stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapinjärvi
Väestö > Lapinjärven väestönkehitys 1975–2020

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2024 tilanteen mukainen.
| Kehitys 1975–2020 viisivuosittain |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 3 811 | 3 811 |
| 1980 | 1980 |    | 3 614 | 3 614 |
| 1985 | 1985 |    | 3 368 | 3 368 |
| 1990 | 1990 |    | 3 306 | 3 306 |
| 1995 | 1995 |    | 3 139 | 3 139 |
| 2000 | 2000 |    | 3 011 | 3 011 |
| 2005 | 2005 |    | 2 937 | 2 937 |
| 2010 | 2010 |    | 2 872 | 2 872 |
| 2015 | 2015 |    | 2 774 | 2 774 |
| 2020 | 2020 |    | 2 621 | 2 621 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Lapinjärven vuosikymmenen väestönkehitys

| Kehitys vuosina 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 ja 2023 vuoden 1975 tason mukaan |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 2014 | 2014 |    | 2 779 | 2 779 |
| 2015 | 2015 |    | 2 774 | 2 774 |
| 2016 | 2016 |    | 2 739 | 2 739 |
| 2017 | 2017 |    | 2 706 | 2 706 |
| 2018 | 2018 |    | 2 665 | 2 665 |
| 2019 | 2019 |    | 2 606 | 2 606 |
| 2020 | 2020 |    | 2 621 | 2 621 |
| 2021 | 2021 |    | 2 580 | 2 580 |
| 2022 | 2022 |    | 2 518 | 2 518 |
| 2023 | 2023 |    | 2 449 | 2 449 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2022 lopussa Lapinjärvellä oli 2 518 asukasta, joista 696 asui taajamassa, 1 794 haja-asutusalueilla ja 28:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lapinjärven taajama-aste on 28,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Lapinjärven kirkonkylä.  Vuoden 2023 lopussa Lapinjärvellä oli 2449 asukasta.
Palvelut > Sosiaalitoimi ja terveydenhuolto

Lapinjärven ensimmäinen kunnalliskoti otettiin käyttöön 1920-luvulla. Sitä ennen kunta oli vain tukenut rahallisesti sekä ruuallisesti vaivaisia ja köyhiä. Heikinkylään perustettu kunnalliskoti (myöhemmin vanhainkoti) siirrettiin Kirkonkylään ja toimii siellä edelleenkin. Lapinjärvellä on toiminut muun muassa nuorisosiirtola 1930-luvulla, alkoholiparantola, pakolaiskeskus, ja ne kaikki ovat toimineet Latokartanon tiloissa. Samoin Lapinjärvellä toimi tuberkuloosiin keskittynyt Lapinjärven parantola. Nykyään parantolan tiloissa toimii mielenterveys- ja päihdekuntoutujien asumiskeskus. Lapinjärvellä toimii myös kaksi lastenkotia.
Lapinjärvellä toimii terveystalo sekä neuvola. Samoin kunnassa on yksi yksityinen lääkäriasema. Terveydenhuolto hoidetaan kuntayhtymän kautta.
Kirkonkylän ruotsinkielinen (ruots. Kapellby skola) ala-aste.
Kirkonkylän suomenkielinen ala-aste.
Pukaron ala-aste.
Hilda Käkikosken koulu Porlammilla.
Porlammin yläasteen ja lukion pääsisäänkäynti.
Kulttuuri > Murre

Lapinjärven alueella puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Lapinjärven murre kuuluu kaakkoishämäläisen murteen Iitin ryhmään. Lapinjärven ruotsinkielinen murre luetaan uudenmaanruotsin ryhmän itä-uusimaalaisiin murteisiin.
Kulttuuri > Yhdistykset ja seurat

Lapinjärvellä toimii myös muun muassa Marttayhdistyksiä, Porlammin ja Pukaron kyläyhdistykset, puolivakinainen palokunta, Lapinjärven kulttuuriyhdistys LaKu  sekä nuoriso- ja urheiluseuroja.
Kulttuuri > Yhdistykset ja seurat > Nuorisoseurat

