stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onnentyttö

| Onnentyttö |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Kari Franck
Käsikirjoittaja:  Merja Turunen
Säveltäjä:  Esa Nieminen
Kuvaaja:  Raimo Hartzell
Pääosat:  Irina Milan Markku Blomqvist Matti Ruohola Matti Pellonpää
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  21. huhtikuuta 1983 (Yle TV1)
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnentyttö on Kari Franckin ohjaama suomalainen draama- ja televisioelokuva vuodelta 1983.
Elokuva kertoo Annasta, joka toimii laulajana jazz-bändissä. Bändin basisti ja manageri Eino yrittää saada Annan iskelmälaulajauralle, mikä saa aikaan ristiriitoja bändin sisällä. Elokuvan tarina mukailee Laila Kinnusen elämää.
Paksin ydinvoimalaitos

Paksin ydinvoimalaitos
Paksin ydinvoimalaitos (unk. Paksi atomerőmű) on Unkarin ensimmäinen ja ainoa ydinvoimala. Voimalaitos sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Paksin kaupungista Tolnan läänissä maan keskiosassa. Voimalan neljä reaktoria tuottaa noin 40 prosenttia Unkarissa tuotetusta sähköstä. Ydinvoimalayhtiö (MVM Paksi Atomerőmű Zrt.) on osa Unkarin valtiollista MVM-energiakonsernia.
Unkarin ja Venäjän hanke kahden uuden reaktorin rakennus- ja huoltosopimuksista on herättänyt epäilyjä. Euroopan atomienergiayhteisö (Euratom) vastustaa Unkarin suunnitelmaa tuoda ydinpolttoaine ainoastaan Venäjältä. Venäjä on luvannut lainata Unkarille 80 prosenttia voimalahankkeen rahoituksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paksin ydinvoimalaitos Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paks Nuclear Power Plant
Käännös suomeksi
Nærøydalen

| Nærøydalen |
| --- | --- |
 Nærøydalen Stalheimista nähtynä.
Sijainti:  Sogn ja Fjordane / Hordaland,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Laakson ominaisuudet
Väestökeskittymät:  Gudvangen
Geologia ja hydrologia
Joet:  Nærøydalselvi
Nærøydalen on Sognin ja Fjordanen sekä Hordalandin läänien rajalla Norjassa sijaitseva jyrkkä ja kapea U-laakso. Suurimmaksi osaksi laakso kuuluu Aurlandin kunnan alueelle, mutta pieneltä osalta lännempänä myös Vossin kunnalle.
Maantiede

Nærøydalen on maastonmuodoiltaan pitkälti melko tasapohjainen, joskin kapea ja reunoilta hyvin jyrkkä ja syvä U-laakso. Laakson pohja on suurelta osalta lähes merenpinnan tason korkeudella, mutta ympäröivät vuorenseinämät ja huiput yltävät noin 1 000–1 500 metrin korkeuteen. Laaksossa virtaa Nærøydalselvi-joki, ja ympärillä on useita korkeita vesiputouksia ja vuoripuroja. Eräät merkittävät putoukset, Stalheimsfossen ja Sivlefossen, sijaitsevat laakson länsipäässä. Vesi laskee idässä Unescon maailmanperintöön kuuluvaan Nærøyfjorden-vuonoon, joka on jatkoa laaksolle sekä yhteydessä Sognevuonoon.
Liikenne

Laakson läpi kulkee E16-maantie, joka jatkuu lännessä aina Bergeniin saakka. Itään päin E16 kulkee tunneleiden läpi Aurlandsfjorden-vuonon puolelle Flåmiin ja Aurlandsvangeniin, jonka jälkeen pitkän Lærdalin tunnelin läpi pidemmälle itään ja etelään kohti Osloa. Laakson pohjoispäästä, Nærøyfjorden-vuonon perukalta Gudvangenista on pitkä lauttayhteys pohjoisempana sijaitseviin Frønningeniin, Kaupangeriin ja Lærdalsøyriin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nærøydalen Wikimedia Commonsissa
Paksujalat (lintuheimo)

