stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tukialus Linssi

Tukialus Linssi oli Merenkulkulaitoksen omistama merenmittaustukialus. Se valmistui Rauma-Repola Oy:n Savonlinnan telakalta keväällä 1979. Alus oli suunniteltu toimimaan sisävesillä, Saimaan mittauksia suorittavan 2. merenmittausretkikunnan tukialuksena.
Aluksen mitat olivat 41 x 6 x 1,8 metriä ja sen uppoama 440 tonnia; koneistona oli kaksi dieselkäyttöistä kansiperämoottoria, teholtaan 180 hevosvoimaa. Aluksessa oli piirustussali, majoitustilat noin 36 hengelle, sauna, keittiö, pesula, ruokailutilat ja korjaamot. Keulassa oli 2,5 tonnin hydraulinen nosturi mittausveneiden moottoreille ym. raskaille esineille. Aluksessa oli biologinen vedenpuhdistamo ja sen varastot oli mitoitettu kuukauden itsenäiseen toimintaan.
Linssi ei mahtunut Heinäveden reitin kanavien läpi. Tätä ja muita sisävesistöjen merenmittauksien tukemista varten rakennettiin tukialus Sesta.
Alus oli valmistuessaan  tarpeellinen parannus, koska sitä ennen oli sisävesien mittaustukialuksina ollut kaksi vanhaa majakkalaivaa: höyrykäyttöinen Pauha (ex Storbrotten)ja mittausveneiden hinaama Vuolle (ex Relandersgrund, ex Reserv I, ex Varamajakka I).
Linssin korvasi pienempi ja nopeampi katamaraanityyppinen merenmittausalus Kaiku.
Linkomysiini

| --- | --- |

Linkomysiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S,4R)-N-[(1R,2R)-2-hydroksi-1-[(2R,3R,4S,5R,6R)-3,4,5-trihydroksi-6-metyylisulfanyylioksan-2-yyli]propyyli]-1-metyyli-4-propyylipyrrolidiini-2-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 154-21-2
ATC-koodi: J01FF02
PubChem CID: 3000540
DrugBank: DB01627
Kemialliset tiedot
Kaava: C18H34N2O6S 
Moolimassa: 406,537 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Liukoisuus veteen: 0,927 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 100 %
Proteiinisitoutuminen: 28–86 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 5,4 ± 1,0 tuntia
Ekskreetio: renaalinen, virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: peroraalinen, intramuskulaarinen, intravenoosi
Linkomysiini on linkosamideihin luettava kemoterapeuttinen aine ja kliinisessä käytössä oleva antibiootti. Aine on ollut käytössä Suomessakin, nimillä: Cillimycin ja Lincocin, mutta sen johdannainen klindamysiini näyttää pääosin syrjäyttäneen sen tehokkaampana. Aine on kyllä edelleen käytössä maailmalla muun muassa nimellä Lincobect.
Linkomysiini on eristetty lääkekäyttöön 1962 Yhdysvalloissa. Sitä tuottaa luonnon Streptomyces lincolnensis -bakteeri. Linkomysiini keräytyi herkästi luustoon, mikä osoittautui oivalliseksi luumädän eli osteomyeliitin hoidossa.
Lääke tehoaa muun muassa Actinomyces-ryhmän bakteereihin sekä mykoplasmoihin. Jotkin Plasmodium-parasiitit ovat sille herkkiä. Sille ovat herkkiä myös pneumokokit, pneumokokit, stafylokokit, ei kuitenkaan enterokokit. Aine on jonkin verran toksinen, joten se ei ole ensisijainen antibiootti, mikäli muuta on saatavilla. Antibakteerisen spektrin vaikutus on lähinnä bakteriostaattinen, sekä suuresti erytromysiiniä muistuttava.
Linkomysiiniä voi nauttia suun kautta tai pistoksina. Lääke imeytyy yleensä hyvin ruuansulatuselimistöstä. Per osselvennä otettuna on annostus seuraava: 500 mg x 3-4. Linkomysiini poistuu maksan ja munuaisten kautta elimistöstä.
Aiheesta muualla

Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea): ATC-luokitus, J01FF02 Linkomysiini (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Lincomycin (englanniksi)
DrugBank: Lincomycin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lincomycin (englanniksi)
ChemBlink: Lincomycin (englanniksi)
Karl Lindberg (jääkäri)

Karl Evert Ehrnfrid Lindberg (15. toukokuuta 1897 Hanko – 11. tammikuuta 1940) oli suomalainen jääkärimajuri  ja apulaisjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. Hän menehtyi lopulta talvisodan aikana työskennellessään esikuntatehtävissä III Armeijakunnassa.
Perhe ja opinnot

Lindbergin vanhemmat olivat rakennusmestari Karl Sigfrid Lindberg ja Erika Sofia Boström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Käthie May Wolffin kanssa.
Lindberg kävi kuusi luokkaa Hangon ruotsalaista yhteiskoulua ja yhden lukukauden Helsingin merikoulua vuonna 1915. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1925 ja 1927.
Jääkärikausi

Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Lindberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Lindberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon Jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hänet määrättiin 9. heinäkuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi. Myöhemmin hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Kuopion läänin rajavartiostoon ja 27. lokakuuta 1920 alkaen 1. komppanian päälliköksi Autopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 29. maaliskuuta 1922, jonka jälkeen hän liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Harjun suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1925 alkaen Sortavalan suojeluskuntapiirin IX alueen aluepäälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 31. lokakuuta 1928 ja työskenteli sen jälkeen osastopäällikkönä Vakuutusosakeyhtiö Anton palveluksessa Helsingissä. Hänet nimitettiin yhtiön apulaisjohtajaksi 24. syyskuuta 1937 ja oli tässä tehtävässä talvisotaan saakka. Talvisotaan hän osallistui toimistoupseeri III Armeijakunnan esikunnassa. Hänet haudattiin Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 31. heinäkuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921  Majuri 31. lokakuuta 1928 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Pirjo Linnakylä

Pirjo Leena Inkeri Linnakylä (s. 1943 Varkaus) on Jyväskylän yliopiston koulutuksen arvioinnin emeritaprofessori. Hän valmistui filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1969, kasvatustieteen lisensiaatiksi vuonna 1975 ja kasvatustieteen tohtoriksi vuonna 1983 Turun yliopistosta. Vuosina 1978–1979 hän opiskeli ja työskenteli Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Uransa aikana Linnakylä ehti kirjoittaa yli 170 tieteellistä julkaisua, joista 50 kansainvälistä. Linnakylä toimi useissa koulutuksen arvioinnin asiantuntijatehtävissä OECD:ssä, IEA:ssa ja Euroopan komissiossa.
Linnakylä palkittiin vuonna 2001 Schildtin palkinnolla ansioistaan lukutaidon ja oppimisteknologioiden tutkimuksessa.
Teoksia

Kirjoittamisen opetuksen ja opiskelun strategiat peruskoulun keskiluokilla ja yläasteella (1983).
Enquete de l'IEA sur le niveau en lecture - I. Les orientations pedagogiques dans trente pays (1994). Revue internationale d'education, Sevres, 2, 39-48.
Lukutaidolla maailmankartalle. Kansainvälinen lukutaitotutkimus Suomessa. The IEA study of reading literacy in Finland (1995).
Teaching reading around the world. IEA (yhdessä Ingvar Lundbergin kanssa) (1992).
Quality of school life in the Finnish comprehensive school. A comparative view. Scandinavian Journal of Educational Research, 1996, 40, 1, 69-85.
Teaching reading in the United States and Finland (yhdessä Marilyn Binkleyn kanssa, 2006). In M. Binkley, K. Rust & T. Williams (eds.) Reading literacy in an international perspective. Washington, D.C.: U.S. Department of Education. NCES, 139-177.
Nordic PISA 2000 in a sociocultural perpective (yhdessä Svein Lien kanssa, 2006). Scandinavian Journal of Educational Research, 3, 227 – 230.
Finnish reading literacy - When quality and equity meet (2007).
What lies behind low reading literacy performance? a comparative analysis of the Finnish and Swedish students (yhdessä Karin Tauben ja Antero Malinin kanssa). In J. Mejding & A.Roe (Eds.) Northern lights on PISA 2003 – a reflection from the Nordic countries (pp. 143 – 158). Copenhagen: Nordic Council of Ministers.
Arvon mekin ansaitsemme. Kansainvälinen arviointi suomalaisen koulun kehittämiseksi (yhdessä Jouni Välijärven kanssa, 2005).
Lukutaito työssä ja arjessa. Aikuisten kansainvälinen lukutaitotutkimus Suomessa. (yhdessä Antero Malinin, Irja Blomqvistin ja Sari Sulkusen kanssa, 2000).
e-Portfolios for personal and professional development. Adding value to lifelong learning (yhdessä Marja Kankaanrannan ja Anna Grantin kanssa, 2006)
Finnish students’ school engagement profiles in the light of PISA 2003 (yhdessä Antero Malinin kanssa, 2008). Scandinavian Journal of Educational Research 52, 6, 583–602.
How can a country manage the impact of ’excellent’ cross-national research results? In K. N. Ross & I. J. Genevois (Eds.) Cross-national studies of the quality of education. Planning their design and managing their impact (pp. 241 – 254). Paris: UNESCO IIEP.
Qualität im Zeichen von Equity. Die finnische Kultur des Vertrauens. In A. Bertschi-Kaufmann & C. Rosebrock (Eds.) Literalität: Bildungsaufgabe und Forschungsfeldt (pp. 43 – 58). Juventa: Weinheim und München
Finnish education – reaching high quality and promoting equity (2004). Education Review 2, 35 – 41.
Prosessikirjoittamisen opas (yhdessä Asta Olkinuoran ja Eija Mattisen kanssa). Helsinki: Otava, 1988 (3. painos 1992). ISBN 951-1-09618-4.
Linkomiehen hallitus
Kokoonpano

| Ministeri | Tehtävissä | Puolue |
| --- | --- | --- |
| Pääministeri Edwin Linkomies |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  Kokoomus |
| Ulkoasiainministeri Henrik Ramsay |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  RKP |
| Oikeusministeri Oskari Lehtonen |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  Kokoomus |
| Sisäasiainministeri Leo Ehrnrooth |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  RKP |
| Puolustusministeri Karl Rudolf Walden |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  amm. |
| Valtiovarainministeri Väinö Tanner |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  SDP |
| Ministeri valtiovarainministeriössä Tyko Reinikka |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  Maalaisliitto |
| Opetusministeri Kalle Kauppi |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  Edistyspuolue |
| Maatalousministeri Viljami Kalliokoski |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  Maalaisliitto |
| Ministeri maatalousministeriössä Nils Osara |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  amm. |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Väinö Salovaara |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  SDP |
| Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä Toivo Ikonen  Väinö Kaasalainen |  5.3.1943 – 13.1.1944  13.1.1944 – 8.8.1944 |  Maalaisliitto  Maalaisliitto |
| Kauppa- ja teollisuusministeri Uuno Takki |  5.3.1943 – 8.8.1944 |   SDP |
| Sosiaaliministeri Karl-August Fagerholm  Aleksi Aaltonen |  5.3.1943 – 17.12.1943  17.12.1943 – 8.8.1944 |  SDP  SDP |
| Kansanhuoltoministeri  Kaarle Ellilä |  5.3.1943 – 8.8.1944 |  Maalaisliitto |
| Ministeri kansanhuoltoministeriössä Jalo Aura  Nils Osara  Henrik Ramsay |  5.3.1943 – 8.8.1944  5.3.1943 – 8.8.1944  5.3.1943 – 8.8.1944 |  SDP  amm.  RKP |
Marja Linnankivi

