stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itärintama (toinen maailmansota)
Joukot > Tiedustelu

Kommunismi, toisin kuin kansallissosialismi, oli kansainvälinen liike, ja Neuvostoliiton oli onnistunut 1920- ja 1930-lukujen aikana rakentaa kominternin kautta laaja verkosto eri Euroopan maihin. Toisen maailmansodan aikana tämä valjastettiin tiedustelukäyttöön, minkä vuoksi Kremlin vakoilu oli koko sodan ajan saksalaista huomattavasti menestyksellisempää. Tärkeimmät tietolähteet olivat Sveitsistä käsin toimiva Lucy-koodinimellä tunnettu vakoilurengas, jota johti Saksasta pakolaisena maahan tullut Rudolf Roessler. Hänelle lähetti tietoja noin kymmenen Saksassa toimivaa vakoilijaa, joista osa oli armeijan upseereita. Merkittävimpänä tietolähteenä toimi ilmeisesti Hitlerin esikunnassa työskennellyt vakooja koodinimeltään Werther, jonka on myöhemmin arveltu olleen Martin Bormann. Sveitsin salainen poliisi pääsi lopulta sodan loppuvaiheessa vakoilurenkaan jäljille ja lopetti sen toiminnan, vaikka on myös viitteitä siitä, että rengas olisi toiminut yhteistyössä sveitsiläisten tiedusteluorganisaatioiden kanssa. Toinen keskeinen vakoilutietolähde oli Saksan Japanin suurlähetystössä työskennellyt Richard Sorge, koodinimeltään Ramsay, joka toimitti Kremlille tiedon muun muassa operaatio Barbarossan alkupäivämäärästä ja tiedon Japanin aikomuksesta hyökätä Pearl Harboriin, mikä mahdollisti puna-armeijan joukkojen vetämisen pois Kiinan vastaiselta rajalta Moskovan puolustukseen.
Saksalaisten tiedonsaanti oli perinteisemmän sotilastiedustelun varassa. Luotettavien tietojen saamista puna-armeijan vahvuudesta ja varustuksesta ennen sotaa vaikeutti Neuvostoliiton sulkeutuneisuus ja NKVD:n tehokas vastavakoilu. Tiedonsaannin vaikeus ja Neuvostoliiton kehno sotamenestys talvisodassa saivat Saksan sodanjohdon aliarvioimaan puna-armeijan vahvuutta ja loivat ylioptimistisia odotuksia sodan nopean voittamisen suhteen. Ennen operaatio Barbarossan alkua saksalaiset suorittivat lukuisia ilmatiedustelulentoja Neuvostoliiton ilmatilassa, joihin Stalin kielsi reagoimasta varoessaan provosoimasta Hitleriä. Tarkan ilmatiedustelun avulla saksalaiset olivat tietoisia Neuvostoliiton ilmavoimien lentokenttien sijainnista ja onnistuivat tuhoamaan suurimman osan lentokoneista sodan ensimmäisten päivien aikana.
Uhrit > Sotavangit

Sodan aikana molemmat armeijat ottivat miljoonia sotavankeja. Vuoteen 1944 mennessä saksalaiset olivat ottaneet vangiksi 5,2 miljoonaa puna-armeijan sotilasta, joista arviolta 2,2 miljoonaa oli kuollut vankeudessa. Puna-armeijan ottamista 2,88 miljoonasta sotavangista kuoli vastaavasti 356 000 henkeä. Suuri osa saksalaisten sotavangeista kuoli talvella 1941–1942, jolloin vangeiksi jäi paljon ennakoitua suurempia määriä sotilaita ja Saksan armeija ei kyennyt huolehtimaan niistä kaikista. Vankeja säilytettiin piikkilangalla eristetyillä, konekiväärein vartioiduilla alueilla ilman suojaa luonnonvoimilta ja puutteellisesti ruokittuina. Hitlerin näkemys valloitussodasta itään vaikutti myös vankien kohteluun: suunnitelman mukaan miljoonien slaavien haluttiin kuolevan uuden imperiumin luomisessa. Hitler komensi joukkoja olemaan välittämättä piiritetyn Leningradin 3,3 miljoonasta asukkaasta ja sanoi, että Moskova ja sen asukkaat tullaan hävittämään maan päältä. Vaikka Hitler oli aluksi jyrkästi sotavankien Saksaan tuomista vastaan pitäen näitä biologisena ja poliittisena uhkana, vankeja alettiin siirtää työleireille Keski-Eurooppaan talvella 1942, mutta maaliskuuhun mennessä vasta 166 800 oli kuljetettu. Suurimittaisten kuljetusten alettua huhtikuussa oli iso joukko vankeja jo kuollut. Saksalaiset vartiosotilaat teloittivat arviolta 600 000 sotavankia joko rodun tai kommunistiepäilyjen vuoksi.
Neuvostoliitossa saksalaiset sotavangit olivat tärkeässä asemassa maan kroonisen työvoimapulan takia ja suurin osa vangeista sijoitettiin maanviljelyä, rakennusta tai teollisuutta harjoittaviin työleireihin. Aluksi leirien kuolleisuus oli korkea, mutta 1943 alkaen viranomaiset pyrkivät lisäämään niiden tuottavuutta ja paremman ravinnon myötä kuolleisuus laski noin 4 prosenttiin.
Uhrit > Juutalaiset

Hitlerin kesäkuussa 1941 antama käsky, jossa määrättiin muun muassa neuvostovaltion, puna-armeijan tai kommunistisen puolueen palveluksessa olevien juutalaisten miesten murhaamisesta, oli natsi-Saksan ensimmäinen suorasanainen juutalaisten systemaattiseen tuhoamiseen valtuuttanut määräys. Barbarossa-suunnitelman aikana turvallisuuspoliisin yksiköt (Einsatzgruppen) ja armeija pyrkivät tuhoamaan kaikki turvallisuusuhkina pidetyt juutalaiset, ja heitä auttoivat monet paikallisesta väestöstä värvätyt antisemiittiset ryhmät. Esimerkiksi Liettuassa vain kolme päivää hyökkäyksen alkamisen jälkeen Saksan turvallisuusjoukot kehottivat paikallisia puolisotilaallisia joukkoja toimeenpanemaan pogromin Kaunasissa ja 1 500 juutalaista tapettiin yhdessä yössä. Ukrainassa Kiovan lähellä sijaitsevassa Babi Jarissa saksalaiset Einsatzgruppenit toimeenpanivat 29. ja 30. syyskuuta 1941 joukkomurhan, jossa kuoli saksalaisten raporttien mukaan 33 771 juutalaista ja myöhemmin myös romaneja ja neuvostoliittolaisia sotavankeja; yhteensä noin 100 000 henkeä. Vaikka tuhoamiskäskyn toimeenpano oli epäjärjestelmällistä ja vaihteli alueittain, on arvioitu, että yli miljoonaa juutalaista tapettiin näissä miehitetyillä alueilla sodan alussa toimeenpannuissa vainoissa. Vuonna 1942 aloitettu lopullisen ratkaisun toimeenpano, joka koski myös Saksan ja Keski-Euroopan juutalaisia oli siis looginen jatke Barbarossa-suunnitelman aikana aloitetulle politiikalle.
Kirjallisuutta

Svetlana Aleksejevits: Sodalla ei ole naisen kasvoja, SN-kirjat, 1988 ISBN 951-615-655-X (sid.)
Clark, Alan: Operaatio Barbarossa Saksan ja Neuvostoliiton sota 1941–1945.  Suomentanut Tauno Kuosa. WSOY, 1968.
John Davison: Saksan itärintama – Tärkeimmät sotatapahtumat päivä päivältä.  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-6816-8
David Stahel: Operation Barbarossa and Germany's Defeat in the East.  Cambridge University Press, 2009.  ISBN 9780521768474
David Glantz: When Titans Clashed: How the Red Army Stopped Hitler.  University of Kansas, 1995.  ISBN 0-7006-0717-X
Vjatšeslav Molotov allekirjoittaa Molotov–Ribbentrop-sopimuksen 23. elokuuta 1939 Moskovassa. Joachim von Ribbentrop ja Josif Stalin seisovat hänen takanaan.
Saksalaisten eteneminen itärintamalla heinä–syyskuussa 1941.   9. heinäkuuta mennessä   1. syyskuuta mennessä   9. syyskuuta mennessä
Puna-armeijan sotilaita matkalla sotavankeuteen kesällä 1941.
Tienviitta saksalaisten miehittämästä Minskistä.
Operaatio Hopeaketun hyökkäyssuunnat ja suomalaiset, saksalaiset ja neuvostoliittolaiset joukot jatkosodan alkaessa.
Saksalaisia joukkoja etenemässä kohti Murmanskia operaatio Hopeaketun aikana kesällä 1941.
Leningradin piiritys kesä-joulukuussa 1941.
Saksalaisten eteneminen itärintamalla kesä–joulukuussa 1941.   9. heinäkuuta mennessä   1. syyskuuta mennessä   9. syyskuuta mennessä   5. joulukuuta mennessä
Richard Sorgea esittävä postimerkki.
Rintaman muutokset talvella 1941–1942.   Neuvostoliittolaisten vastahyökkäykset   Saksalaisten eteneminen
Operaation Sininen: saksalaisten eteneminen touko–marraskuussa 1942.   7. heinäkuuta mennessä   22. heinäkuuta mennessä   1. elokuuta mennessä   18. marraskuuta mennessä
Katutaisteluita Stalingradissa
Neuvostoliittolaisten eteneminen itärintamalla talvella 1942: Operaatiot Uranus, Saturnus ja Mars.   12. joulukuuta mennessä   18. helmikuuta mennessä   maaliskuuhun mennessä
Kurskin taistelu
Saksalaisten eteneminen itärintamalla helmi–elokuussa 1943: Kolmas Harkovan taistelu ja Kursk.   18. maaliskuuta mennessä   1. elokuuta mennessä
Neuvostoliittolaisten eteneminen itärintamalla elokuusta 1943 joulukuuhun 1944.   1. joulukuuta 1943 mennessä   30. huhtikuuta 1944 mennessä   19. elokuuta 1944 mennessä   31. joulukuuta 1944 mennessä
Operaatio Bagration
Saksalaisten joukkojen vetäytyminen Suomesta kesällä 1944.
Petsamo–Kirkkoniemi-offensiivin hyökkäyssuunnitelma lokakuulta 1944.
Neuvostoliittolaisten eteneminen Veiksel–Oder-operaatiossa ja Itä-Preussissa tammi–toukokuussa 1945.   30. maaliskuuta mennessä   11. toukokuuta mennessä
Puna-armeijan lippu
Saksan varusteluministeri Albert Speer Nürnbergin oikeudenkäynnissä.
Saksalaisia sotavankeja vuonna 1944 Aachenissa.
Einsatzgruppenin sotilaita teloittamassa juutalaisia lähellä Ivanhorodia Ukrainassa.
Jelsk

| Jelsk (Ельск) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Jelsk
 Koordinaatit: 51°48′14″N, 29°09′14″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 360 (piiri) km²
Korkeus:  noin 130–155 m
Väkiluku (10/2009):  9 725
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 yelsk.gomel-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jelsk (valkoven. ja ven. Е́льск, puol. Jelsk, liett. Jelskas) on kaupunki ja samanniminen piiri Valko-Venäjän Homelin alueen eteläosissa Ukrainan rajalla. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 9 725 asukasta ja piirissä 17 839 ihmistä.
Liikenneyhteydet

