Bilitisin laulut
Kirjailijan tavoitteet ja tyyli > Sukupuoli ja seksuaalisuus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Bilitisin tunne Mnasidikaa kohtaan ei ole rakkauden vaan äidinvaiston vääristymä. Tällaisissa suhteissa toinen puolisko kokee aina ääretöntä suojelunhalua ja myötätuntoa. Heikompaan suhtaudutaan pienenä lapsena, jota on varjeltava ja hoivattava. | ” |
– Louÿsin kirje veljelleen Georgesille, 12.12.1894.
Seksuaalisuus kiehtoi Louÿsia, joka keräili pornografisia valokuvia ja otti niitä toisinaan itsekin. Hänen laaja julkaisematon tuotantonsa käsittää suuren määrän eroottista aineistoa, joka keskittyy erityisesti kurtisaaneihin, lesboihin ja nuoriin tyttöihin. Nämä teemat yhdistyvät Bilitisin lauluissa. Lesbojen kuvaaminen myönteisessä valossa oli tietoinen kannanotto. Louÿs ei pitänyt siitä, että lesbot oli taiteessa aiemmin kuvattu joko kohtalokkaina naisina, ilkeämielisinä luonteina tai vähintäänkin jollain tavoin epänormaaleina. Bilitisin laulut sen sijaan oli Louÿsin mukaan ensimmäinen lesboja kuvaava idylli. Runot olivat samalla osa Louÿsin elämänmittaista taiteellis-poliittista ristiretkeä alastomuutta ja rakkautta koskevien asenteiden vapauttamiseksi.
Louÿsin voidaan katsoa kilvoitelleen muiden mieskirjailijoiden kanssa naisen seksuaalisuuden kuvaamisessa. Bilitisin laulujen temaattisiin edeltäjiin lukeutui dekadentti kirjailija Charles Baudelaire, jonka Pahan kukat (1856) sisälsi Sapfoa ja lesbolaisuutta käsitteleviä osuuksia ja joutui tästä syystä sensuurin kohteeksi. Baudelairen teksteistä poiketen Bilitisin laulut ei kuitenkaan tuominnut aiheitaan, vaan päinvastoin vei sisältöä seksuaalisesti kiihottavaksi tarkoitetun pornografian suuntaan. Tyylillisesti Louÿsin teksti on Baudelairen polveilevaa ja eklektistä ilmaisua suoraviivaisempaa ja tiiviimpää. Muita kilpailijoita olivat esimerkiksi Louÿsin kirjailijakollegat André Gide ja Stéphane Mallarmé.
Louÿs nautti Bilitisin laulujen kirjoittamisesta suuresti, palasi aiheeseen toistuvasti ja usein paranteli jo valmistuneita runoja jälkeenpäin. Teoksen omaperäisyyden hän katsoi kumpuavan siitä, ettei antanut sovinnaisuuden rajoittaa työskentelyään. Lesbolaisuutta käsittelevää toista osaa hän piti koko tuotantonsa vilpittömimpänä. Yksityiskäyttöön Louÿs kirjoitti Bilitis-runoista selkeämmin pornografisia versioita, jotka näytti ainoastaan lähimmille ystävilleen. Koska Louÿs pelkäsi jo julkaistunkin version homoeroottisuuden johtavan vaikeuksiin, hän ei julkaissut sitä koko nimellään vaan pelkästään nimikirjaimillaan P. L. Bilitisin ”ennennäkemättömät” ja ”salaiset” laulut ilmestyivät Louÿsin kuoltua niteissä Les Chansons de Bilitis inedites (1929) ja Les Chansons secretes de Bilitis (1931).
Louÿs toivoi saavansa naispuolisia lukijoita, mitä hän piti kuitenkin epätodennäköisenä, koska naiset olivat hänen mukaansa tekopyhyyteen asti tarkkoja kunniastaan. Louÿs arveli, että jos Bilitisin laulujen esipuhe olisi kuvannut päähenkilön ”perversioiden hirviönä”, yksikään nainen ei uskaltaisi myöntää lukevansa sitä. Käytännössä teoksen pääasiallinen kohdeyleisö olivat Louÿsin kaltaiset, kirjallisesti suuntautuneet miehet. Yhtä kaikki Louÿs omisti Bilitisin laulut ”tulevaisuuden yhteiskunnan tytöille”, ja tämän yleisön tavoittamisessa kirja myös onnistui, vaikkakaan ei kritiikittä.