Marja Linnankivi, ent. Kekkonen, o.s. Linnala (23. heinäkuuta 1932 – 8. helmikuuta 2015) oli suomalainen musiikinopettaja ja opetusneuvos. Hän työskenteli Kirkkopuiston tyttökoulussa ja Tyttönormaalilyseossa ja sen jälkeen Opetushallituksessa, josta jäi eläkkeelle opetusneuvoksena. Hän oli presidentti Urho Kekkosen pojan Matti Kekkosen puoliso. Avioliittonsa aikana Linnankivi karttoi julkisuutta. Hän kirjoitti kahdet muistelmat, nuoruusajasta kertovan Töölön tyttö ja avioliiton ajasta kertovan Kekkosten miniänä, sekä ammattikirjallisuutta.
Marja Linnankivi, silloinen Kekkonen (oikealla), appivanhempiensa Urho ja Sylvi Kekkosen sekä miehensä Matin seurassa vuonna 1956.
Linnankiven isä oli säveltäjä Eino Linnala, äiti laulajatar ja musiikkipedagogi Taru Linnala.
Teokset

Töölön tyttö – helsinkiläistytön muistelmia lapsuudesta ja nuoruudesta 1930-1950-luvuilla, Tammi 2003 ISBN 951-31-2587-4
Kekkosten miniänä – muistelmia Sylvi ja Urho Kekkosen perheestä 1950-1970-luvuilla, Tammi 2010 ISBN 978-951-31-5366-3
Ernst Lillbroända

Ernst Alfred Lillbroända (käytti Saksassa nimeä Bränder), (1. helmikuuta 1897 Kruunupyy – 28. toukokuuta 1956) oli suomalainen jääkärimajuri.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä, liikemies Alfred Lillbroända ja Hilda Maria Byskata. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1924 Tara Ingeborg Hartmanin kanssa. Tara Ingeborg Hartman kuoli vuonna 1926. Toisen kerran hän avioitui vuonna 1940 Anna Margit Lindrosin kanssa.
Opinnot

Lillbroända kävi viisi luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista reaalikoulua ja opiskeli vuosina 1914 - 1915 ruotsalaista kauppaopistossa (Svenska handelsinstitutet) Helsingissä. Hän kävi Ratsastuskurssin vuonna 1919 ja sotilasohjaajakurssin vuonna 1923 sekä ampumatoimintakurssin vuonna 1923. Upseerien urheilukurssin hän suoritti vuonna 1924 ja  talvikokeilukurssin samana vuonna sekä taktiikan soveltamiskurssin seuraavana vuonna. Komppanianpäällikkökurssin hän kävi vuonna 1929 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi

Lillbroända liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. marraskuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kävi vuonna 1917 Libaussa pidetyn asemestarikurssin ja suoritti sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Lillbroända astui Suomen armeijan palvelukseen yliluutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Lukkarinmäellä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Lillbroända palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä ja aika ajoin pataljoonankomentajana 5. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin ensin nimellä Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja myöhemmin Tampereen rykmentti. Hän erosi armeijasta 17. joulukuuta 1919 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. heinäkuuta 1920 ja hänet sijoitettiin asemestariksi Vaasan suojeluskuntapiiriin, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1923 alkaen 1. sotilasohjaajaksi ja 1.  lokakuuta 1926 alkaen VI alueen (myöhemmin IX ja X alueen ) päälliköksi. Hän toimi myös edellä mainittuina aikoina oman työnsä ohella suojeluskuntapiirin tilintarkastajana vuosina 1921 - 1926 sekä alipäällystökurssien ja yhden suojeluskuntaupseerikurssin johtajana samaisena ajanjaksona.
Lillbroända erosi suojeluskuntajärjestön palveluksesta 20. maaliskuuta 1931 ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä Kruunupyyssä ja Helsingissä, kunnes 1. huhtikuuta 1934 alkaen siirtyi Keskinäisen vakuutusyhtiö Sammon palvelukseen ja työskenteli 12. huhtikuuta 1935 alkaen yhtiön pääkonttorissa Turussa.
Talvi- ja jatkosota

Lillbroända osallistui talvisotaan aluepäällikkönä Turun suojeluskunnassa. Jatkossodan puhjettua hänet komennettiin komendantiksi Sotasairaala 27:ään, josta hänet siirrettiin vielä ensimmäisenä sotavuonna erikoistehtäviin Vaasan sotilasläänin esikuntaan, josta hänet kotiutettiin vuonna 1942. Kotiuttamisensa jälkeen hän työskenteli vakuutusvirkailijana. Keskinäisen vakuutusyhtiössä. Hänet haudattiin Kruunupyyhyn.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 11. tammikuuta 1916  Gruppenführer 19. maaliskuuta 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 17. joulukuuta 1919 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Maanpuolustusjärjestöjen liiton kultainen ansiomerkki  Sammon pronssinen ja hopeinen ansiomerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Lintulampi

Lintulampi on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee linnuntietä noin kuuden ja puolen kilometrin päässä keskustasta. Lintulampi rajautuu lännessä Ryydynpohjaan, idässä Lielahteen ja Niemeen, etelässä Lielahteen ja pohjoisessa Pohtolaan. Lintulammessa oli 31.12.2014 2 383 asukasta. Lielahden koulu sijaitsee siellä.
Lintulammen kaupunginosassa sijaitsee saman niminen, lähes kuivunut pieni lampi. Vuoden 1763 kartassa lammen nimenä esiintyy Lindulammi. Lammen rannalla on sijainnut Lintulampi-niminen tila. Alue siirrettiin muun Lielahden alueen mukana Ylöjärven kunnasta Tampereen kaupunkiin vuonna 1950 ja alueen ensimmäinen osa-asemakaava vahvistettiin vielä samana vuonna.
Laura Lindstedt

| Laura Lindstedt |
| --- | --- |
 Laura Lindstedt Helsingin kirjamessuilla 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1976 (ikä 48) Kajaani
Ammatti:  kirjailija, kirjallisuudentutkija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Palkinnot
 Finlandia-palkinto 2015 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Laura Valpuri Lindstedt (s. 1. toukokuuta 1976 Kajaani) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän voitti kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon teoksellaan Oneiron vuonna 2015.
Elämä ja ura

Lindstedt valmistui ylioppilaaksi Kajaanin Linnan lukiosta vuonna 1995 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen laitoksesta vuonna 2002 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Sivuaineina hän opiskeli teoreettista filosofiaa, ranskan kieltä, taidehistoriaa ja semiotiikkaa.
Vuosina 2001–2004 Lindstedt työskenteli Suomen kulttuurihistoria 1–5 -teossarjan kustannustoimittajana Tammen suurteososastolla. Hän on kirjoittanut arvosteluita, artikkeleita ja esseitä muun muassa Nuoreen Voimaan, Filmihulluun ja Kiiltomato.net-verkkolehteen. Lindstedt oli Nuoren Voiman Liiton puheenjohtaja 2011–2012. Hän toimii myös muun muassa Mahdollisen Kirjallisuuden Seurassa. Lindstedt viimeistelee väitöskirjaansa kommunikaation ongelmasta ranskalaisen kirjailijan Nathalie Sarrauten tuotannossa.
Lindstedtin esikoisteos Sakset (2007) oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Lindstedtin toinen romaani Oneiron sai Finlandia-palkinnon ja Toisinkoinen-palkinnon vuonna 2015 ja oli myös vuoden 2016 Runeberg-palkintoehdokkaana. Finlandia-palkinnon jakotilaisuudessa pitämässään puheessa Lindstedt arvosteli voimakkaasti Juha Sipilän hallituksen politiikkaa. Puhe sai runsaasti sekä myönteistä että kielteistä huomiota. Oneiron oli myös toinen Suomen ehdokkaista Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi 2017. Lindstedtin kolmas romaani Ystäväni Natalia ilmestyi vuonna 2019. Sen käännösoikeudet on myyty 12 maahan.
Loppuvuodesta 2023 julkaistavassa väitöskirjassaan Mielen reunoilla, merkityksen kynnyksellä Lindstedt käsittelee kaunokirjallisten tropismien mysteeriä ja pohtii, voiko käsitettä soveltaa muidenkin kuin Nathalie Sarrauten tuotantoon. Hän esittelee väitöskirjassaan Sarrauten tuotantoa ja toisen maailmansodan jälkeistä ransakalaista kirjallisuuskeskustelua.
Teokset

Lindstedt, Laura: Sakset: Triptyykki.  Helsinki:  Teos, 2007.  ISBN 978-951-851-105-5
Lindstedt, Laura: Oneiron: Fantasia kuolemanjälkeisistä sekunneista.  Helsinki:  Teos, 2015.  ISBN 978-951-851-544-2
Lindstedt, Laura: Ystäväni Natalia.  Helsinki:  Teos, 2019.  ISBN 978-951-851-801-6
Lindstedt, Laura & Vuola, Sinikka: 101 tapaa tappaa aviomies : menetelmällinen murhamysteeri.  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-234-806-7
Mielen reunoilla, merkityksen kynnyksellä. (Väitöskirja, Nathalie Sarrauten tuotanto) Helsinki: Teos 2023 ISBN 978-952-363-304-9 (ilmestyy joulukuussa 2023)
Aiheesta muualla

Laura Lindstedtin verkkosivut
Laura Lindstedt: Sakset. Yle Elävä arkisto.
Laura Lindstedt Prosak-proosaklubilla 19.1.2016. Kirjastokaista-video.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Linkosuo

| Linkosuo Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1936
Toimitusjohtaja:  Jyrki Karlsson
Kotipaikka:  Tampere
Toimiala:  leipomot ja kahvilat
Tuotteet:  ruissipsit, varrasleipä, mininäkkärit, ruislastut, kauralastut
Liikevaihto:  22 307 000 (2015)
Nettotulos:  1,1 milj. euroa (2015)
Henkilöstö:  175
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Linkosuo Oy on tamperelainen leipomo- ja kahvila-alan perheyritys. Sen perustivat Aarne ja Elsa Linkosuo vuonna 1936. Linkosuo on Kangasalan toiseksi suurin yksityinen työnantaja.
Linkosuo Oy omistaa kokonaan kaksi yhtiötä: Linkosuon Leipomo Oy ja Linkosuon Kahvila Oy. Yritykseen kuuluu useita kahviloita ja lounasravintoloita niin Pirkanmaalla kuin pääkaupunkiseudullakin.
Kirjallisuutta

Juha Näsi & Päivi Myllykangas: Linkosuo Oy, kuusi vuosikymmentä. Tampere 1998. ISBN 9789529105472.
Aiheesta muualla

Linkosuon kotisivut
Liechtenstein

Liechtensteinin ruhtinaskunta (saks. Fürstentum Liechtenstein) eli Liechtenstein [ˈlɪçtn̩ʃtaɪn] on ruhtinaskunta Alpeilla Sveitsin ja Itävallan välissä. Liechtensteinin pinta-ala on 160 neliökilometriä ja väkiluku noin 39 000. Maa on sekä pinta-alan että väestön määrän perusteella Euroopan neljänneksi pienin valtio. Alue on ollut vuosisatojen aikana eri ruhtinassukujen hallussa ja ajoittain Saksan, Itävallan, Preussin, Ranskan, Venäjän ja Ruotsin miehittämä. Liechtensteinin nykyinen ruhtinas on Hans Adam II, joka on hallinnut vuodesta 1989, ja pää­ministeri on Daniel Risch (vuodesta 2021). Perustuslaillisessa monarkiassa on laaja kunnallinen itsehallinto. Maatalous on ollut tärkeää ja alue tuottaa etenkin maitotuotteita, mutta teollisuus ja pankkisektori ovat viime vuosikymmeninä kasvattaneet osuuttaan kansantuotteesta voimakkaasti. Urheilussa menestystä on tullut lähinnä talvilajeissa.