stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Walt Disney
Ura > 1950-luku > Televisio

Vuonna 1954 Disney aloitti ABC-kanavalla viikoittaisen televisio-ohjelmansa nimeltä Disneyland, jonka hän itse juonsi. Vuonna 1955 Disney aloitti televisio-ohjelman nimeltä Mikki Hiiri -kerho, mikä oli ensimmäinen kerta kun Disney oli suunnitellut viihdettä nimenomaan lapsille. Ohjelmassa näytettiin lapsia ympäri maailmaa, sekä Aku Ankka- ja Mikki Hiiri -piirrettyjä. Ohjelman avulla Disney onnistuikin tuomaan syrjässä olleen Mikki Hiiren takaisin kansakunnan tietoisuuteen.
Ura > 1950-luku > Teemapuistot

17. heinäkuuta 1955 Disney avasi Disneyland-teemapuiston Anaheimissa. Puisto oli odotettua suurempi menestys, sillä jo seitsemän ensimmäisen viikon aikana puistossa vieraili miljoona ihmistä. Kun myös studion pitkät elokuvat menestyivät hyvin, Walt Disney oli vihdoin saavuttanut taloudellisen vakauden, vaikka raha olikin taiteilijaluonteiselle Disneylle aina ollut omien sanojensa mukaan vain väline eikä itseisarvo.
Disneyland oli Walt Disneylle aina hyvin tärkeä. Hänellä oli tapana kävellä puistossa lauantaisin tavallisten vieraiden joukossa, ja hän mietti jatkuvasti uusia tapoja kehittää puistoa. Aluksi Disneylle riitti yksi huvipuisto Kaliforniassa, mutta vuonna 1958 hän alkoi harkita huvipuistotoimintansa laajentamista myös itärannikolle – selvitysten mukaan paras paikka uudelle huvipuistolle olisi Florida. Disney alkoikin kaavailla Floridaan jättimäistä utopistista projektia, jonka keskus olisi tulevaisuuden kaupunki nimeltä EPCOT (Experimental Prototype Community of Tomorrow). Koko alueesta oli tarkoitus tulla 111 neliökilometrin laajuinen lentokenttineen ja teemapuistoineen. Disneyn kuolema 1966 hautasi kaupunkisuunnitelman, mutta sen pohjalta Floridan Walt Disney Worldiin avattiin vuonna 1982 edistyksellistä teknologiaa ja kansainvälistä kulttuuria esittelevä Epcot-teemapuisto.
Ura > 1960-luku

Disneyn suurimmaksi elokuvamenestykseksi nousi vuoden 1964 elokuva Maija Poppanen, ja Disney oli tuolloin saavuttanut perhe-elokuvillaan niin yleisön kuin kriitikoidenkin suursuosion. Vuonna 1962 Disney perusti ja suunnitteli Kalifornian taideinstituutin (CalArts) yhdistämällä Chouinardin taideinstituutin ja Los Angelesin musiikkiopiston Conservatory of Musicin. Disney osallistui myös joidenkin New Yorkin maailmannäyttelyyn osallistuneiden näyttelyjen suunnitteluun 1964–1965.
Yksityiselämä > Perhe ja henkilökuva

