stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Derby
Kulttuuri

Tunnetuin derbyläinen taidemaalari on ollut Joseph Wright. Muita kuuluisia nimiä ovat Harold ja Frank Gresley, Samuel ja  Louise Rayner, Ernest Townsend ja George Turner.
Derbyn kaupunginmuseossa on kokoelma posliinia ja muuta alueen historiaan liittyvää esineistöä sekä Joseph Wrightin maalauksia.
Vanhasta rautatievarikosta on 1900-luvun lopussa kehitetty Pride Park, jonka jalkapallostadionilla Derby County pelaa kotiottelunsa.
Derbyn muihin nähtävyyksiin kuuluvat katedraali, vanha vankila, Pickford House Museum, kauppahalli vuodelta 1864, Derbyn raviradan roomalaisrauniot, Royal Crown Derbyn posliinitehtaan näyttely ja Derbyshire countyn krikettiklubi.
Derbyn yliopistossa on kuusi tiedekuntaa: ensimmäiseen kuuluvat taide, humanistiset tieteet ja teknologia, toiseen oikeus- ja taloustiede, kolmanteen kasvatustiede, sosiaalialat, terveystieteet ja luonnontieteet. Buxtonin osasto muodostaa oman tiedekuntansa, samoin yhteistyöoppimisen keskus. Kuudes tiedekunta on luonnontieteen, tekniikan ja matematiikan virtuaalinen tiedekunta. Lukuvuonna 2009–2010 yliopistossa oli noin 17 500 opiskelijaa.
Derbyssä toimii sinfoniaorkesteri nimeltä Sinfonia Viva. Se on perustettu 1982.
Paikallinen sanomalehti on nimeltään Derby Telegraph. Sen uutisia julkaistaan myös verkossa nimellä This is Derbyshire.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Derby Wikimedia Commonsissa
Bonnie Prince Charlien patsas
Pride Park -jalkapallostadion.
Innocentius II

| Innocentius II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gregorio Papareschi di Guidoni
Syntynyt: Rooma, Kirkkovaltio
Kuollut: 24. syyskuuta 1143 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  14. helmikuuta 1130
Paavius päättyi:  24. syyskuuta 1143
Edeltäjä:  Honorius II
Seuraaja:  Celestinus II
Paavi Innocentius II (k. 24. syyskuuta 1143) oli paavina 14. helmikuuta 1130 – 24. syyskuuta 1143. Hänen oikea nimensä oli Gregorio Papareschi di Guidoni. Paavi Paschal II teki hänestä kardinaalin. Tässä ominaisuudessa hän seurasi paavi Gelasius II:ta tämän pakomatkalla Ranskaan. Paavi Calixtus II käytti häntä useissa tärkeissä tehtävissä, kuten Wormsissa, jossa solmittiin rauha Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa 1122 (ks. Wormsin konkordaatti).
14. helmikuuta Innocentius valittiin pikaisesti kuolleen Honorius II:n seuraajaksi. Hänen oppositionsa valitsi kohta Pietro Pierleonin vastapaavi Anacletus II:ksi. Innocentius ei pystynyt pitämään asemiaan Roomassa, vaan lähti Pisan ja Genovan kautta Ranskaan, jossa Bernhard Clairvauxlainen varmisti hänelle papiston ja hovin tuen. Samana vuonna lokakuussa Saksan Lothar II ja tämän piispat hyväksyivät hänet kirkolliskokouksessa Würzburgissa. Tammikuussa 1131 hän keskusteli hyvässä hengessä Englannin kuninkaan Henrik I:n kanssa. Elokuussa 1132 Lothar lähti sotilaineen Italiaan tarkoituksenaan sekä vastapaavin syrjäyttäminen, että oma kruunaamisensa keisariksi. Kruunajaiset pidettiin Lateraanikirkossa 4. heinäkuuta 1133, mutta muuten sotaretki osoittautui hedelmättömäksi. Myöskään vuoden 1136 sotaretki ei lopettanut paavien välistä kiistaa, joka ratkesi vasta Anacletus II:n kuolemaan 25. tammikuuta 1138. Rauha palautui kirkkoon lopulta toisessa lateraanikonsiilissa 1139.
Paavin viimeiset vuodet olivat tulosten puolesta yhtä köyhiä kuin ensimmäisetkin. Hänen työnsä Rooman puolesta lähes kumoutui Rooman ja Tivolin välisessä riidassa, johon Innocentius II sekaantui. Roomalaisten tavoitteena oli alistaa Tivoli määräysvaltaansa, mutta paavi ei tähän suostunut. Lopulta roomalaiset karkottivat hänet kaupungista, joka julistautui tasavallaksi ja sen senaattia johti patriisi Giordano Pierleoni. Lisäksi hän oli riidoissa Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n kanssa. Tämän kaiken kaaoksen keskellä hän lopulta menehtyi syyskuussa vuonna 1143.
Erik Innala

