stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
S-ryhmä
Mediahuomio

Finnwatch julkaisi tammikuussa 2013 raportin suomalaisten vähittäiskaupan ketjujen omien merkkien tuotteiden vastuullisuudesta. Finnwatchin tutkimuksen mukaan S-ryhmän Rainbow-ananasmehuun käytettyä ananasmehukonsentraattia valmistanut thaimaalainen tehdas oli syyllistynyt vakaviin ihmisoikeusloukkauksiin. S-ryhmä ilmoitti ryhtyneensä toimenpiteisiin tilanteen korjaamiseksi.
18. tammikuuta 2015 S-ryhmän uutisoitiin laskevan tuotteiden hintoja erityisesti Prisma-myymälöissä. Prismoissa alennetaan 400 tuotteen ja S-marketeissa yli 100 tuotteen hintoja. Enimmillään alennettujen tuotteiden uudet hinnat ovat 30 prosenttia halvempia, mikä voi SOK:n pääjohtaja Taavi Heikkilän mukaan laskea nelihenkisen perheen ostoskorin hintaa jopa 2 000 eurolla vuodessa. Hintojen alennukset astuvat voimaan 19. tammikuuta 2015. Hintojen alennus tarkoittaa myös pienempiä investointeja uusiin liikeyksiköihin.
Kampanja voitti Grand Effie Finland -palkinnon vuonna 2015. Tuomaristo luonnehti sitä vuoden merkittävimmäksi ja monipuolisimmaksi markkinointiteoksi. Kampanjan aikana Prisma teki koko historiansa suurimman myyntivolyymin kasvuloikan. Kampanjan takana olivat mainostoimistot Make it Simple Oy Helsinki, Insano, Carat Finland sekä Mr. Wolf.
Myös kampanjassa käytetystä uudissanasta 'halpuuttaa' tuli Kotimaisten kielten keskuksen valitsema kuukauden sana tammikuussa 2015.
Kilpailutilanne

Vuonna 2013 S-ryhmän osuus Suomen päivittäistavarakaupasta oli 45,7 prosenttia. Stubbin hallitus on hyväksynyt lakiuudistuksen, jossa Suomen päivittäistavarakaupan määräävän markkina-aseman rajaksi on määritelty 30 prosenttia. Työ- ja elinkeinoministeriö on halunnut puuttua Euroopan keskittyneimpään päivittäistavarakaupan markkinaan. Vuonna 2014 kilpailu- ja kuluttajavirasto on tutkinut, rajoittaako S-ryhmän kanta-asiakasjärjestelmä kilpailua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
S-ryhmä
Suomen osuuskauppojen keskuskunta
SOK:n pääkonttori Vallilassa.
Helsingin Sokos.
Kauhavan S-market
S-market sisältä
Jyväskylän Seppälän Prisma.
George Soros

| George Soros |
| --- | --- |
 George Soros. Kuva vuodelta 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1930 (ikä 94) Budapest, Unkari
Kansalaisuus:  unkarilainen yhdysvaltalainen
Aiheesta muualla
Kotisivu
George Soros (alkujaan György Schwartz, s. 12. elokuuta 1930 Budapest) on New Yorkissa asuva unkarilais-yhdysvaltalainen valuuttakauppias, suursijoittaja ja poliittinen aktivisti. Hän on Soros Fund Managementin ja Open Society Instituten puheenjohtaja ja entinen Council on Foreign Relationsin johtokunnan jäsen.
92-vuotias Soros ilmoitti kesäkuussa 2023 siirtäneensä noin 25 miljardin euron omaisuutensa toiseksi nuorimmalle lapselleen, 37-vuotiaalle Alex Sorosille.
Varhaiset vaiheet

