stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paras naisnäyttelijä draamasarjassa (SAG)
Voittajat ja ehdokkaat > 2010-luku

| Vuosi | Näyttelijä | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Julianna Margulies | Good Wife | Alicia Florrick |
| 2010 | Glenn Close | Damages | Patty Hewes |
| 2010 | Mariska Hargitay | Law & Order: Special Victims Unit | Olivia Benson |
| 2010 | Elisabeth Moss | Mad Men | Peggy Olson |
| 2010 | Kyra Sedgwick | Ratkaisija | Brenda Leigh Johnson |
| 2011 | Jessica Lange | American Horror Story | Constance Langdon |
| 2011 | Kathy Bates | Harryn laki | Harriet "Harry" Korn |
| 2011 | Glenn Close | Damages | Patty Hewes |
| 2011 | Julianna Margulies | Good Wife | Alicia Florrick |
| 2011 | Kyra Sedgwick | Ratkaisija | Brenda Leigh Johnson |
| 2012 | Claire Danes | Isänmaan puolesta | Carrie Mathison |
| 2012 | Michelle Dockery | Downton Abbey | Lady Mary Crawley |
| 2012 | Jessica Lange | American Horror Story: Asylum | Sister Jude |
| 2012 | Julianna Margulies | Good Wife | Alicia Florrick |
| 2012 | Maggie Smith | Downton Abbey | Violet Crawley, Granthamin leskikreivitär |
| 2013 | Maggie Smith | Downton Abbey | Violet Crawley, Granthamin leskikreivitär |
| 2013 | Claire Danes | Isänmaan puolesta | Carrie Mathison |
| 2013 | Anna Gunn | Breaking Bad | Skyler White |
| 2013 | Jessica Lange | American Horror Story: Coven | Fiona Goode |
| 2013 | Kerry Washington | Scandal | Olivia Pope |
| 2014 | Viola Davis | How to Get Away with Murder | Annalise Keating |
| 2014 | Claire Danes | Isänmaan puolesta | Carrie Mathison |
| 2014 | Julianna Margulies | Good Wife | Alicia Florrick |
| 2014 | Tatiana Maslany | Orphan Black | useita |
| 2014 | Maggie Smith | Downton Abbey | Violet, Granthamin leskikreivitär |
| 2014 | Robin Wright | House Of Cards | Claire Underwood |
| 2015 | Viola Davis | How to Get Away with Murder | Annalise Keating |
| 2015 | Claire Danes | Isänmaan puolesta | Carrie Mathison |
| 2015 | Julianna Margulies | Good Wife | Alicia Florrick |
| 2015 | Maggie Smith | Downton Abbey | Violet, Granthamin leskikreivitär |
| 2015 | Robin Wright | House Of Cards | Claire Underwood |
| 2016 | Claire Foy | The Crown | Kuningatar Elisabet II |
| 2016 | Millie Bobby Brown | Stranger Things | Eleven / Jane Ives |
| 2016 | Thandie Newton | Westworld | Maeve Millay |
| 2016 | Winona Ryder | Stranger Things | Joyce Byers |
| 2016 | Robin Wright | House Of Cards | Claire Underwood |
Paula Moilanen

Paula Moilanen (s. 13. maaliskuuta 1940 Lohtaja) on suomalainen kirjailija. Hän on ollut päätyönään opettaja mutta kirjoittanut oppikirjoja ja lasten ja nuorten tietokirjoja. Hänen koulutuksensa on luoviin aineisiin erikoistunut luokanopettaja.
Lehmäkirja on palkittu tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Tietopöllö-palkinnon perusteluissa vuonna 2015 hänen kirjoittamiaan lasten ja nuorten tietokirjoja arvostettiin korkeatasoisiksi: ”Moilanen on kirjoittanut viisi korkeatasoista lasten ja nuorten tietokirjaa. Vaikka lista ei ole pitkä, se on sitäkin ansiokkaampi. Moilanen on tuonut tarkkaa taustatyötä vaativaa tietoa eläväksi tavalla, joka saa lasten lisäksi myös aikuisen ja isovanhemmat tarttumaan kirjaan”.
Teokset

