stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martin Munkácsi
Elämä ja ura

Munkácsi oli Unkarissa asuessaan sanomalehdentoimittaja ja valokuvaaja ja oli erikoistunut urheiluun. Siihen aikaan varsinaisia urheilukuvia voitiin ottaa vain ulkona päivänvalossa. Munkácsin keksintö oli tehdä urheiluvalokuvista hyvin huolellisesti sommiteltuja toimintavalokuvia, jotka edellyttivät sekä taiteellista silmää että teknistä taitoa.
Munkácsin läpimurto tapahtui kohtalokkaan tappelun kuvaamisen ansiosta. Nuo kuvat vaikuttivat taposta syytetyn oikeudenkäynnin lopputulokseen, ja Munkácsista tuli niiden ansiosta tunnettu. Kuvien tuoma julkisuus auttoi häntä saamaan työtä Berliinissä vuonna 1928 Berliner Illustrirte Zeitungissa, jossa hänen ensimmäinen julkaistu kuvansa esitti lätäkön halki syöksyvää kilpa-autoa. Hän työskenteli myös muotilehti Die Damelle.
Hän ei kuvannut pelkästään urheilua ja muotia vaan vielä enemmän berliiniläisiä, rikkaita ja köyhiä, kaikissa heidän puuhissaan. Hän kävi kuvaamassa Ullmanin kustantamon julkaisemassa Berliner Illustrirte Zeitungissa julkaistuihin kuva-aukeamiin Turkissa, Sisiliassa, Egyptissä, Lontoossa, New Yorkissa ja kuten tiedetään Liberiassa.
Häntä kiehtoivat nykyajan vauhti ja uudet jännittävät kuvauspaikat, etenkin lentäminen. On ilmakuvia, on ilmassa otettuja kuvia naisten lentokouluista, on Zeppelinistä käsin otettuja kuvia, kuten kuvat jotka hän otti matkalla Brasiliaan lentäessään yli laivan, jonka matkustajat vilkuttavat yläpuolellaan olevalle ilma-alukselle.
21. maaliskuuta 1933 hän valokuvasi pahaenteisen "Potsdamin päivän", jolloin iäkäs presidentti Paul von Hindenburg ojensi Saksan Adolf Hitlerin käsiin. Berliner Illustrirte Zeitungin toimeksiannosta hän kuvasi Hitlerin sisäpiiriä, missä oli oma irvokkuutensa, sillä hän oli juutalainen ja ulkomaalainen.
Berliner Illustrirte Zeitung kansallistettiin vuonna 1934, sen juutalainen päätoimittaja Kurt Korff erotettiin ja sen uutta luova valokuvaus korvattiin kuvilla saksalaisista sotajoukoista.
Munkácsi lähti New Yorkiin, missä hän solmi 100 000 dollarin sopimuksen muotialan huippulehden Harper's Bazaarin kanssa. Kekseliäästi hän lähti usein kuvaamaan ulos studiosta, rannalle, maatiloille, lentokentälle. Hän teki yhden ensimmäisistä artikkeleista, joka oli kuvitettu alastonkuvilla viihdelehdessä.
Hänen ottamissaan muotokuvissa ovat olleet muun muassa Katharine Hepburn, Leslie Howard, Jean Harlow, Joan Crawford, Jane Russell, Louis Armstrong, ja kuviin kuuluu myös Fred Astairesta otettu loistava tanssikuva.
Monien onnettomien yhteensattumien jälkeen loistava ja juhlittu Munkácsi kuoli köyhänä ja kiisteltynä. Eräät yliopistot ja museot kieltäytyivät ottamasta vastaan hänen arkistoaan, ja se hajosi pitkin maailmaa.
Berliiniläisen Ullsteinin kustantamon arkisto ja hampurilainen F. C. Gundlachin kokoelma sisältävät kaksi laajinta Munkácsin teosten kokoelmaa.
Munkácsin vaikutus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Ajattele samalla kun laukaiset. | ” |
– Martin Munkácsi
Vuonna 1932 nuori Henri Cartier-Bresson, joka oli tuolloin itsenäinen valokuvaaja, joka kirjasi matkojaan ja ystäviään, näki Munkácsin valokuvan Kolme poikaa Tanganjika-järvellä, jonka tämä oli ottanut liberialaisella rannalla. Cartier-Bresson sanoi myöhemmin: "Minulle tämä valokuva oli se kipinä, joka sytytti innostukseni. Tajusin yhtäkkiä, että vangitsemalla hetken valokuva tavoittaa ikuisuuden. Se on ainoa minuun vaikuttanut valokuva. Kuvassa on sellaista intensiteettiä, sellaista elämäniloa, ihmeen kokemusta, että se kiehtoo minua yhä vieläkin." Hän on toistanut saman useita kertoja elämänsä aikana, kuten siteeratussa lauseessaan: "Yhtäkkiä tajusin, että valokuva kiinnittää ikuisuuden hetkeen. Se on ainoa minuun vaikuttanut valokuva. Kuvassa on sellaista intensiteettiä, sellaista spontaaniutta, sellaista elämäniloa, sellaista ihmettä, että yhä vielä tänäänkin se hämmästyttää minua."
Richard Avedon sanoi Munkácsista: "Hän toi ennen niin ilottomaan, rakkaudettomaan, valehtelevaan taiteeseen hipaisun onnea ja rehellisyyttä ja naisen rakkauden. Nyt se, mitä kutsutaan muotimaailmaksi, on kansoitettu Munkácsin lapsilla, hänen perillisillään.... Munkácsin taide perustui siihen, millaista hän halusi elämän olevan, ja hän halusi sen olevan loistokasta. Ja se oli." Harper's Bazaarin juhlittuna muotikuvaajana hänellä oli taito liittää kuviinsa myös huumoria.
Järjestäessään vuonna 2007 näyttelyn Henri Cartier-Bresson’s Scrapbook: Photographs, 1932–46 International Center of Photography järjesti samassa yhteydessä Munkácsin valokuvien näyttelyn, jonka nimi oli Martin Munkácsi: Think While You Shoot! ("Martin Munkácsi: Ajattele samalla kun laukaiset") Vuonna 2009 neworkilainen Howard Greenberg Gallery järjesti Edward Steichenin ja Munkácsin valokuvien yhteisnäyttelyn.
Munkácsin tunnusmerkki oli liikkeen käyttö, jota hänen jälkeensä ovat monet valokuvaajat jäljitelleet.
Aiheesta muualla

Unkarilaiset mestarit Brassaï, Capa, Kertész, Moholy-Nagy, Munkácsi, näyttely ja kuvia, Valokuvakeskus Nykyaika
Martin Munkácsin valokuvia
Munkacsi Edition at Redhippo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Murjajoki

| Murjajoki Морье, Morje |
| --- | --- |
 Murjajoki entisen Purnun kylän luona
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Seuloskoi
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Murjajoen valuma-alue
Pinta-ala:  478 km²  
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Hepojärvi, Toksova 
 :  60.1797°N, 30.6077°E
Laskupaikka:  Laatokka, Murja
 :  60.1634°N, 31.0381°E
Sivu-uomat:  Lepsari, Korioja, Ragozinka
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  65 m mpy. 
Laskukorkeus:  4,8 m  
Korkeusero:  60,2 m
Pituus:  43 km  
Kaltevuus:  1,4 m/km
Muuta
Murjajoki  tai Murjejoki  (ven. Мо́рье, Morje, Мо́рья, Morja ) on Nevan vesistöön kuuluva joki Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se virtaa Toksovan länsipuolella sijaitsevasta Hepojärvestä laajojen metsä- ja suoalueiden läpi ja laskee Laatokkaan lähellä Murjan kylää.
Pieni pato uomassa
Virtapaikka lähellä alauoksua
Vanha kartta vuodelta 1954
Kaljaasi Ihana

