Syyskuun murhat
Murhat Pariisissa > Tapahtumien kulku

Tieto Verdunin odotettavissa olevasta pikaisesta antautumisesta saapui Pariisiin sunnuntaiaamuna 2. syyskuuta 1792. Kiihtymys valtasi pääkaupungin. Pariisin kommuuni levitti tiedotetta, jossa kutsuttiin kansalaisia aseisiin ja julistettiin vihollisen olevan porttien edessä. Danton piti kansalliskokouksessa kiihkeän puheen, jossa hän vaati aloittamaan hyökkäyksen maan vihollisia vastaan ja sanoi Ranskan pelastamiseksi tarvittavan ”rohkeutta, rohkeutta ja vielä kerran rohkeutta”. Kommuuni julisti hätätilan, mutta sen useiden yksittäisten äänestysalueiden eli sektioiden kansalaiskomiteat halusivat mennä vielä pitemmälle ja vaativat teloittamaan välittömästi vangitut vastavallankumouksellisiksi epäillyt.
Murhat alkoivat 2. syyskuuta noin kello 2 iltapäivällä, kun aseistettu joukkio sieppasi ja surmasi parisenkymmentä vankia, joita oltiin siirtämässä Pariisin kaupungintalosta Abbayen vankilaan Saint-Germain-des-Prés’n luostarin lähellä. Ensimmäiset surmatut olivat pääosin katolisia pappeja, jotka oli vangittu heidän kieltäydyttyään tunnustamasta edellisenä vuonna säädettyä papiston siviilihallintoa ja vannomasta sen mukaista valaa. Seuraavaksi hyökättiin vankilana käytettyyn karmeliittaluostariin, jossa murhattiin lisää pappeja ja munkkeja, joukossa Arlesin arkkipiispa Jean Marie du Lau, Saintesin ja Beauvais’n piispoina toimineet Rouchefoucauldin veljekset, kuninkaan rippi-isä François-Louis Hébert sekä benediktiinien maurilaisen luostarijärjestön johtaja Ambroise Chevreux.
Joukkomurhat jatkuivat viiden päivän ajan viranomaisten kykenemättä niitä estämään. Aseistautuneiden sanskulottien joukot tunkeutuivat vankiloihin, raahasivat vangit ulos selleistään ja surmasivat nämä joko saman tien tai improvisoidussa ”kansantuomioistuimessa” pidetyn pikaoikeudenkäynnin jälkeen. Joissain tapauksissa ruumiit pilkottiin, suolistettiin ja tuotiin ulos nähtäville. Murhia tapahtui yhdeksässä Pariisin vankilassa ja tilapäisenä vankilana käytetyssä paikassa: Abbayessa, karmeliittaluostarissa, Conciergeriessä, Châtelet’ssa, La Forcessa, Bicêtressä, Saint-Firminissä, Tour-Saint-Bernardissa ja Salpêtrièren sairaalassa. Abbayessa ”kansantuomioistuinta” johti sunnuntai-iltapäivästä alkaen kirjuri Stanislas-Marie Maillard, joka vapautti osan vangeista syyttöminä mutta tuomitsi muut kuolemaan. La Forcessa vastaavaa tuomioistuinta johti jonkin aikaa Jacques Hébert. Myös Jean Nicolas Billaud-Varennen on kerrottu olleen osallisena tapahtumissa.
Eräs tunnetuimmista uhreista oli vihatun kuningatar Maria Antoinetten hovinainen ja suosikki, Lamballen ruhtinatar Marie Thérèse, joka siepattiin vankilasta 3. syyskuuta ja luovutettiin nöyryyttävän pikaoikeudenkäynnin ja kuulustelun jälkeen väkijoukon kynsiin. Toisistaan poikkeavien kuvausten mukaan hänet raiskattiin ja murhattiin, minkä jälkeen ruumista silvottiin ja irtileikattu pää kuljetettiin seipään nokassa kaupungin halki Templen vankilan luo Maria Antoinetten nähtäväksi, tosin tämä ei tullut nähneeksi sitä. Toinen tunnettu uhri oli entinen ulkoministeri, kreivi Armand Marc de Montmorin, joka erään kuvauksen mukaan seivästettiin ja kannettiin vielä elävänä kansalliskokouksen luo. Abbayessa syyttöminä vapautettuihin kuuluivat kirjailija Jacques Cazotte ja Hôtel des Invalidesin entinen kuvernööri Charles François de Virot de Sombreuil, jonka tytär vetosi isänsä puolesta.