stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Dynamic (AM-432)

| USS Dynamic |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Colberg Boat Works, Stockton, Kalifornia
Kölinlasku:  31. lokakuuta 1951
Laskettu vesille:  17. joulukuuta 1952
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1953
Poistui palveluskäytöstä:  8. kesäkuuta 1971
Tekniset tiedot
Uppouma:  787 t (kuormattu)
Pituus:  52 m
Leveys:  11 m
Syväys:  3,0 m
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  6 upseeria ja 74 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 × 40 mm ilmatorjuntatykki 2 × .50" kaksoiskonekivääriä
USS Dynamic (runkonumero AM-432 ja MSO-432) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1952 vesillelaskettu Aggressive-luokan miinanraivaaja.
Valmistus

Alus tilattiin Colberg Boat Worksiltä Stocktonista Kaliforniasta, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1951. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1952 kumminaan rouva R. W. Harbey ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1953 ensimmäisenä päällikkönään J. F. Butler.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Tyynenmeren laivaston miinaosaston 9. laivueen Mine Division 91:een, jonka kotisatamana oli Long Beach. Aluksen tehtävänä oli lähinnä koulutus. Alus luokiteltiin 7. helmikuuta 1955 uudelleen avomeriraivaajaksi, jolloin sen runkonumeroksi tuli MSO-432. Alus oli Kaukoidässä vuosina 1957-1958, jona aikana se vieraili Japanissa, Koreassa ja Taiwanilla. Lisäksi alus osallistui laivastojen yhteisharjoituksiin. Alus teki vastaavan purjehduksen vuoden 1960 alkupuoliskolla.
Alus siirrettiin syyskuussa 1967 Mine Divisiona 71:een, jonka muut alukset olivat  USS Engage (MSO-433), USS Impervious (MSO-449), USS Inflict (MSO-456) ja USS Fortify (MSO-446). Alus poistettiin palveluksesta 8. kesäkuuta 1971 ja  myytiin Espanjalle 17. heinäkuuta osana Security Assistance Programia.
Espanjan laivasto

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä Guadelete (M41). Alus luokiteltiin vuonna 1980 uudelleen PVZ-41:ksi ja poistettiin palveluksesta 15. heinäkuuta 1998.
Vaijeri

Silmukkaan päättyvä vaijeri. Silmukan sisäpuolella on koussi.
Harusvaijereiden päitä
Vaijeri (< engl. wire rope 'metallilankaköysi') on metallilangoista, useimmiten teräslangoista kierretty köysi. Vaijereita käytetään lukuisissa sovelluksissa, muun muassa sähköjohtoina, vinssien vetoköysinä, hissien ja nostureiden nostoköysinä sekä mastojen, riippusiltojen ja muiden rakenteiden tukiköysinä.
Lankojen määrä ja halkaisija määrittävät vaijerin ominaisuuksia. Paksummat langat antavat vaijerille korroosion- ja kulutuksenkestävyyttä ja ohuemmat langat tekevät vaijerista notkeamman ja helpomman käsitellä. Vaijeri päättyy usein koussin suojaamaan silmukkaan tai vaijerin kiristys- ja lukitusmekanismiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaijeri Wikimedia Commonsissa
Uudenkaarlepyyn kirkko