Vuonna 1925 Disney tapasi Lillian Boundsin, joka oli tullut Disney Brothers Studiolle piirtäjäksi ja värittäjäksi. Waltin Roy-veli oli juuri mennyt naimisiin, ja myös Walt ja Lillian menivät naimisiin 13. heinäkuuta 1925. Walt ja Lillian Disneyllä oli kaksi lasta, Diana (s. 1933) ja Sharon (adoptoitu 1936). Vuonna 1938 veljekset kutsuivat vanhempansa Portlandista asumaan luokseen Etelä-Kaliforniaan. Pian muuton jälkeen Waltin äiti Flora kuoli tapaturmaisesti uuden talonsa uunin vian seurauksena, mistä Walt syytti pitkään itseään. 1940-luvun lopulla Walt ja Lillian lapsineen muuttivat uuteen, tilavaan kotiin Carolwood Driven omakotialueelle. Junista innostunut Disney rakennutti suurelle tontilleen 800-metrisen pienoisrautatien mittakaavassa 1:8.
Disney tuki republikaanista puoluetta ja lahjoitti rahaa republikaanisen puolueen presidenttikampanjoihin jo 1940-luvulta lähtien. Hän oli myös aktiivinen antikommunisti.
Disney oli ulkoisesti sosiaalinen ihminen, mutta hänen työtoverinsa ovat kuvanneet Disneytä myös vaikeaselkoiseksi ja kärttyisäksi. Hän ei pitänyt julkisista tilaisuuksista ja kieltäytyi niistä lähes aina. Disneyllä oli tapana juoda alkoholia iltaisin työpäivän päätteeksi, minkä vuoksi studion kokoukset sovittiin aamuksi tai alkuiltapäiväksi. Disney katsoi mielellään baseballia ja harrasti nurmikeilailua myöhempinä vuosinaan. Disneyt matkustelivat aina paljon eri puolilla maailmaa.
Yksityiselämä > Kuolema

Walt Disney oli koko aikuisikänsä ketjupolttaja mutta piti huolta siitä, ettei koskaan polttanut lasten lähettyvillä. Vuoden 1966 marraskuussa Disneyn vasemmasta keuhkosta löytyi syöpäkasvain, ja viisi päivää myöhemmin selvisi, että syöpä oli levinnyt koko vasempaan keuhkoon. Keuhkon poiston jälkeen lääkärit arvioivat Disneyllä olevan puolesta kahteen vuoteen elinaikaa. Marraskuun 30. päivänä Disney menetti kotonaan tajuntansa ja kuoli St. Josephin sairaalassa joulukuun 15. päivänä. Disney tuhkattiin. Hänen muistomerkkinsä on Kaliforniassa Glendalessa Forest Lawn Memorial Parkissa.
Disney kirjoitti näyttelijä Kurt Russellin nimen hieman ennen kuolemaansa. Russellkaan ei tiedä mitä Disney viestillään tarkoitti.
Disneyn kuoleman jälkeen syntyi huhu, että Disneyn ruumis olisi syväjäädytetty ja laitettu Disneylandin Pirates of the Caribbean -veneajelun alle palautettavaksi tulevaisuudessa eloon parantuneen lääketieteen keinoin. Huhun alkuunpanijasta ei ole tietoa, mutta se ilmestyi lehdissä ensi kertaa tiettävästi vuonna 1969. Paikkansapitämättömän kaupunkitarinan synnylle oli tulevaisuuden teknologiasta kiinnostunut Disney itsekin antanut pohjaa.
Jälkimaine ja vaikutus

Disneyn muistokirjoituksissa yhdysvaltalaiset lehdet kutsuivat häntä muun muassa ”maailman kuuluisimmaksi viihdyttäjäksi ja mahdollisesti maailman tunnetuimmaksi epäpoliittiseksi julkiseksi hahmoksi”. Disneyn elokuvat olivat tuottaneet jo hänen elinaikanaan noin 400 miljoonaa dollaria, ja Disney-kirjat, levyt ja muut oheistuotteet myivät kymmeniä miljoonia vuosittain. Disney uudisti animaation ja teki siitä taiteenlajin, joka korosti luonnetta, kerrontaa ja tunnetta. Hänellä oli monipuolinen vaikutus kulttuuriin, ja hän vaikutti animaatioillaan suuresti amerikkalaisten käsitykseen omasta historiastaan ja toisaalta toi tekniikan kehityksen kuten avaruustutkimuksen amerikkalaisten suosioon. Hän loi vuoden 1948 elokuvallaan Hyljesaari luontodokumentin lajityypin. Disney edisti luonnonsuojelua tehdessään eläinhahmoistaan sympaattisia: esimerkiksi Bambi käynnisti Yhdysvalloissa keskustelun metsästyksestä. Disney myös yhdisti korkeakulttuurin ja viihteen Fantasiassa ja toi amerikkalaisille uudenlaiseksi huvittelupaikaksi Disneyland-puiston, joka oli ensimmäinen teemapuisto. Myös Disneyn tapa yhdistää kaikki monipuolinen viihdealan toimintansa yhden yrityksen alaisuuteen oli vallankumouksellinen.
Kritiikki

