stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kazimierz Wierzyński

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Kazimierz Wierzyński vuonna 1928. |   Kazimierz Wierzyński vuonna 1928. |   Kazimierz Wierzyński vuonna 1928. |  |
Maa:   Puola
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | lyriikka |  |
Kazimierz Wierzyński (syntymänimeltään Kazimierz Wirstlein, 27. elokuuta 1894 Drohobytš, Galitsian ja Lodomerian kuningaskunta – 13. helmikuuta 1969 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli puolalainen runoilija, toimittaja ja olympiavoittaja.
Wierzyńskin teokset käsittelivät hänen oman elämänsä aikakausista riippuen monipuolisesti ihmisten elämäniloa, urheilullisuutta ja yhteiskunnan traagisia tapahtumia.
Wierzyński osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa lyriikassa teoksellaan Olympian laakeri (puol. Laur olimpijski). Teoksen tunnetuin osio käsittelee Paavo Nurmen suorituksia.
Wierzyński toimi myös Puolan kirjallisuusakatemian jäsenenä Puolan toisessa tasavallassa ja perusti runoilija Julian Tuwimin kanssa runoilijoille tarkoitetun Skamander-seuran. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan aikana hän toimitti propagandalehtiä ja toimi Puolan valtion vapauttamisen puolestapuhujana toisen maailmansodan aikana.
Jaakko Aalto

| Jaakko Aalto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jaakko Johannes Aalto
Syntynyt: 1. syyskuuta 1912 Viipuri
Kuollut: 14. helmikuuta 1940 (27 vuotta) Kuhmo
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  pesäpalloilija ja poliisikonstaapeli
Sukulaiset:  Toivo Aalto (veli)
Pesäpalloilija
Lempinimi:  ”Jaska”
Seura:  –
Sarja:  B-sarja
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
:  TPU
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21.7.2024 
Jaakko Johannes Aalto (1. syyskuuta 1912 Viipuri – 14. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen pesäpalloilija ja poliisikonstaapeli.
Jaakko ”Jaska” Aalto oli erinomainen sijoituslyöjä ja liikkuva polttaja, joka käytti ensimmäisenä ns. taittoheittoa. Aalto pelasi kaikissa 1930-luvun Itä–Länsi-otteluissa, vuosina 1932–1933 sekä 1935–1939 Lännen puolella ja vuonna 1934 Idän puolella. Samoina vuosina hän pelasi suursarjassa. Suomen mestaruutta ei Aalto kuitenkaan koskaan saavuttanut.
TPU:ssa Aalto voitti Hämeen aluemestaruuden 1936 ja piirinmestaruuden 1937–1938; poliisien valtakunnallinen mestaruus tuli 1932 ja 1936 ja hopea 1933 ja 1934. Aalto kaatui pelitoverinsa Jaakko Kilven sissipataljoonan lähettinä 1940. Myös hänen veljensä Toivo oli pesäpalloilija.lähde?
Saavutukset > Pelaajana

3 SM-pronssia: 1927, 1934, 1939
8 Itä-Länsi-ottelua: 1932-1939
Elinkeinotoiminta

Elinkeinotoiminta (ruots. näringsverksamhet) tarkoittaa Suomen tuloverotuksessa liike- ja ammattitoimintaa. Elinkeinotoiminnasta saatua tuloa kutsutaan elinkeinotuloksi.
Elinkeinotoiminta muodostaa verotuksessa elinkeinotoiminnan tulolähteen. Elinkeinotoiminnassa tavoitellaan voittoa, mutta siinä on myös tappion mahdollisuus.
Elinkeinotoiminnan verotusta säätelee Suomessa Laki elinkeinotulon verottamisesta.
Elinkeinotoiminnasta on pidettävä kirjanpitoa.
Mikä on elinkeinotoimintaa?

Elinkeinotoimintaa ei ole tarkkaan määritelty, vaan sen rajat ratkaistaan oikeuskäytännössä vakiintuneiden periaatteiden nojalla. Elinkeinotoiminnan tunnusmerkkejä ovat esimerkiksi:
ansiotarkoitus, voiton tavoittelu
taloudellinen riski
toiminnan itsenäisyys
toiminnan laajuus
toiminnan suunnitelmallisuus
toiminnan jatkuvuus
Elinkeinotoimintaa eivät ole esimerkiksi maatalous, porotalous, harrastustoiminta eikä kiinteistöjen omistaminen, hallinta ja vuokraus. Arvopaperisijoittaminen voi tietyissä tilanteissa olla elinkeinotoimintaa.
Kuka harjoittaa elinkeinotoimintaa?

Elinkeinotoiminnan käsite on riippumaton siitä oikeudellisesta muodosta (yhtiömuodosta), jossa toimintaa harjoitetaan. Siten esimerkiksi luonnollisen henkilön (yksityinen elinkeinonharjoittaja) saamia tuloja voidaan verottaa elinkeinotoimintana.
Aiheesta muualla

Laki elinkeinotulon verottamisesta (24.6.1968/360)
Volkswagen Eos

| Volkswagen Eos |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Portugali
Valmistaja:  Volkswagen
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2006–2015
Korimalli:  2-ovinen coupé-cabriolet
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Volkswagen Golf III Cabriolet
Teknisesti samankaltaisia:   A5-pohjalevyn mallit * Audi A3 (Typ 8P) Audi TT (Typ 8J)  Audi Q3 (Typ 8U)  SEAT Altea  SEAT León (Typ 1P)  SEAT Toledo (Typ 5P)  Škoda Octavia (Typ 1Z)  Škoda Yeti  Volkswagen Beetle (A5)  Volkswagen Caddy (Typ 2K)  Volkswagen Golf V  Volkswagen Golf VI  Volkswagen Golf Plus  Volkswagen Jetta V  Volkswagen Jetta VI  Volkswagen Scirocco (2008)  Volkswagen Tiguan I  Volkswagen Touran I  
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A5
Moottori:  R4 VR6
Iskutilavuus:  1,4–3,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen kaksoiskytkin
Volkswagen Eos on Volkswagenin vuosina 2006–2015 valmistama coupé-cabriolet-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Volkswagen Golfiin. Golfin kangaskattoisen avomallin valmistus oli lopetettu vuonna 2002, ja seuraavan kerran siitä esiteltiin uusi malli vuonna 2011, joten Eosia ja Golf Cabrioletia myytiin usean vuoden ajan toistensa rinnalla. Eos on nimetty kreikkalaisen aamunkoiton jumalattaren mukaan.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä Eos sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Eosin muotoilu perustuu Volkswagen Concept C -konseptiautoon, joka oli esillä Geneven autonäyttelyssä keväällä 2004. Tuotantomalli ensiesiteltiin syksyllä 2005 Frankfurtin autonäyttelyssä.
Bensiinimoottorit olivat aluksi 1,6 FSI (115 hv), 2,0 FSI (150 hv), 2,0 TFSI (200 hv) ja 3,2 VR6 (250 hv). Dieselmoottorina oli pumppusuutintyyppinen 2,0 TDI (140 hv).
Syksyllä 2007 1,6-litraisen korvasi turboahdettu 1,4 TSI (122 hv). Seuraavana keväänä siitä tuli lisäksi sekä turboahtimella että mekaanisella ahtimella varustettu 160-hevosvoimainen versio, joka korvasi 2,0 FSI:n. Samaan aikaan dieselmoottori muuttui yhteispaineruiskutteiseksi ja 16-venttiiliseksi.
Facelift-mallin Volkswagen Eos.
Keväällä 2009 esiteltiin uusi suorasuihkutteinen 3,6-litrainen VR6 (260 hv), joka korvasi aiemman 3,2-litraisen.
Syksyllä 2010 Los Angelesin autonäyttelyssä esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Eos. Uudistuksessa sen ulkoista ilmettä muokattiin vastaamaan Golf VI -mallia. VR6-moottori poistettiin valikoimasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen Eos Wikimedia Commonsissa
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit:  Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit:  181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit:  Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit:  1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot):  Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Charles Downing Lay

