stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isomäki

| Isomäki |
| --- | --- |
 Enersense Areena Isomäen kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  32
Postinumero(t):  28500
Isomäki (ruots. Storbacken) on yksi Porin kaupunginosista, ja alueelle on keskitetty urheilu- ja virkistystoimintaa, eikä kaupunginosassa ole asuinrakennuksia. Lähin asuinalue sijaitsee Isomäestä itään, naapurikaupunginosa Tiilimäessä. Aluetta rajaa pohjoisessa Valtatie 2 ja lännessä Valtatie 8. Etelässä on Isomäen urheilualueeseen miellettävä Porin metsä.
Porin urheilukeskus

Isomäessä sijaitsee muun muassa Porin Ässien kotihalli, jääpalloseura Narukerän kotikenttä Porin tekojäärata, sekä jalkapalloseura FC Jazzin kotinurmi Porin stadion ja pesäpalloseura Pesäkarhujen kotikenttä. Tekojääradan vieressä on jalkapalloilijoiden, yleisurheilijoiden ja messujärjestäjien käyttämä Karhuhalli.
Lisäksi alueelta löytyy Porin maauimala, kaksi harjoitusjäähallia ja tekojääkaukalo, tennishalli, tenniskenttiä ja tekonurmi- ja hiekkakenttiä. Viereisessä Porin metsässä on lenkkipolkuja ja patikointireittejä. Talvisin lenkkipoluilla menee hiihtoladut. Vähälumisina talvina ladut lumetetaan tekojääradalta ja jäähalleista tulevalla lumella. Metsässä sijaitsee myös kesäteatteri.
Porin urheilukeskus > Jäähalli

Isomäessä sijaitseva Porin suurin jäähalli rakennettiin alun perin tekojääradaksi, vuonna 1964. Se katettiin vuonna 1971 ja siellä on nykyisin yhteensä 6 472 paikkaa.
Porin urheilukeskus > Maauimala

Porin kaupungin maauimala (puhekielessä Maikkala) valmistui vuonna 1957, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Yrjö Lindegren. Nykyisin alue on asemakaavallisesti suojeltu, ja sen rakennusten suojelua valvoo Museovirasto. Vuosina 2002-2005 maauimalassa suoritettiin suuria peruskunnostuksia, jotka maksoivat yhteensä noin 4,3 miljoonaa euroa.
Porin urheilukeskus > Porin stadion

Vuonna 1966 valmistunut stadion on yksi Suomen suurimmista yleisurheilu- ja jalkapallostadioneista. Yleisöä sinne mahtuu noin 12 000, katettuja istumapaikkoja on 4 094.
Aiheesta muualla

Isomäki Pori-tiedossa (poritieto.com)
kesäteatteri (Arkistoitu – Internet Archive)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Porin maauimalan hyppytorni ja 50 metriä pitkä uima-allas keväällä ennen käyttöönottoa.
Herbert Hoover

| Herbert Hoover |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 31. presidentti
 4. maaliskuuta 1929 – 4. maaliskuuta 1933  
Varapresidentti:  Charles Curtis
Edeltäjä:  Calvin Coolidge
Seuraaja:  Franklin D. Roosevelt
Yhdysvaltain 3. kauppaministeri
 5. maaliskuuta 1921 – 21. elokuuta 1928  
Edeltäjä:  Joshua W. Alexander
Seuraaja:  William F. Whiting
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1874 West Branch, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 20. lokakuuta 1964 (90 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat (paksusuolen syöpä)
Ammatti:  insinööri (kaivosinsinööritoiminta, maa- ja vesirakentaminen) liikemies
Puoliso:  Lou Henry Hoover
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  kveekarit
 Nimikirjoitus
Herbert Clark Hoover (10. elokuuta 1874 – 20. lokakuuta 1964) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka edusti Yhdysvaltain republikaanista puoluetta. Hoover oli Yhdysvaltain 31. presidentti (1929–1933). Hänen presidenttikaudelleen ajoittui 1930-luvun lama.
Alkuvaiheet

