stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MIL-STD-1553
Väylärakenne ja kaapelointi

Standardin mukaan kaapelointi tulee tehdä suojatulla ja kierretyllä parikaapelilla, jonka impedanssi on 1 MHz:n testitaajuudella 70—80 Ω. Käytännössä ominaisimpedanssi on vakiintunut 78 ohmiin. Lisäksi kaapelin tehovaimennus 30 metrin matkalla saa olla enintään 1,5 dB ja johdinkapasitanssin alle 98 pF metriltä. Standardin ensimmäisessä versiossa väylän pituus oli rajoitettu 100 metriin. MIL-STD-1553:n B-versiossa ei ole kuitenkaan mainintaa väyläkaapelin enimmäispituudesta, joten se määräytyy käytännössä kaapelin kapasitanssin ja siirtoviiveiden myötä. Käytännön sovelluksissa väylän pituus voi olla enintään muutamia satoja metrejä.
Ideaalitilanteessa väylä on siirtolinja, jossa ei ole epäsovitusta aiheuttavia haaroituksia. Aktiivilaitteet tulee kuitenkin kytkeä väylälle haaroittimien avulla, josta aiheutuu välttämättä signaaliin heijastuksia. MIL-STD-1553-standardi mahdollistaa aktiivilaitteiden liittymisen väylälle kahdella eri tavalla: suoraan tai muuntajan kautta. Suoraan kytketyn laitteen tapauksessa väylä haarautuu enintään 305 mm pitkällä kaapelilla laitteeseen päin. Muuntajakytketyssä laitteessa haaroitin sisältää 56 ohmin isolaatiovastukset sekä erotusmuuntajan, jolloin väylälaitteen ja haaroittimen välinen etäisyys voi olla enintään 6,1 metriä. Suoraan kytketyn laitteen tulee siis olla aivan väylän vieressä, joten muuntajakytketyn laitteen sijoittaminen on helpompaa. Lisäksi muuntajakytketyssä väylässä epäsovituksesta aiheutuvat heijastukset ovat pienempiä, jonka vuoksi MIL-STD-1553B Notice 2 -dokumentti ei suosittele suoraan kytkettyjä haaroittimia käytettäväksi ollenkaan. Yhdysvaltain ilmavoimien ja Nato-maiden avioniikassa nykyisin ainoastaan muuntajakytketyt
haaroittimet ovat sallittuja.
MIL-STD-1553B ei määrittele väylässä käytettävää liitintyyppiä, mutta varsin yleisiä triaksiaaliliittimiä käytettäessä Notice 2 -dokumentti määrää keskimmäisen kontaktin positiiviseksi ja tätä ympäröivän kontaktin negatiiviseksi. Muita yleisesti käytettäviä liitintyyppejä ovat D-SUB ja MIL-DTL-38999.
Kuva 1. Esimerkki MIL-STD-1553-väylää käyttävästä laitteesta. Väylä kytketään piirilevyn oikeanpuoleisiin triaksiaaliliittimiin.
Masaharu Iwata

| Masaharu Iwata> 岩田匡治.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. lokakuuta 1966 (ikä 57) Tokio, Japani
Ammatti:  Säveltäjä
Muusikko
Tyylilajit:  videopelimusiikki 
Soittimet:  Piano, syntetisaattori
Aiheesta muualla
www.basiscape.com/arts_iwata.html
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Masaharu Iwata (jap. 岩田匡治, Iwata Masaharu, s. 26. lokakuuta 1966 Tokio, Japani) on japanilainen videopelisäveltäjä. Hänen säveltämiinsä peleihin kuuluu Ogre Battle ja Final Fantasy -sarjojen pelejä.
Vuonna 1986 Iwata alkoi työskennellä Bothecilla. Pelitalon tultua osaksi Questia hän jatkoi yhtiön työntekijänä vuoden ajan ennen freelanceriksi ryhtymistä. Uransa aikana Iwata on työstänyt useiden pelien musiikkia Hitoshi Sakimoton kanssa. Esimerkkejä heidän yhteisistä sävellyksistään ovat Ogre Battle: The March of the Black Queen, Final Fantasy Tactics, Final Fantasy XII ja Final Fantasy Tactics A2: Grimoire of the Rift. Vuonna 2002 hän avusti Sakimotoa pelimusiikkia tuottavan Basiscapen perustamisessa. 2000-vuosikymmenen jälkipuoliskolla Iwata on säveltänyt musiikkia muun muassa Children of Manaan, Odin Sphereen, Opoonaan ja Soul Calibur IV:ään.
Aiheesta muualla

