stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vissarion (mystikko)
Viimeisen testamentin kirkko

Sergei Torop kävi neuvostoarmeijan ja työskenteli liikennepoliisina Minusinskissa. Mutta vuonna 1989 Toropilta loppuivat perestroikan takia poliisin työt ja hän julistautui Jumalan pojaksi. Uudelleensyntymän hän ilmoitti vuonna 1990.
Taitavana maalarina Torop maalasi 1990 ikonin paikalliselle kirkolle, jonka jälkeen hän sai useita kuukausia kestäneen uskonnollisen näyn, jonka jälkeen hän havaitsi olevansa Jumalan poika. Torop otti nimekseen "Vissarion", "Hän joka antaa elämän".
Vissarion piti ensimmäisen saarnansa 18. elokuuta 1991. Vissarion ei ole oman ilmoituksensa mukaan Jumala, mutta Jumalan sana.
Vissarion sai seuraajia myös mm. Saksan esoteerikkojen joukosta.  Vuodesta 1995  Vissarion rekisteröi yhteisönsä nimellä "Viimeisen testamentin kirkko".
Vissarionin vuonna 1994 perustamassa 2,5 neliökilometrin kokoisessa Tiberkulin yhteisössä Siperian taigassa elää noin viisi tuhatta ihmistä tiukkoja sääntöjä noudattaen. Noin 300 ihmistä on elänyt yhteisön keskuspaikassa Aurinkokaupungissa (Aamuauringon kylä) ja muut ympäristön kymmenissä pienkylissä.
Kirkon keskus on Siperiassa, Krasnojarskin eteläpuolella, Krasnojarskin aluepiiriin Kuraginskin piirissä. Lähin suurempi kaupunki on Aban (Abakan). Tarkemmin se on Minusinskin painanteessa Abakanin itäpuolella, 40 kilometrin päässä Petropavlovkan kylästä.  Keskusta kutsutaan myös nimellä "Kaupunki" ja "Vuori". Kaupunki koostuu kolmesta osasta "Aamunkoiton asumus", "Taivaallinen asunto" ja "Temppelihuippu". Kultin alue ulottuu myös mm  Petropavlovkan ja Tseremshankan kyliin.
Hän asui aluksi vuoren huipulla. Sittemmin Vissarion on muuttanut vuoren päältä alas laaksoon, jonne hänelle on rakennettu uusi talo.
Noin 40 kylän yhteisössä on pyritty elämään luonnonmukaisesti: polttopuut kaatuneista puista, kuljetukset hevosilla, ruoka puutarhasta, vaatteet viljellystä pellavasta jne. Pyhällä vuorella kasvatetaan jopa viinirypäleitä. Asukkaat pyrkivät itse tuottamaan tarve-esineensä.
Yhteisössä muun muassa liha- ja maitotuotteiden sekä alkoholin ja tupakan käyttö on kielletty.
Nykyisemmin vegaaniravinnosta on kuitenkin tingitty maitotuotteiden ja kananmunien osalta. Yhteisöön on tullut myös sisävessat, satelliittikanavat ja erilaiset kodinkoneet.
Yhteisö on myös pyrkinyt luopumaan osittain rahan käytöstä ja luomaan yhteisomistusta, tässä kuitenkaan onnistumatta.
Liikkeen tavoitteena on ollut yhdistää kaikki maailman uskonnot.
Rocco Castoron vuonna 2012 liikkeestä tekemän elokuvan mukaan kirkko sijaitsee hyvällä paikalla ja ihmiset ovat mukavia, mutta liikkeen ajatukset ovat hyvin kulttimaisia. Vissarion ennustaa vedenpaisumusta, josta hänen seuraajansa pelastuvat RT julkaisi videon vimellä "Siperian messias".
Vissarion itse on asunut vuorella ylellisessä huvilassa, mutta seuraajat puisissa taloissa,  On epäselvää mistä Vissarion olisi saanut rahansa: joko lahjoituksina tai verottamalla kirkon jäseniä.
Joitain Vissarionin seuraajia kuoli 90-luvulla itsemurhiin ja siksi, etteivät saaneet lääkärin apua kovissa elinoloissa. Aurinkokaupungissa on satelliittiantenneja, pyykkikoneita, traktoreita hevosten sijaan ja johtajat saattavat ajella Nissanin maasturilla.
Pidätys 2020

