stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lieksan kulttuurikeskus

Lieksan kulttuurikeskus sijaitsee Pielisentien ja Moisionkadun kulmassa.
Lieksan kulttuurikeskus on Lieksan keskustassa (Pielisentie 9–11) sijaitseva julkisia ja liiketiloja sisältävä rakennus. Siinä on 400-paikkainen konserttisali Brahesali, 100-paikkainen monitoimisali, viisi kokoustilaa, nuorisokahvila sekä aulatiloja, joissa järjestetään taidenäyttelyitä. Kulttuurikeskuksessa järjestetään myös teatteriesityksiä, elokuvaesityksiä sekä erilaisia juhlatilaisuuksia. Se on yksi Lieksan Vaskiviikkojen konserttipaikoista.
Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy:n suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1985 ja peruskorjattu 2000-vuosikymmenen lopulla. Rakennuksen projektista vastaavat pääsuunnittelijat Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy:ssä olivat arkkitehdit Kimmo Karjalainen ja Erja Pesola. Kiinteistön pääomistajia ovat Pielisen Osuuspankki ja Lieksan kaupunki.
Kulttuurikeskuksen edustalla on taidemaalari Mikko Oinosen muistomerkki.
FC Hertta

| FC Hertta |
| --- | --- |

Perustettu:  2008
Kaupunki:  Joensuu
Kenttä:  Mehtimäen tekonurmi
Sarja:  Naisten Kakkonen
Puheenjohtaja:  Jouni Lintu
Päävalmentaja:  Saara Heimo
Infobox OKNimi-testi OK: 
FC Hertta on vuonna 2008 perustettu naisten jalkapalloseura, joka toimii Joensuussa. Seuran edustusjoukkue pelaa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Naisten Kakkosessa. FC Hertta pelaa kotiottelunsa Mehtimäen tekonurmella.
Jalkapallon ohella FC Hertalla on toimintaa futsalissa, jossa edustusjoukkue pelaa naisten Futsal-Kakkosen Keski- ja Itä Suomen lohkossa. Joukkue pelasi Naisten Futsal-liigassa kaudella 2011–2012.
Aiheesta muualla

FC Hertan kotisivut
Leo Franco

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Leonardo Noeren Franco
Syntymäaika: 20. toukokuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: San Nicolás, Argentiina
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: SD Huesca
Pelinumero: 25
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1997 1997–1998 1998–2004 2004–2009 2009–2010 2010–2014 2014–2015 2015– | Independiente Mérida Mallorca Atlético Madrid Galatasaray Real Zaragoza San Lorenzo SD Huesca | 2 (0) 0 (0) 148 (0) 153 (0) 26 (0) 67 (0) 3 (0) 10 (0) |
Maajoukkue
| 2003–2006 | Argentiina | 15 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. heinäkuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. tammikuuta 2007.
Leonardo ”Leo” Noeren Franco (s. 20. toukokuuta 1977 San Nicolás, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti. 188 senttimetriä pitkällä Leo Francolla on myös Italian kansalaisuus. Hän edustaa espanjalaista pelaavaa SD Huescaa.
Ura > Seurajoukkueet

