stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo fantasiakirjailijoista
D

Roald Dahl
Anna Dale
Annie Dalton
Dante Alighieri
David Day
Silvana De Mari
Pamela Dean
Samuel R. Delany
Charles DeLint
Dezra Despain
Charles Dickens
Terrance Dicks
Gordon R. Dickson
Stephen R. Donaldson
Diane Duane
Richard Dubelman
Alexandre Dumas vanhempi
Hal Duncan
Helen Dunmore
Lordi Dunsany
E

Umberto Eco
David Eddings
Leigh Eddings
E. R. Eddison
Kerstin Ekman
Harlan Ellison
Michael Ende
Steve Erickson
Minna-Leena Erkkilä
Annika Eräpuro
F

Eileen Favorite
Raymond E. Feist
John M. Ford
Alan Dean Foster
John Fowles
Anatole France
Cornelia Funke
G

Jostein Gaarder
Diana Gabaldon
Neil Gaiman
Alan Garner
Randall Garrett
David Gemmell
Mary Gentle
Michael Gerber
Debi Gliori
William Goldman
Lisa Goldstein
Terry Goodkind
Kenneth Grahame
Ed Greenwood
Maria Gripe
Gary Gygax
H

Sampo Haahtela
Taina Haahti
Anna-Liisa Haakana
Klaus Hagerup
H. Rider Haggard
Antti Halme
Pekka Halonen
Victoria Hanley
Frances Hardinge
Thomas Harlan
Charlaine Harris
Harry Harrison
M. John Harrison
Franz Hartmann
Tormod Haugen
Simon Hawke
Nathaniel Hawthorne
Kaarina Helakisa
Mark Helprin
Dag Hemdal
Elsa Heporauta
Laura Hickman
Tracy Hickman
Stuart Hill
Robin Hobb
William Hope Hodgson
Michael Hoeye
Alice Hoffman
E. T. A. Hoffmann
Mary Hoffman
Henke Hohlbein
Wolfgang Hohlbein
Robert Holdstock
Annina Holmberg
Anu Holopainen
Tom Holt
Päivi Honkapää
Robert E. Howard
Barry Hughart
Hannele Huovi
Charmian Hussey
Viivi Hyvönen
I

Alfred Emil Ingman
J

Brian Jacques
Cornelius Jakhelln
Jaana Janhila
Tove Jansson
Robin Jarvis
Diana Wynne Jones
J. V. Jones
Erica Jong
Robert Jordan
Päivi Junttila
Pasi Ilmari Jääskeläinen
K

Lene Kaaberbøl
Mikko Karppi
Elizabeth Kay
Guy Gavriel Kay
Paul Kearney
Katharine Kerr
Philip Kerr
J. Gregory Keyes
Rob Kidd
Stephen King
William King
Richard A. Knaak
Tomi Kontio
Leena Krohn
Tiina Krohn
Mari Kujanpää
Ellen Kushner
Henry Kuttner
L

Madeleine L'Engle
Jukka Laajarinne
R. A. Lafferty
Derek Landy
Kathryn Lasky
Leena Laulajainen
Ursula K. Le Guin
Tanith Lee
Fritz Leiber
Anne Leinonen
C. S. Lewis
Astrid Lindgren
Kelly Link
Eric Linklater
Penelope Lively
H. P. Lovecraft
Sergei Lukjanenko
Marja Luukkonen
Scott Lynch
M

R. A. MacAvoy
George MacDonald
Gregory Maguire
Bernard Malamud
Pekka A. Manninen
John Marco
Asko Martinheimo
Melissa Marr
George R. R. Martin
Asko Martinheimo
Tuula T. Matintupa
Margi McAllister
Anne McCaffrey
Vonda N. McIntyre
Patricia A. McKillip
Robin McKinley
Cliff McNish
Sienna Mercer
A. Merritt
Stephenie Meyer
Richard Meyers
China Miéville
A. A. Milne
Niko Mikkanen
Raili Mikkanen
Sarah Mlynowski
Walter Moers
Elisabeth Moon
Michael Moorcock
C. L. Moore
Christopher Moore
William Morris
P. R. Morrison
Kate Mosse
N

Edith Nesbit
Kim Newman
William Nicholson
Douglas Niles
Garth Nix
Mary Norton
Naomi Novik
Eppu Nuotio
O

