stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The One (lehti)

| The One |
| --- | --- |
Aihealue:  videopelit
Julkaisija:  EMAP, Maverick Games
ISSN:  ISSN 0955-4084
Perustettu:  1988
Lakkautettu:  1996
Kotimaa:  Iso-Britannia
Ilmestymistiheys:  kuukausittain, yhteensä 95 numeroa
Kieli:  englanti
The One oli brittiläinen tietokonelehti, joka ilmestyi vuosina 1988-1996 kahden eri kustantajan (EMAP, Maverick Magazines) tuottamana. Lehti oli alun perin tunnettu nimellä The One for 16-bit Games (käsittäen Amiga-, Atari ST- ja IBM PC-pelit). Myöhemmin lehti jakautui The One for Amiga Games ja The One for ST Games versioihin.
Lehti tuli tunnetuksi mm. kansilevykkeistä, joilla oli peleistä demo-versioita sekä joskus kokonaisia peliversioita.
Suomalaisen Stavros Fasoulasin viimeiseksi jäänyt peli Galactic julkaistiin lehden kansidisketillä.
Lehden sisältö yhdistettiin vuonna 1995 saman julkaisijan toiseen lehteen CU Amiga, mutta tässä vaiheessa Maverick Magazines osti lehden nimekkeen itselleen ja jatkoi julkaisua The One-nimellä vielä vuoden ajan: viimeinen numero ilmestyi heinäkuussa 1996.
Lehden kotimaassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa lukijoilla oli aluksi vaikeuksia ostaa lehteä kioskeista sen hämäävän nimen vuoksi. "The one" tarkoittaa englanniksi suurin piirtein "se".
Käännös suomeksi
Visa Mäkinen

| Visa Mäkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1945 (ikä 79) Pori
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvatuottaja
Ohjaaja
Taiteilijanimet:  Frank Siponen V.V.M.
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Visa Mäkinen (s. 28. maaliskuuta 1945 Pori) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Agentti 000 ja kuoleman kurvit (1983) ja Pirtua, pirtua (1991).
Mäkinen on maininnut useissa yhteyksissä elokuvaohjaaja-esikuvakseen Spede Pasasen, jonka faniklubiakin hän pyöritti 1960-luvulla Porissa. Pasasen tavoin myös Mäkinen profiloitui tekemään komediaa, tosin viljellen paljasta pintaa ja eroottisia teemoja uskaliaammin kuin esikuvansa. Eroottisen komedian Pi pi pil... pilleri (1982) Mäkinen ohjasi salanimellä Frank Siponen.
Mäkinen käytti elokuvissaan säännöllisesti pääasiassa Porin teatterin näyttelijöitä mutta sai mukaan myös kuuluisia ja arvostettuja näyttelijöitä, kuten Tenho Saurénin, Kauko Helovirran, Ilmari Saarelaisen ja Esko Roineen. Mäkisen luottonäyttelijöitä olivat muiden muassa Allu Tuppurainen, Matti Ruohola ja Matti Mäntylä.  Mäkinen teki myös uusia Pekka Puupää -elokuvia: Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985) ja Pekka Puupää poliisina (1986). Hän ohjasi myös Pekka ja Pätkä -televisiosarjan, joka oli katsojamenestys.
Mäkinen on kuvannut kaikki elokuvansa pääasiassa kotikaupungissaan Porissa. Elokuvaneuvos Kari Uusitalon mukaan Porissa onkin pelkästään Mäkisen ansiosta kuvattu enemmän kokoillan elokuvia kuin missään muussa suomalaisessa kaupungissa Helsinkiä lukuun ottamatta.[lähde? ]
1990-luvun alussa valmistunut pirtutrokareista kertova draamaelokuva Pirtua, pirtua (1991) menestyi sen verran heikosti, ettei Mäkinen ole sen jälkeen tuottanut uusia elokuvia. Samoihin aikoihin Mäkinen tuotti TV2:lle Timo Koivusalon Pekko Aikamiespoika -hahmoon pohjautuneen televisiosarjan, mutta kaksikon yhteistyö katkesi pian, ja Koivusalo ryhtyi valmistelemaan ensimmäistä Pekko-elokuvaansa ilman Mäkistä.
PanVision on julkaissut Mäkisen kaikki pitkät elokuvat DVD-muodossa lukuun ottamatta elokuvaa Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti. VLMedia uudelleenjulkaisi Mäkisen elokuvat DVD:nä vuonna 2017. Samalla myös aikaisemmin DVD:nä julkaisematon Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti sai DVD-julkaisun. Mäkinen teki elokuvansa pienellä budjetilla. Elokuvat saivat aikoinaan enimmäkseen varsin kehnot arvostelut, mutta sittemmin ne ovat saavuttaneet jonkinasteista kulttimainetta.
Lisäksi Mäkinen on tuonut maahan elokuvia, pitänyt videovuokraamoa ja elokuvateatteria. Hän on toiminut Porissa myös kirpputorikauppiaana.
Äänitetuotanto

