stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pieni-Myhi
Maantietoa

Pieni-Myhi on 4,9 kilometriä pitkä, 2,2 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 234 hehtaaria eli 2,3 neliökilometriä. Se on erittäin sokkeloinen järvi, joka edellä ilmoitetuista mitoistaan huolimatta on kapean järven oloinen. Pieni-Myhin keskiosaa hallitsee haarautuva Koivuniemi, jonka kohdalla järvi on vain 150 metriä leveä. Järven eteläinen järvenosa jatkuu niemestä kolme kilometriä etelään. Siellä sijaitsee puolivälissä viiden saaren saaristo ja aivan etelässä on Paunonlampi, joka on todellisuudessa lahden pohjukka. Koivuniemestä itään sijaitsee järven keskimmäinen järvenosa, joka jatkuu Nuottisalmen takana itäisenä järvenosana. Keskiosassa on etelässä Väärälahti, jota suojaa lahdensuulla pieni saari. Myös Nuottisalmessa on saari. Itäosassa on neljä eri suuntiin työntyvää lahtea.
Siinä on 15 saarta, joiden yhteispinta-ala on 9,82 hehtaaria eli noin 4,0 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista Lehtosaari ja Suurisaari ovat yli hehtaarin suuruisia. Muita saaria ovat esimerkiksi Köllinsaari ja Levälamminsaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 13,81 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 5,9 metriä. Järvenpohja on samalla tavalla epätasainen kuin ympäröivät metsämaatkin. Itäosassa on laaja yli 10-metrinen syvänne, keskiosassa on pienialainen syvänne, jossa kuitenkin on 18 metriä syvää, ja Koivuniemen länsipuolella sijaitsee hieman isompi syvänne, jossa on järven syvin kohta . Siinä on 27,5 metriä syvää. Etelään työntyvässä lahdessa on yleensä matalaa, vaikka Paunonpohjassa onkin 16 metriä vettä.
Järven rantaviivan pituus on 27,2 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 4,2 kilometriä. Pieni-Myhin pohjoisilla rannoilla on kulttuurimaisemaa, eteläosan rannat ovat metsämaata. Pohjoisrannikolla sijaitsee kolme maatilaa, jotka muodostavat Hankamäen kylän, ja etelärannikolla viisi, joista kolme muodostaa Ihalaiskylän. Sulasalmen niemellä on myös Kannaksen kulmakunta. Kannaksella Sulasalmen ylittää pohjoisesta tuleva Rautalammin ja Myhinpään välinen yhdystie 5300, joka on museotie. Yhdystieltä haarautuu järven itäpuolelta kulkeva yhdystie 16096, joka yhtyy etelämpänä valtatiehen 9. Kaikki rannikolle johtavat tiet haarautuvat näiltä yhdysteiltä.
Luontoarvoja

Pieni-Myhi on lievästi rehevöitynyt humusjärvi, joka on luokiteltu käyttökelpoisuudeltaan hyväksi.
Vesistösuhteet

Pieni-Myhi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Myhinjärven valuma-alueeseen (14.718) järvi kuuluu. Pieni-Myhin valuma-alueen pinta-ala on 203 neliökilometriä . Suurin veden tulovirtaama saadaan Mehtiöstä alkavan Mehtiönkosken, Keskisen (5 ha) ja Kuorekosken kautta, sillä sen valuma-alueen pinta-ala on yli 164 neliökilometriä. Reittiin laskevat myös pienet järvet Soikkuri (2 ha) ja Mustalampi. Kannaksesta etelään työntyvään lahteen laskevat lisäksi Iso Soidinlampi (16 ha) ja Koivulampi (3 ha). Järven itäpäähän laskee Palkeenlammesta (11 ha) lyhyt laskuoja. Palkeenlampeen laskee pohjoisesta tuleva Kotasenpuro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Kotanen (4 ha), Valkeinen (4 ha), Kangaslampi (6 ha), Syrjä-Sikla (8 ha), Iso-Sikla (20 ha) ja Ahven-Sikla (5 ha). Palkeenlammen itäpäähän laskee Iso-Peuran (10 ha) laskuoja. Etelärantaan tulee etelästä virtaava puro, jonka valuma-alueella ovat Huuhtlampi (12 ha) ja pieni Levälampi. Pohjoisrantaan laskee Holisevanpuro, jonka valuma-alueella ovat esimerkiksi pienet Peltolammen (2 ha) ja Matolammen (2 ha), sekä Iso-Roitukka (1 ha) ja Pieni-Roitukka (1 ha). Kartiskanpuro on toinen pohjoisrantaan laskeva puro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Kartiska (3 ha), Saahkarlampi (3 ha), eteläinen Soidinlampi (3 ha), keskimmäinen Soidinlampi ja pohjoinen Soidinlampi (1 ha). Pieni-Myhi laskee kapeasta ja lyhyestä Sulasalmesta Myhinjärveen (428 ha). Järven vedenpinnan korkeus on 97,2 metriä mpy., joka on sama kuin Myhinjärvelläkin.
Historiaa