| Paksujalat |
| --- | --- |
 Paksujalka (Burhinus oedicnemus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Chionidi
Heimo::  Paksujalat Burhinidae  Mathews, 1912
Suvut
 Paksujalat Burhinus  Isopaksujalat Esacus 
Katso myös
   Paksujalat (lintuheimo) Wikispeciesissä   Paksujalat (lintuheimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paksujalat (Burhinidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo. Ne elävät pääosin tropiikissa, mutta osa lajeista elää Euroopan ja Australian lauhkeassa ilmastossa.
Vaikka paksujalat kuuluvat rantalintuihin, monet niistä viihtyvä kuivilla tai kuivahkoilla alueilla. Ne ovat yöeläimiä. Niiden ruokavalio koostuu hyönteisistä ja muista selkärangattomista. Suurimmat lajit syövät myös liskoja ja pieniä nisäkkäitä.
Suomessa toisinaan tavattava laji on paksujalka.
Lahden Nuorisoteatteri

Lahden Nuorisoteatteri on Lahdessa vuodesta 1962 toiminut 12-22-vuotiaiden teatterikoulu. Teatterin toiminta ja teemat ovat ohjautuneet vuosikymmenten teemoja ja pinnalla olleiden ilmiöiden kautta. Nuorisoteatteri toimii pääasiassa Pikkuteatterin tiloissa. Se oli Suomen ensimmäinen kunnallinen nuorisoteatteri.
Nuorisoteatterissa ovat näytelleet muiden muassa Pirjo Heikkilä, Jarmo "Eppu" Salminen, Kari Sorvali, Oskari Katajisto, Tommi Mujunen.
Historia

Vuonna 1953 Teatterineuvos Matti Aro perusti Lahden kaupunginteatterin iltanäyttelijöiden teatterikoulun, jota alettiin kutsua nuorisoteatteriksi. Toiminta jatkui vuoteen 1956 saakka. Virallinen nuorisoteatteritoiminta käynnistyi 24.5.1962 nuorisotyölautakunnan sihteerin Aake Tiilen toimesta. Teatteri harjoitteli entisessä Savonkatu 2:ssa (nyk. Kauppakatu) sijainneessa kerhohuoneessa, jonne hankittiin valonheittimiä luomaan lisäväriä ja taiteellista vaikutelmaa. Nuorisoteatterin ensimmäinen ohjaaja oli Seppo Vallgren, joka teki ohjaustyötä alkuun ilman taloudellista korvausta.
Historia > 1960-luku

Lahden Nuorisoteatterin ensimmäinen esitys oli Eeva-Liisa Mannerin runonäytelmä Eros ja Psykhe, jonka pääosissa esiintyivät Sirpa Vallgren ja Juhani Niemelä.
Teatterin nimi oli vuosina 19641966 Huoneteatteri.
Samoihin aikoihin teatterikoulutus tuli osaksi teatterin toimintaa. Nuorisoteatteri myös kokeili ensimmäistä kertaa elokuvan tekemistä.
Historia > 1970-luku

1970-luvulla Nuorisoteatteri keskittyi lastennäytelmiin kuten Sakari Topeliuksen Tuhkimo, J. Dickin satunäytelmän Saapasjalkakissa ja Gösta Knutssonin Pekka Töpöhäntä. Lapsille suunnattut näytelmät menestyivät hyvin, mikä saattoi olla yksi rohkaiseva tekijä Timotei-teatterin synnylle. 
Vuonna 1974 nähtiin Margareta Keskitalon romaaniin perustuva ja Kalle Luotosen dramatisoima Tabut ja myöhemmin Arvo Salon Lapualaisooppera.
1970-luvulla Nuorisoteatteri hyödynsi harjoittelutiloinaan Savonkatu 2 lisäksi Lahden Urheilutaloa ja Harjukatu 15:n nuorisotaloa. Monet Nuorisoteatterilaiset toimivat myös Kaupunginteatterin esitysten avustajina. 
1970-luvun lopulla Lahti oli ainut kaupunki Suomessa, joka mahdollisti nuorten teatterin harrastamisen ja opiskelemisen kokonaan kaupungin rahoittamana.
Historia > 1980-luku