Basiscape (japaniksi)
Masaharu Iwata - Official English website (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Masaharu Iwata VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Mathias Wibault

Mathias Wibault (s. 16. huhtikuuta 1985) on ranskalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Wibault kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa joulukuussa 2008 sijoittuen 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 41:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Davosissa joulukuussa 2011 oltuaan 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 15:s. Se on myös toistaiseksi hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Wibault sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 29:nneksi, 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 31:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 36:nneksi. Ranskan viestijoukkueen mukana hän oli yhdeksäs.
Mario Lessard

Mario Lessard (s. 25. kesäkuuta 1954 East Broughton, Quebec) on entinen kanadalainen jääkiekkomaalivahti.
Lessard aloitti National Hockey League -uransa Los Angeles Kingsissa 1978. Hän edustikin seuraa läpi ammattilaisuransa. Viimeiseksi kaudeksi muodostui 1983–1984.
Saavutuksia

NHL:n kakkostähdistössä 1981.
Markus Phillips

| Markus Phillips |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1999 (ikä 25) Port Perry, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Philly
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Torpedo Nižni Novgorod
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  Ontario Reign (AHL) Fort Wayne Komets (ECHL) Manitoba Moose (AHL) Ässät (SML) Fehérvár AV19 (ICEHL)
NHL-varaus:  118. varaus, 2017 Los Angeles Kings
Markus Phillips (s. 21. maaliskuuta 1999 Port Perry, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodissa.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet

Phillips on Vaughan Kings MHA:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Toronto Titansiin, jonka U16 AAA-joukkueen kapteenina Phillips toimi kaudella 2014–2015. Phillips johdatti joukkueen kauden päätteeksi GTHL:n Kraft Cup -mestaruuteen. Hän voitti myös OHL Gold Cupin. Phillips voitti myös Ontarion joukkueessa Kanadan talvikisojen mestaruuden. Owen Sound Attack varasi hänet koko OHL:n varaustilaisuuden 2015 yhdeksäntenä pelaajana ja ensimmäisenä puolustajana. Phillips siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2015–2016. Kaudella 2016–2017 hän oli 13 osumallaan Attackin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Phillips pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Los Angeles Kings varasi Phillipsin neljännellä kierroksella 118. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän nousi Owen Sound Attackin OHL-joukkueen kapteenistoon. Kesken kauden 2018–2019, tammikuussa 2019 seura kauppasi Phillipsin Guelph Stormiin vaihdossa vuoden 2019 toisen, vuoden 2020 toisen, vuoden 2021 kolmannen, vuoden 2022 neljännen, vuoden 2024 kolmannen kierroksen varausvuoroon sekä vuoden 2023 ehdolliseen neljännen kierroksen varausvuoroon. Hän voitti joukkueessa kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin.
Ura > Seuraura > Ammattilaisura

