stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fahrenheit 451 (vuoden 2018 elokuva)
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael B. Jordan  | … |  Guy Montag   |
|  Michael Shannon  | … |  kapteeni John Beatty   |
|  Sofia Boutella  | … |  Clarisse McClellan   |
|  Khandi Alexander  | … |  Toni Morrison   |
|  Lilly Singh  | … |  Raven   |
|  Martin Donovan  | … |  Nyari   |
|  Andy McQueen  | … |  Gustavo   |
|  Dylan Taylor  | … |  Douglas   |
|  Grace Lynn Kung  | … |  puhemies Mao   |
|  Keir Dullea  | … |  historioitsija   |
Express Yourself

| ”Express Yourself” Madonna |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Like a Prayer
 Julkaistu: 9. toukokuuta 1989
 Tuottaja(t): Madonna, Stephen Bray
 Tyylilaji: dancepop
 Kesto: 04.39
 Levy-yhtiö: Warner Bros., Sire
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Madonnan muut singlet
| ”Like a Prayer” 1989 | ”Express Yourself” 1989 | ”Cherish” 1989 |
Express Yourself on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan toinen single albumilta Like a Prayer vuodelta 1989. Kappaleen sävelsivät ja tuottivat Madonna ja Stephen Bray ja viralliset remixit teki Shep Pettibone. Kappaleesta tuli suuri hitti, muttei yltänyt listamenestyksellä kuitenkaan edellisen singlen Like a Prayerin tasolle. Express Yourself sijoittui ensimmäiseksi Billboard Hot Dance/Club Party Chart-listalla, Billboard Hot Dance Music-listalla sekä Eurochart Hot 100-listalla. Suomessa single ylsi virallisen singlelistan sijalle 2.
Kappaleen musiikkivideolla Madonna aiheutti kaaoksen mediassa. Lähtökohtana oli Fritz Langin klassikkoelokuva Metropolis. Videolla Madonna on pukeutunut miehen asuun ja nuori työntekijä tapaa alastoman ja puolustuskyvyttömän Madonnan. Videon on ohjannut David Fincher.
Aiheesta muualla

Discogs
Evelyn M. Witkin

| Evelyn M>  Witkin |
| --- | --- |
 Witkin vuonna 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1921 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 8. heinäkuuta 2023 (102 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  New Yorkin yliopisto   Columbian yliopisto
Instituutti:  Columbian yliopisto   New Yorkin osavaltionyliopisto   Rutgersin yliopisto
Tutkimusalue:  perinnöllisyystiede
Tunnetut työt:  DNA:n korjaus ja SOS-vaste
Palkinnot:  National Medal of Science (2002)   Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä (2015)
Evelyn M. Witkin (alk. Evelyn Maisel; 9. maaliskuuta 1921 New York, Yhdysvallat – 8. heinäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen geneetikko, joka tutki uransa aikana erityisesti kolibakteereja ja UV-säteilyn vaikutusta niihin. Witkin havaitsi UV-säteilyn aiheuttavan mutaatioita, mutta hän löysi myös soluista tavan vastata näihin mutaatioihin.
Nuoruus ja opiskelu

Evelyn Maisel syntyi 1921 New Yorkissa. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa ensin Manhattanilla ja myöhemmin Queensissa. Hän osoitti jo hyvin nuorena akateemista lahjakkuutta, ja hän aloitti high schoolissa 12-vuotiaana ja New Yorkin yliopistossa 16-vuotiaana.
Maisel suoritti 1941 alemman korkeakoulututkinnon, mutta hän vaihtoi jatko-opiskeluja varten Columbian yliopistoon. Maisel päätti jättää New Yorkin yliopiston, koska hänet erotettiin määräaikaisesti hänen protestoituaan sitä, että NYU hyväksyi urheilutapahtumissa etelävaltioiden yliopistojen harjoittavan rotuerottelun.
Maisel valmistui Columbian yliopistosta maisteriksi 1943. Hän meni samana vuonna naimisiin psykologi Herman Witkinin kanssa. He saivat liitostansa kaksi lasta.
Ura