Flann O’Brien
George Orwell
P

Jukka Pakkanen
Christopher Paolini
Timo Parvela
Fiona Patton
Mervyn Peake
Sari Peltoniemi
Tuula Pelttari
Don Perrin
Marie Phillips
Akif Pirinçci
Tim Powers
Terry Pratchett
Otfried Preussler
Sarah Prineas
Natalie Jane Prior
Philip Pullman
R

Jean Rabe
Tiina Raevaara
Robert Rankin
Dian Curtis Regan
Anne Rice
Rick Riordan
Nora Roberts
John Maddox Roberts
Emily Rodda
James Rollins
Patrick Rothfuss
J. K. Rowling
Gillian Rubinstein
S

Angie Sage
S. F. Said
Antoine de Saint-Exupéry
Geno Salvatore
R. A. Salvatore
Margit Sandemo
Andrzej Sapkowski
José Saramago
Melissa Scott
Michael Scott
Marcus Sedgwick
Lucius Shepard
Robert Silverberg
Johanna Sinisalo
Sjón
Clark Ashton Smith
Angela Sommer-Bodenburg
Alan Snow
Aili Somersalo
Greg Stafford
Caroline Stevermer
Mary Stewart
Paul Stewart
Sean Stewart
Matthew Woodring Stover
Victoria Strauss
Jonathan Stroud
Steph Swainston
Leonie Swann
Michael Swanwick
Jonathan Swift
Robert Swindells
Antal Szerb
T

Sirpa Tabet
Lumikki Tammi
Melanie Tem
Ngũgĩ wa Thiong'o
D. M. Thomas
Kate Thompson
Paul B. Thompson
J. R. R. Tolkien
Ritva Toivola
Maria Tolvanen
P. L. Travers
Mark Twain
Harry Turtledove
Lisa Tuttle
U

Emma Maree Urquhart
V

Reijo Vahtokari
Jyrki Vainonen
Jack Vance
Jeff VanderMeer
Johanna Venho
Maarit Verronen
Ulla Viertola
Ville Vuorela
W

Karl Edward Wagner
Mika Waltari
Satu Waltari
Walter Wangerin, Jr.
Helena Waris
Lawrence Watt-Evans
Margaret Weis
Martha Wells
T. H. White
Jack Whyte
Oscar Wilde
Tad Williams
Chet Williamson
Gene Wolfe
Dave Wolverton
Virginia Woolf
Patricia C. Wrede
Janny Wurts
Z

Ahmet Zappa
Roger Zelazny
Martin Magnusson

| Martin Magnusson & Co AB |
| --- | --- |
Perustettu:  1936
Kotipaikka:  Hestra, Ruotsi
Kotisivu:  hestragloves.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Käytetyt yrityksen valmistamat käsineet.
Martin Magnusson & Co AB on ruotsalainen käsineitä suunnitteleva ja valmistava yritys. Se käyttää käsineillään tavaramerkkiä Hestra. Yrityksen perusti Martin Magnusson vuonna 1936. Yritys on tunnettu käsineistään ja etenkin niissä käytetystä kuorirakenteesta.
Aiheesta muualla

Verkkosivusto
Siege (kirja)

| Siege |
| --- | --- |
Kirjailija:  James Mason
Kieli:  englanti
Genre:  pamfletti, terrorismi
Julkaistu:  1980–1986 (uutiskirje) 1992 (kirja)
Sivumäärä:  563
ISBN:  9780972440806 (kovakantinen)
Aiheesta muualla
OCLC
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Siege (suom. piiritys) on uusnatsi James Masonin 1980-luvulla kirjoittama kokoelma esseitä, jotka kerättiin yksiin kansiin vuonna 1992. Mason oli sarjamurhaaja Charles Mansonin tukija. Hän pettyi uusnatsiliikkeen yritykseen muodostaa massaliike, minkä jälkeen hän alkoi kannattaa valkoista vallankumousta terrorismin avulla. Masonia on kutsuttu "fasistiterrorismin kummisedäksi", ja hänet on luokiteltu "terroristi-entiteetiksi" Kanadassa. Mason kirjoitti esseet alun perin American Nazi Party -puolueesta irtautuneelle militantille sirpaleryhmälle nimeltä Kansallissosialistinen vapautusrintama (engl. National Socialist Liberation Front).
Sisältö ja ideologia: Siege-kulttuuri > Siege-kulttuurin piiriin kuuluvia järjestöjä

