stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abstrakti ekspressionismi
Lähellä olleet suuntaukset ja eri nimitykset

| nimitys alkuperäiskielellä | suomeksi | nimittäjä | huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| abstract expressionism | abstrakti ekspressionismi | Robert Coates (The New Yorker) 1946 | yleisnimitys |
| New York School | New Yorkin koulukunta |  | myös Beat-sukupolven runoilijoita, säveltäjiä, tanssijoita ja jazz-muusikoita, 1940-luvulta 1960-luvulle |
| action painting | roiskemaalaus, toimintamaalaus | Harold Rosenberg (Art News) 1952 | viittaa maalausaktiin |
| abstract impressionism | abstrakti impressionismi | Elaine de Kooning 1958 | nimitys ei vakiintunut |
| American-type painting | amerikkalaistyyppinen maalaus | Patrick Heron (Englanti) > Greenberg 1955 | viittaa New Yorkin asemaan toisen maailmansodan jälkeen |
| tachisme | tasismi myös spontanismi | Charles Estienne (Ranska) 1951 | ransk. tache=tahra, läikkä |
| art informel | informalismi | Michel Tapié (Ranska) 1952 | Greenberg: ”harhaanjohtava” |
| lyrical abstraction | lyyrinen abstraktio |  | Viittaa kahteen eri suuntaukseen. Kriitikko Charles Estienne antoi tämän nimen vuonna 1946 eurooppalaiselle, Pariisissa 1945 syntyneelle maalaussuuntaukselle. Lyyrinen abstraktio on myös amerikkalainen abstraktin taiteen liike, joka esiintyi 1960- ja 1970-luvuilla ensin New Yorkissa, Los Angelesissa, Washington DC:ssa ja sitten Torontossa ja Lontoossa. |
| art autre | toiseuden taide | Michel Tapie 1952 |  |
| art brut (ransk. raaka, karkea taide) | ITE-taide (Veli Granö 1999) | Jean Dubuffet Compagnie de l'Art Brut 1948 |  |
| outsider art (engl. ulkopuolinen, sivullinen taide, outsidertaide) | ITE-taide | Roger Cardinal 1972 | art brutin synonyymi englanniksi |
| post-painterly abstraction | jälkimaalauksellinen abstraktio | Clement Greenberg | 1960-luvulla |
| color field painting | värikenttämaalaus |  | Barnett Newman, Ad Reinhardt ym. Värikenttä peittää kankaan laidasta laitaan. Se jatkuu periaatteessa äärettömyyksiin ja sulkee sisäänsä myös katsojan. |
| hard-edge painting | kovareunamaalaus  | Jules Lansner 1958 | termi yleistyi 1966 jälkeen |
Perintö

Abstraktin ekspressionismin ideat levisivät eri puolille maailmaa. Ajallisesti rinnakkaisena ja paljolti samanlaisena ilmiönä voi pitää informalismia Euroopassa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa abstraktin ekspressionismin arvostukseen liittyy isänmaallisia arvoja, koska se oli ensimmäinen amerikkalainen, Yhdysvalloissa syntynyt huomattava taidesuuntaus, jonka myötä Yhdysvaltain taide irtautui Euroopan kulttuurin pitkään jatkuneesta hegemonia-asemasta.
Toisen maailmansodan jälkeisenä aikana taiteiden väliset rajat olivat korkeita. Aikakaudesta puhutaan niin sanottuna korkean modernismin (high-modern) aikana. Taiteiden rajat alkoivat vähitellen madaltua 1960-luvulla, kun pop-taiteen eri suuntaukset, sekä käsitetaide, minimalismi ja ympäristötaide alkoivat saada sijaa.
Pop-taiteen synty 1950-luvun lopulla, sekä 1960-luvulla Yhdysvalloissa ja Euroopassa yleistynyt hyperrealismi olivat vastasuuntauksia, jotka halusivat esittää kouriintuntuvampaa ja havainnollisempaa ilmaisua kuin abstrakti ekspressionismi. Suuntaus on kuitenkin vaikuttanut aina 2000-luvun alkuun asti joko erilaisina ekspressionistisina, abstrakteina tai subjektiivisina maalaustaiteen muunnelmina.
Merkittävät edustajat

