stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piraija (elokuva)

| Piraija> Piranha |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joe Dante
Käsikirjoittaja:  John Sayles
Tuottaja:  Jon Davison
Säveltäjä:  Pino Donaggio
Kuvaaja:  Jamie Anderson
Leikkaaja:  Joe Dante
Pääosat:  Bradford Dillman, Heather Menzies, Kevin McCarthy, Keenan Wynn, Dick Miller
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  New World Communications
Ensi-ilta:  3. elokuuta 1978
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Piranha II: Lentävät tappajat
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piraija (Piranha) on vuonna 1978 tehty kauhukomedia parvesta tappajapiraijoja. Elokuvan ohjasi Joe Dante ja sen pääosia näyttelivät Bradford Dillman, Heather Menzies, Kevin McCarthy, Keenan Wynn ja Dick Miller. Elokuvan tuotti Roger Corman. Piraija on parodia vuoden 1975 elokuvasta Tappajahai (Jaws). James Cameron ohjasi elokuvalle jatko-osan nimeltä Piranha II: Lentävät tappajat.
Juoni

Kaksi nuorta saapuu yöllä armeijan hylättyyn tukikohtaan. He päättävät ottaa paikassa olevasta uima-altaasta ilon irti ja menevät sinne naku-uinnille. He eivät tiedä, että karmiva salaisuus vaanii heidän allaan ennen, kuin se nousee ja ahmaisee heidät kitaansa. Kun nuorten kauhunhuudot kiirivät punaisen veden pinnalla, valot laitetaan päälle ja selviää, että rakennus on kaukana hylätystä ja tyhjästä.
Vakuutusalan tutkija Maggie McKeown lähetetään etsimään kahta nuorta patikoijaa, jotka katosivat lähellä Lost River Lakea. Hän palkkaa juron, korvessa asuvan Paul Groganin oppaakseen. Tutkiessaan aluetta he löytävät hylätyn armeijan laitoksen. Ainut asukas on tohtori Robert Hoak, entinen huippusalaisen projektin johtaja. Projektin tarkoituksena  oli kasvattaa kylmän veden piraijoja Vietnamin sotaan. Projekti lopetettiin jo vuosia sitten, mutta Hoak oli jatkanut lihansyöjäkalojen kasvattamista.
Tutkiessaan päärakennusta Maggie ja Paul vapauttavat vahingossa piraijat paikalliseen jokeen, joka johtaa järvelle, jossa lasten kesäleiri ja vastikään avattu lomakohde voivat tarjota nälkäisille lihansyöjille paljon kalanruokaa. Maggie ja Paul juoksevat varoittamaan paikallisia, mutta heidän varoituksensa menevät kuuroille korville... kunnes piraijat saavuttavat uimarit.
Hyökkäyksen jälkeen Paul ja Maggie keksivät päästää kaiken jätevesialtaan veden järveen, koska Paulin mukaan se tappaa kaiken vedessä olevan. Päästyään jätevesialtaalle Paul sitoo ympärilleen köyden ja sukeltaa jokeen. Sitten hän vapauttaa jätevedet, ja pian sen jälkeen joutuu piraijojen hyökkäyksen kohteeksi. Maggie hyppää veneeseen ja poimii Paulin sen kyytiin.
Päästyään kuivalle maalle Paul autetaan paareille. Elokuvan lopussa uutistoimittaja puhuu valtion tiedemiehelle tapahtumasta (joka mainitsi Maggielle työskennelleensä tohtori Hoakin kanssa), ja tiedemies kertoo, ettei ole enää vaaraa eikä pelätä tarvitse. Elokuva loppuu näkyyn merelle, ja kuuluu ääniä, joita piraijat tekivät ennen hyökkäämistään. (Se siis viittaa siihen, että jotkut piraijat selvisivät jätevesimyrkytyksestä...)
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bradford Dillman  | … |  Paul Grogan   |
|  Heather Menzies  | … |  Maggie McKeown   |
|  Kevin McCarthy  | … |  tohtori Robert Hoak   |
|  Keenan Wynn  | … |  Jack   |
|  Dick Miller  | … |  Buck Gardner   |
|  Barbara Steele  | … |  tohtori Mengers   |
|  Belinda Balaski  | … |  Betsy   |
|  Melody Thomas Scott  | … |  Laura Dickinson   |
|  Bruce Gordon  | … |  Colonel Waxman   |
|  Barry Brown  | … |  sotamies   |
|  Luke Strotz  | … |  kapteeni Coleslaw   |
|  Paul Bartel  | … |  herra Dumont   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kuvaa Piraijaa hyvän käsikirjoituksen varassa toimivana halpaelokuvana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Interview with Belinda Balaski (Arkistoitu – Internet Archive)
Pitkäportaan seisake

