stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
L Brands
Historiaa

Vuonna 1951 Harry ja Bella Wexner perustivat naistenvaateliikkeen Ohion osavaltion Columbukseen. He antoivat liikkeelle nimen Leslie’s poikansa mukaan. Vanhempien liikkeestä tulikin Leslie Wexlerin opinahjo vaatealalle, ja vuonna 1963 poika perusti oman nuorille naisille suunnatun Limited-nimisen liikkeensä Kingsdalen ostoskekukseen Ohion Upper Arlingtoniin. Seuraavana vuonna vanhemmat sulkivat oman myymälänsä ja tulivat töihin Limitediin. Isä toimi hallituksen puheenjohtajana ja äiti sihteerinä. Vuonna 2014 perhe omisti yhä 17 prosenttia nyt L Brands -nimellä tunnetun yrityksen osakkeista, vaikka ne ovat olleet kaupan New Yorkin pörssissä vuodesta 1969 lähtien.
1980-luvulla Limited alkoi laajentua yritysostoin. Vuonna 1982 se osti Victoria’s Secretin Roy Raymondilta miljoonalla dollarilla.  Samana vuonna ostettiin Lane Bryant ja vuonna 1985 Henri Bendel -myymälä ja 798 Lerner-ketjun myymälää.  Vuonna 1988 Limited laajensi brändivalikoimaansa ostamalla 25 myymälän Abercrombie & Fitch -ketjun mutta listasi sen pörssiin vuonna 1996 (NYSE: ANF).
1990-luvulla Limited eteni vartalonhoito- ja hajustetuotteisiin perustamalla Limited Too-, Bath & Body Works-, Structure- ja Victoria’s Secret Beauty -brändit. Vuonna 1998 osasta Bath & Body Works -ketjun myymälöitä tuli kodintuoksutuotteisiin erikoistunut The White Barn Candle Company. Vuonna 2005 tätä tuoteryhmää kasvatettiin ostamalla hajusteyhtiö Slatkin & Company.
2000-luvun loppupuolella Limited Brands poistui vaatebisneksestä alusasuja lukuun ottamatta myydessään vuonna 2007 pois 75 % lippulaivabrändinsä The Limited -ketjun omistuksesta ja vuonna 2010 loputkin pääomasijoitusyhtiö Sun Capital Partnersille.
Tuotemerkit

L Brandsin tuotemerkit vuonna 2014 olivat:
Victoria's Secret, alusasut
Bath & Body Works, vartalonhoito ja hajusteet
Pink, alusasut
Henri Bendel, asusteet
La Senza, alusasut
Lisäksi L Brandsillä on jakelusopimukset apteekkialan ketjun C. O. Bigelow’n ja The White Barn Candle Companyn kanssa.
Tuotemerkit > Aiempia tuotemerkkejä

Lane Bryant, myyty vuonna 2002 Charming Shoppes -yhtiölle
Abercrombie & Fitch, pörssiin itsenäisenä yhtiönä vuonna 1996
Lerner New York, myyty New York and Companylle
Limited Too, vuodesta 1999 Tween Brands, Inc.
Galyan's, fuusioitu Dick's Sporting Goodsiin
Structure, sittemmin Express Men, Structure-brändi myyty Searsille
Aura Science, fuusioitu Victoria's Secret Beautyyn
Express, osake-enemmistö myyty vuonna 2007 Golden Gate Capital Partnersille
The Limited, myyty vuosina 2007–2010 Sun Capital Partnersille
Aiheesta muualla

L Brands -verkkosivusto (englanniksi)
Bath & Body Works -verkkosivusto (englanniksi)
Victoria's Secret -verkkosivusto (englanniksi)
Henri Bendel -verkkosivusto (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
La Senza -verkkosivusto (englanniksi)
Käännös suomeksi
Jana Lahodová

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 |  |  |
Jana Lahodová (myöh. Vudmasková, 4. kesäkuuta 1957 Hradec Králové – 15. lokakuuta 2010) oli Tšekkoslovakiaa edustanut maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Lahodová pelasi Tšekkoslovakian olympiahopeaa saavuttaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi kahdessa ottelussa ja teki Puolaa vastaan ottelun ainoan maalin.
Lagynos

