stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
UG-saattueet
Taustaa

Liittoutuneiden sotamateriaali kuljetettiin vuodesta 1939 alkaen Pohjois-Amerikasta Britteinsaarille HX-saattueilla ja hitaammilla SC-saattueilla vuodesta 1940 alkaen. Näiden saattueiden suojaamisesta vastasivat Britannian ja Kanadan kuninkaalliset laivastot. Yhdysvaltain laivaston alukset osallistuivat vähäisessä määrin saattueiden suojaamiseen syyskuusta 1941 huhtikuuhun 1943. UG-saattueet luotiin toiselle suoremmalle huoltoreitille tukemaan erityisesti Pohjois-Afrikan maihinnousua ja sitä seuranneita taisteluita. Ensimmäinen saattue UGF 1 oli samalla maihinnoususaattue, joka lähti 24. lokakuuta 1942 ja se saapui määränpäähänsä 8. marraskuuta. Tunnuksen F merkitsi nopeaa (engl. fast). Seuranneet itään ja länteen matkanneet saattueet muodostivat neljä eri sarjaa alkaen numerosta kaksi.
UGF Nopeat itään matkanneet saattueet

Suurin piirtein kuukausittain lähti saattue Hampton Roadsista. Ensimmäinen oli UGF 2 2. marraskuuta 1942 Casablancaan. Saattueet UGf 4 - UGF 10 päätyivät Oraniin ja saattueesta UGF 11 alkaen määränpäänä oli Napoli. Viimeinen nopea saattue UGF 22 saapui 8. huhtikuuta 1945 Oraniin. Kaikkiaan 382 alusta matkasi kaikkiaan 26 saattueessa, joista ei upotettu ainuttakaan.
| Nimi | Lähtöpaikka | Lähtöaika | Määränpää | Saapumisaika | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| UGF 1 | Hampton Roads | 24.10.1942 | Casablanca | 8.11.1942 | 31 alusta |
| UGF 2 | Hampton Roads | 2.11.1942 | Casablanca | 18.11.1942 | 32 alusta |
| UGF 3 | Hampton Roads | 13.12.1942 | Casablanca | 24.12.1942 | 17 alusta |
| UGF 4 | Hampton Roads | 14.1.1943 | Oran | 27.1.1943 | 21 alusta |
| UGF 5 | Hampton Roads | 8.2.1943 | Oran | 21.2.1943 | 20 alusta |
| UGF 6 | Hampton Roads | 5.3.1943 | Oran | 19.3.1943 | 22 alusta |
| UGF 7 | Hampton Roads | 2.4.1943 | Oran | 13.4.1943 | 16 alusta |
| UGF 8 | Hampton Roads | 29.4.1943 | Oran | 11.5.1943 | 24 alusta |
| UGF 8A | Hampton Roads | 10.5.1943 | Oran | 23.5.1943 | 14 alusta |
| UGF 9 | Hampton Roads | 8.6.1943 | Oran | 22.6.1943 | 24 alusta |
| UGF 9A | Hampton Roads | 10.6.1943 | Oran | 21.6.1943 | 11 alusta |
| UGF 10 | Hampton Roads | 21.8.1943 | Oran | 2.9.1943 | 25 alusta |
| UGF 11 | Hampton Roads | 17.5.1944 | Napoli | 31.5.1944 | 5 alusta |
| UGF 12 | Hampton Roads | 1.7.1944 | Napoli | 15.7.1944 | 24 alusta |
| UGF 13 | Hampton Roads | 28.7.1944 | Napoli | 12.8.1944 | 14 alusta |
| UGF 14 | Hampton Roads | 24.8.1944 | Napoli | 8.9.1944 | 10 alusta |
| UGF 15 | Hampton Roads | 20.9.1944 | Napoli | 4.10.1944 | 10 alusta |
| UGF 15B | Hampton Roads | 6.10.1944 | Marseille | 20.10.1944 | 19 alusta |
| UGF 16 | Hampton Roads | 14.10.1944 | Napoli | 28.10.1944 | 10 alusta |
| UGF 17 | Hampton Roads | 13.11.1944 | Napoli | 26.11.1944 | 6 alusta |
| UGF 17B | Hampton Roads | 25.11.1944 | Marseille | 8.12.1944 | 12 alusta |
| UGF 18 | Hampton Roads | 10.12.1944 | Napoli | 24.12.1944 | 10 alusta |
| UGF 19 | Hampton Roads | 6.1.1944 | Napoli | 18.1.1945 | 6 alusta |
| UGF 20 | Hampton Roads | 9.2.1945 | Napoli | 19.2.1945 | 3 alusta |
| UGF 21 | Hampton Roads | 1.3.1945 | Napoli | 14.3.1945 | 4 alusta |
| UGF 21 | Hampton Roads | 28.3.1945 | Oran | 8.4.1945 | 2 alusta |
UGS Hitaat itään matkanneet saattueet

