stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kairouanin suuri moskeija
Kairouan

Kairouanin kaupungin perustajana pidetään Ukba ibn Nafia, joka 670-luvulla valloitti nykyisen Tunisian alueen umaijadikalifi Muawijan alaisuudessa. Alueen vanha keskus Karthago hävitettiin ja hylättiin, koska sitä oli rantakaupunkina vaikea puolustaa Bysantin laivastoa vastaan. Uudeksi hallintokeskukseksi ja varuskuntakaupungiksi rakennettiin Kairouan, joka oli kahden päivämatkan päässä merestä. Se säilyi tärkeänä kaupunkikeskuksena, vaikka 800-luvulla aghlabidiemiirit hallitsivat omista palatsikaupungeistaan ja 900-luvulla fatimidit siirsivät hallinnon Mahdiaan ja Kairoon. 1200-luvulla Tunis otti pääkaupungin paikan.
Moskeija

Moskeijan perustajana pidetään käskynhaltija Ukba ibn Nafia, joka olisi pian valloituksen jälkeen antanut rakentaa sen. Muawija oli Lähi-idän arabivaltion ensimmäinen hallitsija, josta on säilynyt aikalaistietoa kolikkoina ja piirtokirjoituksina. Muawijan hallituskaudelta ei ole löydetty merkkejä islaminuskosta, joten alkuperäinen temppeli ei ehkä ollut vielä islamilainen moskeija. Muawija käytti virkakielenä kreikkaa ja esiintyi Volker Poppin kiistellyn teorian mukaan Damaskoksessa sijainneen Johannes Kastajan haudan suojelijana, sillä eräissä Muawijan lyömissä rahoissa esiintyi hänen mukaansa Johannes Kastaja irti leikattuine päineen. Berberit hävittivät Ukban rakennuksen vuonna 690, ja uusi temppeli rakennettiin sen tilalle vuonna 703 marwanidien kalifaatin aikana.
Moskeijassa sijaitsee vanhin säilynyt moskeijan saarnastuoli eli minbar, tosin moneen kertaan uudistettuna. Läntisen islamin ensimmäinen minareetti rakennettiin juuri Kairouanin suureen moskeijaan vuonna 836 abbasidien vallan aikana. Sen nelikulmainen malli saatiin roomalaisesta Salaktanin majakasta. Kuten majakasta, myös minareetin huipulta saattoi loistaa valo. Yöllä se saatiin aikaan tulen avulla ja päivällä lasitettujen tiilien avulla, jotka heijastivat auringonvaloa. Valo symboloi paitsi abbasidien, myös islamin valtaa ja viittasi Koraanin jakeeseen: ”Jumala on taivaan ja maan valo” (24:35). Yleisenä koristelutapana tässä moskeijassa oli värillinen kivi ja kaakeli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kairouanin suuri moskeija Wikimedia Commonsissa
Yleiskuva Kairouanin suuresta moskeijasta piirroksena.
Suuren moskeijan rukoushalli
Kairouanin suuren moskeijan minbar on maailman vanhin. Nykyisin se on suojattu lasilevyillä. Postikortti vuodelta 1900.
Kaivuono (vuono)