Leo Franco aloitti ammattilaisuransa 1990-luvun puolivälissä Independienten joukkueessa.
Kaudeksi 1997–1998 hän siirtyi Espanjaan, Méridan joukkueeseen, josta jo yhden kauden jälkeen ylimmälle sarjatasolle, Mallorcaan. Paras saavutus Mallorcan aikana oli vuonna 2003 voitettu Espanjan cup. Mallorcan voittokulku mestaruuteen oli huikea. Ennen Recreativo Huelvan kaatumista loppuottelussa Mallorca oli raivannut tieltään Real Madridin neljännesvälierissä ja Deportivo La Coruñan välierävaiheessa.
Vietettyään Mallorcassa kuusi kautta Leo siirtyi Atlético Madridiin vuonna 2004. Atléticossa Leo oli kiistaton ykkösmaalivahti, jota hänen haastajansa, maidensa maajoukkueissa esiintyneet italialainen Christian Abbiati tai ranskalainen Grégory Coupet, eivät kyenneet syrjäyttämään. Yhteensä Leo pelasi seurassa 153 ottelua ja hänestä tuli Atléticon historian viidenneksi eniten pelejä pelannut maalivahti. Atléticon aikanaan Leo kunnostautui erityisesti rangaistuspotkujen torjujana pysäyttäen kaikkiaan 35 rangaistuspotkua. Hän onnistui myös kahdesti torjumaan kaksi varsinaisella peliajalla tuomittua rangastuspotkua yhdessä ottelussa. Ensi kerran hän pysäytti maaliskuussa 2006 Sevillan Frédéric Kanoutén ja Javier Saviolan yritykset. Uroteko toistui saman vuoden joulukuussa toista sevillalaisjoukkuetta Real Betisiä vastaan, kun Edú ja Fernando yrittivät turhaan ohittaa argentiinalaisvahdin. Kauden 2008–2009 jälkeen Leo ilmoitti jättävänsä Atlético Madridin. Heinäkuussa 2009 hän liittyi turkkilaiseen Galatasarayn joukkueeseen. Jättäessään Atléticon Leosta oli jo tullut 301 liigapelillään eniten pääsarjaotteluita pelannut ulkomaalaismaalivahti Espanjassa. Hän jätti näin taakseen 300 ottelua pelanneen maanmiehensä Carlos Fenoyn, joka edusti 1980-luvulla Real Valladolidia ja Celta Vigoa.
Kauden 2009–2010 alku sujui Galatasarayssa hyvin, mutta kevään myötä Leo menetti ykkösvaihdin paikan joukkueessa. Erityisesti heikko esitys Fenerbahçea vastaan pelatussa Istanbulin derbyssä vaikutti penkkikomennukseen. Kauden päätteeksi seura ilmoitti purkaneensa sopimuksen yhteisymmärryksessä pelaajan kanssa.
Lyhyeksi jääneen Turkin vierailun jälkeen Leo palasi Espanjaan ja solmi kaksivuotisen sopimuksen Zaragozan kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Zaragozassa Leo oli aloituskokoonpanossa suurimmassa osassa liigaotteluista, mutta kaudella 2011–2012 Roberto nousi joukkueen ykkösvahdiksi eikä Leo pelannut yhtäkään ottelua. Kauden päätteeksi Leo harkitsi paluuta Argentiinaan, mutta Zaragozan valmennusjohto tarjosi hänelle kuitenkin uutta sopimusta. Heinäkuussa 2012 Leo allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen seuran kanssa.
Franco jätti Zaragozan kesällä 2014 sopimuksensa umpeuduttua ja palasi kotimaahansa San Lorenzon joukkueeseen. Hän pelasi vain kolme ottelua seuran paidassa. Kesällä 2015 veteraanivahti palasi Espanjaan Segundaan nousseen SD Huescan paitaan.
Ura > Maajoukkue

Argentiinan maajoukkueessa Leo Franco on pelannut viisi ottelua, joista ensimmäisen elokuussa 2004 Japania vastaan. Alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa Leo Franco voitti vuonna 1997 sekä Etelä-Amerikan-mestaruuden että maailmanmestaruuden. Leo oli mukana maajoukkueessa 2006 MM-kilpailuissa. Vuoden 2006 kisoissa Leo joutui kovaan paikkaan tullessaan tappiollisessa neljännesvälierässä Saksaa vastaan vaihtopelaajana sisään varsinaisen peiliajan loppupuolella Argentiinan tuolloisen ykkösvahti Pato Abbondanzierin loukkaannuttua. Jatkoajan jälkeen peli oli tasan ja ratkaisu venyi rangaistuspotkukilpailuun, jossa rankkarispesialistina tunnettu Leo ei kuitenkaan onnistunut torjumaan yhtäkään saksalaisten laukausta.
Aiheesta muualla

