stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Ernst
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Max-Ernst Museum Brühl
Olga's Gallery - Ernstin taidetta ja biografia
Max Ernst at the Museum of Modern Art (MoMA)
Ten Dreams Galleries
Une semaine de bonté -kuvakollaasi (1934) (Arkistoitu – Internet Archive)
Max Ernst Master Piece: "Immortel" Huge chess game made of glass
Max-Ernst-Museum Brühl
Metsäjärvi

Metsäjärvi tarkoittaa seuraavia järviä:
Metsäjärvi, järvi Sallassa
Metsäjärvi, järvi Kiuruvedellä
Metsäjärvi, järvi Köyliössä
Metsäjärvi, järvi Oulussa
Metsäjärvi, järvi Sallassa
Metsäjärvi, järvi Naantalissa
Metsäjärvi, järvi Yli-Iissä
Metsäjärvi, järvi Parkanossa
Metsäjärvi, järvi Uudessakaupungissa
Metsäjärvi, järvi Uudessakaupungissa
Michele Esposito

Michele Esposito (29. syyskuuta 1855 Castellammare di Stabia – 26. marraskuuta 1929 Firenze) oli italialainen, vuosina 1882–1928 Irlannissa työskennellyt säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.
Esposito aloitti stipendin turvin pianonsoiton ja sävellyksen opinnot Napolissa vuonna 1865. Ensimmäisen esiintymisensä kapellimestarina hän teki 19-vuotiaana Teatro di San Carlossa. Esposito meni Napolissa naimisiin Natalia Klebnikoffin kanssa. Hän kiersi Italiassa vuosina 1873–1878 ja asettui sen jälkeen Pariisissa, jossa hänen maineensa kasvoi. Esposito valittiin vuonna 1882 Royal Irish Academy of Musicin pianonsoiton opettajaksi ystävänsä, Royal Irish Academy of Musicin laulunopettaja Caracciolon suosituksesta. Vuonna 1898 Esposito perusti Dublin Orchestral Societyn, jota johti vuoteen 1914. Royal Dublin Societyn tuella hän perusti myös pienen sinfoniaorkesterin, jota johti suosituissa edullisissa sunnuntaikonserteissa.
Esposito voitti säveltäjänä Feis Ceoilin palkinnot kantaatillaan Deirdre vuonna 1897 ja teoksellaan Irish Symphony vuonna 1902. Hän hyödynsi musiikissaan irlantilaisia harmonioita ja melodioita. Espositon suurimuotoisiin teoksiin kuuluu myös ooppera The Tinker and the Fairy (1910). Lisäksi hän sävelsi kamarimusiikkia, pianomusiikkia ja lauluja sekä teki kansanlaulusovituksia. Hänen musiikilliset juurensa olivat 1800-luvun jälkipuoliskon romanttisessa ohjelmistossa. Vuonna 1905 Esposito sai Trinity Collegen musiikin kunniatohtorin arvon. Hänen oppilaidensa joukossa oli Hamilton Harty. Elokuussa 1913 Esposito ja Harty johtivat Dublinissa konserttisarjan, jota markkinoi liikemies Stanley Cochrane. Esposito ja Cochrane perustivat myöhemmin musiikkikustantamon C. E. Music Publishers. Esposito oli urallaan aktiivinen myös pianistina, konserttien markkinoijana ja musiikkikilpailuiden tuomarina. Hän sai vuonna 1923 Italian kuninkaalta Commendatore-arvon. Esposito jäi eläkkeelle vuonna 1928 ja palasi Italiaan. Hänellä oli neljä lasta. Näistä Vera Esposito työskenteli irlantilaisen teatterin parissa ja Mario Espositosta tuli keskiajan tutkija.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Matkijanaukuja

| Matkijanaukuja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Lavastajat Ptilonorhynchidae
Suku::  Scenopoeetes
Laji::  dentirostris
Kaksiosainen nimi
 Scenopoeetes dentirostris  (Ramsay, 1876) 
Katso myös
   Matkijanaukuja Wikispeciesissä   Matkijanaukuja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Matkijanaukuja (Scenopoeetes dentirostris) on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Matkijanaukujaa tavataan Australiassa Queenslandin koillisosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen ainakin osissa sen levinneisyysaluetta, ja sen kannankehitys on vakaa. Vaikka matkijanaukujan levinneisyysalue on pieni, ei sen uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Mehmed Baždarević

