluu laulajaksi (1997–1999)

Alkuperäisen Mötley Crüen ensimmäinen yhteinen albumi Vince Neilin paluun jälkeen oli kesäkuussa 1997 päivänvalon nähnyt Generation Swine, joka oli ollut tekeillä jo vuodesta 1995. Yhtyeestä taka-alalle jäänyt John Corabi nosti yhtyettä vastaan oikeusjutun piakkoin albumin julkaisemisen jälkeen vuoden 1997 heinäkuussa. Hän syytti kanteessaan muiden jäsenten syyllistyneen sopimusrikkeeseen, petokseen ja herjaamiseen ja väitti, ettei hän ollut yhtyeen jäsenenä ollessaan saanut hänelle kuuluvia palkkioita tekijänoikeuksista. Corabi väitti myös kirjoittaneensa noin kahdeksankymmentä prosenttia Generation Swinen kappalemateriaalista, mutta hänet on merkitty tekijäksi ainoastaan albumin kappaleissa ”Flush” ja ”Let Us Pray”.
Generation Swine nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan sijalle neljä, ja Mötley Crüe vastaanotti albumista kultalevyn elokuussa. Lupaava alku kuitenkin katkesi pian, sillä albumin vastaanotto kriitikoiden keskuudessa oli vaisu eikä se menestynyt kaupallisesti odotetulla tavalla alkuperäisen kokoonpanon yhteenpaluusta huolimatta.
Vuonna 1998 Mötley Crüen ja levy-yhtiö Elektra Recordsin välinen levytyssopimus päättyi, ja yhtye sai itselleen täyden päätäntävallan levytysuransa tulevaisuudesta ja tulevista julkaisuistaan. Lisäksi Mötley Crüesta tuli eräs harvoista yhtyeistä ja artisteista, joilla on omistus- ja levitysoikeus omaan tuotantoonsa. Elektran kanssa päättyneen sopimuksen jälkeen yhtye perusti oman levy-yhtiönsä Mötley Recordsin, jonka avulla yhtye toi jo vuoden 1998 marraskuussa markkinoille uuden kokoelma-albumin Greatest Hits, joka sisälsi myös kaksi uutta kappaletta: ”Bitter Pill” ja ”Enslaved”. Vuonna 1999 Mötley Records julkaisi koko aiemman Mötley Crüe -tuotannon uudelleen rajoitettuna, Crücial Crüe -nimisenä levysarjana. Uusintapainoksilla oli alkuperäisten albumien lisäksi mukana eri demoja, live- ja instrumentaalikappaleita sekä ennen julkaisemattomia kappaleita. Lisäksi kesäkuussa 1999 julkaistiin julkaisemattomia ja harvinaisempia kappaleita, demoja sekä live-versioita sisältänyt kokoelma-albumi Supersonic and Demonic Relics.
Rumpali Tommy Lee jätti yhtyeen vuonna 1999. Leen mielestä Mötley Crüe oli Vince Neilin paluun jälkeen edennyt väärään suuntaan, eikä hän tullut toimeen Neilin kanssa. Hän oli ajautunut vaikeuksiin myös yksityiselämässään ja saanut vankeustuomion vuonna 1998 vaimonsa Pamela Andersonin pahoinpitelemisestä, ja oli vankilatuomionsa aikana päättänyt jättää Mötley Crüen ja keskittyä uransa sooloartistina. Leen yksityiselämän ongelmien vuoksi Mötley Crüen oli kieltäydyttävä tarjouksista soittaa lukuisilla eri festivaaleilla vuoden 1999 aikana. Vince Neilin mukaan muu yhtye oli saanut puhelinsoiton Leen asianajajalta, joka oli vain ilmoittanut, että rumpali ”ei tulisi enää takaisin.” Leen korvasi aiemmin muun muassa Ozzy Osbournen yhtyeessä soittanut Randy Castillo.
Historia > Alkuperäinen kokoonpano jälleen yhdessä (2004–2007)