Kriitikoiden mielestä Disney pyrki huvipuistoillaan korvaamaan todellisen maailman keksityllä ja kutsuivat tätä ”disneystämiseksi”. Toisen maailmansodan jälkeen Disneyn elokuvat eivät enää saaneet kriitikkojen suosiota, vaan häntä pidettiin kaupallisena massataiteilijana, joka oli tehnyt koko kulttuurista lapsellisen ja satuklassikoistakin vaarattomat. 1960-luvun Yhdysvaltain poliittisessa ilmapiirissä intellektuellit näkivät konservatiivisen Disneyn takapajuisuuden symbolina.
Disneyn huhuttiin olevan antisemitisti, ja huhut vain vahvistuivat Disneyn kuoltua. 1930-luvulla Disney kutsui saksalaisen ohjaajan Leni Riefenstahlin vieraakseen Hollywoodiin promotoimaan tämän Olympia-elokuvaa. Kristalliyöstä huolimatta Disney ei perunut kutsuaan. Elämäkertoja Neal Gablerin mukaan Disney ei ollut antisemitisti, vaikka hänellä oli ollut huonoja kokemuksia uransa alussa yksittäisistä juutalaisista. Disney antoi muun muassa rahaa useisiin juutalaisiin hyväntekeväisyyskohteisiin. Käsityksen Disneyn antisemitismistä aloittivat eräät hänen erottamansa työntekijät sekä se, että Disneyn antikommunistisissa tuttavissa oli antisemitistejä. Disneyn huhuttiin olevan myös rasisti. Gablerin mukaan Disney ei kuitenkaan yksityiselämässään osoittanut mitään vihaa tai halveksuntaa mitään vähemmistöä kohtaan, vaikka käyttikin suvaitsemattomia sanontoja. Disney myös palkkasi uransa aikana ihmisiä kaikista väestöryhmistä.
Palkinnot ja tunnustukset

Disneylle myönnettiin yhteensä 26 henkilökohtaista Oscar-palkintoa. Tuottaja-Oscarien lisäksi Disney sai kolme erikois-Oscaria muun muassa Mikki Hiiren luomisesta, sekä Irving G. Thalbergin muistopalkinnon. Disney sai myös 1964 Yhdysvaltain presidentiltä Lyndon B. Johnsonilta Presidentin vapaudenmitalin, joka on korkein amerikkalaiselle siviilihenkilölle myönnettävä kunniamerkki. Disney sai parhaan elokuvasarjan tuottajan Emmy-palkinnon vuonna 1956 sarjasta Walt Disney's Wonderful World of Color. Hänelle myönnettiin lisäksi kolme Golden Globe -palkintoa sekä Cecil B. DeMille -palkinto vuonna 1953.
Palkinnot ja tunnustukset > Walt Disneylle myönnetyt Oscar-palkinnot