Charles Alston
William Baziotes
Norman Bluhm
Louise Bourgeois
James Brooks
Hans Burkhardt
Jack Bush
Alexander Calder
Nicolas Carone
John Chamberlain
Elaine de Kooning
Willem de Kooning
Robert De Niro, Sr.
Richard Diebenkorn
Enrico Donati
Friedel Dzubas
Norris Embry
Jimmy Ernst
Herbert Ferber
Jane Frank
Helen Frankenthaler
Sam Francis
Michael Goldberg
Arshile Gorky
Adolph Gottlieb
Cleve Gray
Philip Guston
Elaine Hamilton
David Hare
Grace Hartigan
Hans Hofmann
Paul Jenkins
Franz Kline
Albert Kotin
Lee Krasner
Ibram Lassaw
Norman Lewis
Richard Lippold
Seymour Lipton
Morris Louis
Conrad Marca-Relli
Nicholas Marsicano
Joan Mitchell
Robert Motherwell
Louise Nevelson
Barnett Newman
Isamu Noguchi
Kenzo Okada
Ray Parker
Jackson Pollock
Fuller Potter
Richard Pousette-Dart
Ad Reinhardt
Milton Resnick
George Rickey
Jean Paul Riopelle
William Ronald
Mark Rothko
Theodore Roszak
Eino Ruutsalo
Anne Ryan
Louis Schanker
Jon Schueler
David Smith
Theodoros Stamos
Hedda Sterne
Clyfford Still
Mark di Suvero
Mark Tobey
Bradley Walker Tomlin
Jack Tworkov
Cy Twombly
Esteban Vicente
Emerson Woelffer
Hale Woodruff
Taro Yamamoto
Manouchehr Yektai
Lähellä abstraktia ekspressionismia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Karel Appel  William Brice  Charles Ragland Bunnell  Mary Callery  Alfred L. Copley  Jean Dubuffet  Sam Gilliam  Hans Hartung  Gino Hollander  Jasper Johns  Karl Kasten  |  John Levee  Knox Martin  Georges Mathieu  Herbert Matter  Ludwig Merwart  Jan Müller  Robert Natkin  Jules Olitski  Irene Rice-Pereira  Robert Rauschenberg  Larry Rivers  |  Aaron Siskind  Pierre Soulages  Nicolas de Staël  Frank Stella  Stuart Sutcliffe  Antoni Tàpies  Nína Tryggvadóttir  Ulfert Wilke  Zao Wou Ki  |
Kirjallisuutta

Frascina, Francis (toim.): Pollock and After: The critical debate. Harper&Row, 1985.
Guibault, Serge: How New York Stole the Idea of Modern Art: Abstract Expressionism, Freedom, and the Cold War. The University of Chicago Press, 1983.
Stonor Saunders, Frances: The CIA and the World of Arts and Letters: The Cultural Cold War. The New Press, New York, 2000.
Krenn, Michael L.: Fall-out Shelters for the Human Spirit: American Art and the Cold War. The University of North Carolina Press, 2005.
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Abstraktin taiteen suuntauksia
Voimakkaasti pelkistäviä →     Ekspressionismi ● Kubismi ● Futurismi ● Suprematismi ● Konstruktivismi ● Neoplastisismi ● Konkretismi ● Abstrakti ekspressionismi ● Informalismi ● Minimalismi ● Op-taide ● Kineettinen taide    ← Täysin abstrakteja
Willem de Kooning, Seated Woman, 1969.
Destrucktions

Destrucktions oli suomalainen, Ulvilasta kotoisin ollut punkyhtye, joka julkaisi yhden LP:n vuonna 1983. Levyttänyt kokoonpano oli Mike Poison (laulu), Poko (kitara), Miksa (basso, soittaa nykyään Appendixissa) ja Jaska (rummut). Levyt painettiin Saksassa eikä niitä saatu heti Suomen markkinoille, koska ne juuttuivat tulliin. Sillä välin yhtye ehti hajota.
Diskografia

