stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1943–1944

| Mestaruussarjan kausi 1943–44 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Ajankohta:  25. heinäkuuta 1943− 20. kesäkuuta 1945
Mestari:  VIFK 1. Mestaruussarjan mestaruus 1. Suomen mestaruus
Toinen sija:  TPS
Kolmas sija:  Sudet
Ottelut:  29
Maalit:  134 (4,6 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Urho Teräs (9) Leo Turunen (9)
Suurin kotivoitto:  TPS−VPS 12−1
Suurin vierasvoitto:  KPT−TPS 0−5
Eniten maaleja ottelussa:  TPS−VPS 12−1
Suurin yleisömäärä:  5 725 TPS−VIFK 1−5
Alempi sarjataso:  Suomensarja
  ← 1940–41 :  1945 → 
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1943–44 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 12. kausi. Kaudella 1943–44 Mestaruussarja piti pelata kevätkauden karsintasarjan jälkeen kymmenen joukkueen yksinkertaisena sarjana ja ensimmäistä kertaa yhdessä Työväen Urheiluliiton (TUL) kanssa. Sarjan aloittaminen jatkosodan aikaisissa olosuhteissa oli kuitenkin epävarmaa. Edellinen kausi oli jäänyt kesken kesällä 1941, eikä Palloliitolla ollut mahdollisuuksia käynnistää jalkapallosarjoja vuoden 1942 aikana. Elo-lokakuussa 1942 järjestettiin ainoastaan cup-kilpailu vuoden 1942 jalkapallon suomenmestaruudesta. Mestaruusarja käynnistyi kuitenkin yli kahden vuoden tauon jälkeen kesällä 1943, mutta se jouduttiin jälleen keskeyttämään, kun jatkosodan asemasotavaihe päättyi Neuvostoliiton suurhyökkäykseen kesäkuussa 1944. Palloliitto ilmoitti 17. kesäkuuta peruuttavansa sarjassa jäljellä olevat ottelut.
Sodan vuoksi sarjaa ei voitu pelata loppuun vuoden 1944 aikana ja Palloliiton edustajakokous päätti 10. joulukuuta 1944, että kauden 1943–44 Mestaruussarjassa pelaamatta jääneet kaksi ottelua pelataan keväällä 1945. TUL:n seurat TPV ja MKV jättivät sarjan kesken sen keskeydyttyä ja joukkueiden ottelut mitätöitiin. Mestaruussarjan voiton jakoivat tasapistein TPS, VIFK ja Sudet, joten Suomen mestaruus ratkaistiin maalisuhteen perusteella kahden parhaan joukkueen välisellä uusintaottelulla. Olympiastadionilla 20. kesäkuuta 1945 pelatun uusintaottelun ja ensimmäisen mestaruutensa voitti VIFK Erik Beijarin (4) ja John Sjöbergin maaleilla 5–1.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1943–44 jakoivat TPS:n Urho Teräs ja Susien Leo Turunen 9 maalilla. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin Olympiastadionilla pelatussa mestaruusottelussa TPS–VIFK, kun ottelua saapui seuraamaan 5 725 katsojaa. Yleisöennätys oli samalla 1940-luvun suurin yleisömäärä Mestaruussarjassa.
Karsintasarja

