stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hurrikaani Ophelia (2005)

| Hurrikaani Ophelia |
| --- | --- |
 Hurrikaani Ophelia satelliittikuvassa 14. syyskuuta 2005
Nimettiin::  6.9.2005
Laantui::  23.9.2005
Alin paine::  976  hPa
Kovin tuuli::  38  m/s
Kuolleita::  1
Tuhot::  70 milj. USD
 Ophelian reitti ja voimakkuus.  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Aiheesta muualla
  Hurrikaani Ophelia (2005) Commonsissa 
Hurrikaani Ophelia oli 15.  nimetty trooppinen myrsky vuoden 2005 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden kahdeksas trooppinen hirmumyrsky. Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin lievimpään eli 1. luokkaan. Myrsky aiheutti tuhoja Yhdysvaltojen rannikolla Floridasta Pohjois-Carolinaan. Sen liike pitkin Yhdysvaltojen etärannikkoa oli harvinaisen hidas ja reitti mutkitteleva, ja myrskyn voimakkuus vaihteli sen elinaikana suuntaan ja toiseen.
Ophelian kehitys

Ophelia sai alkunsa keskileveysasteiden matalapaineesta syyskuun alussa. Kylmään rintamaan syntyi pitkulainen matalapaine, joka liikkui etelään. Siitä kehittyi trooppinen matalapaine Bahamasaarten lähistöllä 6. syyskuuta. Ophelia voimistui trooppiseksi hirmumyrskyksi vain noin kuuden tunnin ajaksi 8. syyskuuta. Se heikkeni takaisin trooppiseksi myrskyksi ja voimistui uudelleen seuraavana päivänä, heikkeni jälleen ja voimistui kolmannen kerran 10. syyskuuta, jolloin se pysyi hurrikaaniluokassa 36 tunnin ajan. Viimeinen eli neljäs voimistuminen tapahtui 14. syyskuuta. Silloin Ophelian tuulet olivat voimakkaimmillaan, noin 38 m/s.
Ophelian aiheuttamat vahingot

Hurrikaani Ophelia surmasi yhden ihmisen, joka hukkui korkeaan aallokkoon Palm Beachissa Floridassa. Vakuutusyhtiöiden keskusliiton arvion mukaan aineelliset tuhot olivat 35 miljoonaa dollaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hurrikaani Ophelia (2005) Wikimedia Commonsissa
Iinattijärvi (järvi)

| Iinattijärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Pohjanmaa
Kunnat:  Pudasjärvi
Koordinaatit:  65°28′44″N, 27°28′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Iijoen vesistö (61)
Laskujoki:  Iinattijoki
Järvinumero:  61.243.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132,1 m 
Rantaviiva:  23,7 km 
Pinta-ala:  3,48 km² 
Tilavuus:  0,0119 km³ 
Keskisyvyys:  3,4 m 
Suurin syvyys:  11,2 m 
 fiIinattijärvi 
Iinattijärvi on osin kulttuurimaiseman reunustama, saarten ja niemien pirstoma järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Järven pinta-ala on 3,5 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 106 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede

Iinattijärven ulottuvuus lännestä itään on noin 5,7 kilometriä. Järven länsiosan Alaselän leveys etelästä pohjoiseen on noin kilometrin, itäosan Yläselän leveys etelästä pohjoiseen on noin 600 metriä. Suurin niemimaa on järven länsiosan Iinattiniemi, jonka länsipuolella sijaitsee pääaltaasta erillinen Iinattilampi. Iinattijärven luoteiskolkassa sijaitsee Luvelahti, itäisimmät järvenosat ovat Ukonlahti ja Vintturinlahti. Järven keskiosassa sijaitsee noin 15-hehtaarinen, asuttu Petäjäsaari, jonka pohjoispuolella on Kenttälänsalmi. Vain nelisen hehtaaria Iinattijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä, syvimmät kohdat sijaitsevat Alaselällä ja Kenttälänsalmessa.
Iinattijärven nimettyjä saaria ovat Petäjäsaaren ohella usean hehtaarin laajuinen Saunasaari luoteessa sekä Kuusisaari ja Koivusaari. Iinattijärven kylämaiseman lisäksi järven rannoilla on suomaata.
Iinattijärven laskee Naamanganjoki idästä, Naamanganjokeen yhtyy Pintamo-oja, joka saa alkunsa Pintamojärvestä. Luvelahteen laskee Joutenoja ja Saarioja. Iinattijärven luusua sijaitsee Iinattilammen etelärannalla, josta alkaa etelään virtaava Iinattijoki. Joki päättyy Korentojärveen, joka sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Iinattijärveltä lounaaseen. Korentojärveltä vedet virtaavat Hirvasjokea Iijokeen.
Iinattijärven vesitilavuus on 11 885 000 kuutiometriä.
Iinattijärvi (61.243.1.001) kuuluu Iinattijärven alueeseen (61.243), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Hirvasjoen alue (61.24) ja ensimmäinen on Iijoen keskiosan alue (61.2). Iinattijärvi on laajin Iinattijärven alueen neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kolme muuta ovat Kuikkalampi sekä Vihantajärvi (e) ja Vihantajärvi (p).
Iinatti

| Iinatti |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Iinatti korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Maikkulan suuralue
Kaupunginosa nro:  26
Väkiluku:  1 303  31.12.2023
Työpaikkoja:  494 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Iinatti
Iinatti on yksi Oulun kaupunginosista, järjestysnumeroltaan 26. Se sijaitsee 7 km  Maikkulan suuralueella Oulun keskustan itäpuolella, Oulu–Kontiomäki-rautatien ja valtatien 22 välisellä alueella. Kaupunginosa on saanut nimensä Iinatin maatilasta, jonka Kustaa Pellikka ja hänen perillisensä omistivat vajaan sadan vuoden ajan 1900-luvulla. Muistona tästä on alueella Pellikanpolku-niminen katu.
Pääosin Iinatin rakennuskanta on 1990-luvulla rakennettuja omakotitaloja, joskin osa rakennuksista on peräisin aiemmilta vuosikymmeniltä. Palvelut alueella ovat varsin rajalliset, ja lähin palveluja tarjoava alue onkin Maikkulan suuralueen keskus. Alueella on kuitenkin muun muassa urheilukenttä ja kuntorata. Alueen kulkuyhteydet ovat hyvät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iinatti Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
I Love It Loud

| ”I Love It Loud” KISS |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Creatures of the Night
 Julkaistu: 1982
 Tuottaja(t): Michael James Jackson, Paul Stanley, Gene Simmons
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 07.30
 Levy-yhtiö: Casablanca
KISSin muut singlet
| ”A World Without Heroes” 1981 | ”I Love It Loud” 1982 | ”Lick It Up” 1983 |
I Love It Loud on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen KISSin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan Creatures of the Night (1982). Kappaleen kirjoittivat basisti/laulaja Gene Simmons ja kitaristi Vincent Cusano (taiteilijanimeltään Vinnie Vincent). Singlen b-raitana oli Gene Simmonsin laulama kappale "Killer". Myös a-raidan lauloi Simmons. Kyseessä on Kissin ainoa single, jolla Simmons laulaa sekä a että b-raidan.
Single ”I Love It Loud” julkaistiin vuonna 1982 ja oli viimeinen yhtyeen pitkäaikaisen levy-yhtiön Casablanca Recordsin kautta ilmestynyt single. Musiikkivideossa esiintyvät Gene Simmons, Ace Frehley, Paul Stanley ja Eric Carr.
Musiikkivideo oli myös KISSin viimeinen musiikkivideo maskien kanssa ennen vuotta 1996. Vaikka musiikkivideolla ja singlen takakannessa annetaan ymmärtää, että Ace Frehley soitti kappaleessa soolokitaraa, todellisuudessa yhtyeen uusi kitaristi ja lauluntekijä Vinnie Vincent vastasi soolokitaraosuuksista.
Laulussa tulee häivytys ulos, mutta musiikki tulee kovempiäänisenä takaisin, ja sitten laulussa tulee häivytys ulos toisen kerran. Tämä idea otettiin The Beatlesin kappaleista Helter Skelter ja Strawberry Fields Forever.
Triviaa

Albumilla lukee virheellisesti että kappaleen kirjoittajat olisivat Paul Stanley ja Vinnie Vincent.
Kappaleesta julkaistiin liveversio Alive III:lla ja The Box Setillä.
Hunter (videopeli)

| Hunter |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paul Holmes
Julkaisija:  Activision
Suunnittelija:  Paul Holmes
Julkaistu:  1991
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Atari ST
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Hunter on Activisionin julkaisema toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin vuonna 1991 Amigalle ja Atari ST:lle. Pelin on ohjelmoinut Paul Holmes, joka teki myös pelin grafiikan. Peli käyttää vektorigrafiikkaa. Alkumusiikin on tehnyt Martin Walker.
Pelaaminen

Pelissä pelaaja kontrolloi laajassa, kolmiulotteisessa maailmassa taivaltavaa yksinäistä sotilasta. Pelin kenties eniten ihastusta herättänyt piirre oli vapaus kulkea suurella pelialueella ja käyttää erilaisia alueelta löytyviä kulkuneuvoja, joita on valtava määrä. Mukana on tavallisimpien ajoneuvojen lisäksi esimerkiksi soutuvene, polkupyörä, taistelu- ja kuljetushelikopteri, laiva sekä ilmatyynyalus. Pelissä on avoimen pelimaailman tapaan ja käyttää eri ajoneuvoja. Erilaisia aseita on saatavilla tavallisimmista käsiaseista SAM-ohjuksiin. Pelialueella vastaantulevat objektit ovat rakennusten ja vihollisen sotilaiden lisäksi esimerkiksi erilaisia eläimiä. Lokit silpoutuvat helikopterin roottoreihin ja lehmät voi räjäyttää vaikkapa miinoilla. Myös erilaisia rakennuksia on paljon pienistä majoista suuriin voimalaitoksiin. Useimpiin rakennuksiin pääsee sisälle. 2000-luvun peleissä laajat kolmiulotteiset ympäristöt ovat tavanomaisia, mutta vuonna 1991 Hunterin ympäristö oli kolmiulotteisten pelien joukossa erittäin rikas vaihtelevuudessaan.
Pelaaminen > Kolme pelimaailmaa

Pelissä on eri pelimoodeja omine karttoineen, joissa pelin luonne vaihtelee:
”action”-moodi, jossa pelaajan on tuhottava suurelta pelialueelta laaja joukko osoitettuja kohteita
”missions”-moodi, joka koostuu pienistä tehtävistä, joissa pelaaja lähtee aina päämajastaan ja on palattava sinne tehtävän suorittamisen jälkeen.
”adventure”-moodi
Vastaanotto

Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.
Aiheesta muualla

Hunter MobyGamesissa (englanniksi)
Hunter Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Kolme tietokonelehdistä skannattua arvostelua (saksaksi, englanniksi)
Talon sisällä
Intianhietakiuru

| Intianhietakiuru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiurut Alaudidae
Suku::  Pikkukiurut Alaudala
Laji::  raytal
Kaksiosainen nimi
 Alaudala raytal  (Blyth, 1845) 
Synonyymit
 Calandrella raytal 
Katso myös
   Intianhietakiuru Wikispeciesissä   Intianhietakiuru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianhietakiuru (Alaudala raytal) on aasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Iranin kaakkoisosista Pakistaniin, Intian länsi- ja pohjoisosiin, Nepaliin, Bangladeshiin ja Myanmariin. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Lucknowista Intiasta 1845.
Intianhyyppä

| Intianhyyppä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Hyypät Vanellus
Laji::  malabaricus
Kaksiosainen nimi
 Vanellus malabaricus  (Boddaert, 1783) 
Katso myös
   Intianhyyppä Wikispeciesissä   Intianhyyppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianhyyppä (Vanellus malabaricus) on aasialainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Pakistanin, Intian, Bangladeshin ja Sri Lankan. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Intian Malabarrannikolta 1783.
Ihmisyydenpuolue

| Ihmisyydenpuolue |
| --- | --- |
Perustettu:  1990
Lopetti:  1995
Johtaja:  Lauri Kojo
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihmisyydenpuolue (ruots. Mänsklighetspartiet, lyhenne IPU) oli suomalainen 1990-luvulla toiminut puolue, jota johti taiteilija ja ihmissuhdekonsultti Lauri Kojo. IPU osallistui kerran sekä eduskunta- että kunnallisvaaleihin, mutta sen listoilta ei valittu edustajia. Järjestö oli puoluerekisterissä vuosina 1991–1995.
Historia

Ihmisyydenpuolue perustettiin alkuvuonna 1990. Kesäisin puolue järjesti muun muassa yli tuhat osanottajaa keränneitä Beach party -juhlia Hietarannassa. Syyskuussa 1990 IPU järjesti Isolla Roobertinkadulla katukarnevaalin. Lokakuussa 1992 IPU järjesti ravintola Piikkisiassa näyttelyn puolueen perustamisen vaikeudesta.
Tammikuussa 1995 IPU liittyi Vapaan Suomen Liiton kannatusjäseneksi, eikä IPU asettanut omia listojaan vuoden 1995 eduskuntavaaleihin. Puheenjohtaja Kojo oli VSL:n ehdokkaana Uudellamaalla. Puolueita yhdisti vaatimus Suomen EU-jäsenyyden mitätöimisestä.
Vaalimenestys

Eduskuntavaaleissa 1991 IPU sai 2 831 ääntä (0,10%). Puolue osallistui vaaleihin kaikissa Manner-Suomen vaalipiireissä. Kannatus oli suurinta Helsingissä ja Uudellamaalla, joissa IPU sai 0,2 prosenttia äänistä. Puolue ei solminut yhtään vaaliliittoa. IPU osallistui vuoden 1992 kunnallisvaaleihin neljässä kunnassa (Helsinki, Espoo, Vantaa, Suomussalmi). Puolueen listat saivat yhteensä 732 ääntä (0,03%).
Aiheesta muualla

Puolueohjelma 1992 (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Intianhännäkkö

| Intianhännäkkö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Doggilepakot Molossidae
Alaheimo::  Molossinae
Suku::  Otomops
Laji::  wroughtoni
Kaksiosainen nimi
 Otomops wroughtoni  (Thomas, 1913) 
Synonyymit
 Nyctinomus wroughtoni Thomas, 1913 
Katso myös
   Intianhännäkkö Wikispeciesissä   Intianhännäkkö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianhännäkkö (Otomops wroughtoni) on harvinainen aasialainen lepakkolaji. Sen suomenkieliseksi nimeksi on ehdotettu intianhännäkkö.
Lepakon vartalon pituus on 6–10 cm, hännän pituus 3–5 cm ja käsivarren pituus 5–7 cm.
Lajia on tavattu vain kolmesta erillisestä paikasta, joista kaksi sijaitsee Intiassa ja yksi Kambodžassa.
Ilmatilannekuva

Ilmatilannekuva (ITKU) on koonnos eri sensorein ja muilla keinoin kerätyistä tiedoista ilmatilassa lentävistä kohteista, kuten lentokoneista, helikoptereista, lennokeista, ballistisista ohjuksista, risteilyohjuksista, jne. Ilmatilannekuvaa kootaan esimerkiksi tutkien ja muiden sensorien avulla sekä aisti-ilmavalvontahavainnoin. Siviililentoliikenteen lentosuunnitelmat muodostavat osan ilmatilannekuvasta. Ilmatilannekuva palvelee sekä siviililennonjohtoa että maanpuolustuksen tarpeita. Ilmatilannekuva on osa aluevalvonnan kokonaisvaltaista tilannekuvaa.
Ilmatilannekuvaa käytetään alueellisen koskemattomuuden turvaamisessa. Tilannekuva auttaa kuhunkin tilanteeseen sopivien toimenpiteiden valitsemisessa. Suomeen saapuva tunnistamaton ilma-alus voidaan käydä tarkistamassa tyypillisesti Hornet-hävittäjien avulla ja se voidaan käännyttää, käskeä laskeutumaan tai sitä voidaan varoittaa suullisesti radion välityksellä tai varoitustulta ampuen. Ilmatilannekuva auttaa myös sopivien voimakeinojen valinnassa mahdollisissa ilmapuolustustehtävissä.
Ilmatilannekuva voi ulottua huomattavasti valtionrajaa ja sen lähiseutuja kauemmaksi esimerkiksi mikäli valtiot sopivat yhteisen ilmatilannekuvan muodostamisesta keskenään tai osana puolustusliittoa. Jälkimmäisestä tarjoaa esimerkin Naton ilmatilannekuva.
Osaa ilmatilannekuvasta voidaan jakaa väestönsuojelun käyttöön ilmavalvontaselostein. Ilmavalvontaselosteet on kuunneltavissa tavallisella ULA-radiolla. Niitä lähetetään esimerkiksi sotaharjoitusten aikana erityisten sotaharjoitusradioasemien kautta.
Aiheesta muualla

Real-time Airspace Awareness and De-confliction for Future Battles (4/7/2020) (englanniksi) (darpa.mil)
Anil Chopra (5.5.2023) Major global powers have merged air and space domains, time for India to follow suit (englanniksi) (firstpost.com)
Ilvankajärvi

| Ilvankajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Koordinaatit:  61°18′37″N, 23°53′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Myllyojan valuma-alue‎ (35.25)
Laskuoja:  oja Myllyojaan 
Järvinumero:  35.250.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,0  m tai 96  m 
Rantaviiva:  2,128 km 
Pinta-ala:  14,042  ha 
 fiIlvankajärvi 
Ilvankajärvi  on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 14 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 96 metriä meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee seitsemän lyhyttä metsäojaa, joista osa on suon kuivatusojia. Huomattavin tulo-oja laskee järveen sen kaakkpoispäähän. Se on pienten Kaakkolammin ja Ruokolammin yhteinen laskuoja. Järven oma laskuoja lähteen järven luoteispäästä ja se on kaivettu koneellisesti viivasuoraksi ojaksi, joka yhtyy Myllyojaan 900 metrin päässä. Järvi on 900 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä. Järven ympäristössä on sijainnut kolme maatilaa, joiden peltoja on edelleen olemassa. Rannoilla sijaitsee toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 13773.
Hyönteinen (albumi)

| Hyönteinen Liekki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008, Petrax-studio, Hollola
 Julkaistu: 24. syyskuuta 2008
 Tuottaja(t): Janne Haavisto ja Liekki
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 56.49
 Levy-yhtiö: Mercury, Universal
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 17.
Liekin muut julkaisut
| Kalliot leikkaa 2007 | Hyönteinen 2008 | Paimen 2010 |
Hyönteinen on vuonna 2008 julkaistu Liekki-yhtyeen viides studioalbumi. Sen on tuottanut yhtyeen seitsemän vuotta aikaisemmin ilmestyneen esikoisalbumin tapaan Janne Haavisto. Hyönteinen viipyi Suomen virallisella listalla viikon ajan sijalla 17.
Musiikillisesti levy on hieman kevyempi kuin edeltäjänsä, vuonna 2007 julkaistu Kalliot leikkaa. Se on myös kestoltaan huomattavasti edellisiä albumeja lyhyempi, esimerkiksi Kalliot leikkaa oli lähes 20 minuuttia pidempi. Kriitikot eivät albumista juurikaan innostuneet, vaan sitä pidettiin pääsääntöisesti Liekin uran heikoimpana. Levyn kannen on muiden yhtyeen albumien tapaan tehnyt sarjakuvataiteilija Jenni Rope.
Kappaleet

Kantabaarin tytöt – 5.41
Kauan, kauan sitten – 5.05
Kesäheinää – 5.36
Emilia – 5.55
Nuori poika vain – 5.05
Kesäyö – 4.21
Seilaan, seilaan – 5.18
Saparoniekka – 3.04
Kaks vanhaa varista – 6.26
Aamunkoi – 4.12
Hyönteinen – 6.01
Kokoonpano

Janne Kuusela – laulu, kitara
Teemu Soininen – basso
Juha Kulmala – rummut
Okke Komulainen – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Abdissa Assefa – lyömäsoittimet
Janne Haavisto – lyömäsoittimet
Poke – huilu, saksofoni
Arvostelut

Desibeli.net:
Dome.fi:
Nyt.fi:
Soundi:
Irja Niemelä

Irja Niemelä (o.s. Petäjä, 27. kesäkuuta 1927 Tampere – 12. joulukuuta 2017 Espoo) oli suomalaisen naissuunnistuksen pioneereja. Hän oli itse huippusuunnistaja ja suunnistuskouluttaja. Hän oli 1950-luvun menestynein naissuunnistaja Suomessa ja hän voitti seitsemän Suomen mestaruutta yleisessä sarjassa. Lisäksi hän voitti Venlojen viestin edeltäjä Venlojen juoksun neljästi vuosina 1951, 1952, 1955 ja 1965. Hän sijoittui urheilutoimittajien vuoden naisurheilija -valinnassa
viidenneksi 1951. Hänen kasvattajaseuransa oli tamperelainen Epilän Esa.
Niemelä opetti suunnistamista opinahjossaan Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella, partiolaisille, voimistelunopettajien kesäpäivillä ja suunnistusliiton leireillä ja kursseilla. Hän oli myös perustamassa suunnistusliiton naisvaliokuntaa vuonna 1949 toimien sen puheenjohtajana ja toimi naisten suunnistusvalmentajana. Siviiliammatiltaan hän oli voimistelunopettaja.
Intianbaulapuu

| Intianbaulapuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Ericales
Heimo::  Sapotillakasvit Sapotaceae
Alaheimo::  Sapotoideae
Suku::  Baulapuut Mimusops
Laji::  elengi
Kaksiosainen nimi
 Mimusops elengi  L. 
Katso myös
   Intianbaulapuu Wikispeciesissä   Intianbaulapuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intianbaulapuu (Mimusops elengi)  on tropiikissa kasvava puulaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Intiassa, Australiassa ja niiden välisessä saaristossa.
Intianbaulapuu on ikivihreä puu, joka kasvaa noin 15–30 metriä korkeaksi. Lehdet ovat soikeat, reunoiltaan aaltoilevat, 4–14 cm pitkät ja 2–7 cm leveät. Kukat ovat tuoksuvat, halkaisijaltaan 12–14 mm, ja kasvavat yksitellen tai 2–4 kukan terttuina.
Intianbaulapuun hedelmä on kypsänä keltainen, noin 35 mm pitkä. Sen malto on jauhoista ja muistuttaa maultaan taatelia mutta on kuivempi. Hedelmiä voi syödä raakana tai säilöttynä. Siemenistä uutetaan öljyä, joka vastaa ravintoarvoiltaan maapähkinäöljyä. Puun kuorta, lehtiä ja kukkia käytetään rohdoksina. Kukat säilyttävät tuoksunsa kuivattuina, ja niitä käytetään esimerkiksi liinavaatekaappien raikastamiseen. Puuainesta käytetään sahatavarana.
Intianbaulapuuta kasvatetaan koristekasvina ja antamassa varjoa.
Irja Sahlberg

Irja Margareta Sahlberg (11. kesäkuuta 1904 Turku – 21. kesäkuuta 1972) oli suomalainen kansanelämän tutkija ja museovirkamies.
Sahlberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän kuului Gabriel Nikanderin ympärille Åbo Akademissa muodostuneeseen nuorten tutkijoiden piiriin ja erikoistui rakennus- ja käsityöhistoriaan. Svenska litteratursällskapetin stipendiaattina hän teki kenttätyötä, lähinnä rakennusdokumentointia kaikkialla ruotsinkielisessä Suomessa.
Sahlberg aloitti museotyönsä Sagalundissa Kemiössä, ja 1937 hänet palkattiin Turun historialliseen museoon. Hän johti konkreettista museotyötä, kun Luostarinmäki museoitiin, ja tarkisti Turun linnan tyylihistorialliset interiöörit tieteellisten periaatteiden mukaisesti. Sahlberg työskenteli vuosina 1953–1960 Turussa museojohtajana ja oltuaan välillä amanuenssina jäi eläkkeelle 1968. Sahlbergin johtaja-aikana tehtiin poliittiset päätökset, että Luostarinmäen ja Qwenselin talon jäljellä olevat talot säilytetään.
Sahlberg oli kaupunkietnologian uranuurtaja, joka yhdisti työssään historian menetelmät ja kansanelämäntutkijan kokonaisnäkemyksen. Hän kirjoitti itse tekstinsä sekä ruotsiksi että suomeksi. Hän laati ensimmäiset opaskirjat Sagalundin museolle (1934), Luostarinmäelle (1941), Qwenselin talolle ja apteekkimuseolle (1963) sekä Taivassalon museo-oppaan (ilmestyi postuumisti 1974). Hänen bibliografiansa käsittää noin 70 nimekettä. Tärkeimpiä julkaisuja ovat Byggnadsskick och heminredning på Klosterbacken (1941) sekä osuudet maanviljelyksestä ja rakennusten kunnosta teoksessa Kimitobygdens historia (1942).
Käännös suomeksi