Lehmäkirja, Infomacs Oy 1993
Herttuan hovissa – Elämää 1500-luvun Turussa, Lasten Keskus 2007
Keinuhevonen, Lasten keskus 2011
Vallan varjoissa – Elämää 1500-luvun maaseudulla, Cultura Oy 2011
Repun salaisuus, Lasten Keskus 2014
Palkinnot ja tunnustukset

Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto: Lehmäkirja 1994
Suomen tietokirjailijat: Oppikirjailijapalkinto 2004
Tietopöllö-palkinto 2015
Parliament Act (1911)

Parliament Act oli Isossa-Britanniassa vuonna 1911 säädetty laki, joka poisti parlamentin ylähuoneelta absoluuttisen veto-oikeuden lähes kaikkeen lainsäädäntöön. Ylähuoneelle jäi vielä tämän jälkeen lykkäävä veto-oikeus, jolla se saattoi jarruttaa vastustamiaan lakeja kahdella vuodella. Vuoden 1949 Parliament Act lyhensi lykkäysajan yhteen vuoteen.
Tausta

Lain säätämisen taustalla oli vastakkainasettelu Herbert Henry Asquithin johtaman liberaalipuolueen hallituksen ja konservatiivien hallitseman ylähuoneen välillä. Vuoden 1906 parlamenttivaaleissa liberaalit olivat saaneet murskavoiton ja enemmistön alahuoneeseen, mutta ylähuoneen 602 lordista vain 88 oli liberaaleja. Hallituksella tiedettiin olevan kunnianhimoisia suunnitelmia Irlannin itsehallinnosta ja sosiaalisista uudistuksista, jotka ylähuone valmistautui estämään veto-oikeudellaan.
Ratkaisevaksi kompastuskiveksi muodostui valtiovarainministeri David Lloyd Georgen valmistelema vuoden 1909 budjettiesitys, joka tunnetaan myös nimellä ”kansanbudjetti”. Sen tavoitteena oli edellisenä vuonna säädetyn kansaneläkejärjestelmän rahoittaminen. Budjettiesitykseen sisältyi runsaasti erilaisia verojen ja maksujen korotuksia, jotka kohdistuivat varsinkin suurituloisiin, kuten perintöveron korotus, erillinen verokanta ansiottomille tuloille sekä erityisvero maaomaisuuden ansiottomalle arvonnousulle. Varsinkin viimeinen kosketti henkilökohtaisesti monia ylähuoneen lordeista, jotka olivat samalla suurmaanomistajia. Konservatiivioppositio ei hyväksynyt tällaista pyrkimystä vaurauden uudelleenjakoon, ja ylähuone hylkäsi budjetin 30. marraskuuta 1909. Budjetin hylkääminen sotki valtion finanssit ja oli vastoin vakiintunutta käytäntöä, joten se kiristi huomattavasti hallituksen ja ylähuoneen välejä.
Poliittisen kriisin selvittämiseksi vuoden 1910 aikana järjestettiin kahdet hajotusvaalit. Molemmilla kerroilla liberaalihallitus säilytti enemmistönsä alahuoneessa työväenpuolueen ja irlantilaisnationalistien tuella. Hallitus valmisteli lakiesityksen ylähuoneen veto-oikeuden poistamisesta, mutta yritti kuningas Edvard VII:n kuoltua toukokuussa 1910 vielä löytää sovinnon konservatiivien kanssa. Marraskuuhun asti jatkuneet neuvottelut eivät kuitenkaan johtaneet tulokseen. Niinpä Asquithin hallitus toi lakiesityksensä parlamenttiin helmikuussa 1911 ja se hyväksyttiin alahuoneessa toukokuussa.
Kun ylähuone ei suostunut hyväksymään lakiesitystä ilman suuria muutoksia, Asquith pyysi kuningas Yrjö V:tä korottamaan satoja liberaaleja pääreiksi, jotta hallitus saisi enemmistön myös ylähuoneeseen. Kuultuaan suunnitelmasta konservatiivien johtaja Arthur Balfour ja ylähuoneen konservatiivijohtaja Henry Lansdowne katsoivat lain hyväksymisen olevan pienempi kahdesta pahasta. Osa konservatiiveista vastusti lakiesitystä loppuun saakka, sillä he uskoivat Asquithin suunnitelman olevan vain hämäystä. Ratkaisevassa ylähuoneen käsittelyssä 10. elokuuta 1911 esitys hyväksyttiin äänin 131–114. Ratkaisevat äänet hyväksynnän puolesta tulivat 37 konservatiivien edustajalta sekä 13 piispalta, jotka normaalisti eivät osallistu äänestyksiin. Suurin osa lordeista pidättäytyi äänestämästä.
Seuraukset

