stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puu-Juuka
Kirja Puu-Juuasta

Ensimmäinen Puu-Juuasta tehty kirja, Puu-Juuan raitilta, ilmestyi vuonna 2005. Tekijä on juukalainen toimittaja Matti Puoskari.
Petteri Martikainen

Petteri Martikainen (s. 1992) on suomalainen painija, joka edustaa Helsingin Tarmoa. Hän aloitti painiharrastuksen Lappeenrannassa vuonna 1998. Vuosia myöhemmin Martikainen muutti Helsinkiin, missä hänen painivalmentajina ovat toimineet muun muassa Hannu Rantala, Ahto Raska sekä Ilpo Seppälä.
Martikainen voitti vuonna 2007 kreikkalais-roomalaisen painin 42 kg:n painoluokassa kadettien Pohjoismaiden-mestaruuden ja sijoittui saman ikäluokan EM-kilpailuissa yhdeksänneksi.
Vuonna 2012 hän voitti nuorten Pohjoismaiden-mestaruuden 66-kiloisissa. Saman vuoden nuorten EM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi vapaapainissa ja seitsemänneksi kreikkalais-roomalaisessa painissa. Aikuisten EM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui vapaapainin 66 kg:n painoluokassa 11:nneksi.
Martikainen on voittanut aikuisten sarjassa Suomen-mestaruuden vapaapainin 66 kg:n painoluokassa 2010 ja 2013 ja 65 kg:n painoluokassa 2014 ja 2015  sekä saanut 66-kiloisissa SM-hopeaa 2012.
Martikaisen pitkään oireillut niskan alueen vamma vakavoitui Pariisin Grand Prix -turnauksessa 29. tammikuuta 2016. Kyseinen turnaus on ollut Martikaisen viimeisin.
Playground Music

| Playground Music Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Toimiala:  musiikki
Emoyhtiö:  Playground Music Scandinavia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Playground Music Oy on suomalainen levy-yhtiö ja äänitteiden jakelija, jonka aputoiminimenä on myös Playground Music Finland. Playground Music Scandinavia on yritysryppään laajempana osana ruotsalainen levy-yhtiö, jonka liiketoiminnan merkittävän osa-alueen muodostaa muiden levymerkkien jakelutoiminta Pohjoismaissa ja Baltiassa. Yrityksellä on pääkonttori on Malmössä ja toimistot Tukholmassa, Oslossa, Kööpenhaminassa sekä Tampereella. Jakeluvarastot ovat ENS Ab:ssa Boråsissa, kuten ovat myös usean muunkin suomalaisen kansainvälisen toimijan varastot.
Vanhastakaupungista Ruotsiin

Playground Music Oy oli aiemmin vuonna 2011 uudelleen nimetty Playground Music Bam Oy . 
Vuonna 2010 Playground Music Scandinavia ja Bonnier Amigo Music Group ostivat Edelin Suomen toiminnot Edel Records Finlandin. Uudelleen nimettyyn yhtiöön Playground Music Bam Oy sulautui myös Oy Bonnier Amigo Music Finland Ab ja Playground Music Finland. Playground myi Edelin kotimaisen katalogin uudelle AXR Musicille. Jakeluvarasto siirtyi Helsingin Vanhastakaupungista Ruotsiin, kuten muillakin isoilla levy-yhtiöillä.
Edel Records Finland Oy oli Edel Music AG:n vuonna 1999 ostama K-tel International (Finland) Oy uudelleen nimettynä.  Edelliseen sulautui myös K-telin aiemmin samana vuonna ostama Audiovox Records Oy (AXR).
Playgroundin musiikkia

Yhtiön julkaisemia tai jakelemia yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa The Rasmus, Ace of Base, Apulanta, Private Line, Mokoma, Poets of the Fall, Lullacry, IKE, S-TOOL, Syksy, Iku, Jann Wilde & Rose Avenue, Jussi Kettu, Timbuktu, Frida Hyvönen, Snook, Strip Music, Ayesha, The Concretes, Stam1na, Chords, Advance Patrol, Slow Train Soul, Halvdan Sivertsen, Finn Kalvik, Karen Busck, Ufo & Yepha, Sweet Jeena ja Anna David Tracedawn, Delta Enigma, Domination Black, Punomo sekä Suuri Tuntematon.
Playground omistaa myös ruotsalaisen Diesel-levymerkin, jonka artisteja ovat mm. Lisa Nilsson, Titiyo, Koop, Mauro Scocco ja Blacknuss.
Playground edustaa mm. seuraavia levy-yhtiöitä ympäri Skandinavian: Phontastic, OUTO recordings, Hybris, Juju, Murena, Daworks, Heptagon, Morningsside, Levy-Yhtiö ja Propaganda records.
Playground edustaa myös useita kansainvälisiä itsenäisiä levy-yhtiöitä, kuten Rough Trade Records, Epitaph Records, Beggars Banquet, Startracks, Frontiers Music, 4AD, XL Recordings, Edel, Secretly Group, Crunchy Frog Recordings / Crunchy Tunes, ja Relapse Records.
Aiheesta muualla

Playground Music Scandinavia
Playground Music Finland
Per aspera ad astra

Per aspera ad astra 1894. Eero Järnefeltin piirros teoksessa Finland i 19de seklet, joka esittelee 1800-luvun Suomea.
RAF:n heraldinen tunnus
Per aspera ad astra on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa "Vaikeuksien kautta tähtiin", toisin sanoen voittoon. Ilmaisu ei sellaisenaan esiinny antiikin kirjallisuudessa, mutta Seneca on esittänyt samanlaisen ajatuksen tragediassaan Hercules furens, jossa todetaan: "Tie maanpäältä tähtiin ei ole loiva".
Lause on suosittu etenkin oppilaitosten ja ilmavoimien tunnuksissa. Esimerkiksi Ison-Britannian Royal Air Force (RAF) käyttää heraldisessa tunnuksessaan melkein samaa lausetta: per ardua ad astra, eli "Vaikeuksien kautta tähtiin"
Pekingin–Tianjinin taistelu

Pekingin–Tianjinin taistelu (myös Beipingin–Tianjinin taistelu) oli toisessa Kiinan–Japanin sodassa Kiinan tasavallan ja keisarillisen Japanin armeijan joukkojen välinen taistelu Pekingin ja Tianjinin kaupungeista. Taistelu käytiin heinä–elokuussa 1937. Tianjin vallattiin 30. heinäkuuta ja Peking 8. elokuuta. Japanilaiset pitivät voitonparaatin Pekingissä 18. elokuuta. Kumpikin kaupunki oli japanilaisten miehittämä sodan loppuun saakka.
Merkinnän syy: Joukot ja taistelutoimet kuvaamatta
Prospekt’s March

| Prospekt's March Coldplay |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2007–2008
 Julkaistu: 21. marraskuuta 2008 (katso julkaisuhistoria)
 Tuottaja(t): Markus Dravs, Brian Eno ja Rik Simpson
 Tyylilaji: vaihtoehtorock
 Kesto: 27.29
 Levy-yhtiö: Parlophone
Coldplayn muut julkaisut
| Viva la Vida or Death and All His Friends 2008 | Prospekt's March 2008 | LeftRightLeftRightLeft 2009 |
Prospekt's March on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtyeen Coldplayn EP, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2008. EP:llä on monia yhtyeen edellisen albumin, Viva la Vida or Death and All His Friendsin, äänityssessioissa nauhoitettuja kappaleita. Se oli mukana joissakin Viva la Vidan erikoisversioissa.
EP:n kannessa on Eugène Delacroixin maalaus Poitiers'n taistelu. Sen kappale "Glass of Water" nousi iTunesin 100 ladatuimman joukkoon ja kappale "Life in Technicolor II" nousi sijalle 28 Britannian singlelistalla.
EP oli myynyt helmikuuhun 2009 mennessä 402 000 kopiota.
Kappaleet

"Life in Technicolor II" – 4:05
"Postcards from Far Away" – 0:48
"Glass of Water" – 4:44
"Rainy Day" – 3:25
"Prospekt's March/Poppyfields" – 3:39
"Lost+" (mukana Jay-Z) – 4:18
"Lovers in Japan" (Osaka Sun Mix) – 3:58
"Now My Feet Won't Touch the Ground" – 2:29
Anton Corbijnin ohjaama musiikkivideo kappaleelle "Viva la Vida" oli mukana EP:n iTunes Storen versiolla.
Listasijoitukset

Prospekt's March sijoittui ensimmäisellä viikollaan Billboardin Billboard 200 -albumilistalla sijalla 15, myyden 77 000 kopiota ensimmäisellä viikollaan.
| Lista (2008) | Sijoitus |
| --- | --- |
Billboard 200: 15
Billboard Top Rock -albumilista: 7
Britannian albumilista: 38
Australian albumilista: 50
Kanadan albumilista: 26
Julkaisuhistoria

| Maa | Ajankohta | Formaatti |
| --- | --- | --- |
| Yhdysvallat | 24. marraskuuta 2008 | CD, vinyylilevy, 2CD (albumi+EP) |
| Kanada | 24. marraskuuta 2008 | CD |
| Britannia | 24. marraskuuta 2008 | CD, vinyliyl, 2CD (albumi+EP) |
| Australia | 22. marraskuuta 2008 | CD, (albumi+EP) |
| Argentiina | 9. joulukuuta 2008 | CD |
| Brasilia | 3. joulukuuta 2008 | CD |
| Japani | 21. marraskuuta 2008 | Digitaalinen julkaisu |
| Japani | 17. joulukuuta 2008 | CD |
| Japani | 14. tammikuuta 2009 | CDx2 (albumi+EP) |
| Taiwan | 28. marraskuuta 2008 | CD, 2CD (album+EP) |
| Taiwan | 5. joulukuuta 2008 | Vinyyli |
| Espanja | 25. marraskuuta 2008 | CD |
| Ruotsi | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Saksa | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Itävalta | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Sveitsi | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Belgia | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Alankomaat | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Irlanti | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Italia | 21. marraskuuta 2008 | CD, 2CD (albumi+EP) |
| Tanska | 21. marraskuuta 2008 | CD, EP |
| Norja | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Suomi | 21. marraskuuta 2008 | CD |
| Etelä-Afrikka | 21. marraskuuta 2008 | CD |
Muualla maailmassa julkaisupäivä oli 24. marraskuuta 2008.
Paul Zamecnik

Zamecnik (Utrecht, 1966)
Paul Charles Zamecnik (s. 22. marraskuuta 1912 – 2009) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja tutkija. Hän harjoitti huomattavan akateemisen uransa ohella ammattiaan Massachusetts General Hospitalissa 1950-luvulta lähtien.
Zamecnik syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja valmistui Harvard Medical Schoolista lääketieteen tohtorina vuonna 1936. Hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian sekä American Academy of Arts and Sciencesin jäsen.
Zamecnikin tutkimusryhmä oli keskeisessä osassa muun muassa proteiinien biosynteesin mekanismin selvittämisessä. Hän oli vuodesta 1936 lähtien naimisissa Mary Connorin kanssa. Parilla oli kolme yhteistä lasta. Mary kuoli 94 vuoden ikäisenä 26. elokuuta 2005.
Zamecnikille myönnettiin palkintona hänen lääketieteellisestä tutkimustyöstään National Medal of Science vuonna 1991 ja Laskerin erityispalkinto vuonna 1996.
Preben Elkjær Larsen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Preben Elkjær Larsen
Syntymäaika: 11. syyskuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Kööpenhamina, Tanska
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1976 1977–1978 1978–1984 1984–1988 1988–1990 |  Vanløse IF  1. FC Köln  KSC Lokeren  Hellas Verona  Vejle BK | 15 (7) 9 (1) 190 (98) 130 (48) 39 (12) |
Maajoukkue
| 1977–1988 |  Tanska | 69 (38) |
Valmennusura
1995–1996:  Silkeborg IF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Preben Elkjær Larsen (s. 11. syyskuuta 1957 Kööpenhamina) on entinen tanskalainen jalkapalloilija. Hän on yksi Tanskan jalkapallon suurista pelaajista.
Ura

Elkjær ura alkoi tanskalaisessa Vanløse IF:ssä vuonna 1976. Ura alkoi nousujohteisena ja 19-vuotias Elkjær pääsi tekemään ensiesiintymisensä maajoukkueessa Suomea vastaan Helsingissä. Preben teki Tanskan molemmat maalit Tanskan voittaessa 2–1. Vuonna 1977 Preben siirtyi saksalaiseen FC Kölniin, jossa hän pelasi kaksi vuotta voittaen Bundesliigan kerran ja Saksan cupin kahdesti. Vuonna 1978 Elkjær siirtyi belgialaiseen KSC Lokereniin, jossa viihtyi vuodet 1978–1984. Pelattuaan vuosia Belgiassa hän siirtyi italialaiseen Hellas Veronaan. Italiassa Elkjær pelasi vuodet 1984–1988 tehden tasaisesti maaleja. Vuonna 1985 hän auttoi joukkuettaan voittamaan scudetton eli Serie A:n mestaruuden. Vuonna 1988 Elkjær siirtyi Veljeen, jossa päätti uransa vuonna 1990.
Maajoukkueura

Elkjær jatkoi pelaamista maajoukkueessa aina vuoteen 1988. Hän esiintyi maajoukkueessa 69 kertaa tehden 38 maalia. Hän pelasi kolmesti arvokisoissa. Jalkapallon MM-kisoissa vuonna 1986 ja jalkapallon EM-kisoissa vuosina 1984 ja 1988.
Peliuran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Elkjær toimi lyhyen aikaa tanskalaisseura Silkeborgin päävalmentajana. Valmennuspestinsä jälkeen hän toimi jonkin aikaa tanskalaisen tv-kanava TVS:n palveluksessa, mutta kanava lopetti toimintansa vain vuoden jälkeen. Sittemmin hän on toiminut Tanskan TV3+ -kanavan Mestarien liiga -lähetysten kommentaattorina yhdessä Brian Laudrupin ja Peter Schmeichelin kanssa.
Meriitit

Saksan cup (2): 1977, 1978
Saksan mestaruus: 1978
Italian mestaruus: 1985
Tanskan vuoden pelaaja: 1984
EM-puolivälierät: 1984
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Preben Elkjær Larsen Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Morten Olsen | Tanskan vuoden paras pelaaja 1984 | Seuraaja: Michael Laudrup |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frank Petersen | Silkeborg IF:n päävalmentaja 1995–1996 | Seuraaja: Sepp Piontek |
Pekka-koira

