stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Beer
Elämäkerta

Beer muutti nuorena kotiseudultaan Saksaan, jossa hän ensin opiskeli ja tuli sitten 1892 Magdeburger Volksstimmen päätoimittajaksi. Jo kahdeksassa kuukaudessa hänet ehdittiin pidättää lehden päätoimittajana useita kertoja muun muassa armeijan ja viranomaisten loukkaamisesta, ja hän sai vankeustuomion. Koko vankeusajan hän opiskeli ja kirjoitti kahta artikkeliaan muinaisjuutalaisen lain taloudellisesta perustasta.
Vapauduttuaan Beer muutti 1894 painostuksen alla Englantiin, jossa hän opiskeli London School of Economicsissa 1895–1896. Hän siirtyi sieltä 1897 Pariisiin, jossa hän seurasi Dreyfusin tapausta, ja sitten vuosiksi 1898–1902 New Yorkiin, jossa hän työskenteli Abendblattille ja useille saksalaisille lehdille ja kirjoitti myös artikkeleita Jewish Encyclopediaan.
Kun Eduard Bernstein lähti Saksaan, Beer palasi Englantiin Vorwärtsin kirjeenvaihtajaksi vuosiksi 1902–1912. Hän joutui ensimmäisen maailmansodan aikana 1915 karkotetuksi Saksaan ja toimi vuodet 1919–1921 Die Glocken päätoimittajana. Sen oli perustanut Alexander Parvus, joka siihen aikaan kuului SPD:n oikeaan siipeen (Lensch-Cunow-Haenisch-ryhmä). Omaelämäkerrassaan Fifty years of International Socialism Beer kirjoittaa, että hän pyrki muuttamaan lehden linjaa SPD:n äänitorvesta kulttuurin ja opetuksen suuntaan ja että Parvus erotti hänet siksi. Myöhemmin hän työskenteli ensin David Rjazanovin pyynnöstä Moskovassa 1927–1929 Marx-Engels-instituutissa ja sen jälkeen Institut für Sozialforschungissa Frankfurt am Mainissa. Hän emigroitui Lontooseen 1933 natsien noustua valtaan ja hänen perheensä tuhouduttua.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Max Beer on Wikiaineistossa (saksaksi)
Lisää luettavaa aiheesta Max Beer on Wikiaineistossa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Uudenmaan sulku

Tarkastuspisteillä valvontaa suoritti poliisi, ja liikenteen ohjauksessa oli apuna varusmiehiä sekä vapaaehtoista asepalvelusta suorittavia naisia. Kuvan tarkastuspiste sijaitsi seututiellä 167 Myrskylän ja Orimattilan rajalla.
Uudenmaan sulku tarkoittaa 28. maaliskuuta – 15. huhtikuuta 2020 voimassa ollutta Uudenmaan maakunnan ja muun Suomen välisen liikkumisen rajoittamista. Rajoitusten tultua voimaan Uudenmaan asukkaiden oli pysyttävä maakunnan alueella. Muiden maakuntien asukkaat eivät voineet käydä Uudellamaalla.
Päätöksen syyt

Yhteistoiminnassa tasavallan presidentin kanssa valtioneuvosto totesi 16. maaliskuuta 2020, että Suomessa vallitsevat valmiuslain 3 §:n 3 ja 5 kohdassa tarkoitetut poikkeusolot COVID-19-koronaviruspandemian vuoksi. 26. maaliskuuta 2020 Uudenmaan ilmaantuvuusluku oli kaksinkertainen muuhun maahan verrattuna. Sulun perusteena käytettiin valmiuslain 118 §:a. Sen mukaan valtioneuvoston päätöksellä voidaan "tilapäisesti, enintään kolmeksi kuukaudeksi kerrallaan, kieltää oikeus oleskella ja liikkua tietyllä paikkakunnalla tai alueella taikka rajoittaa niitä, jos se on välttämätöntä ihmisten henkeä tai terveyttä uhkaavan vakavan vaaran torjumiseksi." Liikkumisen rajoittamisesta voitiin kuitenkin poiketa, jos se oli välttämätöntä viranomaistoiminnassa, työn, elinkeinon tai luottamustoimen harjoittamiseksi tai lakisääteisen velvollisuuden täyttämiseksi taikka lähiomaisen kuoleman vuoksi, lapsen tapaamisoikeuden toteuttamiseksi tai muun painavan henkilökohtaisen syyn vuoksi.
Toimeenpano

Perjantaina 27. maaliskuuta poliisi valmistautui valvomaan rajaa päätöksen astuessa voimaan. Iltapäivällä moottoriteille alettiin tuomaan betoniporsaita ja muita esteitä. Tuolloin rajan sulku ei kuitenkaan ollut vielä varmaa, koska Eduskunnan perustuslakivaliokunta löysi hallituksen esityksestä ongelmia. Hallitus viilasi esitystään ja myöhään illalla perustuslakivaliokunta puolsi esitystä, ja eduskunta hyväksyi sen yksimielisesti. Sulun ollessa voimassa Uudenmaan rajan ylittäminen oli sallittua enää "muun muassa välttämättömän työnteon, elinkeinon harjoittamisen tai luottamustoimen hoitamisen vuoksi." Uudenmaan rajalle perustettiin 30 kiinteää tarkastuspistettä. Rajan ylittäjän täytyi selvittää poliisille henkilöllisyytensä ja syy rajan ylittämiseen. Sulun aikana poliisi pyysi virka-apua Puolustusvoimilta, josta osallistui enimmilään 800 henkilöä seitsemästä joukko-osastosta. Tehtävässä käytettiin sekä kantahenkilökuntaa että varusmiehiä. Puolustusvoimat käytti Uudenmaan sulkuoperaatiosta nimeä PUOMI. Silloisen maavoimien valmiuspäällikkö Pasi Hirvosen mukaan operaatiota oltiin valmis jatkamaan jopa kolme kuukautta.
Sulun purku

Hallitus kumosi Uudenmaan ja muun Suomen väliset liikkumisrajoitukset 15. huhtikuuta, vajaan kolmen viikon voimassaolon jälkeen. Pääministerin mukaan rajasululle ei ollut enää oikeudellisia perusteita.
Vaikutukset

Poliisi tarkasti sulun aikana yhteensä 550 000 ajoneuvoa, joista käännytettiin takaisin vajaa prosentti. Tavaraliikenteen kulkua ei uusien rajoitusten aikana estetty. Iltalehden loppukeväästä 2020 tekemässä kyselyssä valtaosa muun maan sairaanhoitopiireistä arvioi sulun hidastaneen koronaviruksen leviämistä.
Russ Carnahan

Russ Carnahan
John Russell ”Russ” Carnahan (s. 10. heinäkuuta 1958) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourin kolmannesta vaalipiiristä vuosina 2005–2013. Hän on syntyjään missourilainen ja ammatiltaan lakimies. Hän kuuluu metodisteihin.
Russ Carnahan on Missourin kuvernöörinä toimineen Mel Carnahanin ja Yhdysvaltain senaatin jäsenenä toimineen Jean Carnahanin poika. Hänen isoisänsä Albert Sidney Johnston Carnahan toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourin kahdeksannesta vaalipiiristä vuosina 1945–1947 ja 1949–1961.
Katja Gauriloff

| Katja Gauriloff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. joulukuuta 1972 (ikä 51) Inari
Ammatti:  dokumenttiohjaaja elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1998–
Palkinnot
 Vuoden koltta (2016)  Suomi-palkinto (2023) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Katja Marika Gauriloff  (s. 6. joulukuuta 1972 Inari) on suomalainen, kolttasaamelainen elokuva- ja dokumenttiohjaaja.
Gauriloff on isänsä puolelta suomalainen, isä oli Rovaniemen läheltä. Hän on äitinsä puolelta kolttasaamelainen, mutta ei ole koskaan asunut koltta-alueella eikä oppinut koltansaamea. Lapsuutensa hän vietti Rovaniemellä. Gauriloffilla on kuitenkin vahva saamelainen identiteetti, ja hän on käsitellyt sukujuuriaan dokumenttielokuvassaan.
Gauriloff aloitti uransa elokuva-alalla vuonna 1998. Vuosina 2000–2004 hän opiskeli elokuvaohjausta Tampereen ammattikorkeakoulun Taiteen ja viestinnän osastolla. Hän on elokuvatuotantoyhtiö Oktoberin osaomistaja.
Gauriloffin kaksi dokumenttielokuvaa, Huuto tuuleen ja Säilöttyjä unelmia, on palkittu valtion laatutuella. Lyhytdokumenttielokuva Huuto tuuleen kertoo kolttasaamelaisesta yhteisöstä ja sen perinteiden säilyttämisestä. Säilöttyjä unelmia on kansainvälistä tuotantoa, ja sitä rahoitti muun muassa televisioyhtiö Al Jazeera. Dokumentti esitettiin elokuvateattereissa ainakin Suomessa ja Tanskassa. Lisäksi se esitettiin DocPoint-dokumenttielokuvajuhlilla ja valittiin esitettäväksi vuonna 2012 Berliinin elokuvajuhlilla Culinary Cinema -sarjassa.
Vuonna 2013 Gauriloff teki yhdessä Joonas Berghällin kanssa rintasyövästä kertovan Voimanlähde-dokumenttielokuvan Syöpäsäätiön Roosa nauha -kampanjalle. Sodankylän elokuvajuhlilla vuonna 2016 sai ensi-iltansa Gauriloffin dokumentti Kuun metsän Kaisa, joka kertoo hänen kolttasaamelaisesta isoisoäidistään Kaisa Gauriloffista ja tämän ystävyyssuhteesta sveitsiläiskirjailija Robert Crottet’n kanssa. Gauriloff valittiin Vuoden koltaksi 2016. Kuun metsän Kaisa palkittiin vuoden 2016 parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnolla, ja 2017 se sai Murmanskissa Northern Character -elokuvafestivaalien grand prix -pääpalkinnon.
Gauriloffin ohjauksessa valmistui vuonna 2023 maailman ensimmäinen koltansaamenkielinen pitkä fiktioelokuva Jeʹvida.
Filmografia

Huuto tuuleen, 2007
Säilöttyjä unelmia, 2012
Voimanlähde, 2013
Kuun metsän Kaisa, 2016
Baby Jane, 2019
Jeʹvida, 2023
Parvet, 2024
Palkinnot ja tunnustukset

Jussi-palkinto 2017 parhaasta dokumenttielokuvasta
Vuoden koltta 2016 -tunnustus
Skábmagovat-palkinto 2016
Suomi-palkinto 2023 (15 000 euroa)
Amnesty Internationalin Suomen osaston Kynttiläpalkinto 2023
Sylvi-palkinto 2024 yhdessä Niillas Holmbergin kanssa elokuvan JeʹvidaJeʹvida käsikirjoituksesta
Humanismin käsi -palkinto 2024 yhdessä Niillas Holmbergin kanssa elokuvan Jeʹvida käsikirjoituksesta
Naistoimittajat ry:n vuoden kellokas -palkinto 2023
Aiheesta muualla

Katja Gauriloff Twitterissä
Taiteilijaelämää: Katja Gauriloff ja elokuvien tekemisen pakko Yle Areena. 24.10.2014. (Radio-ohjelma)
Katja Gauriloff ja Säilöttyjä unelmia Haastattelu Film-o-Holic.comissa. 27.1.2012.
| n k Katja Gauriloff |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Baby Jane (2019) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Pei'vv paast (2004)  Saamelaislapset Helsingissä (2006)  Huuto tuuleen (2007)  Sopimus (2008)  Säilöttyjä unelmia (2012)  Voimanlähde (2013)  Kuun metsän Kaisa (2016) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Vanhan miehen viimeinen päivä (2002)  Hyviä aikeita (2004) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Kustaa II Aadolf

| Kustaa II Aadolf |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  30. lokakuuta 1611 – 6. marraskuuta 1632
Kruunajaiset:  12. lokakuuta 1617
Edeltäjä:  Kaarle IX
Seuraaja:  Kristiina

Syntynyt:  9. joulukuuta 1594 Tukholma, Ruotsi
Kuollut:  6. marraskuuta 1632 (37 vuotta) Lützen, Saksin vaaliruhtinaskunta
Puoliso:  Brandenburgin Maria Eleonoora
Lapset:  Kustaa Kustaanpoika   Kristiina
Suku:  Vaasa
Isä:  Kaarle IX
Äiti:  Holstein-Gottorpin Kristiina
Uskonto:  luterilainen
Nimikirjoitus:  
Kustaa II Aadolf (Gustav II Adolf, 9. joulukuuta 1594 Tukholma – 6. marraskuuta 1632 Lützen juliaanisen kalenterin mukaan) oli Ruotsin kuningas (arvonimenään Ruotsein, Gööttein ja Vendein kuningas) vuosina 1611–1632. Kutsumanimen ”Pohjoisen Leijona” saanut valloittajakuningas oli yksi historian suurimmista sotapäälliköistä. Sekä Napoleon Bonaparte että sotateoreetikko Carl von Clausewitz olivat Kustaan ylimpiä ihailijoita. Kustaa II Aadolf teki myös huomattavia valtiollisia uudistuksia ”oikean kätensä”, kansleri Axel Oxenstiernan kanssa. Ruotsissa hänet tunnetaankin myös Kustaa Aadolf Suurena (ruots. Gustav Adolf den Store).
Elämänvaiheet

Kustaa Aadolf syntyi Ruotsin silloisen valtionhoitajan, Södermanlannin herttuan Kaarlen ja tämän toisen vaimon Holstein-Gottorpin Kristiinan vanhimpana poikana. Kustaan ollessa lapsi hänen isänsä vähitellen (1598–1600) kukisti katolisen kuningas Sigismundin, otti kuninkaanarvon vuonna 1604 ja lopulta 1607 hänet kruunattiin kuningas Kaarle IX:ksi.
Elämänvaiheet > Koulutus

Kustaa Aadolfilla oli kaksi opettajaa, valtio-oppinut Johan Skytte ja muinaistutkija Johannes Bureus. Hän opiskeli historiaa, kieliä, valtio-oppia ja sotataitoa. Puhetaidon opetus oli tärkeä, ja Kustaa Aadolfista kehittyi erinomainen puhuja. Nuoresta pitäen hän oli myös kiinnostunut sotataidosta, mutta yhtenäistä sotilaskoulutusta hän ei saanut. Hänet oli nimitetty kruununperijäksi 1599, ja kasvatus oli sen mukaista.
Elämänvaiheet > Valtaannousu

Kun Kaarle IX kuoli, oli Kustaa Aadolfin ohella toinenkin mahdollinen kruununperillinen: Juhana III:n poika ja Sigismundin velipuoli herttua Juhana, joka oli muutamaa vuotta Kustaata vanhempi. Tämän mahdollisuuksia kruunuun Kaarle-vainaja ja Kustaan sukulaiset olivat pyrkineet torjumaan ja heikentämään (esimerkiksi valtiopäiväpäätöksillä, sekä torjumalla liittolaisten hankkimisen avioliiton kautta naittamalla Juhana Kaarlen omalle tyttärelle, jonka perhe tuki Kustaata), ja vahvistamaan Kustaa Aadolfin asemaa (esimerkiksi siirtämällä hänelle joitakin valtaoikeuksia ja antamalla hänelle voimavaroja). Kustaa Aadolf nousi kuninkaaksi, koska Juhana ei pystynyt saamaan riittävää tukea, eikä siten todella yrittänyt valtaannousua. Väite, ettei Juhana ollut kiinnostunut kuninkuudesta, on jäänyt todistamattomaksi puoleen tai toiseen. Kun Kustaa nousi valtaistuimelle vuonna 1611, valtakunnan tila oli huono. Sotaa käytiin Venäjää, Tanskaa ja Puolaa vastaan. Kustaa kohdisti ensin huomionsa Tanskaan, ja vuonna 1613 saatiin aikaiseksi rauhansopimus, jossa Ruotsi luopui vaatimuksistaan Jäämeren rannikkoon Ruijassa. Stolbovan rauha Venäjän kanssa solmittiin vuonna 1617. Kustaa II Aadolfin kruunajaisia vietettiin Stolbovan rauhan jälkeen lokakuussa 1617. Puolan kanssa sovittiin rauhassa Altmarkissa vuonna 1629 sen jälkeen kun Kustaa oli tehnyt sotaretken Liivinmaalle.
Kustaa Aadolfin niin sisä- kuin ulkopolitiikkaakin ohjasi koko hänen valtakautensa ajan vallankaappauksessa kuninkaan aseman menettäneen Sigismundin pelko.
Elämänvaiheet > Sisäpoliittiset uudistukset

Kustaa II Aadolfin hallitsijakaudella Ruotsissa säädettiin uusi valtiopäiväjärjestys vuonna 1617 ja ritarihuonejärjestys 1626. Niiden mukaan säätyvaltiopäivät kutsuttiin koolle joka vuosi, tarvittaessa useamminkin. Hän pani myös alulle uuden hallitusmuodon valmistelun, joka kuitenkin tuli voimaan vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1634. Myös oikeuslaitosta uudistettiin, ja hänen hallitsijakaudellaan perustettiin hovioikeudet, ensin Svean hovioikeus Tukholmaan vuonna 1614, sitten Turun hovioikeus 1623 ja Tarton hovioikeus 1629.
Elämänvaiheet > Kolmikymmenvuotinen sota

Saksassa oli vuonna 1618 syttynyt sota, joka aikanaan venyi kestämään kolmekymmentä vuotta, ja Kustaa II Aadolf suostui vuonna 1628 auttamaan Stralsundin kaupunkia katolisia vastaan. Hän nousi 1630 armeijansa kanssa maihin Saksassa. Ruotsin armeija kukisti helposti kaikki sitä vastaan lähetetyt joukot. 7. syyskuuta 1631 käydyssä Breitenfeldin taistelussa Kustaa II Aadolfin joukot löivät kenraali Johann Tillyn johtamat viholliset.
Eurooppalaisista poiketen Kustaa II Aadolf taisteli myös talvisin ja teki armeijastaan liikkuvamman ja nopeamman lisäämällä ratsuväen, jalkaväen ja tykistön yhteistyötä.
Kustaa II Aadolf kuoli 6. marraskuuta 1632 käydyssä Lützenin taistelussa. Tarinan mukaan omat joukot löysivät hänet illalla hevosten tallaamana, päähän ammuttuna ja miekan lävistämänä; häneltä oli myös riistetty vaatteet. Sota Saksassa jatkui vielä pitkään, eikä sitä saatu loppuun ennen Westfalenin rauhaa vuonna 1648. Kustaa II Aadolfin seuraaja oli hänen tyttärensä Kristiina.
Perhe

Kustaa II Aadolf oli vuodesta 1620 naimisissa Brandenburgin Maria Eleonooran kanssa. Usean epäonnisen raskauden jälkeen syntyi vihdoin tytär, josta tuli kuningatar Kristiina. Hänellä oli myös yksi poika Kustaa Kustaanpoika, Vasaporin kreivi (Gustaf Gustafsson af Wasaborg), jonka hän sai rakastajattarensa Margareta Slotsin kanssa. Avioliitto oli jokseenkin onneton. Hänen nuoruudenrakkautensa oli Ebba Brahe, mutta leskikuningatar vastusti avioliittoa, sillä avioliitto yhden aristokraattisuvun tyttären kanssa olisi aiheuttanut valtataisteluja ja sisäpoliittisia ongelmia. Tätä rakkaustarinaa on myöhemmin vaalinut muun muassa runoilija Tuomas Keskimäki teoksessaan Sinä, taivaani: Kustaa II Aadolfin & Ebba Brahen lauluja sekä Ursula Pohjolan-Pirhonen teoksessaan Lumikuninkaan sydän.
Jälkimaine

Kustaa II Aadolfin kuolinpäivä 6. marraskuuta on Ruotsissa ja Suomessa liputuspäivä. Suomessa päivää juhlitaan ruotsalaisuuden päivänä (ruots. Svenska dagen) ja Hakkapeliittain päivänä. Ruotsissa Kustaa II Aadolfin kuolinpäivänä syödään Kustaa Aadolfin leivoksia.
Kustaa Aadolf oli karismaattinen ihminen. Hänen myyttinen maineensa alkoi syntyä jo hänen elinaikanaan. Nimitys ”Pohjolan Leijona” on peräisin Paracelsuksen ennustuksesta, jonka mukaan Pohjolan leijona ”kukistaisi jumalattomat viholliset ja perustaisi uuden valtakunnan”. Myytin rakennus jatkui hänen kuolemansa jälkeen. Valtiopäivien päätöksellä hänen nimeensä lisättiin arvonimi ”den store” Hän oli sankarihahmo ja Suomessakin hyvän kuninkaan symboli, jonka mainetta loi erityisesti Zacharias Topelius. Hänen legendaansa liittyi romantisoitu kuvaus hakkapeliitoista.
Ruotsalainen power metal -yhtye Sabaton on tehnyt Kustaa II Aadolfista kappaleen ”The Lion from the North”.
Kirjallisuutta

Bäckström, Olli: Lumikuningas: Kustaa II Aadolf ja 30-vuotinen sota.  Helsinki:  Gaudeamus, 2020.  ISBN 978-952-345-079-0
Lappalainen, Jussi T.: ”Kustaa II Adolf (1594–1632)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 551–555.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Oredsson, Sverker: Gustav II Adolf.  Atlantis, 2007.  ISBN 978-91-7353-157-3  (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kustaa II Aadolf on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kustaa II Aadolf Wikimedia Commonsissa
Gustav II Adolf hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Gustav II Adolf. Svenskt biografiskt lexikon.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kaarle IX | Ruotsin kuningas 1611–1632 | Seuraaja: Kristiina |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  SNAC  IdRef 
Kustaa II Aadolfin voitto Breitenfeltin ensimmäisessä taistelussa 1631.
Carl Gustav Hellqvist, Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633, 1885.
Kati-Claudia Fofonoff

Kati-Claudia Fofonoff (8. joulukuuta 1947 Ivalo – 12. kesäkuuta 2011) oli koltansaamelainen kirjailija. Hän kirjoitti sekä koltansaameksi että suomeksi. Hänen teoksiaan on käännetty myös pohjoissaameksi, norjaksi ja islanniksi.
Teokset

Parnasso 2, 1982: suomenkielisiä runoja
Koparat: joulukoparat, 1987: suomenkielisiä runoja
Paatsjoen laulut – Pââšjooǥǥ laulli.  Inari:  C. Fofonoff, 1988.  (kirja ja äänikasetti)
Jânnam muttum nuuʹbbiooʹri, 1998: koltansaamenkielisiä runoja
Vuämm Jeeʹelvueiʹvv. Mainnâz, 2004
Vanha jäkäläpää 1–2, 2005 (cd-äänite)
Suonikylän poluilta 1–3, 2005 (cd-äänite)
Käännöksiä kirjailijan tuotannosta

Eana áđai nuppebeliid (Davvi Girji 2000)
Kloden dreier. Dikt (Davvi Girji 2000)
Undir nordurljósum. Samisk ljód (2003)
Maa muovattu toisin päin (cd-äänite). Omakustanne 2004. Lukija: Inkeri Wallenius (Alkuteos: Jannam muttum nuuʹbbiooʹri)
Seidan kirous: Romaani.  Inari:  Kati-Claudia Fofonoff, 2010.  ISBN 978-952-92-7322-5
Käännökset

Antoine de Saint-Exupéry: Uʹcc priinsâž, 2000 (Pikku prinssi koltansaameksi)
Aiheesta muualla

www.rovaniemi.fi: Kati-Claudia Fofonoff
http://lapinkirjailijat.rovaniemi.fi/Fofonoff.htm%5Bvanhentunut+linkki%5D
Satu Moshnikoff: In memoriam Kati-Claudia Fofonoff. Kolttauutisia 18.6.2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  Europeana
Virvakukat

| Virvakukat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Ericales
Heimo::  Sinilatvakasvit
Suku::  Virvakukat Linanthus  Benth.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virvakukat (Linanthus) on sinilatvakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 26 lajia. Virvakukkia esiintyy Pohjois-Amerikassa, pääosin länsiosassa Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa, Länsi-Yhdysvalloissa ja Meksikon Kaliforniassa.
Lajeja

kirjovirvakukka eli pellavikko (Linanthus androsaceus, syn. Leptosiphon androsaceus)
kalifornianvirvakukka (Linanthus floribundus)
isovirvakukka (Linanthus grandiflorus)
sirovirvakukka (Linanthus liniflorus)
Ainakin mainitut neljä lajia tunnetaan yksivuotisina kesäkukkina.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Linanthus
Suomen Lajitietokeskus: Pellaviot – Linanthus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2713077  Wikispecies: Linanthus  CoL: 62YPL  EoL: 40717  EPPO: 1LNNG  GBIF: 2927868  GRIN: 6851  iNaturalist: 50836  IPNI: 30004695-2  IRMNG: 1296606  ITIS: 31241  NBN: NHMSYS0000460369  NCBI: 64419  Open Tree of Life: 738459  PLANTS: LINAN2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30004695-2  Tropicos: 40007046  VASCAN: 1348  WFO: wfo-4000021815
Nicholas Baptiste

| Nicholas Baptiste |
| --- | --- |
 Nicholas Baptiste vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1995 (ikä 29) Ottawa, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nick, Big Nick, Hobbs
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Augsburger Panther
Sarja:  DEL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Rochester Americans (AHL) Buffalo Sabres (NHL) Milwaukee Admirals (AHL) Toronto Marlies (AHL) Belleville Senators (AHL) Texas Stars (AHL) Ilves (SML) Kölner Haie (DEL) Tappara (SML) HK Vitjaz (KHL)
NHL-varaus:  69. varaus, 2013 Buffalo Sabres
Nicholas Baptiste (s. 4. elokuuta 1995 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksassa DEL-liigan Augsburger Pantherissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Baptiste laukoo oikealta. Hän on pelannut urallaan aiemmin myös 47 NHL-ottelua Buffalo Sabresissa tehopistein 7+3=10.