stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mike Burton
Aiheesta muualla

International swimming hall of fame: Mike Burton (Arkistoitu – Internet Archive)
Burton olympic.org:ssa
Miesten 400 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Miesten 1 500 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Necker (täsmennyssivu)

Necker voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Necker, Havaijiin kuuluva saari Tyynellämerellä
Necker, Brittiläisiin Neitsytsaariin kuuluva saari Karibianmerellä
Necker, Thur-joen sivujoki Sveitsissä
Sukunimenä

Jacques Necker (1732–1804), sveitsiläissyntyinen pankkiiri, Ranskan valtiovarainministeri
Louis Albert Necker (1786–1861), sveitsiläinen kristallografi, jonka mukaan on nimetty optinen harha Neckerin kuutio
Noël Martin Joseph de Necker (1730–1793), belgialainen taiteilija ja kasvitieteilijä, jonka mukaan on nimetty riippusammalten tieteellinen nimi Neckera
Suzanne Necker (1739–1794), sveitsiläissyntyinen kirjailija ja salonginpitäjä Ranskassa
Germaine de Staël, o.s. Necker (1766–1817), ranskalainen kirjailija ja salonginpitäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Necker”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mike Bullard

| Mike Bullard> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1961 (ikä 63) Ottawa, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä/keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1980–2003
Seurat:  Pittsburgh Penguins (NHL) Calgary Flames (NHL) St. Louis Blues (NHL) Philadelphia Flyers (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) HC Ambrì-Piotta(NLA) Landshut Cannibals (DEL) Berlin Polar Bears (DEL) Schwenningen Wild Wings (DEL)
NHL-varaus:  9. varaus, 1980 Pittsburgh Penguins
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1986 | jääkiekko |  |
Michael Brian Bullard (s. 10. maaliskuuta 1961 Ottawa, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Pittsburgh Penguins varasi Bullardin vuoden 1980 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 9. Ennen NHL-varausta Bullard pelasi juniorina Brantford Alexandersissa OHL:ssä ja OMJHL:ssä. Bullard teki Brantfordissa 174 pelissä 356 tehopistettä.
Bullard teki NHL-debyyttinsä Pittsburghissa kaudella 1980–1981 pelaten runkosarjassa 15 ottelua tehopistein 1+2=3. Seuraavalla kaudella Bullard teki läpimurtonsa NHL:ssä tehtyään tehopisteet 36+27=63 75:ssä runkosarjan ottelussa. Bullard teki Pittsburghissa neljästi yli 30 maalia runkosarjassa. Parhaana kautenaan (1983–1984) hän teki 51 maalia. Samalla kaudella hän pelasi ainoan kerran NHL:n tähdistöottelussa.
Bullard ajoi autolla kahden ihmisen päälle 31. tammikuuta 1985. Uhrit loukkaantuivat lievästi ja heitä hoidettiin sairaalassa. Bullard pidätettiin ja häntä epäiltiin rattijuopumuksesta.
Bullard pelasi Pittsburghissa seitsemän kautta ja toimi seuran kapteenina lokakuusta 1984 marraskuuhun 1986, jolloin hän siirtyi kesken kauden 1986–1987 Calgary Flamesiin. Kahden Calgaryssä pelatun kauden jälkeen Calgary myi Bullardin seitsemän pelaajan kaupassa St. Louis Bluesiin, josta se vaihdossa muun muassa Mark Hunterin ja Doug Gilmourin. Bullard pelasi vain 20 ottelua St. Louisissa, ennen kuin seura vaihtoi hänet Philadelphia Flyersin Peter Zezeliin. Bullard pelasi Philadelphiassa vielä kaksi kautta ennen siirtymistään Eurooppaan.
Bullard pelasi yhden kauden (1990–1991) Sveitsin pääsarjan HC Ambrì-Piottassa ennen paluutaan NHL:ään, tällä kertaa Toronto Maple Leafsiin. Bullardin NHL-ura päättyi lopullisesti kauden 1991–1992 jälkeen, kun hän teki seuraavaksi kaudeksi sopimuksen Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen SC Rapperswil-Jonan kanssa. Yhden Rapperswilissä pelatun kauden jälkeen Bullard siirtyi Saksan pääsarjan EV Landshutiin.
Bullard pelasi Saksassa vuosina 1993-2003 viisi kautta Landshutissa, kaksi kautta Berlin Polar Bearsissa, kolme kautta Schwenningen Wild Wingsissa sekä puoli kautta toisen sarjatason Heilbronner EC:ssä. Hän lopetti uransa kauden 2002–2003 jälkeen. Vuonna 1994 Bullard valittiin Saksassa liigan parhaaksi pelaajaksi. Hänestä tuli helmikuussa 2003 ensimmäinen pelaaja, joka saavutti 500 pisteen rajan Saksan DEL-liigassa. Kun Bullard lopetti uransa hän johti DEL-liigan maali-, syöttö- ja pistetilastoa (209+291=500).
Pelaajauran jälkeen Bullard siirtyi valmentajaksi. Valmentajana hänen seurojaan ovat olleet Saksassa ERC Schwenningen, ESV Kaufbeuren ja EV Landshut sekä Itävallassa Graz 99ers.
Mike Oxley

Mike Oxley
Michael Garver ”Mike” Oxley (11. helmikuuta 1944 Findlay, Ohio – 1. tammikuuta 2016 McLean, Virginia) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1981–2007 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Ohion 4. vaalipiiristä.
Oxley syntyi Findlayssä, Ohiossa, ja valmistui Miami Universitystä ja Ohio State Universitystä. Hän työskenteli vuosina 1969–1972 FBI:n hyväksi ja tuli samoihin aikoihin aktiiviseksi republikaanien toiminnassa. Hän istui Ohion edustajainhuoneessa vuosina 1972–1981.
Oxleyn nimi on tullut kansainvälisesti tunnetuksi 2002 säädetyn Yhdysvaltain liittovaltion Sarbanes–Oxley-lain myötä. Oxley oli Paul Sarbanesin ohella lakiehdotuksen toinen alkuperäinen allekirjoittaja.
Oxley ilmoitti vetäytyvänsä Yhdysvaltain kongressista 1. marraskuuta 2005. Ero astui voimaan kauden lopussa vuonna 2007. Oxley kuoli syöpään 71-vuotiaana 1. tammikuuta 2016.
Narita

| Narita (成田市) |
| --- | --- |
 Narita-san Shinshō-jin temppeliä
 lippu:  symboli
 Naritan sijainti Chiban prefektuurissa
 Narita
 Koordinaatit: 35°46′36″N, 140°19′06″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Chiban prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  213,84 km²
Väkiluku (06/2020):  132 878
 – Väestötiheys:  621,4 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninaprikoosi
 – Kukka:  Jalohortensia
 
 https://www.city.narita.chiba.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Narita (jap. 成田市, Narita-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Shimōsan ylängöllä. Lännessä kaupunki rajautuu Inbajärveen, pohjoisessa Tonejokeen ja Ibarakin prefektuuriin. Naritassa on 132 878 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 213,84 neliökilometriä. Kaupungissa toimii Suur-Tokiota palveleva Naritan kansainvälinen lentoasema, yksi Japanin vilkkaimmista.
Narita kehittyi historiallisesti Narita-san Shinshō-jin buddhalaisen temppelin portineduskaupunkina. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla alue oli muun muassa Sakuran daimiokunnan ja suoraan Tokugawa-bakufun hallinnassa. Kaupunkioikeudet Narita sai vuonna 1954, kun Naritan maaseutukaupunkiin liitettiin kuusi kyläkuntaa. Kaupungin luonne on muuttunut huomattavasti sen jälkeen, kun Naritan kansainvälinen lentoasema avattiin sen kaakkoisosaan vuonna 1978: sinne on rakennettu teollisuutta, asuinlähiöitä ja hotelleja. Se on saanut suosiota myös kansainvälisten turistien keskuudessa. Kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla tuotetaan esimerkiksi riisiä ja vihanneksia. Narita laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen yhdistettiin Shimofusan ja Taiein maaseutukaupungit.
Naritan pääasiallinen nähtävyys on yli tuhat vuotta vanha Narita-san Shinshō-jin temppeli, jonka rakennuksista useita on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Temppelille johtavaa Omotesandō-katua reunustavat vanhat rakennukset majataloineen, ravintoloineen ja paikallisia tuotteita myyvine kauppoineen. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluvat myös Namekawa-Kannon eli Ryūshō-inin buddhalainen temppeli, Sakura Sōgorōlle omistettu Sōgo-reidō eli Tōshō-jin buddhalainen temppeli ja Bōsō no mura -ulkomuseo historiallisine rakennuksineen. Heinäkuisin kaupungissa järjestetään Naritan Gion-festivaali. Naritaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Narita-linja sekä Keisei-rautateiden Keisei-päälinja ja Naritan lentoasemalinja.
Kuvia

Naritan vanhaakaupunkia
Naritan rautatieasema
Sakuranoyaman puisto Naritan lentoaseman vieressä
Naritan Gion-festivaali
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Narita Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Nakkilan helluntaiseurakunta

| Nakkilan helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1990
Pääkirkko:  Helluntaitemppeli Kirkkokatu 13 29250 Nakkila
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nakkilan helluntaiseurakunta on Nakkilassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1990. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Nakkilan keskustassa Kirkkokadulla.
Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluva jumalanpalvelusten lisäksi lähetystyö ja Eväitä elämään -toiminta.
Moussa Wagué

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Moussa Wagué
Syntymäaika: 4. lokakuuta 1998
Syntymäpaikka: Bignona, Senegal
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: Barcelona
Pelinumero: 16
Junioriseurat
2014–2016: Aspire Academy
2016–2017: Eupen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2018 | Eupen | 23 | (1) |
| 2018–2019 | Barcelona B | 20 | (2) |
| 2019– | Barcelona | 4 | (0) |
| 2020 | → Nice | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2017– | Senegal | 18 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. toukokuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. toukokuuta 2020.
Moussa Wagué (s. 4. lokakuuta 1998 Bignona, Senegal) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaisseura FC Barcelonaa. Hän pelaa oikeana laitapuolustajana. Wagué edustaa myös Senegalin maajoukkuetta.
Ura

Wagué pelasi vuosina 2014–2016 Aspire Academyn paidassa. Hän jatkoi uraansa KAS Eupenissa vuoteen 2018 saakka, jolloin hän teki sopimuksen Barcelona B:n kanssa. Vuonna 2019 Wagué siirtyi Barcelonan riveihin. Hän on edustanut Senegalin maajoukkuetta vuosina 2017–2019.
NKL-Pantterit

| NKL-Pantterit |
| --- | --- |

Perustettu:  1985
Paikkakunta:   Helsinki
NKL-Pantterit on helsinkiläinen koripalloseura, joka syntyi, kun pääasiassa Itä-Helsingissä toiminut Nuorten Koripalloliiga (NKL) ja perinteikäs mestaruussarjaseura Pantterit yhdistyivät vuonna 1985. Miesten edustusjoukkueen nimi päätettiin kuitenkin uuden suurseuran sääntöjen mukaisesti säilyttää muodossa "Pantterit".
Seuran tavaramerkki on NKL:n synnyttämä aluksi pelkästään pojille tarkoitettu kaupunginosasarja. Vuoden 1990 alusta lähtien myös tytöt ovat pelanneet vastaavanlaista sarjaa. Itä-Helsingin asuinalueista ainakin Kontulalla, Laajasalolla, Mellunmäellä, Myllypurolla ja Vuosaarella on ollut omat mikro- ja mini-ikäisten joukkueensa, joista lahjakkaimmat pelaajat valittiin edustamaan emäseuraa ikäryhmiensä piirimestaruussarjoihin ja valtakunnallisiin turnauksiin. Nämä edustusjoukkueet pelasivat myöhemmin junioreiden SM-sarjoja, mikä toimi samalla pelaajien näyteikkunana aikuisten joukkueeseen. Panttereiden rungon muodostikin 1980-luvun lopulta lähtien nimenomaan seuran omat kasvatit, joista muutamat nousivat aina Suomen maajoukkueeseen asti.
Suurseuran taloudellisten resurssien siivittäminä nuorten edustusjoukkueet ovat voineet osallistua myös kansainvälisiin turnauksiin. Näistä merkittävimpänä voidaan pitää Ruotsin Södertäljessä vuosittain järjestettävää Scania Cupia, jossa toisistaan ottaa mittaa Pohjoismaiden parhaat junioriseurajoukkueet.
Historia

Nuorten Koripalloliiga (NKL) oli vuonna 1970 toimintansa aloittanut ja pääasiassa Itä-Helsingissä toiminut koripalloseura, joka tunnettiin vahvana kasvattajaseurana. NKL on saavuttanut kymmeniä SM-mitalisijoja joukossa useita Suomen mestaruuksia sekä tyttöjen että poikien sarjoissa. Vuonna 1985 helsinkiläinen mestaruussarjaseura Pantterit ja NKL yhdistyivät, jolloin syntyi sen hetken maan suurin koripalloseura NKL-Pantterit.
1980-luvulla NKL:n taloudellinen perusta oli Korirengas ry., joka harjoitti ammattimaista jakelutoimintaa Itä- ja Kaakkois-Helsingissä pääasiakkainaan Tildun Tieto ja Uutinen sekä Alueuutiset. Korirenkaan toiminnan voitolla varmennettiin, että jäsenmaksut olivat edulliset. Korirengas ry:n perustamisidean toi esiin edustusuimarinakin tunnettu Aulis "Aku" Kähkönen. Merkittävin tuon nuorisokoripalloiluun keskittyneen seuran kehittäjä oli, alkujaan kotkalainen, maajoukkuekoripalloilija Veijo Nielsen. Hän toimi vuosia Korirengas ry:n ammattimaisena toiminnanjohtajana.
NKL saavutti seuraavat Nuorten Suomen mestaruudet:
C-pojat – 1984
Mini-pojat – 1982, 1984
Saavutukset

Nuorten Suomen mestaruudet
A-pojat – 1989, 1995
B-pojat – 1986, 1994
B-tytöt – 1995
C-pojat – 1986, 1987, 1994
Scania Cup -mestaruudet
Pojat '79 – 1992, 1993, 1994, 1995
Tytöt '79 – 1995
Pojat '83 – 1997
Suomen Koripalloliiton Kultainen Kori -seurakilpailun (Kilpailuluokka I) voitot
1988-1989
1989-1990
1990-1991
Henkilökohtaiset palkinnot

Scania King (Poikien Scania Cup -turnauksen arvokkain pelaaja ikäryhmässään)
Ari Ikonen (Pojat '76) – 1992
Santtu Syväpuro (Pojat '77) – 1992
Olli Wallin (Pojat '79) – 1992
Jari Vuori (Pojat '79) – 1994
Scania Queen (Tyttöjen Scania Cup -turnauksen arvokkain pelaaja ikäryhmässään)
Susanna Rinta (Tytöt '79) – 1995
Nuorten Koripalloliigan tunnus
Mike Norris

Mike Norris (s. 1963) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän esiintyi muun muassa Renny Harlinin ohjaamassa elokuvassa Jäätävä polte. Hänen isänsä Chuck Norris ja veljensä Eric Norris ovat myös elokuvanäyttelijöitä. Setä Aaron Norris on tuottaja.
Aiheesta muualla

Mike Norris Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Neea Mikkola

Neea Mikkola (s. 21. toukokuuta 1998 Oulu) on suomalainen pesäpalloilija.
Ura

Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut naisten Superpesiksessä 124 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä. Hän on Oulun Lipon kasvatti ja on Superpesiksessä edustanut Kempeleen Kiriä kausina 2014–2016 ja kaudella 2019 sekä Lapuan Virkiää kausina 2017–2018. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2017.
Mike Chapman

