stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Whitechapel (yhtye)
Historia

Whitechapelin perustivat helmikuussa 2006 Phil Bozeman, Brandon Cagle ja Ben Savage. Pian sen jälkeen kun ajatus yhtyeestä muodostui, mukaan tulivat Alex Wade, Zach Householder, Gabe Grisp ja Derek Martin. Yhtye levytti ensimmäiset demonsa samana vuonna. Yhtyeen nimi tulee Lontoon kaupunginosasta, joka tunnetaan Viiltäjä-Jackin murhien tapahtumapaikkana. Vuonna 2007 yhtye kirjoitti sopimuksen Siege of Amida Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa ja Candlelight Recordsin kanssa Pohjois-Amerikassa, jonka kanssa yhtye teki kokopitkän albumin, The Somatic Defilementin kesäkuussa samana vuonna. Lokakuussa 2007, Whitechapel kirjoitti sopimuksen Metal Bladen kanssa ja julkaisi vuonna 2008 uuden albuminsa This is Exilen. Vuonna 2010 yhtye julkaisi A New Era of Corruption -albumin. Vuonna 2012 julkaistiin Whitechapel-albumi. Yhtyeen viides albumi, Our Endless War, julkaistiin vuonna 2014. Mark Of The Blade -albumin (2016) aikana yhtye muuttui kokeellisemmaksi ja alkoi muun muassa käyttämään puhdasta laulua. The Valley -albumi julkaistiin vuonna 2019. Albumissa on enemmän puhdasta laulua ja kokeellisuutta kuin edeltäneessä albumissa. Vuoden 2021 albumi Kin julkaistiin 29. lokakuuta ja albumi jatkaa The Valley -albumin tarinaa Bozemanin vanhempien menettämisestä lapsena. Whitechapel keikkailee tällä hetkellä monien tunnettujen metalliyhtyeiden kanssa.
Jäsenet > Nykyiset

Phil Bozeman − laulu (2006-nykyhetkeen)
Ben Savage − soolokitara (2006-nykyhetkeen)
Alex Wade − rytmikitara (2006-nykyhetkeen)
Zach Householder − kolmas kitara (2007-nykyhetkeen)
Gabe Crisp − basso (2006-nykyhetkeen)
Alex Rüdinger − rummut (2021-nykyhetkeen; kiertuejäsenenä 2019-2021)
Jäsenet > Entiset

Kevin Lane — rummut (2007–2011)
Derek Martin — rummut (2006–2007)
Ben Harclerode − rummut (2011–2017)
Brandon Cagle — kolmas kitara (2006–2007)
Julkaisut

Studioalbumit
The Somatic Defilement (2007,  Candlelight Records)
This Is Exile (2008,  Metal Blade Records)
A New Era of Corruption (2010,  Metal Blade Records)
Whitechapel (2012,  Metal Blade Records)
Our Endless War (2014, Metal Blade Records)
Mark of the Blade (2016, Metal Blade Records)
The Valley (2019, Metal Blade Records)
Kin (2021, Metal Blade Records)
Hymns in Dissonance (2025, Metal Blade Records)
EP:t
Recorrupted (2011,  Metal Blade Records)
Agadirin maanjäristys

Agadirin maanjäristys
Agadirin maanjäristys sattui Marokossa 29. helmikuuta 1960 kello 23:40 paikallista aikaa. Maanjäristys sattui eteläistä Marokkoa ja Agadirin kaupunki tuhoutui. Agadirin maanjäristys oli Marokon tuhoisin järistys koskaan. Maanjäristyksen tarkkoja uhrimääriä ei tiedeä, mutta arviolta siinä kuoli noin 12 000 ihmistä ja 12 000 loukkaantui.
Prinssi Philip, Edinburghin herttua

| Prinssi Philip |
| --- | --- |
 Edinburghin herttua
 Prinssi Philip vuonna 1992.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan puoliso
Virkakausi:  6. helmikuuta 1952 – 9. huhtikuuta 2021
Edeltäjä:  Kuningataräiti Elisabet
Seuraaja:  Kuningatar Camilla

Syntynyt:  10. kesäkuuta 1921 Mon Repó, Korfu, Kreikan kuningaskunta
Kuollut:  9. huhtikuuta 2021 (99 vuotta) Windsorin linna, Windsor, Berkshire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Puoliso:  Elisabet II (vih. 1947)
Lapset:   Charles III  Prinsessa Anne  Prinssi Andrew  Prinssi Edward 
Suku:  Glücksburg (vuoteen 1947) Mountbatten (vuodesta 1947)
Isä:  Kreikan ja Tanskan prinssi Andreas
Äiti:  Battenbergin prinsessa Alice
Uskonto:  anglikaani
Nimikirjoitus:  
 Sotilasura
Kuuliaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Joukko-osasto:    Kuninkaallinen laivasto  Britannian armeija  Britannian kuninkaalliset ilmavoimat 
Palvelusvuodet:  1939–1952 (aktiivipalvelus)
Sotilasarvo:   laivastoamiraali  sotamarsalkka  ilmavoimien marsalkka 
Komentajuudet:  HMS Magpie
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota Kreetan taistelu  Matapanin taistelu  Operaatio Husky  Operaatio Dragoon  Operaatio Robson  Operaatio Lentil  Okinawan taistelu
 
Prinssi Philip, Edinburghin herttua (synt. Kreikan ja Tanskan prinssi Filippos; 10. kesäkuuta 1921 Mon Repó, Korfu, Kreikan kuningaskunta – 9. huhtikuuta 2021 Windsor, Berkshire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta), oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan Elisabet II:n puoliso ja syntyjään Kreikan ja Tanskan prinssi. Ennen avioitumistaan silloisen kruununprinsessa Elisabetin kanssa hän käytti nimeä Philip Mountbatten. Prinssi Philip kuului laajaan Glücksburgin sukuun, jonka jäsenet hallitsevat nykyisin Tanskaa ja Norjaa ja ovat aikaisemmin hallinneet myös Kreikkaa.
Suku ja koulutus

Prinssi Philip syntyi Mon Repóssa Korfun saarella, Kreikan saaristossa. Hänen vanhempansa olivat Kreikan kuninkaan Yrjö I:n poika, prinssi Andreas, ja tämän vaimo, Battenbergin prinsessa Alice. Hän oli perheen nuorin, viides lapsi. Tanskan kuningas Kristian IX oli prinssi Philipin isoisän isä. Kreikan levottomuuksien takia perhe joutui pian maanpakoon vuonna 1922 Ranskaan.
Kotikielinä perheessä olivat englanti, saksa ja ranska. Philip piti itseään tanskalaisena: hänhän oli Tanskan ja Kreikan prinssi. Hänet oli kastettu ortodoksiksi. Koska Philip oli lähtenyt synnyinmaastaan jo yksivuotiaana, hän ei puhunut kreikkaa.
Philip kävi koulunsa ensin Pariisissa, vuodesta 1928 lähtien Britanniassa ja vietti kaikki koululomansa isoäitinsä Victoria Mountbattenin sekä enojensa George ja Louis Mountbattenin luona. Hänen äitinsä Alice joutui 1930 mielisairaalaan moneksi vuodeksi eikä hän nähnyt äitiään vasta kuin vuonna 1936. Isä Andreas muutti Etelä-Ranskaan rakastajattarensa kanssa 1930 ja sisaret Margarita, Theodora, Cecilie ja Sophie olivat avioituneet saksalaisten prinssien kanssa vuosina 1930–1931.
Vuonna 1933 Philip jatkoi koulunkäyntiään sisarensa Theodoran miehen suvun omistamassa koulussa Saksassa ja 1934 Gordonstounissa Skotlannissa. Sisarensa Cecilien ja tämän perheen hautajaisiin hän osallistui Darmstadtissa 1937. Isäänsä hän ei tavannut kertaakaan vuoden 1939 jälkeen.
Suku ja koulutus > Toinen maailmansota

Vuonna 1939 prinssi Philip liittyi Ison-Britannian laivastoon. Hän palveli toisessa maailmansodassa Välimerellä ja osallistui Sisilian valtaukseen (operaatio Husky). Hänen kaksi lankoaan taistelivat natsi-Saksan puolella. Isä asui miehitetyn Ranskan alueella. 
Vuonna 1947 Philip sai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuuden, luopui ortodoksisesta uskosta ja liittyi anglikaaniseen kirkkoon, vaihtoi nimensä Battenbergistä Mountbatteniin ja luopui oikeudestaan Kreikan ja Tanskan kruunuihin.
Avioliitto, Edinburghin herttua

Prinssi Philip avioitui 20. marraskuuta 1947 Yhdistyneen kuningaskunnan kruununperillisen, prinsessa Elisabetin kanssa. Ennen häitä kuningas Yrjö VI antoi hänelle arvonimet Edinburghin herttua ja Merionethin jaarli (kreivi) ja Greenwichin paroni.
Kuningatar myönsi Edinburghin herttualle takaisin prinssin arvon vuonna 1957. Naimisiin mennessään prinssi Philipillä oli laivastossa komentajan arvo: häiden jälkeen Elisabet II myönsi sotilasurallaan ansioituneelle prinssi Philipille monia armeijan korkeimpia arvonimiä, kuten Lord High Admiralin viran.
Prinssi Philip ja kuningatar Elisabet polveutuvat kumpikin kuningatar Viktoriasta: Philip hänen tyttärestään ja Elisabet hänen pojastaan. Prinssi Philip oli myös Venäjän keisari Nikolai I:n jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa sekä isänsä että äitinsä kautta.
Heille syntyi neljä lasta:
Charles, kuningas Charles III
Anne, Princess Royal
Andrew, Yorkin herttua
Edvard, Edinburgin herttua
Prinssi Philip ja Elisabet II tekivät valtiovierailun Suomeen toukokuussa 1976, ja lokakuussa 1994 he poikkesivat Helsingissä paluumatkallaan valtiovierailulta Venäjältä. Yksityishenkilönä Philip vieraili Suomessa useaan otteeseen, ensimmäisen kerran vuonna 1952, jolloin hän seurasi Helsingin olympiakisoja ja tapasi presidentti J. K. Paasikiven.
Prinssi Philip osallistui virallisiin julkisiin tehtäviin 2. elokuuta 2017 asti. Tuolloin hän osallistui Captain General’s paraatin juhlallisuuksiin Lontoossa. Hän osallistui uransa aikana 22 219 edustustilaisuuteen vuodesta 1952 lähtien.
Kuolema

Prinssi Philip kuoli Windsorin linnassa aamulla 9. huhtikuuta 2021. Prinssin muistoa kunnioitettiin soittamalla Westminster Abbey -kirkon kelloja 99 kertaa hänen jokaisen elinvuotensa kunniaksi. Lisäksi prinssin kuoleman jälkeisenä päivänä ammuttiin sotilasprotokollan mukaisesti 41 kunnianlaukausta eri puolilla Britanniaa. Myös Britannian laivaston merillä olevat alukset ampuivat kunnianlaukauksia. Prinssi Philipistä tuli vuonna 2009 pitkäaikaisin hallitsijan puoliso Britanniassa ja lehdistön muistokirjoituksissa esiin nousi prinssin kuningattarelle antama vankkumaton tuki.
Philip on haudattu Windsorin linnan pyhän Yrjön kappeliin, Yrjö VI:n muistokappeliin. Philipin kerrotaan sanoneen Elisabetille "tunge minut vain Land Roverin takakonttiin ja aja minut Windsoriin". Hänen hautajaisissaan oli paikalla tämän toiveen mukaisesti myös Land Rover.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prinssi Philip, Edinburghin herttua Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kuningatar Elisabet (kuningataräiti) | Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan puoliso 1952–2021 | Seuraaja: Kuningatar Camilla |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  UK Parliament  Yle 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Prinssi Philip 1-vuotiaana Mon Repóssa heinäkuussa 1922.
Prinssi Philip Melbournessa 29. elokuuta 1945.
Marokon maanjäristys 2004

| Marokon maanjäristys 2004 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  24. helmikuuta 2004
Magnitudi:  6,4 (Mw)
Episentrumin sijainti:  35.25°N, 3.933°W
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Marokko
Henkilövahingot:  628 kuollutta, 926 haavoittunutta
Marokon maanjäristys 2004 oli voimakkuudeltaan 6,4 magnitudin maanjäristys, joka tapahtui 24. helmikuuta 2004. Ainakin 628 ihmistä kuoli, 926 haavoittui ja yli 15 000 henkeä jäi kodittomaksi. Jälkijäristykset surmasivat ainakin kolme ihmistä ja tuhosivat aiemmin heikentyneitä rakennuksia.
Transsi

Transsi on hypnoottisluonteinen tila tai uskonnollinen hurmos, jossa ihminen irtaantuu ympäröivästä todellisuudesta. Sillä tarkoitetaan muuntunutta tietoisuuden tilaa, jossa ihminen on tavallista suggestioalttiimpi ja herkempi hallusinoimaan.
Hypnotisoijat käyttävät suggestiota saadakseen asiakkaansa vaipumaan transsiin.
Ekstaasimaiseen transsiin voi päästä meditaation avulla. Transsiin vaipuessaan šamaanit voivat kokea matkaavansa esimerkiksi yliseen tai aliseen maailmaan ja näin tuoda tietoa kansalleen. Myös huumeita on käytetty apuna transsiin pääsemisessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transsi Wikimedia Commonsissa
Muuntuneet tajunnantilat (Arkistoitu – Internet Archive) Uskontojen uhrien tuki ry
Seinäjoen Sisu

| Seinäjoen Sisu |
| --- | --- |

Perustettu:  1936
Kotiareena:  Seinäjoen Urheilutalo
Kapasiteetti:  1100
Paikkakunta:   Seinäjoki, Suomi
Värit:           
Lajit:  Jalkapallo  Futsal  Salibandy  Pöytätennis  Sulkapallo  Keilailu  Tennis
Omistajat:  V.U.S. Seinäjoen Sisu
Seinäjoen Sisu on vuonna 1936 perustettu seinäjokelainen urheiluseura. Seuran nimi lyhennetään SeSi, mutta pelkkä Sisu on yleinen. Sen lajeja ovat jalkapallo, futsal, salibandy, pöytätennis, sulkapallo, keilailu ja tennis. Lisäksi seurassa on ollut jääkiekkotoimintaa sekä sähköpyörätuolisalibandya vuosina 2005–2011.
Jalkapallon naisten edustusjoukkue nousi kaudeksi 2008 neloseen, salibandyjoukkue pelaa II-divisioonassa ja futsaljoukkue II-divisioonassa. Jalkapallon edustusjoukkue on aikojen saatossa pelannut yhteensä kahdeksan kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä. I-divisioonasta on myös seuran yleisöennätys, vuonna 1964 Seinäjoen paikallisottelua Sisu-SePS seurasi 1160 katsojaa. Sisun pöytätennisjoukkue pelasi SM-sarjassa vielä kaudella 2006–2007, mutta luopui tämän jälkeen sarjapaikastaan.
Seinäjoen urheilutalo.
Historia

Seinäjoen Sisu perustettiin maaliskuussa 1936. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Kalle Lehto, joka toimi tehtävässä aina kuolemaansa saakka, syksyyn 1955. Alun perin Sisu perustettiin erityisesti painiseuraksi. Sisu muotoutui myöhemmin yleisseuraksi.
Lajit > Jalkapallo

Seinäjoen Sisun suurin laji on jalkapallo. Sisulla on naisten kolmosessa pelaava naisten edustusjoukkue ja  useita juniorijoukkuetta tytöille ja pojille. Sisun lisenssipelaajien määrä on 140 minkä lisäksi jalkapallojaosto järjestää pallokoulua. Vuosina 2010–2019 miesten edustusjoukkue toimi omana seuranaan nimellä Seinäjoen Sisu-Pallo.
Lajit > Salibandy

Salibandyssa Sisulla on kolme joukkuetta. Miesten edustusjoukkue pelaa V-divisioonassa.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
| n k Miesten jalkapallon TUL:n mestarit |
| --- | --- |
TUL:n jalkapallomestaruus:  1920: Kullervo  1921: Kullervo  1922: Kullervo  1923: Kullervo  1924: Kullervo  1925: Kullervo  1926: Töölön Vesa  1927: Jyry  1928: Kullervo  1929: TuWe  1930: Vesa  1931: ViTo  1932: TP-V  1933: TaTo  1934: TP-V  1935: Töölön Vesa  1936: Töölön Vesa  1937: KTP  1938: TP-V  1939: KTP  1940: TP-V  1941: keskeytettiin  1942: ei pelattu  1943: TP-V  1944: ei pelattu  1945: Kullervo  1946: TP-V  1947: KTP  1948: RTU  1949: KTP  1950: KTP  1951: KTP  1952: KTP  1953: Turun Pyrkivä  1954: Turun Pyrkivä  1955: Karihaaran Tenho 
TUL Cup:  1973: Into  1974: Turun Pyrkivä  1975: Turun Pyrkivä  1976: Into  1977: MiPK  1978: Turun Pyrkivä  1979: JyPK  1980: OTP  1981: KTP  1982: PPT  1983: KTI  1984: Elo  1985: PPT  1986: OTP  1987: PPT  1988: Elo  1989: OTP  1990: PPT  1991: OTP  1992: VanPa  1993: FC Jazz  1994: TP-V  1995: Ponnistus  1996: FC Jazz  1997: TP-V  1998: FC Jazz  1999: Kajaanin Haka  2000: PP-70  2001: PP-70  2002: FC Jazz  2003: PP-70  2004: KooTeePee  2005: KooTeePee  2006: Kiisot  2007: TP-V  2008: KTP  2009: Warkaus JK  2010: KooTeePee  2011: JyPK  2012: KooTeePee  2013: ei pelattu  2014: Sisu-Pallo  2015: ei pelattu  2016: TP-V  2017: Toejoen Veikot  2018: MiPK  2019: MiPK  2020: ei pelattu  2021: ei pelattu  2022: ToTe  2023: TP-V  2024: TP-V
Lee Soo-man

Lee Soo-man vuonna 2024
Lee Soo-man (kor. 이수만, s. 18. kesäkuuta 1952) on eteläkorealainen yrittäjä, tuottaja ja levy-yhtiö SM Entertainmentin perustaja ja toimitusjohtaja.
Ennen SM Entertainmentin perustamista Lee työskenteli laulajana ja tv-esiintyjänä. Vuonna 2010 hän oli SM Entertainmentin suurin osakkeenomistaja.
Aiheesta muualla

Leen haastattelu (englanniksi)
SM Entertainmentin viralliset kotisivut (koreaksi, englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Assadin kansalliskirjasto

| Assadin kansalliskirjasto> مكتبة الأسد الوطنية |
| --- | --- |
 Assadin kansalliskirjastoa Damaskoksessa.
Sijainti:  Omayad Square & Makli Street (P.O. Box 3639), Damaskos, Syyria
Koordinaatit:  33.5152°N, 36.2776°E
Tyyppi:  kansalliskirjasto
Perustettu:  1984 (avattu)
Kotisivut
Assadin kansalliskirjasto (arab. مكتبة الأسد الوطنية‎) on Syyrian pääkaupungissa Damaskoksessa toimiva, maan hallitsijasuvun mukaan nimetty kansalliskirjasto. Kirjaston johtajana toimii tohtori Ali al-Aydi. Kansalliskirjaston rakennuksen suunnitteli kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittanut puolalainen arkkitehti. Se rakennettiin vuosina 1979–1983 ja avattiin 1984.
Tätä ennen kansalliskirjastona toimi osaltaan Damaskoksessa sijaitseva, sulttaani Baibarsin perustama madrasa, vuosina 1277–1281 aiemmasta yksityisasunnosta oppilaitokseksi ja mausoleumiksi muutettu Madrasa al-Zahiriyya, joka tunnetaan myös al-Zahiriyyan kirjastona (arab. المكتبة الظاهرية‎‎).
Syyriassa toimii myös vuonna 1924 alkujaan tieteelliseksi kirjastoksi perustettu Aleppon kansalliskirjasto.
Syyrian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia 80,84 prosenttia (vuonna 2004). Naisten lukutaidottomuus oli vuonna 2004 yli 14 prosenttiyksikköä miehiä yleisempää, sillä yli 15-vuotiaitten naisten lukutaitoprosentti oli 73,63 % ja miesten 87,76 % (2004).
Antonio Sicurezza

Antonio Sicurezza.
Antonio Sicurezza: Magnoliat
Antonio Sicurezza (1905 - 1979) oli italialainen taidemaalari. Sicurezzan aihevalinnat olivat monipuolisia; hän maalasi alastontutkielmia, asetelmia, maisemia ja uskonnollisia aiheita.
Elämänvaiheita

Sicurezza opiskeli taiteilijaksi Napolin taideakatemiassa. Häntä opettivat Vincenzo Volpe, Vincenzo Migliaro, Carlo Siverio ja Paolo Vetri. Sicurezza sai hyvästä opintomenestyksestään oppilaitoksen myöntämän stipendin.
Sicurezza kutsuttiin Formiaan vuonna 1933 tekemään maalauksen Pyhän Antoniuksen kappeliin. Siellä hän tapasi Virginia Mastrogiovannin, jonka kanssa avioitui vuonna 1934. Pariskunnalle syntyi neljä lasta.
Toisen maailmansodan loppuvaiheet oli perheelle vaikeaa aikaa, kun sotarintama vyöryi yli Italian. Sicurezzat pakenit ensin luolastoon Coreno Auseniossa ja sen jälkeen kulkivat läpi rintamalinjan Calabriaan. Kotiin Formiaan palattiin sodan jälkeen. Kotiin palattuaan taiteilija huomasi, moni niistä kirkoista, johon hän oli tehnyt maalauksen, olivat tuhoutuneet.
Sodan jälkeen taiteilijat elivät ahtaasti. Monet taiteen tukijat kuten kirkko, olivat köyhtyneet. Myös monen papin mielipide haittaisi Sicurezzaa; miten täyttää kirkkomaalauksissa teologian vaatimukset, mutta tehdä silti maalaus joka ei ole liian perinteinen? Hän sai muutamassa kirkossa vapaat kädet toimia ja maalaukset ovat taiteellisesti korkeatasoisia. Näistä mainittakoon Pyhän Erasmuksen ja Pyhän Franciscuksen kirkot.
Sicurezzaa alkoi kiinnostaa myös maisemaalaus. Maisemat ovat tunnistettavissa niitä esittäviin paikkoihin, vaikka taitelija onkin tyylitellyt niitä huomattavasti. Maisemat Sicurezza maalasi kesäisin ulkona ja talvisin hän työskenteli ateljeessa tehden hiilitöitä sekä akvarelleja. Hän myös työsti luonnoksia kirkkomaalauksiiinsa lähinnä talvisin. 1950-luvun lopulla Sicurezzan tyylissä alkoi vaiheittainen muutos; hän ryhtyi käyttämään enenevässä määrin lastaa siveltimen sijasta. Hän osallistui suureen taidenäyttelyyn vuonna Torinossa 1961 jasai palkinnon.
Vuonna 1965 Sicurezza lopetti opettamisen taidekouluissa. Nyt oli viimein systemaattisaesti aikaa perehtyä ihmishahmojen ja asetelmien kuvaamiseen öljyväreillä. Tämän jälkeen Sicurezza otti säännöllisesti osaa näyttelyihin, mutta ilman yhteyksiä taideagentteihin tai gallerioihin. Hän alkoi saada mainetta provinsiaalisena taiteilijana, sillä hänen työnsä eivät edustaneet valtavirtaa. Hän sai monia kunniamainintoja ja mediahuomiota ja hänen töitään on mainittu luetteloissa.
Vanhetessaan Sicurezza muutti vaimoineen Formian keskustaan. Viimeinen asunto oli kävijöiden mukaan sotkuinen, sillä kaikki maalaustarvikkeet oli siirretty ikkunoiden luo, sillä Sicurezza halusi saada maalaamiselleen päivänvaloa. Ikääntymisestä ja heikentyvästä terveydestä huolimatta Sicurezza työskenteli intensiivisesti. Joka viikko valmistui kaksi uuttaa maalausta. Hän työskenteli aamusta iltapäivään, seinien ja nurkkien täyttyessä maalauksista. Viimeisinä vuosinaan Sicurezza keskittyi alastontutkielmiin.
Kaikkien yllätykseksi Sicurezza ei osallistunut vuonna 1978 vuosittaiseen Santa Maria Vetrerelle omistettuun juhlaan Capuassa. Terveydentila ei enää sallinut matkustamista. Seuraavana vuonna hän kuoli.
Lisää aiheesta

http://en.artsdot.com/@/Antonio-Sicurezza
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Vatikaani 
Muut:  Europeana  IdRef
Kajaanin Haka

Kajaanin Haka (KajHa) on kajaanilainen jalkapalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2020 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla, Pohjoisen alueen Kolmosessa, jonne se putosi Kakkosesta Kauden 2019 päätteeksi.
Seuran historia

Seura on perustettu vuonna 1953. Sen alkuperäinen nimi oli Hevossuon Haka, mutta nimi sai nykyisen muotonsa vuonna 1963. Aluksi seuran lajeja olivat jalkapallon lisäksi myös yleisurheilu, hiihto ja lentopallo.
KajHa on pelannut Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla yhdeksän kautta vuosina 1968, 1970–1971, 1985–1986, 1993–1994 ja 1998–1999. Kaudella 1993 joukkue ylsi aina liigakarsintaan saakka. Vuonna 1999 KajHa voitti Työväen Urheiluliiton mestaruuden.
KajHan yleisöennätys on vuoden 1968 paikallisottelusta Kajaanin Palloilijoita vastaan, jota seurasi 2 376 katsojaa.
Edustusjoukkue

Kajaanin Hakan edustusjoukkue pelaa kaudella 2021 Pohjoisen alueen Kolmosta. Edustusjoukkueen päävalmentajana aloitti tammikuussa 2021 portugalilainen Luis Carlos Da Costa Figueiredo. Pitkäaikaisena joukkueenjohtajana toimii Johanna Karjalainen. Joukkueen kotikenttänä toimii Kajaanin liikuntapuisto.
Junioritoiminta

Kajaanin Hakalla on pitkään ollut aktiivista junioritoimintaa. Seura on viime vuosina profiloitunut maakunnalliseksi toimijaksi Kainuussa. Seura vastaa muun muassa Kainuun napero- ja nappulaliigasta. Napero- ja nappulaliigajoukkueiden lisäksi seuralla on kaudella 2021 yhteensä seitsemän ikäkausijoukkuetta. Kajaanin Hakalla oli yhteensä 357 rekisteröityä pelaajaa (2020).
Entisiä hakalaisia

Ari Tegelberg, Kajaanin Hakan kasvatti, A-maajoukkuepelaaja, 270 pääsarjaottelua
Tero Kemppainen, Kajaanin Hakan kasvatti, 314 pääsarjaottelua
Iiro Aalto, Kajaanin Hakaa vuosina 1998-1999 edustanut jalkapalloilija, 200 Veikkausliiga -ottelua
Toni Etu-Seppälä, Kajaanin Hakaa vuosina 2001-2002 edustanut maalivahti, 11 Veikkausliiga -ottelua
Marko Harju, Kajaanin Hakan kasvatti, 86 pääsarjaottelua
Lisäksi Kajaanin Hakan kasvateista pääsarjatasolla ovat esiintyneet muun muassa Pekka Kemppainen ja Heikki Leinonen (Oulun Palloseura) sekä Jukka Oikarinen (Helsingin Ponnistus).
Aiheesta muualla

Seuran sivusto
| n k Miesten jalkapallon TUL:n mestarit |
| --- | --- |
TUL:n jalkapallomestaruus:  1920: Kullervo  1921: Kullervo  1922: Kullervo  1923: Kullervo  1924: Kullervo  1925: Kullervo  1926: Töölön Vesa  1927: Jyry  1928: Kullervo  1929: TuWe  1930: Vesa  1931: ViTo  1932: TP-V  1933: TaTo  1934: TP-V  1935: Töölön Vesa  1936: Töölön Vesa  1937: KTP  1938: TP-V  1939: KTP  1940: TP-V  1941: keskeytettiin  1942: ei pelattu  1943: TP-V  1944: ei pelattu  1945: Kullervo  1946: TP-V  1947: KTP  1948: RTU  1949: KTP  1950: KTP  1951: KTP  1952: KTP  1953: Turun Pyrkivä  1954: Turun Pyrkivä  1955: Karihaaran Tenho 
TUL Cup:  1973: Into  1974: Turun Pyrkivä  1975: Turun Pyrkivä  1976: Into  1977: MiPK  1978: Turun Pyrkivä  1979: JyPK  1980: OTP  1981: KTP  1982: PPT  1983: KTI  1984: Elo  1985: PPT  1986: OTP  1987: PPT  1988: Elo  1989: OTP  1990: PPT  1991: OTP  1992: VanPa  1993: FC Jazz  1994: TP-V  1995: Ponnistus  1996: FC Jazz  1997: TP-V  1998: FC Jazz  1999: Kajaanin Haka  2000: PP-70  2001: PP-70  2002: FC Jazz  2003: PP-70  2004: KooTeePee  2005: KooTeePee  2006: Kiisot  2007: TP-V  2008: KTP  2009: Warkaus JK  2010: KooTeePee  2011: JyPK  2012: KooTeePee  2013: ei pelattu  2014: Sisu-Pallo  2015: ei pelattu  2016: TP-V  2017: Toejoen Veikot  2018: MiPK  2019: MiPK  2020: ei pelattu  2021: ei pelattu  2022: ToTe  2023: TP-V  2024: TP-V
Rambo (täsmennyssivu)

Rambo voi tarkoittaa seuraavia:
Rambo, John James Rambo, elokuvissa 1980-luvulta lähtien esiintynyt kuvitteellinen toimintasankari
Rambo, omenalajike, elokuvasankarin nimen lähde
Rambo, vuonna 2008 julkaistu elokuva
Rambo, vuonna 2019 julkaistava intialainen elokuva
Rambo, tasohyppelypeli
Rambo, Nadja Sumasen nuortenromaani
Rambo, sukunimenä:
John Rambo (1661–1741), amerikkalainen poliitikko
John Rambo (1943–2022), yhdysvaltalainen korkeushyppääjä
Rambo, taiteilijanimenä:
Schleichtalli Rambo, oik. Venny Helén (s. 2004), suomalainen kirjailija ja YouTube-videoiden tekijä.