stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muurahaiset
Yhteiskunta > Muurahaisyhdyskunta superorganismina

Muurahaisyhdyskuntaa on kutsuttu superorganismiksi. Tästä näkökulmasta muurahaispesä onkin yhtenäinen eliö: työläiset ovat sen keuhkot, sydän ja kaikki muut tärkeät elimet, kuhnurit ja kuningattaret ovat lisääntymiselimiä, ja sotilaat ovat kuin siilin piikit. Muurahaisten keskenään vaihtama ravinto taas vastaa verta ja muita kehon nesteitä.
Superorganismin käsite alkoi vakiintua muurahaistutkijoiden keskuudessa 1900-luvun alussa. Ehkä maineikkain tutkielma oli Willian Morton Wheelerin The Ant Colony as an Organism, ’muurahaisyhteiskunta eliönä’. Teoksessaan Wheeler väitti, että muurahaispesä tosiaan on yksilö eikä vain sen vastine, koska sillä on luonteenomaiset kokoon, organisointiin ja käyttäytymiseen liittyvät ominaisuudet, jotka yhteiskunta siirtää sukupolvelta toiselle.lähde?
Superorganismin käsite alkoi kadota biologien tehtyä muurahaisten viestinnästä ja kastijärjestelmästä yhä uusia havaintoja, joiden avulla he keksivät pesän järjestyksen salaisuuden. 1960-luvulla käsite oli jo lähes kadonnut tieteilijöiden keskuudesta. Sittemmin tiedon lisääntyessä, muun muassa morfogeneesin ja sosiogeneesin saralla, on biologisen järjestyksen tasojen vertailu eliöiden ja yhteiskuntien välille palannut.
Pesä

Jotkin muurahaiset elävät muurahaiskeoissa. Jotkin lajit ompelevat itselleen lehtipesän puun oksistoon, ja osa kaivaa itselleen pesän lahoon tai tuoreeseen puuhun. Lehdenleikkaajamuurahaisilla on havaittu suuria maanalaisia verkostoja, joiden yhteenlaskettu tilavuus saattaa olla jopa yli 20 kuutiometriä. Osa muurahaislajeista elää täysin ilman pesää.
Superkoloniat ovat useita kekoja rakentavia yhteiskuntia, jotka saattavat kattaa useita hehtaareja. Suurin tunnettu muurahaisyhdyskunta on argentiinanmuurahaisten rakentama pesien sarja, joka ulottuu 6 000 kilometrin matkalle Italiasta Pohjois-Espanjaan.
Monet muurahaiset eri puolilla maailmaa tekevät pesänsä puunrunkoon ja elävät kotipuunsa kanssa symbioosissa. Puissa on usein muurahaisille sopivia koloja, kova kuori, pehmeä sisus ja yhdyskuntaa suojaavia piikkejä. Muurahaisista on myös puille hyötyä, sillä muurahaiset karkottavat puunlehtiä syövät tuhohyönteiset ja nisäkkäät, ja tuhoavat joskus myös puuta varjostavat tai tukahduttavat liaanit ja kilpailevat kasvit. Monet puut, kuten akaasiat, tuottavatkin makeaa nestettä vain muurahaisten houkuttelemiseksi. Muurahaisten ansiosta esimerkiksi Amazonin sademetsässä on alueita, joilla kasvaa vain yhtä puulajia.
Tropiikissa elää vaeltajamuurahaisia, jotka eivät rakenna pysyviä kekoja. Ne liikkuvat sademetsässä miljoonien yksilöiden haaroittuvana rintamana, joka syö kaiken eteen sattuvan. Kuningatartaan ja toukkiaan työläiset kantavat mukanaan marssilla. Vaeltajamuurahaisilla on pelottava maine, mutta ihmisen ihoon niiden leuat eivät pysty.
Muurahaisia elää myös ihmisen rakentamissa ympäristöissä, kuten rakennuksissa.
Punakekomuurahaisten (Formica rufa) pesä
Lehdenleikkaajamuurahaisia kuljettamassa lehtiä pesäänsä. Lehtien päällä ne kasvattavat sieniviljelmiään.
Mustamuurahaisia (Formica fusca)
Lisääntyminen