Emil Cedercreutz, Pekka-koira, (1932)1934.
Pekka-koira (myös Vahti-Pekka) on Emil Cedercreutzin vuonna 1932 valmistunut ja silloisen Salus-sairaalan edessä vuonna 1934 paljastettu pronssiveistos. Suurikokoinen belgianpaimenkoira malinois on Helsingin Kaivopuistossa Kalliolinnantiellä.
Älyä, alttiutta ja kauneutta huokuvan veistoksen mallina oli taiteilijan oma Pekka-koira 1930-luvulla. Sairaalan henkilökunta kutsui veistosta Vahti-Pekaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen sotasokeita varten perustettu Opaskoirayhdistys lahjoitti ensimmäisen kouluttamansa opaskoiran, Turren, sodassa näkönsä menettäneelle veteraanille. Lahjoitus sai paljon julkisuutta ja monet luulivat Kaivopuiston Vahti-Pekan olleen Turre-koiran näköispatsas.
Veistoksen alkuperäinen kipsimalli (1932) on Harjavallassa Emil Cedercreutzin museossa. Vuonna 2018 veistoksen täysikokoinen pronssivalos pystytettiin myös Emil Cedercreutzin museon veistospuistoon.
Emil Cedercreutz tunnettiin eläinrakkaana ihmisenä ja eläinaiheisten teosten tekijänä. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita hevosaiheisia julkisia teoksia kuten Helsingin Varsapuistikon tammaa ja varsaa esittävä Äidinrakkaus. Cedercreutz oli myös ensimmäisiä suomalaisia niin sanottuja kuvanveiston impressionisteja, jotka toivat arkipäiväiset tilanteet suomalaiseen veistotaiteeseen.
Pyhän Vladimirin ritarikunta

Pyhä Vladimirin tähti ja risti olkanauhalla
Pyhän Vladimirin ritarikunta (ven. Орден Святого Владимира, Orden Svjatogo Vladimira) oli venäläinen keisarillinen ritarikunta, joka perustettiin keisarinna Katariina Suuren käskystä 3. lokakuuta 1782 apostolien vertaisena pidetyn ruhtinas Vladimir Suuren kunniaksi, joka oli 800 vuotta aikaisemmin kastanut Kiovan rusit. Venäjän keisarikunnan ritarikuntien keskenäisessä järjestyksessä Pyhän Vladimirin ritarikunta on 5. korkein.
Vuoteen 1900 asti nimitys ritarikuntaan oikeutti automaattisesti perinnölliseen aatelisarvoon, mutta keisarin määräyksestä tätä muutettiin siten, että vasta nousu 3. luokkaan oikeutti perinnölliseen aatelisarvoon ja 4. luokkaan kuuluminen henkilökohtaiseen aatelisarvoon.
Ritarikunta lakkautettiin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Romanovin suku on kuitenkin jatkanut kunnianosoituksen jakamista. Vuonna 1957 Venäjän ortodoksinen kirkko perusti oman samannimisen ritarikunnan, jota jaettiin tunnustuksena kirkon alaisuudessa toimiville munkeille ja nunnille.
Myöntämisperusteet ja tunnukset

Alkujaan ritarikunnalla palkittiin siviilejä, jotka olivat pelastaneet ihmishengen tai tehneet työtä nälänhädän helpottamiseksi. Krimin sodan aikana sillä palkittiin myös rintamalla ansioituneita sotilaita. Kaikki ritarikuntaan nimitettävät nimitettiin ensin alimpaan luokkaan ja uusi ritarikunnan sääntöjen mukainen ansio johti vastaisuudessa ylennykseen. Virkamiehet saattoivat saada nimityksen ritarikuntaan 35 vuoden uran jälkeen.
Ritarikunnassa on neljä luokkaa:
I luokka
II luokka
III luokka
IV luokka
Kaikki ristit olivat kultapohjaisia ja päällystetyt molemmilta puolilta punaisella emalilla. Aleksanteri II:n aikana valmistettiin jonkin aikaa myös mustalla emalilla varustettuja kunniamerkkejä, mutta ne ovat harvinaisempia. I ja II luokan rintatähdet olivat hopeaa, osin kullattuja, ja niissä oli keskusmedaljongin ympärillä teksti: ”Hyöty Kunnia ja Maine” sekä keskellä kirjaimet C.P.K.B. (Pyhä Apostolinvertainen Ruhtinas Vladimir).
Galleria

Kunniamerkin kanto-ohje vasemmalta oikealle: IV, III, II ja I luokan ristit.
Venäläinen postimerkki Pyhän Vladimirin tunnuksella 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Vladimirin ritarikunta Wikimedia Commonsissa
Paul Julius Möbius