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mehmed Baždarević
Syntymäaika: 28. syyskuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Višegrad, Jugoslavia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Lempinimi: Meša, Mécha
Seura
Seura:  Guingamp
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1979–1987 |  FK Željezničar | 229 | (22) |
| 1987–1996 |  FC Sochaux | 308 | (29) |
| 1996–1997 |  Nîmes Olympique | 32 | (0) |
| 1997–1998 |  Étoile Carouge FC | 6 | (0) |
Maajoukkue
| 1983–1992 |  Jugoslavia | 54 | (4) |
| 1995–1998 |  Bosnia ja Hertsegovina | 11 | (0) |
Valmennusura
2003–2005:  FC Istres
2005–2006:  Étoile du Sahel
2006–2007:  Al-Wakrah
2007–2010:  Grenoble Foot
2011–2012:  FC Sochaux
2012–2013:  Al-Wakrah
2014–2017:  Bosnia ja Hertsegovina
2018–2019:  Paris FC
2020–:  Guingamp
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mehmed Baždarević (s. 28. syyskuuta 1960) on bosnialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Syyskuusta 2020 lähtien hän on toiminut Guingampin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Mehmed Baždarevićia pidetään yhtenä kautta aikain parhaana bosnialaisjalkapalloilijana. Hän pelasi uransa huippuvuodet FK Željezničarissa 1978–1987. Yhdeksän kauden aikana hän esiintyi seuran paidassa yli 300 kertaa ja oli mukana Ivica Osimin luotsaamassa ryhmässä, joka eteni 1985 UEFA Cupissa välieriin saakka.
Hän jätti Jugoslavian kentät 1987 siirtyen ranskalaisseura FC Sochaux’oon. Hän nousi heti joukkueensa avainpelaajistoon ja oli serbivalmentaja Sylvester Takačin ryhmässä, kun FC Sochaux eteni Coupe de Francen finaaliin 1988. Samalla kaudella seura oli myös Division 2:ssa hopealla ja nousi pääsarjatasolle. Baždarević edusti myös FC Sochaux’ta yhdeksän kautta ja pelasi yli 350 ottelua seuran Peugeot-leijonapaidassa. Vuonna 1996 hän siirtyi Nîmes Olympiquehen. Hän lopetti uransa kesällä 1998 sveitsiläisseura Étoile Carouge FC:n paidassa.
Maajoukkuetasolla Baždarević edusti sekä Jugoslaviaa että Bosnia ja Hertsegovinaa. Hän oli alle 21-vuotiaiden maajoukkuekapteeni, kun Jugoslavia juhli Euroopan mestaruutta 1978. A-maajoukkueessa hän debytoi 1983 ja pelasi kaikkiaan 54 maaottelua tehden niissä neljä maalia. MM-kisat 1990 jäivät Baždarevićilta väliin, koska hän sylki karsintaottelussa Norjaa vastaan turkkilaiserotuomaria kasvoihin. Näin ollen hänen maajoukkueuransa suurimmaksi saavutukseksi jäi olympiapronssi Los Angelesin kisoissa 1984.
Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa Baždarević ei Jugoslavian hajoamissodista johtuneen maajoukkuepannan vuoksi esiintynyt kuin kahdessa virallisessa maaottelussa.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Jugoslavian Cupin hopeaa: 1981
Olympiapronssia: 1984
Coupe de Francen hopeaa: 1988
Division 2:n hopeaa: 1988
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Ligue 2
Pronssia: 2004, 2008
Afrikan Mestarien liiga
Hopeaa: 2005
Ligue Professionnelle 1
Hopeaa: 2006
UNFP:n vuoden valmentaja Ligue 2:ssa: 2004
Mieli sairastaa EP

| Mieli sairastaa EP Chebaleba |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: kevät 2012
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tyylilaji: rap
Chebaleban muut julkaisut
| Himaa ennen hesarii 2011 | Mieli sairastaa EP 2012 | Ottaa tyypit 2014 |
Mieli sairastaa EP on rap-artisti Chebaleban keväällä 2012 julkaistu EP. Se julkaistiin ilmaisena latauksena Internetissä. EP:n nimikkokappaleesta "Mieli sairastaa" julkaistiin musiikkivideo lokakuussa 2012.
Kappaleet