Parliament Actin mukaan lait, jotka oli hyväksytty alahuoneessa kolmessa peräkkäisessä istunnossa, voitaisiin antaa kuninkaan vahvistettavaksi ilman ylähuoneen hyväksyntää kahden vuoden kuluttua käsittelyn alkamisesta. Toisin sanoen ylähuone menetti ehdottoman veto-oikeutensa, mutta sille jäi mahdollisuus lykätä vastustamiaan lakeja kahdella vuodella. Budjettiasioissa ylähuoneelle jäi vain yhden kuukauden lykkäysmahdollisuus. Lisäksi parlamentin vaalikauden enimmäispituus lyhennettiin seitsemästä viiteen vuoteen. Ylähuoneelle jäi vielä veto-oikeus joissakin harvoissa asioissa, kuten parlamentin toimikauden pidentämisestä päätettäessä.
Vuoden 1911 Parliament Actia käytettiin kolme kertaa ylähuoneen ohittamiseen: vuonna 1914 sen avulla vietiin läpi laki Irlannin home rule -itsehallinnosta sekä laki Walesin kirkosta ja vuonna 1949 uusi Parliament Act, jolla ylähuoneen lykkäysoikeutta lyhennettiin kahdesta yhteen vuoteen. Viimeksi mainitun muutoksen taustalla oli Clement Attleen johtaman työväenpuolueen hallituksen pelko, että ylähuone jarruttaisi suunniteltua rauta- ja terästeollisuuden kansallistamista.
Ylähuone äänestää vuoden 1911 Parliament Actin hyväksymisestä, Samuel Beggin maalaus.
Ortogonaaliset polynomit

Ortogonaaliset polynomit ovat ääretön joukko polynomeja  P_{0}(x),P_{1}(x),P_{2}(x)\ldots ,P_{n}(x),\ldots \,, joista  n:s polynomi on aina  n:ttä astetta. Ortogonaalipolynomit ovat nimensä mukaisesti ortogonaalisia, eli kahden polynomin sisätulo
on nolla, aina kun  n\neq m. Tässä esiintyvä funktio  W(x) on sisätulon painofunktio, joka voi olla myös ykkönen. Tämän ominaisuuden vuoksi tietty ortogonaalipolynomien joukko muodostaa polynomiavaruuden kannan samaan tapaan kuin vaikkapa koordinaatiston kantavektorit muodostavat vektoriavaruuden kannan. Integrointirajojen  a ja  b väliin jäävää aluetta kutsutaan polynomiperheen ortogonaalisuusväliksi. Rajoista jompikumpi tai molemmat voivat olla äärettömiä. Kanta-ominaisuutensa vuoksi ortogonaalipolynomeilla on runsaasti käytännön sovelluksia. Niiden avulla voidaan esimerkiksi kirjoittaa sarjakehitelmiä muille funktioille.
Ominaisuuksia > Generoiva funktio

