stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gagra
Historia > Gagra Neuvostoliitossa

Venäjän vuoden 1905 vallankumouksessa Gagraan perustettiin paikallinen vallankumoushallitus, joka kuitenkin pian kukistettiin. Ensimmäinen maailmansota merkitsi kaupungille katastrofia, sillä se lopetti turismin alueella. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen Gagrasta tuli lopulta Neuvostoliiton osa. Lenin perusti vuonna 1919 kaupunkiin "työläisten lomakeskuksen", josta tuli neuvostoliittolaisten keskuudessa suosittu. Toisen maailmansodan aikana kaupungista tuli haavoittuneiden sotilaiden kuntoutuskeskus, ja sodan jälkeen valtio rakensi Gagraan terveyskylpylöitä. Kasvavasta turistikeskuksesta tuli osa "Neuvostoliiton rivieraa".
Historia > Gagra Abhasiassa

1980-luvun lopussa jännitys lisääntyi Abhasian georgialaisten ja abhaasien välillä. Sota puhkesi lopulta vuonna 1992, ja Georgian hallituksen jouduttua tappiolle Abhasiasta karkotettiin satojatuhansia georgialaisia. Gagra ja Abhasian pääkaupunki Suhumi kärsivät pahiten. Sodan jälkeen Gagra on muun Abhasian tavoin taantunut, eikä konfliktia ole onnistuttu vielä ratkaisemaan.
Nähtävyyksiä

Gagran tärkeimpiä maamerkkejä ovat:
Abaatan linnoituksen rauniot (300–400-luvut)
Abhasian vanhimmaksi kutsuttu 500-luvun kirkko
Marlinskyn puolustustorni (1841)
Oldenburgin prinssin 1800-luvun palatsi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gagra Wikimedia Commonsissa
Abhasian tasavallan hallinnolliset alueet
Piirin tasoiset kaupungit: Suhumi
Piirit: Gagra | Gali | Gudauta | Gulpripshi | Otšamtšire | Suhumi | Tkvartšeli
Georgian kaupungit ja piirikunnat
Gagra, Mustameri
Gagran telakka Sergei Prokudin-Gorskin vuosien 1905 ja 1915 välisenä aikana ottamassa värikuvassa.
Stora Enson Veitsiluodon tehtaat

| Stora Enson Veitsiluodon tehtaat |
| --- | --- |
 Veitsiluodon tehtaita kesällä 2009
Valtio:   Suomi
Sijainti:  Kemi 
Koordinaatit:  65°41′35″N, 24°37′05″E
Lopetti toimintansa:  29. syyskuuta 2021
Tuotteet:  paperi
Työntekijöiden määrä:  n. 1 000
 fiStora Enson Veitsiluodon tehtaat 
Stora Enso
Stora Enson Veitsiluodon tehtaat oli Kemissä sijaitseva maailman pohjoisin paperitehdas ja Euroopan neljänneksi suurin paperitehdasintegraatti. Tehtailla työskenteli Stora Enson ja kunnossapitoyhtiö Efora Oy:n (ent. Fortek Oy) palveluksessa yhteensä n. 1 000 henkilöä. Lisäksi tehdasalueella toimi useita ulkopuolisia yrityksiä, jotka työllistivät vakituisesti yli sata henkeä.
Tuotannon lopetus

Stora Enso ilmoitti huhtikuussa 2021 sulkevansa Veitsiluodon tehtaat heinä-syyskuun 2021 aikana. Tehdastoiminnan asteittaisen alasajon myötä paperituotanto päättyi lopullisesti 29. syyskuuta 2021. Päätöksen myötä 550 työntekijää menetti työnsä. Tuotannon osalta tehtaalle jäi sahatoimintaa, joka työllistää noin 50 ihmistä. Kokonaisuudessaan tehdasalueelle jäi noin 160 työpaikkaa sahan, palvelukeskuksen, voimalaitoksen ja vartioinnin osalta.
Historia

Veitsiluoto oli 1960-luvun loppupuoliskolla Euroopan suurin sanomalehtipaperin tuottaja. Muutos hienopaperiin ja aikakauslehtipaperiin tehtiin 1980-luvun taitteessa nykyisen sulfaattisellutehtaan valmistuttua 1977.
Veitsiluoto Oy oli Suomen valtion vuonna 1932 perustama metsäteollisuusyhtiö. Yhtiö perustettiin kahden Metsähallituksen eli valtion omistaman sahan perustalle. Sahat olivat 1922 perustettu Veitsiluodon saha Veitsiluodon saarella Kemin edustalla ja vuonna 1903 perustettu Kevätniemen saha Lieksassa. Veitsiluodossa yhtiöllä oli lisäksi vuonna 1930 käynnistynyt sellutehdas. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Kemissä. Paperin valmistus Veitsiluodossa alkoi vuonna 1955 ja kymmenen vuotta myöhemmin saarella oli jo neljä paperikonetta. Viides kone lisättiin vuonna 1972.
Kemijärvi Oy:stä tuli 1960-luvulla osa Veitsiluoto Oy:tä. Kevätniemen sahan Veitsiluoto Oy myi Vapolle 1980-luvulla. Vuonna 1986 Veitsiluotoon fuusioitiin Oulu Oy, joka alkujaan oli Veitsiluoto Oy:n ja Kajaani Oy:n vuonna 1936 Ouluun rakentama sellutehdas.
Veitsiluoto Oy:stä ja toisesta valtionyhtiöstä, Enso-Gutzeit Oy:stä, muodostettiin vuonna 1996 Enso Oy. Enso Oy fuusioitiin ruotsalaisen Stora-yhtymän kanssa nykyiseksi Stora Enso Oyj:ksi vuonna 1998.
Merkittäviä vuosilukuja

1922 Saha
1930 Sulfiittisellutehdas
1932 Veitsiluoto Oy
1955 Paperintuotanto alkoi
1968 Kemijärvi Oy osaksi Veitsiluoto Oy:tä
1969 Paperinpäällystys alkoi
1977 Sulfaattisellutehdas (VELSA)
1981 Arkittamo
1986 Oulu Oy osaksi Veitsiluoto Oy:tä
1991 Paperituotanto Oulun Nuottasaaressa alkoi
1996 Veitsiluodon ja Enso-Gutzeitin fuusio
1998 Stora Enso Oyj
1999 PK2:n uusiminen
2003 PK3:n uusiminen
2006 Automaattilastaus, Netts-kuljetusjärjestelmä
2008 Arkittamon laajennus (arkkileikkuri 7)
2014 PK1 lopetti toimintansa huhtikuussa
29.9.2021 tehdas lopetti tuotannon
Johto

Stora Enson Veitsiluodon tehtaita johti diplomi-insinööri Tero Siivola ja sahaa johtaa edelleen tehdaspäällikkö Mika Kuusela.
Johto > Yrityksen johdossa olleet

vuorineuvos Lauri Kivinen, toimitusjohtaja 1932–1955
vuorineuvos Aarne Pelkonen, toimitusjohtaja 1955–1974
dipl.ins. Lars Hannunkari, toimitusjohtaja 1974-1980
vuorineuvos Pentti Rautalahti, toimitusjohtaja 1980–1990
kauppat.maist. Niilo Pellonmaa, toimitusjohtaja 1990–1995
dipl.ins. Aarre Metsävirta, toimitusjohtaja 1996
Tuotteet ja tuotanto

