stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vitali Bojarov

Vitali K. Bojarov (s. 1928 Neuvostoliitto) oli PGU:n (eli KGB:n ulkomaantiedustelun) vastavakoiluhallinnon päällikkö ja KGB:n värvääjä. Hän on syntyään isän puolelta mordvalainen ja äidin puolelta ukrainalainen.
Uransa alkuvaiheet Bojarov vietti Ukrainassa radiotiedustelun ja vastavakoilun tehtävissä. Vuonna 1956 hän toimi Unkarissa ja 1961 Moskovassa. Hän koetti palvella ulkomailla vuosina 1963–1965 KGB:n vastavakoilun KR-linjalla diplomaattipeitteellä Britanniassa. Hänet kuitenkin karkotettiin Britanniasta eikä hän päässyt yrittämään toista kertaa, vaan palveli Moskovassa KGB:n ulkomaantiedustelun (PGU:n) ulkoisen vastavakoilun päällikkönä. Hänen saatuaan värvättyä Suomessa Suojelupoliisin (Supo) päällikön Arvo Pentin KGB:hen, hänet ylennettiin KGB:n toisen päähallinnon VGU:n (eli ulkomaiden lähetystöjen, tiedustelijoiden ja muidenkin ulkomaalaisten valvonta Neuvostoliitossa) päällikön sijaiseksi.
VGU:n päällikön sijaisena hänen sotilasarvokseen tuli kenraaliluutnantti vuonna 1981. Vuonna 1985 hän siirtyi päällikön sijaiseksi ja myöhemmin päälliköksi Neuvostoliiton tulliin. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1991, juuri ennen Janajevin juntan kaappausyritystä ja Neuvostoliiton loppua.
Suojelupoliisin kylmän sodan ajan historian kirjoittaneen Kimmo Rentolan mukaan peitenimi ”Maurin” eli Supon päällikön Arvo Pentin vuonna 1973 KGB:hen värvännyt Bojarov teki juuri vuonna 1973 KGB:ssa urallaan ratkaisevan hyppäyksen ylöspäin, kyseisen tapauksen siivittämänä. Vitali Bojarov kirjasi raporttiinsa, että ”Mauri” eli Arvo Pentti ”suostui erittäin luottamukselliseen yhteistyöhön KGB:n kanssa Nato-maiden (etenkin USA:n ja Englannin) tiedustelupalvelujen toiminnan paljastamiseksi, kun ne toimivat Suomessa tai Suomesta käsin tarkoituksena vahingoittaa Neuvostoliiton ja Suomen suhteita tai Neuvostoliittoa, sen edustajia ja laitoksia”.
Viivy vielä hetki (Mikko Alatalon albumi)

| Viivy vielä hetki Mikko Alatalo |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1993
 Tyylilaji: Iskelmä
 Levy-yhtiö: K-tel
Mikko Alatalon muut julkaisut
| Puutarha 1993 | Viivy vielä hetki 1993 | Suurimmat hitit 1994 |
Viivy vielä hetki on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1993.
Kappaleet

Tunnetko rakkauden? – 2.16
Viivy vielä hetki – 3.16
Hän hymyilee kuin lapsi – 3.14
Tytöt tahtoo pitää hauskaa – 3.00
Kissanpentu – 3.28
Kännissä kotiin – 3.27
Hyasinttien aika – 2.44
Syli – 3.19
Ihmisen ikävä toisen luo – 4.14
Anna mulle yksi yö – 4.07
Minna – 3.16
Oh deja vu – 2.46
Arriba Gonzales – 3.50
Älä kerro terveisiä Makelle – 3.18
Suojelusenkeli – 2.55
Kiiminkijoki – 3.25
Vilho Lihtonen

Vilho Kustaa Lihtonen (3. heinäkuuta 1889 Lohja – 19. lokakuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Metsähallituksen arvioimisosaston päällikkö 1937–1953, Helsingin yliopiston metsänarvioinnin professori vuodesta 1953. Hän kehitti valtakunnallista laajojen alueiden metsätalouden organisointia varten niin sanotun tuottohakkauslaskelmamenetelmän.
Julkaisuja

Tutkimuksia metsän puuston muodostumisesta, 1943
Piirteitä metsätalouden järejstelyn rakennemuodoista Suomessa, 1944
Valtakunnan metsätalouden järjestely metsiemme poistuman ja tuottohakkausmäärän valossa, 1946
Tutkimuksia hakkuutoiminnan voimaperäisyyden tkeijöistä ja tunnuksista, 1948
Metsätalouden suunnittelu ja järjestely, 1959
Vilho Malin

| Vilho Malin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1865 Kalvola
Kuollut: 11. helmikuuta 1938 Läskelä
Muut tiedot
Uskonto:  Baptismi
Vilho Malin (1865 Kalvola – 11. helmikuuta 1938 Läskelä) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Malin toimi saarnaajana Yhdysvalloissa sekä Suomessa muun muassa Hammaslahdella sekä Tampereen baptistiseurakunnassa. Malin siirtyi Vapaakirkkoon vuonna 1935.
Elämäkerta

Malin tuli uskoon 1800-luvun loppupuolella ja hän liittyi Suomen Baptistikirkkoon ollen yhdyskunnan ensimmäisiä työntekijöitä. Alkuaikoina Malin työskenteli Pohjois-Karjalassa ja hänen työnsä kautta uskoon tuli satoja.
Vuonna 1907 Malin kutsuttiin Yhdysvaltoihin, jossa hänen perheensä asettui Michiganin osavaltioon. Malin toimi viisi vuotta Hancockin suomalaisen baptistiseurakunnan saarnaajana.
Vuonna 1912 Malinit vierailivat Suomessa pitäen kokouksia ympäri maata. Samana vuonna he aloittivat Yhdysvalloissa Fitchburgin baptistiseurakunnan palveluksessa.
Vuonna 1926 Malinit palasivat Suomeen ja hän toimi muun muassa Hammaslahdella. Tampereen seurakunnan saarnaaja Malin oli vuodet 1927–1928. Vuonna 1935 Hammaslahden seurakunta purkautui ja Malinit liittyivät Joensuun vapaaseurakunnan jäseneksi.
Viborg (täsmennyssivu)

Viborg (myös Wiborg) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Viborg, kaupunki ja taajama Tanskassa
Viborgin kunta, kunta Tanskassa
Viborg, Viipurin kaupungin ruotsinkielinen nimi
Wiborg, Viipurissa vuosina 1855–1861 ilmestynyt sanomalehti
Wiborg, suomalainen siipiratashöyrylaiva
S/S Viborg, 1919 rakennettu höyrylaiva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viborg”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Violet Mersereau

Violet Mersereau
Violet Mersereau (2. lokakuuta 1892 – 12. marraskuuta 1975) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi mykkäelokuvien tähtenä, jona hän työskenteli vuosina 1908–1926.
Mersereau syntyi New Yorkissa ja kuoli 83-vuotiaana Plymouthissa, Massachusettsissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Violet Mersereau Wikimedia Commonsissa
Violet Mersereau Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vilho Linnamo

Vilho Linnamo, nimi alun perin Klaus Wilhelm Lindgrén (15. heinäkuuta 1879 Terijoki – 25. lokakuuta 1953) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kauppias, tilanomistaja, tehtailija ja lahjoittaja.
Vilho Linnamon vanhemmat olivat Terijoen rautatieaseman tullivartija Gustaf Adolf Lindgren ja Maria Lovisa Söderström. Hänen vanhempi veljensä oli kauppaneuvos Juho Linnamo, vuoteen 1930 Ernst Johan Lindgren. Linnamon vanhemmat olivat muuttaneet Terijoelle Länsi-Suomesta.
Isän kuoltua Linnamon perhe muutti Terijoelta Jyväskylään. Hän kävi Jyväskylän seminaarin ja sai sieltä päästötodistuksen vuonna 1902. Linnamo oli sitten kansakoulunopettajana Lumivaaran Huhtervussa 16 vuoden ajan. Linnamo oli tänä aikana mukana myös paikallisissa osuustoiminta-, nuoriso- ja maatalousharrastuksissa sekä osallistui Lumivaaran yhteismetsän hankkimiseen. Tämän jälkeen Linnamo oli vielä kuuden vuoden ajan opettajana Viipurin maalaiskunnassa Suurperolla.
Oltuaan 22 vuotta opettajana Linnamo erosi virastaan 1923 ja siirtyi liikealalle ostaen Osuusliike Tuotannolta kauppatalon varastoineen Lempäälän asemalta ja muutti Lempäälään, josta hänen vaimonsa kansakoulunopettaja Olga o.s. Pasi oli kotoisin. Hän perusti Lempäälään kauppaliikkeen ja piti liikettä kymmenen vuoden ajan. Liike menestyi hyvin ja siitä tuli yksi Hämeen suurimpia alallaan. Linnamo oli Lempäälässä mukana kunnan ja seurakunnan luottamustehtävissä ja toimi Kansallis-Osake-Pankin Lempäälän konttorin valvojana. Ennen poismuuttoaan Linnamo myi Lempäälän liiketalonsa Osuusliike Tuotannolle huhtikuussa 1934 ja myi myös liikkeensä tavaravaraston loppuunmyynnissä.
Vuonna 1934 Linnamot ostivat kuvanveistäjä Eemil Halosen myyntiin asettaman Viipurin lähellä Vahvialassa Rakkolanjoen varrella sijainneen Hovinmaan kartanon ja muuttivat sinne asumaan. Vuonna 1939 Linnamo osti Rakkolanjoen kaakelitehtaan ja aloitti siellä kattotiilien ja salaojaputkien valmistuksen. Hän kuului Vahvialassa kunnanvaltuustoon ja seurakunnan valtuustoon. Linnamo kuului myös Maanviljelyskauppa Oy:n johtokuntaan ja oli Karjalan Peruna Oy:n johtokunnan puheenjohtaja.
Talvisodan puhkeaminen pakotti Linnamot lähtemään Hovinmaalta ja asuivat sitten Maaningalla Hussolansaaren kartanossa vuoteen 1946 saakka. Viimeksi he asuivat Hämeenlinnassa. Vilho Linnamo kuoli vuonna 1953 ja hänen puolisonsa Olga Linnamo lokakuussa 1960. Heidät on haudattu Ahveniston hautausmaalle Hämeenlinnaan.
Linnamo oli nuorempana innokas musiikkimies ja hän johti laulukuoroja ja torvisoittokuntia. Hän harrastuksiinsa kuului myös nuorisoseura-asia ja yleinen kansanvalistustyö. Linnamot osallistuivat muun muassa Turun yliopiston ja Suomen Kulttuurirahaston perustamiskeräyksiin ja he tukivat vähävaraisten nuorten opiskelua. Vuonna 1961 perustettiin Linnomoiden testamentin perusteella Olga ja Vilho Linnamon Säätiö, joka jakaa apurahoja ja avustuksia taiteen ja tieteen tekijöille sekä yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Säätiö jakaa joka toinen vuosi Linnamo-kuvataidepalkinnon. Palkinnon sai ensimmäisenä vuonna 2021 helsinkiläinen kuvanveistäjä James Prevett (s. 1977).
Aiheesta muualla

Vilho Linnamon kaupan ilmoitus ja Lempäälän kauppatalon kuva, Aamulehti, 10.07.1932, nro 183, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Violet Jessop

| Violet Jessop |
| --- | --- |
 Violet Jessop Punaisen ristin asussa
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 1887 Bahía Blanca, Argentiina
Kuollut: 5. toukokuuta 1971 (83 vuotta) Great Ashfield, Suffolk
Kansalaisuus:  argentiinalainen , irlantilainen 
Ammatti:  sairaanhoitaja, hyttiemäntä
Violet Constance Jessop (1. lokakuuta 1887 Argentiina – 5. toukokuuta 1971) oli argentiinalaissyntyinen brittiläinen työntekijä, joka työskenteli White Star Line -varustamon kaikilla kolmella Olympic-luokan valtameriristeilijällä. Jessop työskenteli RMS Olympicillä, josta hän siirtyi RMS Titanicille sen haaksirikkoon päättyneen neitsytmatkan ajaksi, sekä näiden alusten sisaraluksella HMHS Britannicilla, kun se upposi onnettomuuden seurauksena.
Työskennellessään White Star Linella hyttiemäntänä Jessop oli mukana vuonna 1911, kun RMS Olympic törmäsi HMS Hawkeen. Samaten hän työskenteli RMS Titanicilla tämän neitsytmatkalla. Titanicilla yli 1 500 matkustajaa kuoli mutta Jessop selvisi hengissä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Jessop työskenteli HMHS Britannicilla sairaanhoitajana, kun laiva osui luultavasti merimiinaan. Hän selvisi tästäkin onnettomuudesta. Britannicilla oli noin 1300 henkeä. Heistä 30 kuoli.
Sodan jälkeen Jessop työskenteli jälleen White Star Linella ja myöhemmin Red Star Linella sekä Royal Mail Linella, jonka palveluksessa hän oli aloittanut työuransa vuonna 1908.
Jessop kuoli 83-vuotiaana vuonna 1971 sydämen vajaatoimintaan.
Aiheesta muualla

Titanic Crew Member Profile: Violet Constance Jessop, Ship Stewardess (Arkistoitu – Internet Archive)
Verdal

Verdalin kunnan alueella käytiin kuuluisa Stiklestadin taistelu. Kuvassa näyttelijöitä esittämässä Olavia ja hänen joukkojaan vuonna 2010.
Verdal on Norjan kunta Trøndelagin läänissä.
Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Steinkjer, Inderøy ja Snåsa sekä etelässä Meråker ja Levanger. Idässä kunta rajoittuu Ruotsiin.
Verdalin hallintokeskus on Verdalsøra. Muita taajamia ovat Lysthaugen, Trones, Forbregd/Lein ja Vuku.
Verdalissa on paljon maataloutta.
Media

Paikallislehti Innherred ilmestyy kolmesti viikossa.
Kuvia

Stiklestadin kirkko
Vinnen kirkko
Vukun kirkko
Verdalin asema Nordlandin radan varrella.
Verdalissa syntyneitä

Johannes Brun (1832–1890), näyttelijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verdal Wikimedia Commonsissa
Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik
Selbu
Skaun
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Ørland
Åfjord
Norjan läänit | Norja
Verónica Cepede Royg

| Verónica Cepede Royg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Paraguay
Tennispelaaja
Pituus:  163 cm
Paino:  62 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  1 311 844 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  128. (7.7.2014)
Voitot/tappiot:  392–263
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2018)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2017)
Wimbledon:  1. kierros (2017, 2018)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  95. (21.3.2016)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  179–95
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Verónica Cepede Royg (s. 21. tammikuuta 1992 Asunción) on paraguaylainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 128 heinäkuussa 2014. Hän on voittanut urallaan 14 ITF-turnausta kaksinpelissä ja 21 nelinpelissä.
Junioriurallaan Cepede Royg oli parhaimmillaan maailmanlistan yhdestoista. Vuonna 2012 hänet kutsuttiin kilpailemaan Lontoon olympialaisiin. Siellä hän hävisi avauskierroksella Varvara Lepchenkoa vastaan. Cepede Royg saavutti nelinpelin turnausvoiton Rio de Janeirossa helmikuussa 2016 María Irigoyenin kanssa.
Aiheesta muualla

Verónica Cepede Royg WTA:n sivuilla
Verónica Cepede Royg ITF:n sivuilla
Vuosisadan rakkaustarina

Vuosisadan rakkaustarina voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Vuosisadan rakkaustarina, Märta Tikkasen romaani vuodelta 1978
Vuosisadan rakkaustarina, SIG-yhtyeen vuonna 1982 julkaistu studioalbumi
”Vuosisadan rakkaustarina”, SIG:n musiikkikappale
Vuosisadan rakkaustarina, Ilkka Jääskeläisen studioalbumi
Vuosisadan rakkaustarina, Aikakone-yhtyeen studioalbumi
Vuosisadan rakkaustarina, Aku Ankan taskukirja
Vuosisadan rakkaustarina, Charles Jarrottin ohjaama elokuva vuodelta 1988
Vuosisadan rakkaustarina, Diane Kurysin ohjaama elokuva vuodelta 1999
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vuosisadan rakkaustarina”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Verónica Forqué

Verónica Forqué (2019)
Verónica Forqué Vázquez-Vigo (1. joulukuuta 1955 – 13. joulukuuta 2021) oli espanjalainen näyttelijä. Hän näytteli esimerkiksi Pedro Almodóvarin elokuvissa Mitä olen tehnyt ansaitakseni tämän?!! ja Kika.
Forqué aloitti elokuvauransa isänsä José María Forquén elokuvissa 1970-luvun alussa. Laajasti tunnetuksi hän nousi kuitenkin 1980-luvun komediaelokuvista. Hänen läpimurtoroolinsa oli Pedro Almodóvarin elokuvassa Mitä olen tehnyt ansaitakseni tämän?!! (1984). Forqué oli 1980- ja 1990-luvuilla Espanjan suosituimpia komedianäyttelijöitä.
Forqué voitti vuonna 1987 ensimmäisen Goya-palkintonsa elokuvasta Viattomuuden aika. Seuraavana vuonna hänet palkittiin ensimmäisenä naisnäyttelijänä kahdella Goyalla, kun hän sai parhaan naispääosan palkinnon elokuvasta La vida alegre ja parhaan naissivuosan palkinnon elokuvasta Moros y cristianos. Forquén neljäs Goya tuli elokuvasta Kika (1993).
Forqué oli tuomariston jäsenenä San Sebástianin elokuvajuhlilla 2005.
Forqué kuoli joulukuussa 2021 tehtyään itsemurhan kotonaan Madridissa.
Aiheesta muualla

Verónica Forqué Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Victor de Behr

| Mitalit> Maa:   Belgia.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Belgia.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Belgia.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Belgia> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Victor de Behr oli belgialainen vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä lajissa hopeaa saaneeseen Brussels Swimming and Water Polo Clubiin.
Vuosisadan dieetti

| Vuosisadan dieetti: Ruokavalio hyvänolon perustana> Food Combining for Health: A new look at the Hay system.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Doris Grant ja Jean Joice
Kieli:  englannin kieli
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Healing Arts Press
Julkaistu:  1985
Sivumäärä:  248
ISBN:  978-0892813483
Suomennos
Suomentaja:  Anna-Liisa Kuusela
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1989
Sivumäärä:  246
ISBN:  951-23-3543-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vuosisadan dieetti: Ruokavalio hyvänolon perustana on Doris Grantin ja Jean Joicen kirjoittama kirja, joka käsittelee ruoka-aineiden terveysvaikutuksia ns. Hay-järjestelmän kautta. Kirjassa on myös lukuisia reseptejä; pääruokia, keittoja ja jälkiruokia. Hayn järjestelmässä on viisi tärkeää sääntöä ja niistä ensimmäisen mukaan tärkkelystä ja sokeria ei pidä syödä samalla aterialla kuin valkuaisaineita ja happamia hedelmiä. Ideologiassa peruna on nostettu pääruoaksi yhdessä kasvisten ja salaattien kanssa. Lisäksi kirjassa on luettelo happoa tai emästä tuottavista ruoka-aineista.
Victor de Sabata

Victor de Sabata vuonna 1955.
Victor de Sabata (10. huhtikuuta 1892 Trieste – 11. joulukuuta 1967 Santa Margherita Ligure) oli italialainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän tuli tunnetuksi varsinkin oopperakapellimestarina (mm. Giuseppe Verdi, Giacomo Puccini, Richard Wagner), mutta hän levytti myös muunlaista musiikkia, kuten Ludwig van Beethovenin sinfonioita. Hänen omia sävellyksiään ei nykyään tunneta paljonkaan.
Sabata syntyi Triestessä, aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja muutti perheineen Milanoon vuosisadan vaihteessa. Hänestä tuli vuonna 1918 Monte Carlon oopperan johtaja, ja myöhemmin hän toimi yli kahdenkymmenen vuoden ajan Milanon La Scalan musiikillisena johtajana.
Varsinkin toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Sabatan kansainvälinen maine koheni: hän vieraili muiden muassa brittiläisten ja yhdysvaltalaisten orkesterien kapellimestarina. Hän koki 1950-luvulla sydäninfarktin ja kuoli 75-vuotiaana joulukuussa 1967.
Victor d’Arcy

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Victor d’Arcy (vasemmalla) vuonna 1920. |  Victor d’Arcy (vasemmalla) vuonna 1920. |  Victor d’Arcy (vasemmalla) vuonna 1920. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | 4 × 100 m |  |
Victor Henry Augustus ”Vic” d’Arcy (30. kesäkuuta 1887 – 12. maaliskuuta 1961) oli brittiläinen yleisurheilija, joka voitti kultaa 4 × 100 metrin juoksussa olympialaisissa 1912.
Tukholman olympialaisissa pääsi 100 ja 200 metrillä välieriin asti, mutta 4 × 100 metrin juoksussa hän oli voittamassa olympiakultaa ajalla 42,4. Brittein joukkue voitti muun muassa maailmanennätysmaan ja suurimman suosikin Saksan.
Olympialaisissa 1920 d’Arcy pääsi jälleen semifinaaleihin. Hän oli myös mukana juoksemassa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka jäi neljänneksi.
Veräjälaakso

| Veräjälaakso> Grinddal |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Veräjälaakso korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Pohjoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  287
Pinta-ala:  0,33 km² 
Väkiluku:  1 372 (2019)
Väestötiheys:  4157 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa Oulunkylän kaupunginosaa
Postinumero(t):  00650
Lähialueet:  Patola, Pukinmäki, Pihlajisto, Veräjämäki, Viikinmäki
Veräjälaakso (ruots. Grinddal) on Oulunkylän kaupunginosan osa-alue  Helsingissä.
Veräjälaakso rajoittuu lännessä päärataan ja Patolaan, pohjoisessa Pukinmäkeen, idässä Pihlajistoon ja etelässä Veräjämäkeen. Vantaanjoki muodostaa luonnollisen rajan Pukinmäen ja Pihlajiston suunnissa. Kerrostaloista koostuvan asuinalueen ja Vantaanjoen välissä sijaitsee Oulunkylän siirtolapuutarha.
Veräjälaaksossa asuu noin 1 400 asukasta (1.1.2013), ja vuonna 2011 alueella oli 71 työpaikkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veräjälaakso Wikimedia Commonsissa
Oulunkylän kotisivut
Veräjälaakso Googlen satelliitista. Aluetta rajaa lännessä päärata ja idässä Vantaanjoki.
Vseslav

Vuonna 2005 Valko-Venäjällä lyöty muistoraha
Vseslav (ven. Всеслав Брячиславич, Vseslav Brjatšislavitš; valkoven. Усясла́ў Брачысла́віч, Usjaslau Bratšislavitš   n. 1039–1101) oli Polotskin ruhtinaskunnan kuuluisin ruhtinas. Hän oli maansa johdossa yli viidenkymmenen vuoden ajan, vuodesta 1044 kuolemaansa asti. Hänen valtakuntansa sijaitsi nykyisellä Valko-Venäjällä Pihkovan kaakkoispuolella, ja se oli käytännössä Kiovan Venäjän vasallivaltio. Vseslav toimi myös jonkin aikaa Kiovan suuriruhtinaan kanssahallitsijana Izjaslav I:n rinnalla 1068–1069.
Vitali Fridzon

| Vitali Fridzon |
| --- | --- |
 Fridzon vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vitali Valerjevitš Fridzon
Syntynyt: 14. lokakuuta 1985 (ikä 38) Klintsy, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  196 cm
Paino:  82 kg
Nyk. joukkue:   Himki BK
Sarja:  PBL
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2001–2004 2004–:   Standart Toljatti  Himki BK
Maajoukkueet
:   Venäjä
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 2012 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Liettua 2011 |  |  |
Vitali Valerjevitš Fridzon (ven. Виталий Валерьевич Фридзон, s. 14. lokakuuta 1985 Klintsy, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Fridzon voitti Venäjän maajoukkueessa EM-pronssia vuonna 2011 ja olympiapronssia Lontoossa 2012. Olympiamitali oli Venäjän ensimmäinen miesten koripallossa. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Fridzon ja Venäjä olivat yhdeksänsiä. Seuratasolla Fridzon on voittanut VTB United-liigan vuonna 2011 ja Venäjän cupin vuonna 2008. ULEB Eurocupin mestaruuden Fridzon voitti vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vitali Fridzon Wikimedia Commonsissa
Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2011
4 Vorontsevitš |
5 Mozgov |
6 Bykov |
7 Fridzon |
8 Šved |
9 Šаbаlkin |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt
Venäjän joukkue – Kesäolympialaiset 2012
4 Šved |
5 Mozgov |
6 Karasjov |
7 Fridzon |
8 Kaun |
9 Voronov |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt
Venäjän väliaikainen hallitus

Väliaikaisen hallituksen vaakuna
Venäjän väliaikainen hallitus oli Venäjän tasavallan hallituksena vuonna 1917. Se syntyi helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, kun viimeinen keisari Nikolai II painostettiin luopumaan keisariudestaan, jota hänen veljensä suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov kieltäytyi ottamasta vastaan. Pietarissa toimivaa väliaikaista hallitusta johti ensin ruhtinas Georgi Lvov ja suurin osa ministereistä oli liberaaleja perustuslaillisdemokraatteja (”kadettipuolue”). Heinäkuussa hallituksen johtoon nousi sosialistivallankumouksellinen (”eserrä”) Aleksandr Kerenski, joka hallitsi lopulta käytännössä diktaattorina.
Väliaikainen hallitus toteutti sananvapauden ja muut kansalaisoikeudet, lakkautti kuolemanrangaistuksen, vapautti poliittiset vangit (muun muassa bolševikit ja suomalaiset kalterijääkärit sekä P. E. Svinhufvudin), jne., mutta se myös jatkoi erittäin epäsuosittua ensimmäistä maailmansotaa Saksaa vastaan, mikä murensi hallituksen suosion. Heinäkuun sotilas- ja työläiskapinan jälkeen liberaalit aateliset luopuivat vallasta Kerenskin hyväksi. Bolševikit kaatoivat Kerenskin väliaikaisen hallituksen lokakuun vallankumouksessa marraskuussa 1917, mikä johti lopulta sosialistisen Neuvostoliiton syntyyn.
Suomessa väliaikainen hallitus muistetaan sortokauden päättämisestä sekä eduskunnan hajotuksesta 31. heinäkuuta 1917.
Hallituksen tärkeimmät aikaansaannokset

Väliaikaisen hallituksen aikana Venäjän hallitusmuoto muuttui keisarikunnasta tasavallaksi. Se antoi vapaamielisen julistuksen, joka poisti muun muassa uskontoon perustavan syrjinnän ja kuolemanrangaistuksen sekä palautti Suomelle sillä ennen vuotta 1899 olleet oikeudet. Samalla se muutti joidenkin kuvernementtien asemaa autonomisemmaksi vaihtamalla Nikolai II:n nimittämiä kuvernöörejä ja nimittämällä kuvernementtikomissaareiksi henkilöitä, joilla saattoi olla myös paikallista kannatusta. Näin esimerkiksi Pietari I:n aikana suuren Pohjan sodan jälkeen 1721 perustettu Eestinmaan kuvernementti sai kuvernementtikomissaarikseen Virossa suositun poliitikon Jaan Poskan. Käytäntö enteili ajatuksena oppositiossa elänyttä ajatusta muodostaa yhtenäisvaltio Venäjästa Venäjän federaatio, liittovaltio, jossa joillain kansallisilla Venäjän alueilla olisi jonkin tasoista autonomiaa, kuten Puolan kuningaskunnalla oli ollut tai kuten Suomen suuriruhtinaskunnalla oli.