stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hitukääpiökoi

| Hitukääpiökoi |
| --- | --- |
 toukan syömäjälki
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kääpiökoimaiset Nepticuloidea
Heimo::  Kääpiökoit Nepticulidae
Alaheimo::  Nepticulinae
Suku::  Stigmella
Laji::  magdalenae
Kaksiosainen nimi
 Stigmella magdalenae  Klimesch, 1950 
Katso myös
   Hitukääpiökoi Wikispeciesissä   Hitukääpiökoi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hitukääpiökoi (Stigmella magdalenae) on erittäin pieni kääpiökoiden heimoon kuuluva perhoslaji. Se on Suomen pienikokoisin perhonen, joskaan tämä asema ei ole kiistaton. Ulkonäöltään ja toukan syömäjäljen osalta samankaltainen laji on pikkukääpiökoi (Stigmella nylandriella).
Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuinen perhonen on väriltään tasaisen kellertävän ruskeanharmaa, hieman kiiltävä ja sen siipien kärkiväli on 3,9–4,6 mm. Etusiiven kärkiosassa siipisuomut ovat tummakärkisiä. Siipiripset ovat yksivärisen ruskeat. Päälaella on koiraalla kellertävä, naaraalla ruskehtava tupsu. Tuntosarvet ovat pituudeltaan puolet etusiiven pituudesta ja niiden tyvessä on valkoinen suomutupsu.
Toukka on väriltään vihreä.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys yltää Länsi- ja Keski-Euroopasta Keski-Venäjälle. Se on Etelä- ja Keski-Suomessa yleinen, mutta hyvin pienen koon takia itse perhosta on vaikea löytää. Levinneisyyden pohjoisraja ulottuu Pohjois-Pohjanmaalta Pohjois-Karjalaan, mutta pohjoisempaakin on yksittäishavaintoja. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta kesäkuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat

Kosteissa metsiköissä elävä perhonen. Naaras munii lehden alapinnalle ja toukka elää heinä-elokuussa lehtimiinaajana kovertaen vähitellen levenevää käytävää, yleensä lehden reunoja pitkin, joskus lehtisuonia pitkin. Käytävä on leveimmillään noin 2 mm:n levyinen ja ulostevana jatkuu koko miinan pituudelta.
Ravintokasvi

Toukka elää kotipihlajan (Sorbus aucuparia) ja ilmeisesti muutamien muiden ruusukasvien lehtien sisällä.
Aiheesta muualla

microlepidoptera.nl (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)
Bladmineerders.nl (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)(englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1759035  Wikispecies: Stigmella magdalenae  BioLib: 44562  BOLD: 343784  CoL: 52M5W  EoL: 960120  EUNIS: 298339  Fauna Europaea: 431859  Fauna Europaea (new): f5804a67-bc93-4092-a54a-294f4c37df14  GBIF: 5102448  iNaturalist: 522446  IRMNG: 10608104  LepIndex: 136402  LoB: 4873  NBN: NBNSYS0100005606  NCBI: 1927241  Observation.org: 25440  Open Tree of Life: 3030860  PPE: stigmella-magdalenae  Laji.fi: MX.58564
Hitlerjugend

| Hitler-nuoret> Hitlerjugend |
| --- | --- |
 Hitlerjugendin lippu
Perustettu:  4. heinäkuuta 1926
Lakkautettu:  10. lokakuuta 1945
Tyyppi:  nuorisojärjestö
Kotipaikka:   Saksa
Päämaja:  Kaufhaus Jonas, Berliini
Jäsenet:  8 milj. (1940)
Viralliset kielet:  saksa
Johtaja:  Reichsjugendführer
Kattojärjestö:  Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hitlerjugend (suom. Hitler-nuoret, lyhenne HJ) oli Saksan kansallissosialistisen puolueen perustama nuoriso-organisaatio, jonka tehtävänä oli kouluttaa saksalaista nuorisoa kansallissosialistiseen ideologiaan sopivaksi. Järjestö korosti sotilaallisuutta, terveitä elämäntapoja ja tottelevaisuutta.
Historia > Alkuvuodet