Vuoden 2004 syyskuussa Nikki Sixx ilmoitti, että hän oli aloittanut Vince Neilin kanssa uuden Mötley Crüe -kappalemateriaalin työstämisen. Alkuperäinen kokoonpano levytti yhdessä kaksi uutta kappaletta, jotka olivat alun perin pop-punkyhtye Simple Planin kirjoittama ”If I Die Tomorrow” ja Sixxin ja lauluntekijä James Michaelin kirjoittama ”Sick Love Song”. Lisäksi albumi sisälsi cover-version The Rolling Stonesin kappaleesta ”Street Fighting Man”, jossa rumpuja soitti aiemmin muun muassa Guns N’ Rosesissa soittanut Josh Freese. Kaikki kolme kappaletta sisältyivät vuoden 2005 kokoelma-albumille Red, White & Crüe, joka nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan kuudenneksi ja ylitti platinalevyn myyntirajan.
Mötley Crüen alkuperäinen kokoonpano aloitti vuoden 2005 helmikuussa ensimmäisen yhteisen kiertueensa sitten vuoden 1999 konsertoidessaan Puerto Ricon San Juanissa. Kiertue kantoi nimeä Red, White & Crüe ... Better Live Than Dead Tour. Vuonna 2005 yhtye esiintyi myös Paul Bensonin ja Matt Sullivanin käsikirjoittamassa animaatiokomediaelokuvassa Disaster!. Vuosina 2005–2006 yhtye kiersi Pohjois-Amerikassa, Australiassa ja Japanissa Carnival of Sins Tour -kiertueen merkeissä. Kiertueen Grand Rapidsin -konsertista taltioitiin livealbumi ja DVD Carnival of Sins: Live, joista molemmat julkaistiin vuonna 2006. Albumi ylitti Yhdysvalloissa platinalevyn myyntirajan, kun taas DVD myi kolminkertaiseen platinalevyyn oikeuttavan määrän.
Vuonna 2006 yhtye sai tähden kuuluisalle Hollywood Walk of Fame -kävelykadulle. Yhtye teki myös yhteisen Route of All Evil Tour -kiertueen yhdessä Aerosmith-yhtyeen kanssa. Vuoden 2007 kesäkuussa yhtye teki kiertueen Euroopassa ja sen oli määrä konsertoida myös Suomessa Helsingin jäähallissa, mutta alkuperäinen konsertti jouduttiin perumaan viime hetkellä yhtyeen soittimien, taustarakennelmien ja teknisten varustuksen jäätyä lentokentälle Milanoon, Italiaan, jossa yhtyeen rahtikone ei ollut saanut lähtölupaa. Kalusto-ongelmista johtuen konsertti toteutui kaksi päivää myöhemmin.
Vuoden 2007 yhtye haastoi rumpali Tommy Leen manageri Carl Stubnerin ja Sanctuary Artist Management Inc. -yhtiön oikeuteen. Yhtyeen jäsenet väittivät, että Stubner oli aiheuttanut toiminnallaan yhtyeelle taloudellisia haittoja, markkinoinut Leen yhtyeen ulkopuolisia projekteja liian paljon Mötley Crüen toimintaan nähden, sekä ohjanneen Leen esiintymään muun muassa tositelevisiosarjoissa, joista oli koitunut haittaa Leen imagolle ja yhtyeen brändille. Yhtyeen mukaan Lee oli liian kiireinen Stubnerin sopimien televisioprojektien kanssa ehtiäkseen kiertueelle Mötley Crüen kanssa, mikä oli tuottanut yhtyeelle kahdeksan miljoonan dollarin menetyksen lipputuloissa ja oheistuotemyynnissä. Oikeusjutun uutisoitiin päättyneen vuonna 2008 osapuolten välillä tehdyn sopimuksen myötä.
Historia > The Final Tour -kiertue ja uran päätös (2014–2016)