Disney sai yhteensä 26 henkilökohtaista Oscar-palkintoa, joista 25 elinaikanaan:
1932: Kukkia ja puita, lyhytanimaatio
1932: erikoispalkinto Mikki Hiiren luomisesta
1933: Kolme pientä porsasta, lyhytanimaatio
1934: Kilpikonna ja jänis, lyhytanimaatio
1935: Kolme orpoa kissanpentua, lyhytanimaatio
1936: Maalaisserkku, lyhytanimaatio
1937: Vanha mylly, lyhytanimaatio
1938: Lumikki ja seitsemän kääpiötä, tämä erikoispalkinto koostui 1 normaalikokoisesta ja 7 pienestä Oscar-patsaasta.
1938: Härkä Ferdinand, lyhytanimaatio
1939: Ruma ankanpoikanen, lyhytanimaatio
1941: Ojenna auttava tassu, lyhytanimaatio
1941: Fantasia, erikoispalkinto
1941: Irving G. Thalbergin muistopalkinto
1942: Führerin kasvot, lyhytanimaatio
1943: Hyljesaari, lyhytelokuva
1950: Majavalaakso, lyhytelokuva
1951: Nature's Half Acre, lyhytelokuva
1952: Water Birds, lyhytelokuva
1953: Toot, Whistle, Plunk and Boom, lyhytanimaatio
1953: Erämaa elää, dokumentti
1953: Karhujen maa, lyhytelokuva
1953: Alaskan eskimo, lyhytdokumentti
1954: Katoava preeria, dokumentti
1955: Men against the Arctic, lyhytdokumentti
1955: Suuri Canyon, lyhytelokuva
1968: Nalle Puh ja tuulinen päivä, lyhytanimaatio, myönnetty postuumisti
Heikki Vihinen

| Heikki Vihinen |
| --- | --- |
 Heikki Vihinen 2002.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heikki Tapani Vihinen
Syntynyt: 1964 (ikä 60–61) Tampere
Ammatti:  käsikirjoittaja, näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Useita rooleja  (Kummeli)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Heikki Tapani Vihinen (s. 1964 Tampere) on suositun Kummeli-koomikkoryhmän jäsen, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän toimi myös Tampereen Teatterin johtajana vuosina 1998–2010.
Koulutukseltaan Vihinen on filosofian ylioppilas pääaineenaan teatterin ja draaman tutkimus (opinnot kesken Tampereen yliopistossa).
Luultavasti tunnetuin Vihisen esittämä fiktiivinen hahmo on Kummeli-sarjoissa Lihaksia ja luoteja, Lääkärit tulessa ja Jurismia! esiintynyt pyörätuolissa istuva hikoileva ja kovaääninen Jukka Emil Vanaja.
Vihinen tunnetaan myös muusikkona taiteilijanimellä Pointero erityisesti 1980-luvulla toimineesta bändistä, nimeltä Catwalk, johon kuuluivat myös Kummelista tunnettu näyttelijä Heikki Silvennoinen, basisti Mikko Löytty sekä rumpali Matti A. Takala. Vihinen on toiminut myös useiden bändien roudarina.
Heikki Vihinen on käsikirjoittanut ja ohjannut useita näytelmiä Tampereen Teatteriin. Timo Kahilaisen kanssa Vihinen on käsikirjoittanut näytelmät komedian Saunailta (2001) ja farssin Alivuokralainen (2003) Tampereen Teatteriin, sekä musiikkinäytelmän Kalliolle kukkulalle (2008) Pyynikin kesäteatterille. Vihinen on Kahilaisen kanssa käsikirjoittanut myös Kummeli-ryhmän elokuvat Kummeli Kultakuume (1997), Kummelin Jackpot (2006) sekä Kummeli Alivuokralainen (2008), joka perustuu edellä mainittuun näytelmään.
Lahden Sibeliustalon entinen toimitusjohtaja Antti Vihinen on Heikki Vihisen veli.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Elokuva | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1994 | Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat | Syanid-orkesterin laulaja / datanomi Kaisla / ääni poliisiradiossa ¹ |
| 1995 | Kummeli Stories | useita rooleja ¹ |
| 1997 | Kummeli Kultakuume | James "Jönssi" Kagelberg ¹ |
| 1998 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | Kimmo |
| 2000 | Badding | ravintolakonsertin kuuluttaja |
| 2002 | Kuutamolla | Kauri Koski |
| 2006 | Kummelin Jackpot | Anssi "Spude" Suutarinen ¹ |
| 2008 | Kummeli Alivuokralainen | Macke ¹ |
| 2013 | Vuonna 85 | kuvaaja häissä ¹ |
| 2014 | Kummeli V | David Foster / Jarmo / baarimikko / Metusalem Toukka / Otto Luger-Parabellum / kannibaalien johtaja ¹ |
| 2022 | Kummeli esittää: Kontio & Parmas -elokuva | Raku ¹ |
¹ myös käsikirjoittajana
| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Sarja | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1996 | Lihaksia ja luoteja | Jukka Emil Vanaja ¹ |
| 1996 | Kummeli Stories | useita rooleja ¹ |
| 1997–2004 | Kummeli | useita rooleja ¹ |
| 1998 | Lääkärit tulessa | Jukka Emil Vanaja ¹ |
| 1999 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | Kimmo |
| 2001 | Muodollisesti pätevä | Risto-Pekka (vieraileva näyttelijä 20. jakson tarinassa Ruotsalainen orpo) |
| 2002 | Jurismia! | useita rooleja, Jukka Emil Vanaja ¹ |
| 2016 | Kummeli V | David Foster / Jarmo / baarimikko / Metusalem Toukka / Otto Luger-Parabellum / kannibaalien johtaja ¹ |
| 2018–2023 | Kummeli esittää: Kontio & Parmas | Raku ¹ |
¹ myös käsikirjoittajana
Teatteri