Muurahaisen elinvaiheet ovat muna, toukka, kotelo sekä aikuinen, joka kuoriutuu kotelosta täysikokoisena.
Uusi muurahaisyhdyskunta saa alkunsa tavallisesti kun koirasmuurahaiset eli kuhnurit hedelmöittävät neitsytkuningattaren parittelulennolla. Joillakin lajeilla parittelu tapahtuu pesän sisällä. Lisääntymislennolla olevia muurahaisia kutsutaan lentomuurahaisiksi.
Muurahaiset lähtevät parittelulennolleen, kun sää on suosiollinen ja kun kuningatar on syönyt itselleen tarpeeksi vararavintoa. Muurahaiset suosivat parittelulennollaan lämmintä ja hiukan tuulista säätä, ihanteellisesti juuri ennen sadetta tai sateen jälkeen, jolloin maa on pehmeää ja kuningatar pystyy kaivamaan itselleen pesäkolon. Ensin ilmaan nousevat kuhnurit, ja 20 minuuttia myöhemmin naaraat. Saman seudun pesistä noustaan ilmaan samanaikaisesti. Joidenkin lajien kuningattaret jäävät pesän lähelle, mutta toisen lajien kuningattaret nousevat 30 metriin tai korkeammallekin etsimään kumppania. Jotkin naaraat parittelevat vain yhden koiraan kanssa, toiset useamman. Harva koiras onnistuu parittelemaan yhtäkään kertaa. Koiraat kuolevat yleensä pian parittelulennon jälkeen, sillä ne eivät kykene syömään ja putoavat uupuneina maahan noin tunnin lentelyn jälkeen. Joidenkin lajien naaraat syövät parittelukumppaninsa.
Kuhnuri luovuttaa ainoan kromosominsa kopion jälkeläiselle, mutta kuningattarella on kaksoiskromosomi, josta se luovuttaa toisen puolen. Näin jokainen saman pesän työläinen on 75-prosenttisesti sukua sisaruksilleen.
Hedelmöitetty kuningatar etsii suojaisan paikan tai kaivaa kolon maahan sekä pudottaa siipensä. Kuningatar säilyttää siemennesteen vatsassaan ja käyttää tätä varastoa koko loppuikänsä hedelmöittämään omat munasolunsa. Aluksi kuningatar munii normaalia pienempiä työläisiä, jotka auttavat kuningatarta hoitamaan pesää ja uusia toukkia. Kun niitä on tarpeeksi paljon, kuningatar voi keskittyä pelkkään munimiseen. Muurahaispesä saavuttaa maksimikokonsa noin kolmessa tai neljässä vuodessa. Silloin kuningatar ryhtyy tuottamaan myös koiraita ja hedelmällisiä naaraita. Koiraita se tuottaa hedelmöittymättömistä munasolusta, naaraita hedelmöittyneistä munasoluista. Uudet kuningattaret ovat geneettisesti samanlaisia kuin työläiset. Niitä syntyy yhteen pesään yhteensä noin kymmenestä aina 10 000:een.
Vanha yhdyskunta jatkaa uusien aikuisten tuottamista niin kauan, kun kuningatar jaksaa munia. Kuningattaren elinikä on lajista riippuen alle vuodesta jopa 29 vuoteen. Joskus uusi yhdyskunta saa alkunsa silloin, kun pesästä lähtee joukko muurahaisia, jotka perustavat uuden yhdyskunnan toisaalle.
Syntymä ja kuolema

Muurahaisen elämä alkaa, kun kuningatar hedelmöittää yhdellä lukemattomista siittiöistä munasolunsa ja pyöräyttää pian ilmoille munan. Kuningattaren ympärillä hääräävät "hovineidot" eli työläiset tarttuvat munaan välittömästi ja alkavat hoitaa sitä. Muurahaiset varjelevat tiukasti muniaan ja vievät ne heti turvaan syvemmälle pesään, mikäli jokin vaara uhkaa niitä. Munasta kehittyy pian toukka, jota aletaan ruokkia. Toukka kasvaa ja kokee muodonmuutoksen kotelovaiheena, minkä jälkeen siitä kuoriutuu uusi muurahainen. Useinkaan kotelostaan ulos pyrkivä muurahainen ei pysty sitä itse rikkomaan, joten joku pesässä oleva työläinen joutuukin auttamaan juuri täysikasvuisiksi tulleita muurahaisia. lähde?
Kuollessaan muurahainen yksinkertaisesti lyyhistyy pesänsä käytävälle. Aluksi muut eivät huomaakaan sen kuolemaa, mutta ominaishajun kadotessa ja öljyhappojen ilmestyessä ruumiiseen muut tajuavat pesätoverinsa kuolleen. Ne tarttuvat kuolleeseen leuoillaan ja kantavat sen pesän ulkopuoliselle tunkiolle. Kokeessa tutkijat sivelivät elävän muurahaisen öljyhapolla ja päästivät sen pesään, minkä jälkeen se kannettiin heti ulos. Työläinen yritti palata, mutta muut kantoivat sen aina tunkiolle.
Ravinto ja sen hankinta