Mieli sairastaa
Ei oo massii
Duunimatka (mukana EinoP)
Unirytmi
Oh Shit (mukana RicoWamos)
Aamuyöntunteja
Michael Bratman

Michael E. Bratman (s. 25. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen filosofi ja Durfee-oppituolin professori Stanfordin yliopistossa. Hänen erikoisalojaan ovat teonfilosofia ja moraalifilosofia.
Teoksia

Intention, Plans, and Practical Reason (1987)
Faces of Intention (1999)
Mattilanpelto

| Mattilanpelto   5>  kaupunginosa |
| --- | --- |
 Taloja Kiljanderinkadulla, näkymä Köyhälammelta.
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Kantakaupunki
Väkiluku:  1 280 (2020)
Osa-alueet:  Seminaarinmäki, Mattilanpelto, Mattilanniemi
Postinumero(t):  40100, 40600
Lähialueet:  Keskusta, Ristonmaa, Keljo, Kukkumäki, Mäki-Matti
Mattilanpelto eli Mattila on Jyväskylän kaupunginosa. Siihen kuuluvia pienalueita ovat Seminaarinmäki, Mattilanniemi ja Mattilanpelto. Mattila on tarkkaan ottaen tilastollinen alue, jonka rajat ovat suunnilleen samat kuin Mattilanpellon kaupunginosan. Asukasluku oli 1 280 vuoden 2020 lopussa.
Seminaarimäki on Jyväskylän yliopiston pääkampus, jossa sijaitsevat muun muassa yliopiston vanhimmat rakennukset 1800-luvulta, yliopiston päärakennus, hallintorakennus ja kirjasto. Seminaarinmäellä sijaitsee Jyväskylän uimahalli ja vesiliikuntakeskus AaltoAlvari.
Mattilanpellon pienalue

Mattilanpellon pienalue on Mattilanpellon kaupunginosan osa, jonka asuinrakennuskanta koostuu sekä kerros- että omakotitaloista. Se sijaitsee noin kilometrin päässä kaupungin ydinkeskustasta. Sen omakotitaloalue on yksi kaupunginarkkitehti Matti Hämäläisen 1940-luvulla suunnittelemista Jyväskylän jälleenrakennuskauden asuinalueista. Mattilan talon pelloille vuonna 1946 kaavoitettu alue syntyi helpottamaan sodan jälkeistä asuntopulaa ja se oli jatkoa Hämäläisen 1940 aloittamalle kaupungin uusien omakotialueiden kaavoitukselle. Keskellä aluetta on puisto, joka muodostaa alueen keskustaa jäsentävän aukion. Länsi-Päijänteentie erottaa Mattilanpellon Kukkumäestä, jossa myös on saman aikakauden omakotiasutusta.
Älylä

Seminaarinmäellä on myös vanhoja puutaloja. Puutaloaluetta kutsutaan nimellä Älylä. Monet sen taloista ovat yliopiston opettajien 1930-luvulla rakennuttamia. Nimen kerrotaan olevan rehtori Kaarle Oksalan keksimä.  Alueen ensimmäinen rakennus on 1904 valmistunut Karpion talo, jonka Lars Sonck piirsi 1903 ystävälleen maanmittausinsinööri Johan Spetsille (myöhemmin Janne Karpio) häälahjaksi. Wivi Lönn muokkasi rakennuksen julkisivua myöhemmin ja 1925 Alvar Aalto teki ulkorakennuksen korjauspiirustukset. Janne Karpion jälkeen talossa asui poliisimestari Ilmari Karpio perheineen. Vuonna 1995 rakennus remontoitiin kaupunginjohtajan virka-asunnoksi ja edustustilaksi. 2017 siihen siirtyi ravintola Teeleidi.
Mattilanniemi

Mattilanniemi on Jyväsjärven niemi, ja siellä sijaitsee uimaranta sekä Jyväskylän yliopiston rakennuksia, muun muassa informaatioteknologian tiedekunnan rakennus Agora. Alueella on kaksi sisäilmaongelmien vuoksi käytöstä poistettua yliopiston rakennusta, joiden purkamista on suunniteltu. Purkamista on myös vastustettu.
Mattilanniemessä on entinen Nokia Oyj:n paikallinen yksikkö (vuoteen 2009). Nykyisin tiloissa on muiden muassa Tieto Oyj:n toimintaa.
Kuvia

