stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helteen tukaluus
Laskeminen

Humidex lasketaan lisäämällä lämpötilaan kosteudesta riippuva luku h, joka määriteltiin alkujaan vesihöyryn osapaineesta e:
Humidex=T+h=T+(0{,}5555)\cdot (e-10{,}0)
Tästä voidaan johtaa helppokäyttöisempiä kaavoja, kun vesihöyryn osapaine ratkaistaan yleisemmin mitattavista kosteussuureista kuten kastepisteestä tai suhteellisesta kosteudesta.
Yhdysvalloissa NOAA ja kansallinen sääpalvelu NWS käyttävät samantyyppistä indeksiä, mutta käyttävät sen yksikkönä Fahrenheitiä.
Taulukoita > T1

Kastepisteen ja lämpötilan mukaan.
Taulukoita > T2

Malline:HeatTable
Aiheesta muualla

Helteen tukaluus – FMI (Arkistoitu – Internet Archive)
Heat Index Calculator
Helteen tukaluus – Jussila Weather (Arkistoitu – Internet Archive)
Wind Chill and Humidex Criticism about the use of Wind chill and humidex
More Humidex info
Weather Images heat index chart (Arkistoitu – Internet Archive) (lämpötila ja kastepiste Fahrenheiteina)
Heat and Humidity Deadly Combination (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämän kesän helle on tukalampi kuin vuosi­sadan kuumin päivä – korkea märkä­lämpötila estää hien haihtumista ja voi olla ihmiselle tappava Helsingin Sanomat 3.8.2018
Lämpöindeksikartta.
Kreikan parlamenttivaalit 1974

Kreikan parlamenttivaalit 1974 järjestettiin 17. marraskuuta 1974. Vaaleissa valittiin Kreikan parlamentin 300 jäsentä kaudelle, joka alkoi 17. marraskuuta 1974 ja päättyi 22. lokakuuta 1977.
Vaalit olivat ensimmäiset Kreikan kolmannen tasavallan aikana, ja ne järjestettiin pian sotilasjuntan kaatumisen jälkeen. Vaalit voitti liberaalikonservatiivinen Uusi demokratia. Vaalien jälkeen pääministerinä jatkoi Konstantínos Karamanlís, joka oli jo johtanut heti demokratian palauttamisen jälkeen perustettua kansallisen yhtenäisyyden hallitusta, ja muodostettiin Karamanlíksen II hallitus.
Tulokset

Vaalien tulokset olivat:
Mikko Heikkilä (muusikko)

Mikko Heikkilä (s. 16. syyskuuta 1978) on suomalainen laulaja ja kitaristi. Heikkilä on toiminut muun muassa yhtyeissä Dawn of Solace, Kaunis Kuolematon, H/L ja Sinamore.
Osittainen diskografia > Kaunis Kuolematon

Kylmä kaunis maailma (2014)
Vapaus (2017)
Syttyköön toinen aurinko (2020)
Mielenvalta (2023)
Osittainen diskografia > Dawn of Solace

Waves (2020)
Flames of Perdition (2021)
Osittainen diskografia > RoutaSielu

Pimeys (2011)
Osittainen diskografia > Sinamore

A New Day (2006)
Seven Sins a Second (2007)
Aiheesta muualla

Mikko Heikkilä Discogsissa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Orjuuden historia

