stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rīgas satiksme
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivusto (englanniksi)
Virallisilla verkkosivuilla (latviaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rīgas satiksme
Solaris Trollino -johdinauto Riian kadulla
Škoda 24Tr Irisbus -johdinauto
Škoda 27Tr Solaris
Škoda 15T Riiassa
Mainosteipattu Tatra T3 Riiassa
Erilaisia johdinautoja ja seudulisia pikavuoroautoja
Käännös suomeksi
Vintiöt – Ten Years After

| Vintiöt – Ten Years After |
| --- | --- |
 Sarjan tunnusteksti.
Tyyli:  sketsisarja
Kestoaika:  noin 25 minuuttia
Pääosissa:  Jussi Chydenius Samuli Edelmann Janus Hanski Kari Hietalahti Santeri Kinnunen Niko Saarela Juha Veijonen
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  4. tammikuuta – 4. huhtikuuta 2003
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  12
Tunnuskappale:  Vintiöt – Ten Years After tunnusteema.
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Aleksi Mäkelä
Käsikirjoittaja(t):  Kari Hietalahti Niko Saarela
Kuvaaja(t):  Pini Hellstedt
Tuotantoyhtiö(t):  Solar Films
Edeltäjä:  Vintiöt
Aiheesta muualla
IMDb
Vintiöt – Ten Years After on suomalainen vuonna 2003 valmistunut 12-osainen sketsisarja. Sarja oli jatkoa vuosina 1994–1995 esitetylle sketsisarjalle Vintiöt.
Aiempaan Vintiöt -sarjaan poiketen sarjan sketseihin tehtiin viralliset käsikirjoitukset, josta vastasivat sarjan näyttelijät Kari Hietalahti ja Niko Saarela.
Esitysajat

Sketsisarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin MTV3-kanavalla 3. tammikuuta 2003, ja viimeinen jakso 4. huhtikuuta 2003. Vuonna 2005 sarjan valikoituja sketsejä esitettiin uusintana 15-minuuttisina koosteohjelmina MTV3:lla. Vuonna 2006 sarjan alkuperäisiä jaksoja esitettiin uusintana MTV3:lla.
Julkaisut

Sarjan jaksot on julkaistu osittain leikattuina vuonna 2004 ilmestyneellä Vintiöt Naked -DVD-julkaisulla.
Vuodeosasto

Sairaalan vuodeosaston tyypillinen huone.
Vuodeosastoilla sairaaloissa ja terveyskeskuksissa hoidetaan potilaita, jotka jäävät vähintään yön yli hoidettaviksi tai tarkkailtaviksi. Osastoilla on tyypillisesti useita huoneita ja jokaisessa huoneessa on yhdestä useampaan moottoroitua vuodetta, joilla potilaat makaavat. Vuodeosastoille voidaan ottaa potilaita esimerkiksi ensiavun kautta, leikkausten jälkeen tai toisista sairaaloista lähetettyinä. Varsinkin suurissa sairaaloissa vuodeosastot on jaettu erikoisalojen tai osaston käyttötarkoituksen mukaan: sairaalassa voi olla esimerkiksi sisätautien, keuhkotautien ja lastentautien osastot, kirurginen vuodeosasto ja kuntoutusosastoja. Erikoistuneita vuodeosastoja ovat myös kriittisesti sairastuneita potilaita hoitavat teho-osastot.
Vuodeosastoilla on yleensä jatkuvasti työskentelemässä useita terveydenhuollon ammattihenkilöitä, tavallisimmin sairaanhoitajia tai lähihoitajia sekä etenkin arkipäivisin lääkäreitä ja muita vuodeosaston tarpeiden mukaan määräytyviä ammattilaisia. Vuodeosastolla voidaan esimerkiksi tehdä erilaisia laboratorio- ja röntgentutkimuksia, järjestää kuntoutusta, fysioterapiaa ja toimintaterapiaa, valmistella potilas leikkaukseen tai muuhun toimenpiteeseen ja järjestää saattohoitoa.
Lapsilla ja aikuisilla on yleensä erilliset vuodeosastot. Vuodeosastoilla on yleensä vierailuajat.
Vuodeosastojen resurssit

Vuodeosastojen henkilöresurssit pitää mitoittaa potilasmäärän mukaan, jotta hoito onnistuisi tarkoituksenmukaisesti. Vuodeosastojen ylikuormittuneisuus lisää potilashaittoja ja vähentää potilastyytyväisyyttä.  Samalla se kasvattaa työntekijöiden masennuksen riskiä ja lisää hoitohenkilöstön masennuslääkkeiden käyttöä. Lääkkeiden käytön on todettu kasvavan, kun potilaiden määrä ylittää selvästi osaston kapasiteetin.
Vladislav Klembovski

Vladislav Napoleonovitš Klembovski
Vladislav Napoleonovitš (Vladimir Nikolajevitš) Klembovski (ven. Владислав Наполеонович (Владимир Николаевич) Клембовский; 28. kesäkuuta 1860 Moskovan kuvernementti – 19. heinäkuuta 1921) oli ensimmäisen maailmansodan aikana venäläinen sotilaskomentaja.
Helmikuun vallankumouksen jälkeisen Venäjän väliaikaisen hallituksen johtaja Aleksandr Kerenski nimitti hänet elokuussa 1917 Venäjän armeijan ylipäälliköksi  Lavr Kornilovin tilalle.
Tehtävät

6.12.1915 – 30.1.1916: 5. armeija
25.10.1916 – 20.12.1916: 11. armeija
1.6.1917 – 29.8.1917: pohjoinen rintama
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Biography on Chronos(venäjäksi)
Photo (venäjäksi)
Т. Федоткина. Палач королевства любви (venäjäksi)
Vääräpyörä

Vääräpyörä on joensuulainen poikkitaiteellinen kulttuuriyhdistys, joka tuottaa teatteri- ja lauluesityksiä, erilaisia ohjelmia, näyttelyitä ja tapahtumia. Yhdistys on perustettu 1995.
Vääräpyörän aktiivijäsenet eri taiteenalojen ammattilaisia ja harrastajia. Lisäksi runsas joukko vierailevia taiteilijoita osallistuu säännöllisesti Vääräpyörän toimintaan.
Vääräpyörä-tuotantoja ovat olleet muun muassa kiertueella esitetty ja Joensuun kaupunginteatterissa vieraillut uutta englantilaista draamaa edustava, The Country – Maalla ja Kajaanin Runoviikolla esitetty Betonimylläri-runotuotanto, Vääräpyörän ja Joensuun kaupunginteatterin yhteistuotanto Mielipuolen Päiväkirja, Ilosaaressa lapsille tehty teatteriseikkailu Lystsaaren Mahtikisa ja Tuula-Liina Variksen käsikirjoittama näytelmä Maan päällä paikka yksi on. Vääräpyörä on järjestänyt Pakkahuoneella lapsille ja nuorille suunnattuja loma-aikaisia teatteri- ja kuvataidetyöpajoja vuodesta 2008.
Tuhmat tädit on Vääräpyörän laulu- ja performanssiryhmä, joka on esiintynyt vuodesta 2000.
Yhdistys on tuottanut muun muassa Joen yö -tapahtuman ja Salaisuuksien Saari -draamaristeilyn.
Vääräpyörän tärkeä toimitila on Joensuun Pakkahuone.
Viimeaikaisia  tuotantoja

Minä olen Mateli, 2007
Laahaajat -näytelmä, käsikirjoitus Esko-Pekka Tiitinen, 2009
Nurin, 2010
Samaan aikaan toisaalla 2011
Ootko mun kaverlji?, käsikirjoitus Suvi Laaninen 2012
Reko Lundán: Aina joku eksyy, 2015
Save me! 2017
Kevätjuhla, käsikirjoitus Riitta Pirttisalo 2018
Et ole yksin 2019
Aiheesta muualla

Vääräpyörä
Vulviitti

| Vulviitti> Luokitus |
| --- | --- |
ICD-10:  N76.3, N76.4
ICD-9:  616.10
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Vulviitti tarkoittaa ulkosynnyttimien tulehdusta. Oireina on häpyalueen kirvely ja kutina, joskus eritteet. Tauti ei ole vakava, ja se paranee yleensä itsestään. Häpyalue kannattaa pestä haalealla vedellä, pitää ilmavana ja infektion pahetessa mennä lääkäriin. Alle neljävuotiaan kohdalla lääkärin tutkimus on aiheellinen, jottei tauti pahenisi tai leviäisi. Myös tyttölapsilla voi olla vulviitti tai muita vastaavia infektioita. Vulviittia esiintyy kuitenkin enemmän täysikasvuisilla naisilla.
Emättimen ja ulkosynnytinten tulehdusta sanotaan vulvovaginiitiksi. Vulviittia ja vulvovaginiittia aiheuttavat alkueliöt, sienet, esimerkiksi hiiva ja eräät bakteerit ja herpes-virus. Vaikka tauti voi tarttua sukupuoliyhdynnässä, sitä ei lasketa sukupuolitautien joukkoon koska sillä on myös muita tartuntareittejä. Jopa tiukat vaatteet voivat aiheuttaa tulehduksen. Hoitona on asianmukainen lääkitys. Huolellinen hygienia nopeuttaa paranemista. Jos häpykarvat on ajeltu, ne kannattaa vulviitin aikana kasvattaa takaisin.
Ville Mäkäläinen

| Ville Mäkäläinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ville Olavi Mäkäläinen
Syntynyt: 27. helmikuuta 1985 (ikä 39) Hyvinkää, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  ”Boa”
Pelipaikka:  Heittävä takamies / Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  194 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2001–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012–2016 2016–2017:   Namika Lahti  KTP-Basket  Worthing Thunder  Espoon Honka  Namika Lahti  Bisons Loimaa  Espoo United
Maajoukkueet
2007–2009:   Suomi
Ottelut (pisteet):  10 (8)
Aiheesta muualla
FIBA
Ville Mäkäläinen (s. 27. helmikuuta 1985 Hyvinkää) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän pelasi pääasiassa heittävänä takamiehenä sekä pienenä laitahyökkääjänä mutta kykeni pelaamaan myös pelintekijän sekä ison laitahyökkääjän pelipaikoilla.
Mäkäläinen valittiin Korisliigan vuoden kehittyneimmäksi pelaajaksi kaudella 2006–2007 ja saman sarjan parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi kaudella 2013–2014. Hän saavutti joukkuemenestystä Namika Lahden ja Bisons Loimaan joukkueissa.
Mäkäläisen veljet Vesa Mäkäläinen ja Valtteri Mäkäläinen ovat myös pelanneet koripalloa pääsarjatasolla.
Pelaajaura

Mäkäläinen aloitti koripalloilijanuransa Namika Lahdessa, jonka SM-sarjassa pelaavassa edustusjoukkueessa hän aloitti kaudella 2001–2002, jolloin hän oli joukkueen kokoonpanossa mukana viidessä ottelussa. Peliaikaa ei näissä otteluissa kuitenkaan vielä tullut. Seuraavina kausina Mäkäläisen vastuu joukkueessaan kasvoi. Kaudella 2005–2006 hän pelasi runkosarjan otteluissa jo keskimäärin lähes 20 peliminuuttia ja teki 42 pelaamassaan runkosarjan ottelussa pisteitä 6,0 keskiarvolla. Pudotuspeleissä pisteitä syntyi kymmenessä ottelussa keskimäärin 9,1.
Kausi 2006–2007 oli Mäkäläiselle läpimurtokausi. Hänen pistekeskiarvonsa nousi runkosarjassa jo lukemaan 12,1 ja peliminuutteja tuli ottelua kohden lähes 30. Pudotuspeleissä Mäkäläinen teki 12 ottelussa pisteitä 13,1 keskiarvolla. Namika Lahden kausi päättyi SM-hopeaan ja Mäkäläinen arvostettiin kauden palkitsemistilaisuudessa vuoden kehittyneimmäksi pelaajaksi. Kesällä 2007 hän kävi pelaamassa Italiassa ULEB-kesäliigaa tavoitteenaan seuraavaksi kaudeksi pelipaikka Etelä-Euroopasta. Kesän aikana hänet nostettiin ensi kertaa myös miesten koripallomaajoukkueeseen.
Kaudeksi 2007–2008 Mäkäläinen teki jo hyvissä ajoin jatkosopimuksen Namika Lahden kanssa. Sopimukseen sisältyi kuitenkin pykälä, jonka mukaan hänellä oli heinäkuun loppuun asti mahdollisuus lähteä tulevaksi kaudeksi ulkomaan kentille. Sopimusta ulkomaille ei kuitenkaan syntynyt joten Mäkäläinen jatkoi uraansa kasvattajaseurassaan vielä vuoden. Runkosarjan aikana Mäkäläinen teki pisteitä joukkueelleen 14,0 keskiarvolla. Namika Lahden kausi päättyi puolivälieriin, joissa Mäkäläinen teki pisteitä kolmessa ottelussa keskimäärin 8,3 ottelua kohden.
Kaudeksi 2008–2009 Mäkäläinen yritti jälleen saada sopimusta ulkomaille. Sopivaa tarjousta ulkomailta ei tullut ja Mäkäläinen päätti jatkaa uraansa vielä Suomessa. Hän siirtyi kasvattajaseurastaan uusien haasteiden toivossa Korisliigassa pelaavan KTP-Basketin joukkueeseen.
Kaudeksi 2009–2010 Mäkäläinen löysi ulkomailta seurakseen Worthing Thunderin. Kaudeksi 2010–2011 Mäkäläinen teki sopimuksen Korisliigassa pelaavan Espoon Hongan kanssa. Pelattuaan kauden Hongassa Mäkäläinen palasi kaudeksi 2011-2012 takaisin kasvattajaseuraansa Namika Lahteen.
Mäkäläinen lopetti pelaajauransa kesällä 2017.
Yksityiselämä

Ville Mäkäläinen meni naimisiin kesällä 2015 sairaanhoitaja ja vuoden 2009 Miss Suomi Essi Pöystin kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta. Huhtikuussa 2016 Iltalehdelle antamassaan haastattelussa Pöysti kertoi parin ostaneen talon pääkaupunkiseudulta.
Saavutukset

Korisliigan paras kuudes pelaaja 2014
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja 2007
Suomen mestaruus 2012 ja 2013
SM-hopeaa 2004, 2007 ja 2015
SM-pronssia 2014
Suomen cupin hopeaa 2003 ja 2014
Miesten I-divisioona A:n voitto 2017
W. Mark Felt

W. Mark Felt
William Mark Felt (s. 17. elokuuta 1913 Twin Falls, Idaho – 18. joulukuuta 2008 Santa Rosa, Kalifornia) oli Yhdysvaltojen keskusrikospoliisin FBI:n agentti ja apulaisjohtaja.
Watergate-skandaalin aikana Felt toimi FBI:n apulaisjohtajana vuoteen 1973. Hän oli nimellä ”Syvä kurkku” (engl. Deep Throat) tunnettu tietolähde, jonka vuotamien tietojen perusteella Washington Postin toimittajat Bob Woodward ja Carl Bernstein kirjoittivat presidentti Richard Nixonin eroon johtaneet paljastustarinansa. Syvän kurkun henkilöllisyys paljastui vasta 31. toukokuuta 2005 Vanity Fair -lehden haastattelussa, jossa 92-vuotias Felt myönsi olleensa salainen tiedonantaja. Samana päivänä Bob Woodward vahvisti asian.Felt teki kirja- ja elokuvasopimuksen osallisuudestaan Watergate-skandaalin paljastumiseen. Vuonna 2006 julkaistiin hänen muistelmansa A G-Man’s Life ja 2017 elokuva Mark Felt: The Secret Man, jossa Feltiä esitti Liam Neeson.
Kirjallisuutta

Felt, Mark –  O’Connor, John: A G-Man’s Life: The FBI, Being “Deep Throat,” And the Struggle for Honor in Washington.  New York:  Public Affairs, 2006.  ISBN 978-1-58648-377-7.
Vladislav Kondratov

| Vladislav Kondratov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vladislav Kondratov
Syntynyt: 16. syyskuuta 1971 (ikä 53) Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Koripalloilija
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä
Pituus:  204 cm
Paino:  105 kg
Maajoukkueet
:   Venäjä
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo.EM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Saksa 1993 |  |  |
Vladislav Kondratov (ven. Владислав Кондратов, s. 16. syyskuuta 1971 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajaura

Isona laitahyökkääjänä pelannut Kondratov edusti pelaajaurallaan pääasiassa kotimaansa seurajoukkueita. Kondratov edusti myös Venäjän miesten maajoukkuetta, jonka kokoonpanossa hän saavutti EM-hopeaa Saksassa 1993.
Aiheesta muualla

Profiili eurobasket.com (englanniksi)
Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1993
4 Gorin ·
5 Šakulin ·
6 Suharev ·
7 Astanin ·
8 Nosov ·
9 Bazarevitš ·
10 Babkov ·
11 Mihailov ·
12 Karasjov ·
13 Fetisov ·
14 Panov ·
15 Kondratov ·
Valmentaja Selihov
W. M. Pöysti

Wäinö Matti Pöysti (5. maaliskuuta 1882 Jääski – 29. tammikuuta 1942 Kuopio) oli suomalainen kirjailija.
Pöystin vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Pöysti ja Maria Elisabet Mohka. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1901 ja hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1907.
Teoksia

Caesarin gallialaissodan 1 kirja : teksti ja sanasto hakemistoineen ; toim. W. M. Pöysti. Otava 1932
Apuvihko Exercitia latinaan ; toim. W. M. Pöysti. Otava 1932
Radiokronotoskooppi : merirosvo- ja ilmasotaseikkailu, tieteiskirja.   Kirjavälitys 1936
When the Levee Breaks

| ”When the Levee Breaks” Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Led Zeppelin IV
 Julkaistu: 8. marraskuuta 1971
 Tyylilaji: blues rock, hard rock
 Kesto: 07.08
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Led Zeppelin IV muut kappaleet
| ”Going to California” 7 | ”When the Levee Breaks” 8 |   |
”When the Levee Breaks” on Kansas Joe McCoyn ja Memphis Minnien tekemä blueskappale vuodelta 1929.
Led Zeppelinin versio

Englantilainen rockyhtye Led Zeppelin levytti kappaleesta oman versionsa vuonna 1971. Se julkaistiin yhtyeen neljännellä albumilla Led Zeppelin IV, jossa se on albumin viimeinen kappale.
Kappale alkaa jytisevällä rumpukompilla, jonka jälkeen kitara, basso ja Robert Plantin ujeltava huuliharppu tulevat mukaan.
Vuoden pesäpallotuomari

Vuoden pesäpallotuomari valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1957 ja on siitä lähtien jaettu joka vuosi.
Vuoden pesäpallotuomarit

| Kausi | Voittaja | # |
| --- | --- | --- |
| 1957 | Erkki Heikkilä | 1. |
| 1958 | Matti Rauko | 1. |
| 1959 | Simo Ristonmaa  | 1. |
| 1960 | Erkki Heikkilä  | 2. |
| 1961 | Kullervo Reinikainen  | 1. |
| 1962 | Keijo Takamäki  | 1. |
| 1963 | Sulo Lipsanen  | 1. |
| 1964 | Keijo Takamäki  | 2. |
| 1965 | Pentti Kokko  | 1. |
| 1966 | Risto Lamppu  | 1. |
| 1967 | Kauko Leino  | 1. |
| 1968 | Hans Porras  | 1. |
| 1969 | Kalevi Rantakangas  | 1. |
| 1970 | Antti Heinonen  | 1. |
| 1971 | Aarre Huovila  | 1. |
| 1972 | Mikko Kivistö  | 1. |
| 1973 | Antti Kilpeläinen  | 1. |
| 1974 | Raimo Syrjänen  | 1. |
| 1975 | Matti Vanhala  | 1. |
| 1976 | Jari Haapakoski  | 1. |
| 1977 | Jarmo Kokkonen  | 1. |
| 1978 | Vesa Hämäläinen  | 1. |
| 1979 | Reijo Koskinen  | 1. |
| 1980 | Raimo Merivalo  | 1. |
| 1981 | Tapio Juntunen  | 1. |
| 1982 | Seppo Suuronen  | 1. |
| 1983 | Raimo Merivalo  | 2. |
| 1984 | Jaakko Hirvonen  | 1. |
| 1985 | Vesa Hämäläinen | 1. |
| 1986 | Jorma Knihtilä | 1. |
| 1987 | Raimo Hänninen  | 1. |
| 1988 | Jarmo Terho | 1. |
| 1989 | Jarmo Terho | 2. |
| 1990 | Pekka Käyhkö | 1. |
| 1991 | Jarmo Kokkonen | 1. |
| 1992 | Pekka Mäenpää | 1. |
| 1993 | Paavo Pitkänen | 1. |
| 1994 | Veli-Matti Kallionpää | 1. |
| 1995 | Jouni Ojala | 1. |
| 1996 | Harri Tuomikoski | 1. |
| 1997 | Tapio Juntunen | 1. |
| 1998 | Matti Lähteenmäki | 1. |
| 1999 | Jussi Nieminen | 1. |
| 2000 | Reijo Kauhanen | 1. |
| 2001 | Matti Lähteenmäki | 2. |
| 2002 | Pekka Salovaara | 1. |
| 2003 | Sami Seppälä | 1. |
| 2004 | Tommi Nupponen | 1. |
| 2005 | Tero Hallila | 1. |
| 2006 | Antti Aine | 1. |
| 2007 | Ossi Muurainen | 1. |
| 2008 | Rami Rintamäki | 1. |
| 2009 | Juha Asunmaa  | 1. |
| 2010 | Antti Aine | 2. |
| 2011 | Jussi-Pekka Anttila  | 1. |
| 2012 | Jyrki Rajaniemi  | 1. |
| 2013 | Matti Lähteenmäki  | 3. |
| 2014 | Peter Laitio  | 1. |
| 2015 | Matti Lähteenmäki  | 4. |
| 2016 | Ari Kiviniemi | 1. |
| 2017 | Tommi Nupponen  | 2. |
| 2018 | Jyrki Rajaniemi Jussi-Pekka Anttila  | 2. 2. |
| 2019 | Joona Tervonen | 1. |
| 2020 | Tommi Nupponen Ossi Muurainen | 3. 2. |
| 2021 | Kosti Rautiainen Immo Rautiainen | 1. |
| 2022 | Suvi Kaukovalta Mika Kääriäinen | 1. |
Viktor Pasitšnyk

Viktor Pasitšnyk (s. 2. joulukuuta 1992 Kremenets) on ukrainalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa Kremenets Ski School -seuraa.
Pasitšnyk on osallistunut kaksiin MM-kilpailuihin: Val di Fiemmessä 2013 hän oli Ukrainan parisprinttijoukkueessa 14:s, suurmäen kilpailussa 35:s ja normaalimäen kilpailussa 40:s; Falunissa 2015 hän oli Ukrainan parisprinttijoukkueessa 12:s, suurmäen kilpailussa 40:s ja normaalimäen kilpailussa 44:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Pasitšnyk sijoittui suurmäen kilpailussa 30:nneksi ja normaalimäen kilpailuissa 42:nneksi.
Yhdistetyn maailmancupissa Pasitšnyk kilpaili ensimmäisen kerran Almatyssa helmikuussa 2013 saavuttaen sijat 34 ja 36. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Lillehammerin toisessa kilpailussa joulukuussa 2013 oltuaan 25:s. Parhaimmillaan hän on ollut 19:s Tšaikovskissa tammikuussa 2014.
Viktor Netšipailo

Viktor Netšipailo ja Tamara Milaškina Verdin Falstaffin esityksessä
Viktor Tymofijovytš Netšipailo (ukr. Віктор Тимофійович Нечіпайло, ven. Ви́ктор Тимофе́евич Нечипа́йло, Viktor Timofejevitš Netšipailo; s. 1. toukokuuta 1926 Boryslav) on ukrainalais-venäläinen oopperalaulaja (bassobaritoni).
Netšipailo opiskeli alun perin viulunsoittoa Mykolajivissa. Vuosina 1941–1945 hän toimi Itämeren laivaston kokoonpanon solistina, ja vuosina 1945–1946 hän sai opetusta Tallinnan konservatoriossa. Netšipailo työskenteli solistina Leningradissa vuosina 1948–1952 ja Bolšoi-teatterissa vuosina 1953–1975. Hänet palkittiin Moskovan Nuorisofestivaalilla vuonna 1957. Netšipailo toimi myös konserttilaulajana tulkiten ukrainalaisia kansanlauluja ja venäläisten säveltäjien teoksia. Hänellä oli rooleja Mihail Glinkan, Aleksandr Borodinin, Modest Musorgskin, Pjotr Tšaikovskin, Nikolai Rimski-Korsakovin, Sergei Rahmaninovin, Juri Šaporinin, Ivan Dzeržinskin, Dmitri Kabalevskin, Sergei Prokofjevin, Vano Muradelin, Tihon Hrennikovin, Giuseppe Verdin, Ludwig van Beethovenin ja Ferenc Erkelin oopperoissa.
Netšipailo sai Venäjän SFNT:n kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1961.
What Next?

What Next? on Elliott Carterin säveltämä yksinäytöksinen, 40-minuuttinen ooppera. Genre oli noin 90-vuotiaalle säveltäjälle uusi aluevaltaus. Teos kantaesitettiin Deutsche Staatsoperissa Berliinissä vuonna 1999. Libretto on musiikkikriitikko Paul Griffithsin käsialaa.
What Next? on komedia kuudesta auto-onnettomuudesta selvinneestä (tai kenties siinä kuolleesta) henkilöstä, jotka pyrkivät ymmärtämään, mitä heille on tapahtunut ja mitkä ovat heidän välisensä suhteet. Teoksen esitys Amsterdamissa 2000 on julkaistu levytettynä ECM-levymerkillä.
Veronica Lake

| Veronica Lake |
| --- | --- |
 Veronica Lake vuonna 1942
Henkilötiedot
Koko nimi:  Constance Frances Marie Ockelman
Syntynyt: 14. marraskuuta 1922 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 7. heinäkuuta 1973 (50 vuotta) Burlington, Vermont, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Constance Keane   Connie Keane
Aktiivisena:  1938–1970
Merkittävät roolit:   Vainottu  Lasiavain  Sinisen dahlian mysteeri 
Palkinnot
 Hollywood Walk of Fame (1960) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Veronica Lake (oik. Constance Frances Marie Ockelman, 14. marraskuuta 1922 New York, New York – 7. heinäkuuta 1973 Burlington, Vermont) oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja pin-up-malli, joka oli Hollywoodin kuuluisa tähti erityisesti 1940-luvulla.
Ura

Laken kuuluisimmat roolit olivat Alan Laddin vasta­näyttelijänä film noir -elokuvissa Vainottu (1942), Lasiavain (1942) ja Sinisen dahlian mysteeri (1946). Hänet tunnettiin erityisesti vaaleista hiuksistaan ja peekaboo-nimen saaneesta laine­kihara­kampauksestaan, jossa toinen silmä peittyi osittain hiusten taakse. Vaikka Lake oli 1940-luvulla yksi Paramount Picturesin suosituimmista tähdistä, hänen uransa kääntyi jyrkkään laskuun seuraavalla vuosi­kymmenellä mielen­terveys­ongelmien ja alkoholismin takia.
Yksityiselämä

Veronica Lake oli naimisissa neljä kertaa, ja hänellä oli ensimmäisen ja toisen avio­miehensä kanssa neljä lasta: Elaine (1941), pian syntymänsä jälkeen kuollut Anthony (1943), Andre Anthony Michael III (1944) ja Diana (1948). Hän kuoli hepatiittiin ja akuuttiin munuaisten vajaatoimintaan 50-vuotiaana.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1939 | Sorority House | Sorority House | Coed |
| 1939 | Dancing Co-Ed | Dancing Co-Ed | nainen moottori­pyörällä |
| 1939 | All Women Have Secrets | All Women Have Secrets | Jane |
| 1940 | Young as You Feel | Young as You Feel | avustaja |
| 1940 | Forty Little Mothers | Forty Little Mothers | Granville-tyttö |
| 1941 | Siipien miehet | I Wanted Wings | Sally Vaughn |
| 1941 | Yö on liian lyhyt | Hold Back the Dawn | elo­kuva­tähti |
| 1941 | Nauru kahleitten takana | Nauru kahleitten takana | tyttö |
| 1942 | Vainottu | This Gun for Hire | Ellen Graham |
| 1942 | Lasiavain | The Glass Key | Janet Henry |
| 1942 | Noita tahtoo naimisiin | I Married a Witch | Jennifer |
| 1942 | Kauneusparaati | Star Spangled Rhythm | omana itsenään |
| 1943 | Me tervehdimme elämää | So Proudly We Hail! | luutnantti Olivia D’Arcy |
| 1944 | Hetki ennen aamunkoittoa | The Hour Before the Dawn | Dora Bruckmann |
| 1945 | Tytöt, ohoi! | Bring on the Girls | Teddy Collins |
| 1945 | Kohti tähtiä | Out of This World | Dorothy Dodge |
| 1945 | Kun kissa on poissa | Duffy’s Tavern | omana itsenään |
| 1945 | Sydän kurkussa | Hold That Blonde | Sally Martin |
| 1946 | Miss Susie Slagle’s | Miss Susie Slagle’s | Nan Rogers |
| 1946 | Sinisen dahlian mysteeri | The Blue Dahlia | Joyce Harwood |
| 1947 | Lännen villikissa | Ramrod | Connie Dickason |
| 1947 | 40 tähteä ja yksi tyttö | Variety Girl | omana itsenään |
| 1948 | Saigon – vaarojen kaupunki | Saigon | Susan Cleaver |
| 1948 | Syntiset sisaret | The Sainted Sisters | Letty Stanton |
| 1948 | Isää huiputetaan | Isn’t It Romantic? | Candy Cameron |
| 1949 | Rajumyrsky | Slattery’s Hurricane | Dolores Grieves |
| 1951 | Väkivallan miehet | Stronghold | Mary Stevens |
| 1966 | Footsteps in the Snow | Footsteps in the Snow | — |
| 1970 | Flesh Feast | Flesh Feast | tohtori Elaine Frederick |
Lyhytelokuvat
| 1939 | The Wrong Room | The Wrong Room | asian­ajajan uusi morsian |
| 1942 | The Eyes Have It | The Eyes Have It | omana itsenään |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veronica Lake Wikimedia Commonsissa