Vox Populi (1983) Rock-O-Rama Rekords
”Kärpästen juhlat”
”STK”
”Juttu”
”Itsemurha”
”Hinta”
”Mitä väliä”
”Tää on rasittavaa”
”Kenellä on valta?”
”Piiritys”
”Vääryys”
”Demokratia”
”Lääke”
”Tehkää jotain!”
”Ei voi vaikuttaa”
”Massakulttuuri”
Admiral Graf Spee

| Admiral Graf Spee |
| --- | --- |
 Admiral Graf Spee tulessa miehistön upotettua aluksensa La Plata -joen estuaariin Montevideon edustalle 17. joulukuuta 1939.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1932
Laskettu vesille:  30. kesäkuuta 1934
Palveluskäyttöön:  6. tammikuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 17. joulukuuta 1939
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 890 t (standardi) 16 320 t (kuormattu)
Pituus:  181,7 m (vesiraja) 186,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,65 m
Syväys:  7,34 m
Koneteho:  54 000 hv
Nopeus:  28,5 solmua
Toimintamatka:  8 900 meripeninkulmaa 20 solmun nopeudella
Miehistöä:  1 150
Panssarointi:  80 mm panssarivyö 160 mm tykkitornien kilpi 40 mm kansi
Aseistus
Aseistus:  6 × 28 cm SK L/52 C28 -tykkiä 8 × 15 cm SK L/55 C28 -tykkiä 6 × 8,8 cm FlaK L/75 C32 -ilmatorjuntatykkiä 8 × 3,7 cm FlaK L/83 C30 -ilmatorjuntatykkiä 8 × 2 cm FlaK L/65 C30 -ilmatorjuntatykkiä 8 × 50 cm torpedoputkea Lentokoneet: 2 × Arado 196 1 × katapultti
Admiral Graf Spee oli Saksan laivaston Deutschland-luokan taskutaistelulaiva, joka valmistui 6. tammikuuta 1936 ja upposi 17. joulukuuta 1939 miehistönsä upottamana Montevideon sataman edustalla.
Alus nimettiin kreivi Maximilian von Speen mukaan ja oli toinen saksalainen alus, joka oli saanut tuon nimen (ensimmäinen oli ensimmäisen maailmansodan lopulla peruutettu Mackensen-luokan taisteluristeilijä SMS Graf Spee).
Valmistus

Saksan puolustusministeriö hyväksyi 23. elokuuta 1932 kolmannen Deutschland-luokan aluksen valmistamisen. Panzerschiffe C:n eli Erzats Braunschweigin köli laskettiin 1. lokakuuta Reichsmarinewerft Wilhelmshavenin luiskalla 2. Aluksen valmistusmateriaaleja oli koottu välittömästi Admiral Scheerin 1. huhtikuuta 1933 tapahtuneen vesillelaskun jälkeen luiskalle 1. Admiral Graf Speeksi nimetty alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1934. Tilaisuudessa amiraali Raeder piti puheen ja kasteessa aluksen kummina oli amiraali Von Speen tytär kreivitär Huberta von Spee. Alus otettiin palvelukseen 6. tammikuuta 1936 ensimmäisenä päällikkönään Conrad Patzig.
Palvelus

Tavanomaisten koeajojen ja miehistön koulutuksen jälkeen alus liitettiin laivastoon 9. huhtikuuta 1936. Alus oli laivaston lippulaivana Kielin laivastonäyttelyssä 29. toukokuuta, jolloin Adolf Hitler julkisti uuden laivastomuistomerkin Laboessa.
Alus oli 6.-26. kesäkuuta kompassin kalibroinnissa ja tykistön koeammunnoissa Kanariansaarilla.
Palvelus > Espanjan sisällissota

