stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Argentiina
Kulttuuri > Elokuva

Argentiina oli ensimmäisiä maita, jonne elokuva kotiutui. Maailman ensimmäiset pitkät animaatioelokuvat teki sarjakuvapiirtäjä Quirino Cristiani vuosina 1917 ja 1918. Jo vuonna 1922 Buenos Airesissa oli 27 miljoonaa elokuvakäyntiä vuodessa, ja maahan rakennettiin yli 1 600 elokuvateatteria vuoteen 1933 mennessä. Alkuaikoina niissä näytettiin pääasiassa Hollywood-elokuvia. 1950-luvulla alkoi kehittyä maan oma riippumattomien elokuvien kulttuuri, joka sai vaikutteita italialaisesta neorealismista. Leopoldo Torre Nilsson ja Fernando Birri olivat tuon ajan suuria nimiä. Perónin ja sotilasvallan aikana sensuuri oli tiukkaa ja monet tekijät lähtivät ulkomaille. 1980-luvun alussa sensuuri hellitti asteittain ja maan elokuvateollisuus lähti uuteen nousuun.
Argentiinalaisen Luis Puenzon elokuva La historia oficial (1985) sai parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon 1986, ja Juan José Campanellan ohjaama Katseeseen kätketty sai Oscarin vuonna 2010. 2000-luvulla on noussut uusi ohjaajasukupolvi, johon kuuluvat Lucrecia Martel, Lisandro Alonso ja Pablo Trapero. Nykyisin maassa tuotetaan noin 80 elokuvaa vuodessa. Buenos Airesissa järjestetään vuosittain riippumattoman elokuvan juhla Buenos Aires Festival International de Cine Indpendiente (BAFICI). Kun juhla vuonna 2009 järjestettiin 12. kerran, siihen osallistui noin neljännesmiljoona katsojaa, joille järjestettiin yli tuhat elokuvanäytöstä.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Argentiinan ruokakulttuurista tunnetaan etenkin pampalla kasvatettava pihviliha, jota valmistetaan eri tavoin ja suurina annoksina. Naudanlihaa syödään maassa henkeä kohti vuodessa 74 kg, joka on maailman huippulukemia (Uruguayssa 86 kg henkeä kohti). Eurooppalaisten maahanmuuton myötä ruokavaikutteita on tullut etenkin Italiasta, josta ovat peräisin pizza, fainá (ital. farinata) ja ñoquis-pasta (ital. gnocchi), ja Espanjasta, josta ovat kotoisin churrot, ensaïmada, alfajor-piiras ja tortilla. Argentiinalainen kotiruoka on monin tavoin välimerellisen jatkumo, mutta ravintoloissa on enemmän vaikutteita Keski-Amerikasta.
Päivän pääateria on perinteisesti ollut lounas. Illallista syödään noin klo 21–22. Aamiainen on kevyt, ja iltapäivällä nautitaan yleensä välipalaksi esimerkiksi kahvia ja kakkua. Espresson tai muiden kahvijuomien nauttiminen kahviloissa kuuluu sosiaaliseen elämään.
Viestimet

Argentiina on Etelä-Amerikan johtavia mediamaita. Siellä ilmestyy 150 sanomalehteä ja toimii satoja radioasemia ja kymmeniä televisiokanavia. Kaapelitelevision katsojaluvut ovat maailman suurimpien joukossa. Maahan on muodostunut suuria mediakonserneja, eikä valtion viestintätoiminnalla ole suurtakaan osuutta. Televisio on tärkein media, ja suurimmat ilmaiset kanavat ovat Telefe, América, Canal 7, Canal 9 ja Canal 13, joista vain Canal 7 on valtion omistama.
Viestimet > Lehdistö

Argentiinassa ilmestyi 2000-vuosisadan taitteen tienoilla 106 päivälehteä, joiden yhteislevikki oli 1,5 miljoonaa. Argentiinassa luetaan suhteellisesti eniten lehtiä koko Latinalaisessa Amerikassa. Merkittävimmät ilmestyvät Buenos Airesissa, esimerkiksi Clarín (perustettu 1945, arkilevikki 800 000), joka on espanjankielisen Latinalaisen Amerikan luetuin lehti. Sen omistaa viestintäalan monialayhtymä. Sen toimituksellinen linja on maltillisen keskusta-vasemmistolainen. La Nación (perustettu 1870, arkilevikki 500 000) on maan historian vaikutusvaltaisimpia lehtiä. Sen linjaa luonnehditaan keskusta-oikeistolaiseksi. Kevyiksi bulevardilehdiksi luonnehdittavia ovat Diario Popular ja Crónica (molempien levikki 300 000). Buenos Airesissa ilmestyvä Clarín-Gruppen julkaisema vasemmistolainen Página/12 (perustettu 1987, levikki 150 000) sisältää hyvin laajan kulttuuriosaston. Sen lukijakunta on leimallisesti älymystöä, ja se on jatkuvasti arvostellut hallituksen politiikkaa. Viime vuosina ovat merkittäväksi muuttuneet ilmaislehdet, joita jaetaan busseissa ja junissa, esimerkiksi La Razón ja El Diario del Bolsillo. Lisäksi maassa ilmestyy runsaasti aikakausjulkaisuja ja viikkolehtiä. Uutisviikkolehdistä tunnetuimpia ovat Noticias, joka on laajalevikkisin, ja Veintitres. Lisäksi maassa ilmestyy kansainvälisten lehtien paikallispainoksia.
Kohtalaisen laaja levikki on kahdella vieraskielisellä lehdellä. Vuodesta 1876 on Argentiinassa ilmestynyt englanninkielinen Buenos Aires Herald (levikki 100 000), joka vastusti vallassa ollutta sotilashallintoa 1976–1983 ja joutui sen vuoksi vaikeuksiin, niin että päätoimittaja Graham Yoll joutui lähtemään maanpakoon. Vuonna 2017 Buenos Aires Herald harvensi ensin ilmestymistään ja lakkautettiin sitten kokonaan.Maan saksalaisperäisen väestön vuoksi on Buenos Airesissa ilmestynyt vuodesta 1878 saksankielinen Argentinisches Tageblatt. Vuonna 1889–1981 se ilmestyi päivälehtenä, mutta taloudellisista syistä se on muuttunut viikkolehdeksi. Sen levikki on noin 10 000.
Urheilu

Argentiinan kansallislaji on pato-niminen pallopeli. Jalkapallo on kuitenkin maan suosituin urheilulaji; maassa on 3 377 jalkapalloseuraa ja 331 811 rekisteröityä pelaajaa. Argentiina on voittanut jalkapallossa kolmesti maailmanmestaruuden vuosina 1978, 1986 ja 2022. Olympiakultaa maa on voittanut vuosilta 2004 ja 2008, minkä lisäksi se on saanut 14 kertaa Etelä-Amerikan-mestaruuden. Maa oli joulukuussa 2024 FIFA-rankingin ensimmäisellä sijalla. Useat Eurooppaan lähteneet argentiinalaiset ammattilaisjalkapalloilijat pelaavat joko Italian Serie A:ssa (kaudella 2010 yhteensä 39 pelaajaa) tai Espanjan Primera Divisiónissa (kaudella 2010 yhteensä 46 pelaajaa). Argentiinan tunnetuimpia jalkapalloilijoita ovat Alfredo Di Stéfano, Diego Maradona, Ángel Di María ja Lionel Messi.
Olympialaisissa Argentiina on saavuttanut yhteensä 74 mitalia, jotka kaikki ovat tulleet kesäolympialaisista. Parhaiten maa on pärjännyt nyrkkeilyssä, jossa maa on saavuttanut yhteensä 24 mitalia.
Argentiina on menestynyt kansainvälisellä tasolla erinomaisesti myös lentopallossa ja koripallossa. Koripallossa maa voitti kultaa vuoden 2004 olympialaisissa, ja pronssia vuoden 2008 olympialaisissa. Myös autourheilu oli varsinkin entisaikaan vahva laji – Juan Manuel Fangio on viisinkertainen F1-sarjan maailmanmestari. F1-osakilpailu Argentiinan Grand Prix ajettiin vuosina 1953–1958, 1960, 1972–1975, 1977–1981 ja 1995–1998 Buenos Airesissa.
Naisten urheilussa Argentiina on menestynyt erityisesti maahockeyssä, jossa Argentiinan naisten maajoukkue Las Leonas (suom. Leijonat) on tällä hetkellä maailman ranking-listalla ensimmäisellä sijalla. Miesten maajoukkue on oman rankinglistansa sijalla 11.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Argentiina Wikimatkoissa
Ylen Elävä arkisto: Argentiinan juntta loi järjestystä ihmisoikeuksien hinnalla
Etelä-Amerikan valtiot
Argentiina |  Bolivia |  Brasilia |  Chile |  Ecuador |  Guyana |  Kolumbia |  Paraguay |  Peru |  Suriname |  Uruguay |  Venezuela
Itsehallintoalueet: Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret | Falklandinsaaret | Ranskan Guayana | Väli-Amerikka | Pohjois-Amerikka | Latinalainen Amerikka
Argentiinan pinnanmuodot.
Andit Lago Argentinon luona.
Kukonkorallipuun kukka on Argentiinan kansalliskukka.
Patagonianpingviini.
Käsiä esittäviä luolamaalauksia Cueva de las Manosista yli 10 000 vuoden takaa.
Río de la Platan alueen alkuperäisasukkaita piirroksesta Hendrick Ottsenin teoksesta Journael van de reis naar Zuid-Amerika ('Matkapäiväkirja Etelä-Amerikkaan') vuodelta 1603. Toisella on kädessään bola.
Eva Perón.
Argentiinan kartta.
Argentiinan kansalliskongressin rakennus Buenos Airesissa.
Argentiinan maakunnat.
Juna Argentiinassa auringonlaskun aikaan.
Argentiinan väestönkehitys.
Tangoa Buenos Airesissa.
Jalkapallo on Argentiinan suosituin urheilulaji.
Juan Manuel Fangio, F1-maailmanmestari.
Richard Dix

Richard Dix
Richard Dix (18. heinäkuuta 1893 – 20. syyskuuta 1949) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla Oscarin saajaksi vuonna 1931, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän kuoli sydänkohtaukseen 56-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Dix Wikimedia Commonsissa
Richard Dix Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Melinda Dillon

| Melinda Dillon |
| --- | --- |
 Melinda Dillon vuonna 1976.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Melinda Rose Dillon
Syntynyt: 13. lokakuuta 1939 Hope, Arkansas, Yhdysvallat
Kuollut: 9. tammikuuta 2023 (83 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Richard Libertini (1963–1978)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1963–2007
Palkinnot
 Parhaan naissivuosan Oscar  1977 Kolmannen asteen yhteys  1981 Ei rikosmielessä  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Melinda Rose Dillon (13. lokakuuta 1939 Hope, Arkansas, Yhdysvallat – 9. tammikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai kaksi parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuutta rooleistaan elokuvissa Kolmannen asteen yhteys (1977) ja Ei rikosmielessä (1981).
Hän oli naimisissa näyttelijä Richard Libertinin kanssa vuosina 1963–1978.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Melinda Dillon Wikimedia Commonsissa
Melinda Dillon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Puolalainen keittiö

Puolalainen lihakauppa
Puolalainen keittiö on tyypiltään itäeurooppalainen ja perinteinen. Se on saanut vaikutteita sekä naapurimaidensa että juutalaisesta ruokatraditiosta vuosisatojen kuluessa. Puola on myös maantieteellisesti suuri maa, joten ruokaperinteet vaihtelevat jonkin verran eri puolilla maata.
Puolalaiseen ateriaan kuuluu erottamattomana osana keitto. Tunnetuimmat ovat żurek eli hapanjauhokeitto, kermainen sienikeitto, kanasta tai naudanlihasta tehty lihaliemi, flaki eli lehmänmahakeitto ja tomaattikeitto. Joidenkin keittojen kanssa tarjotaan kotonatehtyä täytettyä pastaa tai keitettyä perunaa.
Kylminä alkupaloina syödään hyytelöityä kalaa tai lihaa, lihaleikkeleitä, kotitekoista maksapasteijaa, silliä, savustettua ankeriasta, täytettyjä kananmunia, juuresraasteita, tomaattia, kurkkua ja majoneesisalaatteja. Lämpimänä alkupalana tarjotaan omenan ja sipulin kanssa paistettua kananmaksaa tai lihalla täytettyä kotitekoista pastaa.
Żurek
Pääruokana syödään lihaa; kanaa, kalkkunaa, possua, lammasta tai nautaa. Juhlaruokana tarjotaan omenoilla täytettyä, paistettua ankkaa karpalohyytelön kanssa. Kalaruokiin kuuluvat paistetut lohi, turska, kuha ja taimen. Kalaruokia tarjotaan erityisesti paaston aikaan. Talviaikaan kuuluu bigos, pitkään uunissa haudutettu kaalipata, jossa on myös makkaraa, naudan ja sianlihaa, sipulia ja sieniä. Jouluaaton ruokapöytään kuuluu hyytelöity karppi.
Pääruoan kanssa tarjotaan keitettyjä perunoita, riisiä, tattaria, hapankaalia ja erilaisia taikinasta tehtyjä makaroninkaltaisia lisäkkeitä. Ruoan kanssa tarjotaan myös tummaa ja vaaleaa leipää sekä voita.
Ruoan mausteina käytetään suolaa, maustepippuria, meiramia, tilliä, persiljaa ja piparjuurta, sitruunaa ja etikkaa.
Jälkiruokana on jäätelöä, hedelmäsalaattia, Szarlotka-omenaleivosta, täytekakkuja, joissa on paksut kerrokset vanukkaita ja hyytelöitä. Myös mansikoilla tai mustikoilla täytettyä makeaa pastaa tarjotaan sokerin kanssa jälkiruoaksi. Pullataikinasta tehty leivonnainen, jossa on täytteenä unikonsiemenistä tehtyä massaa tarjotaan juhlaleivonnaisena.
Ruokajuomana tarjotaan viiniä, vettä, teetä tai vahvempia alkoholijuomia. Ruoka on aina kauniisti katettu ja pöytä koristeltu. Kukat, pellavainen valkoinen tai käsin kirjottu pöytäliina ja kankaiset servietit kuuluvat kattaukseen.
Puolassa tee haudutetaan usein teelehdistä ja tarjotaan sokerin ja joskus myös sitruunan kera. Kahvi turkkilaiseen tapaan tehdään perinteisesti laittamalla jauhettu kahvi lasin pohjalle, sitten lisäämällä keitetty vesi, sokeri ja kerma. Tämän jälkeen sekoitetaan, annetaan laskeutua ja juodaan.
Aiheesta muualla

Puolalainen ruokakulttuuri
Bowser

| Bowser |
| --- | --- |
 Bowser New Super Mario Bros. pelissä.
Pelisarja:  Mario
Ensimmäinen peli:  Super Mario Bros.
Luoja:  Shigeru Miyamoto
Ääninäyttelijä  (englanti):  Kenneth James Harvey Atkin Jack Black
Ääninäyttelijä (suomi):  Erkki Murto (The Super Mario Bros. Super Show!) Tom Wentzel (The Adventures of Super Mario Bros. 3 (1998)) Jukka Tiirikainen (The Adventures of Super Mario Bros. 3 (2013)) Veikko Honkanen (Super Mario World) Veeti Kallio (The Super Mario Bros. Movie) (The Super Mario Bros. Movie 2)
Live-näyttelijä:  Dennis Hopper
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Bowser tai Koopa (koko nimeltään Kuningas Bowser Koopa, jap. 大魔王クッパ Daimaō Kuppa) on Nintendon Mario-peleissä esiintyvä fiktiivinen hahmo.
Hahmon luoja Shigeru Miyamoto suunnitteli Bowserista aluksi härkää muistuttavan hahmon, mutta animaattori Yoichi Kotabe tulkitsi hahmon piirrosten pohjalta väärin kilpikonnaksi. Hahmo luotiin lopulta Miyamoton ja Kotaben yhteisten ideoiden pohjalta.
Bowser on Marion arkkivihollinen ja Koopa-kilpikonnien kuningas. Aluksi Bowserista käytettiin nimitystä Koopakuningas (engl. King of the Koopa), mutta Super Mario Bros. 3:n yhteydessä hän sai etunimen Bowser. Bowser on ollut mukana melkein jokaisessa Mario-pelissä Super Mario Bros. -pelin jälkeen. Hän on valtava kilpikonna, joka osaa syöstä tulta. Bowser kidnappaa usein Sienivaltakunnan Prinsessa Peachin. Bowserin ensiesiintyminen oli pelissä Super Mario Bros.. Bowserilla Super Mario Bros. 2, & Super Mario Bros. 3, on seitsemän adoptiolasta, jotka yrittävät myös tehdä Marion aikeet tyhjiksi. Kahdeksas, hänen oma lapsensa on nimeltään Bowser Jr.
Bowserilla on oma linna Sienivaltakunnan laitamilla ja lukuisia kannattajia, jotka pitävät häntä kuninkaanaan. Näihin kuuluvat muiden muassa Koopa Troopat, Bob-ombit ja Goombat ja Bowser Jr.
Bowserin hirviömäisin muoto on nimeltään Giga Bowser, joka nähtiin pelissä Super Smash Bros. Melee. Lisäksi Super Smash Bros. Brawlissa on mahdollista kontrolloida Giga Bowseria hetken aikaa. Bowserilla ei ole omaa peliä, mutta hahmolla voi pelata peleissä Paper Mario: The Thousand-Year Door ja Super Paper Mario.
Baby Bowser on Bowser nuorempana. Se on sama henkilö kuin Bowser. Sen ensiesiintyminen oli pelissä Super Mario World 2: Yoshi’s Island, ja viimeistä kertaa se esiintyi Yoshi’s Island DS:ssä. Se on esiintynyt myös pelissä Mario & Luigi: Partners in Time. Baby Bowser esiintyi ensimmäisen kerran The Super Mario Bros. Super Show! -piirretyssä, ja toinen piirretty, missä tämä esiintyi oli ollut The Adventures of Super Mario Bros. 3. Baby Bowser on esiintynyt myös pelissä Yoshi’s Story. Näissä peleissä Baby Bowser on hitaampi ja Super Mario World kömpelömpi kuin muut hahmot, mutta voi tuottaa valtavaa vahinkoa tulellaan.
Bowser on myös esiintynyt poikansa Bowser Jr.:n kanssa peleissä Mario Kart 8, Super Mario Sunshine, New Super Mario Bros., New Super Mario Bros. Wii, Super Mario Galaxy ja Super Mario Galaxy 2.
Bowser muissa medioissa