Jotkin muurahaislajit tuovat pesäänsä paimennettavaksi hyönteisiä, joiden eritettä ne käyttävät ruoakseen. Lehdenleikkaajamuurahaiset kasvattavat pesässään sieniä, joita ne lannoittavat lehdillä ja muulla kasvillisuudella. Eri lajeilla on symbioottisia suhteita tiettyihin puulajeihin ja muihin kasvilajeihin.
Monet viidakon muurahaislajit ovat hurjia saalistajia, kuten Dorylus-suvun legioonalaismuurahaiset. Niiden yhdyskunnissa on miljoonia yksilöitä, jotka siirtelevät pesäänsä alituisesti ja etsivät saalista valtavina laumoina.
Muurahaiset tarvitsevat elääkseen myös vettä. Pientä kokoa ja veden pintajännitettä hyödyntäen muurahaiset pystyvät kantamaan vesipisaroita kotipesäänsä. Eräälle eteläintialaiselle lajille (Dicamma rugosum) on kehittynyt taito vuorata pesän sisäänkäynti höyhenillä, jotka keräävät yöllä ilmasta kosteutta.
Koska muurahaiset elävät pesässään talven yli, niiden täytyy säilöä pesäänsä talveksi ravintoa. Siemeniä syövät muurahaislajit säilövät pesäänsä siemeniä. Moni petomuurahaisyhdyskunta käyttää omia toukkiaan talviravintona sen jälkeen, kun muu ruoka on loppunut. Hunajamuurahaiset sen sijaan käyttävät pesänsä työläisiä sokerivarastoina. Jotkin työläiset syövät itsensä täyteen makeaa ruokaa, ja kun kuiva kausi alkaa, ne asettuvat pesän perukalle riippumaan katosta, jolloin muut työläiset pystyvät juomaan niiden oksentamaa sokeria ja vettä.
Muurahainen lypsämässä kirvoja.
Camponotus compressus -lajin muurahainen vahtimassa kirvoja.
Punamuurahainen keräämässä koivun mahlaa.
Katosta roikkuvia, makeaa nestettä täynnä olevia hunajamuurahaisia.
Käytös > Aggressiivisuus

Muurahaiset ovat poikkeuksellisen aggressiivisia eläimiä. Muurahaisyhdyskunnat voivat sotia keskenään, ja yksittäisetkin muurahaiset saattavat hyökätä vieraiden muurahaisten tai muiden lajien edustajien kimppuun. Useimmat taistelut johtuvat aluekiistoista, kun yhdyskunta puolustaa omaa aluettaan tai haluaa laajentaa sitä toisen yhdyskunnan alueelle.
Muurahaiset hyödyntävät sodankäynnissään erilaisia taktiikoita, kuten täysimittaisia hyökkäyksiä, kaksintaisteluita tai itsemurhahyökkäyksiä. Lauhkeilla ilmastovyöhykkeillä muurahaiset ovat erityisen aggressiivisia keväisin, kun hyönteisruokaa on vähän ja jälkeläiset ovat kasvuvaiheessa. Muurahaisten taistelut kestävät yleensä korkeintaan muutaman tunnin. Joillakin lajeilla on erityisiä sotilasmuurahaisia, jotka ovat työläisiä suurempia, isopäisempiä ja vahvaleukaisempia. Sotilaiden tuotanto pesässä kiihtyy, jos yhdyskunta joutuu toistuvasti kosketuksiin uhkaavan vieraan yhdyskunnan kanssa.
Monella muurahaislajilla on myrkkypistin, jota muurahaiset käyttävät vihollisiaan vastaan. Jotkin lajit suihkuttavat myrkkyä. Jotkin lajit ovat erikoistuneet puolustautumiseen ja kasvattaneet hyvin kovan kuoren, jossa saattaa olla piikkejä. Rauhanomaisemmat lajit saattavat käydä pelkästään rituaalisia taisteluita, joissa vihollista ei vahingoiteta.
Käytös > Altruismi