Lapinjärvelle perustettiin ensimmäinen nuorisoseura Lindkosken kylään syyskuussa 1896. Yhdistyksen nimeksi tuli Lindkoski Lantmanna-Ungdomsförering, josta kehittyi myöhemmin Hembygdens Vänner i Lappträsk. Yhdistys järjesti illanviettoja, joissa oli näytelmiä, leikkejä ja tansseja. Porlammille perustettiin oma nuorisoseura Porlammin Nuorisoseura Soihtu 1897. Vuonna 1908 Soihdulle rakennettiin seuratalo Soihtula. Myöhemmin Lapinjärvelle perustettiin nuorisoseurat myös Pukarolle, Harsbööleen yhdessä Lapinkylän kanssa, Kimonkylään (Kimonkylän Nuorisoseura, Valonsäde), Vasarankylään ja Kirkonkylään yhteinen sekä Heikinkylään, johon yhdistettiin Pekinkylän nuorisoseura 1915.
Kulttuuri > Teatteri

Kimonkylän nuorisoseura Valonsäde on esittänyt 2000-luvulla kesäisin esityksiä Hotelli Hanhen rannassa. Porlammin nuorisoseura Soihtu järjestää kevät- ja syysiltamia, joissa esitetään näytelmiä.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Lapinjärvi kuuluu ruokakulttuuriltaan uusimaalaiseen alueeseen. Perunanviljelyn yleistyttyä perunaa on hyödynnetty laajasti. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluvat rosollit, piimäjuustot ja laatikot. Uusimaalaiseen ruokakulttuuriin kuuluu myös marjaviinituotanto, puutarhamarjat ja niistä tehdyt jalosteet. Lapinjärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla taikinajuuripuuro, klimppisoppa ja maalaisjuusto.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Lapinjärvellä sijaitsee huomattava määrä erilaisia nähtävyyksiä vanhoista kartanoista ja tiloista nykyaikaiseen matkailukeskukseen. Lapinjärvellä sijaitsevat Unescon maailmanperintökohde Struven ketjun mittauspiste Porlom II sekä Natura 2000-hankkeen luonnonsuojelualue Ilveskallion vanha metsä.
Kulttuuri > Kirkot ja hautausmaat

Lapinjärvellä on kaksi kirkkoa vierekkäin kunnan keskustassa. Niitä kutsutaan historiallisista syistä nimityksillä ruotsalainen kirkko (suurempi) ja suomalainen kirkko (pienempi), vaikkei kieliasialla nykyisin ole niiden käytön kannalta merkitystä. Kirkot on rakennettu 1700-luvulla ja kirkkojen läheisyydessä oleva kellotapuli 1800-luvulla. Kirkkojen läheisyydessä sijaitsee myös vanha hautausmaa. Uusi hautausmaa sijaitsee Kirkonkylän toisella puolella alle puolen kilometrin päässä kirkoista. Uuden hautausmaan läheisyydessä sijaitsee myös 2003–2004 peruskorjattu siunauskappeli.
Kulttuuri > Museo- ja kotiseututoiminta