1980-luku alkoi Bertolt Brechtin Kerjäläisoopperalla, jonka dramatisoi Eila Niinivaara. Seuraavana oli Pekka Rädyn inspiroima ja Pekka Parviaisen kirjoittama Meidän jengi, joka oli sen ajan nuorille suunnattu näytelmä käsitellen realistisesti nuorten alkoholi- ja kouluongelmia. 
Nuorisoteatteri alkoi ensimmäistä kertaa hyödyntää Pikkuteatterin tiloja.
Charles Dickensin Oliver Twist 1987 kuuluu kokoluokaltaan teatterin suurimpiin ja toteutukseltaan haastavimpiin töihin. H. C. Andersenin Keisarin uudet vaatteet esitettiin Lahden Lasten Talvikarnevaaleilla 1987, mistä alkaen Nuorisoteatteri on esiintynyt Talvikarnevaaleilla lähes joka vuosi.
Vuonna 1988 Nuorisoteatteri innostui jälleen elokuvien tekemisestä ja tällöin tuotettiin Pekka Parviaisen kirjoittama Kummitäti. Näihin aikoihin Nuorisoteatterin ydinryhmä halusi tehdä pienoisproduktioita yhteisproduktioiden ohella. Haluttiin luoda omaa teatteri-ilmaisua ja laajentaa käsikirjoitusten kirjoa.
Vuosikymmenen lopussa Nuorisoteatterin jäsenmäärä oli noin 35 henkilöä.
Historia > 1990-luku

Lama uhkasi kulttuuritoimintaa vuosikymmenen alkupuolella.
Vuosikymmenen puolivälissä vanhat nuorisoteatterilaiset perustivat kolme vuotta kestäneen Bull-teatterin, joka ehti tuottaa kuusi näytelmää.
Loppuvuodesta 1994 uudeksi ohjaajaksi valittiin Matti Hulkkonen, joka oli ollut mukana Nuorisoteatterin toiminnassa jo vuodesta 1984. Hulkkonen halusi Nuorisoteatterin tuottavan mahdollisimman monenlaisia produktioita; lastenteatteria, nuorten näytelmiä ja klassikoita, kuten Nikolai Gogolin klassikkonäytelmä Reviisori.
Historia > 2000-luku

William Shakespearen teoksesta tehtiin 2001 nykyaikainen nuorisoversio Macbeth, jonka tuotantoon osallistui lähes 100 henkilöä ja nuoria näyttelijöitä oli sekä Nuorisoteatterin omista joukoista, että Tiirismaan koulusta. Komedia Kaappaus Kyberavaruudessa, sijoittui neljänneksi Heinolassa järjestettyssä Nuori kulttuuri -tapahtumassa.
Vuonna 2008 Nuorisoteatteri siirtyi useammaksi vuodeksi Kansantalon Vaahterasaliin.
Historia > 2020-luku