Liikenneyhteyksistä tärkeimpiä ovat pohjoisessa sijaitsevasta naapurikaupunki Mazyristä (noin 35 km) saapuva ja Ukrainan rajalle (noin 25 km) vievä P31-kantatie sekä samansuuntainen rautatie. Toinen kantatie (P126) luo yhteyden idässä sijaitsevaan Narouljaan ja kolmas (P148 + P36) läntiseen naapurikaupunkiin  Leltšytsyyn.
Tšernobylin vaikutuksia

Vuoden 1986 ydinonnettomuuden seurauksena Tšernobylin luoteispuolella sijaitsevan Jelskin piirin alueelle levisi radioaktiivista saastetta ja alue saastui pääosin lievästi. Pahimmin saastuneilta alueilta kuitenkin yhdeksän kylää, joissa asui 2 123 ihmistä, asutettiin uudestaan toisaalle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Valokuvia Jelskin kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kuvausta kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Jelskin kaakkoispuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.
Jerusalemin piiritys (1099)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jerusalemin piiritys Wikimedia Commonsissa
Jenna

| Jenna |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  21. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  21. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Jenni, Jonna, Joanna, Jenny
Vastineita eri kielissä:  Jenna
Nimen alkuperä:  Johanna
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jenna on naisen etunimi. Jenna-nimi on muunnelma Johanna-nimestä, joka taas on Johanneksen sisarnimi. Suomessa nimi Jenna yleistyi 1980- ja 1990-luvuilla, ja vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Jenna on annettu noin 11 750 henkilölle.
Jennan nimipäivä on 21. heinäkuuta. Nimi on ollut suomenkielisessä kalenterissa vuodesta 1995, ja vuodesta 2015 lähtien se on samalla päivällä myös suomen­ruotsalaisessa kalenterissa.
Tunnettuja Jennoja

Jenna Broas, suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi
Jenna Bush Hager (s. 1981), yhdysvaltalainen televisiojuontaja, kirjailija ja juontaja, George W. Bushin tytär
Jenna Bågeberg (s. 1988), suomalainen laulaja, vuoden 2007 tangokuningatar
Jenna-Louise Coleman (s. 1986), englantilainen näyttelijä
Jenna Curlington, Maxi Monds (s. 1964), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Jenna Dewan (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jenna Elfman, yhdysvaltalainen näyttelijä (Dharma ja Greg -tv-sarja)
Jenna Fischer (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jenna Harrison (s. 1981), brittiläinen näyttelijä
Jenna Haze (s. 1982), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Jenna Hellstrom (s. 1995), kanadalainen jalkapalloilija
Jenna Jameson (s. 1974), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Jenna Johnson (s. 1967), yhdysvaltalainen uimari, olympiavoittaja
Jenna Jokela (s. 1990), suomalainen pikajuoksija
Jenna Kammi-Rahnasto (s. 1990), suomalainen pesäpalloilija
Jenna Koivisto (s. 2004), suomalainen pesäpalloilija
Jenna Kokkonen (s, 2001), suomalainen pikajuoksija
Jenna Kostet (s. 1984), suomalainen kansatieteilijä, neulesuunnittelija ja kirjailija
Jenna Kunnas (s. 1983), suomalainen kuvittaja
Jenna Kuokkanen, suomalainen malli, Suomen Huippumalli haussa -kilpailun voittaja 2010
Jenna Laukkanen (s. 1995), suomalainen uimari
Jenna Lepomäki (1992–2011), suomalainen henkirikoksen uhri
Jenna Marbles, oik. Jenna Nicole Mourey (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja YouTube-videoiden tekijä
Jenna Mäkelä (s. 1984), suomalainen vertaistukiohjaaja ja kirjailija
Jenna Alexa Niemi, suomalainen laulaja-lauluntekijä
Jenna Nighswonger (s. 2000), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Jenna Ortega (s. 2002), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jenna Prandini (s. 1992), yhdysvaltalainen pikajuoksija
Jenna Presley, oik. Brittni Ruiz (s. 1987), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Jenna Ronkainen (s. 2001), suomalainen salibandyn pelaaja
Jenna Saario (s. 1998), suomalainen salibandyn pelaaja
Jenna Santoromito (s. 1987), australialainen vesipalloilija
Jenna Silvonen (s. 1999), suomalainen jääkiekkomaalivahti
Jenna Simula (s. 1989), suomalainen Perussuomalaisten kansanedustaja
Jenna Suokko (s. 1995), suomalainen jääkiekkoilija
Jenna Talia, oik. Alana Evans (s. 1976), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Jenna Topra (s. 2001), suomalainen jalkapalloilija
Jenna Ushkowitz (s. 1986), korealais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
Jenna Ylivainio (s. 2003), suomalainen lentopalloilija
Kuvitteellisia Jennoja