Paul Julius Möbius.
Paul Julius Möbius (24. tammikuuta 1853 Leipzig – 8. tammikuuta 1907 Leipzig) oli saksalainen neurologi, jonka mukaan Möbiuksen oireyhtymä nimettiin. Hän syntyi ja työskenteli pääasiassa Leipzigissa. Hän opiskeli filosofiaa ja teologiaa ennen kuin siirtyi lääketieteeseen. Hän sai tohtorinarvot sekä filosofiasta että lääketieteestä.
Matemaatikko August Ferdinand Möbius oli Paul Julius Möbiuksen isoisä.
Aiheesta muualla

Whonamedit.com: Paul Julius Möbius (englanniksi)
Poloiset

Poloiset-sarja on suomalaisen independent-elokuvayhtiö Neitsytfilmin vuosina 1999-2008 tuottama, muutaman minuutin mittaisten lyhytelokuvien sarja, joka kertoo lyhyesti ja vähäeleisesti nykyajan hölmöläisiä muistuttavan joukkion kohtaloista.
Poloiset-elokuvien kollektiivisessa pääosassa on kalsariasuinen ja vaitelias miesryhmä, jolle tapahtuu milloin mitäkin kummallista. Poloiset saattavat päätyä pulkkamäkeen laskemaan päin puuta, viidakkoon sotimaan, ihmisten pihamaille puutarhatontuiksi tai vaikkapa kiukkuisten humanoidien tai ilkeiden pop-tähtien murjomiksi. Tuotantoyhtiön kotisivuilla Poloiset-elokuvia luonnehditaan ”säälimättömiksi analyyseiksi ihmisen metafyysisestä rimpuilusta alati muuttuvassa oudossa maailmassa”.
Poloiset-elokuville on ominaista intertekstuaalisten viittausten viljeleminen enemmän ja vähemmän tunnettuihin elokuviin, kirjallisuuteen, musiikkiin sekä muuhun populaarikulttuuriin. Poloiset -lyhytelokuvat on käsikirjoittanut ja ohjannut Sami Hantula, joka on toiminut mm. tv-satiiri Itse valtiaiden käsikirjoittajana vuosina 2002-2005.
Poloiset-sarjan lyhytelokuvista episodi Poloiset ja paranormaali on palkittu erikoispalkinnolla Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla 2001, Canal+ -palkinnolla Brestin kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla Ranskassa 2001 sekä parhaan kansainvälisen lyhytelokuvan palkinnolla Rooman Arcipelagon elokuvajuhlilla Italiassa 2002. Poloiset-sarja kokonaisuutena on puolestaan saanut kunniamaininnan mm. Stuttgartin elokuvajuhlilla Saksassa vuonna 2003. Suomalaisista tv-kanavista Subtv on esittänyt Poloiset-lyhytelokuvia ohjelmistossaan vuosina 2002-2003.
Poloiset ovat seikkailleet oman lyhytelokuvasarjansa lisäksi myös samojen tekijöiden itsenäisissä lyhytelokuvissa Marietta, Valoisa päivä, Sähköinen ääni sekä Elektromagneettinen lyhytelokuva, joista ensinmainitussa kertojana toimii Elina Salo.
Poloiset-sarjan lyhytelokuvat

Joulu-Poloiset (The Poor Ones' Christmas, 1999)
Poloiset ja paranormaali (The Poor Ones and the Paranormal Phenomena, 2000)
Poloiset pulkkamäessä (The Poor Ones Go Down Hill, 2000)
Poloiset ja pop-tähti (The Poor Ones and the Pop Star, 2000)
Poloiset ja potretti (The Poor Ones on the Abbey Road, 2000)
Poloiset ja pimeyden sydän (The Poor Ones in the Heart of Darkness, 2000)
Poloiset ja pieni askel (The Poor Ones Take One Small Step, 2001)
Poloiset ja pankkiryöstö (2005)
Poloiset ja pankiton ryöstö (2005)
Poloiset ja barbara (2005)
Poloiset paratiisissa (2005)
Poloiset ja pommi (2005)
Poloiset ja meno-paluu (2005)
Poloiset ja psykologi (2005)
Poloiset ja posetiivi (2007)
Poloiset pahasti myöhässä (2007)
Poloiset-sarjan lyhytelokuvat > Poloiset mukana myös lyhytelokuvissa