Hitlerjugendin juuret olivat Jugendbund der NSDAP:ssa (lyhenne JdN, ’NSDAP:n nuorisoliitto’), joka perustettiin maaliskuussa 1922 ja kokoontui ensi kertaa saman vuoden toukokuussa. Se oli tarkoitettu ainoastaan 14–18-vuotiaille pojille, joista 14–16-vuotiaat järjestäytyivät Jungmannschafteniin ja vanhemmat Jungsturm Adolf Hitleriin. Organisaatiota valvoi SA ja sitä johti aluksi Adolf Lenk.
JdN romahti oluttupavallankaappauksen epäonnistuttua ja Adolf Hitlerin jouduttua vankilaan. Tilalle perustettiin muita korvaavia nuorisoryhmiä kuten Grossdeutsche Jugendbewegung ja Schilljugend. Edellä mainittu nimettiin vuonna 1926 Hitlerjugendiksi.
Vuonna 1928 Hitlerjugendiin perustettiin 10–14-vuotiaille pojille oma ryhmä, jota alkuun kutsuttiin Deutsch Knabenschaftiksi, sittemmin nimellä Deutsche Jungvolk in der Hitler-Jugend. Tytöille perustettiin vuonna 1929 oma osastonsa, jota kutsuttiin alkuun nimellä Schwesternschaft der Hitler-Jugend ja vuodesta 1930 Bund Deutscher Mädeliksi. Staatsjugend oli nuorten järjestöjen yläjärjestö.
Vuonna 1931 perustettiin uusi virka, Reichsjugendführer (valtakunnannuorisojohtaja), johon nimitettiin Baldur von Schirach, jonka alaisuuteen Hitlerjugend asetettiin. 
Toukokuussa 1932 Hitlerjugend erotettiin SA:n komennosta, mutta Weimarin tasavallan hallinto kielsi kesäkuussa molempien ryhmittymien toiminnan.
Historia > Kansallissosialistien valtaannousu

Kun kansallissosialistit nousivat valtaan, muut oikeistolaiset nuorisoryhmät sulautettiin Hitlerjugendiin. Vuodesta 1936 kaikki muut nuorisoryhmät olivat kiellettyjä. Hitlerjugendin jäsenyydestä tehtiin vuonna 1936 pakollinen koko nuorisolle. Vuonna 1941 pakollisuuden ikäraja laskettiin kymmeneen vuoteen.
Toisen maailmansodan aikana ryhmittymä teki asevoimiin kutsuttujen miesten töitä, miehitti ilmapuolustusta ja koulutti sotilaita armeijaan ja SS:ään. Liittoutuneiden joukkojen edetessä sodan lopussa Saksaan Hitlerjugendin riveistä värvättiin lisäjoukkoja yhä nuorempien joukosta. Berliinin taistelussa jo suurin osa saksalaisista joukoista koostui Hitlerjugendista.
Historia > Järjestön lakkauttaminen

Sodan päätyttyä Hitlerjugend lakkautettiin. Silloisen Hitlerjugendin jäsenyys on kuitenkin ollut pakollisesta luonteestaan huolimatta raskas taakka monelle siihen kuuluneelle saksalaiselle.
Sinimustat ja Hitlerjugend

Suomessa oikeistoradikaali Lapuan liikettä ja IKL:ttä myötäillyt poliittinen nuorisojärjestö sinimustat otti vaikutteita Italian fasistien lisäksi myös Saksan kansallissosialisteilta. Kulttuurisuhteita pidettiin yllä etenkin Saksan Hitlerjugendin kanssa, jolta otettiin runsaasti vaikutteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hitlerjugend Wikimedia Commonsissa
Hitlerjugendin fanfaariryhmä vuonna 1933.
Natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels tervehtii rintamalle lähtevää 16-vuotiasta Hitlerjugendiin kuuluvaa Willi Hübneria 15. maaliskuuta 1945.
Paavo Honkajuuri