Hoover oli kotoisin Iowasta ja ensimmäinen Mississippin länsipuolella syntynyt presidentti. Hänen isänsä Jesse Hoover oli seppä ja maanviljelystuotteiden kauppias, taustaltaan saksalais-sveitsiläinen, ja äitinsä Hulda Randall Minthorn englantilais-irlantilainen. Molemmat vanhemmat olivat kveekareita.
Hoover valmistui Stanfordin yliopistosta vuonna 1895 geologiksi. Hän työskenteli aluksi brittiläisen Bewick, Moreing & Co. kultakaivoksilla Länsi-Australiassa. Hän meni naimisiin yliopistossa tapaamansa Lou Henryn kanssa 1899 ja sai siirron Kiinaan yhtiön tehtävissä. Hooverit jäivät loukkuun piiritettyyn Tianjiniin boksarikapinan aikana.
Hoover pääsi myöhemmin yhtiön osakkaaksi, hän välitti kiinalaista työvoimaa Etelä-Afrikan kaivoksiin ja perusti Zinc Corporationin kaivamaan sinkkiä Broken Hillistä. Vuonna 1908 hän ryhtyi itsenäiseksi konsultiksi ja rikastui Burman kaivostoiminnalla.
Hoover tunnettiin humanistina, joka ensimmäisen maailmansodan aikana ja jälkeen tuki merkittävästi Euroopan elintarvikehuoltoa ja avusti Neuvosto-Venäjää sisällissodan jälkeen. Hoover toimitti ruoka-apua Suomeen vuonna 1919. Vielä 1928 Hoover julisti köyhyyden lopettamisen olevan lähempänä kuin koskaan.
Hoover perusti Hoover-instituutin Stanfordin yliopiston yhteyteen vuonna 1919.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herbert Hoover Wikimedia Commonsissa
Rudolf Holsti : Herbert Hoover ja Suomen tasavallan synty I, Helsingin Sanomat, 15.08.1935, nro 217, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rudolf Holsti : Herbert Hoover ja Suomen tasavallan synty II, Helsingin Sanomat, 16.08.1935, nro 218, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rudolf Holsti : Herbert Hoover ja Suomen tasavallan synty III, Helsingin Sanomat, 17.08.1935, nro 219, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Presidentti Herbert Hoover. Maailman elintarvediktaattori 1917-19. Suomen itsenäisyyden tunnustaminen, Helsingin Sanomat, 14.03.1938, nro 71, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Presidentti Hoover Suomessa, Kuva, 30.03.1938, nro 7, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Elonet: Finlandia-katsaus 79 "Herbert Hooverin vierailu Suomeen maaliskuussa 1946" - filmin alusta -> 2:12
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden  Trump 
| n k  Yhdysvaltain kauppaministerit |
| --- | --- | --- |
| Kauppa- ja työministerit |  Cortelyou  Metcalf  Straus  Nagel  |  |
| Kauppaministerit |  Redfield  Alexander  Hoover  Whiting  Lamont  Chapin  Roper  Hopkins  Jones  Wallace  Harriman  Sawyer  Weeks  Strauss  Mueller  Hodges  Connor  Trowbridge  Smith  Stans  Peterson  Dent  Morton  Richardson  Kreps  Klutznick  Baldrige  Verity  Mosbacher  Franklin  Brown  Kantor  Daley  Mineta  Evans  Gutierrez  Locke  Bryson  Pritzker  Ross  Raimondo  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 
Henkilöt:  Australia  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Barbro von Essen-Holmqvist

Barbro Elsa von Essen-Holmqvist (30. syyskuuta 1915 Pietarsaari – 5. tammikuuta 1996 Nurmijärvi) oli suomalainen farmaseutti ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija. Hän asui elämänsä aikana Vaasassa, Helsingissä, Vähässäkyrössä ja viimeksi Nurmijärvellä.
Von Essen-Holmqvist julkaisi yhdeksän runokokoelmaa ja lisäksi hänen runojaan julkaistiin antologioissa ja aikakauslehdissä. Hän avusti muun muassa Vasabladet- ja Kuriren-lehtiä.
Teoksia

