stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Summan paperitehdas
Tehtaan paperikoneet

Kahden vanhimman paperikoneen alkuperäinen tuotanto oli yhteensä noin 200 000 tonnia vuodessa. Paperikoneiden 2 ja 3 tuotanto oli yhteensä noin 415 000 tonnia vuodessa. Paperikoneet PK1 ja PK2 olivat lähes identtisiä alkuperäiseltä konstruktioltaan.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa aikavälillä | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK1 | Beloit | 8.3.1955–x.5.2003 (uusittu 1984) |  ? | 6 740 mm |  ? | 890 m/min | 120 000 t/a (310 t/d), Sanomalehtipaperi | Purettu (Purku-urakoitsija Umacon Oy) |
| Paperikone PK2 | Beloit | 23.4.1958–28.1.2008, klo 15:16 (Uusittu 1971, 1985, 1987, 1993, 2002, 2005) |  ? | 6 720 mm |  ? | 1 200 m/min (ennätys 1 317 m/min 28.1.2008) | 170 000–200 000 t/a (450 t/d, ennätys 700 t/d), MF-paperi, SC-paperi (aiemmin sanomalehtipaperi) | Purettu romuksi vuonna 2008. Kalanteri ja rullain uusittu vuonna 2005 |
| Paperikone PK3 | Beloit/Valmet | 1972–30.1.2008, klo 11:50 (Uusittu 1987, 1989, 1993) |  ? | 7 650 mm |  ? | 1 500 m/min | 240 000 t/a (620 t/d), Sanomalehtipaperi, Parannettu sanomalehtipaperi, Kirjapaperi | Purettu myytäväksi |
Massaosasto

Tehtaan massaosasto käsitti kolme osaa: kuumahierrelaitos (TMP), hiomo ja sulputtamo.
TMP–laitoksessa oli kaksi erillistä linjaa, joissa jokaisessa oli kaksi esijauhinta ja yksi rejektijauhin. Kuumahierrelaitos käynnistyi vuonna 1976, jolloin TMP-linjan tuotantokapasiteetiksi luvattiin 280 t/d. TMP–laitoksen viimeisin vuorokausituotanto maksimissaan oli noin 720 t/d, joka saavutettiin vuoden 1987 uusinnan jälkeen. Laitokselle tehtiin vuosina 2001–2002 aikana suuria muutoksia. Esimerkiksi kaikki TMP-linjan rejektijauhimet uusittiin.
Hiokkeen valmistus Summan tehtailla tapahtui 26:lla hiomakoneella, joista 20 oli  Voithin valmistamia ketjuhiomakoneita ja 6 Tampellan taskuhiomakoneita. Koneet muodostivat kolme hiokelinjaa. Voithin koneet oli jaettu kahteen kymmenen koneen linjaan. Ensimmäiset 10 konetta käsittivät hiomo ykkösen. Voithin toiset 10 konetta muodostivat hiomo kakkosen ja Tampellan kuusi hiomakonetta hiomo kolmosen.
Tuotteet

Tehtaassa valmistettiin sanomalehti-, päällystämätöntä aikakauslehti- ja kirjapaperia.
NewsPress
MagniPress Bulky
ExoPress 64
ExoPress 68
ExoPress 72
SilvaPress
LibroBook (Bulky, Creamy HiBulk)
Voimalaitos > Kattilat

Kattila K1, 1955–2003, Valmistaja: Tampella, Teho:? (ketjuarina-pääkattila), Polttoaine: kivihiili, öljy
Sähkökattila 1955–2003
Kattila K2, 1972–2008 (uusittu 1987), Valmistaja: Ahlström, Teho: 160 MW (leijupeti-pääkattila, Polttoaine: kuori, maakaasu
Kattila K3, 2003–2008 Valmistaja: HKB, Teho: 30,2 MW (kaksoistulitorvi-tuliputki-varakattila), Polttoaine: maakaasu
Kattila K4, 2003–2008 Valmistaja: HKB, Teho: 30,2 MW (kaksoistulitorvi-tuliputki-varakattila), Polttoaine: maakaasu
Kattila K5, 2003–2008 Valmistaja: HKB, Teho: 30,2 MW (kaksoistulitorvi-tuliputki-varakattila), Polttoaine: maakaasu
Voimalaitos > Turbiinit