Vuonna 1979 Mäkinen levytti albumillisen Onnen päivät -televisiosarjassa kuultujen kappaleiden suomenkielisiä versioita. Hän julkaisi myös jääkiekkojoukkue Porin Ässien kannatuslaulun ”Hyvä Ässät!” vuonna 1978. Mäkinen tuotti televisiosarjoista Tankki täyteen ja Reinikainen tutuksi tulleen Tenho Saurénin huumorikasetteja 1980-luvulla. Hänen mukaansa niitä myytiin 300 000 kappaletta. Mäkisen levymerkki Curly Recordsin huumorikaseteilla esiintyivät myös Pekko Aikamiespoika (Timo Koivusalo), Pekka Puupää (Esko Roine), vapaaduunari Ville Kalle (Allu Tuppurainen) sekä Bruno – entisen miehen serkku (Markku Leino). Lisäksi Curly Records julkaisi huoltamokasetteja. Parhaat musat -sarjaan Mäkinen paitsi tuotti ja lauloi, otti myös itse eroottisia kansikuvia. Muuta Curlyn tuotantoa olivat joululaulut, karaokekasetit sekä Tarmo Möykyn ja Veijo Tapion äänitteet.
Visa Mäkisen filmografia

Pitkät elokuvat:
Voi juku – mikä lauantai (1979)
Mitäs me sankarit (1980)
Kaikenlaisia karkulaisia (1981)
Pi pi pil... pilleri (1982)
Likainen puolitusina (1982)
Agentti 000 ja kuoleman kurvit (1983)
Vapaa duunari Ville-Kalle (1984)
Yön saalistajat (1984)
Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985)
Pekka Puupää poliisina (1986)
Ruuvit löysällä (1989)
Pirtua, pirtua (1991)
Lyhytelokuvia:
Seksiä nupissa
Päivä ratsastustalleilla (1989)
Sexis spaketti ja Brunon parhaat (1989)
TV-sarjoja:
Pekka ja Pätkä (1986)
Pekko Aikamiespoika (1992)
Cafe Kirpputori (1996)
Camping Satumaa (1998)
Video-ohjelmia:
Matkiva kulkuri (1989)
Video Bingo (1992)
Kauneimmat joululaulut (1992)
Aiheesta muualla

Visa Mäkinen Elonetissä.
Visa Mäkinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vezina Trophy

| Vezina Trophy |
| --- | --- |
 Vezina Trophy Hockey Hall of Famessa
Myönnetään:  liigan parhaalle maalivahdille
Jaettu:  1927–
Viimeisin voittaja:   Linus Ullmark
Vezina Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto, joka annetaan liigan parhaalle maalivahdille. Voittajan valitsevat NHL-joukkueiden General Managerit. General Managerit kokoontuvat runkosarjan päätteeksi äänestykseen, jossa jokainen heistä antaa kolmelle parhaalle ehdokkaalle pisteet 5-3-1. Tämän jälkeen NHL nimeää kolme eniten ääniä saanutta henkilöä ja voittaja julistetaan NHL:n palkintotilaisuudessa pudotuspelien jälkeen.
Historia

Palkinto on nimetty Montreal Canadiensin edesmenneen maalivahdin, Georges Vézinan, mukaan. Vézinalla diagnosoitiin tuberkuloosi tämän lyyhistyttyä kesken pelin 28. marraskuuta 1925. Vézinan kuoleman jälkeen joukkueen entiset omistajat lahjoittivat palkinnon NHL:lle. Ensimmäisen kerran se annettiin kauden 1926–1927 päätteeksi.
Kauteen 1981–1982 asti palkinto annettiin maalivahdille, jonka joukkue päästi runkosarjassa vähiten maaleja. Vuosina 1965–1981 palkinto saatettiin jakaa saman joukkueen kahden ensimmäisen maalivahdin kesken. Tämä kuitenkin tarkoitti usein sitä, että voittaja oli vain hyvän joukkueen maalivahti, eikä loistava yksilö. Kaudella NHL toi uuden palkinnon William M. Jennings Trophyn, joka jatkossa annettiin maalivahdille, jonka joukkue oli päästänyt vähiten maaleja.
Useimmin palkinnon on voittanut Jacques Plante (7 kertaa). Joukkueista eniten voittoja ovat keränneet Montreal Canadiensin pelaajat (28 kertaa). Suomalaisista Miikka Kiprusoff, Tuukka Rask ja Pekka Rinne ovat voittaneet palkinnon. Niklas Bäckström oli kolmen Vezina-finalistin joukossa kaudella 2008–2009 sekä Antti Niemi kaudella 2012–2013.
Eniten voittoja

Jacques Plante (7 kertaa)
Dominik Hašek (6 kertaa)
Bill Durnan (6 kertaa)
Ken Dryden (5 kertaa)
Tiny Thompson (4 kertaa)
Terry Sawchuk (4 kertaa)
Michel Larocque (4 kertaa, kaikki jaettuja)
Martin Brodeur (4 kertaa)
George Hainsworth (3 kertaa)
Patrick Roy (3 kertaa)
Glenn Hall (3 kertaa, joista 2 jaettuja)
Tony Esposito (3 kertaa, joista 2 jaettuja)
Charlie Gardiner (2 kertaa)
Frank Brimsek (2 kertaa)
Turk Broda (2 kertaa)
Ed Belfour (2 kertaa)
Tim Thomas (2 kertaa)
Sergei Bobrovski (2 kertaa)
Connor Hellebuyck (2 kertaa)
Johnny Bower (2 kertaa, joista toinen jaettu)
Charlie Hodge (2 kertaa, joista toinen jaettu)
Bernie Parent (2 kertaa, joista toinen jaettu)
Gump Worsley (2 kertaa, molemmat jaettuja)
Voittajat > 1927–1946

| Kausi | Voittaja | Joukkue | Voitto # |
| --- | --- | --- | --- |
| 1926–27 |  George Hainsworth | Montreal Canadiens | 1 |
| 1927–28 |  George Hainsworth | Montreal Canadiens | 2 |
| 1928–29 |  George Hainsworth | Montreal Canadiens | 3 |
| 1929–30 |  Tiny Thompson | Boston Bruins | 1 |
| 1930–31 |  Roy Worters | New York Americans | 1 |
| 1931–32 |  Charlie Gardiner | Chicago Black Hawks | 1 |
| 1932–33 |  Tiny Thompson | Boston Bruins | 2 |
| 1933–34 |  Charlie Gardiner | Chicago Black Hawks | 2 |
| 1934–35 |  Lorne Chabot | Chicago Black Hawks | 1 |
| 1935–36 |  Tiny Thompson | Boston Bruins | 3 |
| 1936–37 |  Normie Smith | Detroit Red Wings | 1 |
| 1937–38 |  Tiny Thompson | Boston Bruins | 4 |
| 1938–39 |  Frank Brimsek | Boston Bruins | 1 |
| 1939–40 |  David Kerr | New York Rangers | 1 |
| 1940–41 |  Turk Broda | Toronto Maple Leafs | 1 |
| 1941–42 |  Frank Brimsek | Boston Bruins | 2 |
| 1942–43 |  Johnny Mowers | Detroit Red Wings | 1 |
| 1943–44 |  Bill Durnan | Montreal Canadiens | 1 |
| 1944–45 |  Bill Durnan | Montreal Canadiens | 2 |
| 1945–46 |  Bill Durnan | Montreal Canadiens | 3 |
Voittajat > 1947–1981

