stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lohiahven
Koko ja ulkonäkö

Lohiahven voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi, ja tavanomainen pituus on noin 9 cm. Lajin ruumis on pitkänomainen, litteähkö ja suuripäinen. Kalalla on rasvaevä, pitkät rintaevät ja pyrstöevä on haarautunut. Lohiahven on väriltään kellanruskea tai harmaa ja selässä on riveittäin tummia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat

Lohiahvenen levinneisyysalue ulottuu Alaskasta Länsi-Virginiaan. Se elää lähellä hiekka-, sora- tai mutapohjaa erityisesti järvissä, mutta myös joissa ja puroissa. Päivisin laji elää syvissä vesissä ja nousee öisin matalampiin vesiin. Lohiahvenen ravintoa ovat selkärangattomat eläimet ja pienet kalat. Kalan lisääntymisaika on toukokuusta elokuulle.
Alan Moore

Alan Moore
Alan Moore (s. 18. marraskuuta 1953 Northampton, Englanti) on brittiläinen sarjakuvakäsikirjoittaja, jonka tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat Vartijat, V niin kuin verikosto, Helvetistä ja Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga. Hän on myös kirjoittanut monien tunnettujen sarjakuvahahmojen seikkailuja, kuten Teräsmiehen ja Rämeen olennon, ja keksi Hellblazer-sarjakuvan päähenkilön, John Constantinen. Moore on monissa sarjakuvaharrastajien äänestyksissä nostettu parhaaksi elossa olevaksi sarjakuvakäsikirjoittajaksi.
Mooren ura

Moore oli ensimmäisiä, jotka toivat valtavirran sarjakuvaan kaunokirjallista ja kypsää sisältöä. Hänen varhaisia sarjakuvatöitään ovat Marvel-yhtiön hahmoon perustuva Kapteeni Britannia, ja Miracleman (Nykyään nimellä Marvelman). Molemmissa tapauksissa Moore uudisti rankasti vanhoja ja unohdettuja supersankareita menestyksekkäästi.
Len Wein palkkasi Mooren kirjoittamaan 1980-luvun alussa Rämeen olento -sarjakuvaa luettuaan tämän töitä britannialaisista lehdistä. Ennen tätä Moore oli jo lähettänyt muutamia ehdotuksia kustantamolle ja yrittänyt päästä tekemään sarjakuvia DC:lle. Rämeen olennosta tuli hänen läpimurtonsa, jonka jälkeen hän jatkoi kirjoittamalla DC:lle useita yksittäisiä muiden supersankarien seikkailuja, kuten Teräsmies -tarinat Miehelle, jolla on kaikkea ja Mitä tapahtui huomispäivän miehelle, joista jälkimmäinen oli tarkoitettu viimeiseksi Teräsmies-tarinaksi ennen sarjan uudelleenaloittamista.
Vartijat-sarjakuvaromaanissa Moore alun perin suunnitteli käyttävänsä Charlton-yhtiön sarjakuvahahmoja, joiden oikeudet DC Comics oli ostanut. Hän ei kuitenkaan saanut lupaa vaan joutui keksimään omat hahmonsa vanhojen pohjalle. Vartijoista tuli suurmenestys, jonka jälkeen hän käsikirjoitti DC:lle vielä yksittäisen Batman-tarinan Batman: Tappava pila, ennen kuin päätti jättää DC Comicsin ja lopetti kokonaan työskentelyn suurille kustantamoille.
Mooren maailmankuva

Moore on kasvissyöjä ja poliittiselta suuntaukseltaan anarkisti.
Elokuvasovitukset

Monista Mooren teoksista on myös tehty elokuvaversiot, mutta hän on yleensä vetänyt nimensä pois niistä ja kieltäytynyt ottamasta vastaan rahaa tulevistakin elokuvaversioista.
Suomennettu tuotanto