Tärkeimmät orjakauppareitit keskiajan Afrikassa.
Orjuuden historia on ulottunut historiassa moniin eri kulttuureihin, kansallisuuksiin ja uskontoihin ympäri maailman muinaisista ajoista nykypäivään. Orjien sosiaaliset, taloudelliset ja oikeudelliset asemat ovat kuitenkin vaihdelleet hyvinkin paljon eri orjuusjärjestelmissä eri aikoina ja eri paikoissa.
Historiallisesti orjuuden on arveltu syntyneen siinä vaiheessa, kun maanviljelyksen kehittymisen myötä tuli kannattavammaksi pakottaa sotavangit työhön kuin tappaa heidät. Mahdollisesti ensimmäistä kertaa tämä tapahtui Mesopotamiassa noin 3000 eaa., missä sumerilaiset tarvitsivat orjia kastelujärjestelmien rakentamiseen.
Antropologien mukaan orjuus on ollut harvinaisempaa metsästäjä-keräilijä kulttuureissa kuin maanviljelys- tai paimentolaiskulttuureissa. Murdochin maailmanotannan mukaan orjuutta esiintyi 3 %:ssa metsästäjä-keräilijäkulttuureista, 43 %:ssa maanviljelyskulttuureista ja 73 %:ssa paimentolaiskulttuureista. Kuitenkin varsinaiset ”orjayhteiskunnat”, joissa talous perustuu laajamittaiseen orjien käyttöön, ovat olleet harvinaisia. Tämänkaltaisia yhteiskuntamalleja on kehittynyt antiikin Kreikassa ja Roomassa sekä myöhemmin uudella ajalla Länsi-Intian saaristossa, Pohjois-Amerikan brittiläisissä siirtokunnissa (myöhemmin Yhdysvaltain etelävaltioissa) sekä Brasiliassa.
Monissa Afrikan valtakunnissa orjia oli puolet tai kolmannes väestöstä. Vielä 1930-luvulla Etiopiassa oli arviolta 2 miljoonaa orjaa. Vuosina 650–1905 arabien orjamarkkinoille rahdattiin arviolta 18 miljoonaa afrikkalaista ja Amerikkoihin 7–10 miljoonaa, joista noin 400 000 Yhdysvaltoihin.
Uudella ajalla laajamittaisin ja vaikutuksiltaan merkittävin orjuuden muoto on ollut eräille Amerikan alueille vietyjen afrikkalaisten ja heidän jälkeläistensä orjuus 1500-luvulta 1900-luvulle saakka. Tämä niin sanottu transatlanttinen orjuus muokkasi merkittävästi niin Afrikkaa, Amerikkaa kuin Eurooppaakin ja synnytti merkittävän osan myöhemmän teollisuuskapitalismin tarvitsemista pääomista. Orjakauppa vaikutti kielteisesti Afrikan poliittiseen, taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen kehitykseen ja muokkasi eurooppalaisia asenteita muita kansoja kohtaan. Orjuutta on pidetty antisemitismin ohella länsimaisen rasismin alkulähteenä.
Kristinusko ja orjuus

Raamatussa Paavali ja Pietari käskivat orjia tottelemaan herrojaan, Paavalin mukaan kuin Kristusta. Taas toisaalta Raamatussa opetetaan, että orjat ja vapaat ovat Kristuksen edessä samanarvoisia.
Papit, kirkot ja luostarit omistivat orjia. Pakanoita, kerettiläisiä ja toisten uskontojen edustajia sai pitää orjana koko keskiajan. Vuonna 922 katolinen kirkko kielsi viemästä kristittyjä orjia ei-kristillisiin maihin ja vähitellen kristillisten orjien pito tuli muutenkin ongelmaiseksi.
Orjuus Afrikassa

Saharan eteläpuolisen Afrikan yhteiskunnissa orjuus oli tavallista jo ennen kun arabit ja eurooppalaiset alkoivat ostaa sieltä orjia omiin maihinsa. Jotkin Afrikan kuningaskunnat toimivat orjatyövoimalla samalla tavoin kuin antiikin Kreikka ja Rooma. Orjia hankittiin ryöstöretkillä ja sodissa, joihin ryhdyttiin varta vasten orjien hankkimiseksi. Afrikkalaiset käyttivät orjiaan etupäässä maanviljelystöihin, maan raivaamiseen ja kaivostyöhön, mutta orjia toimi myös helpommissa töissä kuten kotiapulaisina ja aseseppinä. Länsi-Afrikan ašantit käyttivät orjiaan ihmisuhreina. Osa orjista myytiin islamilaisille ja eurooppalaisille kauppiaille, mutta heimopäälliköt pitivät yleensä naisorjat itsellään ja myivät pois lähinnä vain miehiä. Maksuksi orjistaan afrikkalaiset saivat aseita, ruutia, kankaita, alkoholia ja hevosia.
Orjuus Amerikassa

Orjuus oli yleistä monissa Amerikan intiaaniyhteiskunnissa ennen eurooppalaisten saapumista. Asteekit hankkivat orjia sodissa ja ryöstöretkillä sekä orjuuttivat rikollisia, pelivelkaisia ja köyhiä, jotka eivät kyenneet maksamaan verojaan. Jotkut köyhät vanhemmat myivät lapsensa orjiksi. Asteekkiorjien isännät omistivat kuitenkin vain orjiensa työpanoksen, eivät orjaa itseään, joten orjilla sai olla omaisuutta ja he saivat mennä naimisiin. Myös mayojen yhteiskunnissa ja monissa Pohjois-Amerikan intiaaniyhteiskunnissa käytettiin orjatyövoimaa. Parhaiten tunnettuja näistä ovat klamathit, chinookit, nootkat, clatsopit ja jurokit. Eurooppalaisten saavuttua intiaanit alkoivat myydä heille orjiaan.
Orjuus islamilaisessa maailmassa

Orjuudella on ollut tärkeä sijansa islamilaisessa maailmassa 1800-luvulle asti. Muhammed oli orjanomistaja, ja šaria-laki sisältää sääntöjä orjien hankkimisesta ja kohtelusta. Arvostetut hadith-kokoelmat sisältävät runsaasti mainintoja orjista.
Orjuus islamilaisessa maailmassa > Orjien kohtelu

Keskiaikainen šariakäsikirja Umdat al-Salik kertoo, että: ”valloitetun maan naiset ja lapset ovat saalista ja orjia”. Kaikki kuuluu ensin imaamille, ja kun hän on ottanut oman viidenneksen osuutensa, loput annetaan niille sotilaille, jotka ovat osallistuneet sotaan (k32.1) Jos isä ja äiti on otettu orjiksi, myös kaikki lapset ovat orjia, sillä orjuus periytyy. Orjat ja orjattaret ovat heidän isäntänsä omaisuutta ja hän voi kohdella heitä haluamallaan tavalla. Orjan tyytyväisyydellä ei ole väliä (k32.2). Joka omistaa orjattaren voi käyttää häntä mielensä mukaan seksuaaliseen nautintoon. Orjattaren seksuaalinen tyydyttyminen ei ole tärkeää. Isäntä saa myös lainata orjatartaan toiselle miehelle seksuaalista kanssakäymistä varten ilman orjattaren suostumusta (k32.3).
Orjuus islamilaisessa maailmassa > Orjien vapauttaminen

Koraani toteaa, että: "Hurskautta on lunastaa orjia vapaaksi" (2:177). Ibn Hishamin elämäkerran mukaan Muhammedin varakas kumppani Abu Bakr lunasti tai vahtoi orjia vapaaksi. He olivat aina muslimeita, joita orjanomistaja oli kohdellut kaltoin. Abu Bakria moitittiin siitä, että omista orjistaan hän vapautti vain heikkoja.
Orjuus islamilaisessa maailmassa > Orjuutta koskevia rajoituksia

Orjilla oli šarian mukaan omaisuuteen, perintöön ja ihmisarvoiseen kohteluun liittyviä rajoitettuja oikeuksia. Heille oli esimerkiksi tarjottava riittävä ylläpito, terveydenhoitoa ja tukea vanhuudessa. Islamilainen tuomari, qadi, saattoi velvoittaa omistajan vapauttamaan orjansa, mikäli näitä velvollisuuksia ei täytetty. Orjana sai pitää vain ihmistä, jonka molemmat vanhemmat olivat orjia tai joka oli otettu saaliiksi sodassa. Jälkimmäistä määräystä venytettiin niin, että sen nojalla orjia tuotiin myös rauhan aikana ei-islamilaisesta maailmasta (dār al-ḥarb, 'sodan talo') vedoten jatkuvaan jihadiin sitä vastaan. Vapaiden muslimien orjuuttamista ensin rajoitettiin ja lopulta kiellettiin, vaikka kieltoa ei aina noudatettu. Orjuuttamisperusteita koskevilla rajoituksilla oli laaja vaikutus orjakauppaan: orjien saatavuus yhteiskunnan sisältä vaikeutui, jolloin orjien tuonti ulkopuolelta kasvoi. Laajamittainen kansainvälinen orjakauppa saikin alkunsa pääasiassa islamilaisista maista. Muslimeita ei saanut periaatteessa orjuuttaa, mutta sunnit ja šiiat tekivät toistensa kohdalla poikkeuksen.
Maailmanpolitiikan professori Teivo Teivainen on pitänyt yksipuolisena puhetta islamilaisista orjakauppiaista, sillä islamilla oli myös "orjuudesta vapauttava muoto", mistä  esimerkin tarjosi afrikkalaisten muslimiorjien kapina Brasiliassa 1830-luvulla.
Orjuus islamilaisessa maailmassa > Orjien hankkiminen Afrikasta

Arabit hankkivat orjia erityisesti Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. On arvioitu, että islamilaisen maailman orjiksi kuljetettiin vuosina 650–1900 yhtä suuri määrä afrikkalaisia kuin länsimaiden siirtokuntiin Atlantin yli 1500-luvulta alkaen eli arviolta 14 miljoonaa. Kaupungeissa orjat olivat enimmäkseen kotitalous- tai sotilasorjia. Lainsäädännön ja moraalikäsitysten mukaan naisten orjuuttaminen seksiorjaksi oli sallittua. Miespuolisia orjia, erityisesti nuoria poikia, kastroitiin eunukeiksi kuten muissakin ympäröivissä yhteiskunnissa, esimerkiksi Bysantin valtakunnassa. Parhaassa asemassa olivat sotilasorjat, jotka yleensä vapautettiin jossakin uran vaiheessa, ja esiintyjiksi kuten laulajiksi ja runoilijoiksi koulutetut orjat. Maaseudun maatalous-, kaivos- ja muuta ruumiillista työtä tekevät orjat olivat huonommassa asemassa. Esimerkiksi Saharan suolakaivoksiin töihin joutuneet kuolivat yleensä viiden vuoden kuluessa. Suurin osa keskiaikaisen islamilaisen maailman kirjallisuudesta kuvaa kaupunkielämää, mikä on saattanut vääristää käsitystä orjien asemasta. Islamilainen orjakauppa oli erittäin kannattavaa. Orjia kuljetettiin satojen vuosien ajan Saharan halki, ja häikäilemättömät orjakauppiaat saattoivat ansaita omaisuuksia. Vähitellen orjakauppa keskittyi nykyisen Kenian ja Tansanian alueille. Virallisissa tilastoissa Itä-Afrikan orjakaupan arvoksi laskettiin yli tonni kultaa vuodessa. Orjat hankittiin ryöstämällä heitä kylä kylältä. Suuria alueita autioitui näiden takia. Varsinkin naisorjista oli kova kysyntä islamilaisessa maailmassa, kun taas eurooppalaiset suosivat isokokoisia miesorjia.
Orjuus islamilaisessa maailmassa > Muslimimaiden orjuuden lopettaminen

1800-luvulla ensin Britannia ja myöhemmin muutkin länsimaat alkoivat painostaa muslimimaita lopettamaan orjakaupan ja orjuuden. Kansainvälistä orjakauppaa vastustavat toimet tuottivat tulosta, ja osmanihallitsijat liittyivät orjuuden vastaiseen toimintaan. Orjuuden lakkauttamista vastustivat kuitenkin arabiyhteiskunnissa muun muassa uskonoppineet, mikä hidasti sen lakkauttamista. Arabian niemimaan maista orjuus kiellettiin Qatarissa 1952, Jemenin arabitasavallassa 1962, Saudi-Arabiassa 1962, Arabiemiirikunnissa 1963, Etelä-Jemenissä 1967 ja Omanissa 1970. Viimeisenä sen kielsi Mauritania 1981.
Vaikka orjuus on muslimimaissa nykyään laitonta, islamin salliva suhtautuminen orjuuteen tuo ilmiön siellä täällä uudelleen pinnalle, kuten ISIS-kalifaatissa vuosina 2014–2019. Bosnian sodan aikana muslimimaailmassa suosittu saarnaaja, kairolainen šeikki Metwali el-Shaarawi julisti, että muslimeilla on luvallista orjuuttaa sotavankinsa ja raiskata vangitut naiset.
Intiaanien orjuutus ja orjakauppa Atlantin yli > Orjuus Yhdysvalloissa