Huhtikuussa 2019 Phillips teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet AHL-joukkue Ontario Reigniin, jossa Phillips pelasi kauden aikana viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Lokakuussa hänet lähetettiin edelleen ECHL-joukkue Fort Wayne Kometsiin, jossa Phillips pelasi 20 runkosarjaottelua tehden kuusi syöttöpistettä. Vuoden 2020 vaihteessa Kings lähetti hänet yli-ikäisenä takaisin Guelph Stormin OHL-joukkueen vahvuuteen. Ennen ensimmäistäkään siellä pelattua ottelua Storm kauppasi Phillipsin London Knightsiin vuoden 2021 kolmannen ja neljännen sekä vuoden 2023 toisen kierroksen varausvuoroihin.
Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Los Angeles Kings lähetti Phillipsin Ontario Reignin AHL-joukkueeseen, jossa hän pelasi kokonaan kauden 2020–2021. Phillips pelasi koronaviruspandemian lyhentämän tulokaskautensa aikana 31 runkosarjaottelua tehopistein 3+7=10 ja yhden playoff-ottelun ilman tehopisteitä. Myös alkukauden 2021–2022 hän pelasi kokonaan Reignissa, kunnes maaliskuussa 2022 Kings kauppasi Phillipsin Winnipeg Jetsiin vaihdossa puolustaja Nelson Nogieriin. Koska hänet kaupattiin NHL:n siirtotakarajan jälkeen, Phillips ei voinut liittyä Jetsin NHL-joukkueeseen, vaan pelasi kauden loppuun AHL-joukkue Manitoba Moosessa.
Kaudeksi 2022–2023 Phillips siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässiin. Hänen kautensa jäi odotuksiin nähden kuitenkin pettymykseksi. Phillips kärsi kauden aikana myös loukkaantumisista, mutta hänellä oli myös terveenä ollessaan vaikeuksia mahtua kokoonpanoon. Phillips teki lopulta runkosarjassa 33 ottelussa vain neljä syöttöpistettä ja pudotuspeleissä hän jäi viidessä ottelussa ilman tehopisteitä.
Phillips siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen ICE Hockey Leaguen unkarilaisjoukkue Fehérvár AV19:een. Kaudeksi 2024–2025 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin.
Ura > Maajoukkueura

Phillips pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016, jolloin Phillips toimi Kanadan kapteenina.
Phillips edusti myös Canada Redin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän toimi joukkueensa kapteenina.
Pelityyli

Phillips on kuvaillut itseään sulavasti luistelevaksi molempiin suuntiin pelaavaksi puolustajaksi, joka pyrkii hyödyntämään luisteluaan koko kentän alueella ja haluaa osallistua peliin sekä hyökkäys- että puolustuspäässä. Phillips osallistuu omien sanojensa mukaan kiekolliseen peliin ja haluan auttaa joukkuetta hyvien syöttöjen avulla luomaan maalintekomahdollisuuksia. Ässien silloinen kehitysjohtaja Tommi Kerttula luonnehti Phillipsin pelityylistä seuraavasti hänen sopimusuutisensa yhteydessä elokuussa 2022:
»Markuksen vahvuudet ovat puolustuspelissä. Hän pystyy riistämään kiekkoja ja kamppailemaan ja hyvällä luistelulla pystyy ottamaan tilaa ja aikaa pois vastustajilta. Hän luistelee pää ylhäällä ja avaa hyökkäyksiä laadukkaasti helpoilla peliä edistävillä syötöillä. Markus liikkuu hyvin poikittaissuunnassa ja hyökkäysviivalla ja pystyy tukemaan hyökkäyksiä. Markus on vahva paketti ja hänellä on ominaisuuksia ottaa meillä hyökkäävämpi rooli kuin hänellä on viime vuosina AHL:ssä ollut.»
Phillips on maininnut esikuvakseen Drew Doughtyn.
Maiju Ingman

Maiju Johanna Ingman (s. 5. helmikuuta 1979 Vantaa) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja kuvaaja, joka on opiskellut ja työskennellyt Virossa vuosina 1999-2010.
Oppivuodet ja työ Virossa

Ingmanin opiskeli Virossa 1999-2004 Tallinnan Kasvatustieteellisen Yliopiston Kulttuuritiedekunnassa (nykyinen Tallinnan Yliopisto / BFM) Syytä Ingmanin opiskeluun juuri Virossa on kysytty myös lehtihaastattelussa. Hän on vastannut olevansa tylsistynyt suomalaiseen hyvinvointiyhteiskuntaan (laitosyhteiskuntaan) ja etsivänsä inspiraatiota. Ingmanin opettajina vanhassa koulussa (Filmi ja Video õppetool) toimivat tunnetut neuvostoajalla Moskovassa oppinsa saaneet luennoitsijat, muun muassa Rein Maran, Jüri Sillart, Veste Paas ja Arvo Iho. Samalta vuosikurssilta valmistui useita virolaisen nykykulttuurin edustajia, muun muassa Elen Lotman, Mark Raidpere, Mart Taniel, Ergo Kuld ja Peter Murdmaa. Rakveren kaupungissa oleskelun aikana vuosina 2004-2010 Ingman teki yhteistyötä Rakveren teatterin kanssa ja opetti elokuvantekoa yksityisessä Athenakoolin taidekoulussa.
Filmografia

