stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Misi
Liikenneyhteydet

Misin rautatieasemalta kulkee päivittäin InterCity-yöjuna Helsingistä Kemijärvelle ja takaisin. Rautatievirasto kielsi matkustajajunien pysähtymisen Misin rautatieasemalla asemainfrastruktuurin puutteiden vuoksi joulukuussa 2007, mutta pysähdykset alkoivat uudestaan 30. syyskuuta 2008. Ratahallintokeskus rakensi liikennekatkon aikana Misiin 350 metriä pitkän matkustajalaiturin, joka täyttää nykyaikaiset turvallisuusvaatimukset. Lisäksi on parannettu aseman valaistusta.
Linja-auton vakiovuoro kulkee Rovaniemen keskustan, Misin kylän ja Kemijärven Raajärven kylän välillä kerran suuntaa kohden maanantaista perjantaihin päivittäin. Noin 10 km Misin kylän pohjoispuolella kulkee Vikajärven kylän ja Kemijärven välinen kantatie 82, jolla Rovaniemen ja Kemijärven väliset vakiovuorot pysähtyvät Misin tienhaarassa. Näitä vuoroja kulkee suuntaa kohden maanantaista perjantaihin viisi, lauantaisin kaksi ja sunnuntaisin kolme. Vuoroista suurin osa pysähtyy Rovaniemen lentoasemalla tarvittaessa tai säännönmukaisesti ja kaikki pysähtyvät lentoaseman tienhaarassa ja Napapiirillä. Ala-asteikäiset koululaiset kuljetetaan taksilla Vikajärven koululle, ja yläasteikäiset kuljetetaan takseilla Rovaniemelle.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta

Misin seutu asukkaineen on alkuaan kuulunut Oulun lääniin ja Kemin Lappiin. Kun vanha Lapin raja purettiin 1860-luvulla ja uusi raja vedettiin nykyisen Kemijärven ja Rovaniemen maalaiskunnan rajan kohdalle, Misin asukkaat siirtyivät Namman kyliin ja Rovaniemen maalaiskunnan veronmaksajiksi.
Isojako aloitettiin Suomessa vuonna 1753, ja sen ehdittyä Misin kohdalle vuonna 1877 eriteltiin ja merkittiin varsinaiset tilat maarekisteriin. Mutta itse Misin kylän syntyminen ja kehittyminen alkoi vasta, kun Misin asema rakennettiin vuonna 1934. Sitä ennen Misin seutua kutsuttiin järvikylinä ja niiden järvien nimillä, joilla oli asutusta (esim. pirttijärviläiset, venejärviläiset, kielijärviläiset jne.).
Paikkakuntalaisten tietämän mukaan Misin seudulle on pystytetty ainakin kolme tilaa ennen lääninrajan vetämistä ja isojakoa. Mikko Kulppi asettui Pirttijärven rannalle 1810-luvulla, Misikankaat Misijärven rannalle 1820–luvulla, ja ennen isojakoa asettui Aapo Venetvaara asumaan Venejärven rannalle 1860-luvulla. Leskeläisten mukaan Uuranjärven ranta sai ensimmäiset asukkaansa 1893. Juuso Laitinen asettui ensimmäisenä asustamaan Kielijärven rantaa vuonna 1915, ja heitä seurasivat vuonna 1918 Jaakko Kontio ja Matti Salla. Vuonna 1924 tuli Juho Närhistä Kuikura-nimisen tilan omistaja, myöskin Kielijärven rannalle. Näistä edellä mainituista ihmisistä ja suvuista on Misin kylä saanut alkunsa.
Misin seudulta on tehty löytöjä aikaisemmastakin asutuksesta: vanhojen asumusten jäännöksiä, jotka ovat olleet lähinnä metsästäjien ja kalastajien käytössä. Misistä on tehty joitakin löytöjä kivikauden ajalta, kivikirves ja Rovaniemi-tuura Venejärven rannalta.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta > Rovaniemi–Kemijärvi-välinen ratatyö käynnissä