Heiskan taiteilijaperheen vuonna 1920 valmistunut kotitalo Kramsunkadulla
Lehtori Toivo Ojalan perheen vuonna 1929 valmistunut asuinrakennus Hämeenkadulla
Arkkitehti Wivi Lönnin veljelleen Wilhelm Lönnille suunnittelema talo vuodelta 1908
Kauppaneuvos Hanna Parviaisen talo Seminaarinkadulla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mattilanpelto Wikimedia Commonsissa
Tietoa Jyväskylästä: Jyväskylän kävelykierrokset - Älylän reitti (Arkistoitu – Internet Archive)
Museovirasto: Älylän ja Seminaarinmäen asuinalueet
Jyväskylän yliopiston informaatioteknologian tiedekunta
Jyväskylän kaupunginosat suuralueittain
| --- | --- |
01 Kantakaupunki:  1. Keskusta (Kirkkopuisto) · 2. Harju · 3. Puistola (Aren aukio; Tourujoki) · 4. Lutakko · 5. Mattilanpelto · 6. Mäki-Matti (Hippos; Rautpohja)  · 9. Kukkumäki · 11. Nisula (Viitaniemi) · 12. Taulumäki · 14. Tourula (Kangas) · 29. Mannila
02 Kypärämäki-Kortepohja:  7. Kypärämäki (Köhniö) · 8. Savela · 17. Kortepohja (Haukkala; Kortesuo; Laajavuori; Ylioppilaskylä)
03 Lohikoski-Seppälänkangas:  13. Lohikoski  (Holsti; Kyyhkysenmäki; Lahjaharju; Paloniemi) · 19. Seppälänkangas  (Heinälampi) · 48. Tyyppälä · 64. Ankeriasjärvi
04 Huhtasuo:  15. Kangasvuori (Pupuhuhta; Rasinrinne; Seppälä) · 20. Huhtasuo (Huhtakeskus; Kangaslampi; Sulku)
05 Kuokkala:  22. Ristonmaa · 23. Kuokkala (Ainolanranta; Kekkola; Pohjanlampi; Tikka) · 24. Kuokkalanpelto · 25. Ristikivi · 26. Nenäinniemi · 27. Hämeenlahti (Samulinniemi)
06 Keltinmäki-Myllyjärvi:  18. Keltinmäki (Keltinkeskus; Mustalampi; Myllyjärvi; Mäyrämäki; Ylä-Myllyjärvi) · 35. Taka-Keljo · 36. Hanhiperä · 37. Valkeamäki
07 Keljo:  10. Keljo (Keljonkeskus; Tarhamäki; Valkola) · 21. Keljonkangas (Sarvivuori) · 28. Sääksvuori · 30. Etelä-Keljo
08 Halssila:  16. Halssila  (Aittorinne; Kivistö; Tuohimutka)
09 Säynätsalo:  31. Säynätsalo · 32. Lehtisaari · 33. Muuratsalo (Haikka) · 34. Kinkovuori
10 Tikkakoski-Nyrölä:  58. Nyrölä · 60. Kuikka · 61. Tikka-Mannila · 62. Tikkakoski · 63. Kuukanpää
11 Palokka-Puuppola:  41. Palokka · 42. Mannisenmäki · 43. Rippalanmäki · 44. Haukkamäki · 45. Kirri · 46. Heikkilä · 47. Pappilanvuori · 49. Hiekkapohja · 50. Matinmäki · 51. Jylhänperä · 52. Puuppola · 53. Saarenmaa · 57. Vertaala
12 Vaajakoski-Jyskä:  65. Sulunperä · 66. Jyskä · 67. Väinölä · 68. Haapaniemi · 69. Vaajakoski (Wessmanninmäki) · 70. Kaunisharju · 71. Tölskä · 72. Kanavuori · 73. Hupeli (Kairahta) · 74. Laajaranta  (Vuoritsalo) · 75. Oravasaari · 76. Pohjola · 77. Pitkäjärvi · 78. Leppälahti · 79. Mehtovuori
13 Kuohu-Vesanka:  38. Ruoke · 54. Vesanka (Perälä) · 55. Kuohu · 56. Varsalanperä
14 Korpilahti:  80. Kirkonmäki · 81. Ikolanmäki · 82. Iloniemi · 83. Kemppaisenmäki · 84. Kotamäki · 85. Tähtiniemi · 86. Korpiaho-Heinosniemi · 87. Tikkala (Moksi; Sarvenperä; Tikkala) · 88. Hirvimäki-Puolakka (Saakoski) · 89. Vespuoli (Oittila; Putkilahti)
Martin Scheinin