Tehtaan päätuotteet olivat päällystetty aikakauslehtipaperi ja C1S pakkauspaperi (PK5) sekä toimistopaperit (PK2 ja PK3). Veitsiluodon sellutehdas valmisti sellua hienopaperikoneiden käyttöön noin 400 000 tonnia vuodessa. Tehtaalla toimi myös hiomo, jonka valmistama hioke on  aikakauslehtipapereissa sellun ohella käytettävä raaka-aine. Veitsiluodon sahan kapasiteetti on  noin 200 000 kuutiometriä vuodessa kahdessa vuorossa.
Veitsiluodon neljän paperikoneen yhteenlaskettu kapasiteetti oli noin miljoona tonnia vuodessa. Veitsiluodon paperitehtaaseen kuului myös arkittamo, joka viidellä leikkurillaan (arkkileikkurit 3-7) oli kapasiteetiltaan Euroopan suurin A3- ja A4-arkkien valmistaja.
Tuotteet ja tuotanto > Tehtaan paperi- ja sellunkuivaus- / kartonkikoneet

Tehtaalla oli kolme paperikonetta. Kaikki paperikoneet oli suunniteltu alun perin valmistamaan sanomalehtipaperia. Koneiden yhteinen tuotantokyky oli 815 000 t/a (hienopaperi 555 000 t/a ja aikakauslehtipaperi 260 000 t/a). Veitsiluodon sellutehdas valmisti hienopaperikoneiden tarvitseman koivu- ja mäntysellun. Painopaperikoneiden havupuusellu tuotiin Stora Enso -konserniin kuuluvalta Oulun sellutehtaalta.
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Paperikone PK1 "Pohjolan Sampo" | Valmet/Valley | 29.1.1955–4/2014 | Kaksoisviira | 4 400 mm (alkuper. 4 350 mm) |  | 1 250 m/min (alkuper. 550 m/min) | MWC-paperi (Päällystetty puupitoinen paperi), 190 000 t/a (alkuper. sanomalehtipaperi, 30 000 t/a) | Toinen Valmetin Suomeen toimittama paperikone. Viiraosa ja perälaatikko olivat amerikkalaisen Valleyn toimittamia. |
| Paperikone PK2 | Wärtsilä | 1962– (uusittu 1984, 1999) 9/2021 | Kaksoisviira | 7 050 mm |  | 1 200 m/min (alkuper. 650 m/min) | Hienopaperi, 265 000 t/a (alkuper. sanomalehtipaperi, 95 000 t/a) |  |
| Paperikone PK3 | Beloit (Voith uusinut) | 26.5.1963– (uusittu 2003) | Kaksoisviira | 6 600 mm |  | 1 200 m/min (alkuper. 900 m/min) | Hienopaperi, 290 000 t/a (alkuper. sanomalehtipaperi, 100 000 t/a) | (alkuperäisen koneen rakentanut osittain myös Valmet, Wärtsilä ja Ahlström) |
| Kuivauskone 2/Paperikone PK4 | Karhula | 16.8.1965 klo 2:05– | Tasoviira | 3 200 mm |  | 250–350 m/min | Kuivattu sellu/Fluting-kartonki, 50 000 t/a | Käytössä tarpeen mukaan |
| Paperikone PK5 | Valmet | 1972– (uusittu 1985) 12.8.2021 | Kaksoisviira | 7 650 mm |  | 1 300 m/min (alkuper. 1 000 m/min) | LWC-paperi (260 000 t/a) ja C1S pakkauspaperit |  |
| Kuivauskone 1 | Karhula | 1959–1989 (purettu 2000-luvulla) | Tasoviira | 3 200 mm |  | ~50–60 m/min | Kuivattu sellu | Purettu. Tila toisen kuivauskoneen varaosavarastona. |
Paperikoneet PK6 ja PK7 ovat Stora Enson Oulun tehtailla. Tehtaalle asennettiin uusi kuivauskone vuonna 1959. Paperikone PK5:n yhteydessä oli myös Wärtsilän alun perin toimittama offline-päällystin, kiillotuskalanterit sekä hiertämö.
Tuotteet ja tuotanto > Höyryvoimalaitos

Tehtaalla oli höyryvoimalaitos, joka tuotti sellu- ja paperitehtaan tarvitseman lämpöenergian sekä osan sähköstä.
Voimalaitokselle investoitiin mm. seuraavasti:
1957 uusi kattila
1959 sulfiittilipeän haihduttamo
1959 turbiinisali
1961 uusi kattila
1968–1972 uusi kattila paperikone PK5:n hankinnan yhteydessä
1968–1972 vastapaineturbiini
1996 Uusi biokattila K7 ja vastapaineturbiini
Tehdaspalokunta

Tehtaalla on oma tehdaspalokunta. Palokunnalla on ainakin seuraava kalusto:
IR521 Mercedes-Benz Sprinter 519 CDI, kori: Kulkeva Oy, vm. 2009
IR5212 Sisu SK181 4x4, kori: Lieksan Säiliötuote Oy, vm. 1993
IR527 Toyota Hiace, vm. 2005
Rautatie ja kalusto

Veitsiluoto Oy oli yksi Suomen harvoista kapearaiteista 900 mm:n raideleveyttä käyttäneistä teollisuusyhtiöistä.
Yhtiöllä oli sähköveturivetoinen teollisuusrata Kemin sahalla. Radalla oli yksi veturi, ASEA 152/1922, 0-4-0-sm. Sen erikoisuus oli kapearaideveturiin poikkeuksellisen korkea virroitin, koska ratajohdot oli korkeiden lautatapulien johdosta jouduttu sijoittamaan paljon normaalia ylemmäs.
Rata liikennöi sähkövoimaisena vuosina 1922–1953. Tämäkään veturi ei kelvannut sotakorvauksena.
Radalla oli myöhemmin liikenteessä yksi Move1-dieselveturi 1970-luvulle saakka. Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Viimeinen tehdasalueella liikennöinyt Stora Enson oma veturi oli leveäraiteinen Lokomon C600.
Rautatie ja kalusto > Veturit

Lokomo C600 663/1972 (myyty Rautaruukin Raahen tehtaalle vuonna 2003)
Valmet Move 3 4/1949 (siirretty Kevätniemen sahalle Lieksaan vuonna 1959)
Valmet Move 51h (526/1959) (siirretty Kevätniemen sahalle vuonna 1973)
Aiheesta muualla

Puutavarayhtiöiden maanhankinta ja -omistus Pohjois-Suomessa vuosina 1885-1939
Kuva: Veitsiluoto Oy:n sellutehtaat 1935
Pörssitiedon nettisivun esitys yhtiön historiasta
Lihaksia ja luoteja

| Lihaksia ja luoteja |
| --- | --- |
 Sarjan logo
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  30 min / jakso
Pääosissa:  Heikki Silvennoinen  Heikki Hela  Timo Kahilainen  Heikki Vihinen  Mari Turunen
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  5. toukokuuta – 17. marraskuuta 1996
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuottaja(t):  Matti Grönberg
Ohjaaja(t):  Matti Grönberg
Leikkaaja(t):  Anssi Hursti
Lavastaja(t):  Pertti Hilkamo
Kuvaaja(t):  Pekka Valkama
Aiheesta muualla
IMDb 
DVD-julkaisun kansikuva.
Lihaksia ja luoteja on vuonna 1996 esitetty, koomikkoryhmä Kummelin tekemä kymmenosainen humoristinen poliisisarja. Sarjassa seurataan kuvitteellisen Päärynämäen kaupungin poliisilaitoksen etsivien seikkailuja.
Sarja sai hyvän vastaanoton Kummeli-huumorista pitävien keskuudessa, mutta osalle katsojakuntaa se oli liikaa. Kummeleihin vakituisesti liittynyttä Heikki Vihistä eivät kaikki sulattaneet.lähde?
Lihaksia ja luoteja julkaistiin DVD:nä 5. syyskuuta 2007 nimellä Kummeli - Lihaksia ja luoteja, Vanaja-trilogia osa 1.
Sarjan tuli aluksi olla 6-osainen, mutta syksyllä 1996 ryhmä teki vielä neljä lisäjaksoa. Tämän huomaa jaksojen 7-10 hyvin erilaisesta alkutunnuksesta, ja siitä että kuusi ensimmäista jaksoa on talvella kuvattu (neljä viimeistä taas kesällä/syksyllä). Myös kuudessa ensimmäisessä jaksossa hahmoilla on valuuttana Suomen markka, kun taas neljässä viimeisessä Amerikan Dollari.
Helsingin Sanomien Jarkko Jokelainen ymmärsi, että Kummeli-ryhmän comeback tarvitsi uudenlaista formaattia lyhyiden sketsien sijasta, mutta kaipasi silti runsaampaa henkilögalleriaa esimerkiksi ”luontaisesti hilpeiden” Heikki Silvennoisen ja Timo Kahilaisen tekeminä kaksoisrooleina. Myös aloitusjaksossa nähty Vesa Vierikon roisto sai kehuja, mutta Heikki Vihisen, Esko Roineen ja Mari Turusen poliisiroolit jättivät Jokelaisesta toivomisen varaa.
Jaksoluettelo

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Uusinta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kadonneiden renkaiden mysteeri | 05.05.1996 | 08.05.1996 |
| 2. | Jauhot suuhun ja luut kurkkuun | 12.05.1996 | 15.05.1996 |
| 3. | Tuhatkasvo, naamiomiehen arvoitus | 19.05.1996 | 22.05.1996 |
| 4. | Mustaa magiaa | 26.05.1996 | 29.05.1996 |
| 5. | Merirosvoradio | 02.06.1996 | 05.06.1996 |
| 6. | Cosa Nostra, vaikene tai kuole | 09.06.1996 | 12.06.1996 |
| 7. | Reviisori eli perverssit terroristit | 27.10.1996 | 30.10.1996 |
| 8. | Rahat tai henki! | 03.11.1996 | 06.11.1996 |
| 9. | Uhka avaruudesta | 10.11.1996 | 13.11.1996 |
| 10. | Pimeän ytimessä | 17.11.1996 | 20.11.1996 |
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Heikki Silvennoinen  | … |  Pyykkö   |
|  Heikki Hela  | … |  Saloranta   |
|  Timo Kahilainen  | … |  Suikkanen   |
|  Heikki Vihinen  | … |  Vanaja   |
|  Mari Turunen  | … |  Emma   |
|  Esko Roine  | … |  Pormestari   |
|  Ritva Jalonen  | … |  Laila   |
Vierailijat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesa Vierikko  | … |  Kake Luikku (1/96)   |
|  Heikki Kinnunen  | … |  Hautala (2/96)   |
|  Aake Kalliala  | … |  Kalmisto (2/96)   |
|  Taneli Mäkelä  | … |  Yves Cousteau (3/96)   |
|  Tapio Liinoja  | … |  Konovalenko (4/96)   |
|  Iiro Seppänen  | … |  Misha (4/96)   |
|  Simo Frangén  | … |  Simo Solmio (5/96)   |
|  Pasi Heikura  | … |  Pasi Puku (5/96)   |
|  Jyrki Liikka  | … |  Jyrki Järki (5/96)   |
|  Matti Toivonen  | … |  Matti Mappi (5/96)   |
|  Mauri Kuosmanen  | … |  Papa Mussolini (6/96)   |
|  Sakari Kuosmanen  | … |  Massimo Mussolini Di Centile (6/96)   |
|  Juha Laitila  | … |  Salvatore Campari (6/96)   |
|  Jukka Puotila  | … |  Eichmann (7/96)   |
|  Mari Rantasila  | … |  Ulrike (7/96)   |
|  Mikko Kivinen  | … |  Laura (8/96)   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Jarkko (8/96)   |
|  Aimo Räsänen  | … |  posteljooni (2/96 ja 4/96) / Eero Pornanen (8/96) / Sakari Pornanen (8/96 ja 9/96) / Hässän (10/96)   |
|  Tuija Ernamo  | … |  Birgitta (9/96)   |
|  Vesa-Matti Loiri  | … |  Dunlop (9/96)   |
|  Ilmari Saarelainen  | … |  Tretorn (9/96) / kuningas (10/96)   |
|  Jope Ruonansuu  | … |  Sakari Jalkamyyrä (10/96)   |
|  Tommi Reponen  | … |  Aulis (10/96)   |
|  Tom Lindholm  | … |  mylläri Sulo Lämsä (2/96) / radioasema 114:n juontaja (5/96) / kokki (6/96) / rouva Ström (7/96) / hodarikauppias (10/96)   |
Sarjassa esiintyy myös poliisiryhmä Kova Laki, jota esittävät Heikki Silvennoinen, Timo Kahilainen ja Heikki Hela (7/96 ja 10/96).
Tuotanto

Käsikirjoitus: Heikki Vihinen ja Porkkana Ryhmä
Ohjaus: Matti Grönberg
Tuotanto: Porkkana Ryhmä ja YLE TV2 Viihdeohjelmat
DVD-julkaisu

| Nimi ja vuodet | Julkaisu | Levy 1 | Levy 2 | Extrat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kummeli   Lihaksia ja luoteja   Vanaja-trilogia osa 1   1996 | 5. syyskuuta 2007 |  Osa 1. Kadonneiden renkaiden mysteeri  Osa 2. Jauhot suuhun ja luut kurkkuun  Osa 3. Tuhatkasvo, naamiomiehen arvoitus  Osa 4. Mustaa magiaa  Osa 5. Merirosvoradio |  Osa 6. Cosa Nostra, vaikene tai kuole  Osa 7. Reviisori eli perverssit terroristit  Osa 8. Rahat tai henki!  Osa 9. Uhka avaruudesta  Osa 10. Pimeän ytimessä |  Haastattelu  Hutikuteja  Vanaja-trilogian -trailereita |
Vatnsleysuströnd

Vatnsleysuströnd on Islannissa Reykjanesin niemimaan pohjoisosassa sijaitseva rantakaistale Vogarista Hvassahrauniin. Ranta-alue on noin 15 kilometriä pitkä ja se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Reykjavíkistä lounaaseen.
Vatnsleysuströnd on osa Vogarin kuntaa, eli aikaisempaa Vatnsleysustrandahreppurin kuntaa. Alueella asuu noin 100 ihmistä, kun koko kunnan asukasluku on 1195 henkeä (2011).
Alueen tunnetuin paikka on Kálfatjörn, jossa sijaitsee vuonna 1893 rakennettu suojeltu kirkko.
Þráinsskjaldarhraun-niminen laaja laavakenttä peittää Vatnsleysuströndin. Se muodostaa koko rannikon Vogarista Vatnsleysuvíkiin ja myös koko Strandarheiðin nummen. Sen alkulähde on 14 000 vuotta vanhassa purkauksessa läheisestä Fagradalsfjallin tulivuoresta.
Kalastaja- ja lammastila Minna-Knarrarnes, Vatnsleysuströnd, Vogar, Islanti heinäkuussa 1962.
Eeva Putro

| Eeva Putro> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1978 (ikä 46)
Ammatti:  näyttelijä, käsikirjoittaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2007–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Eeva Putro (s. 30. maaliskuuta 1978) on suomalainen näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän teki ensimmäisen pitkän elokuvan pääroolinsa elokuvassa Poissa (2019). Lisäksi hän on näytellyt useissa televisiosarjoissa, elokuvissa ja lyhytelokuvissa.
Putro on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008 Pietarin valtiollisesta teatteritaideakatemiasta, jossa hän suoritti elokuva- ja draamateatterinäyttelijän tutkinnon.
Putro on näytellyt muun muassa Kansallisteatterissa, Teatteri Avoimissa Ovissa, Keski-Uudenmaan Teatterissa, Espoon Kaupunginteatterissa ja Kokoteatterissa. Hän on ollut mukana myös Ylen Radioteatterin kuunnelmissa.
Eeva Putron käsikirjoituksen pohjalta Zaida Bergroth ohjasi elokuvan Tove (2020), joka kertoo Tove Janssonista 1940- ja 1950-luvuilla. Putro näyttelee siinä myös yhtä sivuosaa.
Aiheesta muualla

Eeva Putron verkkosivut
Eeva Putro Helsingin Freet -sivustolla
Eeva Putro Suomen Näyttelijäliiton sivustolla
Eeva Putro Elonetissä.
Eeva Putro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Elonet
The Zone of Interest

| The Zone of Interest |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jonathan Glazer
Käsikirjoittaja:  Jonathan Glazer
Tuottaja:   James Wilson  Ewa Puszczyńska 
Säveltäjä:  Mica Levi
Kuvaaja:  Łukasz Żal
Leikkaaja:  Paul Watts
Pääosat:   Christian Friedel  Sandra Hüller 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Puola Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Film4 Productions House Production Access Entertainment Instytucja Filmowa „Silesia-Film” A24 (tuotantoyhtiö) Access Industries
Levittäjä:   Film4  Access Industries  Polish Film Institute 
Ensi-ilta:   2023-5-1919. toukokuuta 2023 (Cannes)  2024-1-2626. tammikuuta 2024 (Suomi)  
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
The Zone of Interest on vuonna 2023 valmistunut brittiläis-puolalainen historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Jonathan Glazer. Elokuva on saksankielinen, ja perustuu löyhästi Martin Amisin samannimiseen kirjaan vuodelta 2014. Pääosissa nähdään Christian Friedel ja Sandra Hüller, jotka esittävät saksalaisupseeri Rudolf Hössiä ja tämän vaimoa Hedwigiä. Elokuvassa Hössin perhe pyrkii rakentamaan itselleen unelmiensa elämän aivan Auschwitzin keskitysleirin kupeeseen.
The Zone of Interest sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 19. toukokuuta 2023. Teatterilevitykseen Suomessa se saapui 26. tammikuuta 2024. Elokuva sai hyvin positiivisen vastaanoton sekä lukuisia palkintoja ja ehdokkuuksia, mukaanlukien kolme Golden Globe -ehdokkuutta sekä viisi Oscar-ehdokkuutta (mm. paras elokuva), joista se voitti parhaan kansainvälisen elokuvan sekä parhaan äänityksen palkinnot.
Vastaanotto

The Zone of Interest sai ilmestyessään hyvin positiivisen ja innostuneen vastaanoton. Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 93 prosenttia kriitikoista antoi elokuvalle myönteisen arvion.
Erityisesti elokuvan ohjaus, kuvaus ja äänimaailma keräsivät kehuja. Financial Timesin Raphael Abraham kirjoittaa, että ohjaaja Glazerin tapa näyttää äärimmäinen epäinhimillisyys tavanomaisena saa katsojan toden teolla käsittämään natsien hirmuteot kaikessa kauheudessaan. The Daily Telegraphin Robbie Collinin mukaan huolellisesti toteutettu kuvaus ja äänisuunnittelu saavat kauhun jäytämään elokuvan joka hetkeä.
Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Sakri Pölönen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, ja vaikka hän kehuu elokuvan visuaalista ilmettä "koherentiksi" ja "hyvin toteutetuksi", kutsuu hän kuitenkin kokonaisuutta "yhden ajatuksen elokuvaksi". Pölösen mukaan "elokuvan sisään pääseminen ajattelua epämukavasti nyrjäyttävän samastumisen kautta on tehokkaasti estetty, ja samalla estetään myös oman banaalin pahuutensa kohtaaminen".
Sandra Hüller, Jonathan Glazer ja Christian Friedel Cannesin elokuvajuhlien lehdistötilaisuudessa 2023.
Kommunistinen puolue

Kommunistinen puolue tai kommunistipuolue on organisoitunut joukkojärjestö, joka pyrkii muuttamaan yhteiskunnan kapitalistisesta sosialistiseksi ja lopulta kommunistiseksi. Puolueiden periaatteet kehittivät Karl Marx ja Friedrich Engels ja niitä muokkasivat Vladimir Lenin ja Josif Stalin.
Historia

Venäjä oli ensimmäinen valtio, jossa kommunistit pääsivät valtaan (1917). Vuonna 1918 bolševikit vaihtoivat nimensä Venäjän kommunistiseksi puolueeksi. Nimi valittiin sen takia, että pyrittiin irrottautumaan Toisen internationaalin sosialisteista, jotka olivat tukeneet porvarihallituksia ensimmäisen maailmansodan aikaan.
Neuvostoliitto dominoi kommunistista maailmaa toisen maailmansodan loppuun saakka. Jugoslavia haastoi tämän hegemonian 1948 ja myöhemmin he alkoivat kokeilla markkinasosialismia 1960-luvulla. Kiinan ja Neuvostoliiton välirikko tapahtui 1950- ja 1960-luvuilla.
Järjestörakenne

Kommunistiset puolueet jakoivat usein samankaltaiset järjestörakenteet. Korkeinta päätöksentekoelintä kutsuttiin useimmiten politbyrooksi ja siinä oli pieni määrä virka-asemaltaan korkeimpia puolueen edustajia. Useimmiten politbyroo tapasi viikoittain puhemiehen johdolla keskustellakseen korkean tason linjavedoista. Suurempi komitea, jota useimmiten kutsutaan keskuskomiteaksi, sisälsi korkeampia johtajia valtion ministeriöistä; armeijasta, poliisista ja puolueesta itsestään. Näiden korkeiden elinten alaisena oli erillinen hallinnollinen hierarkia, jolla oli täyspäiväisiä puolueen työntekijöitä, jotka jaettiin erilaisiin osastoihin pääkaupungissa, paikallistasolla ja sen välimaastoissa. Puolueen jäseniltä perittiin jäsenmaksu ja he olivat puolueen direktiivien alaisuudessa solussa (paikallistason organisaatio), joita sijoitettiin tehtaisiin ja muille työpaikoille. Kommunistiset puolueet poikkeuksetta käyttivät henkilöstöänsä ydinjoukkona muun yhteiskunnan hallitsemiseen. Neuvostoliitossa henkilöt, jotka nimitettiin tärkeisiin virkoihin piti käydä puolueen virkailijoiden seulan läpi. Tätä prosessia kutsuttiin nomenklaturaksi. Tämä järjestelmä kopioitiin läpikotaisin kommunistiseen maailmaan.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen

Osa kommunistisista puolueista on selvinnyt Neuvostoliiton romahduksesta (1991), mutta niiden poliittinen merkitys on vähentynyt. Kuuban kommunistinen puolue on edelleenkin vallassa, kuten on periytyvä Pohjois-Korean puolue. Kovan linjan kommunistipuolueet jatkoivat toimintaansa Ranskassa, Kreikassa ja Portugalissa. Kylläkin niillä on melko vähän edustajia ja vaikutusvaltaa lainsäätävissä elimissä. Aikanaan mahtava Italian kommunistinen puolue hajosi kahtia ja suurempi jäljelle jääneestä irtisanoutui marxilaisesta politiikasta.
Suomessa toimii vuonna 2017 kaksi rekisteröityä kommunistista puoluetta: Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) sekä Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistinen Työväenpuolue (KTP).
Kommunistiset puolueet on lainsäädännöllä kielletty Virossa, Indonesiassa, Iranissa, Latviassa, Liettuassa, Myanmarissa, Puolassa, Romaniassa, Etelä-Koreassa, Ukrainassa, Georgiassa ja Unkarissa.
Maailman suurin kommunistinen puolue on Kiinan kommunistinen puolue, joka hallitsee Kiinan kansantasavaltaa. Maailman suurin ei-hallitseva kommunistinen puolue on ollut Indonesiassa: Indonesian kommunistinen puolue (Partai Komunis Indonesia).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kommunistinen puolue Wikimedia Commonsissa