Kummeli Revyy, Tampereen Teatteri (1997-1998) – useita rooleja ¹ ²
Maailmanlopun hautaustoimisto, Tampereen Työväen Teatteri (2011-2012) – Kosola ¹ ²
Kummeliäijät sekoilee!, Teatteri sTaTe (2014) – useita rooleja ¹ ²
¹ myös ohjaajana, ² käsikirjoittajana
Ohjaajana

Isänmaan miehet, Tampereen Teatteri (1997)
Betonimylläri, Tampereen Teatteri (1997)
Pomokoirat, Tampereen Teatteri (1998)
Closer, Tampereen Työväen Teatteri (1999)
Puukkojunkkarit, Vaasan Kaupunginteatteri (1999)
Saunailta, Tampereen Teatteri (2001-2002) ¹
Miehuuskoe, Tampereen Teatteri (2002)
Alivuokralainen, Tampereen Teatteri (2003-2010) ja Rauman Kaupunginteatteri (2010) ¹
West Side Story, Tampereen Teatteri (2004)
Francescan ryöstö Tampereen Teatteri (2006)
Juice-taiteilijaelämää, Musiikkiteatteri Palatsi (2011) ¹
Le Coq – taistelu ravintolasta, Helsingin kaupunginteatteri (2020) ¹
¹ myös käsikirjoittajana
Käsikirjoittajana

Peltiheikit (televisiosarja, 1996)
Hopeinen kuu, Pyynikin kesäteatteri (2003) ja Varkauden Teatteri (2005)
Kalliolle kukkulalle, Pyynikin kesäteatteri (2008)
Kummeli esittää: Kontio ja Parmas, (2019-
Aiheesta muualla

Heikki Vihinen Elonetissä.
Heikki Vihinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Erkki Suokko

