stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 2009 influenssapandemia maittain
Levinneisyys maittain > Yhdysvallat

10. toukokuuta 2009 tautia oli ainakin 2 432 ihmisellä Yhdysvalloissa, ja tautiin oli kuollut kolme, joista yksi meksikolainen. Ensimmäinen Meksikon ulkopuolella tapahtunut ihmistartuntaan liittyvä kuolema tapahtui Texasissa, missä menehtyi 23 kuukauden ikäinen meksikolainen lapsi 27. huhtikuuta. Tauti levisi Yhdysvalloissa voimakkaasti toukokuussa, ja oli 6. kesäkuuta mennessä tartuttanut virallisten tietojen mukaan noin 12 000 ihmistä ja tappanut 35, enimmäkseen vanhoja ja sairaita ihmisiä. Näin ollen tauti oli käyttäytynyt Yhdysvalloissa normaalin kausi-influenssan tavoin, ollen ehkä tätä voimakkaampi. Vertailun vuoksi vuotuinen influenssa tappaa Yhdysvalloissa laskelmien mukaan noin 30 000 ihmistä.
Yhdysvalloissa oli tautiin kuollut vain riskiryhmiin kuuluvia hengityselin- ja sydänsairauspotilaita ja muita ihmisiä, joilla on jokin vakava sairaus. Kesäkuun 2. päivänä eniten sairastuneita oli Wisconsinin, Illinoisin, Kalifornian ja Arizonan osavaltioissa. Yhdysvaltain tautikeskus CDC:n mukaan tautia lienee 200 000:lla. Yhdysvalloissa ei mennä helposti lääkäriin, koska se on kallista. 25. kesäkuuta CDC ilmoitti että tautia kantaa Yhdysvalloissa noin miljoona ihmistä, eli huomattavasti enemmän, kuin mitä virallisissa luvuissa näkyy. Viralliset luvut sanoivat tällöin, että tautiin oli sairastunut lähes 28 000, joista joutunut sairaalaan 3 065, ja 127 kuollut.
vahvistettuja kuolemantapauksia ja tartuntoja  vahvistettuja tartuntoja  vahvistamattomia tartuntoja. Tilanne voi muuttua nopeasti.
Sikainfluenssapandemia Euroopassa tartunnan saaneiden mukaan. Mitä tummempi väri, sen enemmän tartuntoja.
Taudin levinneisyys Espanjassa:
  kuolemia  vahvistettuja tartuntoja
Taudin levinneisyys Yhdysvalloissa.
   kuolemia  vahvistettuja tartuntoja
Taudin levinneisyys Meksikossa.
  kuolemia  vahvistettuja tartuntoja
Tautiin sairastuneiden määrät Meksikon kartalla. Mitä tummempi väri, sen enemmän sairastuneita.
Taudin levinneisyys Saksassa.
  kuolemia  vahvistettuja tartuntoja
Sinfonia nro 8 (Sibelius)

Kahdeksannen sinfonian luonnos Kansalliskirjaston kokoelmissa.
Jean Sibeliuksen sinfonia nro 8 oli hänen viimeinen suuri sävellysprojektinsa, joka ei kuitenkaan koskaan valmistunut. Hän omistautui teoksen työstämiselle eripituisina ajanjaksoina 1920 -luvun puolivälistä noin vuoteen 1938 asti, kuitenkaan koskaan julkaisematta sitä. Tänä aikana Sibelius oli maineensa huipulla ja hän oli niin suomalainen kansallinen merkkihenkilö kuin kansainvälisesti arvostettu säveltäjäkin. Sitä, kuinka paljon Sibelius sai valmiiksi kahdeksannesta sinfoniasta, ei tiedetä; Sibelius toistuvasti kieltäytyi julkaisemasta sitä esitettäväksi ja vakuutteli tekevänsä kuitenkin työtä sen parissa senkin jälkeen, kun hän oli polttanut perheensä myöhempien ilmoitusten mukaan nuotit ja niihin liittyvän materiaalin vuonna 1945.
Sibeliuksen kuoleman jälkeen vuonna 1957 uutiset kahdeksannen sinfonian tuhoamisesta tulivat julki, ja teoksen oletettiin iäksi hävinneen. Kun 1990-luvulla säveltäjän lukuisia muistivihkoja ja luonnostelmia luetteloitiin, tutkijat esittivät ensi kertaa mahdollisuuden, että jotakin kadonneen sinfonian musiikista olisi saattanut pelastua. Vaikka jotkin musiikintutkijat ovat spekuloineet, että jos lisää sinfonian osasia pystytään tunnistamaan, koko teoksen rekonstruointi voisi olla mahdollista, niin toiset ovat esittäneet, että tämä on epätodennäköistä ottaen huomioon jäljelle säilyneiden materiaalien monitulkintaisuuden. Myös Sibeliuksen itsensä hylkäämän musiikin esittäminen julkisesti on asetettu kyseenalaiseksi.
Sävellys > Alku

