stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 2013 äärimmäiset sääilmiöt

Maa- ja merilämpötilojen poikkeama helmikuussa 2013 kauden 1981–2010 keskiarvosta.
Sademäärien poikkeama helmikuussa 2013 kauden 1981–2010 keskiarvosta.
Vuoden 2013 äärimmäiset sääilmiöt käsittävät lukuisia kaikkien aikojen sääennätyksiä pohjoiselta ja eteläiseltä pallonpuoliskolta. Helmikuussa lumipeitealueen laajuus Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa oli tavanomaista suurempi samalla, kun napajäätikön laajuus oli 4,5 % vuosien 1981–2010 keskiarvoa pienempi. Pohjoisen pallonpuoliskon äärimmäisten sääilmiöiden uskotaan olevan yhteyksissä Arktisen alueen kutistumiseen, joka vaikuttaa ilmakehän kiertoliikkeeseen niin, että se aiheuttaa muualle lumi- ja jääpeitteiden laajenemista.
11. tammikuuta raportoitiin, että 223 ihmistä oli kuollut poikkeuksellisen säätyypin johdosta. Muualla, erityisesti Venäjällä, Tšekissä sekä Britanniassa, matalat lämpötilat vaikuttivat luontoon haitaten lintujen pesintää ja häiriten muuttolintujen saapumista. 10. tammikuuta Bangladeshissa mitattiin matalin lämpötila koko valtion itsenäisyyshistorian ajalta, 3,0 °C (37,4 °F), joka mitattiin Saidpurissa.
Euroopassa loppukevät ja kesäkuu olivat levottomia. Samalla kun Suomessa sekä muissa Pohjoismaissa mitattiin ennätyskorkeita - jopa Euroopan korkeimpia - lämpötiloja touko- ja kesäkuun aikana . Länsi- ja Keski-Euroopassa koettiin selvästi viileämpää säätä ja jopa kaikkien aikojen sateisin touko- ja kesäkuu. Tämä eroavaisuus säätilassa oli Euroopassa erittäin poikkeuksellinen.
Kesän aikana pitkittyneet helleaallot synnyttivät pohjoisella pallonpuoliskolla uusia ennätyksiä.
Käännös suomeksi
Ver Sacrum (aikakauslehti)

Alfred Rollerin laatima Ver Sacrumin ensimmäisen numeron kansi.
Ver Sacrum oli Wienin sesessionistien virallinen lehti vuosina 1898–1903. Sen vallankumouksellinen graafinen suunnittelu, typografia ja kuvitukset toimivat esikuvana monille myöhemmille taidelehdille.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi tammikuussa 1898. Kannessa oli Alfred Rollerin piirtämä kuva puusta, jonka juuret työntyvät ulos istutusastiastaan. Se oli vertauskuva siitä, että sesessionistit olivat vapautuneet Wienin Kunstlerhausin asettamista ahtaista rajoista. Lehdessä sesessionistit julistivat rohkaisevansa aikansa vapaampaa taidekäsitystä, joka ei tunne eroa ”suuren taiteen” ja ”intiimin taiteen” välillä, eikä myöskään eroa rikkaiden ja köyhien taiteen välillä. Irtiottoa symboloi myös lehden nimi Ver Sacrum, latinaksi ”Pyhä kevät”. Se viittasi nuorten irtautumiseen vanhemmistaan ja uuden yhteiskunnan perustamiseen.
Kahden ensimmäisen vuoden ajan lehti ilmestyi kuukausittain, ja jokainen numero oli omistettu tietyn taiteilijan töille. Tämä taiteilija myös vastasi numeron kannen suunnittelusta. Esimerkiksi vuoden 1898 heinäkuun numero keskittyi tšekkiläisen jugendtaiteilija Alphonse Muchan tuotantoon.
Ver Sacrumin graafisen ilmeen pääsuunnittelija oli Koloman Moser, joka suhtautui lehden ulkoasuun erittäin luovasti ja muutti sitä jatkuvasti pyrkien harmoniseen kokonaisuuteen tekstin ja kuvituksen välillä. Ainutlaatuista oli lehden neliömuoto, mikä oli tuolloin aivan uutta aikakauslehdissä. Tämä formaatti tarjosi suunnittelijoille uusia mahdollisuuksia käyttää useita tekstipalstoja, koristeellisia reunuksia ja negatiivista tilaa. Neliön ja ruudukon käytön sesessionistit omaksuivat skotlantilaisesta Arts and Crafts -liikkeestä, erityisesti Charles Rennie Mackintoshin töistä. Mackintoshista tuli myös sesessionistien jäsen.
Ver Sacrum käsitteli kuvataiteen ja grafiikan lisäksi myös musiikkia, runoutta ja teatteria. Vuosien 1898 ja 1899 numeroissa julkaistiin Rainer Maria Rilken runoja, ja joulukuun 1901 numero oli omistettu kokonaan musiikille.
Ver Sacrumin julkaisu lopetettiin joulukuussa 1903 todennäköisesti varojen puutteen vuoksi. Lehden laatu oli heikentynyt asteittain jo vuodesta 1900 lähtien, kun julkaisutahti oli kasvanut 24 numeroon vuodessa.
Viktor Smeds

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Viktor Smeds |  Viktor Smeds |  Viktor Smeds |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Viktor Reinhold Smeds (18. syyskuuta 1885 Petolahti – 22. helmikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, liikemies, voimistelija ja olympiamitalisti. Smeds oli Suomen kansainvälisesti näkyvimpiä urheiluvaikuttajia, ja hän toimi muun muassa kansainvälisen painiliiton puheenjohtajana vuosina 1930–1952. Smeds vaikutti muissakin voimailulajeissa, etenkin nyrkkeilyssä, jossa hän oli Suomen-mestari raskaassa keskisarjassa 1923 ja raskaassa sarjassa 1925.
Elämäkerta

Smedsin vanhemmat olivat talollinen Johan Erik Smeds ja Lovisa Båsk. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Helsingin Nya svenska läroverketistä ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907 ja maisteriksi 1908. Smeds toimi sitten Loviisan  alkeiskoulun ja sen yksityisten jatkoluokkien venäjänkielen, voimistelun ja terveysopin opettajana ja samalla Loviisan  poliisilaitoksen päällikkönä 1909–1916. Sittemmin Smeds oli Athlos-lehden vastaavana toimittajana 1924–1925, Voimailulehden taloudenhoitajana 1926–1927, Helsingin Metro-Goldwyn-Mayer Films oy:n apulaisjohtajana 1929–1931, Elfvingin kalastuslaivaston palveluksessa 1933–1937 ja itsenäisenä liikemiehenä vuodesta 1940 alkaen.
Smeds voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908. Suomen itsenäistymisen aikoihin Smeds oli yksi suomalaisen urheilun ruumiillistumista ja huomattavimpia urheiluvaikuttajia. Vuonna 1929 hänet valittiin kansainvälisen painiliiton FILA:n nimiedeltäjän IAWF:n puheenjohtajaksi, missä virassa hän toimi vuoteen 1952 asti. Smedsin puheenjohtajakaudella IAWF:n toiminta aktivoitui huomattavasti. Vuosina 1933–1935 Smeds toimi Suomen Olympiakomitean sihteerinä. Hän toimi myös Suomen Nyrkkeilyliiton puheenjohtajana. Nyrkkeilyssä ja sen kehittymisessä Smeds oli erittäin tärkeä vaikuttaja.
Viktor Smeds toimi vuonna 1941 mukana SS-miesten värväyksessä. Jatkosodan aikana Smeds toimi vankien kuulustelijana, ja sen vuoksi hän koki tarpeen siirtyä syksyllä 1944 Suomesta. Hän siirtyi Stella Polaris -operaation yhteydessä Ruotsiin, mutta palasi pian takaisin Suomeen.
Vuonna 1948 Smedsille myönnettiin SVUL:n aloitteesta Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi.
Teoksia

Nyrkkeilytuomari : johdanto kehätuomarin tehtäviin ja nyrkkeilyarvostelun perusteisiin. Suomen nyrkkeilyliitto, Helsinki 1931
Nyrkkeilykirja ; tekijät Roland Hentzel ja Viktor Smeds ; suomentanut Jori Ilanko. Otava 1936
Suomennoksia

Kansainväliset nyrkkeilysäännöt ; suomennos Viktor Smeds ja Arvi Heiskanen. Suomen nyrkkeilykomitea, Helsinki 1949
Kristjan Palusalu loikattuaan rintaman yli Suomen puolelle suomalaisten urheilumiesten nyrkkeilijä Valle Reskon ja urheilujohtaja Viktor Smedsin seurassa marraskuussa 1941. Smedsin rooli sodan aikana oli toimia sotavankien kuulustelijana.
Walter Mazzarri