Alkuvuodesta ensi-iltansa sai ohjaaja Sanna Heiskasen ja nuorten työryhmän yhdessä ideoima Satu metsässä, joka yhdisti yhdisti useita tuttuja satuja uusilla juonenkäänteillä. Näytelmä jäi vuoden ainoaksi, sillä keväälle suunniteltua Väinö Weckströmin ohjaamaa Tuomas Timosen Keltainen Pallo -näytelmää ei koronaviruspandemian vuoksi voitu esittää ja kaikki Nuorisoteatterin lähitoiminta pysähtyi muutenkin koko kevään ajaksi. Teatterilaiset sopeutuivat etäharjoituksiin ja osallistuivat sekä lapsiperheille suunnattuun Kaupunki-ARXantai -virtuaalitapahtumaan, että kaupungin itsenäisyyspäivän juhlaan, joka lähetettiin suorana Sibeliustalolta. Seuraavana vuonna Nuorisoteatteri toteutti tavallisesta näytelmästä poikkeavan ulkotapahtuman Pallo hukassa, jossa yleisö kiersi pienryhmissä kaupungin eri pisteissä edeten tarinassa. Näytelmällä oli useampi lopetus, jotka olivat riippuvaisia yleisön suoriutumisesta. Näytelmä esitettiin uudelleen marraskuussa Sibeliustalolla Lastenkulttuurifoorumilla ja jälleen toukokuussa 2022 Nuorisoteatterin 60-vuotisjuhlapäivän avajaisissa. Vuonna 2020 Nuorisoteatteri valittiin osaksi Työväen Näyttämöiden liiton Nuori Näyttämö -hanketta, johon keväällä 2021 teatterilaiset valmistivat Väinö Weckströmin ohjauksessa lyhytelokuvan Kerrostumia, joka pohjautuu Otto Sundqvistin Falmingonpunainen unelma -näytelmään. Teos valittiin Nuorten Näyttämön katselmukseen Helsingin Kansallisteatterin Vallilan näyttämölle. Loppuvuodesta Nuorisoteatteri juonsi vuoden 2021 itsenäisyyspäivän kansalaisjuhla, joka pidettiin pienimuotoisesti Kansantalon Vaahterasalissa.
Vuonna 2022 Lahden Nuorisoteatteri juhli 60-vuotissyntymäpäivää, jonka ensimmäiseksi ensi-illaksi valikoitui 38 vuotta aiemmin esitetty Antoine de Saint-Exupéryn näytelmä Pikku prinssi. Näytelmä oli ensimmäinen perinteinen lavaensi-ilta kahteen vuoteen. Keväällä Nuorisoteatteri esitti Eeva-Liisa Mannerin näytelmän Eros ja Psyche, joka oltiin esitetty viimeksi 60 vuotta aikaisemmin. Alkuvuonna 2023 ensi-iltansa sai Timo Parvelan lastenromaaniin perustuva Ella ja kaverit: VAROKAA LAPSIA!, jonka dramatisoi Minna-Stiina Saaristo-Vellinki ja ohjasi Sanna Heiskanen.
Pagans

Pagans MC on yhdysvaltalainen moottoripyöräkerho, joka luokitellaan niin sanottujen neljän suuren joukkoon Helvetin enkelien, Bandidosin ja Outlaws MC:n ohella. Kerho pitää päämajaansa Yhdysvaltojen koillisrannikolla ja Philadelphiaa pidetään sen pääkaupunkina. Se on levittäytynyt myös muualle Yhdysvaltoihin, mutta se on edelleen vahvimmillaan itärannikolla. Pagansilla ei muiden Yhdysvaltojen suurimpien moottoripyöräkerhojen tapaan ole toimintaa USA:n ulkopuolella.
Aiheesta muualla

Pagans MC – Itärannikon moottoripyöräjengi (Arkistoitu – Internet Archive)
Obama (Fukui)

| Obama (小浜市) |
| --- | --- |
 Nishigumin kaupunginosaa
 lippu:  symboli
 Obaman sijainti Fukuin prefektuurissa
 Obama
 Koordinaatit: 35°29′44″N, 135°44′48″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Hokuriku
Prefektuuri:  Fukuin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  233,11 km²
Väkiluku (07/2020):  29 041
 – Väestötiheys:  124,6 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Vaahtera
 – Kukka:  Atsalea
 
 https://www1.city.obama.fukui.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Obama (jap. 小浜市, Obama-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Fukuin prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren Wakasanlahden rannikolla prefektuurin lounaisosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut pienemmän Obamanlahden pohjukkaan. Kaupungin rannikko on rikkonaista riasrannikkoa, eteläosat ovat vuoristoisia. Etelässä kaupunki rajautuu Shigan prefektuuriin. Obamassa on 29 041 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 233,11 neliökilometriä.
Obama oli jo muinoin Wakasan provinssin keskus: nykyisen kaupungin alueella sijaitsivat niin Wakasan pääkaupunki (kokufu) kuin provinssitemppelikin. Hyvän luonnonsatamansa ansiosta Obama kehittyi myös tärkeänä Japaninmeren kauppasatamana. Yhteydet etelään Kioton suuntaan ovat historiallisesti vahvat. Edo-kaudella 1600-luvulta lähtien Obama oli linnanaluskaupunki Sakai-klaanin hallinnassa. Kaupunkiin johtavan rautatien valmistuttua vuonna 1918 kauppasatama menetti merkityksensä, mutta kalastus nousi tärkeäksi elinkeinoksi sen tilalle. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Obama sai vuonna 1951, kun Obaman maaseutukaupunkiin liitettiin seitsemän kyläkuntaa. 1960-luvulta lähtien kaupunkiin on sijoittunut elektroniikka-, kone- ja elintarviketeollisuutta. Eräs perinteinen käsityöelinkeino on akaatin työstö.
Obama on vanha kulttuurikaupunki, jossa on säilynyt lukuisia historiallisesti merkittäviä rakennuksia; tämän vuoksi kaupunkia on kutsuttu ”Naraksi meren rannalla” (umi no aru Nara). Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Myōtsū-jin buddhalainen temppeli, jonka päähalli ja pagodi on valittu Japanin kansallisaarteiksi, Haga-jin, Mantoku-jin, Miyōraku-jin, Tada-jin, Wakasa Jingū-jin ja Wakasa Kokubun-jin temppelit sekä Wakasa Hiko-jinjan šintolainen pyhäkkö, entinen Wakasan provinssin pääpyhäkkö. Luonnonnähtävyyksiä ovat esimerkiksi pieni Aoshiman saari ja Sotomon rantakalliot. Osa kaupungin alueesta kuuluu Wakasanlahden puolikansallispuistoon. Obamaa palvelee JR Nishi-Nihonin Obama-linja.
Kuvia