| Ihana |
| --- | --- |
 Kaljaasi Ihana kotisatamansa edustalla.
Tyyppi:  kaksimastoinen kaljaasi
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Luvia
IMO-numero:  –
Tunnuskirjaimet:  OJOV
Omistaja:  Perinnelaivayhdistys Ihana ry
Rakennustelakka:  Laitakari, Luvia
Kölinlasku:  2006
Vesillelasku:  2010
Luovutettu:  2011
Tekniset tiedot
Pituus:  27,9 m
Leveys:  6,2 m
Syväys:  2,0 m
Uppouma:  85 t
Kaljaasi Ihana on Luvialla Satakunnassa rakennettu purjealus. Aluksen suunnittelu aloitettiin vuonna 2005 ja varsinainen rakentaminen seuraavana vuonna. Vesillelasku tapahtui vuonna 2010 ja neitsytpurjehdus kesällä 2011. Aluksen kotisatama on Luvian Laitakari.
Luvialla on pitkät perinteet purjealusten rakentamisessa. 1500-1900-luvulla Luvialla on tiettävästi rakennettu runsaat neljäsataa eri tyyppistä purjealusta, viimeinen vuonna 1919. Ihanan rakentamiseen ryhdyttiin paikkakunnan vanhan laivanrakennustaidon henkiinherättämiseksi. Kaljaasi Ihanan rakentamisen talkootyönä organisoi Perinnelaivayhdistys Ihana ry. Kokonaisustannukset olivat noin 1,2 miljoonaa euroa, talkootyön osuus 37 prosenttia ja Euroopan unionin tuen 39 prosenttia. Loppurahoitus tuli kunnilta ja yksityisiltä rahoittajilta.
Laivan piirustusten pohjana käytettiin Luvialla vuonna 1907 rakennetun kaljaasi Marsin piirustuksialähde?. Laiva rakennettiin puusta. Materiaalina käytettiin pohjassa ja kölirakenteissa kuusta, kun taas kyljet ovat mäntyä ja kansirakenteet ja mastot lehtikuusta. Ihana on varsinaisesti purjealus, mutta siinä on myös 280 hevosvoiman dieselmoottori. Aluksen pituus on 27,9 metriä ja leveys 6,2 metriä. Syväys on 2,00 metriä ja purjeiden kokonaispinta-ala 320 m².
Kaljaasi Ihana laskettiin vesille 23. heinäkuuta 2010. Vesillelaskua seurasi Laitakarissa 7 000-henkinen yleisö, joukossa presidentti Tarja Halonen puolisoineen. Alus osallistui kesän aikana Turussa Tall Ships Race -tapahtumaan. Saman vuoden syksyllä julkaistiin kaljaasi Ihanan suunnittelusta ja rakentamisesta kertova kirja.
Kirjallisuutta

Timo Kause, Kaljaasi Ihana, koonnut ja kirjoittanut Timo Kause, Luvia : Kaljaasi Ihana, 2011 ISBN 978-952-92-9471-8
Aiheesta muualla

Video Ihana-risteilyltä
Anna Murdoch Mann

| Anna Murdoch Mann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1944 (ikä 80–81)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anna Murdoch Mann, o.s. Torv (s. 1944 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilais-australialainen kirjailija. Hän muutti Australiaan Skotlannista 1954.
Murdoch työskenteli toimittajana Sydneyssä Daily Mirrorissa ja myöhemmin Australianissa. Hän avioitui lehtimoguli Rupert Murdochin kanssa 1966. Anna Murdoch on matkustellut eri puolilla maailmaa ja asunut Lontoossa ja New Yorkissa. Hän suoritti 1984 masters-tutkinnon New Yorkin yliopistossa pääaineinaan kirjallisuus ja mytologia. Murdochit erosivat 1998, ja Anna Murdoch avioitui 1999 newyorkilaisen William Mann kanssa.
Murdoch Mannin äiti oli skotlantilainen kemiallisen pesulan omistajaperheen tytär Sylvia Braida ja isä virolaissyntyinen merimies Jacob Torv, joka oli tullut Britanniaan vähän ennen toista maailmansotaa. Perhe lähti Australiaan 1953, mutta heidän perustamansa yritys meni vararikkoon. Vanhemmat erosivat, ja Anna Torvista tuli sisarustensa äitihahmo. Hän meni työhön Rupert Murdochin omistamaan Daily Mirroriin. Anna ja Rupert Murdoch avioituivat 1967. He saivat kolme lasta. Hän oli vähällä joutua kidnapatuksi, mutta perheen autoa ajoi sattumalta toinen henkilö, joka kaapattiin hänen sijastaan. Hän alkoi opiskella ja suoritettuaan masters-tutkinnon hän kirjoitti esikoisteoksensa Omaksi kuvakseen ja pian toisen,Family Business, joka on heikosti kätketty kuvaus siitä, miten Murdoch otti 1960-luvun lopulla haltuunsa brittiläisen tabloidin News of the Worldin. Avioliitto kariutui, kun Murdoch rakastui nuoreen kiinalaisnaiseen. Eron jälkeen Anna Murdoch avioitui William Mannin kanssa.
Murdoch Mannin veljentytär on australialainen näyttelijä Anna Torv.
Suomennetut teokset

Omaksi kuvakseen (In her own image), suom. Kirsti Kattelus. Säkeet suom. Ilpo Tiihonen. WSOY, 1988 ISBN 951-0-14967-5
Motora

Motoran logo
Motora on kansantanssiseura Joensuusta. Motoran eri-ikäisten ryhmiä ovat Pelmakat, Kiepukat, Roihakat, Lupsakat, Lepposat, Livakat, Ripakat, Vinhakat, Säpäkät, Suuroset ja Pikkaraiset.  Yhteensä tanssijoita on noin 170. Lisäksi Motorassa on ollut lapsi-vanhempi-ryhmiä ja iltapäiväharrastekerhoja alakouluilla. Seurassa on toiminut myös kaikille avoin FolkJam-tanssiliikuntaryhmä. Tanssiryhmien ohjauksesta vastaavat tanssinopettajat sekä koulutetut kansantanssiohjaajat ja vierailevat tanssinopettajat ja koreografit.
Vuoden nuorisoseura 2013, vuoden kansantanssiyhtye 2008 ja 2024

Suomen Nuorisoseurat ry valitsi Motoran Vuoden nuorisoseuraksi maaliskuussa 2013. Perustelujen mukaan "Motora on koko ajan uusiutuva, uusiin haasteisiin tarttuva ja kehittyvä nuorisoseura, joka tunnetaan erityisesti vahvana kansantanssiseurana. Toiminta on laadukasta ja tavoitteellista taiteen perusopetusta."
Motora nimettiin 2008 Pispalan Sottiisin Vuoden kansantanssiyhtyeeksi, mikä on merkittävin suomalaisille kansantanssiryhmille annettava tunnustus. Motoran Vinhakat sai saman korkean tittelin vuonna 2024.
Motora sai marraskuussa 2007 opetusministeriön myöntämän valtakunnallisen Lapsenpäivä-palkinnon.
Palkinnon perusteluissa todetaan, että Motorassa on tehty aktiivista opetussuunnitelmien kehittämistyötä, ja Motoran opetussuunnitelmaa käytetään pohjana valtakunnallista taiteen perusopetuksen kansantanssin opetussuunnitelmaa kehitettäessä.
Kotimaassa ja maailmalla

Tanssijat ovat tehneet yli 20 ulkomaanmatkaa 15 eri maahan: Suomen kaikkien naapurimaiden lisäksi muun muassa Belgiaan, Tšekkiin, Hollantiin,  Italiaan, Saksaan, Espanjaan, Kyprokseen, Ranskaan, Unkariin, Sveitsiin ja Yhdysvaltoihin. Motora on osallistunut useille kansainvälisen folklorefestivaalijärjestön CIOFFin festivaaleille em. maissa.
Motora esiintyy kotimaakunnassaan Pohjois-Karjalassa omissa konserteissaan, suurissa ja pienissä juhlissa, toritapahtumissa, kouluissa, tanssituvissa jne. Vuosittain ryhmä osallistuu tärkeimpiin kotimaisiin kansanmusiikkitapahtumiin: 2000-luvulla Motora on esiintynyt muun muassa Kaustisen festivaalilla, Suomen ja Viron Tanssipidoissa, Folklandia-risteilyllä, Kihauksessa, Pispalan Sottiisissa ja Tanssimania (kansantanssitapahtuma)|Tanssimaniassa.
Motoralaiset ovat voittaneet 2000-luvulla useita ripaskan, polkan ja tikkuristin Suomen mestaruuksia.
Historiaa

