stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stoa poikile

| Stoa poikile> Στοά ποικίλη |
| --- | --- |
 Stoa poikilen arkeologista aluetta. Stoan luoteiskulma alhaalla vasemmalla.
Sijainti:  Agora, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′35″N, 23°43′22″E
Rakennustyyppi:  stoa
Valmistumisvuosi:  n. 470–460 eaa.
Rakennuttaja:  Peisianaks
Tyylisuunta:  doorilainen/joonialainen
Julkisivumateriaali:  kalkkikivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stoa poikile (m.kreik. Στοά ποικίλη, Stoa poikilē tai Ποικίλη στοά, Poikilē stoa, ”Kirjava/Maalattu pylväshalli”) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteisosassa. Se sai nimensä seinämaalauksistaan ja tunnetaan stoalaisuuden synnynpaikkana.
Historia

Stoa poikile rakennettiin noin vuonna 470–460 eaa. Sen rakennuttaja oli Peisianaks. Siksi rakennus tunnettiin alun perin nimellä Peisianaksin stoa (Πεισιανάκτειος στοά, Peisianakteios stoa). Myöhemmin rakennusta alettiin kutsua ”Maalatuksi” stoaksi sen seinämaalausten mukaan. Maalaukset olivat antiikin aikana hyvin tunnettuja. Ne tehtiin pian stoan rakentamisen jälkeen 400-luvun eaa. puolessa välissä. Stoan koristeli freskomaalari ja kuvanveistäjä Mikon yhdessä Panainoksen ja Polygnotos Thasoslaisen kanssa.
Myöhemmin stoa on tullut kuuluisaksi ennen kaikkea siitä, että stoalainen filosofikoulukunta on saanut nimensä sen mukaan. Tämä on seurausta siitä, että stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen opetti rakennuksessa 200-luvun alussa eaa. Erääksi syyksi siihen, että Zenon valitsi stoan opetuspaikakseen, on ehdotettu sitä, että rakennuksen maalaukset esittivät niitä hyveitä, joita hän filosofiassaan opetti.
Rakennus ja kaivaukset

Stoa poikile yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Sen julkisivun pylväikkö oli doorilaisia pylväitä ja sisäpuolen pylväät puolestaan joonialaista tyyliä. Sisäpuolen pylväät jakoivat stoan kaksilaivaiseksi. Rakennuksen pituus oli noin 36 metriä ja leveys noin 12,5 metriä. Stoa oli rakennettu koillis-lounaissuunnassa niin, että se avautui etelään päin. Sen rakennusmateriaalina oli kalkkikivi. Pylväissä oli käytetty myös marmoria.
Stoan seinämaalaukset kuvasivat muun muassa Marathonin ja Oinoen taisteluja, Theseuksen voittoa amatsoneista sekä Troijan kukistumista. Tieto maalauksista perustuu Pausaniaan kuvaukseen teoksessa Kreikan kuvaus. Maalausten lisäksi stoassa oli esillä voitetuilta vihollisilta saatua sotasaalista.
Stoa poikilen alue, Agoran pohjoisin osa, jää nykyisin Ateenan metroradan pohjoispuolelle Monastirákin kaupunginosaan eroon varsinaisesta Agoran arkeologisesta alueesta. Agoran alueen kaivauksia suorittava American School of Classical Studies at Athens on vähitellen hankkinut omistukseensa stoan päällä olevia 1800-luvulla rakennettuja taloja, purkanut ne ja suorittanut alueella lisää kaivauksia. Ensimmäiset osat Stoa poikilen raunioista löydettiin vuonna 1981. Nykyisin on kaivettu esiin osa rakennuksen perustuksesta sekä pylväiden jalustoista. Vuonna 2013 oli tarkoitus hankkia loput rakennuksen päällä olevat talot, jotta kaivauksia voitaisiin jatkaa.
Vanhoissa Agoran alueen kartoissa Stoa poikile on yleensä sijoitettu idemmäksi kuin mistä se löydettiin. Stoa poikilen löytöpaikalle sen sijaan sijoitettiin aiemmin yleensä niin kutsuttu Hermien stoa, jonka sijainti on nykyään tutkimusongelma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stoa poikile Wikimedia Commonsissa
Morison, William: The Stoa The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Stoa poikilen koilliskulman raunioita.
Marathonin taistelu. Hahmotelma siitä, miltä stoassa ollut maalaus aiheesta on voinut näyttää.
Stéphane Diagana

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Stéphane Diagana |  Stéphane Diagana |  Stéphane Diagana |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1997 | 400 m aj |  |
|  Kultaa | Pariisi 2003 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | Sevilla 1999 | 400 m aj |  |
|  Pronssia | Göteborg 1995 | 400 m aj |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | München 2002 | 400 m aj |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1994 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Helsinki 1994 | 400 m aj |  |
Stéphane Diagana (s. 23. heinäkuuta 1969, Saint-Affrique, Ranska) on ranskalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Diagana juoksi Splitin EM-kisoissa 1990 400 metrin aidoissa viidenneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui Barcelonan olympialaisissa matkan neljänneksi ajalla 48,13. Myöhemmin samana vuonna hän oli yleisurheilun maailmancupissa 400 metrin aidoissa kolmas. Vuonna 1993 hän voitti Euroopan cupin 400 metrin aidoissa sekä juoksi Stuttgartin MM-kisoissa neljänneksi ajalla 47,64. 1994 hän voitti EM-pronssia 400 metrin aidoissa sekä oli mukana Ranskan joukkueessa, joka voitti hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa hän sijoittui GP-finaalissa kolmanneksi ja yleisurheilun maailmancupissa pitkässä viestissä kolmanneksi.
Diagana voitti MM-pronssia Göteborgin MM-kisoissa 1995 400 metrin aidoissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti lajin maailmanmestaruuden Ateenan MM-kisoissa. Kauden lopussa hän juoksi GP-finaalissa toiseksi. 1998 hän voitti GP-finaalin ja Sevillan MM-kisoissa 1999 MM-hopeaa. Münchenin EM-kisoissa 2002 Diagana voitti EM-kultaa ajalla 47,58. Kauden lopussa hän sijoittui GP-finaalissa toiseksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän karsiutui 400 metrin aitojen välierissä, mutta oli mukana Ranskan viestijoukkueessa, joka voitti pitkässä viestissä MM-kultaa.
Diagana juoksi 400 metrin aitajuoksun Euroopan-ennätyksen 47,37 Lausannessa 5. heinäkuuta 1995. Ennätyksen rikkoi Karsten Warholm kesäkuussa 2019.
Henkilökohtaiset ennätykset

200 metrin juoksu: 20,95 (1993)
300 metrin juoksu: 33,06 (2000)
400 metrin juoksu: 45,18 (1992)
110 metrin aitajuoksu: 14,56 (1987)
200 metrin aitajuoksu: 22,9 (1999)
400 metrin aitajuoksu: 47,37 (1995)
Slava Raškaj

Slava Raškaj
Slava Raškaj (2. tammikuuta 1877 – 29. maaliskuuta 1906) oli kroatialainen taiteilija ja maansa ensimmäisiä akvarellimaalareita.
Raškaj syntyi Ozaljissa ja oli syntymästään kuuro. Hän asui ensimmäiset vuotensa perheen kanssa ja seitsemänvuotiaasta viisitoistavuotiaaksi kuurojen lasten instituutissa Wienissä.
Palattuaan Kroatiaan Raškaj lähti Ivana Otoić-Muhan rohkaisemana taidekouluun Zagrebiin. Raškaj avasi oman ateljeensa ja maalasi vuonna 1898 vesiväreillä myöhemmin kuuluisaksi tulleen omakuvan.
Bela Csikos Sesian oppilaana Raškaj maalasi asetelmia synkillä väreillä, kun taas Ozaljissa tehdyt maisemat ovat valoisia ja värikkäitä.
Raškajin monesti luontoaiheisia teoksia on esitelty mm. Zagrebissa, Moskovassa ja Pietarissa.
Raškaj alkoi viimeisinä vuosinaan syrjäytyä, ja vuonna 1902 hänet laitostettiin pitkittyneen masennuksen johdosta. Hän kuoli Zagrebissa maaliskuussa 1906.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slava Raškaj Wikimedia Commonsissa
Slava Stetsko

Slava Stetsko 1998.
Jaroslava Josypivna ”Slava” Stetsko (ukr. Ярослава Йосипівна (Слава) Стецько, alkuperäinen nimi Hanna Josypivna Muzyka, ukr. Ганна Йосипівна Музика; 14. toukokuuta 1920 Romanivka, Ternopilin piiri, Galitsia – 12. maaliskuuta 2003 München, Saksa) oli poliittinen johtaja ja toimittaja. Hänen puolisonsa oli Jaroslav Stetsko.
Stetsko oli Ukrainan nationalistien järjestön (OUN) jäsen vuodesta 1938. Hän opiskeli Lvivin yliopistossa vuosina 1941–1943. Saksalaiset pidättivät hänet. Vapauduttuaan vuonna 1944 hän asui emigranttina Saksassa ja jatkoi opintoja  Ukrainalaisessa vapaassa yliopistossa. Hän oli aktiivinen Punaisen Ristin yksiköiden perustamisessa Ukrainan kapinallisarmeijalle ja otti vuonna 1946 johtoaseman OUN:ssa (Bandera-ryhmä). Stetskosta tuli myös Maailman antikommunistisen liiton (ABN) johtoryhmän jäsen. Hän toimitti ABN Correspondencea  ja  sen saksalaista painosta vuodesta 1957 vuoteen 1996, jolloin se lakkautettiin,  sekä The Ukrainian Review -aikakauslehteä ja muita ABN:n aikakauslehtiä, ja hän järjesti useita kansainvälisiä kommunismin vastaisia kongresseja. Hän osasi useita kieliä (ukraina, venäjä, puola, saksa, ranska, italia, espanja ja portugali), joten hän oli hyödyksi kääntäjänä. Hän toimi Ukrainan nuorisoliiton (SUM) johtokunnan jäsenenä (1948–1953). Vuodesta 1968 hän oli OUN(B):n ulkoasiainosaston päällikkö. Miehensä kuoleman jälkeen hänestä tuli vuonna 1986 ABN:n puheenjohtaja.
Stetsko valittiin 1991 OUN:n seitsemännessä suuressa yleiskokouksessa OUN(B):n johtajaksi, ja hän oli tehtävässä vuoteen 2000. Hän muutti heinäkuussa 1991 Ukrainaan. Seuraavana vuonna, 1992, hän perusti Ukrainan nationalistien kongressin, jota hän johti kuolemaansa asti. Hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1997 kansanedustajaksi Ukrainan korkeimpaan neuvostoon ja uudelleen 1998 ja 2002. Kun Stetsko oli vuonna 1998 korkeimman neuvoston istunnon vanhin kansanedustaja, hänen tehtäväkseen tuli johtaa valaa vannottaessa. Puhkesi sekasorto, kun Ukrainan kommunistisen puolueen (CPU) jäsenet, jotka pitivät häntä natsien yhteistyökumppanina ja paheksuivat hänen vahvoja OUN-yhteyksiään, esittivät vastalauseensa. Samaa tehtävää Stetsko hoiti korkeimman neuvoston istunnon alussa myöhemmin vuonna 2002.
Stetsko on haudattu Kiovaan Baikoven hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slava Stetsko Wikimedia Commonsissa
Slaur Sardet

Slaur Sardet on ranskalainen alkoholijuomien valmistaja. Se on osa La Martiniquaise -alkoholiyhtiötä[lähde? ], johon kuuluu myös Bardinet.
Yhtiön historia ulottuu 1800-luvulle, mutta nykymuodossaan yhtiö perustettiin nimellä Slaur Chaudet vuonna 1972, kun kaksi suurta alkoholintuottajaa yhdistyi. Slaur Chaudet ja Sardet Deribaucourt yhdistyivät vuonna 2011 ja yhtiö otti nimekseen Slaur Sardet.
Tuotteita:
Kissan Minttu (Likööri) - Alko 003151
Père Kermann's (Absintti)
Aiheesta muualla

Yhtiön kotisivut (ranskaksi) (englanniksi)
Strongyló (Ermoúpoli)

Strongylón (taempi vasemmalla) ja Didýmin (etualalla) saaret Ermoúpolista nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°25′32″N, 24°59′07″E, Sýros-Ermoúpoli Sýros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Pinta-ala:  0,053 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Strongyló (kreik. Στρογγυλό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Sýroksen ja Didýmin saarten itäpuolella Ermoúpolin kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,053 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Strongyló kuuluu Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strongyló Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Santoríni Thíra  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Gáidaros  Megálo  Prásso  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lázaros  Louvardári  Makáres  Makrá  Makronísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Mikronísi  Mikrós Avelás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Práso  Prasonísi  Prasoúra  Psathonísi  Revmatonísi  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous
Solid Silver

| Solid Silver Quicksilver Messenger Service |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 30. kesäkuuta – 29. elokuuta 1975, Columbia Recording Studios, San Francisco
 Julkaistu: lokakuu 1975
 Tuottaja(t): John Palladino
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, acid rock
 Kesto: 38.16
 Levy-yhtiö: Capitol (ST-11462)
Quicksilver Messenger Servicen muut julkaisut
| Comin’ Thru 1972 | Solid Silver 1975 | Peace by Piece 1986 |
Solid Silver on Quicksilver Messenger Servicen albumi, joka julkaistiin vuonna 1975 levymerkillä Capitol Records.
Kappaleet > A-puoli

Gypsy Lights – 3.40 (säv. Gary Duncan)
Heebie Jeebies – 4.15 (säv. John Cipollina)
Cowboy on the Run – 3.13 (säv. Dino Valenti)
I Heard You Singing – .48 (säv. David Freiberg, Robert Hunter)
Worryin' Shoes – 3.25 (säv. Valenti)
Kappaleet > B-puoli

The Letter – 4.06
They Don't Know – 3.54 (säv. Duncan)
Flames – 4.20 (säv. Cipollina, Valenti)
Witches' Moon – 2.59 (säv. Valenti)
Bittersweet Love – 4.23 (säv. Valenti, Duncan)
Kokoonpano

Dino Valenti – laulu, kitara, conga
Gary Duncan – laulu, kitara, pedal steel guitar
David Freiberg – laulu, basso
Greg Elmore – rummut
John Cipollina – laulu, kitara, havaijinkitara
Kokoonpano > Sessiomuusikot

Nicky Hopkins – piano
Pete Sears – piano
Michael Lewis – piano, urut, syntetisaattori
Skip Olson – basso
Mario Cipollina – basso
Kathi McDonald – laulu
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Solid Silver discogs.com -sivustolla
Sotapäiväkirja vuodelta 1944

| Sotapäiväkirja vuodelta 1944 |
| --- | --- |
 Sotapäiväkirja vuodelta 1944, toisen painoksen kansi.
Kirjailija:  Waldemar Erfurth
Kieli:  saksa
Genre:  päiväkirja tietoteos, Suomen historia
Suomennos
Suomentaja:  Eino E. Suolahti
Kansitaiteilija:  M.-L. Muukka (2. p.)
Kustantaja:  WSOY, Docendo
Julkaistu:  1. painos: 1954, 2. painos: 2014
Sivumäärä:  343
ISBN:  978-952-291-049-3
Sarja: Sotaklassikot (2. p.)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sotapäiväkirja vuodelta 1944 on Suomessa toimineen Saksan yhteyshenkilön, jalkaväenkenraali Waldemar Erfurthin sotapäiväkirja vuodelta 1944. Kirjan ensimmäisen painoksen on julkaissut WSOY vuonna 1954. Päiväkirjan on suomentanut Eino E. Suolahti, ja sen termistön on tarkistanut kapteeni Tauno Kuosa. Toinen painos ilmestyi 2014 Docendon kustantamana, ja eversti Pekka Visuri on kirjoittanut siihen johdannon ja toimittanut liitteet, neljä karttaa. Päiväkirja kattaa ajanjakson 1. tammikuuta – 13. syyskuuta 1944. Viimeisen merkinnän Erfurth teki kuljetuslaiva Lapplandilla, joka vei hänet pois Suomesta.
Erfurth kirjoitti vuonna 1954 ilmestyneen päiväkirjan johdannoksi alkusanat. Vuonna 2014 ilmestyneeseen laitokseen on Visuri suomentanut tekstin siltä osin uudelleen. Muuten teksti on eri painoksissa sama. Lopussa on henkilöhakemisto, jota on tarkistettu.
Erfurthin arkistoidut sotapäiväkirjat kattavat kokonaisuudessaan vuodet 1941–1944. Kolmen ensimmäisen sotavuoden päiväkirjat on sittemmin julkaistu suomeksi teoksissa Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941 (Docendo 2017) ja Waldemar Erfurth – sotapäiväkirja 1942–1943 (Docendo, 2018), jotka on suomentanut ja toimittanut Pekka Visuri. Kaikkineen 1087 sivua käsittävä käsikirjoitus on arkistoitu Sota-arkistoon.
Aiheesta muualla

Sotapäiväkirja Docendon sivulla
Ari Valjakka, Ainutlaatuinen dokumentti Mikkelin päämajasta 1944 (Arkistoitu – Internet Archive) Turun Sanomat 15.6.2014
Sotaraamattu

| Sotaraamattu |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ville Hytönen
Kieli:  suomi
Genre:  runokokoelma
Kustantaja:  Siltala
Julkaistu:  2014
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  92
ISBN:  978-952-234-193-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sotaraamattu: kirja jonka vainajat kirjoittivat, ja helvettiläiset ja jota verenseisauttajan kirjaksikin kutsuttiin on vuonna 2014 ilmestynyt Ville Hytösen runokokoelma. Teoksen julkaisi Siltala.
Aiheesta muualla

Teos kustantajan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Marjut Kataja: Sotaraamattu ja sotaraamattu. Jyväskylän yliopiston kirjaston blogi 11.2.2014.
Esa Mäkijärvi: ”Ravisteleva lukukokemus”. Uutispäivä Demari 7.4.2014.
Ritva Kolehmainen: Sotaraamattu (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 21.2.2014.
Kuisma Korhonen: Runot syntyivät kauhu-uutisista (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 9.3.2014.
Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2

| Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2> Spider-Man 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Raimi
Käsikirjoittaja:  Alfred Gough Miles Millar Michael Chabon Alvin Sargent
Perustuu:  Stan Leen ja Steve Ditkon sarjakuvahahmoon Hämähäkkimies
Tuottaja:  Avi Arad   Laura Ziskin
Säveltäjä:  Danny Elfman
Kuvaaja:  Bill Pope
Leikkaaja:  Bob Murawski
Pukusuunnittelija:  James Acheson
Pääosat:  Tobey Maguire   Kirsten Dunst  James Franco   Alfred Molina Rosemary Harris Donna Murphy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures   Marvel Enterprises
Levittäjä:  InterCom Sony Pictures Entertainment Netflix Disney+
Ensi-ilta:   30. kesäkuuta 2004    7. heinäkuuta 2004
Kesto:  127 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  200 000 000 $
Tuotto:  783 766 341 $
Edeltäjä:  Spider-Man – hämähäkkimies
Seuraaja:  Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 on yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu Stan Leen ja Steve Ditkon luomaan sarjakuvahahmoon ja supersankariin Hämähäkkimieheen. Elokuvan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 30. heinäkuuta 2004. Elokuva on jatko-osa toimintaelokuvalle Spider-Man – hämähäkkimies. Sen ohjasi Sam Raimi ja sen pääosissa esiintyvät Tobey Maguire, Kirsten Dunst, Alfred Molina, James Franco ja Rosemary Harris. Elokuva on Hämähäkkimies-trilogian toinen osa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tobey Maguire  | … |  Peter Parker / Hämähäkkimies   |
|  Kirsten Dunst  | … |  Mary Jane Watson   |
|  James Franco  | … |  Harry Osborn   |
|  Alfred Molina  | … |  Otto Octavius / Tohtori Mustekala   |
|  Rosemary Harris  | … |  May Parker   |
|  Donna Murphy  | … |  Rosalie Octavius   |
|  J. K. Simmons  | … |  J. Jonah Jameson   |
|  Daniel Gillies  | … |  John Jameson   |
|  Dylan Baker  | … |  tohtori Curt Connors   |
|  Bill Nunn  | … |  Joseph ”Robbie” Robertson   |
|  Vanessa Ferlito  | … |  Louise    |
|  Willem Dafoe  | … |  Norman Osborn / Vihreä Menninkäinen   |
|  Cliff Robertson  | … |  Ben Parker   |
|  Mageina Tovah  | … |  Ursula Ditkovich   |
|  Elya Baskin  | … |  Herra Ditkovich   |
|  Elizabeth Banks  | … |  Betty Brant   |
|  Ted Raimi  | … |  Hoffman   |
|  Aasif Mandvi  | … |  Herra Aziz    |
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Spider-Man 2 – Hämähäkkimies Rotten Tomatoes -sivustolla
Stephen Johnson

Stephen Curtis Johnson on yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä, matemaatikko ja ohjelmoija. Hän työskenteli lähes 20 vuotta Bell Labsissa ja AT&T:ssä, joissa hän kirjoitti sovellukset Yacc, Lint, ja Portable C Compiler.
Johnson on myöhemmin siirtynyt töihin The MathWorksille, jossa hän työskentelee Matlabin parissa.
Johnson kehitti Yacc-ohjelman (Yet Another Compiler Compiler) Bell Labsissa. Ohjelman kehitys alkoi kun hän halusi lisätä Dennis Ritchien kehittämään B-ohjelmointikieleen tuen poissulkeva-tai (XOR) -operaattorille. Johnson keskusteli aiheesta Alfred Ahon kanssa, joka viittasi Donald Knuthin tutkimukseen, jonka perusteella kehitettiin ohjelma ohjelmointikielen jäsentimen luomiseen formaalisti ilmaistun kieliopin avulla, mikä oli aiemmin hidasta ja virhealtista käsityötä.
Teoksia

Alfred V. Aho, Stephen C. Johnson, Jeffrey D. Ullman: Deterministic Parsing of Ambiguous Grammars. Commun. ACM 18(8): 441-452 (1975)
Alfred V. Aho, Stephen C. Johnson: Optimal Code Generation for Expression Trees. J. ACM 23(3): 488-501 (1976)
Stephen C. Johnson: A Portable Compiler: Theory and Practice. POPL 1978: 97-104
Stéphane Chapuisat

Stéphane Chapuisat
Stéphane ”Chappi” Chapuisat (s. 28. kesäkuuta 1969 Lausanne, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Chapuisatia pidetään yhtenä maansa kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Sveitsin parhaaksi jalkapalloilijaksi hänet on valittu neljästi, vuosina 1992, 1993, 1994 ja 2001. Myös Chapuisatin isä Pierre-Albert oli tunnettu jalkapalloilija.
Seurajoukkueura

Chapuisat aloitti jalkapallon pelaamisen vuonna 1977, jolloin hän liittyi Zürichin Punaisen Tähden juniorijoukkueeseen. Kotimaassaan hän edusti myös FC Lausanne-Sportia ja FC Étoile Sportive Malleyta, kunnes siirtyi vuonna 1991 Saksaan, Bayer 05 Uerdingeniin. Siellä hän pelasi vain kymmenen ottelua ennen siirtymistään suurseura Borussia Dortmundin riveihin. Hän pysyi Saksassa vuoteen 1999 asti, jolloin hän palasi Sveitsiin, Grasshoppersiin, ja sieltä 2001 BSC Young Boysin joukkueeseen. Hän palasi kesällä 2005 Lausanne-Sportiin ja lopetti uransa vuonna 2006. Chapuisatin seurajoukkueuran paras saavutus on Mestareiden liigan voitto vuodelta 1997 Borussian joukkueessa. Vuosina 1995 ja 1996 hän voitti samassa seurassa Saksan Bundesliigan ja vuonna 2001 Sveitsin mestaruuden Grasshoppersissa.
Maajoukkueura

Sveitsin maajoukkueessa "Chappi" on pelannut 103 ottelua ja tehnyt niissä 21 maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1994 ja EM-kisoissa 1996 ja 2004.
Stars

Stars tarkoittaa seuraavia asioita:
Dallas Stars, yhdysvaltalainen NHL-jääkiekkoseura
FC City Stars, suomalainen jalkapalloseura
Texas Stars, yhdysvaltalainen AHL-jääkiekkoseura.
Stars, kanadalainen yhtye
Stars, Cherin albumi vuodelta 1975
Stars, Simply Redin albumi vuodelta 1991
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stars”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Slash (kirjallisuus)

Harry Potter slash-kirjallisuuden kuvitusta.
Slash tarkoittaa fan fiction -tarinaa, joka keskittyy miesten välisiin romanttisiin tai eroottisiin ihmissuhteisiin. Myös miesten välisiä ihmissuhteita käsitteleviä fan art - eli fanitaide-piirroksia nimitetään slashiksi. Slashiin lasketaan myös naisten välisistä eroottisista suhteista kertovat tarinat, joita kutsutaan myös termillä femslash. Slash-tarinoihin lainatut henkilöhahmot esitetään alkuperäisissä televisiosarjoissa ja elokuvissa yleensä heteroseksuaaleina, mutta tarinoiden kirjoittajat tulkitsevat esitetyt vihjeet tietoisesti homoeroottisiksi. Vastakarvaan tulkitsemisessa auttaa lähteen monitulkintaisuus, jolloin katsoja voi työskennellä yhtä lailla homo- kuin heteroerotiikkaakin kohti.
Slashin taso vaihtelee päähenkilöiden syvästä ystävyydestä ja käsien pitelystä aina erittäin yksityiskohtaisiin seksiaktien kuvauksiin asti.
Historia

Slashin katsotaan syntyneen, kun Star Trekin fanit alkoivat pohtia 1970-luvulla sitä, että sarjan päähenkilöillä Kirkillä ja Spockilla oli paljon lämpimämpi suhde keskenään kuin kenenkään sarjassa esiintyneen naishahmon kanssa. Slash-sana viittaa /-merkkiin eli vinoviivaan, (engl. slash), jolla tarinoiden esitiedoissa ilmoitettavan romanttisen pariskunnan nimet erotetaan toisistaan (esimerkiksi Kirk/Spock). /-merkintä on alun perin kehitetty luettelomerkinnäksi fanzine-lehtien postimyyntitilaajia varten. Slash-tarinat sijoitettiin alun perin science fiction -ympäristöihin, kuten Star Trekin ja brittiläisen Blake’s 7 -sarjan tiimoille, jolloin tarinoiden epäuskottavuus voitiin perustella tulevaisuuteen sijoitetulla science fiction -elementillä. Suosituin pariskunta kaikessa slashissa oli vielä 1991 Star Trekin Kirk/Spock.