Bowser esiintyy Super Mario Bros. -elokuvassa liskoihmisenä mutta lopuksi muuttuu ”koopaksi”.
Super Smash Bros. Melee -pelissä Bowser on yksi pelattavista hahmoista.
Bowser esiintyy myös The Super Mario Bros. Moviessa, joissain tapauksissa Super Mario odysseystä vaikutteita saaneena.
Bowserin kätyrit ja alaiset

Goombat (Bowserin vartijoita)
Koopa Troopat (Bowserin laji sukulaisia ja vartijoita)
Koopakakrut (Ensiesiintymisensä aikaan Bowserin lapsia, mutta nykykäsityksen mukaan adoptiolapsia)
Bowser Jr (Nykykäsityksen mukaan Bowser menneisyydestä. Pelissä Super Paper Mario Bowser yrittää voittaa Marion vauvana Bowser Jr.:n avustuksella, mutta epäonnistuu kun Yoshi vie Baby Marion turvaan)
Kamek (Bowserin (ja siis myös Bowser Jr.:n "ottoisä")
Magikoopa (Naispuolinen Kamek)
Petey Piranha (Lihansyöjäkasvi)
Bob-ombit (Pommeja)
Dry Bonesit (Kuolleita Koopa Troopia, joista on jäljellä vain luut)
Koopa Paratroopa (Koopa Troopia, joilla on siivet)
Broodalsit (Bowserin jäniskätyreitä, jotka esiintyivät Super Mario Odyssey -pelissä)
Egyptiläinen keittiö

Egyptiläinen keittiö muistuttaa joiltakin osin Lähi-idän keittiötä ja Välimeren maiden ruokakulttuureja ja sillä on moninaisia piirteitä. Egyptiläisessä keittiössä käytetään paljon tuoreita vihanneksia, hedelmiä ja palkokasveja.
Egyptissä syödään usein muuallakin Välimeren ympäristössä tunnettuja meze-nimisiä pikkusuolaisia palasia. Riisi on yleinen raaka-aine egyptiläisessä keittiössä. Yleinen riisikasvisruoka on pilahvi, johon käytetään myös öljyä ja mausteita, muun muassa sahramia. Yleisin liha on lampaanliha. Jonkin verran käytetään myös siipikarjan lihaa. Mausteita käytetään yleensä miedosti. Jälkiruoat ovat tyypillisesti erittäin makeita ja niissä on usein hunajaa ja siirappia. Eräs yleinen leipä on pitaleipää muistuttava baladileipä. Joitakin ruokalajeja ovat riisiä, makaronia ja linssejä sisältävä Koshari ja jauhelihaa sisältävä Kofta.
Egyptiläisten kristittyjen ruokavalio on liturgisen kalenterin mukainen, mukaan lukien paastoajat ja näin heidän ruokavalionsa on pitkälti vegetaarinen. Islamilainen uskonto rajoittaa alkoholijuomien käyttöä ja niitä tarjotaan lähinnä hotelleissa sekä tietyissä ravintoloissa ja baareissa.
Parícutin

Parícutin
Parícutin vuonna 1994.
| --- | --- |
Tyyppi:  tulivuori, Tuffikeila (en) 
Sijainti:  19°29′34.8″N, 102°15′3.6″W Meksiko
Vuoristo:  Eje Neovolcánico (d) 
Korkeus merenpinnasta:  317  m 
Prominenssi:  208  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Parícutin on sammunut kartiotulivuori lähellä Uruapan kaupunkia Michoacánin osavaltiossa, Meksikossa. Tulivuori syntyi yllättäen 20. helmikuuta 1943, ja sen huomasi meksikolainen maanviljelijä, kun savua ja tuhkaa näytti tulevan viljelijän maissipellosta.
Ensimmäisen vuoden aikana tulivuori oli kasvanut jo 450 metriä korkeaksi alkuperäisestä tasosta ja merenpinnasta mitattuna sen korkeus oli 2280 metriä. Purkausten seurauksena kaksi lähikylää Parícutin (jonka mukaan tulivuori nimettiin) sekä Nuevo San Juan Parangaricutiro olivat peittyneet tuhkaan ja laavaan. Kylien asukkaat saatiin kuitenkin turvallisesti evakuoitua. Tulivuori jatkoi purkautumistaan kahdeksan vuoden ajan vuoteen 1952 saakka, jolloin tulivuori muuttui nukkuvaksi tulivuoreksi. Kun se lopetti purkautumisen sen korkeus oli 2808 metriä merenpinnasta.
Kuvia tulivuoresta esiintyi elokuvassa Kastilian valloittaja, joka julkaistiin vuonna 1947.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parícutin Wikimedia Commonsissa
Paricutín (Michoacán-Guanajuato) volcano Volcano Discovery. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
Vic Camp: How Volcanoes Work - the eruption of Paricutin, Mexico Department of Geological Sciences, San Diego State University. Arkistoitu 4.6.2007. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
Siipipyörä

| Siipipyörä Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1952
Perustaja:  Rautatievirkamiesliitto
Lakkautettu:  1997
Toimitusjohtaja:  1973–1995 Antero Pajari 1995–1997 Kimmo Mattila
Avainhenkilöt:  Jouni K. Päivölä
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  pääkaupunkiseutu, muut suurimmat kaupungit
Toimiala:  vähittäiskauppa ja ravintolatoiminta
Tuotteet:  1.Kioskit Hyvä Ystävä -ravintolat Karkkipussi-makeismyymälät
Liikevaihto:  150 Mmk (1995)
Henkilöstö:  817 (1987)
Omistaja:  1953–1991 Rautatievirkamiesliitto 1991–1997 Matkahuolto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ensimmäinen Hyvä Ystävä -ravintola Hamlet toimi Kaisaniemen Vilhonkadulla.
Siipipyörä Oy oli suomalainen vuosina 1952–1997 toiminut vähittäis- ja ravintola-alan ketjuja kehittänyt ja operoinut yhtiö.  Ketjuille tunnusomaista oli tarkoin kehitetyt liiketoimintakonseptit, vahvat brändit sekä toimipisteiden hyvät liikepaikat.
Siipipyörän suurimmat yksiköt olivat Hyvä Ystävä -ravintolaketju, Karkkipussi-makeiskauppaketju ja 1.Kioski-kioskiketju.
Historia

Rautatievirkamiesliiton perustaman Siipipyörän alkuperäisenä liikeideana oli tarjota kioskipalveluja varsinkin rautatiematkustajille. Ensimmäinen kioski avattiin vuoden 1952 olympiakisojen alla Helsingin rautatieasemalle, jonka lisäksi avattiin kaksi tilapäistä olympiakioskia. Kioskien valikoimiin kuului tupakkaa, makeisia, virvoitusjuomia ja kahvia.
Loppuvuodesta 1952 avattiin kioski myös Pasilan asemalle, missä alettiin myydä myös lehtiä ja veikkauskuponkeja. Säännöstelyn vapauduttua 1956 kioskien valikoimia laajennettiin: yksi Helsingin kioskeista erikoistui hedelmien ja toinen asusteiden myyntiin. Asustekioskin suosikkiartikkeli oli solmio, jota ilman eivät miehet päässeet tuolloin ravintolaan.
Vuonna 1962 Siipipyörän yhdeksästä kioskista kolme oli Helsingissä, kaksi Kouvolassa ja yksi Pasilassa. Vuonna 1987 kymmenestä kioskista kuusi oli Helsingissä, kaksi Riihimäellä ja yksi Kouvolassa ja Tampereella. Toiminnan laajennuttua kioskeille luotiin yhtenäinen yleisilme nimellä 1.Kioskit, puhekielessä ”Ykköskioskit”.
Yrityksellä oli 1950–1960-luvuilla myös jäätelömyyntiä isoimpien rautatieasemien laitureilla liikuteltavista kärryistä, mutta vähitellen jäätelönmyynti siirtyi sisätiloihin ja yhdistyi kioskitoimintaan.
Historia > Karkkipussi

Irtomakeismyymälöitä perustaakseen Siipipyörä hankki vuonna 1977 myyntipaikkoja Helsingin vilkkaimmilta liikepaikoilta. Konsepti osoittautui onnistuneeksi ja toiminta organisoitiin Karkkipussi-nimiseksi ketjuksi.
Vuonna 1987 sillä oli 14 myymälää Helsingissä, Turussa ja Tampereella.
Siipipyörä Oy oli mukana perustamassa Suomen Franchising Yhdistystä, ja Pajari toimi vuosina 1990–1992 yhdistyksen puheenjohtajana. Suomen Franchising-Yhdistys valitsi Karkkipussin vuoden 1993 franchising-ketjuksi.
Karkkipussi mullisti makeisten irtomyynnin Suomessa ja niistä tuli lopulta vähittäiskaupan sisäänvetotuotteita. Kehityksen seurauksena vuonna 2005  Matkainvest myi ketjun The Candy Store Internationalille. Vuonna 2003 kerrottiin Karkkipussin selkeyttävän toimintakonseptiaan yhä kovenevan kilpailun (Fazerin Candyking, Leafin Karkkikatu ym.) puristuksessa. Vuodesta 2005 Candy Store International on ollut Alfmix Oy:n aputoiminimi, ja Karkkipussi on nykyisin Alfmix Oy:n tuotemerkki.
Historia > Kaunis Nainen

Siipipyörä avasi vuonna 1979 Helsingin  Keskuskadulle  Kaunis Nainen -nimisen uudenlaisen kosmetiikkamyymälän, jossa tuotteet olivat vapaasti tutkittavissa hyllyillä ja kokeiltavissa testereillä. Vuoteen 1987 mennessä tästä syntyi kuuden myymälän ketju Helsinkiin sekä yksi myymälä Espooseen ja Turkuun. Muualle Suomeen ketjun tuotteita välitettiin postitse. Rakennusalan yrittäjä Pertti Kivinen osti vuonna 1990 Kaunis Nainen -ketjun Siipipyörältä mutta teki seuraavana vuonna konkurssin, johon myös kosmetiikkaketjun toiminta loppui.
Historia > Kotikatsomo

Kotikatsomo oli Siipipyörän Helsinkiin perustama kolmen toimipisteen videovuokraamoketju, jonka Rautakirja osti joulukuussa 1984.
Historia > Frutti

Vuonna 1988 Siipipyörällä oli myös kolme Frutti-nimistä pizza- ja salaattiravintolaa, jotka sijaitsivat Espoon Tapiolan Heikintorilla, Helsingin City-käytävässä ja Itäkeskuksen uudessa ostoskeskuksessa.
Historia > Naisen Maailma

Vuonna 1983 Siipipyörä osti Henriksson-vaateliikkeen ja teki siitä uudenlaisen Naisen Maailma -nimisen ketjun, jolla oli vaatemyymälöitä loppuvuodesta 1985 Forumissa, Asematunnelissa ja Espoon Tapiolassa. Vuosien 1987–1988 paikkeilla Siipipyörä myi vaateketjun uudelle omistajalle, jonka yhtiö NM Wear Oy teki konkurssin 1993.