Martin Scheinin vuonna 2009 Genevessä.
Martin Scheinin (s. 4. marraskuuta 1954 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka on toiminut vuodesta 2020 alkaen Brittiläisen Akatemian tutkimusprofessorina (Global Professor) Oxfordin yliopistossa ja osa-aikaisena professorina Yliopistollisessa Eurooppa-instituutissa (EUI) Firenzessä. Scheinin on aiemmin toiminut professorina Helsingin yliopistossa 1993–1998, Åbo Akademissa 1998–2008 ja 2008–2020 päätoimisesti Firenzen EUI:ssä sekä useissa kansainvälisissä luottamustehtävissä.
Ura

Scheininin isä oli hammaslääketieteen professori Arje Scheinin. Scheinin opiskeli Turun yliopistossa aluksi biologiaa, mutta mentyään mukaan opiskelijapolitiikkaan hän siirtyi opiskelemaan oikeustiedettä. Opiskeluaikanaan hän oli aktiivinen Turun Akateemisessa Sosialistiseurassa ja kuului 1980-luvun alussa SKP:hen, jonka keskuskomiteaan hänet valittiin 1981 nuorison edustajana yhden vuoden mittaiseksi jääneeksi kaudeksi.  Vuoteen 1985 hän työskenteli SKDL:n eduskuntaryhmän juristina ja sen jälkeen eduskunnan keskuskansliassa. Hän toimi myös Demokraattisten lakimiesten puheenjohtajana vuonna 1989. Image-lehden vuonna 2018 julkaisemassa laajassa haastattelussa Scheinin on kuvannut vuonna 1968 tapahtunutta radikalisoitumistaan ja myöhempää kehitystään perustuslain ja ihmisoikeuksien asiantuntijaksi. Hän sanoo olleensa nuorena "väärällä asialla" asetettuaan tasa-arvon yksilönvapauden edelle, kun taas jo 1990-luvulla hänen arvojärjestyksensä oli toisinpäin.
Scheinin siirtyi 1980-luvun lopulla tutkijaksi Helsingin yliopistoon, jossa hän oli mukana Kaarlo Tuorin vetämässä Oikeuden rajat -tutkimushankkeessa. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1991 väitöskirjallaan Ihmisoikeudet Suomen oikeudessa. Väitöskirjan kirjoittamisen rinnalla hän oli perusoikeuskomitean sivutoimisena sihteerinä osallistuen perustuslain uudistamiseen kansainvälisten ihmisoikeussopimusten sisältöä vastaavaksi. Vuosina 1993–1997 Scheinin toimi Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden apulaisprofessorina ja sitten professorina. Vuosina 1998–2008 hän toimi Åbo Akademin valtiosääntöoikeuden ja kansainvälisen oikeuden professorina sekä yliopiston Ihmisoikeusinstituutin johtajana. Scheinin toimi Yliopistollisen Eurooppa-instituutin kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeuksien professorina vuosina 2008–2020 ja sittemmin osa-aikaisena professorina. Vuonna 2019 hänet nimitettiin Lapin yliopiston osa- ja määräaikaiseksi alkuperäiskansaoikeuden professoriksi. Vuodesta 2020 alkaen hän on toiminut tutkimusprofessorina Oxfordin yliopistoon kuuluvassa Bonavero-ihmisoikeusinstituutissa.
Scheinin oli vuosina 1997–2004 jäsenenä kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan yleissopimuksen toteuttamista valvovassa Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomiteassa. Vuosina 2005–2011 hän toimi YK:n erityisraportoijana ihmisoikeuksien turvaamisesta terrorisminvastaisessa taistelussa. Vuonna 2024 Scheinin laati Saamelaisten totuus- ja sovintokomissiolle selvityksen saamelaisten alkuperäiskansaoikeuksien toteutumisesta Suomessa.
Scheinin valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2003. Amnesty Internationalin Suomen osasto palkitsi Scheininin vuonna 2011 ihmisoikeuksien hyväksi tehdystä työstä ja Turun yliopisto nimitti hänet kunniatohtoriksi. Tasavallan presidentti myönsi hänelle 6.12.2003 Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin ja 6.12.2023 Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin.
Julkaisuja

