stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avoin verkkokurssi
Edut ja haasteet > Haasteita

Avointen verkkokurssien pedagogista toteutusta on pidetty puutteellisena, koska niissä korostuu valmiin tiedon siirto, eikä opiskelijan oppimisen tukemiseen tarjota riittävästi välineitä. Verkossa olevan luentotallenteen katselijat eivät voi kesken luennon esittää lisäkysymyksiä eivätkä antaa palautetta. Avoimia verkkokursseja on joissakin tapauksissa jouduttu keskeyttämään opiskelijoiden antaman palautteen perusteella, sillä luentoja on kritisoitu liian vaikeiksi tai sekaviksi. Yhteisöllisen oppimisen ja vertaistuen korostaminen voi koitua myös kurssien haasteeksi. Eri taustoista tulevien opiskelijoiden on hyvin vaikeaa arvioida toisten suorituksia ja antaa niistä relevanttia palautetta. Lisähaastetta tuo osallistujien eri koulutustaustat ja kielitaidon vaihtelevuus.
Avointen verkkokurssien läpäisyprosentit jäävät usein hyvin pieniksi. Kurssin päättyessä kurssilla saattaa olla mukana enää vain 5 % kurssin aloittaneista opiskelijoista. On myös koettu, että kurssit eivät lisää koulutuksen tasa-arvoisuutta, koska suurin osa kurssien opiskelijoista on jo jonkin tutkinnon suorittaneita henkilöitä. Vaikka kursseista olisi mahdollista saada suorituksia, tarjontaa ei ole vielä niin paljon, että siitä pystyisi rakentamaan tutkintokokonaisuuksia. Useimmat kursseista ovat johdantokursseja, joille ei ole saatavilla jatkokursseja. Edistyneemmille opiskelijoille ei siis useimmiten ole tarjolla sopivia kursseja.
Opiskelijoiden sitouttaminen kurssin suorittamiseen onkin yksi merkittäviä haasteista. Opiskelijoiden sitouttaminen edellyttää oppimisalustalta hyvää käytettävyyttä ja intuitiivista, motivoivaa oppimisympäristöä, joka edesauttaa uuden oppimiskokemuksen syntymistä.
Yhtenä haasteena ovat tekijänoikeuskysymykset. Kurssilla jaettavan materiaalin muokkaus- ja jakamisoikeudet on syytä määritellä etukäteen. Myös kurssilla tuotettavan aineiston omistusoikeudet pitäisi alusta asti määritellä tarkasti, jotta oikeuksien selvittämiseltä vältyttäisiin myöhemmässä vaiheessa.
Avoimiin verkkokursseihin liittyy myös paljon pelkoa ja liioittelevaa retoriikkaa. Vaikka avointen verkkokurssien etuina pidetään ilmaista opetusta, josta hyötyisivät varsinkin köyhemmistä olosuhteista tulevat, voi tämä toisaalta jättää opiskelijoita jälkeen. Joidenkin kriitikoiden mukaan avoimet verkkokurssit edistävät epärealista ”one-size-fits-all”-mallia korkeakouluopetukselle, mikä ei vastaa todellista opiskelijan ja professorin välistä vuorovaikuttamista ja oppimista. On myös huomioitava, etteivät aivomme toimi tietokoneen lailla, ottaen vastaan tietoa kiintolevylle, vaan ihmiset oppivat eri tavalla. Me opimme ihmisiltä ja muistamme asioita, jotka sisältävät paljon tunteita tai kokemuksia. Jotkut avointen verkkokurssien kriitikot pelkäävät myös verkko-opiskelijoiden menettävän sosiaaliset kokemukset ja taidot, jotka kuuluvat olennaisesti yliopiston opetukseen.
Tulevaisuudennäkymät > Yhdysvaltain kokemuksia ja näkemyksiä