Michael Donald "Mike" Chapman (s. 15. huhtikuuta 1947 Nambour, Queensland) on Australiassa syntynyt, myöhemmin Britanniaan muuttanut musiikkituottaja ja säveltäjä, joka sävelsi yhdessä Nicky Chinnin kanssa lukuisia hittejä 1970-luvulla artisteille kuten Sweet, Suzi Quatro, Mud ja Smokie. Chapman on myös tuottanut läpimurtoalbumeja Blondielle ja The Knack -yhtyeelle.
Muutettuaan Englantiin 1960-luvulla Chapman liittyi Tangerine Peel -nimiseen yhtyeeseen. Vuonna 1970 hän oli tarjoilijana lontoolaisessa hotellissa ja tutustui siellä Nicky Chinniin. Parivaljakko huomasi olevansa samalla aaltopituudella musiikin teon suhteen ja he perustivat lauluntekotiimin. Mickey Most palkkasi heidät RAK-yhtiöönsä ja parivaljakko alkoi tehdä lauluja Sweet-yhtyeelle. Heidän tarttuvista pop-kappaleistaan tuli hittejä ja myöhemmin he alkoivat tehdä lauluja myös muille yhtyeille. Chinnin ja Chapmanin tiimistä alettiin käyttää nimitystä ”ChinniChap”. 1970-luvun loppupuoliskolla heidän yhteistyönsä väheni ja viimeinen ChinniChap-hitti kirjoitettiin vuonna 1981.
Mike Chapman kunnostautui myös tuottajana. 1970-luvulla hän tuotti muun muassa Blondien, Suzi Quatron ja The Knackin levyjä. Vuosina 1978–1982 hän tuotti neljä Blondie-yhtyeen levyä jotka kaikki olivat suuria menestyksiä.
1980- ja 1990-luvuilla hän teki etupäässä tuottajan töitä. Hänen tuottamia artisteja ovat olleet muun muassa Altered Images, Australian Crawl, Agnetha Fältskog, Divinyls, Rod Stewart, Lita Ford, Pat Benatar, Baby Animals ja Bow Wow Wow. Säveltäjänä Chapman on toiminut muun muassa Tina Turnerille ja Pat Benatarille. Vuonna 2006 hän oli mukana Suzi Quatron uudella albumilla säveltäjänä ja tuottajana.
ChinniChapin menestyskappaleita

Chapmanin tai Chinn-Chapmanin eli Chinnin ja Chapmanin menestyskappaleiden lista:
1971:
New World: "Tom Tom Turnaround", "Kara Kara"
The Sweet: "Funny Funny", "Co-Co", "Alexander Graham Bell"
1972:
The Sweet: "Poppa Joe", "Little Willy", "Wig-Wam Bam"
New World: "Sister Jane"
1973:
Mud: "Crazy", "Hypnosis", "Dyna-Mite"
Suzi Quatro: "Can the Can", "48 Crash", "Daytona Demon"
The Sweet: "Blockbuster", "Hellraiser", "Ballroom Blitz"
1974:
Arrows: "Touch Too Much"
Mud: "Tiger Feet", "The Cat Crept In", "Rocket", "Lonely This Christmas"
Suzi Quatro: "Devil Gate Drive", "Too Big", "The Wild One"
The Sweet: "Teenage Rampage", "The Sixteens", "Turn It Down"
1975:
Mud: "The Secrets That You Keep", "Moonshine Sally" (originally recorded in 1972), "One Night"
Suzi Quatro: "Your Mama Won’t Like Me"
Smokie: "If You Think You Know How to Love Me", "Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me"
1976:
Smokie: "Something's Been Making Me Blue", "I'll Meet You at Midnight", "Living Next Door to Alice"
1977:
Suzi Quatro: "Tear Me Apart"
Smokie: "Lay Back In The Arms Of Someone", "It's Your Life", "Needles and Pins"
1978:
Suzi Quatro: "The Race is On", "If You Can’t Give Me Love", "Stumblin' In" (with Chris Norman)
Racey: "Lay Your Love on Me"
Smokie: "For A Few Dollars More", "Oh Carol"
Exile: "Kiss You All Over"
Nick Gilder: "Hot Child in the City"
1979:
Suzi Quatro: "She's in Love with You"
Racey: "Some Girls"
1980:
Suzi Quatro: "Mama's Boy" (producer only), "I've Never Been in Love" (producer only)
1982:
Toni Basil: "Mickey"
1983:
Altered Images: "Don't Talk To Me About Love" (sole producer only), "Love To Stay" (sole producer only)
Bow Wow Wow: "Do Ya Wanna Hold Me" (sole producer only)
Huey Lewis and the News: "Heart and Soul"
Pat Benatar: Love Is a Battlefield (co-written with Holly Knight)
1984:
Tina Turner: "Better Be Good to Me" (co-written with Holly Knight)
1990:
Tina Turner: "The Best" (co-written with Holly Knight), also reissued in 1993 as B-side to "I Don't Wanna Fight No More"
1995:
Smokie featuring Roy 'Chubby' Brown: "Living Next Door to Alice" (spoof rendition).
Mike Parkes

| Mike Parkes |
| --- | --- |
 Parkes vuonna 1969.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Johnson Parkes
Syntynyt: 24. syyskuuta 1931 
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1959, 1966–1967
Talli(t):  Fry Ferrari
Kilpailuja:  7 (6 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  2
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  14
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1959
Viimeinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1967
Michael Johnson Parkes (24. syyskuuta 1931 Richmond, Englanti, Iso-Britannia – 28. elokuuta 1977 Torino, Italia) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja ja insinööri.
Parkes kävi koulua Haileyburyssä, jossa Stirling Moss toimi kahden vuoden ajan hänen seniorinaan. Hän päätti kuitenkin koulunsa aikaisin ja siirtyi kisälliksi Coventryyn, jossa oppi autonkehitystyöstä. Vuonna 1962 hän sai paikan Ferrarilta kuljettajana sekä kehitystyöinsinöörinä, ja tuona aikana yritys huomasi hänen soveltuvan hyvin pitkien matkojen kilpakuljettajaksi. Hän oli toinen Nürburgringin 1 000 kilometrin ajossa yhdessä Willy Mairessen kanssa vuonna 1962.
Parkes osallistui seitsemään Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1959 ja 1966–1967. Hän saavutti yhteensä 2 palkintosijaa, yhden paalupaikan ja 14 MM-pistettä. Hän oli parhaimmillaan toinen Ranskan GP:ssä ja Italian GP:ssä kaudella 1966. Lisäksi hän ajoi sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa, joissa voitti Britannian BRDC International Trophyn ja Syrakusan GP:n vuonna 1967. Parkesin F1-ura päättyi hänen murtaessa jalkansa Belgian GP:ssä 1967.
Parkes ajoi vielä 1970-luvulla urheiluautoja ja toimi konsulttina Italiassa, jossa auttoi vuonna 1974 Lancia Stratoksen kehitystyössä. Hän kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1977.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 | David Fry | Fry (F2) | Climax S4 | MON | 500 | NED | FRA | GBR DNQ | GER | POR | ITA | USA |  |  | - | 0 |
| 1966 | Scuderia Ferrari | Ferrari 312/66 | Ferrari V12 | MON | BEL | FRA 2 | GBR | NED Kesk. | GER Kesk. | ITA 2 | USA | MEX |  |  | 8. | 12 |
| 1967 | Scuderia Ferrari | Ferrari 312/66 | Ferrari V12 | RSA | MON | NED 5 | BEL Kesk. | FRA | GBR | GER | CAN | ITA | USA | MEX | 16. | 2 |
Moselle Open

| Moselle Open |
| --- | --- |

Tiedot
Kiertue:  ATP-turnaus
Sijainti:  Metz  Ranska
Kilpailupaikka:  Arènes de Metz (2003–2010, 2014–) Parc des Expositions de Metz Métropole (2011–2013)
Kilpailuluokka:  ATP International Series (2003–2008) ATP World Tour 250 (2009–)
Kenttätyyppi:  Kova / sisäkentät
Kaavio:  28S / 16Q / 16D
Palkintorahaa:  501 345 €
Virallinen sivusto
Moselle Open on syyskuussa Metzissä, Ranskassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003. Turnaus pelataan Arènes de Metzissä ja se kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Tulokset > Kaksinpeli

| Vuosi | Voittaja | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 |  Arnaud Clément |  Fernando González | 6–3, 1–6, 6–3 |
| 2004 |  Jérôme Haehnel |  Richard Gasquet | 7–6(9), 6–4 |
| 2005 |  Ivan Ljubičić |  Gaël Monfils | 7–6(7), 6–0 |
| 2006 |  Novak Đoković |  Jürgen Melzer | 4–6, 6–3, 6–2 |
| 2007 |  Tommy Robredo |  Andy Murray | 0–6, 6–2, 6–3 |
| 2008 |  Dmitri Tursunov |  Paul-Henri Mathieu | 7–6(6), 1–6, 6–4 |
| 2009 |  Gaël Monfils |  Philipp Kohlschreiber | 7–6(1), 3–6, 6–2 |
| 2010 |  Gilles Simon |  Mischa Zverev | 6–3, 6–2 |
| 2011 |  Jo-Wilfried Tsonga |  Ivan Ljubičić | 6–3, 6–7(4), 6–3 |
| 2012 |  Jo-Wilfried Tsonga |  Andreas Seppi | 6–1, 6–2 |
| 2013 |  Gilles Simon |  Jo-Wilfried Tsonga | 6–4, 6–3 |
| 2014 |  David Goffin |  João Sousa | 6–4, 6–3 |
| 2015 |  Jo-Wilfried Tsonga |  Gilles Simon | 7–6(5), 1–6, 6–2 |
| 2016 |  Lucas Pouille |  Dominic Thiem | 7–6(5), 6–2 |
| 2017 |  Peter Gojowczyk |  Benoît Paire | 7–5, 6–2 |
| 2018 |  Gilles Simon |  Matthias Bachinger | 7–6(2), 6–1 |
Tulokset > Nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 |  Julien Benneteau    Nicolas Mahut |  Michaël Llodra    Fabrice Santoro | 7–6(2), 6–3 |
| 2004 |  Arnaud Clément    Nicolas Mahut |  Ivan Ljubičić    Uros Vico | 6–2, 7–6(8) |
| 2005 |  Michaël Llodra    Fabrice Santoro |  José Acasuso    Sebastián Prieto | 5–2, 3–5, 5–4(4) |
| 2006 |  Richard Gasquet    Fabrice Santoro |  Julian Knowle    Jürgen Melzer | 3–6, 6–1, [11–9] |
| 2007 |  Arnaud Clément    Michaël Llodra |  Mariusz Fyrstenberg    Marcin Matkowski | 6–1, 6–4 |
| 2008 |  Arnaud Clément    Michaël Llodra |  Mariusz Fyrstenberg    Marcin Matkowski | 5–7, 6–3, [10–8] |
| 2009 |  Colin Fleming    Ken Skupski |  Arnaud Clément    Michaël Llodra | 2–6, 6–4, [10–5] |
| 2010 |  Dustin Brown    Rogier Wassen |  Marcelo Melo    Bruno Soares | 6–3, 6–3 |
| 2011 |  Jamie Murray    André Sá |  Lukáš Dlouhý    Marcelo Melo | 6–4, 7–6(7) |
| 2012 |  Nicolas Mahut    Édouard Roger-Vasselin  |  Johan Brunström    Frederik Nielsen | 7–6(3), 6–4 |
| 2013 |  Johan Brunström    Raven Klaasen  |  Nicolas Mahut    Jo-Wilfried Tsonga | 6–4, 7–6(5) |
| 2014 |  Mariusz Fyrstenberg    Marcin Matkowski |  Marin Draganja    Henri Kontinen | 6–7(3), 6–3, [10–8] |
| 2015 |  Łukasz Kubot    Édouard Roger-Vasselin |  Pierre-Hugues Herbert    Nicolas Mahut | 2–6, 6–3, [10–7] |
| 2016 |  Julio Peralta    Horacio Zeballos |  Mate Pavić    Michael Venus | 6–3, 7–6(4) |
| 2017 |  Julien Benneteau    Édouard Roger-Vasselin |  Wesley Koolhof    Artem Sitak | 7–5, 6–3 |
| 2018 |  Nicolas Mahut    Édouard Roger-Vasselin |  Ken Skupski    Neal Skupski | 6–1, 7–5 |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (ranskaksi)
Doha Pune Brisbane Sydney Auckland Montpellier Sofia Quito New York Buenos Aires Marseille Delray Beach São Paulo Marrakech Houston Budapest Estoril München Istanbul Geneve  Lyon Stuttgart 's-Hertogenbosch Antalya Eastbourne Båstad Umag Newport Atlanta Gstaad Los Cabos Kitzbühel Winston-Salem Pietari Metz Chengdu Shenzhen Moskova Tukholma Antwerpen