Lagynos, joka on koristeltu soitinten kuvilla, n. 150–100 eaa. Louvre.
Lagynos (m.kreik. λάγυνος) on antiikin aikana käytetty keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Lagynos on muodoltaan kapeakaulainen kannu, jonka vartalo on leveä ja litteä ja muistuttaa kaksoiskartiota. Kädensija ulottuu vaasin hartiasta lähes kaulan yläosaan. Se on joskus kierteinen.
Lagynoksen muoto ulkoa ja sisältä.
Lagynos, n. 350–50 eaa.
Lagynos, 300–200-luku eaa.
Lagynos, n. 146 eaa.
Lagynos, 1. vuosisata eaa./jaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta lagynokset Wikimedia Commonsissa
Lahden Sanomat (1927–1931)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Lahden Sanomat oli Lahdessa vuosina 1927–1931 ilmestynyt sanomalehti.
Lahden Sanomat oli aikanaan harvinainen puolueista riippumaton sanomalehti. Paikallis- ja maakuntauutisoinnin lisäksi se pyrki keskittymään taloudellisiin kysymyksiin. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Jalmari Niemi. Se luopui kilpailusta paikkakunnan kahden muun lehden, Etelä-Suomen Sanomien ja Lahden kanssa vuoden 1931 lopussa.
Aiheesta muualla

Lahden Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Lahden vaakuna

Lahden vaakuna
Lahden vaakuna on Lahden kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa rautatiehen, joka vaikutti ratkaisevasti kaupungin syntyyn sen risteyskohtaan.
Vaakunan heraldinen selitys on "hopeakentässä musta, seitsenpuolainen rautatievaunun pyörä; pyörän kehältä nousee jokaisen puolapuun kohdalta punainen liekki." Vaakunan on piirtänyt uudelleen Ahto Numminen vanhan vaakunan pohjalta, ja Lahden kaupunginvaltuusto hyväksyi ehdotuksen uudesta vaakunaselityksestä kokouksessaan 11. joulukuuta 1967. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 14. toukokuuta 1968.
Vaakunan historia

Ainoastaan kaupungeilla oli oikeus käyttää vaakunaa ennen vuoden 1949 kunnallislakia, ja kun Lahdesta tuli kaupunki 1905, vaakunan hankkiminen tuli ajankohtaiseksi. Kaupungille vahvistettiinkin sellainen 1912 vaakunan aiheen ollessa hyvin pitkälle sama seitsenpuolainen pyörä liekkeineen kuin nykyisessäkin vaakunassa. Vaakunan suunnitteli Werner von Hausen aikaisemman vuoden 1910 ehdotuksensa pohjalta. Jac. Ahrenberg esitti kaupungille merenneito-aiheista vaakunaa vuosina 1904 ja 1912; kumpaakaan esitystä ei koskaan hyväksytty, mutta sen aihetta on käytetty myöhemmin Päijät-Hämeen vaakunassa.
Ensimmäisen kerran kaupungin vaakunakuvausta on muutettu 1955, jolloin sitä yksinkertaistettiin muotoon hopeakentässä musta pyörä, jonka kustakin puolapuusta lähtee punainen liekki. Lahden kaupunginvaltuusto hyväksyi tämän ehdotuksen 12. syyskuuta, ja sisäasiainministeriö hyväksyi uuden vaakunan 21. lokakuuta.
Vaakuna uudistettiin vielä kerran 1968, kun vaakunakuvaus täsmennettiin nykyiseen muotoonsa.
Ahrenbergin ensimmäinen ehdotus vuodelta 1904.
Werner von Hausenin ensimmäinen ehdotus vuodelta 1910.
Ahrenbergin toinen ehdotus vuodelta 1912.
Von Hausenin ehdotus, joka hyväksyttiin 1912.
Sisäasiaministeriön 1955 vahvistama V. Semerin malli.
Ahto Nummisen vuonna 1968 hyväksytty malli.
Mansaari