Wakasa Hime-jinja
Mantoku-ji
Sotomon rantakallioita
Obaman kantakaupunki vuoden 1975 ilmakuvassa
Obaman rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Obama Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Omenamehu

Omenamehua ja kolme omenaa.
Omenamehu on hedelmämehua, jota valmistetaan mehustamalla ja uuttamalla omenoita. Omenamehua voi valmistaa mehutiivisteestä, mutta sitä myydään yleensä täysmehuna.[lähde? ]
Tuoremehuaseman pusertimilla kilosta omenia saadaan 5–7 desilitraa mehua.
100 gramman eli noin 1 desilitran omena sisältää 10 g hiilihydraatteja ja 180 kJ (42 kCal) energiaa. Eräät valmistajat lisäävät C-vitamiinia niin, että sitä on yhteensä 40 mg per 100g. C-vitamiini suojaa tuotetta hapettumiselta.
Omenamehulla on eräiden lääkeaineiden kanssa yhteisvaikutuksia, sillä se voi vaikuttaa feksofenadiinillä ja atenololillä toteutettaviin hoitotuloksiin. Omenamehu vähentää merkittävästi korkean verenpaineen hoidossa käytettävän aliskireenin pitoisuuksia veriplasmassa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Annikka Kalliokoski: Ruoka ja juoma voivat muuttaa lääkkeiden vaikutuksia, Suomen Lääkärilehti 5/2013 vsk 68 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Næringslivets Hovedorganisasjon

| Næringslivets Hovedorganisasjon |
| --- | --- |

Perustettu:  1989
Tyyppi:  työnantajaliittojen keskusjärjestö
Päämaja:  Oslo
Toiminta-alue:   Norja
Jäsenet:  16 jäsenliittoa n. 30 000 yritystä
Toimitusjohtaja:  Ole Erik Almlid
Hallituksen puheenjohtaja:  Arvid Moss
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Næringslivets hus Oslossa.
Næringslivets Hovedorganisasjon (lyh. NHO) on norjalainen elinkeinoelämän keskusjärjestö. Se perustettiin vuonna 1989, kun Norsk Arbeidsgiverforening, Norges Industriforbund ja Norges Håndverkerforbund yhdistyivät. Järjestön toimitusjohtaja on vuodesta 2018 ollut Ole Erik Almlid. Næringslivets Hovedorganisasjonissa on 16 jäsenliittoa, joihin kuuluu yhteensä noin 30 000 yritystä.
Jäsenliitot

Næringslivets Hovedorganisasjoniin kuuluvat seuraavat jäsenliitot: Abelia, Byggnæringens Landsforening, Finans Norge, Fornybar Norge, Mediebedriftenes Landsforening, Nelfo, NHO Geneo, NHO Logistikk og Transport, NHO Luftfart, NHO Mat og Drikke, NHO Reiseliv, NHO Sjøfart, NHO Transport, Norges Bilbransjeforbund, Norsk Industri, Offshore Norge ja Sjømat Norge.
Toimitusjohtajat

