stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Rhodesia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Rhodesia Wikimedia Commonsissa
Estádio Governador Plácido Castelo

| Estádio Governador Plácido Castelo> Castelão, Gigante da Boa Vista |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Fortaleza, Ceará, Brasilia
Avattu:  11. marraskuuta 1973
Remontoitu:  2002, 2012
Omistaja:  Cearán osavaltio
Kenttä:  luonnonnurmi
Arkkitehti:  José Liberal de Castro Gehard Ernst Borman Reginaldo Mendes Rangel Marcílio Dias de Luna Ivan da Silva Britto
Käyttäjät
 Ceará Sporting Club Fortaleza Esporte Clube 
Katsojakapasiteetti
 63 903 
Kentän mitat
 110 x 75 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estádio Governador Plácido Castelo on jalkapallostadion, joka sijaitsee Fortalezassa Brasiliassa. Stadion on otettu käyttöön vuonna 1973 ja sen yleisökapasiteetti on 63 903. Se toimii paikallisseurojen Ceará Sporting Clubin ja Fortaleza Esporte Cluben kotikenttänä. Sillä myös pelattiin vuoden 2014 jalkapallon MM-kilpailuiden otteluita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (portugaliksi)
FS Croix du Sud (M646)

| Croix du Sud |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCN, Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  21. huhtikuuta 1982
Laskettu vesille:  6. helmikuuta 1985
Palveluskäyttöön:  14. marraskuuta 1986
Tekniset tiedot
Uppouma:  615 t
Pituus:  51,5 m
Leveys:  8,90 m
Syväys:  3,80 m
Koneteho:  Pääkone: Werkspoor-Wärtsilä ARUB 215V12 -dieselmoottori, 1 900 ch (1 400 kW) Apukone: 2 x ACEC 120 hv
Nopeus:  pääkoneilla: 15 solmua apukoneilla: 7 solmua
Miehistöä:  5 upseeria 32 aliupseeria 12 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x 20 mm modèle F2 2 x 12,7 mm konekivääriä 2 x 7,62 mm konekivääriä
Croix du Sud (runkonumero M646) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus (ransk. Chasseur).
Valmistus

Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 21. huhtikuuta 1982. Se laskettiin vesille 6. helmikuuta 1985 ja otettiin palvelukseen 14. marraskuuta 1986.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
FS Céphée (M652)

| Céphée |
| --- | --- |
 Cephée BALTOPS 2010 -harjoituksessa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Béliard, Ostend
Kölinlasku:  31. lokakuuta 1985
Laskettu vesille:  21. marraskuuta 1986
Palveluskäyttöön:  20. helmikuuta 1988
Tekniset tiedot
Uppouma:  615 t
Pituus:  51,5 m
Leveys:  8,90 m
Syväys:  3,80 m
Koneteho:  Pääkone: Werkspoor-Wärtsilä ARUB 215V12 -dieselmoottori, 1 900 hv (1 400 kW) Apukone: 2 x ACEC 120 hv
Nopeus:  pääkoneilla: 15 solmua apukoneilla: 7 solmua
Miehistöä:  5 upseeria 32 aliupseeria 12 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x 20 mm modèle F2 2 x 12,7 mm konekivääriä 2 x 7,62 mm konekivääriä
Céphée (runkonumero M652) on Ranskan laivaston Éridan-luokan miinantorjunta-alus (ransk. Chasseur). Alus on alun perin Belgian merivoimien Fuchsia (runkonumero M919).
Valmistus

Alus tilattiin Ostendesta Béliardin telakalta, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1985. Se laskettiin vesille 21. marraskuuta 1986 nimellä Fuchsia. Belgian laivasto otti aluksen palvelukseen 20. helmikuuta 1988.
Palvelus

Vuonna 1991 alus osallistui Persianlahden miinanraivaukseen. Belgian laivasto poisti aluksen palveluksesta 1993. Se liitettiin Ranskan laivastoon 1997. Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Brestiin.
Florence Quivar

Florence Quivar (s. 3. maaliskuuta 1944 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Quivarin äiti oli pianonsoiton- ja laulunopettaja, joka perusti gospelkokoonpanon Harmonic Choraliers. Quivar itse esiintyi ensimmäisen kerran laulajana 6-vuotiaana kirkkoesityksessä. Hän pääsi opettajakoulutukseen, mutta päättikin siirtyä Philadelphian musiikkiakatemiaan. Hän valmistui sieltä. Quivar oli tämän jälkeen myös lyhyesti Juilliard Schoolissa ja teki sen oopperateatterissa vuonna 1975 lavadebyyttinsä Antonín Dvořákin Rusalkan esityksessä. Palattuaan Philadelphiaan hän opetti ja lauloi resitaaleissa. Maureen Forresterin pitämien mestarikurssien myötä Quivar kiinnostui liedohjelmistosta ja oratorioista. Hän voitti Marian Anderson -palkinnon, saavutti impressaari Harold Shaw'n huomion ja alkoi esiintyä orkesterien kanssa eri puolilla Yhdysvaltoja.
Quivar esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa Marinan roolissa Modest Mussorgskin Boris Godunovin esityksessä vuonna 1977. Hän on esiintynyt Metropolitan-oopperan lisäksi muun muassa Royal Opera Housessa, Lyric Opera of Chicagossa, Teatro Colónissa, Houston Grand Operassa ja Salzburgin musiikkijuhlilla. Hänen oopperarooleihinsa ovat kuuluneet Laura (La Gioconda), Brangäne (Tristan ja Isolde), Äiti Marie (Dialogues des Carmélites) ja Azucena (Trubaduuri). Quivar on laulanut myös lukuisten sinfoniaorkestereiden, kuten Chicagon sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, Berliinin filharmonikkojen, Lontoon filharmonikkojen, New Yorkin filharmonikkojen ja Philadelphian orkesterin kanssa. Hän on esiintynyt myös musikaaleissa.
Quivar levyttämiin teoksiin ovat kuuluneet Luisa Miller, Oedipus Rex, Verdin Requiem, Rossinin Stabat Mater, Porgy ja Bess sekä Gustav Mahlerin sinfoniat nro 3 ja nro 8. Hän julkaisi myös spirituaalien albumin Ride on, King Jesus. Quivar on ollut aktiivinen uusien teosten parissa. Hän esiintyi Vetten jumalattaren roolissa Anthony Davisin oopperan Amistad kantaesityksessä Lyric Opera of Chicagossa kaudella 1997–1998 ja kantaesitti William Bolcomin laulusarjan From the Diary of Sally Hemings Kongressin kirjastossa 2001.
Quivar liittyi Academy of Vocal Artsin henkilökuntaan vuonna 2014.
FS De Grasse (1946)

| De Grasse |
| --- | --- |
 De Grasse

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  marraskuu 1938
Laskettu vesille:  11. elokuuta 1946
Palveluskäyttöön:  3. syyskuuta 1956
Poistui palveluskäytöstä:  25. tammikuuta 1974
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 389 t
Pituus:  188,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  18,6 m
Syväys:  5,5 m
Koneteho:  110 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  70 upseeria, 160 aliupseeria ja 750 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  16 x 127 mm Mle 1948 -tykkiä kaksoistorneissa 20 x 57 mm Mle 1951 -tykkiä kaksoistorneissa
De Grasse (runkonumero C610) oli Ranskan laivaston De Grasse -luokan ilmatorjuntaristeilijä, jonka valmistus alkoi ennen toista maailmansotaa. Se liitettiin lopulta 1956 Ranskan laivastoon ja osallistui Ranskan ydinkokeisiin Mururoalla. Alus oli nimetty Grasetillyn markiisin ja Grassen kreivin François Joseph Paulin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin 31. joulukuuta 1936 vuoden 1937 hankinnoissa Arsenal de Lorientilta. Tilauksen mukaan aluksen tuli valmistua syyskuussa 1942 kevyenä risteilijänä, jonka aseistukseksi piti tulla yhdeksän 152 millimetrin tykkiä. Köli laskettiin 28. elokuuta 1939. Työt kuitenkin keskeytyivät 3. syyskuuta toisen maailmansodan alkaessa ja jatkuivat 28. syyskuuta käytettävissä olevin resurssein. Saksan edettyä Ranskaan työt keskeytettiin uudelleen 10. kesäkuuta 1940 aluksen ollessa 28 prosenttisesti valmis. Saksalaiset miehittivät Lorientin 28. kesäkuuta, jolloin töitä jatkettiin telakan vapauttamiseksi muuhun käyttöön.
Työt edistyivät hitaasti ja elokuussa 1942 annettiin määräys aluksen muuttamisesta lentotukialukseksi. Liittoutuneet valtasivat telakan 9. toukokuuta 1945, jolloin töitä taas jatkettiin. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1946, mutta työt keskeytettiin uudelleen ilmatorjuntaristeilijäsuunnitelmien valmistamiseksi. Lopulta tehtiin päätös aluksen muuttamisesta ja työt pääsivät jatkumaan tammikuussa 1951. Lisäviivettä toi vielä aluksen uppoaminen kesäkuussa 1954. Alus valmistui 3. elokuuta 1956.
Palvelus

Alus määrättiin korvaamaan Georges Leygues laivueen johtoaluksena ja siten se ei osallistunut vuoden 1956 Suezin kriisiin. Alus teki 1962 maailmanympäripurjehduksen. Se muutettiin 1964-1965 Tyynenmeren osaston (ransk. Centre d'expérimentation du Pacifique) komentoalukseksi, jollaisena se oli ydinasekokeissa 1966-1972 Mururoalla ja Fangataufassa.
Alus poistettiin palveluksesta 28. helmikuuta 1973, jonka jälkeen se nimettiin Q521:ksi. Alus romutettiin 1975 Italiassa.
Frans Vilho Paavola

Frans Vilhelm (Vilho) Paavola (25. toukokuuta 1875 Raisio – 26. joulukuuta 1910 Raisio) oli suomalainen toimittaja. Hän oli Turun Sanomissa toimitussihteerinä ja päätoimittajana.
Paavolan vanhemmat olivat talollinen Kaarle Kustaa Kunnanen ja Kustaava Vilhelmiina Paavola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Turun lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian alkututkinnon 1898. Hän ehti saada lähes valmiiksi opintonsa filosofian kandidaatin tutkintoa varten, kun hän joutui keskeyttämään ne sairastuttuaan kurkkutuberkuloosiin.
Paavola aloitti uransa Sanomia Turusta -lehden avustajana. Tämä lehti kuitenkin lakkautettiin, ja vasta 1904 saatiin lupa sen seuraajan Turun Sanomien julkaisemiseen vuoden 1905 alusta alkaen. Paavola liittyi uuden lehden toimitukseen vakinaisena toimittajana ja työskenteli lehdessä reportterina, toimitussihteerinä ja vuonna 1910 päätoimittajana.
Paavola kuoli joulukuussa 1910 Raisiossa pitkään sairastamaansa kurkkutuberkuloosiin.
Filippiinienenglanti

Filippiinienenglanti on englannin kielen murre, jota puhutaan Filippiineillä, jossa se on filipinon ohella virallinen kieli. Englantia äidinkielenään puhuvien filippiiniläisten lasten määrä on kasvussa etenkin urbaaneilla alueilla. Filippiineillä englannin kieltä käytetään koulutuksessa ja mediassa ja sitä käytetään lingua francana koko maassa.
Filippiineillä englantia lausutaan useimmiten amerikanenglannin tavoin. Puhekielessä englantiin sekoitetaan toisinaan tagalogin- ja filipinonkielisiä sanoja.
Enemmistö Filippiinien englannin sanastosta on samaa kuin muissa englannin murteissa, mutta Filippiinien englannissa esiintyy myös joitakin sanoja, joita muissa murteissa ei tunneta lainkaan.
Sanastoa

Gimmick – Pitää hauskaa, juhlia, katsoa elokuva.
C.R. – wc, kylpyhuone. Ilmaisu tulee sanoista Comfort Room.
open/close the light. – Sammuttaa tai panna valot päälle (vrt. Switch on/off the light).
Ref / Frigidaire – jääkaappi.
Etelä-Saimaa

| Etelä-Saimaa |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kaakon Viestintä Oy
ISSN:  ISSN 0357-0975
Levikki:   18 737 (LT 2017)
Kokonaislevikki:   20 370 (LT 2017)
Perustettu:  1885 / 1914
Päätoimittaja:  Pekka Lakka v.a.
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton (1918–1944 edistyspuolue) (1944–1993 keskustapuolue)
Kotikunta:  Lappeenranta
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Etelä-Saimaa (ES) on Keskisuomalainen-konserniin kuuluvan Kaakon Viestinnän julkaisema seitsemän kertaa viikossa ilmestyvä sanomalehti. Lehden kotipaikkakunta on Lappeenranta ja ensisijainen toiminta-alue Etelä-Karjala. Vuonna 2016 painetun lehden levikki oli 18 737 kappaletta, ja sillä oli päivittäin noin 47 000 lukijaa.
Aiheesta muualla

Etelä-Saimaan verkkosivut
Lappeenrannan maakuntakirjaston Etelä-Saimaa-artikkelitietokanta
Kustannusyhtiön osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Faner

Ab Faner Oy oli vuosina 1916–1973 toiminut suomalainen puunjalostusalan yritys, jolla oli vaneritehtaat Lohjalla ja Punkasalmella. Yhtiö siirtyi 1965 Metsäliiton Teollisuus Oy:n omistukseen ja fuusioitiin siihen vuonna 1973.
Lounais-Suomesta toimitettiin 1900-luvun alussa koivutukkeja Tallinnassa sijainneelle vaneritehtaalle teelaatikoiden valmistamista varten. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen 1914 vaikeutti meriliikennettä Suomenlahdella ja niinpä Tallinnassa toiminut Aktiengesellschaft A.M. Lutherin omistama Temintaipaleen Puunjalostusliike Oy ryhtyi rakentamaan vaneritehdasta Lohjalle. Vuonna 1916 valmistuneen tehtaan tuotantoa ryhtyi hoitamaan Ab Faner Oy, jonka perustajiin kuuluivat Aktiengesellschaft A.M. Luther ja englantilainen Venesta Ltd.
Lohjan vaneritehdasta laajennettiin 1920- ja 1930-luvuilla niin, että se oli vuonna 1939 Lohjan suurin työnantaja, joka tuotti vaneria yli 20 000 kuutiometriä vuodessa. Toisen maailmansodan aikana Ab Faner Oy siirtyi yksinomaan englantilaisen Venesta Ltd:n omistukseen.
Sotavuosien jälkeen Lohjan vaneritehdasta laajennettiin 1950-luvulla ja vuonna 1964 yhtiölle valmistui toinen vaneritehdas Punkasalmelle. Vanerikoivun hankintaongelmat johtivat kuitenkin siihen, että Venesta Ltd myi Ab Faner Oy:n Metsäliiton Teollisuus Oy:lle loppuvuodesta 1965.
Vuonna 1969 Lohjalle valmistui lastulevytehdas, joka käytti raaka-aineenaan vaneritehtaan tuottamaa jätepuuta. Vuonna 1973 Ab Faner Oy fuusioitiin Metsäliiton Teollisuus Oy:hyn ja yhtiön tehtaista muodostettiin kaksi yksikköä : Lohjan tehtaat ja Punkasalmen tehtaat. Molemmat tehtaat ovat edelleen vuonna 2013 toiminnassa (Metsä Wood, Lohjan Kerto-tehdas, Metsä Wood, Punkaharjun vaneritehdas).
Aiheesta muualla

Ab Faner Oy Pörssitiedon netissä
Lutherin vaneriteollisuudesta Suomessa, Estofennia 6.11.2020
Eugen Bolz

Eugen Bolz oikeudenkäynnissä
Eugen Anton Bolz (15. joulukuuta 1881 Rottenburg am Neckar – 23. tammikuuta 1945 Berliini) oli saksalainen poliitikko ja yksi epäonnistuneen heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsenistä. Salaliittolaiset yrittivät murhata Adolf Hitlerin ja kukistaa siten Natsi-Saksan hallinnon 20. heinäkuuta 1944. Bolz tuomittiin osallisuudestaan hankkeeseen ja mestattiin Plötzenseen vankilassa tammikuussa 1945.
Ennen kansallissosialistien valtaannousua Bolz oli toiminut Württembergin osavaltion pääministerinä, mutta avoimen natsivastaisena hän joutui jättämään viran jo alkuvuodesta 1933.
Fanny Gibert

| Fanny Gibert |
| --- | --- |
 Gibert vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1993 (ikä 31) Montpellier
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kiipeilijä, insinööri
Uran tiedot
Pituus:  165 cm
Laji:  boulderointi
Fanny Gibert (s.16 helmikuuta 1993) on ranskalainen kiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Hän harjoittelee Reunion-saarella ja aloitti kiipeilyn kuusivuotiaana.
Gibert on kuusinkertainen ranskanmestari boulderoinnissa. Hän on voittanut pronssia lead-kiipeilyn maailmancupissa Brianconissa vuonna 2020 ja boulderoinnin maailmancupin kokonaistuloksissa vuosina 2018 ja 2019. Hän on vuodesta 2011 lähtien osallistunut yli 50 maailmancupiin.
Hänellä on insinöörin tutkinto INSA Lyonista ja hän tekee kiipeilyn ohella töitä julkisenliikenteen parissa RATP Pariisissa.
Kilpailu tuloksia > Maailmancup mitalit > Boulder

| Vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yht>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | - | 1 | - | 1 |
| 2015 | - | 1 | - | 1 |
| 2018 | - | - | 2 | 2 |
| 2019 | - | 1 | 2 | 3 |
| Yht. | 0 | 3 | 4 | 7 |
Kilpailu tuloksia > Maailmancup mitalit > Lead

| Vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yht>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | - | - | 1 | 1 |
| Yht. | 0 | 0 | 1 | 1 |
Gibert EM-kisoissa vuonna 2022
Vuoden 2018 boulderoinnin maailmancupin kauden top kolme. Vasemmalta oikealle Akiyo Noguchi, Miho Nonaka ja Fanny Gibert
Gibert maailmancupissa vuonna 2015
Flygindustri

Flygindustri voi tarkoittaa jompaakumpaa seuraavista:
AB Flygindustri (Afi), Ruotsin Linhamnissa 1925–1935 toiminut lentokonetehdas, joka valmisti Junkers-koneita
AB Flygindustri (AFI), Ruotsin Halmstadissa 1937–1945 toiminut purjelentokonetehdas
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Flygindustri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Faneroménin luostari (Ierápetra)

| Faneroménin luostari Μονή Φανερωμένης |
| --- | --- |
 Faneroménin luostari.
Sijainti:  Ierápetra, Lasíthi, Kreikka
Koordinaatit:  35°06′04″N, 25°45′44″E
Kirkkokunta:  Kreetan kirkko
Hiippakunta:  Ierápytnan ja Siteían hiippakunta
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustettu:  n. 961–1204
Asukkaita:  2 (2011)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Panagía (Neitsyt Maria) Faneroménin luostari (kreik. Μονή Παναγίας Φανερωμένης, Moní Panagías Faneroménis) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa noin 24 kilometriä etelään Ágios Nikólaoksesta. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Neitsyt Marialle.
Luostaria sisältä.
Kertomuksen mukaan Faneroménin luostari on perustettu paikalle, jossa olevasta luolasta paimen löysi sinne ilmestyneen (faneroméni) Neitsyt Marian ikonin, ja johon ikoni ihmeellisellä tavalla palasi aina uudelleen ja uudelleen. Luostarin tarkkaa perustamisaikaa ei tunneta, mutta se on ollut olemassa viimeistään venetsialaisvallan aikana vuonna 1282. Oletettavasti se on perustettu saaren toisella bysanttilaisella kaudella eli vuosien 961 ja 1204 välillä. Luostarin nykyiset ydinrakennukset ovat arkkitehtuurin perusteella peräisin 1500-luvulta. Nykyisin luostari on itäisen Kreetan merkittävimpiä pyhiinvaelluskohteita, ja juhlii vuosittain 15. elokuuta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa luostariin kirjattiin kaksi asukasta.
Luostari on rakennettu vuorenrinteeseen noin 540 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna, ja sieltä on hyvä näköala saaren pohjoisrannikolle ja Mirampéllonlahdelle. Linnoitusmainen sijainti on suojannut aikanaan merirosvoja vastaan. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu luolaan. Kirkko on kaksilaivainen ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle (Koímisi tis Theotókou) ja Elävöittävälle lähteelle (Zoodóchos Pigí). Kirkon ympärillä on myöhempiä 1800-luvulla tehtyjä luostarirakennuksia, mukaan lukien vierastalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faneroménin luostari Wikimedia Commonsissa
Fanny Hult

| Fanny Magdalena Hult |
| --- | --- |
 Fanny Hult vuonna 1915.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1861 Kuopio
Kuollut: 30. marraskuuta 1945 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  Päätoimittaja, järjestöjohtaja
Vanhemmat:  Anders Edvin Nylander ja Rosalie Kellgren
Puoliso:  Ragnar Hult (1857–1899)
Lapset:  Rolf Harald, Karl Hilding, Einar Edvin, Sven Gunnar
Sukulaiset:  William Nylander (setä)
Muut tiedot
Järjestö:  Martta-Yhdistys, Finlands svenska Marthaförbund
Fanny Magdalena Hult (o.s. Nylander; 3. helmikuuta 1861 Kuopio – 30. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja ja kotitaloustoiminnan uranuurtaja.
Hultin vanhemmat olivat piirilääkäri Anders Edvin Nylander ja Rosalie Kellgren. Hultin setä oli kasvitieteilijä William Nylander.
Hult kävi tyttökoulun ja jatko-opiston. Hult oli naimisissa vuodesta 1885 filosofian tohtori Ragnar Hultin kanssa. Ragnar Hultin kuoltua vuonna 1899 Fanny Hult toimi Martta-yhdistyksen sihteerinä 1899–1904 ja puheenjohtajana 1904–1924. Hän oli Finlands svenska Marthaförbundin puheenjohtaja 1925–1930 ja toimi Husmodern-lehden päätoimittajana 1903–1922.
Teokset

På Sommarö: Berättelse för barn. Helios, Helsingfors 1903.
Eugen Schauman: En skrift ägnad hans minne af Finska aktiva motståndspartiet. A. Tiderman, Helsingfors 1905.
Eugen Schauman: Hänen muistolleen omistanut Suomen aktiivinen vastustuspuolue. A. Tiderman, Helsinki 1905.
Martta-yhdistys 1899-1906. Helsinki 1906.
Föreningen Martha. Föreningen Martha, Helsingfors 1913.
Martta-yhdistys. Martta-yhdistys, Helsinki 1913.
Ruotsinnoksia

Eino I. Parmanen: Till ljus och frihet! Skådespel i två akter med ämne ur våra dagars Ryssland. Auktoriserad öfversättning från finskan af Fanny Hult. Helios, Helsingfors 1906.
Finn Russell

| Finn Russell |
| --- | --- |
 Finn Russell
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1992 Bridge of Allan, Skotlanti
Kansalaisuus:   Skotlanti
Uran tiedot
Pituus:  182 cm
Paino:  87 kg
Seura:   Warriors (2012–2018)  Racing 92 (2018–)
 Tietolaatikko päivitetty 5. huhtikuuta 2019 
Finn Russell (s. 23. syyskuuta 1992 Bridge of Allan) on skotlantilainen rugby union -pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja (fly half). Hän edustaa Ranskan Top 14 -liigassa pelaavaa Racing 92:ta.
Vuosina 2012–2018 Russell edusti monikansallisessa Pro 14 -sarjassa pelaavaa Glasgow Warriorsia. Läpimurtonsa hän teki kaudella 2013–2014, ja teki kesällä 2014 myös debyyttinsä Skotlannin maajoukkueessa. Maaliskuuhun 2019 mennessä hän on pelannut kaikkiaan 44 maaottelua.
Ennen ammattilaisuraansa Russell työskenteli kolmen vuoden ajan kivenhakkaajana.
Finn Pedersen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | perämiehellinen kaksikko |  |
Finn Pedersen (30. heinäkuuta 1925 Roskilde – 14. tammikuuta 2012) oli tanskalainen soutaja ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja voitti siellä kultaa miesten perämiehellisessä kaksikossa. Hän osallistui myös vuoden 1956 kesäolympialaisiin Melbournessa, jossa hän putosi perämiehettömässä kaksikossa semifinaalissa.
Finn Mattsson

