stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Topias Vilén

| Topias Vilén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. huhtikuuta 2003 (ikä 21) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Toppari
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura (P):  New Jersey Devils
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Utica Comets (AHL)
Pelinumero:  83
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Pelicans (SML)
NHL-varaus:  129. varaus, 2021 New Jersey Devils
Topias Vilén (s. 1. huhtikuuta 2003 Lahti) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura New Jersey Devilsin AHL-farmijoukkue Utica Cometsissa.
Ura > Seuraura

Vilén aloitti jääkiekkoilun nelivuotiaana hollolalaisessa Pelicans 2000:ssa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Kiekkoreippaaseen ja sieltä edelleen Pelicansiin. Kaudella 2017–2018 Vilén oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+10=14. Ylemmässä jatkosarjassa hän teki maalin ja antoi kolme maalisyöttöä.
Kaudella 2019–2020 Vilén debytoi miesten peleissä. Hän pelasi alkukauden pääasiassa Pelicansin A-nuorissa. Vain 16-vuotias Vilén pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 18. tammikuuta 2020 JYPiä vastaan. Hänet merkittiin heti Pelicansin ykköspuolustajapariin vasta neljättä liigaotteluaan pelanneen Matias Rajaniemen viereen. Vilén sai ottelussa jääaikaa 15.06 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1. Vilén pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa tehden yhden syöttöpisteen.
Vilén teki huhtikuussa 2020 kaksivuotisen Pelicansin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki liigauransa avausmaalin uransa kuudennessa ottelussa kauden 2020–2021 kymmenennellä kierroksella 30. lokakuuta 2020 Ässiä vastaan. Vain 17-vuotias Vilén murtautui kauden aikana miesten peleihin ja hän pelasi SM-liigassa varsinaisen tulokaskautensa aikana 35 runkosarjaottelua tehopistein 4+7=11, kunnes runkosarjan lopulla Pelicans päästi Vilénin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin. Hän pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua lainalla Pelittojen Mestis-joukkueessa.
New Jersey Devils varasi Vilénin viidennellä kierroksella vuorolla numero 129. NHL:n varaustilaisuudessa 2021. Heinäkuussa 2021 hänen sopimustaan Pelicansin kanssa jatkettiin vuodella kevääseen 2023 saakka. Toukokuussa 2022 Vilén teki Devilsin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen. Samana päivänä Pelicans vahvisti hänen jatkavan joukkueessa lainalla kaudella 2022–2023. Vilén teki läpimurtonsa SM-liigassa, kun hän teki runkosarjassa 41 ottelussa tehot 9+8=17. Vilén oli Pelicansin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Pudotuspeleissä hän pelasi 18 ottelua tehopistein 4+5=9. Vilén voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. SM-liigakauden päätyttyä hän liittyi toukokuussa 2023 AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuuteen. Vilén pelasi siellä yhden pudotuspeliottelun.
Ura > Maajoukkueura

Vilén pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023. Hän toimi valmistavissa otteluissa myös Suomen varakapteenina. Vilén pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän toimi Suomen varakapteenina. Vilén pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä hän on pelannut 22 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Muuta

Vilénin isoveli Elias pelaa hyökkääjänä Pelicansin SM-liigajoukkueessa. Veljekset pelasivat pääsääntöisesti joukkuetovereina Pelicansin B-nuorista SM-liigaan. He viettivät lapsuutensa Lahden Kärpäsessä.
Torsten Rothberg