Vuoden 1973 peruskartassa ovat Kannas, Ihalaiskylä ja Hankamäki pieniä mutta elinvoimaisia kulmakuntia. Vain Kannaksen kautta kulku Rautalammilta Myhinpäähän kulkeva kylätie. Verrattuna seuraaviin vuosien 1988 ja 1998 peruskarttoihin, on pienemmät maatilat lopettaneet toimintaansa ja metsittäneet peltomaansa. Sama koskee metsien eristämille maatiloille, joiden kautta valuma-alueen vedet ovat laskeneet järveen. Suuria maatiloja on jäänyt Pieni-Myhin keski- ja itäosiin.
Pikkusinililja

| Pikkusinililja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Alaheimo::  Scilloideae
Suku::  Kevättähdet Scilla
Laji::  bifolia
Kaksiosainen nimi
 Scilla bifolia  L. 
Katso myös
   Pikkusinililja Wikispeciesissä   Pikkusinililja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkusinililja (Scilla bifolia) on kevättähtien sukuun kuuluva laji. Kukkien väri on yleensä sinivioletti, mutta joillakin lajikkeilla valkoinen tai punaisen sävyinen. Kukkia on noin kymmenen ja lehtiä on kahdesta kolmeen. Korkeudeltaan pikkusinililja on 10–20 cm. Kasvi menestyy kasvupaikalla, joka on aurinkoinen tai puolivarjoinen ja jossa maa on hyvin vettä läpäisevä. Pikkusinililjaa voidaan lisätä paitsi sipulista, myös jakamalla, mikä tehdään kesän lopulla tai syksyllä. Sipulit istutetaan maahan syyskuussa tai lokakuun alkupuolella 10 cm välein ja 5–7 cm syvyyteen.
Sarod

| Sarod |
| --- | --- |
 Sarod etnologisen museon näyttelyssä Berliinissä. Virityskoneiston takana näkyy ylimääräinen resonaattori.
Soitinryhmä:  Luutut
Alkuperämaa / ‑alue:  Pakistan, Pohjois-Intia, Bangladesh
Samankaltaisia soittimia:  Rabab, Dutar, Tunbūr
Sarod on intialainen kielisoitin, jota soitetaan näppäilemällä. Se muistuttaa luuttua, ja sen uskotaan syntyneen Afganistastanista ja Keski-Aasiasta kotoisin olevasta rabab-kielisottimesta, joka tuotiin Intiaan 1500-luvulla. Siinä on yleensä kieliä 17–25. Niyamatullah Khan ja Gulam Alt Khan kehittivät sarodia paljon nykyiseen suuntaan 1800-luvulla. Se on luultavasti tunnetuin intialinen soitin sitarin ja tablan jälkeen.
Rakenne

Sarod koostuu virityskoneistosta, kaulasta ja kaikukopasta. Joissakin sarodeissa on resonaattori, joka on kiinnitetty viritystappirasian alapuolelle sen taakse. Se on kokonaisuudessaan noin 100 senttimetriä pitkä. Virityskoneiston tappirasiassa on joko kuusi tai kahdeksan viritystappia. Kaula on sileä, ja siinä on nauhaton otelauta, joka on päällystetty metallilla. Kaula otelautoineen on toisesta päästään huomattavan leveä. Kaula on yleensä valmistettu yhtä puuta olevasta tiikistä, mutta myös muiden kovien puulajien puuta, kuten toonapuuta, käytetään.
Kaikukoppa on päällystetty puisen kannen päälle pingoitetulla nahalla, jonka päälle on sijoitettu talla, jonka päältä soitettavat kielet kulkevat. Bordunakielet ja resonanssikielet kulkevat tallan läpiporatuista rei'istä. Kieliä on yleensä 17–25, kun lasketaan mukaan bordunakielet ja resonanssikielet. Resonanssikieliä on yleensä 11–15. Ne on yleensä valmistettu teräksestä tai pronssista. Toisella kädellä sarodia soitetaan kolmiomaisella plektralla, joka on valmistettu kookospähkinänkuoresta, ja toisen käden kynsillä painetaan kieliä otteiden aikaan saamiseksi.
Nykyisin sarodia käytetään intialaisessa ja pakistanilaisessa perinteisessä musiikissa ja intilaisessa elokuvamusiikissa. Sitä on käytetty myös kokeellisessa musiikissa mutta siitä ei ole tullut soittimena siinä niin suosittua kun esimerkiksi sitarista. Amjad Ali Khan on soittanut myös Hongkongin filharmoninen orkesterin ja Skotlannin kamariorkesterin kanssa.
Tunnettuja sarodin soittajia

Buddhadev Das Gupta
Ali Akbar Khan
Allauddin Khan
Amjad Ali Khan
Hafiz Ali Khan
Mohammed Amir Khan
Radhika Mohan Maitre
Vasant Rai
Kuvia

Orientales-festivaalissa olleessa näyttelyssä esillä ollut sarodi.
Pikavirittimiä jotka on valmistettu Adenanthera pavonina kasvin siemenistä.
Sarodin kaikukoppa sisäpuolelta.
Kookospähkinänkuoresta valmistettu plektra.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sarod Wikimedia Commonsissa
Chakrabarty, Arnab: Strings attached: Masters of the sarod, from 1820 to the present Scroll.in Magazine.  10.11.2016. Viitattu 18.7.2020. (englanniksi)
Ghosh, Devarsi: ‘Nothing stays stagnant in culture’: Sarod player Soumik Datta on BBC series ‘Rhythms of India’ Scroll.in Magazine.  21.1.2020. Viitattu 18.7.2020. (englanniksi)
Pielaveden helluntaiseurakunta

| Pielaveden helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1965
Pääkirkko:  Puustellintie 32 72400 Pielavesi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pielaveden helluntaiseurakunta on Pielavedellä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1965. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Pielaveden keskustassa Puustellintiellä.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat sanan ja rukouksen iltojen ja ehtoolliskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, Israel-tilaisuudet, raamattupiiri, ystäväpiiri, työttömien ja eläkeväen ruokailut, lähetyskirpputori sekä lähetystyö.
Historia

Helluntaiherätys saapui Pielaveden Vaaraslahteen jo 1920-luvulla. Vaaraslahteen perustettiin rukouspiiri 1930-luvun vaihteessa ja Pielaveden helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1965. Edellisten tilojen ahtauden vuoksi seurakunta ryhtyi rakentamaan toimitiloja vuonna 1984. Uuden toimitilan kokoussaliin mahtuu 170 henkilöä ja rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Pertti Pakkala.
Powiat bielski

Powiat bielski on seuraavien kahden Puolan piirikunnan puolankielinen nimi:
Bielskon piirikunta, Sleesian voivodikunta
Bielskin piirikunta, Podlasian voivodikunta
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Powiat bielski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Powhatanin kieli

| Powhatan |
| --- | --- |
Oma nimi:  Kikitowämak
Tiedot
Alue:   Virginia
Ajoitus:  –1790-luku
Puhujia:  0
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  algilaiset kielet
Kieliryhmä:  algonkinkielet itäiset algonkin-kielet
ISO 639-3:  pim
 Ohje 
Powhatanin kieli (omakielinen nimi: kikitowämak) on kuollut algonkinkielten itäiseen haaraan kuulunut kieli, jota puhuivat powhatanintiaanit. Kielen katsotaan kuolleen 1790-luvulla. Kielen nimi viittaa tsenacomoco-heimon samannimiseen päällikköön.
Kun englantilaiset perustivat ensimmäisen pysyvän siirtokunnan, Jamestownin, nykyisen Virginian alueelle, powhatanin kielestä lainattiin poikkeuksellisen paljon sanoja englantiin. Nämä sanat liittyvät ennen kaikkea kasvien ja eläinten nimiin. Yksi tällainen sana on opossumi.
Sojuz TM-27

Sojuz TM-27 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty lento Mir-avaruusasemalla. Laukaisu Sojuz-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta tapahtui 29. tammikuuta 1998 kello 16:33 UTC ja aluksen paluu maahan 25. elokuuta 1998 kello 5:24 UTC.
Miehistö

Laukaistiin:
Talgat Musabajev, Venäjän avaruusjärjestö
Nikolai Budarin, Venäjän avaruusjärjestö
Léopold Eyharts, ESA, Belgia
Laskeutuivat
Talgat Musabajev, Venäjän avaruusjärjestö
Nikolai Budarin, Venäjän avaruusjärjestö
Juri Baturin, Venäjän avaruusjärjestö
Rata

Perigeum 382 km?
Apogeum 390 km?
Inklinaatio 51,6°
Periodi noin 90 minuuttia
Pikkusieppodrongo

| Pikkusieppodrongo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Drongot Dicruridae
Suku::  Drongot Dicrurus
Laji::  atripennis
Kaksiosainen nimi
 Dicrurus atripennis  Swainson, 1837 
Katso myös
   Pikkusieppodrongo Wikispeciesissä   Pikkusieppodrongo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkusieppodrongo (Dicrurus atripennis) on drongojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Pikkusieppodrongoa tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa. Sen kannankehitys on laskeva, mutta lajin populaation ei uskota olevan vaarallisen pieni, eikä vähenemisen vielä vaarantavan sitä, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sojuz TM-22

Sojuz TM-22 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento. Se alkoi 3. syyskuuta 1995 ja päättyi paluuseen Maahan 29. helmikuuta 1996. Lennon tunnus oli Ура́н (Uraani). Alus kiersi 179 vuorokaudessa Maan 2800 kertaa.
Miehistö

Juri Gidzenko, Venäjän avaruusjärjestö
Sergei Avdejev, Venäjän avaruusjärjestö
Thomas Reiter, ESA/Saksa
Mission parameterit

Aluksen massa 7150 kg
Perigeum 339 km
Apogeum 340 km
Inklinaatio 51.6°
Periodi  92,1 minuuttia
Lento oli 23. lento Mir-avaruusasemalle.
Sojuz TM-26

Progress M34-rahtialuksen törmäyksessä 25.6.1997 vahingoittunut Spektr-moduulin aurinkopaneeli.
Sojuz TM-26 oli Venäjän avaruusjärjestön 32. miehitetty lento Mir-avaruusasemalle. Laukaisu Sojuz-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta tapahtui 5. elokuuta 1997 kello 15.35 UTC. Radiokutsu oli Родни́к ("Lähde"). Lennon miehistö vaihtoi aseman sähkökaapeleita ja korjasi vuotavaa Spektr-moduulia. Lento oli Solovjovin viides ja Vinogradovin ensimmäinen avaruuslento.
Anatoli Solovijov ja Pavel Vinogradov sekä Léopold Eyharts irtautuivat Mirin X-portista Sojuz TM-26:lla 19. helmikuuta 1997 klo 05.52 UTC. Alus käynnisti kiertoratamoottorinsa klo 08:16 UTC, ja se laskeutui Kazakstaniin klo 09.09 UTC.
Lennon aikana asemalla kuvattiin ensimmäinen avaruudessa kuvattu mainos. Tnuva-maidon mainoskampanja, jossa kosmonautti Vasili Tsiblijev juo maitoa venäläisellä Mir-avaruusasemalla, lähetettiin 22. elokuuta 1997.
Miehistö

Laukaistiin avaruuteen:
Anatoli Solovjov, Venäjän avaruusjärjestö
Pavel Vinogradov, Venäjän avaruusjärjestö
Laskeutuivat Maahan:
Anatoli Solovjov, Venäjän avaruusjärjestö
Pavel Vinogradov, Venäjän avaruusjärjestö
Léopold Eyharts, Euroopan avaruusjärjestö, Ranska
Rata

Aluksen massa 7 150 kg
Perigeum 193 km
Apogeum 249 km
Inklinaatio 51,6°
Periodi noin 88,6 minuuttia
Sangiovese

Sangiovese on tumma viinirypäle.
Sangiovese on viinin valmistukseen käytettävä rypälelajike. Siitä käytetään kymmeniä eri nimiä eri puolilla maailmaa, esimerkiksi Sangioveto, San Gioveto, Brunello, Tignolo, Morellino, Prugnolo ja Uva Canina.
Historiaa

Sangiovese on kotoisin Italian Toscanasta. Se on Italian viljellyin rypälelajike, jota viljellään erityisesti synnyinseudullaan. Jo etruskien epäillään viljelleen rypälettä, mutta ensimmäinen kirjallinen maininta siitä on vuodelta 1722. Rypäleen nimi periytyy latinasta: sanguis jovis tarkoittaa ”Juppiterin verta".
Viljely

Lajike on hitaasti kypsyvä ja sadonkorjuu tapahtuu usein varsin myöhään syksyllä. Lajike viihtyy hyvin kalkkikivialueella ja on arka kylmyydelle, minkä vuoksi sitä ei yleensä viljellä yli 500 metrin korkeudessa. Rypäleen ohuehko kuori on altis homeelle varsinkin syksyn kosteudessa.
Toisen suuren italialaisrypäleen Nebbiolon tavoin Sangiovesella ei toistaiseksi ole ollut suurta menestystä Italian ulkopuolella, vaikka sitä viljelläänkin jonkin verran esimerkiksi Kaliforniassa ja Australiassa sekä Etelä-Amerikassa ja Etelä-Afrikassa.
Viinit

Sangiovesea käytetään usein yhdessä muiden lajikkeiden, kuten perinteisten Canaiolon, Mammolon, Trebbianon ja Malvasian, mutta nykyisin myös Cabernet Sauvignonin ja Merlot'n kanssa. Rypäleestä tehtyjen viinien kirsikkainen maku vaihtelee kevyestä hyvin voimakkaaseen.
Kolme tunnetuinta Toscanan punaviiniä — Chianti, Brunello di Montalcino ja Vino Nobile di Montepulciano — perustuvat kaikki Sangioveseen. Lisäksi Sangiovesea käytetään joissakin "supertoscanalaisissa" viineissä, kuten Tignanellossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sangiovese Wikimedia Commonsissa
Saniaiskävykkikasvit

| Saniaiskävykkikasvit |
| --- | --- |
 Saniaiskävykki (Stangeria eriopus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Paljassiemeniset Pinophyta
Luokka::  Cycadopsida
Lahko::  Käpypalmut Cycadales
Alalahko::  Zamiineae
Heimo::  Saniaiskävykkikasvit Stangeriaceae  L.A.S.Johnson
Katso myös
   Saniaiskävykkikasvit Wikispeciesissä   Saniaiskävykkikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saniaiskävykkikasvit (Stangeriaceae) on sekä elävien että fossiilisten lajien määrällä mitattuna pienin kolmesta käpypalmujen (Cycadales) lahkoon kuuluvasta kasviheimosta. Heimossa on vain kaksi elossa olevaa sukua, saniaiskävykit ja kuvernöörinkävykit; lisäksi jotkut tutkijat sijoittavat jälkimmäisen omaksi heimokseen Boweniaceae, kun taas toisten mukaan molemmat suvut kuuluisivat heimoon Zamiaceae.
Saniaiskävykkikasvit poikkeavat muista käpypalmuista mm. vaskulaarisilla korvakkeillaan ja puuttuvilla tai epäsäännöllisesti syntyvillä katafylleillään. Näiden epätavallisten piirteiden vuoksi saniaiskävykki kuvattiin alun perin saniaiseksi, ja vasta myöhemmin kasvin tuotettua siemeniä paljastui, että kyseessä on todellisuudessa käpypalmuihin kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Heimon lajit ovat erittäin pitkäikäisiä, tavallisesti ikivihreitä matalia kasveja, joilla on maanalaiset varrentyngät. Kasveilla on kuitenkin pitkät lehdet, joiden avulla ne saavuttavat joskus jopa kahden metrin korkeuden. Lehtilavat ovat useimmiten yksinkertaisesti parilehdykkäisiä, joten ne ovat hyvin samannäköisiä kuin saniaiset; sen sijaan kuvernöörinkävykeillä on kaksinkertaisesti parilehdykkäiset lehtilavat. Aluksi lehdet rullautuvat auki, kuten saniaisten lehdet. Toisin kuin samankaltaisilla palmunlehdillä, saniaiskävykkikasvien lehtisuonet ovat halkihaaraisia. Uusien lehtien määrä riippuu tavallisesti kasvin iästä; mitä vanhempi kasvi, sitä enemmän uusia lehtiä sille kasvaa vuodessa.
Kuten kaikki käpypalmut, saniaiskävykkikasvit ovat kaksikotisia, joten yksi yksilö voi tuottaa joko emi- tai hedekäpyjä. Saniaiskävykkikasveilla sekä hede- että emikävyt ovat kartiomaisia. Emiyksilöt on helppo tunnistaa lehtien muodosta. Pölytyksen suorittavat kovakuoriaiset (kantarofilia) tai tuuli (anemofilia). Suurilla siemenillä, joiden väri vaihtelee vaaleanpunaisesta violettiin, on kolminkertainen siemenkuori, joka koostuu värillisestä sarkotestasta, puumaisesta sklerotestasta ja kalvomaisesta endotestasta. Taimella on kaksi sirkkalehteä.
Luokittelu ja levinneisyys

Heimoon kuuluvien kolmen lajin levinneisyysalue ulottuu muinaisen Gondwanamantereen alueelle. Kaikki kasvavat rannikoilla lähellä merenpintaa tai pöytävuorilla.
Heimo jakautuu kahteen alaheimoon, joissa on kummassakin yksi suku ja yhteensä vain kolme lajia:
Alaheimo Stangerioideae:
Saniaiskävykit (Stangeria T.Moore ): Suvussa on vain yksi Afrikan kaakkoisosissa kasvava laji:
Saniaiskävykki (Stangeria eriopus) (Kunze) Baill. (synonyymejä: Lomaria eriopus Kunze, Stangeria paradoxa T.Moore)
Alaheimo Bowenioideae:
Kuvernöörinkävykit (Bowenia ) Hook. : Kaksi (tai kolme) lajia, jotka ovat endeemisiä Australian Queenslandissa. Toisin kuin useimmilla käpypalmuilla, suvun lajeilla on kaksinkertaisesti parilehdykkäiset lehdet. Lehdet ja siemenet ovat myrkyllisiä. Sukuun kuuluvat lajit:
Bowenia serrulata (W.Bull) Chamb.
Bowenia spectabilis Hook. ex Hook.f.
Vaikka heimoon kuuluvia elossa olevia lajeja esiintyy nykyisin ainoastaan Etelä-Afrikassa ja Australian Queenslandissa, siihen kuuluvia fossiileita on löydetty muun muassa Britteinsaarten jurakautisista sedimenteistä sekä Argentiinasta. Viimeaikaisten kladististen tutkimusten mukaan fossiilinen taksoni Mesodescolea, joka kasvoi alaliitukaudella Argentiinassa, on myös sukua saniaiskävykkikasveille. Toista varhaisliitukautista argentiinalaista fossiilista Eobowenia incrassata -lajia on äskettäin esitetty Bowenia-suvun vanhimmaksi sukulaiseksi.
Käyttö

Viljelyperäisiä kasveja voidaan käyttää vihreinä leikkokukkina ja varjoa sietävinä puutarhan koristekasveina. Ne soveltuisivat myös huonekasveiksi, mutta niitä ei ole myynnissä, sillä kaikki lajit ovat tiukasti suojeltuja (CITES).
Kuvia

Stangeria eriopus:
Ulkonäkö kasvupaikalla
Lehti kasvupaikalla
Maanalainen varsi
Hedekasvi käpyineen
Emikasvi käpyineen
Siemeniä
Siementaimi ravinneliuoksessa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: de:Stangeriaceae & en:Stangeriaceae
Saniaiskävykin (Stangeria eriopus) levinneisyysalue.
Käännös suomeksi
Salibandyliigan kausi 2006–2007

Kausi 2006–2007 oli salibandyliigan 21. kausi. Runkosarja alkoi 30. syyskuuta 2006 ja päättyi 15. huhtikuuta 2007. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Espoon Oilers. Mestaruuden voitti SSV, jolle se oli Salibandyliigan seitsemäs mestaruus. Pirkkalan Pirkat putosi vuoden vierailun jälkeen takaisin ykköseen. Runkosarjan pistepörssin voitti SSV:n Santtu Manner.
Miehet > Runkosarja

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Miesten runkosarja 2006–2007
| # | Joukkue | O | V | T | H | + | - | +/- | P |
| 1 | SSV | 26 | 24 | 0 | 2 | 244 | 100 | 144 | 48 |
| 2 | Oilers | 26 | 21 | 0 | 5 | 212 | 152 | 60 | 42 |
| 3 | Classic | 26 | 20 | 0 | 6 | 222 | 151 | 71 | 40 |
| 4 | Josba | 26 | 19 | 0 | 7 | 166 | 124 | 42 | 38 |
| 5 | Erä | 26 | 15 | 1 | 10 | 170 | 151 | 19 | 31 |
| 6 | Trackers | 26 | 14 | 0 | 12 | 159 | 135 | 24 | 28 |
| 7 | SPV | 26 | 11 | 2 | 13 | 187 | 166 | 21 | 24 |
| 8 | Gunners | 26 | 12 | 0 | 14 | 178 | 177 | 1 | 24 |
| 9 | HIFK | 26 | 11 | 1 | 14 | 171 | 205 | -34 | 23 |
| 10 | AC HaKi | 26 | 10 | 2 | 14 | 132 | 147 | -15 | 22 |
| 11 | NST | 26 | 9 | 1 | 16 | 150 | 177 | -27 | 19 |
| 12 | Happee | 26 | 5 | 1 | 20 | 125 | 207 | -82 | 11 |
| 13 | OLS | 26 | 5 | 0 | 21 | 142 | 233 | -91 | 10 |
| 14 | Pirkat | 26 | 2 | 0 | 24 | 103 | 233 | -130 | 4 |
O = ottelut, V = voitot, T = tasapelit, H = häviöt, + = tehdyt maalit, - = päästetyt maalit, P = pisteet
Miehet > Liigakarsintojen 1. vaihe

| SC Blues – TPS |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10. maaliskuuta | SC Blues | TPS | 6–7rl. |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 11. maaliskuuta | TPS | SC Blues | 9–7 |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 14. maaliskuuta | SC Blues | TPS | 7–10 |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| TPS nousi Salibandyliigaan voitoin 3–0. | TPS nousi Salibandyliigaan voitoin 3–0. | TPS nousi Salibandyliigaan voitoin 3–0. | TPS nousi Salibandyliigaan voitoin 3–0. |  |
| SBS Pori – Rangers |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. maaliskuuta | SBS Pori | Rangers | 5-3 |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 12. maaliskuuta | Rangers | SBS Pori | 6-8 |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| 15. maaliskuuta | SBS Pori | Rangers | 8-4 |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
| SBS Pori karsinnan 2. vaiheeseen voitoin 3-0. | SBS Pori karsinnan 2. vaiheeseen voitoin 3-0. | SBS Pori karsinnan 2. vaiheeseen voitoin 3-0. | SBS Pori karsinnan 2. vaiheeseen voitoin 3-0. |  |