2009 At the End of the Day Feature film Director Content Editor
2007 Return from the End Station Documentary Editor
2007 Tagasitulek koju Documentary Director Cinematographer Editor
2007 Whatever, Aleksander! Feature film Producer Director Screenwriter Editor
2005 Frequencies Students film Content Editor
2005 Ingel ja hoor Students film Cinematographer
2004 An actor Students film Director Cinematographer Sound Designer Editor
2004 Your name shall be Israel Documentary Cinematographer Consultant
2003 After Light Students film Cinematographer
2002 Outside Students film Producer Director
Teokset

Ingmanin elokuvien ja käsikirjoitusten tarinat käsittelevät universaalia ongelmaa, joka on usein yhteiskunnallisten epäkohtien taustalla: ihmisten kyvyttömyydestä keskustella ja tiedostaa puheidensa ja toimintansa taustalla olevia tunteita, ja niiden motiiveja.kenen mukaan?
Mis Iganes, Aleksander! (2007) on melankolinen arthouse-road-movie ylioppilaasta, joka halveksuu kaikkia yhteiskunnan hänelle tarjoamia vaihtoehtoja; työ- ja opiskelumahdollisuuksia. Tarinan päähenkilö päätyy lopulta boheemin setänsä kanssa eksentrikkojen älykköjen salaiseen kartanoon miettimään elämän tarkoitusta. Sellaista ei kuitenkaan ole tarjolla kuin tietoisuuden rajan tuolla puolen, eikä sieltä pääse takaisin. Elokuvan tuottaja Luxfilm OÜ.
Dokumenttielokuva Tagasitulek koju (2007), on henkilökuvaus Virossa syntyneestä säveltäjästä (Avi Nedzvetski (s.1959). Säveltäjä tunnetaan Israelissa nimellä Avi Benjamin, joka on luonut Mihail Bulkakovin romaaniin (Master i Margarita) perustuvan musikaalin Saatana saapuu Moskovaan. Elokuva seuraa musikaalista muokatun konsertin järjestämistä Estonia Oopperan konserttisalissa 2004.  Elokuvaa on kuvattu Tallinnassa, Tel Avivissa ja Jerusalemissa. Tuottaja Irina Stelmach / Adel TV.[lähde? ]
Päeva lõpus (2009) on virolaisen näytelmäkirjailija Urmas Lennukin valmiista näytelmästä muokattu elokuva. Projekti toteutettiin samalla roolijaolla kuin Rakveren Teatterin näytelmä "Päeva Lõpus". Elokuva kertoo kuolevasta maalaiskylästä ja sen viimeisistä ihmisistä, jotka eivät suostu luopumaan elämästään maalla. Yksi viidestä päähenkilöstä, Marta toteaa että: "Kaupungissa elämä on jatkuvaa pelkoa myöhästyä omista hautajaisista." Tarina alkaa, kun maalla asuvan alkoholisoituneen Jaakopin kirjailijaveli Peteri saapuu kaupungista, taka-ajatuksena saada veli myymään pappavainaan metsät, joilla saisi kuitattua kirjailijan pelivelat. Tämän asian toteutumista häiritsee toista sivujuonta kannatteleva raihnainen vanhus, Teppo, joka uhoaa ampuvansa kunnanjohtajalta pallit jos tämä sulkee kylän ainoan koulun. Epäonnistunut romanttinen kanssakäyminen kulkee tarinaa kolmantena rinnakkaisena juonena. Peterin ja Martan kommunikaatio-ongelma ratkeaa viimein elokuvan lopussa. Ja asekin laukeaa kerran. Tuottaja Line Film ja Rakvere Teater 2009. Päeva Lõpus esitettiin vuonna 2010 Mannheim-Heidelbergin kansainvälisen elokuvafestivaalin sekä 2011 Méxicon kansainvälisen elokuvafestivaalin kilpailusarjoissa.
Aiheesta muualla