Turbiini T1, 1955–2008, Valmistaja: BBC Brown Boveri, vastapaineväliottoturbiini, 12 MW (varalla)
Turbiini T2, 1972–2008, Valmistaja: Siemens AG, vastapaineväliottoturbiini 34 MW (pääturbiini)
Turbiini T3, 1972–2008, Valmistaja: Siemens AG, lauhdeturbiini 11 MW (käynnistysvalmiudessa)
Voimalaitoksella on kolme generaattoria. Vuonna 2003 tehdas kulutti sähköä noin 857 GWh, josta 92 % hankittiin tehtaan ulkopuolelta.
Merkittäviä vuosilukuja

1953 Enso-Gutzeit Oy perusti tehtaan
1955 PK1 käynnistettiin
1958 PK2 käynnistettiin
1971 PK2 uudistettiin
1972 PK3 käynnistettiin
1977 Kuumahierteen valmistus aloitettiin
1984 PK1 uusittiin
1985–1987 PK2 uusittiin
1987–1989 PK3 uusittiin, uusi pakkaamo, uusi kuorimo, uusi TMP-laitos
1987–1989 biologinen jätevedenpuhdistamo ja voimalaitoksen uusittiin
1993–1996 PK2 uudistettiin, uusi pituusleikkuri 2
1997–1999 jäteveden puhdistamon laajennus, hiokkeen käsittelyn modernisointi
1998 Stora Enso Oyj
2000–2002 PK2 uudistettiin
2003 PK1 suljettiin, uusi varavoimalaitos, tuorevesilaitoksen uusinta
2003 Kirjapaperin valmistus aloitettiin
2004 Uusi peroksidivalkaisu, rinnakkaispakkaamo, ostohakkeen käsittelyjärjestelmä, kuumahierteen (TMP) lajittelu
2005 PK2 uudistettiin, uusi moninippikalanteri
2005 Aikakauslehtipaperin tuotanto aloitettiin
2007 Päätös tehtaan sulkemisesta julkaistiin 25.10.2007
28.1.2008 Paperikone 2 suljettiin
30.1.2008 Paperikone 3 suljettiin
2008 Tehdas suljettiin lopullisesti tammikuun lopussa
Tehdaspalokunta

Tehtaalla oli myös tehdaspalokunta, jolla oli loppuvaiheessa seuraava ajoneuvokalusto:
HT821 Ford F600-sammutusauto vm 197x
HT822 Ford F600-sammutusauto vm 196x
HT827 Ford Transit-miehistöauto vm 197x
HT82x MB209D-miehistöauto vm 198x
Aiheesta muualla

Google's Hamina Data Center YouTube. Google.
Summan tehtaan ratapiha
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929: Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945: Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959: Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969: Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991: Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Suomi talviparalympialaisissa 2014

Suomi osallistui Sotšin vuoden 2014 talviparalympialaisiin 13 urheilijan joukkueella.
Mitalistit > Hopeaa

Ilkka Tuomisto – maastohiihto, miesten pystyhiihto 20 km (p)
Suomen joukkue

| Urheilija | Laji |
| --- | --- |
Katja Saarinen: Alppihiihto
Matti Suur-Hamari: Lumilautacross
Juha Härkönen: Maasto- ja ampumahiihto
Maija Järvelä: Maasto- ja ampumahiihto
Lasse Kankkunen: Maasto- ja ampumahiihto
Rudolf Klemetti: Maastohiihto
Ilkka Tuomisto: Maastohiihto
Sini Pyy: Maastohiihto
Tuomo Aarnikka: Pyörätuolicurling
Vesa Hellman: Pyörätuolicurling
Markku Karjalainen: Pyörätuolicurling
Sari Karjalainen: Pyörätuolicurling
Mina Mojtahedi: Pyörätuolicurling
Robert Tikkanen