Jenna Sommers, televisiosarjassa Vampyyripäiväkirjat
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jenna Wikimedia Commonsissa
Oskari Jauhiainen

Mikael Agricola, 1950.
Heikki Oskari Jauhiainen (31. lokakuuta 1913 Kiiminki – 20. tammikuuta 1990 Helsinki) oli kuvanveistäjä, professori ja akateemikko.
Oskari Jauhiainen syntyi köyhään perheeseen Kiimingin Huttukylässä. Pojasta asti hän oli myös kiinnostunut kuvista, luki paljon ja teki havaintoja ympäristöstään. Hän alkoi tehdä puuesineitä perittyään sukunsa käden taitoja. Asiakaspiiri laajeni niin, että Oskarista tuli lähes päätoiminen veistäjä.  Vuonna 1936 Jauhiainen teki kivistä muuratun Vesaisen muistomerkin Ylikiiminkiin ja vuonna 1937 Liekki-patsaan Pyhäjoen Yppäriin.
Vuosina 1938–1940 työmiehen poika Jauhiainen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Valmistuttuaan hän herätti huomiota pienoisveistoksillaan ja muotokuvillaan. Jauhiainen kutsuttiin Lokakuun ryhmän jäseneksi vuonna 1947. Sodanjälkeisenä aikana Oskari Jauhiainen suunnitteli ja veisti yhteensä kymmenen sotamuistomerkkiä.
1950-luvun alussa Jauhiainen saavutti vankan aseman kuvanveistäjänä erityisesti Turussa vuonna 1952 paljastetun Mikael Agricola -patsaan ansiosta. Jauhiainen työskenteli Suomen Taideakatemian koulun kuvanveistonopettajana 1956–1965.
Yhdessä kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen kanssa Jauhiainen osallistui Mannerheimin ratsastajapatsaan suunnittelukilpailuun Helsingissä. Kilpailuehdotus voitti toisen kilpailun vuonna 1954, mutta yhteistyöstä ja toteutusratkaisuista aiheutuneiden erimielisyyksien takia Oskari Jauhiainen sanoutui irti yhteistyöstä kesäkuussa 1956.
Useimmat Jauhiaisen teoksista ovat perinteisiä: hän oli erityisen mieltynyt jyhkeisiin klassisiin muotoihin ja vältti kokeiluja. Jauhiaisen veistämiä julkisia muistomerkkejä on ympäri Suomea.
Oskari Jauhiaiselle myönnettiin akateemikon arvonimi vuonna 1982. Pro Finlandia -kunniamerkin hän sai vuonna 1956.
Kiimingissä toimi vuosina 1997–2014 Oskari Jauhiaisen museo. Oskari Jauhiaisen uudistettu perusnäyttely on maaliskuusta 2015 lähtien esillä Kiimingin kirjaston yhteyteen rakennetussa uudessa näyttelytilassa Galleria Oskari Jauhiaisessa.
Oskari Jauhiaisen veistämät muistomerkit ja patsaat