https://leht.postimees.ee/205145/esilinastub-film-haabuvast-maaelust
https://cineuropa.org/en/newsdetail/153465
https://virumaateataja.postimees.ee/384484/paeva-lopus-linastub-mehhiko-festivalil
https://elu.ohtuleht.ee/143188/soomlanna-teeb-eestis-taispikka-mangufilmi
https://virumaateataja.postimees.ee/209582/paeva-lopus-koneleb-igatsuse-kurbus
https://kultuur.postimees.ee/1699805/film-mis-puges-labi-vasktorude-suurele-ekraanile
https://www.youtube.com/watch?v=mt7XQB1jt9s
Meadow Trish

| Meadow Trish |
| --- | --- |
Syntynyt:  1968
Kuollut:  1978
Sukupuoli:  tamma
Väri:  ruunikko
Rotu:  amerikkalainen
Synnyinmaa:   Yhdysvallat
Rekisteröintimaa:   Suomi
Isä:  Hickory Pride
Emä:  Tarport Reta
Emänisä:  Jamie
Lähdöt:  76: 41-21-5
Autoennätys:  1.16,1
Tasoitusennätys:  1.16,8
Voittosumma:  110 580 €
Meadow Trish oli Suomen paras lämminverinen ravihevonen 1970-luvun puolivälissä. Se valittiin vuoden lämminveriseksi 1975 ja vuoden hevoseksi 1976. Tamma oli hidas lähtökiihdytyksessä, mutta tunnettiin vauhtikestävyydestä ja kovasta loppukiristä.
Kilpailu-uransa Meadow Trish aloitti kaksivuotiaana Yhdysvalloissa menestyen keskinkertaisesti. Suurin saavutus oli Pennsylvania Sire Stakesin voitto. Kolmivuotiaana Meadow Trish siirtyi Ruotsiin ja aloitti voittamalla yhden Elitloppet-viikonloppun oheislähdöistä. Ikäluokkalähtöjen jälkeen tamma kilpaili hyvällä menestyksellä avoimissa lähdöissä ja suurin voitto tuli Malmloppetista.
Meadow Trish siirtyi 7-vuotiaana Pentti Niemelän omistukseen ja Jan-Erik Nygårdin valmennukseen. Se oli silloin saavutuksiltaan paras ja hinnaltaan kallein Suomeen tuotu ravihevonen. Tamman myynti herätti harmistusta Ruotsissa. Travrondenin pääkirjoituksessa valiteltiin, että huippusukuinen ja hyvin menestynyt tamma, jolla oli korkea jalostusarvo myytiin ulkomaille. Ennen Suomeen tuloaan Meadow Trish voitti kerran Saksassa.
Uudessa kotimaassa alku ei ollut odotusten mukainen ja useiden tappioiden jälkeen toiveet tamman menestyksestä oli jo unohdettu, kun Allan Korpi ajoi sen lainaohjastajana yllätysvoittoon Suurmestaruusajossa. Tämän jälkeen Meadow Trish siirtyi Pekka Korven valmennukseen. Loppukaudesta 1975 se voitti useita suurkilpailuja kotimaassa ja Solvalla-Käpylä-ottelun avoimen lähdön Solvallassa sekä valittiin vuoden lämminveriseksi.
Seuraavana talvena liikemies Karl Lindroos osti puolet Meadow Trishistä ja menestys jatkui keväällä 1976. Seinäjoki-ajon ja Kultaloimen voiton jälkeen tamma sai kutsun Elitloppetiin, mutta joutui ähkyn takia jäämään pois kilpailusta. Vuoden suurin voitto tuli Suur-Hollola-ajosta. Tammavaltikan ja pitkän matkan Tammer-ajon se voitti jo toistamiseen. Kauden päätteeksi Meadow Trish valittiin Suomessa vuoden hevoseksi.
Vuonna 1977 Meadow Trish kilpaili vielä kahdesti, mutta sen jälkeen kilpailu-ura oli ohi ja tamma siirtyi siitokseen, jossa odotukset olivat suvun ja kilpailusaavutusten vuoksi korkealla. Tamma kuitenkin karkasi tarhasta, kaatui, mursi jalkansa ja jouduttiin lopettamaan, ennen kuin se ehti saada varsoja.
Suurkilpailuvoittoja