| Paavo Honkajuuri |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1914 Helsinki
Kuollut: 15. maaliskuuta 2001 (86 vuotta) Helsinki
Arvonimi: vuorineuvos
Muut tiedot
Yritys:  Rauma-Repola
Asema:  pääjohtaja
Tutkinnot:  Teknillinen korkeakoulu (1938)
Vanhemmat:  Mauri Honkajuuri Helmi Tähtinen
Sukulaiset:  Eeva Honkajuuri (sisko) Jaakko Honkajuuri (veli), Erkki Honkajuuri (veli), Leena Honkajuuri (sisko)
Paavo Mikko Honkajuuri (26. marraskuuta 1914 Helsinki – 15. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen teollisuusjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri.
Honkajuuren vanhemmat olivat Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja Mauri Honkajuuri ja näyttelijä Helmi Tähtinen ja puoliso vuodesta 1941 Hilkka Annikki Hirvonen. Honkajuuri kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1932 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneenrakennuksen opintosuunnalta vuonna 1938. Hän toimi insinöörinä Rauma Oy:n sellutehtaalla vuosina 1938–1943, Rauma-Raahe Oy:n pääinsinöörinä vuodesta 1943, toimitusjohtajana 1948–1951 ja Rauma-Repola Oy:n pääjohtajana vuosina 1951-1976 ja hallituksen päätoimisena puheenjohtajana vuosina 1976–1981.
Honkajuurella oli lukuisia luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Pohjolan Voiman hallituksen puheenjohtaja, Teollisuuden Voiman, Kansallis-Osake-Pankin ja Rautaruukin hallintoneuvostojen jäsen, Suomen Höyrylaiva Oy:n hallintoneuvoston jäsen (puheenjohtaja vuosina 1977–1985), Lännen Tehtaat Oy:n johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1951–1983, Suomen ulkomaankauppaliiton hallituksen puheenjohtaja vuosina 1957–1960, Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin puheenjohtaja vuosina 1959–1980, Metsäteollisuuden Keskusliiton hallituksen puheenjohtaja vuosina 1968–1976, Metsäteollisuuden Työnantajaliiton hallituksen jäsen sekä Tekniikan edistämissäätiön hallituksen puheenjohtaja.
Honkajuuri toimi myös Suomen Golfliiton ja Jääkiekkoliiton puheenjohtajana ja oli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuosina 1967–1981. KOK palkitsi hänet Olympic Order -tunnustuksella vuonna 1982. Suomen Golfliitto kutsui Honkajuuren kunniapuheenjohtajakseen vuonna 1981.
Honkajuuri sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1961. Hän oli Suomen olympiakomitean ja SVUL:n kunniajäsen. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeniluutnantti.
Herman Holmberg

Herman Wilhelm Holmberg (käytti Saksassa peitenimeä Hoffman) (12. heinäkuuta 1877 Espoo – 28. maaliskuuta 1949) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Henrik Wilhelm Holmberg ja Amanda Matilda Weckström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aino Aleksandra Aaltosen kanssa.
Opinnot

Holmberg kävi kansakoulun ja suoritti Helsingin merikoulussa alaperämiestutkinnon vuonna 1901 ja perämiestutkinnon vuonna 1903 sekä merikapteenintutkinnon vuonna 1906.
Jääkärikausi

Holmberg palveli useilla Suomen höyrylaiva osakeyhtiön laivoilla toisena ja ensimmäisenä perämiehenä vuosina 1906–1914 ja oli höyrylaiva S/S Castorin ensimmäisenä perämiehenä kun ensimmäinen maailmansota alkoi ja alus takavarikoitiin Bremenissä ja hän itse tuli internoiduksi. Hänen onnekseen hänelle tuli mahdollisuus päästä vapauteen liittymällä vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Holmberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi ampumatarvikeupseeriksi 12. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin huhtikuussa 2. Jääkärirykmentin intendentiksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja sotatoimiin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Holmberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Hän toimi rykmentissä 7. komppanian nuorempana upseerina. Armeijasta hän erosi 5. marraskuuta 1918 ja siirtyi 4. huhtikuuta 1919 Merenkulkuhallituksen palvelukseen, jossa hänet sijoitettiin varastokonttorin varastonhoitajaksi. Hänet haudattiin Espoon tuomiokirkon hautausmaalle.
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Aarne Aartio

Aarne Aleksander Aartio (sukunimi aik. Andström; 21. tammikuuta 1909 Somero – 24. huhtikuuta 1984) oli suomalainen kirjailija ja kirkkomuusikko.
Aartio työskenteli musiikinopettajana, kuoronjohtajana ja kanttori-urkurina. Vuosina 1957–1972 hän oli Kalevan seurakunnan kanttori-urkuri Tampereella. Aartio toimi Suomen Kirkkomusiikkiliiton puheenjohtajana 1961–1972. Hän oli myös Suomen Kanttorikuoron puheenjohtaja (1953–1962). Vuodelta 1973 on Aartion omaelämäkertateos Huuliharpusta urkuihin. Aartio sai vuonna 1951 director cantus -arvonimen.
Teoksia

Huuliharpusta urkuihin. Loimijoki-teos, Loimaa 1973
Lossikapula : romaani. Loimijoki-teos, Loimaa 1980
Homelin rautatieasema

| Homelin rautatieasema   Вакзал Гомель, Вокзал Гомель |
| --- | --- |
 Homelin (Gomelin) rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  52°25′50.7″N, 030°59′27.7″E
Osoite:  ven.  Привокзальная площадь, д.З, 246017, г. Гомель,, Rautatientori 3, 246017 Gomel, Valko-Venäjä) 
Kunta:  Homel
Valtio:  Valko-Venäjä
Avattu:  1893
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Valko-Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  maan sisäisiä kaukojunia kaikkiin maakuntakeskuksiin, joista osa Minskin kautta; aseman kautta junavuoroja myös ulkomaille/-lta mm. Venäjälle, Ukrainaan ja Liettuaan
Paikallisjunat:  useisiin kaupunkeihin (alueellinen junaverkosto): Buda-Kašaljova, Žlobin; Rahatšou; Mahiljou; Svetlahorsk; Dobruš; Retšytsa, Vasilevitšy, H’oiniki, Kalinkavitšy, Žytkavitšy
Tavaraliikenne:  runsasta
Vaihtoyhteydet:  kaupungin linja-autoasema 400 m pohjoiseen; useat paikallisliikenteen bussit ja johdinautot (trollikat) sekä reittitaksit kulkevat rautatieaseman edustalta
Pysäköinti:  aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä (24h) 
 Paikallisjunaliikenteen asemarakennus pääaseman vieressä
Homelin rautatieasema eli Gomelin rautatieasema (valkoven.  Вакзал Гомель, ven.  Вокзал Гомель) on tärkeä  Valko-Venäjän rautateiden väli- ja risteysasema Valko-Venäjän toiseksi suurimmassa kaupungissa Homelissa (Gomel).
Homelin asema sijaitsee Homelin kantakaupungissa.
Asemalta kulkee kaukojunia muihin Valko-Venäjän maakuntakeskuksiin sekä ulkomaille, mm. Ukrainaan, Venäjälle ja Liettuaan. Paikallisjunaliikenne on kattava ja ulottuu lähikaupunkeihin niin idässä (Dobruš), pohjoisessa (Buda-Kašaljova, Žlobin, Rahatšou, Mahiljou, Svetlahorsk) kuin lännessäkin (Retšytsa, Vasilevitšy, H’oiniki, Kalinkavitšy, Žytkavitšy).
Marssi Minskin junille

Asemalla on jatkunut jo vuosia perinne soittaa aseman kovaäänisistä neuvostoaikainen marssi Slaavittaren jäähyväiset (ven. Прощание Славянки), kun henkilöjuna lähtee Gomelin asemalta pääkaupunki Minskiin.lähde?
Aiheesta muualla

Gomelin rautatieasemasta (englanniksi)
Вокзал Станция Гомель: Новости - Gomelin rautatieaseman uutisia (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valko-Venäjän rataverkon kartta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (karttavalikon kautta) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Aikatauluhaku Gomelin asemalle: saapuvat ja lähtevät henkilöliikenteen junat (englanniksi) (poezda.net)
Neuvostoaikainen marssi (ven. Прощание Славянки, Jäähyväiset slaavittarelle), joka soitetaan Gomelin asemalla Minskin junan lähtiessä (youtube.com)
Hoosianna (virsi)

| Hoosianna (virsi) |
| --- | --- |
säveltäjä:  G. J. Vogler
suomentaja:  tuntematon 1871
virsikirjan numero:  1
virsikirjaan:  1986
Hoosianna on Georg Joseph Voglerin vuonna 1795 säveltämä alkujaan kuorolle tarkoitettu laulu, jonka sanat ovat peräisin Matteuksen evankeliumin jakeesta 21:8. Sävelmä on tullut erittäin tunnetuksi Suomessa ja Ruotsissa, ja se esiintyy nykyisin myös Norjan virsikirjassa. Sävelmä oli rytmisesti alkujaan marssi, ja sen ensiesitys tapahtui Tukholmassa vuonna 1795.
Hoosiannan ensiesitys tapahtui vuonna 1795 Tukholmassa toukokuun 3. päivä pidetyssä Hovikapellin, oopperaorkesterin leskikassan hyväntekeväisyyskonsertissa. Aluksi teoksen nimi oli ”Marche” (marssi), ja esitysnopeus oli larghetto. Seuraavana vuonna se liitettiin osaksi kärsimysajan musiikkia ”Flera händelser, utdrgne ur vår Herres och Frälsares lidandes Historia” nimellä ”Chorus af Isarels barn”, jolloin se esitettiin Sta Claran kirkossa palmusunnuntaina 20. maaliskuuta.
Uppsalan tuomiokirkon urkuri J. A. Josephson oli musiikkilehdessään Zion 1867 julkaissut Voglerin Hoosianna-hymnin, ja siitä tuli Ruotsissa vähitellen yksi kirkkokuorojen suosituimmista numeroista. Suomessa Hoosianna-hymni esitettiin todennäköisesti ensimmäisen kerran Turussa vuonna 1797. Suomenkielisenä sen julkaisi ensimmäisenä Jyväskylän seminaarin musiikinopettaja Erik August Hagfors vuonna 1871 toimittamassaan kokoelmassa Suomalainen lauluseppele. Richard Faltin sävelsi hymniin juhlavan alkusoiton 1800-luvun lopulla. Hoosianna-hymniä on 1800-luvulta lähtien laulettu kirkoissa ensimmäisen adventtisunnuntain jumalanpalveluksessa, alkujaan kuorolauluna. 1900-luvun jälkipuoliskolla yleistyi tapa, että seurakunta yhtyy tähän riemulauluun. Sitä on yleisesti laulettu myös Suomen kouluissa aamunavauksessa ensimmäistä adventtisunnuntaita edeltävänä perjantaina (1970-luvun alkuun saakka lauantaina). Vuodesta 1986 lähtien se on myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virtenä numero 1. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 105
Toivo Honkaniemi

Toivo Honkaniemi
Toivo Nikolai Honkaniemi (7. kesäkuuta 1908 Alahärmä – 14. tammikuuta 1995 Lahti) oli Mannerheim-ristin ritari numero 149. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 20. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Honkaniemi on haudattu Lahteen, Levon hautausmaalle .
Hopeakuore

| Hopeakuore |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Sillikuorekalat Argentiniformes
Heimo::  Sillikuoreet Argentinidae
Suku::  Argentina
Laji::  sphyraena
Kaksiosainen nimi
 Argentina sphyraena  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Hopeakuore Wikispeciesissä   Hopeakuore Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopeakuoreen levinneisyys kartalla
Hopeakuore (Argentina sphyraena) on sillikuoreisiin kuuluva kalalaji, jota tavataan pääasiallisesti Atlantin Euroopan puoleisilla rannikoilla ja Välimerellä.
Hopeakuore on 20–27 cm:n mittainen. Se elää 100–700 metrin syvyydessä ja kutee kesä- ja lokakuussa.
Hopeakuore syö ravinnokseen äyriäisiä, matoja, nilviäisiä ja muita pohjaeläimiä . Kala mainitaan kurkunhajuiseksi.
Kåre Holt

| Kåre Holt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1916 Våle, Vestfold, Norja
Kuollut: 15. maaliskuuta 1997 (80 vuotta) Holmestrand, Vestfold, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kåre Holt, (Kristiansen) (27. lokakuuta 1916 Våle, Vestfold, Norja – 15. maaliskuuta 1997 Holmestrand, Vestfold, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän oli viimeisiä merkittäviä norjalaisia työläiskirjailijoita.
Holt oli läheisesti kytköksissä Norjan sosialidemokraattiseen työväenliikkeeseen, ja häntä pidettiin Arbeiderpartietin hovirunoilijana. Useimmat hänen romaaninsa käsittelivät historiallisia aiheita ja niissä sekoittui fiktioon tosipohjaista aineistoa. Hänen kirjailijantyölleen oli keskeistä eettisten ongelmien ja vastuun ja valinnan käsittely yhteiskunnallisissa yhteyksissä. Holt kirjoitti myös lapsille ja nuorille.
Holt sai poliittisen herätyksen jo varhain. Hän työskenteli nuorena Vestfold Arbeiderbladin toimittajana. Hänen ensimmäinen novellinsa ilmestyi Arbeidermagasinetissa 1935. Paria nuorisoromaania ja romanttista kertomusta Spillemann og kjøgemester ilmestyi 1945 Udåden, jossa hän pohti ensimmäisen kerran syyllisyyden ja vastuun ongelmaa. Hänen ensimmäinen merkittävä romaaninsa oli Det store veiskillet (1949). Se on kokeellinen romaani, ja sitä on pidetty varhaisena esimerkkinä eksistentialismin vaikutuksesta norjalaiseen kirjallisuuteen. Hän on sanonut itse, ettei kirjoittaessaan tuntenut eksistentialismia.
Holtin ensimmäinen selvästi poliittinen romaani Mennesket ved en grense ilmestyi 1954, mutta siinäkin hän käsittelee yksilön eettistä vastuuta. Hänen päätyökseen muodostuu työväenluokan sankaritaru, trilogia Det stolte nederlag, Storm ved morgenstjerne ja Opprørere ved havet (1956–1960), jossa hän käsittelee työväenliikkeen historiaa. Holtin toinen päätyö on historiallinen trilogia kuningas Sverrestä, Mannen fra utskjæret, Fredløse menn ja Hersker og trell. Hän kuvaa Sverren kyyniseksi ja karkeaksi ihmiseksi. Teoksessa on hyvin väkivaltaisia jaksoja, joilla hän tahtoo osoittaa että väkivalta synnyttää väkivaltaa ja valta pilaa ihmisen. Sen jälkeen hän kirjoitti useita saagojen aikaan sijoittuvia romaaneja. 1970-luvun jälkipuoliskolla Holtin tuotantoon tuli omaelämäkerrallisia piirteitä.
Suomennetut teokset

Karkuteillä: seikkailuja tattareitten ja maantieritareitten parissa, suomentanut Å. Londén. Helsinki: Lehtipaino, 1947.
Maan ja taivaan poika (Sønn av jord og himmel, 1978), suomentanut Karl-Johan Ahlsved. Hki: Kirjaneliö, 1981 ISBN 951-600-558-6.
Palkinnot ja tunnustukset

Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur 1948, teoksesta Cleng Peerson og Nils med luggen
Kritikerprisen 1954, teoksesta Mennesker ved en grense
Språklig samlings litteraturpris 1966
Gyldendals legat 1967
Sarpsborg-palkinto 1967
Vestfold fylkeskommunes Kunstnerpris 1969 (første mottaker)
Dobloug-palkinto 1970
Sproing-palkinto 1991, teoksesta Kristina av Tunsberg
Kultur- og kirkedepartementets tegneseriepris for barne- og ungdomslitteratur 1991, teoksesta Kristina av Tunsberg
Aiheesta muualla

KåreHolt, Store norske leksikon
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Emil Holmström

Emil Alfred Holmström (30. huhtikuuta 1891 Vaasa – 14. elokuuta 1939) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat sairaalan toimitsija Mathias Holmström ja Ulrika Kamis. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Ida Cecilia Lindgrenin kanssa.
Opinnot

Holmström kävi kansakoulun ja kansakoulun jatkokurssit sekä suoritti yksityisesti kuudennen luokan Helsingin uudessa ruotsalaisessa oppikoulussa vuonna 1924.
Jääkärikausi

Tämä vaasalainen liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1916 sairauden johdosta pataljoonan täydennysjoukkoon ja 17. marraskuuta 1916 alkaen pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Holmström saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan jaosjohtajaksi Jääkäritykistön 1. patteriin. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Jääkäritykistössä Messukylässä ja Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin patterinsa kera vasta perustettuun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 2. patterin päälliköksi ja otti osaa Viipurin valloitukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika

Holmström palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, mistä hänet maarättiin tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä patterinpäälliköksi Vuoristotykistöön. Vuoritykistöstä hänet siirrettiin 9. lokakuuta 1919 Kenttätykistörykmentti 1:een, missä hänet määrättiin 9. patterin päälliköksi. Hän hoiti 3. patteriston komentajan tehtäviä 23. maaliskuuta 1921 – 1. heinäkuuta 1922 välisen ajan ja oli sen jälkeen 9. ja 3. patterin päällikkönä ja määrättiin 31. toukokuuta 1924 alkaen Tuusulan varuskunnan komendantiksi. Armeijasta hän erosi 2. helmikuuta 1926, jonka jälkeen hän siirtyi Niemi & Luukkosen autokorjaamon palvelukseen konttoristina, kunnes siirtyi 1. kesäkuuta 1928 tuntikirjuriksi Helsingin kaupungin rakennuskonttorin huonerakennusosastoon, mistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1934 osastonjohtajaksi Helsingin kaupungin työnvälitystoimistoon.
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Horkos

Horkos (m.kreik. Ὅρκος, ”vala”) on kreikkalaisessa mytologiassa valojen jumala. Hänen äitinsä on eripuraisuuden jumalatar Eris.
Hopfin–Rinowin lause

Matematiikassa Hopfin–Rinowin lause koskee Riemannin monistolla määritellyn täydellisen avaruuden geodeesejä. Lause on nimetty Heinz Hopfin ja hänen oppilaansa Willi Rinowin mukaan.
M:n suljetut ja rajoitetut osajoukot ovat kompakteja.
M on täydellinen metrinen avaruus.
M on geodeettisesti täydellinen. Tämä tarkoittaa sitä, että kaikilla M:n alkioilla p eksponenttikuvaus  \exp _{p} on määritelty koko tangenttiavaruudessa  T_{p}M.
Joskus seuraavaa yleisempää lausetta kutsutaan myös Hopfin–Rinowin lauseeksi: Jokainen täydellinen lokaalisti kompakti sisäinen avaruus on aidosti geodeesinen avaruus.
Aiheesta muualla

Jürgen Jost, Riemannian Geometry and Geometric Analysis, (2002) Springer-Verlag, Berlin.  ISBN 3-540-42627-2 Luku 1.4.