Atomwaffen Division on akselerationistinen uusnatsijärjestö, jonka Brandon Russell perusti vuonna 2013. Järjestö on syyllistynyt useisiin murhiin ja terroristisuunnitelmiin. Atomwaffen Division on kielletty terroristijärjestönä Englannissa, Kanadassa ja Australiassa.
The Base on uusnatsistinen valkoista ylivaltaa ja akselerationismia kannattava puolisotilaallinen vihajärjestö. Sen perusti vuonna 2018 Rinaldo Nazzaro. Järjestö on aktiivinen Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Etelä-Afrikassa ja Euroopassa. Se on julistettu terroristijärjestöksi Kanadassa, Australiassa ja Englannissa.
Combat 18 on uusnatsijärjestö, joka on kielletty Kanadassa ja Saksassa. Se on yhdistetty Walter Lübcken murhaan ja 2009 Vitkovin tuhopolttoon.
Pohjoismainen vastarintaliike on yleispohjoismainen uusnatsijärjestö, jonka ideologiana toimii akselerationismi ja joka on yhdistetty ONAan ja useisiin terroristisuunnitelmiin ja murhiin, kuten antifasistin murha Helsingissä 2016. Vastarintaliikettä on yritetty kieltää terroristijärjestönä ympäri maailmaa, ja se on kielletty Suomessa.
Order of Nine Angles on uusnatsisatanistijärjestö, joka on yhdistetty useisiin murhiin ja terroristi-iskujen suunnitteluihin. ONAa on yritetty kieltää ympäri maailmaa terroristijärjestönä. Tämän lisäksi ONA on yhdistetty Atomwaffeniin ja The Baseen, ja ONAn perustaja David Myatt toimi C18:n johtajana.
Venäjän imperialistiliike on valkoista ylivaltaa kannattava järjestö, joka on perustettu Venäjällä ja kielletty Yhdysvalloissa ja Kanadassa johtuen sen yhteyksistä uusfasistisiin terroristeihin. Järjestön kouluttamat henkilöt ovat syyllistyneet pommi-iskuihin ja liittyneet separatistin joukkoihin Donbassissa.
Kielto

TASSin mukaan Pietarin Primorskyn tuomioistuin totesi 14. elokuuta 2023: ”Tuomioistuin toteaa James Masonin [Siegen] äärimateriaaliksi jonka levittäminen on Venäjän federaation alueella kielletty.” Tuomioistuimen mukaan Siege oli yllyttänyt muun muassa Burjatian Atomwaffen Divisionin solua, joka suunnitteli iskuja rodullisia vähemmistöjä ja huumeidenkäyttäjiä vastaan. Oikeusistuin kielsi 11 nettisivua, jotka jakoivat tai myivät Siegeä.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta James Mason (neo-Nazi) Wikisitaateissa
Martin Smolka

Martin Smolka (s. 1959) on tšekkiläinen säveltäjä.
Smolka opiskeli Prahan esittävien taiteiden akatemiassa Marek Kopelentin johdolla. Hän oli mukana perustamassa Agon-avantgardekokoonpanoa, jonka taiteellisena johtajana ja preparoidun pianon soittajana toimi vuoteen 1998. Vuonna 2003 Smolka aloitti sävellyksen opettamisen Brnon Musiikin ja esittävien taiteiden Janáček-akatemiassa. Vuonna 2004 hän sai Prahan Kansallisteatterin tilauksesta säveltämällään oopperalla Nagano (2001–2003) Alfréd Radok -palkinnon.
Vuonna 2000 Breitkopf & Härtel aloitti Smolkan teosten nuottien kustantamisen.
Siegbert Rampe

| Siegbert Rampe> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. helmikuuta 1964 (ikä 60) Pforzheim, Baden-Württemberg, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  professori, kapellimestari ja musiikin historian tutkija
Muusikko
Tyylilajit:  Barokkimusiikki ja Klassismin musiikki
Soittimet:  cembalo, urut ja piano
Yhtyeet:  La Stravaganza Hamburg   La Stravaganza Salzburg   Nova Stravaganza
Levy-yhtiöt:  Ambitus   MDG Gold   Saphir
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Siegbert Rampe (s. 9. helmikuuta 1964 Pforzheim, Baden-Württemberg, Länsi-Saksa) on saksalainen cembalisti, urkuri, pianisti, professori, kapellimestari ja musiikin historian tutkija.
Elämä