Vuodesta 1947 alkaen palkinto on myönnetty vähiten maaleja runkosarjassa päästäneen joukkueen maalivahdille.
| Kausi | Voittaja | Joukkue | Voitto # |
| --- | --- | --- | --- |
| 1946–47 |  Bill Durnan | Montreal Canadiens | 4 |
| 1947–48 |  Turk Broda | Toronto Maple Leafs | 2 |
| 1948–49 |  Bill Durnan | Montreal Canadiens | 5 |
| 1949–50 |  Bill Durnan | Montreal Canadiens | 6 |
| 1950–51 |  Al Rollins | Toronto Maple Leafs | 1 |
| 1951–52 |  Terry Sawchuk | Detroit Red Wings | 1 |
| 1952–53 |  Terry Sawchuk | Detroit Red Wings | 2 |
| 1953–54 |  Harry Lumley | Toronto Maple Leafs | 1 |
| 1954–55 |  Terry Sawchuk | Detroit Red Wings | 3 |
| 1955–56 |  Jacques Plante | Montreal Canadiens | 1 |
| 1956–57 |  Jacques Plante | Montreal Canadiens | 2 |
| 1957–58 |  Jacques Plante | Montreal Canadiens | 3 |
| 1958–59 |  Jacques Plante | Montreal Canadiens | 4 |
| 1959–60 |  Jacques Plante | Montreal Canadiens | 5 |
| 1960–61 |  Johnny Bower | Toronto Maple Leafs | 1 |
| 1961–62 |  Jacques Plante | Montreal Canadiens | 6 |
| 1962–63 |  Glenn Hall | Chicago Black Hawks | 1 |
| 1963–64 |  Charlie Hodge | Montreal Canadiens | 1 |
| 1964–65 |  Johnny Bower   Terry Sawchuk | Toronto Maple Leafs | 2 4 |
| 1965–66 |  Gump Worsley   Charlie Hodge | Montreal Canadiens | 1 2 |
| 1966–67 |  Glenn Hall   Denis DeJordy | Chicago Black Hawks | 2 1 |
| 1967–68 |  Gump Worsley   Rogatien Vachon | Montreal Canadiens | 2 1 |
| 1968–69 |  Glenn Hall   Jacques Plante | St. Louis Blues | 3 7 |
| 1969–70 |  Tony Esposito | Chicago Black Hawks | 1 |
| 1970–71 |  Eddie Giacomin   Gilles Villemure | New York Rangers | 1 1 |
| 1971–72 |  Tony Esposito   Gary Smith | Chicago Black Hawks | 2 1 |
| 1972–73 |  Ken Dryden | Montreal Canadiens | 1 |
| 1973–74 |  Tony Esposito   Bernie Parent | Chicago Black Hawks Philadelphia Flyers | 3 1 |
| 1974–75 |  Bernie Parent | Philadelphia Flyers | 2 |
| 1975–76 |  Ken Dryden | Montreal Canadiens | 2 |
| 1976–77 |  Ken Dryden   Michel Larocque | Montreal Canadiens | 3 1 |
| 1977–78 |  Ken Dryden   Michel Larocque | Montreal Canadiens | 4 2 |
| 1978–79 |  Ken Dryden   Michel Larocque | Montreal Canadiens | 5 3 |
| 1979–80 |  Don Edwards   Bob Sauve | Buffalo Sabres | 1 1 |
| 1980–81 |  Denis Herron   Michel Larocque   Richard Sevigny | Montreal Canadiens | 1 4 1 |
Viiden tähden merielämää

