stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihreä kemia
Vihreän kemian periaatteet

Vihreän kemian soveltamiselle käytännössä on muodostettu 12 periaatetta, joiden avulla pienennetään kemianteollisuuden aiheuttamia haittoja ihmisten ja ympäristön turvallisuudelle. Näitä periaatteita hyödynnetään jo olemassa olevien prosessien muokkaamisen lisäksi myös kartoittaessa uusia tutkimusalueita sekä kehittäessä vihreän kemian teknologioita. 
Vihreän kemian 12 periaatetta ovat:
Jätteen synnyn ehkäisy: Prosessien suunnittelu siten, ettei käsiteltävää jätettä synny.
Atomiekonomia: Teolliset synteesiprosessit hyödyntävät maksimimäärän lähtöaineita eli hukkaan menevien atomien määrä on mahdollisimman pieni.
Vaarattomat kemialliset synteesit: Teollisten synteesiprosessien reaktiotuotteet eivät ole ihmisille tai ympäristölle haitallisia tai myrkyllisiä.
Turvallisten kemikaalien suunnittelu: Tuotetut kemikaalit ovat tehokkaita, mutta mahdollisimman haitattomia ihmiselle ja ympäristölle.
Turvallisten liuottimien käyttö ja apuyhdisteiden käytön välttäminen: Prosessit eivät vaadi liuottimia, erottimia tai muita apuyhdisteitä. Mikäli käyttö on välttämätöntä, käytetään turvallisimpia vaihtoehtoja.
Energian käytön minimoiminen: Kemialliset reaktiot toteutetaan huoneenlämmössä ja normaali-ilmanpaineessa aina kun mahdollista.
Uudistuvien lähtöaineiden käyttö: Prosesseissa käytetään uusiutuvia lähtöaineita, kuten maataloustuotteita tai muiden prosessien jätettä. Uusiutumattomien lähtöaineiden, kuten fossiilisten polttoaineiden tai kaivosteollisuuden tuotteiden käyttöä vältetään.
Tarpeettoman johdosten muodostumisen välttäminen: Turhien kemiallisten johdannaisten ja jätteen syntymisen ehkäisemiseksi vältetään tarpeettomien muutosten tekemistä aineiden funktionaalisiin ryhmiin.
Katalyyttien suosiminen: Katalyyttien käyttö pienentää syntyvän jätteen määrää, koska jo pieni määrä katalyyttia edesauttaa saman reaktion toistumisen useaan kertaan, ja maksimoi lähtöaineiden hyödyntämisen. Katalyytit eivät kulu reaktioissa, mikä mahdollistaa niiden uusiokäytön.
Tuotteiden hajoaminen elinkaaren lopussa: Kemikaalit suunnitellaan siten, että ne hajoavat vaarattomiksi yhdisteiksi käytön jälkeen, eivätkä kerry ympäristöön.
Reaaliaikaiset analyysit: Prosesseja seurataan ja ohjataan reaaliaikaisesti, jotta saastuttavia sivutuotteita syntyy mahdollisimman vähän tai ei laisinkaan.
Onnettomuuksien välttäminen esimerkiksi oikeilla kemikaalivalinnoilla: Kemikaalit ja niiden olomuodot suunnitellaan siten, että niiden aiheuttama onnettomuusriski on mahdollisimman pieni. Kemikaalien käsittelyyn liittyviä onnettomuuksia ovat esimerkiksi räjähdykset, tulipalot, ympäristövahingot tai ihmisille aiheutuvat onnettomuudet kuten kemikaalin hengittäminen tai roiskuminen iholle tai silmiin.
Historia

Terminä vihreä kemia on saanut alkunsa 1990-luvulla. Paul Anastas ja John Warner muotoilivat 12 vihreän kemian periaatetta vuonna 1998. Termi on muotoutunut ympäristöystävällisyyden ja kestävyyden näkökulmista kemiaan, etenkin kemian saasteiden ja luonnonvarojen ehtymisen kannalta. Termin juuret ovat Yhdysvaltojen lainsäädännössä, jossa vuonna 1990 säädettiin asetus saasteiden ennaltaehkäisemisestä, Pollution Prevention Act (PPA). Vihreä kemia pyrkii samoihin tavoitteisiin kuin PPA-asetus. Termin käyttö on vakiintunut 1990-luvun loppupuolelta eteenpäin.
Trendit

