stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joululaulu

Joululaulujen laulamista Jerseyn saarella.
Joululaulu on laulu, jonka sanat liittyvät aiheeltaan jouluun. Joululauluja esitetään yleensä ennen joulua ja sen aikana.
Joululauluja voi esittää yksi esittäjä, mutta useimmiten ne esitetään suuremmissa yhtyeissä, yleensä kuorossa. Niitä lauletaan myös yhteislauluna esimerkiksi koulujen joulujuhlissa ja Kauneimmat joululaulut -tilaisuuksissa. Joululaulu voi tyyliltään kuulua niin taide- kuin populaarimusiikkiinkin. Jotkut muusikot ovat jopa erikoistuneet joululaulujen tekemiseen. Monet, joskaan eivät kaikki, joululaulut ovat luonteeltaan uskonnollisia. On myös monia joululauluja, joissa joulun uskonnolliseen merkitykseen viitataan vasta viimeisessä säkeistössä.
Historia

Vanhimmat joululaulut ovat yhtä vanhoja kuin joulu itse. 300-luvulla Roomassa alettiin esittää jouluaiheisia hymnejä, joista nykyaikaan asti on säilynyt ainakin ranskalainen ”Jesus refulsit omnium”. 1200-luvulla yleistyi varsinainen joululauluperinne Saksassa, Ranskassa ja Italiassa.
Martti Luther sanoitti tunnetuimpiin jouluvirsiin kuuluvan ”Enkeli taivaan” vuonna 1535, ja suomeksi sen käänsi Hemminki Maskulainen virsikirjaansa vuonna 1605. Suomessa käytetyssä vuonna 1582 ilmestyneessä Piae Cantiones -kokoelmassa on hengellisiä joululauluja, jotka olivat alkujaan latinankielisiä. Suomessa laulettiinkin pitkään lähinnä muita kuin suomenkielisiä joululauluja, sillä joulu oli 1800-luvulle asti etenkin ylempien säätyjen juhla.
Suomenkielinen joululauluperinne käynnistyi kunnolla 1800-luvun lopulla Jyväskylän seminaarissa, jossa kirjoitettiin tai suomennettiin moni edelleen tunnettu joululaulu. Seminaarissa syntyneitä joululaulusanoituksia ovat esimerkiksi ”Kun joulu on”, ”Hiljaa, hiljaa” ja ”Jouluyö, juhlayö”. Taustalla vaikutti Jyväskylän seminaarin asema ensimmäisenä suomenkielisenä opettajaseminaarina sekä fennomanialiike, jonka edustajiin kuului myös jyväskyläläinen opettaja ja ahkera joululaulusanoittaja Gustaf Oskar Schöneman.
Joululaulut Suomessa

Vuoden 2024 kyselyssä 42 prosenttia suomalaisista lauloi joululauluja. Miehistä joululauluja lauloi noin kolmannes, naisista puolet. Lauluja laulettiin etenkin lapsiperheissä.
Kirjallisuutta

Pajamo, Reijo: Taas kaikki kauniit muistot. Joululaulujen taustat ja tarinat.  Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11444-8
Savikko, Sari: Joulukirja.  Somerniemi:  Amanita, 2010.  ISBN 952-5-33036-2
Similä, Markus: Rakkaimmat joululaulut ja niiden tekijät. Arkihuolesi kaikki heitä.  Helsinki:  Gummerus, 2002.  ISBN 951-20-6173-2
Kirjallisuutta > Nuotteja

Joulun toivelaulukirja.  Helsinki:  Fazer, 1983 (7. painos 1994).  ISBN 951-757-112-7
Rikkinen, Eila: Joululaulujen helmiä.  Helsinki:  Helmi, 2005.  ISBN 951-556-074-8
Tenni, Jyrki (toim.): Joulun klassikot & hitit.  Helsinki:  F-Kustannus, 2015.  ISBN 978-952-461-285-2
Aiheesta muualla

Joululaulut Ylen Elävässä arkistossa.
Kauneimmat joululaulut.
Jouluradio.
Tarvitseeko joululaulujen soittamiseen tai esittamiseen luvan?. Teosto.
Päiväkummun koulu

| Päiväkummun koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Ismontie 2, 01420 Vantaa
Koordinaatit:  60.3248°N, 25.0988°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Susanna Kuronen
Luokat:  1–5
Oppilaita:  327 (2019)
Verkkosivut
Päiväkummun koulun pihaa vanhassa asussaan ennen piharemonttia.
Päiväkummun koulu on Vantaan Koivukylän suuralueen Päiväkummun kaupunginosassa sijaitseva noin 330 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–5). Koulurakennus valmistui alkujaan vuonna 1968; sitä laajennettiin ja kunnostettiin vuonna 2000.
Koulu on järjestänyt Suomen eri puolilla toteutettuja leirikouluja jo vuodesta 1974 alkaen.
Aiheesta muualla

Koulun tietoja Vantaan kaupungin sivuilla
Tiina Ahva

| Tiina Ahva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1995 (ikä 29–30) Kangasala
Poliitikko
Puolue:  Suomen Kristillisdemokraatit
Entiset puolueet:  Korjausliike Perussuomalaiset
Kotipaikka:  Helsinki
Uskonto:  evankelis-luterilainen
Puoliso:  Toni Ahva
Tiina Kaarina Ahva (o.s. Palovuori, s. 1995 Kangasala) on suomalainen kristillisdemokraattien poliitikko, joka toimi Korjausliike-puolueen 1. varapuheenjohtajana. Ahva oli myös puolueen nuorisojärjestön Sinisten Nuorten historian ensimmäinen puheenjohtaja. Hän on kuvaillut itseään arvokonservatiiviksi, kansallisliberaaliksi ja maahanmuuttokriittiseksi.
Ahva oli aiemmin mukana Perussuomalaisten Nuorten toiminnassa vuodesta 2011 lähtien. Luottamustoimiin lukeutuvat toiminta Pirkanmaan piirin puheenjohtajana sekä edustajiston jäsenenä. Hän työskenteli Perussuomalaisten Nuorten järjestö- ja viestintäsihteerinä 2015–2017 ja toimi järjestön toisena varapuheenjohtajana 2016–2017 mutta erosi kesällä 2017. Hän siirtyi Siniseen tulevaisuuteen saman vuoden syksyllä.
Ahva oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sinisten listalta Uudenmaan vaalipiiristä, keräsi 430 ääntä eikä tullut valituksi. Ahva oli ehdolla myös vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa sinisten listalta. Puolueen virkaatekevänä puheenjohtajana hän johti sinisten eurovaalikampanjaa. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Ahva oli sinisten pormestariehdokas Helsingissä. Kesäkuussa 2023 Ahva siirtyi kristillisdemokraatteihin.
Ahva on opiskellut aiemmin biotekniikkaa Tampereen teknillisessä yliopistossa. Vuodesta 2016 alkaen Ahva on opiskellut tuotantotaloutta Aalto-yliopistossa. Hän on valmistunut tekniikan kandidaatiksi Aalto-yliopistosta.
Eduskuntavaalit 1911

Vaalilippu
Eduskuntavaalit 1911 järjestettiin 2.–3. tammikuuta. Venäjän keisari Nikolai II oli hajottanut edus­kunnan ja määrännyt uudet eduskuntavaalit pidettäviksi ennenaikaisesti, koska puhe­mies P. E. Svin­hufvud oli kieltäytynyt esittelemästä edus­kunnalle Venäjän lakiin pohjautuvia esityksiä yhden­vertaisuus­laista ja ase­velvollisuus­korvauksista eli sotilas­miljoonista.
Valitut kansanedustajat muodostivat eduskunnan ensimmäisen kokoonpanon, joka istui säännöllisen vaalikauden ajan eli tuolloin kolme vuotta. Kausi päättyi helmikuussa 1914, vaikka jo puoli vuotta aikaisemmin oli järjestetty uudet eduskuntavaalit 1913 elokuussa.
Valituista uusia olivat mm. SDP:n Kalle Hakala, Juho Kananen, Taavetti Lapveteläinen, Armas Paasonen, Samuli Tervo ja K. H. Wiik, Suomalaisen puolueen Oskari Herttua, Juho Mannermaa, Leonard Typpö ja Lauri Yrjö-Koskinen, sekä Ruotsalaisten August Tåg.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 59,8 % | −0,3 |  |
| Äänestäneet | 807 094 | +10 525 |  |
| Hylätyt äänet | 4 707 | −303 |  |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 86 |  | 40,03 % | −0,0 | 321 201 | +4 250 |
|   | Suomalainen puolue | 43 | +1 | 21,71 % | −0,4 | 174 177 | −484 |
|   | Nuorsuomalainen Puolue | 28 |  | 14,88 % | +0,4 | 119 361 | +5 070 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 26 |  | 13,31 % | −0,2 | 106 810 | −311 |
|   | Maalaisliitto | 16 | −1 | 7,84 % | +0,2 | 62 885 | +2 728 |
|  | Kristillinen työväenliitto | 1 |  | 2,15 % | −0,0 | 17 245 | −99 |
|  | Muut |  |  | 0,09 % | −0,0 | 708 | −326 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 802 387 | +10 828 |
Etruskien uskonto

Etruskien uskonto on jonkin verran hämärän peitossa, mutta tiedämme siitä pääpiirteet. Etruskit uskoivat useisiin jumaliin ja siihen, että heidän elämänsä oli ennalta määrätty. Kohtalonusko ei silti tehnyt heistä uskonnollisesti passiivisia. Papit saattoivat ottaa selvää ennustamistaidoilla heidän kohtaloistaan. Etruskien uskonnon tarkoituksena ei siis ollut muuttaa kohtaloa, vaan säilyttää sopusointu jumalien kanssa. Jumalia palvottiin temppeleissä tai pyhissä lehdoissa. Riittejä oli noudatettava tarkasti; sillä tavalla varmistettiin niiden toimiminen.
Uskonnolliset käytännöt > Ennustaminen

Etruskit uskoivat, että heidän elämänsä oli ennalta määrätty.
Etruskipapit etsivät merkkejä jumalten suosiollisuudesta esimerkiksi seuraamalla lintujen lentoa taivaalla (auspicium), uhrieläinten maksasta (haruspeksit) ja salamista (fulguratura). Uhrieläinten maksa  oli jaettu 16 osioon, joiden avulla tulkittiin, mitä jumalaa on loukattu. Myös taivas oli jaettu 16 alueeseen.
Apunaan papit käyttivät pyhiä kirjojaan.
Uskonnolliset käytännöt > Votiivilahjat

Uhrilupauksen antaminen ja sen täyttäminen lienee ollut yksi tavoista säilyttää tasapaino jumalien kanssa. Konkreettisemmin tämä näkyy lahjoissa, joita jumalille annettiin sairaustapauksen kohdatessa; vaivastaan parantunut antoi kiitokseksi esimerkiksi saveen valetun sairaan ruumiinosan kuvan.
Mytologia

Etruskit olivat polyteistisiä eli heillä oli useita jumalia.
Jumalilla oli tietty hierarkia: esimerkiksi salaman jumala Tinia (kreikkalaisen mytologian Zeusta vastaava) tarvitsi toisen asteen salamoiden käyttämiseen luvan jumalkollegiolta (Dii Consentes). Ns. kolmannen asteen salamoihin sai luvan vain Verhotuilta Jumalilta (dii involuti).
Mytologia > Jumalia

Osa jumalista on alkuperäisiä etruskilaisia, mutta kreikkalaisen mytologian vaikutus ulottui myös etruskien uskontoon.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Etruskilainen nimi | Kreikkalainen nimi | Roomalainen nimi | Asema |
| Aita | Hades | Pluto | Kuoleman jumala |
| Apulu/Aplu | Apollon | Apollo | Auringon ja valon jumala |
| Aritimi/Artumes | Artemis | Diana | Metsästyksen jumalatar |
| Cavtha/Cath/Catha | - | - | Auringon jumaluus |
| Cel | - | - | Äitijumalatar |
| Culsans/Culsu | - | Janus | Portti-jumala |
| Fufluns/Pacha | Dionysos | Bacchus | Hedelmällisyyden ja viinin jumala |
| Hercle | Herakles | Hercules | Pääjumalan poika |
| Laran/Maris | Ares | Mars | Sodan jumala |
| Menerva/Menrva | Athene | Minerva | Taiteen ja tieteen jumalatar |
| Nethuns | Poseidon | Neptunus | Meren jumala |
| Phersipnai | Persefone | Proserpina | Kasvillisuuden ja viljavuuden jumalatar |
| Selvans | - | Silvanus | Rajojen ja peltojen jumala |
| Sethlans | Hefaistos | Vulcanus | Tulen jumala |
| Suri | Apollon | Pater Soranus | Auringon jumala |
| Thesan | Eos | Aurora | Aamuruskon jumalatar |
| Tin/Tinia/Tina | Zeus | Juppiter | Pääjumala |
| Tivr-Tiur | - | - | Kuun jumala |
| Turan | Afrodite | Venus | Rakkauden jumalatar |
| Turms | Hermes | Mercurius | Jumalten sanansaattaja |
| Uni | Hera | Juno | Avioliiton ja häiden suojelijajumalatar |
| Usil | Helios | Sol | Auringon jumala |
| Vei | Demeter | Ceres | Maan ja kasvuvoiman jumalatar |
| Veltha/Veltune/Voltumna | - | Vertumnus/Vortumnus | Vuodenaikojen vaihtelun jumala |
Vaikutus

