stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Linda Pritzker

| Linda Pritzker |
| --- | --- |
 Linda Pritzker (Lama Tsomo) vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1953 (ikä 71–72) Oberlin, Ohio, Yhdysvallat
Muut tiedot
Omaisuus:  1,8 miljardia dollaria (3/2018)
Yritys:  Hyatt, Namchak-säätiö
Aiheesta muualla
Kotisivu
Linda Pritzker (s. 1953 Oberlin, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen psykoterapeutti, lama (tiibetinbuddhalainen opettaja), kirjailija, hyväntekijä ja miljardööriperijätär. Hän on Pritzkerin miljardöörisukua, johon kuului alkuvuonna 2018 yhteensä 11 dollarimiljardööriä.
Pritzkerin isoisä oli kiinteistö- ja sijoitustoiminnalla rikastunut lakimies A. N. Pritzker, joka loi pohjan kolmen poikansa sittemmin perustamalle Marmot-teollisuuskonsernille (nyttemmin myyty osaksi miljardööri Warren Buffettin Berkshire Hathawaytä) ja Hyatt-hotellikonsernille. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Linda Pritzkerin omistusten arvoksi 1,8 miljardia dollaria.
Pritzker syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen vuonna 1953. Hän on suorittanut ylemmän korkeakoulututkinnon psykologiasta jungilaiseen psykoterapiaan suuntautuen (M.A., Antioch University). Työskenneltyään useita vuosia psykoterapeuttina, hän perehtyi vähitellen tiibetinbuddhismiin. Hän kehittyi tämän uskonnollisen näkemyksen opettajaksi (lama) Yhdysvalloissa ja Nepalissa opiskellen, hän puhuu sujuvasti tiibetin kieltä ja sai lamana vuonna 2005 nimen Lama Tsomo. Hän on osaperustaja Namchak-säätiössä ja toimii opettajana tiibetinbuddhismiin syventymistä varten luodulla Namchak Retreat Ranch -maatilalla. Vielä alkuvuodesta 2018 rakenteilla ollut maatila sijaitsee Montanan osavaltion ylänköseudulla, lähelle Hot Springsin kaupunkia, Flathead-intiaaniresevaatin alueella.
Pritzker on eronnut ja hänellä on kolme lasta. Hän asuu Montanan Missoulassa. Hänen sisaruksiaan ovat Jennifer Pritzker (s. 1950) ja Karen Pritzker (s. 1958), jotka ovat myös miljardööriperijöitä.
Teokset

Pritzker on kirjoittanut kirjat:
The Princess Who Wept Pearls: The Feminine Journey in Fairy Tales (1998; ASIN: B000GB1G9W)
Why Is the Dalai Lama Always Smiling? An Introduction and Guide to Tibetan Buddhist Practice (2016; ISBN 978-0990571100)
Käännös suomeksi
Proletarii

Proletarii (lat. proles "jälkikasvu") tarkoitti Rooman valtakunnassa yhteiskunnan kaikkein köyhintä kansanosaa, jolla ei ollut varaa maksaa veroa eikä suorittaa sotapalvelusta. Valtion kannalta he olivat hyödyllisiä vain siksi, että he tuottivat jälkeläisiä. Alun perin heidät oli vapautettu asepalveluksesta, ja heidät kutsuttiin aseisiin vain äärimmäisessä hädässä. Mariuksen armeijauudistuksen jälkeen vuonna 107 eaa myös proletarii osallistuivat sotapalvelukseen.
Kilpikalat

| Kilpikalat |
| --- | --- |
 Cephalaspis lyellii
 Siluurikausi - Devonikausi 428–359 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Leuattomat kalat Agnatha
Luokka::  †Kilpikalat Osteostraci  Lankester, 1868
Lahkot
 Cephalaspida  Zenaspida  Kiaeraspidida  Benneviaspida  Thyestiida 
Katso myös
   Kilpikalat Wikispeciesissä   Kilpikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilpikalat (Osteostraci) on esihistoriallinen sukupuuttoon kuollut leuattomien kalojen luokka, joka on osa panssarillisten alkukalojen ryhmää (Ostracodermi). Varhaisimmat löydöt kilpikaloista on tehty yläordovikautisista kerrostumista ja ne hävisivät ennen devonikauden loppua, joten ne olivat olemassa vähemmän kuin 100 miljoonan vuoden ajan.
Ulkonäkö