Venäjän poliisi ja turvallisuuspalvelu pidättivät vuonna 2020 59-vuotiaan Vissarionin ja kaksi muuta liikkeen johtajista. Vissarionin epäiltiin hankkineen liikkeensä jäseniltä rahaa psykologisella painostuksella, ja näin vahingoittaneen näiden terveyttä Pidätyksen syyksi on epäilty myös sitä, ettei ortodoksikirkko pidä kulteista, ja siitä että Vissarionin kirkko olisi joutunut riitoihin liiketoimissa.
Vissarionin perhe

Vissarionin vanhemmat ovat Anatoly Torop ja Nadia Malashenko. Mutta Vissarion pitää äitinään Neitsyt Mariaa. Vissarion erosi ensimmäisestä vaimostaan ja avioitui 19-vuotiaan kanssa. Vissarionilla on avioliitoistaan kuusi lasta: Roman, Daria, Elisha, Svetoger, Svyatoslav ja Diana. Vissarionilla on sisarpuoli Irina.
Aiheesta muualla

Vissarionin virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Vissarion and the Community of Vissarion (Arkistoitu – Internet Archive) Yhteisön englanninkieliset sivut
Jesus of Siberia The Guardian 24.5.2002
Russian Sects and Fringe Beliefs – Part Three: Vissarion, the Siberian Messiah (Arkistoitu – Internet Archive) RIA Novosti 16.6.2009.
Petropalvlovkan Vissarionin uskonliikkeen kirkko
Vlad Chiricheș

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Vlad Iulian Chiricheş
Syntymäaika: 14. marraskuuta 1989 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Bacău, Romania
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Cremonese
Junioriseurat
–2007 2007–2008: Ardealul Cluj SL Benfica B
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 | Internațional Curtea de Argeș | 41 | (1) |
| 2010–2012 | Pandurii Târgu Jiu | 39 | (0) |
| 2012–2013 | Steaua Bukarest | 42 | (1) |
| 2013–2015 | Tottenham Hotspur | 27 | (1) |
| 2015–2020 | Napoli | 32 | (3) |
| 2019–2020 | → Sassuolo | 9 | (0) |
| 2020–2022 | Sassuolo | 53 | (2) |
| 2022– | Cremonese | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2006–2008 | Romania U21 | 4 | (0) |
| 2011– | Romania | 76 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. syyskuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. syyskuuta 2022.
Vlad Iulian Chiricheș (s. 14. marraskuuta 1989 Bacău) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan toppari. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Cremonesea.
Seurajoukkueura

Chiricheș liittyi 14-vuotiaana Ardealul Cluj'n ikäkausijoukkueeseen. Kauden 2007–2008 hän pelasi Benfican B-joukkueessa Portugalin viidennellä sarjatasolla.
Chiricheș pelasi kaudella 2008–2009 Romanian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FC Internațional Curtea de Argeșissa 26 ottelua, joissa teki yhden maalin. Hän jatkoi pääsarjaan nousseessa seurassa seuraavalla kaudella pelaten 15 sarjaottelua. Hän siirtyi Pandurii Târgu Jiu -seuraan kesällä 2010, ja pelasi seuraavan puolentoista kauden aikana 39 Liga 1- ottelua.
Chiricheș siirtyi Steaua Bukarestiin tammikuussa 2012. Hänet valittiin Romanian pääsarjan parhaaksi puolustajaksi 2012. Hän pelasi Steauassa kaikkiaan 42 liigaottelua, joissa teki yhden maalin. Hän pelasi myös kolme Mestarien liigan karsintaottelua sekä 15 Eurooppa-liigan peliä (karsinnat mukaan lukien). Hän voitti Romanian-mestaruuden ja Supercupin 2013. Hänet valittiin Romanian vuoden jalkapalloilijaksi 2013.
Chiricheș siirtyi runsaan seitsemän miljoonan punnan siirtosummalla Englannin Valioliigan Tottenhamiin elokuussa 2013. Hän pelasi seuraavien kahden kauden aikana 27 valioliigaottelua, joissa teki yhden maalin, ja kahdeksan Eurooppa-liigan ottelua. Hän siirtyi Serie A:n Napoliin kesällä 2015. Avauskaudellaan hän pelasi kahdeksan ottelua Italian pääsarjassa ja seitsemän Eurooppa-liigassa. Molemmissa kilpailuissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2016–2017 hän pelasi Serie A:ssa 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Mestarien liigassa yhden ottelun. Tämän jälkeen hänen peliaikansa Napolin joukkueessa väheni vaikka hän pelasi vielä toisenkin Mestarien liigan ottelun ja kolme Eurooppa-liigan ottelua. Kauden 2019–2020 Chiricheș pelasi lainalla Sassuolossa, jonka omistukseen hän siirtyi syyskuussa 2020. Hän pelasi Sassuolossa kolmen kauden aikana 62 Serie A:n ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän siirtyi Serie A:han nousseeseen Cremoneseen kesällä 2022.
Maajoukkueura

Chiricheș pelasi neljä ottelua Romanian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Romanian maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa San Marinoa vastaan elokuussa 2011. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan syyskuussa 2011. EM-kilpailuissa 2016 hän oli Romanian joukkueen kapteeni ja pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Chiricheș on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä kaikkiaan 76 A-maaottelua, joissa hän on ollut 74 kertaa avauskokoonpanossa. Yhtään maalia hän ei ole maajoukkueessa tehnyt. Hän on pelannut kolme ottelua EM-lopputurnauksessa sekä 25 MM- ja 15 EM-karsintaottelua.
Vierassieluisuuden ongelma

Vierassieluisuuden ongelma on mielenfilosofinen ja tietoteoreettinen ongelma, joka voidaan esittää seuraavasti: koska voin havainnoida muista ihmisistä vain heidän käyttäytymistään, kuinka tiedän, että heillä on mieli (tai ”sielu”)? Kysymyksen taustalla on se ajatus, että vaikka jonkun käyttäytyminen olisi kuinka hienostunutta, se ei itsessään takaa mielen mukanaoloa. Olisi silti mahdollista, että toiset ihmiset olisivat pelkkiä automaatteja.
Ongelma voidaan esittää myös jakamalla se useisiin osiin:
Emme voi tietää, että punaista kappaletta katsoessani minulla on sama punaisuuden aistimus kuin sinulla (eli en voi tietää, että jos voisin omaksua sinun henkisen tilasi suoraan, en kutsuisi samaa aistimusta esimerkiksi vihreäksi; ns. käänteisen spektrin ongelma).
Tämän vuoksi emme voi tietää, että muilla ihmisillä on lainkaan aistimuksia, sen sijaan että olisivat pelkkiä automaatteja, jotka vastaavat hermoston antamiin syötteisiin.
Tämän vuoksi emme voi tietää, että muilla ihmisillä on henkisiä tiloja, eli mieli.
Johtopäätös: Emme voi olla varmoja, että on olemassa muita mieliä kuin omamme. Tämä voi johtaa filosofiseen näkökantaan, jota kutsutaan solipsismiksi.
Lähestymistapoja > Solipsismi

Solipsismin mukaan ei todellakaan ole olemassa mitään muita mieliä kuin ihmisen oma mieli, ja siksi muiden mielien olemassaolon todistaminen on turhaa. Tämän näkemyksen kannattajat katsovat, ettei oman mielen ulkopuolista maailmaa voida tuntea, ja se saattaa jopa olla olematon.
Lähestymistapoja > Analogia-argumentti

Kenties tunnetuin argumentti, joka on tarjottu muiden mielten automaattiluonnetta vastaan, on analogia-argumentti. Se voidaan löytää muun muassa J. S. Milliltä, A. J. Ayeriltä ja Bertrand Russellilta. Argumentti perustuu siihen, että toiset ihmisolennot ovat hyvin samanlaisia kuin minä itse. He käyttäytyvät samalla tavalla samanlaisissa tilanteissa kuin minä, ja he koostuvat selvästi samanlaisesta aineesta. Kun poltan itseni, se sattuu, ja huudan ja säpsähdän. Kun toiset ihmiset polttavat itsensä, he tekevät samoin. Näin voin päätellä, että myös heihin sattuu. Vastaavia yhtäläisyyksiä on lukemattomia. Yleisemmin, tiedän suoraan, että minulla on uskomuksia, tunteita, aistimuksia yms. Näin voin päätellä, näihin lukemattomiin yhtäläisyyksiin perustuen, että myös muilla ihmisillä on uskomuksia, tunteita, aistimuksia yms. Voin siis päätellä, että muilla ihmisillä on oma sisäinen elämänsä ja että se on samanlaista kuin minulla.
Lähestymistapoja > Tyyppi-identiteettiteoria ja behavioralismi

Myöhemmin on katsottu, että tietoteoreettinen kysymys liittyy metafyysisiin ja käsitteellisiin kysymyksiin. Tämä ilmenee muun muassa tyyppi-identiteettiteoriaa (tyyppi-fysikalismi) ja filosofista behaviorismia tarkasteltaessa. Tyyppi-identiteettiteorian mukaan jonkun ihmisen voidaan tietää olevan jossain henkisessä tilassa silloin kun hänen voidaan havaita olevan jossakin fysikaalisessa (eli aivojen) tilassa. Näin vaikuttaa siltä, että voimme tietää melko helposti, että joku on jossakin henkisessä tilassa. Tällöin tietoteoreettinen ongelma on ratkaistu tekemällä mielen metafysiikkaa koskeva oletus. Behaviorismi puolestaan esittää henkisten käsitteidemme luonnetta koskevan väitteen, jonka mukaan henkisiä ilmiöitä koskevat väitteet voidaan analysoida käyttäytymistä koskeviksi väitteiksi. Tietyssä henkisessä tilassa (esimerkiksi kipu) oleminen tarkoittaa samaa kuin tietyllä tavalla käyttäytyminen. Näin behaviorismi ei näe eroa henkisten tilojen ja käyttäytymisen välillä, mikä poistaa ongelman.
Lähestymistapoja > Muita

Ongelmaa (tai ainakin sen ensimmäistä havaintoja koskevaa osaa) voidaan lähestyä myös biologisesti (ja jossain määrin materialistisesti). Tarkastellaan esimerkiksi silmää ja värin aistimista. Verkkokalvon valoa aistivat tappisolut, jotka reagoivat siihen osaan sähkömagneettisesta spektristä jota kutsutaan ”punaiseksi”, toimivat samalla tavalla eri henkilöillä, joten voimme odottaa muiden kokevan punaisen samalla tavalla. Tiedämme kuitenkin, että joiltakin ihmisiltä puuttuu osa (tai kaikki) tietyntyyppisistä tappisoluista, mikä aiheuttaa värisokeutta ja muita poikkeamia näköhavainnoissa. Vastaavasti erot esimerkiksi neuroneiden jakautumisessa ja tuojahaarakkeiden eli dendriittien yhteyksissä voivat saada aikaan sen, että sama ärsyke tuottaa erilaisen henkisen tilan. Eri tavalla aistivat ihmiset tottuvat kuitenkin kutsumaan erilaisia aistimuksia yhteisellä nimellä, esimerkiksi ”punainen”. Vastaavasti eri kulttuureissa elävillä ihmisillä on eri sanoja eri väreille, ja he sopivat muiden kulttuurien kanssa, mitä aallonpituuksia termi ”punainen” parhaiten kuvaa.
Eliminatiivinen materialismi kieltää mielen olemassaolon erillisenä entiteettinä kokonaan, mikä poistaisi myös vierassieluisuuden ongelman.
Kirjallisuutta

Wisdom, John:  Other Minds (1952)
Dennett, Daniel C.: Brainstorms: Philosophical Essays on Mind and Psychology (1978)
Aiheesta muualla