Kapteeni Britannia.  ((Captain Britain, 1982–1984.) Kuvitus: Alan Davis)  Egmont, 2009.  ISBN 978-952-233-067-3
V niin kuin verikosto.  ((V for Vendetta, 1982–1985.) Kuvitus: David Lloyd)  Egmont, 2005.  ISBN 952-469-362-3
Rämeen olento.  ((Saga of the Swamp Thing, 1983–1984.) Kuvitus: Stephen Bissette, John Totleben, Dan Day, Rick Veitch)  Egmont, 2010.  ISBN 978-952-233-306-3
Rämeen olento: Toinen kirja.  ((Saga of the Swamp Thing: Book Two, tarinat 1982–1986.) Tarina: Alan Moore, Len Wein. Kuvitus: Stephen Bissette, John Totleben ym)  Egmont, 2010.  ISBN 978-952-233-288-2
Rämeen olento: Kolmas kirja
Halo Jones 1.  ((The Ballad of Halo Jones 2 Book 1, 1984.) Kuvitus: Ian Gibson)  Jalava, 1991.  ISBN 951-8954-80-1
Halo Jones 2.  (The Ballad of Halo Jones 2, 1985)  Jalava, 1993.  ISBN 951-887-003-9
Halo Jones 3.  (The Ballad of Halo Jones 2 3, 1986)  Jalava, 1993.  ISBN 951-887-020-9
Batman: Tappava pila.  ((Batman: The Killing Joke, 1988.) Kuvitus: Brian Bolland)  Semic, 1989.  (uudelleenjulkaisu kokoelmassa DC-sankarit)
DC-sankarit.  (DC Universe: The Stories of Alan Moore, 2006, tarinat 1985–1988)  Egmont, 2007.  ISBN 978-952-469-671-5
Vartijat.  ((Watchmen, 1986–87.) Kuvitus: Dave Gibbons)  Egmont, 2006.  ISBN 952-469-573-1
Hiljainen kuolema.  ((A Small Killing, 1991.) Kuvittanut Oscar Zarate)  Like, 1992.  ISBN 951-578-101-9
Helvetistä. Osa 1.  ((From hell, 1991–1996.) Kuvittanut Eddie Campbell)  Like, 1994.  ISBN 951-578-182-5
Helvetistä. Osa 2.  Like, 1994.  ISBN 951-578-211-2
Helvetistä. Osa 3.  Like, 1995.  ISBN 951-578-259-7
Helvetistä. Osa 4.  Like, 1997.  ISBN 951-578-464-6
Helvetistä. Osa 5.  Like, 1997.  ISBN 951-578-487-5
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga.  ((The League of Extraordinary Gentlemen, 1999–2000.) Kuvittanut Kevin O’Neill)  Egmont, 2003.  ISBN 952-469-091-8
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga 2.  (The League of Extraordinary Gentlemen vol. 2, 2002–2003)  Egmont, 2004.  ISBN 952-469-192-2
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga 3, 1910.  (The League of Extraordinary Gentlemen, vol 3. Part 1, 2009)  Egmont, 2010.  ISBN 978-952-233-127-4
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga 3, 1969
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga 3, 2009
Nemo: Jääsydän
Ihmeellinen Miracleman.  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1465-7
Valikoituja suomentamattomia teoksia

Promethea
Tom Strong. Kertoo tiedesankarista, joka seikkailee Millennium Cityssä ja rinnakkaisissa ulottuvuuksissa. Vastassaan hänellä on usein tiederoistoja.
Tom Strong's Terrific Tales
Terra Obscura. Kertoo tapahtumista Tom Strongin löytämässä maapallon rinnakkaismaailmassa ja sen omien tiedesankareiden seikkailuista.
Top 10. Kertoo poliisipiirin toiminnasta tiedesankareiden ja tiederoistojen täyttämässä Neopoliksessa vähän Hill Street Bluesin tyyliin.
Top 10: The Forty-Niners. Top 10 -sarjan esiosa, joka kertoo Neopoliksen poliisivoimista kaupungin perustamisvuonna 1949.
Smax. Top 10:n hahmot Toybox ja Smax seikkailevat jälkimmäisen fantasiasävytteisessä kotiulottuvuudessa.
Tomorrow Stories
Lost Girls
Neonomicon
Voice of the Fire
Nemo: The Roses of Berlin
The League of Extraordinary Gentlemen: Black Dossier
Aiheesta muualla