I jordiska labyrinter. Författarnas andelslag, Jakobstad 1974
Så fjärrsynt ler mitt hjärta. Författarnas andelslag, Jakobstad 1975
Stum stiger frågan. Maskrosorna, Vasa 1976
Två strängar på min luta – Kaksi on viulussa kieltä. Horisont, Vasa-Nurmijärvi 1979
Långa livs längtan I : Tankar – reflexioner. Omakustanne, Nurmijärvi 1981
Långa livs längtan II : Fragment av en verklighet. Omakustanne, Nurmijärvi 1982
Sorgens lök. Sahlgren, Otalampi 1990
Måla solar. Sahlgren, Otalampi 1992
Vingar – vågor : Ode till naturen. Författarnas andelslag, Jeppo 1994
Venceslaus III

Venceslaus III
Venceslaus III:n sinetti
Venceslaus III (tšek. Václav, puol. Wacław, unk. (Cseh) Vencel tai Unkarin hallitsijana myös IV. László; 6. lokakuuta 1289 – 4. elokuuta 1306 Olomouc, Määri, Böömi) oli Unkarin, Böömin ja Puolan kuningas vuosina 1301–1306. Hän oli viimeinen Přemysl-dynastian kuningas Böömissä.
Suku

Venceslaus III:n isä oli Böömin kuningas Venceslaus II, kuningas Ottokar II Přemyslin ja Galitsian prinsessan Kunigunda Rostislavnan (1245–1285) poika. Hänen äitinsä, prinsessa Judith von Habsburg (1271–1297), oli keisari Rudolf I Habsburgilaisen ja Gertrude von Hohenbergin (n. 1225–1281) tytär.
Unkarin ja Böömin kuninkaana

Unkarin viimeisen Árpád-sukuisen kuninkaan Andreas III:n kuoltua tammikuussa 1301 vailla poikaperillistä mahdolliseksi kruununperijäksi nousi myös Venceslaus II, joka polveutui Árpád-suvusta naislinjaa myöten sekä äidin että isän puolelta: hänen äitinsä Kunigundan äiti, Unkarin Anna, oli ollut Unkarin Béla IV:n tytär, hänen isoisänsä Venceslaus I:n äiti Constantia puolestaan Unkarin Béla III:n tytär. Venceslaus II ei kuitenkaan halunnut itse ottaa Unkarin kruunua vaan lähetti Unkariin 12-vuotiaan poikansa, joka sitä paitsi oli kihlattu Andreas III:n tyttären kanssa. Hänet kruunattiin 27. elokuuta 1301 Székesfehérvárissa Unkarin kuninkaaksi, nimellä László (Ladislaus) IV.
Nuoren Venceslauksen valtaannousuun vaikutti ennen kaikkea se, että kilpaileva kruununtavoittelija, Napolin Anjou-sukuinen Kaarle Robert, oli paavin suosikki, ja Unkarin ylimykset pelkäsivät kirkon vaikutusvallan Unkarissa kasvavan liikaa. Toisaalta Venceslausta tuki myös Unkarin kirkon mahtimies, Kalocsan arkkipiispa Johannes (János). Oletettavasti Unkarin herrat myös toivoivat oman valtansa vahvistuvan alaikäisen kuninkaan myötä. Nuori hallitsija joutuikin asemansa turvatakseen jakelemaan anteliaasti läänityksiä ja arvonimiä. Siitä huolimatta yhä useammat Unkarin mahtimiehet siirtyivät kruununperimyskiistassa Kaarle Robertin puolelle. Paavi Bonifacius VIII lähetti Unkariin ensin legaattinsa Nicolo Boccasinin taivuttelemaan Venceslauksen kannattajia, ja Kalocsan arkkipiispa Johanneksen kuoltua hänen tilalleen nimitettiin Anjou-sukua tukeva piispa. 31. toukokuuta 1303 paavi antoi bullan, jossa kiisti Venceslauksen oikeuden Unkarin kruunuun ja vapautti tämän kannattajat uskollisuudenvalastaan. Nuori kuningas joutui pyytämään apua isältään, ja isä Venceslaus II saapui 1304 Unkariin armeijoineen ja vei poikansa (sekä Unkarin pyhän kruunun) turvaan Böömiin.
Kesäkuussa 1305 Venceslaus II kuoli, ja hänen poikansa Venceslaus III nousi Böömin valtaistuimelle luovuttuaan perintöoikeuksistaan Itävaltaan sekä Unkarin kruunusta (jonka hän lokakuussa 1305 luovutti toiselle Unkarin kruununtavoittelijalle Otto Wittelsbachille). Nuorta Venceslausta on kuvattu älykkääksi ja hyvin koulutetuksi mutta hillittömäksi ja juopotteluun taipuvaiseksi nuorukaiseksi. Hän päätti vaatia myös Puolan kruunua ja oli kokoamassa armeijaa tätä varten, kun sai surmansa tuntemattomaksi jääneen tappajan kädestä – tätä on pidetty joko salamurhana tai humalaisten tappeluna – elokuussa 1306. Tähän päättyi lähes nelisatavuotinen Přemysl-hallitsijasuvun valta Böömissä.
Kihlaukset ja avioliitto

Venceslaus III oli jo lapsena, 12. helmikuuta 1298, kihlattu Unkarin Andreas III:n ja hänen ensimmäisen puolisonsa Fenenna Kujavialaisen tyttären, prinsessa Elisabetin (unk. Erzsébet, 1292–1336/1338) kanssa. Kihlaus purettiin vuonna 1305, kun Venceslaus luopui vaateistaan Unkarin kruunuun. Elisabet meni nunnaksi Sveitsissä sijaitsevaan Tössin luostariin.
Venceslaus avioitui 5. lokakuuta 1305 Cieszynin (Teschenin) herttua Mieszko I:n ja tämän nimeltä tuntemattoman puolison tyttären Violan (n. 1291 –1317) kanssa. Alle vuoden kestänyt avioliitto oli lapseton. Myöhemmin leskikuningatar Viola avioitui vuonna 1316 Böömin uuden kuninkaan, Juhana Luxemburgilaisen kamariherran ja sijaishallitsijan Petr I Rosenbergiläisen (Petr I z Rožmberka) kanssa. Tämäkin lyhyt avioliitto jäi lapsettomaksi, Viola kuoli jo 21. syyskuuta 1317, ja hänet haudattiin Rosenbergin suvun hautaholviin Vyšší Brodin luostariin.
Luettelo Leevi Madetojan sävellyksistä

Tämä on luettelo Leevi Madetojan sävellyksistä.
Teokset on järjestetty systemaattisesti ja kunkin ryhmän sisällä ensin opusnumeroidut teokset ja niiden perässä opusnumerottomat teokset LM-numeronsa mukaisessa järjestyksessä. Opusnumerottomat teokset ovat julkaisemattomia, jollei toisin ole mainittu. Sovituksista on mainittu vain säveltäjän itsensä tekemät. Luettelo perustuu teokseen Heikki Poroila: Pohjalainen rapsodia. Leevi Madetojan sävellysten temaattis-bibliografinen teosluettelo (Honkakirja, lokakuu  2024).
Melodraamat

Esityskokoonpano lausuja ja piano, ellei toisin ole mainittu.
Prometheus, op. 32, nro 1 (Peitä taivaasi, Zeus, pilvi-usmalla, 24.4.1916). Teksti Johann Wolfgang von Goethe, suomennos Eino Leino.
Pilvilinnat, op. 32, nro 2 (Asunut ma olen noissa kirkkahissa, korkeoissa – Luftslott, 1916). Teksti L. Onerva, ruotsinkielinen käännös Rafael Lindqvist. Julkaistu 1928, 1957.
Sukeltajat, LM268 (1932?). Teksti L. Onerva. Teos tunnetaan vain välillisesti Yleisradion ohjelmatiedoista, joiden mukaan se esitettiin 20.11.1932.
Sävellykset lauluäänelle ja orkesterille

Sammon ryöstö, op. 24 (Sinfoninen sävelkuvaus – Vaka vanha Väinämöinen, 1.3.1915). Baritoni, mieskuoro ja sinfoniaorkesteri. Teksti Kalevala, sommittelu Leevi Madetoja. Julkaistu 2019. Sovitus baritoni ja mieskuoro, julkaistu 1928, 1933, 1941.
Väinämöisen kylvö, op. 46 (Sinfoninen sävelkuvaus – Vaka vanha Väinämöinen, tietäjä ijänikuinen, 1920). Sopraano tai tenori ja sinfoniaorkesteri. Teksti [[Kalevala], sommittelu Leevi Madetoja. Ei ole julkaistu.
Suomen puu, op. 49, nro 2 katso Yksinlaulut
Pako Egyptiin, op. 61 (Maariainen poijuttansa suojaan kantaa – Flykten till Egypten – Vuotaa veri Juudan lasten, 1923). Sopraano, sekakuoro, sinfoniaorkesteri ja urut. Teksti L. Onerva, ruotsinkielinen käännös Mikael Nyberg. Ei ole julkaistu. Sovitus mieskuoro ja urut, julkaistu ilman julkaisuvuotta. Sovitus sopraano, sekakuoro ja urut, julkaistu 1932.
Sävellykset kahdelle lauluäänelle

Sävellykset ovat kahdelle lauluäänelle ja pianolle, ellei ole toisin merkitty.
Iltakuva, op. 43, nro 1 (Hakamaassa liikkumatta pitkä lehmilava – Aftonstämning, 1919). Teksti
L. Onerva, ruotsinkielinen käännös Nino Runeberg. Julkaistu 1920, 2013.
Kevättalvella, op. 43, nro 2 (Kultasäde auringon hiipii läpi pensaston – Vårvinter, 1919). Teksti
Juhani Siljo, ruotsinkielinen käännös Nino Runeberg. Julkaistu 1920, 2013.
Syyshuokaus, op. 43, nro 3 (Soi, soi, soi, syksyinen sade – Suckar i hösten, 1919). Teksti
L. Onerva, ruotsinkielinen käännös Nino Runeberg. Julkaistu 1920, 2013.
Toukokuussa, op. 43, nro 4 (Ilon täytenä saat sydän laulaa taas – Maj, 1919). Teksti
Juhani Siljo, ruotsinkielinen käännös Nino Runeberg. Julkaistu 1920, 2013.
Sotilaan laulu, op. 79, nro 2 katso Yksinlaulut
Jumala, suojaa isäimme maa, LM115. Kaksi lauluääntä ja alkusoitossa urut (neljä soitinääntä). Luonnoksen sävellysvuotta ei tiedetä. Tekstin tekijää tai lähdettä ei tiedetä.
Oi milloin, LM122 (Oi milloin, milloin saavun sinne!). Kaksi lauluääntä. Tekstin lähdettä tai sävellysaikaa ei tiedetä. Luonnos.
Me linna oomme Suomenmaan, LM171 (Me linna oomme Suomenmaan, sen vankempaa ei lie – Vartiolaulu, 1918?). Kaksi lauluääntä.
Naiskuoro

Marian murhe, op. 27, nro 2 (Murehella haikialla seisoi äiti ristin alla – Stabat mater, 1917). Naiskuoro ja jousiorkesteri ja/tai urut. Teksti Jacopone da Todi, suomennos A. Oksanen. Ei ole julkaistu. Sovitus mieskuoro (sovittaja tuntematon), julkaistu 2018. Sovitus naiskuoro ja urut, julkaistu 1917, 1948, 1985, 2018.
Piika pikkarainen, op. 28, nro 1 (Kuink’ iltahan laulu metsältä soi, 1914). Teksti Valter Juva. Julkaistu 1916, 1922, 1925, 1942, 1954, 1987, 1993. Sovitus mieskuoro (1916, ei ole julkaistu).
Hakamaassa, op. 28, nro 2 (Hakamaassa liikkumatta pitkä lehmilava – Aftonstämning, 1914). Teksti L. Onerva, ruotsinkielinen käännös Nino Runeberg. Julkaikstu 1914, 1962, 1967, 1974, 1987, 1993, 2002. Sovitus kaksi naisääntä ja piano, katso opus 43 nro 1.
Päivänlasku, op. 28, nro 3 (Jo päivän läikkä painui vuorten taa – Solnedgång, 1922). Teksti L. Onerva, ruotsinkielinen käännös Dagny Flodin-Segerstråle. Julkaistu 1925, 1954.
Tuolla ylhääll’, op. 30b, nro 3 katso Sekakuoro
Alppilaulu, LM018 (Nietos sulaen vuorilt’ virtailee, sovitettu 1905?). Teksti on tirolilainen kansanlaulu.
Matkamies, LM168 (Oot täällä outo matkamies, 1947). Teksti Johan Ludvig Runeberg, suomennos August Ahlqvist. Julkaistu 1948, 1962.
Tuuti lasta Tuonelahan, LM301 (1905?). Teksti Kanteletar. Julkaistu 2020.
Sävellykset jousisoittimelle ja pianolle

Esityskokoonpano on viulu ja piano, ellei toisin ole merkitty
Balladi, op. 3, nro 1 (1909). Julkaistu 1909. Omistus Heikki Kansanen.
Scherzo, op. 3, nro 2 (Tanssi, 1909). Julkaistu 1909.
Kansanlaulu, op. 14, nro 1 (Folkvisa – Surullinen laulu – Volkslied, 1908/1912). Julkaistu 1914, 1976, 1985, 1997. Omistus Eelis Jurva.
Suru, op. 14, nro 2 (Elegi – Elegia – Elegie, 1912). – Julkaistu 1914, 1943, 1967, 1983, 1997.
Menuetti, op. 14, nro 3 (Menuett – Pieni menuetti, 1912). Julkaistu 1914, 1943, 1967, 1983, 1997.
Unikuva, op. 14, nro 4 (Drömbild – Traumbild, 1912). Julkaistu 1912, 1914, 1988, 2000-luku. Omistus Eelis Jurva.
Tanssi, op. 14, nro 5 (Dans – Karkelo – Tanz, 1909). Julkaistu 1912, 1914, 1988, 2000-luku.
Pohjois-pohjalaisia kansanlauluja, op. 18 Katso Yksinlaulut
Sonatiini viululle ja pianolle, op. 19 (1. Allegro molto moderato, 2. Lento moderato, 3. Finale – Perpetuum mobile, 1913). Julkaistu 1923, 1928, 1996, 1999. Omistus Eino Raitio.
Romances intimes, op. 38 (Pièces intimes pour violon et piano, 1916–1917). Viulu ja piano.
1. Rêverie. Julkaistu 1916 nimellä Unelma, 1919.
2. Canzonetta  (Canzone). Julkaistu 1919.
3. Tempo di menuetto. Julkaistu 1919.
4. Ballade (Ballaadi). Julkaistu 1919.
Lyyrillinen sarja, op. 51 (Lyrisk svit – Suite lyrique – Lyyrinen sarja sellolle ja pianolle, 1922). Sello ja piano. Julkaistu 1946, 1995, 2000-luku.
1. Maisema (Landskap – Paysage)
2. Aamu (Morgon – Matin)
3. Kaihomieli (Vemod – Mélancolie)
4. Karkelo (Caprice)
Elegia, LM040. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Kehtolaulu, LM129 katso Piano
Melodia, LM173. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Melodia intima, LM174 (1923 tai aikaisemmin). Julkaistu 1923, 1944, 2000.
Melodie, LM175. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Scherzino, LM257. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Vanhoja kansantansseja, LM320 katso Muut teokset
Sovitukset salonkiyhtyeelle

Esityskokoonpanona sooloviulu, huilu, klarinetti, viulu, sello, kontrabasso ja piano.
Paimenen unelma, op. 31, nro 1 katso Teokset soolopianolle
Pieni satu, op. 31, nro 3 katso Teokset soolopianolle
Vanha muisto, op. 31, nro 4 katso Teokset soolopianolle
Sovitukset kanteleelle

Kaikki sovitukset kanteleelle ovat julkaisemattomia.
Ei kuulu tähän, LM038 (12.5.1905).
Kukkuu kukkuu, LM143 (1905). Sovituksen kohteena on perinteinen suomalainen kansanlaulu.
Merimieslaulu, LM176 (Merimiehen hautaus, 28.12.1903).
Ophelian laulu, LM226 (6.6.1905).
Sottiisi, LM263 (Ostapa poika sä kukkuva kello, 28.12.1904).
Sottiisi, LM264 (10.1.1905).
Tammerkosken sillalla, LM289 (1905).
Till Österland vill jag fara, LM295 (Itämaille rientää ma tahdon, 31.12.1903).
Unkarin marssi, LM308 (12.5.1905).
Älä itke, äitini, LM335 (1905).
Muut sävellykset

Pianotrio, op. 1, e-molli (21.5.1909). Julkaistu 1981 (Edition Fazer). Ensiesitys 29.5.1909.
Intermezzo, op. 67, nro 1 (1912). Vaskiseptetti (Es-kornetti, kaksi B-kornettia, alttotorvi, tenoritorvi, baritonitorvi, bassotorvi) ja triangeli. Julkaistu 1912.
Barcarola, op. 67, nro 2 (1929). Vaskiseptetti (Es-kornetti, kaksi B-kornettia, alttotorvi, tenoritorvi, baritonitorvi, bassotorvi) ja triangeli. Julkaistu 1929. Sovitus sinfoniaorkesteri (1936? käsikirjoitus).
Tanssilaulu, op. 67, nro 3 (1929). Vaskiseptetti (Es-kornetti, kaksi B-kornettia, alttotorvi, tenoritorvi, baritonitorvi, bassotorvi) ja triangeli. Julkaistu 1929, 1998.
Allegretto, LM016. Soitinääni. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Andante, E-duuri, LM023. Jousikvartetti. Luonnoksen sävellysvuotta ei tiedetä.
Fuuga, LM051. Kaksi soitinääntä. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Fuuga, C-duuri, LM053. Neljä soitinääntä. Luonnosten sävellysaikaa ei tiedetä.
Fuuga, c-molli, LM055. Kolme soitinääntä. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Fuuga, c-molli, LM056 (1912?). Neljä soitinääntä. Luonnos.
Fuuga, E-duuri, LM060. Kolme soitinääntä. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Fuuga, g-molli, LM063. Kolme soitinääntä, ehkä piano. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Fuuga I, LM065 (1944). Neljä tahtia huilun melodiaa ja säestävien jousten aloitus merkittynä, joten kyseessä lienee orkesterisävellyksen luonnos.
Kukka ja lintu, LM142. Kolme laulu- tai soitinääntä. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Lied, LM162. Neljä soitinääntä. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Moderato, LM179. Soitinääni (ehkä sello) ja piano. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Pulkkaretki, LM245. Laulu- tai soitinääni ja piano. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Serenaadi, LM259. Soitinääni. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä. Käsikirjoituksen perusteella kyseessä on aloitus jousiorkesterisävellykseen.
Tanssi, LM291. Soitinääni. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Tanssi, LM292. Soitinääni. Luonnoksen sävellysaikaa ei tiedetä.
Valssi, B-duuri, LM316 (Huhtikuu 1912 Pariisi). Soitinääni ja piano. Luonnos.
Vanhoja kansantansseja, LM320 (1929). Klarinetti tai viulu ja piano. Julkaistu 1929, 1998. Vuoden 1998 julkaisussa on virheellinen opusnumero 64b.
1. Polska I
2. Polska II
Virheellisesti Madetojan säveltämäksi mainittuja teoksia

Seuraavat joskus Madetojan sävellyksinä pidetyt teokset ovat osoittautuneet muiden säveltäjien tekemiksi.
Armaasta erotessa (Eduard Hermes)
Contemplation (L. Onerva)
Hautaushymni (L. Onerva)
Hymni tulelle (L. Onerva)
Impromptu, viulu, piano, g-molli (L. Onerva)
Keijujen laulu (L. Onerva)
Pellavan kitkijä (L. Onerva)
Yrttitarhassa ((L. Onerva)