Erik Innala (suomalaisittain Erkki Innala, 10. heinäkuuta 1908 Nikkala, Haaparanta – 28. toukokuuta 1990 Haaparanta) oli ruotsalainen liikemies, salakuljettaja ja kauppias, joka tunnettiin lisänimellä Mabou-Erik tai Maapu-Erkki.
Innalan vanhemmat olivat Emil Innala (1877–1930) ja Helena Innala (1883–1962, o.s. Innala) Haaparannan Nikkalasta. Heillä oli pieni maatila, jonka toimintaa vanhemmat halusivat Erikin jatkavan. Innala on kertonut, ettei tämä sopinut hänen luonteelleen
eikä työnteko toisen alaisena liioin. Hän halusi toimia itsenäisesti.
Erik Innala työskenteli nuoruudessaan lohenkalastajana Tornionjoella vuodesta 1933 lähtien. Hän harjoitti kalastusta ja laitonta rajakauppaa eli joppausta Riskilän saarelta (Lilla Sarvi) käsin. Toinen maailmansota synnytti vilkkaat markkinat Suomen ja Ruotsin välille. Innala hankki alkupääomansa työskentelemällä lohta Suomesta Ruotsiin rahtaavan liikemiehen, Kalle Lindrothin, palveluksessa.
Lohikauppaan liittyi säännöstelyn alaisten tuotteiden laiton tuonti Ruotsista Suomeen. Keskeistä Innalan liiketoiminnan alkuvaiheissa oli teuraseläinten osto ja lihanvälitys. Hän sai lisänimensä Mabou-Erik (suomalaisittain Maapu-Erkki) Ruotsista suurissa erissä salakuljettamansa Mabou-merkkisen kahvinkorvikkeen mukaan.
Innala perusti myöhemmin Haaparannalle ICA-ketjun tavaratalon, ICA Innalan. Salakuljetus oli tuottanut tarvittavan pääoman.
Kirjallisuutta

Ersson, Boris: Smugglarkungen Mabo-Erik: "I Himlen Finns Inga Tullare". Haparandabladet, 8.8.1986, s. 4-5.  (ruotsiksi)
Ersson, Boris: Smuggling : berättelser om lurendrejeri och varusmuggling.  Stockholm:  Sjöhistoriska museet, 1994.  ISBN 91-85268-56-9  (ruotsiksi)
Ersson, Boris: Tein yhteistyötä tullin kanssa. (kohdehenkilö Erik Innala, Mabo-Erik) Haparandabladet, 11.8.1986, s. 12–13.
Jermo, Aake: Kun kansa eli kortilla: reportaasi lähimenneisyydestä, s. 123.  Otava, 1974.  ISBN 951-1-01651-2
Nykänen, Harri (toim.): Rööperi: Rikoksen vuodet 1955–2005, s. 217–218.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-29300-8
Aiheesta muualla

Mabou-kahvinkorvikkeen mainos
Di-isopinokamfeyyliboraani

| Di-isopinokamfeyyliboraani |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bis(4,6,6-trimetyyli-3-bisyklo[3.1.1]heptanyyli)boori
CAS-numero:  21947-87-5
PubChem CID:  101994080
SMILES:  [B](C1CC2CC(C1C)C2(C)C)C3CC4CC(C3C)C4(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H35B
Moolimassa:  286,29 g/mol
Liukoisuus veteen:  Orgaanisiin liuottimiin
Di-isopinokamfeyyliboraani (C20H35B) on organoboraaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä hydroboraatioreaktioissa ja muiden kiraalisten katalyyttien valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa di-isopinokamfeyyliboraani on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi veden ja muiden proottisten liuottimien kanssa. Se liukenee eettereihin, muun muassa tetrahydrofuraaniin, dioksaaniin ja dimetoksietaaniin. Yhdiste on optisesti aktiivinen, ja siitä tunnetaan sekä (+)-että (-)-enantiomeerit.
Di-isopinokamfeyyliboraani valmistetaan pineenistä hydrobooraamalla sitä boraanin ja dimetyylisulfidin muodostamalla kompleksilla. Muodostuva enantiomeeri riippuu lähtöaineena käytetyn pineenin enantiomeerista. Pineenin (+)-enantiomeeri johtaa (-)-di-isopinokamfeyyliboraaniin ja (-)-pineenistä muodostuu di-isopinokamfeyyliboraanin (+)-enantiomeeria. Di-isopinokamfeyyliboraani on yleisesti käytetty reagenssi alkeenien ja enamiinien hydroboraatioreaktioissa. Yhdiste on voimakkaasti steerisesti estynyt, minkä vuoksi se reagoi vain cis-isomeerien kanssa. Hydroboraatioreaktioiden lisäksi sitä voidaan käyttää kiraalisena pelkistimenä pelkistettäessä hydroksikarbonyyliyhdisteitä. Yhdiste toimii myös lähtöaineena muiden kiraalisten katalyyttien, kuten monoisopinokamfeyyliboraanin, valmistukselle.
Blaise Diagne

Blaise Diagne.
Ranskan mustat kansanedustajat vuonna 1914: Diagne sekä Gratien Candace ja Achille René-Boisneuf Guadeloupelta.
Diagne Pierre Lavalin hallituksen ministerien keskellä.
Blaise Diagne (13. lokakuuta 1872 Gorée – 11. toukokuuta 1934 Cambo-les-Bains) oli senegalilainen poliitikko, joka valittiin Ranskan kansalliskokoukseen ensimmäisenä mustana afrikkalaisena.
Diagnen isä oli kokki ja hänen äitinsä palvelija. Isä oli kansallisuudeltaan serer ja äidin sukujuuret ulottuivat Rufisquen lebuihin sekä nykyisen Guinea-Bissaun portugalilais-afrikkalaiseen sekaväestöön. Perhe oli katolinen ja sen jäsenillä oli Goréen muiden asukkaiden tavoin Ranskan kansalaisoikeudet, mutta he pitivät itseään täysin afrikkalaisina.
Varakas kreolilakimies Adolphe Crespin otti Diagnen suojiinsa ja järjesti hänen koulunkäyntinsä Saint-Louisissa ja Ranskassa. Diagne valmistui Saint-Louisin lyseosta vuonna 1890 ja suoritti virkamiestutkinnon kaksi vuotta myöhemmin. Hän työskenteli tullivirkailijana Dahomeyssa, Ranskan Kongossa, Gabonissa, Réunionilla, Madagaskarissa ja Ranskan Guayanassa.
Diagne uskoi Ranskan kolmannen tasavallan aatteisiin tasa-arvosta, veljeydestä, sekularismista ja edistyksestä. Hän esiintyi rasismia ja syrjintää vastaan, puolusti afrikkalaissyntyisten oikeuksia ja liittyi vapaamuurarien jäseneksi. Konfliktit esimiesten kanssa johtivat pakkolomiin, joiden aikana hän tutustui Pariisissa emämaan politiikkaan ja osallistui siirtomaista käytyyn keskusteluun.
Ennen vuoden 1914 kansalliskokousvaaleja Diagne palasi Senegaliin, jossa hän liittoutui Galandou Dioufin nuorsenegalilaisten kanssa. Hän vaati parempia kouluja, korvauksia maaomaisuudesta, ammattiliittoja sekä kansalaisoikeuksia mustille ja muslimeille. Diagne löi vaaleissa edeltäjänsä François Carpotin ja toisella kierroksella vastaehdokkaansa Henri Heimburgerin. Äänestäjiä oli vain reilut viisituhatta, sillä maan alkuasukasväestöllä ei ollut äänioikeutta.
Diagne liittyi Ranskan kansalliskokouksessa tasavaltalaisten sosialistien ryhmään. Hän ajoi läpi kaksi tärkeää lakia, jotka takasivat täydet kansalaisoikeudet Senegalin ”neljän kunnan” afrikkalaisväestölle. Vastineeksi Diagne auttoi värväämään Ranskan Länsi-Afrikasta yli 135 000 sotilasta ensimmäisen maailmansodan taistelukentille. Diagne valittiin kansalliskokouksen edustajainhuoneeseen uudelleen vuosina 1919, 1924, 1928 ja 1932. Hän toimi parlamentin siirtomaavaliokunnan puheenjohtajana sekä siirtomaaministerin alivaltiosihteerinä Pierre Lavalin hallituksessa vuosina 1931–1932. Hän oli ensimmäinen musta afrikkalainen Ranskan hallituksessa.
Diagne kannatti aikansa mustia vapautusliikkeitä, mutta teki sen hyvin varovaisesti. Hän toimi ranskalaisen järjestelmän puitteissa ja ajoi ensi sijassa ranskalaistuneiden afrikkalaisten etuja. Diagne perusti Senegalin ensimmäisen poliittisen puolueen ja raivasi tietä Lamine Guèyen kaltaisille seuraavan sukupolven poliitikoille, mutta hyväksyi itse lopulta konservatiivisen ajatusmaailman.
Diagne oli naimisissa ranskalaisen Odette Villainin kanssa. He saivat kolme poikaa.
Innocentius IX

| Innocentius IX |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni Antonio Facchinetti
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1519 Bologna
Kuollut: 30. joulukuuta 1591 (72 vuotta) Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  29. lokakuuta 1591
Paavius päättyi:  30. joulukuuta 1591
Edeltäjä:  Gregorius XIV
Seuraaja:  Klemens VIII
Innocentius IX.
Innocentius IX:n hauta.
Innocentius IX (20. heinäkuuta 1519–30. joulukuuta 1591), syntymänimeltään Giovanni Antonio Facchinetti, oli paavina 29. lokakuuta 1591 – 30. joulukuuta 1591. Facchinetti syntyi vaatimattomaan työläisperheeseen Pohjois-Italiassa, ja toimi paavi Gregorius XIV:n aikana kirkkolain lakimiehenä, diplomaattina ja hallintovirkamiehenä. Gregoriuksen sairastellessa Facchinetti hoiti jo paljon paavin istuimen hallinnollisia asioita. Hän nousi Gregoriuksen seuraajaksi, mutta kuoli pari kuukautta myöhemmin.
Luigi Di Biagio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 3. kesäkuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Rooma, Italia
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1988–1989 1989–1992 1992–1995 1995–1999 1999–2003 2003–2006 2006 2007 | SS Lazio AC Monza Brianza 1912 Foggia Calcio AS Roma Inter Brescia Calcio La Storta Ascoli Calcio | 1 (0) 62 (7) 87 (12) 114 (16) 117 (13) 93 (16) 5 (0) 7 (2) |
Maajoukkue
| 1998–2002 |  Italia | 31 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Luigi Di Biagio (s. 3. kesäkuuta 1971 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. 175 senttimetriä pitkän Di Biagion pelipaikka oli keskikentällä, useimmiten puolustavassa roolissa. Helmikuusta 2018 hän on valmentanut Italian maajoukkuetta.
Maajoukkueura

Di Biagio pelasi 31 ottelua Italian A-maajoukkueessa vuosina 1998–2002 ja teki otteluissa kaksi maalia. Hän edusti maataan muun muassa vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa. Vuoden 1998 MM-kilpailujen puolivälierissä Ranskaa vastaan hän epäonnistui rangaistuspotkukilpailun ratkaisevana kymmenentenä laukojana osumalla ylärimaan, minkä seurauksena Italia putosi jatkosta. Hän saavutti EM-hopeaa 2000.
Aiheesta muualla

