stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Ritter

Peter Ritter (2. heinäkuuta 1763 Mannheim – 1. elokuuta 1846 Mannheim) oli saksalainen säveltäjä, sellisti ja kapellimestari.
Ritter oli Georg Wenzel Ritterin sisaruksenpoika. Hän opiskeli sävellystä Mannheimissa Georg Joseph Voglerin johdolla. Ritter oli vuodesta 1784 hoviorkesterin sellistinä Mannheimissa ja johti hoviorkesteria vuosina 1803–1823. Hän teki myös omia kiertueitaan. Ritterin säveltämistä monista näyttämöteoksista menestyksekkäin oli laulunäytelmä Der Zitherschläger (1810). Vuodelta 1792 on koraali Großer Gott, wir loben Dich ja vuodelta 1819 oratorio Das verlorene Paradies (1819). Lisäksi Ritterin tuotantoon kuuluu muun muassa kamarimusiikkia.
RJAN

RJAN tai RJaN eli Raketno-Jadernoje Napadenije (ven.: РЯН — акроним, обозначающий Ракетно-Ядерное Нападение)  oli Neuvostoliiton  tiedustelujärjestelmä, jonka avulla tarkkailtiin Yhdysvaltojen aikeita.
Operaation tarkoitus oli selvittää, oliko Ronald Reaganin hallinnolla suunnitelmia ensi-iskuista ydinaseella Neuvostoliittoon.lähde tarkemmin? Sen käynnisti toukokuussa 1981 KGB:n silloinen johtaja Juri Andropov. Rjanin merkitys vahvistui, kun tuli tieto suunnitelmista sijoittaa Länsi-Saksaan Pershing-W50-ydinkärkiä. Ohjukset oli suunniteltu siten, että ne voitiin laukaista liikkuvista kulkuneuvoista, jolloin niiden paikantaminen olisi vaikeaa. Lentoaika Länsi-Saksasta Euroopan-puoleiseen Neuvostoliittoon oli vain neljästä kuuteen minuuttia (keskimääräinen lentoaika Länsi-Saksasta Moskovaan oli kuudesta kahdeksaan minuuttia), eikä neuvostoliittolaisilla siten olisi ollut juuri ollenkaan aikaa valmistautua.
Ronald Reagan ilmoitti julkisesti SDI-ohjelman kehittämisestä 23. maaliskuuta 1983. Neuvostojohdon tulkinnan mukaan SDI-ohjelmalla oli tarkoitus tehdä Yhdysvallat haavoittumattomaksi neuvostohyökkäyksen suhteen, joten Yhdysvallat voisi laukaista ohjukset Neuvostoliittoon tarvitsematta pelätä vastaiskua. Tästä yllätyshyökkäyksen pelosta johtui Rjan-ohjelman äkillinen laajentuminen.
Pelko saavutti huippunsa, kun Neuvostoliitto ampui alas korealaisen matkustajakoneen Moneronin saaren lähistöllä 1. syyskuuta 1983, sekä Nato-harjoituksen Able Archer 83 aikana. Neuvostoliitossa uskottiin, että Yhdysvaltojen ensi-isku oli lähellä.
Operaatiota supistettiin 1984 projektin vetäjien Juri Andropovin ja puolustusministeri Dmitri Ustinovin kuoltua.
Rikkileinikki

| Rikkileinikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Alaheimo::  Ranunculoideae
Tribus::  Ranunculeae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Laji::  sulphureus
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus sulphureus  Sol. 
Katso myös
   Rikkileinikki Wikispeciesissä   Rikkileinikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rikkileinikki (Ranunculus sulphureus) on pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla alueilla tavattava pieni leinikkikasveihin (Ranunculaceae) kuuluva kasvi. Suomessa rikkileinikki on harvinainen Käsivarren Lapin kasvi ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Elinympäristö ja koko