Evelyn Witkin jäi Columbian yliopistoon tekemään väitöstutkimustansa. Hän työskenteli siellä ukrainalaissyntyisen geneetikko Theodosius Dobzhanskyn laboratoriossa. Tämä tunnettiin Drosophila-kärpästen genetiikasta ja evoluutiosta tehdyistä tutkimuksista.
Witkin sai 1943 tehtäväkseen olla mukana Salvador Lurian ja Max Delbrückin tutkimuksessa, jossa löydettiin ensimmäiset todisteet bakteerien geenimutaatioista. Witkin innostui työstä ja päätti viettää seuraavan kesän Cold Spring Harborin laboratoriossa. Hän tutki siellä Milislav Demerecin alaisuudessa bakteerien genetiikkaa. Hän aiheutti ultraviolettisäteilyllä mutaatioita kolibakteereihin ja sai ensimmäisen kerran aikaan UV-säteilylle vastuskykyisiä kolibakteereita.
Witkin palasi 1944 Cold Spring Harboriin viimeistelemään väitöstyönsä, koska Dobzhanskyn laboratoriossa ei ollut tarvittavia välineitä. Hän havaitsi, että UV-säteily teki kolibakteerien soluista venyneitä ja rihmamaisia ja esti niitä näin jakautumasta. Witkin valmistui tohtoriksi 1947. Postdoc-tutkimusta hän teki American Cancer Societyssä.
Witkin palasi 1949 Cold Sprint Harboriin tutkimaan bakteerigenetiikkaa, ja vuonna 1955 hänestä tuli New Yorkin osavaltionyliopiston Downstate Medical Centerin tutkija. Hän huomasi 1960-luvun alussa, että kolibakteerien mutageneesi voidaan kääntää. Hän ehdotti 1967, että entsyymien toiminnan estyminen pysäyttää solunjakautumisen UV-säteilyn vaikuttamissa soluissa. Jos entsyymit toimisivat normaalisti, jakautumisessa syntyisi mutaatioita.
Postdoc-tutkija Miroslav Radman ehdotti 1971 Witkinille, että UV-säteily aiheuttaa niin sanotun SOS-vasteen ja sitä kautta nopeutetun korjausprosessin. Witkin oli alkujaan skeptinen Radmanin ehdotukselle, mutta hän alkoi tutkia sitä. Witkin ja Radmin kokosivat 1975 tieteilijäryhmän Floridaan, missä he tutkivat säteilyn vaikutusta bakteereihin. Tapaamisen jälkeen kaikki olivat yksimielisiä SOS-vasteen vaikutuksesta.
Witkin oli vuodet 1971–1991 Rutgersin yliopiston professorina, ja vuodet 1983–1991 hän johti Waksman-insituutin laboratoriota. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1992.
Tunnustukset ja merkitys

Witkinin tutkimukset ovat auttaneet tutkijoita ymmärtämään solujen tapoja selviytyä sekä sitä, miten bakteerit vastaavat esimerkiksi UV-säteilyyn ja antibiootteihin. Muut tutkijat ovat selvittäneet Witkinin työn pohjalta aitotumaisten solujen tapoja vastata DNA-vaurioihin.
Witkin sai 2015 Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä. Hän jakoi palkinnon Stephen Elledgen kanssa, joka oli tutkinut nisäkässolujen vastausta DNA-vaurioihin. Witkin sai uransa aikana myös National Medal of Science (2002), ja hänet valittiin 1977 Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan ja 1978 American Academy of Arts and Sciencesiin.
Fasilitointi

Fasilitointi-käsitettä käytetään kuvaamaan toimintaa, jonka tarkoituksena on helpottaa muiden toimintaa.
Fasilitoinnilla tarkoitetaan organisatorisissa ja liiketoiminnallisissa yhteyksissä onnistuneiden ryhmäprosessien suunnittelua ja toteutusta.
Ekologinen fasilitointi kuvaa kuinka organismi hyödyntää muiden organismien läsnäoloa.
Fasiloitu kommunikaatio tarkoittaa vaikeavammaisen kommunikointia fasilitoijan välityksellä niin, että fasilitoija pitää avustettavaa kiinni kädestä ja kirjoittaa käden liikkeitä noudattaen näppäimistölle.
Henkilöä, joka helpottaa muiden toimintaa, kutsutaan fasilitaattoriksi tai fasilitoijaksi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fasilitointi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Euroopan Formula 2 -sarja

| Euroopan Formula 2 -sarja |
| --- | --- |
Luokka:  Formula 2
Maa:  kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  1967
Viimeinen kausi:  1984
Jochen Rindt ajamassa Formula 2 -luokan Lotusta vuonna 1970.
Euroopan Formula 2 -sarja (European Formula 2 Championship) oli Formula 2 -luokan sarja, jota ajettiin vuodesta 1967 vuoteen 1984. Sarja esiteltiin vuonna 1967, jolloin mestaruuden voitti Jacky Ickx.
FIA oli sarjan säännöissä huomioinut kokeneempien kuljettajien osallistumisen ja luokitellut kuljettajat pystyivät osallistumaan kilpailuihin, mutta eivät voineet kilpailla sarjan mestaruudesta.
1960- ja 1970-luvulla kuljettajat kilpailivat Formula 2:ssa samaan aikaan kun he ajoivat Formula 1 -sarjan kilpailuja.
Sarjan korvasi International Formula 3000 kaudesta 1985 alkaen.
Euroopan Formula 2 -mestarit

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Auto | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 |  Jacky Ickx | Tyrrell Racing | Matra-Cosworth |  |
| 1968 |  Jean-Pierre Beltoise | Matra Sports | Matra-Cosworth |  |
| 1969 |  Johnny Servoz-Gavin | Matra International | Matra-Cosworth |  |
| 1970 |  Clay Regazzoni | Tecno Racing Team | Tecno-Cosworth |  |
| 1971 |  Ronnie Peterson | March Engineering | March-Cosworth |  |
| 1972 |  Mike Hailwood | Team Surtees | Surtees-Cosworth |  |
| 1973 |  Jean-Pierre Jarier | March Racing Team | March |  |
| 1974 |  Patrick Depailler | March Racing Team | March-BMW |  |
| 1975 |  Jacques Laffite | Automobiles Martini | Martini-BMW |  |
| 1976 |  Jean-Pierre Jabouille | Equipe Elf | Elf 2J-Renault |  |
| 1977 |  René Arnoux | Ecurie Renault Elf | Martini-Renault |  |
| 1978 |  Bruno Giacomelli | Polifac BMW Junior Team | March-BMW |  |
| 1979 |  Marc Surer | Polifac BMW Junior Team | March-BMW |  |
| 1980 |  Brian Henton | Toleman Group | Toleman-Hart |  |
| 1981 |  Geoff Lees | Ralt Racing Ltd. | Ralt-Honda |  |
| 1982 |  Corrado Fabi | Roloil Racing | March-BMW |  |
| 1983 |  Jonathan Palmer | Ralt Racing Ltd. | Ralt-Honda |  |
| 1984 |  Mike Thackwell | Ralt Racing Ltd. | Ralt-Honda |  |
Expanse (kirjasarja)

The Expanse on scifi-kirjasarja, jonka ovat kirjoittaneet nimimerkillä James S. A. Corey kirjailijat Daniel Abraham ja Ty Franck. Sarjaan kuuluu romaaneja, novelleja ja muita tekstejä. Lisäksi kirjoittajat ovat läheisesti mukana tarinan pohjalta tehdyn Expanse-televisiosarjan tekemisessä. Sitä esitettiin kuuden kauden verran vuosina 2015–2022.
Kirjasarja koostuu yhdeksästä romaanista ja novellikokoelmasta.
Ensimmäinen romaani, Leviathan Wakes, julkaistiin vuonna 2011, ja sarjan päätösosa, Leviathan Falls, vuonna 2021. Abrahamin mukaan kirjoittajat ovat tienneet sarjan päättymistavan jo vuosia (maininta on vuodelta 2017).
Leviathan Wakes on ollut ehdolla parhaan romaanin Hugo-palkinnolle.
Romaanit

Sarjan yhdeksän romaania julkaistiin vuosien 2011 ja 2021 välisenä aikana.
Leviathan Wakes (2011)
Caliban's War (2012)
Abaddon's Gate (2013)
Cibola Burn (2014)
Nemesis Games (2015)
Babylon's Ashes  (2016)
Persepolis Rising (2017)
Tiamat's Wrath (2019)
Leviathan Falls (2021)
Novellit

| Nimi | Sijoittuminen | Sivuja | Julkaisu | ISBN |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Butcher of Anderson Station | Ennen Leviathan Wakes:iä | 40 | 2011-10-17 |  ISBN 978-0-316-20407-1 |
| Gods of Risk | Caliban's War:in ja Abaddon's Gate:n välissä | 75 | 2012-09-15 |  ISBN 978-0-316-21765-1 |
| Drive | Ennen Leviathan Wakes:iä | 7 | 2012-11-27 |  ISBN 978-1-781-08056-6 |
| The Churn | Ennen Leviathan Wakes:iä | 75 | 2014-04-29 |  ISBN 978-0-316-21766-8 |
| The Vital Abyss | Abaddon's Gate:n ja Cibola Burn:in välissä | 74 | 2015-10-15 |  ISBN 978-0-316-21756-9 |
| Strange Dogs | Babylon's Ashes:in ja Persepolis Rising:in välissä | 64 | 2017-07-18 |  ISBN 978-0-316-21757-6 |
Fasilitoitunut diffuusio

Avustettu diffuusio voi tapahtua muun muassa ionikanavan läpi (vasemmalla) tai kantajaproteiinin läpi (oikealla). Vihreät pallot ovat siirtyviä aineita.
Fasilitoitunut diffuusio eli avustettu diffuusio, jota sanotaan myös passiiviseksi diffuusioksi, on aineiden kulkeutumista diffuusiolla muun muassa ionikanavien, ionoforien tai kantajaproteiinien kautta jonkin biologisen kalvon läpi, ilman että kulkeutumisessa kuluu suoraan energiaa.
Kulkeutuvat aineet voivat olla ioneita tai neutraaleita molekyylejä. Kalvo voi olla vaikkapa solukalvo tai soluelimen kalvo. Kulkeutuminen tapahtuu itsestään osmoosin lakien mukaisesti suuren ainepitoisuuden omaavan kalvon puolelta pienemmän pitoisuuden omaavan kalvon puolelle, pyrkien tasaamaan kalvon eri puolten pitoisuuserot. Pitoisuuseroa sanotaan usein sähkökemialliseksi gradientiksi. Diffuusion sanotaan olevan avustettua, sillä se tapahtuu tiettyjen aineiden kuljetukseen erikoistuneiden integraalisten kalvoproteiinien läpi, eikä avustamattomasti suoraan biologisen kalvon läpi (kuva). Useimpien poolisten aineiden avustamaton diffuusio esimerkiksi solukalvojen läpi on vähäistä, mutta poolittomat aineet kuten steroidit ja happi (O2), läpäisevät solukalvoja helposti.
Avustamaton eli yksinkertainen diffuusio kaksoislipidikalvon läpi ajan kuluessa. Siniset täplät ovat siirtyviä aineita.
Kulkeutumisessa ei kulu suoraan energiaa, toisin kuin aktiivisessa kuljetuksessa, jossa kuluva energia on yleensä ATP:tä ja kuljetus voi tapahtua pienestä pitoisuudesta suurempaan.
Avustettuun diffuusion pystyviä poriineita ovat esimerkiksi vettä läpäisevät akvaporiinit ja maltodekstriiniä läpäisevät maltoporiinit; ionoforeja esimerkiksi kaliumia kuljettava valinomysiini; ionikanavat, kuten kaliumia läpäisevä KcsA; kantajaproteiinit, kuten glukoosia läpäisevä GLUT1. Diffuusio ei aina ole täysin vapaata. Esimerkiksi ionikanavissa on "portit", joilla niiden ionien läpäisevyys voidaan kytkeä pois päältä.
Felice Orsini

Kuva Felice Orsinista teloituspäivänä 13. maaliskuuta 1858.
Felice Orsini (10. joulukuuta 1819 Meldola – 13. maaliskuuta 1858 Pariisi, Ranska) oli italialainen kreivi ja kansallismielinen vallankumouksellinen, joka muistetaan epäonnistuneesta yrityksestään salamurhata Ranskan keisari Napoleon III pommiattentaatilla vuonna 1858. Orsini tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin, mutta hänen tekonsa sai mahdollisesti Napoleon III:n tukemaan aktiivisesti Italian yhdistymistä.
Orsini sai vallankumouksellisen toimintansa vuoksi jo vuonna 1844 Kirkkovaltiossa elinkautisen pakkotyörangaistuksen, mutta hän vapautui paavi Pius IX:n 1846 antamalla yleisellä armahduksella. Vuonna 1849 hän oli lyhytikäisen vallankumouksellisen Rooman tasavallan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsenenä. Sen jälkeen hän toimi kumousjohtaja Giuseppe Mazzinin salaisena edustajana Sveitsissä, Unkarissa ja Englannissa. Orsini vangittiin Transylvaniassa joulukuussa 1854, mutta hän onnistui pakenemaan seuraavana vuonna itävaltalaisesta vankilasta Mantovassa ja siirtyi Lontooseen. Siellä hän julkaisi kaksi suosioon noussutta englanninkielistä kirjaa: The Austrian Dungeons in Italy (1856) ja Memoirs and Adventures of F. Orsini Written by Himself (1857).
Vuonna 1857 Orsini rikkoi välinsä Mazzinin kanssa ja ryhtyi samoihin aikoihin suunnittelemaan Ranskan keisari Napoleon III:n murhaa, jonka hän uskoi tehokkaimmin edistävän Italian yhdistymistä. Hän sai mukaan hankkeeseen muutamia muita italialaisia vallankumouksellisia emigrantteja. Illalla 14. tammikuuta 1858 Orsini kahden avustajansa kanssa heitti kaksi pommia kohti vaunuja, joissa keisari yhdessä keisarinna Eugénien kanssa oli saapumassa Pariisin oopperaan. Räjähdyksessä kuoli useita ohikulkijoita ja 141 ihmistä loukkaantui lentävistä sirpaleista – mukaan lukien Orsini itse – mutta keisaripari säilyi vahingoittumattomina. Yksi attentaatin tekijöistä saatiin kiinni verekseltään ja pian myös Orsini vangittiin. Vankeudesta hän kirjoitti 11. helmikuuta keisari Napoleonille paljon huomiota herättäneen avoimen kirjeen, jossa toivoi tämän tukevan Italian vapaustaistelua. Orsini tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 13. maaliskuuta.
Yleisen näkemyksen mukaan Orsinin attentaatti todellakin vaikutti siihen, että Napoleon III – joka oli nuoruudessaan tukenut italialaisten vapaustaistelua – päätti vuonna 1859 ryhtyä tukemaan Sardiniaa sodassa Itävaltaa vastaan, mikä johti myöhemmin Italian yhdistymiseen.
Orsinin attentaattiaan varten kehittämää kosketuksesta räjähtävää pommityyppiä ryhdyttiin sittemmin kutsumaan ”Orsini-pommiksi”. Myös eräät muut vallankumoukselliset käyttivät sitä salamurhaiskuissaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Felice Orsini Wikimedia Commonsissa
Foiniks (Ilias)

Briseis ja Foiniks, punakuviokyliks, noin 490 eaa.
Foiniks (m.kreik. Φοῖνιξ) oli kreikkalaisessa mytologiassa kuningas Amyntorin ja tämän puolison Kleobulen poika. Kun Amyntor otti itselleen rakastajattaren, Foiniks viekoitteli tämän itselleen äitinsä aloitteesta. Amyntor kirosi poikansa tämän vuoksi lapsettomaksi, ja tämä pakeni Fthiaan Peleuksen luokse. Toisen version mukaan Amyntor olisi sokaissut poikansa väitettyään poikansa vietelleen rakastajattarensa; tapahtuma, jota tämän version mukaan ei edes koskaan tapahtunut. Peleus vei kuitenkin Foiniksin Kheironin luo, joka palautti tämän näkökyvyn.
Foiniks otti osaa Kalydonin metsästykseen ja toimi Akhilleuksen neuvonantajana ja opettajana. Hän meni Odysseuksen kanssa Skýrokseen houkutellakseen Akhilleuksen osallistumaan Troijan sotaan. Hänen ei kuitenkaan Troijassa onnistunut houkutella Akhilleusta ottamaan uudelleen osaa taisteluihin.
Foiniks kuoli paluumatkalla Troijasta ja Neoptolemos, Akhilleuksen poika, hautasi hänet.
Filo-taikina

Filo-taikinasta valmistettuja leivonnaisia.
Filo-taikina (joskus fillo-taikina, kreik. φύλλο, fýllo, turk. yufka, Pohjois-Afrikassa malsouka) on kaakkoiseurooppalaista alkuperää oleva taikina, joka valmistetaan pääasiassa vehnäjauhosta ja vedestä. Filo-taikinassa on vain hiukan rasvaa kuten esimerkiksi oliiviöljyä. Filotaikinan eri kerrosten väliin levitetään kuitenkin usein öljyä tai voisulaa ennen paistamista.
Kreikkalaisessa keittiössä filo-taikinaa käytetään muun muassa baklavaan, galaktoburekoon ja spanakopitaan.
Filo-taikinaa saa ostaa myös valmiina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filo-taikina Wikimedia Commonsissa
Fojankaljumesikko

| Fojankaljumesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Harmaakaljumesikot Melipotes
Laji::  carolae
Kaksiosainen nimi
 Melipotes carolae  Beehler, Prawiradilaga, de Fretes & Kemp, 2007 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Fojankaljumesikko (Melipotes carolae) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. Lajia tavataan Fojavuorilla Uuden-Guinean luoteisosissa.
Galbraith

Galbraith on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Declan Galbraith (s. 1991), englantilainen laulaja
John Kenneth Galbraith (1908–2006), yhdysvaltalainen taloustieteilijä
Patrick Galbraith (s. 1986), tanskalainen jääkiekkomaalivahti
Robert Galbraith, J.K. Rowlingin kirjailijanimi
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Felice Romani

Felice Romani
Felice Romani (31. tammikuuta 1788 Genova – 28. tammikuuta 1865 Moneglia) oli italialainen runoilija, kirjallisuusoppinut ja libretisti. Romanin tunnetuimpia töitä ovat hänen Gaetano Donizetin ja Vincenzo Bellinin oopperoihin kirjoittamansa librettot. Häntä pidetään parhaimpana italialaisena libretistinä Metastasion ja Arrigo Boiton välisellä ajalla.
Nuori Romani lähti opiskelemaan Pisaan lakitiedettä, "miellyttääkseen sukuaan" ja kirjallisuutta sekä mytologiaa, "miellyttääkseen itseään". Myöhemmin, mentyään opiskelemaan Genovan yliopistoon, hän alkoi kääntää ranskankielistä kirjallisuutta. Opiskelijatoverinsa kanssa hän kokosi kuusiosaisen mytologiaa ja kelttien historiaa käsittelevän sanakirjan. Romanin opintojen aiheet heijastuivat hänen librettoihinsa; monet niistä perustuvat ranskalaisiin kirjallisiin teoksiin ja monet, kuten Norma, käsittelevät mytologisia aiheita.
Romani matkusteli laajalti Espanjassa, Kreikassa, Saksassa ja Ranskassa. Vuonna 1814 hän asettui Milanoon, jossa hän tutustui lukuisiin tärkeisiin henkilöihin kirjallisuuden ja musiikin saralta. Hän hylkäsi työtarjouksen mennä Wieniin hovirunoilijaksi ja alkoi sitä vastoin oopperalibretistiksi. Kirjoitettuaan kaksi librettoa säveltäjä Simon Mayrille hän sai paikan Teatero alla Scalan libretistinä. Romanista tuli aikansa huomattavin italialainen libretisti ja kaiken kaikkiaan hän kirjoitti lähes 100 librettoa. Huolimatta kiinnostuksestaan Ranskan kirjallisuuteen hän ei suostunut lähtemään Pariisiin töihin.
Pääsääntöisesti Romani ei sepittänyt omia tarinoitaan vaan pikemminkin seurasi Pariisin teatterimaailmaa ja sovitti siellä suosittuja näytelmiä uudelleen. Tämä strategia ei aina toiminut, esimerkiksi ooppera Lucrezia Borgian kohdalla: Romani oli käyttänyt librettonsa pohjana Victor Hugon samannimistä näytelmää, mutta oopperan saadessa Pariisin-ensi-iltansa 1840, Hugo hankki määräyksen, joka kielsi lisäesitykset. Libretto kirjoitettiin uusiksi ja ooppera nimettiin La rinegataksi, minkä jälkeen esitykset jatkuivat.
"Antakaa minulle hyviä säkeitä niin annan teille hyvää musiikkia.", Bellinin kerrotaan sanoneen - ja Romani olikin ihanteellinen aisapari säveltäjälle. Bellini halusi librettoiltaan tekstiä, joka "esittäisi intohimot mahdollisimman eläväisesti" (lähde: Bellinin kirje Florimolle 4.8.1834). Felice Romanissa hän löysi etsimänsä. Kaksikon välit kuitenkin rikkoontuivat Beatrice di Tendan määräajasta myöhästymisen vuoksi. Sävellettyään Puritaanit Carlo Pepolin tekstiin Bellini halusi palata takaisin tekemään yhteistyötä Romanin kanssa mutta säveltäjä kuoli ennenaikaisesti vuonna 1835. Romani suri työtoveriaan syvästi ja laati muistokirjoituksen, jossa hän syvästi katui heidän riitelyään.
Vuonna 1834 Romanista tuli Gazzetta Ufficiale Piemontesen ('Piemonten virallinen lehti') päätoimittaja. Hän myös kirjoitti lehteen kirjallisuuskritiikkiä. Vuosien 1849-1854 taukoa lukuun ottamatta hän myös pysyi tuossa toimessaan kuolemaansa saakka.
Romanin kirjoittamat libretot

Bellini: Il pirata
Bellini: La straniera
Bellini: Zaira
Bellini: I Capuleti e i Montecchi
Bellini: Unissakävijä
Bellini: Norma
Bellini: Beatrice di Tenda
Rossini: Turkkilainen Italiassa
Donizetti: Anna Bolena
Donizetti: Lemmenjuoma
Verdi: Un giorno di regno (alun perin säveltäjä Adalbert Gyrowetzille)
Galdr

Galdr oli muinaisskandinaavista loitsulaulua. Se laulettiin korkeassa diskantissa[lähde? ].
Galdreja on muuhun muinaisskandinaaviseen runouteen nähden säilynyt vähän; ne pyrittiin pitämään salassa voiman säilyttämiseksi. Snorri Sturluson on kuitenkin Hattatálissa kuvannut niiden runomittaa, joka oli erityisen vaikea ja johon kuului kolmenlaista riimittelyä. Muun muassa alkusointua käytettiin maagisen tehon lisäämiseksi.
FS Perle (S606)

| Perle |
| --- | --- |
 Perle

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  22. maaliskuuta 1987
Laskettu vesille:  22. syyskuuta 1990
Palveluskäyttöön:  7. heinäkuuta 1993
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 400 t (pinnalla) 2 600 t (sukelluksissa)
Pituus:  73,6 m
Leveys:  7,6 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  1 x K48-painevesireaktori (48 MW)
Nopeus:  25+ solmua
Miehistöä:  10 upseeria ja 60 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 × 533 mm torpedoputkea, joihin yhteensä 14 kappaletta F17-torpedoita ja Exocet SM39
Perle (runkonumero S606) on Ranskan laivaston Rubis-luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 22. maaliskuuta 1987. Se laskettiin vesille 22. syyskuuta 1990 ja valmistui 7. heinäkuuta 1993.
Palvelus

Alus oli palveluksessa 2014.
Euro Neuro

| Euro Neuro |
| --- | --- |
 Rambo Amadeus vuoden 2012 Eurovision laulukilpailun 1. semifinaalissa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Rambo Amadeus
Julkaistu:  2012
Säveltäjä(t):  Rambo Amadeus
Sanoittaja(t):  Rambo Amadeus
Euroviisutiedot
Vuosi:  2012
Maa:  Montenegro
Kieli:  englanti
Sijoitus semifinaalissa:  15.
Pisteet semifinaalissa:  20
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Euro Neuro on laulaja Rambo Amadeuksen esittämä kappale. Kappale edusti Montenegroa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa, mutta karsiutui pois semifinaalissa.
Fall Guy: The John Stewart Story

| Fall Guy: The John Stewart Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Stewart
Käsikirjoittaja:  John Stewart Derek Powell
Tuottaja:  Kathy Lee Reshaw
Kuvaaja:  Gary Graver
Leikkaaja:  Bobby Bragg
Pääosat:  Jason David Frank Keven Damien Gloria Carmona Paul Logan Carlisle Forrester
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Ensi-ilta:  20. helmikuuta 2007
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fall Guy: The John Stewart Story on vuonna 2007 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen elokuva, joka kertoo Hollywoodin menestyneimmistä sijaisnäyttelijästä John Stewartista. Elokuvan ohjasi myös ohjasi ja käsikirjoitti itse Stewart. Pääosaa näytteli Power Rangersista tunnettu Jason David Frank.