Mansaari (manksiksi Mannin tai Ellan Vannin, engl. Isle of Man tai Mann) on saari Irlanninmeressä Irlannin ja Ison-Britannian saarten välissä. Se ei ole osa mitään Yhdistyneen kuningaskunnan neljää osaa (Englanti, Wales, Skotlanti ja Pohjois-Irlanti), vaan kuuluu kruununalusmaana Britannian kruunun alaisuuteen.
Mansaaren suurin kaupunki ja hallinnollinen keskus on Douglas. Toiseksi suurin asutuskeskus on Onchan, joka on kasvanut kiinni Douglasiin. Douglasin ympäristössä asuu noin puolet saaren väestöstä. Kolmanneksi suurin kaupunki on Ramsey. Saaren entinen pääkaupunki on Castletown.
Historia

Ensimmäiset asukkaat saapuivat Mansaarelle kivikaudella. Aluksi asukkaat elivät keräilyllä ja metsästyksellä, mutta myöhäiskivikaudella he oppivat viljelemään maata. Näihin aikoihin saaren eri puolille rakennettiin kivimonumentteja. Pronssikaudella ilmestyivät suuret yhteisöhaudat, jotka korvasivat pienemmät kumpuhaudat. Ensimmäiset merkit kelttiläisestä vaikutuksesta ovat rautakaudelta.
Mansaari tunnettiin antiikin aikana nimellä Mona. Manksinkielisten kelttien asuttamalle saarelle saapui irlantilaisia lähetyssaarnaajia 400-luvulla, ja 600-luvulla saari kuului lyhyesti Northumbrian kuningaskuntaan. Norjalaiset viikingit perustivat saarelle siirtokuntia 800-luvulta lähtien. Tällöin saari tunnettiin nimellä Eubonia. Viikingit perustivat saaren hallintoelimen Tynwaldin ja tekivät maanjakouudistuksia. 900-luvulla Mansaari oli Dublinin viikinkikuningaskunnan hallussa ja vuodesta 990 Orkneysaarten hallitsijoiden alla. Godfred I Crovan julisti vuonna 1079 Mansaaren itsenäiseksi valtakunnaksi, Mannin kuningaskunnaksi. Godfredista alkunsa saanut dynastia hallitsi saarta ja osia Skotlannin rannikkosaarista vuoteen 1265 asti. Kuninkaista merkittävin oli skottilaissyntyinen Argyllin jaarli Somerled, joka nousi Mansaaren valtaistuimelle 1158.
1200-luvulla Mansaaren hallitsijat hakivat turvaa Norjan hallitsijoista turvatakseen riippumattomuutensa vahvoilta naapureiltaan. Saaren viimeinen kuningas oli Magnus II, jonka kuoleman jälkeen vuonna 1265 saari joutui Norjan ja Skotlannin kiistakapulaksi. Skotlanti sai saaren pysyvästi haltuunsa vuonna 1275 mutta säilytti sen itsehallinnon. Vuonna 1333 saari siirtyi Englannin kuninkaiden käsiin. He nimittivät saaren hallitsijoiksi ylimyksiä, jotka kutsuivat itseään Mansaaren kuninkaiksi ja myöhemmin herroiksi.
Stanleyn hallitsijasuku piti Mansaarella valtaa 1400-luvun alusta vuoteen 1736. Sen jälkeen saari annettiin Athollin herttuoille. Koska saaresta tuli merkittävä salakuljetuksen keskus, se siirrettiin vuonna 1765 suoraan Ison-Britannian kruunulle. Vuonna 1828 Mansaaresta tuli Ison-Britannian kruunun omistama itsehallinnollinen alue.
Maantiede ja ilmasto

Mansaari sijaitsee Irlanninmerellä suurin piirtein yhtä kaukana Englannin, Irlannin, Skotlannin ja Walesin rannikoista. Saari on 48 kilometriä pitkä ja 16 kilometriä leveä ja pinta-alaltaan 572 neliökilometriä. Saaren sisäosan massiivin korkein kohta on Snaefell, jonka korkeus on 621 metriä. Kukkulat ovat jääkausien pyöreiksi kuluttamia ja ruohopeitteisiä. Puita kasvaa vain suojaisissa paikoissa. Rannikko on kallioista.
Pääsaaren lounaispuolella on pieni Calf of Manin saari, joka on lintujen rauhoitusalueena.
Mansaaren ilmasto on merellinen ja lauhkea. Helmikuun keskilämpötila 4,9 astetta ja elokuun 14,3 astetta. Vuotuinen sademäärä on 1 140 millimetriä.
Mansaarenkissa on luultavasti saaren alkuperäislaji.
Hallinto