Espanjan sisällissodassa Admiral Graf Spee oli kolmasti Espanjan rannikolla valvomassa kansainvälisiä sopimuksia. Ensimmäisen kerran alus oli Espanjan rannikolla 20. elokuuta - 9. lokakuuta 1936, minkä jälkeen se oli huollossa Deutsche Werken telakalla 9. lokakuuta 1936 – 11. helmikuuta 1937.. Toisen matkansa alus  teki 13. joulukuuta 1936 - 14. helmikuuta 1937 ja kolmannen 2. maaliskuuta - 6. toukokuuta 1937. Kolmannen matkan jälkeen alus edusti Saksaa Yrjö VI:n kruunajaisten yhteydessä järjestetyssä Spitheadin laivastokatselmuksessa 15.-22. toukokuuta.
Alus lähti 23. kesäkuuta Kielistä neljännelle matkalleen Espanjan rannikolle, mistä se palasi Kieliin 7. elokuuta. Syksyn merisotaharjoituksissa alus oli laivaston lippulaivana. Harjoitusten aikana alus teki 18. syyskuuta alkaneen kolmipäiväisen vierailun Visbyhyn ja 1. joulukuuta alkaneen kaksipäiväisen vierailun Kristiansandiin Norjaan. Aluksen päällikkyyden oli 2. lokakuuta vastaanottanut Walter Warzecha.
Viidennelle ja viimeiselle matkalleen Espanjan rannikolle alus lähti 7. helmikuuta 1938 Kielistä, jonne se palasi 18. helmikuuta. Alus vieraili Norjan vuonoissa 29. kesäkuuta - 9. heinäkuuta ja se oli Kielissä 22. elokuuta osallistuen Prinz Eugenin vesillelaskutilaisuuteen, jossa olivat myös Hitler ja Unkarin valtionhoitaja amiraali Horthy.
Alus osallistui lippulaivana syksyn merisotaharjoituksiin. Alus oli modernisoitavana, jolloin kuusi 8,8 senttimetrin ilmatorjuntatykkiä korvattiin 10,5 senttimetrin ilmatorjuntatykeillä. Lisäksi alukselle asennettiin FMG G(gO) eli FUMO 22 -tutka etäisyysmittariksi maston kärkeen. Aluksen sillan kummallakin puolella olleet valonheitinhyllyt korvattiin yhdellä sillan etuosaan valmistetulla hyllyllä.
Telakalta vapauduttuaan alus purjehti Atlantilla 6.-23. lokakuuta ja 10.-24. marraskuuta, jolloin se vieraili Tangerissa, Vigossa ja Portugaletessa, joista viimeisessä aluksen päällikkönä oli 1. marraskuuta tehtävän vastaanottanut kommodori Hans Langsdorff.
Aluksen kotisatamana oli 1. tammikuuta 1939 alkaen Wilhelmshaven. Alus oli 22.-24. maaliskuuta laivaston lippulaivana Memelissä, kun alue liitettiin Saksaan. Huhtikuussa laivaston komentaja amiraali Boehm nosti lippunsa aluksella laivaston lähtiessä Atlantille merisotaharjoitukseen, johon osallistuivat kaikki Deutschland-luokan alukset ja Gneisenau sekä lukuisa joukko muita pienempiä aluksia. Alus oli 29.-31. toukokuuta Hampurissa vastaanottamassa Espanjasta palaavaa Legion Condoria..
Palvelus > Toinen maailmansota

Admiral Graf Spee lähti 21. elokuuta 1939 Wilhelmshavenista varustettuna kauppamerenkulun torjuntaan Etelä-Atlantille odottamaan toimintaohjeita. Aluksen emälaiva Altmark oli lähtenyt jo 9. elokuuta kohti Yhdysvaltoja, josta sen oli tarkoitus ostaa polttoöljyä alusten polttoaineeksi. Alus sai tankkinsa täyteen Port Arthurissa Texasissa ja kohtasi Admiral Graf Speen Brasilian rannikolla 22. elokuuta. Altmark tankkasi taskutaistelulaivan kaikkiaan yhdeksän kertaa muun muassa 28. elokuuta, 13. ja 20. syyskuuta, kerran marraskuussa ja 6. joulukuuta, joka oli samalla alusten viimeinen kohtaaminen.
Langsdorff sai 26. syyskuuta käskyn upottaa kohtaamansa vihollismaiden kauppalaivat, joista ensimmäisen liverpoolilaisen Booth Steamship Companyn rahtialuksen Clementin (5 051 brt) alus upotti 30. syyskuuta Brasilian rannikolla (09.05°S, 034.05°W).
5. lokakuuta Graf Spee valtasi brittiläisen rahtilaiva Newton Beachin ja otti sen miehistön vangiksi. Myöhemmin se upotti vielä kolme brittien alusta (Ashlea, Huntsman ja Trevanion 19°14′S, 004°02′E) ennen siirtymistään Intian valtamerelle.
Intian valtamerellä Graf Spee upotti marraskuun aikana ainoastaan yhden aluksen, joten Langsdorff päätti palata Atlantille. Admiral Graf Spee sai 6. joulukuuta täydennyksiä  Altmarkilta, jonne samalla siirrettiin 167 vangittua brittimerimiestä. Admiral Graf Speen joulukuussa upottamia aluksia:
2. joulukuuta Blue Star Ltd Doric Star 10 086 brt 660 merimailia kaakkoon St. Helenasta 19°15′S, 005°05′E
3. joulukuuta Shaw Savill and Albion Ltd Tairoa 7 983 brt
7. joulukuuta Rowland & Marwood Streonshalk 3 895 brt (25°00′S, 027°50′W)
Palvelus > Tuhoutuminen

Aluksen 2. joulukuuta upottama Doric Star kerkesi lähettämään viestin, jonka mukaan se oli joutunut taskutaistelulaivan hyökkäyksen kohteeksi. Alus kohtasi 13. joulukuuta Britannian kuninkaallisen laivaston raskaan risteilijän HMS Exeterin ja kevyet risteilijät HMS Ajaxin ja HMNZS Achillesin La Plata -joen suulla.  Seuranneessa taistelussa Admiral Graf Spee vaurioitti pahoin HMS Exeteriä, mutta kärsi itsekin vaurioita ja menetti 36 miestä kaatuneina ja 59 haavoittuneina. Brittien vetäydyttyä taistelusta Admiral Graf Spee suuntasi Uruguayn pääkaupunkiin Montevideoon korjattavaksi. Langsdorffille annettiin puolueettomuussäädösten vuoksi vain kolme vuorokautta aikaa korjata alus, joten hän päätti upottaa laivansa, sillä aika ei olisi riittänyt korjauksiin, jotka hän arveli pakollisiksi, jos olisi haluttu laivan pääsevän takaisin Saksaan.
Sataman ulkopuolella odotti aluksi kaksi, myöhemmin kolme, englantilaista risteilijää. Saksalaiset saatiin kuitenkin uskomaan, että siellä oli lisäksi taistelulaiva ja lentotukialus. Admiral Graf Spee räjäytettiin sataman edustalle 17. joulukuuta ja Hans Langsdorff teki itsemurhan 20. joulukuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Admiral Graf Spee Wikimedia Commonsissa
MaritimeQuest: Graf Spee kuvissa (englanniksi)
Bekker, Cajus: Kirottu meri – Saksan laivasto toisessa maailmansodassa.  Suomentanut Honkasalo, Juhani. K. J. Gummerus osakeyhtiö, 1973.  ISBN 951-20-0239-6
Powell, Michael: Graf Spee.  Suomentanut ?. Tammi, 1957.
Deutschland-luokan taskutaistelulaivat
Deutschland |
Admiral Scheer |
Admiral Graf Spee
Admiral Graf Spee vuonna 1936.
Admiral Graf Speen matkoja 1939.
Juri Derjabin