Lappträsk Hembygdsförering (suom. Lapinjärven kotiseutuyhdistys) on perustettu 7. kesäkuuta 1929. Yhdistys järjesti vanhan maanmieskoulun Brofogdaksen tiloissa kotiseutumuseotoimintaa, joka jatkuu edelleen. Brofogdas on vanha luutnantin virka-asunto, ja rakennus on Lapinjärven vanhimpia. Lappträsk Hembygdsförering ylläpitää myös kotiseutumuseo Kycklingsiä, jonka yläkerrassa on suutarin ja siselöörin työpajat. Sekä Brofogdas että Kyckylings sijaitsevat Kirkonkylän alueella.
Vuonna 1952 Heikinkylään perustettiin Hopenback-Lekstrand fornminnesförering (suom. muinaismuistoyhdistys), jonka tehtävänä on ylläpitää Hurtigsin rakuunatorppaa Heikinkylässä. Rakennus on 1700-luvulta.
Porlammin Nuorisoseura perusti kesällä 1943 Porlamille kotiseutumuseon. Kotimuseo käsittää koulumuseon, vajan, makasiinin ja sepänpajan. Kotiseutumuseon läheisyydessä sijaitsee myös Hilda Käkikosken patsas.
Lapinjärvellä sijaitsee myös Heikinkylä-Pekinkylän pajamuseo, joka on 1800-luvulta peräisin oleva sepän paja.
Kulttuuri > Kartanot

Sjökullan kartano (myös. Latokartano) sijaitsee Ingermaninkylässä, Lapinjärven koulutuskeskuksen läheisyydessä, Lapinjärven rannalla. Kartano on vanha kruununtila, jota hallitsi useat aateliset, mutta voudit vuokrasivat ja viljelivät kartanon maita. Sjökullan tiloilla on myös pidetty maanviljelyskoulua 1800- ja 1900-lukujen taitteessa. Kartano on toiminut myös nuorisosiirtolana, huoltolana, vastaanottokeskuksena, ja alueella on ollut myös kestikievari.
Porlammin kartano sijaitsee Porlammilla. Kartano on perustettu 1636, ja kartanon omisti aikoinaan von der Pahlenin suku. Kartano toimi säteritilana. Omistus siirtyi kauppojen jälkeen 1800-luvulla Ehrnroothin suvulle.
Kirkonkylän kartano (myös. Marieberg tai Lappvikin kartano) on saanut nimensä silloisen omistajan rouvasta Maria Sahlbergistä. Kartano on toiminut alkujaan papin virkatilana 1500-luvulla. Kartano tuli kuuluisaksi suurista puutarhoista. Sen alueilla on pidetty myös krouvia ja käräjäkuntaa.
Rutumin kartano on perustettu 1732 kahden rälssitilan yhdistyessä, ja toisen maailmansodan jälkeen jaettiin sen maita siirtoväelle. Puhekielessä Rutumin kartanosta käytettiin nimitystä (Stora) Herrgården (suom. (suuri) herraskartano). Kartanon alkuperäiset omistajat kuuluivat Gyllingin sukuun. Kesällä kartanossa toimii kesäkahvila ja esillä on taidetta.
Pukaron kartano muodostettiin vuonna 1763 Jontaksen ratsutilasta. Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1817.
Lumnäsin kartano on toinen kartano Pukarolla. Lomnäsin kartano on perustettu 1810 Daniel Wallen yhdistettyä tiloja. Kartanon mailla on toiminut kestikievari ja veromylly.
Kulttuuri > Pukaron Paroni

Lapinjärven ylivoimaisesti suosituin matkailukohde on matkailukeskus Pukaron Paroni valtatie 6:den varrella. Pukaron Paronissa kävi vuonna 2007 912 179 kävijää, mikä nostaa Pukaron Paronin Suomen kolmanneksi suosituimmaksi maksuttomaksi matkailukohteeksi. Pukaron Paronissa toimivat mm. Burger King, Kotipizza, K-keittiö. 2024 Ruokakesko luopuu 64 Neste Oil -asemilla olevasta Neste K-liikennasematoiminnasta.
Virkistys > Retkeily

Lapinjärven alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Lapinjärven alueella sijaitsevia kohteita ovat muun muassa Torniokallio ja Struven ketju, Mäyräkallion luolasto, Mäyrämäen rotko sekä Lapinjärven lintutorni. Lapinjärvellä kulkee myös Lapinjärven kulttuuripolku.
Virkistys > Liikunta