Pituudeltaan kilpikalat olivat 15–60 cm pitkiä, eivät erityisen hyviä uimareita ja luultavimmin ne viettivät siten suurimman osan ajastaan pohjalla. Ihossa niillä oli kiinni luulevyjä. Kilpikalojen silmät olivat pään yläosassa ja lähellä toisiaan. Silmien välissä niillä oli käpylisäke ja ainoa sierainaukko. Kilpikalojen pieni ja leuaton suu sijaitsi ruumiin alapinnalla yhdessä kidusaukkojen kanssa. Poikkileikkaukseltaan kilpikalojen ruumis oli lähes kolmiomainen.
Pravda

| Pravda> Правда |
| --- | --- |

 Pravdan ensimmäisen numeron etusivu 5. toukokuuta 1912.
Lehtityyppi:  sanomalehti
ISSN:  ISSN 0233-4275
Perustettu:  5. toukokuuta 1912
Sitoutuneisuus:  Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo
Kotikunta:  Pietari
Kotimaa:  Venäjän keisarikunta (1912–1917) Neuvostoliitto (1917–1991) Venäjä (1991–)
Kieli:  venäjä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pravda (ven. Правда, ’Totuus’) on venäläinen sanomalehti, joka oli Neuvostoliiton johtava sanomalehti ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean äänenkannattaja vuosina 1912–1991. Lehti myytiin vuonna 1991 ja lakkautettiin vuonna 1996, jonka jälkeen se jakautui kahtia Venäjän federaation kommunistisen puolueen lehdeksi Pravda ja verkkolehdeksi Pravda.ru.
Historia

Vallankumoukselliset bolševikit alkoivat julkaista Pravdaa Pietarissa 5. toukokuuta 1912. Lehti korvasi maanpaossa Wienissä Itävallassa olleen Lev Trotskin vuonna 1908 perustaman samannimisen lehden.
Keisarillinen hallinto pyrki estämään Pravdan julkaisemista, ja vaihdettuaan nimeään kahdeksan kertaa lehti lakkautettiin heinäkuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan myötä alkaneen sensuurin vuoksi. Bolševikit jatkoivat Pravdan julkaisemista jälleen vuonna 1917, kun keisari oli syrjäytetty. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Pravdasta tuli Neuvostoliiton tärkein julkaisu. Lehden perustamispäivää, toukokuun viidettä, alettiin juhlia Neuvostoliitossa lehdistönpäivänä.
Neuvostoliiton loppuvuosina Pravdan levikki oli yli 11,3 miljoonaa. Lehti tuotti voittoa, vaikka siinä ei ollut mainoksia. Lehti tuli pakollisena kaikille puolueen jäsenille, sotilashenkilöille, yrityksille, järjestöille ja armeijan yksiköille.
Neuvostoliiton jälkeen

Boris Jeltsin myi Pravdan Neuvostoliiton lakkauttamisen jälkeen vuonna 1991. Sen osti kreikkalainen Giannikosin perhe. Lehti lakkasi jälleen ilmestymästä 1. elokuuta 1996, kun perhe riitautui vanhoillisen toimituksen kanssa ja sillä oli myös taloudellisia vaikeuksia levikin romahdettua. Lehti jakautui sitten kahtia, Venäjän federaation kommunistisen puolueen lehdeksi Pravda ja muutamien alkuperäisen Pravdan toimittajien perustamaksi verkkolehdeksi Pravda.ru. Osapuolet kävivät oikeudessa kiistaa nimen omistusoikeudesta, ja oikeuden päätöksen mukaan molemmat saivat käyttää nimeä Pravda.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pravda Wikimedia Commonsissa
Pravdan verkkosivut (venäjäksi)
Pravdan etusivulla 4. maaliskuuta 1953 kansalaisille kerrottiin ensimmäistä kertaa Josif Stalinin sairaudesta.
Pravdan 70-vuotisjuhlapostimerkki vuonna 1982.
Kustaa Killinen

Kustaa Killinen (sukunimi aikaisemmin Waismaa; 7. syyskuuta 1849 Isokyrö – 5. tammikuuta 1922 Kuopio) oli suomalainen kirjailija, kansanedustaja, kansakoulunopettaja ja Kuopion kuuromykkien koulun johtaja. Kirjailijana hän käytti myös nimimerkkejä K.K-ll-n ja K-ll-n.
Henkilöhistoria