Pitkäportaan seisake (ratakm 161+088) oli rautatieliikennepaikka Halikossa aivan Paimion rajan tuntumassa. Seisake avattiin vuonna 1932 ja suljettiin 1955.
Pistinhait

| Pistinhait |
| --- | --- |
 Nystypistinhai (Centrophorus granulosus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Piikkihaikalat Squaliformes
Heimo::  Pistinhait  Centrophoridae  Bleeker, 1859
Katso myös
   Pistinhait Wikispeciesissä   Pistinhait Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pistinhait (Centrophoridae) on piikkihaikaloihin kuuluva heimo, jonka lajit elävät trooppisissa merissä.
Lajit

Pistinhaihin kuuluvia lajeja on 13 ja ne jaetaan kahteen sukuun. Lajeja ovat muun muassa:
Harmaapistinhai (Centrophorus uyato)
Neulahai (Centrophorus acus)
Nystypistinhai (Centrophorus granulosus)
Suomupistinhai (Centrophorus squamosus)
Sysipistinhai (Centrophorus lusitanicus)
Lattahai (Deania calcea)
Nokkalattahai (Deania profundorum)
Okalattahai (Deania histricosa)
Ruskolattahai (Deania quadrispinosa)
Anatomia

Pistinhailajit ovat pieniä tai keskikokoisia haita ja niiden pituus vaihtelee alle metristä hieman vajaaseen kahteen metriin. Selkäeviä on kaksi ja molemmissa on terävä piikki. Pyrstöevä on epäsymmetrinen ja peräevä puuttuu. Osalla lajeista kuono on pitkä ja litteä. Hampaat ovat yläleuassa huomattavasi pienemmät kuin alaleuassa ja hammasrivejä on 26–42.
Levinneisyys ja elintavat

Pistinhaiden heimon lajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Suurin osa lajeista on trooppisia, mutta eräät elävät Islannin rannikolle asti. Kalat elävät syvässä vedessä, ja niitä on tavattu aina 2 400 metrin syvyydestä, joissa ne elävät parvina. Pistinhaiden ravinto koostuu pienistä luukaloista ja selkärangattomista eläimistä kuten äyriäisistä ja mustekaloista. Lajit ovat ovovivipaarisia, ja naaras synnyttää 1–12 poikasta.
Pistinhailajeja kalastetaan siimalla ja trooleilla. Niistä hyödynnetään liha sekä maksa, jonka öljyt sisältävät suuren määrän skvaleenia.
Pitkähäntäkissa

| Pitkähäntäkissa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Suku::  Leopardus
Laji::  wiedii
Kaksiosainen nimi
 Leopardus wiedii  (Schinz, 1821) 
Synonyymit
 Felis wiedii Schinz, 1821   Felis wiedi  
 Pitkähäntäkissan levinneisyys
Alalajit 
 L. w. wiedii  L. w. glauculus  L. w. vigens 
Katso myös
   Pitkähäntäkissa Wikispeciesissä   Pitkähäntäkissa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pitkähäntäkissa eli puuoselotti eli margay (Leopardus wiedii) on Etelä- ja Keski-Amerikassa elävä kissaeläin. Se on läheistä sukua oselotille ja tiikerikissalle.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä margai.
Pitkähäntäkissa muistuttaa hyvin paljon oselottia, joskin sen pää on lyhyempi, häntä pitempi ja hännän täpläkuviointi on toisenlainen. Pitkähäntäkissassa on merkittävää, että se on sukulaistaan taitavampi kiipeilijä, mistä juontuu sen puuoselotti-nimitys. Oselotti  yleensä saalistaa maassa, kun taas pitkähäntäkissa voi viettää koko elämänsä puissa, saalistaen loikkimalla lintuja ja apinoita. Se on toinen kahdesta kissalajista, joiden nilkan joustavuus sallii sen laskeutua puusta pää edellä, toinen on puuleopardi. Se pystyy tarttumaan oksaan yhtä hyvin etu- kuin takatassuillaan ja hyppäämään pitkiä matkoja. Pitkähäntäkissojen on nähty roikkuvan oksista yhden tassun varassa.
Aiemmin pitkähäntäkissojen uhkana oli metsästys, mutta nykyisin lähinnä metsänhakkuut, sillä laji ei juuri liiku metsien ja pensaikkojen ulkopuolella. Naaras saa kerrallaan vain yhden tai kaksi poikasta.
Ulkonäkö

Pitkähäntäkissan kokonaispituus on 80–120 senttiä (josta hännän osuus 35–50 senttiä) ja paino 2,5–4 kiloa. Sen turkki on väriltään keltaruskea ja mustatäpläinen, ja hännässä on rengaskuvioita. Pitkähäntäkissan silmät ovat suuret ja väriltään tummanruskeat.
Levinneisyys

Pitkähäntäkissan levinneisyysaluetta ovat Keski- ja Etelä-Amerikka Meksikosta Argentiinaan. Laji luokitellaan nykyisin silmälläpidettäväksi.
Placidochromis

| Placidochromis |
| --- | --- |
 Mariinimalawinahven (Placidochromis phenochilus) akvaariossa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Placidochromis  Eccles & Trewavas, 1989
Katso myös
   Placidochromis Wikispeciesissä   Placidochromis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Placidochromis on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 43 lajia, joita tavataan Afrikasta:
| --- | --- |
 Placidochromis acuticeps Hanssens, 2004  Placidochromis acutirostris Hanssens, 2004  Placidochromis argyrogaster Hanssens, 2004  Placidochromis boops Hanssens, 2004  Placidochromis borealis Hanssens, 2004  Placidochromis chilolae Hanssens, 2004  Placidochromis communis Hanssens, 2004  Placidochromis domirae Hanssens, 2004  Placidochromis ecclesi Hanssens, 2004  Placidochromis electra (Burgess, 1979) – sähkömalawinahven  Placidochromis elongatus Hanssens, 2004  Placidochromis fuscus Hanssens, 2004  Placidochromis hennydaviesae (Burgess & Axelrod, 1973)  Placidochromis intermedius Hanssens, 2004  Placidochromis johnstoni (Günther, 1894) – kalterimalawinahven  Placidochromis koningsi Hanssens, 2004  Placidochromis lineatus Hanssens, 2004  Placidochromis longimanus (Trewavas, 1935)  Placidochromis longirostris Hanssens, 2004  Placidochromis longus Hanssens, 2004  Placidochromis lukomae Hanssens, 2004  Placidochromis macroceps Hanssens, 2004 :  Placidochromis macrognathus Hanssens, 2004  Placidochromis mbunoides Hanssens, 2004  Placidochromis milomo Oliver, 1989 – pusumalawinahven  Placidochromis minor Hanssens, 2004  Placidochromis minutus Hanssens, 2004  Placidochromis msakae Hanssens, 2004  Placidochromis nigribarbis Hanssens, 2004  Placidochromis nkhatae Hanssens, 2004  Placidochromis nkhotakotae Hanssens, 2004  Placidochromis obscurus Hanssens, 2004  Placidochromis ordinarius Hanssens, 2004  Placidochromis orthognathus Hanssens, 2004  Placidochromis pallidus Hanssens, 2004  Placidochromis phenochilus (Trewavas, 1935) – mariinimalawinahven  Placidochromis platyrhynchos Hanssens, 2004  Placidochromis polli (Burgess & Axelrod, 1973)  Placidochromis rotundifrons Hanssens, 2004  Placidochromis subocularis (Günther, 1894)  Placidochromis trewavasae Hanssens, 2004  Placidochromis turneri Hanssens, 2004  Placidochromis vulgaris Hanssens, 2004
Pitkänokkapyy

| Pitkänokkapyy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Pitkänokkapyyt Rhizothera
Laji::  longirostris
Kaksiosainen nimi
 Rhizothera longirostris  (Temminck, 1815) 
Katso myös
   Pitkänokkapyy Wikispeciesissä   Pitkänokkapyy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pitkänokkapyy (Rhizothera longirostris) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Pitkänokkapyy on suhteellisen suurikokoinen kanalintu ja voi kasvaa 30–37 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on tukevahko. Lajin sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Pitkänokkapyykoiraan pää ja kurkku ovat ruosteenruskeat ja selkä ja siivet ovat mustan- ja ruskeankirjavat. Rinnassa on leveä harmaa juova ja vatsa on valkoista alavatssa lukuun ottamatta ruosteenruskea. Naaras muistuttaa koirasta, mutta siltä puuttuu harmaa juova rinnasta ja valkoinen alaperä. Pitkänokkapyyn nokka on pitkä, tukeva ja hieman alaspäin kaartunut.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pitkänokkapyytä tavataan Thaimaan eteläosista, Myanmarista, Malesiaasta sekä Indonesiasta Jaavan ja Borneon saarilta. Linnun elinympäristöä ovat metsien pohjakerrokset. Erityisesti se viihtyy metsissä, joissa kasvaa siipipuita ja bambuja. Ne viettävät piileskelevää elämää ja liikkuvat yksin tai pareittain. Pitkänokkapyyn ravintoa ovat marjat, siemenet, ruohot ja hyönteiset. IUCN luokittelee pitkänokkapyyn silmälläpidettäväksi lajiksi. Kantaa uhkaavat elinympäristöjen väheneminen ja lintujen pyydystäminen.
Malombran linnan salaisuus

| Malombran linnan salaisuus> Malombra |
| --- | --- |
 Lyda Borelli.
Ohjaaja:  Carmine Gallone
Käsikirjoittaja:  Carmine Gallone (sovitus)
Perustuu:  Antonio Fogazzaron romaaniin Malombra (1881)
Kuvaaja:  Giovanni Grimaldi
Pääosat:  Lyda Borelli, Amleto Novelli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Cines
Ensi-ilta:  15. helmikuuta 1917 (Rooma)
Kesto:  1705/1500 metriä (81 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva italiankielisin välitekstein
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malombran linnan salaisuus (ital. Malombra) on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Antonio Fogazzaron romaaniin perustuvan kauhuromanttisen melodraaman on ohjannut Carmine Gallone. Sen pääosaa esittää elokuvadiiva Lyda Borelli.
Juoni

Orvoksi jäänyt Marina di Malombra pakotetaan asumaan setänsä, kreivi Cesare d’Ormengon Comojärvellä sijaitsevassa linnassa siihen saakka, kunnes hän menee naimisiin. Marina menettää järkensä ja luulee olevansa rakkautensa tähden kuollut sukulaistyttö Cecilia. Marina kostaa Cecilian puolesta tappaen setänsä ja rakastajansa Corrado Sillan. Lopuksi hän tekee itsemurhan heittäytymällä alas kalliolta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lyda Borelli  | … |  Marina di Malombra   |
|  Amleto Novelli  | … |  Corrado Silla   |
|  Giulia Cassini-Rizzoto  | … |  kreivitär Salvador   |
|  Berta Nelson  | … |     |
|  Francesco Cacace-Galeota  | … |  kreivi Salvador   |
|  Augusto Mastripietri  | … |  kreivi Cesare   |
|  Amedeo Ciaffi  | … |  Steinegge   |
|  Noemi de Ferrari  | … |     |
|  Consuelo Spada  | … |  Edith   |
|  Giorgio Fini  | … |     |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Antonio Fogazzaron romaaniin Malombra (1881) perustuva Malombran linnan salaisuus on yksi harvoista italialaisista kauhuromanttisista elokuvista. Cinesin tuottama ja Carmine Gallonen ohjaama elokuvasovitus on rakennettu kokonaan aikansa suurimpiin elokuvadiivoihin kuuluneen Lyda Borellin imagon ja ekspressionistisen, paikoin groteskinkin tulkinnan varaan. Elokuvan päähenkilö on oikeudeton ja toimettomuuteen alistettu nainen, joka nousee kapinaan, mutta samalla tuhoaa itsensä. Se sisältää myös tyypillisen diivaelokuvan kuva-ainekset kaikkine liioitteluineen.
Malombran linnan salaisuus oli yksi italialaisen mykkäelokuvan suurista menestyksistä. Aikalaiskriitikki kiitti sen hienoa kuvausta ja varsinkin aitoja ulkokuvia, mutta piti elokuvan tarinaa suurelle yleisölle liian hitaana ja synkkänä. Myös pääosien esittäjiksi kaivattiin uusia kasvoja. ”Loistokasta filmiä” esitettiin Helsingissä maaliskuussa 1919.
Fogazzoron romaanista on tehty myös kolme muuta elokuvasovitusta: Mario Soldatin Malombra vuodelta 1942, vuoden 1974 televisiosarja ja Bruno Gaburron pornahtava versio vuonna 1984.
Restaurointi ja VHS-julkaisu

Elokuvan alkuperäisestä 1705 metrin pituudesta on säilynyt 600 metrin pituinen italiankielinen ensimmäinen kela ja espanjankielinen, Uruguayn elokuva-arkistosta peräisin oleva 1500 metrin versio. Bolognan elokuva-arkiston toteuttama mustavalkoinen restaurointi on julkaistu vuonna 1995 Michele Della Valentinan musiikilla varustettuna VHS-kasettina.
Aiheesta muualla

Malombran linnan salaisuus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pláka (Kásos)

| --- | --- |
Sijainti:  35°21′48″N, 26°49′59″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,008 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pláka (kreik. Πλάκα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kásoksen saaren länsipuolella sen ja Plátin saaren välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,008 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Pláka kuuluu Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Pirkka (lehti)

| Pirkka |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  asiakaslehti
Julkaisija:  Kesko Oyj
ISSN:  ISSN 0032-0242
Levikki:  800 000
Perustettu:  1933
Päätoimittaja:  Paula Niemistö
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  10 nroa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Pirkka
Pirkka-lehti on K-ryhmän asiakaslehti. Se on perustettu vuonna 1933. Pirkka ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Sen jakelulevikki on 800 000, ja sillä on arvioitu olevan 1,5 miljoonaa lukijaa.
Vuosina 1933–1997 Pirkka oli K-kauppiaiden asiakaslehti, jota jaettiin likimain joka kotiin. Vuosina 1997–2010 se oli osoitteellisena postitettava Plussa-kortin haltijoiden kanta-asiakaslehti. Vuosina 2010–2016 lehti jaettiin jokaiseen suomalaiseen talouteen, ja sen jälkeen palattiin takaisin osoitteelliseen jakeluun.
Lehden tärkeimmät aihealueet ovat sisustus ja asuminen, ruoka, kauneus ja muoti. Näiden lisäksi Pirkassa on henkilöjuttuja sekä artikkeleita ajankohtaisista ilmiöistä. Pirkka-lehti on osa K-ryhmän julkaisemaa Pirkka Mediaa, johon kuuluvat lehden lisäksi Pirkka.fi-verkkopalvelu, uutiskirje ja sosiaalisen median kanavat. Pirkka-lehden tunnettu palsta on Niksi-Pirkka, jonka niksejä on julkaistu erillisinä kokoomateoksina. Asiakkaiden lähettämiä niksejä on julkaistu ainakin 1960-luvulta lähtien. 
Lehteä kustantaa A-lehdet Oy. Vuosina 2001–2006 toimitustyön hoiti alihankintana Yhtyneet Kuvalehdet.
Kirjallisuutta

Orrenmaa, Anssi (koonnut): Pirkka Nikspack.  Helsingissä:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20913-2
Aiheesta muualla

Pirkan kotisivu
Pizarro-luokka

| Pizarro-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 710 t (standardi) 2 246 t (kuormattu)
Pituus:  95,20 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,15 m
Syväys:  3,40 m
Koneteho:  5 000 shp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  250
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 120 mm tykkiä 4 × syvyyspomminheitintä 40 × miinaa
Ilmatorjunta:  8 × 37 mm ilmatorjuntatykkiä 6 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
Pizarro-luokka oli Espanjan laivaston kahdeksan miinanlaskukykyisen tykkiveneen muodostama alusluokka.
Alukset

Luokan alusten suunnittelun perusteena olivat Eolo-luokan alukset. Alusten rakennustyöt viivästyivät maan talousvaikeuksien vuoksi ja siten ne valmistuivat vasta 1947-1951. Alukset luokiteltiin uudelleen fregateiksi 1958 ja puolet aluksista modernisoitiin 1959-1960.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hernán Cortés | Ferrol |  | 3. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1971 |
| Martin Alonso Pinzón | Ferrol |  | 3. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1960-luvun lopulla |
| Pizarro | Ferrol |  | 3. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1960-luvun lopulla |
| Vasco Núñez de Balboa | Ferrol |  | 3. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1972 |
| Legazpi | Ferrol |  | 8. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1978 |
| Magallanes | Ferrol |  | 8. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1972 |
| Sarmiento de Gamboa | Ferrol |  | 8. elokuuta 1944 |  | poistettu alusluettelosta 1973 |
| Vicente Yáñez Pinzón | Ferrol |  | 8. elokuuta 1944 |  | poistettu palveluksesta |
Plakí

| --- | --- |
Muut nimet:  Ágios Andréas (Άγιος Ανδρέας)
Sijainti:  36°51′42″N, 25°37′19″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Koufonísia, Pienet Kykladit, Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,045 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Plakí (kreik. Πλακή tai Πλακί) eli Ágios Andréas (Άγιος Ανδρέας) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin ja Koufonísian saariin, ja sijaitsee Kéroksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,045 neliökilometriä ja se on asumaton (2021). Hallinnollisesti Plakí kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Plakí on eteläisin Kéroksen eteläpuolella olevista kuudesta pienestä saaresta.
Niilo Kustaa Malmberg

| Nils Gustaf Malmberg Niilo Kustaa Malmberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1807 Ylistaro
Kuollut: 21. syyskuuta 1858 (51 vuotta) Lapua
Ammatti:  pappi
Vanhemmat:  Herman Malmberg Liisa Greta Aejmelaeus
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  1832–1851 Sofia Amanda Karolina Bergroth  1853–1858 Helena Jaakontytär Huhtala
Lapset:  Eliel, Ida Sofia, Gustaf, Frans, Lydia, Julia ja Wilhelmi
Nils Gustaf (Niilo Kustaa) Malmberg (16. helmikuuta 1807 Ylistaro – 21. syyskuuta 1858 Lapua) oli suomalainen pappi, 1800-luvun alkupuolen herännäisyyden johtohahmoja. Häntä pidetään yhtenä Suomen historian merkittävimmistä evankeliumin saarnaajista.
Henkilöhistoria

Nils Gustaf (Niilo Kustaa) Malmbergin vanhemmat olivat Herman Malmberg ja Liisa Greta (o.s. Aejmelaeus). Herman Malmberg oli pappi, Isonkyrön pitäjänapulainen. Hän kuoli 1809. Hänen äitinsä meni uudelleen naimisiin Ylistaron seurakunnassa armovuoden saarnaajana toimineen Johan Simeliuksen kanssa pari vuotta myöhemmin. Niilo Kustaa Malmberg oli naimisissa kahdesti: 1832–1851 Sofia Amanda Karolina Bergrothin kanssa ja 1853–1858 Helena Jaakontytär Huhtalan kanssa. Edellisestä avioliitosta syntyivät lapset Eliel, Ida Sofia, Gustaf, Frans, Lydia ja Julia. 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun herännäisyyden johtaja Wilhelmi Malmivaara on hänen poikansa jälkimmäisestä avioliitosta.
Opinnot ja pappisuran alkuvaiheet

Niilo Kustaa Malmberg kävi koulua Raahessa, Oulussa, Laihialla ja Vaasassa ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1827. Hän opiskeli ensin Turussa ja Turun palon jälkeen Helsingissä. Papiksi hänet vihittiin kesäkuussa 1830 Turussa. Teologian opintojensa lomassa hän toimi Pietarissa kirkkoherran saarna-apulaisena ja siellä hän tutustui pastori Martin Boosin johtamaan katoliseen herätysliikkeeseen. Hänen voimakas julistuksensa herätti Venäjän luterilaisen kirkon piispan Zacharias Cygnaeuksen huomion. Ensin Malmbergin toimintaa rajoitettiin ja myöhemmin hänet määrättiin poistumaan Pietarista. Herätysliike vaikutti Niilo Kustaa Malmbergin henkilökohtaisen hengellisen elämän syntymiseen.
Valmistumisen jälkeen hän sai papinviran Kalajoelta, jossa hän tutustui pappi Jonas Lagukseen, josta oli tuleva Malmbergin ohella herännäisyyden toinen kirkollinen johtohahmo. Merkittävä oli myös Nivalaan siirron jälkeen helluntaina 1834 tapahtunut kohtaaminen Savon herätysliikkeen kärkimiehen Paavo Ruotsalaisen kanssa, jonka kanssa Malmberg ystävystyi. Ruotsalainen vaikutti Malmbergiin ja tämän uskonnäkemykseen syvästi. Joose Vilkunan suunnittelema Malmbergin muistomerkki paljastettiin 1966 Nivalan Pirttirannassa.