Rampe opiskeli musiikkia Stuttgartissa, Amsterdamissa ja Salzburgissa, joissa hänen opettajinaan olivat muiden muassa Kenneth Gilbert, Ton Koopman ja Ludger Lohmann. Vuonna 1988 hän perusti barokkiorkesteri La Stravaganza Hamburgin, jonka nimiä myöhemmin olivat La Stravaganza Salzburg ja Nova Stravaganza. Näiden yhtyeiden kanssa Rampe levytti Johann Sebastian Bachin, Anton Adam Bachschmidin, Christoph Graupnerin, Georg Friedrich Händelin, Johann Melchior Molterin ja muiden barokkisäveltäjien musiikkia. Julkaisijana toimivat muun muassa Ambitus-, MDG Gold- ja Saphir-levymerkit.
Vuosina 1997–2004 Rampe toimi cembalon- ja fortepianonsoiton professorina Folkwang-korkeakoulussa Essenissä ja vuosina 2000–2003 myös Mozarteumissa Salzburgissa. Vuosina 2005–2007 hän oli vieraileva professori Arizonan valtionyliopistossa, mutta palasi perhesyistä Saksaan, jossa toimi musiikinopettajana ensin Uelzenin Herzog-Ernst-lukiossa ja vuodesta 2009 Mannheim-Neckaraun steinerkoulussa.
Vuosina 2014–2016 Rampe oli Backnangin evankelis-luterilaisen Matteuksenkirkon urkuri.
Siegbert Rampe on lukuisilla levyillään tehnyt rohkeita uudelleentulkintoja barokin ja klassismin musiikista. Hänen tulkintansa teoksista perustuvat tutkimuksiin säveltäjien säveltämistekniikasta, esitystavasta ja säveltäjien ympäristöstä. Hänellä on jatkuva pyrkimys ymmärtää sekä säveltäjää että teosta, mikä on johtanut uusiin näkemyksiin ja avannut uusia ilmaisutapoja. Hänen kaksi kokonaislevytystään Wolfgang Amadé Mozartin klaveriteoksista muun muassa cembaloa ja klavikordia käyttäen ovat jakaneet niin kriitikoiden kuin musiikinharrastajien mielipiteitä.
Rampen laaja kirjallinnen tuotanto on kohdistunut 1600–1700-lukujen musiikin esitystapoihin, ja saman ajan musiikki on ollut myös hänen toimittamiensa lukuisten nuottipainosten pääasiallisena sisältönä.
Diskografia > Vokaali-, orkesteri- ja kamarimusiikkilevytykset

La Stravaganza Hamburgin, La Stravaganza Salzburgin ja Nova Stravaganzan johtajana (valikoima)
Johann Sebastian Bach: Musicalisches Opfer. [Stuttgart?]: Intercord, ℗1993. Intercord INT 860.877 (sisältää myös Bachin sonaatin BWV 1031 ja Johann Joachim Quantzin triosonaatin QV 2:18)
Deutsche Kammermusik um J. S. Bach. Intercord tai EMI-Electrola, 1995 (?). Tuotenumero 5440742 (?)
Johann Sebastian Bach: Brandenburgische Konzerte. Stuttgart: Intercord, ℗1994. Intercord INT 860.882 [osa 1] (Uudelleenjulkaistu kaksois-CD:nä nimellä Brandenburgische Konzerte; Concerto BWV 1050a; Triple concerto BWV 1044. EMI, ℗1994, ja toisen kerran ilman 5. konserton varhaisversiota nimellä Brandenburgische Konzerte. London: Virgin Classics, [1996]. Virgin Veritas 7243 5 45255 2 0)
Johann Sebastian Bach: The early overtures: BWV 97a, 119a, 1066, 1067a, 1068a, 1069a. Detmold: Musikproduktion Dabringhaus und Grimm, ℗2002. MDG Gold MDG 341 1131-2
Anton Adam Bachschmid: Concerto F-Dur für Violine und Orchester; Concerto G-Dur für Traversflöte und Orchester; Concerto D-Dur für Violine und Orchester. Ambitus amb 97 972
Henry Desmarest: Messe à deux chœurs et deux orchestres. Emi Records/Virgin Classics, ℗2000. Virgin Veritas 7243 5 45416 2 9
Christoph Graupner: Orchestral works. [Vol. 1]: Overtures, sinfonias, concerto. Detmold: Musikproduktion Dabringhaus und Grimm, ℗2002. MDG Gold MDG 341 1121-2
Christoph Graupner: Orchestral works. Vol. 2: Overture GWV 451, trio GWV 203, sinfonia GWV 571. Detmold: Musikproduktion Dabringhaus und Grimm, ℗2004. MDG Gold MDG 341 1252-2
Christoph Graupner: Orchestral works. Vol. 3: Canon all'unisono GWV 218, trio GWV 203, sinfonia GWV 571. Detmold: Musikproduktion Dabringhaus und Grimm, ℗2010. MDG Gold MDG 341 1628-2
Georg Friedrich Händel: 7 trio sonatas op. 5. Stuttgart: Intercord, ℗1991. Saphir INT 830.882
Johann Melchior Molter: Orchestral & chamber music. Detmold: Musikproduktion Dabringhaus und Grimm, ℗2004. MDG Gold MDG 341 1279-2
Aiheesta muualla

