stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iso-Saares

| Iso-Saares |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°50′37″N, 23°32′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Vähä-Saarekseen 
Järvinumero:  35.343.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149,6 m  
Rantaviiva:  5,333 km  
Pinta-ala:  32,217 ha  
Saaria:  2 
 fiIso-Saares 
Iso-Saares  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Juhtimäen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 32 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen yläosan valuma-alueeseen (35.343) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 149,6 metriä mpy.
Josef Ackermann

Josef Ackermann
Josef Meinrad Ackermann (s. 7. helmikuuta 1948 Walenstadt, Sankt Gallen) on sveitsiläinen yritysjohtaja ja taloustieteen tohtori. Hän toimi aiemmin Deutsche Bankin pääjohtajana.
Yleislääkäri Karl Ackermannin pojaksi syntynyt Josef Ackermann opiskeli Sankt Gallenin yliopistossa (HSG) talous- ja yhteiskuntatieteitä. Hän avioitui vuonna 1977 suomalaisen taloustieteilijän Pirkko Mölsän kanssa.
Ackermann aloitti uransa Schweizerische Kreditanstaltin (SKA) palveluksessa 1977, eteni johtoryhmän jäseneksi ja oli toimitusjohtajana 1993–1996. Ackermann toimi Deutsche Bankin johtotehtävissä vuodesta 1996 vuoteen 2012. Vuonna 2009 Ackermannin tulot Deutsche Bankin pääjohtajan tehtävästä olivat lähes 8 miljoonaa euroa. Vuosina 2012–2013 Ackermann toimi sveitsiläisen Zurich Insurance Group -vakuutusyhtiön hallituksen puheenjohtajana. Vuosina 2003–2013 hän toimi Siemens AG:n hallintoneuvoston jäsenenä.
Ackermann on toiminut Bilderberg-ryhmän ohjauskomitean jäsenenä. Hän on toiminut myös StoraEnson hallituksen jäsenenä, London School of Economicsin ja Frankfurtin Goethe-yliopiston vierailevana professorina, Shellin johtajistossa ja Maailman talousfoorumin hallituksen puheenjohtajana.
Ackermann on yksityisiä sijoittajia edustavan Kansainvälisen rahoitusinstituutin IIF:n puheenjohtaja sekä Bank of Cypruksen hallituksen puheenjohtaja.
Käännös suomeksi
Josef Adolf

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yhdistetty.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yhdistetty.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten yhdistetty.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Johannisbad 1925 | normaalikilpailu |  |
Josef Adolf (14. toukokuuta 1898 – 1951) oli tšekkoslovakialainen yhdistetyn hiihtäjä ja maastohiihtäjä, joka kilpaili 1920-luvulla. Hän sijoittui Chamonix’n olympialaisissa 1924 yhdistetyssä kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti yhdistetyssä hopeaa ja sijoittui neljänneksi sekä 18 kilometrin että 50 kilometrin hiihdossa Johannisbadin hiihdon MM-kisoissa.
James Morrison

James Morrison
James Morrison (s. 13. elokuuta 1984 Rugby, Warwickshire) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä.
Hänen debyyttialbuminsa Undiscovered julkaistiin heinäkuussa 2006 ja se nousi albumilistojen kärkeen jo ensimmäisellä myyntiviikollaan.
Morrisonin musiikillisia vaikuttajia ovat Al Green, Otis Redding, Cat Stevens ja The Kinks.
Diskografia > Albumit

Undiscovered (2006)
Songs for You, Truths for Me (2008)
The Awakening (2011)
Diskografia > Singlet

”You Give Me Something” (2006)
”Wonderful World” (2006)
”The Pieces Don’t Fit Anymore” (2006)
”Undiscovered” (2007)
”One Last Chance” (2007)
”You Make It Real” (2008)
”Nothing Ever Hurt Like You” (2008)
”Broken Strings” (2008)
”I Wont Let You Go” (2011)
”Up (feat. Jessie J)” (2011)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Morrison Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut
James Morrison Myspacessa (englanniksi)
Jocko Conlan