Di Biagion tiedot footballdatabase.comissa (englanniksi)
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Toldo |
2 Bergomi |
3 P. Maldini |
4 Cannavaro |
5 Costacurta |
6 Nesta |
7 Pessotto |
8 Torricelli |
9 Albertini |
10 Del Piero |
11 D. Baggio |
12 Pagliuca |
13 Cois |
14 Di Biagio |
15 Di Livio |
16 Di Matteo |
17 Moriero |
18 R. Baggio |
19 Inzaghi |
20 Chiesa |
21 Vieri |
22 Buffon |
Valmentaja C. Maldini
Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Abbiati |
2 Ferrara |
3 Maldini |
4 Albertini |
5 Cannavaro |
6 Negro |
7 Di Livio |
8 Conte |
9 Inzaghi |
10 Del Piero |
11 Pessotto |
12 Toldo |
13 Nesta |
14 Di Biagio |
15 Iuliano |
16 Ambrosini |
17 Zambrotta |
18 Fiore |
19 Montella |
20 Totti |
21 Delvecchio |
22 Antonioli |
Valmentaja Zoff
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Buffon |
2 Panucci |
3 Maldini |
4 Coco |
5 Cannavaro |
6 Zanetti |
7 Del Piero |
8 Gattuso |
9 Inzaghi |
10 Totti |
11 Doni |
12 Abbiati |
13 Nesta |
14 Di Biagio |
15 Iuliano |
16 Di Livio |
17 Tommasi |
18 Delvecchio |
19 Zambrotta |
20 Montella |
21 Vieri |
22 Toldo |
23 Materazzi |
Valmentaja Trapattoni
Di-isobutyylialumiinihydridi

| Di-isobutyylialumiinihydridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bis(2-metyylipropyyli)alumiinihydridi
CAS-numero:  1191-15-7
PubChem CID:  14487
SMILES:  CC(C)C[Al]CC(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H19Al
Moolimassa:  141,212 g/mol
Sulamispiste:  –80 °C
Kiehumispiste:  116–118 °C (1 mmHg)
Tiheys:  0,7898 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa. liukenee hiilivetyihin
Di-isobutyylialumiinihydridi eli DIBAL tai DIBALH (C8H19Al) on eräs alumiinin organometalliyhdisteistä. Yhdistettä käytetään pelkistimenä valmistettaessa orgaanisia yhdisteitä synteettisesti.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa di-isobutyylialumiinihydridi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin ja hiilivetyihin kuten bentseeniin, tolueeniin, pentaaniin, heksaaniin ja dikloorimetaaniin. Di-isobutyylialumiinihydridi reagoi voimakkaasti veden ja hapen kanssa ja voi syttyä joutuessaan kosketuksiin niiden kanssa. Rakenteeltaan yhdiste esiintyy tyypillisesti dimeerinä.
Valmistus ja käyttö

Di-isobutyylialumiinihydridiä valmistetaan kuumentamalla eli termolysoimalla tri-isobutyylialumiinia. Reaktiossa syntyy sivutuotteena isobuteenia, joka poistetaan tislaamalla.
Tärkein di-isobutyylialumiinihdyridin käyttökohde on toimia pelkistimenä orgaanisissa synteeseissä. Huoneenlämpötilassa yhdiste pelkistää esterit, aldehydit, ketonit ja epoksidit alkoholeiksi ja amidit ja nitriilit amiineiksi. Alemmassa lämpötilassa, tyypillisesti –70 °C:n lämpötilassa, esterit, amidit  ja nitriilit pelkistyvät aldehydeiksi ja sykliset esterit eli laktonit pelkistyvät syklisiksi hemiasetaaleiksi eli laktoleiksi. Di-isobutyylialumiinihydridiä voidaan käyttää myös muiden organoalumiiniyhdisteiden valmistukseen hydroaluminaatioreaktiolla, jossa yhdiste reagoi alkeenien kanssa, jotka sitoutuvat alumiinin ja korvaavat isobutyyliryhmät.
Inositolitrisfosfaatti

| Inositolitrisfosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(1R,2S,3R,4R,5S,6R)-2,3,5-trihydroksi-4,6-difosfono-oksisykloheksyyli]divetyfosfaatti
CAS-numero:  85166-31-0
PubChem CID:  55310
SMILES:  C1(C(C(C(C(C1OP(=O)(O)O)O)OP(=O)(O)O)OP(=O)(O)O)O)
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H15P3O15
Moolimassa:  420,09 g/mol
Inositolitrisfosfaatti eli trifosfoinositoli (C6H15O15P3) on inositolin fosforyloituihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste toimii soluissa lähettimolekyylinä ja on tärkeä useissa solun toiminnan kannalta keskeisissä prosesseissa.
Biologinen rooli