Robert Tikkanen
Toivo Robert Tikkanen (15. huhtikuuta 1888 Rooma – 1. kesäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja ammunnan olympiamitalisti. Hän voitti vuosien 1920 ja 1924 kesäolympialaisista kolme mitalia. Tikkanen pelasi myös jääkiekkoa vuosina 1908–1911 Akademischer Sport Club Dresden-joukkueessa.
Tikkasen isä oli taidehistorioitsija Johan Jakob Tikkanen ja äiti Augusta Emilia Westzynthius. Kirjailija ja piirtäjä Henrik Tikkanen (1924–1984) oli hänen poikansa. Hänellä oli myös kolme muuta poikaa Jarl, Ted ja Ulf.
Tikkanen oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäinen vaimo oli vuodesta 1912 Ingrid Fazer (1888–1920), toinen Asikkalassa syntynyt Kyllikki Ingeborg Vitali (1901–1963) vuodesta 1921 lähtien ja kolmas Marga Hertell (1910–2004).
Töitä

Robert Tikkanen on suunnitellut ainakin seuraavat rakennukset Helsingissä.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Rakennusvuosi | Osoite | Kaupunginosa | Kortteli |
| 1917 | Engelinaukio 3 | Eira | 232 |
| 1920 | Runebergin huvila, Kotiluoto | Vuosaari |  |
| 1927 | Kaisaniemenkatu 7 | Kluuvi | Hirvi |
| 1928 | Jääkärinkatu 3 | Ullanlinna | Simppu |
| 1929 | Pietarinkatu 1 – Raatimiehenkatu 4 | Ullanlinna | Rausku |
Urheilusaavutuksia

olympiahopeaa Antwerpenissa 1920 (hirviammunta kertalaukaukset – joukkuekilpailu)
olympiapronssia Antwerpenissa 1920 (hirviammunta parilaukaukset – joukkuekilpailu)
olympiapronssia Pariisissa 1924 (haulikkoammunta – joukkuekilpailu)
Aiheesta muualla

Kuvia rakennuksista (Arkistoitu – Internet Archive)
Skepsis (yhdistys)

| Skepsis ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1987
Tyyppi:  rekisteröity yhdistys
Toimiala:  tieteellinen yhdistys
Päämaja:  Helsinki
Aiheesta muualla
skepsis.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skepsis ry on vuonna 1987 perustettu suomalainen tieteellinen yhdistys ja skeptikkojärjestö. Yhdistyksen tarkoitus on edistää kriittistä ajattelua sekä tieteeseen ja järkeen perustuvaa käsitystä maailmasta. Yhdistyksen mukaan kiisteltyjä tai erityisen poikkeuksellisia väitteitä tulisi tarkastella tieteen keinoin. Yhdistys myös ylläpitää tällaisesta toiminnasta kiinnostuneiden ihmisten verkostoa, järjestää kokouksia ja keskustelu- ja luentotilaisuuksia sekä harjoittaa tiedotus- ja valistustoimintaa.
Yhdistys on poliittisesti, aatteellisesti sekä uskonnollisesti sitoutumaton.
Yhdistys julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää Skeptikko-lehteä, joka on saanut vuosittain opetus- ja kulttuuriministeriön jakamaa kulttuurilehtiavustusta, sekä myöntää vuosittaista Huuhaa-palkintoa ansioituneelle huuhaan edistäjätaholle. Skepsis on julkaissut myös paranormaaleja ilmiöitä ja valetieteellisiä väitteitä käsitteleviä kirjoja. Yhdistys järjestää kuukausittain yleisölle avoimia luentoja ja keskustelutilaisuuksia. Skepsis on omalla osastollaan useana vuotena osallistunut jokasyksyisiin rajatietoon keskittyviin Hengen ja Tiedon messuihin.
Alusta alkaen yhdistyksen toiminta on painottunut käytännön tutkimuksen sijaan pseudotieteiden haastamiseen. Skepsis on luvannut 20 000 euron palkinnon sille, joka tuottaa paranormaalin ilmiön Skepsiksen järjestämissä testioloissa. Toistaiseksi kukaan ei ole onnistunut saamaan palkintoa, vaikka useita yrityksiä on ollut aina kaivonkatsonnasta kahvinpurujen liikutteluun ajatuksen voimalla. Vuodesta 1996 tarjolla on ollut samansuuruinen humanoidistipendi, jonka saa humanoidi, joka noutaa sen itse ja suostuu samalla antamaan DNA-näytteen tai vastaavan todisteen siitä, että on avaruusolento.
Skepsiksen nykyinen jäsenmäärä on noin 1 900 ja puheenjohtajana toimii Otto Mäkelä.
Julkaisut

Skeptikko-lehden lisäksi yhdistys on julkaissut yhdessä Tähtitieteellinen yhdistys Ursan kanssa neljä kirjaa: Paholaisen asianajaja, Paholaisen asianajajan paluu, Ihmeellinen maailma ja Voiko se olla totta?
Paholaisen asianajaja -kirja sisältää kymmenen artikkelia, joista seitsemän perustuu yhdistyksen talvella 1987–1988 järjestämiin asiantuntijaesitelmiin (mm. Matti Häyry, S. Albert Kivinen ja Raimo Tuomela). Niitä täydentävät Carl Saganin käännösartikkeli sekä Ilkka Tuomen ja Matti Virtasen käännösartikkelit. Kirjan artikkelit ovat nykyään saatavilla Skepsiksen verkkosivuilla.
Paholaisen asianajajan paluu sisältää 17 artikkelia, ja sen kirjoittajia ovat mm. Nils Mustelin, Kari Enqvist, Timo Kaitaro, Veijo Saano ja Hannu Karttunen.
Ihmeellinen maailma on artikkelisanakirja skeptismin piiriä sivuavista hakusanoista. Teos on saatavilla myös Skepsiksen verkkosivuilla.
Voiko se olla totta? sisältää 12 artikkelia ja sen kirjoittajia ovat mm. Tiina Raevaara, Kari Enqvist, Arno Kotro ja Hannu Lauerma.
Huuhaa-palkinto

Huuhaa-palkinto on Skepsis ry:n Suomessa vuosittain myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään taholle, jonka Skepsis katsoo kunnostautuneen näennäistieteen aseman vakiinnuttamisessa.
Sokrates-palkinto

Vastapainoksi Huuhaa-palkinnolle perustettiin vuonna 1995 Sokrates-palkinto, joka voidaan antaa tunnustuksena Skepsiksen toimenkuvaan kuuluvien asioiden ja sokraattisen järkiperäisen ajattelun edistämisestä.
Sokrates-palkinto > Palkinnon saajat