Jocko Conlan
John Bertrand ”Jocko” Conlan (6. joulukuuta 1899 – 16. huhtikuuta 1989) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Chicago White Soxin takakenttäpelaajana vuosina 1934–1935, mutta saavutti huomattavimman maineensa toimimalla National League -tuomarina vuosina 1941–1965.
Conlan valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1974. Hän kuoli Arizonan Scottsdalessa 89-vuotiaana 16. huhtikuuta 1989.
Conlanin pojasta, John Bertrand Conlanista, tuli tunnettu republikaanipoliitikko.
Inchonin maihinnousu

|  Korean sodan taistelut |
| --- | --- |
Uijeongbu • Han-joki • Osan • Daejeon • Pusanin puolustus • Inchonin maihinnousu • Kukkula 282 • Pakchon • Chosinin vesisäiliö • Task Force Faith • Kaksoistunnelit • Operaatio Killer • Operaatio Ripper • Operaatio Courageous • Operaatio Tomahawk • Imjin-joki • Kapyong • Han-joki (1951) • Sui-Ho • Kolmiokukkula • ”Koukku” • Outpost Harry: 
Inchonin maihinnousu oli YK:n ensimmäinen suuri offensiivi Korean sodassa.
Taustaa

Kun Neuvostoliitto hyväksyi Japanin antautumisen Korean pohjoispuoliskolla 1945, maa jaettiin 38. leveyspiirin mukaan. Siitä tuli kylmän sodan raja: pohjoisessa valtaa pitivät kommunistit ja etelässä amerikkalaiset. Vuoteen 1950 mennessä kommunistit olivat nousseet valtaan myös Kiinassa. Pohjois-Korean kommunistinen hallitus, jota Neuvostoliitto varusti ja koulutti, rohkaistui Kiinan kehityksestä ja hyökkäsi Etelä-Koreaan kesäkuussa 1950. Sen tavoitteena oli yhdistää koko Korean niemimaa.
Vasta perustettu Yhdistyneet Kansakunnat (YK) vaati kommunistien hyökkäyksen lopettamista. YK:n joukot Yhdysvaltojen tuella lähetettiin auttamaan Etelä-Korean tasavaltaa hyökkäyksen torjumisessa. Kenraali Douglas MacArthur nimitettiin YK:n joukkojen ylipäälliköksi. Alussa ne eivät olleet riittävän vahvoja vastustamaan maahan hyökkääjiä ja joukot työnnettiin Korean eteläisimpään kärkeen Pusanissa.
Hyökkäyssuunnitelma

Sillä aikaa kun kenraaliluutnantti Walton Walkerin komentama Yhdysvaltain 8. armeija viivytti pohjoiskorealaisia Pusanissa elokuussa 1950, MacArthur suunnitteli seuraavaa iskuaan. YK:n hänelle antamaa tehtävää uhkasi täydellinen tappio ja USA:n armeijaa nöyryytys, sillä koko Korea oli joutumassa kommunisteille. Vain kuukaudessa MacArthur ja hänen esikuntansa laativat maihinnoususuunnitelman, joka kohdistuisi Korean keskiosiin. Maihinnousu tehtäisiin Inchonissa, Soulin eteläpuolelle, ei kovinkaan kauas 38. leveyspiiristä. YK:n joukot voisivat näin päästä Pohjois-Korean joukkojen selustaan katkaisten niiden huoltoreitit. YK:lla ei ollut aikaa laatia suunnitelmaa perusteellisesti ja jotkut olivat sitä mieltä, että Inchonin alue ei olisi suotuisa paikka maihinnousulle ja että siitä tulisi uhkayritys. Silti suunnitelma päätettiin laittaa toteen 15. syyskuuta 1950.
Maihinnousu

Harvinaisen korkea vuorovesi kuljetti maihinnousujoukot yli Onchonin petollisten mutarantojen. YK:n lipun alla purjehti 260 aluksen laivasto. Ilmatukea antoivat Vought F4-U Corsairit 214. ja 323. maihinnousujoukoksi oli määrätty 1. merijalkaväkidivisioona, jolla oli runsaasti kokemusta raskaista taisteluista Tyynenmeren sodassa (katso Tarawan taistelu). Inchon oli ensimmäinen suuri amerikkalaisten tekemä maihinnousu sitten Okinawan 1945.
Merijalkaväki yllätti pohjoiskorealaiset täydellisesti. Ensimmäiseksi amerikkalaiset valtasivat Wolmi-doon saaren, joka vartioi satamaa, samalla vallattiin naapurisaari Sowlmi-don panssarivaunujen avulla. Yli 200 pohjoiskorealaista oli jo silloin joko surmattu tai vangittu, mutta 100 muuta kieltäytyi antautumasta. Heidät suljettiin puskutraktoreilla luoliin, minne he olivat paenneet. Päähyökkäys rannalle aloitettiin Red Beachilla. Se törmäsi rantavalliin, joka piti ylittää tikapuilla. Vallin takana oli ampumahautoja ja bunkkereita täynnä pohjoiskorealaisia. Kiivassa tulituksessa merijalkaväki kärsi ensimmäiset tappionsa. Selvittyään rantavallista merijalkaväki jatkoi eteenpäin kohti Inchon-Soul-maantietä. Kaiken kaikkiaan merijalkaväki kärsi rantavallilla vähäiset tappiot. Seuraavaan eli 16. päivään mennessä amerikkaliset olivat varmistaneet maihinnousuvyöhykkeensä. Se oli merkittävä voitto MacArthurille, varsinkin, kun hyökkäys oli suunniteltu niin nopeasti, ja maihinnousun myötä tilanne Koreassa muuttui.
Seuraavien viiden päivän aikana merijalkaväki lähestyi ja saartoi Soulin vallaten samalla Kimpon lentokentän. Corsair-hävittäjät antoivat ilmatukea tuhoten pohjoiskorealaisia T-34-panssarivaunuja napalmilla pakottaen korealaiset perääntymään. Kimpon valtaus esti ilmatuen pohjoiskorealaisille ja amerikkalaiset saattoivat toistuvasti lisätä ilmaiskujaan. Soul oli saarrettu 26. syyskuuta mennessä, jonka jälkeen YK:n joukot vapauttivat sen. Samaan aikaan Inchonin maihinnousun kanssa Yhdysvaltain 8. armeija murtautui ulos saartorenkaasta Pusanista. Kuten oli ennustettu, maihinnousu katkaisi pohjoiskorealaisten huoltolinjat ja he joutuivat vetäytymään. Soulissa noin 125 000 pohjoiskorealaista antautui amerikkalaisille.
Jälkivaikutukset

Maihinnousun jälkeen YK:n joukot ylittivät 38. leveyspiirin, miehittivät suuren osan Pohjois-Koreasta, ja saavuttivat Kiinan rajan Jalujoella. Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjang vallattiin 20. lokakuuta. Tämän operaation vauhti ja menestys pelästytti kommunistisen maailman. Erityisesti Kiina ryhtyi hälytysvalmiuteen. Se uhkasi interventiolla, mikäli 38. leveyspiiri ylitettäisiin, ja alkoi koota joukkojaan Mantšuriaan. Kiinalaisten suurhyökkäys kahdella armeijalla, yhteensä yli 300 000 miehellä, alkoi 26. marraskuuta Jalujoen yli. Kiinalaiset työnsivät YK:n joukot pois Pohjois-Koreasta. Kiinalaisten hyökkäys mitätöi Inchonin maihinnousun voiton ja sota jatkui vuoteen 1953.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Inchonin maihinnousu Wikimedia Commonsissa
Maihinnousureitit
Merijalkaväki ylittää rantavallia Inchonissa
Joseph Kingsley Swampillai

Joseph Kingsley Swampillai (s. 9. joulukuuta 1936) on srilankalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1961 ja nimitettiin Trincomalee-Batticaloan hiippakunnan johtoon 17. maaliskuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agnelo Rossi, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Adam Kozłowiecki.
3. heinäkuuta 2012 Batticaloan hiippakunnan irrottauduttua Swampillai jatkoi toimintaansa Trincomaleen hiippakunnan piispana.
Jarno Mäkinen

Jarno Tapio Mäkinen (6. lokakuuta 1976 Turku – 25. heinäkuuta 2006 Khiam, Libanon) oli suomalainen kapteeniluutnantti ja sotilastarkkailija, joka sai surmansa kesällä 2006 ollessaan kansainvälisissä tehtävissä eteläisessä Libanonissa sijaitsevalla Khiamin tarkkailuasemalla, kun Israel hyökkäsi sinne. Aikaisemmin Mäkinen oli työskennellyt Uudenmaan prikaatissa.
Mäkisen mukana menehtyi kolmen muun maan sotilastarkkailijat, Kiinan, Itävallan ja Kanadan. Asiasta tehtiin tutkimus, jonka tuloksena Israel esitti virallisena kantanaan, että 20 vuotta ollutta tarkkailuasemaa ei ollut merkitty uusiin sotilaskarttoihin. Muut kuolleet sotilastarkkailijat olivat majuri Paeta Hess-Von Kruedener, Hans-Peter Lang ja kiinalainen everstiluutnantti Du Zhaoyu, joka oli toiminut maansa apulaissotilasasiamiehenä Intiassa.
Suomalaisessa mielipiteessä Israelia pidettiin syyllisenä vakavan tuottamukselliseen tai tahalliseen sotilastarkkailijoiden tuhoamiseen, jotta YK:n olisi pakko vetää sotilastarkkailijansa pois havainnoimasta tapahtumia.
Virallisesti Suomi tyytyi muiden maiden tapaan Israelin antamaan selvitykseen. Suomi oli Euroopan unionin puheenjohtajamaa ja sillä oli vastuu rauhanratkaisun koordinoinnista Euroopan unionissa Ranskan hoitaessa asiaa Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyvänä jäsenvaltiona.
Aiheesta muualla

Menehtynyt oli kaarinalainen Jarno Mäkinen Turun Sanomat.  28.7.2006.
Kapteeniluutnantti Jarno Mäkinen siunattiin haudan lepoon Turussa Turun Sanomat.  11.9.2006.
Memorial service held for the killed Chinese UN observer People.com.cn.  28.7.2006. (englanniksi)
Auvinen, Pirjo: YK soittaa, Israel vastaa vaan ei välitä  30.10.2008. Yle. Viitattu 5.11.2017.
Iso-Salminen (Saarijärvi)

| Iso-Salminen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi, Äänekoski
Koordinaatit:  62°48′25″N, 25°39′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41)
Lasku-uoma:  uoma Isojokeen 
Järvinumero:  14.414.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153,3 m  
Pituus:  1,3 km  
Leveys:  470 m  
Rantaviiva:  3,833 km  
Pinta-ala:  30,49 ha  
Tilavuus:  0,0007555 km³ 
Keskisyvyys:  2,48 m  
Suurin syvyys:  5,7 m  
Saaria:  1 
 fiIso-Salminen 
Iso-Salminen on Keski-Suomessa Saarijärvellä ja Äänekoskella Suljetunmäen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 470 metriä leveä ja sen pinta-ala on 30 hehtaaria. Sillä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 755 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 5,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen eteläosan alueella (14.41), jonka Isojoen valuma-alueeseen (14.414) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,3 metriä mpy.
Joseph Kureethara

Joseph Kureethara (2. heinäkuuta 1929 – 6. tammikuuta 1999) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cochinin hiippakuntaan 18. maaliskuuta 1958 ja nimitettiin sen piispaksi 29. elokuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Kelanthara, jota avustivat Alexander Edezath ja Sebastian Mankuzhikary. Kureethara toimi hiippakuntansa johdossa kuolemaansa saakka.
Janne Väkiparta

| Janne Väkiparta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. tammikuuta 1978 (ikä 46) Pori
Jääpallon pelaaja
Pituus:  185 cm
Seura:   Narukerä
Pelipaikka:  Keskikenttä
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
–1994:  Narukerä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–1999 |  Narukerä | 105 | (28) |
| 1999–2002 |  IFK Motala | – | (–) |
| 2002–2005 |  Bollnäs | – | (–) |
| 2005–2016 |  Narukerä | – | (–) |
Maajoukkue
| 2000–2006 |  Suomi | 54 | (–) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24.1.2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24.1.2013.
Janne Väkiparta (s. 20. tammikuuta 1978 Pori) on suomalainen uransa lopettanut jääpalloilija. Hän edusti jääpallon Bandyliigassa pelaavaa Porin Narukerää. Väkiparta on urallaan pelannut myös kuusi kautta Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa.
Suomen jääpallomaajoukkueessa hän on esiintynyt 54 kertaa. Väkiparta kuului yhdessä veljensä Jarno Väkiparran kanssa MM-kultaa voittaneeseen Suomen joukkueeseen vuonna 2004. Veljesten isä Erkki Väkiparta on pelannut sekä jääpalloa että jääkiekkoa pääsarjatasolla.
Saavutukset

Maajoukkueessa
MM-kultaa: 2004
MM-pronssia: 2001, 2006
Seurajoukkueissa
SM-kultaa: 1999
SM-hopeaa: 2012
SM-pronssia: 1998, 2006, 2007, 2010, 2011
John Palmén

John Oscar Palmén (29. elokuuta 1884 Helsinki – 25. maaliskuuta 1952) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1928, Teknillisen korkeakoulun kemian lehtori 1935–1941 ja orgaanisen kemian professori vuodesta 1941. Oy Keskuslaboratorio Ab:n toimitusjohtaja hän oli 1916–1919. Hän tutki etupäässä terpeeniyhdisteiden kemiaa. Palmén oli Suomen Aatelisliiton rahastonhoitaja vuodesta 1926 ja Ritarihuoneen kamreeri vuodesta 1934. Hänen sotilasarvonsa oli vuodesta 1940 insinöörikapteeni.
Johnny Bower

Johnny Bower
John William ”Johnny” Bower (synt. John William Kiszkan, 8. marraskuuta 1924 – 26. joulukuuta 2017 oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti.
Kiszkan syntyi Prince Albertin kaupungissa Saskatchewanin provinssissa. Hänen vanhempiensa erottua Kiszkan liittyi ikänsä valehdeltuaan jo 15-vuotiaana Kanadan armeijaan palvellakseen toisessa maailmansodassa. Kiszkan vapautettiin Englannissa tykkimiehenä suorittamastaan palveluksesta kolmen vuoden jälkeen nivelreuman vuoksi jo ennen sodan päättymistä ja Kanadaan palattuaan hän alkoi tehdä uraa aiemmin harrastamassaan jääkiekossa ottaen taiteilijanimekseen Johnny Bower. Vuonna 1945 Bower sai ammattilaissopimuksen American Hockey Leaguen Cleveland Barons -seuraan jota hän edusti vuoteen 1953 voittaen kolme mestaruutta. Noustuaan sarjan maalivahtien parhaimmistoon Bower pääsi pelaamaan myös arvostetumpaan National Hockey Leagueen, muttei pitänyt toistuvista seurasiirroista ja palasi muutaman vuoden jälkeen takaisin Clevelandiin.
Toronto Maple Leafsin manageriksi palkattu Punch Imlach onnistui vuonna 1958 kuitenkin suostuttelemaan Bowerin liittymään joukkueeseensa, ja hän pysyikin Torontossa uransa loppuun. Lopettaessaan 45 vuoden iässä vuonna 1969 Bowerista oli tullut sarjan historian vanhin pelaaja, poislukien Chicagon valmentaja Maurice Roberts joka oli vuonna 1951 pelannut hieman vanhempana yhden erän varsinaisen maalivahdin loukkaannuttua. Torontossa lempinimen "Kiinan muuri" saanut Bower voitti neljä Stanley Cup -mestaruutta jotka jäivät myös seuran toistaiseksi viimeisiksi. Bower palkittiin myös kahdesti sarjan parhaana maalivahtina ja uransa päättymisen jälkeen hänet valittiin vuonna 1976 Hockey Hall of Fame -kunniagalleriaan. Toronto Maple Leafs on jäädyttänyt pelinumeron 1 Bowerin ja hänen edeltäjiinsä lukeutuneen Turk Brodan yhteiseksi kunniaksi. Sekä National Hockey League että arvostettu The Hockey News -julkaisu valitsivat listauksissaan Bowerin vuonna 2017 sadan parhaan pelaajan joukkoon liigan historian ensimmäiseltä satavuotisjaksolta. Bower kuoli 93 vuoden iässä vielä samana vuonna.
Saavutuksia ja palkintoja

Stanley Cup 1962, 1963, 1964, 1967
Hap Holmes Memorial Award -palkinto AHL:n parhaalle maalivahdille 1952, 1957 ja 1958
Vezina Trophy 1961 ja 1965
NHL:n ykköstähdistö 1961
Les Cunningham Award AHL:n arvokkaimpana pelaajana kolme kertaa peräkkäin, yhtenä neljästä pelaajasta pohjoisamerikkalaisen ammattilaisjääkiekon historiassa  Bobby Orrin, Wayne Gretzkyn ja Paul Polillon ohella
Hockey Hall of Fame 1976
Etobicoke Sports Hall of Fameen 1994
1998 sijalla 87 The Hockey News -lehden 100 parhaan NHL-pelaajan listalla
2004 postimerkissä.
Aiheesta muualla

Johnny Bower in der Hockey Hall of Fame (engl.)
Bower Hockey Databasessa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jacques Plante Charlie Hodge | Vezina Trophyn voittaja 1961 1965 (Terry Sawchukin kanssa) | Seuraaja: Jacques Plante Gump Worsley & Charlie Hodge |
John Paine

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 25 m palvelusrevolveri |  |
John Bryant Paine (8. huhtikuuta 1870 Boston – 2. elokuuta 1951 Weston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen ampuja ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 1896 25 metrin palvelusrevolverikilpailussa.
Myös Johnin veli Sumner oli olympiatason ampuja.
Joseph Canteloube

Joseph Canteloube
Marie-Joseph Canteloube de Malaret (21. lokakuuta 1879 Annonay – 4. marraskuuta 1957 Grigny) oli ranskalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija. Hän opiskeli Pariisissa Amélie Daetzerin johdolla. Hän myös sai Vincent d'Indyltä opetusta sävellyksessä. Cantelouben ensimmäinen säilynyt sävellys on vuodelta 1903. Hänen muihin teoksiinsa kuuluvat muun muassa oopperat Le Mas ja Vercingétorix. Canteloube tunnetaan myös kokoelmastaan kansanlauluja, jotka hän keräsi Auvergnen alueelta. Cantelouben kirjalliseen tuotantoon kuuluu Vincent d'Indyn ja Déodat de Séveracin elämäkerrat.
John Palo-Kangas

Palo-Kankaan tekemän munkki Junípero Serran patsaan pronssikopio Venturassa.
Uno John Kangas, myös Palo-Kangas (syntyisin Uuno Johannes Palokangas; 20. tammikuuta 1904 – 24. kesäkuuta 1957 Los Angeles USA) oli amerikansuomalainen Kaliforniassa vaikuttanut kuvanveistäjä.
Suomessa syntynyt Palo-Kangas asui alun perin Detroitissa ja opiskeli siellä muotokuvamaalausta. Hän päätyi kuitenkin kuvanveistäjän uralle ja muutti 1928 Los Angelesiin jossa hän työskenteli aluksi vahakuvien muovaajana. Palo-Kangas tuli Yhdysvalloissa tunnetuksi kun lokakuussa 1933 presidentti Franklin D. Roosevelt paljasti Los Angelesissa vieraillessaan Palo-Kankaan tekemän The Conservation of Man and Nature veistoksen liittovaltion rahoittaman Civilian Conservation Corps-ohjelman leirillä numero 1917 Griffith Parkissa. Palo-Kangas teki myös Kaliforniaan lähetysasemia perustaneen munkki Juniperro Serran patsaan, joka pystytettiin 1936 erääseen Venturan kaupungin puistoon. Molemmat patsaat on korvattu myöhemmin pronssisilla kopioilla
Vuonna 1937 paljastettiin Santa Monicassa Santa Monica Highschoolin kampuksella Palo-Kankaan The Viking niminen veistos ja vuonna 1939 paljastettiin Bakersfieldissä Palo-Kankaan isä Garcesista tekemä patsas.
Palo-Kankaan puoliso oli Esther L. Palo-Kangas. Suomalaisten tietojen (Ylikiimingin kirkonkirjat; syntyneet 1903–1908, s. 23) mukaan Palo-Kankaan syntymäpäivämäärä oli 8. tammikuuta 1904 ja syntymäpaikka Ylikiiminki.
Käännös suomeksi
Joseph Cao

| Joseph Cao |
| --- | --- |

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Louisianan 2. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2009 – 3. tammikuuta 2011  
Edeltäjä:  William J. Jefferson
Seuraaja:  Cedric Richmond
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1967 (ikä 57) Saigon, Etelä-Vietnam
Puoliso:  Hieu ”Kate” Hoang
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Aiheesta muualla
josephcaoforcongress.com
Anh ”Joseph” Cao (s. 13. maaliskuuta 1967 Saigon, Etelä-Vietnam) on amerikanvietnamilainen republikaanipoliitikko. Hän oli vuodesta 2009 vuoteen 2011 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Louisianasta.
Iso-Aunisen lampi

| Iso-Aunisen lampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°03′48″N, 23°46′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Särkijärveen 
Järvinumero:  35.414.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  160,4 m  
Rantaviiva:  0,418 km  
Pinta-ala:  1,025 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Aunisen lampi 
Iso-Aunisen lampi  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pourunperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Pirttijärven valuma-alueeseen (35.414) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 160,4 metriä mpy.
Joy Dunne

| Joy Dunne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 2005 (ikä 19) St. Louis, Missouri
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  Hyökkääjä
Seura
Seura:  Ohio State Buckeyes
Sarja:  NCAA
Joy Dunne (s. 13. kesäkuuta 2005 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Dunne saavutti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2023. Hän pelaa Yhdysvaltain naisten maajoukkueesssa ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan vuonna 2024.
Dunne edustaa yliopistosarjoissa Ohion osavaltionyliopiston Buckeyes-joukkuetta.