Vihreä kemia on syntynyt tarpeesta tunnistaa ja ymmärtää kemiallisten prosessien aiheuttamia uhkia ihmisten terveydelle ja ympäristön tilalle. Uhkien tunnistamisen jälkeen voidaan siirtyä suunnittelemaan ja kehittämään ratkaisuja nykyisiin ongelmiin sekä jo aiemmin aiheutettuihin vahinkoihin. Vihreän kemian sovelluksia tarvitaan esimerkiksi etsiessä ratkaisuja merien ja ilmakehän saastumiselle, kasvihuoneilmiön hillitsemiselle sekä kestävämmän energiatuotannon kehittämiselle.  Samalla tavoitellaan myös mahdollisimman kustannustehokkaita prosesseja sekä kemikaalien turvallisia käsittelykäytänteitä.  Käynnissä on useita eri hankkeita erilaisten ongelmien ratkaisemiseksi.
Esimerkkejä > Vihreät liuottimet

Useat käytössä olevat perinteiset liuottimet, kuten eetteri, asetoni tai tolueeni, ovat myrkyllisiä ja räjähdysherkkiä, minkä takia niiden käsittelyssä on huomioitava ihmisten ja ympäristön turvallisuus. Liuottimia käytetään eniten maaleissa ja pinnoitteissa sekä pienemmissä määrin esimerkiksi siivousaineissa sekä liimoissa. Suurin osa kehitystyöstä on keskittynyt prosessien muokkaamiseen, jotta ne käyttävät vähemmän liuottimia, mutta myös vihreitä liuottimia on kehitetty.  Vihreä liuotin on ideaalitilanteessa valmistettu uusiutuvista raaka-aineista, ja se hajoaa luonnossa vaarattomiksi yhdisteiksi.  Myös vihreiden liuottimien eri elinkaarivaiheiden ympäristövaikutukset on kuitenkin huomioitava niiden käyttöä suunniteltaessa. Huolimaton suunnittelu voi johtaa liuottimien liialliseen käyttöön sekä uusiokäyttöpotentiaalin hyödyntämättä jättämiseen, ja näin ollen turhan jätteen syntymiseen ja tuotannon hiilijalanjäljen kasvamiseen.  Vihreille liuottimille ei ole luotu selkeää määritelmää tai kriteeristöä, mikä tekee ympäristöystävällisimmän liuottimen löytämisestä tulkinnanvaraista. Käytännössä vihreä liuotin voidaan määritellä liuottimena, jonka avulla tuotetulla tuotteella tai prosessilla on mahdollisimman pieni vaikutus ympäristöön.  Esimerkkejä vihreistä liuottimista ovat esimerkiksi metanoli ja etanoli.
Esimerkkejä > Biopolymeerit

Monet esimerkiksi kuluttajamarkkinoilla olevat tuotteet sisältävät muovia, joka on synteettisesti valmistettu polymeeri. Muovit koostuvat rakenteeltaan lukuisista monomeereistä, joka saa aikaan niille tyypillisen kestävän ja kovan rakenteen. Tämä kuitenkin johtaa siihen, että kun muovituotteet ovat elinkaarensa päässä ja niistä tulee jätettä, ne jäävät ympäristöön määrittelemättömän pitkäksi ajaksi. Ympäristössä ne kuluvat ja rikkoutuvat mm. mikromuoviksi sekä vapauttavat ympäristöön myrkyllisiä aineita. 
Ratkaisuna perinteisen öljypohjaisen muovin haitallisiin vaikutuksiin ympäristölle on esitetty biopolymeerejä. Biopolymeerit ovat polymeerejä, jotka on tuotettu ainakin osittain uusiutuvista raaka-aineista. Biopolymeerejä ovat esimerkiksi tärkkelys, selluloosa sekä proteiinit. Biopolymeerien avulla on mahdollista tuottaa muovinkaltaisia materiaaleja, jotka ovat kuitenkin biohajoavia ja ympäristöystävällisiä. Nämä materiaalit ovat esimerkki ratkaisusta, jolla voisi korvata perinteiset öljypohjaiset muovit.
Lainsäädäntö EU:ssa

Vihreän kemian periaatteet näkyvät myös Euroopan unionin lainsäädännössä. Vuonna 2007 EU sääti lain kemikaalien rekisteröintiä, arviointia, säätelyä ja rajoittamista koskien (Registration, Evaluation, Authorisation and Restriction of Chemicals, REACH). Tämä Euroopan unionin säädös vaatii yrityksiltä niiden tuotteiden olevan turvallisia ja turvallisesti käytettävissä. Asetus siirtää vastuun kemikaalien turvallisuudesta ja turvallisesta käsittelystä yrityksille viranomaisten sijasta. Lainsäädännön tarkoituksena on varmistaa korkeantasoinen kemikaaliturvallisuus niin ihmisille kuin ympäristölle sekä mahdollistaa vapaa kaupankäynti jäsenmaiden välillä.
Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) edistää kemikaalien turvallista käyttöä. Se panee täytäntöön EU:n kemikaalilainsäädäntöä, jonka tarkoitus on edistää ihmisten ja ympäristön turvallisuutta. Euroopan komissio hyväksyi kestävyyttä edistävän kemikaalistrategian vuonna 2020. Strategia on osa EU:n nollapäästötavoitetta ja sen keskeisimpinä tavoitteina on ympäristön ja ihmisten suojelun lisäksi edistää entistä turvallisempien ja kestävämpien kemikaalien käyttöä ja innovointia.
Vihreään kemiaan siirtymisen haasteet

Vihreään kemiaan siirtyminen ei ole yksinkertaista ja mutkatonta, sillä sen toimeenpano on osoittautunut haasteelliseksi mm. poliittisista ja taloudellisista syistä. Vihreään kemiaan siirtymisen haasteet on karkeasti jaettu kuuteen luokkaan:
Taloudelliset: Uusien vihreän kemian mukaisten tuotteiden tulisi olla nykyisiä tuotteita kannattavampia, jotta yritys olisi valmis muuttamaan toimintatapojaan. Uusien tuotteiden pitkäaikeinen tuotto-odotus on yleensä epävarmaa. Tämän tulisi olla kuitenkin tarpeeksi potentiaalinen, jotta tuotto-odotus ylittää esimerkiksi vaadittavat investointikustannukset.
Säädöksiin liittyvät: Sillä yritykset toimivat pitkälti globaaleilla markkinoilla, niiden tulee noudattaa kaikkien toimialueellaan olevien valtioiden määräyksiä ja säädöksiä. Lupakäsittelyt vievät aikaa ja kustannuksia yritykseltä. Yritysten resurssit kohdistuvat pakollisten säädöksien noudattamiseen ja ovat pois tarvittavasta kehitys- ja tutkimustyöstä.
Tekniset: Tiede vihreän kemian taustalla on usein kompleksista ja moniulotteista. Monista reaktioista ja prosesseista ei nykytiedon valossa ole tiedossa vihreämpiä vaihtoehtoja. Haasteita asettaa se, että olemassa oleva tieteellinen tieto on haastavasti saavutettavissa sekä uuden tiedon levittäminen koko alan laajuisesti on monimutkaista. Kemistien ja insinöörien koulutus ei ole usein tarpeeksi poikkitieteellistä ja laaja-alaista vihreän kemian tutkimusta varten sen kompleksisuuden vuoksi.
Organisatoriset: Organisaation eri yksikköjen erilaiset tavoitteet ja intressit eivät välttämättä tue siirtymää vihreän kemian mukaisiin periaatteisiin. Vaikka vaikutukset koko yrityksen tasolla voisivat olla hyödyllisiä, vihreän kemian implementoiminen voi vaikuttaa joidenkin yksiköiden toimintaan negatiivisesti. Tämä voi aiheuttaa vastarintaa muutokselle.
Kulttuuriset: Haasteena on, että vihreän kemian periaatteista ei ole tarpeeksi laajalti ja globaalisti tietoa koko kemian alalla tai kuluttajien joukossa. Osittain vihreä kemia voidaan tulkita viherpesuksi, joka heikentää termin uskottavuutta. Lisäksi termi ”vihreä” voi lisätä negatiivisia konnotaatioita ja vihreän kemian voidaan ajatella olevan kalliimpaa, laadutonta tai ei lukeutuvan oikeaksi tieteeksi.
Määritelmiin ja mittareihin liittyvät:  Terminä vihreä kemia on nuori. Siispä termin määritelmä ei ole vielä vakiintunut ja joskus on haasteellista määritellä, mikä lasketaan vihreäksi kemiaksi. Lisäksi konseptiin liittyviä mittareita ja mittaristoja ei ole vielä yhtenäistetty.
Aiheesta muualla

Royal Society of Chemistry: Green Chemistry julkaisun kotisivu (englanniksi)
Katalyytin käyttö on esimerkki vihreän kemian periaatteiden soveltamisesta. Katalyytit alentavat kemiallisten reaktioiden aktivoitumisenergiaa, mikä nopeuttaa reaktion toteutumista. Katalyytti ei kuitenkaan itse kulu reaktiossa ja näin ollen tekee reaktion toteuttamisesta taloudellisemman.
Euroopan unioni on määrittänyt vihreän kemian periaatteita lainsäädännössään.
Prost AP01

| Prost AP01 |
| --- | --- |

Talli:   Prost Grand Prix
Suunnittelija(t):   Loïc Bigois
Kuljettajat:  11.  Olivier Panis 12.  Jarno Trulli
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B Bridgestone
Polttoaine:  Total
Runko:  Hiilikuitumonokokki
Moottori:  vapaasti hengittävä Peugeot A16 72° V10
Voimansiirto:  Prost 6-vaihteinen puoliautomaattinen pituussuuntainen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 1998
Kilpailuja:  16
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  1
Prost AP01 oli Loïc Bigois'n suunnittelema auto, jolla Prost-talli kilpaili kaudella 1998. Autoa ajoivat ranskalainen Olivier Panis ja italialainen Jarno Trulli.
Edellisen kauden hyvän tuloksen jälkeen kausi 1998 oli Prostille katastrofi. Auton suurin ongelma oli vaihdelaatikko: se oli epäluotettava ja painava, ja se haittasi auton tasapainoa. Tämä vaikeutti autoon tehtävää kehitystyötä.
Autolla ajettiin pisteille vain kerran. Pisteen saavutti Jarno Trulli sateisessa Belgian Grand Prix'ssa, jossa todella moni joutui keskeyttämään. Kyseisessä kilpailussa Panis oli joutunut keskeyttämään jo ensimmäisellä kierroksella sattuneessa joukkokolarissa. Tallilla oli käytössä vain yksi vara-auto, ja koska Trulli sai sen käyttöönsä, ei Panis päässyt enää kilpailuun mukaan.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa yhdeksänneksi saavuttaen vain yhden pisteen.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Prost | Peugeot V10 | B |  | AUS | BRA | ARG | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | AUT | GER | HUN | BEL | ITA | LUX | JPN | 1 | 9. |
| 1998 | Prost | Peugeot V10 | B |   Olivier Panis | 9 | Kesk. | 15 | 11 | 16 | Kesk. | Kesk. | 11 | Kesk. | Kesk. | 15 | 12 | DNS | Kesk. | 12 | 11 | 1 | 9. |
| 1998 | Prost | Peugeot V10 | B |   Jarno Trulli | Kesk. | Kesk. | 11 | Kesk. | 9 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 10 | 12 | Kesk. | 6 | 13 | Kesk. | 12 | 1 | 9. |
Protagonisti