Lapinjärvellä on suhteellisen paljon liikuntamahdollisuuksia. Kunnan alueella on muun muassa kolme uimarantaa, Kirkonkylässä, Porlammilla sekä Harsbölessä, kaksi tenniskenttää (Porlammilla ja Kirkonkylässä), jääkiekkokaukaloita sekä muutamia pururatoja. Lapinjärven Kirkonkylän alueella Mariebergissä on yleisurheilukenttä, jonka yhteydessä on jalkapallokenttä, tennisverkko, lentopalloverkko, katukoripallokenttä, ja aluetta kiertää pururata. Kesäisin Lukko ja LIF järjestävät kentällä yleisurheilukilpailuja. Liikuntahalleja on sekä Kirkonkylän koulun että Porlammin koulun läheisyydessä. Vuonna 1975 Lapinjärvelle rakennettiin useiden yhdistysten aloitteesta uimahalli, joka kunnallistettiin 1981. Uimahalli sijaitsee Porlammilla Porlammin koulun yhteydessä. Uimahallissa on kaksi allasta, joista suurempi on 16,63 metrin pituinen. Nykyään halli on suljettu.
Virkistys > Urheiluseurat

Lapinjärven ensimmäinen urheiluseura oli Porlammin Pyry, joka perustettiin 1932. Seura järjesti kilpailuja muun muassa hiihdossa, jossa 20 kilometrin kilpailun voittaja sai Pyryn Tuoppi -nimisen pokaalin, mäkihypyssä, nyrkkeilyssä, yleisurheilussa ja suunnistuksessa. Porlammilla toimi 1950- ja 1960-luvuilla työväen urheiluseura Porlammin pauhu. Ruotsinkielinen Lappträsk Idrottsförering (”Liffen”, LIF) perustettiin 1937. Suomenkielinen Lapinjärven Lukko perustettiin toisen maailmansodan jälkeen 1945. Lukon menestynein urheilija on Brita Blomberg (o.s. Johansson), jolla oli Suomen ennätys pituushypyssä ja 100 metrin juoksussa, ja hän osallistui myös Rooman olympialaisiin 1960. 2000-luvulla Lapinjärvelle perustettiin Pallojunnut-niminen urheiluseura.
Tunnettuja asukkaita

Anders Allardt (1855–1942), kirjailija, historiantutkija
Ernst Fabritius (1852–1899), säveltäjä, viulisti
Brita Blomberg (s. 1941), yleisurheilija, olympiaedustaja
Jade Nyström (s. 2004), korkeushyppääjä
Lauri Johansson (s. 1965), evankelista, rikollisjärjestö Natural Born Killersin perustajajäsen
Almar Fabritius (1874–1953), jääkärikapteeni
Hilda Käkikoski (1864–1912), kansanedustaja (suom.) ja kirjailija
G. G. Rosenqvist (1855–1931), dogmatiikan professori, kansanedustaja
Johan Strömberg (1868–1952), kansanedustaja (RKP)
Lapinjärven ystävyyskunnat