1989–1990: Egil Myklebust
1991–1999: Karl glad
2000–2009: Finn Bergesen
2009–2012: John G. Bernander
2012–2018: Kristin Skogen Lund
2018–: Ole Erik Almlid
Aiheesta muualla

Järjestön verkkosivut (norjaksi)
Paksujalat (lintusuku)

| Paksujalat |
| --- | --- |
 Rantapaksujalka (Burhinus vermiculatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Paksujalat Burhinidae
Suku::  Paksujalat Burhinus  (Illiger, 1811)
Katso myös
   Paksujalat (lintusuku) Wikispeciesissä   Paksujalat (lintusuku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paksujalat (Burhinus) on rantalintujen lahkoon ja paksujalkojen heimoon kuuluva lintusuku. Paksujalkoja on seitsemän lajia:
Paksujalka (Burhinus oedicnemus)
Sahelinpaksujalka (Burhinus senegalensis)
Rantapaksujalka (Burhinus vermiculatus)
Suomupaksujalka (Burhinus capensis)
Amerikanpaksujalka (Burhinus bistriatus)
Perunpaksujalka (Burhinus superciliaris)
Australianpaksujalka (Burhinus grallarius)
Paavin valta ja johtoasema

Paavin valta ja johtoasema (lat. Tractatus de potestate et primatu papae) on Philipp Melanchthonin vuonna 1537 kirjoittama asiakirja, joka kuuluu luterilaisen kirkon Tunnustuskirjoihin. Kirja käsittelee paavin ja piispojen valtaa.
Melanchthon kirjoitti "Paavin vallan ja johtoaseman" täydennykseksi Augsburgin tunnustukseen ja sen puolustukseen, vaikka sitä on virheellisesti pidetty usein Schmalkaldenin opinkohtien täydennyksenä. Toisin kuin Schmalkaldenin opinkohdat, tämä asiakirja hyväksyttiin jo Schmalkaldenissa, ja se valmistui 17. helmikuuta 1537. Alkuperäistä latinankielistä tekstiä ei enää ole, asiakirjan käänsi saksaksi Weit Dietrich.
Asiakirjan ensimmäinen osa käsittelee paavin, jälkimmäinen piispojen valtaa.
Merkitys

Schmalkaldenin liittokokous hyväksyi asiakirjan Augsburgin tunnustuksen täydennykseksi, mikä antoi sille tunnustuskirjan aseman.
Nykyaikana jotkut "vanhaa virkakantaa" edustavista eli naispappeutta vastustavista tahoista Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa ovat saattaneet alkaa vihkiä itse omia pappejaan ilman muodollista eroamista kirkosta ja rakentaneet omia kirkollisia rakenteitaan. He ovat perustelleet tätä kirkon hajottamiseksi katsottua toimintaa tunnustuskirjoilla ja erityisesti Paavin valta ja johtoasema -asiakirjalla. Erityisesti on nostettu esiin seuraava kohta: "Kun siis piispoista tulee kerettiläisiä tai kun he kieltäytyvät vihkimästä virkaan, silloin seurakuntien on jure divino pakko jo virassa olevien paimentensa välityksellä vihkiä uusi paimenia ja viran hoitajia. Tämän väitetyn hajaannuksen ja erimielisyyden syynä on yksinomaan piispojen jumalattomuus ja tyrannius." Näitten ryhmien näkökulmasta esimerkiksi se, että vanhaa virkakantaa edustavia teologeja ei vihitä papeiksi, täyttää kyseisen kohdan määritelmän piispojen kieltäytymisestä vihkiä virkaan. Tätä perustelua on käytetty Norjassa,, Ruotsissa sitä on käyttänyt Missionsprovinsen ja Suomessa Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan perusteluissa.
Aiheesta muualla

Paavin valta ja johtoasema (Arkistoitu – Internet Archive)
Panagía (Kykladit)

Panagían saari Náxoksen Mikrí Víglan rannalta nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Parthénos (Παρθένος), Panagía Parthéna (Παναγία Παρθένα)
Sijainti:  37°01′44″N, 25°21′38″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,009 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Panagía (kreik. Παναγία) eli Parthénos (Παρθένος) eli Panagía Parthéna (Παναγία Παρθένα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Náxoksen saaren länsirannikolla Mikrí Víglan rannan edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,009 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Panagía kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta Neitsyt Marialle (Panagía Parthéna) omistetusta kirkosta. Se juhlii vuosittain Kristuksen taivaaseenastumisen päivänä (Análipsi).
Opintopiste