Mansaari on Ison-Britannian kruunun alainen itsehallintoalue. Sen päämies on Lord of Mann, joka on brittien hallitsija. Häntä edustaa saaren varakuvernööri. Yhdistynyt kuningaskunta vastaa Mansaaren puolustuksesta ja huolehtii sen kansainvälisistä suhteista. Saaren oma kansanedustuslaitos Tynwald vastaa lähes kaikista sisäisistä asioista. Kansalaisuusasioissa noudatetaan yleensä Britannian käytäntöjä, henkilöt, jotka eivät ole asuneet Britanniassa yli viittä vuotta tai joiden vanhemmat tai isovanhemmat eivät ole syntyneet Britanniassa, eivät saa samoja oikeuksia esimerkiksi työnhaussa. Mansaari ei ollut osa EU:ta Ison-Britannian siihen kuuluessa.
Hallinto > Tynwald

Tynwald on Mansaaren hallitus. Se perustettiin vuonna 976, ja se on yksi vanhimmista eduskuntalaitoksista. Mansaaren eduskunta ajoittuu 930-luvulle. Tynwald-päivänä pidetään seremoniallinen tapaaminen Tynwaldin kukkulalla, jolloin julistetaan uudet virat ja kerrotaan lyhyt selonteko edellisenä vuonna tehdyistä lakimuutoksista.
Hallinto > Politiikka

Suurin osa Mansaaren poliitikoista edustaa itseään ennemmin kuin puolueita. Suurin poliittinen ryhmä on Liberaali Vannin-puolue, joka ajaa saarelle suurempaa itsemääräämisoikeutta. Toinen  merkittävä tekijä on Mec Vannin, nationalistinen puolue, joka ajaa saarelle itsenäisyyttä.
Hallinto > Oikeuslaitos

Mansaaren tuomioistuimissa tuomareita ei kutsuta termillä judge vaan deemster. Saarella on vain kolme kokopäiväistä deemsteriä ja yksi vetoomustuomari (the Judge of Appeal).
Hallinto > Paikallishallinto

Perinteisesti Mansaari on jaettu kuuteen hallintoalueeseen joita kutsutaan nimellä sheading. Alueet ovat Ayre, Glenfaba, Garff, Michael, Rushen ja Middle. Alueilla on nykyään merkitystä vaalipiireinä ja lainsäädännön yksikköinä. Nykyinen paikallishallintolaki on vuodelta 1927, ja se jakaa Mansaaren 24 kuntaan. Kunnat ovat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Andreas  Arbory  Ballaugh  Braddan  Bride  Castletown  Douglas  German  |  Jurby  Laxey  Lezayre  Lonan  Malew  Marown  Maughold  Michael  |  Onchan  Patrick  Peel  Port Erin  Port St Mary  Ramsey  Rushen  Santon  |
Väestö

Vuonna 2006 saarella asui 80 058 henkilöä, joista 26 218 asui pääkaupungissa Douglasissa. Vuonna 2016 saaren väkiluku oli 83 314. Mansaaren alkuperäistä kelttiläistä väestöä kutsutaan mankseiksi. He muodostavat nykyisin saaren vähemmistön, sillä Mansaaren asukkaista vain 38 069 (47,6 %) henkilöä on syntynyt saarella. Saaren muualla syntyneistä asukkaista 29 785 (37,2 % koko väestöstä) oli syntynyt Englannissa, 2 707 (3,4 %) Skotlannissa. Kanaalisaarien ja EU:n ulkopuolella syntyneitä oli 3 434, eli 4,3 % väestöstä. Kansallisuudeltaan suurin osa ilmoitti vuonna 2006 olevansa brittejä (75 104), iiriläisiä oli 1 966, muita eurooppalaisia 1 077 ja aasialaisia 837.
Kieli