| Viiden tähden merielämää> The Suite Life on Deck |
| --- | --- |
Tyyli:  Tilannekomedia
Kestoaika:  23-24 minuuttia
Luoja(t):  Danny Kallis Jim Geoghan
Pääosissa:  Cole Sprouse Dylan Sprouse Brenda Song Debby Ryan Doc Shaw (Kaudet 2-3) Phill Lewis
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Disney Channel, Disney XD
Esitetty:  19. syyskuuta 2008 (Amerikassa 26. syyskuuta 2008) – jatkuu edelleen (Amerikassa 31. toukokuuta 2011)
Jaksoja:  Jaksoja on tehty 71.
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Irene Dreayer  Pamela Eells  Jim Geoghan  Danny Kallis
Ohjaaja(t):  Richard Correll  Shelley Jensen  Ellen Gittelsohn  Lex Passaris  Jim Drake
Tuotantoyhtiö(t):  Danny Kallis Productions  It's a Laugh Productions  Walt Disney Television
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Viiden tähden merielämää (The Suite Life on Deck) on Disney Channelin komediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 19. syyskuuta 2008 ja Suomessa 16. tammikuuta 2009. Sarja on spin-off sarjalle Zackin ja Codyn viiden tähden elämää, josta ovat peräisin sarjan päähenkilöt Zack, Cody, London ja Moseby. Uutena päähenkilönä on Bailey, sekä sivuhahmoina Woody ja neiti Tutweiller. Toisella kaudella uutena päähenkilönä aloitti Marcus.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat S.S. Tipton -risteilyalukselle, jossa Zack, Cody, London ja Bailey osallistuvat Seven Seas High -koulun opetukseen. Laivalla olemisen lisäksi koulun oppilaat pääsevät tutustumaan erilaisiin paikkoihin ja kulttuureihin laivan vieraillessa satamissa ympäri maailmaa. Sarjaan perustuvan televisioelokuvan The Suite Life Movie ensi-ilta oli maaliskuussa 2011.
Sarjan teko päättyi kolmannen kauden jaksoon, jossa oppilaat valmistuvat koulusta ja laivan omistaja, London Tiptonin isä Wilfred Tipton, myy S.S. Tiptonin romutettavaksi.
Hahmot > Zack ja Cody Martin

Zachary "Zack" Martin ja Codester "Cody" Martin ovat kaksospojat, jotka ovat asuneet Bostonin Tipton-hotellissa äitinsä kanssa. Heidän vanhempansa, hotellilaulaja Carey Martin ja rockyhtyeessä esiintyvä Kurt Martin, ovat eronneet. Careyn hotellihuonetyösuhde-edun lisäksi saama palkka on pieni, silti työntekijäalennuksen avulla hänen on mahdollista kustantaa poikien opiskelu Seven Seas High:ssa.
Zack on huolettomampi ja tyttöjen kanssa sulavammin käyttäytyvä kaksonen, mutta hän on myös pinnallisempi, laiskempi ja epäsiistimpi. Koulussa hän saa joitain poikkeuksia lukuun ottamatta huonoja arvosanoja. Hän on joskus ilkeä veljelleen kuten sisarusten hänen mukaansa kuuluu toisilleen joskus olla, vaikka pohjimmiltaan hän rakastaa veljeään ja hyväksyy hänet sellaisena kuin hän on. Ajattelemattomuuttaan Zack kuluttaa omansa ja Codyn koko lukukaudeksi tarkoitetut rahakortit tyhjiksi, minkä vuoksi Zack joutuu työskentelemään laivan pirtelöbaarissa ja Cody pyyhepoikana ansaitakseen rahat ruokaan. Zack on Codya 10 minuuttia vanhempi.
Cody on veljeään älykkäämpi ja viisaampi, eikä unohda muistuttaa veljeään siitä. Hän on kiltti, tunnollinen ja auktoriteetteja kunnioittava, mutta joustaa usein näistä osallistuessaan veljensä juoniin. Koulussa Cody saa vain parhaita arvosanoja ja on Seven Seas High:ssa laatinut jopa tuntisuunnitelman opettajan puolesta. Etevyydessä hän kilpailee jatkuvasti Baileyn kanssa. Cody ja Bailey alkoivat seurustella ensimmäisen kauden lopussa ja välittivät toisistaan hyvin paljon. Heidän ollessa Pariisissa vuosipäivänään, heille tuli riita ja he päättivät erota, mutta viimeisen kauden lopussa he päätyvät takaisin yhteen, koska eivät koskaan lopettaneet rakastamasta toisiansa.
Hahmot > London Tipton

London on hotelliketju Tiptonin omistajan tytär ja perijä. Aiemmin Bostonin Tipton-hotellissa asunut London on ollut jatkuvasti luvatta pois koulusta, minkä takia hänen isänsä on ilmoittanut hänet Seven Seas High -kouluun. Tällöin London ei voisi, laivalle eristettynä, koulutyön sijasta karata tekemään ostoksia tai lounaalle Pariisiin. Tästä huolimatta hän onnistuu lahjomaan helikopterin ohjaajan viemään hänet Parrot Islandille, jonka kautta S.S. Tipton kiertää hakemassa hänet takaisin laivalle.
Ihmisenä London ei ole älykäs tai viisas, ja lisäksi hän on myös itsekäs ja itserakas. Ihmiset pitävätkin häntä lähinnä aivottomana perijättärenä, joka omaksi onnekseen on rikas. Ilkeä hän on usein vain ajattelemattomuuttaan, ja omatunnon kolkuttaessa hän yrittää korvata pahat tekonsa. Hahmona London on parodia Paris Hiltonista.
Hahmot > Bailey Pickett

Bailey on Kansasin osavaltiossa sijaitsevasta Kettlecornin kaupungista kotoisin oleva maalaistyttö. Vaikka hän rakastaakin kotikaupunkiaan, perhettään ja maatilan eläimiä, on Kettlecorn liian pieni Baileylle, joka haluaa nähdä maailmaa. Hän on luonteeltaan iloinen, mukava, eikä omien sanojensa mukaan halua valehdella. Mutta hän ei toisaalta osaa pitää puoliaan varsinkaan huonekaveriaan Londonia vastaan. Londonilla on tapana pilkata Baileytä tämän maalaisuudesta sekä vaatetuksesta myös Jee Minä!'Buu sinä!' -webcast-lähetyksessään.
Hahmot > Marcus Little

Marcus on entinen lapsitähti ja Grammy-voittaja Lil' Little, jonka levy-yhtiö hylkäsi äänenmurroksen takia ja koska hän kasvoi isoksi. Uransa jälkeen hän alkaa käydä Seven Seas High -koulua. Marcus joutuu jakamaan huoneen yksityishuoneestaan pitävän Zackin kanssa, mistä kumpikaan ei aluksi pidä. Hän ei kerro muille menneisyydestään, koska hän on kyllästynyt ihmisten jatkuviin pyyntöihin eikä ole saanut elää tavallisen nuoren elämää. Muut selvittävät kuitenkin nopeasti, että hän on kuuluisa laulaja. Hän oli hyvin ihastunut Londoniin.
Hahmot > Marion Moseby

Moseby on siirtynyt Bostonin Tipton hotellista S.S. Tiptonin hotellipuolen johtajaksi kolme kuukautta ennen Zackin ja Codyn saapumista laivalle. Hotellinjohtajan roolin lisäksi Moseby on yhdessä neiti Tutweillerin kanssa vastuussa koulun oppilaista. Zack ja Cody (Useammin Zack) saavat Mosebyn raivoamaan.
Rooleissa