Killisen vanhemmat olivat talollinen Matti Juhonpoika Waismaa ja Maria Kustaantytär Killinen. Hän opiskeli Jyväskylän seminaarissa vuosina 1868–1872 yhdessä J. H. Erkon kanssa ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi. Killinen opiskeli vielä myöhemmin ulkomailla kuuromykkäin opetusta vuosien 1879 ja 1911 välillä. Killinen oli kansakoulunopettajana Kokemäellä 1872–1879 ja sen jälkeen Kuopion kuuromykkäin koulun johtajana 1880–1922. Hän toimi myös Kuopion jatko-opiston suomen kielen ja kirjallisuuden opettajana 1889–1891 ja Kuopion kaupunginvaltuuston sihteerinä 1886–1896. Killinen toimitti Tapio-lehteä vuosina 1880–1882 ja vuosina 1882–1922 hän oli Aistivialliskoulujen lehden päätoimittaja.
Arkeologian harrastajana hän sai toimeksiantoa Muinaisyhdistykseltä, jolloin hän suoritti ainakin kohteiden tarkastuskäyntejä esimerkiksi Kokemäen Käräjämäellä vuonna 1877 ja Euran Käräjämäellä vuonna 1878.
Killinen oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Myöhemmin hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1914–1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana vuonna 1914. Killinen toimi myös Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1903–18 ja 20–21, ja Suomen kaupunkiliiton hallituksen varapuheenjohtajana. Killinen oli myös Kuopion Isänmaallisen Seuran perustajajäsen ja hän toimi seuran sihteerinä 20 vuotta (1883–1903) ja museonhoitajana vuosina 1883–1899. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli noin 40 vuotta ja puheenjohtajana 1903–1918 ja uudestaan 1920–1921.
Killinen oli naimisissa opettajatar Matilda (Tilta) Josefina Laguksen (1873–1937) kanssa. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Tellervo Killinen, jonka puoliso oli professori K. S. Laurila, ja poikia taas kauppa- ja teollisuusministerinä toiminut Ilmari Killinen sekä arkkitehti Väinämö Killinen.
Teokset

Johan Wilhelm Snellmanin 76na syntymäpäiwänä Kuopiossa 12.5. 1881, runo. A. Haraldin kirjapaino, Kuopio 1881 (2-sivuinen runo)
100 pientä kertomusta kuuromykille. Kielen opetuksen tarpeeksi. Tekijä, Kuopio 1882
Puijolla, laulunsekainen näytelmä yhdessä näytöksessä. U. W. Telen & Kumpp., Kuopio 1885 (2. korjattu ja nuoteilla varustettu painos 1904, 3. painos Karisto 1933)
Sananjalkoja. Vihkonen runoelmia. Kuopion Uusi kirjapaino 1885
Sananjalkoja. II. Vihkonen kertomuksia. Kuopio : Telén 1887.
Runoelma lausuttu Suomalaisen yhteiskoulun hyväksi pidetyissä arpajaisissa Kuopiossa maaliskuun 18. p. 1892. Kuopion uusi kirjapaino 1892 (nimellä Kust. Killinen)
Armaan lapsuuden ajalta. Kuvakirja lapsille (runojen kirjoittaja). U. W. Telen ja K., Kuopio 1896-1900
Herttaiset hetket, lastenkirja (tekstin kirjoittaja). U. W. Telen ja Kumpp., Kuopio 1896-1900
Kissa Miiri ja pieni hiiri, lastenkirja (tekstin kirjoittaja). U. W. Telen ja Kumpp., Kuopio 1896-1900
Lapsukaisille kuvia, joista on paljon huvia 1-6. Sanat sovitellut. U. W. Telen ja Kumpp., Kuopio 1896-1900
Talvisia kuvia. Kuvakirja lapsille (tekstin kirjoittaja). U. W. Telen ja Kumpp., Kuopio 1896-1900
Pienokaisille. Sanat sov. K. Killinen. U. W. Telen ja Kumpp., Kuopio 1897
Usko, toivo, rakkaus. Mielen mietelmiä, tunteen tuotelmia talvella 1899, runoja. Teoksessa: Pikkutilallisten, torpparien ja itsellisten karjanhoidosta, Kuopio: Otava 1899. Sarja: Kirjasia kansalaisille, 11.
Elias Lönnrotin 100-vuotis-juhlassa huhtikuun 9 pnä 1902, runoja. [kustantaja tuntematon] 1902
Tervehdysruno Kuopion kansakoulukokoukseen saapuneille 12.6.1902. Kuopion Uusi Kirjapaino 1902
Runoelma Juhana Wilhelm Snellmanin 100-wuotisjuhlassa Kuopiossa 12.V.1806 - 12.V.1906. Malmströmin kirjapaino, Kuopio 1906
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kustaa Killinen on Wikiaineistossa
Menneen jäljillä: Kustaa Killinen
Vapaasti ladattavia Kustaa Killisen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1914–1917 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (29):  Ahmavaara  Arokallio  Brander  Castrén  Erkko  Heiskanen  Hirvensalo  Holsti  Hultin  Hälvä  Kanniainen  Kaskinen  Killinen  Kykkling  Laine  Latva  Lilius  Linna  Löthman-Koponen  Nikula  Paavolainen  Pennanen  Ritavuori  Sinkko  Sopanen  Ståhlberg  Svinhufvud  Talas  Tanttu 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Pottok