Protagonisti (kreik. πρωταγωνιστής < πρῶτος ’ensimmäinen’ + ἄγω ’toimin’) on draaman tai kertomuksen päähenkilö. Termi on lähtöisin antiikin Kreikan näyttämötaiteesta, jossa sillä tarkoitettiin näytelmän ensimmäistä ja johtavaa näyttelijää, pääosan esittäjää. Terminä protagonisti on sittemmin yleistynyt merkitsemään tarinan tai draaman päähenkilöä.
Tarinassa seurataan protagonistia, ja se kerrotaan usein hänen näkökulmastaan. Protagonistia ei kuitenkaan tule sekoittaa kertojaan. Protagonisti ja kertoja voivat olla sama henkilö, mutta tarinan kannalta se ei ole välttämätöntä.
Joissakin tapauksissa protagonisteja voi olla useampia. Jos protagonisteja on useampia, on heillä kuitenkin yleensä yhteinen päämäärä.
Protagonisti ei aina ole tarinan sankari. Tarina voidaan kertoa myös sellaisen henkilön kautta, joka ei ole ominaisuuksiltaan sankarillinen tai ei näennäisesti ole tapahtumien keskiössä. Tarina kuitenkin kertoo protagonistista ja on juuri hänen tarinansa, sillä tyypillisesti protagonistin teot vievät juonta eteenpäin. Hänellä on päämäärä tai tavoite, jota kohti hän pyrkii, ja tästä syntyy juonirakenteen jännite. Protagonisti on myös se tarinan henkilö, joka muuttuu ja kehittyy tarinan aikana.
Tarinan kuluessa protagonisti tavallisesti kohtaa vastustajan, antagonistin, joka edustaa tai luo vastuksia, jotka protagonistin on voitettava päästäkseen päämääräänsä. Antagonisteja voi olla tarinassa useita, kuten protagonistejakin.
Protagonistin asemaan tarinassa liittyy vahvoja ennakko-odotuksia, minkä vuoksi kirjailijat ja käsikirjoittajat voivat joskus leikitellä niillä ja yllättää yleisönsä. Protagonisti voi esimerkiksi vaihtua kesken tarinan tai sitten tekijä saattaa johtaa lukijan tai yleisön huomion tahallisesti harhaan uskottelemalla, että tarinan päähenkilö on joku muu kuin ”aito” päähenkilö.
Hiljainen protagonisti on moderneissa videopeleissä käytetty muoto, jossa pelaaja voi vaikuttaa tai asettua henkilön asemaan. Hiljainen protagonisti on parhaimmillaan kun pelaajalla on suuri vaikutus hahmon taustaan: mistä nämä tulevat, miltä nämä näyttävät ja mitä nämä tuntevat.
Tyyppejä

Protagonistityyppejä ovat sankarin lisäksi myös antisankari ja traaginen sankari.
Profeetta Elian kirkko (Viipuri)

Profeetta Elian kirkko kesällä 2012.
Profeetta Elian kirkko (ven. Свято-Ильинский храм, Svjato-Iljinski Hram; aikaisemmin Neitsyt Marian elävöittävän lähteen ikonin kirkko) on Viipurissa sijaitseva ortodoksinen kirkko. Ennen alueluovutuksia Profeetta Elian kirkko oli Viipurin suomalaisen ortodoksiseurakunnan pääkirkko. Kirkko otettiin uudelleen kirkolliseen käyttöön vuonna 1997. Profeetta Elian kirkko sijaitsee entisessä Repolan kaupunginosassa lähellä Papulan kaupunginosaan vievää rautatien ylittävää siltaa. Kirkko kuuluu Venäjän ortodoksisen kirkon Viipurin hiippakuntaan.
Historia

Kirkon suunnitteli arkkitehti Johann Brockmann, mutta piirustuksia ei noudatettu kellotornin osalta. Kirkko rakennettiin tiilestä ja rapattiin. Kirkko valmistui vuonna 1796 ja tuolloin se vihittiin Neitsyt Marian elävöittävän lähteen ikonin muistolle. Kirkkoa korjattiin vuosina 1932–1933 ja 1939.
Profeetta Elian kirkkoa korjattiin vuonna 1939 ja kirkossa ehdittiin korjauksen jälkeen pitää vain yksi jumalanpalvelus ennen talvisodan syttymistä. Kirkko ei kärsinyt suuria vaurioita talvisodassa, mutta se paloi Viipurin takaisin valtauksen yhteydessä jatkosodan alussa vuonna 1941. Jäljelle jäi vain tiilirunko, jonka kaupungin uudet valtiaat purkivat jatkosodan jälkeen pois rakennusmateriaaliksi.
Venäläiset rakensivat kirkon uudestaan vuonna 1997.
Arkkitehtuuri

Profeetta Elian kirkko on suorakaiteenmuotoinen rakennus, jonka länsipäässä on kellotorni ja itäpäässä puoliympyrän muotoisessa apsiksessa alttari. Pääsisäänkäynti on kellotornin alaosassa. Tornin katto on kellomainen ja sen päällä on pieni sipulikupoli, jonka päällä on risti. Kirkkosalissa on satulakatto ja sen keskellä on pienen varren päässä pieni sipulikupoli ja sen päällä risti. Pääovi ja kellotornin avoimet ääniaukot olivat kaariaukkoja ja kirkon ikkunat suorakaiteen muotoisia.
Profeetta Elian kirkon pinta-ala on 241 neliömetriä. Matalaa kirkkosalia kattoi tasakatto, jonka reunat oli holvattu. Tätä holvattua osaa koristivat maalaukset. Ikonostaasi oli yksikerroksinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luovutetun alueen ortodoksiset seurakunnat (Arkistoitu – Internet Archive)
Profeetta Elian kirkko 3D-mallinnuksena VirtuaaliViipurin sivuilla
Vietonen

| Vietonen |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Ylitornio 
Koordinaatit:  66°37′20″N, 24°36′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kaaraneskoski 
Järvinumero:  67.961.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,8 m  
Rantaviiva:  51,0049 km  
Pinta-ala:  35,377 km²  
Tilavuus:  0,22514643628 km³  
Keskisyvyys:  6,36 m  
Suurin syvyys:  20,39 m  
Valuma-alue:  944,45 km² 
Saaria:  3 
 fiVietonen 
Vietonen  tai myös Iso-Vietonen  on Lapissa Ylitorniolla ja Pellossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Tornionjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3 538 hehtaaria eli 35,4 neliökilometriä. Se on 12,6 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Järvenselkää kutsutaan nimellä Iso-Vietonen ja se on 6,2 kilometriä pitkä ja 5,5, kilometriä leveä. Järvenselältä työntyy länteen kuusi kilometriä pitkä lahti, jonka laajentumaa kutsutaan Vähä-Vietoseksi ja jonne johtaa Pyykönniemensalmi. Toinen on 3,7 kilometriä pitkä Jolanginlahti työntyy luoteeseen ja se jää saarten taakse suojaan. Pienin lahti Jolmanlahti sijaitsee järven pohjoispäässä.
Järven ympärillä sijaitsee joitakin vaaroja, joidan alueet ovat metsämaata. Vaarojen välissä sijaitsee suoalueita, joita on ojitettu. Varsin vaikuttava on Salmenvaara, joka sijaitsee lounaisrannassa ja joka on kuusi kilometriä leveä, vaikka onkin matala. Etelärannasta erottuvat selvemmin Lompolonvaara ja Liinankivaara ja itärannasta Jolmvaara. Pohjoisrannassa sijaitsee pieni Alinen Kuusilaki, joka käy maamerkiksi.
Järvessä on ilmoitettu olevan kolme saarta . Niiden yhteispinta-ala on 40,0 hehtaaria, mikä on noin 1,1 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari on Himotussaari, joka on kilometrin pitkä, 700 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 36 hehtaaria . Koivusaari sijaitsee sen vieressä ja se on 330 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Kolmas saari sijaitsee Lohilahdessa, missä on lasku-uoman Kaaraneskosken luusua. Luusuassa sijaitsee myös kaksi luotoa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 225,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,2251 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 6,4 metriä ja suurin syvyys on 20,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoisosassa.
Järven rantaviivan pituus on 51,0 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 4,0 kilometriä. Ylitornion ja Pellon välinen kuntaraja ylittää Vähä-Vietosen Pyykönniemensalmen keskilinjaa seuraten ja Pelloon kuulu pieni osa Jolanginlahtea. Suurin osa järvestä kuuluu Ylitornion puolelle. Järvi sijaitsee kokonaan napapiirin pohjoispuolella. Järvialueen asutus on haja-asutusta, joka muodostuu muutamasta yksittäistaloudesta sekä Ristiojan-, Männistön-, Luukonniemen-, Jolanginlahden kulmakunnissa ja Jolangin kylässä. Järven rannoilla on runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Niille tulee tiet yhdystieltä 19680 ja 19653 sekä seututieltä 932. Nämä haarautuvat kantatieltä 83.
Säännöstely

Vietosen säännöstely on aloitettu vuonna 1954 ja järven lasku-uomassa sijaitsee Kaaranneskosken vesivoimalaitos ja yläpuolella Raanujärven lasku-uomassa sijaitsee Jolmankosken vesivoimalaitos. Säännöstely on voimakasta molempien voimalaitosten vuoksi ja järven vedenpinnan vuotuinen korkeusvaihtelu on kolme metriä. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin noin 91,8 metriä mpy. Säännöstelyn raja-arvoiksi on määritetty 90,0 metriä ja 93,0 metriä mpy.. Säännöstelyn haittoja ovat rantojen eroosio ja lahtien pohjan liettyminen, mikä näkyy erityisesti Jolmanlahdella.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Järvi on luokiteltu keskikokoiseksi humusjärveksi, joka on voimakkaasti säännöstelyllä muutettu järvi . Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1975 asti. Tiedot järven vedenlaadusta on muodostettu vuosina 2003–2016 otetuista vesinäytteistä. Vesi on toisinaan sameaa, mikä selviää erityisesti syvänteestä otetuissa näytteistä. Vedenväri on keskimäärin 71 mg Pt/l, mikä luokitellaan keskiruskeaksi ja tyypilliseksi humusjärvelle. Vedestä tavattavien suolojen määrä on alhainen. Suoloja tulee veteen yleensä jätevesistä ja pelto- ja metsälannoitteista. Vuonna 2007 arvioitiin Vietosen vastaanottaneen 475 kg fosforia ja 10 665 kg typpeä niiden eri yhdisteinä. Maatalous aiheutti tästä 23 % fosforin ja 14 % typen osalta, haja-asutus vastaavasti 12 % ja 3 %, ja sateen aiheuttamasta huuhtomasta johtui vastaavasti 64 % ja 89 % kokonaiskuormituksesta . Järven rehevöitymisen taso arvioidaan usein kokonaisfosforipitoisuuksien ja kokonaistyppipitoisuuksia mittaamalla. Fosforipitoisuus oli keskimäärin 20,2 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l) ja typpipitoisuus 318 µg/l. Nämä arvot luokittelee Vietosen lievästi rehevöityneeksi järveksi. Ravinteet kuluttavat veden happipitoisuuksia, jos happitäydennystä ei pääse tulemaan. Järven lämpötilakerrostuneisuuden kausilla happipitoisuudet ovat olleet hyviä paitsi syvänteessä, missä happea on kulunut kevättalvella muita osia enemmän. Järven happamuustaso on ollut keskimäärin pH 6,69, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan on ollut hyvä. Alkaiteetin keskiarvo on ollut 0,18 mmol/l sen vaihteluvälin ollessa 0,13–0,65 mmol/l. Järven hygieninen laatu on ollut hyvä ja järvellä on vain yksi leväkukintoihin liittyvä merkintä vuodelta 2003.
Luontoarvoja > Virkistyskäyttö

Järvi on suosittu kalastusjärvi, siellä on runsaasti esimerkiksi kuoreita . Ristiojalla sijaitsee lomakylä ja Luukonniemestä voi vuokrata mökkejä. Himotussaaressa on nuotiopaikka ja kota. Sinne menee talvisin kelkkareitti Salmenvaarasta.lähde?
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Iso-Vietosen–Raanujärven alueella (67.96), jonka Iso-Vietosen alueeseen (67.961) järvi kuuluu.
Järvi saa pääosan vedestään omalta Iso-Vietosen–Raanujärven alueelta, joka saapuu pääosin Raanujärven alueelta (67.962) ja Vietosenojan valuma-alueelta (67.968), mutta myös idästä Palojoen valuma-alueelta (67.97), jonka valuma-alue lähes yhtä laaja. Iso-Vietosen alueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan järveen. Ne ovat etelärannan tuntumassa sijaitseva Liinankijärvi (45 ha) ja Jolanginlahteen laskeva Jolanginjärvi (74 ha).
Järven lasku-uoma on Kaaraneskoski, joka on vajastettu Kaaraneskosken voimalaitoksen sähköntuotantoon. Vesi laskee sen kautta Miekojärveen, jonka laskujoki on Tengeliönjoki. Tengeliönjoki yhtyy Tornionjokeen Aavasaksalla ja laskee Torniossa Itämeren Pohjanlahdessa Perämereen.
Huomautuksia

↑  Laskettu yhdistämällä taulukon kahden alueen 67.96 ja 67.97 pinta-alat yhteen.'"`UNIQ--ref-00000008-QINU`"'
↑  Pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-ala-työkalulla. Arvossa voi olla yhden hehtaarin mittavirhe.