1995 Lehtori Sini Hirsikangas-Huttunen (Karjaan lukio)
Monivuotisesta tuloksellisesta työstä nuorisokasvatuksen parissa.
1996 Tähtitieteellinen yhdistys Ursa
75 vuotta jatkuneesta tieteen popularisoinnista ja harrastustoiminnan edistämisestä.
1997 Radiomafia
Rationaalista ajattelua herättävästä ohjelmapolitiikasta.
1998 Toimittaja Kimmo Pietiläinen
Ansiokkaasta työstään suomentajana ja kirjankustantajana tieteellisen maailmankuvan levittämisessä.
1999 Yliopisto-lehti
Poikkeuksellisen ansiokkaan tieteestä tiedottamisen johdosta.
2000 —
2001 Luku-Suomi-hanke
Koululaisten luku- ja kirjoitustaidon edistämiseen pyrkivästä toiminnasta.
2002 —
2003 Tiedekeskus Heureka
Poikkeuksellisen ansiokkaasta tieteellisen tiedon ja maailmankuvan levittämisestä yleiseen tietoisuuteen.
2004 Helsingin Sanomain Tiede- ja luonto -sivujen toimitus
Tasapainoisesta ja asiallisesta tiedeuutisoinnista.
2005 Suomen Mielenterveysseura
Tiedotus- ja valistustyöstä sekä uskomushoitoihin kohdistamastaan kritiikistä.
2006 Jan Rydman
"Jan Rydman on omissa kirjoituksissaan usein arvostellut tieteen nimissä esitettyjä pseudotieteellisiä käsityksiä ja puolustanut rationaalista ajattelua."
2007 Dosentti Marjaana Lindemanille ja hänen tutkimusryhmälleen
Perusteluna kriittisen ajattelun leviämisen edistäminen.
2008 Toimittaja Kirsi Virtanen
Rationaalisen ajattelun edistämisestä radio-ohjelmissaan.
2009 Akatemiaprofessori Kari Enqvist
Ansiokkaasta tieteellisen tiedon popularisoinnista ja tieteellisen maailmankuvan yleiseen tietoisuuteen leviämisen edistämisestä.
2010 Esko Valtaoja
Ansiokkaasta tieteellisen maailmankuvan levittämisestä.
2011 Ylen Galaxi -ohjelma
Aivokeskus-osion esittämisestä.
2012 —
2013 Helsingin yliopiston tiedeviestinnän opintokokonaisuudelle
Sellaisen koulutuksen järjestämisestä, joka kaventaa tutkimuksen ja muun yhteiskunnan välistä rajaa  ja sen varmistamisesta, että tutkijat osaavat viestiä tieteestä ja sen tuloksista kansantajuisesti.
2014 Luonnontieteellinen museo
”Ekologiaa ja evoluutiota koskevan tiedon elämyksellisestä välittämisestä aina uusille suomalaissukupolville.”
2015 Tiede-lehti
”Tiede-lehti on ilmestynyt nyt 35 vuotta, mikä on muuttuvassa mediamaailmassa kunnioitettava saavutus.”
2016 Dosentti Minna Huotilainen
”Aivotutkimuksen tulosten aktiivisesta esittelemisestä julkisuudessa ja tieteen äänen tuomisesta sosiaaliseen mediaan.”
2017 Suomen kirjastoseuralle ja siten kaikille suomalaisille kirjastoille
”Yleissivistyksen, lukutaidon ja tiedon tasa-arvoisen saatavuuden puolesta tehdystä työstä.”
2018 Dosentti Jussi Tammisola
2019 Professori Marina Heinonen
2020 Professori Juhani Knuuti
”Ansiokkaasta tiedeviestinnästään ja rohkeudestaan esiintyä julkisuudessa omalla persoonallaan.”
Nils Mustelinin Rahasto

7. huhtikuuta 2004 perustetun Nils Mustelinin Rahaston tarkoituksena on antaa taloudellista tukea Skepsiksen toimialaan liittyvään tieteelliseen työhön ja julkaisutoimintaan. Rahasto on perustettu kenties tunnetuimman suomalaisen skeptikon Nils Mustelinin muistoa kunnioittamaan.
Skepsis ja uskonto

Kun Skepsis perustamisensa jälkeen pyrki Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäseneksi, pääsy evättiin, koska yhdistyksellä ei ollut tieteellistä neuvottelukuntaa. Tämän vuoksi seuraavaan hakemukseen nimettiin neuvottelukunta, jossa oli mukana muun muassa yliopistojen rehtoreita. Neuvottelukunnassa oli alun perin mukana myös kaksi teologia. Yhdistyksen kunniapuheenjohtaja Ilpo V. Salmi on todennut, että nykyisin tätä ”ongelmaa” ei enää ole.
Uskonto on ollut Skepsikselle vaikea kysymys. ”Koska joudumme jatkuvasti ottamaan kantaa erilaisiin uskomuksiin, niin miksi emme ottaisi kantaa kaikkein suurimpaan uskomukseen – uskontoon?” Vapaa-ajattelijain liiton Jussi K. Niemelä on sanonut: ”Skepsiksen pitäisi edelleen tarkastella kriittisesti paitsi paranormaaleja ilmiöitä, uskomushoitoja ja akateemista huuhaata niin myös uskontoja, sikäli kun niiden väittämät tulevat tieteen alueelle tai ovat ristiriidassa parhaan saatavilla olevan luonnontieteellisen tiedon kanssa.”
Puheenjohtajat

S. Albert Kivinen 1987–1989
Nils Mustelin 1989–1992
Lauri Gröhn 1993
Veli Toukomies 1994
Ilpo V. Salmi 1995–1998
Jukka Häkkinen 1999–2003
Matias Aunola 2004–2007
Pertti Laine 2008–2012
Otto Mäkelä 2013–2019
Denis Galkin 2020–2021
Otto Mäkelä 2022–2023
Ville Aarnikko 2024–
Kirjallisuutta

Häyry, Heta & Karttunen, Hannu & Virtanen, Matti (toim.): Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle.  (Ursan julkaisuja 38)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1989.  ISBN 951-9269-48-7  Teoksen verkkoversio.
Lindeman-Viitasalo, Marjaana (toim.): Toden näköiset harhat.  Helsinki:  Duodecim, 1995.  ISBN 951-8917-70-1
Selin, Risto, Marketta Ollikainen & Ilpo V. Salmi (toim.): Paholaisen asianajajan paluu: Opaskirja skeptikolle.  (Ursan julkaisuja 63)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1997.  ISBN 951-9269-88-6
Selin, Risto: Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4  Teoksen verkkoversio.
Raevaara, Tiina (toim.): Voiko se olla totta?.  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2017.  ISBN 978-952-5985-47-4
Aiheesta muualla

Skepsiksen kotisivut
Skepsiksen YouTube-kanava
Huuhaa- ja Sokrates-palkinnot
Skepsis hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Berliini

| Berliini (Berlin) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Berliini
 Koordinaatit: 52°31′24″N, 013°24′41″E 
Valtio:   Saksa
Osavaltio:  Berliini
Alueet:  12 hallintoaluetta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Franziska Giffey (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  892 km²
Korkeus:  34–115 m
Väkiluku (2016):  3 574 830
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  10001–14199
Suuntanumero(t):  030
 
 Berlin.de 
 Lähteet:  = Pinta-ala;  = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Berliini (saks. Berlin  [bɛɐˈliːn] (ohje)) on Saksan pääkaupunki ja yksi Saksan osavaltioista. Noin 3,6 miljoonalla asukkaallaan se on myös Saksan suurin ja Euroopan unionin suurin kaupunki. Löyhemmin määritelty Berliinin metropolialue jatkuu kauas ympäristöön, ja sillä asuu alueen määritelmästä riippuen noin 4,6–6,2 miljoonaa ihmistä.
1200-luvun alussa perustettu Berliini kohosi vuonna 1701 Preussin ja vuonna 1871 yhdistyneen Saksan valtakunnan pääkaupungiksi. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki jaettiin miehityssektoreihin, joista Yhdysvaltain, Britannian ja Ranskan hallitsemista muodostui Länsi-Berliini ja Neuvostoliiton hallitsemasta Itä-Berliini. Saksan liittotasavalta oli nimennyt Bonnin ainoastaan väliaikaiseksi pääkaupungikseen tavoitteenaan sama kuin Saksan demokraattisen tasavallan julistuksella, eli molempien pääkaupunkina olisi ollut sama kaupunki, koko Berliini, mutta sen ylin päätösvalta pysyi edelleen neljällä miehitysvallalla. Ne luopuivat oikeuksistaan vuonna 1990, kun Saksa jälleenyhdistyi ja Berliinistä tuli jälleen Saksan pääkaupunki ja yksi Euroopan vilkkaimmin kehittyvistä metropoleista.
Kansainvälisesti tunnettuine kulttuurilaitoksineen, yliopistoineen ja tapahtumineen Berliini on yksi Euroopan merkittävimmistä tiede- ja kulttuurikeskuksista. EU:n runsasväkisimmän ja taloudellisesti vahvimman jäsenmaan pääkaupunkina se on myös vaikutusvaltainen poliittinen keskus ja tärkeä liikenteen solmukohta. Lisäksi kaupunki tunnetaan vilkkaasta yöelämästään ja kansainvälisestä ja vapaamielisestä ilmapiiristään, joka houkuttelee varsinkin nuoria muuttajia.
Berliini on maailman tärkeimpiä kaupunkeja politiikan, kulttuurin, tieteen ja median saralla.
Maantiede