Opintopiste (lyhenne op) on Bolognan prosessin yhteydessä Euroopan unionin sisäisesti luotu standardi opiskelun mittaamiseen. 60 opintopistettä vastaa lukuvuoden työmäärää tai 1 600:aa tuntia työtä. Yksi opintopiste vastaa siis noin 27 tunnin työpanosta. Suomessa opintopisteet otettiin käyttöön korkeakouluissa 1. elokuuta 2005 alkaen; aiemmin käytössä olivat opintoviikot.
Muunnoksen opintoviikoista opintopisteisiin tulisi perustua työmäärien analysointiin, ei kertoimiin, mutta käytännössä kertoimia on käytetty varsinkin vanhojen kurssien kohdalla, joiden työmäärää on jälkikäteen ollut mahdoton arvioida. Korkeakoulujen välillä opintoviikot muutetaan opintopisteiksi kertoimella 1,8. Sisäisesti kertoimina on ollut lukuja 1,5:n ja 2,0:n välillä.
On huomattava, että opintopisteet eivät kerro oppimisen tasosta. Yhden opintopisteen suoritus vastaa 27 tunnin työpanosta, mutta vaatimustaso kyseisessä työpanoksessa saattaa vaihdella suurestikin. Opintopisteet mittaavat siis opiskelijan työn määrää, mutta eivät sen laatua. Myös varsinainen työmäärän mitoitus voi vaihdella eri korkeakouluissa ja jopa niiden sisällä.
Nykyään eurooppalaisten korkeakoulujen välisessä vaihto-opinnoissa käytetään ECTS-järjestelmää (European Credit Transfer and Accumulation System). ECTS-järjestelmänkin mukaan yhden lukuvuoden työmäärä on 60 ECTS-yksikköä, ja yksi opintopiste vastaa yhtä ECTS-yksikköä. Euroopan unionin alueella myös yliopistojen sisäinen pisteytys perustuu laajalti ECTS-yksikköön. Merkittävä poikkeus on Iso-Britannia, jossa pistettä vastaava työmäärä on puolet ECTS-yksiköstä, eli vuodessa suoritetaan 120 pistettä.
Opintotuen muutoksenhakulautakunta

Opintotuen muutoksenhakulautakunta on itsenäinen ja riippumaton tuomioistuinta muistuttava lainkäyttöelin Suomessa. Se toimii ensimmäisenä muutoksenhakuasteena käsiteltäessä asioita, jotka liittyvät opintotukilakiin (65/1994) sekä lukiokoulutuksen ja ammatillisen koulutuksen opiskelijoiden koulumatkatuesta annettuun lakiin (48/1997). Hallinnollisesti lautakunta kuuluu opetus- ja kulttuuriministeriön toimialaan.
Lautakunnan kokoonpanoon kuuluu päätoiminen puheenjohtaja ja sivutoiminen varapuheenjohtaja, joilta molemmilta vaaditaan tuomarin viran hoitamiseen oikeuttava pätevyys. Lisäksi lautakuntaan kuuluu neljä sivutoimista jäsentä, joista kahden pitää olla perehtyneitä korkeakouluopintoihin ja kahden perusopetuksen jälkeisiin opintoihin. Varapuheenjohtajalla ja jäsenillä on jokaisella henkilökohtainen varajäsen. Muutoksenhakulautakuntaa johtaa puheenjohtaja, joka myös vastaa sen toiminnasta ja valvoo lautakunnan tekemien ratkaisujen laintulkintojen yhdenmukaisuutta.
Laki opintotuen muutoksenhakulautakunnasta (1080/2012) tuli voimaan 1. toukokuuta 2013.
Palais Auersperg

Palais Auersberg.
Palais Auersperg on barokkipalatsi Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Se on saanut nimensä Auersbergin aatelissuvun mukaan. Palatsin rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1706, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1710. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Johann Bernhard Fischer von Erlach ja Johann Lukas von Hildebrandt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Palais Auersperg Wikimedia Commonsissa