Siegbert Rampe (Vanhat kotisivu Webarchivessa) Siegbert Rampe. Arkistoitu 6.12.2013. Viitattu 16.5.2020. (englanniksi)
Instructors – Prof. Siegbert Rampe Austria Barock Akademie. Viitattu 16.5.2020. (englanniksi)
Tuohiniemi, Jaakko: Siegbert Rampe, näkijä ja tekijä. Kirjo -lehti, 2011, nro 4, c-osa, s. 32–33.  ISSN 1458-1213.
Meksikon tiedeakatemia

| Meksikon tiedeakatemia Academia Mexicana de Ciencias |
| --- | --- |

Perustettu:  1959
Tyyppi:  kansallinen tieteellinen akatemia
Päämaja:  Calle Cipreses s/n, km 23.5 de la carretera federal México - Cuernavaca, San Andrés Totoltepec, Tlalpan, C.P. 14400, México, Meksiko
Jäsenet:  2 935 (2/2021)
Viralliset kielet:  espanja
puheenjohtaja (presidente):  Susana Estela Lizano Soberón
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meksikon tiedeakatemia (esp. Academia Mexicana de Ciencias, lyhennys AMC) on vuonna 1959 perustettu kansallinen, Meksikon pääkaupungista Méxicosta käsin toimiva tiedeakatemia.
Helmikuussa 2021 tiedeakatemialla oli 2 935 varsinaista jäsentä sekä 115 kirjeenvaihtajajäsentä. Jäsenet ovat luonnon-, yhteiskunta- ja humanististen tieteiden sekä teknisten tieteiden aloilla tutkimustyötä tekeviä kyvykkäitä tieteentekijöitä. Lisäksi tiedeakatemialla on institutionaalisina jäseninä Meksikon kansallisen yliopiston (Universidad Nacional Autónoma de México, UNAM) tutkimusyksikköjä ja Meksikon Etelämantereen tutkimuslaitos.
Martin Maryland

| Martin Model 167 Maryland |
| --- | --- |
 RAF:n Martin Marylandit Pohjois-Afrikassa
Tyyppi:  Kevyt tiedustelupommikone
Valmistaja:  Martin
Ensilento:  1939
Esitelty:  1940
Poistettu käytöstä:  1945
Tila:  Ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Fleet Air Arm Royal Air Force Armée de l'Air Aeronavale
Valmistusmäärä:  450 
Muunnelmat:  Martin Baltimore
Martin Model 167 oli yhdysvaltalainen kevyt pommikone, joka lensi ensilentonsa 14. maaliskuuta 1939. Kone palveli toisessa maailmansodassa Ranskassa ja Britanniassa, jossa se sai tyyppimerkinnän Maryland Mk I.
Suunnittelu ja tuotanto

Yhdysvaltain maavoimien ilma-ase tarvitsi 1938 kevyen pommikoneen, jolloin Glenn L. Martin Company valmisti Model 167:n, joka sai viralliseksi mallimerkinnäkseen XA-22. Kone oli kaksimoottorinen kolmihenkisen miehistön tarvitseva täysmetallirunkoinen yksitaso, joka kykeni lentämään 447 km/h. Koneen omasuojana oli ylöspäin suunnattu kaksoiskonekivääri sekä neljä eteenpäin ampuvaa konekivääriä siivissä.
Konetta ei kuitenkaan hyväksytty tuotantoon, kun se hävisi vertailussa Douglasin A-20 koneelle. Yhtiö sai kuitenkin tilauksia Ranskasta ja Englannista siten, että konetta valmistettiin 450 kappaletta.
Martin Max