Ortogonaalisia polynomeja esiintyy sellaisen toisen kertaluvun differentiaaliyhtälön ratkaisuna, joka on muotoa
kunhan polynomi  Q(x) on korkeintaan toista astetta ja polynomi  L(x) lineaarinen. Jokaiselle ortogonaalisten polynomien joukolle voidaan löytää funktio, joka tunnetaan Rodriguesin kaavana. Rodriguesin kaavan yleinen muoto on
missä painofunktio
ja  e_{n} polynomijoukosta riippuva kerroin. Monissa todistuksissa on kätevää käyttää varsinaista generoivaa funktiota. Funktio  G(x,t) on generoiva funktio, jos polynomijoukolle on voimassa
Tällä voidaan todistaa esimerkiksi rekursiokaavoja.
Ominaisuuksia > Rekursiokaava

Jokaiselle ortogonaalisten polynomien joukolle voidaan myös löytää rekursiivinen kaava, jolla pystytään laskemaan joukon seuraava polynomi, kun kaksi edellistä polynomia tunnetaan. Yleinen rekursiokaava on muotoa
Ominaisuuksia > Juurten reaalisuus ja erisuuruus

Voidaan osoittaa, että jokaisen ortogonaalipolynomin kaikki nollakohdat ovat erisuuria, reaalisia ja että ne kaikki sijaitsevat kyseisen polynomijoukon ortogonaalisuusvälillä. Voidaan myös osoittaa, että jonon  n:nnen polynomin kaikki nollakohdat sijaitsevat  (n+1):nnen polynomin nollakohtien välissä.
Tunnettuja ortogonaalisia polynomeja

Ortogonaalisia polynomeja syntyy mm. eräiden differentiaaliyhtälöiden ratkaisuna yhtälön sarjaratkaisun katketessa polynomiksi. Tunnettuja ortogonaalipolynomiparvia ovat
Legendren polynomit
Laguerren polynomit
Hermiten polynomit
Tšebyševin polynomit
Jacobin polynomit
Palokunta

Palokunta sammuttamassa palavaa taloa Kanadassa.
Palokunta on palontorjuntaan eli tulipalojen sammuttamiseen ja niiden syttymisen estämiseen tarkoitettu laitos. Nykyään palokunnat eivät tosin yleensä keskity pelkästään palontorjuntaan, vaan myös muiden onnettomuuksien hoitamiseen ja estämiseen. Siksi  niistä käytetään nykyisin usein ilmaisua pelastustoimi tai pelastuslaitos, johon lukeutuvat väestönsuojelu ja ihmisten, eläinten, omaisuuden ja ympäristön suojaaminen sekä pelastaminen ja ympäristövahinkojen torjuminen.[lähde? ] Palokunnat tarjoavat järjestäytynyttä ja kiireellistä apua yllättävissä onnettomuustilanteissa. Palokunnat tekevät myös työtä – esimerkiksi valistuksen keinoin – onnettomuuksien ehkäisemiseksi. Nykyään useimpien kaupunkien ja kuntien palokunnat on muodostettu organisaatioksi, jota kutsutaan pelastuslaitokseksi.
Toiminta