Mansaarella puhuttiin aikaisemmin manksin kieltä, joka muistuttaa iiriä ja gaelia. Manksi alkoi erottua iiristä joskus 1100–1700-luvuilla. Kieli jäi 1900-luvulla pois käytöstä, vaikka sitä edelleen tutkitaan, opiskellaan ja harrastetaan jonkin verran. Vuonna 2001 1 689 mansaarelaista ilmoitti osaavansa jonkin verran manksia.
Mansaarella puhuttu englannin kieli on oma murteensa. Se on saanut vaikutteita manksin kielestä. Murre on tosin melkein kadonnut suuren siirtolaismäärän takia. T. E. Brown oli tunnettu runoilija, joka kirjoitti Mansaaren englannilla.
Talous

Mansaarella on hyvin kevyt verotus (tulovero 10 %–18 %). Yritysvero on useimmissa tapauksissa 0 %, yrityksistä vain pankkien tuloja verotetaan. Turismi ja pankkiala ovat avainasemassa saaren talouselämässä. Maanviljely ja kalastus ovat talouden tukipilareita. Mansaaren hallitus on yrittänyt markkinoida saarta hyvänä paikkana elokuvien tekemiseen. Vuoden 1995 jälkeen saarella on kuvattu yli 80 elokuvaa.
Valuutta

Mansaaren valuutta on Mansaaren punta, joka on sidoksissa Englannin puntaan suhteessa 1:1. Mansaaren punnat ovat käypää valuuttaa vain Mansaarella. Myös Englannin punta käy Mansaarella. Mansaari painattaa myös yhden punnan seteleitä, vaikka on olemassa myös samanarvoisia kolikoita. Mansaaren kolikot ovat muodoltaan, kooltaan ja seokseltaan identtisiä Englannin kolikoiden kanssa, ja vain niiden kuva-aiheissa on eroja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mansaari – Veroparatiisin verkkainen tahti. Plaza.fi, Ellit.  20.10.2009. Arkistoitu 30.4.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Vatikaani 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  UK Parliament 
Muut:  IdRef 
Mansaaren kartta
Mansaaren sisäosia, taustalla saaren korkein kohta Snaefell
Mansaaren aluejako
Lahohäiväkkä

| Lahohäiväkkä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Bolbitiaceae
Suku::  Bolbitius
Laji::  reticulatus
Kaksiosainen nimi
 Bolbitius reticulatus  (Pers.) Ricken 
Katso myös
   Lahohäiväkkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lahohäiväkkä (Bolbitius reticulatus) on limainen, harmaa- tai harmaanruskea sienilaji, jonka lähisukulainen on keltahäiväkkä. Sen heltat ovat nuorena vaaleanpunertavat, vanhemmilla sienillä likaisenruskeat. Jalka on valkoinen ja siinä on jauhoa. Se kasvaa lahoilla lehtipuilla harvinaisena. Pääisäntiä ovat haapa ja pyökki.
Lahohäiväkkä on Suomessa silmälläpidettävä laji.
Eino Lahti

Eino Armas Lahti (18. toukokuuta 1915 Vaasa – 13. lokakuuta 2003 Pori) oli suomalainen jalkapalloilija ja keilaaja.
Lahti edusti jalkapalloilijana Suomea Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 22 A-maaottelua. Suomessa hän edusti Vaasan Palloseuraa ja Helsingin Palloseuraa sekä toimi pelaajauransa jälkeen RU-38:n valmentajana vuosina 1949–1967.
Keilaajana Lahti saavutti MM-kilpailuissa joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1960. Hän pelasi myös koripalloa SM-sarjassa.
Lahna (astia)

Lahna oli kieltolain aikaan pirtun salakuljetuksessa käytetyn puolen litran peltiastian kansanomainen nimitys.
Aiheesta muualla

Viina villitsee kielenkin Tiede-lehden artikkeli alkoholisanastosta
Laadullinen tutkimus (Alasuutari)

| Laadullinen tutkimus |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pertti Alasuutari
Kansitaiteilija:  Risto Vainio
Kieli:  suomi
Genre:  yhteiskuntatieteet
Kustantaja:  Vastapaino
Julkaistu:  1993, 3. uudistettu painos 1999
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  318
ISBN:  951-768-055-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laadullinen tutkimus on yhteiskuntatutkija Pertti Alasuutarin kirja niin sanotusta laadullisesta tutkimusmenetelmästä. Kirjan ensimmäinen painos ilmestyi 1993 ja se on Suomen myydyimpiä yhteiskuntatutkimuksen oppikirjoja. Kirjan uudistettu painos on vuodelta 1999 ja uusin lisäpainos ilmestyi 2007.
Sisältö