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | kaupunkisuunnittelu |  |
Charles Downing Lay (3. syyskuuta 1877 Newburgh New York – 15. helmikuuta 1956 Stratford Connecticut) oli yhdysvaltalainen arkkitehti.
Lay osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopealla kaupunkisuunnittelussa teoksestaan, joka käsitteli Brooklynin Marine Park -puiston suunnitelmia.
Leander Engström

Leander Engströn
Per Leander Engström (27. helmikuuta 1886 Ytterhogdal – 6. helmikuuta 1927 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari. Leander oli Ruotsin modernismin uranuurtajia. Hän opiskeli Richard Berghin ja Karl Nordströmin johdolla Tukholmassa vuosina 1907–1908 sekä vuosina 1909–1912 Pariisissa. Siellä hän sai vaikutteita muun muassa Matisselta, van Goghilta sekä Gauguinilta ja toistamiseen siellä käydessään Cézannelta. Hän maalasi Lapin luonnon tyyliteltyjä maisema- ja henkilökuvauksia (mm. Forellinkalastajat, 1918). Niitä on pidetty Engströmin parhaina teoksina. Useimmat niistä ovat tyyliteltyjä ja sävyltään vihreitä. Vuosina 1920–1923 hän maalasi Italiassa uusasiallisuutta tavoitellen kaupunki- ja maisemakuvia ja sittemmin Norlannin luontoa. Leander kuului De unga -nimiseen ruotsalaisen modernismin läpimurtoryhmään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leander Engström Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Muut:  IdRef
Asuttajakolonialismi

Asuttajakolonialismi on kolonialismin muoto, jossa alueelle siirtyy tai muualta siirretään uudisasukkaita perustamalla siirtokuntia, tavoitteena korvata alueen alkuperäisväestö. Muiden kolonialismin muotojen tavoin asuttajakolonialismi pohjautuu tyypillisesti imperialistiseen järjestelmään.
Asuttajakolonialismin muodot vaihtelevat alkuperäisväestön väkivaltaisesta vähentämisestä hienovaraisempiin laillisiin keinoihin, kuten alkuperäiskansojen identiteetin assimilaatioon. Uudisasukkaat saattavat olla eri kansallisuutta kuin asutuksen taustalla oleva imperialistinen valta. Siirtomaavallan edustajat ovat yleensä kohdelleet uudisasukkaita rodullisesti ylempiarvoisina kuin alkuperäisasukkaita.
Asuttajakolonialismi muuttaa kohteena olevan maan väestön etnisen koostumuksen yleensä lopullisesti. Vain harvoissa poikkeustapauksissa siirtolaisväestö on evakuoitu dekolonisaation yhteydessä. Kansainväliset ja globaalit uudisasukkaita koskevat tutkimukset ja historiankirjoitus ovat usein painottuneita siirtomaavaltojen näkökulmaan ja käsittelevät esimerkiksi brittiläisten siirtolaisten historiaa siirtymään joutuneiden alkuperäiskansojen sijasta.
Esimerkkejä asuttajakolonialismista

Asutuskolonialismia on esiintynyt laajasti koko ihmiskunnan historian ajan. Rooman tasavalta ja myöhemmin Rooman valtakunta perustivat vastavalloitetuille alueille siirtokuntia, joihin muutti usein maatalousmaata saaneita Rooman armeijan veteraaneja. Perustetut maatalousyhteisöt olivat uskollisten kansalaisten keskittymiä vihamielisillä keisarikunnan alueilla ja kiihdyttivät valloitettujen alueiden ja kansojen romanisointiprosessia. Keskiajalla Ostsiedlungissa (”idän asuttaminen”) saksankieliset väestöryhmät levittäytyivät Keski-Euroopan harvemmin asutuille alueille, Itä-Euroopan läntisiin osiin ja Baltiaan. Varhaisen modernin ajanjakson aikana useat eurooppalaiset kansallisvaltiot ja niiden edustajat kilpailivat kolonialististen siirtokuntien perustamisesta Euroopan ulkopuolelle Amerikkaan, Aasiaan, Afrikkaan ja Oseaniaan.
Muualla maailmassa

Afganistan. Vuodesta 1880-luvulta Afganistanin eri hallitukset ovat harjoittaneet politiikkaa, jonka tavoitteena on saada enemmän etnisiä paštuja (afgaaneja) asumaan Pohjois-Afganistaniin. Tällä paštujen kolonisaatiopolitiikalla oli kolme päätarkoitusta: vahvistaa Afganistanin hallituksen hallintaa sen pohjoisilla alueilla, antaa Afganistanin hallituksille mahdollisuus karkottaa vastustajansa pohjoiseen ja auttaa taloudellisesti kehittämään pohjoista Afganistania.
Japani. Ainu-kansa asui alkuperäisväestönä Hokkaidon saarella, kunnes Japani valloitti saaren 1800-luvulla. Suuri määrä japanilaisia muutti saarille.
Taiwan. Lähes koko Taiwanin väestö on seurausta asuttajakolonialismista. Taiwanissa asuu siirtokunnan asukkaiden jälkeläisiä, jotka muuttivat Taiwaniin Manner-Kiinasta 1940-luvulla ja assimiloivat suurimman osan alkuperäisistä taiwanilaisista alkuperäiskansoista.
Australia. Eurooppalaiset asettuivat asumaan Australiaan ja syrjäyttivät alueen alkuperäiskansat. Australian alkuperäiskansojen väkiluvun on arvioitu olleen noin 350 000 eurooppalaisen asutuksen alkaessa vuonna 1788. Alkuperäisväestö väheni jyrkästi seuraavien 150 vuoden aikana tartuntatautien, pakkotyön, uudelleenasuttamisen ja kulttuurien hajoamisen vuoksi.
Uusi-Seelanti. Uuden-Seelannin eurooppalaisperäinen väestö on seurausta eurooppalaisten muuttoliikkeestä 1800-luvun alusta lähtien. Alkuperäinen maoriväestö on silti vielä 2000-luvulla merkittävä vähemmistö.
Etelä-Afrikka. Vuonna 1652 eurooppalaisten saapuminen aloitti uudisasukkaiden kolonialismin Etelä-Afrikassa. Kapkaupunkiin perustettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppania toi maahan suuren määrän orjia Afrikasta ja Aasiasta 1700-luvun puolivälissä. Hollantilainen Itä-Intian komppanian upseeri Jan van Riebeeck oli perustanut välisataman Euroopan ja idän välillä purjehtiville aluksille. Suunnitelmana oli ylläpitää pientä yhteisöä uuden linnoituksen ympärillä, mutta yhteisö jatkoi leviämistään alkuperäisten alueiden ulkopuolelle. Myöhemmin maa joutui Ison-Britannian hallintaan. Etelä-Afrikassa eurooppalaisperäiset siirtolaiset eivät muodostaneet koskaan enemmistöä, mutta pitivät hallussaan poliittista valtaa 1990-luvun alkuun saakka.
Saksan ”idän asuttamisen” (saks. Ostsiedlung) vaiheet vuosina 700–1400.
Eurooppalaisten suurvaltojen hallitsemat alueet Amerikassa vuonna 1750.
Yhdysvaltojen alueelliset hankinnat – vähitellen 1800-luvulta lähtien kaikki hankitut lisäalueet on jaettu uusiin osavaltioihin.
Käännös suomeksi
Volterra

| Volterra |
| --- | --- |
 Näkymä Volterraan
 vaakuna
 Volterra
 Koordinaatit: 43°24′00″N, 10°52′00″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Toscana
Maakunta:  Pisa
Hallinto:  
 – Pormestari:  Marco Buselli
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  251,99 km²
Korkeus:  +531 m
Väkiluku (2015):  10 519
 – Väestötiheys:  42 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  56048
Suuntanumero(t):  0588
Rekisterikilpi:  PI
 
 www.comune.volterra.pi.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Volterra on kunta ja kaupunki Italian Toscanan alueella Pisan maakunnassa. Kunnassa on arviolta 10 519 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 251,99 neliökilometriä.
Kunnan keskuspaikka, Volterran historiallinen kaupunki, on rakennettu korkealle kukkulalle. Kaupungin alueella oli asutusta jo neoliittisella kaudella. Myöhemmin siitä tuli etruskikulttuurin tärkeä keskus, mutta 200-luvulla eaa. se joutui roomalaisvallan alle. 1530-luvulla kaupunki oli Medicin perheen vallan alaisena.
Volterran kuuluisimpia nähtävyyksiä ovat muun muassa 1950-luvulla löydetty roomalaisajan teatteri, Piazza dei Priorin aukio ja Santa Maria Assuntan katedraali, jossa on useita maalauksia ja freskoja. Volterra on esiintynyt myös populaarikulttuurissa. Esimerkiksi Stephenie Meyerin Houkutus-kirjasarjassa se on tärkeä tapahtumapaikka ja voimakkaiden vampyyrien Volturien kotikylä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volterra Wikimedia Commonsissa
Kunnan internetsivut (italiaksi)
Pisan maakunta
Bientina | Buti | Calci | Calcinaia | Capannoli | Casale Marittimo | Casciana Terme Lari | Cascina | Castelfranco di Sotto | Castellina Marittima | Castelnuovo di Val di Cecina | Chianni | Crespina Lorenzana | Fauglia | Guardistallo | Lajatico | Montecatini Val di Cecina | Montescudaio | Monteverdi Marittimo | Montopoli in Val d’Arno | Orciano Pisano | Palaia | Peccioli | Pisa | Pomarance | Ponsacco | Pontedera | Riparbella | San Giuliano Terme | San Miniato | Santa Croce sull’Arno | Santa Luce | Santa Maria a Monte | Terricciola | Vecchiano | Vicopisano | Volterra
Zbigniew Turski

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Turskin muistolaatta. |   Turskin muistolaatta. |   Turskin muistolaatta. |  |
Maa:   Puola
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | orkesteri- ja kuoromusiikki |  |
Zbigniew Turski (21. heinäkuuta 1908 Konstancin – 6. tammikuuta 1979 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.
Turski osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa orkesti- ja kuoromusiikissa teoksellaan Symfonia Olimpijska ("Olympic Symphony").
Turski sävelsi myös musiikin elokuvaan Pähkinänsärkijä.
Robert Frosterus

| Robert Frosterus |
| --- | --- |
 Robert Frosterus
Kuopion piispa
 1851–1884 
Seuraaja:  Gustaf Johansson
Henkilötiedot
Koko nimi:  Robert Valentin Frosterus
Syntynyt: 14. helmikuuta 1795 Pudasjärvi
Kuollut: 20. toukokuuta 1884 (89 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:  Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  piispa, kirkkoherra, teologian tohtori
Vanhemmat:  Johan Frosterus Anna Beata Humble
Puoliso:  Annette Aurore Matilda Lybecker (vih. 1829)
Lapset:  Johan Carl Emil af Frosterus
Muut tiedot
Koulutus:  pappisvihkimys (1826) teologian tohtori (1840)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Robert Valentin Frosterus (14. helmikuuta 1795 Pudasjärvi – 20. toukokuuta 1884 Kuopio) oli Kuopion hiippakunnan (sittemmin Oulun hiippakunta) ensimmäinen piispa vuosina 1851–1884. Frosterus oli yksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran perustajista vuonna 1831. Frosteruksen lapset, kuten senaattori Johan Carl Emil af Frosterus (1830–1900), korotettiin 1875 isän ansioiden johdosta aatelissäätyyn nimellä af Frosterus.
Nuoruus ja opiskeluaika

Frosteruksen isä oli kirkkoherra ja teologian tohtori Johan Frosterus ja äitinsä Anna Beata Humble. Ylioppilaana Frosterus suoritti ensimmäisen tunnetun Homeroksen suomennoksen kääntäessään luultavasti Iliaan ensimmäisen rapsodian kokonaisuudessaan. Siitä julkaistiin muutamia säkeitä P. A. Sondénin väitöskirjassa (In historiam poëseos Suecanae hypomnemata) Uppsalassa 1817. Frosteruksesta tuli filosofian maisteri vuonna 1819, ja hänet nimitettiin teologian dosentiksi vuonna 1821. Vuonna 1823 hän suoritti teologian kandidaatin tutkinnon ja seuraavana vuonna lisensiaatin tutkinnon. Hänet nimitettiin teologian apulaiseksi ja seminaarin pastoriksi pian yliopiston muutettua Helsinkiin. Samalla hän hoiti virkaatekevänä vuonna 1829 teologisen moraalin professorin virkaa ja vuosina 1829–1830 raamatullisen eksegetiikan professorin virkaa.
Frosterus tunsi ilmeisesti kohtalaisen hyvin Vanhan testamentin eksegetiikkaa, minkä vuoksi hän haki Jakob Bonsdorffin jälkeen avoimeksi tullutta raamatullisen eksegetiikan professuuria, jota Frosterus virkaatekevänä myös hoiti. Hän ei kuitenkaan ehtinyt saada valmiiksi professoriväitöskirjaa, joka oli edellytyksenä viran saamiselle. 1831 Frosterus oli mukana perustamassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa.
Vuonna 1837 hän siirtyi seurakuntavirkaan tultuaan valituksi Iisalmen kirkkoherraksi. Tämän jälkeen hän ei enää tehnyt tieteellisiä julkaisuja. Vuonna 1851 hänet valittiin 2. ehdokassijalta vasta perustetun Kuopion hiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi, jossa virassa hän toimi kuolemaansa vuoteen 1884 saakka. Hän oli tarkka ja tarmokas hallintomies, mutta hänellä ei ollut juurikaan kosketusta hiippakuntansa hengelliseen elämään. Hän edusti valistusajan peruja olevaa rationaalista teologiaa. Hän oli jäsenenä useissa valtionkomiteoissa ja osallistui vuosien 1863–1864 valtiopäiviin, joilla hän kannatti liberaaleja pyrkimyksiä. Frosteruksen lapset aateloitiin isänsä ansioiden perusteella nimellä af Frosterus.
Teologian tutkimukset

Frosterus julkaisi jo toimiessaan Turun akatemiassa kaksi eksegetiikan alan väitöskirjaa, Dissertatio theologica methodum miracula Christi naturalibus de causis explicandi dijudicans vuonna 1820 ja De traditionibus Christianorum sacris vuonna 1825. Yliopiston siirryttyä Helsinkiin Frosterus väitteli teologian apulaisen virkaa varten väitöskirjallaan De scholis prophetarum probabilia (1827–1828). Se käsitteli Vanhan testamentin ajan profeettakouluja. Tutkielmassaan Frosterus nojautui ulkomaisiin Vanhan testamentin kriittisiin tutkijoihin ja pyrki osoittamaan, että tutkimuksen kohteena olleissa profeettakouluissa vaalittiin puhdasta Jahve-uskontoaselvennä ja käytettiin heprealaista kirjallisuutta. Frosterus esitti myös arvionsa pentateukin lopullisesta muotoutumisesta ja sijoitti tämän profeetta Samuelin aikaan. Luennoillaan Frosterus käsitteli usean lukukauden ajan Vanhan testamentin johdanto-oppia sekä kerran myös Raamatun arkeologiaa. Bonsdorffin oppilaana hän edusti ilmeisesti lähinnä supranaturalistista kantaa.
Robert Valentin Frosteruksen ja hänen vaimonsa Nanny Frosteruksen hauta Kuopion Sankaripuistossa.
Yrjö Hyvärinen

| Yrjö Hyvärinen |
| --- | --- |
 Yrjö Hyvärinen 1910-luvun lopulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. joulukuuta 1888 Kuopio
Kuollut: 6. huhtikuuta 1949 (60 vuotta) Helsingin mlk
Ammatti:  toimittaja, luennoitsija
Yrjö Emil Hyvärinen (15. joulukuuta 1888 Kuopio – 6. huhtikuuta 1949 Helsingin mlk) oli suomalainen toimittaja ja luennoitsija, joka toimi sisällissodan aikana punakaartin Savon piiriesikunnan päällikkönä.
Elämä

Hyvärinen kävi kansakoulun ja viisi luokkaa Kuopion lyseota, jonka jälkeen hän työskenteli rautatieläisenä muun muassa kirjurina Kuopion asemalla. Hyvärinen liittyi Kuopion työväenyhdistykseen ensimmäistä kertaa 1907 ja muutaman vuoden tauon jälkeen uudelleen 1916. Hän oli työväenyhdistyksen johtokunnan jäsen ja toimi Kuopion Riennon puheenjohtajana.
Marraskuun 1917 yleislakon aikana Hyvärinen valittiin Kuopion suurlakkokomiteaan ja työväen järjestyskaartin esikuntaan. Joulukuussa 1917 Hyvärinen osallistui kaartin edustajana Tampereella pidettyyn työväen järjestyskaartien edustajainkokoukseen, ja vuodenvaihteessä hänet valittiin kokouksessa muodostetun Savon piiriesikunnan päälliköksi. Kun järjestyskaarti uudelleenorganisoitiin Kuopion punakaartiksi toimi Hyvärinen myös sen päällikkönä. Sisällissodan alkupäivinä hän haki Kuopioon Eino Rahjan asejunan tuomia kivääreitä, joilla punakaarti aseistettiin. Hyvärinen ei ehtinyt osallistumaan varsinaisiin taisteluihin, vaan hänet vangittiin Kuopion valtauksen yhteydessä 10. helmikuuta. Hyvärinen oli aluksi Kuopion vankileirillä, josta hänet toukokuun lopussa siirrettiin Suomenlinnan vankileirille. Elokuussa 1918 Hyvärinen sai elinkautisen kuritushuonerangaistuksen Kuopion suojeluskunnan vaatiessa kuolemantuomiota. Armahduslakien nojalla hän pääsi Tammisaaren pakkotyölaitoksesta ehdonalaiseen jo tammikuussa 1922.
Vapauduttuaan Hyvärinen liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen ja työskenteli sen julkaiseman Savon Kansan toimittajana. Juuri ennen lehden lakkauttamista vuonna 1923 hän oli lyhyen aikaa myös Savon Kansan toinen päätoimittaja Bruno Tenhusen ohella. Elokuussa 1923 Hyvärinen pidätettiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Hän sai Turun hovioikeudelta 9 vuoden ja 9 kuukauden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksen valmistelusta, mikä oli Oskari Ikosen jälkeen toiseksi pisin jutussa langetettu vankeustuomio. Huhtikuussa 1924 korkein oikeus kuitenkin alensi Hyvärisen tuomion vuoden pituiseksi. Hyvärinen suoritti rangaistuksensa jälleen Tammisaaressa ja vapautui huhtikuussa 1926. Vapautumisensa jälkeen Hyvärinen työskenteli aluksi Osuusliike Kallan myymälänhoitajana ja vuodesta 1928 lähtien Kulutusosuuskuntien Keskusliiton kiertävänä luennoitsijana.
Hannu Mustakallio

| Hannu Mustakallio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Ylitornio
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (TT 1983, VTK 1985)
Tutkimusalue:  kirkkohistoria
Hannu Samuel Mustakallio (s. 22. kesäkuuta 1951 Ylitornio) on suomalainen kirkkohistorioitsija, joka toimi vuosina 2003–2019 kirkkohistorian professorina Joensuun ja sittemmin Itä-Suomen yliopistossa.