Suomessa palokunnat toimivat sekä aluepelastuslaitosten alaisuudessa että sopimuspalokuntina. Sopimuspalokunnat ovat sitoutuneet aluepelastuslaitoksen kanssa tehdyllä yhteistyösopimuksella suorittamaan saamiaan hälytystehtäviä ja saavat yleensä siitä korvauksen. Sopimuspalokuntina toimivat muun muassa VPK (vapaaehtoinen palokunta), PVPK (puolivakinainen palokunta, korvattu toimintaperiaatteeltaan samanlaisella niin sanotulla toimenpidepalkkaisella miehistöllä) sekä tehdaspalokunnat (TPK). Hätäkeskuslaitos huolehtii hätäilmoitusten vastaanottamisesta ja oikeanlaisen avun lähettämisestä.
Ammattipalomiehistä koostuvat vakinaiset palokunnat ovat yleensä välittömässä, yhden minuutin, lähtövalmiudessa (aika hälytyksestä siihen, jolloin pelastusauto lähtee liikkeelle) kaikkina vuorokauden aikoina. Vapaaehtoispalokunnat eivät ole välittömässä lähtövalmiudessa vakinaisten palokuntien tapaan, sillä vapaaehtoisten palokuntien henkilöstö hoitaa palo- ja pelastustehtäviä oman päätyönsä rinnalla. Vapaaehtoiset palokunnat hälytetään nykyään yleensä joko tekstiviestein tai puhelinsoitoin. Vapaaehtoiset palokunnat voivat olla 5–30 minuutin lähtövalmiudessa. Lisäksi on tukipalokuntia, joiden sopimuksen mukainen lähtöaika voi olla yli 30 minuuttia.
Koulutus

Ammattipalomiehiä kouluttaa sisäministeriön alainen Pelastusopisto Kuopiossa sekä Helsingin tarpeisiin Helsingin Pelastuskoulu. Pelastusopistossa pelastajatutkinto kestää 1,5 vuotta, ja se antaa kelpoisuuden palomiehen tai palomies-sairaankuljettajan tehtäviin. Pelastusopisto kouluttaa myös henkilöstöä pelastustoimen päällystön- ja alipäällystön tehtäviin. Suomen pelastusalan keskusjärjestö ja siihen kuuluvat maakunnalliset pelastusliitot huolehtivat palokuntien vapaaehtoisen ja sivutoimisen henkilöstön koulutuksesta.
Hälytys

Vakinaisilla palokunnilla lähtöaika on 60 sekuntia hälytyksestä: kun hälytysilmoitus saadaan, palohenkilöstön tulee olla pukeutuneena autossa 60 sekunnissa. Suomessa hälytys tulee VIRVE-verkon välityksellä hätäkeskuksesta. Sivutoimiset palokunnat saavat tiedot hälytyksestä yleensä nykyisin matkapuhelimien kautta, automaattisella hälytysilmoituksella.
Paloasemien lukumäärä

Vuonna 2016 Suomessa oli 336 pelastuslaitoksien paloasemaa, 447 sopimuspalokuntien paloasemaa ja 94 tehdas- ja laitospalokuntien paloasemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palokunta Wikimedia Commonsissa
Pelastustoimi (Sisäasianministeriö) (Arkistoitu – Internet Archive)
Pelastustoimi
100 viimeisintä hälytystä Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Pelastusalan Keskusjärjestö
Pelastusopisto
Suomen pelastuslaitokset (Arkistoitu – Internet Archive)
Paloforum, keskustelua palo- ja pelastustoimesta (Arkistoitu – Internet Archive)
VPK: Vapaaehtoiset valmiina! (Arkistoitu – Internet Archive)
Tilannehuone, pelastuslaitosten hälytykset
Helsingin Keskuspelastusasema, (asema 10) Agricolankadulla.
Helsingin pelastuslaitoksen johtokeskusyksikkö (HE100).
Helsingin pelastuslaitoksen alus Katajanokan edustalla.
Paveletskajan metroasema (Koltsevaja)

Aseman sisäkuvaa
Paveletskaja (ven. Павеле́цкая) on Moskovan metron Koltsevaja-linjan asema. Se sijaitsee asemien Dobryninskaja ja Taganskaja välissä. Asemalta on vaihtomahdollisuus Zamoskvoretskaja-linjan asemalle Paveletskaja. Asema avattiin 1. tammikuuta 1950.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paveletskajan metroasema (Koltsevaja) Wikimedia Commonsissa
55.7318°N, 37.6379°E
Paddy Roy Bates