Jauhiaisen veistämiä patsaita ja suunnittelemia muistomerkkejä ovat:
Vesaisen patsas, Vesala, Ylikiiminki (nyk. osa Oulua), 1936
Liekki, Yppäri, Pyhäjoki, 1937
Mikael Agricola, Turku, 1952
Vauhtia (Kauppatorin suihkukaivo), Lahti, 1954
Nahkurien ammattikunnan muistomerkki, Hämeenlinna, 1958
Kalasääski ja lohi, Pokkisenpuisto, Oulu, 1959
Werner Söderströmin muistopatsas, Porvoo, 1960
Ruuhkanpurkajat, Joensuu, 1964
Kaatuneiden muistomerkki, Oulu, 1965
Ahtaajat, Kotka, 1966
Paperintekijät, Tervakoski Oy:n 150-vuotismuistomerkki, Tervakoski,  Janakkala, 1967
Merenkulkijoiden muistomerkki, Helsinki, 1968 (yhteistyö Eero Eerikäisen kanssa)
Suihkukaivo, Nyköping, Ruotsi, 1968
Antti Wihurin hautapatsas, Helsinki, 1969
Teuvo Pakkala, Vaaranpuisto, Oulu, 1973
Niittäjä, Liminka, 1977
Vanhat vaeltajat, Muhos, 1982
Haravatyttö, Kiiminki, 1990 (Anja Juurikkalan viimeistelemä)
Oskari Jauhiaisen veistämät muistomerkit ja patsaat > Sankaripatsaat

Jauhiaisen veistämiä sankaripatsaita ovat:
Artjärvi (nyk. Orimattilaa), Artjärven kirkko, ”Rukous ristin luona”, 1947
Kiiminki (nyk. Oulua), Kiimingin kirkko, ”Sotilaan hyvästijättö”, 1949
Utajärvi, Utajärven kirkko, 1949
Oulu, Oulun Intiöntien hautausmaa, ”Taistelu on päättynyt”, 1952
Seinäjoki, Törnävän kirkko, ”Rukoileva sotilas”, 1952
Myllykoski, "Im Memoriam", 1953
Oulainen, Oulaisten kirkko, 1953
Haukivuori (nyk. Mikkeliä), Haukivuoren kirkko, ”Sotilaan ylösnousemus”, 1959
Ylikiiminki (nyk. Oulua), Ylikiimingin kirkko,  1967
Teoksia

Vesaisen patsas, 1936, Ylikiiminki.
Liekki-patsas, 1937, Pyhäjoki.
Artjärven sankarimuistomerkki, 1947, Orimattila.
Sotilaan hyvästijättö, Kiimingin sankarimuistomerkki, 1949, Oulu.
Sankarihautojen muistomerkin reliefi, muu suunnittelu Uki Heikkinen, 1950, Utajärvi.
Sankarimuistomerkki, 1952, Seinäjoki.
Taistelu on päättynyt, sankarimuistomerkki, 1952, Oulu.
Rauhaan, sankarimuistomerkki, 1953, Oulainen.
Im Memoriam, sankari­muisto­merkki, 1953, Kouvola.
Vauhtia, 1954 (1962), Lahti.
Kalasääski ja lohi, 1959, Oulu.
Werner Söderströmin muistomerkki, 1960, Porvoo.
Mauno Vannaksen muistoreliefi, 1961, Uusikaupunki.
Ruuhkanpuhkajat, 1964, Joensuu.
Ylikiimingin sankarimuistomerkki, 1967, Oulu.
Paperintekijät, 1968, Janakkala. – Osakuva.
Merenkulkijoiden ja mereen menehtyneiden muistomerkki, 1968, Helsinki, yhdessä arkkitehti Eero Eerikäisen kanssa.
Niittäjä-patsas, 1977, Liminka.
Vanhat vaeltajat -suihkukaivoveistos, 1982, Muhos.
Haravatyttö, 1991, Oulu. – Veistoksen teki loppuun Anja Juurikkala.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oskari Jauhiainen Wikimedia Commonsissa
Oskari Jauhiainen taiteilijamatrikkelissa
Pekka Rönkkö: / Jauhiainen, Oskari (1913–1990) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Saloseudun nuorukainen kuvanveistäjänä. Oskari Jauhiainen on tehnyt satoja puuveistoksia ja pari pysyvää monumenttia, Seura, 29.12.1937, nro 52, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Utajärven sankarivainajien muistomerkin reliefi on Oskari Jauhiaisen käsialaa, muistomerkin yleissuunnittelu on arkkitehti Uki Heikkisen.
Venedikt Jerofejev