Leo Franco Football Database -sivustolla (englanniksi)
Leo Franco vuoden 2006 MM-kilpailuiden sivustolla (englanniksi)
Leo Francon tilastot La Ligan sivustolla (espanjaksi)
Zaragoza – Primera División
1 Roberto |
2 Movilla |
3 Paredes |
4 Álvaro |
5 Lanzaro |
6 Goni |
7 Aranda |
8 Oriol |
9 Postiga |
10 Apoño |
11 Montañés |
12 Romaric |
13 Doblas |
15 José Mari |
16 Loovens |
17 Babović |
18 Wilchez |
19 Săpunaru |
20 Zuculini |
21 Abraham |
22 Pintér |
23 J. Álamo |
24 Obradović |
25 Franco |
26 Ortí |
32 Víctor |
Valmentaja Jiménez
Argentiinan joukkue – Maanosaliittojen cup 2005
1 Franco |
2 Samuel |
3 Sorín |
4 Zanetti |
5 Cambiasso |
6 Heinze |
7 Tévez |
8 Riquelme |
9 Saviola |
10 Aimar |
11 Delgado |
12 Lux |
13 G. Rodríguez |
14 Milito |
15 Placente |
16 Coloccini |
17 Bernardi |
18 Santana |
19 M. Rodríguez |
20 Demichelis |
21 Figueroa |
22 Galletti |
23 Caballero |
Valmentaja Pekerman
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Coloccini |
5 Cambiasso |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Mascherano |
9 Crespo |
10 Riquelme |
11 Tévez |
12 Franco |
13 Scaloni |
14 Palacio |
15 Milito |
16 Aimar |
17 Cufré |
18 Rodríguez |
19 Messi |
20 Cruz |
21 Burdisso |
22 González |
23 Ustari |
Valmentaja Pekerman
Loretta Lynn

Loretta Lynn vuonna 2005
Loretta Lynn, o.s. Webb (14. huhtikuuta 1932 – 4. lokakuuta 2022) oli yhdysvaltalainen country-musiikin laulaja-lauluntekijä. Hän oli 1960–1970-lukujen johtavia naispuolisia countryartisteja.
Elämäkerta > Nuoruus ja perhe

Loretta Webb syntyi Kentuckyn maaseudulla pieneen yksihuoneiseen mökkiin. Hän oli hiilikaivostyöläisen tytär, ja hänellä oli seitsemän sisarusta. Loretta meni naimisiin 15-vuotiaana kuusi vuotta vanhemman Oliver Lynnin kanssa. Pari oli naimisissa 48 vuotta, vaikka Oliver Lynn oli toistuvasti uskoton ja taisteli alkoholismin kanssa. He saivat kuusi lasta. Niistä kolme syntyi, ennen kuin Loretta oli täyttänyt 20 vuotta.
Elämäkerta > Ura

Lynn sai vuonna 1953 mieheltään lahjaksi kitaran. Tämän jälkeen hän perusti veljensä Jay Leen kanssa yhtyeen Loretta and the Trailbrazers. Lynnin ensimmäinen single oli vuonna 1960 julkaistu ”I’m a Honky-Tonk Girl”. Lynn kiersi markkinoimassa sitä miehensä kanssa eri radioasemilla. Se ylsi country-listan 20 parhaan joukkoon, ja sen ansiosta Lynn teki levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa.
Lynnin ensimmäinen hittikappale oli vuonna 1962 julkaistu ”Success”. Hänen ensimmäinen albuminsa oli puolestaan vuoden 1963 Loretta Lynn Sings, joka nousi country-listalla toiseksi. Lynnin ensimmäinen listaykköseksi noussut kappale oli vuonna 1966 julkaistu ”Don’t Come Home A-Drinkin’ (With Lovin’ on Your Mind)”. Sen jälkeen hän levytti 15 muutakin listaykköseksi noussutta kappaletta.
Lynn julkaisi vuosien 1964–1976 aikana vähintään kaksi albumia vuodessa ja parhaimpina vuosina peräti neljä albumia. Hänen tuotantotahtinsa hidastui 1980-luvun puolivälissä, mutta hän jatkoi silti edelleen uraansa. Lynn teki soolotuotannon lisäksi yhteistyötä monien artistien kanssa. Conway Twittyn kanssa hän teki 10 albumia, ja vuonna 1993 hän levytti Dolly Partonin ja Tammy Wynette kanssa albumin Honky Tonk Angels.
Lynn palasi huipulle vielä uransa loppuvaiheessa, kun vuonna 2004 julkaistusta albumista Van Lear Rose tuli hänen siihen astisen uran menestynein levy. Sen jälkeen hän ylitti tuonkin saavutuksen albumilla Full Circle (2016), jolla hän lauloi duetot Willie Nelsonin ja Elvis Costellon kanssa. Lynn julkaisi tämän jälkeen vielä albumit 2018 julkaistu Wouldn’t It Be Great (2018) ja Still Woman Enough (2021).
Tunnustukset