Pennsylvania Sire Stakes (1970)
Malmloppet (1974)
Hamburg-Stockholm Stadsmatch (1974)
Suurmestaruus (1975)
Pohjola Grand Prix (1975)
Käpylä Grand Prix (1975)
Solvalla-Käpylä-ottelu (1975)
Tammavaltikka (1975, 1976)
Tammer-ajo (1975, 1976)
Seinäjoki-ajo (1976)
Kultaloimi (1976)
Suur-Hollola-ajo (1976)
Riihimäki Grand Prix (1976)
Aiheesta muualla

Meadow Trish Sukupostin tietokannassa
Maulen taistelu

Maulen taistelu käytiin nykyisessä Chilessä Araucanian alueella. Osapuolina olivat inkat ja mapuchet. Taistelun tarkka päivämäärä ei ole tiedossa, mutta se tapahtui inkojen hallitsija Túpac Inca Yupanquin hallintokaudella eli 1471–1493.
Inkat ryhtyivät kuusivuotiseen sotaansa kokoamalla 50 000 sotilaan armeijan. Inkojen kenraali Sinchiruca eteni näillä joukoilla mapuchejen alueelle Chileen, nykypäivän Santiagon alueelle. Alueen asukkaat picunchet ryhtyivät vastustamaan inkoja ja kutsuivat avuksi etelämpänä olevat liittolaisensa, antallit, pincut ja cauquit liittyivät sotaan inkoja vastaan.
Inkat lähettivät uhkavaatimuksen, jossa vaadittiin antautumista inkojen valtaan. Mapuchejen vastaus oli kielteinen, ja he olivat päättäneet taistella viimeiseen mieheen. Pari päivää tämän jälkeen mapuchet tulivat inkojen leirin edustalle mukanaan 18 000–20 000 miehen armeija. Tässä vaiheessa inkat yrittivät käyttää diplomatiaa rauhan solmimiseksi. Mapuchejen vastaus oli kuitenkin, että he eivät olleet tulleet tuhlaamaan aikaansa, vaan taistelemaan voitosta tai kuolemasta. Inkat päättivät ryhtyä taisteluun seuraavana päivänä.
Seuraavana päivänä molemmat armeijat lähtivät liikkeelle ja taistelivat koko päivän ilman selvää lopputulosta. Yöllä molemmat armeijat vetäytyivät takaisin asemiinsa. Toinen ja kolmas päivä etenivät samalla tavalla. Neljäntenä päivänä mapuchet tulivat taas normaalin tapaan taistelukentälle, mutta inkat eivät. Inkat olivat jääneet linnoitettuun leiriinsä toivoen voivansa puolustaa sitä menestyksellisesti. Hyökkäystä ei kuitenkaan tullut, ja lopulta inkat vetäytyivät pois. Mapuchet palasivat kotiseuduilleen pitäen heimoaan voittajana.
Masthuggin kirkko

| Masthuggin kirkko Masthuggskyrkan |
| --- | --- |
 Kirkko syyskuussa 2014.
Sijainti:  Göteborg, Ruotsi
Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Göteborgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1914
Suunnittelija:  Sigfrid Ericson
Materiaali:  tiili
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Masthuggin kirkko (norj. Masthuggskyrkan) on Ruotsin Göteborgissa sijaitseva tiilikirkko ja yksi kaupungin maamerkeistä. Sen suunnitteli Sigfrid Ericson ja se valmistui vuonna 1914.
Kuvia

Kirkkosali
Alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Masthuggin kirkko Wikimedia Commonsissa
Mathias Taube

Mathias Taube
Mathias Taube (21. syyskuuta 1876 Lindesberg – 23. kesäkuuta 1934 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa Juhan roolissa Mauritz Stillerin Juhani Ahon romaaniin pohjautuvassa Juha-elokuvassa (ruots. Johan, 1921). Hänen serkkunsa oli Evert Taube ja tyttärensä Aino Taube.
Taube teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1916.
Aiheesta muualla

Mathias Taube Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mathias Taube Elonetissä.
Mathias Wichmann

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mathias Wichmann Andersen
Syntymäaika: 6. elokuuta 1991
Syntymäpaikka: Aalborg,  Tanska
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 1, 83 M
Seura
Seura: FK Jerv
Pelinumero: 6
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009-2015 | Aalborg BK | 108 | (5) |
| 2017-2019 | Viborg FF | 48 | (2) |
| 2019- | FK Jerv | 161 | (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19.11.2022.
Mathias Wichmann Andersen (s. 6. elokuuta 1991 Aalborg) on tanskalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Wichmann on keskikenttä. Wichmann edustaa Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa FK Jerviä. Wichmann ei ole edustanut Tanskan maajoukkuetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mathias Wichmann Wikimedia Commonsissa
Maria Hammarénin mäki

| Maria Hammarénin mäki |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Sijainti | Tuhkimontie 8-10  00820 Helsinki |  |  |  |
| Asemakaava | N:o 4566 (30.6.1959) |  |  |  |
| Kaavoitus | Puistoalue |  |  |  |
| Pinta-ala | 5 973 m2 |  |  |  |
| Arkkitehti | Jorma Järvi |  |  |  |
Maria Hammarénin mäki (myös Tuhkimontien puisto, ruots. Maria Hammaréns backe) on yksi Helsingin Roihuvuoressa sijaitsevista puistoista, joka on erillään sen länsipuolella sijaitsevasta suuremmasta, Roihuvuoren aluepuistojen kokonaisuudesta.
Sijainti

Puistoa kiertävät Tuhkimontie ja Roihuvuorentie. Puiston vieressä, länsipuolella on Roihuvuoren vesitorni, etelässä Porolahden peruskoulu, kirjasto sekä Kiikkujat-patsas. Matka puistosta linnuntietä Helsingin keskustaan Rautatientorille on noin 7 km ja tietä pitkin noin 10 km.
Lähellä olevia naapuripuistoja kilometrin säteellä:
Leikkipuisto Tuhkimo
Roihuvuoren Kirsikkapuisto
Roihuvuoren japanilaistyylinen puutarha
Valurin puisto
Asentajanpuisto
Herttoniemen kartanon puisto ja Herttoniemen kartano
Porolahdenpuisto
Vanhanväylän puisto
Leppisaaren puisto
Strömsinlahden puisto (Strömsinlahti, Strömsinlahden kartanon ja Mustapuron vieressä)
Hiidenkirnujenrinne (Marjaniemen siirtolapuutarhan vieressä)
Väinö Valveen puisto
Kettupuisto
Näätäpuisto
Historia

Puisto oli pitkään vailla virallista nimeä. Viheraluerekisterissä sitä nimitettiin
Tuhkimontien puistoksi. Puisto sai nimensä 31. tammikuuta 2005 alueella asuneen maanviljelyä sekä kauppapuutarhatoimintaa harjoittaneen Maria Johanssonin (o.s. Hammarén 6.5.1867- 24.6.1960) mukaan, joka asui tällä mäellä lapsineen ja lastenlapsineen lähes sata vuotta. Tuhkimontien ja Roihuvuorentien välisellä alueella toteutettiin rakennusliike Saton aluerakennushanke, jonka suunnitteli arkkitehti Jorma Järvi.
Vanha kaupungista alueelle johtava tie sivusi mäkeä, ja sitä on kutsuttukin aikanaan Hammarénin mäeksi (Hammaréns backe). Tie kulki pitkin nykyistä Jättiläisentietä, sivusi kyseistä mäkeä, jatkui nykyisen Tuhkimontien kohdalla ja sen jälkeen jokseenkin Roihuvuorentien nykyisellä linjalla kaartuen edelleen Tulisuontielle päin. Puistossa on säilynyt vanhan pihapiirin tuntua, vaikka kaikki rakennukset perustuksineen ovat hävinneet. Puiston halki kulkeva käytävä on vanhan pihatien paikalla. Vanhan suotuisan asuinpaikan maasto, koivikko ja vanhat männyt, omenapuu, syreenit (Syringa vulgaris), ja suopayrtit (Saponaria officinalis) ovat säilyneet. Myös vanha ruusupensas on säilynyt. Maastossa on vielä pari vanhan suuren männyn kantoa.
Alueella on myös kookkaita kiviä, joista yhteen Johanssonin suku on myös kaupungin luvalla kiinnittänyt muistolaatan esiäidilleen, joka edustaa sukunsa ohella myös alueen entistä enemmistöä, pienviljelijä- ja maanviljelijäväestöä. Muistolaatan eteen suvun jäsenten istuttama tuija saattaa kasvaessaan pahasti peittää kiven ja laatan.