Muurahaiset käyttäytyvät altruistisesti: ne eivät pyri hankkimaan omia jälkeläisiä, vaan turvaamaan sisartensa (neitsytkuningattarien) jälkeläisen saannin. Tämä tapa oli romuttaa Charles Darwinin evoluutioteorian luonnonvalinnasta, jossa jokainen yksilö pyrkii ensisijaisesti saamaan omat geeninsä siirrettyä jälkeläisilleen. Darwin lisäsi teoriaan huomautuksen, että muurahainen voi korvata menettämänsä geenit auttamalla sisariaan moninkertaistamaan jälkeläisten määrän. Teoriassa oli kuitenkin puutteita, joiden ansiosta lopulta ymmärrettiin, että muurahaissisarukset ovat sukua toisilleen 75-prosenttisesti eivätkä 50-prosenttisesti kuten oli luultu. Sisarusten korkean sukulaisuussuhteen vuoksi sisarten kannattaa auttaa äitiään uusien sisarusten tuottamisessa omien lapsien tuoton kustannuksella. lähde?
Muurahaiset ovat valmiita uhrautumaan pesänsä puolesta. Työläiset uskaltautuvat vaarallisille ravinnonetsintäretkille ja sotilaat saattavat räjäyttää itsensä kappaleiksi, mikäli vihollinen ahdistaa pesää. Uhrautuminen ei ole täysin vapaaehtoista, sillä kuningattaren erittämät hormonit manipuloivat muurahaisia näihin vaarallisiin suorituksiin. lähde?
Käytös > Viestintä

Muurahaiset viestivät toistensa kanssa erittämillään feromoneilla. Niiden avulla työläiset tunnistavat kuningattarensa ja oman pesän muurahaiset, kulkevat samoja polkuja ruokalähteille, kehottavat toisiaan pakenemaan tai taistelemaan sekä merkitsevät yhdyskuntien väliset rajat.
Viholliset

Muurahaisia syövät monet linnut kuten tikat, sekä nisäkkäät kuten karhut. Myös ihmiset ovat syöneet sekä aikuisia muurahaisia että muurahaisten toukkia ja koteloita. Kolumbiassa paahdetaan ja syödään lehdenleikkaajamuurahaisten uusia kuningattaria. Meksikolainen perinneruoka escamoles tehdään paistetuista muurahaistoukista ja koteloista. Intian Bastarissa tehdään chutneykastiketta kutojamuurahaisista ja niiden toukista. Suomessa muurahaisia saa kerätä luonnosta syötäväksi.
Muurahaiset ovat pahimpia vihollisia toisilleen. Pesien välisissä yhteenotoissa kuolee kasoittain muurahaisia ja usein kokonaisia pesiä vallataan ja joukkoteurastetaan. lähde?
Ekologia

Muurahaiset ovat ekosysteemien tärkeä osa. Ne kuljettavat maata ja siinä olevia ravinteita paikasta toiseen rakentaessaan maanalaisia pesiä. Ne levittävät siemeniä, puhdistavat kuolleet eliöt pois ja saalistavat pieniä eläimiä, mukaan lukien satotuholaisia ja karjan loisia.
Muurahaiset ja ihminen