Alasuutari ei halua esittää kirjassaan ongelmien ratkaisuesimerkkejä ohjeellisina sääntöinä vaan virikkeinä. Tärkeintä tutkimuksessa on luova, johdonmukainen päättely ja perusteleminen.
Jako määrälliseen ja laadulliseen tutkimukseen ei Alasuutarin mielestä ole kovin mielekäs. Menetelmäopissa painotus on siirtynyt yhä enemmän aineiston keruuseen liittyvistä menetelmistä ja ongelmista niiden erittelyyn ja tulkintaan. Alasuutari korostaa, että hän tekee eron laadullisen ja määrällisen tutkimuksen välillä vain havainnollistaakseen laadullisen tutkimuksen erityispiirteitä. Laadullista ja määrällistä erittelyä voidaan hänestä pitää tietyssä mielessä jatkumona.
Ihmistutkimuksen menetelmät voidaan Alasuutarin mukaan jakaa karkeistettuna pikemminkin koeasetelmiin ja arvoituksen ratkaisemiseen. Englantilaiset tilastotieteilijät kehittivät 1920- ja -30-luvuilla oletusten koettelemisen mallin ja säännöstön, jota sovellettiin yhteiskuntatutkimukseen. Arvoituksen ratkaiseminen johdonmukaisen päättelyn mallina taas esiintyy esimerkiksi rikoskirjallisuudessa. Mitä enemmän arvoitus sisältää johtolankoja, sitä enemmän mahdollisten ratkaisujen joukko supistuu.
Alasuutarin mielestä laadullisten aineistojen erittelyssä on aina kyse merkityksen käsitteestä ja merkityksellisen toiminnan tutkimuksesta. Tämä seikka kytkee laadullisen tutkimuksen kulttuurintutkimuksen koulukuntaan tai suuntaukseen.
Luvut

Mitä on laadullinen tutkimus
Mitä on kulttuurintutkimus
Teoreettinen viitekehys ja metodi
Faktanäkökulma
Kulttuuriset jäsennykset
Juonellisuus
Interaktio
Taulukointi ja kvantitatiivinen analyysi
Miksi-kysymysten tekeminen
Yleistäminen
Tutkimusprosessi
Kirjoitusprosessi
Painokset

Alasuutari, Pertti: Laadullinen tutkimus.  (2. uudistettu painos 1995 - 3. uudistettu painos 1999 - 6. painos 2007)  Tampere:  Vastapaino, 1993.  ISBN 951-9066-65-9
Alasuutari, Pertti: Laadullinen tutkimus 2.0.  (4. uudistettu painos)  Tampere:  Vastapaino, 2011.  ISBN 978-951-768-385-2
Aiheesta muualla

Jari Myllylä: 2 x laadullisesta tutkimuksesta (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 1994.
Kalle Lahti

Kaarlo Johannes ”Kalle” Lahti (11. toukokuuta 1928 Pyhäjärvi Ol – 5. toukokuuta 2006) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Lahti edusti urallaan Kotkan Kiriä 1948 ja Kotkan Työväen Palloilijoita 1949–1955. Hän voitti KTP:ssa Suomen-mestaruuden 1951 ja 1952. Kaikkiaan Lahti pelasi kahdeksan kauden aikana 115 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 37 maalia.
Lahti pelasi maajoukkueessa vuosina 1950–1951 yhteensä kolme maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Lager

Tuopillinen lageria
Lager on maailman yleisin oluttyyppi. Se on yleisnimitys pohjahiivaoluille. Esimerkiksi useimmat suomalaiset suositut olutmerkit ovat lager-tyyppisiä. Lagerolut syntyi Keski-Euroopassa 1800-luvun alkupuolella. Sana lager tulee saksan kielen sanasta Lager, varasto.
Valmistaminen

Lagerien käyminen aloitetaan perinteisesti noin viidestä asteesta. Tästä lämpötila saa nousta noin yhdeksään asteeseen, josta se lasketaan takaisin viiteen. Lämmityskierroksia voidaan käyttää useita. Varastointi kestää noin kolmesta viikosta kolmeen kuukauteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lager Wikimedia Commonsissa
Klaus Lahti