Etruskien uskonto vaikutti erityisesti roomalaiseen uskontoon huomattavasti; mm. haruspeksit, auspicium ja uhrieläimen maksasta ennustaminen siirtyivät myös roomalaisten uskontoon, joka otti vaikutteita vastaan melko helposti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etruskien uskonto Wikimedia Commonsissa
Itävallansärki

| Itävallansärki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Suku::  Särjet Rutilus
Laji::  meidingeri
Kaksiosainen nimi
 Rutilus meidingeri  Heckel, 1851 
Katso myös
   Itävallansärki Wikispeciesissä   Itävallansärki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Itävallansärki (Rutilus meidingeri) on karppikalojen lahkoon kuuluva eurooppalainen makean veden kalalaji. Siitä on käytetty myös nimeä helmisärki.
Ulkonäkö ja koko

Itävallansärjen ruumis on pitkänomainen ja lähes liereä. Sen harmaat suomut ovat huomattavan pienet. Selkäevä ja pyrstö ovat harmaat. Vatsa- ja rintaevät ovat punertavia. Kala kasvaa melko suureksi, 40–50-senttiseksi, suurimmillaan jopa 70 senttimetrin mittaiseksi. Kutuaikana koiraan päässä ja selkäpuolella on kellertäviä ryynimäisiä kyhmyjä, joihin lajin saksalainen nimi Perlfisch (ja suomalainen helmisärki) viittaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Itävallansärki tunnetaan vain muutamasta Keski-Euroopan järvestä, nykyisin varmasti vain Itävallan Salzkammergutin Attersee-, Mondsee- ja Wolfgangsee-järvistä. Se on 1980-luvun jälkeen hävinnyt yhdestä Saksan ja yhdestä Itävallan järvestä. Todennäköisesti sitä esiintyy myös joissain Slovakian ja Unkarin järvissä. Se elää viileässä ympäristössä, sopivin veden lämpötila on 5–20 °C. Itävallansärki on luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Karhula (lehti)

Karhula: puolueeton paikallislehti oli vuosina 1959–1972 kerran viikossa ilmestynyt paikallislehti Karhulan kauppalassa. Lehteä julkaisi Yrjö Rasi. Lehteä oli perustamassa toimittaja Veikko Ennala Yrjö ja Aili Rasin rahoittamana. Lehti oli 8-sivuinen ja se painettiin Myllykosken Kirjapaino Oy:ssä. Parhaimmillaan lehden levikki oli 7000 kappaletta, josta 700 kappaletta oli irtonumeromyyntiä ja loput tilattavia lehtiä. Veikko Ennala oli vuoden Karhula-lehden päätoimittajana ja hänen lähtiessään lehden levikki romahti.
Aiheesta muualla

Ennala, Veikko: Piinapenkki ja maailmanmeno. Muistelmia ja pakinoita.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35597-8
Valtiokonttori

| Valtiokonttori Statskontoret |
| --- | --- |

Perustettu:  1876
Tehtävä:  Valtion palveluntuotanto ja -kehitys
Ministeriö:  Valtiovarainministeriö
Sijainti:  Sörnäisten rantatie 13 Helsinki
Valtio:  Suomi
Pääjohtaja:  Liisa Räsänen
Työntekijöitä:  348 (2023)
Vuosibudjetti:  2,1 mrd. € (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Valtiokonttori (ruots. Statskontoret) on suomalainen keskusvirasto, joka toimii Suomen valtiovarainministeriön alaisuudessa. Valtiokonttori vastaa valtion sisäisestä palveluntuotannosta ja -kehityksestä. Valtion sisäiseen palveluntuotantoon kuuluu mm: valtion rahoitustoiminta, keskuskirjanpito, laskentatoimen ja maksuliikenteen ohjaus sekä valtion talous- ja henkilöstötiedon raportointi, valtion sisäinen vahinkovakuutustoiminta ja valtionperinnöt.
Valtiokonttorin tehtävänä on myös valtion organisaatioiden tukeminen työelämän murroksessa, tiedolla johtamisen edistäminen ja kuntien taloustietopalvelun kehittäminen.
Valtiokonttorin palveluksessa on noin 300 henkilöä. Valtiokonttorin toimitilat sijaitsevat Helsingin Hakaniemessä osoitteessa Sörnäisten Rantatie 13.
Valtiokonttorin pääjohtajana on toiminut vuodesta 2024 Liisa Räsänen.
Organisaatio

Valtiokonttoria johtaa pääjohtaja tukenaan johtoryhmä. Valtiokonttorin organisaatio muodostuu viidestä substanssiosastosta, kahdesta tukitoimintoja tuottavasta osastosta sekä pääjohtajan alaisuudessa toimivasta Viestintä-yksiköstä ja sisäisestä tarkastuksesta. Valtiokonttorin substanssiosastoja ovat: Korvaukset, Lainat ja takaukset, Talous ja työelämä, Valtionavustukset ja Velanhallinta. Tukitoimintoja tuottavia osastoja ovat Hallinto ja Teknologia.
Korvaukset-osasto vastaa monien erilaisten korvaus- ja vahinkopalveluiden tuottamisesta, asiakkainaan mm. sotainvalidit ja muut kansalaiset sekä viranomaiset. Osasto hoitaa myös valtion perintö- ja testamenttiasioita.
Lainat ja takaukset -osasto vastaa mm. valtion myöntämien lainojen, korkotukien ja takausten hoidosta. Velanhallinta-osasto puolestaan vastaa mm. valtion lainanotosta sekä velan- ja kassanhallinnasta.
Talous ja työelämä -osasto tuottaa julkisen talouden, data-analytiikan sekä valtion työelämän kehittämisen palveluita. Osasto vastaa myös valtion konsernilaskennasta, valtion taloushallinnon, maksuliikkeen ja hankintatoimen ohjaamisesta ja kehittämisestä, sekä kuntien ja hyvinvointialueiden taloustietojen kokoamisesta ja julkaisemisesta.
Valtionavustukset-osasto (aik. Valtionavustuspalvelut-toimiala) vastaa valtionavustusten verkkopalveluista ja Suomen elpymis- ja palautumissuunnitelman (RRP) toimeenpanon hallinnoinnista ja valvonnasta.
Hallinto-osasto ja Teknologia-osasto vastaavat Valtiokonttorin hallinnosta, sisäisistä palveluista ja teknologiasta.
Historia

Valtiokonttori perustettiin keisarillisella julistuksella valtion rahavarainhoitoa varten. Ennen Valtiokonttorin perustamista vastaavat tehtävät olivat kuuluneet Suomen Pankille. Keisari Aleksanteri II hyväksyi Valtiokonttorin perustamisen 30. kesäkuuta 1875. Suomen Valtiokonttorin toiminta alkoi 1. tammikuuta 1876.
Valtiokonttorin haltuun uskottiin valtion varat, joista sen tuli suorittaa valtion menot ja sijoittaa ylijäävä osa tuottavasti. Vuosina 1901–1932 sekä vuodesta 1965 alkaen se vastasi myös valtion kassaliikkeen valvonnasta, kirjanpidosta ja tilinpäätöksistä, jotka muina aikoina kuuluivat revisioviranomaisille.
Myöhemmin toimialaan lisättiin valtion arvopapereista huolehtiminen, valtionvelan hoitaminen sekä lainojen ottaminen ja antaminen. Vuodesta 1959 myös eläkkeiden ja hautausavun maksaminen valtion varoista siirrettiin Valtiokonttorille.
Historia > Valtiokonttorin johtajat

Valtiokonttorin ylitirehtöörit ja pääjohtajat:
| --- | --- |
 Ylitirehtöörit Otto Reinhold Frenckell 1875–1879  Sixtus Viktor Calamnius 1879–1891  Wilhelm Gabriel Geitlin 1891–1903  Juho Kusti Paasikivi 1903–1914  Jonathan Wartiovaara 1915–1937  Sigfrid Reguel Lundqvist (vt.) 1937–1940 :  Pääjohtajat Juhana Minni (vt. 1948) 1940–1947  Ralf Törngren 1948–1961  Esa Kaitila 1962–1972  Grels Teir 1973–1983  Jaakko Vihmola 1983–1992  Jukka Wuolijoki 1992–2008  Timo Laitinen 2008–2023  Liisa Räsänen 2024–
Aiheesta muualla

Valtiokonttorin verkkosivut
Nerkoon kanava

Nerkoon vanha kanava
Nerkoon kanava sijaitsee Pohjois-Savossa Lapinlahdella Onkiveden ja Nerkoonjärven välillä Kuopio–Iisalmi-laivaväylän varrella. Kanava rakennettiin alun perin hätäaputöinä suurten nälkävuosien aikana vuosina 1866–1869. Kanavan rakennustyöt jouduttiin keskeyttämään keväällä 1867 määrärahojen loputtua. Myöhemmin töiden jatkuttua syksyllä 1867 suunnitelmia jouduttiin karsimaan niin, että kanavan sulku rakennettiin kiven sijaan puusta. Rakennustöitä haittaisi se, että kanavatyöläiset olivat nälänhädän jäljiltä heikossa kunnossa. Myös sairaudet levisivät kanavatyömaalla niin, että vuonna 1868 niihin menehtyi yli sata kanavatyöläistä. Lapinlahden vanhalla hautausmaalla on Nälkään kuolleiden muistomerkki (1986) Nerkoon kanavan rakennustöissä menehtyneiden muistoksi.
Keväällä 1869 valmistui kanavan ylittävä rullasilta sekä kanavan sulku mutta kanavan lopullinen käyttöönotto siirtyi saman vuoden syksyyn, koska ensin kanavan rakenteita vahingoitti kovien sateiden aiheuttama tulva ja myöhemmin kesällä kuivuuden takia laskenut vedenpinta pakotti syventämään kanavaa. 1 350 metriä pitkä kanava avattiin lopulta liikenteelle syyskuussa 1869.
Nerkoon kanava uusittiin kokonaan vuosina 1981–1983 puutavaran uittoa varten. Uusi leveämpi kanava rakennettiin vanhan kanavan paikalle.  Nykyisen kanavan pituus on 1 770 metriä, siinä on yksi sulku ja kanavan ylittää avattava maantiesilta jonka alikulkukorkeus suljettuna on 2,3 metriä. Kanavaa voivat käyttää alukset joiden maksimipituus on 160 metriä, maksimileveys 11,8 metriä, maston korkeus enintään 12 metriä ja maksimisyväys 2,4 metriä.
Kanava toimii itsepalvelulla, jossa veneilijällä on mahdollisuus valita sulutus joko maantiesillan avauksen kanssa tai ilman. Nerkoon ja Ahkiolahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.
Pyhä ehtoollinen

| Pyhä ehtoollinen |
| --- | --- |

Nimi:  Pyhä ehtoollinen
Tekijä:  Leonardo da Vinci
Valmistumisvuosi:  1498
Taiteenlaji:  maalaus
Korkeus:  460 cm
Leveys:  880 cm
Sijainti:  Santa Maria delle Grazie
Paikkakunta:  Milano
Koordinaatit:  45°28'0"N, 9°10'15"E
Viimeinen ehtoollinen tai Pyhä ehtoollinen (Il Cenacolo tai L'Ultima Cena) on Leonardo da Vincin seinämaalaus suojelijalleen herttua Ludovico Sforzalle. Maalaus perustuu Raamatun kaikissa evankeliumeissa kuvattuun kohtaukseen, jossa Jeesus ilmoittaa yhden opetuslapsistaan pettävän hänet. Maalauksessa on kuvattu ilmoituksen aiheuttamaa kiihkeää mielentilaa. Maalaus on maailman arvostetuimpia, ja se sijaitsee Santa Maria delle Grazien kirkon ruokasalissa Milanossa. Leonardo aloitti teoksen maalaamisen 1495 ja sai sen valmiiksi 1498. Välillä työskentelyssä oli kuitenkin pitkiäkin taukoja. Maalaus on kooltaan 460 × 880 cm. Koska se on maalattu valmiiseen seinään eikä märkään sementtiin, se ei ole fresko.
Pyhä ehtoollinen Santa Maria delle Grazien kirkossa Milanossa. Taidehistorioitsija John Shearman kirjoitti vuonna 1962, että täyden kokemuksen saamiseksi Pyhä ehtoollinen tulisi nähdä myöhään päivällä tai aikaisin illalla, jolloin valo tulee viistosti ylävasemmalta. Ilman tätä luonnollista valoa maalauksen tasapaino hänen mukaansa horjuu.
Restaurointi

Käytettyä maalaustekniikkaa ei hallittu hyvin, ja maalaus alkoi rapautua jo 20 vuoden kuluttua valmistumisestaan. Vuonna 1556 maalausta kuvattiin jo pilalle menneeksi, ja sen läpi puhkaistiin myöhemmin oviaukko. Rakennus toimi Napoleonin sotien aikana vankilana, ja toisen maailmansodan aikana siihen osui pommi. Maalauksen restaurointiyritykset alkoivat jo 1700-luvulla. Tuoreimmat ovat Mauro Pellicciolin korjaukset vuosilta 1951–1954 ja restaurointi vuosilta 1979–1999 Pinin Brambilla Barcilonin johtamana.
Restauroinnissa on käytetty apuna Leonardon oppilaan 1500-luvun alussa maalaamaa kopiota, joka on yhä hyvässä kunnossa. Koska aiempien vuosisatojen restaurointiyritykset toteutettiin lähinnä uusien maalikerrosten maalaamisena aukkokohtien päälle, viimeisimmän restauroinnin yhteydessä jouduttiin poistamaan paljon näitä päällekkäismaalauksia. Esimerkiksi opetuslasten jalkojen alue oli maalattu aikojen saatossa tukkoon, ja ne tulivat esille kunnolla vasta restauroinnin jälkeen.
22-vuotinen restaurointi aiheutti melkoisen näkemyskiistan, sillä teoksen sävyt, värit ja jopa henkilöiden kasvonpiirteet muuttuivat merkittävästi korjattaessa edellisten vuosisatojen virheellisiä pelastusyrityksiä. Aukkokohtiin lisätty uusi väri on jakanut asiantuntijoiden mielipiteitä.
Spekulaatioita

Nykyaikana maalaus on noussut uudestaan tutkimuksen kohteeksi, kun on herännyt keskustelua kahdesta yksityiskohdasta. Ensinnäkin Jeesuksen vasemmalla puolella näyttäisi istuvan nainen, jonka on arveltu viittaavan Magdalan Mariaan. Perinteisen näkemyksen mukaan Jeesuksen vasemmalla puolella oleva henkilö olisi miespuolinen apostoli Johannes. Naishahmon vasemmalla puolella näkyy veistä (tai tikaria) pitelevä käsi, joka ei Dan Brownin Da Vinci -koodi -romaanin mukaan näyttäisi kuuluvan kenellekään. Jos veitsen kuitenkin tulkitaan olevan apostoli Pietarin taivutetussa kädessä, tämän on tulkittu olevan Leonardon lisäämä viittaus myöhempiin tapahtumiin, joissa Pietari käytti miekkaa Jeesuksen pidätystilanteessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pyhä ehtoollinen (Zoomable Version).
Leonardo da Vinci, Gallery of Paintings and Drawings.
15 Gigapikselin kuva maalauksesta.
Tarna, Hanna: Tutkija löysi da Vincin "musiikkikoodin" Ilta-Sanomat. 13.11.2007.
Karsikko

Karsikko voi olla
karsikko, kansanperinteen käsite
Karsikko, Joensuun kaupunginosa
Karsikko, kylä Lieksassa
Karsikko, niemi, kalasatama ja kulmakunta Simossa
Karsikon koulu, oppilaitos Joensuussa
Karsikko, sukunimenä:
Jussi Ahtinen-Karsikko (1881–1953), suomalainen opettajaseminaarin ja yhteiskoulun johtaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Karsikko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tuija Saresma

Tuija Saresma
Tuija Anna Marjatta Saresma (s. 1968 Sulkava) on suomalainen kulttuurin- ja sukupuolentutkija ja aktivisti sekä kulttuurintutkimuksen professori Itä-Suomen yliopistossa huhtikuusta 2024 alkaen.