| Kaivuono> norj. Kåfjorden, pohjoissaameksi Gáivuotna |
| --- | --- |

Sijainti:  Tromssan lääni, Norja
Päävuono:  Yykeänvuono
Merialue:  Norjanmeri, Atlantin valtameri
Kaivuono (norj. Kåfjorden, pohjoissaameksi Gáivuotna) on vuono Tromssan läänissä, Pohjois-Norjassa. Vuono sijaitsee Kaivuonon kunnan alueella ja on länsipäästä yhteydessä Yykeänvuonoon. Samasta yhtymäkohdasta on myös haara etelämmäksi johtavaan Isoonvuonoon eli Storfjordeniin.
Vuonon varrella sijaitsevia kyliä ovat mm. Løkvoll, Pirttivaara, Trollvik ja Olderdalen, josta on myös lauttayhteys Yykeän (norj. Lyngen) kunnassa sijaitsevaan Yykeänmuotkaan (norj. Lyngseidet).
Kaivuonon perukan Pirttivaarasta on itäisintä Ruijaa lukuun ottamatta linnuntietä lyhin matka Pohjoiselta jäämereltä Suomeen, Haltille: runsas 27,5 kilometriä.
Luettelo Kuortaneen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kuortaneen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kuortaneen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Luettelo Petäjäveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Petäjäveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Petäjäveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aikarauta | Kiertoliittymä Kirkkotie-Karikontie-Petäjävedentie |  | 62.252°N, 25.1924°E | Strömberg, PekkaPekka Strömberg ja Ahti Strömberg | 2007 |  |  |
| Emil Anders Candelinin muistomerkki | Suolahti – Haapamäki radan varressa, lähellä Petäjäveden asemaa; Palvavuori. Lähimmät osoitteet: Petäjävedentie 346 tai Tiilimaantie 6 |  | 62.2572°N, 25.2254°E |  |  |  |  |
| Isovihan Kintauden kahakan muistomerkki | Ylä-Kintaudentie (paikkalinkki likimääräinen) | Kintaus | 62.3399°N, 25.336°E | Enkola, KariKari Enkola | 2012 |  |  |
| Kyläsepän muistokivi | Sepänpuisto, (Kyläseppä-huoltoaseman vieressä) Karikontie 1 | Petäjäveden kirkonkylä | 62.2518°N, 25.1948°E |  | 1988 |  |  |
| Sotaanlähdön muistomerkki (Kintaus) | Kintauden nuorisoseurantalon (Koivikko) edusta, Räihäntie 35 | Kintaus | 62.273°N, 25.3356°E |  |  |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Petäjäveden kirkon sankarihautausmaa, Kirkkotie 12 | Petäjäveden kirkonkylä | 62.2545°N, 25.1855°E | Aaltonen, IrmaIrma Aaltonen ja Matti Aaltonen | 1954 |  |  |
| Vapausodan hautamuistomerkki | Vanha hautausmaa (lähellä järven rantaa), Vanhankirkontie 9 (karttalinkki likimääräinen) | Petäjäveden kirkonkylä | 62.25°N, 25.1843°E |  | 1937 mennessä (tod. näk.) |  |  |
Luettelo Perhon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Perhon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Perhon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arsin rinki | Keskustan liikenneympyrä |  | 63.215°N, 24.4158°E | Kalliokoski, SeppoSeppo Kalliokoski | 2003 |  |
| Bror Schönemanin hautamuistomerkki | Kokkonevan taistelupaikka, Kokkosaari; Kokkosaarentie 20 |  | 63.2256°N, 24.3576°E |  | 1881 |  |
| Fieandtin kivi (Kokkonevan Iloistenkivi) | Kokkoneva, Pikkusaarentie (karttalinkki likimääräinen) |  | 63.2286°N, 24.3583°E |  |  |  |
| Hauta Perhossa | Jängän kylästä 3.5 km Penningintietä  ja 1 km polkua (karttalinkki likimääräinen) | Jängänjärvi | 63.2814°N, 24.4996°E |  | 1925 lähde? |  |
| Koivukosken alueen asuttamisen muistomerkki | Jyväskyläntie 178 | Koivukoski | 63.2053°N, 24.4423°E | Koivukoski, JaakkoJaakko Koivukoski | 1945 |  |
| Perhon lentonäytösonnettomuuden muistomerkki  | Peltoniementie | Jylhänjärvi | 63.1879°N, 24.5422°E |  | 2002 |  |
| Perhon sankaripatsas | Perhon kirkon sankarihautausmaa, Sahintie 3 |  | 63.2148°N, 24.4137°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1951 |  |
| Talvi- ja jatkosotaan lähteneitten muistomerkki | Oksakosken koulun piha (karttalinkki likimääräinen) |  | 63.2537°N, 24.2931°E |  |  |  |
| Vaivaisukko lähde? | Perhon kirkon hautausmaa, kellotapulin juurella, Sahintie 3 |  | 63.2146°N, 24.4133°E |  |  |  |
| Vapaussodan muistomerkki | Perhon kirkon sankarihautausmaa, Sahintie 3 |  | 63.215°N, 24.4136°E | Korpela, LeoLeo Korpela | 1924 |  |
Kajaanin maalaiskunnan vaakuna