Marietta (Marietta - The Northern Odyssey, 2000)
Valoisa päivä (2002)
Elektromagneettinen lyhytelokuva (Electromagnetic Short Film) (2006)
Sähköinen ääni (2006)
Uuden aallon vauhdikas hauskis (2009)
Aiheesta muualla

Tuotantoyhtiö Neitsytfilmin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Poloiset IMDb:ssa
Paulina Maciuszek

Paulina Maciuszek (s. 2. syyskuuta 1985) on puolalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Maciuszek kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Bormiossa maaliskuussa 2008 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 62:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2010 La Clusaz'n 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa, jossa hän sijoittui 21:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa sijalle 19 Szklarska Poręban 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa tammikuussa 2014.
Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Maciuszek sijoittui Puolan viestijoukkueen mukana kuudenneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli Puolan viestijoukkueen mukana kahdeksas. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli Puolan viestijoukkueen mukana yhdeksäs sekä sijoittui 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 28:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Maciuszek sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 28:nneksi.
Maciuszek lopetti uransa maastohiihtäjänä joulukuussa 2014.
Paulina Gerzon

| Paulina Gerzon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. tammikuuta 1995 (ikä 29) New York, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Sopranos
Aiheesta muualla
IMDb 
Paulina Gerzon (s. 27. tammikuuta 1995 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa 5-vuotiaana.
Gerzon esitti Francesca Spataforea televisiosarjassa Sopranos vuosina 2006–2007. Hän näytteli sitä ennen vuosina 2001–2005 sarjassa All My Children ja 2003–2007 sarjassa Kova laki: Erikoisyksikkö Katie Nicholsonin roolissa. Hän on esiintynyt myös sarjoissa Kova laki, Sinkkuelämää, Asema 62 ja Synnytystuskia sekä joissakin elokuvissa.
Peregrin de la Fuente Néstar

Peregrin de la Fuente Néstar (30. huhtikuuta 1899 – 14. toukokuuta 1966) oli espanjalaissyntyinen, Filippiineillä toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin dominikaanien papiksi 10. kesäkuuta 1924 ja nimitettiin Batanes and the Babuyan Islandsin prelaatiksi sekä Mylasan titulaaripiispaksi 2. heinäkuuta 1951. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. syyskuuta Egidio Vagnozzi, jota avustivat Alejandro Olalia ja Rufino Jiao Santos.
De la Fuente Néstar osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 67-vuotiaana virassa.
Pasi Tuominen

| Pasi Tuominen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. toukokuuta 1974 (ikä 50) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Patu
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2011
Seurat:  Ässät (SM-liiga),   Tappara (SM-liiga),   SaiPa (SM-liiga),   Jokerit (SM-liiga),   Modo (Elitserien),   Fribourg-Gottéron (NLA),   HPK (SM-liiga),   Blues (SM-liiga),   EHC Basel (NLB),   EfB Ishockey (AL-Bank Ligaen),   HC Satakunta (Suomi-sarja)
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.SM-liiga  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.SM-liiga  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.SM-liiga  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ässät 1995 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Jokerit 2002 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Blues 2008 | jääkiekko |  |
Pasi Tuominen (s. 3. toukokuuta 1974 Pori) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Tuominen on hyökkääjä, joka pystyy pelaamaan niin laidassa kuin keskelläkin. Hän on pelannut uransa aikana SM-liigaa Ässissä, Tapparassa, SaiPassa, Jokereissa, HPK:ssa ja Bluesissa. Ulkomailta Tuomisella on kokemusta Sveitsin National League A:sta ja Ruotsin Elitserienistä.