Jotkin muurahaiset pistävät, ja ne voivat olla vaarallisia karjalle tai yliherkille ihmisille.
Paikoin muurahaiset ovat aiheuttaneet suurtakin harmia ihmiselle. Esimerkiksi Länsi-Intian saariston tietyistä siirtokunnista aiottiin 1600-luvulla jopa luopua, sillä niillä asuvat muurahaiset olivat alkaneet terrorisoida siirtokuntia.
Ihminen pitää useita muurahaisia tuhoeläiminä, koska ne tuhoavat puutarhoja, levittävät sairaaloissa tauteja ja pilaavat elintarvikkeet ja puisten talojen perustukset. Suomessa tunnettuja tuholaisia ovat muiden muassa mauriainen eli sokerimuurahainen ja faaraomuurahainen.
Sisätiloissa esiintyvä pihamauriainen (Lasius niger) aiheuttaa erityisen paljon tuhoa elintarvikkeille ja pihapiirin kasveille. Mauriaiset muun muassa nostavat hiekkaa pihalaattojen päälle ja kaivavat reikiä käytäviin ja kukkapenkkeihin. Mauriaisen pesät kasvimaalla aiheuttavat samalla kasvien juurien kuivumista. Lisäksi mauriainen saattaa purra poikki kasvien kevätsilmuja nesteen toivossa.lähde?
Hevosmuurahainen (Camponotus herculeanus) saattaa vaurioittaa puutalojen rakenteita kaivamalla puuhun käytäviään.
Ulkomailla jotkin muurahaiset hävittävät viljasatoa miljoonien eurojen edestä vuosittain. Yksi esimerkki muurahaisten sitkeydestä on Brasiliasta Yhdysvaltoihin tuotu punatulimuurahainen. Yhdysvaltain hallitus on vuodesta 1957 lähtien kuluttanut yli 200 miljoonaa dollaria muurahaisia torjuviin kemikaaleihin, mutta silti yritykset hävittää nämä muurahaiset ovat aina osoittautuneet epäonnistuneiksi.lähde?
Puutarhassa muurahaisista on kuitenkin hyötyä ihmiselle. Esimerkiksi kukkapenkeissä ja kasvustoissa viihtyy monenlaisia tuhohyönteisiä, joita muurahaiset pitävät loitolla. Lisäksi muurahaiset käyttävät hyväkseen pihamaan kuolleita kasveja ja muokkaavat maaperää.
Eritoten Lapissa muurahaiset hyödyttävät ihmistä. Siellä esiintyy tunturikoivutuhoja, joita aiheuttavat tunturimittarin toukat. Ne voivat syödä lehdettömiksi laajoja koivualueita. On kuitenkin alueita, joissa tunturikoivut ovat säilyttäneet lehtensä. Tutkimuksissa onkin havaittu, että näillä alueilla on myös kekomuurahaisyhdyskuntia. Syynä tähän on, että muurahaiset käyttävät koivuissa viihtyviä kirvoja lypsylehminään ja tuhoavat näin tunturimittarin toukat. Tämän johdosta puut säästyvät, vaikka luovuttaakin osan elinvoimastaan kirvojen ja sitä kautta muurahaisten ravinnoksi.
Muurahaiset ja ihminen > Muurahaiset ihmisravintona

Muurahaisia ja niiden toukkia käytetään ihmisravintona eri puolilla maailmaa. Meksikossa muurahaistoukkia, joita kutsutaan paikallisella nimellä escamoles, tarjoillaan herkkuna monissa ravintoloissa. Kolumbiassa muurahaisia uppopaistetaan elävältä ja syödään. Tämä perinne on tullut maan alkuperäisasukkailta Guanes-intiaaneilta.  lähde?
Joissakin osissa Thaimaata muurahaisia valmistetaan ravinnoksi monella eri tavalla. Khoratissa muurahaisen munia ja lentomuurahaisia syödään snack-tyyppisenä välipalana. Muurahaisen munia, toukkia ja itse muurahaisia käytetään thaimaalaisessa salaatissa (thaiksi ยำ), ja Isanista peräisin olevassa ruokalajissa nimeltä Yum Khai Mod Daeng (thaiksi ยำไข่มดแดง, punamuurahaissalaatti). Muurahaiset ovat maultaan kirpeitä. lähde?
Etelä-Afrikassa muurahaisia käytetään apuna viljeltäessä rooibosia, joka on muutoin vaikeasti kasvatettavissa oleva yrttiteepensas. lähde?
Hunajamuurahaisia kaivetaan pesästään ja syödään niiden sisältämän sokerin takia.
Aiheesta muualla