Johan Torsten (J. T.) Rothberg (21. joulukuuta 1884 Maarianhamina – 3. marraskuuta 1938 Maarianhamina) oli suomalainen varatuomari, pankinjohtaja, Ahvenanmaan läänin maaherra ja Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Rothbergin vanhemmat olivat kauppias Johan Oskar Rothberg ja Karolina Wilhelmina Enberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1910. Rothberg sai varatuomarin arvon 1913.
Rothberg oli toiminimi J.O. Rothbergin johtajana Maarianhaminassa 1904–1907 ja toimi asianajajana Tampereella 1911 sekä Ahvenanmaalla vuodesta 1911 alkaen. Hän oli Ahvenanmaalla nimismiehenä Kumlingen ja Brändön piirissä 1911–1912, Sundin, Vårdön, Saltvikin, Finströmin ja Getan piirissä 1912–1915 sekä Jomalan ja Lemlandin piirissä 1915–1916. Hän oli Landtmannabankenin Maarianhaminan konttorin johtokunnan jäsenenä 1913–1919, Suomen unionpankin toisena johtajana Maarianhaminassa 1921–1922 ja Ålandsbankenin toimitusjohtajana 1923–1937.
Rothberg oli Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1930–1933 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931 ja 1937 presidentivaaleissa ja oli Ahvenanmaan maakuntapäivien ja Maarianhaminan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Torsten Rothberg oli naimisissa vuodesta 1914 Ida Rut Öfverströmin kanssa.
Torsten Sandelin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Torsten Sandelin |  Torsten Sandelin |  Torsten Sandelin |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Karl Viktor Torsten Sandelin (28. syyskuuta 1887 Maalahti – 8. toukokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, voimistelija, kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Torsten Sandelinin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Frans Viktor Sandelin (1833-1897) ja Emma Josefina Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1909, lääketieteen lisensiaatiksi 1910 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1916. Sandelin toimi kirurgian alan sairaala- ja yksityislääkärinä Helsingissä.
Sandelin voimisteli Suomen joukkueessa sen saadessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908. Tukholman kesäolympialaisissa 1912 Sandelin osallistui purjehdukseen, jossa hän oli kolmihenkisen miehistön 6mR-luokassa Suomen Finn II -veneellä viides eli Norjan kanssa jaetusti viimeinen.
Sandelinin vanhempi veli lääkäri ja professori Eino Sandelin sai purjehduksessa olympiapronssia Tukholman olympialaisten 12mR-luokassa.
Tsitsamuri

Tsitsamuri (georg. წიწამური) on pieni kylä Mtskhetan kaupungin lähellä Georgiassa. Se tunnetaan paikkana, jossa maan kuuluisimpiin lukeutuva kirjailija Ilia Tšavtšavadze salamurhattiin vuonna 1907.
Paikkaa pidetään samana kuin Strabonin mainitsema Seusamora. Tsitsamurin lähellä on muinaisen Iberian aikana rakennettu, raunioitunut akropolis, jonka arkeologi Andria Apakidze kaivoi esiin vuonna 1953. Sitä on pidettävä samana kuin keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden Zaden-tsikhe (georg. ზადენციხე) eli "Zadenin linnoitus". Linnoituksen ja mahdollisesti esikristillisen temppelin yläpuolella kohosi Zedazeni-vuori ("ylempi Zaden"), jonne rakennettiin myöhemmin kristitty Zedazenin luostari. 1980-luvulla paikalta löydettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa.–100-luvulla jaa. rakennettu nekropoli. Löytöihin kuuluivat pronssinen batillum ja itaalinen oinokhoe.
Tintti Haijärvellä

| Tintti Haijärvellä> Tintin et le Lac aux requins |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Raymond Leblanc
Käsikirjoittaja:  Greg Jean-Michel Charlier
Tuottaja:  Raymond Leblanc Georges Dargaud
Säveltäjä:  François Rauber
Leikkaaja:  Jean-Pierre Cereghetti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Ranska 
Tuotantoyhtiö:  Dargaud Films
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:   13. joulukuuta 1972  14. joulukuuta 1973 (Suomi) 
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tintti Haijärvellä (Tintin et le Lac aux Requins) on ranskalais-belgialainen Tintti-animaatioelokuva vuodelta 1972, jonka on ohjannut Raymond Leblanc. Elokuva ei perustu Hergén Tintti-jatkumoon.
Elokuvasta on tehty myös samanniminen sarjakuva-albumi, jonka kuvitus on suoraan elokuvasta.
Tarinassa Tintti sotkeutuu tietämättään taideväärennöksiin. Hän ja Haddock ovat menossa tapaamaan Tuhatkaunoa, joka on taas keksinyt uuden laitteen. He eivät tiedä väärennetyistä taideteoksista, vakoilusta tai Rastapopouloksen juonista.
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit:  Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot:  Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat:  Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat:  Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat:  Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit:  Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit:  Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta:  Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
Take Me to Your Leader