Rauni ja Sakari Riikonen perustivat Motoran vuonna 1968, ja he olivat ohjaajina vuoteen 1993 asti. Seuran juuret ulottuvat vuoteen 1947, jolloin Mönnissä aloitettiin kansantanssiharrastus. 1980-luvulla Motora tunnettiin suomalaisen kansantanssin uudistajana, ja siitä lähtien ryhmälle on ollut leimallista ohjelmiston uusiutuvuus, energinen karjalaisuus ja railakas huumori.
Ohjaajia

Riikosten jälkeen Motoran ohjaajina olivat 1990-luvulla Taina Broman ja Aleksandr Leontjev. Mari Lehikoinen (o.s. Rautiainen) aloitti ohjaajana vuonna 1999, ja hänen aikanaan Motora alkoi kasvaa usean ryhmän kansantanssiseuraksi. Palkattuja ohjaajia ovat olleet Tiina Mensonen 2005-08, Eveliina Nissinen 2009-10, Kaisa Partanen 2011-2012 ja Mitja ja Eveliina Pilke 2015- Vierailevia ohjaajia ovat olleet muun muassa Petri Kauppinen, Milla Korja, Eevi Miettinen, Markku Ryynänen, Jouni Prittinen, Reetta-Kaisa Iles, Riina Hosio sekä petroskoilaiset Viola Malmi ja Nikolai Vahterov.
Eveliina  ja Mitja Pilke palkittiin Joensuu-päivänä 2024 kaupungin nuorisopalkinnolla.
Muuta Motorasta

Motoran nimi on karjalaisesta tanssista nimeltä Motora, joka tarkoittaa jatkuvaa liikettä. Motoran tanssisali Motti sijaitsee Joensuun keskustassa Papinkadulla.
Motoran musiikkiyhtye on Rälläkkä, jota johtaa Marko Kotilainen. Rälläkkä julkaisi keväällä 2011 cd-levyn Tangon jälkeen. Vuonna 2018 julkistettiin 50-vuotishistoriikkina kuvateos ”Tanssia ja tarinoita – Motora 50 vuotta”.
Nuorisoseura Motora ry on Suomen Nuorisoseurat ry:n jäsen.
Motoran ryhmiä > Pelmakat

Ryhmän tanssijat ovat taidoissaan pitkällä, osa opiskelee tanssia myös ammatikseen. Pelmakoiden monipuoliseen ohjelmistoon kuuluu niin perinteisiä tansseja kuin uusia kansantanssin rajoja rikkovia koreografioita. Ryhmä esiintyy ahkerasti kotimaisilla areenoilla ja ulkomailla. Ryhmä on vieraillut mm. Norjassa, Unkarissa, Italiassa, Hollannissa, Belgiassa, Tšekissä, Sloveniassa, Slovakiassa ja Kroatiassa.
Pelmakat on luokiteltu Suomen Nuorisoseurojen aikuisryhmien luokittelussa mestaruussarjaan 2017. Juniorisarjoissa ryhmä luokiteltiin Kalevan Nuorten Liiton luokitteluissa vuonna 2004, 2006 ja 2010 hopeasarjaan, vuonna 2008 kultasarjaan ja vuonna 2015 mestaruussarjaan. Eri puolilla maat asuvat ryhmäläiset harjoittelevat yhdessä sovitusti viikonloppuisin.
Motoran ryhmiä > Vinhakat

Noin 20-vuotiailla tanssijoilla on jo useita tanssivuosia takanaan. Ryhmässä keskitytään kansantanssin syventäviin opintoihin, ilmaisutaidon kehittämiseen ja monipuolisen ohjelmiston rakentamiseen. 
Vinhakat on luokiteltu hopeasarjaan lasten valtakunnallisissa kansantanssiluokitteluissa vuonna 2018 ja ikäluokkansa mestaruussarjaan luokittelussa vuonna 2022. Vinhakat nimettiin vuoden 2024 Pispalan Sottiisin kansantanssiyhtyeeksi.
Motoran ryhmiä > Lupsakat

Lupsakat on aikuisryhmä, jossa meno on rennon lupsakkaa. Ryhmässä tanssitaan monipuolisesti kansantansseja katrillista jenkkaan ja sottiisista valssiin.
Aikaisempia ryhmiä