Vahvistamatta jääneet lakiehdotukset 1863-1919: Perustiedot 101 lainsäädäntöhankkeesta.  Turku:  Turun yliopisto, 1983.
Siviilipalvelus ja perusoikeudet.  Siviilipalvelusmiesliitto, 1984.
Aseistakieltäytymisoikeus.  (Suomen akatemian tutkimushanke Oikeuden rajat. Helsingin yliopiston julkisoikeuden laitoksen julkaisuja. D 3)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1988.  ISBN 951-45-4514-1.
Ihmisoikeudet Suomen oikeudessa: Valtiosääntöoikeudellinen tutkimus kansainvälisten ihmisoikeussopimusten valtionsisäisestä voimassaolosta sekä ihmisoikeus- ja perusoikeusnormien sovellettavuudesta Suomen oikeusjärjestyksessä.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. A-sarja nro 189)  Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys, 1991.  ISBN 951-855-121-9.
EMU ja Suomen valtiosääntö: yhteiseen rahaan siirtyminen ja Suomen Pankin asema.  Helsingin yliopisto, Kansainvälisen talousoikeuden instituutti, 1997.
Yhteiset ihmisoikeutemme.  (Toimittaja: Jaana Syrjälä)  Helsinki:  Suomen YK-liitto, 1998.  ISBN 952-9694-25-3.
Hallberg, Pekka; Karapuu, Heikki; Scheinin, Martin; Tuori, Kaarlo; Viljanen, Veli-Pekka: Perusoikeudet.  WSOY, 1999 (2. uud. p. 2011).   (verkossa julkaistu vuoteen 2014 saakka päivittyvä versio)
Julkaisuja > Toimitteita

Omistusoikeus.  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1983.
Scheinin, Martin & Tarvain, Kirsi (toim.): Oikeus kieltäytyä sotilaskäskyistä.  (29.9.–1.10.1990 Espoossa ja Helsingissä järjestetyn kansainvälisen symposiumin The right to refuse military orders aineisto. Julkaisijat: Suomen rauhanliitto – YK-yhdistys, Juristit rauhan ja eloonjäämisen puolesta ry)  Helsinki:  Suomen rauhanliitto – YK-yhdistys, 1991.  ISBN 951-9193-34-0.
International Human Rights Norms in the Nordic and Baltic Countries.  Dordrecht:  Martinus Nijhoff, 1996.  ISBN 90-411-0153-5.
Welfare State and Constitutionalism - Nordic Perspectives.  Copenhagen:  Nordic Council of Ministers, 2001.  ISBN 92-893-0602-5.
Scheinin, Martin & Dahlgren, Taina (toim.): Toteutuvatko saamelaisten ihmisoikeudet.  (Ihmisoikeusliitto ry:n julkaisusarja n:o 7)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2001.  ISBN 951-570-482-0.
Francioni, Francesco; Scheinin, Martin (toim.): Cultural Human Rights.  Leiden:  Nijhoff, 2008.  ISBN 9789004162945.
Kamminga, Menno T.; Scheinin, Martin (toim.): The Impact of Human Rights Law on General International Law.  Oxford:  Oxford University Press, 2009.  ISBN 978-0-19-956522-1.
Genugten, van Willem; Langford, Malcolm; Scheinin, Martin; Vandenhole, Wouter (toim.): Global Justice, State Duties : The Extraterritorial Scope of Economic, Social, and Cultural Rights in International Law.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2012.  ISBN 9781107012776.
Aksenov, Marina; Krunke, Helle; Scheinin, Martin (toim.): Judges as Guardians of Constitutionalism and Human Rights.  Cheltenham:  Edward Elgar Publishing, 2016.  ISBN 1-78536-585-1.
Human Rights Norms in “Other” International Courts.  Cambrdige:  Cambridge University Press, 2019.  ISBN 1-108-60704-7.
Aiheesta muualla