Klaus Henrik Lahti (7. heinäkuuta 1909 Hollola – 19. joulukuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen pistooliampuja.
Klaus Lahti edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Lontoossa 1948 hän sijoittui vapaapistoolilla 18:nneksi ja Helsingissä 1952 seitsemänneksi tuloksella 541.
MM-kilpailuissa Lahti saavutti vapaapistoolilla joukkuehopeaa Helsingissä 1937 ja joukkuepronssia Oslossa 1952. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan viidenneksi Tukholmassa 1947 ja kuudenneksi Oslossa 1952.
Klaus Lahti oli talvi- ja jatkosodan veteraani. Sotilasarvoltaan vääpeli. Ammatiltaan, hän oli lihanleikkaaja. Hän asui sodanjälkeiset vuodet Helsingissä Vänrikki Stoolin katu 10.B:ssä. Hänellä ei ollut perillisiä.
René Lacoste

René Lacoste
Lacosten tennispaita
René Lacoste (2. heinäkuuta 1904 – 12. lokakuuta 1996) oli ranskalainen tennispelaaja, joka on perustanut vuonna 1933 Lacoste-vaatemerkin. Lacosten lempinimi oli Krokotiili, ja se esiintyy myös vaatemerkin tuotteissa.
Lacoste kuului niin sanottuihin Neljään musketööriin, joka oli ranskalaisten tennispelaajien muodostama ryhmä. Ryhmän muut jäsenet olivat Henri Cochet, Jean Borotra ja Jacques Brugnon. Neljä musketööriä dominoivat lajia 1920- ja 1930-luvuilla. He voittivat muun muassa kuusi perättäistä Wimbledonin tennisturnausta (Cochet 2, Lacoste 2, Borotra 2) ja kahdeksan perättäistä Ranskan avointen turnausta (Cochet 4, Lacoste 3, Borotra 1). Nelikko myös voitti Davis Cupin vuonna 1927 Yhdysvaltain maaperällä, mikä oli USA:n tennisväelle šokki. Seuraavana vuonna Davis Cup pelattiin Ranskassa. Mestaruuden puolustamiselle kotimaassa haluttiin arvoisensa puitteet ja niin rakennettiin Roland Garros’n tenniskeskus.
Lacoste saavutti kymmenen Grand Slam -turnausvoiton lisäksi olympiapronssia nelinpelissä Pariisissa 1924.
Voitot Grand Slam -turnauksissa > Ranskan avoin tennisturnaus

1925, 1927, 1929
Nelinpelivoitot 1925 ja 1929
Voitot Grand Slam -turnauksissa > Wimbledonin tennisturnaus

1925, 1928
Nelinpelivoitto 1925
Voitot Grand Slam -turnauksissa > Yhdysvaltain avoin tennisturnaus

1926, 1927
Markku Lahti

Markku Lahti (s. 18. huhtikuuta 1945 Sääksmäki) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Lahti edusti urallaan Valkeakosken Hakaa 1963–1968 ja Pallo-Seppoja 1969. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1965 ja Suomen Cupin 1963. Kaikkiaan Lahti pelasi kuuden kauden aikana 92 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 13 maalia.
Lahti pelasi maajoukkueessa vuosina 1964–1965 kaksi maaottelua.
NRP Lagoa (M403)

| NRP Lagoa |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CUF
Laskettu vesille:  1954
Palveluskäyttöön:  1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  360 t (standardi) 445 t (kuormattu)
Pituus:  46,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,8 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  2 500 bhp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  29
Aseistus
Aseistus:  1 × Bofors 40 mm/60 -ilmatorjuntatykki 1 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykki 1 × .50" M2 Browning -konekivääri
NRP Lagoa (runkonumero M403) oli Portugalin laivaston São Roque -luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin 1954 CUF:lta, missä se valmistettiin 1954-1957. Aluksen rahoituksesta vastasi Yhdysvallat MDAP-ohjelman puitteissa.
Palvelus

Aluksen 40 millimetrin Bofors poistettiin 1972, kun se muutettiin partioalukseksi, minkä jälkeen aluksen aseistuksen muodostivat kaksi 20 millimetrin Oerlikonia. Alus oli edelleen palveluksessa vuonna 1995.