Cole Sprouse: Cody Martin
Dylan Sprouse: Zack Martin
Debby Ryan: Bailey Pickett
Brenda Song: London Tipton
Disney Channelilla esitettäviä ja esitettyjä sarjoja
A.N.T. – Aikaistetut nuoret taiturit • Austin ja Ally • Brandy ja Herra Whiskers • Brian O’Brian • Coryn koukerot • Dave the Barbarian • Disney Channel Games • Dog with a Blog • Even Stevens • Finias ja Ferb • Fillmore • Gravity Falls • H2O • Hannah Montana • Hopon poppoo • Isojen tyttöjen leikit • Jake Long – amerikkalainen lohikäärme • Jessie • Jonas Brothers: Living the Dream • Kaksi kunkkua • Keisarin uusi koulu • Kickin’ It • Kim Possible • Klassiset piirretyt • Lab Rats • Lilo & Stitch • Liv ja Maddie • Lizzie McGuire • Mikin klubi • Mikki Hiiren kerhotalo • Nokkapokka • Olli avaruudessa • Onnea matkaan, Charlie! • Paljon melua Maggiesta • Poika tulevaisuudesta • The Proud Family • Se en ollut minä • Shake It Up • Sonny with a Chance • So Random! • Supersairaala • Disneyn Tarzanin legenda • Tavataan välkkärillä • That’s So Raven • Timmy ja haltijakummit • Vaihdokit • Viiden tähden merielämää • Viisikko jutun jäljillä • Violetta • Disneyn Välitunti • Waverly Placen velhot • Zackin ja Codyn viiden tähden elämää
Virgin MVR-02

| Virgin MVR-02 |
| --- | --- |
 Glock Malesian GP:ssä.
Talli:   Virgin
Suunnittelija(t):   Nick Wirth
Kuljettajat:  24.  Timo Glock 25.  Jérôme d’Ambrosio
Testikuljettajat:   Robert Wickens  Sakon Yamamoto  Adrian Quaife-Hobbs
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Polttoaine:  BP
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  Cosworth CA2011 V8
Voimansiirto:  7-vaihteinen puoliautomaattinen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 2011
Kilpailuja:  19
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  0
Virgin MVR-02 on Formula 1 -auto, jolla Marussia Virgin Racing -talli kilpaili kaudella 2011. Kuljettajina toimivat Timo Glock ja tulokas Jérôme d’Ambrosio. Autolla ei saavutettu menestystä ja paras kilpailusijoitus olikin vasta neljästoista. Testikuljettajana toimi Robert Wickens, joka pääsi ajamaan Abu Dhabin GP:n perjantain ensimmäisissä harjoituksissa.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Virgin | Cosworth | P |  | AUS | MAL | CHN | TUR | ESP | MON | CAN | EUR | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | SIN | JPN | KOR | IND | ABU | BRA | 0 | 12. |
| 2011 | Virgin | Cosworth | P |  Timo Glock | NC | 16 | 21 | DNS | 19 | Kesk. | 15 | 21 | 16 | 17 | 17 | 18 | 15 | Kesk. | 20 | 18 | Kesk. | 19 | Kesk. | 0 | 12. |
| 2011 | Virgin | Cosworth | P |  Jérôme d’Ambrosio | 14 | Kesk. | 20 | 20 | 20 | 15 | 14 | 22 | 17 | 18 | 19 | 17 | Kesk. | 18 | 21 | 20 | 16 | Kesk. | 19 | 0 | 12. |
| 2011 | Virgin | Cosworth | P |  Robert Wickens |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | TD |  | 0 | 12. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virgin MVR-02 Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
 Marussia Virgin Racing: 
 Tunnetuimmat kuljettajat:  Timo Glock ·   Lucas di Grassi ·   Jérôme d’Ambrosio   Formula 1 -autot: VR-01 ·  MVR-02: 
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2011
Red Bull RB7
McLaren MP4-26
Ferrari 150° Italia
Mercedes MGP W02
Renault R31
Williams FW33
Force India VJM04
Sauber C30
Scuderia Toro Rosso STR6
Lotus T128
Hispania F111
Virgin MVR-02
Westminsterin metroasema