Inositolitrisfosfaattia muodostuu soluissa, kun fosfolipideihin kuuluva fosfatidyyli-inositoli-4,5-bisfosfaatti hydrolysoidaan inositolitrisfosfaatiksi ja diasyyliglyseroliksi. Tätä reaktiota katalysoi fosfolipaasi C-entsyymi. Tätä prosessia säätelevät G-proteiinit ja tyrosiinikinaasireseptorit. Inositolitrisfosfaatti kulkeutuu soluliman läpi solulimakalvostolle. Kalvostolla se sitoutuu inositolitrisfosfaattireseptoreihin ja aktivoi ne. Fysiologisessa pH:ssa inositolitrisfosfaatti on negatiivisesti varautunut, ja tämä avustaa sitoutumisessa positiivisesti varautuneisiin reseptoreihin. Reseptorien aktivoitumisen seurauksena solulimakalvoston kalsiumionikanava avautuu ja kalsiumioneja kulkeutuu solulimaan. Soluliman kasvanut kalsiumionipitoisuus aktivoi muun muassa proteiinikinaasi C:n ja kalmoduliinin, joilla on useita tehtäviä soluissa liittyen muun muassa solunjakautumiseen ja solujen erikoistumiseen.
Inositolitrisfosfaatti on suhteellisen lyhytikäinen molekyyli soluissa. Se metaboloituu edelleen fosfataasientsyymien vaikutuksesta inositoli-1-fosfaatiksi, jota solut käyttävät fosfolipidien valmistamiseen.
Innocentius X

| Innocentius X |
| --- | --- |
 Innocentius X
Henkilötiedot
Koko nimi:  Giovanni Battista Pamphili
Syntynyt: 6. toukokuuta 1574 Rooma, Kirkkovaltio (nykyään Italia)
Kuollut: 7. tammikuuta 1655 (80 vuotta) Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  15. syyskuuta 1644
Paavius päättyi:  7. tammikuuta 1655
Edeltäjä:  Urbanus VIII
Seuraaja:  Aleksanteri VII
Innocentius X, oik. Giovanni Battista Pamphili, (6. toukokuuta 1574 Rooma – 7. tammikuuta 1655 Rooma) oli paavina 15. syyskuuta 1644 – 7. tammikuuta 1655. Ennen paaviksi tuloaan hän opiskeli Roomassa oikeustiedettä, oli edustajana Trenton kirkolliskokouksessa ja osallistui Rooman inkvisitioon. Hän oli yksi poliittisesti kunnianhimoisimmista paaveista ja hankki valtakaudellaan Vatikaanille paljon valtaa.
Jo paavin valinta oli pitkäaikainen valtataistelu kahden suvun, Barberinien ja Pamphilien, välillä. Valtaan päästyään Innocentius X aloitti Barberineja vastaan oikeusjutun, jossa hän syytti heitä julkisten varojen väärinkäytöstä. Edellinen paavi Urbanus VIII oli kuulunut Barberini-sukuun.
Riemuvuonna 1650 Innocentius X pystytytti Roomaan pysyviä muistomerkkejä, kuten lattiakoristeluja Pietarinkirkkoon ja Berninin suihkulähteen sukunsa keskeiselle paikalle Piazza Navonalle.
Paavin veljen leskeä Olympia Maidalchinaa arvellaan yleisesti paavin rakastajattareksi – niin suuren vallan tämä aikanaan sai.
Innocentius XIII

| Innocentius XIII |
| --- | --- |
 Paavi Innocentius XIII
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michelangelo dei Conti
Syntynyt: 13. toukokuuta 1655 Poli, Kirkkovaltio (nykyään Italia)
Kuollut: 7. maaliskuuta 1724 (68 vuotta) Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  8. toukokuuta 1721
Paavius päättyi:  7. maaliskuuta 1724
Edeltäjä:  Klemens XI
Seuraaja:  Benedictus XIII
Innocentius XIII:n hauta.
Innocentius XIII, syntymänimeltään Michelangelo dei Conti, (13. toukokuuta 1655 – 7. maaliskuuta 1724) oli paavina 8. toukokuuta 1721 – 7. maaliskuuta 1724. Vuosina 1697–1710 hän toimi paavin lähettiläänä Portugalissa, missä hänen arvellaan saaneen huonon vaikutelman jesuiitoista, joita kohtaan hän oli paavina ollessaan tyly: hän muun muassa kielsi jesuiitoilta uusien jäsenten ottamisen sekä lähetystyön Kiinassa.
Porí (Íos)

Porín saari Manganárin rannalta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°39′24″N, 25°22′14″E, Íos Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,001 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Porí (kreik. Πορί) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Íoksen saaren etelärannikolla Manganárin kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,001 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Porí kuuluu Íoksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Insarin piiri

Insarin piiri Mordvan tasavallan kartalla.
Insarin piiri (ven. Инса́рский райо́н, Insarski raion) on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 968,6 neliökilometriä. Asukkaita on 13 100 henkeä (vuonna 2015).
Insarin piiri sijaitsee Mordvan tasavallan eteläosassa. Se rajoittuu lännessä Kovylkinon, pohjoisessa Kadoškinon ja koillisessa Ruzajevkan piireihin sekä etelässä Penzan alueeseen. Suurin osa piirin alueesta kuuluu Volgan ylängön metsäarovyöhykkeeseen. Suurimmat joet ovat Issa, Potiž, Zujevka, Vjazera ja Insarka. Hyötykaivannaisia ovat savi, hiekka ja hiekkakivi.
Hallinnollinen keskus on Insarin kaupunki. Kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa: Jamštšina, Jandovištše, Jazykova Pjatina, Kazejevka, Kotšetovka, Luhmenski Maidan, Mordovskaja Pajovka, Nižnjaja Vjazera, Novlei, Russkaja Pajevka, Šadymo-Ryskino, Sialejevskaja Pjatina, Staryje Verhissy, Tšelmodejevski Maidan ja Verhnjaja Luhma. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, mokšalaisia ja tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 64,5 %.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja maidon tuotantoon. Insarin kaupungissa on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy Insarski vestnik.
Aiheesta muualla

Insarin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ardatov •
Atjaševo •
Atjurjevo •
Bolšije Berezniki •
Bolšoje Ignatovo •
Dubjonki •
Insar •
Itšalki •
Jelniki •
Kadoškino •
Kotškurovo •
Kovylkino •
Krasnoslobodsk •
Ljambir •
Romodanovo •
Ruzajevka •
Saransk •
Staroje Šaigovo •
Temnikov •
Tenguševo •
Torbejevo •
Tšamzinka •
Zupova Poljana
International Workers’ Order

The International Workers’ Order oli Yhdysvalloissa vuosina 1930–1954 toiminut kansallisten työväenjärjestöjen katto-organisaatio.
Järjestö sai alkunsa New Yorkissa vuonna 1892 perustetusta juutalaisten työväenyhdistysten kattojärjestöstä Arbeiter Ring – Workmen’s Circle. 1920-luvun alussa se jakautui kommunisteihin ja sosiaalidemokraatteihin. Kommunistit ryhtyivät laajentamaan International Workers’ Orderia kansalliselta pohjalta järjestetyksi keskinäisen avun järjestöksi. 1930-luvun puolivälissä se käsitti juutalaisten ja englanninkielisten lisäksi 13 kansallista liittoa. Yhdysvaltain kommunistisen puolueen johtama järjestö tarjosi jäsenilleen halpoja terveys- ja henkivakuutuksia, ylläpiti siirtolaisten omakielistä kulttuuritoimintaa ja organisoi poliittisia mielenilmauksia. Sen toiminta oli aktiivisinta toisen maailmansodan jälkeen, jolloin liitoissa oli lähes 200 000 jäsentä.
Yhdysvaltain Suomalainen Työväenjärjestö liittyi IWO:n jäseneksi toukokuussa 1941 nimellä Amerikan Suomalainen Keskinäisen Avun Järjestö (eng. Finnish American Mutual Aid Society). Sen paikallisyhdistykset järjestettiin lodgeiksi, jotka erotettiin toisistaan järjestysnumeroilla. Suomalaisen järjestön sihteerinä työskenteli ensin Onni Kaartinen ja sittemmin kuolemaansa saakka Carl Päiviö. Sen toimeenpanevan komiteaan kuuluivat muun muassa Julius Ranta, Toivo Vuorela, Emma Mattila, Michael Wästilä, Helen Kruth, Alex Nyberg, Richard Björkbacka ja Jenny Mulari.
Toisen maailmansodan jälkeen alkaneen kylmän sodan aikana järjestö joutui kommunisminvastaisen ajojahdin kohteeksi. Viranomaiset luokittelivat IWO:n kumoukselliseksi järjestöksi vuonna 1947 ja New Yorkin osavaltion tarkastusvirasto lakkautti sen vakuutuslainsäädännön vastaisena. Yhdysvaltain korkein oikeus vahvisti päätöksen vuonna 1953.