Paddy Roy Bates (1921 – 9. lokakuuta 2012) oli brittiläinen piraattiradion pitäjä, joka perusti Sealandin mikrovaltion vuonna 1967 ja nimitti itsensä sen ruhtinaaksi.
Bates eteni brittiarmeijassa majuriksi. Saatuaan tuomion piraattiradiotoiminnasta hän siirsi toimintansa merellä Suffolkin edustalla sijaitsevalle HM Fort Roughsille, josta tuli Sealandin perusta. Mikrovaltio on yhä olemassa, mutta yksikään valtio maailmassa ei ole tunnustanut sitä.
Bates sai vaimonsa, vuonna 1926 syntyneen ruhtinatar Joanin kanssa kaksi lasta, Penelopen (1950–) ja Michaelin (1952–).
Pramac Racing

| Pramac Racing |
| --- | --- |
Päämaja:  Casole d'Elsa, Italia
Perustettu:  2002
Tallipäällikkö:   Paolo Campinoti
Kilpakuljettajat:  MotoGP: 89.  Jorge Martín 21.  Franco Morbidelli
Nykyiset sarjat:  MotoGP
Pramac Racing on italialainen 2002 perustettu ratamoottoripyöräilytalli. Se on kilpaillut MotoGP luokassa perustamisesta lähtien. Talli  aloitti kilpailemisen aluksi nimellä Pramac Honda Racing, kunnes kaudesta 2005 lähtien se on toiminut Ducatin satelliittitallina. Mika Kallio ajoi tallissa kausina 2009–2010.
Kaudet > 2002

Pramac Racing osallistui MotoGP kauteen 2002 Honda NSR500 pyörällä, kuljettajanaan Tetsuya Harada. Kesken kauden syyskuussa Pramac teki kolmivuotisen sopimuksen Max Biaggin ja Hondan kanssa. Kuitenkin kaksi kuukautta myöhemmin Pramac ja Honda sopivat Biaggin ajavan Honda Pons tallissa ollen edelleen Pramacin kanssa sopimuksessa. Harada oli loppupisteissä sijalla 17., ollen parhaimmillaan kahdeksas portugalin kilpailussa.
Kaudet > Pramac Honda 2003

Toisella kaudellaan Pramac jatkoi Hondan pyörällä nyt Honda RC211V:llä, jota ajoi Makoto Tamada. Hän oli edellisellä kaudella sijoittunut neljänneksi japanin MFJ Superbikessa. Tamada ajoi ensimmäisellä MotoGP kaudellaan kokonaispisteissä yhdenneksitoista. Hän sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi Brasiliassa ja oli sitä ennen neljäs Mugellossa.
Kaudet > Team d'Antin Pramac 2005

Kaudella 2004 Pramac teki yhteistyötä Pons Racingin kanssa kilpaillen nimellä Camel Honda. Pramac palasi omana tallina takaisin kaudeksi 2005 ja saivat käyttöönsä Ducatin tehdastallin edelliskauden pyörän. Roberto Rolfo siirtyi tallin ainoaksi kuljettajaksi 250 kuutioisten sarjasta. Rolfo oli loppupisteissä kahdeksastoista ollen parhaimmillaan kymmenes Britannian kilpailussa.
Kaudet > Pramac d'Antin MotoGP 2006

Pramac jatkoi yhteistyötä Ducatin kanssa ja sai käyttöönsä kaudeksi 2006 Ducatin tehdastallin pyörät. Pramac ajatti ensimmäistä kaksi kuljettajaa kauden aikana. José Luis Cardoso siirtyi Superbike sarjasta Pramaciin. Hän oli sitä ennen ajanut vaihtelevasti MotoGP:ssä ja 250 kuutioisten sarjassa. Toisena kuljettajana nähtiin Kawasakilta talliin siirtynyt Alex Hofmann. Menestystä ei tullut edellisten kausien tapaan, kun Cardoso ajoi parhaimmillaan yhdenneksitoista Assenissa, kärsien pääosin teknisistä ongelmista läpi kauden. Hofmann sen sijaan onnistui ajamaan Pramacin tasaisemmin maaliin ja oli parhaimmillaan kymmenes Assenin kilpailussa. Iván Silva ajoi tallille kolme kilpailua Hofmannin kärsittyä käsivammasta.
Kaudet > Pramac d'Antin 2007

Kaudella 2007 talli käytti nimeä Pramac d'Antin. Alex Hofmann jatkoi tallin toisena kuljettajana, kun taas Cardoson tilalle tuli Alex Barros, joka oli käynyt ajamassa edelliskauden Superbikessa. Pramac käytti Ducati Desmosedici GP7 pyörää, jolla Barros onnistui ajamaan parhaimmillaan kolmanneksi Mugellossa. Barros oli sitä ennen lähellä ajaa Turkissa kolmanneksi, mutta sijoittui lopulta kilpailun neljänneksi. Hän oli loppupisteissä kymmenes. Sen sijaan Hofmann paransi edelliskauteen nähden suorituksiaan ja ajoi parhaimmillaan viidenneksi Ranskassa. Hofmann loukkaantui kesken kauden ja häntä korvasivat Chaz Davies, Iván Silva ja Shinichi Ito, joista Ito onnistui ajamaan Ducatilla pisteille Japanissa. Kauden päätyttyä Barros päätti kilpauransa.
Kaudet > Alice Team 2008

Kaudeksi 2008 Pramac ajatti täysin uutta kuljettaja kaksikkoa. Honda Gresiniiltä siirtyi Toni Elías, joka ajoi edellisellä kaudella kahdesti palkintokorokkeelle. Hän sai tallikaverikseen Sylvain Guintolin, joka ajoi edelliskaudella Tech3 Yamahalla. Elías onnistui tuomaan Pramacille historian parhaimman sijoituksen ajettuaan kauden jälkimmäisellä puoliskolla toiseksi Brnon kilpailussa. Hän jäi kilpailun voittajasta Valentino Rossista 15 sekunttia. Elías ajoi myös heti perään San Marinossa kolmanneksi. Guintoli sen sijaan ajoi parhaimmillaan kuudenneksi Saksassa. Elías oli loppupisteissä sijalla 12, kun taas Guintoli heti perään sijalla 13.
Kaudet > Pramac Racing 2009

Pramac uusi jälleen kuljettaja kaksikkonsa, kun Mika Kallio siirtyi 250 kuutioisista ajamaan ensimmäistä kautta MotoGP:tä. Hän oli edelliskautena sijoittunut kolmanneksi KTM:llä. Hän sai tallikaverikseen Niccolò Canepan.
Kaudet > Ignite Pramac Racing 2013

Kaudeksi 2013 Pramac teki sopimuksen Moto3:ssa kolmesti peräkkäin MM-pisteissä kolmanneksi ajaneen Andrea Iannonen kanssa, joka ajoi Energy T.I. Pramac Team nimellä, kun taas hänen tallikaverit ajoivat Ignite Pramac Racing nimellä. Tallin toisen kuskin paikka vaihtui kauden aikana useasti. Ben Spies aloitti kauden kahdessa ensimmäisessä kilpailussa, mutta joutui jättämään loppukauden sivuun loukkaantumisen vuoksi. Hänet korvasi suurimmaksi osaksi Michele Pirro, kun Alex de Angelis ajoi yhden kilpailun Yhdysvalloissa ja alku kauden Paul Birdin tallissa ajanut Yonny Hernández siirtyi Pramacille ajamaan loput viisi kilpailua. Iannone ajoi parhaimman sijan ollen loppupisteissä 12:s. Hän oli myös kauden kolmanneksi paras tulokas. Iannone ajoi parhaimmillaan kahdeksanneksi Australiassa. Pirro sijoittui heti Iannonen perään pisteissä ja ajoi parhaimman tuloksen Mugellossa ollen seitsemäs.
Kaudet > Pramac Racing 2025