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. lokakuuta 1961 (ikä 63)
Syntymäpaikka: San Vincenzo, Livorno, Italia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura:  Napoli
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1982 |  Pescara | 26 | (4) |
| 1982 |  Cagliari | 4 | (0) |
| 1982–1983 |  Reggiana | 12 | (1) |
| 1983 |  Fiorentina | 0 | (0) |
| 1983–1988 |  Empoli | 91 | (4) |
| 1988–1989 |  Licata | 8 | (0) |
| 1989–1990 |  Modena | 21 | (0) |
| 1990–1991 |  Nola | 30 | (3) |
| 1991–1992 |  Viareggio | 11 | (0) |
| 1992–1994 |  Acireale | 32 | (1) |
| 1994–1995 |  Torres | 9 | (0) |
Valmennusura
1998–1999:  Napoli (apuv.)
1999–2000:  Bologna (apuv.)
2000–2001:  Bologna Primavera
2001–2002:  Acireale
2002–2003:  Pistoiese
2003–2004:  Livorno
2004–2007:  Reggina
2007–2009:  Sampdoria
2009–2013:  Napoli
2013–2014:  Internazionale
2016–2017:  Watford
2018–2020:  Torino
2021–2022:  Cagliari
2023–:  Napoli
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Walter Mazzarri (s. 1. lokakuuta 1961) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Marraskuusta 2023 lähtien hän on toiminut Napolin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Mazzarri loi pelaajauransa pohjan ACF Fiorentinan junioriorganisaatiossa, mutta teki ammattilaisdebyyttinsä Serie B:ssä Pescara Calciossa 1981. Hän edusti 1982 lyhyen aikaa pääsarjatasolla pelannutta Cagliari Calciota kunnes siirtyi AC Reggianaan. Hän pelasi urallaan pääasiallisesti Serie A:ta alemmilla sarjatasoilla, joskin oli mukana Empolin seurahistorian ensimmäisissä nousujuhlissa Serie A:han 1986. Mazzarri lopetti peliuransa 1995 Sassari Torresissa.
Meriitit

Coppa Italia: 2012
Italian paras valmentaja (Enzo Bearzot-palkinto): 2012
Vuoden 2012 nuorten talviolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 2012 nuorten talviolympialaisten mitalitaulukko maiden järjestys on ensin kultamitalien määrän mukaan, sitten hopea- ja lopuksi pronssimitalien määrän mukaan.
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Saksa | 8 | 7 | 2 | 17 |
| 2 |  Kiina | 7 | 4 | 4 | 15 |
| 3 |  Itävalta | 6 | 4 | 3 | 13 |
| 4 |  Etelä-Korea | 6 | 3 | 2 | 11 |
| 5 |  Venäjä | 5 | 4 | 7 | 16 |
| 6 |  Alankomaat | 4 | 1 | 2 | 7 |
| - |  Itsenäiset olympiaedustajat | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 7 |  Sveitsi | 3 | 0 | 5 | 8 |
| 8 |  Japani | 2 | 5 | 9 | 16 |
| 9 |  Norja | 2 | 5 | 2 | 9 |
| 10 |  Yhdysvallat | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 11 |  Ranska | 2 | 2 | 5 | 9 |
| 12 |  Italia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 13 |  Suomi | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 13 |  Ruotsi | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 15 |  Kanada | 2 | 1 | 6 | 9 |
| 16 |  Slovenia | 1 | 4 | 2 | 7 |
| 17 |  Latvia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 18 |  Tšekki | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 19 |  Marokko | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 19 |  Slovakia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 21 |  Viro | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 21 |  Unkari | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 23 |  Kazakstan | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 24 |  Belgia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 24 |  Valko-Venäjä | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 24 |  Iso-Britannia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 24 |  Ukraina | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 28 |  Australia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 29 |  Andorra | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 29 |  Monaco | 0 | 0 | 1 | 1 |
Veit Harlan

| Veit Harlan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1899
Kuollut: 13. huhtikuuta 1964 (64 vuotta)
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Veit Harlan (22. syyskuuta 1899 – 13. huhtikuuta 1964) oli saksalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Harlan työskenteli Kolmannen valtakunnan propagandaosaston palveluksessa. Ohjaamansa antisemitistisen propagandaelokuvan Jud Süss (1940, Suomessa Vallanhimo) vuoksi hän joutui toisen maailmansodan päätyttyä oikeuteen syytettynä rikoksesta ihmisyyttä vastaan. Harlan vapautettiin mutta elokuva kiellettiin.
Harlan sai työkiellon yhdessä ruotsalaissyntyisen vaimonsa, näyttelijä Kristina Söderbaumin kanssa. Kiellon päätyttyä heidän onnistui jatkaa uraansa. Harlan ohjasi muun muassa homouden vastaisen elokuvan Kolmas sukupuoli (1957). Suomalaisista kriitikoista Raoul af Hällström totesi Elokuva-Aitassa, että elokuvassa "lietsotaan vihaa tätä luihua tyyppiä vastaan aivan pirullisen tarttuvasti".
Perhe

Harlanin veljentytär on näyttelijä Christiane Kubrick, ohjaaja Stanley Kubrickin leski.
Felix Moellerin dokumenttielokuva Veit Harlan ja Jud Süssin varjo (2008) käsittelee Harlania sekä hänen lastensa ja lastenlastensa suhdetta taiteilijan jälkimaineeseen.
Filmografia

Es flüstert die Nacht... (Yön kuiskeet), 1929 näyttelijä
Alles für Veronika (Tyttö tavaratalosta), 1936 ohjaus
Mein Sohn, der Herr Minister, 1937 ohjaus
Herrscher, Der, 1937 ohjaus
Kreutzersonate, Die (Kreutzersonaatti), 1937 ohjaus
Verwehte Spuren (Kadonneet jäljet), 1938 ohjaus, käsikirjoitus
Jugend (Elämänjano) 1938 ohjaus
Unsterbliche Herz, Das (Kuolematon sydän), 1939 ohjaus, käsikirjoitus
Jud Süss (Vallanhimo), 1940 ohjaus, käsikirjoitus
Grosse König, Der (Suuri kuningas), 1942 ohjaus, käsikirjoitus
Goldene Stadt, Die (Kultainen kaupunki), 1942 ohjaus, käsikirjoitus
Immensee (Lumpeenkukka), 1943 ohjaus, käsikirjoitus
Zwischen Nacht und Morgen, 1944 käsikirjoitus
Opfergang (Muuttolintu), 1944 ohjaus, käsikirjoitus
Kolberg, 1945 ohjaus, käsikirjoitus
Unsterbliche Geliebte (Unohtumaton rakastettu), 1950 ohjaus, käsikirjoitus
Hanna Amon, 1951 ohjaus, käsikirjoitus
Sterne über Colombo (Tähtiä Colombon yllä), 1953 ohjaus, käsikirjoitus
Gefangene des Maharadscha, Die (Maharadjan vanki), 1953 ohjaus, käsikirjoitus
Verrat an Deutschland (Tapaus Sorge), 1954 ohjaus
Dritte Geschlecht, Das (Kolmas sukupuoli), 1957 ohjaus
Vepsänjoki

| Vepsänjoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Vepsänjärvi
Laskupaikka:  Kiiminkijoki
Maat:  Suomi
Pituus:  15 km
Alkulähteen korkeus:  78,1 m
Vepsänjoki, jota usein myös kutsutaan Horsmanjoeksi, on valjastamaton, kapea ja mutkitteleva Kiiminkijoen sivujoki, joka alkaa Vepsänjärvestä Oulun Vepsän kaupunginosasta entisen Ylikiimingin kunnan alueelta. Siihen liittyvät muun muassa Vähä-Vuotunkijärvestä laskevat Heinäjoki ja Vuotonoja. Joen pituus on hieman yli 15 kilometriä ja se kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen.
Joki virtaa Jokelan ja Karahkan kyliä sivuten idästä länteen ja kääntyy pohjoiseen Horsman ampumaradan luona Ison Seluskanjärven pohjoispuolella, missä siihen liittyy Seluskanjärvestä laskeva kapea laskujoki.
Joki laskee Kiiminkijokeen Vesalan kaupunginosassa länsipuolella. Loppuosaltaan se muuttuu vuolaaksi ja mutkittelevaksi Siltakoskeksi.
Jokeen laskee useita pienempiä puroja ja ojia. Vesi on pääasiallisesti tummaa ja suoperäistä ja sen laatu on luokiteltu välttäväksi. Ison Seluskanjärven kunnostustoimien yhteydessä on myös todettu, ettei Vepsänjoki kestä enää lisäkuormitusta. Nykyisin veden sameus ja partikkelipitoisuus aiheuttaa haittoja, sillä joesta ei voi ottaa sauna-, kastelu- eikä käyttövettä, ja runsas irtoaineksen määrä pilaa pyydykset.
Leveimmillään joki on Horsman ja Siltakosken välisellä alueella, jossa se muodostaa syviä ja pitkiä, jopa 50 metrin levyisiä suvantojaksoja. Joen keskimääräinen leveys on kuitenkin vain 4–5 metriä.
Joen loppuosuus on suosittu melontakohde, sillä se tarjoaa sekä koski- että suvanto-osuuksia.
Vera-Ellen

Vera-Ellen
Vera Ellen Westmeier Rohe eli Vera-Ellen (16. helmikuuta 1921 Norwood, Ohio – 30. elokuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän tuli tunnetuksi mm. Fred Astairen, Gene Kellyn ja Donald O'Connorin tanssiparina elokuvissa.
Vera-Ellen syntyi Ohiossa saksalaislähtöiseen sukuun ja teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1939. Hänen elokuviinsa kuuluvat Valkea joulu (1954), Sardiinimysteerio (1949) ja Ihanasti rakastunut (1951).
Vera-Ellen kärsi 1950-luvulla ilmeisesti anoreksiasta ja hieman myöhemmin vaikeasta artriitista. Hän oli kahdesti naimisissa, mutta menetti ainoan tyttärensä kätkytkuoleman vuoksi 1963. Hän vetäytyi osittain näiden käänteiden ajamana pois julkisuudesta ja kuoli Los Angelesissa 60-vuotiaana.
Vera-Ellenillä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Wings of Tomorrow (kappale)

| ”Wings of Tomorrow” Stratovarius |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dreamspace
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: 12", CDS
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 05.08
 Levy-yhtiö: T & T
Stratovariuksen muut singlet
| ”Break the Ice” 1992 | ”Wings of Tomorrow” 1995 | ”Father Time” 1996 |
Wings of Tomorrow on suomalaisen power metal -yhtye Stratovariuksen neljäs single. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä T & T.
Kappaleet

Wings of Tomorrow – 05.08
Dreamspace – 05.58
Against the Wind – 03.48
Kokoonpano

Timo Tolkki – laulu, kitara
Tuomo Lassila – rummut
Antti Ikonen – koskettimet
Jari Kainulainen – basso
Weinheim

| Weinheim |
| --- | --- |
 Weinheim Windeckin linnavuorelta nähtynä.
 vaakuna
 Weinheim
 Koordinaatit: 49°33′N, 08°40′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Hallintopiiri:  Karlsruhe
Piirikunta:  Rhein-Neckar-Kreis
Hallinto:  
 – Pormestari:  Manuel Just
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  58,11 km²
Korkeus:  96–525 m
Väkiluku (30.6.2022):  45 480
 – Väestötiheys:  783 as./km²
 
 www.weinheim.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Weinheim [ˈvaɪ̯nhaɪ̯m]  kuuntele ääntämys (ohje) on kaupunki Lounais-Saksassa, Baden-Württembergin osavaltion luoteisosassa. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 45 480 asukasta. Weinheim on tunnettu maalauksellisesta vanhastakaupungistaan ja kahdesta linnastaan.
Maantiede

Weinheim sijaitsee Baden-Württembergin, Saksan lounaisimman osavaltion, luoteisosassa lähellä Hessenin rajaa Odenwald-vuoriston länsireunalla. Lähimmät suurkaupungit ovat Mannheim 15 km luoteeseen ja Heidelberg 18 km etelään. Odenwaldin reunaa pohjois-etelä-suuntaan kulkeva vanha Bergstraße-tie kulkee Weinheimin läpi. Historiallisesti kaupunki kuuluu Kurpfalzin maakuntaan, nykyisillään Weinheim on Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnan suurin kaupunki.
Weinheimin naapurikunnat ja -kaupungit ovat idästä alkaen myötäpäivään lueteltuina Birkenau, Gorxheimertal, Heiligkreuzsteinach, Schriesheim, Hirschberg an der Bergstraße, Heddesheim, Viernheim ja Hemsbach. Lännessä ja idässä Weinheimin kaupungin alue rajoittuu Hessenin naapuriosavaltioon.
Varsinaisen Weinheimin kantakaupungin lisäksi kaupungin 58,11 neliökilometrin laajuiseen alueeseen kuuluu kuusi kaupunginosaa, jotka olivat vuosien 1971–1973 kuntaliitoksiin asti itsenäisiä kuntia. Weinheimin kaikki seitsemän kaupunginosaa asukaslukuineen (31.12.2022) ovat:
Weinheim (kantakaupunki): 30 493
Sulzbach: 2 759
Lützelsachsen: 5 760
Hohensachsen: 2 736
Oberflockenbach: 2 248
Rippenweier: 1 117
Ritschweier: 304
Historia

Weinheim mainitaan ensimmäistä kertaa asiakirjoissa vuonna 755. Nimi "Weinheim" ei viitanne viiniin (saks. Wein), vaikka sitä seudulla viljelläänkin, vaan juontunee frankkilaisesta henkilönnimestä Wino. 700-luvun loppupuolella Weinheim siirtyi Lorschin luostarin omistukseen.
Weinheimille myönnettiin markkinaoikeudet vuonna 1000 ja rahanlyöntioikeus vuonna 1065. Milloin Weinheim sai kaupungin oikeudet, ei tiedetä. Vuoden 1100 tiennoilla Lorschin apotti rakennutti Weinheimiin Windeckin linnan suojaamaan luostarin läänityksiä. Kun Lorschin luostari lakkautettiin vuonna 1232, Weinheim tuli lyhyeksi aikaa Mainzin arkkipiispan alaiseksi, mutta myös Reinin pfalzkreivit, myöhemmät Kurpfalzin vaaliruhtinaat, esittivät aluevaatimuksia kaupunkia kohtaan. Vuoden 1264 välimiesoikeus päätti, että Windeckin linna ja 1200-luvun keskivaiheilla perustettu kaupungin uusi osa siirtyivät pfalzkreivien hallitsemiksi, kun taas vanhakaupunki pysyi Mainzin alaisena. Tässä yhteydessä Weinheimista puhutaan myös ensi kertaa kaupunkina. Vuonna 1308 myös vanhakaupunki siirtyi pfalzkreivien alaiseksi, 1454 vanha ja uusi kaupunki yhdistettiin hallinnollisesti.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikoihin ensin Weinheimin valtasivat ensin espanjalaiset (1621), sitten ruotsalaiset (1632) ja lopulta baijerilaiset (1634). 1600-luvun loppupuolen sodissa ranskalaiset valtasivat vuonna 1674 Weinheimin ja tuhosivat Windeckin linnan. Heidelbergin, silloisen Kurpfalzin pääkaupungin, tuhon jälkeen Kurpfalzin vaaliruhtinas siirsi residenssinsä samoin kuin Heidelbergin yliopiston, rahapajan ja kirjapainon 1698 väliaikaisesti Weinheimiin.
Vuonna 1803 Kurpfalzin vaaliruhtinaskunta lakkautettiin ja sen Reinin itäpuoliset osat, siis myös Weinheim, siirtyivät Badenin suurherttuakunnan omistukseen. Vuonna 1846 valmistui junayhteys Weinheimiin. Vuoden 1973 aluereformissa Weinheimiin liitettiin kuusi naapurikuntaa, samalla kaupungista tuli osa uutta Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaa.
Hallinto

Weinheimin kunnanvaltuustossa Liittouma 90/Vihreät on vahvin puolue yhdeksällä paikalla. Paikallisella vapaalla vaalilistalla (Freie Wähler) on kahdeksan paikkaa, konservatiivisella CDU:lla on seitsemän paikkaa, sosiaalidemokraattisella SPD:llä kuusi paikkaa, Vasemmistolla kaksi paikkaa ja liberaalisella FDP:llä kaksi paikkaa. Valtuuston edustajista kaksi on puolueettomia.
Weinheimin pormestarina on toiminut vuodesta 2019 Manuel Just.
| Puolue | Paikat |
| --- | --- |
Liittouma 90/Vihreät: 9
Freie Wähler: 8
CDU: 7
SPD: 6
Vasemmisto: 2
FDP: 2
Puolueettomat: 2
Nähtävyydet

Weinheim on tunnettu "kahden linnan kaupunkina" (saks. Zweiburgenstadt), sillä kaupungin yläpuolella Odenwaldin rinteillä seisoo keskiaikaisen Windeckin linnan raunio ja Wachenburg-linna, jonka rakennutti vuosina 1907–1928 romantisoivaan tyyliin weinheimilaisten opiskelijoiden osakunta.
Vanhankaupungin keskeisin paikka on kaupungin tori, jonka päädyssä seisoo vuosina 1911–1913 vanhemman kirkon paikalle rakennettu uusromaaninen pyhän Laurentiuksen kirkko. Torin laitaa koristavat vanha raatihuone (1557), jonka edessä seisoo torikaivo, ja niin sanottu Leijona-apteekki (Löwenapotheke) 1600-luvun alkupuolelta. Vanhankaupungin pääkadun, Hauptstraßen, laidalla on vuonna 1736 vihitty luterilainen kirkko. Laaksossa vanhankaupungin reunalla pienen puron varrella sijaitsee vanha nahkurien kortteli nimeltään Gerberbachviertel. Tämä keskiaikainen kortteli on mutkittelevine kujineen ja vanhoine ristikkotaloineen erityisen maalauksellinen. Vanhasta kaupunginmuurista on jäljellä vielä torni nimeltään Blauer Hut eli "sinihattu", lisäksi kaupungissa seisoo niin sanottu noitatorni ja punainen torni.
Entinen ruhtinaiden residenssi, jonka vanhimmat osat ovat peräisin 1400-luvulta, toimii nykyään Weinheimin raatihuoneena. Sitä ympäröivässä puistossa kasvaa eksoottisia kasveja, muun muassa Saksan suurin setripuu. Kaupungin reunalla sijaitsee niin sanottu "eksoottimetsä", jonne istutettiin 1800-luvun loppupuolella mammuttipetäjiä, jotka ovat kasvaneet yli 55 metrin korkuisiksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Weinheimin turismisivut (saksaksi)
Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnan kaupungit ja kunnat
Altlußheim
Angelbachtal
Bammental
Brühl
Dielheim
Dossenheim
Eberbach
Edingen-Neckarhausen
Epfenbach
Eppelheim
Eschelbronn
Gaiberg
Heddesbach
Heddesheim
Heiligkreuzsteinach
Helmstadt-Bargen
Hemsbach
Hirschberg an der Bergstraße
Hockenheim
Ilvesheim
Ketsch
Ladenburg
Laudenbach
Leimen
Lobbach
Malsch
Mauer
Meckesheim
Mühlhausen
Neckarbischofsheim
Neckargemünd
Neidenstein
Neulußheim
Nußloch
Oftersheim
Plankstadt
Rauenberg
Reichartshausen
Reilingen
Sandhausen
Schönau
Schönbrunn
Schriesheim
Schwetzingen
Sinsheim
Spechbach
St. Leon-Rot
Waibstadt
Walldorf
Weinheim
Wiesenbach
Wiesloch
Wilhelmsfeld
Zuzenhausen
Kaupungin sijainti Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnassa. Piemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baden-Württembergin osavaltiossa.
Matthäus Merianin kuparipistos Weinheimista vuodelta 1645
Tyypillinen kuja Weinheimin vanhassakaupungissa
Lebanon Cedar in Schlosspark
Warrior (Nina Sublattin kappale)

| Warrior |
| --- | --- |
 Nina Sublatti esittämässä ”Warrioria” Eurovision laulukilpailussa 2015.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Nina Sublatti
Levy-yhtiö:  Bravo Records
Kesto:  3.01
Tyylilaji:  synthpop
Julkaistu:  11. maaliskuuta 2015
Säveltäjä(t):  Nina Sublatti, Thomas G:son
Sanoittaja(t):  Nina Sublatti
Tuottaja(t):  Nina Sublatti, Thomas G:son
Euroviisutiedot
Vuosi:  2015
Maa:  Georgia
Kieli:  englanti
Sijoitus:  11.
Pisteet:  51
Sijoitus semifinaalissa:  4.
Pisteet semifinaalissa:  98
”Warrior” on Nina Sublattin esittämä musiikkikappale, jolla hän edusti Georgiaa Eurovision laulukilpailussa 2015. ”Warrior” sijoittui ensimmäisessä semifinaalissa neljänneksi 98 pisteellä ja finaalissa 11. sijalle 51 pisteellä.
Sublatti sävelsi ja sanoitti itse Georgian euroviisukarsinnan voittaneen version kappaleesta. Ennen Eurovision laulukilpailua hän kuitenkin muokkasi sävellystä Thomas G:sonin kanssa.