George Sorosin vanhemmat olivat Unkarin ortodoksijuutalaisia, mutta Soros väittää äitinsä olleen jopa antisemitistinen ja hävenneen juutalaisuuttaan sen ajan Unkarin ilmapiirissä, jossa juutalaisuus oli rasite.  Schwartzien sukujuuret ulottuvat Saksan juutalaisiin. 1930-luvulla antisemitistisen paineen kasvu ajoi isä-Schwartzin, joka oli esperantokirjailija, vaihtamaan perheen sukunimen Sorosiksi, joka ei viitannut ensinäkemältä juutalaisuuteen. Perhe onnistuikin välttelemään natsien ja unkarilaisten Nuoliristi-puolueen vainot. Vuonna 1947 perhe muutti Britanniaan Unkarista, joka oli muuttumassa itäblokin maaksi.
Lontoosta tuli nuoren Georgen koulukaupunki ja hän ystävystyi filosofi Karl Popperin kanssa ja on sittemmin nimennyt tämän avoimen yhteiskunnan puolustajan aatteelliseksi esikuvakseen.
Sijoittajasta suursijoittajaksi

Vuonna 1952 George Soros valmistui London School of Economicsista ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1956. Jo talousopintojen ohella hän oli toiminut lontoolaisen pankin meklariharjoittelijana. Yhdysvalloissa Soros sijoitti muutaman kymmenen tuhannen dollarin alkupääomansa. Rahoitusinstrumenttien kehittyessä 1960-luvulla hänestä oli jo kehittynyt taitava peluri. Soros kävi valuuttakauppaa, jossa pienituottoisillakin usein toistuvilla ostoilla ja myynneillä saattoi kartuttaa pääomaa melkoisesti, kun käytettävissä oli riittävästi dollareita. Hänestä tuli edelläkävijä myös erilaisten rahastoinstrumenttien käyttäjänä.
Soros perusti kuuluisan Quantum Fund -rahastonsa vuonna 1969. Siihen tuolloin tehty sijoitus kasvoi neljätuhattakertaiseksi vuosituhannen loppuun mennessä.
Soros nousi kansainväliseen julkisuuteen 16. syyskuuta 1992 – niin sanottuna ”mustana keskiviikkona” – kun hän myi lyhyeksi yli 10 miljardin dollarin arvosta puntia arvioituaan punnan arvon heikkenevän. Hän veti mukaansa muita suursijoittajia ja pienempiäkin spekuloijia. Soros sai noin miljardin punnan palkkion tästä työnantajaltaan. Englannin pankki oli ollut vastahakoinen nostamaan korkokantojaan muiden Euroopan vaihtokurssijärjestelmän maiden tasolle, mutta lopulta sen täytyi vetää Englannin punta pois Euroopan valuuttakurssin mekanismista ja devalvoida se. Soros ansaitsi tällä tavoin yli miljardi Yhdysvaltain dollaria, ja hänelle annettiin lempinimi ”mies, joka rikkoi Englannin pankin”. Sen seurauksena keskuspankki irrotettiin poliittisesta ohjauksesta ja se itsenäistyi. Tapauksen on arvioitukenen mukaan? osaltaan synnyttäneen saarivaltakunnassa ”euroallergiaa”.
Soros rikastui myös keinotellessaan Suomen markalla sen jälkeen kun markka oli päästetty kellumaan vapaasti vuonna 1996.
Soroksella on arvioitu olleen näppinsä pelissä myös valuuttapeleissä Latinalaisessa Amerikassa, Aasiassa ja Venäjällä. Vuonna 1997 Malesian pääministeri Mahathir Mohamad syytti Sorosia samanlaisesta Malesian ringgitin alasvetämisestä. Elokuussa 1998 Venäjän ruplan kriisi teki entisistä omistajista ja sijoittajista velallisia Venäjän lisäksi Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Lahjoittaja ja poliittinen toimija