Mustien järjestelmällinen eli institutionaalinen orjuus alkoi vuonna 1619 Virginiasta, jolloin maahan saapuivat ensimmäiset Afrikasta tuodut orjat. Institutionaalinen orjuus käsitteenä ja käytäntönä tarkoitti, että oli olemassa suuri joukko mustia ihmisiä, jotka oli pysyvästi ja laillisesti esineellistetty toisten ihmisten omaisuudeksi. Orjilla ei siis ollut mitään päätäntävaltaa oman elämänsä suhteen. Heitä voitiin esimerkiksi myydä kuin mitä tahansa muuta kauppatavaraa. Heidän työnsä hedelmät puolestaan kuuluivat itseoikeutetusti heidän omistajilleen.
Peter Parishin arvion mukaan nykyisten Yhdysvaltain alueelle kuljetettiin kaikkiaan vähintään 420 000 orjaa. Yhdysvaltain itsenäistyttyä vuonna 1776 orjuus lakkautettiin vähitellen pohjoisissa osavaltioissa, joissa orjia tosin oli ennestäänkin vähän. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksessa puhuttiin kaikille ihmisille kuuluvista yleisistä oikeuksista, mikä ei silti estänyt julistuksen pääasiallista laatijaa, Thomas Jeffersonia itsekin omistamasta orjia; tosin hän uskoi orjuuden vähitellen häviävän rauhanomaisesti, luonnollisen kehityksen myötä. Orjalaitos sai kuitenkin jatkaa olemassaoloaan Yhdysvaltain eteläisissä osavaltioissa aina vuoteen 1865 eli Yhdysvaltain sisällissodan päättymiseen saakka. Niillä läntisillä raja-alueilla, jotka tuolloin eivät vielä kuuluneet mihinkään osavaltioon, orjia sai liittovaltion säätämän lain (Missourin kompromissin) mukaan pitää vain leveyspiirin 36° 30’ eteläpuolella.
Vuonna 1807 säädettiin laki, joka kielsi uusien orjien tuomisen Yhdysvaltoihin. Orjien syntyvyys oli kuitenkin selvästi korkeampi kuin kuolleisuus. Näin ollen orjien lukumäärä kasvoi jatkossa voimakkaasti: vuonna 1830 Yhdysvalloissa oli kaksi miljoonaa orjaa, mutta vuonna 1860 heitä oli jo neljä miljoonaa.
Orjuus Suomessa

Ensimmäiset merkinnät suomalaisista orjakaupan uhreina olivat viikingeiltä 1100-luvulta. Novgorodin suurvaltakunnan sotapäälliköt hyökkäsivät Suomeen noin kerran vuosikymmenessä vuosina 1300–1500. Yleisimmin orjat vangittiin eteläisestä Suomesta ja Venäjän Karjalasta, mutta orjanhakumatkojen tiedetään ulottuneen Lappiin ja Pohjanmaalle asti. Suomalaisorjat kuljetettiin kauppareittejä pitkin nykytietojen mukaan useimmiten Novgorodiin ja Volgan varrella sijaitsevaan Kazaniin, jossa heitä myytiin eteenpäin. Keskiajalla oli tapana, että omaiset saivat ostaa ryöstetyn sukulaisensa vapaaksi. Jos he eivät siihen kyenneet, orja vietiin myytäväksi muualle. Nuoret miehet joutuivat pakkotyöhön.
Pääasiassa vain lapset päätyivät kauemmas. Koska suomalaiset olivat pakanoita, heidät voitiin myydä sekä islaminuskoisiin että kristittyihin maihin, sillä muslimit eivät voineet orjuuttaa toisia muslimeja eivätkä kristityt toisia kristittyjä. Pakanoita taas asui keskiajalla enää pohjoisilla syrjäseuduilla. Joskus itsensä saattoi pelastaa orjuutuksesta kääntymällä kristityksi. Tiedossa olevat orjakaupan ketjut ulottuivat Suomesta pisimmillään Tšetšeniaan. Kuitenkin Venäjän ja Keski-Aasian orjakaupan verkosto ulottui jopa Goalle ja Malediiveille asti. Erityisen haluttuja olivat vaaleahiuksiset, sinisilmäiset pikkutytöt- ja pojat. Erikoisen värinsä takia useat sadat lapset päätyivät ”luksusorjiksi” Välimerelle, Keski-Aasiaan tai Lähi-idän alueiden suurvaltoihin.
Persiassa ja Keski-Aasiassa keskiajan yhteiskunnat perustuivat klaaneihin. Hallitsijat halusivat välttää hallintonsa riippuvuutta paikallisista asukkaista, joten he hankkivat orjamarkkinoilta orjia virkamiehiksi ja sotilasjohtoon. Persiassa sotilaseliittikin oli keskiajalla orjia. Mikäli suomalaisia poikia on päätynyt Persiaan, he ovat olleet kalliita ja saaneet todennäköisesti koulutuksen ja päätyneet hyviin tehtäviin. Tytöt puolestaan olisivat päätyneet haaremeihin sulttaanien vaimoiksi. Yksittäisten Suomesta orjaksi joutuneiden henkilöiden kohtaloista tai määränpäistä ei ole kuitenkaan ole löytynyt säilyneitä merkintöjä.
Orjakauppa oli taloudellisesti kannattavaa, sillä orjan hinta kasvoi jopa monituhatkertaiseksi matkan varrella. Erään asiakirjan mukaan Karjalasta pystyi ostamaan vaalean suomalaistytön viidellä altynillä, joka on muinainen venäläinen valuutta, ja hänet voi myydä orjamarkkinoilla 200 ruplalla, mikä vastaa 6 666 altyniä.
1560-luvulla tataarit vangitsivat joitakin satoja suomalaisia.
Orjuus Suomessa > Isoviha

