stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maryse Ouellet
Showpainitietoja

Lopetusliikkeet
French Kiss (Snap DDT)
French TKO (Heel kick) – 2008–2009
Nimikkoliikkeet
Camel clutch
Spinning side slam backbreaker – 2008–2009
Manageroidut painijat
Sylvain Grenier
Ted DiBiase
Deuce 'n Domino
Lempinimet
"The French-Canadian Beauty"
"The Sexiest of the Sexy"
"The Sultry Diva"
Sisääntulomusiikki
Jim Johnstonin tekemä "Pourquoi?"
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maryse Ouellet Wikimedia Commonsissa
Maryse vuonna 2016
Maryse Tribute to the Troops -tapahtumassa joulukuussa 2010.
Kaarlo Urpelainen

Kaarlo Emil Urpelainen (29. toukokuuta 1887 Valkjärvi – 26. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Urpelaisen vanhemmat olivat värjäri Heikki Urpelainen ja Edla Sofia Nätkinen ja puolisot 1915–1945 Elsa Siippainen ja vuodesta 1948 Hilkka Jokinen. Urpelainen kävi keskikoulun 1903 ja teki opintomatkoja lukuisiin eri maihin. Hän oli kauppa-apulainen Kivennavalla 1901–1904, Suomalais-Ruotsalaisen kirjakaupan Suomen osaston hoitaja Pietarissa 1904–1913, Emil Zindellin kangastehtaan Pietarin konttorin Suomen osaston hoitaja 1913–1917, Viipurin Tukkukauppa Oy:n perustajaosakas vuodesta 1919 ja toimitusjohtaja 1922–1926, Oy Citex Oil Company Ab:n perustajaosakas ja myyntipäällikkö 1926–1928 ja Oy Citex Öljyntuonti Ab:n pääomistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1928. Hän oli myös Raivolan Kotelotehdas Oy:n perustajaosakas vuodesta 1922 ja johtaja 1922–1926, kustannusyhtiö Juttu-tuvan omistaja 1934–1948, Kirjapaino Tiedon vuodesta 1941, Kirjapaino Tieto Oy:n omistaja 1934–1948 ja Oy Brazilian Trading Ltd:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1938–1948. Urpelaisella oli myös merkittäviä luottamustehtäviä, kuten Oy Jäteöljy Ab:n johtokunnan puheenjohtajuus 1940–1948, Voiteluöljyntuojain Yhdistyksen varapuheenjohtajuus 1940–1953 ja Öljyntuontikunnan hallintoneuvoston puheenjohtajuus 1942–1949. Hän oli Aleksis Kiven Seuran perustajäsen 1941 ja sen pitkäaikainen puheenjohtaja1941–1961. Kauppaneuvoksen arvonimen Urpelainen sai 1948.
K12LTSP

K12LTSP-päätteen kirjautumisruutu.
K12LTSP on GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti, joka pohjautuu CentOS -jakeluun. Siihen on esiasennettu Linux Terminal Server Project eli LTSP, joka on kevytpääte-ratkaisun mahdollistava laajennuspaketti. K12LTSP on tarkoitettu koulujen käyttöön.
K12LTSP avulla voi melko helposti päivittää atk-luokan vanhat tietokoneet uuden veroisiksi yhden uuden tietokoneen hinnalla. Vanhat tietokoneet toimivat päätteinä, jotka käynnistävät itsensä lähiverkosta ja käyttävät ohjelmien suorittamiseen palvelinkoneen resursseja.
Yhdysvalloissa K12LTSP on levinnyt laajalti koulujen keskuudessa. K12LTSP onkin saanut alkunsa sikäläisestä Linux Kouluissa-projektista (K-12 viittaa Yhdysvaltojen koulujärjestelmän kaikkiin oppiluokkiin).
Aiheesta muualla

K12Linux Project
Suomalaisen "Linux kouluissa"-projektin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Josselin

| Josselin (Josilin) |
| --- | --- |
 Château de Josselin
 vaakuna
 Josselin
 Koordinaatit: 47°57′24″N, 2°32′50″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Morbihan
Arrondissementti:  Pontivy
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,5 km²
Väkiluku (2018):  2 498 
 – Väestötiheys:  557 as./km²
Kunnan numero:  56091
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Josselin (bretoniksi Josilin) on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Oustjoen varrella, noin 35 kilometriä Pontivyn kaupungista kaakkoon.
Historia

Kaupungin historia ulottuu 1000-luvulle, ja ensimmäisen linnan rakennutti Guéthenoc de Porhoët vuonna 1008. Hänen jälkeläisensä olivat Rohanin herttuoita, jotka kehittivät kaupunkia. Kaupungin keskipisteenä on aina ollut keskiaikainen linna, joka on kokenut monta muutosta vuosisatojen aikana. Josselin menestyi messujen, kangastehtaiden ja uskonnollisen kuuluisuutensa ansiosta. Kaupunki alkoi kuitenkin taantua 1700-luvulla. Uusi kukoistuskausi alkoi taas 1800-luvulla, jolloin Napoleon I rakennutti Nantes-Brestin kanavan. Kanava kulkee Josselinin ohi Oustjokea pitkin, mikä lisäsi jokiliikenteen kasvua sekä samalla kauppaa.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on 1100-luvulta peräisin oleva basilika Notre-Dame du Roncier. Kirkko on kokenut vuosisatojen aikana monta muutosta, ja nykyisen goottilaisen ulkoasunsa se sai 1400-luvulla. Kirkossa säilytetään Neitsyt Marian pyhäinjäännöstä sekä Notre-Dame du Roncier -patsasta, jota kannetaan vuosittaisessa armahduskulkueessa.
Nykyinen Château de Josselin on peräisin vuodelta 1370. Linnassa oli alun perin yhdeksän tornia. Sen rakennutti konnetaabeli Olivier de Clisson. 1500-luvun alussa Rohanin herttua Jean II muutti linnan renessanssityyliseksi asuinlinnaksi.  1600-luvun Ranskan uskonsodissa Richelieu määräsi kolme linnan tornia purettaviksi. Ranskan suuren vallankumouksen aikana linnasta erillään oleva torni toimi vankilana. Myöhemmin purettiin vielä kaksi tornia. Linna pysyi hylättynä vuoteen 1850 saakka, jolloin Rohanin herttua Josselin X alkoi poikansa kanssa linnan kunnostustyöt. Nykyään linna on taas Rohanin perheen koti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josselin Wikimedia Commonsissa
Notre-Dame du Roncierin basilika
Juho Kauppi

Juho Kauppi (2. elokuuta 1880 Heinolan maalaiskunta – 1961) oli suomalainen kirjankustantaja ja pankinjohtaja.
Kaupin talossa Heinolan pitäjän Hirvisalon kylässä syntyneen ja kasvaneen Juho Kaupin vanhemmat olivat Johan ja Karoliina Kauppi. Juho Kauppi kävi kansakoulun, kansanopiston ja vuonna 1905 kauppakoulun. Hän harjoitti myös kieli- ja kauppaopintoja muun muassa Saksassa, Itävallassa, Englannissa ja Sveitsissä.
Kauppi oli Suomen Eläinvakuutusyhtiön palveluksessa Tampereella 1905–1906 ja sitten Helsingissä kahden vuoden ajan  konttoripäällikkönä Holmströmin rauta- ja rakennusainekaupassa. Tehtyään 1909 neljän kuukauden opintomatkan Keski-Eurooppaan Kauppi aloitti syksyllä 1909 Liikeapulainen-lehden päätoimittajana. Vuonna 1911–1912 Kauppi teki valtion stipendin turvin puolen vuoden opintomatkan Englantiin, Saksaan ja Itävaltaan tutkiakseen liikeapulaisten oloja ja asemaa näissä maissa. Vuonna 1914 Kauppi teki puolen vuoden opintomatkan Sveitsiin tutustuen luottovakuutuslaitosten toimintaan. Kauppi oli Liikeapulainen-lehden päätoimittajana vuoteen 1918 saakka. Hän toimi myös Tavarasanakirjan toimitussihteerinä sekä vuosina 1914–1918 Suomen Liikeapulaisten Liiton sihteerinä ja keskustoimiston hoitajana. Vuonna 1912 hän perusti Kirja-Osakeyhtiö Tiedon ja oli sen toimitusjohtajana vuoteen 1930 saakka. Yhtiö kustansi vuosina 1912–1941 noin 60 teosta joista kolme neljäsosaa oli tietokirjoja. Kauppi oli 1920 perustetun Suomalaisen Liikesivistysrahaston sihteerinä, rahastonhoitajana ja asiamiehenä 1920–1930. Vuodesta 1930 lähtien Kauppi oli Savo-Karjalan Osake-Pankin Heinolan-konttorin johtajana. Vuosina 1943–1946 Juho Kauppi oli vielä uudelleen Suomalaisen Liikesivistysrahaston sihteerinä, rahastonhoitajana ja rahaston 25-vuotishistoriikin toimittajana.
Kauppi oli K. F. Puromiehen Kirjapaino Oy:n johtokunnan jäsenenä ja hän toimi Helsingin kaupungin kansanravintohallituksen sihteerinä ja kaupungin tilintarkastajana ja tilintarkastajain puheenjohtajana. 1930-luvulla hän oli Otavan julkaiseman Ison Tietosanakirjan avustajana ja kirjoitti teokseen artikkelin Heinolan kaupungista.
Juho Kauppi oli naimisissa vuodesta 1919 Alina Matilda Laineen (1896–1985) kanssa. Heidän tyttärensä oli Tampereen yliopiston filosofian professori Raili Kauppi. Juho Kaupin veljiä olivat varatuomari Oskari Kauppi ja kansanedustaja ja ministeri Kalle Kauppi.
Julkaisuja

Ehdotus Suomen liikeapulaisten liiton toiminnan vastaista järjestelyä varten. Suomen liikeapulaisten liiton julkaisuja 3. Helsinki 1913
Saksan liikeapulaisliikkeen pääpiirteet. Kirja-oy. Tieto, Helsinki 1913
Luottovakuutus. Kirja-oy. Tieto, Helsinki 1915
Suomalaisen liikesivistysrahaston synty ja alkukehitys; selostuksen ovat laatineet Suomalaisen liikesivistysrahaston toimikunnan puolesta syyskuun 9 p:nä 1921 pidettävää perustavaa kokousta varten Pekka Katara ja Juho Kauppi. Helsinki 1921
Liikkeen kalkyloimistehtäviä. Kirja-oy. Tieto, Helsinki 1924
Kirjanpidon oppikirja: oppikouluille. WSOY 1935
Kafferit

Kafferi tulee sanasta kafir (arab. كافر‎ kaafir). Se on arabiankielessä halventava sana ja tarkoittaa henkilöä, joka osoittaa kiittämättömyyttä (kufr) Jumalalle. Kaafir on uskoton, joka kieltää islaminuskon opit tai ainakin osan niistä. Käsitteen vastakohta on mu'min eli uskova. 1400-luvulta lähtien muslimit puhuivat Afrikassa kaffereista, millä he tarkoittivat alueen mustia ei-muslimeja, joita he myivät orjiksi Eurooppaan ja Lähi-itään. Sana siirtyi eurooppalaisiin kieliin (afrikaansiksi Kaffir, engl. caffer) tarkoittamaan Kaakkois-Afrikan bantukansoja.
Nykyisin termi on erityisesti Etelä-Afrikassa halventava ilmaus mustasta ihmisestä. Englannin kielessä termiä käytti ensimmäiseksi Richard Hakluyt vuonna 1589 viitaten eteläisen Afrikan asukkaisiin, jotka asuivat nykyisten  Zimbabwen, Etelä-Afrikan ja Mosambikin alueella. 1900-luvun aikana sanasta muodostui halventava termi joka vastasi englannin nigger-sanaa. Afrikaansin kielessä on käytetty myös ilmausta Kaffir-boetie (suom. Kafferi-veli) kuvaamaan valkoihoista henkilöä, joka veljeili tai osoitti sympatiaa mustaa yhteisöä kohtaan. Apartheidin jälkeisessä Etelä-Afrikassa sanaa ei käytetä ja siihen viitataan "K-sanana" (kuten yllä mainitusta englannin sanasta käytetään ilmausta "N-sana").
Ilmaisu siirtyi muun muassa eurooppalaisiin käsitteisiin kafferikiitäjä ja kafferipuhveli. Vuoden 2018 nimistöuudistuksessa kafferikiitäjän nimeä pidettiin rasistisena ja linnun uudeksi nimeksi tuli häätökiitäjä. Nisäkkäiden nimistötoimikunta on ehdottanut kafferipuhvelin nimeämistä afrikanpuhveliksi.
Jukka Rusi

Jukka Rusi 1960-luvun lopulla.
Erkki Juhani (Jukka) Rusi (9. elokuuta 1935 Koivisto – 1. lokakuuta 2004 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja ja tiedottaja. Ulkoasiainneuvos Alpo Rusi on hänen veljensä.
Rusi tuli suurelle yleisölle tutuksi Yleisradion tv-uutisten toimittajana vuosina 1963–1968. Hänet nimitettiin vuonna 1968 valtioneuvoston tiedotussihteeriksi. Tässä virassa Rusi toimi vuoteen 1973, jolloin hän aloitti työt tiedottajana Metsäteollisuuden keskusliitossa.
Myöhemmin Rusi toimi haastemiehenä Jyväskylässä. Hän myös avusti freelance-toimittajana muun muassa Keskisuomalaista ja Helsingin Sanomia.
Stasi-vakoiluepäily

Rusi palasi julkisuuteen vuonna 2002, kun suojelupoliisi aloitti tutkimukset hänen ja hänen nuoremman veljensä Alpo Rusin vakoiluepäilyistä. Toimiessaan Metsäteollisuuden keskusliitossa Jukka Rusi oli saanut haltuunsa paljon politiikkaan ja talouteen liittyvää aineistoa, jota hän tunnusti luovuttaneensa Itä-Saksan ja Neuvostoliiton lähetystöille. DDR:n tiedustelupalvelun Stasin kortistoissa Rusi tunnettiin peitenimellä Pekka ja koodinimellä XV/11/69.
Valtionsyyttäjän mukaan Rusin tapauksessa ei lopulta ollut kyse törkeästä vakoilusta, ja tavallisen vakoilun osalta juttu oli vanhentunut, joten syyte jätettiin nostamatta. Rusi kiisti myös 1970-luvulla ulkoministeriössä työskennelleen Alpo-veljensä osuuden asiakirjaluovutuksiin. Jukka Rusi eristäytyi vakoilujupakan jälkeen ja hän kuoli 69-vuotiaana kotonaan Jyväskylässä. Alpo Rusi kertoi elokuussa 2007 Ilta-Sanomissa Jukka-veljensä päättäneen itse päivänsä kovan paineen alla.
Aiheesta muualla

Jukka Rusin muistokirjoitus. Helsingin Sanomat 5.10.2004. (Tilaajille).
KNM Narvik

| KNM Narvik |
| --- | --- |
 KNM Narvik 1983

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  laivaston telakka, Horten
Kölinlasku:  1964
Laskettu vesille:  8. tammikuuta 1965
Palveluskäyttöön:  30. marraskuuta 1966
Poistui palveluskäytöstä:  1998
Loppuvaihe:  museoitu 2008
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 745 t
Pituus:  96,6 m
Leveys:  11 m
Syväys:  5,5 m
Koneteho:  2 * 20 080 shp
Nopeus:  25+ solmua
Miehistöä:  122
Aseistus
Aseistus:  4 x 3"/L50 -tykkiä kaksoistykkitorneissa 1 x Bofors 40 mm/L70 2 x Rheinmetall 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 2 x 324 mm Mk 32 torpedoputkea 2 x kolmen ohjuksen Penguin Mk2 merimaaliohjuten laukaisualustaa Mk 6 syvyyspommit 1 x Terne III -sukellusveneentorjuntaraketinheitin
KNM Narvik oli Norjan laivaston Oslo-luokan fregatti, joka tilattiin 1960. Alus oli palveluksessa vuodesta 1966 vuoteen 1998. Alus on ollut vuodesta 2008 esillä merimuseossa Hortenissa.
Valmistus

Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1964. Se laskettiin vesille 8. tammikuuta 1965 ja valmistui 30. marraskuuta 1966.
Palvelus

Alus modernisoitiin 1987–1990, jolloin alukselle asennettiin suojasoihdunheittimet, Spherion TSM-2633-kaikuluotain, NFT MSI-3100 -tiedonsiirtojärjestelmä sekä 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin Boforsin 40 mm/L70 ilmatorjuntatykillä. Vuosina 1996-1997 alukselle asennettiin Link 11- ja 14-tietoliikennejärjestelmät, GPS ja Plesseyn AWS-9-tutka.
Alus osallistui 2001-2002 ja 2004 Naton terrorismin vastaiseen operaatio Active Endeavouriin, jossa seurattiin Välimeren merenkulkua. Alus siirrettiin kesällä 2007 telakalle ennen kuin se sijoitettiin Norjan merimuseoon kesällä 2008.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kaarlo O. Tanner

Karl (Kaarlo) Oskar Tanner (sukunimi aik. Tibiander; 16. helmikuuta 1868 Rauma – 17. elokuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Tanner toimi suutarina ennen kirjallista uraansa, ja ruotsi oli alun perin hänen äidinkielensä, vaikka hän kirjoittikin suomeksi. Hän julkaisi kertomuksia, joista kaksi pidempää kertomusta Ryysyläisen vakuuna ja Tienraivaajat julkaistiin erillisinä kirjoina. Tanner kirjoitti myös vihkoina ilmestyneen romaanin Valkeat orjat, joka jäi kuitenkin keskeneräiseksi Tannerin yllättävän kuoleman takia. Tanner kirjoitti lisäksi näytelmän Pestuupäivä Rannanpäässä, viisinäytöksisen näytelmän Työ ja pääoma, kolminäytöksisen näytelmän Noidan kosto ja yksinäytöksisen raittiusaiheisen näytelmän Muistojuhla.
Tanner hukkui elokuussa 1906 Helsingin vesillä Mjölön lähellä purjeveneen kaatuessa. Veneessä oli mukana myös kirjailija Kaarlo Luoto sekä kolme muuta miestä, jotka onnistuivat pelastumaan. Tannerin ruumis löydettiin 9. syyskuuta 1906 Lauttasaaren luota.
Teoksia

Työ ja pääoma : 5-näytöksinen näytelmä. Esitetty talvikaudella 1901–1902 muun muassa Lahdessa ja Viipurissa
Muistojuhla : näytelmä 1:ssä näytöksessä. Seuranäytelmiä n:o 6. Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1902, 2. painos Karisto 1907
Pestuupäivä Rannanpäässä : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä n:o 4. Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1902, 2. painos Karisto 1904, 3. painos 1908, 4. painos 1920
Ryysyläisen vaakuna : novelli. Työväen sanomalehti, Helsinki 1903
Mitä Korpiselän torppari tiesi kertoa, kirjoittanut Kuokka. Työväen sanomalehti, Helsinki 1904, 1906
Rikkaus ja rakkaus : kansannäytelmä 2:ssa kuvauksessa. Seuranäytelmiä n:o 17. Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1905, 2. painos Karisto 1907, 3. korjattu painos 1912
Tienraivaajat. Työväen sanomalehti, Helsinki 1905
Laittomuuden aikana : näytelmä neljässä näytöksessä. Seuranäytelmiä n:o 37. Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1906, 2. painos 1910, 3. painos Karisto 1921
Valkeat orjat : kuvauksia elämästä. Lentolehtikomitea, Helsinki 1906
Noidan kosto : huvinäytelmä 3:ssa näytöksessä. Seuranäytelmiä n:o 51. Karisto 1907, 2. painos 1911, 3. painos 1920, 4. painos 1926
Siirtolaiset : yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä n:o 81. Karisto 1909
Kaarlo Partanen

Kaarlo ”Kalle” Partanen (25. elokuuta 1915 Sortavala – 2. heinäkuuta 2006 Lahti) oli suomalainen raviohjastaja, ravivalmentaja, ravihevosten kasvattaja ja suomalaisen raviurheilun keskeinen vaikuttaja vuosikymmenien ajan.
Kalle Partasen isä oli sortavalalainen hevoskauppias ja äiti oli sveitsiläissyntyinen. Hänestä itsestään ei koskaan tullut hevoskauppiasta, koska hän oli omien sanojensa mukaan sellaiseen aivan liian rehellinen.
Kalle Partanen valmensi moninkertaiset ravikuninkaat Ero-Lohkon (1951–1979) ja Vieterin (1967–1984). Hän ohjasti Vieterin ravikuninkuuteen viisi kertaa (1973–1974 ja 1976–1978), ja Vieteri onkin Vekselin ja Vieskerin ohella kaikkien aikojen menestynein hevonen kuninkuusravien historiassa. Ero-Lohko kruunattiin kuninkaaksi Partasen ohjastamana neljä kertaa (1958–1961).
Kalle Partanen oli tunnettu ohjastaja ja persoonallisuus, joka hyvän ulosantinsa, suorapuheisuutensa ja vilkkaan karjalaisen luonteensa vuoksi tunnettiin ”Kausalan Cassiuksena” – Partasen koti ja ravitallit sijaitsivat Iitin Kausalassa.
Jouni Aallon toimittama elämäkertateos Ravikuninkaiden käskynhaltija perustuu Partasen 1980-luvulla Hevosurheilu-lehdessä julkaistuihin muistelmiin.
Kaarlo Partanen oli talvi- ja jatkosodan veteraani ja 50 prosentin sotainvalidi.
Aiheesta muualla

Partasen haastattelu Suomen Hevosenomistajain Keskusliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmari Ojala: / Partanen, Kaarlo (1915–2006) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  8.1.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kaffrinen alue

| Kaffrinen alue région de Kaffrine |
| --- | --- |
 Kaffrinen alue Senegalin kartalla.
Valtio:  Senegal
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Kaffrine
Pinta-ala:  11 262 km²
Väkiluku (2018):  679 000
Kaffrinen alue (ransk. région de Kaffrine) on hallintoalue Senegalin keskiosassa. Sen keskus on Kaffrinen kaupunki. Alueen pinta-ala on 11 262 neliökilometriä. Asukkaita on 679 000 henkeä (vuonna 2018, arvio).
Kaffrinen alue käsittää 5,6 % Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu pohjoisessa Diourbelin ja Lougan, koillisessa Matamin, idässä Tambacoundan, lounaassa ja lännessä Kaolackin ja luoteessa Fatickin alueisiin sekä etelässä Gambiaan. Vesistöjä ovat Saloumjoki ja Gambian sivujoki Baobolong. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Alue jakautuu Birkelanen, Kaffrinen, Koungheulin ja Malem Hodan departementteihin. Arrondissementteja on yhdeksän, kaupunkikuntia viisi ja maalaiskuntia 28. Kaupungit ovat Birkelane, Kaffrine, Koungheul, Malem Hodar ja Nganda.
Alueella asuu 4,1 % Senegalin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 15,1 %. Asukkaista 74 % on wolofeja. Lisäksi on fulbeja ja sererejä. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkein viljelykasvi on maapähkinä. Muita elinkeinoja ovat karjanhoito, metsien hyödyntäminen, kaupankäynti, käsityöammatit ja liikenne. Teollisuutta ei ole lainkaan.
Wanarin kivikehät ovat osa Unescon maailmanperintökohdetta. Muita nähtävyyksiä ovat vanhat moskeijat, mausoleumit ja pyhät puut. Alueelle tehdään lähinnä metsästysmatkoja. Majoituspalvelut ovat vähäisiä.
Jokneam Illit

| Jokneam Illit |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Jokneam Illit
 Koordinaatit: 32°39′34″N, 35°06′36″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Keski-Israel
Väkiluku (2018):  23 311
 
 www.yoqneam.org.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jokneam Illit (hepr. ‏יקנעם עילית‎, Yokneam Ilit) on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kaupungin vieressä sijaitsee historialliseen Jokneamin kaupunkiin liitetty Tel Jokneam. Nykyisen kaupungin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 311.
Maantiede

Jokneam Illit sijaitsee Israelin pohjoisosassa lähellä Karmelvuorta. Kaupungin vieressä sijaitsee Jokneam-niminen mošav.
Historia

Paikannimi Jokneam esiintyy jo muinaisen Egyptin hallitsija Thutmosis III:n aikaisissa lähteissä, joissa vuonna 1469 ennen ajanlaskun alkua mainitaan ʿn qnʿm eli "(Jo)kneamin lähde". Nimi esiintyy useampaan otteeseen myös Vanhassa testamentissa. Assyrian hallitsija Tiglatpileser III:n mainitaan tuhonneen paikan vuonna 733 tai 732 eaa. Eusebios käytti paikasta nimeä Kammona kuvaillen sitä kyläksi Legion eli sittemmin Lajjunin kylän pohjoispuolella. Ristiretkeläiset tunsivat paikan nimellä Caimont. Historiallinen Jokneam on liitetty Tel Jokneamin Telliin nykyisen paikkakunnan vieressä.
Nykyinen Jokneam sai alkunsa, kun joukko juutalaisia siirtolaisia perusti Jokneamin mošavan vuonna 1935. Israelin itsenäistymisen jälkeen paikalle muutti suuri joukko uusia siirtolaisia, joille rakennettiin ensin väliaikaiseksi tarkoitettuja mutta pysyväksi muuttuneita asuntoja. Ensin siirtolaiset olivat riippuvaisia julkisista hankkeista työllistyäkseen, mutta lopulta huomattava osa heistä oli työllistynyt paikalliseen teollisuuteen ja muille yksityisille aloille. Jokneam Illit perustettiin irrottamalla se viereisestä mošavasta vuonna 1950.
Väestö

Jokneam Illitin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 311. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 16 700 ja vuonna 1968 3 640.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jokneam Illit Wikimedia Commonsissa
Ristiretkien aikaisia raunioita Tel Jokneamissa.
K2 Black Panther

| K2 Black Panther |
| --- | --- |
 K2 vuonna 2013.
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  2016-
Tekniset tiedot
Tyyppi:  taistelupanssarivaunu
Pituus:  
– putki edessä:  10 m
– pelkkä runko:  7,5 m
Leveys:  3,6 m
Korkeus:  2,5 m
Taistelupaino:  55 t
K2 Black Panther on eteläkorealainen panssarivaunu. K2:n kehitys alkoi vuonna 1995 ja ensimmäinen prototyyppi paljastettiin vuonna 2007. Vuonna 2014 tehtiin sopimus 100:n vaunun valmistuksesta, jotka toimitettiin vuonna 2016. Etelä-Korean armeijalla on tarve 300:lle K2-vaunulle.
K2 täydentää käytössä olevia päivitettyjä K1- ja K1A1-panssarivaunuja. Yhden K2:n hinnaksi on arvioitu 7,5 miljoonaa dollaria.
Käyttäjät

Korean tasavallan asevoimat, Korean tasavallan maavoimat – 210 kappaletta tilattuna kaikkiaan.
Puolan asevoimat, Puolan maavoimat
16. mekanisoitu divisioona – Tavoitteena on toimittaa 180 kappaletta eteläkorealaisvalmisteista K2-panssarivaunua, joista ensimmäiset toimitettiin 2022.
Vuodesta 2026 alkaen Puolassa on tarkoitus valmistaa 820 kappaletta K2PL-varianttia.
K2 Black Pantherin käyttäjät.
K23

| K23 Terapia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 9. - 21. elokuuta 2001
 Julkaistu: 17. marraskuuta 2001
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 42.03
 Levy-yhtiö: Omakustanne
Terapian muut julkaisut
| Joona 1998 | K23 2001 | Hoosianna 2003 |
K23 on tamperelaisen gospel-rock yhtye Terapian kuudes albumi. Se äänitettiin 9.–21. elokuuta 2001 ja julkaistiin 17. marraskuuta 2001 Maata näkyvissä -festareiden yhteydessä.[lähde? ]
Kappaleet

K23 (intro) – 1.50
Syö sut – 2.38
Maailma pyörii – 5.42
Vielä kerran – 3.21
Kirkkaita päiviä – 4.50
Napajäätiköt sulaa – 4.15
Kaikki kipuni – 4.08
Tämä kaupunki 02 – 2.41
Kaipaan (TV Mix) – 3.49
Mene pois – 2.34
Menneen talven lumia – 4.23
K23 (outro) – 1.48
Maailman luomisen ajankohta

Maailman luominen Raamatun 1. Mooseksen kirjan (Genesis) mukaan.
Maailman luomisen ajankohtaa on pyritty määrittämään eri uskonnollisten perinteiden myyttien mukaan. Raamatun perusteella se olisi tapahtunut noin vuonna 3761 eaa. (juutalainen ajanlasku) tai noin 5500 eaa. (osa kristillisistä), sumerien ja babylonialaisten myyttien mukaan noin 244 100 eaa., muinaisten egyptiläisten mukaan noin 20 000 - 50 000 eaa., zarathustralaisten mukaan noin 9600 - 9500 eaa. ja kiinalaisen myytin mukaan noin 39 000 eaa. Kreikkalaisten myyttien mukaan myyttinen aikakausi alkoi 2000-luvun eaa. tulvasta. Hindujen Veda-kirjan mukaan maa olisi luotu 4,3 miljardia vuotta sitten. Tieteen mukaan maailmankaikkeuden ikä on kuitenkin arviolta 13,8 miljardia vuotta ja maapallon 4,5 miljardia vuotta.