Lynnille voitti uransa aikana kolme Grammy-palkintoa ja oli kaikkian 18 kertaa ehdokkaana. Hän sai Academy of Country Musicin ”vuosikymmenen artistin” arvonimen 1970-luvulla, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Loretta Lynn valittiin vuonna 1988 Country Music Hall of Fameen, ja hänelle myönnettiin Presidential Medal of Freedom -kunniamerkki vuonna 2013. Vuonna 2009 Lynnin single ”Coal Miner’s Daughter” (1970) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Albumi Don’t Come Home a Drinkin’ (With Lovin’ on Your Mind) (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Lynnin omaelämäkerran pohjalta Michael Apted ohjasi elokuvan Kaivosmiehen tytär (1980), jossa laulajaa näyttelee Sissy Spacek.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Loretta Lynn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lieksan pääkirjasto

| Lieksan pääkirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Urheilukatu 4, 81700 Lieksa
Koordinaatit:  63.32162°N, 30.02391°E
Tyyppi:  yleinen kirjasto, Lieksan kaupunginkirjaston päätoimipiste
Lieksan pääkirjasto
Lieksan pääkirjasto on Lieksan kaupungissa toimiva yleinen kirjasto, Lieksan kaupunginkirjaston päätoimipiste. Lieksan pääkirjasto toimii vuonna 1981 valmistuneessa, arkkitehtien Kaisa Harjanne ja Maija Suurla suunnittelemassa kirjastotalossa. Rakennusta peruskorjattiin vuosina 2014-2015.
Pääkirjaston ohella kirjastopalveluita tarjotaan Lieksassa Kolin siirtokokoelman ja kirjastoauto Hilipan välityksellä. Lieksan kaupunginkirjasto toimii osana Vaara-kirjastojen kirjastokimppaa, jonka verkkokirjasto ja kirjastoverkon kumppanuuskirjastojen palvelut ovat lieksalaisten lainaajien käytettävissä.
Estadio Gran Parque Central

| Estadio Gran Parque Central> Parque Central |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Montevideo, Uruguay
Koordinaatit:  34°53′04″S, 056°09′32″W
Rakennustyöt aloitettu:  1900
Avattu:  25. toukokuuta 1900
Remontoitu:  1911, 1944, 1974, 2005
Omistaja:  Club Nacional de Football
Kenttä:  Ruoho
Katsojakapasiteetti
 34 000 
Kentän mitat
 105 m × 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Gran Parque Central eli Parque Central on stadion Montevideossa, Uruguayssa. Stadion on Club Nacional de Footballin kotikenttä. Stadion oli yksi jalkapallon MM-kisojen 1930 areenoista: Parque Centralilla pelattiin kuusi 1. kierroksen peliä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Estadio Gran Parque Central Wikimedia Commonsissa
Kalle Salonen

Kalle Salonen on suomalainen groovejazzmuusikko, jonka pääinstrumentti on Hammond-sähköurut. Hän on julkaissut pari soololevyä ja isännöinyt Hammond-klubia Bar Loosessa Helsingissä. Salonen on myös toiminut radioshowurkurina Radio Helsingissä. Oman yhtyeensä lisäksi Salonen on esiintynyt muun muassa Jukka Gustavsonin, Marzi Nymanin, Pepe Willbergin, Marko Haaviston, Hannu Pikkaraisen, Teuvo Merkkiniemen, Pekka Gröhnin, Janne Salosen, Antero Prihan ja Panu Syrjäsen kanssa.
Kehitysvammaiselle Saloselle on myönnetty Kynnys ry:n Vimma-kulttuuripalkinto. Salonen soittaa myös kirkkourkuja ja pianoa.
Diskografia > Sooloalbumit

Cat Slide (Texicalli Records, 2013)
Barracuda Man (Texicalli Records, 2016)
Diskografia > Muut julkaisut

Antero Priha, Anu Komsi ja Kalle Salonen: Mielen Taivas / Sky Of Mind (Coloramaestro Oy, 2017)
Ilkka Vainio Feat. Kalle "Hammond" Salonen: Yhteys On Saatu (Ilkka Vainio Tuotanto Oy, 2017)
Aiheesta muualla

Salosen oma sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Salonen Funky Amigos -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalle Salonen Discogs-palvelussa
Esko Karhunen

| Esko Karhunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Esko Ensio Karhunen
Syntynyt: 4. tammikuuta 1928 Helsinki, Suomi
Kuollut: 8. maaliskuuta 2016 (88 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Emmu, Sir Emal
Pituus:  183 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1944–1960:  Kiri-Veikot / HOK-V / Pantterit
Maajoukkueet
1950–1952:   Suomi
Ottelut (pisteet):  8 (4)
Aiheesta muualla
FIBA
Esko Ensio Karhunen (4. tammikuuta 1928 Helsinki – 8. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovaikuttaja. Hänet nimettiin 
Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2012.
Karhunen edusti pelaajana koko pääsarjauransa Panttereita, joka hänen aikanaan tunnettiin myös nimillä Kiri-Veikot ja HOK-Veikot. Hän voitti 13 Suomen mestaruutta, mikä on enemmän kuin kenelläkään toisella pelaajalla. Suomen miesten koripallomaajoukkueessa Karhunen pelasi vuosina 1950–1952 osallistuen vuonna 1950 MM-karsintoihin ja vuonna 1952 Helsingin kesäolympialaisiin. Pelaajauransa jälkeen Karhunen toimi Panttereissa seuravaikuttajana ja Suomen maajoukkueen joukkueenjohtajana. Hän oli mukana tuomassa Harlem Globetrottersia Suomeen ja perusti Emal-cup-harjoitusturnauksen, jota pelattiin vuosina 1971–2000.
Elämä > Pelaajaura

Karhunen syntyi Helsingissä 4. tammikuuta 1928. Hän oli kotoisin ”ensimmäisestä talosta Pitkänsillan jälkeen” ja oli kaupunginosamaisen pääkaupungin koripalloseuratoiminnan aikaan ainoa Panttereiden pelaaja sillan pohjoispuolelta. Karhunen edusti Panttereita ja sen edeltäjiä Kiri-Veikkoja ja HOK-Veikkoja, koko pääsarjauransa.
Karhunen voitti ennätyksellisen monta koripallon Suomen mestaruutta, yhteensä 13, vuosina 1944–1945, 1948–1957 ja 1959. Karhunen pelasi myös kahdeksan ottelua Suomen koripallomaajoukkueessa vuosien 1950 ja 1952 välillä. Hän kuului Suomen joukkueeseen muun muassa Helsingin olympialaisissa.
Elämä > Koripallovaikuttajana

Pelaajauransa jälkeen Karhunen toimi pitkään, toistakymmentä vuotta, Panttereiden puheenjohtajana. Hän toimi myös miesten koripallomaajoukkueen johtajana 1970- ja 1980-luvuilla. Lempinimen Sir Emal saanut Karhunen perusti vuonna 1971 koripallon harjoitusturnauksen nimeltä Emal-cup, joka järjestettiin kolmekymmentä kertaa, vuoteen 2000 asti. Turnauksen voittopalkinto, kuparinen lautanen, on lahjoitettu Suomen Koripalloliitolle. Karhunen oli myös järjestämässä näytösotteluita pelaavan Harlem Globetrottersin tuloa Suomeen 1990-luvun alussa.
Karhunen palkittiin urastaan koripallon parissa muun muassa Pro Urheilu -mitalilla vuonna 2002. Vuonna 2012 hänet valittiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Elämä > Muuta

Karhunen oli koulutukseltaan merkonomi, joksi hän valmistui vuonna 1952. Hän perusti vuonna 1972 Superkiinteistöt-nimisen yrityksen Veikko Pajusen kanssa ja vuonna 1976 oman kiinteistönvälitystoimiston. Hän oli aktiivisesti mukana työelämässä vuoteen 1995 asti.
Karhunen kirjoitti kaksi koripalloaiheista kirjaa, Korintekijät (1976) ja Sir Emalin 500 koripallokysymystä (1992).
Karhunen kuoli Helsingissä 8. maaliskuuta 2016 88-vuotiaana. Hänen kuoltuaan viimeinen Helsingin olympialaisten Suomen koripallojoukkueen elossa oleva jäsen on Raimo Lindholm.
Saavutukset > Henkilökohtaiset palkinnot

Suomen koripallon Hall of Famen jäsen vuodesta 2012
Pro Urheilu -mitali vuonna 2002
Saavutukset > Joukkuesaavutukset

15. sija Helsingin kesäolympialaisissa 1952
13 Suomen mestaruutta (1944, 1945, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957 ja 1959)
Lucky ja Flo

Lucky ja Flo ovat ensimmäiset optisia levyjä haistamaan koulutetut koirat. Vainukoirat Lucky ja Flo ovat kummatkin mustia labradorinnoutajanarttuja. Koirat hankittiin Pohjois-Irlannista jossa ne myös koulutettiin. Niiden koulutus maksoi alle 15 000 euroa. Koirien koulutuksen on sponsoroinut levyteollisuuden etuja ajavat Motion Picture Association of America (MPAA) ja Federation Against Copyright Theft (FACT), osana piraattitallenteiden vastaista kampanjaa.
Lucky ja Flo haistavat optisissa levyissä, kuten esimerkiksi DVD-levyissä, olevia polykarbonaatteja ja muita materiaaleja. Ne eivät kuitenkaan osaa erottaa aitoja ja piraattilevyä toisistaan, vaikka niitä on yleisölle esitelty piraattilevyt tunnistavana parivaljakkona ja tekijänoikeusjärjestöt ovat sponsoroineet niiden koulutuksen. Piraattikoirat etsivät levyjä rahtihalleissa nuuskimalla suljettuja paketteja ja osoittavat käsittelijöille levyjä sisältävät istumalla niiden viereen.
Koirien kykyjä esiteltiin ensimmäisen kerran toukokuussa 2006 FedExin rahtihallissa Stanstedin lentoasemalla Lontoossa. Tosin kaikki piraattikoirien löytämät tallenteita sisältäneet paketit sisälsivät vain aitoja levyjä.
Lucky ja Flo ovat osoittautuneet tehokkaiksi ja nopeiksi. Niiden on kerrottu tarkistavan kymmenessä minuutissa yhtä monta laatikkoa kuin tavallinen turvaviranomainen tarkistaisi päivässä. Koirat lähetettiin Malesiaan maaliskuussa 2007 koeajalle. Siellä ne löysivät viikon aikana miljoona piraattitallennetta ja niiden ansiosta yksi piraattilevyjä levittävä ryhmä saatiin hajotettua. Malesian viranomaisten mukaan ilmeisesti piraattitallenteiden levittäjät ovat julkaisseet koirista tappopalkkion. Tappouhkauksen jälkeen koirat siirrettiin turvataloon.
Lucky Thompson

Lucky Thompson
Eli "Lucky" Thompson (16. kesäkuuta 1924 Columbia, Etelä-Carolina – 30. heinäkuuta 2005 Seattle) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän soitti sekä tenori- että sopraanosaksofonia. Hän oli johtavia improvisoijia 1940-luvulta 1960-luvulle. Thompson ajoitti uransa niin, että se yhdisti swing-aikakauden bebop-tyyliin.
Thompson muutti lapsena perheensä kanssa Detroitiin. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1942 hän soitti Erskine Hawkinsin yhtyeessä. Hän muutti New Yorkiin, jossa toimi Lionel Hamptonin big bandin jäsenenä. Tässä roolissa hän oli puolen vuoden ajan. Hän soitti myös Billy Eckstinen varhaisessa, lyhytikäisessä bebopia soittaneessa big bandissa ja liittyi vuonna 1944 Count Basien orkesteriin. Tilapäisesti hän pääsi tuuraamaan Charlie Parkeria Parkerin ja Dizzy Gillespien sekstetissä. Häntä kuullaan myös Parkerin arvostetulla levytyssessiolla Dial Recordsille 28. maaliskuuta 1946.
Thompson kritisoi Yhdysvalloissa levy-yhtiöiden, musiikin kustantajien ja lahjakkuuden etsijöiden kontrollia jazzista. Osittain tämän suhtautumisensa takia Thompson asui vuosina 1957–1962 Pariisissa, jossa hän levytti Martial Solalin kanssa. Hän palasi muutamaksi vuodeksi Yhdysvaltoihin ennen lähtöään Lausanneen, josta hän palasi taas New Yorkiin vuonna 1970. Hän opetti Dartmouth Collegessa vuosina 1973 ja 1974. Pian tämän jälkeen hän jätti uransa musiikissa. Hän asui ystäviensä mukaan jonkin aikaa Manitoulin Islandilla Ontariossa ja Georgiassa ennen suuntaamistaan länteen. 1990-luvulla hän vaelteli kodittomana Seattlessa. Ennen kuolemaansa hän asui tuetusti Washington Center for Comprehensive Rehabilitationissa Seattlessa.
Ehkä jazzbisnekseen kohdistamansa skeptisyyden johdosta Thompson ei juuri levyttänyt kokoonpanon johtajana. Harvoja albumeita, jotka hän julkaisi omalla nimellään, olivat Tricotism (1956) ja Lucky Strikes (1964). Hän levytti muun muassa Dinah Washingtonin (1945), Thelonious Monkin (1952), Miles Davisin (1954), Oscar Pettifordin ja Stan Kentonin (1956) kanssa. Hänen viimeiset levytyksensä ovat vuodelta 1973. Thompsonilla oli poika Daryl ja tytär Jade Thompson-Fredericks.
Fellmannia

Oppimiskeskus Fellmannia on Lahden ydinkeskustaan elokuussa 2011 avattu uuden ajan oppimiskeskus, jonka palvelukokonaisuuden muodostavat innovatiiviset oppimisympäristöt, Korkeakoulujen yhteiskirjasto, verkko-opetuksen kehittämis- ja palvelukeskittymä sekä kokous-, kahvila- ja ravintolapalvelut. Lisäksi talossa toimivat Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijapalvelut, matkailun ala sekä opiskelijayhdistys LAMKO ry. Fellmannia toimii tiedon ja oppimisen kohtaamispaikkana eri koulutusalojen ja -asteiden opiskelijoille, opettajille, tutkijoille, kaupunkilaisille, seminaari- ja kokousvieraille sekä kaikille tiedontarvitsijoille. Uutta monialaista palvelukonseptia tuotetaan yhdessä Lahden ammattikorkeakoulun (LAMK), Lahden yliopistokeskuksen toimijoiden ja Koulutuskeskus Salpauksen opetusten kanssa.
Vuosina 2018-2019 Fellmannian toimintoja, esimerkiksi korkeakoulukirjastoa uudelleenorganisoitiin Lahden kaupungin budjettisupistusten ja LUT-yliopiston yhteyteen muodostetun LUT-tiedekirjaston myötä.
Estadio Hernando Siles

| Estadio Hernando Siles |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  La Paz, Bolivia
Avattu:  1931
Kenttä:  Nurmi
Katsojakapasiteetti
 42 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Hernando Siles on stadion Bolivian pääkaupungissa La Pazissa. Se on Bolivian suurin urheilukompleksi. Stadionilla on 42 000 istumapaikkaa ja se on nimetty Hernando Siles Reyesin, Bolivian 31. presidentin mukaan. Stadion sijaitsee Mirafloresin kaupunginosassa, noin 3 600 metriä merenpinnan yläpuolella. Se on yksi maailman korkeimmalla sijaitsevista stadioneista. Se avattiin vuonna 1931. Sitä käyttävät kotikenttinään Club Bolívarin, The Strongestin ja La Paz FC:n jalkapallojoukkueet.
Aiheesta muualla

Kuvia stadionista World Stadiums -sivustolla
Ernesto Sabato

| Ernesto Sabato |
| --- | --- |
 Ernesto Sabato vuonna 1970.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1911 Rojas, Argentiina
Kuollut: 30. huhtikuuta 2011 (99 vuotta) Santos Lugares, Argentiina
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Aikakausi:  1941–2004
Esikoisteos:  Tunneli (1948) romaani
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ernesto Sabato (24. kesäkuuta 1911 Rojas, Argentiina – 30. huhtikuuta 2011 Santos Lugares, Argentiina) oli argentiinalainen kirjailija, fyysikko ja ihmisoikeusaktivisti. Hän oli El Paísin mukaan Argentiinan kirjallisuuden viimeinen suuri nimi.