Yhdysvalloissa 2013 tehdyn laajan tutkimuksen mukaan 39 prosenttia yli 2 800 yliopistovaikuttajasta piti verkkokursseja kestävänä ratkaisuna tarjota opetusta. Kyselyyn vastanneista suuri osa piti avoimia verkkokursseja erityisen hyödyllisinä omien opetustapojen ja opetustarjonnan arvioimiseen. Kuitenkin samaan aikaan 64 prosenttia vastanneista uskoi avoimien verkkokurssien saatavien todistusten sekoittavan ja hämärtävän perinteisten tutkintotodistusten arvoa. Työnantajien asenteita arvioitaessa kolmasosa vastaajista uskoi työnantajien ottavan lukuun verkkokursseilla suoritettavat kurssit pätevyyttä mitattaessa.
Avoimet verkkokurssit voivat yliopistovaikuttajien mukaan olla kiistellyistä pedagogisista aspekteistaan huolimatta tulevaisuuden tapa löytää lahjakkaita ihmisiä ympäri maailmaa. Monet suurista yliopistoista pitävät verkkokursseja jo nyt tärkeimpänä rekrytointikanavanaan.
Tulevaisuudennäkymät > Verkko-opetus yleistymässä

Avointen verkkokurssien ja verkko-opiskelun yleistyessä on kasvokkaisviestintä jäämässä vähemmälle. Opiskelussa on jo nyt ainakin jossain määrin käytössä erilaiset verkkoympäristöt, ja raja verkko-opiskelun ja luokkaopiskelun välillä on hämärtymässä. Monet tahot tarjoavat jo avoimia verkkokursseja ja yhä enenevässä määrin tarjoajia tulee lisää. Kuitenkin avointen verkkokurssien muodon ovat pitkälti jo kehittäneet Coursera, Udacity sekä edX.
Mahdollisia haasteita voi aiheutua, mikäli verkko-opiskelu ja avoimet verkkokurssit syrjäyttävät kasvokkaisopetuksen kokonaan. Ryhmätyötaidot eivät näin välttämättä pääse kehittymään. Toisaalta tavalliseen yliopisto-opiskeluun verrattuna verkkokurssit tarjoavat edullisemman ja joustavamman opiskeluratkaisun. Myös tehokkuus on suurempaa, sillä yhtä luennoitsijaa kohden voi verkkokurssilla olla jopa 10 000 opiskelijaa. Tulevaisuudessa tulee myös työelämän täydennyskoulutus olemaan tarpeellista. Avoimien verkkokurssien avulla työpaikoilla on helppoa ja edullista kouluttaa työntekijöitä.
Tulevaisuudennäkymät > Avoimet verkkokurssit tulevaisuuden opiskeluympäristönä ja väylänä yliopistoon

Tulevaisuudessa avoimet verkkokurssit voi olla yhä yleisemmin väylä päästä yliopistoon. Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitos järjesti keväällä 2012 Suomen ensimmäisen avoimen verkkokurssin. Esimerkiksi tekemällä tämän tietojenkäsittelytieteen avoimen verkkokurssin ja käymällä haastattelussa, voi päästä suoraan opiskelemaan tietojenkäsittelytiedettä. Tämän lisäksi avoimen verkkokurssin suorittaneiden ei tarvitse enää käydä ohjelmoinnin perusopintoja.
Tulevaisuudessa opiskeluympäristöt tulevat olemaan pitkälti verkkoympäristössä. Verkkokurssien maailmanlaajuisuus, korkeatasoisuus ja niiden ilmaisuus ovat vakiinnuttamassa asemaansa opiskeluympäristönä. Tulevaisuudessa kysymys kohdistuukin siihen, miten nämä kurssit rahoitetaan, kuinka laatua ylläpidetään sekä miten luotettavuus säilytetään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
mooc.fi, Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen osaston verkkoportaali avoimille verkkokursseille.
Anderson

Anderson voi tarkoittaa seuraavia:
Etunimi

Anderson (Anderson Luís de Abreu Oliveira, s. 1988), brasilialainen jalkapalloilija
Anderson Cléber Beraldo (s. 1980), SL Benficassa pelaava jalkapalloilija
Anderson Cooper (s. 1967), yhdysvaltalainen journalisti, Anderson Cooper 360° -ohjelman tuottaja
Anderson Luis de Carvalho, Nenê (s. 1981), brasilialainen jalkapalloilija
Anderson Peters (s. 1997), grenadalainen keihäänheittäjä
Ânderson Polga (s. 1979), brasilialainen jalkapalloilija
Anderson Silva (s. 1975), brasilialainen vapaaottelija
Anderson Silva, brasilialainen karateka
Anderson Vital da Silva, Dedé (s. 1988), brasilialainen jalkapalloilija
Anderson Souza Conceição, Talisca (s. 1994), brasilialainen jalkapalloilija
Anderson Varejão (s. 1982), brasialialainen koripalloilija
Kuvitteellisia henkilöitä

Blaine Anderson, musikaalidraamasarjassa Glee
Paikannimi

Anderson, kaupunki Alaskassa
Anderson, kaupunki Etelä-Carolinassa
Anderson, kaupunki Indianassa
Andersonin piirikunta, useita piirikuntia Yhdysvalloissa
Anderson Mesa, pöytävuori Arizonassa
Yritys

Anderson & Lembke, kansainvälinen mainostoimistoketju
Arvo Ahonen

Ahosen kampanjaesite 1951 muistutti äänestyslippua.
Arvo Ilmari Ahonen (27. tammikuuta 1918 Multia – 16. kesäkuuta 1991 Jyväskylän mlk) oli suomalainen poliitikko. Hän oli SDP:n pitkäaikainen kansanedustaja 1951–1979 Keski-Suomesta.
Arvo Ahonen syntyi maanviljelijöiden Emil Ahosen ja Hulda Dagmar Arpiomäen pojaksi 1918. Hänen peruskoulutuksekseen jäi kansakoulu, myöhemmin hän kävi Työväen Akatemian, josta valmistui 1938. Ahonen elätti itsensä metsätöillä, kunnes valmistuttuaan pääsi Sahrajärven osuuskassan hoitajaksi Multialle 1938–1939.
Multialta Ahonen siirtyi Työn Voima -lehden toimistonhoitajaksi Viitasaarelle vuosiksi 1939–1947. Viitasaarella hän toimi lisäksi siirtoväen huoltojohtajana 1946–1947, kunnes puolue palkkasi hänet piirisihteeriksi Jyväskylään (1947–1951). Piirisihteerin työ sai jäädä eduskuntavaalien 1951 ja kansanedustajuuden myötä.
Presidentin valitsijamiehenä Ahonen toimi vuosina 1956, 1962, 1968, 1978 ja 1982. Kunnallispolitiikassa Ahonen toimi Viitasaaren ja Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna. Hän oli maalaiskunnan kunnanvaltuuston pitkäaikainen puheenjohtaja 1951–1958 ja 1960–1988, siis yli 30 vuoden ajan. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1972. Erityisen kiinnostunut hän oli ammattikoulutuksen kehittämisestä, ja toimi 1980-luvulla Jyväskylän seudun ammattikoulun kuntainliiton hallituksen puheenjohtajana ja Yleisten ammattikoulujen liiton hallituksen puheenjohtajana.
Ahonen oli naimisissa Anni Maria Paanasen kanssa vuodesta 1942 alkaen.
Aiheesta muualla

.aspx Arvo Ahonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
SDP:n kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Ahonen  Alanko  Antikainen  Brander-Wallin  Eskola  Fagerholm  Haapasalo  Hakkila  Heinonen  Helle  Henriksson  Hiilelä  Hiltunen  Huunonen  Hykkäälä  Jokinen  Kalavainen  Karjalainen  Karvonen  Kilpeläinen  Kokkola  Koskinen  Kuittinen  Kulovaara  Käkelä  Leivo-Larsson  Lepistö  Leskinen  Lukkarinen  Malkamäki  Mohell (1952–1954)  Muikku  Niemi  Nurminen  Paasio  Peltonen  Pesonen  Rantala  Raunio  Salmela-Järvinen  Simonen  Sundman  Suominen  Sävelä  Takki (1951–1952)  Tanner  Tervo  Tikkaoja  Toivonen  Turkka  Turunen  Virtanen  Väisänen  Väyrynen 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (54):  Ahonen  Alanko  Antikainen (1954–1955)  Brander-Wallin  Fagerholm  Flinck  Haapasalo  Hakkila  Heinonen  Helle  Henriksson  Hiilelä  Hiltunen  Hostila (1956–1958)  Hult  Hykkäälä  Jokinen  Kajala  Kalavainen  Karjalainen  Karvonen  Kauhanen  Kilpeläinen (1954–1955†)  Kokkola  Koskinen  Kuittinen (1954–1956†)  Kulovaara  Käkelä  Leivo-Larsson  Lepistö  Leskinen  Liljeström (1955–1958)  Lindblom  Lukkarinen  Malkamäki  Matilainen (1956–1958)  Mohell  Muikku  Nurminen  Paasio  Paasivuori  Peltonen  Pesonen  Pusa (1955–1958)  Rantala  Raunio  Salmela-Järvinen  Simonen  Sundman  Suominen  Sävelä  Tervo (1954–1956†)  Tikkaoja  Turkka  Turunen  Virtanen  Väyrynen 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  Aalto  Ahonen  Alanko  Fagerholm  Flinck  Haapasalo  Helle  Henriksson  Hiltunen  Hostila  Kalavainen  Karjalainen  Karvonen  Kokkola  Käkelä  Lehto  Leskinen  Lindblom  Lindeman  Manninen  Matilainen  Niemi  Paasio  Partanen  Peltonen  Pesonen  Pitsinki  Rantala  Raunio  Siltanen  Tanner  Tikkaoja  Tuominen  Turunen  Törmä  Virtanen  Väyrynen 
Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (12):  Ahonen  Hetemäki  Koivunen  Koskinen  Leivonen  Lukkarinen  Palovesi  Peltonen  Puumalainen  Rankila  Saari  Vilhula 
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (12):  Ahonen  Hetemäki  Jämsén  Kiviaho  Koivunen  Koskinen  Leikola  Lukkarinen  Palovesi  Peltonen  Rankila  Saari (1954–1955†)  Uusitalo (1955–1958) 
| n k Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (12):  Ahonen  Hetemäki  Hyytiäinen  Jämsén  Kiviaho  Koivunen  Lehmonen  Lukkarinen  Palovesi (1958–1960)  Peltonen  Pohjonen (1960–1962)  Savela  Uusitalo 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Jukka Kankainen

Jukka Jyry Kankainen (7. huhtikuuta 1932 Viipuri – 15. joulukuuta 2019 Nurmijärvi) oli suomalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja musiikkineuvos.
Kankainen aloitti koulunkäynnin Lapualla ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1953. Tämän jälkeen hän opiskeli Oulun opettajakorkeakoulussa ja valmistui vuonna 1955 kansakoulunopettajaksi. Hän solmi yli 60 vuotta kestäneen avioliiton opettajaksi myös valmistuneen Lean kanssa ja sai neljä lasta. Kankainen työskenteli alun perin kyläkoulujen opettajana Pohjois-Suomessa, mutta siirtyi kokonaan musiikkialalle osallistuttuaan Klemetti-Opiston kesäkursseille. Hän pääsi opettamaan musiikkia Oriveden Opistoon. Vuosina 1972–1984 Kankainen oli Klemetti-Opiston johtaja. Vuosina 1977–1984 hän toimi Sulasolin toiminnanjohtajana ja vuosina 1987–1994 puheenjohtajana. Hän oli myös Fazer-Musiikin taiteellinen johtaja vuosina 1984–1990. Kankaiselle myönnettiin Sulasolin kultainen jäsenmerkki vuonna 1994.
Kankaisen isä oli Tauno Kankainen.
Työ säveltäjänä ja kuoronjohtajana

Kankainen johti perustamaansa Vantaan Naislaulajat -kuoroa.
Kankaisen kiinnostui säveltämisestä Harald Andersénin johtamassa Klemetti-Opiston kamarikuorossa bassona laulamisen myötä. Hän laati kaikkiaan noin kaksisataa teosta, joihin kuuluu erityisesti kuoromusiikkia. Kankaisen pääteokseksi on luonnehdittu pääsiäisaikaan runsaasti esitettyä Luukas-passiota. Kirkollista käyttöä varten laatimiinsa sävellyksiin hän sai vaikutteita herännäisyydestä. Kankaisen tunnetuimpien teosten joukossa ovat myös Waltari- ja Kivi-sarjat, Kalevala-aiheiset laulut ja Vantaa-teemaan liittyvät laulut. Lisäksi Kankainen teki lukuisia kuorosovituksia. Osa hänen teoksistaan on herättänyt kansainvälistä kiinnostusta; Waltari-sarja pääsi osaksi useiden kuorojen säännöllistä ohjelmistoa Japanissa.
Kankainen sävelsi myös lapsikuorolle.
Pentti-Oskari Kangas

Pentti-Oskari Kangas (s. 20. toukokuuta 1943 Uusikaupunki) on suomalainen matkailuyrittäjä ja entinen muusikko, musiikkitoimittaja ja kalankasvattaja.
Pentti-Oskari Kangas valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman opettajaseminaarista 1964. Hän toimi opettajana viiden vuoden ajan. Vuonna 1966 Kangas perusti huumoriyhtyeen Pentti-Oskari Kankaan 7 Seinähullua Veljestä (sittemmin  Seitsemän seinähullua veljestä). Jäätyään pois yhtyeestä hän on toiminut sen tuottajana.
Kangas on toiminut yrittäjänä monella alalla, vuodesta 1985 lähtien matkailuyrittäjänä saaristossa. Hänen yrityksensä Herrankukkaro sijaitsee Rymättylässä. Kangas on useina vuosina toiminut myös puolisonsa Marjan kanssa kenttätyöntekijänä köyhien lasten ja vammaisten Lotus Hill -avustushankkeessa Sri Lankassa.
Teoksia

Onnellisen miehen tarinoita. Piirrokset Heikki Aro. Positiivarit, 2011. ISBN 978-952-5484-84-7
Onnellisen miehen tarinoita 2. Piirrokset Heikki Aro. Rymättylän Herrankukkaro Oy ja Lotus Hill ry, 2012. ISBN 978-952-67841-0-6
Aiheesta muualla

Pentti-Oskari Kangas MTV3:n Studio55-ohjelmassa 2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
Lotus Hill -avustushanke (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Kangasalan rautatieasema

Matkustajia odottamassa junaa Kangasalan rautatieasemalla 1950-luvulla.
Kangasalan rautatieasema (lyh. Kg) oli Suomen rataverkolla Kangasalan kunnassa sijainnut, nyttemmin lakkautettu rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsi noin kuuden kilometrin päässä Kangasalan keskustasta pohjoisluoteeseen. Entisen aseman ympärille muodostunutta kylää kutsutaan yhä nimellä Kangasalan asema. Tämän seudun kaupunginosa on nimeltään Asema.
Liikennepaikan historia

Kangasalan kautta kulkeva rataosuus rakennettiin jo vuonna 1882. Kangasalalaisten tarpeisiin avattiin radalle vuonna 1888 Halimaan laituri, joka lakkautettiin Kangasalan aseman käyttöönoton jälkeen vuonna 1898. Laituri sijaitsi pari kilometriä asemalta Oriveden suuntaan. Asemalle sijoitettiin myös postitoimisto. Arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema asemarakennus on Venäjän vallan aikainen puurakennus, joka on suurehkon kuistiosansa takia varsin ainutlaatuinen. Kangasalan lepokodin valmistuttua kirkonkylään vuonna 1909 aloitettiin säännöllinen linjaliikenne hevoskyydillä aseman ja kirkonkylän välillä. Linjaa alettiin ajaa autolla vuonna 1923. Vuonna 1919 asemalta lähti päivittäin kuusi junaa kumpaankin suuntaan ja matka Tampereelle kesti runsaat puoli tuntia. Vuonna 1921 käsiteltiin Kangasalan kunnanvaltuustossa ehdotusta pistoraiteen rakentamiseksi asemalta kirkonkylään, mutta aloite ei edennyt tätä pitemmälle.
Kangasalan kirkonkylä oli kuitenkin jo vanhastaan ollut tärkeä maaliikenteen läpikulkupaikka; sen kautta kulkivat maantiet Tampereelta niin Hämeenlinnan, Lahden kuin Jyväskylänkin suuntiin. Niinpä kehittyvä linja-autoliikenne syrjäytti jo 1930-luvulta lähtien melko hankalan junayhteyden. Aseman seudusta ei koskaan muodostunut kovin merkittävää taajamaa. Siellä asui 1960-luvun puolivälissä noin 700 henkilöä, pari vuosikymmentä myöhemmin enää noin 400; samalla ajanjaksolla kirkonkylän asukasluku oli noussut 2 400:sta liki 7 000:een. Kangasalan asema alennettiin pysäkiksi vuonna 1964 ja muutettiin miehittämättömäksi tavaraliikenteen loppuessa vuonna 1976. Lipunmyynti asemalla loppui 1970-luvun alussa Parkanon radan valmistumisen aikoihin, jolloin Tampere–Haapamäki-radan merkitys jäi vähäisemmäksi. Sivuraiteet purettiin asema-alueelta vuonna 1990. Kiinteistö ei ole enää rautatiekäytössä. Laiturit ja makasiinirakennus on purettu. Henkilöjunat pysähtyivät asemalla vuoden 1992 loppuun asti. Nykyään asemakylän tienhaaraan pääsee Väinö Paunun liikennöimällä seutuliikenteen linjalla 45 arkisin. Muita julkisia liikenneyhteyksiä ei ole.
Kansanlaulukuoro Peipposet

Peipposet oli Yleisradiossa vuosina 1952−1986 toiminut sekakuoro, jonka ohjelmisto koostui pääasiassa koti- ja ulkomaisista kansanlauluista. Kuoro esiintyi radiossa viikoittain koko toimintansa ajan.
Kuoro perustettiin Yleisradion musiikkipäällikön Kai Maasalon ja kapellimestari Mikko von Deringerin aloitteesta. Kuoron alkuaikojen kantavana voimana olivat Kansalliskuorosta siirtyneet 15 laulajaa. Vähitellen kuoro laajeni 30-henkiseksi. Kuoron johtajana toimi Mikko von Deringer kuolemaansa saakka vuoteen 1981 ja hänen jälkeensä harmonikkataiteilija Veikko Huuskonen. von Deringer ja Huuskonen sovittivat kaikki kuoron esittämät laulut. Säestäjänä toimi aluksi von Deringerin johtama soitinyhtye ja 1970-luvulta lähtien Huuskosen yhtye.
Mikko von Deringer laajensi kuoron ohjelmistoa ulkomaisilla kansanlauluilla, joita hän keräsi lukuisilla matkoillaan. Ulkomaisiin lauluihin tehtiin mukaillut suomennokset tai kokonaan uudet sanoitukset. Kuoron "hovisanoittajana" toimi pitkään komentajakapteeni Erkki Ainamo; hänen muutettuaan 1960-luvun lopulla Espanjaan uudeksi laulujen sanoittajaksi tuli opetusneuvos Antti Henttonen. Kaikkiaan kuoro tallensi Yleisradion kantanauhoille noin 350 laulua. Muutamia alun perin Peipposten ohjelmistoon kuuluneita lauluja levytti kuoron solistina laulanut Mauno Kuusisto. Kuoro itse levytti vain muutaman joululaulun.
Peipposet esiintyi julkisessa konsertissa vain kerran, vuonna 1978 järjestetyssä Peipposet lentävät maasta maahan -yleisökonsertissa.
Peipposet lopetti toimintansa vuonna 1986, koska se oli siihen mennessä "laulanut koko ohjelmistonsa läpi". Kuoron viikoittainen radioesiintyminen oli sen toiminnan loppuaikoina yksi Yleisradion pisimpään yhtäjaksoisesti jatkuneista musiikkiohjelmista, vain vuonna 1935 aloittanut Lauantain toivotut levyt oli sitä pitkäikäisempi. Peipposten laulujen sanat ja nuotit on talletettu Yleisradioon ja Sibelius-Akatemian kansanmusiikkiosastolle.
Kankaanpää Seura

Kankaanpää Seura r.y. on 1957 perustettu kotiseutuyhdistys, joka toimii Kankaanpäässä ja lähialueella. Kankaanpää Seura on ainoa paikkakunnalla ja sen välittömässä ympäristössä toimiva kotiseutuyhdistys. Seura edistää alueen historian tutkimusta, järjestää tilaisuuksia ja tapahtumia ja julkaisee vuodesta 1964 ilmestynyttä Kankaanpään Joulu -lehteä.
Seura myöntää vuosittain Kankaanpään Pitkäplakkarin arvonimen henkilölle, joka on pitkäaikaisesti ja poikkeuksellisen merkittävästi edistänyt seutukunnan kehitystä. Lisäksi Seura myöntää professori Kauko Räikkeen suunnittelemaa Kankaanpään puolesta -mitalia ansiokkaasta toiminnasta Kankaanpään hyväksi.
50-vuotisjuhlavuonnaan 2007 Kankaanpää-seura toteutti Reuttamo-tietokannaksi kutsutun verkkopalvelun, joka sisältää digitoituja Kankaanpään Joulu -lehden numeroita hakemistoineen, sukututkimusta auttavan kuvakokoelman Kankaanpään hautamuistomerkeistä sekä Kankaanpään keskusta-alueen tilusten asutus- ja historiatiedoston.
Vuonna 2011 Kankaanpää-seura sai Museovirastolta 4 000 euron avustuksen Kankaanpään kenkäteollisuuden historian kartoittamiseksi.
Seuran julkaisuja

Kukin taplaa tyylillään : kankaanpääläisiä sananparsia. Kankaanpää seura, 1980. ISBN 951-99273-4-4.
Kaappa Jaakko (toim.): Kankaanpään kansanlaulukirja. Kankaanpää Seura 1991.
Hörhiäisen pesällä : Kankaanpäässä kerättyä kansanperinnettä. Kankaanpää-seura, 1983. ISBN 951-99507-5-3.
Heikkilä, Olavi: Koirikuonosta Kauraharjuun : Kankaanpään kruununmaiden historiaa 1860-1920. Kankaanpää seura, 1995. ISBN 951-97338-0-9.
Nurminen, Jouko: Sortokausista sotavuosiin : Kankaanpään suojeluskunta ja lotat. Vapaussodan Satakunnan perinneyhdistys ry:n Kankaanpään seudun osasto ja Kankaanpää seura ry, 2003. ISBN 952-99256-0-3.
Aiheesta muualla

Kankaanpää Seura (Arkistoitu – Internet Archive)
Kankaanpään Joulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki

| Erkki |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  18. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  22. lokakuuta
Muunnelmia:  Erik, Erkka, Eke, Eero, Eerikki
Vastineita eri kielissä:  Eric, Erich
Nimen alkuperä:  muunnos Erikistä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erkki on suomalainen miehen etunimi. Se on skandinaavisen nimen Erik yleisin suomalainen muoto. Erkin nimipäivä on 18. toukokuuta, Eerik Pyhän kuolinpäivänä,  jolloin on myös nimien Eero, Eerik, Eerika ja Eerikki nimipäivä. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 73 942 Erkkiä.
Erkin päivään liitetään perinteisesti monia sananparsia, joista monet viittaavat siihen, kuinka kesän tulo edistyy, kuten ”Erkki avaa käen suun”.
1990-luvulla tuli tavaksi käyttää Erkki-nimeä mitä erilaisimmissa sanonnoissa, esimerkiksi ”Tuosta nyt ei ota selvää Erkkikään”, ”Tätä nyt ei osaa Erkkikään” ja ”Tuota ei syö Erkkikään”.
Erkeillä on oma etunimiseura, Kymenlaaksossa toimiva Erkkien yhdistys.
Kuvitteellisia Erkkejä

Erkki, minäkertojan nimi Antti Jalavan romaanissa Asfalttikukka (1981)
Erkki Metsola, Antti ja Annikki Metsolan poika televisiosarjassa Metsolat, näyttelijänä Kari Hakala
Erkki Nieminen, yksi päähenkilöistä Lauri Viidan Moreenissa, Lauri Viidan omakuva
Rauhallinen Erkki, päähenkilö Sinikka ja Tiina Nopolan lastenkirjassa Rauhallinen Erkki
Stressi-Erkki (engl. stressed Eric)
Muuta

Yle TV2:ssa oli vuosina 1987–1990 Erkki!-niminen varhaisnuorten visailuohjelma. Ohjelmassa jaettiin Erkki-merkkejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erkki Wikimedia Commonsissa
Ole Kandelin

| Ole Kandelin |
| --- | --- |
 Ole Kandelin (1920–1947).
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1920 Porvoo
Kuollut: 23. tammikuuta 1947 (26 vuotta) Helsinki
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  1940-luku
Ole Kandelin (22. marraskuuta 1920 Porvoo – 23. tammikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Nuorena tuberkuloosiin kuollut Kandelin ennakoi maalauksillaan modernismin kehittymistä Suomessa. Hänen viimeiset maalauksensa olivat ensimmäisiä täysin abstrakteja kokeiluja Suomessa. Kandelinin tuotannosta suuri osa on Ruotsissa, jossa hän vietti aikaa keuhkotautiparantolassa.lähde?
Kandelin kuoli 26-vuotiaana tuberkuloosiin. Kandelinin maalaus Yksin kuuluu Albert de la Chapellen taidekokoelmaan, joka on Länsi-Uudenmaan museossa..
Maalauksia

Nuorallatanssija, 1944. (Ateneum)
Yksin, 1940-luku. (Albert de la Chapellen taidekokoelma)
Kirjallisuutta

Ole Kandelin, 1920–47: maalauksia, akvarelleja, piirroksia: näyttely Amos Andersonin taidemuseossa 25.2.–9.4.1978. Toim. Bengt von Bonsdorff & Liisa Vakkuri. Helsinki: Amos Andersonin taidemuseo. (72. s. kaksikielinen näyttelyesite)
Ole Kandelin 1920-1947: abstraktio, kukka ja kuolema, Espoon modernin taiteen museo 2008 ISBN 978-952-5509-18-2 (168 s, kaksikielinen julkaisu)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ole Kandelin Wikimedia Commonsissa
Ole Kandelin, Kansallisgalleria
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo