Mestari Eckhart
Filosofia > Etiikka: Paluu perustaan (Grunt)

Eckhartin opetuksen ja myös akateemisen tutkimuksen keskeinen päämäärä on luonteeltaan eettinen, ja Eckhart pyrkii töillään tarjoamaan johdatusta hyvään elämään pyrkivälle ihmiselle. Toisaalta Eckhartin saarnojen eettinen ja mystillinen opetus pohjaa ontologiseen ajatusrakennelmaan, joka on havaittavissa myös hänen akateemisemmissa kirjoituksissa. Voidaankin sanoa, että Eckhartin ajattelussa teoreettisen filosofian ja filosofisen etiikan välillä ei ole tarkkarajaista eroa.
Kuten muussakin filosofiassaan myös etiikassa Eckhart nojaa pitkälti uusplatonismiin. Eckhartin mukaan ihmisen tavoiteltava tila ja päämäärä on paluu ja yhtyminen "jakamattomaan yhteen" (einvaltic Ein), joka on siis Jumala kolminaisuutta edeltävässä jakamattomassa tilassa. Ajatus muistuttaa uusplatonisille tyypillistä ajatusta, jonka mukaan luomakunnan tavoiteltava päämäärä on reditus, eli paluu kaiken olemassaolevan takana olevaan ykseyteen.
Eckhartin mukaan paluu Jumalan yhteyteen tapahtuu perustaksi (Grunt) kutsutussa tilassa. Perustan voidaan ajatella olevan sielun intellektuaalinen kyky sen alkuperäisessä ja "alastomassa" tilassa, jossa intellekti on pelkkä potentiaalisuus, eli vailla toimintaa tai ulkoa annettuja muotoja. Perustassa ihmisen intellekti on Eckhartin näkemyksen mukaan ei-mikään samaan tapaan kuin Jumala on ei-mikään. Tämä ei tarkoita pelkästään sitä, että sielun perusta, sielunpohja olisi Jumalan analogia tai Jumalan kaltainen tila, vaan perustassa sielu ja Jumala ovat Eckhartin mukaan tosiasiallisesti samaa jakamatonta olemusta.
Tässä alkuperäisessä tilassa perusta käy läpi saman metafyysisen prosessin, joka tapahtuu jatkuvasti Jumalassa. Prosessin seurauksena Jumalan Poika (tai "Sana") syntyy perustassa, ja Jumala alkaa toimia suoraan ihmisen kautta. Tätä Eckhart pitää myös kristillisen elämän päämääränä. Samaistuessaan Jumalaan ihminen toimii luonnostaan Jumalan tahdon mukaisesti ja tulee suoraan osalliseksi Jumalan autuudesta. Eckhartin mukaan Jumalan kanssa elettävään yhteyteen ei kuitenkaan tule pyrkiä minkään henkilökohtaisen hyödyn kuten nautinnon, onnen tai pelastuksen vuoksi. Yhteys Jumalaan ja tästä seuraava Jumalan tahdon mukainen toiminta on sen sijaan Eckhartin etiikassa ihmiselle ominainen ja viimesijainen päämäärä, johon voidaan pyrkiä vain sen itsensä vuoksi.
Eckhart ei anna yksiselitteistä opetusta siitä, miten ihminen voi käytännössä saavuttaa kyseisen päämäärän. Eckhart sen sijaan erikseen kieltää, että esimerkiksi rukous, meditaatio, hyvät teot tai hengelliset kokemukset voisivat mitenkään edistää päämäärän saavuttamista. Samalla Eckhart kuitenkin näyttää vihjaavan, että ihmisen on jollain tapaa mahdollista edesauttaa Jumalan yhteyteen pääsemistä. Eckhart käyttää saarnoissaan esimerkiksi käsitteitä abgescheidenheit ("eristäytyminen") tai gelȃzenheit ("irti päästäminen", "jättäytyminen") kuvatessaan asennetta, joka voi auttaa ihmistä hylkäämään itsensä ja löytämään Jumalan yhteyteen avautuvan perustan. Käsitteiden oikeasta tulkinnasta ei kuitenkaan ole tutkijoiden keskuudessa yksimielisyyttä. Eckhart kuitenkin näyttää uskovan, että harjoittamalla jonkinlaisia itsensä kieltämistä edesauttavia negatiivisia hyveitä ihminen voi päästää irti itsestään ja saavuttaa Jumalallisen perustansa.