Venedikt Vasiljevitš Jerofejev (ven. Венеди́кт Васи́льевич Ерофе́ев, 24. lokakuuta 1938 Pajakanta, toisen tiedon mukaan Tšuuppa – 11. toukokuuta 1990 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Venedikt Jerofejev syntyi rautatievirkailijan perheeseen. Isä pidätettiin vuonna 1946 syytettynä neuvostovastaisen propagandan levittämisestä, ja poika vietti viisi vuotta lastenkodissa. Jerofejev suoritti keskikoulun Kirovskissa ja opiskeli sen jälkeen Moskovan yliopiston filologisessa tiedekunnassa, josta hänet puolentoista vuoden jälkeen erotettiin poissaolojen takia. Jerofejev opiskeli jonkin aikaa maaseutukaupunkien opettajakorkeakouluissa ja työskenteli sen jälkeen sekalaisissa ammateissa eri puolilla Neuvostoliittoa.
Jerofejevin elämäntapa ja kirjailijanura olivat eräänlainen vastalause neuvostoyhteiskunnan normeille. Osa hänen tuotannostaan on kadonnut, osa levisi samizdat-kopioina tai ilmestyi lännessä. Kirjailijan pääteos on ”runoelma” Moskova-Petuški (Moskva-Petuški), joka julkaistiin ensimmäisen kerran Israelissa vuonna 1973. Alkoholistin paikallisjunamatkasta kertova kirja on groteski, koominen ja filosofinen kuvaus pysähtyneisyyden ajan Neuvostoliiton arkielämästä. Sitä pidetään venäläisen underground-kirjallisuuden merkkiteoksena.
Suomennetut teokset

Venedikt Erofejev, Moskova-Petuški: runoelma. Suom. Esa Adrian. Helsinki: Gummerus, 1990. ISBN 951-20-3582-0
"Vasili Rozanov eksentrikon silmin". Teoksessa Hauskat hautajaiset: venäläistä nykyproosaa. Toimittanut ja suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki: Orient Express, 1991. ISBN 951-615-774-2
Aiheesta muualla

Venedikt Jerofejeville omistettu sivusto (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Nelivektori

Nelivektori on suhteellisuusteoriassa neljästä komponentista koostuva vektori, joka on määritelty neli­ulotteisessa aika-avaruudessa. Se on matemaattinen työkalu, jolla kuvastetaan aika-avaruuden relativistisia ilmiöitä., Minkowskin avaruudessa. Se eroaa tavallisesta euklidisesta  vektorista siinä, että neli­vektorit muuntuvat koordinaatistosta toiseen siirryttäessä Lorentzin muunnoksen mukaisesti.
Aika-avaruudessa sijaitsevaa tapahtumaa voidaan kuvata nelivektorilla, jossa on kolme paikka­koordinaattia ja yksi ajan koordinaatti. Nelivektorin komponenteilla on mahdollista kuvata myös energiaa ja liikemäärää.
Tässä artikkelissa neli­vektoreita käsitellään erityisen suhteellisuus­teorian mukaisesti. Vaikka neli­vektoreita käytetään myös yleisessä suhteellisuus­teoriassa, jotkin tässä artikkelissa mainitut tulokset eivät siinä enää sellaisenaan päde.
Tässä artikkelissa käytetään seuraavia merkintöjä: lihavoidut pienet kirjaimet merkitsevät kolmiulotteisia vektoreita, hatulla varustetut kirjaimet kolmiulotteisen avaruuden yksikkö­vektoreita, lihavoidut isot kirjaimet merkitsevät neli­vektoreita, poikkeuksena neli­gradientti. Lisäksi käytetään tensorien indeksi­notaatiota.