| Uudenkaarlepyyn kirkko |
| --- | --- |
 Uudenkaarlepyyn kirkko.
Sijainti:  Uusikaarlepyy
Koordinaatit:  63°31′21″N, 022°31′35″E
Seurakunta:  Uudenkaarlepyyn seurakunta
Rakentamisvuosi:  1708
Suunnittelija:  Elias Brenner
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uudenkaarlepyyn kirkko on kirkkorakennus Uudessakaarlepyyssä, Pohjanmaan maakunnassa. Se on pyhitetty pyhälle Birgitalle. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1708, mutta sen saarnastuoli ja alttari valmistuivat vasta 1750-luvulla. Kirkon on suunnitellut asessori Elias Brenner. Alttaritaulun on maalannut ruotsalainen maalari Daniel Hjulström, joka on myös koristellut sisäkattojen holvit ja ikkunoita ympäröivät draperiat. Holvissa on kuvattuna pilvien ja pasuunaenkelien keskellä kuningas Fredrik I:n monogrammi ja teksti ”Anno 1749 Vivat Frideric”. Kirkossa on yhdet Suomen vanhimmista uruista. Kahdeksanäänikertaiset urut on rakentanut Anders Teliin vuonna 1768. Kirkon vieressä oleva pohjalainen renessanssitapuli on rakennettu vuonna 1702.
Kirkon interiööri.
Kirkkorakennus on puinen päätytornillinen pitkäkirkko. Lapuanjokeen kuvastuva Uudenkaarlepyyn kirkko on suurin Suomen vanhimmista puukirkoista. Kaunis maalauskoristelu ja arvokas esineistö kuvastavat 1700-luvun porvariston ihanteita kotikirkkonsa kaunistamisessa.
1880-luvun aikoihin kirkkoa alettiin pitää liian pimeänä ja enkelikuvia liian lapsellisina. Seinät maalattiin silloin valkeiksi, jolloin osa maalauksista hävisi, mutta kattomaalaukset säästyivät. Alexandra Såltinilta tilattiin uusi alttaritaulu, joka esittää Kristuksen kirkastumista. Se oli alttaritauluna 30 vuotta, mutta vuoden 1928 korjauksessa se siirrettiin eteläiseen päätyyn ja vanha alttaritaulu otettiin taas esille. Samalla seinät kunnostettiin entiselleen. Uudempia kuvia kirkossa ovat kuorin lasimaalaukset. Ne on maalannut Lennart Segerstråle vuonna 1940.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uudenkaarlepyyn kirkko Wikimedia Commonsissa
Vehkalampi (Viitasaari)

| Vehkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°09′02″N, 25°46′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen pohjoisosan alue (14.43)
Laskuoja:  oja Uppaanpuroon 
Järvinumero:  14.439.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,5 m  
Pituus:  130 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,391 km  
Pinta-ala:  0,857 ha  
Tilavuus:  0.000007 km³ 
Keskisyvyys:  0,82 m  
Suurin syvyys:  1,7 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkalampi 
Vehkalampi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Taimoniemen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 130 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 7 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,8 metriä ja suurin syvyys on 1,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen pohjoisosan alueella (14.43), jonka Täysiänjoen valuma-alueeseen (14.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,5 metriä mpy.
Uudenirlanninkukastaja

| Uudenirlanninkukastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Kukastajat Dicaeum
Laji::  eximium
Kaksiosainen nimi
 Dicaeum eximium  Sclater, 1877 
Katso myös
   Uudenirlanninkukastaja Wikispeciesissä   Uudenirlanninkukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenirlanninkukastaja (Dicaeum eximium) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Uudenirlanninkukastajaa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69)

| USS Dwight D>  Eisenhower |
| --- | --- |
 USS Dwight D. Eisenhower

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Drydock Company, Newport News, Virginia
Kölinlasku:  15. elokuuta 1970
Laskettu vesille:  11. lokakuuta 1975
Palveluskäyttöön:  18. lokakuuta 1977
Tekniset tiedot
Uppouma:  72 916 pitkää tonnia
Pituus:  332,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  40,8 m (vesiraja) 76,8 m (lentokansi)
Syväys:  11,3 m
Koneteho:  2 x Westinghouse A4W -ydinreaktoria 260 000 shp (194 MW)
Nopeus:  30+ solmua (56+ km/h)
Miehistöä:  merimiehiä 3 200 lentohenkilökuntaa 2 480 lippuesikunta 70
Aseistus
Aseistus:  90 lentokonetta ja helikopteria 2 x RIM-116 Rolling Airframe Missile 2 x Mk29 NATO Sea Sparrow -ohjusten laukaisualustaa
USS Dwight D. Eisenhower (runkonumerot CVAN-69 ja CVN-69) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus.
Valmistus

Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1970. Alus laskettiin vesille 11. lokakuuta 1975 kumminaan Dwight D. Eisenhowerin leski Mamie Doud-Eisenhower ja otettiin palvelukseen 18. lokakuuta 1977 ensimmäisenä päällikkönään William E. Ramsey.
Palvelukseen otettaessa alus korvasi toisen maailmansodan aikaisen Midway-luokan] lentotukialuksen USS Franklin D. Rooseveltin.
Palvelus

Alusta uudistettiin sen neljännen partiomatkan jälkeen lokakuusta 1985 huhtikuuhun 1987 uudella ilma- ja sukellusveneentorjuntakalustolla ja huollettiin uudelleen 1995-1997.
Dwight D. Eisenhower on osallistunut operaatioihin
1990: operaatio Desert Shield (Irak/Kuwait/Saudi-Arabia)
1991: operaatio Desert Storm
1993: operaatio Deny Flight (Bosnia, 1993–1995)
1994: operaatio Restore Democracy (Haiti)
2000: operaatio Southern Watch (Irakin lentokieltoalueiden valvonta)
Alus siirrettiin vuonna 2001 huoltoon ja ydinpolttoaineenvaihtoon, mistä se palautettiin palvelukseen tammikuussa 2005. Aluksen kotisatamana on Norfolk.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69) Wikimedia Commonsissa
Nimitz-luokan lentotukialukset
USS Dwight D. Eisenhower
USS Enterprise (CVN-65)

| USS Enterprise (CVN-65) |
| --- | --- |
 USS Enterprise

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Drydock Company
Kölinlasku:  4. helmikuuta 1958
Laskettu vesille:  24. syyskuuta 1960
Palveluskäyttöön:  25. marraskuuta 1961
Poistui palveluskäytöstä:  3. helmikuuta 2017
Tekniset tiedot
Uppouma:  93 500 t
Pituus:  342,3 m
Leveys:  40,5 m
Syväys:  11,9 m
Koneteho:  280 000 shp (210 MW)
Nopeus:  yli 30 solmua
Miehistöä:  yli 5 000
Aseistus
Aseistus:  2 x Sea Sparrow 2 x RAM 3 x 20 mm CIWS Phalanx 85 lentokonetta
USS Enterprise (runkonumerot CVAN-65 ja CVN-65) oli Yhdysvaltain laivaston ainoa Enterprise-luokan lentotukialus. Se luovutettiin laivastolle vuonna 1961, jolloin se oli maailman ensimmäinen ydinkäyttöinen lentotukialus ja toinen ydinkäyttöinen pinta-alus Yhdysvaltain laivastossa risteilijä USS Long Beachin valmistuttua muutamaa kuukautta aiemmin. Ydinkäyttöinen sukellusvene USS Nautilus otettiin käyttöön 1954 ja Neuvostoliiton siviilikäytössä oleva jäänmurtaja Lenin 1957.
Suunnittelu

Alus perustui edeltävään Forrestal-luokkaan. Siinä käytettiin melko konservatiivista tekniikkaa. A2W-ydinreaktoreita oli peräti kahdeksan ja ne pyörittivät neljää potkuriakselia. Reaktorit oli sijoitettu aiempien lentotukialusten kattilahuoneiden paikalle. Koska ydinkäyttöinen alus ei tarvitse polttoainetankkeja omaa koneistoaan varten, säästynyt tila mahdollisti kaksinkertaiset lentopolttoainevarastot, mahdollistaen yhtäjaksoisen lentotoiminnan 12 vuorokauden ajan. Aluksen huippunopeus oli 35 solmua ja reaktorien polttoainesauvojen vaihtoväli viisi vuotta.
Alun perin suunniteltiin kuuden Enterprise-luokan aluksen rakentamista. Alustyypin korkean hinnan johdosta viittä muuta ei lopulta edes tilattu.
Ydinkäyttöistä lentotukialusta suunniteltiin jo 1952, jolloin laivasto nimitti Newport News Shipbuilding and Drydock Companyn suunnittelemaan aluksen ja Westinghousen suunnittelemaan reaktorit. Alun perin presidentti Harry Truman hyväksyi 1950 suunnitelman, mutta se leikattiin budjetista 1953, kun ydinkäyttöisten alusten karkaava hinta sai kongressin ja puolustusministeriön kyseenalaistamaan niiden käyttökelpoisuuden. Korean sota antoi amiraali Hyman G. Rickoverille mahdollisuuden puolustaa hanketta ja sitä jatkettiin 1954.
Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1960 ja sen ensimmäinen reaktori käynnistettiin 2. joulukuuta 1960. Ensimmäiseen tehtäväänsä se lähetettiin Välimerelle 1962. Loppuvuodesta Enterprise ja Yhdysvaltain 2. laivasto määrättiin saartamaan Kuubaa Kuuban kriisin yhteydessä. Kriisin jälkeen Enterprise palasi 6. laivastoon Välimerelle.
Ensimmäinen huolto ja polttoaineen vaihto suoritettiin lokakuussa 1964. Vuonna 1973 Vietnamin aselevon jälkeen alus huollettiin Bremertonissa Washingtonissa tukemaan laivaston uusinta F-14 Tomcat -lentokonetta.
14. tammikuuta 1969 laivalla tapahtui onnettomuus. Mk.32 -tyypin Zuni -raketti laukesi aiheuttaen 27 merisotilaan kuoleman. Sen lisäksi 314 henkilöä haavoittui ja 15 lentokonetta tuhoutui.
Enterprisen vierailut Japanissa 1964 ja 1968 aiheuttivat maiden välien kiristymistä ja opiskelijamielenosoituksia sitä vastaan.
Alkuvuodesta 2012 Enterprise lähetettiin viimeiselle partiomatkalle Persianlahdelle.
Käytöstä poistaminen

Alus poistettiin aktiivisesta palveluksesta 1. joulukuuta 2012 Norfolkin laivastotukikohdassa. Aluksen varastojen tyhjentäminen alkoi 3. joulukuuta ja sen valmistaminen ydinpolttoaineen poistoon aloitettiin. Alus hinattiin 20. kesäkuuta 2013 Huntington Ingalls Industriesille käytöstä poistamista varten, jolloin sen kahdeksasta reaktoriytimestä poistetaan ydinpolttoaine. Alus poistettiin 3. helmikuuta 2017 virallisesti palveluksesta Newport Newsissä ja samalla se poistettiin alusluettelosta.
Aluksen museointia suunniteltiin, mutta mm. ydinreaktorien aiheuttaman turvallisuusriskin johdosta alus päätettiin romuttaa.
Aluksella on lempinimet The Big E, Mobile Chernobyl ja Three-Quarter Mile Island.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Enterprise (CVN-65) Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Lennosto (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kitty Hawk -luokka | Yhdysvaltain laivaston lentotukialukset | Seuraaja: Nimitz-luokka |
USS Enterprise (taka-alalla) ja Ranskan laivaston lentotukialus FS Charles de Gaulle.
Enterprisen tulipalo 14.1.1969.
Uudenirlannindrongo

| Uudenirlannindrongo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Drongot Dicruridae
Suku::  Drongot Dicrurus
Laji::  megarhynchus
Kaksiosainen nimi
 Dicrurus megarhynchus  (Quoy & Gaimard, 1830) 
Katso myös
   Uudenirlannindrongo Wikispeciesissä   Uudenirlannindrongo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenirlannindrongo (Dicrurus megarhynchus) on drongojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Uudenirlannindrongoa tavataan kotoperäisenä Uuden-Irlannin saarella Papua-Uudessa-Guineassa. Sen kannaksi arvioidaan 100 000–499 999 yksilöä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sitä tavataan vain pienellä alueella, ja koska sen kanta on pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Uudenirlanninpunamesikko

| Uudenirlanninpunamesikko> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Punamesikot Myzomela
Laji::  pulchella
Kaksiosainen nimi
 Myzomela pulchella  Salvadori, 1891 
Katso myös
   Uudenirlanninpunamesikko Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenirlanninpunamesikko (Myzomela pulchella) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Uudenirlanninpunamesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Irlannin saarella. Lajia on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Untuvaheinät

| Untuvaheinät |
| --- | --- |
 Stipagrostis obtusa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Aristidoideae
Suku::  Untuvaheinät Stipagrostis  Nees
Katso myös
   Untuvaheinät Wikispeciesissä   Untuvaheinät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Untuvaheinät (Stipagrostis) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 55 lajia.
Lajeja

Stipagrostis ciliata – hapsiuntuvaheinä
Stipagrostis hirtigluma
Stipagrostis obtusa
Stipagrostis pennata
Stipagrostis plumosa
Stipagrostis sabulicola
Stipagrostis uniplumis
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Stipagrostis
Flora of China: Stipagrostis (englanniksi)
Type Allocation Code

Type Allocation Code tai TAC on IMEI-numeron kahdeksan ensimmäistä numeroa sisältävä merkkijono, jota käytetään matkapuhelimen tunnistamiseen. TAC on yksilöllinen tunniste kullekin GSM-, W-CDMA- ja LTE-matkapuhelinmallille. TACin kaksi ensimmäistä merkkiä yksilöivät IMEIn myöntäneen tahon.
Ennen 1. tammikuuta 2003 IMEIt alkoivat kuusi numeroa sisältävällä Type Approval Codella, josta käytettiin myös samaa lyhennettä TAC. Sitä seurasi kaksi numeroa pitkä Final Assembly Code (FAC). Käytännössä Type Approval Code ja Type Allocation Code olivat käyttötarkoituksiltaan ja -tavoiltaan samanlaisia, mutta FAC yksilöi lisäksi puhelimen valmistaneen tehtaan. Vanha TAC + FAC yhdistettiin kahdeksanmerkkiseksi TACiksi sarjanumeroavaruuden käyttämiseksi tehokkaammin. Valmistajilla oli mahdollisuus vanhan määritelmän mukaisen IMEIn käyttöön aina siirtymäajan loppuun saakka 1. huhtikuuta 2004.
Yksi TAC riittää miljoonan matkapuhelimen sarjanumerointiin. Tämän vuoksi samalla mallilla voi olla käytössään useita eri TAC-numeroita.
V-moottori

V-moottori
V-moottori on polttomoottori, jossa sylinterit ovat rinnakkain kahdessa rivissä muodostaen V-asetelman. Rakenteessa on kaksi sylinteririviä, yksi tai kaksi nokka-akselia riviä kohden sekä yksi kampiakseli. Autoissa, työkoneissa ja panssarivaunuissa käytettyjen V-moottoreiden sylinteriluku on yleisimmin neljästä kahdeksaan, joskus kymmenen tai kaksitoista. Laiva- ja voimalaitosmoottoreissa sylintereitä voi olla jopa 24.
Joissain moottoreissa käytetyssä kaksoiskiertokankirakenteessa V-moottorin vastakkaiset kiertokanget on laakeroitu kampiakseliin yhteisestä laakerista.
Historia

Ensimmäinen V8-moottori rakennettiin vuonna 1903, aiemminkin oli ollut jo V2-moottoreita. Yksi ensimmäisistä V6-moottoreita oli vuoden 1898 ranskalaisessa Mors -autossa, joka osallistui Grand Prix -kisaan. V4-moottoria käytettiin ensimmäisen kerran samana vuonna Morsin 60 hevosvoiman versiossa.
Historia > V10

V10-moottoria on käytetty mm. Audi R8:ssa ja Lamborghini Huracánissa. Maailman ensimmäinen ja ainoa koskaan valmistettu V10-perämoottori on Mercury Verado 350/400 V10.
Historia > V12

Ensimmäinen sarjatuotettu V12-moottori oli Packard Twin Six vuonna 1915.
Sittemmin V12-moottoria on käytetty mm. Aston Martinin automalleissa.
Historia > V16

V16-moottoria käytettiin ensimmäisen kerran Antoinette VII -lentokoneessa vuonna 1910.
Ensimmäinen V16-moottoria käyttänyt auto oli Cadillac Series 452 vuodelta 1930.
Cizeta V16T -auton kuusilitrainen V16-moottori tehtiin yhdistämällä kaksi Lamborghini Urracon kolmelitraista V8-moottoria. Cizetan moottorissa oli 64 venttiiliä, kahdeksan nokka-akselia, neljä sylinterikantta ja kaksi polttoaineensuihkutusjärjestelmää. Se tuotti 403 kilowatin tehon.
Historia > W12

Bentley on valmistanut kuusilitraista tuplaturbo-W12-moottoria vuodesta 2003. Sen tehokkain versio tuottaa 552 kilowatin tehon. Bentleyn mukaan sen W12-moottori on maailman eniten valmistettu 12-sylinterinen moottori.
Historia > W18

Mercedes-Benz suunnitteli 1990-luvulla W18-moottorin valmistusta. Siinä kolme kuusisylinteristä sylinterilohkoa oli tarkoitus sijoittaa W-kirjaimen muotoon niin, että lohkojen välinen kulma olisi ollut 75,5 astetta. Tuloksena olisi ollut 8,0-litrainen moottori, joka olisi tuottanut enimmillään 500 kilowatin tehon ja 800 newtonmetrin vääntömomentin.  Mercedes-Benzin johto kuitenkin päätti, että samaan aikaan kehitteillä ollut 6,0-litrainen V12-moottori riitti täyttämään asiakkaiden vaatimukset.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uudenirlanninmanikki

| Uudenirlanninmanikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Manikit Lonchura
Laji::  forbesi
Kaksiosainen nimi
 Lonchura forbesi  (Sclater, 1879) 
Katso myös
   Uudenirlanninmanikki Wikispeciesissä   Uudenirlanninmanikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenirlanninmanikki (Lonchura forbesi) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Uudenirlanninmanikkia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Venäjä lasten Eurovision laulukilpailussa

| Venäjä lasten Eurovision laulukilpailussa |
| --- | --- |

Paikallinen TV-asema:  Rossija 1
Esiintymiset
Ensiesiintyminen:  2005
Esiintymiskerrat:  17
Paras sijoitus:  1. (2006, 2017)
Huonoin sijoitus:  13. (2019)
Paras pistemäärä:  202
Huonoin pistemäärä:  66
Venäjän edustaja Polina Bogusevich esiintymässä vuoden 2017 kilpailun harjoituksissa.
Venäjä on osallistunut lasten euroviisuihin vuodesta 2005 lähtien. Se on menestynyt hyvin kilpailuissa, ja on ollut melkein jokaisella osallistumisellaan kymmenen parhaan joukossa. Venäjä on voittanut kilpailun kahdesti: vuonna 2005 The Tolmachevy Twins kappaleella Vesenniy Jazz ja vuonna 2017 Polina Bogusevich kappaleella "Wings".
Osallistujat

| Vuosi | Esittäjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Vladislav Krutskikh | "Doroga K Solntsu" | 9 | 66 |
| 2006 | The Tolmachevy Twins | "Vesenniy Jazz" | 1 | 154 |
| 2007 | Alexandra Golovchenko | "Otlichnitsa" | 6 | 105 |
| 2008 | Mihail Puntov | "Spit Angel" | 7 | 73 |
| 2009 | Ekaterina Ryabova | "Malenky Prints" | 2 | 116 |
| 2010 | Liza Drozd & Sasha Lazin | "Boy And Girl" | 2 | 119 |
| 2011 | Katya Ryabova | "Romeo And Juliet" | 4 | 99 |
| 2012 | Lerika | "Sensation" | 4 | 88 |
| 2013 | Dayana Kirillova | "Dream on" | 4 | 106 |
| 2014 | Alisa Kozhikina | "Dreamer" | 5 | 96 |
| 2015 | Mikhail Smirnov | "Mechta (Dream)" | 6 | 80 |
| 2016 | The Water of Life Project | "Water of Life" | 4 | 202 |
| 2017 | Polina Bogusevich | "Wings" | 1 | 188 |
| 2018 | Anna Filiptšuk | "Unbreakable" | 10 | 122 |
| 2019 | Tatjana Mežentseva & Denberel Ooržak | "A Time for Us" | 13 | 72 |
| 2020 | Sofija Feskova | "My New Day" | 10 | 88 |
| 2021 | Tanja Mežentseva | "Mon ami" | 7 | 124 |