Sibelius sai viimeisen suuren teoksensa, Tapiolan, valmiiksi vuonna 1926 ja eli sen jälkeen vielä 30 vuotta, minä aikana hänen uskotaan työskennelleen pääasiassa kahdeksannen sinfonian parissa.
Ensimmäinen, tarkasti päiväämätön viittaus kahdeksanteen sinfoniaan Sibeliuksen päiväkirjassa on syyskuulta 1926: ”Tarjouduin luomaan jotakin Amerikkaan.” Kuitenkin jotkin alun ideoista ja aiheista uutta sinfoniaa varten olivat miltei varmasti kirjoitettu muistiin aiemmin, sillä Sibeliuksen sävellystapoihin kuului asettaa sivuun teemoja ja motiiveja käytettäväksi myöhempiin projekteihin. Eräs seitsemännen sinfonian jäljellä säilyneistä luonnoksista sisältää ympyröidyn motiivin, jossa on merkintä "VIII". Vuoden 1927 elokuuhun mennessä Sibelius pystyi tiedottamaan The New York Times -sanomalehden musiikkikriitikolle ja suurelle ihailijalleen Olin Downesille, että hän oli kirjoittanut kahdeksannen sinfonian kaksi ensimmäistä osaa paperille ja säveltänyt lopun päässään.
Vuoden 1928 alkupuolella Sibelius suoritti yhden säännöllisistä matkoistaan Berliiniin säveltääkseen ja imeäkseen itseensä kaupungin musiikkielämää. Hän lähetti Ainolle viestejä työn edistymisestä eteenpäin. Palattuaan syyskuussa kotiin Ainolaan hän kertoi siskolleen, että hän tekee "uutta teosta, joka lähetetään Amerikkaan. Se vaatii vielä aikaa. Mutta kyllä se siitä". Kuitenkin kun joulukuussa 1928 hänen tanskalainen julkaisijansa Wilhelm Hansen kysyi häneltä teoksen edistymisestä, Sibelius oli vähemmän yhteistyöhaluinen; Sibelius kertoi, että sinfonia oli olemassa vain hänen päässään. Tuon jälkeen Sibeliuksen sinfonian edistymistä koskevista ilmoituksista tuli monitulkintaisia, joskus ristiriitaisia ja vaikeasti seurattavia.
Sävellys > Epäonnistuminen

Monet eri ilmoitukset näyttivät vahvistavan, että sinfonian julkaisu oli käsillä. Leevi Madetoja mainitsi vuonna 1934 teoksen olleen käytännössä valmis; ruotsalaisen journalistin Kurt Nordforsin artikkelin mukaan kaksi osaa oli valmistuneena ja loput luonnosteltu. Kun paine tehdä sinfonia loppuun lisääntyi, Sibeliuksesta tuli entistä syrjäänvetäytyvämpi ja haluttomampi puhumaan edistymisestään. Joulukuussa 1935, 70-vuotissyntymäpäiviensä yhteydessä järjestetyn haastattelun aikana hän ilmaisi, että oli hylännyt koko vuoden työnsä.
Sibeliuksen paperien joukosta löytynyt kuitti viittaa teokseen nimellä "Symphonie", jonka Weilin Göös sitoi elokuussa 1938. Vaikka ei ole osoitettu varmaksi, että tämä maksutapahtuma liittyi kahdeksanteen sinfoniaan, Sibelius-tutkija Kari Kilpeläinen huomauttaa, että mitkään aikaisempien sinfonioiden nuoteista eivät sisällä numeroimatonta otsikkoa ”Symphonie” ja kysyy: ”Olisiko hän voinut jättää pois numeron estääkseen uutisia nyt valmistuneen kahdeksannen sinfonian leviämisestä? Vai eikö hän antanut teokselle numeroa ollenkaan, koska hän ei ollut siihen tyytyväinen?” Säveltäjän tytär Katarina puhui itseluottamuksen puutteesta, joka vaivasi hänen isäänsä tänä aikana ja jota pahensivat kahdeksatta sinfoniaa ympäröivät jatkuvat odotukset ja häly: "Hän halusi siitä parempaa kuin muut sinfoniat. Lopuksi se muuttui painolastiksi, vaikka siitä niin paljon oli jo kirjoitettu. Loppujen lopuksi en tiedä, olisiko hän sen hyväksynyt."
Sibelius pysytteli Suomessa talvisodan aikana huolimatta Yhdysvaltain turvapaikkatarjouksista. Sodan päätyttyä maaliskuussa 1940 hän muutti perheineen asuntoon Kammiokadulle Helsingin Töölössä, jossa he pysyivät vuoden ajan. Tuona aikana heidän luonaan kylässä kävi pianisti Martti Paavola, joka pystyi tutkimaan Sibeliuksen kassakaapin sisältöä. Paavola kertoi myöhemmin oppilaalleen Einar Englundille, että siellä pidettyjen nuottien joukossa oli sinfonia, "mitä todennäköisimmin kahdeksas".
Säilyneitä osia

Lyhyitä otteita teoksen hahmotelmista on säilynyt seitsemännen sinfonian marginaaleissa, ja muutamia pieniä luonnoksia on löytynyt Helsingin yliopiston kirjastosta.
Aino Sibeliuksen mukaan Surusoitto (op. 111 nro 2) pohjautuu 8 sinfoniaa varten sävellettyyn materiaaliin. Vuonna 2011 tutkija Timo Virtanen kirjoitti puhtaaksi musiikkikatkelmia, joiden arveltiin olevan peräisin kahdeksannen sinfonian luonnoksista. Helsingin kaupunginorkesteri esitti katkelmat, ja äänitteet julkaistiin Helsingin Sanomain internet-sivuilla. Sittemmin myös levy-yhtiö BIS on levyttänyt ja julkaissut katkelmat Sibelius-levyllä. Levytyksessä teoksen nimenä on "Four Orchestral Sketches".
Kirjallisuutta

Tawaststjerna, Erik: Sibelius's Eighth Symphony – An Insoluble Mystery. Finnish Music Quarterly 1–2/1985, s. 61–70 & 3–4/1985, s. 92–101.
Virtanen, Timo: Palapeli ilman kuvaa: Sibeliuksen myöhäiset luonnokset ja kahdeksas sinfonia. Musiikki 3–4/2011, s. 103–130.
Jean Sibeliuksen sinfoniat
Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
Nro 8 (kadonnut)
Miroslav Kalousek

| Miroslav Kalousek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1960  Tábor 
Aiheesta muualla
www.miroslav-kalousek.cz
Miroslav Kalousek (s. 17. joulukuuta 1960 Tábor, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko, joka toimi maansa valtiovarainministerinä vuosina 2007–2009 ja uudelleen 2010–2013.
Hän aloitti poliittisen uransa kristillidemokraattisessa puolueessa vuonna 1984, ja toimi sen puheenjohtajana 2003–2006. Myöhemmin hän oli mukana perustamassa oikeistolaista TOP 09 -puoluetta vuonna 2009, mitä hän johti 2015–2017. Kalousek erosi TOP 09:stä syksyllä 2024.
Elämä

Kalousek syntyi etelä-böömiläisessä Táborin kaupungissa, ja valmistui kemian insinööriksi Prahassa vuonna 1984. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Mitas Praha nimisen yrityksen investointiosaston johtajana. Kalousek liittyi Tšekkoslovakian kansanpuolueeseen (KDU-ČSL) jo 1984, jolloin se kuului kommunistien johtamaan Kansanrintamaan. Samettivallankumouksen jälkeen Kalousek nousi varapääministeri Antonín Baudyšin asiantuntijaosaston päälliköksi.
Tšekkoslovakian hajottua vuonna 1993 Kalousek nimettiin Tšekin puolustusministeriön talousavustajaksi, missä hän toimi aina vuoteen 1998 asti. Asemassaan Kalousek vastasi ministeriön budjetista, armeijan rakenneuudistuksesta sekä sen tilausten hallinnasta. Puolustusministeriön jotkut tänä aikana tekemät kaupat ovat myöhemmin olleet epäiltynä korruptiosta, mutta Kalousekin osuutta epäselvyyksissä ei ole koskaan todistettu.
Vuoden 1998 edustajainhuoneen vaaleissa Kalousek valittiin ensimmäistä kertaa parlamenttiin KDU-ČSL:n Etelä-Böömin listalta. Seuraavan vuoden puoluekokouksessa Kalousek äänestettiin KDU-ČSL:n varapuheenjohtajaksi.
Neljän keskustaoikeistolaisen puolueen muodostaman Čtyřkoalice -vaaliliiton varjohallituksessa Kalousekille annettiin teollisuus- ja kauppaministerin salkku. Häntä ei kuitenkaan valittu ministeriksi vaikka KDU-ČSL nousi vuoden 2002 vaalien jälkeen hallitukseen. Vuonna 2003 Kalousek valittiin puolueensa puheenjohtajaksi. Kalousekin johdolla puolue menestyi kohtalaisesti vuoden 2004 alue- ja eurovaaleissa, mutta vuoden 2006 edustajainhuoneen vaaleissa se menetti kymmenen paikkaa. Tämän jälkeen Kalousek pakotettiin luopumaan puheenjohtajuudestaan kun puoluevaltuusto ei hyväksynyt hänen suunnitelmiaan yhteistyön tekemisestä sosiaalidemokratiaattien ja kommunistien kanssa.
Asemansa heikkenemisestä huolimatta Kalousek nimettiin Mirek Topolánekin hallituksen valtiovarainministeriksi vuonna 2007. Jo ennen vuosikymmenen lopun finanssikriisiä Kalousek oli rajuilla leikkauksilla vähentänyt Tšekin budettialijäämää. Myöhemmin hänen kuitenkin uskottiin vähätelleen talouskriisin vaikutuksia paniikin leviämisen estämiseksi.
Elämä > Ero KDU-ČSL:stä ja TOP 09:n perustaminen

Kalousek kuului KDU-ČSL:n oikeistosiipeen, mikä oli aiheuttanut kitkaa puolueen sisällä jo aiemmin. Hänen merkittävä tukensa presidentti Václav Klausin uudelleenvalinalle vuonna 2008 sekä tšekkiläisten internetvedonlyöntisivustojen laillistaminen ja siihen liittyneet korruptioepäilyt hajottivat puolueen lopulta kahtia. KDU-ČSL:n puheenjohtajaksi jäi Kalousekin pitkäaikainen vastustaja Cyril Svoboda. Kalousek ilmoitti keväällä 2009 eroavansa KDU-ČSL:stä ja perustavansa oikeistolaisen ja konservatiivisen TOP 09:n yhdessä muiden entisten KDU-ČSL:n ja Kansalaisdemokraattisen puolueen (ODS) jäsenten, sekä Karl Schwarzenbergin kanssa. Kalousek valittiin varapuheenjohtajaksi marraskuussa 2009.
Vuoden 2010 vaaleissa TOP 09 ylisuoritti ja muodosti hallituksen yhdessä ODS:n ja Věci veřejnén kanssa. Kalousek nousi jälleen valtiovarainministeriksi.
Kalousek korvasi Schwarzenbergin TOP 09:n puheenjohtajana marraskuun 2015 puoluekokouksessa kun Schwarzenberg nimettiin kunniapuheenjohtajaksi. Hän kuitenkin luopui paikastaan vuoden 2017 vaalien päätyttyä puolueen osalta pettymykseen. Edustajainhuoneen jäsenyydestä hän erosi jo tammikuussa 2021, ennen saman syksyn vaaleja. Spekuloinneista huolimatta hän myös jättäytyi asettumatta ehdolle vuoden 2023 presidentinvaaleissa.
Kalousek erosi TOP 09:stä lokakuussa 2024. Syyksi hän kertoi erimielisyydet puolueen talouspoliittisessa linjassa, minkä lisäksi saman kesän europarlamenttivaaleissa TOP 09 ei ollut suostunut asettamaan Kalousekia Yhdessä-vaaliliiton ehdokaslistalle. Eron yhteydessä Kalousek kertoi harkitsevansa uuden puolueen perustamista.
Muuta

Kalousek sai sakkorangaistuksen lyötyään mieltään osoittanutta opiskelijaa vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miroslav Kalousek Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki 
Kalousek ja pääministeri Petr Nečas.
Eycheil

| Eycheil |
| --- | --- |
 Saint-Jeanin kappeli
 Eycheil
 Koordinaatit: 42°58′11″N, 1°09′49″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Ariège
Arrondissementti:  Saint-Girons
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,8 km²
Väkiluku (2021):  535 
 – Väestötiheys:  112 as./km²
Kunnan numero:  09119
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eycheil (oksitaaniksi: Eishèlh) on kunta Ranskan eteläosassa Ariègen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Salatjoen varrella, noin kolme kilometriä Saint-Girons'n kaupungista etelään.
Saint-Jeanin kappeli korvasi pyhän Lizierin rakentaman oratorion. Se sijaitsee kunnan hautausmaalla. Kappelin kellotorniseinä on rakennettu 1700-luvulla. Kappeli tunnetaan myös nimellä Saint-Jean-Baptisten kirkko.
Talous

Eycheilissä toimiva Moulassen paperitehdas on perustettu 1800-luvulla. Tehdas suljettiin vuonna 1870 vakavien vaikeuksien ja tulipalon jälkeen. Vuonna 1871 sen uudet omistajat saivat sen menestymään erikoistumalla savukepaperiin. Tehtaalla valmistettiin tunnettua JOB-merkkistä savukepaperia. Tehtaalle annettiin vuonna 1998 nimi Papeteries de Saint-Girons, kun sen osti amerikkalainen Schweitzer-Mauduit International (SWM) -yritys. Vuonna 2023 tehdas siirtyi singaporelaisen Evergreen Hill Enterprise -yrityksen omistukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eycheil Wikimedia Commonsissa
Moulassen paperitehdas
Kerma (suure)

Kerma (lyhennesana, engl. kinetic energy released per unit mass; tunnus K) on säteilyenergian muuntumiseen liittyvä fysikaalinen suure, josta käytetään myös nimitystä ilmakerma. Se kuvaa varauksettomien hiukkasten (kuten fotonien ja neutronien) sekundaarihiukkasiin luovuttamaa liike-energiaa väliaineen massayksikköä kohti. Suure ilmakerma (Ka) on varauksettomien ionisoivien hiukkasten ilma‐alkiossa tuottamien varauksisten hiukkasten syntyhetken liike‐energioiden summa jaettuna ilma‐alkion massalla.
Jos säteilykentän varauksettomat hiukkaset aiheuttavat m:n suuruisessa massassa vuorovaikutuksia siten, että syntyneiden sekundaarihiukkasten yhteensä saama liike-energia on E, niin tätä kuvaava kerma on K = E/m. Kermaan ei lasketa sitä energiaa, joka kului sekundaarihiukkasten irrottamiseen (sidosenergian purkamiseen).
Kerman yksikkö on joule kilogrammaa kohti (J/kg), jolla on myös erityisnimi gray (tunnus Gy). Yksikkö on sama kuin absorboituneella annoksella. Absorboitunut annos mittaa energiaa, joka absorboituu säteilyn kohteena olevaan massa-alkioon. Kerma mittaa energiaa, jonka välillisesti ionisoiva säteily luovuttaa ionisoidessaan väliainetta.
Kerma aikayksikköä kohti on nimeltään kermanopeus (yksikkö esimerkiksi Gy/s tai Gy/min).
Kristi Raik

| Kristi Raik |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1975 (ikä 48–49) Tallinna
Arvonimi: dosentti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Instituutti:  Viron ulkopoliittinen instituutti
Tutkimusalue:  politiikan tutkimus
Kristi Raik (s. 1975 Tallinna) on virolainen ulkopolitiikan asiantuntija.
Raik syntyi Tallinnassa vuonna 1975 ja muutti vuonna 1990 vanhempiensa kanssa Suomeen. Hän valmistui ylioppilaaksi neljä vuotta myöhemmin Kankaanpään lukiosta, ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 2004. Hän on työskennellyt Suomen Ulkopoliittisessa instituutissa, Euroopan unionin neuvoston sihteeristön jäsenenä, Turun yliopiston kansainvälisen politiikan dosenttina ja helmikuusta 2018 Kansainväliseen puolustus- ja tutkimuskeskukseen (RKK/ICDS) kuuluvan Viron ulkopoliittisen instituutin johdossa. Hän on myös vieraillut tutkijana Brysselin Centre for European Policy Studiesissa ja Kiovan International Centre for Policy Studiesissa.
Raikin julkaisuihin kuuluu tieteellisiä tekstejä, raportteja ja analyysejä, joiden aiheet liittyvät eurooppalaiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Hän on myös ollut usein asiantuntijana television ajankohtaisohjelmissa.
Ari Lankinen

| Ari Lankinen |
| --- | --- |
 Oulun Lippo 2020 - Ari Lankinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1999
Pesäpalloilija
Seura:  Sotkamon Jymy
    
Ari Lankinen (s. 27. helmikuuta 1999) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Oulun Lippo. Lankinen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Sotkamon Jymyä, jonka kanssa hänenllä on voimassa try out- sopimus kaudesta 2025. Lankinen tunnetaan kovakätisenä kopparina, nopeana etenijänä, sekä vaarallisena kakkospuolen lyöjänä.
Ennen Sotkamoon siirtymistä Lankinen on edustanut koko uransa Oulun Lippoa Superpesiksessä ja Ykköspesiksessä. Superpesiksen runkosarjassa Lankinen on pelannut 50 ottelua, joissa hän on lyönyt 3+9=12 juoksua, tuonut 25 juoksua ja kerännyt 156 kärkilyöntiä. Alemmissa pudotuspeleissä Lankinen on pelannut 8 ottelua, joissa hän on lyönyt 2+1=3 juoksua, tuonut 8 juoksua ja kerännyt 27 kärkilyöntiä.
Ykköspesiksen runkosarjassa Lankinen on pelannut 134 ottelua, joissa hän on lyönyt 21+57=78 juoksua, tuonut 149 juoksua ja kerännyt 604 kärkilyöntiä. Ykköspesiksen Pudotuspeleissä (ylemmät ja alemmat) Lankinen on pelannut yhteensä 26 ottelua, joissa hän on lyönyt 4+9=13 juoksua, tuonut 22 juoksua ja kerännyt 105 kärkilyöntiä.
Tilastot päivitetty 17.11.2024
Sinisääskikerttu

| Sinisääskikerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sääskikertut Polioptilidae
Suku::  Sääskikertut Polioptila
Laji::  caerulea
Kaksiosainen nimi
 Polioptila caerulea  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Sinisääskikerttu Wikispeciesissä   Sinisääskikerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinisääskikerttu (Polioptila caerulea) on Amerikassa elävä pieni varpuslintu. Se on varhaispesijä ja heimonsa ainoa oikea muuttolintu.
Koko ja ulkonäkö

Sinisääskikertun siipiväli on noin 16 senttiä ja ruumiinpituus 10–11 senttiä. Paino on 5–7 grammaa. Pyrstö on kokoon verrattuna suuri. Väritys on selkäpuolelta sinertävänharmaa ja vatsapuolelta valkoinen. Siipien reunat ja pyrstö ovat mustia, lukuun ottamatta pyrstön valkoisia alahöyheniä. Silmiä ympäröi ohut valkoinen rengas. Nokka on pieni ja ohut. Uros ja naaras ovat hyvin samannäköisiä, mutta uroksen siivet ovat hieman ruskeampia kuin naaraalla, ja naaras on vaaleamman harmaa. Laji sekoitetaan joskus hippiäisiin, mutta sinisääskikertun pyrstö ja nokka ovat pidemmät, eikä sen kaula ole yhtä paksu.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sinisääskikerttua tavataan yleisenä suurimmassa osassa Mississippijoen itäpuolisia Yhdysvaltoja Mainen osavaltiota lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös maan läntisemmissä osavaltioissa Texasissa, Oklahomassa, Nevadassa, Utahissa ja New Mexicossa. Lisäksi se elää Meksikossa ja Kuubassa. Se elää Keski-Amerikassa, Yhdysvaltain länsirannikolla, sekä Floridassa myös vakituisesti. Sinisääskikerttu on heimonsa ainoa muuttolintu, ja ainoa Polioptila-suvun laji, jota tavataan kylmässä ilmastossa. Pesimäalue on laajentunut pohjoiseen 1900-luvulla erityisesti itäisessä Pohjois-Amerikassa ja kanta on kasvussa. Talveksi se muuttaa Keski- ja Etelä-Amerikkaan, Karibialle ja Etelä-Floridaan. Sinisääskikerttu pesii monenlaisissa metsissä ja pensaikoissa. Havumetsiä se yleensä karttaa. Pesimäalueita ovat myös katajametsiköt, tulvametsät, subtrooppiset pensaikot ja ylänköjen lehtimetsät. Se suosii kosteita alueita, joissa kasvaa leveälehtisiä puita ja elää usein elinympäristönsä reuna-alueilla. Suurimmat pesintätiheydet ovat etelässä, jossa suotuisimpia pesimäpaikkoja ovat suot ja tulvatasangot.
Levinneisyysalue kattaa noin 6 600 000 neliökilometriä ja maailman sinisääskikerttukannaksi arvioidaan 57 000 000 yksilöä.
Elintavat

Sinisääskikertun laulu on pehmeää, lurittelevaa monimutkaisia sarjoja sekalaista ääntä. Huuto on nasaalinen ja heikko ”spee”. Ne myös matkivat muiden lintujen laulua. Ääntä on hankala kuulla etenkin pesimisaikaan, jolloin linnut ovat korkealla puissa. Ne laulavat ympäri vuoden. Sinisääskikerttujen lento on lyhyttä ja niiden suosima liikkumistapa on vain hypähdellä paikasta toiseen maassa ja lehvästössä. Ne ovat reviiritietoisia saman sukupuolen edustajia kohtaan ja suhtautuvat vihamielisesti myös kesän ensimmäisen poikueen poikasiinsa, jos ne häiritsevät toisen poikueen kasvatusta. Sinisääskikertut lähtevät talvehtimisalueilta maaliskuun puolessa välissä ja lähtevät takaisin talvehtimisalueille yleensä elokuun puolessa välissä, vähän poikasten itsenäistymisen jälkeen. Elinikä on tavallisesti noin 4 vuotta.
Elintavat > Ravinto

Sinisääskikertun ravintoa ovat hämähäkit ja hyönteiset, kuten kaskaat, nivelkärsäiset, kovakuoriaiset, perhoset, kärpäset ja pistiäiset. Sinisääskikertut ruokailevat enimmäkseen puiden ja pensaiden oksien kärjillä. Ne heiluttelevat pyrstöään toistuvasti ajaakseen saaliin esiin. Suuret saaliit hakataan pienemmiksi oksilla ja isojen hyönteisten siivet poistetaan.
Elintavat > Lisääntyminen

Sinisääskikerttu on yksiavioinen ja pari muodostetaan pian talvehtimisalueilta paluun jälkeen maaliskuun lopulla tai huhtikuussa. Ne pesivät varhain, usein jo huhtikuussa. Pesänrakennukseen osallistuu kumpikin ja se vie lähes kaksi viikkoa. Kuppimaisen pesän rakennusmateriaalina käytetään paljon hämähäkkien ja hyönteisten seittiä ja jäkälää. Naaras munii 3–5 munaa kun pesän valmistumisesta on kulunut 5–10 päivää. Uros ja naaras eivät ole ennen haudonnan alkamista tekemisissä toistensa kanssa ja näkevät vain sattumalta. Haudonta kestää keskimäärin 13 päivää ja siihen osallistuvat molemmat vanhemmista, kuten myös poikasten ruokintaan. Poikaset lähtevät pesästä 12–14 päivän ikäisinä. Usein pari kasvattaa vielä toisen poikueen pesimäkauden aikana.
Aiheesta muualla

Ääninäyte sinisääskikertun laulusta Cornell Lab of Ornithology
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q883006  Wikispecies: Polioptila caerulea  ABA: blgrgn  ADW: Polioptila_caerulea  Avibase: A15C5071DDEDC552  BirdLife: 22711581  BOLD: 9687  BOW: buggna  eBird: buggna  EoL: 45510966  EURING: 13210  GBIF: 2487596  GNAB: blue-gray-gnatcatcher  IBC: blue-grey-gnatcatcher-polioptila-caerulea  iNaturalist: 7493  IRMNG: 11013388  ITIS: 179853  IUCN: 22711581  NatureServe: 2.105237  NCBI: 66707  Neotropical: buggna  ODNR: blue-gray-gnatcatcher  Open Tree of Life: 443266  Paleobiology Database: 372392  Paleobiology Database: 372392  Xeno-canto: Polioptila-caerulea 
Sinisääskikerttu pitää pyrstöään usein pystyssä peukaloisen tapaan. Kuva on Borrego Springsistä, Kaliforniasta.
Sinisääskikerttu