Motoran aikaisemmista, 2000-luvulla toimineista ryhmistä Kapsakat, Sähäkät, Livakat ja Kipakat ovat saavuttaneet mestaruus- ja kultasarjasijoituksia valtakunnallisissa luokitteluissa. Livakat vieraili Unkarissa (2005), Norjassa (2008), Saksassa (2010) ja Italiassa (2012, 2014). Poikien ryhmiä ovat olleet Jätkät ja Isot jätkät.
Seuran aikuisten edustusryhmä esiintyi Motora-nimellä 2000-luvun alkupuolelle saakka.
Aiheesta muualla

Tellervo Riikonen: Kulttuurin kylväjät (2007)
Rauni Riikonen: Mönnin nuorisoseura ja Kalevan Nuoret, kyläkirjassa Mönnin jäljillä, toimituskunta: Anna Raija Nummenmaa ym. Mönnin kyläyhdistys 2010, sivut 247-250. ISBN 978-952-92-7770-4
Juha Könönen: Vate: tarina miehestä, metallista, musiikista ja mitaleista. (Kirja Valtteri Kalisesta). Outokummun orkesteriyhdistys 2009, Vammalan Kirjapaino. Luku: Motora, sivut 225-236. ISBN 978-952-92-6618-0.
Motora 20 vuotta. Toimittaneet Sakari Riikonen, Pasi Ripatti, Matti Siippainen, 15 sivua, 1989.
Tanssia ja tarinoita – Motora 50 vuotta. Toimituskunta: Sari Hakkarainen, Anni Kuittinen, Mari Lehikoinen ja Matti Siippainen. Kirjokansi 2018.
Antonio Muñoz Molina

Antonio Muñoz Molina vierailulla Kölnissä vuonna 2011.
Antonio Muñoz Molina (s. 10. tammikuuta 1956 Úbeda, Jaénin maakunta, Espanja) on espanjalainen kirjailija.
Muñoz Molina on naimisissa kirjailija Elvira Lindon kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi.
Ura

Muñoz Molina aloitti kirjallisen uransa toimittajana ja kirjoittaa edelleenkin ahkerasti useisiin sanomalehtiin, muun muassa El Paísiin. Hän valmistui taidehistorian maisteriksi Granadan yliopistosta. Lisäksi hän on opiskellut journalistiikkaa Madridissa. Hänen esikoisromaaninsa Beatus ille ilmestyi vuonna 1986.
Muñoz Molina asuu osittain Madridin Prosperidadin kaupunginosassa. Madrid on yksi hänen romaaniensa teemoista; esimerkiksi kirjojen Madridin mysteeri (Los misterios de Madrid, 1992) ja El dueño del secreto (1994) tapahtumat sijoittuvat Madridiin. Romaani Sefarad (2001), jota pidetään yleisesti hänen pääteoksenaan, kuvaa erilaisissa rajatiloissa häilyviä ja marginaaliin sysättyjä ihmisiä. Nykyisin hän asuu puoliksi New Yorkissa, jossa hän on johtanut Cervantes-instituuttia. Hänen teoksensa Las ventanas de Manhattan (2004) on vahvasti omaelämäkerrallinen, faktaa ja fiktiota yhdistävä rakkaudenosoitus New Yorkille.
Muñoz Molinan romaanien El invierno en Lisboa, Beltenebros ja Plenilunio pohjalta on valmistunut myös samannimiset elokuvaversiot. Pilar Mirón ohjaama Beltenebros palkittiin kuvauksesta, leikkauksesta ja erikoistehosteista kolmella Goyalla.
Palkinnot ja tunnustukset

Muñoz Molina on saanut muun muassa kahdesti kirjallisuuden valtionpalkinnon ja Ranskassa parhaasta käännösromaanista jaettavan Femina-palkinnon. Espanjan suurimman kirjallisuuspalkinnon Planetan hän sai romaanistaan El jinete polaco (1991).
Muñoz Molina on Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen vuodesta 1995 alkaen.
Suomennetut teokset