Pramac
MotoGP tilastot > Palkintokorokkeet

| Sij>  | Kuljettaja | Palkintokorokesijat |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Danilo Petrucci | 6 |
| 2. |  Jack Miller | 5 |
| 3. |  Toni Elías | 2 |
| 4. |  Makoto Tamada | 1 |
| 4. |  Alex Barros | 1 |
| 4. |  Scott Redding | 1 |
| 4. |  Jorge Martín | 1 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pramac Racing Wikimedia Commonsissa
Pasi Häkkinen

| Pasi Häkkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1977 (ikä 47) Lappeenranta
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2015
Seurat:  SaiPa (SM-liiga),   Nottingham Panthers (Superleague),   Hokki (Mestis),   Jokerit (SM-liiga),   Herning IK (Superisligaen),   Lukko (SM-liiga),   Ilves (SM-liiga)   HC Bolzano (Serie A)   Dresdner Eislöwen (2. Bund)   H’K Homel (Ekstraliga)   Starbulls Rosenheim (DEL2)   EV Landshut (DEL2)   SønderjyskE (Metal Ligaen)  ESV Kaufbeuren (DEL2)
Pasi Häkkinen (s. 25. kesäkuuta 1977 Lappeenranta) on suomalainen pelaajauransa päättänyt jääkiekkomaalivahti, ja nykyinen Kajaanin Hokin maalivahtivalmentaja.
Pelaajaura

Lappeenrannasta kotoisin oleva Häkkinen juuttui kaudella 2000–2001 SaiPassa kakkosmaalivahdiksi, vaikka oli edellisellä kaudella pelannut muutamia mainioita otteluita. Hän lähti etsimään uusia haasteita Englannin Nottinghamiin, ja sieltä Mestikseen. Kausi 2002–2003 Mestiksen Kajaanin Hokissa oli menestys ja Häkkinen valittiin muun muassa Mestiksen vuoden maalivahdiksi.
Jokereihin Häkkinen palkattiin yllättäen kaudelle 2003–2004. Ennakkoon Pasi Häkkistä pidettiin korkeintaan kakkosmaalivahtina, mutta hän onnistui saavuttamaan ykkösmaalivahdin paikan jo kauden alla eikä kauden aikana siitä luopunut. Joulukuussa 2003 Häkkinen valittiin liigan kuukauden pelaajaksi. Kaudella 2004–2005 ei vastuuta Jokereissa tullut, joten Häkkinen suuntasi Tanskan sarjassa pelaavaan Herning IK:n joukkueeseen. Yhden Tanskan kauden jälkeen Häkkinen palasi SM-liigaan Rauman Lukon joukkueeseen. 20. lokakuuta 2006 Häkkinen kaupattiin Ilvekseen Tuukka Raskin maalivahtipariksi. Häkkinen jatkoi joukkueessa myös kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 Häkkinen pelasi Italian Serie A:ssa HC Bolzanon riveissä. Häkkinen pelasi lopulta kaksi kautta Bolzanossa ja siirtyi kaudeksi 2010–2011 Saksan kakkossarjassa pelaavaan Dresdner Eislöweniin. Häkkinen pelasi kauden Eislöwenissä ja oli 2. Bundesliigan runkosarjan paras maalivahti. Kauden jälkeen hän vaihtoi valkovenäläiseen H’K Homeliin.
Homelissa Häkkinen pelasi kauden ja voitti Valko-Venäjän pronssia. Hän torjui 49 ottelussa ja päästi vain 1,7 maalia ottelua kohden. Häkkinen palasi kauden jälkeen takaisin Saksan kakkosliigaan, kun hän teki sopimuksen Starbulls Rosenheimin kanssa. Kaudella 2012–2013 Häkkinen pelasi Saksan kakkosliigassa Starbulls Rosenheimissa.