Suomalainen muurahaissivusto - Foorumi ja muurahaisia sekä niiden kasvatusta käsittelevä wiki: muurahaiset.net
Kattava sivusto maailman muurahaisista ja niiden tunnistamisesta: AntWeb – Ants of the World (englanniksi)
Hyonteismaailma.fi - Muurahaiset (Arkistoitu – Internet Archive) Oy Transmeri Ab
Ötökkätieto: Muurahaiset (Formicidae)
ITIS: Formicidae (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Classifications Formicidae ants, fourmis (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Information Formicidae ants, fourmis (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Family Formicidae - Ants (englanniksi)
Pherobase: Family - Formicidae (englanniksi)
Mies, joka kerää muurahaisenmunia, Kansan kuvalehti, 01.07.1932, nro 27, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Muurahaisten munittamisesta, Suomen Kuvalehti, 19.08.1933, nro 34, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q7386  Wikispecies: Formicidae  ADW: Formicidae  AFD: Formicidae  BOLD: 685  BugGuide: 165  CoL: 623T5  EoL: 699  EPPO: 1FORMF  Fauna Europaea: 11356  Fauna Europaea (new): a9d51445-1393-482b-9ef5-4837fb827590  GBIF: 4342  iNaturalist: 47336  IRMNG: 101758  ITIS: 154193  NBN: NBNSYS0000037030  NCBI: 36668  NZOR: cc4a826f-854a-47fa-bb2c-8da6da11ab17  Open Tree of Life: 7376225  Paleobiology Database: 70728  Plazi: E378AE58-D311-FFFF-FF78-FB014CA57281  WoRMS: 425369 
Muurahaisen pää.
Atta cephalotes -muurahaisia. Oikealla siivetön ja siivekäs kuningatar. Keskellä isopäinen sotilas ja vasemmalla muita työläisiä.
Muurahaiskeko.
Pöytävuoren kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Kapkaupunki Etelä-Afrikka
Pinta-ala:  221 km2
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Table Mountain National Park
Tyyppi:  Etelä-Afrikan kansallispuisto 
Perustettu:  1998
Kävijämäärä:  800 000
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pöytävuoren kansallispuisto sijaitsee Etelä-Afrikassa Kapkaupungin alueella. Sen pääosa on Pöytävuorella, jonne kulkee köysirata.
Vuoressa on useita luolia, joista suurimman nimi on Wynberg.
Köysirata avattiin vuonna 1929, ja remontoitiin 1997.
Puistossa tavataan ennätykselliset 1470 putkilokasvilajia.  Yli 70% niistä on kotoperäisiä. Yleisin kasvillisuustyyppi on fynbos-pensasto, jonka vallitsevia kasviryhmiä ovat proteat, kanervat, restiokasvit ja sipulikasvit. Pensaston uudistumiselle on tärkeää, että se palaa noin 20–30 vuoden välein. Selvästi harvinaisempi kasvillisyystyyppi on renosterveld-niityt. Vuoren metsät on hävitetty lähes kokonaan eurooppalaisten saavuttua Etelä-Afrikkaan, jäljellä on joitakin metsikkötaskuja. Niissä kasvaa 15–20 m korkeita ikivihreitä puita, jotka kuuluvat noin 33 lajiin. Vuoren keskialueella on kosteikko, jonka helmiin kuuluu harvinaisia kurjenmiekkakasvi- ja kanervalajeja.
Tuuloksenjoki

| Tuuloksenjoki ven>  Тулокса, Tuloksa |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunus, Prääsä
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Tuuloksenjoen valuma-alue
Pinta-ala:  900 km²  
Pääuoman pituus:  77 km 
Pääuoman osuudet:  Tuuloksenjoki ←Puoroioja ←Valuoja
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Lumbasojan ja Puoroiojan yhtymäkohta, Kovera
 :  61.2953°N, 32.7591°E
Laskupaikka:  Laatokka, Alavoinen
 :  61.1006°N, 32.5458°E
Sivu-uomat:  Sjandebka, Julijogi, Huškalanjogi, Lumbasoja, Tihverinjoki
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 35 m
Laskukorkeus:  4,8 m mpy. 
Korkeusero:  30 m
Pituus:  47 km  
Kaltevuus:  0,64 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Tuuloksenjoki eli Tuulosjoki (ven. Ту́локса, Лумбас, Tuloksa, Lumbas, karjalaksi Tuulos, Tuulosjogi) on Venäjällä Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä virtaavan valuma-alueen 77 kilometriä pitkän pääuoman 47 kilometriä pitkän alajuoksun osuus joesta, joka laskee Laatokan itärantaan.
Joen kulku