Kajaanin maalaiskunnan vaakuna (1966–1977)
Kajaanin maalaiskunnan vaakuna oli Kajaanin maalaiskunnan tunnus. Siinä käytetyt korot viittaavat 1600–luvulla pitäjän maille rakennettuun Kajaanin linnaan.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä yläreunaltaan sakarakoroinen ja alareunaltaan kuusikoroinen hopeahirsi.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Kajaanin maalaiskunnan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 7. toukokuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. syyskuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1977 Kajaanin maalaiskunnan liityttyä Kajaanin kaupunkiin.
Kaiser-luokka (taistelulaiva)

| Kaiser-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  24 330 t (normaali) 27 400 t (max)
Pituus:  172,4 m
Leveys:  29,0 m
Syväys:  8,3 m
Koneteho:  31 000 ihp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  1 084
Aseistus
Meritorjunta:  10 x 30,5 cm SKL/50 -tykkiä 14 x 15 cm SKL/45 -tykkiä 8 x 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 5 x 50 cm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  4 x 8,8 cm Flak L/45 -ilmatorjuntatykkiä
Kaiser-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston viiden dreadnought-taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa.
Luokan nimikkoaluksen SMS Kaiserin rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1909 Kaiserliche Werft Kielillä ja muiden alusten vuoden 1910 kuluessa. Alukset otettiin käyttöön 1912–1913. Kaikki alukset selviytyivät sodasta. Niiden miehistöt upottivat ne Scapa Flow'ssa 21. kesäkuuta 1919.
Suunnittelu

Luokan alukset olivat ensimmäisiä, joissa käytettiin höyryturbiineita. SMS Kaiser ja SMS Kaiserin varustettiin Parsonsin valmistamilla turbiineilla. Saksa pyrki eroon Parsonsin turbiinimonopolista ja muissa aluksissa käytettiin AEG-Curtisin ja Schichaun valmistamia turbiineja. Kolme turbiinia mahdollisti alusten 21 solmun nopeuden.
Suunnittelu > Aseistus

Luokan pääaseina oli kymmenen 30,5 cm SK L/50 -tykkiä, jotka oli asennettu kaksoistorneihin. Yksi torneista oli sijoitettu eteen ja kaksi taakse siten, että sisempi ampui perässä olevan yli. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun saksalaisessa taistelulaivassa käytettiin korotettua tornia. Keskilaivan kaksi tornia oli kuitenkin sijoitettu sivuille limittäin. Täten kyseisen laidan torni voi ampua vain toiselle kyljelle. Tykkien suurin korotuskulma oli alun perin  13,5 astetta, joka mahdollisti 16,2 kilometrin ampumaetäisyyden. Myöhemmin korotuskulmaa lisättiin 16 asteeseen, mikä mahdollisti 20,4 km ampumaetäisyyden.
Apuaseina oli neljätoista 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuna kasematteihin ylemmälle kannelle rungon sivuihin. Tykkien suurin ampumaetäisyys oli 13,5 km ja vuoden 1915 modernisoinnin jälkeen 16,8 km.
Lisäksi aluksella oli kuusi 8,8 cm SK L/45 -tykkiä. Nämä myöhemmin korvattiin kaksiputkisilla 8,8 cm ilmatorjuntatykeillä.
Aseistusta täydentämässä aluksissa oli viisi vedenalaista torpedoputkea, yksi keulassa ja kaksi molemmilla sivulla. G7-torpedoiden kantama oli 37 solmun huippunopeudella 4 km, 27 solmun nopeudella 9,3 km.
Suunnittelu > Suoja

Aluksen kannen panssarointi oli tärkeimmissä kohdissa 10 cm, muualla 6 cm. Kyljen panssarivyö oli 35 cm aluksen keskellä.
Alukset

Alukset tilattiin huhtikuun 1908 neljännen laivastolain valtuuksin. Alfred von Tirpitzin ajaman lain mukaan suurten alusten palvelusikää laskettiin 25 vuodesta 20 vuoteen, joten Siegfried-luokan ja Odin-luokan rannikkopanssarilaivat oli korvattava uusilla taistelulaivoilla.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Kaiser | Kaiserliche Werft Kiel | joulukuu 1909 | 22. maaliskuuta 1911 | 7. joulukuuta 1912 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| SMS Friedrich der Große | AG Vulcan Stettin | 26. tammikuuta 1910 | 10. kesäkuuta 1911 | 22. tammikuuta 1913 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| SMS Kaiserin | Howaldtswerke, Kiel | marraskuu 1910 | 11. marraskuuta 1911 | 13. joulukuuta 1913 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| SMS König Albert | Schichau, Danzig | 17. heinäkuuta 1910 | 27. huhtikuuta 1912 | 8. marraskuuta 1913 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| SMS Prinzregent Luitpold | Germaniawerft, Kiel | tammikuu 1911 | 17. helmikuuta 1912 | 6. joulukuuta 1913 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
Mauno Kajamaa