| Pottok |
| --- | --- |
 Pottok-poni Pagoetan luonnonsuojelualueella
Tyyppi::  poni
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Baskimaa
Rodun syntyaika::  esihistoriallinen
Kantakirja perustettu::  1970
Muita nimityksiä::  Pottoka, pottock
Esiintyminen ja käyttö
Globaali esiintyminen::  vaarantunut
Ominaisuudet
Korkeus::  115-147 cm
Paino::  300-350 kg
Värit::  yleensä musta, ruunikko tai mustanruunikko; myös rautiaita ja lehmänkirjavia esiintyy; kimoa ei hyväksytä
Pottok eli pottoka (baskiksi pottoka) on vaarantunut puolivilli ponirotu, joka on kotoisin Baskimaan Pyreneiltä Ranskan ja Espanjan rajan alueella. Sitä pidetään ikivanhana rotuna ja erityisen hyvin ankaraan vuoristoympäristöönsä sopeutuneena.
Pottok oli aiemmin yleinen rotu, mutta on nyt vaarantunut elinympäristönsä tuhoutumisen, koneellistumisen ja ristisiitoksen vuoksi. Rodun säilymiseksi on kuitenkin järjestetty toimintaa. Baskikansa pitää pottokia ikonisena.
Etymologia

Pottoka on baskinkielinen nimi tälle hevosrodulle sekä vuorien etelä- että pohjoispuolella. Ylänavarren murteessa potto ja pottoka tarkoittavat orivarsoja ja nuoria hevosia ylipäätään, kun taas lapurdin ja alanavarren murteissa pottoka tarkoittaa ponia. Lopulta nimi yhdistyy pottolo-sanaan, joka tarkoittaa "tukevaa, pyöreää".
Ranskankielisissä lähteissä kirjoitusmuoto pottok on vallitseva. Englanninkielisissä lähteissä tavataan sekä pottok- että pottoka-muotoa, joskin termiä "baskiponi" (Basque Pony) esiintyy myös silloin tällöin.
Alkuperä

Pottok-ponin alkuperästä on useita mielipiteitä. Tieteellisen yhteisön mukaan se on asunut seudulla vähintään tuhansien vuosien ajan. Rodulla esiintyy geneettisen eristyneisyyden merkkejä ja se on perimältään lähinnä asturconinhevosta, losinonhevosta, galitsianponia ja landaisinhevosta. Kokeet ovat paljastaneet huomattavia geneettisiä eroavaisuuksia Etelä- ja Pohjois-Baskimaan populaatioiden välillä, ja jotkut pitävätkin niitä erillisinä rotuina.
Joidenkin mukaan pottokin juuret ovat alueen luolamaalauksissa esiintyvissä hevosissa, ja esittävät sen polveutuvan madeleinen kulttuurin hevosista ajalta 14 000-7000 eaa. Toiset tahot puolestaan liittävät rodun alkuperän hevosten muuttovirtaan alueelle pronssikaudella. Kumpaakaan teorioista ei kuitenkaan ole vielä vahvistettu.
Baskimaan yliopiston perinnöllisyystieteiden, biologisen antropologian ja eläinfysiologian laitosten perinnöllisyystieteelliset tutkimukset Baskimaan neljän kotoperäisen hevosrodun tietyistä geenimarkkereista ovat selvittäneet rotujen suhdetta muihin hevosrotuihin. Mikrosatelliittikokeiden perusteella neljästä baskirodusta pottok ja baskienvuoristohevonen poikkeavat perimältään muista hevosroduista eniten. Burguetenhevonen ja jaca navarra (joita kasvatetaan nykyään lähinnä lihantuotantoon) eivät poikkea muista roduista niinkään. Tämä pottokin ja baskienvuoristohevosen ero vaikuttaisi liittyvän siihen, että oriit astuvat enemmän muiden alueiden tammoja näissä puolivilleissä laumoissa. Erään tunnetun snipin tutkimus paljasti, että tällainen ulkopuolinen vaihtelu on hyvin harvinaista puhdasrotuisissa pottok-poneissa. Mitokondrio-DNA-testit paljastivat, että pottok-poneihin sekoittuu lähinnä baskienvuoristohevosta, eikä juurikaan muita rotuja. Vaikkakin joitain muissa Euroopan hevosroduissa esiintyviä markkereita havaittiinkin, pottok kuitenkin poikkeaa perimältään selvästi muista Euroopan roduista. Pottokilla havaittiin myös esiintyvän yhtä markkeria, jota oli aiemmin tavattu vain tietyistä brittiläisistä roduista.
Elinympäristö

Rodun perinteinen elinalue ulottuu lännessä Biskajan maakunnan Enkarterrin alueeseen ja idässä Saint-Jean-le-Vieux'n alueelle. Vuonna 1970 suoritetussa laskennassa Pyreneitten pohjoispuolelta laskettiin noin 3000 puhdasrotuista pottokia ja eteläpuolelta noin 2000, mikä oli huomattavasti vähemmän kuin aiemmissa laskennoissa historian aikana. Eläinmäärän lasku liittyi yleiseen hevosten käytön ja kasvatuksen vähenemiseen. Kilpailu elintilasta lampaitten kanssa ja viime aikoina kaupallinen metsänkaato uhkaavat myös pottokin luontaista elinympäristöä.
Rodun elinalueen perinteinen keskusta on Labourdin ja Navarren vuorilla noin 1500 metrin tasosta ylöspäin, missä maaperä on köyhää ja hapanta kalkkikivimuodostumin.
Ominaisuudet

Pottok on keskimäärin 115-147 cm korkea ja painaa 300-350 kg. Pää on kookas ja kulmikas pienin korvin. Kaula on lyhyt, selkä pitkä, jalat lyhyet mutta sirot, kaviot pienet ja kestävät.
Talviturkki, baskiksi borra, on yksi rodun tunnuspiirteistä ja voi kasvaa jopa 10 cm pitkäksi nuorilla yksilöillä. Tyypillinen väritys on ruunikko ilman kuviointia, mutta nykyisin myös mustanruunikkoja ja mustia yksilöitä esiintyy laumoissa. Ensimmäiset lehmänkirjavat pottokit tavattiin Biskajassa 1850-luvulla, ja väritys on sittemmin levinnyt Navarren ja Labourdin tienoille. Rodun vuori- ja laaksolaumojen välillä on joitakin huomattavia eroja: vuoriponit ovat esimerkiksi yleensä pienempiä.
Biskajan hallinto teetti vuosina 1996-1997 tutkimuksen noin 250 puolivillistä ja kesynä kasvatetusta Biskajan alueen pottok-ponista. Laskennassa paljastui, että suuri osa Bisjakan puolivilleistä pottokeist elävät provinssin luoteiskolkassa Enkarterrissa. Nämä puolivillit laumat kootaan kahdesti vuodessa: maaliskuussa ennen varsomisia ja lokakuussa sen jälkeen kun tammat ovat vieroittaneet varsansa. Lasketuista Biskajan pottokeista olivat:
väritykseltään mustia tai mustavaltaisia (73% )ja ruunikoita (19%)
säkäkorkeudeltaan 124-130 cm
pitkä- ja sirojalkaisia mustin kavioin
suuri- ja raskaspäisiä
paksun talviturkin kasvattavia.
Ominaisuudet > Käyttäytyminen

Puolivillit pottok-ponit tapaavat olla arkoja ja elävät pienissä aluekohtaisissa 10-30 tamman laumoissa. Ne osaavat ennakoida säätilan muutoksia ja suuntaavat kohti laaksoja ennen kehnoa säätä, ja takaisin rinteille korkeapaineen lähestyessä. Syksyllä laumat hajoavat 5-10 yksilön pienryhmiin, jotka yhdistyvät laumaksi taas keväällä.
Varsat varttuvat nopeasti. Tammavarsat ovat sukukypsiä kaksivuotiaina, tulevat tiineiksi yleensä kolmevuotiaina, ja saavat ensimmäisen varsansa nelivuotiaina. Oriit saavuttavat aikuisuuden nelivuotiaina. Kuten muillakin hevosroduilla, varsat syntyvät keväällä tai alkukesällä yhdentoista kuukauden tiineyden jälkeen. Emät vieroittavat varsansa kuuden-seitsemän kuukauden iässä.
Ominaisuudet > Risteytys

Puhdasrotuisten pottokien määrä on laskenut merkittävästi elintilan pienenemisen ja risteytyksien myötä. 1900-luvulla kirjavia pottok-poneja kasvatettiin erityisesti sirkuskäyttöön. Tukevampia poneja maatalouden tarpeisiin saatiin risteyttämällä rotua raskaiden työhevosten kanssa. Risteytysten tuloksena oli usein myös laaja kirjo värityksiä.
Rotua on ratsastuskerhojen ohjeita noudattaen risteytetty myös iberialaisten rotujen, arabianhevosen ja walesinponin kanssa. Näiden risteytysten seurauksena Pyreneitten pohjoispuolella lienee jäljellä enää noin 150 puhdasrotuista pottok-tammaa.
Ominaisuudet > Kantakirjat

Pottokille perustettiin vuonna 1970 kaksi kantakirjaa Pohjois-Baskimaassa. B-kantakirjaan hyväksytään hevoset, joiden suvusta vähintään 50 % on pottokia; puhdasverisille tarkoitettuun A-kantakirjaan hyväksyttään eläimet, jotka vastaavat rotumääritelmää:
vankkatekoinen ja älykäs hevonen
lyhyet eteenpäin osoittavat korvat
lyhyt kaula, harja on tuuhea säkään asti
leveä rinta ja pitkä selkä
lyhyt, laskeva lanne ja tuuhea häntä
pienet kovat kaviot
korkeus 115-147 cm
väri on musta ruunikko, mustanruunikko tai rautias. Lehmänkirjavuus hyväksytään. Kimoutta ei hyväksytä.
Etelä-Baskimaassa vaatimukset ovat:
A-tyyppi: puhdasrotuiset eläimet, joilla on alkuperäinen, musta tai ruunikko karvapeite, korkeus 130 cm tai alle
B-tyyppi: puhdasrotuiset, joilla millainen karvapeite tahansa, korkeus 140 cm tai alle
C-tyyppi: risteytykset, joissa on vähintään puolet pottokia, korkeus 140 cm tai alle
IKT Nekazal Ikerketa eta Teknologian (Maataloustutkimus ja -teknologia) kokoaman baskirotuja käsittelevän teoksen mukaan vuonna 1997 Baskimaassa oli 986 pottokia: Álavan alueella 40, Biskajan alueella 849 ja Gipuzkoan alueella 97.
Sveitsin vuonna 2000 perustettu pottok-kantakirja on toistaiseksi ainoa rodun alkuperämaa Ranskan kantakirjan tunnustama ulkomainen kantakirja. Sveitsiläistä kantakirjaa pitää Swiss Pottok Society -yhdistys, joka on ollut Sveitsin poni- ja pienhevosyhdistyksen (SVPK) jäsen vuodesta 2004 lähtien.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ranskan kansallinen pottok-yhdistys (ranskaksi)
Pottok.com (ranskaksi)
Baskien pottok-liitto (englanniksi)
Paleoliittisiä maalauksia hevosista Ekainberrin luolassa Ekainin lähistöllä Zestoassa.
ZAPE:n kasvattamia pottok-poneja.
Pottok-poneja Zestoan vaakunassa.
Pottok-poneja paksussa talvikarvassa.
Pottok-risteytyksiä Ainhoan lähellä.
Kim Jae-gyu

Kim Jae-gyu (Hangul: 김재규, hanja: 金載圭, 6. maaliskuuta 1926 – 24. toukokuuta 1980) oli Etelä-Korean keskustiedustelupalvelun (중앙정보부; KCIA) johtaja presidentti Park Chung-heen diktatuurin aikana.
Hän ampui presidentti Parkin, joka oli hänen läheinen ystävänsä, 26. lokakuuta 1979. Murha sattui aikana, jolloin Parkin hallitusta vastaan mellakoitiin väkivaltaisesti. Ampumista kuvattiin aluksi vahingoksi, mutta myöhemmin sen sanottiin olleen hyvin suunniteltu salamurha. Kim teloitettiin.lähde?
Kilpavarustelu

Puck-lehden kuva vuodelta 1909 näyttää Yhdysvaltojen, Saksan, Britannian, Ranskan ja Japanin uhkapelaavan laivastojensa koosta.
Kilpavarustelu tarkoittaa kahden tai useamman maan kilpailua aseistuksen alalla. Jos kahden maan välillä on kilpavarustelua, näiden välillä on myös jonkinasteinen sodan uhka. Kilpavarustelu on erityisesti kylmään sotaan ja ydinaseisiin liittyvä käsite. Tällöin Yhdysvallat ja Neuvostoliitto vaikuttivat tasavahvoilta sotilasmahdeilta, supervalloilta.
Kilpavarustelua on pidetty sotien perussyynä. Asia ei kuitenkaan ole näin yksinkertainen. Kilpavarustelun aloittaa usein valtio, joka pyrkii laajentamaan valtaansa ja aluettaan, ja jota muut maat pelkäävät. Muut maat pyrkivät varautumaan mahdolliseen hyökkäykseen kasvattamalla sotilaallista voimaansa, ja syntyy kilpavarustelu. Toisaalta yksipuolinen aseidenriisuminen tai asevarustelun laiminlyönti vain lisää kansainvälistä jännitystä, koska se houkuttelee hyökkääjää.
Britannian ja Saksan laivastokilpailu

Kilpavarustelu ei liity pelkästään kylmään sotaan. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Iso-Britannia ja Saksa kilpailivat muun muassa laivaston koolla. Sysäyksen tähän antoi brittiläisten vuonna 1906 esittelemä Dreadnought-luokka. Saksan laivaston komentaja Alfred von Tirpitz oli tosin aloittanut laajan laivaston kehittämisohjelman jo 1891. Tätä laivastokilpailua pidetään yhtenä syynä ensimmäiseen maailmansotaan.
Ydinasekilpailu

Yhdysvallat ja Neuvostoliitto ajautuivat kylmän sodan aikana ydinaseiden määrää rajusti kasvattaneeseen kilpavarusteluun, joka yltyi äärettömyyksiin. Kilpailtiin muun muassa kehittelemällä uusia mannertenvälisiä ohjuksia ja monikärkiohjuksia. Ne myös aseistivat strategisten etujensa mukaisesti eri valtioita muualla maailmassa ja solmivat sotilasliittoja niiden kanssa.
Armeijoiden ja teollisuuden etu

Rauhantutkimus on tuonut asiaan toisenlaisen näkökulman. Sen mukaan sotilaalliseen varustautumiseen liittyy valtioiden sisäisiä ilmiöitä, kuten taloudellisia intressejä, sisäpolitiikkaa ja teknologista kehitystä. Kilpavarusteluun osallistuvien maiden sisälle muodostuu helposti sotilas-teollinen liittouma (armeijan ja teollisuuden ryhmä), joka haluaa jatkaa kilpavarustelua, vaikka se saataisiin diplomatian keinoin loppumaan. Liennytys oli kylmän sodan aikana osoitus siitä, että aseiden määrää voitiin neuvotteluteitse vähentää.
Kiinantuonensiipi

| Kiinantuonensiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Apolloperhoset Parnassiinae
Tribus::  Luehdorfiini
Suku::  Bhutanitis
Laji::  thaidina
Kaksiosainen nimi
 Bhutanitis thaidina  (Blanchard, 1871) 
Katso myös
   Kiinantuonensiipi Wikispeciesissä   Kiinantuonensiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinantuonensiipi (Bhutanitis thaidina) on Kiinan lounaisosissa tavattava harvinainen päiväperhonen. Se kuuluu CITES-sopimuksen II liitteen lajeihin, muttei kuitenkaan ole IUCN-luokitukseltaan uhanalainen.
Jonkin aikaa omina lajeinaan pidetyt Bhutanitis yulongensis (vuorituonensiipi) ja ﻿Bhutanitis nigrilima (kulotuonensiipi) on nyttemmin yhdistetty kiinantuonensiiven alalajeiksi.