Finn Paul Mattsson (s. 8. tammikuuta 1926 Suoniemi) on suomalainen eläköitynyt yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut  teollisuusneuvoksen arvonimen.
Mattsson syntyi isännöitsijä Paul Fredrik Mattssonin ja Martta Matilda Kauniston perheeseen ja avioitui 1949 sosionomi Ilmi Kaarina Rautalinin kanssa. Hän kävi kolme luokkaa Tampereen klassillista lyseota 1938–1941 ja suoritti Teknillinen kirjeoppilaitos Tietomiehen vahvavirtateknikon tutkinnon kirjetentit 1948 ja 1950.
Mattsson oli Oy Rouhiala Ab:n sähkötyöntekijä 1942–1943, Kouvolan kauppalan sähkölaitoksen sähkötyöntekijä 1943, Oy Siuronkoski Ab:n palveluksessa 1943, Kolsi Oy:n palveluksessa 1943–1944 ja uudelleen Oy Siuronkoski Ab:lla sähköasentaja ja työnvalvoja 1946–1959. Automatiikka-Asentajat Mattsson & K:neiden, sittemmin Automatiikka-Asentajat Mattsson Ky ja vuodesta 1971 Automatiikka-Asentajat Oy, yhtiömies, osakas ja toimitusjohtaja Mattsson oli 1960–1985 ja Instrumentointi Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1970–1987 ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1999. Teollisuusneuvoksen arvonimen Mattsson sai 1996.
Finn Mattsonin jälkeen hänen perustamansa ja Instrumentoinnista Instaksi nimensä muuttaneen perheyrityksen johtoon siirtyi hänen poikansa, myös jääkiekkomaalivahtina tunnetuksi tullut Markus Mattsson. Hän on isänsä tavoin saanut teolllisuusneuvoksen arvonimen.
Ferdinand Guillaume

| Ferdinand Guillaume |
| --- | --- |
 Ferdinand Guillaume elokuvassa È sbarcato un marinaio (1940).
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1887 Bayonne
Kuollut: 3. joulukuuta 1977 (90 vuotta) Viareggio
Kansalaisuus:  Italia (alun perin Ranska)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ferdinand Guillaume (19. toukokuuta 1887 Bayonne – 3. joulukuuta 1977 Viareggio) oli Italian kansalaisuuden ottanut ranskalaissyntyinen mykkäelokuvan koomikko.
Sirkusperheeseen syntynyt Guillaume työskenteli pienestä pitäen klovnina. Julius Antamoro palkkasi hänet vuonna 1910 Cinesille, jossa hän teki pitkän Tontolino-komedioiden sarjan. Vuonna 1911 Guillaume esitti pääosaa Cinesin ensimmäisessä pitkässä elokuvassa Pinocchio, josta tuli suuri menestys. Samana vuonna Guillaume siirtyi Pasqualille, jolle hän loi Polidor-nimisen komediahahmon. Vuonna 1914 hän perusti oman tuotantoyhtiön Polidor Filmin. Guillaume ohjasi ja näytteli perheenjäsentensä kanssa yli sata lyhyttä Polidor-komediaa, joista vain muutamat ovat säilyneet. Italian elokuvan kriisivuosina 1920-luvun alussa hän palasi näyttämölle, mutta esiintyi 1930-luvun lopulta lähtien jälleen elokuvien sivuosissa. 1950- ja 1960-luvuilla Guillaume teki muutamia nostalgisia rooleja muun muassa Federico Fellinin elokuvissa.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Ferdinand Guillaume (englanniksi)
Frans Värtelä

Frans Oskari Värtelä, sukunimi vuoteen 1936 Färm (22. huhtikuuta 1904 Kymi – 9. maaliskuuta 1968 Hämeenlinna) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Värtelä toimi Pohjanmaan Kansan päätoimittajana vuosina 1935–1937.
Teoksia

Ensimmäinen päivä : yksinäytöksinen raittiusaiheinen näytelmä.           Suomen sos.-dem. raittiusliitto, Helsinki 1937
Osakeyhtiö Kirjapaino aktiebolag 30 vuotta : 1906-1936.     Kirjapaino, Vaasa 1937
Five for Fighting

John Ondrasik
Five for Fighting on muusikko John Ondrasikin taiteilijanimi.
Hänen albuminsa America Town (2000) sai vuonna 2001 platinalevyn Yhdysvalloissa laulun  "Superman (It's not easy)" ansiosta.