| Juri Derjabin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 1932 Šumiha
Kuollut: 1. elokuuta 2013 (81 vuotta) Moskova
Kansalaisuus:  venäläinen
Ammatti:  diplomaatti
Muut tiedot
Lempinimet:  Komissarov
Juri Stepanovitš Derjabin (ven. Ю́рий Степа́нович Деря́бин; 3. tammikuuta 1932 Šumiha − 1. elokuuta 2013 Moskova) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen diplomaatti, joka toimi pitkään Suomessa. Urho Kekkosen ja Mauno Koiviston presidenttikausilla Derjabin kommentoi Suomen idänsuhteita nimimerkillä ”Juri Komissarov” ja oli myöhemmin vuosina 1992–1996 Venäjän suurlähettiläänä Suomessa.
Derjabin aloitti ulkomaisen työskentelynsä Norjassa 1950-luvulla ja toimi ulkoministeriön (MID) Skandinavian osaston sihteerinä vuosina 1965–68. 1960-luvun lopulla hän siirtyi Suomeen ja sai lähetystöneuvoksen viran Helsingissä 1973. Boris Jeltsiniä tukenut Derjabin oli vuoden 1991 vallankaappausyrityksen jälkeen hetken varaministerinä, ja palasi Suomeen vuonna 1992 Venäjän federaation suurlähettiläänä. Suurlähettiläskausi loppui 1996. Sen jälkeenkin Derjabin otti kantaa idänsuhteisiin ja Suomen Nato-jäsenyyteen, ja kirjoitti suomalaisiin lehtiin.
Julkaisut

Juri Komissarov: Suomi löytää linjansa: neuvostoliittolaisen historiantutkijan näkemys Suomen tasavallan vaiheista.  Helsinki:  Otava, 1974.
T. Bartenjev ja J. Komissarov: Kolmekymmentä vuotta hyvää naapuruutta.  Helsinki:  Otava, 1977.
T. Bartenjev ja J. Komissarov: Yhteistyön taipaleelta.  Helsinki:  Otava, 1979.
Juri Komissarov: Euroopan pohjoinen Moskovan näkökulmasta.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1989.
Omalla nimellä. Reunamerkintöjä Juri Komissarovin kirjoihin ja omaan elämään.  (Pod svoim imenem)  Suomentanut Esa Adrian. Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14843-5
Aiheesta muualla

Juri Derjabinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Boris Aristov | Venäjän federaation suurlähettiläs Suomessa 1992–1996 | Seuraaja: Ivan Aboimov |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Muut:  IdRef
FS Descartes (1894)

| Descartes |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire
Kölinlasku:  elokuu 1892
Laskettu vesille:  27. syyskuuta 1894
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1896
Poistui palveluskäytöstä:  1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 960 t
Pituus:  96,32 m
Leveys:  12,98 m
Syväys:  6,50 m
Koneteho:  8 500 ihp
Nopeus:  19,5 solmua
Miehistöä:  383-401
Aseistus
Aseistus:  6 × 164 mm/45 Mle 1891 tai Mle 1893 -tykkiä 10 × 100 mm/50 tykkiä 8 × 47 mm tykkiä 4 × 37 mm tykkiä 2 × 457 mm torpedoputkea
Descartes oli Ranskan laivaston vuonna 1894 vesillelaskettu Descartes-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta ja sen köli laskettiin elokuussa 1892. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen heinäkuussa 1896.
Palvelus

Alus palveli Länsi-Intian saaristossa vuosina 1914-1917, jona aikana se kolaroi kahdesti. Ensin espanjalaisen rahtialuksen SS Telesforan ja sitten brittiläisen SS Strathmoren kanssa. Alus palasi Lorientiin, jossa se siirrettiin reserviin. Aluksen kymmenen 100 millimetrin tykkiä korvattiin sukellusveneentorjuntajärjestelmällä ja sen neljä 164 millimetrin tykkiä luovutettiin maavoimille. Alus poistettiin vuonna 1920 alusluettelosta ja se romutettiin.
Devlet II Giray