Keskiajan lisäksi venäläiset ryöstivät suomalaisia orjiksi itselleen ja kaupattaviksi vielä 1700-luvun isovihankin aikana arviolta 20 000–30 000. Heitä käytettiin peltotöissä ja palvelijoina ja myytiin muslimeille. Lapsista ja vaaleista naisista saattoi saada hyvän hinnan, poikia kastroitiin eunukeiksi. Venäjällä orjuus kiellettiin vuonna 1725 ja maaorjuus vuonna 1863. Teemu Keskisarja on esittänyt, että suuren Pohjan sodan aikana Suomesta vietiin orjia Venäjälle suhteessa väkilukuun enemmän kuin monista Afrikan alueista Amerikkoihin.
Tällöin venäläiset veivät suomalaisia väkisin Venäjälle muun muassa maaorjiksi, seksiorjiksi ja rakennustöihin. Osalta oli ensin omaiset tapettu tai kidutettu heidän nähtensä. Orjatyöhön viedyistä pääsi palaamaan noin 2 000 henkeä, useimmat vuosien, jotkut vuosikymmenten kuluttua. Pietari Suuri määrännyt kansanmurhan Ruotsin armeijan heikentämiseksi.
Orjakaupan lopettaminen ja orjuuden lakkauttaminen > Kansainväliset sopimukset ja julistukset

Jo vuonna 1890 Brysselissä pidettiin kansainvälinen kongressi, jossa laaditun asiakirjan asiakirjan laatijat ilmoittivat vakavasti aikovansa saada orjakaupan Afrikassa loppumaan. Vuonna 1926 Kansainliitto sai aikaan orjuutta koskevan kansainvälisen yleis­sopimuksen, jonka tarkoituksena oli täydellisesti lopettaa orjuus kaikissa muodoissaan samoin kuin kaikki maitse tai meritse tapahtuva orjakauppa.
YK:n vuonna 1948 laatiman Ihmis­oikeuksien yleis­maailmallisen julistuksen 4. artiklassa tuomitaan orjuus ja orja­kauppa kaikissa muodoissaan ja sanotaan, että ketään ei saa pitää orjana tai orjuutettuna. Sen kanssa yhtä­pitävästi orjuus ja orja­kauppa kiellettiin myöhemmin myös Kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevassa yleis­sopimuksessa.
Euroopassa orjuus ja orjuuden kaltainen pakkotyö on kielletty myös muun muassa Euroopan ihmis­oikeus­sopimuksessa.
Orjuus lähihistoriassa

Vaikka orjuus ei ole enää laillista missään päin maailmaa (rikosoikeudellista työtä lukuun ottamatta), ihmiskauppa on edelleen kansainvälinen ongelma ja arviolta 25–40 miljoonaa ihmistä on orjuutettu vuodesta 2013 lähtien, suurin osa Aasiassa. Vuosina 1983–2005 Sudanin toisen sisällissodan aikana ihmisiä otettiin orjuuteen.  1990-luvun lopulla on saatu näyttöä järjestelmällisestä lasten orjuudesta ja kaakaoviljelmien kaupasta Länsi-Afrikassa.
Muita esimerkkejä modernista orjuudesta ovat lapsisotilaat, pakkoavioliitot, seksikauppa ja seksuaalinen orjuus. Muun muassa Isis orjuutti seksiorjuuteen jesidinaisia 2010-luvulla.
Afrikkalainen orjamatkue. John Murrayn kuvitusta David Livingstonen matkakirjaan, 1865.
Orjia Jemenissä. Arabialainen käsikirjoitus (1236–1237).
Orjien kuljetetusta laivalla. Lähde: Notices of Brazil, Walsh, 1831 .
Orjien kauppapaikka, Atlanta, Georgia (1864).
Benjamin Robert Haydon, Orjuudenvastaisen yhdistyksen kokous, 1840, 1841.
Orjuudesta muistuttava muistomerkki, Ile de Gorée, Senegal.
Käännös suomeksi
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2004