Berliini sijaitsee itäisessä Saksassa noin 70 kilometriä Puolan rajalta. Kaupunki on kokonaan Brandenburgin osavaltion ympäröimä ja muodostaa täten enklaavin. Alueen suurin pituus itä–länsi-suunnassa on 45 kilometriä ja pohjois–etelä-suunnassa 38 kilometriä.
Alue on jääkauden muovaamaa, ja runsaine metsineen ja järvineen se muistuttaa jossakin määrin suomalaisia olosuhteita. Pinta-alasta on vettä 6,7 %, metsää 18,3 %, virkistysalueita 11,9 % ja maatalouskäytössä 4,2 %. Kaupunki on syntynyt Spreejoen varteen, joka keskustan halkaistuaan yhdistyy kaupungin länsiosassa Haveliin. Jälkimmäinen joki on Berliinin seudulla pikemminkin sarja järviä, joista suurimmat ovat Müggelsee ja Großer Wannsee. Maasto on varsin tasaista; korkeimmat huiput ovat Großer Müggelberg (115,4 m) sekä toisen maailmansodan raunioista kasattu Teufelsberg (120,1 m).
Maantiede > Ilmasto

Berliinin seudun ilmasto on meri- ja mannerilmaston välimuoto, väli-ilmasto. Talvet ovat yleensä pääosin pimeitä, sateisia ja lumettomia. Yleensä kuitenkin lumipeite peittää maan muutamien päivien ajan kerrallaan useasti talven aikana. Talvi on suomalaisittain lyhyt, muistuttaen Etelä-Suomen pimeää loppusyksyä. Talvi vaihtuu nopeasti heleän vihreään kukkivaan kevääseen maaliskuun lopulla. Puut tulevat lehteen yleensä huhtikuun aikana. Keväisin sää on yleensä selkeä ja vähätuulinen. Toukokuu voidaan jo lämpötilojen puolesta laskea suomalaisittain kesäkuukaudeksi. Lämpimimmät kesäkuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin hellepäiviä on tavallisesti jopa yksi kolmasosa päivistä. Yli 35 asteen päivälämpötilat ovat lähes jokavuotisia, ja loppukesäiset ukkosmyrskyt ja rankkasateet ovat voimakkuudeltaan aivan eri mittakaavaa kuin suomalaiset vastineensa.
Tyypillisesti syyskuussa lämpötilojen laskun huomaa ensimmäistä kertaa, kun hellejaksot loppuvat kokonaan. Lokakuussa sää alkaa muuttua tavallisesti syksyisesti pilvisemmäksi ja epävakaisemmaksi lämpötilojen laskiessa edelleen. Puiden ruska-aikaa on loka-marraskuu. Joulu-tammikuu ovat kaikista kuukausista epävakaisimmat, ja silloin esiintyy navakoita tuulia ja runsaasti sadepäiviä.