Hyslop, Alec: Other Minds The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Thornton, Stephen P.: Solipsism and the Problem of Other Minds The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Problem of other minds
Käännös suomeksi
USS Missouri (BB-63)

| USS Missouri |
| --- | --- |
 USS Missouri 1980-luvulla

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New York Navy Dockyard
Kölinlasku:  16. tammikuuta 1941
Laskettu vesille:  29. tammikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  11. kesäkuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  31. maaliskuuta 1992
Loppuvaihe:  museolaiva
Tekniset tiedot
Uppouma:  48 110 t (standardi) 57 540 t (kuormattu)
Pituus:  270,43 m
Leveys:  32,96 m
Syväys:  8,84 m
Koneteho:  212 000 shp  158 000 kW
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  1 921
Aseistus
Aseistus:  9 × 16" tykkiä kolmoistorneissa 20 × 5" DP-tykkiä kaksoistorneissa 80 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä kaksoistorneissa 48 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
USS Missouri (runkonumero BB-63) (lempinimiltään Mighty Mo tai Big Mo) on Yhdysvaltain laivaston Iowa-luokan taistelulaiva. Se on viimeinen Yhdysvaltojen rakentama taistelulaiva ja Japanin keisarikunnan antautumispaikka toisen maailmansodan lopussa.
Valmistus

Alus tilattiin 12. kesäkuuta 1940 New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. tammikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 11. kesäkuuta.
Palvelus

Palvelukseenotosta ja New Yorkin edustalla suoritetuista testi- ja perehdytysajoista vuoden 1944 loppuun alus oli taisteluharjoituksissa Chesapeaken lahdella. Alus lähti 11. marraskuuta Norfolkista San Franciscoon, missä se varustettiin laivaston lippulaivaksi. Alus lähti 14. joulukuuta kohti Karoliinien saariston Ulithia, jonne se saapui 13. tammikuuta 1945.
Toisessa maailmansodassa Missouri osallistui Iwo Jiman ja Okinawan taisteluihin ja ampui Japanin Hokkaidōa ja Honshūa. Kenraali Douglas MacArthur otti vastaan 2. syyskuuta 1945 Japanin antautumisen Tokionlahdelle ankkuroituneen Missourin kannella.
Sodan jälkeen alus palasi Yhdysvaltoihin ennen kuin se lähetettiin Korean sotaan. Palatessaan jälleen Yhdysvaltoihin se poistettiin käytöstä ja liitettiin 1955 Yhdysvaltain laivaston reserviin (engl. United States Navy reserve fleets), joka tunnetaan paremmin nimellä "Koipallolaivasto" (engl. Mothball Fleet). Alus palautettiin palvelukseen ja modernisoitiin 1984 600 laivan laivasto -ohjelmassa, minkä jälkeen se osallistui 1991 Persianlahden sotaan.
Missouri poistettiin 31. maaliskuuta 1992 palveluksesta viimeisen kerran, jolloin se oli saanut yhteensä yksitoista taistelutähteä toiminnastaan toisessa maailmansodassa, Koreassa ja Persianlahdella. Sitä pidettiin Naval Vessel Registerissä tammikuuhun 1995. Vuonna 1998 se lahjoitettiin Missouri Memorial Associationille ja on nykyään museolaivana Pearl Harborissa Havaijilla.
Elokuvat

Laiva on ollut esillä ainakin kahdessa elokuvassa. Ensimmäinen näistä on Steven Seagalin tähdittämä elokuva Kaappaus merellä, jossa sotalaiva Missouri lähtee jäähyväismatkalleen. Toinen on vuonna 2012 julkaistu Peter Bergin ohjaama science fiction -sotaelokuva Battleship.
Aiheesta muualla

Historic Naval Ships Association - USS Missouri (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Iowa-luokan taistelulaivat
Japanilaisten valtuuskunta antautumisseremonian aikana Missourin kannella 2.9.1945
Vilma Vuorio

Vilma Vuorio on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt pääosaa, Sallaa, Mari Rantasilan elokuvassa Pieniä eroja (2002) sekä Sini Eerolaa televisiosarjassa Tie Eedeniin.
Aiheesta muualla

Vilma Vuorio Elonetissä.
Vilma Vuorio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Väinö J. Leino

