stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1903
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta – Martti Parantainen, suomalainen sotilaskapellimestari, musiikkieverstiluutnantti (k. 1975)
4. lokakuuta – Ernst Kaltenbrunner, itävaltalainen turvallisuusjohtaja (RSHA:n päällikkö) (k. 1946)
6. lokakuuta – Ernest Walton, vuoden 1951 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut irlantilainen fyysikko (k. 1995)
7. lokakuuta – Frank Testa, yhdysvaltalainen ratapyöräilijä (k. 2000)
8. lokakuuta – Ferenc Nagy, unkarilainen poliitikko ja pääministeri (1946–1947) (k. 1979)
10. lokakuuta – Kaarle, Belgian sijaishallitsija (1944–1950) (k. 1983)
16. lokakuuta – Yrjö Kokko, suomalainen eläinlääkäri ja luontokirjailija (Pessi ja Illusia) (k. 1977)
17. lokakuuta – Nathanael West, yhdysvaltalainen kirjailija (k. 1940)
19. lokakuuta – Vittorio Giannini, yhdysvaltalainen säveltäjä (k. 1966)
22. lokakuuta – George Wells Beadle, vuoden 1958 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen geenitutkija (k. 1989)
23. lokakuuta – Werner Klingler, saksalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä (k. 1972)
24. lokakuuta – Heinz Drewes, saksalainen kapellimestari ja musiikkivaikuttaja (k. 1980)
24. lokakuuta – Aino-Inkeri Notkola, suomalainen näyttelijä (k. 1999)
25. lokakuuta – Bodil Koch, tanskalainen poliitikko (k. 1972)
4. marraskuuta – Nee Shu-tsu (”Watchman Nee”), kiinalainen kirjailija ja kristitty julistaja (k. 1972)
7. marraskuuta – Dean Jagger, yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä (k. 1991)
7. marraskuuta – Ståle Kyllingstad, norjalainen kuvanveistäjä ja lasitaiteilija (k. 1987)
7. marraskuuta – Konrad Lorenz, vuoden 1973 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut itävaltalainen eläintieteilijä (k. 1989)
12. marraskuuta – Hans R. Knudsen, tanskalainen poliitikko (k. 1962)
18. marraskuuta – Aune Huotari, suomalainen lastenkirjailija (k. 1932)
27. marraskuuta – Karen Grønn-Hagen, norjalainen poliitikko (k. 1982)
27. marraskuuta – Lars Onsager, vuoden 1968 Nobelin kemianpalkinnon saanut norjalais-yhdysvaltalainen kemisti ja fyysikko (k. 1976)
29. marraskuuta – Nils Osara, suomalainen metsätieteen professori ja Metsähallituksen pääjohtaja (k. 1990)
30. marraskuuta – Kaarlo A. Turunen, suomalainen näytelmäkirjailija (k. 1976)
5. joulukuuta – Johannes Heesters, alankomaalainen näyttelijä, laulaja ja viihdetaiteilija (k. 2011)
5. joulukuuta – Cecil Powell, vuoden 1950 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut brittiläinen ydinfyysikko (k. 1969)
6. joulukuuta – Tony Lazzeri, yhdysvaltalainen baseballpelaaja (k. 1946)
13. joulukuuta – Aaro Murros, suomalainen kirjailija (k. 1979)
19. joulukuuta – George Davis Snell, vuoden 1980 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen biologi (k. 1996)
22. joulukuuta – Haldan Keffer Hartline, vuoden 1967 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen neurotieteilijä (k. 1983)
23. joulukuuta – Fjalar Nordell, suomalainen vuorineuvos ja toimitusjohtaja (k. 1976)
26. joulukuuta – Elisha Cook Jr., yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1995)
28. joulukuuta – John von Neumann, unkarilais-yhdysvaltalainen matemaatikko ja tietotekniikan kehittäjä (k. 1957)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Henri Becquerel, Pierre Curie ja Marie Curie
Nobelin kemianpalkinto: Svante Arrhenius
Nobelin lääketieteen palkinto: Niels Ryberg Finsen
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Bjørnstjerne Bjørnson
Nobelin rauhanpalkinto: Sir William Randal Cremer
Muuta

Kirjallisuusvuosi 1903
Maurice Garin
Mauno Hermunen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Supermoto.MM-sarja  | Mitalit> Maa:   Suomi.Supermoto.MM-sarja  | Mitalit> Maa:   Suomi.Supermoto.MM-sarja  | Maa:   Suomi> Supermoto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kausi 2013 |  |  |
|  Hopeaa | Kausi 2012 |  |  |
|  Hopeaa | Kausi 2014 |  |  |
|  Pronssia | Kausi 2010 |  |  |
Mauno Sakari Hermunen (s. 26. maaliskuuta 1988 Vantaa) on suomalainen supermotokuljettaja.
Hermunen voitti vuonna 2013 Supermoton maailmanmestaruuden. Kausilla 2012 ja 2014 hän ajoi MM-hopealle ja kaudella 2010 MM-pronssille.
Ura

Hermunen aloitti motocrossin ajamisen kolmevuotiaana. Lopullisesti hän siirtyi crossista supermotoon vuonna 2007, ja seuraavana vuonna ajoi jo uransa ensimmäiset MM-osakilpailut.
Maailmanmestaruutensa jälkeen syyskuussa 2013 Hermunen ilmoitti aikovansa siirtyä ajamaan joukkuekilpailuissa Bulgarian lipun alla. Syyksi hän kertoi Suomen moottoriliiton taloudellisen tuen puutteen. Saman vuoden lokakuussa Hermunen sai Bulgarian passin, jolloin Suomen moottoriurheiluliitto antoi hänelle starttiluvan Bulgarian joukkueessa. Vuoden 2013 joukkueiden MM-kilpailussa Bulgaria sijoittui toiseksi. Vuoden 2014 joukkueiden MM-kilpailussa Hermunen ajoi Suomen joukkueessa, joka sijoittui neljänneksi.
Mark Woodforde

| Mark Woodforde |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1965  Adelaide 
Tennispelaaja
Pituus:  188  cm
Paino:  88 kg
Kätisyys:  vasenkätisyys
Ammattilaisena:  1984–2000
Palkintorahat:  8 551 305 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  19  (22. huhtikuuta 1996)
Voitot/tappiot:  319–312
Nelinpeli
Paras sijoitus:  1  (16. marraskuuta 1992)
Voitot/tappiot:  647–248
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Mark Raymond Woodforde (s. 23. syyskuuta 1965) on australialainen tennispelaaja. Hän tuli tunnetuksi nelinpelaajana; hänen pelitoverinaan oli usein Todd Woodbridge. Woodforde/Woodbridge-kaksikkoa alettiinkin tennispiireissä kutsua yhteisnimellä "The Woodies".
Adelaidessa syntynyt Woodforde aloitti ammattilaisuransa 1984 ja vetäytyi vuonna 2000. Hän voitti nelinpelissä kultaa Atlantan kesäolympialaisissa 1996 ja hopeaa Sydneyssä 2000.
Woodforde kuului Australian Davis Cup -joukkueeseen. Hän on vetäytymisensä jälkeen toiminut valmentajana.
Mathieu Sprengers

Jeu Sprengers
Mathieu (Jeu) Sprengers (24. toukokuuta 1938 Tegelen – 6. huhtikuuta 2008) oli alankomaalainen urheilujohtaja. Hän toimi maansa jalkapalloliiton puheenjohtajana ja Uefan hallituksen jäsenenä.
Varhaisvuodet

Sprengers syntyi teurastajan perheeseen. Päätettyään opintonsa Tilburgin yliopistossa hän alkoi työskennellä konsulttina. Myöhemmin hän toimi tehtaan johtajana.
Ura urheilun parissa

Vuonna 1976 Sprengers aloitti Venlon kaupungissa toimivan VVV-Venlo-seuran rahastonhoitajana. Vuosina 1981–1990 hän toimi seuran puheenjohtajana. Saatuaan vuonna 1990 sydäninfarktin hän luopui tästä toimestaan ja vetäytyi tehtävistään tehtaan johdossa. Työskenneltyään jalkapalloliitossa taloustehtävissä Sprengers valittiin vuonna 1993 Jo van Marlen seuraajaksi Alankomaiden jalkapalloliiton puheenjohtajaksi. Alankomaiden järjestettyä yhdessä Belgian kanssa vuoden 2000 Euroopan-mestaruuskisat Sprengers siirtyi Uefan rahastonhoitajaksi. Hän toimi varapuheenjohtajana vuoden 2004 EM-kisoissa. 27. maaliskuuta 2008 ilmoitettiin, että Sprengers luopuisi kaikista tehtävistään sairastuttuaan vakavasti. Hänelle Belgian Genkissä tehty leikkaus ei kuitenkaan riittänyt sairauden voittamiseen.
Martin Straka

| Martin Straka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1972 (ikä 52) Plzeň, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Straks
Pelipaikka:  keskushyökkääjä/vasen laita
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  79 kg
Pelinumero:  82
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2014
Seurat:  Pittsburgh Penguins   Ottawa Senators   New York Islanders   Florida Panthers   Los Angeles Kings   New York Rangers   HC Plzeň
NHL-varaus:  19. varaus, 1992 Pittsburgh Penguins
| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Itävalta 2005 | jääkiekko |  |
Martin Straka (s. 3. syyskuuta 1972 Plzeň, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen yli 1 000 NHL-ottelua pelannut jääkiekkoilija, joka päätti peliuransa vuonna 2014 kasvattajaseurassaan HC Plzeňissä. Hän pelasi seurassa viimeiset kuusi kautta ja on nykyään sen toimitusjohtaja ja omistaja.
Straka valittiin numerolla 19 Pittsburgh Penguinsiin 1992 NHL:n varaustilaisuudessa, ja hän on pelannut lukuisissa joukkueissa 15 vuotta kestäneen NHL-uransa aikana. Hänet myytiin Ottawa Senatorsiin 1995, ja alle vuoden päästä uudelleen New York Islandersiin. Hän siirtyi vapaana pelaajana 1996 Florida Panthersiin, muttei saanut kauden 1995–96 jälkeen uutta sopimusta. Hän palasi Pittsburghiin 1997, ja vuonna 2003 hänet myytiin taas pois, tällä kertaa Los Angeles Kingsiin. Vuonna 2005 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa.
Straka pelasi Tšekin joukkueessa, kun se voitti kultaa talviolympialaisissa 1998. Hän voitti kultaa myös jääkiekon MM-kisoissa 2005 Wienissä. Talviolympialaisissa 2006 Straka sai pronssia.
Heinäkuussa 2008 lopetettuaan NHL-uransa hän siirtyi pitkän tauon jälkeen kasvattajaseuraansa HC Plzeň 1929:iin, jossa pelasi vielä kuusi kautta ennen lopettamistaan.
Martin Stodius

Martin (Martti, Martinus) Stodius (9. marraskuuta 1590 Turku – 1675 Naantali) oli Turun akatemian professori, teologi, filosofi ja Raamatun suomentaja.
Stodiuksen isä oli Turun linnan kirjuri Henrik Hannunpoika eli Puujalka. Hän kävi koulua Turussa ja opiskeli sitten ilmeisesti Rostockissa ja Wittenbergissä, jossa valmistui maisteriksi. Stodius toimi valmistuttuaan ensin opettajana Turussa ja Viipurissa, vuodesta 1634 vuoteen 1640 Turun lyseon ylimääräisenä kreikan lehtorina ja ajoittain myös rehtorina. Vuonna 1640 hänestä tuli ns. pyhien kielten opettaja ja professori Turun akatemiaan, yksi yhdeksästä ensimmäisestä professorista. Vuonna 1654 hän siirtyi jumaluusopin kolmanneksi professoriksi ja 1658 toiseksi professoriksi. Stodius toimi akatemian eli yliopiston rehtorina kahteen otteeseen, 1658–1659 ja 1646–1647. Stodius toimi savolaisen, viipurilaisen ja hämäläisen ylioppilasmaakunnan ensimmäisenä inspehtorina vuodesta 1653 vuoteen 1660. Vuonna 1660 Stodiuksesta tuli palkkapitäjänsä Naantalin kirkkoherra.
Tutkijana Stodiusta ei juurikaan arvostettu, hän ei julkaissut yhtään itsenäistä tieteellistä teosta. Hänen työnsä 1638 asetetussa Raamatun käännöskomiteassa oli kuitenkin merkittävä, komitea sai koko Raamatun suomennettua vuonna 1642.  Stodiusta epäiltiin noituudesta hänen luonnontieteellisten ja kabbalististen harrastustensa takia ja hän oli menettää virkansa. Yliopiston kansleri Pietari Brahe ei vahvistanut konsistorin erottamispäätöstä.
Stodiuksen puolison tiedetään olleen etunimeltään Elisabet.
Aiheesta muualla

Jan Guillou: Noitien asianajaja.  Helsinki:  Johnny Kniga Kustannus, 2002.  Sivu 229.
Matti Pellonpää -palkinto

Matti Pellonpää -palkinto on vuonna 1999 perustettu elokuva-alan palkinto. Se jaetaan vuosittain Saarijärven elokuvakerhon järjestämässä elokuvatapahtumassa isänpäivän tienoilla. Palkinnolla pyritään edistämään kunnianhimoisen valkokangaselokuvan katsomista ja elokuvakulttuurin kehittymistä.
Palkitut

1999 Irja Keskinen, Saarijärven elokuvakerhon kaikkien aikojen aktiivisin katsoja, esimerkillisestä elokuvaharrastuksesta.
2000 Jarmo Valkola, elokuvakasvattaja Jyväskylästä, elokuvakulttuurin edistämisestä.
2001 Kaija Juurikkala, elokuvaohjaaja Vantaalta, lasten ja nuorten elokuvakulttuurin edistämisestä.
2002 Eila Werning, YLE TV1:n yhteistuotantojen päällikkö, Helsingistä elokuvakulttuuria edistäneestä elokuvaharrastuksesta.
2003 Tapio Nevalainen Kajaanista, yli 40 vuotta jatkuneesta toiminnasta elokuva-alalla mitä erilaisimmassa tehtävissä.
2004 Liisa Helminen, elokuvaohjaaja ja -tuottaja, lasten ja nuorten elokuvakulttuurin edistämisestä.
2005 Pentti Kejonen, festivaalijohtaja Oulusta, elokuvakulttuurin edistämisestä.
2006 Lauri Tykkyläinen, elokuvamies Helsingistä, elokuvakulttuurin edistämisestä.
2007 Kari Uusitalo, elokuvaneuvos Hyvinkäältä, suomalaisen elokuvakulttuurin edistämisestä.
2008 Helena Ylänen, elokuvakriitikko Helsingistä, elokuvakulttuurin edistämisestä.
2009 Mika Siltala ja Oy Cinema Mondo Ltd., Suomen elokuvakulttuurin edistämisestä.
2010 Suomen elokuvakontakti ry, elokuvakulttuurin edistämisestä.
2011 Dag Andersson ja Finlandssvenskt filmcentrum, suomenruotsalaisen ja pohjoismaisen elokuvakulttuurin edistämisestä.
2012 Peter von Bagh, merkittävästä ja pitkäaikaisesta elokuvakulttuurin hyväksi tehdystä työstä.
2013 Pirkanmaan elokuvakeskus PEK ja elokuvakoneen hoitaja Juha Elomäki, elokuvakulttuurin edistämisestä.
2014 Anssi Tikanmäki, suomalaisen elokuvamusiikin kehittäjä ja elokuvasäveltäjä, joka ymmärtää taiteenlajin ominaislaatua.
2015 Jouko Aaltonen, dokumenttielokuvan tekijä ja elokuvakulttuurin mahdollistaja.
2016 tuottaja Jussi Rantamäki.
2017 Tove Idström.
2018 näyttelijä Kati Outinen.
2019 elokuvaaja Kari Sohlberg.
2020 Saarijärven elokuvaviikkoa ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi.
2021 elokuvaleikkaaja Anne Lakanen
2022 Elävän kuvan keskus Elke ry
2023 Järvenpään Opiston elokuvakerho
Martin PBM Mariner

| Martin PBM Mariner |
| --- | --- |
 Yhdysvaltain laivaston Martin Mariner mallia PBM-3
Tyyppi:  pommittajalentovene
Valmistaja:  Glenn L. Martin Company
Ensilento:  18. helmikuuta 1939
Poistettu käytöstä:  1962 (Uruguay)
Tila:  ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Yhdysvaltain laivasto Yhdysvaltain rannikkovartiosto Australian kuninkaallistet ilmavoimat Argentiina
Valmistusmäärä:  1 285 
Valmistusvuodet:  1937–1949
Muunnelmat:  Martin P5M Marlin
Martin PBM Mariner oli toisen maailmansodan aikainen yhdysvaltalainen pommittaja ja lentovene, joka suunniteltiin korvaamaan PBY Catalina. Koneen toimintamatka oli 4 800 kilometriä, ja sitä valmistettiin 1 366 kappaletta. Ensimmäinen koelento suoritettiin 18. helmikuuta 1939 ja palvelukseen tyyppi tuli syyskuussa 1940.
Koneessa oli viisi tykkitornia ja moottorikoteloihin sijoitetut pommikuilut. PBM-1-tyyppi oli varustettu sisäänvedettävillä laskeutumiskellukkeilla, jotka oli saranoitu sisälaitaan, kun taas PBM-3:ssa oli kiinteät kellukkeet. PBM-3:n runko oli 91 senttimetriä pidempi kuin PBM-1-tyypin.
Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset ilmavoimat hankki vuonna 1943 32 Marineria tyyppimerkinnällä Mariner GR.Mk I, mutta ei kuitenkaan käyttänyt niitä operaatioissaan ja palauttikin osan koneista Yhdysvaltain laivastolle, minkä lisäksi 12 konetta siirrettiin Australian ilmavoimille sotilaskuljetuskäyttöön.
Alankomaiden laivasto hankki seitsemäntoista PMB-5a Marineria vuoden 1955 lopulla palvelemaan entiseen Alankomaiden Uuteen-Guineaan. Muutaman koneille sattuneen onnettomuuden jälkeen Alankomaat poisti ne käytöstä tammikuussa 1960.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 7
Pituus: &&&&&&&&&&&&&023.050000023,50 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&036.&&&&0036 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.03300005,33 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0131.&&&&00131 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&015048.&&&&0015 048 kg
Hyötykuorma: &&&&&&&&&&010377.&&&&0010 377 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Wright R-2600-12 14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01300.&&&&001 300 kW (&&&&&&&&&&&01700.&&&&001 700 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0330.&&&&00330 km/h
Lentomatka: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”noin”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”noin”noin 4 800 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&06040.&&&&006 040 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&04.01000004,1 m/s
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin PBM Mariner Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Martin PBM Mariner

Käännös suomeksi
Martin O’Donnell

| Martin O’Donnell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1955 (ikä 69)
Ammatti:  säveltäjä, äänisuunnittelija
Muusikko
Tyylilajit:  klassinen, videopelimusiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Martin ”Marty” O’Donnell on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten pelitalo Bungien pelisarjoihin Myth, Oni, Halo ja Destiny säveltämästään musiikista. O’Donnell teki sävellyksissään paljon yhteistyötä Michael Salvatorin kanssa.
O’Donnell aloitti musiikillisen uransa kirjoittamalla mainosmusiikkia. Hän siirtyi säveltämään videopelimusiikkia tehtyään äänisuunnittelua vuoden 1997 videopeliin Riveniin. Tämän jälkeen O’Donnell työskenteli Bungien pelien parissa ja johti Bungien ääniosastoa aina erottamiseensa 11. heinäkuuta 2014 asti. Hänen viimeiseksi työkseen Bungiella jäi Destiny. O’Donnellin mukaan erottaminen tapahtui ilman syytä ja haastoi entisen työnantajansa oikeuteen. O’Donnell voitti oikeudenkäynnin. Erottamisensa jälkeen hän on keskittynyt itse perustamaansa pelistudioon Highware Gamesiin.
Sävellykset

Myth: The Fallen Lords (1997)
Myth II: Soulblighter (1998)
Oni (2001)
Halo: Combat Evolved (2001)
Halo 2 (2004)
Halo 3 (2007)
Halo 3: ODST (2009)
Halo: Reach (2010)
Destiny (2014)
Aiheesta muualla

Martin O’Donnell VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Martin Sturfält

Martin Sturfält (s. 1979) on ruotsalainen pianisti.
Sturfält aloitti pianonsoiton neljän ikävuoden paikkeilla. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Lontoon Guildhall School of Music & Dramassa. Hänen ensisijaiset opettajansa Tukholmassa olivat Esther Bodin-Karpe ja Stefan Bojsten sekä Lontoossa Paul Roberts ja Ronan O'Hora. Sturfält on esiintynyt varhaisesta teini-iästä laajalti pitkin Skandinaviaa, muualla Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Soolo- ja kamarimusiikkiresitaalien pitämisen ohella hän on esiintynyt orkesterien solistina muiden muassa Mark Elderin, Andrew Manzen, Vasili Sinaiskin ja Aleksandr Vedernikovin johdolla.
Sturfältin ohjelmistoon kuuluu vanhojen klassikkojen ohella uutta musiikkia ja vähän tunnettuja teoksia.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi, ruotsiksi)
Martin Stocklasa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Martin Stocklasa
Syntymäaika: 29. toukokuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Grabs, Sankt Gallenin kantoni, Sveitsi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 192 cm
Junioriseurat
1989-1997: USV Eschen/Mauren
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–1999  1999–2002  2000–2001  2002–2006  2006–2008   2008–2011  2011–2014 | FC Vaduz  FC Zürich  → SC Kriens (laina)  FC Vaduz  Dynamo Dresden   SV Ried   FC St. Gallen | 000 0(0)  042 0(0)  028 0(1)  123 (10)  060 0(2)  092 0(6) 061 0(1) |
Maajoukkue
| 1996– | Liechtenstein | 113 0(5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Martin Stocklasa (s. 29. toukokuuta 1979) on liechtensteinilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Stocklasa aloitti ammattilaisuransa Sveitsin sarjassa pelaavassa liechtensteinilaisjoukkueessa FC Vaduzissa vuonna 1997, mistä siirtyi vuonna 1999 FC Zürichiin. Koko kauden 2000–2001 hän oli lainassa toisessa sveitsiläiseurassa SC Kriensissä, mistä palasi vielä vuodeksi Zürichiin ennen siirtymistään takaisin Vaduziin. Vaduzissa Stocklasa pelasi kaikkiaan neljän kauden ajan ennen siirtoaan Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Regionalliga Nordiin Dynamo Dresdenin riveihin. Hän siirtyi pelaamaan kesällä 2008 SV Riediin. Vuonna 2011 hän siirtyi FC St. Galleniin, jossa hän lopetti uransa kesäkuussa 2014.
Stocklasa kuului Liechtensteinin maajoukkueen vakiomiehistöön yli kymmenen vuoden ajan ja toimi joukkueen kapteenina. Hän debytoi maajoukkueessa elokuussa 1996 MM-karsintaottelussa Irlannin tasavaltaa vastaan.
Stocklasa on 192 senttimetriä pitkä ja painaa 90 kilogrammaa. Hänen veljensä Michael on niin ikään Liechtensteinin maajoukkuepelaaja.
Saavutukset

Liechtensteinin Cupin voitto 1998, 1999, 2003, 2004, 2005, 2006
Sveitsin Cupin voitto 2000
Challenge Liigan voitto 2012
Marharyta Dorožon

Marharyta Dorožon
Marharyta Serhijivna Dorožon (ukr. Маргарита Сергіївна Дорожон, s. 4. syyskuuta 1987 Dnepropetrovsk, Ukraina) on israelilainen keihäänheittäjä. Dorožon edusti alun perin synnyinmaataan Ukrainaa mutta siirtyi edustamaan Israelia 27-vuotiaana avioiduttuaan israelilaisen kanssa. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on Oslon Bislettillä 11. kesäkuuta 2015 heitetty 64,56 metriä. Se on myös Israelin ennätys naisten keihäänheitossa.
Dorožon edusti aiemmin Ukrainaa. Hän sai Israelin edustusoikeuden sen jälkeen, kun oli avioitunut israelilaisen miehen kanssa ja saanut joulukuussa 2014 Israelin kansalaisuuden.
Dorožon saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 tuloksella 57,68. Kuusi vuotta myöhemmin Lontoon olympialaisissa hän heitti karsinnassa parhaalla heitollaan 56,74 metriä eikä selviytynyt loppukilpailuun. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 Dorožon karsiutui finaalista tuloksella 58,23. Kansalaisuuteen liittyvien muutosten jälkeen hän voitti toukokuussa 2015 Ostravassa käydyn Kultainen piikkari -kilpailun 63,85 metrin heitolla. Seuraavassa kuussa Dorožon oli Oslossa järjestetyn Timanttiliigan osakilpailun ykkönen tuloksella 64,56 ja paransi samalla Israelin keihäsennätystä kolmannen kerran saman vuoden aikana. Bakussa pidetyissä Euroopan kisoissa 2015 hän voitti naisten keihäskisan tasan 58 metriä kantaneella heitollaan. Kyseessä oli yleisurheilun Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden kolmosliigaan kuulunut mittelö, jonka osanottajamaita olivat muun muassa Azerbaidžan, Albania, Andorra, Luxemburg, Malta ja Montenegro. Niinpä Bakussa ei ollut juurikaan mukana kansainvälisen kärkitason keihäänheittäjiä.
Dorožon karsiutui loppukilpailusta Pekingin MM-kilpailuissa 2015, Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017.
Aiheesta muualla

Marharyta Dorožon Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Ambient

| Ambient |
| --- | --- |
Alkuperä:  elektroninen musiikki, sisustusmusiikki, krautrock, space rock, dub, jazz, minimalismi
Alkuperämaa:  Iso-Britannia, Saksa, Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1970-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  useat elektronisen musiikin instrumentit
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  dark ambient, ambient house, chillout, downtempo, trance, IDM
Ambient on musiikin tyylilaji, jossa keskitytään selvien melodiaosuuksien sijasta tunnelman luomiseen. Ambient on yleensä syntetisaattoreilla tehtyä elektronista musiikkia, mutta se sisältää toisinaan myös akustisia soittimia ja klassisesta musiikista lainattuja elementtejä. Vastakohtana teknolle ja useimmille muille konemusiikin tyyleille ambient on yleensä korostetun rauhallista ja seesteistä, usein rytmisoittimia ja komppeja ei ole lainkaan.
Sana ”ambient” tuli tunnetuksi Brian Enon vuonna 1978 julkaistusta levystä Music for Airports, jonka kanteen sana oli painettu. Levyn neljä raitaa sisälsivät yksinkertaisista nauhaloopeista koostettuja pelkistettyjä ja rauhallisia äänimaisemia. Enon mukaan levyn musiikin oli tarkoitus muistuttaa kuvataidetta siinä mielessä, että kuuntelijan ei ole tarkoitus keskittyä levyn musiikkiin jatkuvasti, vaan levyn musiikki on ikään kuin osa sitä tilaa, missä se soi.
Ambient-musiikin juuret ovat toisaalta minimalismissa, akusmaattisessa musiikissa, jotka molemmat myös voivat toisinaan kuulostaa hyvin ambientmaiselta, ja progressiivisessa ja kokeellisessa populaarimusiikissa, toisaalta siinä on vaikutteita muzakista ja sisustusmusiikista. Brian Enoa edeltäviä, myöhemmin ambientin edelläkävijöinä pidettyjä levyjä ovat esimerkiksi Tangerine Dreamin levyt Zeit (1972) ja Phaedra (1974) sekä Wendy Carlosin levy Sonic Seasonings (1972).
Suomessa ambient-musiikkia on esitetty jo pitkään Ylen radiokanavilla lähetettävässä Avaruusromua-ohjelmassa. Ehkä tunnetuin suomalainen ambient-musiikille läheistä sukua oleva levy on Esa Kotilaisen (k. 2023) vuonna 1977 julkaisema Ajatuslapsi.
Artisteja

| --- | --- |
 Alio Die  Ambeon  Angelo Badalamenti  Aphex Twin  Anthoni Jones  Ashera  ATB  Bill Laswell  Biosphere  Blueneck  Boards of Canada  Brian Eno  Burial  Cajaste  Carbon Based Lifeforms  Children Of The Bong  Chu Ishikawa  Deep Forest  Enigma  The Future Sound of London  Gas  Gossamer dread  H.U.V.A. Network  Isao Tomita  Jean Michel Jarre  Jean Ven Robert Hal  Jääportit :  Karl Sanders  Klaus Schulze  Kunst Grand  Mac Mavis  Marko Laiho  Michael Stearns  Moby  Mortiis  Múm  Nemesis  Pete Namlook  Port Blue  The Orb  Raison d'être  Robert Rich  Ruumisto  Sigur Rós  Solar Fields  Somnam  Steve Roach  Strië  Tangerine Dream  Ulver  Uttu  Vangelis  Vesikukka  Vidna Obmana  Vir Unis  Walter Holland
Tapahtumia

Pauanne-festivaali (http://pauanne.da.ru)