| Take Me to Your Leader Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 12. syyskuuta 2005
 Tuottaja(t): Dave Brock
 Tyylilaji: elektroninen musiikki space rock
 Kesto: 50.39
 Levy-yhtiö: Voiceprint
Listasijoitukset
  142.
Hawkwindin muut julkaisut
| Spaced Out In London 2004 | Take Me To Your Leader 2005 | Take Me To Your Future 2006 |
Take Me to Your Leader on Hawkwindin studioalbumi vuodelta 2005.
Se oli yhtyeen ensimmäinen täyspitkä studioalbumi kahdeksaan vuoteen. Ensimmäiset 2000 kappaletta sisälsivät DVD:n jossa oli haastatteluja ja livemateriaalia.
Musiikillisesti albumi on enimmäkseen elektroniseen musiikkiin (ambient, tekno, rave, trance) painottuva space rockia kuitenkaan unohtamatta. Hawkwind-tyyliin mukana on uusi versio vanhasta kappaleesta: tällä kertaa vuoden 1977 "Spirit Of The Age", joka julkaistiin myös singlenä (UK #79). Päätöskappale "A Letter To Robert" on omistettu ex-vokalisti Robert Calvertille. Siinä Arthur Brown kuvaa keskusteluaan Calvertin kanssa. Albumin teemana on myös seksuaalinen kanssakäyminen ulkoavaruudesta tulleen olennon kanssa ("To Love A Machine", "Angela Android").
Yhtyeen ydinkokoonpanon albumilla muodostavat Dave Brock, Alan Davey ja Richard Chadwick. Vierailijoina albumilla ovat mm. laulaja Arthur Brown, laulaja Lene Lovich, urkuri James Clemas, saksofonisti Jez Huggett ja TV-toimittaja Matthew Wright. Myös jo 1970-luvulla mukana ollut Simon House soittaa albumilla. Uutena jäsenenä mukana on kosketinsoittaja Jason Stuart.
Myös yhtyeen entinen basisti ja myöhemmin Motörheadista tuttu Lemmy Kilmister sekä Monster Magnet-yhtyeen kitaristi Phil Caivano vierailevat albumin mukana tulleella DVD:llä kappaleella "Silver Machine". Kappale on äänitetty ja kuvattu Ruisrockissa vuonna 2004.
Kappaleet

"Spirit Of The Age" – 6.48 (säv. Brock/Calvert)
"Out Here We Are" – 5.56 (säv. Davey)
"Greenback Massacre" – 4.14 (säv. Davey)
"To Love A Machine" – 6.00 (säv. Brock)
"Take Me To Your Leader" – 5.50 (säv. Brock/Chadwick/Davey)
"Digital Nation" – 5.25 (säv. Chadwick)
"Sunray" – 3.55 (säv. Brown)
"Sighs" – 1.22 (säv. Brock/Davey)
"Angela Android" – 5.08 (säv. Brock/Chadwick)
"A Letter To Robert" – 6.08 (säv. Brock/Brown/Chadwick)
Kappaleet > DVD

Interview w/ Dave Brock
Interview w/ Alan Davey
Interview w/ Richard Chadwick
"Spirit Of The Age" (promo)
"Silver Machine" (Ruisrock-festivaali 10. heinäkuuta 2004)
"The Right To Decide" (live 1992)
"Spirit Of The Age" (live 2004)
"Psychedelic Warriors" (live 2004)
Muusikot

Dave Brock: kitara, kosketinsoittimet, laulu
Alan Davey: basso, laulu, kosketinsoittimet
Richard Chadwick: rummut, laulu, lyömäsoittimet, ohjelmointi
sekä:
Simon House: kosketinsoittimet, mellotron, viulu (kappaleet 7 ja 9)
Jason Stuart: kosketinsoittimet (kappaleet 3 ja 4)
James Clemas: urut (kappaleet 1 ja 7)
Jez Huggett: saksofoni (kappaleet 2 ja 6)
Arthur Brown: laulu (kappaleet 7 ja 10)
Matthew Wright: laulu (kappale 1)
Angela Android: laulu
Lene Lovich: laulu (kappale 9)
Lemmy Kilmister: laulu, basso (DVD kappale 5)
Phil Caivano: kitara (DVD kappale 5)
Julkaisuhistoria