Leino 1960-luvun puolivälissä.
Väinö J. Leino (6. maaliskuuta 1922 Pori – 15. joulukuuta 1993 Turku) oli suomalainen varatuomari, joka toimi useissa korkeissa kunnallisissa viroissa. Hän toimi Turun kaupunginjohtajana vuosina 1964–1989, ollen näin Turun pitkäaikaisin kaupunginjohtaja. Puoluetaustaltaan Leino oli sosiaalidemokraatti.
Leino toimi kunnallisena lakimiehenä Tampereella ja Lahdessa. Riihimäen kauppalan- ja kaupunginjohtajana hän oli vuosina 1957–1961. Myöhemmin Leino siirtyi Hämeenlinnan kaupunginjohtajaksi, jossa hän oli vuoden ja kahdeksan kuukautta.
Hämeenlinnasta Leino valittiin Turun kaupunginjohtajaksi 2. joulukuuta 1963. Leino voitti kaupunginvaltuuston äänestyksen 35–17. Turun kaupunginjohtajan virassa Leino oli 1. maaliskuuta 1964–31. maaliskuuta 1989.
Väinö J. Leinon isä oli päätoimittaja Jalmari Leino. Hänen poikansa oli suurlähettiläs Jukka Leino.
USS United States (CVA-58)

| USS United States |
| --- | --- |
 USS United States taiteilijan kuvaamana
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Drydock Company, Newport News, Virginia
Kölinlasku:  18. huhtikuuta 1949
Laskettu vesille:  ei
Palveluskäyttöön:  ei
Poistui palveluskäytöstä:  peruutettu 23. huhtikuuta 1949
Tekniset tiedot
Uppouma:  68 000 [Tonni
Pituus:  300 m (vesiraja) 330 m (lentokansi)
Leveys:  40 m (runko) 58 m (lentokansi)
Syväys:  11 m
Koneteho:  280 000 hv (209 MW)
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  3 019 aluksen miehistö 2 480 lentomiehistöt
Aseistus
Aseistus:  8 x 5"/L54 DP -tykkiä 16 x 76 mm/L70 -ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina 20 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 72 x lentokonetta
USS United States (runkonumero CVA-58) oli Yhdysvaltain laivaston  tilaama lentotukialus, jonka tilaus kuitenkin peruutettiin hieman kölinlaskun jälkeen. Sen piti kyetä kuljettamaan atomipommein varustettuja pitkän toimintasäteen omaavia lentokoneita.
Valmistus

Laivasto tilasi 29. heinäkuuta 1948 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta uuden lentotukialuksen, jonka köli laskettiin 18. huhtikuuta 1949. Valmistus kuitenkin keskeytettiin viisi päivää myöhemmin 23. huhtikuuta aselajien välisten kiistojen vuoksi.
Uimaräpylät

Uimaräpylät ovat kumista ja muovista valmistettuja apuvälineitä, joita käytetään vesiurheilulajeissa, kuten uinti ja sukeltaminen.
Koko jalan uimaräpylät.
Sukeltajat käyttävät räpylöitä, sillä ihmisen jalka tarjoaa kokonsa takia suhteellisen vähän työntövoimaa, etenkin kun sukeltajalla on mukana painolastia. Erityisen pitkiä uimaräpylöitä käyttävät vapaasukeltajat, koska he tarvitsevat hitaampaa jalkaliikettä.
Rakenne

Räpylöitä on kahta tyyppiä; avokantaisia ja umpikantaisia. Avokantaisissa on kantapään takaa kulkeva lukitusjärjestelmällä varustettu kantahihna. Umpikantaisissa taasen jalkaosa on joustavaa materiaalia ja peittää myös kantapään. Avokantaräpylöiden kanssa käytetään neopreenistä valmistettuja sukkia tai kenkiä. Umpikantapärylät soveltuvat uima-altaaseen ja lämpimään veteen. Räpylöitä valmistetaan pehmeällä lavalla ja kovalla lavalla. Pehmeälapaisella räpylällä on miellyttävämpi uida kuin kovalapaisella ja sillä ei synny helposti kramppeja. Sen sijaan kovalapaisella saadaan nopeampi vauhti kuin pehmeälapaisilla. Räpylän lapa on yleensä taivutettu hieman alapäin, jottei nilkkaa tarvitse taivuttaa ääriasentoon.
Historia

Aikaiset keksijät, kuten Leonardo da Vinci ja Giovanni Alfonso Borelli, testasivat erilaisia uimaräpylöitä.
Benjamin Franklin rakensi nuoruudessaan puiset, paletin muotoisen uimaräpylät auttamaan häntä liikkumaan nopeammin vedessä.
Modernit uimaräpylät ovat ranskalaisen Louis de Corliaun, Ranskan laivaston capitaine de corvetten, kehittämät. Hän esitteli vuonna 1914 ensimmäiset räpyläprototyyppinsä. de Corliau jätti laivaston vuonna 1924 omistautuakseen keksinnölleen. Tehtyään räpylöitä vuosia omassa asunnossaan Pariisissa vuosia de Corliau aloitti räpylöiden massatuotannon viimein vuonna 1939. Samana vuonna hän antoi Owen P. Churchillille luvan valmistaa hänen räpylöitään Yhdysvalloissa. Churchill vaihtoi räpylöiden ranskankielisen nimen (propulseurs) nimeen swimfins,  joka on edelleen yleisimmin käytössä oleva nimitys räpylöille englanninkielisissä maissa. Churchill esitteli tuotteensa Yhdysvaltain laivastolle, joka otti ne käyttöönsä Underwater Demolition Teamille.
Isossa-Britanniassa Dunlop Rubber valmisti Yhdistyneen kuningaskunnan laivaston sukeltajille räpylöitä toisessa maailman sodassa.
Vuonna 1946 brittiläinen kauppa Lillywhites toi Britanniaan 1 000 paria räpylöitä, ja ne kaikki myytiin loppuun alle kolmessa kuukaudessa.
Vuonna 1948 Cressi-Sub-niminen yritys kehitti ensimmäiset koko jalan räpylät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uimaräpylät Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Väinö Ignatius

Väinö Johannes Ignatius (13. syyskuuta 1874 Iisalmi − 15. tammikuuta 1931 Algeria) oli suomalainen apteekkari, apteekkineuvos ja Runnin terveyskylpylän omistaja.
Väinö Ignatiuksen vanhemmat olivat asessori Gustaf Fredrik Ignatius ja Selma Lagus. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1894 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja filosofian maisteriksi 1900. Hän valmistui farmaseutiksi 1900 ja proviisoriksi 1902.
Ignatius toimi apteekkarina Iisalmessa 1903−1919. Hän oli lääkintöhallituksen asessorina ja apteekkineuvoksena 1922−1929. Tämän jälkeen Ignatius oli apteekkarina Helsingissä vuodesta 1929 alkaen. Hän kuoli tammikuussa 1931 Algeriassa ollessaan siellä terveysmatkalla.
Ignatiuksen johtama Iisalmen Runninlähde Osakeyhtiö osti Runnin terveyslähteen lähialueineen vuonna 1904. Yhtiö rakensi Runnille vuosina 1904−1912 Wanha Hotellin nimellä tunnetun rakennuksen, kahvilarakennuksen, saunan ja hieromon, lääkärinasunnon sekä uudisti juomahallin. Saarikosken kanavan valmistuttua Runnille saatiin laivayhteys ja rakennettiin laivalaituri 1907. Kesällä 1914 Runnilla kävi yli 1 200 vierailijaa ja terveyslähteen toiminta jatkui myös ensimmäisen maailmansodan vuosina sen saadessa uusia asiakkaita Etelä-Suomesta. Iisalmen-Kiuruveden rautatien valmistuttua 1923 Runnille pääsi myös junalla mutta samaan aikaan kylpylöiden valtionavun menetys ja kylmät kesät aiheuttivat talousongelmia ja vähensivät kävijöitä. Väinö Ignatiuksen kuoltua 1931 terveyslähdettä johti ensin hänen leskensä Erna Ignatius ja sen jälkeen heidän poikansa Pentti Ignatius 1934−1937. Erna Ignatius myi Runnin yli 500 hehtaarin kokoisen tilan valtiolle 1937. Tilasta lohkottiin 19 maatilaa ja varsinainen terveyskylpylä maa-alueineen ja rakennuksineen myytiin edelleen 1937 toimitusjohtaja W. K. Latvalalle, joka lahjoitti kylpylän 1938 Vapaussodan Invaliidien Liitolle.
Väinö Ignatius oli naimisissa 1899−1923 Aino Kyllikki Aspelinin kanssa ja vuodesta 1924 Erna Armida Pastisen, o.s. Lagus kanssa.