Alan Moore Fansite
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 2  3  4  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Loistokerttuli

| Loistokerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Loistokerttulit Setophaga
Laji::  ruticilla
Kaksiosainen nimi
 Setophaga ruticilla  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Loistokerttuli Wikispeciesissä   Loistokerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Loistokerttuli (Setophaga ruticilla) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Loistokerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija, jota tavataan lähinnä lokakuussa.
Londonin voima

Londonin voimat eli dispersiovoimat tarkoittavat molekyylien välillä olevia heikkoja vuorovaikutuksia. Londonin voimat ovat yksi Van der Waalsin voimista. Vuorovaikutukset aiheutuvat muutoin poolittomien molekyylien hetkellisistä elektronitiehyksien vaihteluista. Londonin voimia kuvaamaan on kehitetty kvanttimekaaninen malli.
Little Richard

| Little Richard |
| --- | --- |
 Little Richard vuonna 2007
Henkilötiedot
Koko nimi:  Richard Wayne Penniman
Syntynyt: 5. joulukuuta 1932 Macon, Georgia, Yhdysvallat
Kuollut: 9. toukokuuta 2020 (87 vuotta) Nashville, Tennessee
Muusikko
Taiteilijanimi:  Little Richard 
Aktiivisena:  1951–2020
Tyylilajit:  rock & roll, rhythm and blues, soul, gospel
Soittimet:  piano, koskettimet
Levy-yhtiöt:  RCA Victor, Peacock, Specialty, Gone, Atlantic, Bell, Brunswick, Coral, Critique, Elektra, End, Guest Star, Kent, Lost-Nite, Mainstream, Manticore, MCA, Mercury, Modern, Okeh, Reprise, Vee Jay, Warner Bros., WTG
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Little Richard (oikealta nimeltään Richard Wayne Penniman, 5. joulukuuta 1932 Macon, Georgia, Yhdysvallat – 9. toukokuuta 2020 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen rock and roll -laulaja, lauluntekijä ja pianisti. Hän oli yksi rock and rollin varhaisia pioneereja ja musiikkityylin kulta-ajan suurimpia hahmoja 1950-luvulla. Häntä on kutsuttu ”rock and rollin arkkitehdiksi”, ja monet merkittävät artistit ovat nimenneet hänet esikuvakseen ja innoittajakseen. Hänet tunnetaan energisestä laulu- ja pianonsoittotyylistään, riehakkaista lavaesiintymisistään ja koreista esiintymisasuistaan.
Little Richard levytti läpimurtohittinsä ”Tutti Frutti” vuonna 1955. Hänen muita 1950-luvun hittejään olivat esimerkiksi ”Long Tall Sally”, ”Lucille” ja ”Jenny, Jenny”. Vuonna 1957 Little Richard koki uskonnollisen herätyksen, minkä seurauksena hän lopetti syntisenä pitämänsä rock and rollin esittämisen viideksi vuodeksi. Hänen onnistui nousta uudelleen suosioon 1960-luvun lopulla, kunnes palasi saarnaajaksi taas muutaman vuoden ajaksi 1970-luvun lopulla. Hän esiintyi 2010-luvulle asti.
Varhainen elämä