80.1-100% republikaaninen
  80.1-100% demokraattinen

  60.1-80% republikaaninen
  60.1-80% demokraattinen

  alle 60% republikaaninen
  alle 60% demokraattinen

 
  80.1-100% sitoutumaton

Osavaltioiden enemmistöpuolueet
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2004 järjestettiin 2. marraskuuta 2004. Ne olivat samana päivänä kuin presidentinvaalit, joissa George W. Bush valittiin uudelleen Yhdysvaltain presidentiksi, senaatinvaalit ja monet kuvernöörinvaaleista.
Republikaanit saivat vaaleissa kolme lisäpaikkaa edustajainhuoneeseen. Heillä oli vaalien jälkeen yhteensä 232 paikkaa 435:stä. Demokraatit saivat edustajainhuoneesta 202 paikkaa. Ainoana ehdokkaana kahden pääpuolueen ulkopuolelta edustajainhuoneeseen pääsi sitoutumaton Bernie Sanders.
Tulokset

| Puolue | Paikat> 20021 | Paikat> 2004 | Paikat> +/- | Paikat> Paikkaosuus | Ääniosuus> Äänet | Ääniosuus> % | Ääniosuus> Muutos |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Republikaaninen puolue | 229 | 232 | +3 | 53,3% | 55 713 412 | 49,2% | -0,4% |  |
| Demokraattinen puolue | 204 | 202 | -2 | 46,4% | 52 745 121 | 46,6% | +1,6% |  |
| Sitoutumaton | 1 | 1 | 0 | 0,2% | 674 202 | 0,6% | +0,1% |  |
| Libertaaripuolue | - | - | - | - | 1 040 465 | 0,9% | -0,5% |  |
| Vihreä puolue | - | - | - | - | 331 298 | 0,3% | -0,1% |  |
| Itsenäisyyspuolue | - | - | - | - | 246 070 | 0,2% | 0,0% |  |
| Working Families Party | - | - | - | - | 145 979 | 0,1% | - |  |
| Perustuslain puolue | - | - | - | - | 132 613 | 0,1% | 0,0% |  |
| Reformipuolue | - | - | - | - | 85 539 | 0,1% | +0,1% |  |
| Muut puolueet | - | - | - | - | 2 063 606 | 1,8% | -0,8% |  |
| Yhteensä | 434 | 435 | 0 | 100,0% | 113 192 286 | 100,0% | – |  |
Lähde: Vaalitilastoja 1 Yksi paikka jäi vapaaksi, kun Havaijilta valittiin postuumisti Patsy Mink
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:United States House of Representatives elections, 2002
Käännös suomeksi
Axel Sandin Pellikka

| Axel Sandin Pellikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. maaliskuuta 2005 (ikä 19) Jällivaara, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura (P):  Detroit Red Wings
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Skellefteå AIK (SHL)
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
NHL-varaus:  17. varaus, 2023 Detroit Red Wings
Axel Sandin Pellikka (s. 11. maaliskuuta 2005 Jällivaara) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa SHL-seura Skellefteå AIK:ssa, mutta hänellä on myös NHL-sopimus Detroit Red Wingsin kanssa.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Nuorten MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ruotsi 2024 | jääkiekko |  |
| Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2023 | jääkiekko |  |
Sandin Pellikka saavutti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2023 hopeaa, ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen turnauksen parhaana puolustajana. Sandin Pellikka edusti myös Ruotsin alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta nuorten MM-kilpailuissa vuosina 2023, 2024 ja 2025. Vuoden 2024 turnaus päättyi hopeaan. Seuraavan vuoden turnauksessa Sandin Pellikka valittiin turnauksen tähdistökentälliseen ja koko turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Yksityiselämä

Sandin Pellikan isän puolen suku on suomalainen. Sandin Pellikan isä on syntynyt Ruotsissa, mutta on suomalainen. Heidän perheensä sukunimi Pellikka on tullut Karjalan alueelta.