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. elokuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Tarnowskie Góry, Puola
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Junioriseurat
:  Rodło Górniki Bytom
1982–1985:  Blau Weiß Post Recklinghausen
1985–1987:  1. FC Recklinghausen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1989 |  1. FC Recklingshausen | – | (–) |
| 1989–1995 |  Borussia Mönchengladbach | 142 | (22) |
| 1995–1999 |  Schalke 04 | 109 | (33) |
| 1999–2003 |  TSV 1860 München | 112 | (47) |
| 2003–2004 |  Hansa Rostock | 33 | (20) |
| Yhteensä | Yhteensä | 396 | (126) |
Maajoukkue
| 2002 |  Saksa | 1 | (0) |
Valmennusura
2007–2010:  TSV Grafing
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Martin Max (s. 7. elokuuta 1968 Tarnowskie Góry, Puola) on saksalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Max pelasi Saksan pääsarjaa Bundesliigaa Borussia Mönchengladbachissa (1989–1995), FC Schalke 04:ssä (1995–1999), TSV 1860 Münchenissä (1999–2003) ja FC Hansa Rostockissa (2003–2004) yhteensä 396 ottelua, joissa hän teki 126 maalia. Hän on sarjan kaikkien aikojen 25. paras maalintekijä.
Borussia Mönchengladbach eteni Maxin aikana Saksan cupin loppuotteluun kahdesti – 1991–1992 ja 1994–1995. Näistä seura voitti jälkimmäisen. Bundesliigassa Max ylsi parhaimmillaan kolmanneksi Schalke 04:n kanssa kaudella 1995–1996. Schalke 04:ssä pelatessaan Max oli myös voittamassa UEFA Cupia kaudella 1996–1997.
Maalimäärällä mitattuna Maxin paras kausi oli 2003–2004, joka oli hänen ainoansa Hansa Rostockissa ja jäi myös hänen ammattilaisuransa viimeiseksi. Max teki kauden aikana 20 maalia 33:ssa sarjaottelussa. Hän pelasi urallaan myös neljä muuta yli kymmenen maalin Bundesliiga-kautta. Kaudella 1999–2000 hän voitti sarjan maalikuninkuuden yksinään 19:llä maalilla ja kaudella 2001–2002 hän jakoi voiton Márcio Amoroson kanssa 18:lla maalilla.
Saksan maajoukkueessa Max pelasi yhden A-maaottelun, 17. huhtikuuta 2002 Argentiinaa vastaan. Hän tuli ottelussa vaihdosta kentälle 83. minuutilla Torsten Fringsin tilalle.
Saavutukset

Bundesliigan kolmas sija: 1995–1996
Saksan cupin voitto: 1994–1995
Saksan cup -hopea: 1991–1992
UEFA Cupin voitto: 1996–1997
Henkilökohtaiset palkinnot:
Bundesliigan paras maalintekijä: 1999–2000, 2001–2002
Markus Eisenbichler

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Markus Eisenbichler |  Markus Eisenbichler |  Markus Eisenbichler |  |
Maa:   Saksa
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | joukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 2017 | sekajoukkuemäki |  |
|  Kultaa | Seefeld 2019 | suurmäki |  |
|  Kultaa | Seefeld 2019 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Seefeld 2019 | sekajoukkuemäki |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2021 | joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2021 | sekajoukkuemäki |  |
|  Pronssia | Lahti 2017 | normaalimäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Planica 2020 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Vikersund 2022 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Planica 2020 | henkilökohtainen kilpailu |  |
Markus Eisenbichler (s. 3. huhtikuuta 1991) on saksalainen mäkihyppääjä ja kuusinkertainen maailmanmestari. Hän edustaa seuratasolla TSV Siegsdorf -seuraa.
Arvokilpailut

Falunin MM-kilpailuissa 2015 Eisenbichler sijoittui suurmäessä kymmenenneksi. Lahdessa 2017 hän saavutti normaalimäen MM-pronssia, mikä oli hänen ensimmäinen arvokisamitalinsa. Sekajoukkuekilpailussa hän voitti kultaa. Suurmäessä hän oli kolmastoista. Lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa 2018 hän sijoittui 11:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimäessä kahdeksas ja suurmäessä neljästoista. Seefeldin ja Innsbruckin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti suurmäen, joukkuemäen ja sekajoukkuemäen maailmanmestaruuden. Normaalimäessä hän sijoittui seitsemänneksi.
Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän saavutti henkilökohtaisen kilpailun pronssia ja joukkuehopeaa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän voitti kultaa sekä sekajoukkuemäessä että joukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä ja suurmäessä 17:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli suurmäessä viides ja normaalimäessä 31:s. Joukkuemäessä hän saavutti pronssia. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 Eisenbichler saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 18:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurmäessä viides ja normaalimäessä kolmastoista.
Maailmancup

Eisenbichler kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Oberstdorfin suurmäen kilpailussa joulukuussa 2011 sijoittuen 30:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran tammikuussa 2014 oltuaan kahdeksas Sapporon molemmissa suurmäen kilpailuissa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Lillehammerissa joulukuussa 2016 sijoituttuaan kolmanneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Planicassa maaliskuussa 2019. Lisäksi hän on voittanut Wisłassa ja Kuusamossa marraskuussa 2020, sijoittunut toiseksi Lahdessa maaliskuussa 2018, Oberstdorfissa joulukuussa 2018, Garmisch-Partenkirchenissä tammikuussa 2019, Oberstdorfin lentomäessä ja Willingenissä helmikuussa 2019, Lillehammerissa maaliskuussa 2020, Kuusamossa marraskuussa 2020, Engelbergissä joulukuussa 2020, Lahdessa tammikuussa 2021, Planicassa maaliskuussa 2021, Garmisch-Partenkirchenissä tammikuussa 2022 sekä Oslossa maaliskuussa 2022. Kolmas hän on ollut Oslossa ja Planicassa maaliskuussa 2017, Oberstdorfin lentomäessä helmikuussa 2019, Planicassa maaliskuussa 2019, Willingenissä tammikuussa 2021, Klingenthalissa helmikuussa 2021, Planicassa maaliskuussa 2021, kahdesti Kuusamossa marraskuussa 2021, niin ikään kahdesti Titisee-Neustadtissa tammikuussa 2022 ja Sapporossa tammikuussa 2023.
Eisenbichler on sijoittunut Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 2018–2019 sekä seitsemänneksi kausilla 2016–2017 ja 2017–2018, maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 2020–2021, kuudenneksi kaudella 2021–2022, seitsemänneksi kaudella 2018−2019, kahdeksanneksi 2016–2017 ja kymmenenneksi 2017–2018 sekä lentomäkicupissa toiseksi 2018−2019 ja kolmanneksi 2020–2021. Saksan joukkueessa hän on ollut voittamassa kuutta joukkuekisaa: Klingenthalissa marraskuussa 2014, Zakopanessa tammikuussa 2017, Lahdessa maaliskuussa 2018, Zakopanessa tammikuussa 2019 ja 2020 sekä Planicassa maaliskuussa 2021.
Maailmancupin osakilpailuvoitot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Mäki |
| 22. maaliskuuta 2019 | Planica | Slovenia | HS240 |
| 22. marraskuuta 2020 | Wisła | Puola | HS134 |
| 28. marraskuuta 2020 | Ruka | Suomi | HS142 |
Maailmancupin osakilpailuvoitot > Maailmancupin joukkuekilpailujen voitot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Mäki |
| 22. marraskuuta 2014 | Klingenthal | Saksa | HS140 |
| 21. tammikuuta 2017 | Zakopane | Puola | HS134 |
| 3. maaliskuuta 2018 | Lahti | Suomi | HS130 |
| 19. tammikuuta 2019 | Zakopane | Puola | HS134 |
| 25. tammikuuta 2020 | Zakopane | Puola | HS140 |
| 28. maaliskuuta 2021 | Planica | Slovenia | HS240 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Markus Eisenbichler Wikimedia Commonsissa
Mäkihypyn suurmäen maailmanmestarit
Luettelo pisimmistä mäkihypyistä

Tämä luettelo kertoo mäkihypyn maailmanennätyksen kehittymisestä, kansallisista ennätyksistä ja pisimmälle kantaneista mäkihyppysuorituksista.
Kesämaailmanennätyksen kehitys

Maailmanennätyksen kehitys hypättäessä muovitetulla alastulorinteellä: