stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ontario Highway 401

Highway 401 (Tunnetaan myös nimellä Macdonald–Cartier Freeway) on eteläisessä Ontariossa, Kanadassa sijaitseva valtatie. Tie saa alkunsa Windsorin kaupungista, lähellä Yhdysvaltain rajaa ja johtaa eteläisessä Ontariossa sijaitsevan Suur-Toronton talousalueen kautta Québecin provinssin rajalle, josta se jatkuu Autoroute 20 -tienä Montréaliin. Tie on myös Québecin–Windsorin käytävän tärkein liikennereitti.
Suurelta osin tie on 6–14-kaistainen, ja leveimmillään tiellä on kaikkiaan 18 kaistaa. Tietä käyttää päivittäin keskimäärin 425 000 ja joinain päivinä jopa yli puoli miljoonaa ajoneuvoa. Se onkin Pohjois-Amerikan vilkkaimmin liikennöity tie ja yksi vilkkaimmista maailmassa. Yhdysvalloissa liikenne jakaantuu yleensä useille erillisille valtateille, mutta Ontarion alueella suurin osa on keskittynyt 401-tielle. Tien varrella sijaitsee noin 39 prosenttia Kanadan väestöstä ja 37 prosenttia teollisuusyrityksistä. Tien kautta kulkee noin 60 prosenttia kaikesta liikenteestä Yhdysvaltoihin ja noin 900 miljoonan Kanadan dollarin arvosta rahtia. Kaikkiaan tietä pitkin kuljetetaan 1,2 biljoonaan dollarin arvosta vientituotteita kansainvälisille markkinoille. Erityisesti autoteollisuudessa käytetty Just-In-Time-varastonhallintajärjestelmä on lisännyt Michiganin ja Ontarion välistä liikennettä runsaasti.
Reitti

401 saa alkunsa Highway 3 tieltä Windsorin lähellä, noin 10 kilometriä Yhdysvaltain rajalta. Windsorista pohjoiseen tie on kuusikaistaista (3+3) keskikaidetietä. Tilburyn jälkeen tien keskikaide päättyy, ja se kapenee nelikaistaiseksi (2+2). Tillburyn ja Londonin välinen osuus on erittäin tasaista ja viivasuoran tien johdosta monet autoilijat kärsivät väsymyksestä. Tiellä sattuukin useita onnettomuuksia vuosittain, ja osuus tunnetaan yleisesti nimellä Carnage Alley (suom. Verilöylykuja).
Tien lähestyessä Londonia se kohtaa Highway 402 -tien ja levenee jälleen kuusikaistaiseksi. Woodstockin lähettyvillä Highway 403 tie risteää itään. Woodstockin ja Kitchenerin lähellä risteävän Highway 8 -tien välinen osuus on osittain nelikaistainen, mutta suunnitelmissa on leventää nämä osuudet kuusikaistaisiksi.päivitettävä Kitcheneristä Miltoniin tien linjaus on rakennettu suoraan lukuisten kallioleikkausten läpi mahdollisimman suoraksi, ja Miltonin itäpuolella tie kulkee Unescon Man and the Biosphere -suojeluohjelmaan kuuluvan biosfäärialue Niagaran harjanteen yli.
Tie kohtaa jälleen Highway 403- ja Highway 410 -tiet pari kolme kilometriä ennen tien pohjoispuolella sijaitsevaa Toronton kansainvälistä lentoasemaa. Samalla tie levenee kaksitoistakaistaiseksi (3+3+3+3). Enimmillään tiessä on kahdeksantoista kaistaa (4+5+5+4) ja lisäksi se jakaantuu erillisiin pika- ja paikalliskäytäviin. Tien malli haettiin Chicagossa sijaitsevasta Dan Ryan Expresswaystä. Tie on jaettu neljään erilliseen osaan. Sen keskellä sijaitsevat keskikaiteella erotetut pikakaistat, joita on kolmesta viiteen molempiin suuntiin, ja niiden ulkoreunoilla jälleen keskikaiteella erotetut paikallis- tai kokoojakaistat. Paikalliskaistoilta on yhteys jokaiselle liittymälle. Pikakaistoilta on yhteys paikalliskaistoille ainoastaan harvakseltaan liikennevirran häiriöiden minimoimiseksi.[lähde? ]
Lentoaseman jälkeen tie muuttuu jälleen normaaliksi kaksitoistakaistaiseksi moottoritieksi, kun se kohtaa Highway 427 -tien, ja kääntyy koilliseen. Se kääntyy jälleen itään, kun se kohtaa Highway 409 -tien ja erkanee jälleen erillisiin pika- ja paikalliskaistoihin. Noin 44 kilometrin jälkeen Pickeringin lähettyvillä se kapenee jälleen normaaliksi moottoritieksi.[lähde? ]
Moottoritie ohittaa Ajaxin ja Whitbyn kaupungit sekä kulkee Oshawan läpi. Pian tämän jälkeen tie kulkee suurelta osin maaseudun ja metsämaiden lävitse. Ohitettuaan Bellevillen, Napaneen ja Kingstonin kaupungit se myötäilee suurelta osin Saint Lawrence -joen rantaa. Ennen saapumistaan Québecin rajalle tie kulkee Cornwallin kaupungin pohjoispuolelta. Québecin puolella sen nimeksi vaihtuu Autoroute 20.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
King's Highway 401 (englanniksi)
Valokuvia eri aikakausilta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
YouTube video Higway 401:ltä (englanniksi)
Liikennekameroita alueelta (englanniksi)
Highway 401
Notkeanäkinruoho

| Notkeanäkinruoho |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Kilpukkakasvit Hydrocharitaceae
Suku::  Näkinruohot Najas
Laji::  flexilis
Kaksiosainen nimi
 Najas flexilis  (Willd.) Rostk. & W.L.E.Schmidt 
Synonyymit
 Caulinia flexilis  Najas caespitosa 
Katso myös
   Notkeanäkinruoho Wikispeciesissä   Notkeanäkinruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Notkeanäkinruoho (Najas flexilis) on yksivuotinen, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa esiintyvä makeanveden vesikasvi. Suomessa laji on erittäin harvinainen ja rauhoitettu. Notkeanäkinruoho kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin mukaisesti suojeltaviin lajeihin.
Ulkonäkö ja koko

Notkeanäkinruoho on hento, 10–20 cm korkeaksi kasvava uposlehtinen kasvi. Sen varsi haaroo voimakkaasti, parisenttiset lehdet ovat korvakkeettomat, kapeat, lankamaiset ja veltot. Kukat ovat hyvin pienet. Samassa kasvissa on sekä koiras- että naaraspuolisia kukkia. Naaraskukasta kehittyy soikea noin kolmemillinen pähkylähedelmä.
Lajia muistuttaa läheisesti samoilla kasvupaikoilla esiintyvä hentonäkinruoho (N. tenuissima), mutta sen lehdet ovat notkeanäkinruohoa kapeammat ja jäykemmät sekä korvakkeelliset.
Levinneisyys

Notkeanäkinruoho on yleinen Pohjois-Amerikassa, erityisesti Suurten järvien ympäristössä ja mantereen itärannikolla. Euroopassa laji on harvinainen, mutta sitä tavataan laajalta alueelta Britteinsaarilta Keski-Eurooppaan, Pohjoismaihin ja Baltiaan. Suomesta notkeanäkinruoho tunnetaan varmasti vain puolenkymmenestä järvestä muun muassa Hollolasta, Asikkalasta, Parikkalasta, Kiteeltä ja Liperistä. Jääkauden jälkeisenä lämpökautena laji oli paljon nykyistä yleisempi ja sitä tavattiin koko Suomessa.
Elinympäristö

Notkeanäkinruoho kasvaa vain puhtaissa, neutraalivetisissä järvissä, joissa yleensä on paljon lähteitä. Laji kasvaa 10–150 cm:n syvyydessä, joskus jopa yli 2,5 metrissä. Kasvustot ovat useimmiten ruovikon ulkopuolella alueilla, joissa pohja on liejuista savea tai hiekkaa. Notkeanäkiruohon kasvupaikkojen suurimpia uhkia ovat veden laadun muutokset.
Kirjallisuutta

Jouni Issakainen, Eija Kemppainen, Katariina Mäkelä, Sirkka Hakalisto ja Marja Koistinen: Hentonäkinruoho (Najas tenuissima) ja notkeanäkinruoho (Najas flexilis).  (Suomen ympäristö 13/2011)  Suomen ympäristökeskus (SYKE), 2011.  URN:ISBN:978-952-11-3896-6.+ Teoksen verkkoversio (pdf). Suomi
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Notkeanäkinruohon (Najas flexilis) levinneisyys Suomessa.
United States Department of Agriculture (USDA): Najas flexilis (englanniksi)
ITIS: Najas flexilis (englanniksi)
Paul Lazarus

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. syyskuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Stepney, Englanti, Iso-Britannia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1981 | Charlton Athletic | 2 | (1) |
| 1981 | Elo | 17 | (13) |
| 1981–1982 | Wimbledon | 18 | (6) |
| 1982 | KPT | 24 | (16) |
| 1983 | Dagenham | 9 | (4) |
| 1983 | KPT | 25 | (8) |
| 1984 | Maidstone United | 12 | (1) |
| 1984 | FinnPa | 9 | (4) |
| 1985 | Maidstone United | 21 | (6) |
| 1985 | FinnPa | 21 | (7) |
| 1985–1986 | Chelmsford City | 24 | (8) |
| 1987 | FinnPa | 17 | (5) |
| 1988 | Chelmsford City | 3 | (0) |
| 1988 | Fisher Athletic | 17 | (5) |
| 1988 | FinnPa | 16 | (3) |
| 1990–1991 | HIFK | 37 | (16) |
| 1992–1997 | Gnistan | 114 | (62) |
| 2000 | FC Kontu | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 390 | (165) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paul Lazarus (s. 4. syyskuuta 1962 Stepney, Englanti, Iso-Britannia) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Ura

Charltonin junioreissa pelannut Lazarus debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 1980–81. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa joukkueessa ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Wimbledoniin. Wimbledonissa hän pelasi 18 peliä ja teki niissä kuusi maalia.
Charltonissa pelatun kauden jälkeisen kesän 1981 Lazarus oli pelannut Suomessa Kuopion Elossa ja nostanut seuran maan pääsarjaan. Samalla Lazarus oli sopinut seurajohdon kanssa, että hän palaisi joukkueeseen myös seuraavaksi kesäksi. Lazaruksen uusi seura Wimbledon sopi kuitenkin toisen kuopiolaisen seuran Kuopion Pallotovereiden kanssa yhteistyösopimuksen ja näin siirto Eloon ei ollut enää mahdollinen. Lazarus pelasikin kauden 1982 KPT:ssa. Kausi oli menestys. Koparit kamppaili loppuun asti mitalista ja Lazarus oli koko sarjan toiseksi paras maalintekijä.
Kausi 1983 meni Lazarukselta vielä KPT:ssa, jossa hän pelasi yhteensä 49 pääsarjaottelua ja teki 24 maalia. Sieltä hän siirtyi FinnPaan, jossa pelasi kaudet 1984–85 ja 1987–88. Kaudet 1990–91 Lazarus pelasi HIFK:ssä ja kaudet 1993–97 Gnistanissa. Vielä kaudella 2000 Lazarus pelasi muutaman ottelun Kontulan Urheilijoissa.
Pettilä

Pettilä voi tarkoittaa seuraavia:
Pettilä, kylä Ristiinassa
Pettilä, kylä Salossa
Pettilä, kylä Kuivasensaaressa Savitaipaleella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pettilä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paul Karrer

| Paul Karrer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1889 Moskova, Venäjä
Kuollut: 18. kesäkuuta 1971 (82 vuotta) Zürich, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsiläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Zürichin yliopisto
Instituutti:  Zürichin yliopisto
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Vitamiinitutkimus
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1937)
Paul Karrer (21. huhtikuuta 1889 Moskova – 18. kesäkuuta 1971 Zürich) oli sveitsiläinen orgaaninen kemisti, joka tunnetaan parhaiten hänen vitamiineja koskevista töistään. Hän ja Walter Haworth saivat vuonna 1937 Nobelin kemianpalkinnon.
Karrer syntyi Moskovassa ja hänen isänsä Paul Karrer ja äitinsä Julie Lerch olivat Sveitsin kansalaisia. Vuonna 1892 Karrerin perhe muutti takaisin Sveitsiin. Ensin Paul Karrer opiskeli Aaraussa, ja hän valmistui 1908. Hän opiskeli kemiaa Zürichin yliopistossa Alfred Wernerin johdolla. Valmistuttuaan filosofian tohtoriksi hän työskenteli assistenttina kemian laitoksella. Sittemmin hän työskenteli Frankfurt am Mainissa kemistinä. Vuonna 1919 hänestä tuli kemian professori sekä kemian laitoksen johtaja.
Karrerin varhaiset tutkimukset käsittelivät metallikompleksiyhdisteitä, mutta hänen tärkeimpien tutkimustensa kohteina olivat kasvien pigmentit erityisesti keltaiset karotenoidit. Hän selvitti niiden kemiallisia rakenteita ja osoitti, että jotkut niistä olivat muodostuneet A-vitamiini -runkoon. Karrerin työt loivat perustan beetakaroteenin, tärkeän A-vitamiinin esiasteen, oikean kemiallisen rakenteen selvittämiselle. Se oli ensimmäinen kerta, jolloin vitamiinin tai sen esiasteen rakenne selvitettiin. Myöhemmin Karrer sai selville C-vitamiinin rakenteen sekä laajensi tutkimuksiaan B2-vitamiiniin sekä E-vitamiiniin. Karrerin tärkeä panos flaviinien tutkimukselle johti laktoflaviinin, joka on osa B2-vitamiinikompleksia, tunnistamiseen.
Karrer julkaisi lukuisia tutkimuksiaan ja ansaitsi useita kunnianosoituksia ja palkintoja. Karrer meni naimisiin Helena Froelichin kanssa vuonna 1914. He saivat kaksi poikaa.
Aiheesta muualla

Karrerin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla
Ny-Hellesund

Amaldus Nielsenin maalaus Morgen ved Ny-Hellesund
Ny-Hellesund on ulkosatama Søgnen saaristossa Länsi-Agderissa, Norjassa. Alueen pääsaaret ovat nimeltään Monsøya, Helgøya ja Kapelløya. Ny-Hellesund on ollut useiden taiteilijoiden asuinpaikkana ja maalausten sekä kirjoitusten kohteena. Se on myös tunnettu legendasta, jonka mukaan Pyhä Olavi pakeni sinne vihollisiaan. Kesäisin alue täyttyy huvila-asukkaista.
Historia

Vuonna 1982 Monsøyalta tehtiin piikivilöytö, jonka perusteella on todettu siellä olleen asutusta jo noin 5000 eaa. Satama on toiminut myös Norjan etelärannikon laivaliikenteen tärkeänä solmukohtana. Siellä toimi luotsiasema vuodesta 1721 sekä tulliasema vuodesta 1796. Jo vuonna 1690 aloittanut kuninkaallinen kestikievari vilkastutti osaltaan saarten elämää. Salmessa saattoi olla yhtaikaa ankkurissa jopa 60–70 laivaa. Vuosina 1850–1900 saarilla asui noin 100 vakituista asukasta ja siellä toimi muun muassa koulu, kauppa, postikonttori sekä tulliasema.
1900-luvulla ulkosatama menetti merkitystään. Viimeinen kauppa lakkautettiin 1960, koulu ja tulliasema 1963, luotsiasema 1965 ja postikonttori 1979. Saarille vedettiin vesijohto mantereelta 1983. Vuonna 2008 saarilla asui 15 vakituista asukasta ja siellä toiminut pientelakka lopetti toimintansa.
Nykyisin valtaosa alueesta on valtion omistuksessa ja sen yleisiä alueita pidetään Søgnen saaristossa veneilijöiden kannalta kenties parhaina.
Ny-Hellesund ja taiteilijat

Useat tunnetut taiteilijat liittyvät kiinteästi Ny-Hellesundin historiaan. Elokuussa 1800 britti John William Edy piirsi saaria ja vuonna 1885 taidemaalari Amaldus Nielsen (1838–1932) maalasi muun muassa Oslon kansallisgalleriassa olevan taulun Morgen ved Ny-Hellesund. Taidemaalari Hans Gude (1825–1903) oleskeli alueella 1872.
Kirjailija Vilhelm Krag sai ystäviltään lahjaksi huvilan Havbugta, jossa hän asui loppuaikoinaan pitkiä aikoja ja jossa hän kuoli 1933. Hänen luonaan vieraili useita runoilijoita ja vielä vuonna 1935 Nordahl Grieg ja vuonna 1936 Arnulf Øverland oleskelivat Havbugtassa.
Legenda Pyhästä Olavista

Kapelløyan ja Helgøyan välillä on erittäin kapea salmi, Olavsundet. Legendan mukaan Pyhä Olavi pakeni kerran vihollisiaan ja asetti laivansa kurssin kohti Hellesundia, jolloin vuori jakautui kahtia. Hän pääsi turvaan pois vihollisen näkyvistä. Edelleenkin kallioseinästä voi oikeasta kulmasta katsoen erottaa kuninkaan profiilin. Paikalla on sittemmin vieraillut lukuisia kuninkaallisia, jotka ovat ikuistaneet monogramminsa kallioseinään.
Kesäinen kulttuuritarjonta

Kesäisin Monsøyan koulurakennuksessa toimii Udhavn Teater ja siellä järjestetään myös vuosittainen basaari, joka on perinne jo vuodesta 1880. Vuosina 2002 ja 2003 paikalla oli taideprojekti Genius Locin maisemainstallaatioita sekä maalla että vedessä, joista edelleen on nähtävillä veistos Innadvend stranding Kapelløyalla.
Monsøyalla, Kåre Karlsenin vanhassa kartanossa kuvattiin myös suositun televisio-ohjelma Farmenin tuotantokausi, joka esitettiin Norjan TV2:ssa 8. tammikuuta 2007 alkaen.
Liikenneyhteydet

Ny-Hellesundissa on useita yleisiä pienveneiden ankkuripaikkoja. Høllen Båtruter -laivayhtiö liikennöi Hølleniltä Søgnestä päivittäin useita kertoja Ny-Hellesundiin.
Aiheesta muualla

Ny-Hellesund Søgneguiden -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (useilla kielillä)
Kuninkaallinen kestikievarirakennus
Vilhelm Kragin Havbugta-huvila
Pettinen

Pettinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
August Pettinen (1857–1914), lähetystyöntekijä
Irja Paukkonen (o.s. Pettinen, s. 1949), juoksija
Mikko Pettinen (s. 1974), trumpetisti ja jazzmuusikko
Tomi Pettinen (s. 1977), jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Northern Discipline

| Northern Discipline> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1996–
Tyylilaji:  thrash metal, groove metal
Kotipaikka:  Kerava
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Teemu, laulu   Toni Laroma, kitara   Seppo Nummela, kitara   Jori Hellinen, rummut  
Levy-yhtiö:  Kuri Records, 2006–   Dies Irae, 2006  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Northern Discipline on suomalainen Järvenpäässä vuonna 1996 perustettu thrash/groove metal -yhtye.
Jäsenet

Teemu – laulu
Toni Laroma – kitara, aiemmin basso
Seppo Nummela – kitara
Jori Hellinen – rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Henri Markus – basso (2014-2016)
Markus Louhi – laulu (2009-2015)
Juha Luomanen - basso (-2014)
Teemu Grönberg – kitara (1996–2013)
Antti Salo – rummut (2000–2012)
Esa Salminen – laulu
Thomas Vee - laulu (1996-1999)
Hannu Laanterä – laulu, kitara
Diskografia

Burn-Beaten Soil (2006,  Dies Irae)
Harvester of Hate (2011,  Kuri Records)
Third Decimation (2017)
EP:t
Northern Discipline (2003,  omakustanne)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivu
Northern Discipline Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Northern Football League

| Northern Football League |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Englanti
Perustettu:  1889
Joukkueita:  20 (Division One) 21 (Division Two)
Sarjataso:  9 (Division One) 10 (Division Two)
Ylempi taso:  Northern Premier League Division One
Alempi taso:  Northern Football Alliance Premier Division Wearside League First Division
Sivusto:  Virallinen sivusto
Northern Football League on englantilainen alueellinen jalkapallosarja, joka käsittää sarjajärjestelmän yhdeksänneksi ja kymmenenneksi korkeimmat sarjatasot Koillis-Englannissa. Northern Football Leaguen korkein sarjataso on Division One ja sen alapuolella on Division Two.
Sarjasta on mahdollista Northern Premier Leaguen alimpaan divisioonaan mikäli seura täyttää sen kriteerit.
Joukkueet kaudella 2021-2022 > Division One

Ashington
Billingham Town
Bishop Auckland
Consett Belle
Crook Town
Guisborough Town
Newcastle Benfield
Newton Aycliffe
North Shields
Northallerton Town
Penrith
Redcar Athletic
Ryhope Colliery Welfare
Seaham Red Star
Sunderland RCA
Thornaby
West Auckland Town
West Allotment Celtic
Whickham
Whitley Bay
Joukkueet kaudella 2021-2022 > Division Two

Bedlington Terriers
Billingham Synthonia
Birtley
Blyth Town
Boldon CA
Brandon United
Carlisle City
Chester-le-Street Town
Durham City
Easington Colliery
Esh Winning
Heaton Stannington
Horden CW
Jarrow
Newcastle University F.C.
Redcar Town
Ryton & Crawcrook Albion
Sunderland West End
Tow Law Town
Washington FC
Willington
Aiheesta muualla

Northern Football Leaguen viralliset sivut
OFC Nations Cup 2016

| OFC Nations Cup 2016 |
| --- | --- |
Joukkueet:  8
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Uusi-Seelanti
–  Hopeaa:   Papua-Uusi-Guinea
Maalintekijä:  Raymond Gunemba
Paras pelaaja:  David Muta
OFC Nations Cup 2016 oli järjestyksessään kymmenes OFC Nations Cup eli Oseanian mestaruusturnaus. Turnaus pelattiin ensimmäistä kertaa Papua-Uudessa-Guineassa. Turnaus toimi samalla karsintaturnauksena vuoden 2018 MM-kisoja sekä Maanosaliittojen cup 2017:ää varten. Turnauksen hallitseva mestari oli Tahiti. Turnauksen voitti Uusi-Seelanti, joka voitti loppuottelussa Papua-Uuden-Guinean rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin Papua-Uuden-Guinean David Muta.
Turnaus > Joukkueet

| Joukkue | Osallistumiskerrat turnaukseen | Paras sijoitus aikaisemmin | FIFA-ranking |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fidži | 8. | 3. (1998, 2012) | 183 |
|  Papua-Uusi-Guinea | 3. | Lohkovaihe (1980, 2002, 2012) | 198 |
|  Salomonsaaret | 6. | 2. (2004) | 192 |
|  Samoa | 2. | Lohkovaihe 2012 | 170 |
|  Tahiti | 8. | Voitto (2012) | 196 |
|  Uusi-Kaledonia | 5. | 2. (2008, 2012) | 191 |
|  Uusi-Seelanti | 9. | Voitto (1973, 1998, 2002, 2008) | 161 |
|  Vanuatu | 8. | 4. (1973, 2000, 2002, 2008) | 181 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |  |
|   |   |   |   |   |   |   |  |
|  | 8.6. | 8.6. |  |  |  |  |  |
|  |   Papua-Uusi-Guinea | 2 |   |  |  |  |  |
|  |   Salomonsaaret | 1 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 11.6. | 11.6. |  |
|  |   |   |   |   |   Papua-Uusi-Guinea | 0(2) |  |
|  |   |   |   |   |   Uusi-Seelanti | 0(4)    |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |

|  | 8.6. | 8.6. |   |  |  |  |  |
|  |   Uusi-Seelanti | 1 |   |  |  |  |  |
|  |   Uusi-Kaledonia | 0 |   |  |  |  |  |
Nerkoonjärvi

| Nerkoonjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kihniö
Koordinaatit:  62°09′06″N, 23°12′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Myllyjoki 
Järvinumero:  35.538.1.010 ja 35.538.1.009 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142,7 m 
Rantaviiva:  63,025 + 2,515 km 
Pinta-ala:  15,1625 + 0,10461 km² 
Tilavuus:  0,0558 km³ 
Keskisyvyys:  3,66 m 
Suurin syvyys:  16 m 
Keskivirtaama:  1,3 m³/s (MQ) 
 fiNerkoonjärvi 
Nerkoonjärvi  on Pirkanmaalla Kihniössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Nerkoonjärvi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta. Se on Kihniön suurin ja Suomen 205. suurin järvi. Järven vedenpintaa säännöstellään. Viranomaiset kohtelevat Kylmälahtea omana erillisenä järvenä , mutta tässä se luetaan Sammallahden sivulahdeksi (Huom! Tietolaatikko oikealla).
Maantietoa

Järven pituus on 8,4 kilometriä, leveys 4,6 kilometriä ja sen pinta-ala on 15,3 km². Se sijaitsee neljä kilometriä Kihniön kirkolta etelään. Nerkoojärven valuma-alueen pinta-aja on 162 km² ja siihen laskee useampi järvi tai lampi. Valuma-alueen järvisyys on 12%. Idästä siihen laskee 600 metriä pitkä Niskosjoki, joka on Niskoslammen, Launoslammen ja Aittoluoman valuma-alueen yhteinen laskujoki. Järveen laskee etelästä Haukkalampi ja Jänisjärvi omia laskuojia myöten. Tämä lähelle laskee Heinämaanlammen, Vähä Korpijärven, Iso Korpijärven, Jouttijärven, Vähä Jouttijärven, Aureen Korpijärven, Pikku Luppolammen ja Petäjälammen vedet Mäntysenluomaa pitkin. Eteläpäähän laskeva Hirvijoki on Hirvijärven, Vähä Hirvijärven, Iso Luppolammen ja Kirjaslammen laskujoki. Pohjoisesta laskee vielä pieni Pikku Palolampi Nerkoonjärven Pohjanlahteen. Kylmälahden luusuasta lähtee neljä kilometriä pitkä Nerkoonjärven oma laskujoki Myllyjoki, joka laskee Tarsianjärven ja Syväjärven kautta Kankarinjärveen.
Järven yleisilme on pitkien niemien ja pitkien lahtien järvi. Siitä on helposti osoitettavissa seitsemän järven selkää rikkovaa niemeä. Nämä ovat Kärkiniemi, Paloniemi, Helaanniemi, Kivelänniemi, Huutoniemi, Korpi- ja Jataniemi sekä Soininperällä Ruuhiniemi. Myös saaret rikkovat selän yhtenäisyyttä, vaikka saaria onkin vähän. Lounaispäässä ovat Kotasaari, Pikkusaari ja Tirrat, keskellä ovat Palosaari, Pienet Selkäsaaret, Iso Selkäsaari ja Selkäkari, sekä koillispäässä ovat vielä Kivelänkarit, Vehkasaari, Rinkulakari, Välikari ja Kovasensaari. Suojaisia lahtia muodostuu Viinamäenlahdesta, Rasinlahdesta, Haukilahdesta, Pohjanlahdesta, Myllyselän ja Sammallahdesta, sekä lounaispäässä vielä Siltalahdesta.
Järven keskisyvyys on 3,7 metriä ja monet lahdenpohjukat ovat alle metrin syvyisiä. Palosaaren itäpuolelta löytyy kuuden metrin syvänne, Pohjanladesta ja Helaanniemen edustalta yli 10 metrin syvänteet. Selällä on itäpäässä laaja yli kuuden metrin syvänvedenalue. Sammallahti on alle kaksi metriä syvä, mutta yllättäen puoli metriä syvän salmen erottamassa Kylmälahdessa on noin kuusi metriä syvää. Järven syvin kohta sijaitsee Helaanniemen edustalla, missä on 16 metriä syvää.
Rantaviiva on 67 kilometriä pitkä, mihin sisältyy myös saarien rantaviivat. Rannalle ulottuvia peltoja on suhteellisen vähän. Niitä on Kärkikulmalla, Rasinkylällä ja Niskoksessa. Maatiloja on muutamia, mutta vapaa-ajan asuntoja runsaasti. Useimmat asuntojen tontit on lohkaistu vesijättömaasta, jota syntyi järvenlaskun yhteydessä 1940-luvulla. Kihniön keskustasta lähteviä valtatietä 23 ja yhdystietä 3350 sekä niiltä haarautuvia yhdysteitä 13359 ja 13361 pitkin voi helposti kiertää koko järven melko läheltä rantaa.