Erkki Suokko (3. huhtikuuta 1939 – 30. joulukuuta 2024) oli suomalainen pääsarjatason jääkiekkoilija. Suokko pelasi Tampereen Kilpa-Veljien riveissä SM-sarjassa 8 kautta ja 138 ottelua pistein 74+60. Lisäksi hän edusti Suomensarjassa kauden verran sekä TK-V:tä että Tampereen Pallo-Veikkoja, tehden 22 ottelussa tehot 17+6. Suomen maajoukkueessa Suokko esiintyi vain yhden kerran, tammikuussa 1959 Ruotsia vastaan. Peliuransa jälkeen Suokko valmensi Kooveeta kausien 1980–1982 ajan.
Suokko teki ennätyksellisen nopeat kolme peräkkäistä maalia 50 sekunnin sisään tapaninpäivänä 1961 pelatussa SM-sarjaottelussa TK-V:n ja HIFK:n välillä. Peli päättyi TK-V:n voittoon maalein 13–2. Pelicansin puolustaja Juha Leimu siirsi Suokon maaliennätyksen historiaan 15.12.2015 pelatussa ottelussa JYP–Pelicans tehtyään kolme maalia 44 sekunnissa.
Saavutukset ja palkinnot

3 SM-hopeaa (1959, 1962, 1964) ja 2 SM-pronssia (1960, 1961)
SM-sarjan pistepörssin voittaja (1962)
SM-sarjan maalipörssin voittaja (1962)
Tornion ortodoksinen kirkko

| Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko |
| --- | --- |
 Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Torniossa
Sijainti:  Lukiokatu 3, Tornion keskusta
Seurakunta:  Oulun ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1884
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tornion ortodoksinen kirkko eli Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Torniossa on yksi Oulun ortodoksisen seurakunnan kolmesta kirkosta.
Kirkko rakennettiin alun perin paikallisen venäläisen varuskunnan sotilaskirkoksi Tornion keskustaan Hallituskadun ja Keskikadun kulmaan vuonna 1884. Sitä varten oli laadittu tornillisen pitkäkirkon piirustuksia jo 1878 ja 1879, mutta siitä tehtiin ristikirkko, jossa oli sipulipäätteinen keskustorni ja eteisen päällä pieni kellotorni. Rakennustöitä valvoi arkkitehti K. L. Lindberg Yleisten rakennusten ylihallituksesta. Kirkko vahingoittui tulipalossa 1911 ja jäi tyhjilleen seuraavana vuonna, mutta otettiin uudelleen käyttöön 1915.
Kirkkona rakennus toimi vuoteen 1918 asti, jolloin Suomen valtio takavarikoi sen sotasaaliina. Vuonna 1925 Valtioneuvosto teki päätöksen rakennuksen käyttämisestä Peräpohjolan ja Lapin kotiseutuyhdistyksen maakuntamuseona. Rakennus siirrettiin nykyiselle paikalleen Lukiokadulle lähelle Ruotsin rajaa 1956. Vuosina 1970–1980 rakennuksessa toimi Helluntaiseurakunnan rukoushuone. Kirkko entisöitiin 1985 ja ortodoksisena kirkkona rakennus on palvellut jälleen vuodesta 1987 lähtien. Ikonostaasin on maalannut  Margit Lintu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tornion ortodoksinen kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko (Q10612725)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko, ortodoksinen kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tornio
koordinaatit: 65°50′35″N 24°08′54″E﻿ / ﻿65.84311°N 24.14828°E﻿ / 65.84311; 24.14828
Koivisto (nimi)

Koivisto on suomenkielinen yleis- ja erisnimi. Yleisnimenä se tarkoittaa koivikkoa eli koivumetsää. Erisnimenä se voi olla sukunimi tai paikannimi tai näiden osa tai se voi esiintyä nimenosana suku- tai paikannimistä johdetuissa muissa nimissä.
Sukunimi > Koivisto yhdysnimen osana

Maarit Toivanen-Koivisto (myöh. Toivanen, s. 1954), toimitusjohtaja, vuorineuvos
Sukunimi > Nimenosan Koivisto sisältäviä muita sukuninimiä

Nokso-Koivisto on suomenkielinen sukunimi. Tunnettu nimenkantaja on:
Katri Nokso-Koivisto (myöh. Mattsson, s. 1982), entinen jalkapalloilija
Sukunimi > Sukunimeen Koivisto perustuvia muita erisnimiä