George Sorosin lahjoitusten ja poliittisen toiminnan taustaksi on arveltu, että hän purkaa maailmantuskaansa. 1990-luvulla hän totesi, ettei hänen markkinatoimijana tarvitse välittää seurauksista. 2000-luvulla hän on sanonut olleensa inhimillinen ennen kuin ryhtyi liikemieheksi. Myöhemmin Soros on alkanut myös kyseenalaistaa ja arvostella kapitalismia.
Sorosin hyväntekeväisyyshankkeet on aina kohdistettu selvästi. Vuodesta 1979 hän lahjoitti joka vuosi kolmisen miljoonaa dollaria Puolan Solidaarisuus-liikkeelle, Tšekkoslovakian Charta 77 -liikkeelle ja neuvostoliittolaiselle Andrei Saharoville. Nämä kaikki edustivat toisinajattelijoita. Sorosin säätiöverkon ydin on vuonna 1979 perustettu Open Society Institute, joka suuntaa lahjoituksia esimerkiksi Venäjälle ja Afrikkaan. Soros on myös tukenut ihmisoikeuksia ja demokratiaa tukevien instituuttien perustamista sosialismista vapautuneiden Euroopan maiden suurimpiin kaupunkeihin; Budapestissa Open Society Institute aloitti 1984. Hänen rahoillaan on käynnistetty Keski-Euroopan yliopisto, jonka toimipaikkoja ovat Budapest, Praha ja Varsova.
Avointa yhteiskuntaa propagoivat instituutit ovat ylläpitäneet kirjastoja ja järjestäneet näyttelyitä ja tilaisuuksia. Ainakin Valko-Venäjällä Sorosin tukema instituuttitoiminta on joutunut vaikeuksiin.
Yhdysvalloissa hänet tunnetaan siitä, että hän lahjoitti 15 miljoonaa dollaria vuonna 2004 tarkoituksenaan estää George W. Bushin uudelleenvalinta Yhdysvaltain presidentiksi. Hänellä oli osansa myös Georgian ruusuvallankumoukseen. Marraskuussa 2010 Soros lahjoitti miljoona dollaria hankkeeseen, joka tähtää kannabiksen laillistamiseen Kalifornian osavaltiossa.
Kunnianosoituksia

Presidentin vapaudenmitali (USA, 2025)
Teoksia

The Alchemy of Finance (1987)
Opening the Soviet System (1990)
Underwriting Democracy (1991)
Soros on Soros: Staying Ahead on the Curve (1995)
The Crisis of Global Capitalism: Open Society Endangered (1998)
Open Society: Reforming Global Capitalism (2000)
George Soros on Globalization (2002)
The Bubble of America Supremacy: Correcting the Misuse of American Power. (2004)
The Age of Fallibility: Consequences of the War on Terror (PublicAffairs, 2006)
The New Paradigm for Financial Markets: The Credit Crisis of 2008 and What it Means (PublicAffairs, 2008)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto George Soros.
Rikas, liberaali, vihollinen Suomen Kuvalehti 6.8.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  Scopus 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Henrik Pathirane

| Henrik Pathirane> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1987
Ammatti:  runoilija, tutkija
Kirjailija
Esikoisteos:  olem (Poesia, 2021)
Aiheesta muualla
Humahdus-sivusto
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Henrik Pathirane (s. 1987) on suomalainen runoilija, kuvataiteilija ja tutkija.
Pathiranen ensimmäinen kirjamuotoinen runokokoelmateos on Poesian syksyllä 2021 julkaisema olem. Pathirane on tehnyt runoja video-, sävel- ja tanssitaiteen teoksiin ja näyttelyihin ja harjoittaa kokeellista kustannustoimintaa Humahdus-nimellä. Verkossa julkaistut teokset Minuutti, Taudinkuva ja muuta pientä, Taidepuhe sekä Pathiranen ja Verna Joen muodostaman työparin Joki_Pathirane Mmmurica (Käsite-Kirjat, 2020) ovat ilmestyneet myös painetussa muodossa. Pathirane on myös yhtenä tekijänä Säihkyvät utopiat -esseekokoelmassa. Jalokiviä & Kiikareita -julkaisussa on julkaistu Pathiranen teksti.
Kuvataiteilijana Pathiranella on ollut yksityisnäyttelyt Galleria Oksasenkatu 11:ssä (2023) ja Galleria Huudossa (2024). Näyttelyissä on ollut esillä muun muassa animaatiota, käsintehtyä paperia ja kirjoituskonetaidetta.
Pathiranen taiteelliset teokset ovat muun muassa tutkineet kaupunkikuvaa.  Pathiranen tuotannossa on esiintynyt myös glitchin piirteitä.
Runoteokset

Minuutti.  Lyhyttavara, 2019.  ISBN 978-952-800-921-4
Taudinkuva ja muuta pientä.  Lyhyttavara, 2019.  ISBN 978-952-800-810-1
Taidepuhe.  Lyhyttavara, 2021.  ISBN 978-952-687-666-5
olem.  Poesia, 2021.  ISBN 978-952-305-183-6
Antologiat

Säihkyvät utopiat. Essee-mixtape.  S&S, 2022.  ISBN 978-951-525-716-1
Aiheesta muualla

Henrik Pathirane Humahdus-sivustolla
Henrik Pathirane Poesian sivulla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Pohjolan lääketieteen palkinto

Pohjolan lääketieteen palkinto (alun perin nimellä Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto) on Suomen Lääketieteen Säätiön vuodesta 1981 alkaen jakama palkinto, joka myönnetään suomalaiselle lääkärille huomattavasta kansallisesta ja kansainvälisestä elämäntyöstä lääketieteen alalla. Palkinnon suuruus oli 50 000 markkaa vuoteen 2000, jonka jälkeen palkinto korotettiin 100 000 markkaan. Kun euro otettiin käteisvaluuttana käyttöön 2002, palkinto oli 17 000 euroa vuoteen 2006 saakka. Vuodesta 2007 palkinnon suuruus on ollut 20 000 euroa. Palkinto on jaettu vuosittain valtakunnallisten Lääkäripäivien aikana ja ensisijaisesti yhdelle henkilölle. Palkinnon saaja pitää samalla luennon.
Palkinnon saajan valitsee erillinen valiokunta, johon kuuluvat sääntöjen mukaan puheenjohtajana Suomen Lääketieteen Säätiön hallituksen puheenjohtaja, Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin puheenjohtaja, Finska Läkaresällskapetin puheenjohtaja, Suomen Lääkäriliiton puheenjohtaja sekä kaksi Pohjolan hallituksen nimeämää jäsentä.
Palkinnon historia

Pohjola-yhtiöiden kantayhtiöt, Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi-Salama ja Vakuutusosakeyhtiö Pohjola, täyttivät kumpikin 90 vuotta peräkkäisinä vuosina 1980 ja 1981. Yhtiöiden 90-vuotisen toiminnan juhlistamiseksi ja korostaakseen henkilövakuutustoiminnan ja käytännön lääketieteen välistä yhteyttä päättivät yhtiöiden hallitukset joulukuun 11. päivänä 1980 tehdä Suomen Lääketieteen Säätiölle lahjoituksen. Säätiöön perustettiin Pohjola-yhtiöiden rahasto, josta Pohjola- ja Suomi-yhtiöiden nimeä kantava lääketieteen palkinto vuosittain jaetaan. Yhtiöt kartuttivat sittemmin rahastoa lisälahjoituksin useiden vuosikymmenten ajan. Palkinnon nimi muutettiin Pohjolan lääketieteen palkinnoksi kun Suomi-yhtiöiden toiminta loppui 2017.
Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1981 Professori Matti Sulamaa  1982 Professori Harri Nevanlinna  1983 Professori Osmo Järvi  1984 Professori Veikko Laine  1985 Professori Kauko A. Solonen  1986 Professori Börje Kuhlbäck  1987 Professori Terttu Arajärvi  1988 Professori Erkki Saxén  1989 Professori Tauno Palva  1990 Professori Ilmo Louhimo  1991 Lääkintäkenraalimajuri Kimmo Koskenvuo  1992 Professori Pentti Rokkanen  1993 Professori Kalevi Pyörälä  1994 Professori Reijo Norio  1995 Professori Ahti Tarkkanen |  1996 Professori Kimmo K. Mustakallio  1997 Professori Veli Matti Huittinen  1998 Professori Amos Pasternack  1999 Professori Liisa Elovainio  2000 Professori Krister Höckerstedt  2001 Professori Sirpa Asko-Seljavaara  2002 Professori Heikki Peltola  2003 Professori Kari Teramo  2004 Professori Heikki J. Järvinen ja          dosentti Jukka-Pekka Mecklin  2005 Professori Antti Aro  2006 Professori Jouko Lönnqvist  2007 Professori Kari Raivio  2008 Professori Markku Kaste  2009 Professori Hilkka Soininen  2010 Professori Jussi Huttunen |  2011 Pääjohtaja Vappu Taipale  2012 Professori Marja-Riitta Taskinen  2013 Professori Martti Kekomäki  2014 Professori Inkeri Elomaa  2015 Professori Matti Uusitupa  2016 Dosentti Aarno Kari  2017 Professori Markku S. Nieminen  2018 Emeritaprofessori Marjukka Mäkelä  2019 Emeritusprofessori Markku Mäki  2020 Professori Eija Kalso  2021 Emeritaprofessori Sirkka Keinänen-Kiukaanniemi  2022 Tutkimusprofessori Helena Kääriäinen  2023 Emeritusprofessori Timo Strandberg  2024 Professori Mats Brommels  2025 professori Mikko Hallman |
Tomoaki Makino

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Tomoaki Makino MM-kilpailuissa 2018.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. toukokuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Hiroshima, Japani
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006–2010 2011–2012 2012 2013–2021 2022 | Sanfrecce Hiroshima 1. FC Köln → Urawa Reds Urawa Reds Vissel Kobe | 127 (20) 8 (0) 33 (6) 283 (26) 16 (1) |
Maajoukkue
| 2010–2019 | Japani | 38 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tomoaki Makino (jap. 槙野智章, Makino Tomoaki; s. 11. toukokuuta 1987 Hiroshima) on japanilainen, vuosina 2010–2019 Japanin A-maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi Japanin pääsarjan lisäksi muutaman ottelun Saksan Bundesliigassa. Hän lopetti pelaajauransa kauden 2022 jälkeen.
Seurajoukkueura

Makino siirtyi Sanfrecce Hiroshiman junioreihin vuonna 2000 ja pelasi ensimmäisen J1 League -ottelunsa joulukuussa 2006. Hän siirtyi tammikuussa 2011 saksalaisseura 1. FC Kölniin. Hän pelasi Kölnissä vuoden aikana kahdeksan bundesliigaottelua, joista vain yhden avauskokoonpanossa. Hän palasi tammikuussa 2013 Japaniin Urawa Red Diamonds -seuraan, aluksi lainalle. Hän voitti AFC:n mestarien liigan vuonna 2017, Japanin liigacupin vuonna 2016 sekä Japanin cupin vuosina 2018 ja 2021. Vuoden 2021 cupin loppuottelussa Oita Trinitaa vastaan hän teki lisäajalla 2–1-voittomaalin. Makino päätti pelaajauransa kaudella 2022 Vissel Koben joukkueessa.
Maajoukkueura

Makino pelasi Japanin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua ikäluokan MM-kilpailuissa 2007. Hän teki maalin neljännesvälieräottelussa Tšekkiä vastaan ja onnistui myös ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa joukkueensa kolmantena laukojana, mutta Tšekki meni ottelusta jatkoon. Makino pelasi Japanin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran tammikuussa 2010. Hän pelasi yhden ottelun MM-kilpailuissa 2018 ja kaksi ottelua Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019.
Makino pelasi 38 A-maaottelua vuosina 2010–2019 ja oli niissä 29 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki A-maaotteluissaan neljä maalia: helmikuussa 2012 ystävyysottelussa Islantia, kesäkuussa 2015 ystävyysottelussa Irakia, marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Brasiliaa ja maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan.
Maajoukkuetilastot

Lähde:
| Japanin A-maajoukkue> Vuodet | Japanin A-maajoukkue> ottelut | Japanin A-maajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2010 | 4 | 0 |
| 2011 | 4 | 0 |
| 2012 | 3 | 1 |
| 2013 | 3 | 0 |
2014: 0
| 2015 | 8 | 1 |
| 2016 | 2 | 0 |
| 2017 | 4 | 1 |
| 2018 | 8 | 1 |
| 2019 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 38 | 4 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Japani 
Tieteilijät:  CiNii
HVV Den Haag

Haagse Voetbal Vereniging eli usein HVV Den Haag tai vain HVV on jalkapalloseura Haagin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1883 osana krikettiklubia. Seura pelaa kotiottelunsa De Diepputissa. HVV on voittanut Alankomaiden mestaruuden kymmenen kertaa: 1890–91, 1895–96, 1899–1900, 1900–01, 1901–02, 1902–03, 1904–05, 1906–07, 1909–10 ja 1913–14. Alankomaiden cupin HVV on voittanut vuonna 1903.
Jong Ajax

Jong Ajax, tunnetaan myös nimillä Ajax II ja Ajax 2, on Amsterdamilaisen AFC Ajaxin reservijoukkue. Se pelaa Hollannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste Divisiessä.
Takashi Usami

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Takashi Usami
Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Nagaokakyō, Kioton prefektuuri, Japani
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: Gamba Osaka
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2009–2016 2011–2012 2012–2013 2016–2019 2017–2019 2019– | Gamba Osaka → Bayern München → Hoffenheim Augsburg → Fortuna Düsseldorf Gamba Osaka | 141 (64) 3 (0) 20 (2) 11 (0) 47 (9) 153 (36) |
Maajoukkue
| 2015–2019 | Japani | 27 (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Takashi Usami (jap. 宇佐美貴史, Usami Takashi; s. 6. toukokuuta 1992 Nagaokakyō, Kioton prefektuuri) on japanilainen jalkapalloilija, joka on pelannut pääsarjatasolla Japanissa ja Saksassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Japanin A-maajoukkueessa 27 maaottelua.
Seurajoukkueura

Usami siirtyi Gamba Osakan junioreihin vuonna 2005 ja pelasi ensimmäisen J1 League -ottelunsa toukokuussa 2009. Hän oli kauden 2011–2012 lainalla saksalaisseura Bayern Münchenissä, jossa hän pelasi kolme bundesliigaottelua, yhden Saksan cupin ottelun ja yhden Mestarien liigan ottelun. Saksan cupissa hän teki yhden maalin. Kauden 2012–2013 Usami oli lainalla saksalaisseura Hoffenheimissa, jossa hän pelasi 20 bundesliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän voitti Gamba Osakassa Japanin liigamestaruuden vuonna 2014.
Usami palasi Saksaan kesällä 2016 ja pelasi kaudella 2016–2017 Augsburgissa 11 bundesliigaottelua. Kaudet 2017–2019 hän oli lainalla Fortuna Düsseldorfissa, jolle hän teki ensimmäisellä kaudella 2. Bundesliigassa 28 ottelussa kahdeksan maalia ja toisella kaudella Bundesliigassa 19 ottelussa yhden maalin. Kesällä 2019 hän palasi Gamba Osakaan.
Maajoukkueura

Usami pelasi useissa Japanin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Hän pelasi neljä ottelua Lontoon olympialaisissa 2012 Japanin olympiajoukkueen sijoittuessa neljänneksi.
Usami pelasi Japanin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2015. MM-kilpailuissa 2018 hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Senegalia vastaan ja pelasi avauskokoonpanossa viimeisen alkulohko-ottelun Puolaa vastaan. Hän pelasi viimeisen A-maaottelunsa maaliskuussa 2019. Hän oli 27 A-maaottelussaan 13 kertaa avauskokoonpanossa ja teki niissä kolme maalia: maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Uzbekistania, lokakuussa 2015 MM-karsintaottelussa Syyriaa ja kesäkuussa 2016 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan.
Maajoukkuetilastot

Lähde:
| Japanin A-maajoukkueessa> Vuodet | Japanin A-maajoukkueessa> ottelut | Japanin A-maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2015 | 13 | 2 |
| 2016 | 5 | 1 |
| 2017 | 1 | 0 |
| 2018 | 7 | 0 |
| 2019 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 27 | 3 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Gonda |
2 Tokunaga |
3 Ogihara |
4 H. Sakai |
5 Yoshida |
6 Muramatsu |
7 Ōtsu |
8 Yamamura |
9 Sugimoto |
10 Higashi |
11 Nagai |
12 G. Sakai |
13 Suzuki |
14 Usami |
15 Saitō |
16 Yamaguchi |
17 Kiyotake |
18 Andō |
Valmentaja Sekizuka
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
Quick Den Haag

Haagse Voetbal- en Cricketvereniging Quick eli Quick Den Haag tai vain Quick on alankomaalainen jalkapallo- ja krikettiseura Haagin kaupungista. Quick on voittanut kertaalleen maansa mestaruuden jalkapallossa. Tämä tapahtui vuonna 1908.
Racing Club Heemstede

Racing Club Heemstede eli usein lyhyesti RCH on alakomaalainen jalkapalloseura Heemsteden kaupungista. RCH on perustettu vuonna 1911. Seura on voittanut Alankomaiden mestaruuden kahdesti vuosina 1923 ja 1953. Alankomaiden cupin RCH on voittanut 1918 ja 1928.
Viron pakolaishallitus

Viron pakolaishallitus tarkoittaa miehitetyn Viron tasavallan johtohenkilöiden maanpakonsa aikana vuonna 1944 Viron lailliseksi hallitukseksi julistamaa elintä. Se toimi, kunnes Viro sai palautettua itsenäisyytensä vuosina 1991–1992. Sen legitimiteetti perustui vuonna 1940 tapahtunutta Viron neuvostomiehitystä edeltäneeseen perustuslakiin ja hallitukseen. Viron pakolaishallitus oli aikanaan Viron kansainvälisesti tunnustettu hallitus, vaikka toimikin maanpaossa Oslossa.
Tausta

Neuvostoliitto liitti Viron itseensä laittomasti 14. kesäkuuta 1940. Neuvostoliiton viranomaiset pidättivät presidentti Konstantin Pätsin, ja hänet karkotettiin Neuvostoliittoon, missä hän kuoli vankilassa vuonna 1956. Monet hallituksen silloiset ja aiemmat jäsenet karkotettiin tai teloitettiin, mukaan lukien kahdeksan entistä pääministeriä ja 38 ministeriä. Ne, jotka selvisivät, pakenivat ja piiloutuivat.
Jüri Uluots oli viimeinen laillinen pääministeri tuolloin Neuvostoliiton miehitykseen asti. Kun Päts oli viety, Viron perustuslain 46. pykälän mukaan (Riigi Teataja 3.9.1937 Nro 71 Art 590) presidentin ollessa estynyt hoitamasta tehtäviään niiden hoitaminen kuului pääministerille, josta tulee virkaa tekevä valtionpäämies.
Uluots yritti nimittää uuden Viron hallituksen heinäkuussa 1941 Saksan valloitettua Viron Neuvostoliitolta, mutta myös Saksan viranomaiset kieltäytyivät tunnustamasta Viron itsenäisyyttä.
Historia > Kansankomitea mukaan Natsi-Saksan miehityksen aikana

Viron tasavallan kansankomitea (Eesti Vabariigi Rahvuskomitee, EVRK) oli muodostettu henkilöistä, jotka toimivat Viron hallituksessa Saksan miehityksen aikana. Komiteaa oli johtanut ensin Kaarel Liidak 23. maaliskuuta 1944  alkaen ja sitten, alkaen 15. tai 16. elokuuta 1944, Otto Tief. Komitea julistautui Viron tasavallan korkeimman vallan haltijaksi 1. elokuuta 1944.