Devlet II Giray  (1654–1725) oli Krimin kaanikunnan hallitsija, 24. Krimin kaani vuosina 1699–1702 ja toisen kerran 1708–1713. Giray hallitsi Krimiä Osmanien valtakunnan alaisuudessa.
Hän syntyi Giray-sukuun, josta valittiin Krimin kaanikunnan jokainen kaani. Hänen isänsä oli Selim I Giray, joka oli Krimin kaani neljä kertaa vuosien 1671–1704 välisenä aikana. Myös hänen veljensä Saadet IV Giray oli kaani vuosina 1717–1724.
Krimin tataarit olivat historiansa aikana hyödyntäneet mm. Puola-Liettuaa ja Venäjää tekemällä pitkiäkin ryöstöretkiä valtioiden alueelle. Ensimmäinen Devlet Giray -nimellä kulkenut kaani oli jopa polttanut Moskovan 1500-luvun puolessa välissä. Devlet II Girayn tullessa valtaan suunta oli kuitenkin muuttunut ja etenkin voimakkaaksi kasvanut Venäjä pyrki laajentumaan kaanikunnan alueelle. 1600-luvun viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana kaanikunta oli ollut mukana Itävaltaa, Puola-Liettuaa ja kolmessa Venäjää vastaan käydyssä sodassa, joiden aikana Venäjä oli tehnyt neljä suurta sotaretkeä Krimiin saadakseen jalansijan alueella sekä sataman Mustallemerelle. Nämä olivat Krimin sotaretket 1687 ja 1689 ja Azovin sotaretket 1695 ja 1696. Devlet Giray osallistui Azovin puolustustaisteluihin, joista ensimmäisellä kerralla Pietari Suuri joutui vetäytymään, mutta saavutti toisella kertaa voiton osmani-tataariarmeijasta.
Kaaniksi Devlet Giray tuli aluksi sijaisena, sillä hänen isänsä Selim I jätti kolmannen valtakautensa kesken tehdäkseen pyhiinvaellusmatkan Mekkaan vanhemmalla iällä. Hän nimesi Devletin tilalleen ja jatkoi palattuaan. Selim I kuoli 1704, mutta valtakamppailun vuoksi Devlet ei perinytkään valtaistuinta. Välillä ehti olla kaksi muuta kaania, ennen kuin hän astui virkaan uudestaan vuonna 1709. Osan väliajasta hän joutui olemaan Rodoksella. Noihin aikoihin osmanien alaisuuteen kuuluneeseen länsinaapurivaltioon Moldovaan saapui Pultavan taistelun Venäjälle hävinnyt Ruotsin kuningas Kaarle XII, joka haki Osmanivaltakunnasta liittolaisia sotaan Venäjää vastaan. Devlet Giray, joka oli seurannut kiinnostuneena kasakkahetmani Ivan Mazepan liittolaisuutta Kaarle XII:n kanssa, asettui vuorostaan tukemaan ruotsalaista tämän hankkeissa suostutella sulttaani Ahmed III mukaan. Loppuvuonna 1710 Ahmed asettui viimein heidän kannalleen ja Venäjän–Turkin sota 1710–1711 alkoi sulttaanin sodanjulistuksella. Sota päättyi osmanien ja liittolaisten Prutjoen varrella saamaan voittoon heinäkuussa 1711, mutta sotaa johtanut suurvisiiri Baltacı Mehmet pašša oli sanellut sulttaanin mielestä turhan lempeät ehdot Prutin rauhansopimukseen.
Devlet Girayn tukema Ruotsin kuningas agitoi sulttaania julistamaan uuden sodan. Tämä tekikin niin 30. huhtikuuta 1713, mutta oli haluton järjestämään suurta sotaretkeä, jota Devlet ja Kaarle XII kannattivat. Ahmed kuitenkin kyllästyi tarmokkaasti juonitteleviin liittolaisiinsa. Hän määräsi Kaarlen kotiarestiin ja poistettavaksi maasta, karkotti Devletin Rodokseen ja sopi rauhasta 5. kesäkuuta. Devlet sai juonittelunsa myöhemmin anteeksi, mutta hän ei osallistunut enää politiikkaan.
Clint Dempsey

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Clint Drew Dempsey
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Nacogdoches, Yhdysvallat
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 186 senttimetriä
Junioriseurat
1998–2001: Dallas Texans
2001–2003: Furman Paladins
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2007 | New England Revolution | 71 | (25) |
| 2007–2012 | Fulham | 184 | (50) |
| 2012–2013 | Tottenham Hotspur | 29 | (7) |
| 2013–2018 | Seattle Sounders | 47 | (23) |
| 2014 | → Fulham (laina) | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2004– | Yhdysvallat | 141 | (57) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. kesäkuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. lokakuuta 2018.
Clint Drew Dempsey (s. 9. maaliskuuta 1983 Nacogdoches, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.