syyskuu 2005: Voiceprint Records, HAWKVP35CD, CD UK
Aiheesta muualla

Arvostelu Starfarer-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Juurikkala

| Timo Juurikkala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1958 (ikä 66) Helsingin maalaiskunta
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  Vantaan kaupunginvaltuutettu, kansanedustaja (2009–2011)
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Vantaa
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Timo Johannes Juurikkala (s. 7. toukokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko. Hän oli ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustaja Rinteen hallituksessa. Hän oli Uudenmaan vaalipiirin kansanedustaja vuosina 2009–2011.
Juurikkala toimi keväästä 2013 lähtien ympäristöministeri Ville Niinistön ja vihreän ministeriryhmän erityisavustajana. Hän oli Vantaan kaupunginhallituksen jäsen kaudella 2013–2014, mutta ilmoitti syksyllä 2013 jättävänsä paikkansa vedoten ministerin erityisavustajan työn vaativuuteen.
Ura

Juurikkala kirjoitti ylioppilaaksi Tikkurilan yhteiskoulusta vuonna 1977. Hän opiskeli ensin valtiotieteitä ja psykologiaa, mutta vaihtoi opettajankoulutukseen ja valmistui opettajaksi vuonna 1980. Myöhemmin hän erikoistui erityisopettajaksi. 1980-luvun puolivälistä vuoteen 2007 Juurikkala työskenteli erityisopettajana Vantaalla. Vuonna 1991 hänet palkittiin Opetushallituksen Cygnaeus-palkinnolla pajakoulutoiminnan kehittämisestä ja syrjäytymisen ehkäisemisestä.
Keväällä 2007 Juurikkala valittiin Vantaan määräaikaiseksi asukaspalvelujohtajaksi ja edelleen vuoden 2008 alusta vapaa-ajan ja asukaspalveluiden toimialan määräaikaiseksi johtajaksi kun viran vakituinen haltija Katariina Poskiparta nimitettiin työministerin valtiosihteeriksi.
Ura > Politiikka

Politiikassa Juurikkala on vaikuttanut 1990-luvulta lähtien. Vuosina 1993–2007 hän oli Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli ympäristölautakunnan puheenjohtajan vuosina 1997–2000 ja kaupunginvaltuuston toinen varapuheenjohtaja vuosina 2001–2006. Hänet valittiin valtuustoon uudelleen vuoden 2012 kuntavaaleissa.
Vuonna 2009 Juurikkalasta tuli kansanedustaja varasijalta, kun Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamenttiin. Eduskunnassa Juurikkala oli suuren valiokunnan ja sen työjaoston jäsen. Juurikkala oli ehdolla myös vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi 1 870 äänellä. Vuosina 2011–2013 Juurikkala toimi vihreiden varapuheenjohtajana. Hän oli myös vihreiden sosiaali- ja terveyspoliittisen työryhmän puheenjohtaja vuosina 2010–2011.
Keväällä 2013 Juurikkala pyrki vihreiden puoluesihteeriksi, mutta tehtävään valittiin Lasse Miettinen. Juurikkala siirtyi Miettisen seuraajaksi Ville Niinistön ja vihreän ministeriryhmän erityisavustajaksi ensin määräajalle syksyyn asti ja syksyllä hänet nimitettiin jatkamaan tehtävässä. Hän oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Juurikkala nimitettiin vuonna 2019 ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustajaksi Rinteen hallitukseen.
Aiheesta muualla

Timo Juurikkalan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive).
.aspx Timo Juurikkala Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Transiting Exoplanet Survey Satellite

| Transiting Exoplanet Survey Satellite |
| --- | --- |

Alkuperäinen nimi:  Transiting Exoplanet Survey Satellite
Laukaisu:  18. huhtikuuta 2018
Laukaisualus:  Falcon 9
Tehtävän kesto:  vähintään kaksi vuotta
Massa:  362 kg
Transiting Exoplanet Survey Satellite (TESS) on Nasan eksoplaneettoja tutkiva avaruusteleskooppi. Se kuuluu Nasan Explorers-ohjelmaan.
TESS laukaistiin avaruuteen 18. huhtikuuta 2018 Falcon 9 -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 40:stä.
TESS on seuraaja Kepler-avaruusteleskoopille. Se tarkkailee noin 380 kertaa suurempaa taivaanalaa kuin Kepler. Sen tavoitteena on löytää noin 20 000 uutta eksoplaneettaa. Sen kohteet sijaitsevat 30–300 valovuoden päässä. Laukaisun aikaan eksoplaneettoja tunnettiin 3 800 kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
TESS twitter account - NASA
TESS website - NASA Goddard
TESS website - Massachusetts Institute of Technology
TESS website (Arkistoitu – Internet Archive) - the Kavli Foundation
Tina Maze
Maailmancupin palkintosijat

Pujottelu
Kausi 2009–2010: Maribor toinen
Kausi 2010–2011: Courchevel kolmas, Špindlerův Mlýn kolmas, Lenzerheide voitto
Kausi 2011–2012: Flachau kolmas, Lienz toinen, Zagreb toinen; pujottelucupissa kolmas
Kausi 2012–2013: Aspen kolmas, Åre kolmas, Semmering kolmas, Maribor voitto, Ofterschwang voitto, Lenzerheide kolmas; pujottelucupissa toinen
Kausi 2013–2014: Levi kolmas
Kausi 2014–2015: Levi voitto, Åre toinen, Flachau toinen; pujottelucupissa kolmas
Paripujottelu
Kausi 2010–2011: München toinen
Kausi 2012–2013: München toinen
Suurpujottelu
Kausi 2001–2002: Maribor toinen
Kausi 2002–2003: Sölden voitto
Kausi 2003–2004: Zwiesel toinen
Kausi 2004–2005: St. Moritz voitto, Santa Caterina voitto, Maribor voitto; suurpujottelucupissa neljäs
Kausi 2005–2006: Sölden voitto, Lienz kolmas
Kausi 2008–2009: Maribor voitto, Åre voitto; suurpujottelucupissa kolmas
Kausi 2009–2010: Åre toinen, Garmisch-Partenkirchen voitto; suurpujottelucupissa kolmas
Kausi 2010–2011: St. Moritz kolmas
Kausi 2011–2012: Soldeu toinen, Ofterschwang toinen ja kolmas; suurpujottelucupissa viides
Kausi 2012–2013: Sölden voitto, Aspen voitto, St. Moritz voitto, Courchevel voitto, Åre kolmas, Semmering toinen, Maribor toinen, Ofterschwang toinen, Lenzerheide voitto; suurpujottelucupin voitto
Kausi 2013–2014: St. Moritz kolmas
Kausi 2014–2015: Åre voitto; Meribel kolmas; suurpujottelucupissa viides
Supersuurpujottelu
Kausi 2004–2005: Altenmarkt–Zauchensee kolmas, San Sicario kolmas
Kausi 2005–2006: St. Moritz kolmas
Kausi 2008–2009: Tarvisio kolmas, Bansko kolmas
Kausi 2011–2012: Bad Kleinkirchheim toinen, Cortina d'Ampezzo kolmas; supersuurpujottelucupissa neljäs
Kausi 2012–2013: St. Moritz toinen, St. Anton voitto, Cortina d'Ampezzo kolmas, Garmisch-Partenkirchen kolmas; supersuurpujottelucupin voitto
Kausi 2013–2014: Lenzerheide kolmas
Kausi 2014–2015: Lake Louise kolmas, Val d'Isère kolmas, Bansko toinen, Garmisch-Partenkirchen toinen, Meribel kolmas; supersuurpujottelucupissa kolmas
Syöksylasku
Kausi 2007–2008: St. Moritz voitto
Kausi 2008–2009: Bansko toinen
Kausi 2010–2011: Åre toinen
Kausi 2011–2012: Schladming kolmas, Cortina d'Ampezzo toinen
Kausi 2012–2013: Garmisch-Partenkirchen voitto; syöksylaskucupissa toinen
Kausi 2013–2014: Val d’Isère toinen, Cortina d'Ampezzo voitto, Crans-Montana kolmas; syöksylaskucupissa kolmas
Kausi 2014–2015: Lake Louise voitto, Garmisch-Partenkirchen kolmas; syöksylaskucupissa kolmas
Alppiyhdistetty
Kausi 2010–2011: Åre toinen, Tarvisio voitto; alppiyhdistetyn cupissa toinen
Kausi 2011–2012: St. Moritz toinen; alppiyhdistetyn cupissa toinen
Kausi 2012–2013: St. Moritz voitto, Meribel voitto; alppiyhdistetyn cupin voitto
Kausi 2014–2015: Bansko toinen; alppiyhdistetyn cupissa toinen
Kokonaiscup
Kausi 2004–2005: kymmenes
Kausi 2008–2009: kuudes
Kausi 2009–2010: neljäs
Kausi 2010–2011: kolmas
Kausi 2011–2012: toinen
Kausi 2012–2013: voitto
Kausi 2013–2014: neljäs
Kausi 2014–2015: toinen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tina Maze Wikimedia Commonsissa
Tina Mazen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten syöksylaskun olympiavoittajat
Naisten suurpujottelun olympiavoittajat
Naisten alppihiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun voittajat
Tintti ja minä