Scheininin haastattelu Kirkko & Kaupunki -lehdessä. Web Archive 2007.
Merisiilit

| Merisiilit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Piikkinahkaiset Echinodermata
Luokka::  Merisiilit Echinoidea  Leske, 1778
Katso myös
   Merisiilit Wikispeciesissä   Merisiilit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merisiilit (Echinoidea) ovat piikkisen pallon muotoisia, piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Luokkaan kuuluu noin 940 lajia. Aikuinen yksilö on halkaisijaltaan tyypillisesti 3–10 cm. Ne etenevät merenpohjalla imujalkojensa avulla. Merisiilit voivat elää jopa 20 vuotta.
Joidenkin merisiilien piikit voivat aiheuttaa kivuliaan tulehduksen, jos niiden päälle astuu. Tiettyjä merisiililajeja voi pitää merivesiakvaariossa. Merisiilin mätiä käytetään esim. Japanissa ruoanlaitossa, etenkin sushiannoksissa.
Merisiilin pinnanalainen tukiranka.
Merisiilin tukiranka sivulta katsottuna.
Useimmat merisiililajit ovat kasvinsyöjiä. Ne voivat syödä kaikkia levälajeja, myös kalkkipitoisia leviä, kuten Halimeda. Merisiilejä pidetään koralliriuttojen avainlajeina: jos merisiilit vähenevät, levät ottavat vallan ja koko biotooppi muuttuu. Kylmemmissä vesissä runsastuneet levät saattavat myös aiheuttaa melkoista tuhoa rakkolevämetsille.
Vaikka merisiilejä suojaa piikikäs kuori, ne eivät ole turvassa eläimiltä, jotka ovat erikoistuneet niiden pyyntiin. Tällaisia ovat esim. merisaukko ja merikissa. 1800-luvun puolivälissä merisaukot vähenivät rajusti Amerikan länsirannikolta. Sen seurauksena merisiilien määrä kasvoi räjähdysmäisesti.
Eräät kalat, kuten säppikalat, pystyvät keikauttamaan merisiilin kumoon ja iskevät sitten herkkään alapuoleen. Merisiilit pystyvät kuitenkin puolustamaan itseään työntämällä piikit pohjahiekkaan tai -mutaan, jolloin kala ei pääse käsiksi niiden herkkään vatsaan.
Terävä puolustautuminen

Merisiilien terävät piikit suojaavat hyvin eläintä petoja vastaan. Niiden piikit voivat olla jopa 30 senttimetrin mittaisia, ja tavallisesti ne pitävät pedot loitolla. Piikkien pisto aiheuttaa kipua, ja lisäksi joidenkin lajien piikeistä vuotaa myrkkyä. Pahimmillaan piikkien pisto voi aiheuttaa verenmyrkytyksen. Kivun lisäksi myrkyn vaikutuksia ovat mm. pahoinvointi, puutuminen ja hengitysvaikeus.
Merisiilien historia

Merisiilejä on ollut maapallolla jo satoja miljoonia vuosia. Merisiilit ilmestyivät maapallolle ordovikikaudella (n. 490–443,5 miljoonaa vuotta sitten), eli ne kuuluvat vanhimpiin eläimiin. Niiden fossiileja on löydetty mm. Virosta, Ranskasta ja Australiasta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Merisiilit (Echinoidea)
ITIS: Echinoidea (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Echinoidea, taxonomy (englanniksi)
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Echinoidea, taxonomy (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Echinoidea (sea urchins) (englanniksi)
Alppihiihdon maailmancup 2002–2003

Alppihiihdon maailmancup 2002-2003 oli historian 37. Alppihiihdon maailmancup -kausi. Sen aikana tehtiin suomalaishistoriaa alppihiihdossa, kun Kalle Palander voitti ensimmäisenä suomalaisena alppihiihdon maailmancup -osakilpailun ja myöhemmin samana vuonna koko pujottelun maailmancupin, joka on osa maailmancupia.
Miehet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  | Alpinisti | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Stephan Eberharter | 1333 |
| 2. |  Bode Miller | 1100 |
| 3. |  Kjetil André Aamodt | 940 |
| 4. |  Kalle Palander | 718 |
| 5. |  Didier Cuche | 709 |
| 6. |  Daron Rahlves | 647 |
| 7. |  Ivica Kostelić | 632 |
| 8. |  Benjamin Raich | 622 |
| 9. |  Michael Walchhofer | 600 |
| 10. |  Hans Knauß | 596 |