Koivistolaiset, suomalainen lauluyhtye
Koiviston I hallitus, Mauno Koiviston johtama Suomen tasavallan hallitus vuosina 1968–1970
Koiviston II hallitus, Mauno Koiviston johtama Suomen tasavallan hallitus vuosina 1979–1982
Koivisto, Ylen Mauno Koivistosta esittämä dokumenttisarja
Paikannimi > Koivisto

Koivisto, suomenkielinen paikannimi, jonka esiintymistä osalla on arveltu olevan yhteyttä viikinkiaikaiseen kaupankäyntiin. Koivisto-nimisiä paikkoja ovat ainakin:
Koivisto (ven. Приморск, Primorsk), kaupunki ja kaupunkikunta Viipurin piirissä Venäjällä
Koivisto, entinen Suomen kauppala, aiemmin pitäjä Viipurin läänissä. Tähän liittyvät:
Koiviston maalaiskunta, entinen Suomen kunta Viipurin läänissä, erotuksena Koiviston kauppalasta
Koiviston vapaaherrakunta Koiviston pitäjässä
Koiviston kirkko, entisen Koiviston kauppalan kirkko
Koiviston saaret, saaria Koiviston edustalla
Koiviston yhteiskoulu, koulu entisessä Koiviston kauppalassa
Koiviston sopimus, Saksan ja Venäjän keisarien 1905 tekemä sopimus
Kuunari Koivisto, suomalainen moottoroitu purjealus (1939-2007)
Koiviston Auto, suomalainen linja-autoalan yritys
Koivisto, kylä Humppilassa
Koivisto, kylä Kangasalla
Koivisto, kylä Kurussa
Koivisto, kylä entisessä Längelmäen kunnassa, nykyisin osa Oriveden kaupunkia
Koivisto, kylä Mietoisissa
Koivisto, kylä Perniössä
Koivisto, kylä Pirkkalassa
Koivisto, historiallinen kylä Porissa, aiemmin Porin maalaiskunnassa ja Ulvilassa. Tähän liittyvät:
Koiviston kartano, entinen kuninkaankartano Ulvilassa, nykyisin Porin alueella
Uusikoivisto, kaupunginosa Porissa
Vanhakoivisto, kaupunginosa Porissa
Koivisto, kylä Pöytyällä
Koivisto, kylä Sysmässä
Koivisto, kylä Taivassalossa
Koivisto, suunnittelualue Tampereella
Koivisto, kylä Vahdossa
Koivisto, kylä Viljakkalassa
Koivisto (myös Koivistonkylä), kylä Äänekoskella.
Paikannimi > Koivisto nimenosana paikannimissä

Koivistonkylä, useita paikkoja eri puolilla Suomea
Koivistonjärvi, eräiden järvien nimi Suomessa
Vapaudenpatsas (Joensuu)

Vapaudenpatsas (Pohjois-Karjalan vapaudenpatsas) on Yrjö Liipolan  12.8.1923 paljastettu pronssipatsas Joensuun keskustassa Vapaudenpuistossa kaupungintalon ja torin välissä. Veistos kuvaa alastonta miestä miekka kädessään ja torvi huulillaan. Jalustassa on teksti:
Osana Vapaudenpuiston korjausta 29-tonnista Vapaudenpatsasta siirrettiin noin metri vuonna 2019, jotta se saatiin linjaan ympäristön kohteiden kanssa..
Veistosta on alettu pitää itsenäisyyden muistomerkkinäkin, kun Vapaudenpatsaan historiallinen maakunnallinen tausta on alkanut jo hämärtyä mielissä.
Johan Wingård

| Johan Wingård |
| --- | --- |

Göteborgin piispa
 1780–1818 
Edeltäjä:  Erik Lamberg
Seuraaja:  Carl Fredrik af Wingård
Henkilötiedot
Syntynyt: 1738
Kuollut: 1818 (79–80 vuotta)
    
Johan Wingård (1738–1818) oli ruotsalainen pappi, joka toimi Göteborgin piispana vuosina 1780–1818. Hänet valittiin myös Ruotsin akatemian jäseneksi, kun akatemia perustettiin vuonna 1786. Wingård kuului kuningas Kustaa III:n lähipiiriin ja toimi hovisaarnaajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Wingård Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: ensimmäinen | Ruotsin akatemia, tuoli 6 1786–1818 | Seuraaja: Adolf Göran Mörner |
Per Eckerdal

| Per Eckerdal |
| --- | --- |
 Eckerdal vuonna 2013.
Göteborgin piispa
 2011–2018 
Edeltäjä:  Carl Axel Aurelius
Seuraaja:  Susanne Rappmann
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1951 (ikä 73)
Per Eckerdal (s. 31. maaliskuuta 1951) on ruotsalainen pappi ja teologi, joka toimi Göteborgin piispana vuosina 2011–2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Eckerdal Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi
Insatiable

| Insatiable |
| --- | --- |

Kestoaika:  Musta komedia Draama
Luoja(t):  Lauren Gussis
Pääosissa:  Dallas Roberts Debby Ryan
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Netflix
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  22
Aiheesta muualla
IMDb
Insatiable on yhdysvaltalainen musta komedia draamatelevisiosarja, jonka on luonut Lauren Gussis. Pääosissa ovat Dallas Roberts ja Debby Ryan. Se perustuu Jeff Chun artikkeliin The Pageant King of Alabama, joka julkaistiin heinäkuussa 2014 The New York Times Magazinessa. Ensimmäinen kausi sai ensi-iltansa Netflixissä 10. elokuuta 2018. Syyskuussa 2018 sarja uusittiin toiselle kaudelle, joka sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2019. Netflix peruutti sarjan 17. helmikuuta 2020 kahden kauden jälkeen.
Irene Bredt

Irene Bredt (myöhemmin Sänger-Bredt; 24. huhtikuuta 1911 Bonn, Saksa – 1983 Berliini, Saksa) oli saksalainen matemaatikko, joka tuli tunnetuksi rakettiteknologiaan ja avaruuslentoihin liittyvästä kehitystyöstään. Toisen maailmansodan aikana Bredt kehitti miehensä Eugen Sängerin kanssa suunnitelman Silbervogel-avaruuslentokoneesta.
Nuoruus

Bredt syntyi Bonnissa vuonna 1911 vanhaan tieteilijäsukuun. Koulunsa hän kävi Kölnissä. Nuorena tyttönä hän pääsi seuraamaan Fritz von Opelin suunnitteleman, 12 kiinteäpolttoaineisella raketilla varustetun Opel Rak-1-rakettiauton ennätysajoa, jossa kuljettaja, lentopilotti Volhart kiihdytti auton 100 km/h nopeuteen alle 8 sekunnin. Ajo teki 17-vuotiaaseen Ireneen suuren vaikutuksen.
Tutkijanura

Bredt ilmoittautui Bonnin yliopistoon, josta valmistui tohtoriksi vuonna 1937. Hänen väitöskirjansa aihe koski röntgensäteilyä. Samana vuonna hän otti vastaan työpaikan Trauenin rakettitutkimuskeskuksessa, missä työskenteli laitoksen johtajan, Eugen Sängerin apulaisena. Bredt vastasi laitoksen koemoottoreiden termodynamiikan laskelmista. 
Yhteisessä tutkimuksessaan kaasujen kinetiikasta Bredt ja Sänger laskivat vuonna 1938 ensimmäistä kertaa lentoalukseen yläilmakehässä avaruuden rajalla vaikuttavat aerodynaamiset voimat. Bredt ratkaisi myös raketteja varten kehitellyn kiskolaukaisualusta lämpö- ja voiteluongelmat. Lisäksi hän kehitti Sängerin kanssa teorian patoputkimoottorin termodynamiikasta.