Richard Wayne Penniman syntyi Maconissa Georgiassa 5. joulukuuta 1932. Hänestä piti tulla etunimeltään Ricardo, mutta virkailija kirjoitti syntymätodistukseen nimen Richard, joka pojan nimeksi jäikin. Richardin isä Charlie ”Bud” Penniman oli muurari, joka omisti pienen kahvilabaarin ja myi laittomasti kotoaan pontikkaa. Richardin äiti Leva Mae oli mennyt naimisiin jo 14-vuotiaana ja sai Richardin 19-vuotiaana, 12-lapsisen sisaruskatraan kolmantena.
Maconin musta kaupunginosa oli hyvin yhteisöllinen, mutta rotuerottelun vuoksi köyhä ja alempiarvoinen alue. Pennimanit asuivat alueen reunamilla, ja valkoisia lapsia kävi joskus heidän pihallaan leikkimässä Pennimanin lasten kanssa.
Richard oli syntynyt toinen jalka lyhyempänä, minkä takia hän käveli erikoisesti ja joutui pilkan kohteeksi. Richard oli lapsena sisaruksista kurittomin, omien sanojensa mukaan ”järjetön”, ja isä antoi hänelle alituisesti piiskaa. Kurittamalla isä purki myös pettymystään Richardiin, jonka kävelytavasta ja seuralaisista hän ei pitänyt.
Richardin perhe ja koko yhteisö olivat hyvin musikaalisia, ja kovaääninen Richard lauloi gospelia kotonaan ja kirkkolauluryhmänsä kanssa kirkossa ja kodeissa. Hänen perheellään oli lauluyhtye The Penniman Singers. Richard kiersi naapurustoaan kymmenvuotiaana myös kansanparantajana, joka paransi sairaita koskettamalla heitä ja laulamalla heille gospelia. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli teatterin juomamyyjänä. Sitä tehdessään hän tutustui teatterissa esiintyneisiin kierteleviin laulajiin, jotka pyysivät joskus häntä esiintymään kanssaan lavalla. Richard opetteli lukiossa soittamaan saksofonia ja pääsi pian koulun orkesteriin.
Richard leikki mieluummin tyttöjen kuin poikien kanssa ja sanoo halunneensakin olla enemmän tyttö kuin poika. Hänen ensimmäinen ihastuksensa oli poika, mutta hänellä oli suhteita myös vanhempiin naisiin. Richardin naismainen käytös johti kiusaamiseen.
Ura > Uran alku

Richard Penniman lähti kotoa teini-ikäisenä ja liittyi ”Tohtori Hudsonin kiertelevään käärmeöljyrevyyseen”, sitten Georgiaa ja Floridaa kiertelevään B. Brownin orkesteriin ja myöhemmin Sugarfoot Sam from Alabam -yhtyeeseen laulusolistiksi. Pennimanin maine kasvoi, ja hän pääsi esiintymään Atlantan tunnettuihin klubeihin, kuten Bailey’s 81 -teatteriin. Hänen esiintymistyyliinsä kuuluivat jo tuolloin raivoisa karjunta, meikkaus ja räikeät esiintymisasut, joista hänet myöhemminkin tunnettiin.
Lokakuussa 1951 Penniman pääsi ensimmäisen kerran levyttämään. Hänen levytystään ”Every Hour” alettiin parin viikon kuluttua soittaa radiossa, ja Pennimanin leppynyt isä pyöritti levyä ylpeänä oman baarinsa jukeboxissa omilla kolikoillaankin. Orastavan menestyksensä myötä Penniman sai entistä parempia työtarjouksia ja opetteli myös soittamaan pianoa. Pennimanin isä kuoli ampumavälikohtauksessa 1952, ja 19-vuotiaasta Richardista tuli perheen pääasiallinen elättäjä.
Penniman perusti gospel-tyylisen yhtyeen The Tempo Toppersin, jonka mukana hän lähti esiintymään New Orleansiin ja muualle Etelään. Tuona aikana hän omaksui edestä korkean kampauksensa ja sai paitsi lahjojensa, myös ulkonäkönsä ja tapojensa ansiosta lempinimen ”Bluesin kuningas ja kuningatar”. Vuonna 1953 The Tempo Toppers levytti Peacock-levy-yhtiölle, mutta albumit eivät myyneet erityisen hyvin. Penniman jätti The Tempo Toppersin ja perusti rhythm and bluesia soittavan The Upsetters -yhtyeen. Sen kanssa hän alkoi kierrellä ahkerasti hyviä palkkoita vastaan, sillä hän oli jo hyvin suosittu Etelävaltioissa. Kiertue-elämään hänet pakotti sekin, että hän ei enää saanut palata Maconiin jouduttuaan siellä putkaan epäsiveellisestä käyttäytymisestä.
Ura > Suosion aika 1955–1957

Penniman pääsi levyttämään Specialty-yhtiölle New Orleansissa 1955 ja sai managerikseen Robert ”Bumps” Blackwellin. Ensimmäiset levytykset Penniman ja hänen taustamuusikkonsa tekivät kaksiraitanauhurille pienessä huoneessa niin että Penniman säesti itseään pianolla ja rummut olivat huoneen ulkopuolella. Kaksipäiväisten sessioiden huippukohta oli Pennimanin viimeiseksi levyttämä keikkarallinsa ”Tutti Frutti”. Sen roisit sanat korvattiin levytystä varten siistimmillä, jotka kirjoitti teini-ikäinen Dorothy LaBostrie.
”Tutti Frutti” nousi r&b-listoille, mutta valkoisten artistien, kuten Pat Boonen ja Elvis Presleyn, laimeammat versiot kappaleesta myivät sitäkin paremmin, sillä valkoiset radioasemat suosivat niitä Pennimanin alkuperäisen version sijaan. ”Tutti Fruttia” seurasi nopeasti sarja muita rock’n’roll-klassikoiksi muodostuneita singlejä, kuten ”Long Tall Sally”/”Slippin’ and Slidin’” ja ”Rip It Up”/”Ready Teddy”; niistäkin valkoiset artistit tekivät nopeasti omat versionsa.
Penniman oli saanut monen muun tuon ajan mustan artistin tavoin hyvin huonon sopimuksen Specialtyltä, mikä jäi vaivaamaan häntä vuosikymmeniksi: ”Jos halusi levyttää, oli allekirjoitettava sopimus heidän sanelemillaan ehdoilla tai muuten mitään levyä ei tehty. Minä sain puoli senttiä jokaiselta myydyltä levyltä”, Penniman kertoi elämäkerrassaan. Hän kuitenkin vaurastui ahkeran keikkailun ansiosta ja osti äidilleen ja muulle perheelleen ylellisen talon Hollywoodista nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari Joe Louisin naapurista.
Penniman kertoo hullun imagonsa olleen osittain käytännön sanelema:
»Olimme murtautumassa rotujen välisen muurin läpi. Valkoisten nuorten oli piilotettava kaikki levyni, koska he eivät uskaltaneet paljastaa vanhemmilleen, että heillä [oli] sellaista tavaraa. Päätimme että minun imagoni oli oltava hullu ja niin omalaatuinen, että aikuiset pitäisivät minua harmittomana tapauksena. Saatoin ilmestyä keikalle pukeutuneena Englannin kuningattareksi ja toiselle paavin varusteissa."» 
(Little Richard, 1984)
Little Richardin konsertit olivatkin ennennäkemättömän riehakkaita ja seksuaalisesti latautuneita. Lähinnä valkoisista koostunut yleisö kirkui ja tytöt heittelivät alushousujaan lavalle, millaista ei ollut ennen koettu. Konserttien jälkeen yhtye järjesti usein hotellillaan seksiorgioita, joihin Penniman itse osallistui usein mielellään myös katselijana. Näihin aikoihin hän tapasi myös nuoren Lee Angelin, josta tuli hänen tyttöystävänsä.
Penniman vaati ja sai The Upsettersit taustabändikseen seuraaviin levytyksiin. Hän esiintyi rock-elokuvissa Minkäpä tyttö sille voi (The Girl Can’t Help It) ja Uusi rock’n’roll (Don’t Knock the Rock) ja levytti New Orleansissa uusia hittejä, kuten kappaleet ”Good Golly, Miss Molly”, ”Lucille”, ”She’s Got It” ja ”Jenny, Jenny”.
Ura > Raamattukoulu 1957–1962

Ollessaan suosionsa huipulla Penniman koki vuonna 1957 uskonnollisen herätyksen. Hän koki jotkin Australian-kiertueen tapahtumat, kuten Sputnik 1:n ylilennon, Jumalan merkeiksi, keskeytti kiertueensa äkillisesti ja palasi Yhdysvaltoihin. Hän yritti purkaa sopimuksensa Specialtyn kanssa ja aloitti pappisopinnot. Penniman kertoi yhdeksi vetäytymisensä syyksi kelvottoman levytyssopimuksensa, mutta hän oli aina ollut myös hengellinen. Hän sanoi: ”Halusin työskennellä Jehovan hyväksi ja löytää mielenrauhan. Olin aina halunnut olla saarnaaja ja omistaa elämäni Jumalalle.” Hän piti vielä jäähyväiskonsertin ystävänsä Alan Freedin vuoksi ja jätti konserttilavat sen jälkeen.
Penniman ryhtyi kiertämään maata saarnaajana kollegansa Joe Lutcherin kanssa, ja he kävivät useasti etenkin slummialueilla. Penniman opiskeli Alabaman Huntsvillessa seitsemännen päivän adventistien Oakwood Collegessa, jossa hän aiheutti kuitenkin toistuvasti paheksuntaa myöhästelyillään ja poissaoloillaan. Penniman ei itsekään nauttinut koulunkäynnistä, kuten ei nuorenakaan. Hän tapasi vuonna 1957 lukiosta juuri valmistuneen Ernestine Campbeliin ja meni kirkon painostuksesta tämän kanssa naimisiin 1959.
Vuonna 1960 Penniman palasi musiikkialalle levyttämällä gospel-musiikkia. Levyn jälkeen hän lähti kiertueelle yhdessä Mahalia Jacksonin kanssa. Pennimanin paluu entiseen elämäntyyliinsä ja hänen homoseksuaaliset taipumuksensa aiheuttivat hänen ja Ernestinen avioeron vuonna 1961.
Ura > Takaisin kristityksi 1977–1984

Veljensä Tonyn kuoleman jälkeen 1977 Penniman päätti palata jälleen kristittyyn elämään. Hän lähti entiseen tapaan saarnakiertueille ja levytti gospelia. Elämäkerrassaan, joka ilmestyi 1984, Penniman kertoi, ettei enää halunnut palata rock’n’rollin pariin.
Ura > Paluu maalliselle uralle 1984 jälkeen ja kuolema

Vuosi 1984 oli Pennimanille masentavaa aikaa, sillä hänen äitinsä kuoli eikä hänen suorapuhuiset saarnansa olleet suosittuja. Elämäkerran ilmestyminen nosti hänet kuitenkin takaisin julkisuuden valokeilaan. Hän alkoi esiintyä talkshow’issa, ja hänestä tehtiin televisiodokumentteja. Hän näytteli Miami Vicessä ja elokuvassa Beverly Hillsin pummi (1986). Hän äänitti uskonnollissävyisen rock’n’roll-albumin Englannissa ja julkaisi hyvin myyneen singlen "Great Gosh A'Mighty" (1986).
Penniman alkoi vuonna 1989 jälleen esittää myös vanhoja rock’n’roll-klassikkojaan ja ryhtyi kiertämään maailman konserttilavoja. Vuonna 1990 hän sai tähden Walk of Famelle, minkä jälkeen hän sai useita muitakin merkittäviä kunnianosoituksia.
Penniman joutui vuonna 2009 lonkkaleikkaukseen, minkä jäljiltä hänen liikkumisensa vaikeutui. Hän jatkoi esiintymistä 2010-luvulle asti.
Penniman asui elämänsä viimeisinä vuosina Nashvillessä. Hän kuoli 9. toukokuuta 2020. Hänen poikansa mukaan kuolinsyy oli syöpä.
Yksityiselämä

Penniman oli naimisissa vuosina 1959–1961 mutta pysyi avioeron jälkeen naimattomana. Hänellä ei ollut omia lapsia mutta yksi adoptoitu poika, Danny Jones.
Puuduttava kiertue-elämä ajoi 1970-luvulla siihen asti melko raittiin Pennimanin käyttämään runsaasti alkoholia ja kovia huumeita. Hän onnistui jättämään päihteet vuonna 1977.
Penniman saarnasi 1980-luvulla parantuneensa homoseksuaalisuudestaan, jonka hän silloin vielä tuomitsi, mutta myönsi vuonna 1994 olevansa edelleen ja olleensa aina homo. Pennimanin seksuaaliset mieltymykset, joita hän joskus toteutti julkisilla paikoilla ja väärien ihmisten kanssa, aiheuttivat hänelle vaikeuksia niin koulukavereiden, poliisin kuin kirkkoneuvostonkin kanssa.
Merkitys

Little Richardia on kutsuttu muun muassa rock'n'rollin arkkitehdiksi. Lukemattomat tunnetut artistit ovat tunnustaneet Little Richardin esikuvakseen ja innoittajakseen. Elton John on sanonut ryhtyneensä pianistiksi nähtyään Little Richardin esiintyvän Englannissa, ja David Bowie on kertonut ryhtyneensä musiikkiuralle Little Richardin vuoksi. Vuonna 2004 Rolling Stone -lehti nimesi Little Richardin kaikkien aikojen kahdeksanneksi suurimmaksi artistiksi.
Merkitys > Little Richardista sanottua

Chuck Berry: "Little Richard on suuri alkuunpanija."
Smokey Robinson: "Rock'n'roll alkaa Little Richardista."
Elvis Presley (1968): "Musiikkisi on ollut innoittajani – sinä olet suurin."
James Brown: "Little Richard on esikuvani."
Elton John: "Little Richardin levyt olivat parhaita rock'n'roll-levytyksiä."
Jimi Hendrix (1966): "Haluan tehdä kitarallani sen, mitä Little Richard tekee äänellään."
Buddy Holly (1958): "Little Richard on rock'n'rollin villein esiintyjä, eikä hänen lava-aktiaan ole mahdollista panna paremmaksi."
Remu Aaltonen (1984): "Jos Little Richard ois ollu blondi, Elvistä ei ois ollu olemassakaan."
Diskografia > LP-levyt

Here's Little Richard, 1957
Little Richard, 1958
Little Richard, 1958, Buck Ramin kanssa
The Fabulous Little Richard, 1958
Pray Along With Little Richard Vol 1 / I'll Never Walk Alone, 1960
Pray Along With Little Richard Vol 2 1960
The King Of The Gospel Singers: Little Richard, 1961
Sings Gospel, 1963
Little Richard Sings, 1964
The Most Dynamic Entertainer Of The Generation : His Greatest Hits, 1965
Little Richard Is Back, 1964
Little Richard Sings His Greatest Hits - Recorded Live, 1966
The Wild & Frantic Little Richard, 1966
Little Richard's Greatest Hits Recorded Live, 1967
The Explosive Little Richard, 1967
The Rill Thing, 1970
King Of Rock And Roll, 1971
Mr. Big, 1971
Well Alright!, 1971
Friends - From The Beginning, 1972, Jimi Hendrixin kanssa
The Second Coming, 1972
Talking 'Bout Soul, 1973
Right Now!, 1973
Slippin' & Slidin', 1974
K-tel Presents Little Richard Live! 20 Super Hits, 1976
I Know The Lord, 1979
The Best Of , 1980
God's Beautiful City, 1982
Lifetime Friend, 1986
"Ooh, Ma Soul!", 1986
The Duo - Live Au New Morning, 1993, Moustiquen kanssa
The Musketeers Of Rock & Roll, 1998, Chuck Berryn ja Jerry Lee Lewisin kanssa
Get Down With It: The OKeh Sessions, 2004
Get Rich Quick - The Birth Of A Legend 1954/57, 2013
Little Richard Suomessa

Little Richard esiintyi Suomessa Pori Jazzissa 21. heinäkuuta 1996, sekä 24. heinäkuuta 1997 Helsingin Hartwall  Areenalla yhdessä Chuck Berryn ja Jerry Lee Lewisin kanssa yhteiskiertueella The Greatest Rock And Roll Show On Earth.
Suomalaisista artisteista Little Richardin kappaleita ovat levyttäneet esimerkiksi Jussi & The Boys, Remu Aaltonen, Kirka ja Johnny Liebkind.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antti Lähde, Rockin saarnamies paholaisen ja jumalan välissä – Little Richard pystyi vapauttamaan kenet tahansa paitsi itsensä yle.fi 27.6.2024 (liittyy Yle Areenasa kuukauden ajan nähtävään dokumenttiin)
Lisa Cortés: Little Richard: I Am Everything (USA, 2023). Dokumenttielokuva, 1 h 41 min.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Little Richardin "Good Golly, Miss Molly" -single, joka julkaistiin vuonna 1958.
Richard Penniman vuoden 1988 Oscar-gaalassa.