Karsintasarjaan osallistuivat Mestaruussarjan kauden 1940–41 kolme viimeistä joukkuetta Toverit, KIF ja HPS sekä Helsingin Kullervo, Kotkan Työväen Palloilijat (KTP) ja Maarian Kisa-Veikot (MKV) TUL:sta. Yksinkertaisen sarjan kaksi parasta pääsivät Mestaruussarjaan kaudeksi 1943–44. Karsintasarjan ottelut pelattiin 23.5.–4.7.1943.
| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | MKV (O) | 5 | 4 | 1 | 0 | 15 | 4 | +11 | 9  |
| 2 | KIF (O) | 5 | 3 | 1 | 1 | 20 | 8 | +12 | 7  |
| 3 | KTP | 5 | 2 | 1 | 2 | 12 | 9 | +3 | 5  |
| 4 | HPS | 5 | 1 | 2 | 2 | 7 | 10 | −3 | 4  |
| 5 | Toverit | 5 | 1 | 1 | 3 | 7 | 20 | −13 | 3  |
| 6 | Kullervo | 5 | 1 | 0 | 4 | 7 | 17 | −10 | 2  |
Lähde: Jalkapallokirja 1943–44
(O) = Mestaruussarjaan 1943–44
Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui kymmenen joukkuetta, joista viisi kaudelta 1940–41, kauden 1940 TUL:n Mestaruussarjan mestari TPV, kaksi nousijaa kauden 1940–41 B-sarjasta ja kaksi parasta kevätkauden karsintasarjasta. B-sarjan kaksi parasta, VIFK ja KPT, nousivat suoraan.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Helsingfors IFK (HIFK): Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (HJK): Helsinki
Kronohagens IF (KIF): Helsinki
Kuopion Pallo-Toverit (KPT): Kuopio
Maarian Kisa-Veikot (MKV): Maaria
Tampereen Pallo-Veikot (TPV): Tampere
Turun Palloseura (TPS): Turku
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Vasa IFK (VIFK): Vaasa
Viipurin Sudet (Sudet): Viipuri
Huom. Maaria oli maalaiskunta.
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | VIFK (M) | 7 | 4 | 1 | 2 | 17 | 14 | +3 | 9  |
| 2 | TPS | 7 | 4 | 1 | 2 | 27 | 12 | +15 | 9  |
| 3 | Sudet | 7 | 4 | 1 | 2 | 12 | 11 | +1 | 9  |
| 4 | KIF | 7 | 3 | 2 | 2 | 35 | 27 | +8 | 8  |
| 5 | HIFK | 7 | 2 | 3 | 2 | 13 | 13 | 0 | 7  |
| 6 | VPS | 7 | 3 | 1 | 3 | 15 | 22 | −7 | 7  |
| 7 | HJK | 7 | 1 | 2 | 4 | 20 | 22 | −2 | 4  |
| 8 | KPT | 7 | 1 | 1 | 5 | 9 | 22 | −13 | 3  |
Lähde: Jalkapallokirja 1945–46
(M) = Suomen mestari
TUL:n joukkueet TPV ja MKV jättivät sarjan kesken sen keskeydyttyä kesällä 1944 ja joukkueiden ottelut mitätöitiin.
Mestaruussarjasta 1943–44 piti alun perin pudota kaksi viimeistä joukkuetta, mutta sarjojen keskeydyttyä Palloliitto päätti edustajakokouksessaan 10.12.1944 järjestää karsintasarjan ennen kauden 1945–46 alkua. Karsintasarjaan osallistuivat kaikki Mestaruussarjan joukkueet ja se pelattiin kevätkaudella 1945.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | VIFK | TPS | SUD | KIF | HIFK | VPS | HJK | KPT |
| VIFK  |   |   |   | 2–0  |   |   | 2–6  |  |
| TPS  | 3–1  |   |   |   | 2–2  | 12–1  |   |  |
| Sudet  | 2–5  | 2–0  |   | 2–1  | 2–0  |   |   |  |
| KIF  |   | 3–1  |   |   |   |   |   | 4–1 |
| HIFK  | 1–1  |   |   | 3–3  |   |   |   | 1–2 |
| VPS  | 1–4  |   | 3–1  | 1–1  | 1–2  |   |   | 4–0 |
| HJK  |   | 3–4  | 1–1  | 2–3  | 2–4  | 2–4  |   |  |
| KPT  | 1–2  | 0–5  | 1–2  |   |   |   | 4–4  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1943–44; Jalkapallokirja 1945–46
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Uusintaottelu

TPS:n, VIFK:n ja Susien päädyttyä tasapisteisiin Suomen mestaruus ratkaistiin maalisuhteen perusteella kahden parhaan joukkueen välisellä uusintaottelulla.
VIFK voitti Suomen mestaruuden.
Suomen mestarit

| Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- |
|  Kurt Sand (mv) | 10 | 0 |
|  Erik Beijar | 6 | 9 |
|  Valde Haldin | 9 | 0 |
|  Gunnar Koivusalo | 8 | 1 |
|  Kurt Martin | 10 | 0 |
|  Stig-Göran Myntti | 10 | 0 |
|  John Sjöberg | 9 | 4 |
|  Eskil Strömman | 10 | 0 |
|  Helge Svahn | 4 | 0 |
|  Sven Veijola | 8 | 2 |
|  Knut Österberg | 6 | 2 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1981; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Harald Holmström (6/4), Sven-Erik Tuomi (6/4), Gösta Östman (5/1), Gösta Aspholm (1/0) ja Elis Hagfors (1/0).
Svetlana Išmuratova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Svetlana Išmuratova Torinon olympialaisissa 2006 |  Svetlana Išmuratova Torinon olympialaisissa 2006 |  Svetlana Išmuratova Torinon olympialaisissa 2006 |  |
Maa:   Venäjä
Naisten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 | normaalimatka |  |
|  Kultaa | Torino 2006 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | 4 × 6 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pokljuka 2001 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Kultaa | Hanti-Mansijsk 2003 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Kultaa | Hochfilzen 2005 | 4 × 6  km viesti |  |
|  Kultaa | Hanti-Mansijsk 2005 | sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Hanti-Mansijsk 2003 | yhteislähtö |  |
|  Hopeaa | Oberhof 2004 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Pronssia | Hanti-Mansijsk 2003 | takaa-ajo |  |
Svetlana Irekovna Išmuratova (ven. Светлана Ирековна Ишмуратова, s. 20. huhtikuuta 1972) on venäläinen entinen ampumahiihtäjä.
Ismuratova voitti normaalimatkan ja viestin olympiakultaa Torinossa 2006 ja pronssia Salt Lake Cityn 2002 viestikilpailussa. MM-tasolta hän on saavuttanut viestikultaa Pokljukasta 2001, Hanti-Mansijskissä 2003 ja Hochfilzenissä 2005, hän on voittanut myös sekaviestikullan vuonna 2005, viestihopean Oberhofissa 2004 ja henkilökohtaisen pronssin takaa-ajosta ja hopean yhteislähdöstä vuonna 2003.
Maailmancupissa hän on sijoittunut kokonaiskilpailussa kaksi kertaa kuudenneksi kausina 1999–2000 ja 2005–2006. Palkintokorokkeelle hän sijoittui 24 kertaa voittaen kaksi osakilpailua, ollen 13 kertaa toinen ja yhdeksän kertaa kolmas. Hän lopetti kilpailu-uransa kauteen 2005–2006.
Svetlana Gladyševa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Svetlana Gladyševa |  Svetlana Gladyševa |  Svetlana Gladyševa |  |
Maa:   Venäjä
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lillehammer 1994 | Supersuurpujottelu |  |
Maa:   Neuvostoliitto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saalbach 1991 | Syöksylasku |  |
Svetlana Aleksejevna Gladyševa (ven. Светлана Алексеевна Гладышева; s. 13. syyskuuta 1971 Ufa) on venäläinen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Sukolovo Moskovaa. Vauhtilajeihin erikoistunut Gladyševa voitti hopeaa supersuurpujottelusta Lillehammerin olympialaisissa 1994 ja pronssia syöksylaskusta Saalbachin MM-kisoissa 1991. Maailmancupin kilpailuissa hän oli vain harvoin palkintopallilla ja voitti ainoastaan yhden kilpailun, syöksylaskun Vailissa 1996.
Iso Iilijärvi

| Iso Iilijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Toivakka, Jyväskylä
Koordinaatit:  62°05′26″N, 25°54′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Leppäveden alue (14.31)
Laskuoja:  oja Pieneen Iilijärveen 
Järvinumero:  14.311.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,8 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  330 m  
Rantaviiva:  2,681 km  
Pinta-ala:  19,603 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Iilijärvi 
Iso Iilijärvi  on Keski-Suomessa Toivakassa ja JyväskylässäHaukanmaan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,6 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Leppäveden alueella (14.31), jonka Leppäveden lähialueeseen (14.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,8 metriä mpy.
ICOMOS Suomi

ICOMOS Suomi on kulttuuriperintöalan kansalaisjärjestö, joka on  rakennussuojelun ja kulttuuriympäristöjen vaalimisen asiantuntijaverkosto.
ICOMOS Suomen osasto ry on kansainvälisen ICOMOSin  osasto.
ICOMOSin Suomen osaston toiminta käynnistyi vuonna 1967 opetusministeriön aloitteesta. Järjestö toimi aluksi Rakennustaiteen seuran yhteydessä. Nykyinen itsenäinen yhdistys perustettiin vuonna 1988. Yhdistys järjestäytyi omaksi rekisteröidyksi yhdistykseksi vuonna 1990.  ICOMOS Suomi on  Tieteellisten seurain valtuuskunnan  jäsen. 
ICOMOS Suomi edistää kulttuuriperintökohteiden, kuten rakennusten ja kiinteiden muinaisjäännösten suojeluun liittyvää kriittistä keskustelua ja tiedonvälitystä.  Yhdistyksen tarkoituksena on edistää kulttuuriperinnön, kulttuuriympäristöjen ja rakennusperinnön, sisustusten, puistojen, puutarhojen ja arkeologisten kohteiden asiantuntevaa tutkimusta, suojelua ja säilyttämistä sekä konservointia ja restaurointia Suomessa, sekä vahvistaa alaan liittyvää kansainvälistä yhteistyötä.  
Yhdistys järjestää kansallisia seminaareja suojelu- ja konservointikysymyksissä, asiantuntijavierailuja sekä toimittaa julkaisuja.
ICOMOS on maailmanlaajuinen asiantuntijoista koostuva järjestö, joka edistää historiallisten rakennusten ja alueiden, arkeologisten kohteiden ja kulttuurimaisemien tutkimusta ja suojelua.   ICOMOSissa toimii eri alojen asiantuntijoita, kuten arkkitehteja, historioitsijoita, arkeologeja, taidehistorioitsijoita, maantieteilijöitä, antropologeja, insinöörejä sekä kaupunkisuunnittelijoita.
Hallituksesta riippumaton ICOMOS toimii yhdyssiteenä alan asiantuntijoiden, hallintoviranomaisten sekä tutkimus- ja opetuslaitosten välillä. Järjestö toimii asiantuntijana Unescon maailmanperintökomitean nimetessä uusia kohteita maailmanperintöluetteloon (World Heritage List) ja se arvioi jo nimettyjen kohteiden suojelua.
Järjestö on yksi Roomassa sijaitsevan kansainvälisen rakennussuojelualan koulutuskeskuksen  ICCROMin taustaorganisaatioista.
Nimi

Yhdistyksen nimi on ICOMOSin Suomen osasto ry, ruotsiksi ICOMOS Finland nationalkommittén r.f., englanniksi vaihtoehtoisesti joko National Commitee of the International Council on Monuments and Sites in Finland tai ICOMOS Finland. Yhdistyksen nimi on mahdollista lyhentää suomeksi muotoon ICOMOS Suomi ja ruotsiksi ICOMOS Finland.
Yhdistyksen historia

Kansainvälinen ICOMOS perustettiin vuonna 1965.
Järjestön perustava kokous pidettiin vuonna 1965 Varsovassa. Perustamiseen vaikutti keskeisesti Venetsian julistus, joka oli hyväksytty rakennusperintöalan kansainväliseksi toimintaohjeeksi vuotta aikaisemmin.
ICOMOSin perustaminen kytkeytyy maailmansotien jälkeiseen aikaan. Ensimmäinen kansainvälinen sopimus rakennusmuistomerkkien suojelemisesta oli vuonna 1907 neuvoteltu Haagin sopimus. Sopimus velvoitti sotatoimissa välttämään viimeiseen asti uskonnollisten, taiteellisten ja tieteelle omistettujen historiallisten muistomerkkien hävittämistä. Samaan aikaan alettiin luetteloida kyseisiä muistomerkkejä. Sopimuksesta huolimatta  ensimmäisessä maailmansodassa vaurioitui lukuisiä merkittäviä monumentteja. Sodan jälkeen monumenttiluetteloita laajennettiin ja niihin otettiin myös historiallisia alueita. Sodan tuhoja ei korjattu ainoastaan konservoiden, vaan rakennusmuistomerkkejä myös rekonstruoitiin. 
 Kansainliiton museotoimi järjesti Ateenassa 21.-30.10.1931 kansainvälisen kokouksen arkkitehtuurimuistomerkkien suojelusta. Kokouksen tuloksena valmistui Venetsian julistuksen esitekstissä mainittu Ateenan julistus.
Toisessa maailmansodassa tuhoutui huomattavan suuri määrä rakennusmuistomerkkejä. Sodan tuhoamien rakennusmuistomerkkien ja historiallisten alueiden jälleenrakentamisessa käytettiin jälleen paljon rekonstruktioita. Historiallisia alueita raivattiin ja alueet rakennettiin modernien kaupunkisuunnitteluaatteiden mukaisesti. Raivaustöissä hävitettiin kortteleittain korjauskelpoisia entisiä kaupunkirakenteita.
Jälleenrakentamisen yhteydessä tapahtunut rakennusmuistomerkkien kritiikitön rekonstruoiminen johti siihen, että Unescon mahdollistamana Pariisissa vuonna 1957 järjestettiin rakennussuojelusta vastaavien arkkitehtien ja teknilliset asiantuntijoiden kansainvälinen kokous. Tapahtumaa seurasi seuraava kokous Venetsiassa 25.-31.5.1964. Kongressi hyväksyi kansainvälisen julistuksen monumenttien suojelusta, joka tunnetaan Venetsian julistuksena.
Venetsian julistuksen päätavoitteena on rakennusten ja muistomerkkien historiallisen autenttisuuden korostaminen ja rekonstruktioiden hillitseminen sekä kriittinen suhtautuminen remonttityössä yleistyneeseen modernien rakennusaineiden ja rakenteiden käyttöön. 
Kokoukseen osallistui useiden eri järjestöjen, kuten ICCROM:in ja ICOM:in jäseniä sekä 61 maan edustajia kaikkialta maailmasta yhteensä n. 500.
Venetsian kokous johti kansainvälisen rakennusmuistomerkkien suojelujärjestön ICOMOSin perustamiseen vuonna 1965 Varsovassa. ICOMOS otti perusasiakirjakseen Venetsian julistuksen.
Organisaatio

Yhdistyksen toimielimiä ovat yhdistyksen kokous ja yhdistyksen hallitus. Hallitus muodostuu vuosittain valittavasta puheenjohtajasta sekä kahdeksasta jäsenestä. Hallitus valitaan vuosittain tammi-maaliskuun aikana.
Yhdistyksen jäseniä ovat henkilöjäsenet, kunniajäsenet, yhteisöjäsenet sekä kannattajajäsenet ja opiskelijajäsenet. Yhdistyksen jäsenen yhtäjaksoinen toimikausi hallituksessa on maksimissaan yhdeksän vuotta peräkkäistä vuotta, jonka jälkeen hallituksen jäsenyydestä on oltava taukoa kolme vuotta.  Yhdistyksen jäsenet hyväksyy yhdistyksen hallitus. Henkilö-, yhteisö- ja kunniajäsenet ovat samalla kansainvälisen ICOMOSin jäseniä.
Yhdistyksen jäsenten tulee noudattaa ICOMOSin yleiskokouksen ja hallituksen sekä ICOMOSin Suomen osaston hallituksen päätöksiä.     
Kaikki jäsenet sitoutuvat siihen, että he noudattavat järjestön eettisiä periaatteita (ICOMOS Ethical Principles)
Hallitus voi asettaa tilapäisiä työryhmiä (kuten maailmanperintötyöryhmä), joihin se nimeää vuosittain jäsenet ja puheenjohtajan. Työryhmät toimivat hallituksen alaisuudessa.
Tieteelliset komiteat

ICOMOSilla on tällä hetkellä 31 kansainvälistä tieteellistä komiteaa (International Scientific Comittees)  ja neljä kansainvälistä työryhmää.   Tieteellisten komiteoiden ja yleiskokousten välityksellä ICOMOS työstää kansainvälisiä tavoitteita rakennussuojelulle, restauroinnille sekä kulttuurimuistomerkkien ja alueiden hoidolle.  Tieteelliset komiteat ja työryhmät kokoavat oman alansa asiantuntijoita yhteen eri puolilta maailmaa seminaareihin, kokouksiin ja tapahtumiin.   Tieteelliset komiteat tarjoavat jäsenistölle mahdollisuuden jakaa tietämystä kulttuuriperinnön suojelemisesta ja hallinnasta ICOMOS toiminnan tavoitteiden mukaisesti.
Suomen ICOMOSilla on jäseniä kansainvälisissä tieteellisissä komiteoissa, jotka ovat keskeinen osa yhdistyksen toimintaa. Erilaisia suojelu- ja restaurointikysymyksiin keskittyviä tieteellisiä komiteoita on usealla eri alalla, kuten rakenteisiin, puurakenteisiin, rakennussuojelun talous- ja hallintokysymyksiin, eri materiaalien käyttöön ja tekniikoihin sekä kulttuuriperinnön eri osa-alueisiin liittyvinä komiteoina.
ICOMOSilla on lisäksi kansallisesti toimivia komiteoita.
ICOMOS Suomen osasto ry osallistuu kansainvälisen ICOMOSin työryhmien toimintaan valitsemalla keskuudestaan edustajia työryhmiin. 
Kansallisen osaston on mahdollista nimetä äänestäviä jäseniä tieteellisiin komiteoihin. Kansainvälisten komiteoiden jäsenyyttä voi hakea lisäksi suoraan komitealta. Tavoitteena on, että kaikki aiheesta kiinnostuneet ICOMOSin jäsenet voivat osallistua komiteoiden työskentelyyn. ICOMOS Suomen osasto ry:llä on jäseniä lukuisissa ICOMOSin kansainvälisissä komiteoissa.
Lisäksi ICOMOSilla on kansainvälisiä työryhmiä, joissa Suomen ICOMOSilla on jäseniä.
Julkaisutoiminta

ICOMOS Suomi julkaisee kulttuuri- ja rakennusperintöalaan liittyvää tieteellistä kirjallisuutta. Yhdistykseltä ilmestyy 2-3 kertaa vuodessa jäsentiedote.
ICOMOS Suomen ensimmäinen julkaisu on Vernacular Architecture vuodelta 1983 ja se on julkaistu yhdessä Suomen Unesco-toimikunnan kanssa.
ICOMOS julkaisee Scientific Journal -julkaisua. 
Lisäksi kansainvälinen ICOMOS julkaisee E-NEWS -julkaisua 11-12 kertaa vuodessa.
Kirjallisuutta

Kovanen, Kristi - Ehström, Margaretha - Häyrynen, Maunu - Vepsä, Marjo & Kivilaakso, Aura (toim.) (2014). Rakennussuojelu ajassa. Pohdintoja rakennetun ympäristön suojelusta. ICOMOS Suomen osasto ry.
Aiheesta muualla

ICOMOS Suomi -kotisivu.
ICOMOS International council on monuments and sites. (englanniksi, ranskaksi)
Jeronimas Milius

Jeronimas Milius
Jeronimas Milius (s. 11. lokakuuta 1984 Vilna, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Nomads in the Night". Kappale ei päässyt jatkoon semifinaalista. Vuodesta 2003 lähtien hän on ollut Soul Brothers -yhtyeen johtaja.
2014 Jeronimas Milius yhdessä Virgis Pupšysin, Kęstutis Nevulisin ja Gintautas Litinskasin kanssa lauloi Virgis Pupšysin sävellyksen ja Gintautas Litinskasin sovituksen Anastasia Dmytrikin runoon Meistä ei koskaan tule veljiä.
Iván Pillud

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Iván Alexis Pillud
Syntymäaika: 24. huhtikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Capitán Bermúdez, Argentiina
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: Racing Club
Pelinumero: –
Junioriseurat
2005–2007: Tiro Federal
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2007–2009 2008–2009 2009– 2010– | Tiro Federal → Newell's Old Boys (laina) Espanyol → Racing Club (laina) | 26 (0) 19 (0) 9 (0) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. tammikuuta 2010.
Iván Alexis Pillud (s. 24. huhtikuuta 1986 Capitán Bermúdez, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä argentiinalaista Racing Clubia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ura

Pillud aloitti uransa vuonna 2005 Argentiinan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneesta Tiro Federalista. Kauden 2008–2009 hän pelasi lainalla Newell's Old Boysissa. Kesällä 2009 Pillud siirtyi Espanyoliin.
Aiheesta muualla

Esittely Espanyolin virallisella kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jack Davis (sarjakuvapiirtäjä)

Jack Davis 90-vuotiaana vuonna 2015.
Jack Burton Davis Jr. (2. joulukuuta 1924 Atlanta, Georgia – 27. heinäkuuta 2016 St. Simons Island, Georgia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten humoristiseen Mad-lehteen piirtämistään sarjakuvista sekä Time- ja TV Guide -lehtiin tekemistään kansikuvista.
Elämäkerta

Davisin isä oli myyntimies ja hänen äitinsä opettaja. Nuoruudessaan Davis palveli Yhdysvaltain laivastossa Guamilla ja piirsi Boondocker-nimistä sarjakuvaa laivaston lehteen Navy Timesiin. Opiskellessaan Georgian yliopistossa hän piirsi opiskelijalehteen. Hän muutti pian New Yorkiin ja opiskeli piirtämistä Art Students League -taidekoulussa. Vuonna 1950 Davis alkoi myydä piirroksiaan jännitys- ja kauhusarjakuvalehtien julkaisijana tunnetulle EC Comics -kustantamolle. Eräs Davisin varhaisista sarjakuvista mainittiin vahingollisena esimerkkinä Fredric Werthamin kuuluisassa sarjakuvien haitallisuutta arvostelleessa pamfletissa Seduction of the Innocent. Kun EC Comics vuonna 1952 perusti huumorilehti Madin, Davisista tuli yksi sen alkuperäisistä piirtäjistä. Hän kuului vuosikymmenten ajan Madin vakiopiirtäjiin, jotka tunnettiin vitsikkäällä lempinimellä ”The Usual Gang of Idiots” (”Se tavanomainen idioottijoukko”). Hän jätti Madin kertaalleen 1950-luvulla ja piirsi sen sijaan useisiin Madin ensimmäisen päätoimittajan Harvey Kurtzmanin perustamiin kilpaileviin huumorilehtiin, mutta palasi 1960-luvun puolivälissä Madin piirtäjäksi ja jäi sen piirtäjäkuntaan loppuiäkseen. Davis piirsi lyhytaikaisesti myös Beauregard-nimistä strippisarjakuvaa sekä tuotti vuonna 1961 Dell Comicsin julkaisemaa Yak Yak -nimistä omaa sarjakuvalehteään.
Davis piirsi myös elokuvajulisteita, mainoksia ja levynkansia. Hän teki alkuperäiset julisteet muun muassa elokuviin Mieletön, mieletön maailma (1963), Pahuksenmoiset pirskeet (1968), Kellyn sankarit (1970), Bananas – minä ja vallankumous (1971), Pitkät jäähyväiset (1973) ja Taivas saa odottaa (1978). Hän teki kuvituksia ja kansia Timen ja TV Guiden ohella myös Life-, Esquire-, Ebony- ja Playboy-lehtiin.
Davis sai National Cartoonists Societyn Milton Caniff -elämäntyöpalkinnon 1996 ja Reuben-palkinnon 2000 sekä nimensä Will Eisner Hall of Fameen 2003. Hän muutti 1990-luvulla takaisin vanhalle kotiseudulleen Georgiaan, jossa kuoli 91-vuotiaana vuonna 2016.
Davisin varhainen piirrostyyli herätti huomiota voimakkaiden kontrastiensa ansiosta. Myöhemmin Davisin piirrosten tunnusmerkkinä olivat hahmot, joilla oli hintelät raajat sekä hieman ylisuuret päät ja pitkät jalkaterät. Hänet tunnettiin myös nopeasta ja tehokkaasta työtahdistaan. Davisin kansikuvien parhaimmistoa olivat karikatyyrit tunnetuista amerikkalaisista poliitikoista ja muista kuuluisuuksista. Hänen muita erikoislajejaan olivat urheiluaiheiset piirrokset ja parodiat populaarikulttuurista, kuten Mad-lehden elokuvasatiirit.
Aiheesta muualla

Luettelo Davisin töistä Mad-lehdessä (englanniksi) Madcoversite.com
Jerome Steever

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | joukkuekilpailu |  |
Jerome E. Steever (7. tammikuuta 1880 Milwaukee, Wisconsin – 5. tammikuuta 1957 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä lajissa hopeaa saaneeseen Chicago Athletic Associationiin.