Mauno Daniel Kajamaa (vuoteen 1929 Cajander, 2. elokuuta 1907 Leppävirta – 23. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tohtori ja Maanmittaushallituksen kartastotöiden osaston topografisen toimiston ja kivipainon pitkäaikainen johtaja, joka tunnetaan erityisesti Suomen peruskartoituksen uudistajana.
Saatuaan vuonna 1938 nimityksen Maanmittaushallituksen topografisen toimiston johtajaksi Kajamaa kiinnitti huomiota siihen, että laitoksen eri yksiköt valmistivat lähes toisistaan riippumatta kahta 1:20 000 -mittakaavaista karttaa: pitäjänkarttaa ja topografista karttaa. Kajamaa otti tehtäväkseen näiden yhdistämisen, ja keväällä 1943 häneltä ilmestyi julkaisu Topografisen kartoituksen perusteista erityisesti Suomen oloja silmälläpitäen, joka vuonna 1944 hyväksyttiin hänen väitöskirjanaan tekniikan tohtorin tutkintoa varten. Tuloksena työstä oli aiemmat pitäjänkartan ja topografisen kartan yhdistävä nykyaikainen suomalainen peruskartta, jonka valtakunnallinen tuotanto tarvittavien lisäselvitysten jälkeen alkoi Kajamaan johdolla vuonna 1949. Koko Suomi saatiin kertaalleen kartoitettua elokuussa 1975, vain muutama kuukausi Kajamaan kuoleman jälkeen.
Työssään Kajamaa sai tukea muun muassa Maanmittaushallituksen pääjohtajana vuosina 1929–1950 toimineelta Väinö Ahlalta.
Väinö Kajander

Väinö Kajander (vasemmalla), Otto Oksanen ja Otto Lasanen vuonna 1921.
Väinö Kajander (myöh. Kajukorpi, 30. marraskuuta 1893 Elimäki – 16. syyskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Helsingin Jyryä ja Helsingin Kisa-Veikkoja.
Kajander saavutti hopeaa Los Angelesin 1932 olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa alle 72 kg. Vuonna 1930 hän voitti työläisten maailmanmestaruuden. Vielä vuonna 1936 hän paini maaottelussa Ruotsia vastaan. "Kaiju" Kajander voitti viisi TUL:n mestaruutta 75 kg:n sarjassa vuosina 1920, 1921, 1923, 1926 ja 1928.
Kakaben kieli

Kakabe on Guineassa asuvien kakabejen puhuma mandelainen kieli. Sen puhujamäärä on karkean arvion mukaan noin 50 000 henkeä (vuonna 2014).
Kielen puhujat asuvat Fouta Djallonin ylängön keskiosassa Dalaban, Mamoun ja Faranahin prefektuureissa. Historiallisen perinteen mukaan he ovat 1700-luvun fulbevalloituksen aikana Fouta Djallonille jääneen kantaväestön jälkeläisiä.
Kakabe kuuluu mandekielten länsihaaran mokole-ryhmään. Se jakautuu kolmeen murteeseen. Lähin sukukieli on mogofin, jonka puhujat siirtyivät fulbevalloituksen aikana Bokén seudulle. Kakabea lähellä olevia kielimuotoja ovat myös kuru-maninka ja wure-kaba, joiden puhujat pitävät itseään lähinnä maninkoina.
Kakabella ei ole kirjakieltä. Sitä pidetään uhanalaisena kielenä. Lähes kaikki puhujat osaavat arvokkaampana pidettyä fulania ja monet ovat vaihtaneet kokonaan kieltään. Fulani on vaikuttanut voimakkaasti kakaben sanastoon ja osittain myös kielioppiin.
Luettelo Nousiaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Nousiaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Nousiaisten kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Abraham ja Antti Achreniuksen muistomerkki | Nousiaisten kirkon hautausmaa, Kirkkotie 212 | Koljola | 60.6161°N, 22.1288°E |  |  |  |  |
| Ahti Jalosen muistopaasi | Vähä-Välisaari, retkeilyreitin varrella,  noin 500 metriä Kuhankuonosta Saksalan suuntaan | Kurjenrahkan kansallispuisto | 60.7353°N, 22.4091°E |  | 1989 |  |  |
| Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki | Nousiaisten kirkon hautausmaa, Kirkkotie 212 | Koljola | 60.6157°N, 22.1277°E |  | 1955 |  |  |
| Kiitollisuurel ja kunnioituksel noustelaisil heosil | Nousiaisten kotiseutumuseo, Topoistentie 9 | Topoinen | 60.6113°N, 22.1216°E |  |  |  |  |
| Nousiaisten talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustajat Ruotsin valtiopäivillä -muistolaatta | Kirkonpiirin koulun rinteessä, Vahdontie 52 | Koljola | 60.6183°N, 22.1304°E |  | 2009 |  |  |
| Piispa Pyhän Henrikin muistokivi | Pyhän Henrikin tie, Topoisten kalmonpelto, Nousiaisten kirkon pysäköintipaikan laidalla, Kirkkotie 211 | Koljola | 60.6148°N, 22.1263°E | Vikainen, JuhaniJuhani Vikainen | 1978 |  |  |
| Repolan risti | Repolankuja 27 | Repola | 60.6249°N, 22.0721°E | Jaakkola, KeijoKeijo Jaakkola | 1979 (2005) |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Nousiaisten kirkko, sankarihautausmaa, Kirkkotie 212 | Kirkon seutu | 60.6157°N, 22.1278°E | Vikainen, JussiJussi Vikainen | 1951 |  |  |
| Talvisotaan lähdön muistolaatta | Seurojentalo Kalliopohjan ulkoseinässä, Hääveläntie 4 | Koljola | 60.6207°N, 22.1224°E | Lindholm, OlaviOlavi Lindholm | 2004 |  |  |
| Vapaussodan v.1918 Valkoisten muistokivi | Nousiaisten kirkon, seinässä, Kirkkotie 212 | Kirkon seutu | 60.6157°N, 22.1283°E |  | 1918 |  |  |
| Veteraanikivi | Seurakuntakodin pihalla, Maskuntie 1 | Nummi | 60.5971°N, 22.0856°E |  | 1990 |  |   |
Kaamosmasennus

Kaamosmasennus (lat. depressio hiemalis) on pimeään vuodenaikaan toistuvasti esiintyvä masennustila. Oireet esiintyvät yleensä vuosittain aina samaan aikaan. Kaamosmasennuksesta kärsivillä masennusoireet tyypillisesti rajoittuvat syksyyn tai talveen ja helpottavat kevään ja kesän aikana, ja masennus uusiutuu seuraavana vuonna. Niidenkin masennusta sairastavien keskuudessa, joiden oireet eivät rajoitu syksyyn ja talveen, on varsin yleistä, että oireet pahenevat loppusyksyllä ja talvella. Kaamosmasennusta on vähemmän maissa, joissa auringonvaloa on ympärivuotisesti.
Toistuvaa kaamosmasennusta potee Suomessa prosentti väestöstä. 10–30% kärsii lievemmistä kaamosoireista ilman masennustilaa. Lievempiä oireita on 20 prosentilla naisista ja 12 prosentilla miehistä. Kaamosmasennus on naisilla miehiä yleisempää. Joillain oireet ovat lievempiä, kuten ärsytystä, kun taas toisilla vakavampia, jotka vaikuttavat ihmissuhteisiin ja työelämään. Kaamosmasennus yleensä voimistuu ihmisen vanhetessa.
Lievempiä oireita kutsutaan kaamosrasitukseksi. Sen yleisiä oireita ovat esimerkiksi makeannälkä, liikaunisuus, lihominen ja väsymys.
Myös vastaavanlainen kesämasennus on olemassa, joskin se on harvinaisempi. Siinä missä kaamosmasennuksessa henkilön paino yleensä nousee, kesämasennuksessa henkilö voi laihtua. Kevät- ja kesämasennukseen liittyy usein unettomuutta. Englannin kielessä vuodenaikoihin liittyvää masennusta kutsutaan käsitteellä seasonal depression (suom. vuodenaikamasennus) tai seasonal affective disorder (suom. vuodenajan aiheuttama häiriö). Tiedeyhteisössä on erimielisyyttä siitä, ovatko kesä- ja kaamosmasennus masennuksesta erillisiä häiriöitä. Tautiluokitukset kuitenkin luokittelevat sen masennuksen alamuodoksi.
Oireet

Kaamosmasennuksen oireita on yleensä lokakuusta helmi–maaliskuuhun, ja voimakkaimmillaan ne ovat marras–tammikuussa. Oireet toistuvat vuosittain samaan aikaan. Toisin kuin tavanomaisessa masennuksessa, kaamosmasennuksessa oireet voimistuu iltapäivisin. Kaamosmasennuksen oireita ilmestyy yleensä ensimmäistä kertaa 20–30-vuotiaana.
Kaamosmasennuksen oireet muistuttavat muiden masennustilojen oireita. Näitä ovat surullisuus, alentunut mieliala, ahdistuneisuus ja ärtyneisyys. Kaamosmasennuksesta kärsivä voi kokea arvottomuuden, toivottomuuden ja syyllisyyden tunteita. Usein myös mielihyvän ja mielenkiinnon kokeminen vähenee tai häviää. Henkilö voi olla tarmoton ja hänellä voi olla keskittymisvaikeuksia.
Yleista kaamosmasennuksessa on unentarpeen, väsymyksen ja ruoanhalun lisääntyminen, sekä fyysisen aktiivisuuden ja seksuaalisten halujen heikentyminen. Kaamosmasennukseen liittyy hiilihydraattipitoisen ravinnon himoa ja painonnousua. Myös unensaamisen vaikeudet ovat mahdollisia, sekä ajatukset itsemurhaan ja kuolemaan liittyen.
Aiheuttajat

Kaamosmasennuksen aiheuttajaa ei tiedetä tarkasti. On arveltu, että kaamosmasennus johtuu aivon hormonitoiminnasta ja välittäjäaineiden tuotannon vaihtelusta talvisin. Erään näkemyksen mukaan aivot tuottavat pimeään vuodenaikaan vähemmän serotoniinia, joka vaikuttaa tunteiden säätelyyn, väsymykseen ja painonhallintaan. Myös sukurasite voi altistaa kaamosmasennukselle. Kaamosmasennusta tutkittaessa voidaan ottaa verikokeita, jotta saadaan selville, ettei kyse ole kilpirauhasen toimintahäiriöstä.
Aiheuttajat > Auringonvalon puute

Auringonvalon puute talvisin on linkittynyt kaamosmasennukseen. Kaamosmasennus saattaa johtua siitä, että ihmiset heräävät talvella liian aikaisin, jolloin on vielä pimeää. Pohjois-Norjassa eletään Keski-Euroopan aikaa, mikä saattaa selittää sen, ettei siellä esiinny kaamosmasennusta. Lisäksi aikavyöhykkeiden itälaidalla asuvilla ihmisillä on vähemmän kaamosoireita kuin länsilaidan asukkailla. Toisaalta Islannissa, joka on äärimmäisen lännessä aikavyöhykkeehensä nähden, ei tavata juuri lainkaan kaamosmasennusta.
Aiheuttajat > Välittäjäaineiden toiminta

Auringonvalon vähentyminen voi johtaa serotoniinin vähäisempään erittymiseen. Kaamoksen on todettu vaikuttavan aivojen välittäjäaineisiin hyvinkin voimakkaasti. Kanadalaiset tutkijat ovat osoittaneet, että kaamosmasennuksesta kärsivillä on normaalia vähemmän serotoniinia, joka säätelee tunnetiloja ja energiatasapainoa. Serotoniinin kuljettajamolekyyli siivoaa ylimääräisen serotoniinin pois aivoista. Mitä aktiivisemmin kuljettajamolekyylit toimivat, sitä vähemmän aivoissa on serotoniinia. Kuljettajan aktiivisuus oli huomattavasti korkeampi talvella kuin kesällä. Tämä johtaa siis serotoniinivajeeseen, joka saattaa selittää, miksi terveetkin ihmiset kokevat alakuloisuutta ja voimattomuutta talven kynnyksellä. Vaikka kaamosmasennus on tunnettu jo kauan, sen biologinen syy on ollut epäselvä.
Aiheuttajat > Luonnollinen rytmi ja melatoniinin eritys

Auringonvalon vähentyminen saattaa sotkea kehon sisäisen kellon ja johtaa masennukseen. Jotkin tutkijat ajattelevat, että kaamosmasennus liittyy melatoniinin eritykseen, sillä se säätelee ihmisen luonnollista unirytmiä. Vuodenajan muutos vaikuttaa melatoniinin määrään, joka voi vaikuttaa kehon toimintaan.
Seuraukset

Hoitamaton kaamosmasennus pahentuu ajan myötä. Kaamosmasennus voi johtaa sosiaaliseen eristäytymiseen, ongelmiin koulussa ja työelämässä, päihteidenkäyttöön, itsemurha-ajatuksiin sekä muihin mielenterveyden ongelmiin, kuten syömishäiriöön.