Tuuloksenjoki alkaa Lumbasojan ja Puoroiojan yhtymäkohdasta, joka sijaitsee alavalla ja metsäisellä tasangolla. Yhtymäkohtaan tulee edellisten jokien lisäksi kaakosta päin Nizojan puro. Kaikki kolme virtavettä meanderoivat voimakkaasti. Tuuloksenjoki virtaa aluksi lounaaseen päin. Viiden kilometrin päässä jokeen yhtyy kaksi puroa lisää. Huškalanjogi tulee siihen kaakosta ja Lappoja pohjoisesta päin. Tuuloksenjoki jatkaa metsätaivaltaan kaartaen suoraviivaisesti lähes etelään päin. Kolmen kilometrin päässä se saapuu loivapiirteiseen laaksoon, jossa se alkaa taas mutkitella. Laakson kaakkoispuolella sijaitsee pienialainen järvialue, jonka kautta Huškalanjogi virtaa luoteeseen ja jossa sijaitsee pieni Kukšegoryn (Кукшегоры) kylä. Kylästä tulee Kukšajärven laskuoja, joka yhtyy Tuuloksenjokeen. Tuuloksenjoki kääntyy yhtymäkohdassa virtaamaan pari kilometriä länteen päin, jossa Julijogi yhtyy siihen. Voimakkaasti mutkitellen se saapuu laajalle suoalueelle, jonka se kiertää lännen kautta ja kaartaa mutkitellen lopulta kaakkoon päin. Joki saapuu peltomaaksi raivattuun jokilaaksoon, jossa sijaitsee Tuuloksen joenvarsikylään. Täällä siihen yhtyy idästä virtaava Sjandebka (Сяндебка). Joki laskee Laatokan itärannikolla hiekkarantaiseen leveään lahteen, jonne laskevat myös Alavoisenjoki ja Vitelenjoki. Tuuloksenjoen suussa on suuria hiekkadyynejä. Se on myös tunnettu lohijoki.
Tuuloksenjoen valuma-alue > Yleistä ja pääuoma

Tuulosjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Alavoisenjoen valuma-alueeseen, jonka pääuoman alajuoksun se muodostaa. Alavoisenjoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Tuulosjoen valuma-alueen pääuoma on 77 kilometriä pitkä ja se muodostuu kolmesta erinimisestä joesta tai purosta. Alajuoksun 47 kilometriä on Tuulosjokea, josta suurin yläjuoksun voimakkain jokiuoma on Puoroioja. Se on 19 kilometriä pitkä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 134 neliökilometriä. Puoroioja alkaa Puoroinjärvestä (Пуоройнъярви), johon Valuoja laskee. Valuojalle luetaan yläjuoksun loppupituus. Se alkaa pienestä lammesta Varloilan-Tšijrakko (Варлойлан-Чийракко).
Tuuloksenjoen valuma-alue > Sivujoet

Tuuloksenjoen ja sen yläjuoksun pääuoman eri osuuksien suurimpia sivu-uomina on kaksi sivujokea ja muutama sivuoja, jotka on lueteltu alla sijaitsevassa taulukossa. Taulukon tietojen lähteet on esitelty taulukon alla ja eritelty riveittäin taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi suom>    | Nimi ven>      | Tuuloksen kohta   | Etäisyys Laatokasta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
laskee Laatokan itärantaan
| Sjandebka | Sjandebka (Сяндебка) | Tuuloksenjoki | 7 | 11 |  | 106 | 2,2,3,2,2,–,– |
| Julijogi | Julijogi (Юли-ёги) | Tuuloksenjoki | 27 | 15 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Lappoja | Lappoja (Лаппоя) | Tuuloksenjoki | 39 | 13 |  |  | 2,2,3,2,2,–,– |
| Huškalanjogi | Guškalka (Гушкалка) | Tuuloksenjoki | 39 | 22 |  | 177 | 5,2,3,2,2,–,– |
| Nizoja | Nizoja (Низоя) | Tuuloksenjoki | 47 |  |  |  | 3,2,3,3,–,–,– |
| Lumbasoja | Lumbas (Лумбас) | Tuuloksenjoki | 47 |  |  |  | 2,2,3,3,–,–,– |
| Poryi | Poryi (Порый) | Puoroioja |  |  |  |  | 3,3,3,–,–,–,– |
| Tihverinjogi | Tigverka (Тигверка) | Puoroioja |  |  |  |  | 5,3,3,–,–,–,– |
Puoroiojan yläpuolista Valuojan osuutta on vielä 3–4 kilometriä jäljellä.

Lähteet: 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta (), 3 = katsottu internetin karttapalveluista, 4 = katsottu joen venäjänkielisen wikipedian artikkelista, 5 = katsottu tarjolla olevista livvinkarjalankielisistä artikkeleista