| Tintti ja minä> Tintin et moi |
| --- | --- |
 Taskan kielinen elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Anders Østergaard
Käsikirjoittaja:  Anders Østergaard
Kuvaaja:  Simon Plum
Leikkaaja:  Anders Villadsen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Sveitsi, Ranska, Tanska, Belgia
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  78 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tintti ja minä (rask. Tintin et moi, tansk. Tintin og mig) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut tanskalaisen Anders Østergaardin ohjaama dokumenttielokuva Tintti-sarjakuvan luojan Hergén elämästä. Elokuvan toisena tuotantoyhtiönä toimi Yleisradion ruotsinkielinen televisioyksikkö FST (Finlands Svenska Television). Dokumentti sai ensi-iltansa Helsingin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvafestivaaleilla 2004.
Aiheesta muualla

Tintti ja minä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Titan (kuu)

| Titan |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Christiaan Huygens
Löytöaika:  25. maaliskuuta 1655
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Saturnus
Keskietäisyys:  1 221 931 km
Eksentrisyys:  0,028880
Kiertoaika:  15,94542 d
Inklinaatio:  0,34854°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  5 150 km
Pinta-ala:  83 000 000 km2
Massa:  1,345×1023 kg 0,025 Maan massaa
Keskitiheys:  1,88 g/cm3
Painovoima pinnalla:  1,35 m/s2
Pakonopeus pinnalla:  2,639 km/s
Pyörähdysaika:  15,94542 d
Akselin kaltevuus:  0°
Albedo:  0,21
Pinnan lämpötila:  alin: K keski: 94 K ylin: K
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  160 kPa
Koostumus
typpi metaani:  95 % 5 %
Titan on Saturnuksen suurin kuu. Sen löysi hollantilainen Christiaan Huygens 25. maaliskuuta 1655. Titan on halkaisijaltaan suurempi kuin Merkurius-planeetta, mutta massaltaan huomattavasti Merkuriusta pienempi. Titan on aurinkokunnan toiseksi suurin kuu Ganymedeksen jälkeen.
Titanissa on niin kylmä että muun muassa vesi on siellä pinnalla jäänä ja yksi "peruskallion" rakennusaine, ja veden sijaan järvissä lainehtii metaani. Titan on aurinkokunnan ainoa kuu, jolla on tiheä kaasukehä. Kaasukehä koostuu lähinnä typestä, metaanista ja etaanista, ja siinä oleva utu peittää kuun piirteet näkyvässä valossa alleen. Kaasukehä läpäisee silti tutka-aaltoja ja infrapunaa. Kaasukehä tekee mahdolliseksi sen, että Titanin pinnalla on joitain hiilivetyjärviä. Muuten Titanin pinnalla on vulkaanisia muodostumia, repeämälaaksoja, tuulen muokkaamia dyynejä ja viirumaisia muodostumia ja muutama kraatterikin.
Titan-kuu kiinnostaa tutkijoita erityisesti, koska sen uskotaan jossain määrin muistuttavan alkuaikojen Maata. Jopa elämän esiintymistä pidetään mahdollisena runsaan hiilivetyaineksen pohjalta. Sitä on tutkittu muun muassa Hubble-avaruusteleskoopilla ja Cassini-Huygens-luotainparilla.