stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pakkokasvatus

Pakkokasvatus on aiemmin käytössä ollut nimitys yhteiskunnan alaikäiseen rikoksentekijään kohdistamille toimille. Nykyisin vastaavia toimia Suomessa ovat huostaanotto, kasvatus lastenkodissa, nuorisokodissa tai koulukodissa ja avohuolto. Pakkokasvatusta (saks. Zwangserziehung) nimitettiin myös suojelukasvatukseksi (Fürsorgeerziehung), koska Saksan eri osavaltioissa käytettiin eri nimityksiä. Toisinaan Suomessa nimitettiin pakkokasvatukseksi valtion kustantamaa kasvatusta ja suojelukasvatukseksi kunnan, yhdistyksen tai yksityisen henkilön järjestämää kasvatusta. Lainsäädäntöön pakkokasvatus otettiin ensimmäisenä Englannissa 1854.
Eri maissa pakkokasvatusta sovellettiin nuoriin lainrikkojiin rangaistuksen jälkeen tai rangaistuksen sijaan. Tuomioistuin määräsi lapsen tai nuoren omaisten tahdosta riippumattoman kasvatuksen kohteeksi. Pakkokasvatusta käytettiin myös ehkäisemään ennalta pahantapaisuutta tai rikollisuuteen lankeamista, jos kodin ja koulun kasvatuksen ei katsottu riittävän.
Otto Wilhelm Ramsay

Jakkarilan kartano porvoossa vuonna 1910
Otto Wilhelm Ramsay (1743 Lövkoski – 1806 Espoo) oli suomalainen sotilas ja maaherra. Hän kävi Haapaniemen Kadettikoulun ja sai vänrikin arvon 1761 Uudenmaan ja Hämeen rykmentissä. Osallistui Pommerin sotaan 1761–1762, sai kapteenin arvon Savon rykmentissä 1770 ja everstin arvon 1784 ja nimitettiin Kymenkartanon läänin maaherraksi 1789, josta virasta hän erosi 1793. Hän kuoli 1806 Espoon kartanossa.
Ramsay kuului Ramsayn aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat luutnantti Gustaf Wilhelm Ramsay ja Anna Juliana Taube. Hän meni 1775 naimisiin serkkunsa Sofia Lovisa Ramsayn kanssa. Hänestä tuli näin vaimonsa perintöön kuuluvien kartanoiden isäntä, joihin kuuluivat muun muassa Jakkarilan kartano Porvoon pitäjässä sekä Espoon kartano. Perhe asui vuodesta 1801 Espoon kartanossa, jonne valmistui tuolloin uusi päärakennus. Otto Wilhelm ja Sofia Ramsayn poikia olivat Suomen sodassa kaatuneet majuri Anders Wilhelm Ramsay ja luutnantti Carl Gustaf Ramsay, jotka muistetaan J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden runon Matkamiehen näky innoittajina. Viimeinen eloon jäänyt poika Adolf Henrik Ramsay muutti myöhemmin ruukinpatruunaksi Ruotsiin.
OceanGate

| OceanGate Inc>  |
| --- | --- |

 Cyclops 1 -sukellusvene Seattlen historia- ja teollisuusmuseossa.
Yritysmuoto:  Yksityinen
Perustettu:  2009
Perustaja:  Stockton Rush
Toimitusjohtaja:  Stockton Rush
Kotipaikka:  Everett, Washington, Yhdysvallat
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
OceanGate Inc. on yhdysvaltalainen yritys, jonka kotipaikka on Everettissä Washingtonissa ja joka tarjosi miehitettyjä sukellusveneitä teollisuuteen, tutkimukseen ja etsintään kesään 2023 saakka. Yrityksen perusti Stockton Rush vuonna 2009.
OceanGate Expeditions alkoi vuonna 2021 viedä Titan-sukellusvenellään maksavia asiakkaita RMS Titanicin hylylle. Tällaisen matkan hinta vuonna 2022 oli yrityksen itsensä ilmoittamana 250 000 dollaria eli noin 230 000 euroa per henkilö.
Sukellusveneet > Cyclops (500 metriä)

OceanGate kehitti yhteistyössä Washingtonin yliopiston kanssa Cyclops 1 -nimisen viiden hengen sukellusveneen, joka pystyy saavuttamaan enintään 500 metrin syvyyden. Maaliskuussa 2015 lanseerattu Cyclops 1 oli ensimmäinen OceanGaten kehittämä Cyclops-luokan sukellusvene.
Sukellusveneet > Titan (4 000 metriä)

Titan oli OceanGaten sukellusvene, jota käytettiin RMS Titanicin hylkypaikan tutkimusmatkoilla. Yritys aloitti aluksella sukellusmatkat hylylle vuonna 2021.
Titan oli viiden hengen sukellusvene, joka oli valmistettu hiilikuidusta ja titaanista. Sukellusvene pystyi saavuttamaan 4 000 metrin syvyyden. Vuonna 2021 OceanGate väitti oikeuden asiakirjoissa Washingtonin yliopiston ja Boeingin osallistuneen aluksen suunnitteluun ja valmistukseen. Nämä kuitenkin kiistivät osallisuutensa. Washingtonin yliopiston mukaan se teki työtä, joka johti Cyclops 1 -alukseen ennen yhteistyön päättymistä.
Vuonna 2018 yrityksellä oli kiistaa entisen työntekijänsä David Lochridgen kanssa, jonka mukaan aluksen ikkuna ei ollut suunniteltu tavoiteltuun 4 000 metrin sukellukseen ja hälytysjärjestelmä aktivoituisi vain hetkeä ennen imploosiota. Vuonna 2020 uutisoitiin aluksen rakenteen osoittavan merkkejä väsymisestä, jonka myötä suurin sukellussyvyys rajoittui 3 000 metriin. Tämän jälkeen OceanGate ilmoitti sopimuksesta Nasan Marshall Space Flight Centerin kanssa uuden rungon kehittämiseksi. Nasan lausunnossa se toimi konsulttina materiaaleille ja valmistusprosesseille eikä suorittanut testaamista eikä valmistusta, jotka OceanGate teki toisaalla.
Sukellusveneet > Titan (4 000 metriä) > Onnettomuus

20. kesäkuuta 2023 Titan katosi ollessaan matkalla kohti Titanicin hylkyä. Sukellusveneessä oli viisi ihmistä, mukaan lukien OceanGaten perustaja Stockton Rush ja brittiläinen miljardööri Hamish Harding. 23. kesäkuuta OceanGate ilmoitti aluksen rutistuneen kasaan.
Sukellusvenettä kritisoitiin siitä, että turvallisuussäännöistä ei ollut välitetty riittävästi. Vastaavasti yhtiön toimitusjohtaja Stockton Rush valitti alan sääntelystä ja nosti oikeusjutun entistä työntekijää David Lochridgea vastaan, joka julkisesti esitti huolia turvallisuudesta. Aluksesta ei voinut poistua itse sen noustessa pintaan, koska se oli suljettu ulkoapäin pulteilla. OceanGatea kehotettiin aluksen turvallisuusarviointiin useaan otteeseen. Yhtiön johtaja ja perustaja Stockton Rush oli ollut aluksen ohjaajana vuodesta 2021, ja kadonnut sukellus oli viides.
Väitteiden mukaan OceanGaten toimitusjohtaja oli sanonut, että Titanissa käytetty hiilikuitu oli ostettu alennuksella Boeingilta, koska se oli ylittänyt hyllyiän lentokonekäyttöön. Sen sijaan Boeing on sanonut, että se ei ole löytänyt merkintää komposiittimateriaalien myynnistä OceanGatelle tai sen toimitusjohtajalle.
Palloamforakulttuuri

Palloamforakulttuurin levinneisyysalue.
Palloamforakulttuuri (3400–2800 eaa.) oli kivikauden kulttuuri, joka oli nuorakeraamisen eli vasarakirveskulttuurin aikalainen Keski-Euroopassa. Se ilmestyi suunnilleen aikaisemman suppilopikarikulttuurin alueelle. Kulttuuri ulottui Elbeltä Veiksel-joelle Puolassa, etelässä ja idässä Dnjeprille ja 
Dnjestrille eli Koillis-Saksasta Keski- ja Pohjois-Puolaan sekä
läntisimpään Ukrainaan ja pohjoisimpaan Romaniaan.
Olli Wuorinen

Olof Berg, kirjailijanimiä Olli Wuorinen ja Olli A. Wuorinen (28. helmikuuta 1842 Uukuniemi – 10. tammikuuta 1917 Uukuniemi) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkejä O. Wrn ja Olli Vuorinen.
Wuorisen vanhemmat olivat maanviljelijä Olavi Berg ja Anni Korhonen.  Hän kävi 1860-luvun alussa lähellä Viipuria sijainneen Maaskolan maanviljelyskoulun ja oli samassa koulussa vuosina 1862–1863 alkeisopettajana. Täällä hän tutustui Viipurin lainakirjaston kautta K. A. Gottlundin, Jaakko Juteinin, Paavo Korhosen, Olli Kymäläisen, Pietari Makkosen ja Antti Puhakan runoihin sekä myös Kalevalaan. Wuorinen alkoi myös itse kirjoittaa runoja pääasiassa kalevalamitalla ja lähetti niitä sanomalehtiin.
Opiskellessaan Jyväskylän seminaarissa vuosina 1868–1872 hän julkaisi runojaan V. Kilpisen toimittamassa Kansan lehdessä ja Julius Krohnin Suomen Kuvalehdessä sekä Jyväskylän seminaarilaisten albumissa Suomen saloilta. Samaan aikaan seminaarissa opiskeli useita muitakin runonkirjoittajia, kuten J. H. Erkko, Kustaa Killinen ja Isa Asp. Tunnetuimpia hänen runoistaan lienevät "Luistinretki" ja "Leivo". Herätysliikkeissäselvennä lauletaan myös hänen kirjoittamaansa laulua "Joulu, joulu tullut on".[lähde? ]
Vuorinen julkaisi kokoelman vaatimattomia lyyrillisiä runoja Sepitelmiä sekä ansiokkaan kokoelman pirteitä kansanelämän kuvauksia Kotikuusen kuuluvilta, pieniä pakinoita. Hän oli ahkera ja taitava suomentaja.
Wuorinen toimi kansakoulunopettajana Haminassa vuosina 1873–1903. Hän oli myös Haminan kaupunginvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1865 Gertrud Siitonen (k. 1929).
Teokset

Sepitelmiä: Runon-kokeita tehnyt Olli Vuorinen. Weilin & Göös 1875
Kotikuusen kuuluvilta pieniä pakinoita, poiminut Olli Wuorinen. Weilin & Göös 1881
Jyväskylän seminarin viidenkolmatta vaikutusvuoden juhlalle kesäkuun 16 p:nä 1888. 1888
Raittiusrunoja. Raittiuden ystävät 1889
Salmelan heinätalkoot. WSOY 1891
Kaksoisveljekset, Uimalaulu, Luistinretki, Maansa puoltajain laulu. Kansanvalistusseura 1895
Joulurunoja lapsille, sepittänyt Olli Vuorinen. Alfred Lagerbom, Hamina 1911
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Olli Wuorinen on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Olli Wuorisen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Kymenlaakson kirjailijoita: Olli Wuorinen[vanhentunut linkki]
Oscar Bettison

Oscar Bettison
Oscar Bettison (s. 1975) on brittiläis-yhdysvaltalainen säveltäjä.
Bettison opiskeli Simon Bainbridgen johdolla Royal College of Musicissa sekä Louis Andriessenin ja Martijn Paddingin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Tohtorinarvonsa hän sai Princetonin yliopistosta neuvojanaan Steve Mackey. Hän on itse kuulunut Peabody Instituten henkilökuntaan vuonna 2009.
Bettison on työskennellyt sekä konserttimusiikin perinteisten rajojen sisällä että ulkopuolella. Hän on käyttänyt "Cinderella-soittimiksi" kutsumiaan uusia lyömäsoittimia, reimagined other instruments, säveltänyt yleisemmin rockmusiikissa käytettäville soittimille ja sisällyttänyt teoksiinsa elektroakustisia aineksia. Bettisonin musiikkia on käsitelty ja arvioitu The New York Timesissa, Los Angeles Timesissa, brittiläisessä, alankomaalaisessa ja italialaisessa lehdistössä. Sitä on soitettu radiossa Yhdysvalloissa, Australiassa, Isossa-Britanniassa, Alankomaissa ja Brasiliassa sekä esitetty televisiossa Isossa-Britanniassa ja Alankomaissa.
Bettisonilta ovat tilanneet teoksia musikFabrik, Los Angelesin filharmonikkojen New Music Group, Tanglewood Music Center, Talea Ensemble, Slagwerk Den Haag, So Percussion ja New Yorkin filharmonikot (soolotyö vuoden 2014 biennaaliin). Hän on saanut töistään useita palkintoja, kuten ensimmäisen BBC:n vuoden nuoren säveltäjän palkinnon vuonna 1993. Bettisonin musiikin ensimmäinen täysimittainen albumi julkaistiin vuonna 2010. Sillä tulkitaan hänen teoksensa O Death Ensemble Klangin esittämänä.
Teoksia

O Death (2005–2007) kahdelle saksofonille, pasuunalle, lyömäsoittimille, pianolle ja sähkökitaralle
B+E (with aggravated assault) (2006) bassoklarinetille, lyömäsoittimille, pianolle, sähkökitaralle, viululle ja sellolle
Gauze Vespers (2007) klarinetille, lyömäsoittimille, pianolle, viululle ja sellolle
Livre des Sauvages (2012) suurelle kokoonpanolle
Remaking a Forest (2019) orkesterille
Oscar Behm

Carl Oscar Behm (24. joulukuuta 1862 Hangelby, Sipoo – 1. kesäkuuta 1933 Porvoo) oli suomalainen maanviljelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Behm kävi keskikoulun ja 1886–1888 Helsingin kauppakoulun sekä opiskeli sitten maataloutta ensin 1893 maatalouskoulussa Suomessa ja sitten ulkomailla Ruotsissa, Tanskassa ja Saksassa. Hän toimi maatilan vuokraajana ja tilanhoitajana Kirkkonummella ja Porvoon maalaiskunnassa. Behm oli myös Porvoon maalaiskunnan kunnansihteerinä ja vuosina 1899–1900 hän toimi Wasa-Posten-lehden toimittajana. Viimeksi Behm asui Tikkurilan Fastbölessä vuodesta 1928 alkaen.
Behm kirjoitti realistiseen ja naturalistiseen tyyliin uusmaalaisesta maalaiselämästä. Hän käsitteli monia ajankohtaisia ongelmia kuten torpparikysymystä ja naisten asemaa mutta ei ottanut kantaa silloin ajankohtaiseen kielikysymykseen. Behmin ensimmäinen novellikokoelma Folkliv ilmestyi 1886. Behm piti esikuvinaan muun muassa Pietari Päivärintaa ja Karl August Tavaststjernaa.
Teoksia

Folklif : berättelser från Nyland. Edlund, Helsingfors 1886
En gammal soldat. Skrifter utgivna av Svenska folkskolans vänner; Häft 15. Svenska folkskolans vänner, Helsingfors 1887
Under rasten : skildringar ur nyländska allmogelifvet. Söderström, Helsingfors 1887
Små strider : noveller och skizzer. Åbo 1889
I skumrasket : skizzer och berättelser. Söderström, Helsingfors 1895
Landsbor : berättelser. Söderström, Helsingfors 1913
Nödtider och brytningsår : roman. Söderström, Helsingfors 1922
Hos nämndemans : skådespel i en akt. Borgåbladets teaterbibliotek 8. Borgå 1927
Finska sågverksägarnes lantbruksförening 1903–1928 : festskrift utg. i anledning av Finska sågverksägarnes lantbruksförenings 25-åriga verksamhet. Helsingfors 1929 (suomeksi nimellä Suomen sahanomistajain maanviljelysyhdistys 1903–1928 : juhlajulkaisu Suomen sahanomistajain maanviljelysyhdistyksen 25-vuotisen toiminnan johdosta. Helsinki 1928)
Berättelser i urval; med en inledning av P. O. Barck. Söderström, Helsingfors 1936
Firman J. W. Enqvists historik 1850–1930. W. Jensen, Tampere 1983
Kirjola gård 1894–1934 : en historik av Oscar Behm. J. Ahlqvist, Helsingfors 1987
Pallo hukassa

Pallo hukassa voi tarkoittaa seuraavia:
Pallo hukassa (engl. Evening Shade), vuosina 1990–1994 tehty yhdysvaltalainen televisiosarja
Pallo hukassa (engl. Major League), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1989
Pallo hukassa (engl. Up ’n’ Under), brittiläinen elokuva vuodelta 1998
Pallo hukassa II (engl. Major League II), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1994
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pallo hukassa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Oscar Brodney

Oscar Brodney (18. helmikuuta 1907 – 12. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen elokuvien käsikirjoittaja. Hän syntyi Bostonissa, Massachusettsissa, ja on ollut ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Ennen elokuvauraansa Brodney vaikutti lakialalla.
Filmografiaa

Aina vain Lulu (1946)
Suukko joka sulhaselle (1948)
Preerian tyttö (1949)
Pikku Egypti (1951)
Francis kadettikoulussa (1952)
Glenn Miller Story (1953)
Attila, hunnien kuningas (1954)
Kaikki puolestasi (1954)
Mustan kilven ritari (1954)
Purppuranaamio (1955)
Tammy ja suuri maailma (1957)
Minä ja ministeri (1960)
Opettaja rakastuu (1961)
Lääkäri rakastuu (1963)
Mieluummin rakas kuin rikas (1964)
1000 Convicts and a Woman (1971)
Aavekuume (1986)
Outi Immonen

| Outi Immonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Outi Immonen
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1987 (ikä 37)
Kansalaisuus:   Suomi
Lentopalloilija
Pituus:  163 cm
Nyk. joukkue:   LP Viesti LP Salo
Sarja:  Lentopallon Mestaruusliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2006-2007 2007–2008 2008–2012 2012–2013 2013–2014 2014–2015 2015–2016 :   Ajo-Klp Team 1-sarja   Joensuun Prihat   Ajo-Klp Team 1-sarja   Pislaploki   Pieksämäki Volley   Oriveden Ponnistus   LP Viesti 
Outi Immonen (s. 9. kesäkuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä.
Immonen on 163-senttinen liberopelaaja, joka on pelannut Mestaruusliigassa Joensuun Prihoissa, Pislaplokissa, Pieksämäki Volleyssa, Oriveden Ponnistuksessa ja kaudella 2015–2016 LP Viestissä kauden kussakin.
Luokanopettajan ammatin hankkinut Immonen voitti A-tytöissä SM-kultaa 2006 Ajo-Klp Teamissä. Liigassa hän debytoi 6.10.2007 Salon Viestiä vastaan Prihojen joukkueessa.
Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007-08 | Prihat | 24 | 3 | 0 | 0 |
| 2012-13 | Pislaploki | 23 | 1 | 0 | 0 |
| 2013-14 | Pieksämäki | 24 | 3 | 0 | 0 |
| 2014-15 | OrPo | 23 | 0 | 0 | 0 |
| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007-08 | Prihat | 3 | 0 | 0 | 0 |
| 2012-13 | Pislaploki | 1 | 0 | 0 | 0 |
| 2013-14 | Pieksämäki | 3 | 1 | 0 | 0 |
| 2014-15 | OrPo | 3 | 0 | 0 | 0 |
Pakko tietää

Pakko tietää on tietokilpailuformaatti, jonka kysymykset ovat ilmestyneet vuodesta 2001 alkaen Suomen Kuvalehden palstalla, kolmessa Pakko tietää -kirjassa sekä omalla internet-sivullaan. Pakko tietää –palsta on ollut Suomen Kuvalehden suosituimpia palstoja. Kysymykset ovat vuosien kuluessa muuttuneet aiempaa enemmän anekdoottimaiseen suuntaan. Ensimmäisen Pakko tietää -kirjan kustansi Otava. Kirjasta otettiin kaksi painosta, yhteensä yli 9600 kappaletta. Seuraavat kaksi kirjaa on julkaissut Pressmen Finland Oy.
Pressmen Finlandin ylläpitämällä Pakkotietaa.fi-sivustolla ilmestyy päivittäin yksi uusi tietokilpailukysymys. Ylläpitäjien tavoitteena on, että kysymykset olisivat niin mielenkiintoisia, että niiden lukijat haluavat tietää oikean vastauksen. Useimmat kysymykset perustuvat useisiin kirjallisiin lähteisiin.
Aiheesta muualla

Pakko tietää (Arkistoitu – Internet Archive)
Outi Hassi

Outi Maria Hassi (s. 26. elokuuta 1964 Kalajoki) on palkittu suomentaja, joka on kääntänyt etenkin unkarilaista kirjallisuutta.
Outi Hassi syntyi Arvo Hassin ja Eeva Kolkan perheeseen. Hänen puolisonsa on György Szabó. Hassi valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1990. Hän työskenteli Suomen Matkatoimiston oppaana 1990–1993 ja Suomen suurlähetystön kulttuurisihteerinä Budapestissa 1994–1998. Freelance-kääntäjä ja -matkaopas hän on ollut vuodesta 1999. Hassi on suomentanut muun muassa useita Nobel-kirjailija Imre Kertészin teoksia. György Dragománin teoksen Valkoinen kuningas suomennoksesta Hassi sai Mikael Agricola -palkinnon vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Mikael Agricola -palkinto Outi Hassille. Suomi-Unkari Seura.
Palloaberraatio

Yllä täydellinen linssi: valo taittuu yhteen polttopisteeseen. Alla linssi, jossa palloaberraatiota: keskellä valo taittuu kohti polttopistettä, mutta reunoille mentäessä valo taittuu ohi polttopisteestä.
Palloaberraatio eli pallopoikkeama on ilmiö, jossa valo heijastuu yksikerroksisessa linssissä kaarevien reunapintojen läpi ja taittuu eri tavalla kuin linssin keskiosan kautta kulkeva valo. Tällöin kaikki linssin läpi sen pääakselin suuntaisesti kulkeneet valonsäteet eivät kulje tarkalleen linssin polttopisteen kautta vaan sivuuttavat sen jonkin matkan päästä. Vastaava ilmiö esiintyy myös valon heijastuessa pallopeilistä. Palloaberraatio aiheuttaa reunakuvan sumenemista ja väärävärisyyttä sekä valon spektrin hajoamista, joka on haitallista varsinkin valokuvaamisessa.
Palloaberraatio esiintyy, kun linssin tai peilin pinta muodoltaan on pallopinnan osa. Peileissä se voidaan välttää tekemällä peili poikkileikkaukseltaan paraabelin muotoiseksi (peilipintana on paraboloidi) jolloin kaikki peilin akselin suuntaiset säteet kulkevat tarkalleen saman polttopisteen kautta. Sellaista peiliä sanotaan paraboliseksi peiliksi.
Linssien tapauksessa aberraatiota torjutaan joko käyttämällä profiililtaan paraabeliksi hiottua asfääristä linssiä tai lisäämällä objektiiviin toinen linssi.
Värivirheitä eli väriaberraatiota korjataan mm. akromaattisilla linsseillä.
Erittäin hintavissa ja kalleimmissa ja varsinkin tieteellisissä instrumenteissa käytetään kolminkertaista lasia ja näitä linssejä kutsutaan apokromaateiksi.
Patakallion kalliomaalaus

| Patakallion kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Patakallion kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°8′10.0434″N, 26°28′5.5508″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Kouvola
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Patakallion kalliomaalaus sijaitsee Karijärven rantakalliossa entisessä Jaalassa, nykyisessä Kouvolassa Kymenlaakson maakunnassa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1978.
Sijainti

Kalliomaalaus sijaitsee Karijärven kaakkoisrannalla Kaajärven väliin jäävällä kannaksella, jonka muodostaa Kariharju. Noin 200 metrin päässä etelään sijaitsee Karijärven laskujoki, joka laskee vedet Kaajärven ja Myllyjoen kautta lopulta Kymijokeen.
Rapakivikallio on varsin korkea ja pystysuuntaan lohjennut useaan halkeamaan. Irronneet kivipaadet ovat jättäneet tasaisia ylhäältä ulospäin kaltevia kalliopintoja. Erään pystyhalkeaman reunassa, noin 1,5 metriä vedenpinnasta, erottuu haaleaksi kulunut punavärijälki, jota arvellaan kalliomaalaukseksi. Kallion nimi Patakallio liittyy kalliossa olevaan maljamaiseen syvennykseen, joka voi olla jääkauden sulamisvesien aiheuttama 4 metriä halkaisijaltaan oleva hiidenkirnun alku.
Maalaus

Maalaus aiheuttaa tarkkailijoissa ristiriitaisia tulkintoja. Koska maalaus on haalistunut pahasti ja kalliossa on luontaisestikin hematiitin aiheuttamia värjäymiä, jakaantuvat käsitykset kahtia. Jotkut erottavat maaliläiskästä ihmishahmon. Ihmishahmo, jos se sellainen on tosiaan ollut, on katkelmallinen ja hyvin haalistunut.
Ihmishahmon pää vaikuttaa maalatun renkaaksi. Kaularangan ja vartalo on ilmeisesti maalattu viivalla, mutta se on kulunut pois lukuun ottamatta joitakin jäänteitä, jotka eivät vakuuta kaikkia. Sopivasta kohtaa vaikuttaisivat laskeutuvan viistosti alaspäin käsiä kuvaavat heikosti säilyneet vedot. Myös jalat on voitu maalata samalla tavalla, suorina vetoina, mikä on  harvinaista suomalaisissa kalliomaalauksissa. Tummempana punaisena kohtana erottuu suoraan alaspäin vartalon jatke, joka viittaa miehen sukupuolielimeen.
Pascual Duarten perhe

Pascual Duarten perhe (La familia de Pascual Duarte) on Camilo José Celan romaani. Kirjan on julkaissut Otava vuonna 1973 Pirkko-Merja Lounavaaran suomentamana ja vuonna 1990 Erkki Kirjalaisen suomentamana.
Erkki Kirjalaisen suomennoksen kansi vuodelta 1990.
Teos on Celan esikoisteos. Ristiriitaisen sisällön vuoksi kirja kiellettiin Espanjassa, ja se ilmestyi Argentiinassa. Se sai vuonna 1946 vihdoin julkaisuluvan Espanjassa, kustantajana Zodíaco.
Celan kaikenlaista kauhua ja hirveyksiä sisältävät teksti edustaa tremendismoksi nimitettyä tyyliä, jonka se aloitti. Inhorealistinen teos pyrki sokeeraamaan.  Se on käännetyin espanjalainen teos Don Quijoten jälkeen. Lukijoiden kiinnostusta lisäsi, että teos joutui sensuurin kynsiin.
Päähenkilö Pascual on paitsi rikollinen, samalla myös ympäristönsä uhri. Perhetausta on sekava, vanhemmat alkoholisteja. Teoksella on ollut suuri vaikutus espanjalaiseen kirjallisuuteen. Kirja herättää avoimeksi jäävän kysymyksen Pascualista: "Kenen syy? Pascualin? Yhteiskunnan?"
Tarinan kuvitteellinen "puhtaaksikirjoittaja" kertoo alkusanoissaan löytäneensä käsikirjoituksen vuonna 1939 eräästä apteekista. Koska alkuperäisteksti oli ollut lukukelvotonta, arkit numeroimattomia ja sekaisin, hän oli muokannut tekstiä kunnes päätti ojentaa sen lukijalle. Hän huomauttaa, että teksti ei ole hänen laatimaansa, mutta "[j]oissakin liian karkeissa kohdissa olen katsonut parhaaksi käyttää saksia ja ilmaista asiat lyhyemmin".
Kirjassa on myös Celan alkusanat, joissa hän kuvaa kirjan monivaiheista syntyprosessia tekstin poistoineen ja palauttamisineen. Teoksensa kääntäjille hän antaa vapaat kädet: "Käännökset täytynee hyväksyä sellaisinaan, paitsi jos kääntäjät tästedes noudattavat nyt julkaistavaa tekstiä, mistä heitä sopii pelkästään kiittää."
Ricardo Franco on ohjannut kirjan pohjalta elokuvan Pascual Duarte (1975), joka ei kuitenkaan kulje minä-muodossa, kuten kirja.
Osuuskunta Helsingin Valokuidut

| Osuuskunta Helsingin Valokuidut |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osuuskunta
Perustettu:  2014 Osuuskunta Helsingin valokuidut
Puheenjohtaja:  Tuomas Levoniemi
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  tietoliikenne
Kotisivu:  www.helsinginvalokuidut.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Osuuskunta Helsingin Valokuidut on osuuskunta, joka toimii Helsingissä Pitäjänmäen kaupunginosassa Marttilan alueella.
Osuuskunta Helsingin valokuidut

Osuuskunta on perustettu 2014. Rakentaminen alkoi 2014 ja verkko valmistui 2015 keväällä. Osuuskunta on rakentanut valokuituverkon (FTTH) Marttilan alueelle Helsingin Pitäjänmäkeen. Hanke pilottikohde tekniikalle, jolla voidaan rakentaa moderni ja nopea tietoliikenne vanhalle omakotitaloalueelle. Verkko oli myös Suomen ensimmäinen Soneran (Telian) Avoinkuitu- mallinen verkko Suomessa. Hankkeen toteuttamiseen osallistui Telian lisäksi Omakotiliitto ja Liikenne- ja Viestintäministeriö. Hankkeen piirissä on 160 omakotitaloa.
Tunnustukset ja palkinnot

Osuuskunta voitti 2017 EU:n palkinnon "European Broadband Awards 2017 "sarjassa avoimuus ja kilpailu.