stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuninkaantammi

| Kuninkaantammi> Kungseken |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Kuninkaantammi korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Läntinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  335
Pinta-ala:  1,12 km² 
Väkiluku:  2 867 (31.12.2020)
Väestötiheys:  2 560 as./km²
Osa-alueet:  on itse Kaarelan osa-alue
Postinumero(t):  00430
Lähialueet:  Hakuninmaa Haltiala Vantaa
Kuninkaantammi (ruots. Kungseken) on Kaarelan kaupunginosan osa-alue Helsingin luoteisreunassa. Valtaosin rakentamattomasta alueesta rakentuu 2020-luvun taitteessa noin 5 000 asukkaan tiivis, jalankulkupainotteinen kaupunginosa.
Kuninkaantammen uudisrakentamisen alue rajautuu luoteessa ja pohjoisessa Vantaan kaupunkiin ja Vantaanjokeen. Idässä sekä kaakossa rajana on Keskuspuisto ja etelässä projektialueen raja kulkee Hakuninmaan pientaloalueiden vieressä. Alue jatkuu Hämeenlinnanväylän länsipuolelle, jossa se rajautuu Vantaan kaupunkiin.
Alueen nimi johtuu siellä kasvavasta vanhasta, nykyisin rauhoitetusta tammesta, jota perimätieto pitää Ruotsin kuninkaan, Kustaa III:n, 1700-luvulla istuttamana. Sen mukaan on nimensä saanut myös alueen poikki kulkeva vanha tie, Kuninkaantammentie, joka nykyisin on länsiosaansa lukuun ottamatta käytössä Keskuspuiston sisäisenä ulkoilutienä.
Kuninkaantammentien länsiosan varrella on muutamia pientaloja ja uusia omakotitaloja on rakenteilla. Muissa osissa on jonkin verran pienteollisuutta ja varastoja. Alueella sijaitsee myös Vantaanjoen varressa Pitkäkosken vedenottamo. Sen läheisyydessä Keskuspuiston reunassa on Pitkäkosken ulkoilumaja.
Kuninkaantammeen valmistui kesällä 2024 uimaranta, Palettilampi, joka sijaitsee Ellen Thesleffin puistossa entisellä vedenpuhdistuslaitoksen alueella. Kunnostettua entistä allasta täytetään Päijännetunnelista tulevalla vaihtuvalla järvivedellä.
Kuninkaantammen lisärakentaminen

Kuninkaantammesta rakennetaan noin 5 000 asukkaan tiivis kaupunginosa ympyrän muotoisine keskuksineen. Alueen nimistö liittyy taiteilijoihin sekä taidemaalaamiseen, esimerkkeinä Taidemaalarinkatu, Temperankatu, Sinooperikuja ja Helene Schjerfbeckin puisto.
Liikenneyhteydet

Kuninkaantammen läpi alkoi elokuusta 2015 kulkea poikittaislinja 560, joka kulkee Myyrmäkeen sekä Paloheinän suuntaan. Bussi kulkee Kuninkaantammesta vuonna 2015 valmistunutta Paloheinäntunnelia pitkin idän suuntaan. Lisäksi alueelle kulkee linja 52 Otaniemestä Haagan ja Kannelmäen kautta. Linjan päätepysäkki on Kuninkaantammenkierrolla.
Hämeenlinnanväylälle on suunnitteilla eritasoliittymä, joka rakentamiseen on varauduttu vuosina 2021–2022.
Kuvia

Kuninkaan tammi, jonka mukaan alue on saanut nimensä.
Rakenteilla olevaa Kuninkaantammea tammikuussa 2018.
Palettilampi syyskuussa 2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuninkaantammi Wikimedia Commonsissa
Helsingin kaupungin sivut Kuninkaantammen alueen suunnitelmista[vanhentunut linkki]
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Kuoleman jälkeen

| Kuoleman jälkeen> После смерти, Posle smerti |
| --- | --- |
 Vitold Polonski ja Vera Karalli.
Ohjaaja:  Jevgeni Bauer
Käsikirjoittaja:  Jevgeni Bauer
Perustuu:  Ivan Turgenevin kertomukseen Klara Militš
Säveltäjä:  Neil Brand
Kuvaaja:  Boris Zavelev
Pääosat:  Vera Karalli, Vitold Polonski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Venäjä
Tuotantoyhtiö:  A. Hanžonkov & Co.
Ensi-ilta:  29. joulukuuta 1915 (Venäjä) 24. huhtikuuta 1916 (Suomi)
Kesto:  1303 metriä (Venäjä) 1300 metriä (Suomi)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuoleman jälkeen (ven. После смерти, Posle smerti) on vuonna 1915 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaaman melodraaman pääosia esittävät Vera Karalli ja Vitold Polonski.
Juoni

Nuori tutkija Andrei Bagrov viettää yksinäistä elämää tätinsä kanssa. Opiskelutoveri Tsenin houkuttelee Andrein juhliin, jossa tämä tapaa salaperäisen näyttelijän Zoja Kadminan. Zoja yrittää lähestyä Andreita, mutta tämä torjuu hänet. Ennen seuraavaa esitystä Zoja juo myrkkyä ja kuolee näyttämölle. Kuultuaan itsemurhasta Andrei hankkii käsiinsä Zojan kuvan ja päiväkirjan ja saa selville, että tyttö oli rakastunut häneen ensi silmäyksellä. Zoja alkaa ilmestyä Andreille unessa ja vähitellen myös valveilla ollessa. Andrei menettää järkensä ja kuolee odottaen jälleen tapaavansa Zojan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vitold Polonski  | … |  Andrei Bagrov   |
|  Olga Rahmanova  | … |  Kapitolina Markovna, Andrein täti   |
|  Vera Karalli  | … |  Zoja Kadmina   |
|  Marija Halatova  | … |  Zojan äiti   |
|  Tamara Gedevanova  | … |  Zojan sisar   |
|  Georgi Azagarov  | … |  Tsenin, Andrein toveri   |
|  Marfa Kassatskaja  | … |  ruhtinatar Tarskaja   |
Tuotanto ja vastaanotto

Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama Kuoleman jälkeen perustuu Ivan Turgenevin kertomukseen Klara Militš, josta tehtiin samana vuonna myös toinen elokuvasovitus. Näyttelijä Jevlalija Kadminan itsemurhan innoittama kertomus kuuluu Turgenevin myöhäisiin ”mystisiin tarinoihin”, joihin kirjailija itse suhtautui ironisesti.
Ohjaaja Jevgeni Bauerin ”salonkipsykologinen elokuvadraama” jättää Turgenevin huumorin sikseen ja korostaa tarinan yliluonnollisia piirteitä. Näyttämöllä tehty itsemurha sivuutetaan varsin nopeasti, koska se oli nähty jo moneen kertaa aikaisemmin – muun muassa Vera Karallin elokuvassa Les chrysanthèmes (1914). Bauerin ohjaustyön visuaalisia ansioita ovat päähenkilöä juhlissa seuraava poikkeuksellisen pitkä kamera-ajo, studiossa kuvatut unennäyt, viehättävä ja hienostunut Karalli sekä kylmäkiskoiseen osaansa sopiva moitteettoman komea Vitold Polonski.
Aikalaiskritiikki suhtautui kielteisesti Turgenevin kertomukseen tehtyihin muutoksiin ja piti elokuvan unennäkyjä pitkitettyinä. Suomessa Kuoleman jälkeen sai ensi-iltansa helsinkiläisessä Scala-teatterissa huhtikuussa 1916. Fyrenin mukaan Pietarissa poikkeuksellista huomiota herättänyt elokuva oli aiheeltaan ja käsittelytavaltaan arvokas sekä hyvin näytelty.
Aiheesta muualla

Kuoleman jälkeen Elonet.
Kuoleman jälkeen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuoleman jälkeen Kari Glödstafin Mykkäelokuvasivustolla
Silents, Please!
Kuparifosfaatti

| Kuparifosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7798-23-4
PubChem CID:  86469
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cu3(PO4)2
Moolimassa:  380,59
Ulkomuoto:  Vaaleansinistä kiteistä ainetta
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kuparifosfaatti (Cu3(PO4)2) on kupari- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden kupariyhdisteiden valmistamiseen, korroosionestoaineena ja fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Kuparifosfaatti tunnetaan sekä kidevedettömänä yhdisteenä että kidevedellisenä trihydraattina (Cu3(PO4)2)·3H2O). Nämä molemmat ovat väriltään vaaleansinisiä kiteisiä aineita, joista kidevedetön on veteen täysin liukenematonta ja trihydraatti liukenee vähäisessä määrin kuumaan veteen. Kuparifosfaatti liukenee happoliuokseen ja komplekseja muodostaen ammoniakkiin. Kuparifosfaatin alkeiskoppi on rombinen.
Kuparifosfaattia valmistetaan saostamalla vesiliukoisen kuparisuolan, kuten kuparisufaatin, vesiliuoksesta esimerkiksi natriumfosfaatin avulla. Näin muodostuu geelimäinen saostuma, joka voidaan suodattaa.
Kuparifosfaatista voidaan valmistaa muita kupariyhdisteitä kuten kuparihydroksidia ja keraameja. Lisäksi sitä voidaan käyttää fungisidina, estämään metallien korroosiota, katalyyttinä ja reagenssina analyyttisessä kemiassa.
Kupuhapero

| Kupuhapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  caerulea
Kaksiosainen nimi
 Russula caerulea  (Pers.) Fr. 
Katso myös
   Kupuhapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kupuhapero (Russula caerulea) on kartiomainen vanhemmiten laakeneva sini- tai ruskeanvioletti haperolaji. Heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten kermanväriset. Jalka on valkea. Malto on valkeaa. Sieni maistuu miedolta tai nuorena hieman kirpeältä. Se kasvaa rehevissä havumetsissä mäntyjen seurassa. Se on Suomessa harvinainen.
Kuollutmeri

| Kuollutmeri |
| --- | --- |

Valtiot:  Israel ja Jordania
Koordinaatit:  31°31′15″N, 35°29′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  ei laskujokea
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  −424 m 
Pituus:  50 km 
Leveys:  16 km 
Rantaviiva:  135 km
Pinta-ala:  609 km² 
Tilavuus:  130 km³ 
Keskisyvyys:  118 m
Suurin syvyys:  295 m 
Valuma-alue:  41 650 km2 
 fiKuollutmeri 
Kuollutmeri (arab. البحر الميت‎, al-Baḥr al-Mayyit tai بحر لوط, Baḥr Lūṭ ’Lootin meri’, hepr. ‏יַם הַמֶּלַח‎, jam ha-melaḥ, ’suolameri’) on Jordanian ja Israelin rajalla syvängössä sijaitseva suolajärvi. Kuollutmeri saa vetensä valtaosin Jordanvirrasta. Sillä ei ole laskujokea, vaan vesi poistuu siitä vain haihtumalla. Se on maapallon pinnan matalin paikka, noin 424 metriä merenpinnan alapuolella.
Synty

Mioseenikaudella Arabian laatta törmäsi Euraasian laattaan, mikä aiheutti Kuolleenmeren hautavajoaman syntymisen. Sitä ennen Välimeri oli ulottunut alueelle asti. Syntynyt Kuollutmeri oli tuolloin suurin piirtein nykyisen kokoinen, mutta pleistoseenikaudella sen pinta nousi 200 metriä korkeammalle. Järvi ulottui pohjoisessa Hulanlaaksoon saakka ja etelässäkin noin 65 kilometriä nykyistä eteläreunaa etelämmäksi.
Kuolleeseenmereen 2,5 miljoonaa vuotta sitten alkanut runsas virtaus keräsi pohjalle paksun sedimenttikerroksen. Viimeisten 10 000 vuoden ajan haihtuminen on ollut sadantaa runsaampaa, minkä takia järvi on kutistunut nykyiseen muotoonsa. Samalla järveä ympäröivän laakson sedimenttikerros on paljastunut veden alta.
Piirteet

Kuolleenmeren pituus vuonna 2010 oli noin 50 kilometriä ja leveys 16 kilometriä, pinta-ala 609 neliökilometriä, tilavuus 130 kuutiokilometriä ja syvyys pohjoisosassa enimmillään 295 metriä. Kuolleenmeren pinta on 424 metriä merenpinnan tason alapuolella, ja se on maapallon matalin paikka.
Kuollutmeri sijaitsee kuivalla ja kesäisin kuumalla alueella, jolla sataa alle 100 millimetriä vuodessa. Tuuli puhaltaa tyypillisesti 4–6 metriä sekunnissa. Kesällä tuuli tulee yleensä pohjoisesta, talvella myös etelästä. Ilmanpaine on 50 mb korkeampi kuin merenpinnan tasolla. Veden yläpuolinen ilma on kesällä noin asteen viileämpi ja talvella runsaan asteen lämpimämpi kuin maan yläpuolinen ilma.
Veden lämpötila on syvällä 22–24 astetta. Kesällä pintaveden lämpötila nousee 32–35 asteeseen.
Kuolleenmeren suolapitoisuus on kahdeksankertainen meriveteen verrattuna, noin 280 g/kg. Vedessä on runsaasti etenkin magnesiumkloridia. Järven vesi on niin suolapitoista, että se kannattelee uimaria pinnalla. Sillä uskotaan olevan myös terveydelle myönteisiä vaikutuksia. Näistä syistä järvi on hyvin suosittu matkailukohde. Korkean suolapitoisuuden vuoksi järvessä ei ole muutamia harvalukuisia bakteerilajeja lukuun ottamatta mitään elävää. Kuolleenmeren suola sisältää erityisen paljon kivennäisaineita, joista tärkeimpiä ovat magnesium (yli 30 %), kalsium, kalium, natrium ja sinkki. Rannalla on teollisuutta, joka erottaa vedestä ruokasuolaa, kaliumia, magnesiumia ja bromia.
Vuoteen 1978 saakka järvessä oli salmen yhdistämät suuri pohjoinen allas sekä pienempi ja matalampi eteläinen allas, joka olisi jo kadonnut, ellei sitä olisi padottu. Kuolleenmeren vesimäärä hupenee haihtumisen, mineraalien tuoton ja tuloveden vähentymisen johdosta. Pinnan taso laski vuonna 2010 noin metrin vuosivauhdilla. Tilanteen korjaamiseksi on suunniteltu Punaisestamerestä johdettua tunnelia, joka toisi Kuolleeseenmereen vuosittain 283 miljoonaa kuutiometriä vettä.
Maapallon matalin luonnonmuovaama paikka Kuolleenmeren rannalla.
Korkean suolapitoisuuden aiheuttama tavallista voimakkaampi noste mahdollistaa vaikka lehden lukemisen vedessä kelluen.
Suolan valkoiseksi värjäämää rantakivikkoa.
Rantaviivan muuttuminen 1960–2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuollutmeri Wikimedia Commonsissa
Kuollut meri luovuttaa aarteitaan, Seura, 09.08.1939, nro 32, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kurdari

Kurdari on Afganistanin Kunarin maakunnassa Kunarin sivujoen Pechin varrella sijaitsevissa kylissä puhuttava dardilainen kielimuoto. Saatavilla olevien hajanaisten tietojen perusteella sitä voidaan ehkä pitää pašain murteena. Kurdari toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä.
Kupariglukonaatti

| Kupariglukonaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  527-09-3
PubChem CID:  91746205 ja 131854750 10692, 91746205 ja 131854750
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C6H11O7)2Cu
Moolimassa:  453,846
Ulkomuoto:  Vaaleansinistä tai sinivihreää kiteistä ainetta
Tiheys:  1,71 g/cm3
Liukoisuus veteen:  300 g/l
Kupariglukonaatti ((C6H11O7)2Cu) on kupari- ja glukonaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään lisäravinteissa ja eläinten rehuissa kuparin lähteenä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kupariglukonaatti on sinistä tai sinivihreää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hieman etanoliin, mutta ei muihin orgaanisiin liuottimiin. Yhdistettä valmistetaan neutraloimalla kuparihydroksidia, kupari(II)oksidia tai kuparikarbonaattia glukonihapolla. Kupariglukonaattia käytetään ravintolisissä ja eläinten rehussa kuparin lähteenä, koska tässä muodossa kupari on helposti imeytyvää. Tämän lisäksi sitä voidaan käyttää suuvesissä pahanhajuisen hengityksen raikastamiseksi.
Maanjäristysaalto

Maanjäristysaaltojen eteneminen Maan sisuksissa.
Maanjäristysaalto eli seisminen aalto on maanjäristyksen aiheuttama aalto.
Aaltotyypit

Maanjäristysaaltoja on kolmea päätyyppiä, jotka ovat nopeuden mukaan lueteltuina P-aallot, S-aallot eli tärinäaallot ja pinta-aallot.
Aaltotyypit > P-aallot

P-aallot eli primääriaallot ovat pitkittäisiä paineaaltoja, jotka etenevät kiviaineksen vuorottaisen laajenemisen ja supistumisen saattamana. Ne ovat saaneet nimensä siitä, että ne saapuvat nopeutensa takia seismografiin ensimmäisenä. Tyypillinen P-aaltojen nopeus maankuoressa on 8 km sekunnissa, ja jatkumomekaniikan menetelmin sille voidaan johtaa lauseke
\alpha ={\sqrt {\frac {K+{\frac {4}{3}}\mu }{\rho }}},
missä K on kokoonpuristumattomuuskerroin, μ on leikkausmoduli ja ρ väliaineen tiheys.
P-aallot voivat edetä sekä kiinteässä aineessa että nesteessä, joten ne ovat ainoita seismisiä aaltoja, jotka pääsevät ulkoytimen läpi.
Aaltotyypit > S-aallot

S-aallot eli sekundääriaallot ovat poikittaisia aaltoja, joissa kiviaines kokee rotaatiota ja vääntöä kohtisuorassa kulkusuuntaansa vastaan, mutta siinä ei tapahdu tilavuudenmuutoksia. S-aaltojen tyypillinen nopeus maankuoressa on 4,8 km sekunnissa, ja nopeus saadaan tarkemmin lausekkeesta
\beta ={\sqrt {\frac {\mu }{\rho }}},
missä μ on leikkausmoduli ja ρ väliaineen tiheys. Nesteillä ei ole leikkausjännitystä, joten μ = 0. Tämän vuoksi S-aalto ei etene ulkoytimessä.
S-aaltomuoto voidaan lisäksi jakaa värähtelyn suunnan perusteella SH- ja SV-aaltoihin, joista edelliset ovat vaakasuoraan (engl. horizontal) ja jälkimmäiset pystysuoraan (engl. vertical) polarisoituneet.
Aaltotyypit > Pinta-aallot

Pinta-aallot ovat maan pinnalla eteneviä aaltokuvioita, jotka esiintyvät kahdessa muodossa: Rayleigh-aaltoina (LR-aalto tai R-aalto) ja Loven aaltoina (LQ-aalto tai Q-aalto). Edellisessä maanpinta aaltoilee pystysuorassa tasossa, jälkimmäisessä taas maanpinta kokee vuoron perin vaakasuoria leikkausjännityksiä. Loven aaltojen esiintyminen edellyttää seismisen nopeuden syvyysgradienttia, ja ne voidaan havaita vain vaakasuorilla seismometreillä.
Pinta-aallot saapuvat mittalaitteeseen viimeisenä ja ne aiheuttavat varsinaisen maan pinnalla havaitun järistyksen. Ne myös vaimenevat hitaammin kuin Maan sisällä kulkevat aallot.
Seismiset aaltoyhtälöt

Jos väliaine on homogeeninen ja isotrooppinen, niin jännityksen ja venymän välillä pätee Hooken laki
\tau _{ij}=\lambda \delta _{ij}e_{kk}+2\mu e_{ij},
missä λ ja μ ovat Lamén parametrit, τ on Cauchyn jännitystensori ja 




e

i
j


=


1
2



(


∂

i



u

j


+

∂

j



u

i



)



{\textstyle e_{ij}={\frac {1}{2}}\left(\partial _{i}u_{j}+\partial _{j}u_{i}\right)}

 venymätensori.
Jatkumomekaniikassa Newtonin toista lakia vastaa homogeeninen liikeyhtälö
\rho {\frac {\partial ^{2}u_{i}}{\partial t^{2}}}=\partial _{j}\tau _{ij}
missä vektori u on poikkeama tasapainoasemasta, t aika ja ρ tiheys (summaus j:n yli). Näitä yhdistämällä ja olettamalla Lamén parametrit vakioiksi saadaan
\rho {\frac {\partial ^{2}u_{i}}{\partial t^{2}}}=\lambda \partial _{i}(\partial _{k}u_{k})+\mu \partial _{i}\partial _{j}u_{j}+\mu \partial _{j}\partial _{j}u_{i}
tai vektorimuodossa
\rho {\boldsymbol {\ddot {u}}}=(\lambda +2\mu )\nabla \nabla \cdot {\boldsymbol {u}}-\mu \nabla \times \nabla \times {\boldsymbol {u}},
minkä johdossa on käytetty identiteettiä 



∇
×
∇
×

u

=
∇
∇
⋅

u

−

∇

2



u



{\textstyle \nabla \times \nabla \times {\boldsymbol {u}}=\nabla \nabla \cdot {\boldsymbol {u}}-\nabla ^{2}{\boldsymbol {u}}}

. Ottamalla tästä lausekkeesta puolittain divergenssi tai roottori saadaan kaavat
{\frac {\partial ^{2}(\nabla \cdot {\boldsymbol {u}})}{\partial t^{2}}}={\frac {\lambda +2\mu }{\rho }}\nabla ^{2}(\nabla \cdot {\boldsymbol {u}})=\alpha ^{2}\nabla ^{2}(\nabla \cdot {\boldsymbol {u}}) ja
{\frac {\partial ^{2}(\nabla \times {\boldsymbol {u}})}{\partial t^{2}}}={\frac {\mu }{\rho }}\nabla ^{2}(\nabla \times {\boldsymbol {u}})=\beta ^{2}\nabla ^{2}(\nabla \times {\boldsymbol {u}}).
Nämä ovat P- ja S -aallon aaltoyhtälöt.
Maanjäristysaaltojen hyödyntäminen

Maanjäristysaaltoja tutkimalla voidaan saada tietoa maapallon rakenteesta, koska eri aallot kulkevat eri nopeudella ja heijastuvat eri tavoin eri aineista.
Niin sanottu P-aaltojen varjovyöhyke sijaitsee 104°–140° episentraalietäisyydellä, siis alueella, jota primääriaallot eivät voi tavoittaa Gutenbergin rajapinnan taittavan vaikutuksen vuoksi. Myös S-aalloilla on oma, vielä laajempi varjovyöhykkeensä, joka alkaa 104° episentraalietäisyydeltä. Vyöhykkeiden olemassaolo osoittaa, että osa Maan sisäosista on nestemäisessä tilassa.
Maanjäristysaaltoja käytetään hyväksi ydinkokeiden valvonnassa. Keinotekoiset räjäytykset eivät tuota merkittävästi pinta-aaltoja, joten vertaamalla seismisen havainnon pinta- ja runkoaaltomagnitudeja voidaan ydinkokeet erottaa maanjäristyksistä.
Kallioperän seismisissä luotauksissa synnytetään tarkoituksella seismisiä aaltoja esimerkiksi täryttimillä ja räjäytyksillä. Geofoneilla eli "maakuulokkeilla" voidaan sen jälkeen koota tietoa signaalin taittumisesta ja heijastumisesta eri kallioperäkerroksissa. Suomessa tätä on tehty 1980-luvulla BALTIC-linjan luotauksen ohessa sekä 2000-luvulla reflektioseismiikkaa edustavien HIRE- ja FIRE-projektien yhteydessä. Tutkimukset ovat paljastaneet muun muassa Mohorovičićin seismisen olkauspinnan sijaitsevan meillä varsin syvällä, minkä lisäksi eräitä heijasteita on tulkittu jäänteiksi muinaisesta subduktiosta mannerlaattamme alueella. Lisäksi projektien tuottamaa dataa hyödynnetään mineraalien etsinnässä.
Rayleigh-aalto
Loven aalto
P-aaltojen varjovyöhyke (lähde: USGS)
Kuorevaaran kalliomaalaus

| Kuorevaaran kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Kuorevaaran kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°44′7.4889″N, 29°54′15.4349″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Parikkala
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuorevaaran kalliomaalaus sijaitsee Parikkalassa Etelä-Karjalassa Uukuniemen kirjolta noin 7,9 kilometriä lounaaseen ja noin 3 kilometriä Venäjän rajalta. Se on maalattu suureen siirtolohkareeseen läheisen Ylä-Kuorejärven suuntaan. Paksun maalikerroksen puuroutuneita kuvioita on vaikea hahmottaa. Maalauksen löysi Seppo Kinos vuonna 1993.
Siirtolohkare ja sen sijainti

Siirtolohkareelta on matkaa 100 metriä länteen sijoittuvassa Ylä-Kuorejärvelle. Kiven ja maalauksen editse kulkee tie. Siirtolohkareen alaosa viettää kiven alle ja maalaukset ovat tällaisen lipan suojassa.
Maalaus

Kuvakentän kuviot ovat puuroutuneita ja ehkä moneen kertaan päälle maalattuja. Vain yhdestä kohdasta on havaitti vinoja viivoja, joista voi syntyä kuvioita.
Kupari(I)

| Kupari(I)kloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7758-89-6
PubChem CID:  62652 ja 6432712
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CuCl
Moolimassa:  99,0
Ulkomuoto:  Valkoinen tai vihertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  430 °C
Kiehumispiste:  1 490 °C
Tiheys:  4,14 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Kupari(I)kloridi eli kuprokloridi (CuCl) on epäorgaaninen Cu+- ja kloridi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.