Rikkileinikki on monivuotinen ja kasvaa 6–15 cm korkeaksi, hedelmävaiheessa jopa 25 cm korkeaksi. Kasvin varsi on pysty, haaraton ja yläosasta ruskeakarvainen. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Lehden lapa on 1–3 cm leveä, leveän suippotyvinen ja matalasti 5–7-halkoinen. Varsilehdet ovat ruodittomia ja syvään liuskaisia, liuskat ovat kapeanpuikeita tai lähes soikeita. Tummankeltaisia kukkia on vain yksi varren latvassa. Kooltaan kukka on noin kahden sentin levyinen ja siinä on kaksi kehäkiehkuraa. Pitkään säilyvät verholehdet ovat n. 5 mm pitkiä ja tiheään ruosteenruskeakarvaisia. Terälehdet ovat 7–12 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Kukkapohjus on tiheäkarvainen. Rikkileinikki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kasvin hedelmistö on leveyttään korkeampi. Siihen kehittyy noin 1,5–2 mm pituisia pähkylöitä, joissa on jokseenkin suora, noin puolet pähkylän pituudesta oleva ota. Muiden leinikkien tavoin myös rikkileinikki on myrkyllinen laji.
Rikkileinikki muistuttaa läheisesti hieman hennompaa lumileinikkiä (R. nivalis), mutta tämän aluslehdet ovat herttatyvisiä ja kukkapohjus on kalju.
Levinneisyys

Rikkileinikkiä tavataan laajalla alueella pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla alueilla. Sitä kasvaa Fennoskandian pohjoisimmassa osassa Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Kuolan niemimaalla, Pohjois-Siperiassa, Alaskassa, Pohjois-Kanadassa, Grönlannissa sekä Huippuvuorilla. Suomessa rikkileinikkiä kasvaa ainoastaan Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla, muun muassa Haltin seudulta.
Suomessa rikkileinikki on taantunut. Vuoden 2000 uhanalaisuusarvioinnissa se luokiteltiin vaarantuneeksi ja vuonna 2010 erittäin uhanalaiseksi. Vuonna 2019 laji luokiteltiin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Elinympäristö

Rikkileinikki kasvaa tunturipaljakan sulavesipuroissa ja valuvetisillä lumenviipymäpaikoilla. Laji on kalkinsuosija. Suomessa laji kasvaa keskipaljakalla korkeintaan 1050 metrin korkeudella.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Rikkileinikin (Ranunculus sulphureus) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Ranunculus sulphureus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Ranunculus sulphureus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10635981  Wikispecies: Ranunculus sulphureus  BOLD: 263378  CoL: 6X53J  EoL: 596274  EPPO: RANSU  EUNIS: 176735  FNA: 233501209  GBIF: 3033498  iNaturalist: 167756  IPNI: 713921-1  IRMNG: 10194749  ITIS: 18648  NatureServe: 2.148554  NCBI: 395310  Observation.org: 146645  Open Tree of Life: 775558  Panarctic Flora: 361215  Plant List: kew-2525491  PLANTS: RASU2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:713921-1  Tropicos: 27100232  VASCAN: 8564  WFO: wfo-0000462239  Laji.fi: MX.37911 
Rikkileinikkikasvusto.
Yleisradiotoiminta

Yleisradiotoiminta (engl. public broadcasting) on sähköisen median, kuten radion, television tai internetin, välityksellä tapahtuvaa viestintää suurelle yleisölle.
Yleisradiotoiminnan ei-kaupallisen toiminnan, eli julkisen palvelun yleisradiotoiminnan (engl. public service broadcasting) rahoitus tulee useimmiten joko suoraan valtiolta, lupamaksuista, mainoksista tai edellä mainittujen yhdistelmistä. Mallin yleisradiotoiminnalle loi brittiläinen BBC 1920-luvulla, ollen edelleen Britannian ja koko maailman merkittävimpiä radio-, televisio- ja uusmediakentän toimijoita. Suomessa julkisen palvelun yleisradiotoimintaa harjoittaa vuonna 1926 perustettu Yleisradio Oy.
Historia

Valtiollisten yleisradioyhtiöiden historia juontaa juurensa ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan, jolloin oivallettiin radion mahdollisuudet tukea Eurooppaan muodostuneiden uusien valtioiden kansallista itsetuntoakenen mukaan?.
1930-luvulla voimistuneet aatesuuntaukset myös hyödynsivät mahdollisuutta puhua ”kansalle suoraan” ilman välikäsiä (esimerkiksi sanomalehtien päätoimittajia ja kustantajia). Radiosta Euroopassa tuli vahvasti valtiollinen, kun taas Yhdysvalloissa kaupallinen radio kehittyi voimakkaasti. Valtiot pystyivät takaamaan lähetystekniikan rakentamisen radiotoiminnalle pienimuotoista kaupallista tai voittoa tavoittelematonta harrastustoimintaa paremmin.lähde?
Suomen ensimmäinen yleisradioasema aloitti insinööri Arvi Hauvosen johdolla toimintansa Tampereella 1.11.1923.
Suuret lähetystoiminnan harjoittajat

| Yhtiö | Perustettu | Jäsen | Valtio |
| --- | --- | --- | --- |
| British Broadcasting Corporation | 1922 | Euroopan yleisradiounioni |  Britannia |
| Nippon hōsō kyōkai | 1924 | Aasian ja Tyynenmeren yleisradioliitto |  Japani |
| Radiotelevisione Italiana | 1924 | Euroopan yleisradiounioni |  Italia |
| Danmarks Radio | 1925 | Euroopan yleisradiounioni |  Tanska |
| SRG SSR | 1925 | Euroopan yleisradiounioni |  Sveitsi |
| Polskie Radio/Telewizja Polska  | 1925/1952 | Euroopan yleisradiounioni |  Puola |
| Sveriges Radio/Sveriges Television | 1925/1956 | Euroopan yleisradiounioni |  Ruotsi |
| Yleisradio | 1926 | Euroopan yleisradiounioni |  Suomi |
| Korean Broadcasting System | 1927 | Aasian ja Tyynenmeren yleisradioliitto |  Etelä-Korea |
| Radio Television Hong Kong | 1928 | Aasian ja Tyynenmeren yleisradioliitto |  Hongkong |
| Nederlandse Publieke Omroep | 1930 | Euroopan yleisradiounioni |  Alankomaat |
| Australian Broadcasting Corporation | 1932 | Aasian ja Tyynenmeren yleisradioliitto |  Australia |
| Norsk Rikskringkasting | 1933 | Euroopan yleisradiounioni |  Norja |
| Rádio e Televisão de Portugal | 1935 | Euroopan yleisradiounioni |  Portugali |
| Canadian Broadcasting Corporation | 1936 | Pohjois-Amerikan yleisradiounioni |  Kanada |
| Arbeitsgemeinschaft der öffentlich-rechtlichen Rundfunkanstalten der Bundesrepublik Deutschland | 1950 | Euroopan yleisradiounioni |  Saksa |
| Doordarshan / All India Radio | 1959/1927 | Aasian ja Tyynenmeren yleisradioliitto |  Intia |
| Public Broadcasting Service/National Public Radio | 1970/1971 | Pohjois-Amerikan yleisradiounioni |  Yhdysvallat |
| Radio France/France Télévisions | 1975/1992 | Euroopan yleisradiounioni |  Ranska |
| Televisión Española/ Radiotelevisión Española | 2007 | Euroopan yleisradiounioni |  Espanja |
Yleisradioaaltoalueita > Pitkät aallot

Pitkät aallot tai pitkä aalto on yleisradiotoiminnan radiotaajuusalue 153 kHz:sta 271 kHz:iin. Kansainvälisen sopimuksen mukaan taajuusalue voisi olla  148,5 kHz - 283,5 kHz. Euroopassa pitkien ja keskipitkien aaltojen kanavien väli on 9 kHz, mutta Pohjois-Amerikassa toisella radioalueella se on 10 kHz. Tämä kanavaväliero on valittavissa monissa maailmanradioissa liukukytkimestä. Englanniksi ne ovat long waves, mistä seuraa niiden lyhenne LW yleisradiovastaanottimien valinta-asteikoissa.lähde?
153 kHz Radio România Antena Satelor  Romania
162 kHz Télédiffusion de France  Ranska
164 kHz Mongolian National Broadcaster
171 kHz Radio Méditerranée Internationale
180 kHz
189 kHz Ríkisútvarpið-1 ja Ríkisútvarpið-2
198 kHz BBC Radio 4
207 kHz
209 kHz Mongolian National Broadcaster
216 kHz
225 kHz Radio Poland  Puola
227 kHz Mongolian National Broadcaster
234 kHz RTL
243 kHz DR P1
252 kHz Entreprise nationale de radiodiffusion sonore, Chaîne-3,  Algeria ja RTÉ Radio 1  Irlanti
261 kHz
270 kHz Český rozhlas
279 kHz
Yleisradioaaltoalueita > Keskipitkät aallot

Keskipitkiksi aalloiksi kutsutaan yleisradiolähetysten aaltoja 531 kHz:sta 1611 kHz:iin. Englanniksi ne ovat medium waves, mistä seuraa niiden lyhenne MW yleisradiovastaanottimien valinta-asteikoissa.lähde?
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 522 | 531 | 540 | 549 | 558 | 567 | 576 | 585 | 594 | 603 | 612 | 621 | 630 | 639 | 648 | 657 | 666 | 675 | 684 | 621 | 702 | 711 | 720 | 729 | 666 | 747 | 756 |
| 774 | 783 | 792 | 801 | 810 | 819 | 828 | 837 | 846 | 855 | 864 | 871 | 882 | 891 | 900 | 909 | 918 | 927 | 936 | 945 | 954 | 963 | 972 | 981 | 990 | 999 | 1008 |
| 1017 | 1026 | 1035 | 1044 | 1053 | 1062 | 1071 | 1080 | 1089 | 1098 | 1107 | 1116 | 1125 | 1134 | 1143 | 1152 | 1161 | 1170 | 1179 | 1188 | 1197 | 1188 | 1197 | 1206 | 1215 | 1224 | 1233 |
| 1242 | 1251 | 1260 | 1269 | 1278 | 1287 | 1296 | 1305 | 1314 | 1323 | 1332 | 1341 | 1350 | 1359 | 1368 | 1377 | 1386 | 1395 | 1404 | 1413 | 1422 | 1431 | 1440 | 1449 | 1458 | 1467 | 1476 |
| 1485 | 1494 | 1503 | 1512 | 1521 | 1530 | 1539 | 1548 | 1557 | 1566 | 1575 | 1584 | 1953 | 1602 | 1611 | 1620 | 1629 | 1638 | 1647 | 1656 | 1665 | 1674 | 1683 | 1692 | 1701 | 1710 | 1719 |
Yleisradioaaltoalueita > Lyhyet aallot

Lyhyiksi aalloiksi kutsutaan yleisradiolähetysten radioaaltoja, joiden lähetytaajuus on 2300 kHz:sta 26100 kHz:n haarukassa. Englanniksi ne ovat short waves, mistä seuraa niiden lyhenne SW yleisradiovastaanottimien valinta-asteikoissa.lähde?
Radiolähetystoimintaan ja vastaanottamiseen ne olivat lyhyitä aaltoja yleisradiotoiminnan alkuaikojen 1920-luvulla ja vielä 1930-luvullakin, jolloin niiden käyttämiseksi pitkien (engl. long wave, LW) ja keskipitkien aaltojen (engl. medium wave, MW) ohella tehtiin paljon kokeita ja kehitystyötä.
Yleisradiolähetysten keskipitkät aallot (MW) ja lyhyet aallot (SW) alkoivat osaksi korvautua kotimaanyhteyksissä monissa maissa vain noin 50 km kantavilla ultralyhyillä aalloilla (ULA), joiden modulaatioina ei käytetty enää häiriöherkkää amplitudimodulaatiota (AM), vaan taajuusmodulaatiota (engl. Frequency modulation, FM, 'frekvenssimodulaatio').
Kirjallisuutta

Leppänen, Airi & Heino, Timo-Erkki & Mäntymäki, Eeva: Yleisradio median murroksessa.  (Julkaisija: Radio- ja Televisiotoimittajien liitto)  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-313-5
Public Service Media in the Networked Society : RIPE@2017 / Nordicom. Göteborg : Nordicom, 2018. ISBN 978-91-87957-73-4. Open Access -linkki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Public Radio Fan – maailman julkisen palvelun yleisradioasemia. (englanniksi)
Suomen ulkoasiainministeri Väinö Tanner kertomassa talvisodan päättymisestä Yleisradiossa vuonna 1940
Ristikit

| Ristikit |
| --- | --- |
 Pikkuristikki (Aubrieta deltoidea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Ristikit Aubrieta  Adans.
Katso myös
   Ristikit Wikispeciesissä   Ristikit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ristikit (Aubrieta) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on 21 lajia. Eräitä suvun lajeja viljellään monivuotisina koristekasveina.
Lajeja

mätäsristikki (Aubrieta columnae)
tarharistikki (Aubrieta × cultorum)
pikkuristikki (Aubrieta deltoidea)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ristikit (Aubrieta)
ITIS: Aubrieta (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Aubrieta (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157935  Wikispecies: Aubrieta  CoL: 35JJ  EoL: 62012  EPPO: 1AUBG  FNA: 103133  FoC: 103133  GBIF: 3054109  GRIN: 1154  iNaturalist: 71995  IPNI: 12343-1  IRMNG: 1263392  ITIS: 500152  NBN: NHMSYS0000456354  NCBI: 81983  NZOR: a2d3fa2c-a9d6-4f57-95bb-9b29cc8f17e4  Open Tree of Life: 19813  PLANTS: AUBRI2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30398523-2  Tropicos: 40022641  VASCAN: 29018  WFO: wfo-4000003634
Rikkikiisu

| Rikkikiisu |
| --- | --- |
 Yhteenkasvettuneita rikkikiisukiteitä
Luokka:  sulfidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  FeS2
Molekyylipaino:  119,98 g/mol
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  messinginkeltainen
Asu:  kuutiollisia, omamuotoisia kiteitä, myös massiivinen tai rakeinen
Kidejärjestelmä:  kuutiollinen
Kaksostus:  tunkeutumiskaksosia
Lohkeavuus:  epäselvä
Murros:  simpukkamainen, epätasainen
Taottavuus:  murenee taottaessa
Kovuus Mohsin asteikolla:  6–6,5
Ominaispaino:  4,95–5,10
Tiheys:  4,8–5 g/cm3
Liukenevuus:  liukenee typpihappoon
Optiset ominaisuudet
Optiset ominaisuudet:  isotrooppinen
Kiilto:  metallikiilto
Viiru:  mustanruskea, vihertävänmusta
Läpinäkyvyys:  läpinäkymätön
Muut ominaisuudet:  paramagneettinen, kipinöi iskettäessä
Lähteet
  
Aiheesta muualla
  Rikkikiisu Commonsissa 
Rikkikiisu eli pyriitti eli katinkulta on raudan sulfidi, kemiallisesti FeS2 eli rautadisulfidi. Se on yleisin kaikista sulfidimineraaleista. Rikkikiisusta käytetty nimi pyriitti, on johdettu kreikan kielen sanasta πυρίτης (pyritēs), joka tarkoittaa "tulesta" tai "tulessa". Nimi on todennäköisesti peräisin siitä, että rikkikiisu kipinöi, kun sitä iskee terästä tai piikiveä vasten. Tätä rikkikiisun ominaisuutta on hyödynnetty esimerkiksi rataslukolla varustetuissa varhaisissa tuliaseissa Rikkikiisu sekoitetaan hyvin helposti markasiittiin, jonka kemiallinen koostumus on sama FeS2, mutta sen kiderakenne on rikkikiisun kuutiollisesta poiketen ortorombinen. Siinä voi olla hivenaineena pieniä määriä kuparia tai kultaaselvennä.
Ominaisuuksia

Rikkikiisua tavataan esimerkiksi kvartsijuonissa, sedimenttikivissä, metamorfisissa kivilajeissa ja malmiesiintymissä, joissa se esiintyy usein yhdessä muiden sulfidi- ja oksidimineraalien kanssa. Rikkikiisu itse ei kuitenkaan ole varsinainen malmimineraali, mutta siitä voidaan valmistaa ferrosulfaattia ja rikkihappoa, joka on maailman eniten käytetty kemikaali.
Rikkikiisu on tärkeä rikin lähde, ja jalostettaessa siitä syntyy myös jonkin verran rautarikastetta.
Ominaisuuksia > Konkreetiot

Rautasulfidit, niin rikkikiisu kuin markasiittikin, muodostavat joskus pallomaisia konkreetioita (ks. kuva alhaalla). Konkreetiot kiteytyvät säteittäisesti keskeltä suoraan pintaa kohti, ja muodostavat näin kauniita palloja. Konkreetion säteittäinen kiderakenne tulee parhaiten esille, kun konkreetio halkaistaan.
Kuvan konkreetioiden läpimitta on noin 3 cm. Konkreetiot ovat yleensä tämän kokoisia, mutta toisinaan löytyy myös joitakin senttimetrejä suurempia konkreetioita. Joidenkin uskomusten mukaan rikkikiisu- ja markasiittikonkreetiot ovat niin sanottuja "energiakiviä".
Esiintymiä

Rikkikiisu on hyvin yleinen mineraali kaikkialla maailmassa ja tärkeitä esiintymiä on löydetty muun muassa seuraavilta paikkakunnilta ja maista: Meggen, Sveitsi; Kärnten, Itävalta; Norja; Ruotsi; Elba, Italia; Espanja; Ural, Venäjä; Colorado, Yhdysvallat; Etelä-Afrikka ja Kanada. Suomessa on merkittävä esiintymä Pyhäjärvellä.
Käyttö

Inkat käyttivät suuria, tasapintaisia rikkikiisukiteitä peileinä.
Kuvia rikkikiisusta eri muodoissa

Kaksi omamuotoista, erillistä rikkikiisukidettä.
Rikkikiisukiteitä kvartsikiteiden lomassa. Romania.
Rikkikiisukonkreetioita. Kansas, Yhdysvallat.
Ritariperhoset (alaheimo)

| Ritariperhoset |
| --- | --- |
 Aaltovelhosiipi (Troides helena) sekä lieskasiipi (Trogonoptera brookiana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Ritariperhoset Papilioninae  Latreille, 1802
Tribukset ja suvut
 Leptocircini lasiritarit Lamproptera  ritarikeisarit Teinopalpus  raitalipujat Protographium  lipujat Eurytides  lipujat Protesilaus  naamiolipujat Mimoides  purjeritarit Iphiclides  taiteritarit Graphium  sirppiritarit Meandrusa  Papilionini Chilasa  ritarit Papilio  Troidini verkkonoidat Euryades  nahkeanoidat Cressida  airuet Parides  afrikannoidat Pharmacophagus  noidat Atrophaneura  lännennoidat Battus  lintuperhoset Troides 
Katso myös
   Ritariperhoset (alaheimo) Wikispeciesissä   Ritariperhoset (alaheimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ritariperhoset (Papilioninae) on toinen ritariperhosten heimon kahdesta lajirikkaasta alaheimosta. Siihen kuuluvia perhosia tavataan kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta.
Ritariperhoset ovat varsin värikkäitä päiväperhosia, joiden koko vaihtelee keskikokoisesta erittäin suuriin. Monet lajit ovat perusilmeeltään keltaisen tai valkoisen ja mustan kirjavia, mutta etenkin aasialaisissa lajeissa musta on usein hallitseva väri ja sitä täydentävät jopa metallinhohtoiset sävyt. Takasiivissä on usein pitkiä taaksepäin kurkottavia kannuksia. Monilla lajeilla esiintyy huomattavaa ulkonäöllistä muuntelua elinpaikasta riippuen.
Ritariperhosten alaheimoon kuuluu ympäri maailmaa miltei 500 perhoslajia, joiden koko vaihtelee keskikokoisista erittäin suuriin. Suurin suku on ritarit (Papilio), johoon kuuluu lähes 200 lajia. Ritariperhosten alaheimo on levinneisyydeltään vahvasti maapallon trooppisille alueille painottunut ja Euroopassa lajeja elää vain puolenkymmentä. Alaheimolla on suurin lajirunsaus Aasiassa sekä indoaustralialaisella alueella, mutta myös Saharan eteläpuolisessa Afrikassa lajeja on runsaasti. Sen sijaan Amerikoissa esiintyy vain hieman toistasataa alaheimon lajia, joista merkittävin ryhmä lienevät monien muiden sikäläisten perhosten jäljittelemät airutperhoset (Parides).
Varsinaisten ritariperhosten alaheimoon kuuluvat maailman kookkaimmat päiväperhoset, erityisesti indoaustralialaisella alueella elävät velhosiivet (Troides) ja lintusiivet (Ornithoptera). Jättiritari (Papilio antimachus) on puolestaan Afrikan alueen suurin päiväperhonen.
Aiheesta muualla

BugGuide.net (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q784968  Wikispecies: Papilioninae  AFD: Papilioninae  BioLib: 51295  BugGuide: 43480  Fauna Europaea: 440664  Fauna Europaea (new): 4b262688-328e-41b7-a09c-ac899d6af1f1  iNaturalist: 49973  ITIS: 694098  NBN: NHMSYS0000503589  NCBI: 42289  Open Tree of Life: 414401  Paleobiology Database: 245030
Yhdysvaltain sisällissota

Yhdysvaltain sisällissota oli Yhdysvalloissa vuosina 1861–1865 käyty sisällissota, jossa Yhdysvaltain unionille uskolliset pohjoisvaltiot ja Etelän osavaltioiden muodostama konfederaatio taistelivat vastakkain. Sodan taustalla oli Etelävaltioiden ja pohjoisen välejä pitkään hiertänyt kiista orjuuden tulevaisuudesta Yhdysvalloissa.
Etelän agraariyhteiskunta oli pitkälti riippuvainen orjien palkattomasta työstä, kun taas pitkälle teollistuneessa pohjoisessa orjatyöstä oli jo kauan aiemmin luovuttu. Jännitteet pohjoisen ja etelän välillä kulminoituivat, kun republikaani Abraham Lincoln valittiin Yhdysvaltain presidentiksi vuonna 1860. Etelän orjanomistajat pelkäsivät valinnan johtavan  orjuuden kieltämiseen, jolloin useat orjavaltiot irtautuivat unionista. Kapinoivat osavaltiot muodostivat Yhdysvaltain lailliselle hallitukselle vastavoimaksi Amerikan konfederaation.
Sota päättyi Yhdysvaltain laillisen hallituksen voittoon. Konfederaation kenraali Robert E. Lee antautui unionin kenraali Ulysses S. Grantille 9. huhtikuuta 1865, ja pian sen jälkeen myös muut konfederaation komentajat seurasivat perässä. Sodan päätyttyä orjuus lakkautettiin kaikkialla Yhdysvalloissa ja 4 miljoonaa afroamerikkalaista orjaa vapautettiin. Sodan runtelemassa etelässä alkoi jälleenrakennuksen aika samalla, kun pohjoisen abolitionistit yrittivät turvata vapautetuille orjille täydet kansalaisoikeudet. Tavoitteessa kuitenkin epäonnistuttiin, ja afroamerikkalaiset saivat odottaa vielä sata vuotta ennen kuin heitä kohdeltiin laissa tasavertaisina kansalaisina.
Yli miljoona kuolonuhria vaatinut sota on yksi Yhdysvaltain historian verisimmistä konflikteista.
Sotaan johtaneet tapahtumat > Yhdysvallat ennen sisällissotaa

Masonin–Dixonin linjan pohjoispuolella neljä viidestä amerikkalaisesta oli luku- ja kirjoitustaitoinen. Yhdysvallat oli ennen vuotta 1850 lähes yksinomaan protestanttinen, ja seurakuntalaisten tuli osata lukea Raamattua kotona ja jumalanpalveluksissa. Pohjoisvaltioissa lähes kaikki lapset lähetettiin kouluun, ja erityisesti Uudessa-Englannissa tämä koski käytännössä kaikkia lapsia yhteiskuntaluokasta riippumatta. Ennen sisällissodan syttymistä Yhdysvallat oli jo huomattavasti Eurooppaa rikkaampaa aluetta. Vaikka Yhdysvalloissa ei vielä ollut resursseja esimerkiksi ruoan ulkomaanvientiin, maatalous oli edistynyttä, ja pohjoinen oli kasvavissa määrin teollistunut. Pohjoisessa paikalliset ja laajalevikkiset sanomalehdet tavoittivat suuren osan kansasta.