Keskimäärin lähti noin kaksi hidasta saattuetta Hampton Roadsista kohti Pohjois-Afrikkaa.
GUF Nopeat länteen matkanneet saattueet

Kaikkiaan 335 alusta palasi Yhdysvaltoihin näin numeroitujen 24 saattueen mukana. Ensimmäinen GUF 2 lähti Casablancasta 29. marraskuuta 1942 ja viimeinen GUF 22 Oranista 16. huhtikuuta 1945. Lisäksi oli joitakin lisäsaattueita kuten GUF 2A, GUF 15B ja GUF 17B. Näistä saattueista ei upotettu yhtään alusta.
GUS Hitaat länteen matkanneet saattueet

Noin 5200 alusta palasi Yhdysvaltoihin muodostaen 98 hidasta saattuetta. Ensimmäinen  oli GUS 2 Oranista 21. joulukuuta 1942 ja viimeinen GUS 92 Oranista 27. toukokuuta 1945. Atlantilla ei saattueista upotettu aluksia, mutta Välimerellä upotettiin viisi.
Saattajat

Yhdysvaltain laivasto vastasi saattueiden suojaamisesta Atlantilla ja Britannian kuninkaallinen laivasto Välimerellä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:UG convoys
Käännös suomeksi
Ultrasuodatus

Ultrasuodatuksen periaate
Ultrasuodatus on kalvosuodatusmenetelmä, jossa suodatettava liuos johdetaan puoliläpäisevän kalvon läpi suurella paineella. Kalvon läpi kulkeutuvat tyypillisesti vain pienet molekyylit suodokseen ja kalvolle pidättyvät ja konsentroituvat molekyylit, jotka ovat kooltaan 1–100 nm ja joiden massa on 1–1000 kDa. Ultrasuodatusta käytetään useisiin tarkoituksiin muun muassa veden puhdistamiseen, elintarviketeollisuudessa ja bioprosessiteollisuudessa.
Kalvojen materiaalit

Ultrasuodatuksessa suodattimena toimii pieniä reikiä sisältävät puoliläpäisevät kalvot. Aikaisemmin kalvojen materiaalina käytettiin nitroselluloosaa, mutta nykyään käytetään seluuloosaa tai muita sen johdannaisia, polyeetterisulfonia, polyvinyylialkoholia, polyamideja, fluorattuja polymeerejä kuten polyvinylideenifluoridia tai epäorgaanisia materiaaleja. Selluloosakalvojen etuna on hydrofiilisyys ja tukkeutumattomuus, mutta huonona puolena on herkkyys lämpötiloille ja mirobeille. Polyeetterisulfonilla ja fluoratuilla polymeereillä ei ole näitä ongelmia, mutta haittapuolena on niiden hydrofobisuus, mikä heikentää veden virtausta läpi ja liian korkea pH voi vaurioittaa niitä. Epäorgaanisten materiaalien etuna on stabiilius useita liuottimia ja olosuhteita kohtaan, mutta ne ovat hauraita ja kalliita.
Käyttökohteita

Ultrasuodatusta käytetään useissa eri tarkoituksissa, tyypillisesti suodattamaan kolloidisia seoksia. Juomaveden puhdistuksessa sitä käytetään poistamaan vedestä bakteereja ja muita riittävän kookkaita epäpuhtauksia. Elintarviketekniikassa menetelmää käytetään mehujen kirkastamiseen, viinin sterilisointiin, vehnän proteiinien erottamiseen sekä juuston ja jogurtin valmistusprosesseissa. Bioprosesseissa sitä käytetään veren puhdistamiseen, teollisuusentsyymien konsentrointiin, antibioottien ja muiden arvokkaiden komponenttien erottamiseen ja puhdistamiseen sekä suodattamaan bakteerit ja virukset pois liuoksesta.
Juomaveden puhdistukseen käytettäviä ultrasuodatuskolonneja
Esa-Pekka Salonen

| Esa-Pekka Salonen |
| --- | --- |
 Esa-Pekka Salonen vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1958 (ikä 66) Helsinki
Ammatti:  kapellimestari, säveltäjä
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera 
Soittimet:  käyrätorvi 
Aiheesta muualla
www.esapekkasalonen.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Esa-Pekka Salonen (s. 30. kesäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän toimii San Franciscon sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuodesta 2020. Kauden 2020–2021 loppuun saakka hän toimi myös Lontoossa toimivan Philharmonia-orkesterin ylikapellimestarina. Ennen Lontoota hän toimi Los Angelesin filharmonikkojen musiikillisena johtajana ja ylikapellimestarina.
Koulutus

Salonen valmistui ylioppilaaksi  Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1977. Musiikillisen koulutuksensa hän sai Sibelius-Akatemiassa, missä häntä opettivat käyrätorvensoitossa Holger Fransman, säveltämisessä Einojuhani Rautavaara ja orkesterinjohdossa Jorma Panula vuosina 1973–1980. Salonen suoritti sävellyksen jatko-opintoja Italiassa Sienassa 1979 Franco Donatonin sekä Milanossa 1980–1981 Niccolò Castiglionin johdolla. Lukioaikanaan vuonna 1975 hän soitti käyrätorviosuuden Piirpauke-yhtyeen levyttämässä karjalaisessa kansansävelmässä Konevitsan kirkonkellot.
Salonen kuului nuorten säveltäjien perustaman Korvat auki -yhdistyksen perustajajäseniin ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana.
Ura

Salonen esiintyi kapellimestarina ensimmäisen kerran Radion sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1979. Vuosina 1979–1980 hän johti Ylioppilaskunnan Soittajia. Hän vieraili Kansallisoopperassa vuosina 1981–1982. Salosen kansainvälinen läpimurto kapellimestarina tapahtui vuonna 1983, kun häntä pyydettiin lyhyellä varoitusajalla johtamaan Lontoon Philharmonia-orkesteria, teoksena Gustav Mahlerin kolmas sinfonia. Hän oli myöhemmin orkesterin päävierailija vuosina 1985–1994.
Vuosina 1985–1995 Salonen toimi Ruotsin radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Hän oli vuosina 1985–1989 myös Oslon filharmonisen orkesterin päävierailija. Vuonna 1992 hänet valittiin Los Angelesin filharmonikkojen ylikapellimestariksi ja taiteelliseksi johtajaksi. Hän siirtyi vuonna 2008 Lontoon Philharmonia-orkesterin ylikapellimestariksi.
Salonen toimi Jean Sibelius -kapellimestarikilpailun tuomariston puheenjohtajana vuosina 1995, 2000 ja 2005.lähde?
Musical America nimesi Salosen vuoden 2006 muusikoksi. Vuonna 2009 hänelle  ja viulisti Hilary Hahnille myönnettiin Grammy-palkinto parhaasta taidemusiikin solistin ja orkesterin yhteisesityksestä; levyllä Ruotsin radion sinfoniaorkesteri ja Hahn esittävät Arnold Schönbergin ja Jean Sibeliuksen viulukonsertot Deutsche Grammophonin taltioimina.
New Yorkin filharmonikot on nimittänyt Salosen nimikkosäveltäjäkseen. Orkesteri esitti kaudella 2015–2016 Salosen teokset LA Variations ja Karawane. Lisäksi Salonen kuratoi orkesterin uuden musiikin biennaalin NY Phil Biennalin vuonna 2016. Hän jatkoi edelleen Lontoon Philharmonia Orchestran ylikapellimestarina. Sopimus umpeutui elokuussa 2017.
Elokuussa 2016 Salonen solmi viiden vuoden mittaisen yhteistyösopimuksen Suomen Kansallisoopperan ja -baletin kanssa. Hän toimii sen taiteellisena partnerina johtaen esityksiä ja toimien taiteellisena neuvonantajana. He esittävät myös Salosen sävellyksiä.
Salonen palkittiin Emma-gaalassa helmikuussa 2019 Emmalla vuoden vienti-Emmalla.
Joulukuussa 2020 ilmoitettiin Salosen saavan kuningatar Elisabeth II:lta brittiläisen imperiumin ritarikomentajan kunniamerkin (Knight Commander of the Order of the British Empire, KBE). Salonen sai kunniamerkin musiikkiurastaan sekä Suomen ja Britannian välisen yhteistyön parantamisesta.
Berliinin filharmonikot valitsivat Salosen nimikkosäveltäjäkseen konserttikaudelle 2022–2023. Orkesteri esittää kauden aikana hänen sävellyksiään kaikkiaan viidessä konsertissa.
Ritarikunnat

Brittiläisen imperiumin ritarikunta ritarikomentaja (2020)
Yksityiselämä

Salonen avioitui 1991 viulisti Elisabeth Jane Pricen kanssa. Heillä on kolme lasta. Vuonna 2017 Jane Salonen jätti avioerohakemuksen Los Angelesissa Yhdysvalloissa. Salonen avioitui uudelleen vuonna 2021 Kaarina Gouldin kanssa. Salosella on asuntoja Los Angelesissa ja Lontoossa sekä kesäpaikka Sipoossa.
Teoksia > Orkesteriteoksia

Alttosaksofonikonsertto ... auf den ersten Blick und ohne zu wissen... (1980)
Giro (1982)
Mimo II  (1992) oboelle ja orkesterille
LA Variations (1996)
Gambit (1998)
Five Images After Sappho (1999) sopraanolle ja kamariyhtyeelle
Mania (2000) sellolle ja kamariyhtyeelle
Foreign Bodies (2001)
Insomnia  (2002)
Stockholm Diary (2004) jousiorkesterille
Wing on Wing (2004) kahdelle soolosopraanolle ja orkesterille
Helix (2005)
Pianokonsertto (2007)
Viulukonsertto (2009) – Grawemeyer-palkinto 2011
Nyx (2011)
Karawane (2014) sekakuorolle ja orkesterille
Sellokonsertto (2016)
Gemini (2018/2019)
Sinfonia concertante uruille ja orkesterille (2022)
Teoksia > Kamarimusiikkiteoksia

Nachtlieder (1978) klarinetille ja pianolle
Goodbye (1979) viululle ja kitaralle
Prologue  (1979) oboelle, viululle, sellolle ja lyömäsoittimille
Floof (1982) sopraanolle, klarinetille, lyömäsoittimille, pianolle/syntetisaattorille ja sellolle
Meeting  (1982) klarinetille ja cembalolle
Mimo I (1982) puhallinkvintetille
Second Meeting (1992) oboelle ja pianolle
Memoria (2003) puhallinkvintetille
Catch and Release (2006) kamariyhtyeelle
Homunculus (2008) jousikvartetille
Teoksia > Sooloteoksia

Yta I (1982) alttohuilulle
Yta II (1985) pianolle
Yta IIb (1987) cembalolle
Yta III (1986) sellolle
Dichotomie (2000) pianolle
Concert étude  (2000) käyrätorvelle
Lachen verlernt (2002) viululle
Invenzione and Chorale (2004) pianolle
Kolme preludia (2005) pianolle
Pentatonic Étude (2008) alttoviululle
knock, breathe, shine (2010) sellolle
Teoksia > Kuoroteoksia

Två sånger från Kalender Röd (2000) sekakuorolle
Dona nobis pacem (2011) lapsikuorolle
Iri da iri (2014) sekakuorolle
Teoksia > Muita teoksia

Baalal (1982) nauhalle
Kirjallisuutta

Salonen, Esa-Pekka – Otonkoski, Lauri: Kirja: puhetta musiikitta.  Helsinki:  Tammi, 1987.  ISBN 951-30-6599-5
Sirén, Vesa: Suomalaiset kapellimestarit, s. 650–724.  Helsinki:  Otava, 2010.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esa-Pekka Salosen kotisivut
Ylen Elävä arkisto
Esa-Pekka Salonen Ondinen sivulla
Virtual Finland. (Arkistoitu – Internet Archive)
Salonen, Esa-Pekka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Trove  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Salonen harjoittaa Helsingin kaupungin­orkesteria juhla­viikoilla 1997.
Walter Samuel

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Walter Adrián Samuel
Syntymäaika: 23. maaliskuuta 1978
Syntymäpaikka: Laborde, Córdoban provinssi, Argentiina
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 183 cm
Lempinimi: Il Muro (seinä)
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–1997 1997–2000 2000-2004 2004-2005 2005–2014 2014–2016 | Newell's Old Boys Boca Juniors AS Roma Real Madrid FC Internazionale Milano Basel | 37 (0) 75 (4) 122 (9) 30 (2) 102 (9) |
Maajoukkue
| 1999–2010 | Argentiina | 57 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. syyskuuta 2007.
Walter Adrián Samuel (s. 23. maaliskuuta 1978 Laborde Córdoban provinssi, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka päätti ammattilaisuransa vuonna 2016 FC Baselissa, Sveitsin korkeimmalla sarjatasolla. Hän pelasi myös Italian AS Romassa ja Inter Milanissa sekä Espanjan Real Madridissa.
Samuel aloitti ammattilaisena pelaamisen vuonna 1996 Argentiinassa Newell's Old Boyseissa ja vuotta myöhemmin siirtyi Boca Juniorseihin jossa hän pelasi vuoteen 2000 asti. AS Roma osti Samuelin vuonna 2000 itselleen 19.8 miljoonalla eurolla, jossa Samuel pelasi vuoteen 2005 asti. Samuel siirtyi Real Madridiin vuonna 2004, 25 miljoonalla eurolla. Samuelilla meni tuo kausi huonosti ja elokuussa 2005 hän palasi Serie A:han Internazionaleen 16 miljoonalla eurolla 4 vuoden sopimuksella.
Toppari sai lempinimen Il Muro (seinä) kun hän pelasi AS Romassa, puolustustaitojensa takia.
Samuel pelasi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa 57 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän oli mukana jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa 2002, missä hän pelasi Argentiinan kaikki kolme ottelua alusta loppuun, ja 2010.
Uliastai

| Uliastai Улиастай |
| --- | --- |
 Hallinnollinen rakennus Uliastaissa.
 Uliastai
 Koordinaatit: 47°44′34″N, 96°50′36″E 
Valtio:   Mongolia
provinssi:  Zavhan
Väkiluku (2016)  (arvio):  15 756
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uliastai on Zavhanin provinssin pääkaupunki Mongoliassa. Qing-dynastian valtakaudella kaupunki oli koko Ulko-Mongolian hallinnollinen keskus.
Maantiede

Uliastai sijaitsee Hangaivuorten länsiosassa Chigistei- ja Bogdjokien yhtymäkohdassa. Alueen talvet ovat erittäin kylmiä ja lämpötila saattaa tippua jopa lukemaan –45 °C.
Historia

Qing-dynastian valtakaudella Uliastai oli Ulko-Mongolian hallinnollinen keskus. Se perustettiin vuonna 1733 jiangjunin eli hallinnosta vastaavan kenraalin asuinpaikaksi. Jiangjunin alaisina toimi kaksi ambania, joista toinen tuli kahdeksasta lippukunnasta ja toinen paikallisten halhamongolien yläluokasta. Paikallinen varuskunta koostui sekä kiinalaisista, että halhamongolisotilaista. Varuskunta on sittemmin tuhoutunut, mutta joitakin sen raunioita on vielä jäljellä kaupungin reunamilla. Vuonna 1765 kaupungin alun perin puinen muuri korvattiin kivisellä ja vuonna 1787 valmistui kiinalaiselle sodanjumala Guan Yulle omistettu temppeli. Mongoliassa Guan Yu yhdistetään tavallisesti Geseriin. Muslimikapinalliset hävittivät kaupungin vuonna 1869, mutta se jälleenrakennetiin nopeasti ja vuonna 1908 avautui venäläinen konsulaatti. Vuonna 1910 kaupungissa oli noin 1 200 asukasta ja heistä 200 oli kiinalaisia loppujen ollessa mongoleja. Varsinaisen kaupungin ulkopuolella toimi lisäksi kiinalaisia ja venäläisiä kauppiaita. Paikalliset Qing-dynastian viranomaiset antautuivat nyt kokonaan itsenäistyneelle Mongolialle tammikuussa 1912. Itsenäistymistä seurasi Mongolian vallankumous 1921. Zavhanin provinssin pääkaupunki Uliastaista tuli vuonna 1931 ja se sai uuden nimen Jawkhlant. Vanha nimi palautettiin vuonna 1959.
Väestö

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Uliastain asukasluku oli 17 468 ja vuoden 2016 arvion mukaan 15 756.
Merkkikivi mantšujen valtakaudelta.
Timo Salonen (ralliautoilija)

| Timo Salonen |
| --- | --- |
 Timo Salonen 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1951 (ikä 73) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
WRC-ura
Kartanlukija(t):   Voitto Silander  Seppo Harjanne  Stuart Pegg  Jaakko Markkula
Entiset tallit:  Fiat, Datsun, Nissan  Peugeot, Mazda, Mitsubishi
Kilpailuja:  95
Maailmanmestaruuksia:  1 (1985)
Voittoja:  11
Palkintosijoja:  24
Erikoiskoevoittoja:  258
MM-pisteitä:  524
Ensimmäinen kilpailu:  1000 Lakes Rally 1974
Ensimmäinen voitto:  Kanadan ralli 1977
Viimeinen voitto:  Ruotsin ralli 1987
Viimeinen kilpailu:  Suomen ralli 2002
Timo Salonen (s. 8. lokakuuta 1951) on suomalainen ralliautoilija, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985.
Ura

Salonen ajoi ensimmäisen kilpailunsa Hyvinkään Sveitsi -rallissa keväällä 1970 isältään salaa vakiokuntoisella Datsun 1600SSS:llä ja sijoittui junioreiden yleiskilpailussa toiseksi. Myöhemmin Salosta nähtiin muun muassa Volvon ratissa. Ensiesiintyminen MM-tasolla tapahtui kotimaassa vuonna 1974 1300-kuutioisella Mazdalla – Salonen sijoittui 1-ryhmässä neljänneksi. Ensimmäisen MM-osakilpailuvoittonsa Salonen saavutti 18. syyskuuta 1977 Quebec-rallissa.
Salonen voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985 ja oli ensimmäinen Peugeot’lla mestaruuden voittanut kuljettaja. Hän osallistui uransa aikana 95 MM-osakilpailuun, joista voitti 11, muun muassa Jyväskylän suurajot kahdesti vuosina 1985 ja 1986. Parhaina vuosinaan Salosella oli kartanlukijanaan Seppo Harjanne, myöhemmin Voitto Silander. Aktiiviuransa MM-tasolla Salonen lopetti vuonna 1992. Uransa jäähdyttelyvaiheessa hän kilpaili myös aavikkoralleissa ennen lopullista vetäytymistään vuonna 1995. Salonen teki lyhyen paluun vuonna 2002 ajaen Neste-rallin.
MM-rallikaudella 1985 Salonen voitti viisi MM-rallia, joista peräkkäin neljä: Kreikan, Uuden-Seelannin, Argentiinan ja Suomen rallit. Aiemmin kukaan ei ollut voittanut neljää kertaa peräjälkeen ja vain Stig Blomqvist oli pystynyt viiteen voittoon yhden kauden aikana. Voittoputki säilyi ennätyksenä 20 vuotta ennen kuin Sébastien Loeb rikkoi sen MM-rallikaudella 2005.
Kilpauransa aikana Timo Salonen tunnettiin lempinimellä ”Löysä”. Sen on kerrottu johtuneen Salosen tavasta ajaa rallia yhdellä kädellä autoa ohjaten. Ilta-Sanomien haastattelussa Salonen kuitenkin kertoi tarinan olevan väärä. Hän oli itse 1970-luvun kotimaan rallissa kutsunut pikataipaleella voittamaansa samanlaisella Volvolla ajanutta Erkki Pitkästä Löysä-Pitkäseksi, josta nimitys kääntyi Salosen omaksi lempinimeksi.
Yksityiselämä

Timo Salonen oli omistamansa Autotalo Timo Salosen toimitusjohtaja. Tuuloksessa asuva Salonen on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Timo Salonen - World Rally Archive
Moottoriurheilumuseon sivuilla
Rallin maailmanmestarit
Timo Salonen ja Peugeot 205 Turbo 16 Sanremon rallissa vuonna 1985.
Ukon kirves

Pohjoismaisia vasaraa esittäviä riipuskoruja esikristilliseltä ajalta.
Papinsaaresta Kuhmoisista löydetty pronssinen Ukonvasara viikinkiajalta, mitä Museovirasto kuvailee Thorin vasaraksi.
Ukon kirveen modernia ja populääriä käyttöä Amorphis-metallimusiikkiyhtyeen 	
Tales from the Thousand Lakes -albumin kannessa.
Ukon kirves, Ukon vasara, Taaran vasara ja Thorin vasara tarkoittavat esikristillisen ukkosenjumalan asetta tai tällaista symboloivaa korua tai merkkiä. Aseellaan ukkosenjumala muun muassa sai aikaan salamaniskuja ja jakoi oikeutta. Skandinaaveilla ukkosenjumala oli Thor, ja hänellä oli aseena Mjölner-vasara, jota saatettiin kutsua myös nuijaksi tai kirveeksi. Suomessa ukkosenjumala Ukon aseina saattoi olla kirves, miekka, vasara, jousi tai kurikka. Tutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että kurikka tai vasara on Ukon alkuperäinen ase, koska se on indoeurooppalaisen ukkosenjumalan ase, jota kantaa niin Thor kuin Perkūnaskin. Kurikkaa saatettiin kuvailla kultaiseksi, vasaraa taas vaskiseksi.
Ukon aseena mainitaan myös miekka, mutta tämä on Ukkoa käsittelevien runojen uusinta kerrostumaa. Tulinen miekka voi hyvin Ukon yhteydessä tarkoittaa salamaa. Miekat saapuivat Suomeen varhaisella pronssikaudella, mutta Ukon yhteydessä miekasta alettiin puhua arkeologi Unto Salon mukaan todennäköisesti vasta rautakaudella. Ukko saattoi myös tehdä rautaisten rakeiden sateen.
Alkuperä

Indoeurooppalaisia kieliä luultavasti ainakin osittain puhuneen vasarakirves- eli nuorakeraamisen kulttuurin kiviset vasarakirveet olivat mahdollisesti Ukon ja Thorin aseiden esikuvia, ja myös näiden jumaluuksien arvellaan olevan indoeurooppalaista perua. On mahdollista, että vasarakirveskulttuurin piirissä ukkosenjumalalla uskottiin olevan samanlainen ase. On myös oletettu, että sana vasara olisi alkujaan tarkoittanut juuri vasarakirvestä. Sana vasara on vanha lainasana indoarjalaisista kielistä.
Metallien tultua yleiseen käyttöön kivisten vasarakirveiden ja muiden teroitettujen kiviesineiden alkuperä unohtui, mutta niitä löytyi yhä maasta. Niiden ajateltiin olevan ukkosenjumalan aseita, ukonvaajoja. Tällaisia uskomuksia oli monilla Euraasian kansoilla, muiden muassa kreikkalaisilla ja kiinalaisilla. Vasarakirveitä ja muita maasta löydettyjä kiviesineitä tiedetään nimitetyn Suomessa ukonkirveiksi, ukon nuoliksi, ukonvaajoiksi, ukon nauloiksi, ukon kiiloiksi, ukon nalkeiksi tai vuolimiksi. Varsinkin sateen huuhtomasta maasta paljastuvia teräväreunaisia kiviesineitä pidettiin ukkosen maahan iskeminä ja niiden uskottiin suojaavan ukkoselta tai omaavan muitakin yliluonnollisia voimia.
Ukon aseet kansanrunoissa

Ukon uskottiin aseellaan aiheuttavan paitsi ukonilman, myös auttavan synnytyksessä ja metsästyksessä. Loitsussa Ukkoa pyydetään auttamaan synnytyksessä:
Oi Ukko ylijumala,

Tule tänne tarvittaissa,

Ota kultanen kurikka,

Kätehes oikiahan,

Jolla haittoja hajota,

pihtipuolia porota.
Toisessa loitsussa Ukkoa pyydetään pelottelemaan metsän riistaa ja ajamaan se metsästäjän eteen:
Ukko kultanen kuningas,

Vaari vanha taivahainen,

Ota kultanen kurikka

Tahi vaskinen vasara,

Käy sie korvet kolkutellen,

Metsät synkät sylkytellen.
Samassa roolissa, kurikka kädessä metsästäjää auttamassa, tavataan usein myös metsän haltija Tapio.
Nauhakeraamisen kulttuurin vasarakirves.
Taivaanjumala Perunille omistettuja slaavilaisia riipuksia.
Skandinaavista tyyppiä noudatteleva nykyaikainen riipus.
Samppalinnanpuisto

Samppalinnan vanha mylly.
Samppalinnanpuisto (ruots. Samppalinnaskvären), tunnetaan myös nimellä Samppalinnanvuori (ruots. Samppalinnaberget), on yksi Turun puistoista. Puistossa sijaitsevat mm. Samppalinnan ravintola, maauimala sekä Luostarivuoren koulu. Sen kasvivalikoima käsittää yli 60 eri puuvartista kasvilajia. Paikan nimi juontuu paikalla sijainneesta muinaislinnasta. Sana sampa eli sammas on Varsinais-Suomessa tarkoittanut rajamerkkiä tai -paalua.
Samppalinnanmäen korkeus on 39 metriä merenpinnan yläpuolella.