Vuoden 2014 tammikuussa Mötley Crüe järjesti Hollywoodissa tiedotustilaisuuden, jossa yhtye ilmoitti lopettavansa uransa tulevan The Final Tour -kiertueensa myötä. Yhtyeen jäsenet allekirjoittivat niin sanotun Cessation Of Touring Agreement -sopimuksen, jonka tehtävänä on varmistaa, ettei Mötley Crüe tulisi kiertueen päätyttyä enää esiintymään yhdessä. The Final Tour -kiertueen ilmoitettiin käynnistyvän vuonna 2014 Pohjois-Amerikasta 70 konsertilla, joissa yhtyeen lämmittelijänä toimisi Alice Cooper, ja jatkuvan sen jälkeen muihin maanosiin.
The Final Tour oli eräs kiertuevuoden 2014 tuottoisimmista, sillä yhtyeen konsertteihin myytiin vuoden aikana lähes miljoona lippua, ja sen tuotto ylitti 45 miljoonan dollarin rajan. Ennen kiertueen Euroopan-osion julkistamista yhtye aloitti sosiaalisessa mediassa ja verkkosivustollaan #demandthecrue-kampanjan, jonka avulla fanien ympäri maailman oli mahdollista toivoa yhtyettä esiintymään kotimaahansa. Yhtye saapui The Final Tourin myötä konsertoimaan myös Suomeen, jossa yhtye soitti Helsingin Hartwall Arenalla vuoden 2015 marraskuussa.
Mötley Crüe soitti viimeisen konserttinsa vuoden 2015 uudenvuodenaattona Los Angelesin Staples Centerissä. Konsertin viimeisenä kappaleena ja ainoana encore-numeronaan yhtye soitti vuoden 1985 albuminsa Theatre of Pain balladin ”Home Sweet Home”. Konsertti taltioitiin livealbumiksi sekä DVD- ja Blu-ray-tallenteeksi The End: Live in Los Angeles, joka julkaistiin vuonna 2016. Konserttitaltiointi esitettiin myös televisiossa muun muassa Suomessa, jossa sen esitti Yle Teema. Tommy Lee sanoi vuonna 2016, etteivät yhtyeen jäsenet olleet hyvästelleet toisiaan viimeisen konsertin jälkeen, ja ettei hän ollut pitänyt yhteyttä Nikki Sixxin tai Vince Neilin kanssa lainkaan. Nikki Sixx kommentoi vuonna 2017 yhtyeen lopettaneen, koska sen jäsenillä ei ollut enää yhteistä visiota, ja sanoi, että yhtyeen tarina ”ei päättynyt hyvällä tavalla”.
Kokoonpano

Vince Neil – laulu, rytmikitara (1981–1992, 1996–2015, 2018–)
Nikki Sixx – basso, taustalaulu ja kosketinsoittimet (1981–2015, 2018–)
Mick Mars – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu (1981–2015, 2018–)
Tommy Lee – rummut, taustalaulu ja kosketinsoittimet (1981–1999, 2004–2015, 2018–)
John5 – kiertuemuusikko. soolo- ja rytmikitara, taustalaulu, korvaa Mick Marsin (2022-)
Kokoonpano > Yhtyeessä soittaneet

John Corabi – laulu, rytmikitara ja kosketinsoittimet (1992–1996)
Randy Castillo – rummut (1999–2002)
Samantha Maloney – rummut (kiertueella vuosina 2000–2002, jäsenenä 2002–2004)
Diskografia > Studioalbumit

Too Fast for Love (1981)
Shout at the Devil (1983)
Theatre of Pain (1985)
Girls, Girls, Girls (1987)
Dr. Feelgood (1989)
Mötley Crüe (1994)
Generation Swine (1997)
New Tattoo (2000)
Saints of Los Angeles (2008)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Raw Tracks (1988)
Raw Tracks vol. 2 (1990)
Decade of Decadence (1991; vuosien 1981–1991 parhaat)
Quaternary (1994)
Greatest Hits (1998)
Supersonic and Demonic Relics (1999)
Music to Crash Your Car To, Vol. 1 (2003)
Music to Crash Your Car To, Vol. 2 (2004)
Loud as Fuck (2004; kokoelmalevy ja DVD)
Red, White & Crüe (2005)
Greatest Hits (2011)
The Dirt Soundtrack (2019)
Diskografia > Livealbumit

Live: Entertainment or Death (1999)
Carnival of Sins (2005)
The End: Live in Los Angeles (2016)
Diskografia > Singlet

1981 ”Stick to Your Guns / Toast of the Town”
1981 ”Live Wire”
1983 ”Too Young to Fall in Love”
1983 ”Looks That Kill”
1985 ”Smokin' in the Boys Room”
1985 ”Home Sweet Home”
1987 ”Girls, Girls, Girls”
1987 ”Wild Side”
1989 ”You're All I Need”
1989 ”Dr. Feelgood”
1989 ”Kickstart My Heart”
1990 ”Without You”
1990 ”Don't Go Away Mad (Just Go Away)”
1990 ”Same Ol' Situation”
1991 ”Primal Scream”
1991 ”Anarchy in the U.K.”
1992 ”Home Sweet Home ('91 remix)”
1994 ”Hooligan's Holiday”
1994 ”Misunderstood”
1994 ”Smoke the Sky”
1997 ”Afraid”
2001 ”Hell on High Heels”
2005 ”If I Die Tomorrow”
2005 ”Sick Love Song”
2008 ”Saints of Los Angeles”
2008 ”Motherfucker of the Year”
2008 ”White Trash Circus”
2012 ”Sex”
2019 ”The Dirt (Est. 1981)”
Diskografia > Videotallenteet

1986 Uncensored (VHS/Laserdisc)
1990 Dr. Feelgood, the Videos (VHS/Laserdisc)
1992 Decade of Decadance '81-'91 (VHS/Laserdisc)
1998 Behind the Music: Mötley Crüe (DVD)
2001 Lewd, Crüed & Tattooed (DVD)
2003 Greatest Video Hits (DVD)
2005 Classic Mötley Crüe: Universal Masters DVD Collection (DVD)
2005 Mötley Crüe: Broadcasting Live/U.S.Festival 1983 25th Anniversary Edition (DVD)
2006 Carnival of Sins (DVD)
2009 Mötley Crüe: Cruefest 1. (DVD)
2016 The End: Live in Los Angeles (DVD)
Kirjallisuutta

Sixx, Nikki; Mars, Mick; Lee, Tommy; Neil, Vince ja Strauss, Neil: Mötley Crüe: The Dirt – Törkytehdas. 2001. Alkuperäisteos The Dirt: Confessions of the World’s Most Notorious Rock Band, ISBN 0-06-098915-7. Suomentanut Kärkkäinen, Sami. Like Kustannus, ISBN 978-952-471-015-2, 2005. Uudistettu laitos ISBN 978-952-471-985-8, 2007.
Sixx, Nikki ja Gittins, Ian: Heroiinipäiväkirja. 2007. Alkuperäisteos The Heroin Diaries: A Year in the Life of a Shattered Rock Star, ISBN 978-0-7434-8628-6. Suomentanut Gaily, Yasir. Like Kustannus, ISBN 978-952-01-0114-5, 2008.
Neil, Vince ja Sager, Mike: Tatuointeja ja tequilaa. 2010. Alkuperäisteos Tattoos & Tequila: To Hell and Back with One of Rock’s Most Notorious Frontmen, ISBN 978-0-446-54804-5. Suomentanut Männistö, Kim. Like Kustannus, ISBN 978-952-01-0534-1, 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mötley Crüe Wikimedia Commonsissa
| n k Mötley Crüe |
| --- | --- |
 Vince Neil  Nikki Sixx  Mick Mars  Tommy Lee  John5   John Corabi  Randy Castillo  Samantha Maloney 
Studioalbumit:  Too Fast for Love  Shout at the Devil  Theatre of Pain  Girls, Girls, Girls  Dr. Feelgood  Mötley Crüe  Generation Swine  New Tattoo  Saints of Los Angeles 
Kokoelmat:  Raw Tracks  Raw Tracks vol. 2  Decade of Decadence  Quaternary  Greatest Hits  Supersonic and Demonic Relics  Music to Crash Your Car To, Vol. 1'  Music to Crash Your Car To, Vol. 2  Loud as Fuck  Red, White & Crüe  Greatest Hits  The Dirt Soundtrack 
Livealbumit:  Live: Entertainment or Death  Carnival of Sins  The End: Live in Los Angeles 
Singlet:  ”Stick to Your Guns / Toast of the Town”  ”Live Wire”  ”Too Young to Fall in Love”  ”Looks That Kill”  ”Smokin' in the Boys Room”  ”Home Sweet Home”  ”Girls, Girls, Girls”  ”Wild Side”  ”You're All I Need”  ”Dr. Feelgood”  ”Kickstart My Heart”  ”Without You”  ”Don't Go Away Mad (Just Go Away)”  ”Same Ol' Situation”  ”Primal Scream”  ”Anarchy in the U.K.”  ”Home Sweet Home ('91 remix)”  ”Hooligan's Holiday”  ”Misunderstood”  ”Smoke the Sky”  ”Afraid”  ”Hell on High Heels”  ”If I Die Tomorrow”  ”Sick Love Song”  ”Saints of Los Angeles”  ”Motherfucker of the Year”  ”White Trash Circus”  ”Sex”  ”The Dirt (Est. 1981)” 
Videografia:  Uncensored  Dr. Feelgood, the Videos  Decade of Decadance '81-'91  Behind the Music: Mötley Crüe  Lewd, Crüed & Tattooed  Greatest Video Hits  Classic Mötley Crüe: Universal Masters DVD Collection  Mötley Crüe: Broadcasting Live/U.S.Festival 1983 25th Anniversary Edition  Carnival of Sins  Mötley Crüe: Cruefest 1.  The End: Live in Los Angeles 
Muuta:  diskografia 
Los Angelesin Sunset Stripillä sijaitseva Whisky a Go Go on liitetty Mötley Crüen historiaan ja sen jäseniin tiiviisti. Se oli 1980-luvulla keskeinen keikkapaikka ja yhtyeen suosima yökerho.
Mötley Crüe vuonna 1983 albumin Shout at the Devil kuvituksessa. Ylärivissä Nikki Sixx ja Vince Neil, alarivissä Mick Mars ja Tommy Lee.
Yhtyeen basisti ja keskeisin lauluntekijä Nikki Sixx vuonna 2007.
Rumpali Tommy Lee vuonna 2005.
John Corabi lauloi yhtyeessä yhden studioalbumin ja EP:n ajan.
Laulaja Vince Neil vuonna 2007.
Kitaristi Mick Mars kuvattuna konsertissa vuonna 2005.
Basisti Nikki Sixx ja kitaristi Mick Mars esiintymässä Red, White & Crüe -kiertueella Glasgow’ssa vuonna 2005.
Yhtye kuvattuna konsertin jälkeen vuonna 2008, vasemmalta: Nikki Sixx, Tommy Lee, Mick Mars ja Vince Neil.
Mötley Crüe konsertoimassa Helsingissä Kaisaniemen puistossa vuonna 2012.
Mötley Crüe sai vuonna 2006 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Oldfield Thomas

Michael Rogers Oldfield Thomas
Oldfield Thomas (21. helmikuuta 1858 – 16. kesäkuuta 1929) oli brittiläinen eläintieteilijä.
Oldfield Thomas työskenteli Natural History Museumille ja luokitteli noin 2 000 uutta eläinlajia ja alalajia. Hän meni naimisiin varakkaan perijättären kanssa, mikä mahdollisti hänet palkkaamaan lajien kerääjiä. Hän teki itsemurhan vuonna 1929 vaimonsa kuoleman jälkeen.
Theofano Anastaso

Theofano  keisari Konstantinos VII kuolinvuoteen luona.
Theofano Anastaso (kreik. Θεοφανώ) oli 900-luvulla Bysantin valtakunnan keisarinna. Hän oli kahden Bysantin keisarin vaimo, Romanos II:n (hallitsi 959–963) ja sen jälkeen Nikeforos II Fokasin (hallitsi 963–969), sekä kahden keisarin ja yhden suuriruhtinattaren äiti: Basileios II:n (hallitsi 976–1025), Konstantinos VIII:n (hallitsi 1025–1028) sekä Anna Porfyrogenitan, joka avioitui vuonna 988 Kiovan suuriruhtinaan Vladimir Suuren kanssa.
Elämäkerta

Tuleva keisarinna syntyi kreikkalaiseen perheeseen Lakoniassa (ilmeisesti Spartassa) noin vuonna 941.
Bysantin historioitsija Leon Diakonos kertoi hänestä seuraavasti: ”Theofano oli aikansa kaunein, viettelevin ja hienostunein nainen. Hän oli myös kyvykäs, kunnianhimoinen ja paha.” Hän oli konstantinopolilaisen tavernan pitäjän tytär. Hänen alkuperäinen nimensä oli Anastasia (lempinimi Anastaso). Hän ihastui nuoreen kruununperijä Romanos II:een, joka hankkiutui eroon nimellisestä vaimostaan Bertasta. He menivät naimisiin Romanosin isän Konstantinos VII:n vastusteluista huolimatta. Sen jälkeen nuori nainen pääsi valtaistuimelle. Hän otti uudeksi nimekseen Theofano (Makedonian dynastian pyhän keisarinna Theofano Mariniaken mukaan). Konstantinoksen kuoleman jälkeen Theofano pakotti Romanoksen karkottamaan palatsista tämän sisaren, joka suljettiin luostariin. Romanoksen äiti, keisarinna Helena, kuoli varsin pian sen jälkeen. Keisari Romanos nautti elämästään varsin lyhyen ajan. Hän ehti olla keisarina vain neljä vuotta (vuosina 959–963).
Juonikas keisarinna Theofano ei ollut hukannut aikaa, vaan oli saattanut pauloihinsa vanhan sotapäällikkö Nikeforos Fokasin. Hänet julistettiin nuorten keisariveljesten huoltajaksi. Tämän jälkeen Nikeforos nimitytti itsensä keisariksi ja otti nimen keisari Nikeforos II Fokas. Nikeforoksella oli vielä hiukan siveyttä jäljellä ja niinpä hän lähetti Theofanon keisarin palatsista Blakhernain palatsiin, Konstantinopolin luoteispuolelle. Nikeforos päätti kuitenkin mennä naimisiin Theofanon kanssa jo 20. syyskuuta 963. Julmaa ja syrjäänvetäytyvää keisari Nikeforosta vastaan tehtiin salaliitto hänen oltuaan vallassa kuusi vuotta. Salaliiton johdossa olivat Thefano ja hänen rakastajansa sekä Nikeforosin hyvä ystävä, Johannes Tzimiskes. Nikeforos tapettiin julmasti.
Valtaan tultuaan Johannes otti nimen keisari Johannes I Tzimiskes. Tässä Theofano oli tehnyt virhelaskelman, koska keisari heitti hänet ulos palatsista. Konstantinopolin patriarkka Polyeuktos kieltäytyi kruunaamasta Johannesta keisariksi, jos Theofanoa ei rangaistaisi. Keisari lähetti juonittelevan Theofanon karkotukseen Prinkipoksen saarelle, josta hän pystyi vielä katselemaan vanhan hallituskaupunkinsa suuntaan.. Hän onnistui kuitenkin pakenemaan saarelta ja piiloutui Hagia Sofian katedraalin seinien suojiin turvaan. Hänet kuitenkin haettiin sieltä ja lähetettiin kaukaiseen armenialaiseen luostariin, josta hän pääsi takaisin palatsiin vasta keisari Johannes I Tzimiskesin kuoleman jälkeen vuonna 976. Hän oli kärsinyt niin paljon viimeisten vuosiensa aikana, että palatsin annaaleissa häneen liittyviä tapahtumia ei enää kerrottu. Hänet haudattiin Pyhien apostolien kirkkoon kahden keisarimiehensä viereen..
Arvo Thauvón

Arvo Immanuel Thauvón
Arvo Immanuel Thauvón (4. lokakuuta 1888 Turola – 3. maaliskuuta 1918 Mouhu, Mäntyharju) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Misse-joella Saksan itärintamalla. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ja kaatui Mouhun taistelussa.