Muñoz Molinan laajasta, useisiin painoksiin yltävästä ja kaikkialla maailmassa käännetystä tuotannosta on suomennettu seuraavat teokset:
Talvi Lissabonissa, suom. Tarja Härkönen. Andalusialainen koira (Like), 1993 (alkuteos: El invierno en Lisboa, 1987) ISBN 952-9691-03-3
Madridin mysteeri, 1994 (alkuteos: Los misterios de Madrid, 1992)
Täysikuu, 2003 (alkuteos: Plenilunio, 1997)
Sefarad, suom. Tarja Härkönen, Tammi, 2007 (alkuteos Sefarad, 2001)
Öinen ratsumies, suom. Tarja Härkönen, Tammi, 2010 (alkuteos El jinete polaco, 1991)
Kuun tuuli, suom. Tarja Härkönen, Tammi, 2011 (alkuteos: El viento de la luna, 2006)
Aiheesta muualla

Risto Niemi-Pynttäri: Kadonneet tuntemisen muodot (Öinen ratsumies) Maailmankirjat 2010
Antonio Muñoz Molina Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Idänhopeanokka

| Idänhopeanokka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Hopeanokat Euodice
Laji::  malabarica
Kaksiosainen nimi
 Euodice malabarica  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Lonchura malabarica 
Katso myös
   Idänhopeanokka Wikispeciesissä   Idänhopeanokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänhopeanokka (Euodice malabarica) on eteläaasialainen loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Carolus Linnaeus 1758.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11–11,5 cm. Se on pieni, höyhenpuvultaan punavarpusnaarasta muistuttava lintu, jolla on pitkähkö tumma pyrstö ja hopeanharmaa kekonokka. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Idänhopeanokka pesii Keski-Idässä ja Etelä-Aasiassa, Israelista Nepaliin, Bangladeshiin ja Sri Lankaan. Se on yleinen ja sen kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa. Se on ollut yleinen lemmikkilintu, ja karkuun päässeistä lemmikeistä on muodostunut pesiviä vieraslajipopulaatioita ainakin Kuwaitiin, Jordaniaan, Qatariin, Puerto Ricoon ja Yhdysvaltoihin.
Elinympäristö

Kuivat, osin pensaikkoiset tai harvapuustoiset avomaat, savannit, viljelysmaat, mielellään vesistön lähellä.
Lisääntyminen

Pesä on suurehko ruohonkorsista punottu kupukattoinen rakennelma puussa. Valkoisia munia on 4-10. Haudonta-aika on noin 2 viikkoa. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 3-viikkoisina.
Ravinto

Idänhopeanokka on siemensyöjä.
Mummonsyyläkaktus

| Mummonsyyläkaktus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae
Suku::  Syyläkaktukset Mammillaria
Laji::  bocasana
Kaksiosainen nimi
 Mammillaria bocasana  Poselger 
Katso myös
   Mummonsyyläkaktus Wikispeciesissä   Mummonsyyläkaktus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mummonsyyläkaktus (Mammillaria bocasana) on syyläkaktusten sukuun kuuluva, Meksikosta kotoisin oleva laji.
Ulkonäkö ja koko

Mummonsyyläkaktus muodostaa mättäitä, ja sen varret ovat pallomaisia mutta voivat toisinaan kasvaa hieman lieriömäisiksi. Varren nystyt (podariot) ovat pehmeitä, lieriömäisiä, maitiaisnesteettömiä, ja joidenkin nystyjen hangoissa on sukasia. Keskipiikkejä on areolissa 1–7, ne ovat punertavan ruskeita, 5–10 mm pitkiä. Säteittäispiikkejä on 20–50 ja ne ovat valkoisia ja karvamaisia, 8–20 mm pitkiä; yksi tai joskus kaksi niistä on koukkumaista. Kukat ovat suppilomaisia, kermanvalkoisia tai hieman punertavia, 15 mm:n levyisiä. Hedelmä on lieriömäinen, punainen tai vaaleanpunainen. Siemenet ovat punertavan ruskeita.
Levinneisyys

Mummonsyyläkaktus kasvaa luonnossa Meksikon San Luis Potosíssa ja Zacatecasissa.
Käyttö

Mummonsyyläkaktuksen piikkejä on käytetty Meksikossa ongenkoukkujen tekoon.
Alalajit

Laji jakautuu kahteen alalajiin.
Mammillaria bocasana subsp. bocasana. Säteittäispiikkejä 30–50; hedelmä punainen; vain San Luis Potosíssa.
Mammillaria bocasana subsp. eschauzieri. Säteittäispiikkejä 20–30; hedelmä vaaleanpunainen; lajin koko esiintymisalueella.