Lapinjärvellä on neljä ystävyyskuntaa.
Kohila (Viro)
Allerød (Tanska)
Älmhult (Ruotsi)
Time (Norja)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapinjärvi Wikimedia Commonsissa
Lapinjärven kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Lapinjärven avainluvut
Lapinjärven kulttuuriyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Lapinjärvi |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Loviisan seutu 
| Kylät ja kaupunginosat |  Harsböle  Heikinkylä  Ingermaninkylä  Kimonkylä  Kirkonkylä  Lapinkylä  Lindkoski  Pekinkylä  Porlammi  Pukaro  Rutumi  Vasarankylä  |  |
| Luonto |  Ilveskallion vanha metsä  Lapinjärvi  |  |
| Talous |  Pukaron Paroni  |  |
| Kulttuuri |  Brofogdas  Hindersby-Bäckbyn kyläpaja  Hurtigsin rakuunatorppa  Kycklingsin kotiseutumuseo  Porlammin kotiseutumuseo  Sjökullan kartano  Luettelo taideteoksista  |  |
| Seurakunnat |  Loviisanseudun seurakuntayhtymä Agricolan suomalainen seurakunta  Agricolan ruotsalainen seurakunta  Lapinjärven kirkko  Lapinjärven pikku kirkko  Suomalainen seurakunta  Ruotsalainen seurakunta  |  |
| Koulutus |  Lapinjärven koulutuskeskus  Porlammin yläaste ja lukio  |  |
| Muuta |  Kunnanvaltuusto  Struven ketju (Porlammi) |  |  |
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Lapinjärven väestömäärän kehitys.
Lapinjärven kunnantalo keskellä ja oikealla.
Lapinjärvi.
Lapinjärven kylät.
Kartta Lapinjärven merkittävimmistä teistä.
Lapinjärven kielisuhteiden kehitys 1700-luvulta lähtien.
Lapinjärven kansakoulujen oppilasmäärän kehitys 1875–1919.
Lapinjärven kansakoulujen oppilasmäärän kehitys 1955–1975.
Koulutuskeskuksen päärakennus.
Ruotsalainen kirkko.
Kotiseutumuseo Kycklings.
Lapinjärven vanhimpia rakennuksia on siltavoudin asunto Brofogdas.
Lapinjärven Lukon logo.
Jean-Martin Charcot

| Jean-Martin Charcot |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1825 Pariisi, Ranska
Kuollut: 16. elokuuta 1893 (67 vuotta) Montsauche-les-Settons
Koulutus ja ura
Instituutti:  Salpêtrièren sairaala
Oppilaat:  Joseph Babinski, Pierre Janet, Sigmund Freud
Tutkimusalue:  neurologia
Tunnetut työt:  Leçons sur les maladies du système nerveux (1885–1887)
 Ranskan tiedeakatemian jäsen (1883) 
 Nimikirjoitus
Jean-Martin Charcot [šarko] (29. lokakuuta 1825 Pariisi – 16. elokuuta 1893 Montsauche-les-Settons) oli ranskalainen neurologi. Hänen elämäntyönsä vei neurologiaa merkittävästi eteenpäin, ja häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä 1800-luvun loppupuolen neurologeista, ja modernin neurologian perustajana. Charcot'n vuosien 1867–1881 tutkimukset olivat erittäin keskeisiä Parkinsonin taudin ymmärtämiseksi. Englantilainen lääkäri James Parkinson oli kuvaillut taudin oireet esseessään vuonna 1817, ja Charcot nimesi tämän paralysis agitans-nimellä tunnetun taudin kunnianosoituksena Parkinsonille.
Charcot'sta tuli Euroopan ensimmäinen hermotautiopin professori vuonna 1882. Useasta Charcot’n oppilaasta tuli merkittävä tiedemies. Hän opetti muiden muassa Sigmund Freudia, Joseph Babinskia, Pierre Janet’ta, Georges Gilles de la Tourettea, Alfred Binet’tä sekä Suomen neurologian uranuurtajaa Ernst Alexander Homénia.
Elämäntyö

Charcot toimi aluksi pariisilaisen Salpêtrièren sairaalan ylilääkärinä. Hänet nimitettiin vuonna 1882 Pariisin yliopiston ja samalla koko maailman ensimmäiseksi neurologian professoriksi. Charcot uudisti täydellisesti neurologisten sairauksien tutkimusmenetelmät. Hän otti käyttöön mikroskoopin ja histologiset (kudosopilliset) menetelmät ja yhdisti kliiniset löytönsä ruumiinavauksessa huomattuihin makro- ja mikroskooppisiin neuropatologisiin havaintoihin.
Charcot ei tyytynyt perinteiseen tapaan tutkia potilaita. Siihen asti potilaita oli pidetty sairaalan suurissa makuusaleissa makaamassa ja lääkäri oli tutkinut heitä siellä. Charcot kutsui potilaita virkahuoneeseensa ja pyysi heitä kävelemään, istumaan ja tekemään yksinkertaisia liikesarjoja. Nykyään tämä on itsestäänselvyys, mutta 1800-luvun loppupuolella kyseessä oli vallankumous potilaiden tutkimisessa.
Charcot’n tutkimustyö edisti läpimurtoa MS-taudin taudinkuvan ymmärtämisessä. Hän yhdisti ensimmäisenä aikaisemmin selvittämättöminä pidetyt oireet ruumiinavauksista tehtyihin löytöihin. Noin 40 vuotta löytöjen tekemisen jälkeen Charcot kuvasi potilaan tilaa sanoilla "sclérose en plaques" eli "läiskittäisiä kovettumia" ja MS-tauti tunnistettiin omaksi erilliseksi sairaudekseen. Hän kehitti myös sairauden diagnostiset kriteerit, joihin kuului nyttemmin kuuluisa Charcot’n oireisto: kahtena näkeminen, tasapainon tai koordinaation häiriöt sekä puhe- ja ääntämishäiriöt. Oireet hän oli huomannut omalla taloudenhoitajallaan. Charcot teki myös histologisen kuvauksen MS-taudin aiheuttamista vaurioista.
Hysteria oli 1800-luvun lopun "muotisairauksia". Charcot kiinnostui aiheesta ja ihmetteli fysiologisten oireiden ja tunnekuohujen aiheuttamaa kummallista oireyhtymää. Tutkimustensa jälkeen hän tuli siihen tulokseen, että se johtui enemmän psykologisista kuin fysiologisista syistä, ja päätyi hoitamaan sitä hypnoosilla. Tämä teki suuren vaikutuksen Sigmund Freudiin. Kuuluisimpia Charcot’n hysteriapotilaista oli Jane Avril, joka työskenteli tanssijattarena Moulin Rougessa.
Vielä 1800-luvulla sairaalohin saatettiin tehdä tutustumiskäyntejä, joilla saattoi nähdä potilaita ja heidän hoitoaan. Vaikka Charcot olikin muuten edistyksellinen, hänkin antoi hysteriapotilaiden hypnotisointinäytöksiä. Tätä kritisoi voimakkaasti muiden muassa Charcot’n oppilas, ruotsalainen lääkäri ja kirjailija Axel Munthe.
Vuonna 1886 Charcot, Pierre Marie (1853–1940) ja Howard Henry Tooth (1856–1925) löysivät yhteistyössä Charcot–Marie–Toothin taudin. Sen oireita ovat töksähtelevä kävely, säärten ja pohkeiden heikkous, kaarijalka, heikot refleksit, tuntovauriot ja kyynärhermojen vauriot. Hermojen sähkökemialliset yhteydet ovat hitaita ja oireet etenevät verkkaisesti. Oireyhtymän osuus väestöstä on noin 1/3 300 ja sen on todettu vaihtelevan alueittain. Etelä-Suomesta tapauksia on löydetty 16/100 000.
Charcot oli työlleen omistautunut ihminen. Harrastuksille hänellä ei juuri jäänyt aikaa, mutta torstait hän yritti pyhittää musiikille.
Elämäntyön vaikutus nykyaikaan

Charcot’n elämäntyö on ollut merkittävä myös meidän aikamme näkökulmasta katsottuna. Hän erotti neurologian omaksi lääketieteen osa-alueeksi ja muutti tavan tutkia potilaita vastaanotolla. Hänellä oli oppilaita useista Euroopan maista, muiden mukana Suomesta, ja he veivät saamansa opit mukanaan kotimaihinsa. Freudin mielestä Charcot antoi hänelle eniten virikkeitä freudilaisuuden kehittämiseen.
Vuonna 2006 newyorkilainen The New Stage Theatre Company teki Charcot’n hysteriatutkimuksiin perustuvan näytelmän "Some Historic/Some Hysteric".
Sitaatteja Charcot’n ajatuksista

Teoria on hyvä asia, mutta se ei estä asioiden olemassaoloa.
Jatkakaamme tutkimista kaikesta huolimatta. Jatkakaamme etsimistä. Se on todellakin paras keino löytää jotain, ja kenties, yritystemme ansiosta, ei potilaan tuomio huomenna ole sama kuin se, minkä nyt joudumme antamaan.
Me muutumme oppiessamme tunnistamaan sen, mitä aikaisemmin ei pystytty havaitsemaan.
Sairaus on hyvin vanha, eikä  mikään ole siinä muuttunut.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Perinnöllinen sensorinen liikehermosairaus (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Scientific illustrators  FID  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
André Brouillet’n kuuluisa maalaus Lääketieteen luento Salpêtrièressa (1887).
Ross Ulbricht

Ross William Ulbricht on yhdysvaltalainen darknetin Silk Road -kauppapaikan (suom. Silkkitie) perustaja. Hänet tunnettiin salanimellä ”Dread Pirate Roberts”.
Ulbricht tuomittiin rahanpesusta, hakkeroinnista, salaliitosta vilpillisten henkilöllisyystodistusten kuljettamiseen ja salaliitosta huumekauppaan internetissä helmikuussa 2015. Hänet tuomittiin kahteen elinkautiseen ja lisäksi 40 vuoden vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen. Ulbrichtin valitukset on hylätty korkeammissa oikeusasteissa. Tammikuussa 2025 presidentti Donald Trump vapautti hänet syytteistä.
Aiheesta muualla

Tuomiolauselma United States of America vs. Ross William Ulbricht
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki  Puola
Sähkökentän voimakkuus

Sähkökentän voimakkuus (tunnus E) on sähkökenttää kuvaava suure, joka määritellään kentässä olevaan sähköisesti varattuun hiukkaseen kohdistuvan voiman ja  hiukkasen varauksen osamääränä:
missä F on sähkökentän kohdistama voima hiukkaseen, jonka varaus on q. Sähkökentän suunnaksi määritellään se suunta, johon vapaa, positiivinen testivaraus sähkökentässä liikkuu. Sähkökentän suuntaa ja voimakkuutta kuvataan yleensä kenttäviivoilla, jolloin kenttäviivojen tiheys kuvaa kentän voimakkuutta ja pienet nuolet kertovat kentän suunnan.
Koska voiman yksikkö SI-järjestelmässä on newton (N) ja varauksen coulombi (C), saadaan sähkökentän voimakkuuden yksiköksi määritelmän perusteella newton coulombia kohti (N/C). Koska kuitenkin energian yksikkö joule (J) on newton · metri ja toisaalta jännitteen yksikkö voltti (V) on joule coulombia kohti,
sähkökentän voimakkuus voidaan ilmaista myös voltteina metriä kohti:
Tässä muodossa yksikkö tavallisesti ilmaistaankin, koska mittausteknisistä syistä jännitteet ja välimatkat ovat mitattavissa tarkemmin kuin sähkövaraukset ja niihin kohdistuvat voimat. Homogeenisen sähkökentän voimakkuus voidaankin määrittää valitsemalla sieltä kaksi pistettä, joiden välinen yhdysjana on kenttäviivojen suuntainen, mittaamalla niiden välinen jännite ja jakamalla se niiden välisellä etäisyydellä.
Sähkökentän voimakkuutta E ja sähkövuon tiheyttä D yhdistää seuraava yhtälö, jossa on mukana myös väliaineen permittiivisyys ε:
Tällaisenaan yhtälö pätee tarkasti vain isotrooppisessa, homogeenisessa aineessa.
Jonkin sähkökentän aiheuttavan pienikokoisen lähteen ympärillä sähkökenttä pienenee etäisyyden kasvaessa suhteessa etäisyyden neliöön. Kaksinkertaisella etäisyydellä kohteesta kenttä on siis pienentynyt neljäsosaan.
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2