Westminster on Lontoon metron Circle-, District- ja Jubilee-linjojen asema Westminsterissä, lähellä Westminsterin palatsia, Big Beniä, Westminster Abbeytä, Parliament Squareä ja Whitehallia. Circle- ja District-linjoilla se sijaitsee St. James’s Parkin ja Embankmentin asemien välissä ja Jubilee-linjalla Green Parkin ja Waterloon asemien välissä. Aseman yläpuolella kohoaa vuonna 2001 käyttöön otettu Portcullis House, jossa on Britannian parlamentin jäsenten ja heidän avustajiensa työtiloja.
Circle- ja District-linjan asemalaituri.
Alkuperäinen Westminsterin asema avattiin jouluaattona 1868 osana District Railwayn uutta linjaa, joka ulottui Westminsteristä South Kensingtoniin. Vuoteen 1884 mennessä District-linjaa oli jatkettu Tower Hilliin saakka, jolloin se muodosti Metropolitan Railwayn linjan kanssa kehäradan (nykyinen Circle-linja).
Vuosina 1993–1999 Jubilee-linjaa laajennettiin Green Parkista Westminsterin kautta Stratfordiin. Jotta Jubilee-linjan asemalaiturit saatiin rakennettua Circle- ja District-linjojen alapuolelle, asema jouduttiin uusimaan täysin. Uuden aseman sekä sen yläpuolelle yhtä aikaa rakennetun Portcullis Housen suunnitteli arkkitehti Michael Hopkinsin toimisto. Asemaa laajennettaessa kiinnitettiin erityistä huomiota siihen, etteivät Big Benin perustukset vaarannu aseman takia.
Tanskan kansankäräjävaalit 2015

Suurimmat puolueet vaalipiireittäin.
Tanskassa järjestettiin kansankäräjävaalit 18. kesäkuuta 2015. Vaaleissa valittiin kansankäräjien 179 jäsentä.
Pääministeri Helle Thorning-Schmidtin johtama Sosiaalidemokraattinen puolue nousi suurimmaksi puolueeksi saaden kansankäräjille 47 paikkaa. Samalla kuitenkin viiden vasemmistopuolueen blokki menetti enemmistönsä kansankäräjillä neljän oikeistopuolueen blokille. Oikeistoblokin sisällä Tanskan kansanpuolue voitti Venstren ja siitä tuli Tanskan toiseksi suurin puolue.
Vaalien jälkeen Venstren puheenjohtaja Lars Løkke Rasmussen nimitettiin pääministeriksi 28. kesäkuuta. Hän muodosti vähemmistöhallituksen, jossa on pelkästään Venstren ministereitä, ja jota muut oikeistopuolueet tukevat.
Vaalien tulokset

| Puolue | Kansankäräjäedustajat |
| --- | --- |
Sosiaalidemokraatit: 47 (+3)
Tanskan kansanpuolue: 37 (+15)
Venstre: 34 (-13)
Yhtenäisyyslista: 14 (+2)
Liberal Alliance: 13 (+4)
Alternativet: 9 (+9)
Radikaali Venstre: 8 (-9)
Sosialistinen kansanpuolue: 7 (-9)
Konservatiivinen kansanpuolue: 6 (-2)
Kristillisdemokraatit: 0 (0)
Färsaarten ja Grönlannin edustajat: 4
Torasjärvi (Muonio)

| Torasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Muonio
Koordinaatit:  67°57′48″N, 23°53′00″E
Laskujoki:  Jerisjoki 
Järvinumero:  67.472.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  246 m 
Rantaviiva:  24,78 km 
Pinta-ala:  4,92 km² 
Tilavuus:  0,0147 km³ 
Keskisyvyys:  3 m 
Suurin syvyys:  8,5 m 
 fiTorasjärvi 
Torasjärvi on kaksialtainen järvi Muonion kuntakeskuksen itäpuolella Lapin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 4,9 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 177 kilometriä pohjoisluoteeseen.