Kemijärven rautatie Misi–Rovaniemen ja Kemijärven välisen rautatien piirtolinja raivattiin vuonna 1924, ja kesällä 1927 käynnistettiin radanrakennustyöt. 13. tammikuuta 1932 topparoikka ylitti Misijoen.
Misin asema vihittiin heinänteon aikaan kesällä 1934. Misin asema on ollut tärkeä junien kohtaus ja risteyspaikka sivuraiteineen. Asema on ollut keskeinen puutavaran lastaus- ja purkauspaikkana puhumattakaan rahti-, henkilö- ja sotilaskuljetuksista. Sivuraide Raajärven kaivokselle oli tarpeellinen malmin kuljetuksessa. Saksalaiset pitivät Misiä tukikohtanaan vuosina 1941–1944, joten Misin asema oli heille todella tärkeä myös läpikulkuliikenteen osalta.
Heikki Rajamäki perusti Misiin ensimmäisen kaupan vuonna 1930.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta > Yhdistystoiminta

Yhdistystoiminta käynnistyi 22. maaliskuuta 1935, jolloin perustettiin Misin maamiesseura (nykyinen Kyläseura). Puheenjohtajaksi valittiin Heikki Rajamäki ja naistoimikunnan puheenjohtajaksi Elsa Kontio. Samana päivänä laskettiin peruskivi ompeluseuratoiminnalle, joka jatkuu vieläkin "Kahvi-illan" nimikkeellä. Tieyhteys Misiin parani, kun Kemijärventiestä rakennettiin pistotie Misiin vuonna 1937. Samana vuonna kylien niityille hankittiin hevosvetoiset niitto- ja haravakoneet.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta > Sota-aika

Saksalaisten itärintama alkoi murtua vuonna 1944, venäläisten sotarintama lähestyi ja saksalaisten perääntymisvaihe alkoi. Silloinen asemapäällikkö Honkasilta sai soiton Misin asemalle 13. syyskuuta 1944 (asemalla oli kylän ainoa puhelin) kylän evakuoinnista. Kaikkien oli kerättävä tavaransa ja eläimensä, sekä oltava asemalla vielä samana päivänä, mikäli mielivät pelastua. Evakkoon lähtijät olivat ajoissa asemalla, mutta junan lähtö viivästyi kaksi vuorokautta veturin puuttumisen takia. Vihdoin päästiin matkaan ja evakkolaisista misiläiset sijoitettiin Ruotsin Jörniin ja Byskeen. Köyryläiset sijoitettiin myös Ruotsin Hammarkkiin ja misijärviläiset Ähtävälle Suomeen.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta > Jälleenrakennus

Sodan loputtua vuonna 1945 alkoi jälleenrakentamisen aika. Uusia taloja rakennettiin ja saksalaisilta tuhoamatta jääneitä taloja korjattiin talkoovoimin ja yhteishenki oli voimakasta. Samana vuonna (1945) kylä sai postiaseman ja Lapinmaa perusti osuuskaupan. Puhelinkeskus saatiin vuonna 1948, ja näin kyläläiset saattoivat puhua "lankoja" pitkin. Yksityisyritteliäisyys käynnistyi, kun Sylvi Närhi perusti vuonna 1949 vähittäismyymälän ja samana vuonna Arvo Kontio ja veljekset Antero ja Akseli Närhi aloittivat kenttäsirkkeli- ja leveranssi-urakoinnit, joka myös työllisti paikkakuntalaisia. Postiauto alkoi kulkea Rovaniemen ja Misin väliä vuonna 1950.
Misin väkiluku kasvoi ja lapsia varten tarvittiin oma opinahjo, koulu, joka valmistui 1951. Ennen omaa koulua lapset olivat saaneet opetusta väliaikaisissa tiloissa. Pitkäaikaisena johtajaopettajana toimi Matti Ruismäki vuodesta 1948 vuoteen 1986. Ruismäelle kertyi 38 opetusvuotta, ja parhaimmillaan oppilaiden lukumäärä koululla oli 117.
Sähkövalot saatiin kylälle vuonna 1955 sopivasti Martti Kontion 50-vuotispäivän kunniaksi, jolloin syntymäpäiväkahvit juotiin ensimmäisten sähkövalojen loisteessa. Misin uudelle voimakkaalle kehityskaudelle antoi sysäyksen kaivostoiminnan käynnistyminen Kärväsvaarassa, ja hieman myöhemmin myös Raajärven kaivos aloitti toimintansa. Maantie Kärväsvaaraan valmistui toukokuussa vuonna 1958 ja Raajärvelle vuonna 1962. Malmin kuljetus vaati uuden tukevamman kiskotuksen, mikä taas merkitsi lisää työpaikkoja kyläläisille. Noihin aikoihin Misissä olikin hyvä työllisyystilanne.
Virkistys-, kalastus- ja harrastustoiminta elvytettiin perustamalla kylälle Misin Kalastus- ja Metsästysseura 16. toukokuuta 1962. Puheenjohtajaksi valittiin Matti Ruismäki ja sihteeriksi Martti Kontio. Maidon kuljetus meijereihin käynnistyi vuonna 1962, ja maitoa kerättiin parhaimmillaan 20 tilalta. Linja-autojen päivittäinen vuoroliikenne käynnistyi vuonna 1963. Ensimmäinen televisio tuli Misiin vuonna 1964 Mikko Kontion taloon, jossa joukolla katseltiin Innsbruckin talviolympialaisia.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta > Alasajo

Nämä olivat hyviä aikoja Misin kylälle, mutta tummia pilviä alkoi kertyä taivaalle. Kaivosyhtiö vähensi Kärväsvaaran kaivoksen toimintaa, mikä merkitsi monille misiläisille työn loppumista ja sen myötä toimeentulohuolia. Kaivoksen toiminta loppui täysin vuonna 1966, ja ensimmäiset misiläiset lähtivät Ruotsiin työn perään elokuussa 1968 yhdessä samaan aikaan Pohjois-Suomessa tapahtuneen suuren muuttoaallon mukana. Suurin osa misiläisistä lähti Motalaan Electroluxin jääkaappitehtaalle. Jotkut ovat jääneet sinne pysyvästi, toiset taas ovat palanneet juurilleen.
Kun Kärväsvaaran lakkauttamisesta oli juuri päästy toipumaan, kohtasi uusi isku kyläläisiä – myös Raajärvi aiottiin lakkauttaa. Viimeiset malmijunat lähetettiin matkaan Raajärveltä vuonna 1975. Kaivostyöläisillä oli edessä muuttomatka, osalla Kolariin, osalla Rautavaaralle, ja osa meni Raahen Rautaruukkiin. Kaivostoimintojen loputtua työmahdollisuudet Misin seudulla ovat lähes olemattomat. Työikäiset käyvät ansiotyössä Rovaniemellä ja Rovaseudulla.
Kylätoimikunta perustettiin 19. joulukuuta 1984. Puheenjohtajaksi valittiin Kauko Honkasilta, joka on ollut yksi pitkän linjan toimihenkilö kaikilla saroilla. Samana vuonna (1984) Lapinmaa lakkautti kauppatoiminnan ja vuonna 1986 lopetti Sylvi Närhi K-kaupan. Näin ollen kyläläiset joutuivat turvautumaan kauppa-autoon, kunnes rohkeana Sakari Laitinen perusti "Sakun puotin" 12. heinäkuuta 1988. Sittemmin senkin toiminta lopetettiin. Misin kansakoulu lakkautettiin 1993, minkä seurauksena paikkakunnan kouluikäiset kuljetetaan koulutaksilla Vikajärvelle, mihin on matkaa 25 kilometriä suuntaansa.
Kyläläiset perustivat vuonna 1998 yhdistyksen Misi Arctic Life ry. Yhdistyksen tavoitteena on kylän kehittäminen, paikkakuntalaisten henkisen ja sosiaalisen hyvinvoinnin edistäminen sekä työtilaisuuksia edistävän toiminnan tukeminen. Vuonna 1999 käynnistyi Lapin yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen järjestämä 9 kuukautta kestävä luontomatkailuyrittäjäkoulutus.
Kljutševskaja sopka

Purkaus tammikuussa 2005
| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  Kamtšatkan niemimaa, Venäjä
Korkeus merenpinnasta:  4 750 m
Prominenssi:  4 649  m 
Purkautunut viimeksi:  2010
Ensimmäinen nousu huipulle:  1788
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kljutševskaja sopka (ven. Ключевска́я Со́пка) tai Kljutševskoi (ven. Вулка́н Ключевско́й, Vulkan Kljutševskoi) on Venäjällä Kamtšatkan niemimaalla sijaitseva kerrostulivuori. Se on niemimaan korkein vuori ja Euraasian korkein aktiivinen tulivuori. Sen ilmoitettu korkeus vaihtelee lähteestä riippuen 4 750 metristä 4 850 metriin, mutta sen pohjoispuolen kraatterin huipun korkeus on 4 750 metriä.
Kljutševskaja sopka on noin 6 000 vuotta vanha. Se on purkautunut säännöllisesti ilman pitkiä inaktiivisuusjaksoja. Viimeisten 3 000 vuoden aikana se on purkautunut yli 100 kertaa, ensimmäiset historialliset dokumentaatiot ovat 1600-luvun lopulta.
Tulivuoren huipulle kiipesivät ensimmäisenä Daniel Guass ja kaksi Billingsin retkikunnan jäsentä vuonna 1788. Seuraavan kerran huipulle kiivettiin vasta vuonna 1931. Tämän retkikunnan jäsenistä useat kuolivat huipun lähirinteillä lenteleviin laavapalloihin.
Kljutševskaja sopka kuuluu yhtenä Kamtšatkan tulivuorista Unescon maailmanperintökohteisiin.
Kljutševskaja sopka alkoi purkautumaan lokakuun puolivälissä 2023. Vuori purkautui uudestaan samana vuonna marraskuun ensimmäisenä päivänä, syösten tuhkapilviä jopa 13 kilometrin korkeuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kljutševskaja sopka Wikimedia Commonsissa
Webbikamera, joka on 30 km pohjoiseen tulivuoresta
Purkausraportti Smithsonian Instituten sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoren huippu.
Kirjallisuusvuosi 1679

Kirjallisuusvuosi 1679 käsittelee vuoden 1679 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Englannin laki Habeas Corpus Act 1679 kielsi vangitsemisen ilman oikeudenkäyntiä. Tutkintavankeus oli sallittu, mutta sen pituus oli rajattu. Habeas corpus -periaatetta oli Englannissa sovellettu jo vuosisatojen ajan, jopa ennen Magna Carta -sopimusta vuodelta 1215.
Luonnontieteilijä Jean Picard perusti julkaisun La Connaissance des temps ou des mouvements célestes ja toimi sen päätoimittajana. Julkaisu oli ranskalainen tähtitieteellinen kokoelma taulukoita, joissa ilmoitetaan taivaankappaleiden sijainnit tiettynä aikana.
Julkaisuja

Père Bouhours – La Vie de saint Ignace, fondateur de la Compagnie de Jésus
John Dryden – The Essay on Satire
Athanasius Kircher – Turris Babel
Maria Sibylla Merian – Der Raupen wunderbare Verwandlung und sonderbare Blumennahrung (hyönteistutkimus)
Thomas Otway – The History and Fall of Caius Marius (näytelmä, Romeon ja Julian muunnelma)
Jacques Pradon – La Troade (näytelmä)
Olof Rudbeck (vanhempi) – Atlantica (kuviteltua Ruotsin muinaista suuruutta todisteleva teos)
Johann Weikhard von Valvasor – Topographia Ducatus Carniolae modernae
Kirjallisuusvuosi 1681

Kirjallisuusvuosi 1681 käsittelee vuoden 1681 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Espanjan kuninkaan Kaarle II:n käskystä julkaistiin Espanjan imperiumin siirtomaa-alueita koskeva lakikokoelma Recopilación de Leyes de los Reynos de las Indias.
Julkaisuja

Aphra Behn – The False Count (näytelmä)
Aphra Behn – The Roundheads (näytelmä)
Roger Boyle – Poems on Most of the Festivals of the Church (runoteos)
Christoph Friedrich Bucher – Gott und Gnug (teologiaa)
Juhana Cajanus – Yxi Hengellinen weisu (Etkö ole ihmisparka)
Valentin Conrart – Lettres familieres de Mr Conrard, a Mr Félibien
John Dryden – Absalom and Achitophel (runoteos)
Thomas d'Urfey – Sir Barnaby Whigg (näytelmä)
Johannes Van Keulen – De Nieuwe Groote Lichtende Zeefakkel (merenkulun opas)
Robert Knox – An Historical Relation of the Island Ceylon
Johann Weikhard von Valvasor – Topographia Archiducatus Carinthiae modernae
Nimiösivu Drydenin teoksessa Absalom and Achitophel.
Korean Friendship Association

Korean Friendship Association on kansainvälinen Pohjois-Koreaa ja koreoiden yhdistymistä puoltava järjestö, joka muun muassa esittelee maan kulttuuria ja järjestää sinne matkoja. Sillä on jäseniä useimmista maailman valtioista sekä toimistoja Pohjois-Koreassa, Espanjassa, Norjassa ja Thaimaassa. Marraskuussa 2000 perustettu järjestö on Pohjois-Korean hallituksen tunnustama. Sitä johtaa Alejandro Cao de Benos de Les y Pérez.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Kirjallisuusvuosi 1678

Kirjallisuusvuosi 1678 käsittelee vuoden 1678 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

John Bunyamin teos Kristityn vaellus syntyi vankilassa, johon Bunyan joutui pidettyään saarnoja luvattomasti. Kirja on yksi kirjallisuuden suurimmista klassikoista. Se on käännetty englannista yli sadalle kielelle, ja se on todennäköisesti luetuin ja käännetyin alun perin englanniksi kirjoitettu kirja. Teoksen toinen osa Kristityn lesken ja lasten vaellus ilmestyi vuonna 1684.
Zachris Palm teki Suomen ensimmäisen painetun ja säveltäjän nimellä varustetun sävellyksen Een Liten Fröghde-Sång (Ilo-laulu). Teos on tehty Skoonen sodan päättymisen kunniaksi.
Julkaisuja

Daniel Achrelius – Contemplationum mundi libri tres (ensimmäinen osa)
John Banks – The Destruction of Troy (näytelmä)
John Bunyan – The Pilgrim’s Progress from This World to That Which Is to Come (suom. Kristityn vaellus)
Dorothe Engelbretsdatter – Siælens Sang-Offer
Jakob Flachsenius – Collegium logicum
Henrik Florinus – Nomenclatura rerum brevissima latino-sveco-finnonica (suomen kielen sanakirja)
Madame de La Fayette – La Princesse de Clèves (suom. Clèvesin ruhtinatar)
Thomas Herbert – Threnodia Carolina
Christiaan Huygens – Traité de la lumière (valo-oppia)
Marie Mancini – Apologie ou les véritables Mémoires
Richard Simon – Histoire critique du Vieux Testament condamnée comme hérétique
Pilgrim's Progress -teoksen ensipainos 1678.
Kauhujen talo (elokuva)

| Kauhujen talo> House of the Long Shadows |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pete Walker
Käsikirjoittaja:  Michael Armstrong
Perustuu:  Earl Derr Biggersin romaaniin George M. Cohanin näytelmään
Tuottaja:  Jenny Craven Yoram Globus Menahem Golan
Säveltäjä:  Richard Harvey
Pääosat:  Vincent Price Christopher Lee Peter Cushing John Carradine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  London-Cannon Films
Ensi-ilta:   Tammikuussa 1983  17. kesäkuuta 1983  2. maaliskuuta 1984
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  7 500 000 USD (arvioitu)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kauhujen talo (engl. House of the Long Shadows) on vuonna 1983 julkaistu Pete Walkerin ohjaama brittiläinen kauhukomedia, jonka pääosissa ovat Vincent Price, Christopher Lee, Peter Cushing ja John Carradine. Kauhujen talo kertoo kirjailijasta, joka lyö vetoa pystyvänsä kirjoittamaan menestyskirjan 24 tunnissa vanhassa kartanossa, jossa kummittelee.
Kauhujen talo on merkittävä siitä, että neljä ikonista kauhunäyttelijälegendaa Vincent Price, Christopher Lee, Peter Cushing ja John Carradine näyttelevät samassa elokuvassa. Kauhujen talo on myös Leen ja Cushingin viimeinen yhteistyö.
Kauhujen talo sai ensi-iltansa Ranskassa Avoriazin elokuvajuhlilla tammikuussa vuonna 1983. Kotimaan Ison-Britannian ensi-ilta oli 17. kesäkuuta vuonna 1983. Suomeen elokuva ilmestyi 2. maaliskuuta vuonna 1984. Kauhujen talo on myös julkaistu videolle ja DVD:lle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vincent Price  | … |  Lionel Grisbane   |
|  Christopher Lee  | … |  Corrigan / Roderick Grisbane   |
|  Peter Cushing  | … |  Sebastian Grisbane   |
|  John Carradine  | … |  Lordi Grisbane / Elijah Quimby   |
|  Desi Arnaz, Jr.  | … |  Kenneth Magee   |
|  Sheila Keith  | … |  Victoria Quimby Grisbane   |
|  Julie Peasgood  | … |  Mary Norton   |
|  Richard Todd  | … |  Sam Allyson   |
|  Louise English  | … |  Diane Caulder   |
|  Richard Hunter  | … |  Andrew Caulder   |
|  Norman Rossington  | … |  Asemapäällikkö   |
Tuotanto

Kauhujen talon käsikirjoituksesta vastasi Michael Armstrong. Käsikirjoitus pohjautuu vuonna 1913 ilmestyneeseen Earl Derr Biggersin romaaniin Seven Keys to Baldpate ja George M. Cohanin samannimiseen näytelmään.
George M. Cohanin näytelmää Seven Keys to Baldplate avattii Broadwaylla Astor Theateressa 22. syyskuuta vuonna 1913. Näytelmää esitettiin 320 näytöstä.
Elsa Lanchesterin aikomuksena oli näytellä Victoria Quimby Grisbanen roolin, mutta oli liian sairas matkustaakseen Lontooseen.
Kauhujen talo kuvattiin Englannin Hampshiressä elokuussa 1982 7,5 miljoonan dollarin budjetilla. Kuvaukset kestivät viisi viikkoa.
Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Kenelle | Voitto / Ehdokkuus |
| 1983 | Sitgesin elokuvajuhlat: Caixa de Catalunya -palkinto | Paras miespääosa | Vincent Price Christopher Lee Peter Cushing John Carradine | Voitto |
| 1983 | Sitgesin elokuvajuhlat: Caixa de Catalunya -palkinto | Paras käsikirjoitus | Michael Armstrong | Voitto |
| 1984 | Fantasporto: Paras elokuva -palkinto | Paras elokuva | Pete Walker | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Kauhujen talo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kauhujen talo Elonet.
Kauhujen talo AllMoviessa. (englanniksi)
Kotitalouden kandidaatti

Kotitalouden kandidaatti oli epävirallinen nimitys, joka tarkoitti Helsingin yliopistossa maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon kotitalousaineet pääaineena suorittanutta henkilöä. Kotitalouden opetus Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa alkoi 1946.
Kotitalousalan kandidaattien yhdyssiteeksi ja etujen valvojaksi perustettiin 1953 Kotitalouden kandidaatit ry. Suurin osa järjestön jäsenistä työskenteli 1950-luvulla tutkimus- ja koetoiminnan parissa tutkimuslaitoksissa, järjestöissä, teollisuuden ja liike-elämän palveluksessa sekä opettajina ja valistajina.
Kotitalous

Kotitalous voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
kotitalous, talous- ja tilastotieteen käsite
kotitalous, koulujen oppiaine
Kotitalous, kotitalousalan aikakauslehti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kotitalous”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kirppusara

| Kirppusara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Vaarantunut
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Alaheimo::  Cyperoideae
Tribus::  Cariceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  pulicaris
Kaksiosainen nimi
 Carex pulicaris  L. 
Katso myös
   Kirppusara Wikispeciesissä   Kirppusara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirppusara (Carex pulicaris) on Euroopassa kasvava sarakasvi. Suomessa laji on uhanalainen.
Ulkonäkö ja koko

Kirppusara kasvaa 10–25 cm korkeaksi ja se on tiheään mätästävä ja rönsytön. Varret ovat pystyjä ja rihmamaisia, varren tyvitupet ovat väriltään likaisenruskeita. Myös lehdet ovat rihmamaisia ja pituudeltaan lähes varren mittaisia. Kukinto on 1–2,5 cm pitkä tähkä. Tähkän kärki on hedekukkainen ja sen tyviosassa on harvassa 5–10 emikukkaa. Ruskeat tähkäsuomut ovat suippoja, kalvolaitaisia ja pian varisevia. Pullakot ovat sukkulamaisia, suonettomia ja aluksi väriltään ruskeanvihreitä, mutta kypsinä kiiltävän mustanruskeita. Aluksi pullakot ovat pystyjä, mutta kypsyessään asento on alaviisto. Kirppusara kukkii Suomessa heinäkuussa.
Levinneisyys

Kirppusaraa kasvaa ainoastaan Euroopassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Espanjasta Alppien kautta Baltiaan, ja pohjoisessa Lounais-Suomeen, Etelä-Ruotsiin ja Norjaan, jossa lajia tavataan rannikolla aina napapiirin korkeudelle saakka. Lisäksi kirppusaraa kasvaa Britteinsaarilla, Färsaarilla ja Islannissa. Suomessa kirppusaraa tavataan nykyään vain Ahvenanmaalta. Turun saaristosta ja Varsinais-Suomesta laji lienee hävinnyt. Mantereella laji on aina ollut hyvin harvinainen, eikä sieltä tunneta kuin muutamia, vanhoja kasvupaikkoja.
Elinympäristö

Kirppusara viihtyy kosteilla kasvupaikoilla, kuten ohutturpeisilla letoilla, kosteilla niityillä ja rehevissä korvissa. Laji on kalkinsuosija.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Kirppusaran (Carex pulicaris) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kirppusara (Carex pulicaris)
United States Department of Agriculture (USDA): Carex pulicaris (englanniksi)
Kiinan sopimuskauppasatamat

Kiinan sopimuskauppasatamat olivat satamia, jotka Kiina joutui avaamaan erityisehtoiselle kaupalle Nanjingin sopimuksen jälkeen vuodesta 1842 alkaen, missä Isolle-Britannialle myönnettiin oikeus erityisehdoin viiden kaupungin satamiin. Sopimuskauppasatamien määrä laajeni toisen kerran vuonna 1860.
Lopulta Kiinassa olevien sopimuskauppasatamien määrä kasvoi kahdeksaankymmeneen, mikä oli osoitus Kiinaan pureutuvien ulkovaltojen neuvotteluvoimasta.