stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sami Länsivuori

Sami Länsivuori (s. 31. maaliskuuta 1963) on suomalainen pikajuoksija.
Länsivuori voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1991 ja 1992. 1990 ja 1993 hän oli hopealla. 200 metrillä Länsivuori voitti hopeaa vuonna 1993. Hallissa hän voitti 60 metrin juoksun SM-kultaa 1992, 1995 ja 1998.
Länsivuoren ennätys 100 metrillä on 10,48 (juostu 1995, myötätuulessa Länsivuori on juossut 10,39) ja 200 metrillä 21,45. 26. elokuuta 1995 joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 x 100 metrin viestissä Helsingissä ajan 39,39, joka on kaikkien aikojen viidenneksi paras suomalaistulos.
Vuonna 2004 Länsivuori juoksi MM-hopeaa 60 metrillä Saksan Sindelfingenissä veteraanien halli-MM-kisoissa M40-sarjassa. Länsivuori on mukana KuPS:n jalkapallojoukkueiden valmennustoiminnassa lähinnä fysiikkavalmentajana. Hän on myös KuPS:n entinen SM-sarjapelaaja ennen pikajuoksu-uraansa. Tällä hetkellä Länsivuori valmentaa pikajuoksija Maria Räsästä.
Länsivuorta valmensivat juoksu-uran aikana seuraavat valmentajat aikajärjestyksessä: Tapani Turunen, Hannu Puroila ja Martti Koljonen.
Mirja Jämes

Mirja Leena Salminen (o.s. Jämes, 13. lokakuuta 1924 Jyväskylä – 20. heinäkuuta 2020 Espoo) oli suomalainen yleisurheilija.
Jämes karsiutui Lontoon 1948 olympialaisten 80 metrin aitajuoksun alkuerissä. Hän voitti ensimmäisenä suomalaisnaisena akateemisen maailmanmestaruuden, 80 metrin aitajuoksussa vuonna 1947.
Seuratasolla ”Mirkku” Jämes edusti Jyväskylän Kisa-Tovereita. Hän voitti Suomen mestaruuden 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1945, 1947 ja 1948, 100 metrin juoksussa vuosina 1945 ja 1947, pituushypyssä vuonna 1945 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1945, 1946, 1947 ja 1948.
Mirja Salminen valmistui Teknillisen korkeakoulun kemian osastolta diplomi-insinööriksi vuonna 1950. Uransa hän teki opettajana työskennellen Porin teknillisen oppilaitoksen yliopettajana. Myöhemmin hän siirtyi miehensä teollisuusneuvos Kauko Salmisen työn mukana Valkeakoskelle ja Kauniaisiin.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 12,6 (1948)
80 metrin aitajuoksu: 11,9 (1947)
Korkeushyppy: 148 (1948)
Pituushyppy: 521 (1948)
Aiheesta muualla

Mirja Jämes Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| n k Naisten 100 metrin juoksun Suomen mestarit |
| --- | --- |
1910-luku:  1913: Lisie Nyström  1914: Ida Välimäki  1915: Lisie Nyström  1916: Olga Virtanen  1917: Olga Virtanen  1918: Lisie Nyström  1919: Olga Virtanen 
1920-luku:  1920: Olga Virtanen  1921: Olga Virtanen  1922: Olga Virtanen  1923: Olga Virtanen 
1940-luku:  1945: Mirja Jämes  1946: Aili Reiko  1947: Mirja Jämes  1948: Aili Reiko  1949: Hilkka Helenius 
1950-luku:  1950: Hilkka Talvio  1951: Tuija Lindroos  1952: Ulla Pokki  1953: Ulla Pokki  1954: Salme Jaakkola  1955: Aulikki Lehmijoki  1956: Tuija Valkama  1957: Aulikki Lehmijoki  1958: Tuovi Vahtera  1959: Aulikki Lehmijoki 
1960-luku:  1960: Brita Johansson  1961: Brita Johansson  1962: Brita Johansson  1963: Maija Koivusaari  1964: Maija Koivusaari  1965: Maija Koivusaari  1966: Sirkka Norrlund  1967: Mona-Lisa Strandvall  1968: Mona-Lisa Strandvall  1969: Mona-Lisa Strandvall 
1970-luku:  1970: Mona-Lisa Strandvall  1971: Tuula Rautanen  1972: Tuula Rautanen  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Mona-Lisa Pursiainen  1975: Mona-Lisa Pursiainen  1976: Mona-Lisa Pursiainen  1977: Mona-Lisa Pursiainen  1978: Helinä Laihorinne  1979: Helinä Laihorinne 
1980-luku:  1980: Riitta Vesanen  1981: Helinä Laihorinne  1982: Helinä Laihorinne  1983: Helinä Marjamaa  1984: Helinä Marjamaa  1985: Sisko Markkanen  1986: Sisko Markkanen  1987: Auli Marttinen  1988: Sisko Hanhijoki  1989: Sisko Hanhijoki 
1990-luku:  1990: Sisko Hanhijoki  1991: Sisko Hanhijoki  1992: Sisko Hanhijoki  1993: Sanna Hernesniemi  1994: Sanna Hernesniemi  1995: Sanna Hernesniemi  1996: Sanna Hernesniemi  1997: Sanna Hernesniemi  1998: Sanna Kyllönen  1999: Sanna Kyllönen 
2000-luku:  2000: Heidi Hannula  2001: Johanna Manninen  2002: Johanna Manninen  2003: Johanna Manninen  2004: Johanna Manninen  2005: Heidi Hannula  2006: Heidi Hannula  2007: Johanna Manninen  2008: Sari Keskitalo  2009: Sari Keskitalo 
2010-luku:  2010: Sari Keskitalo  2011: Ella Räsänen  2012: Hanna-Maari Latvala  2013: Hanna-Maari Latvala  2014: Hanna-Maari Latvala  2015: Hanna-Maari Latvala  2016: Anna Hämäläinen  2017: Hanna-Maari Latvala  2018: Anniina Kortetmaa  2019: Lotta Kemppinen 
2020-luku:  2020: Lotta Kemppinen  2021: Lotta Kemppinen  2022: Anniina Kortetmaa  2023: Lotta Kemppinen  2024: Lotta Kemppinen 
Kalevan kisat
Thaimaan provinssit

Thaimaan provinssikartta
Thaimaa on jaettu 75 provinssiin (thaiksi จังหวัด, changwat), jotka on ryhmitelty viiteen maantieteelliseen ryhmään. Toisinaan itäinen ja keskinen ryhmä lasketaan yhdeksi.
Provinssien lisäksi on kaksi erityishallintoaluetta: Bangkokin ja Thonburin muodostama Krungthep Mahanakhon ja Chonburiin kuuluva Pattaya. Bangkok on hallinnollisesti provinssin veroinen yksikkö, "76. provinssi", jota ei virallisesti kuitenkaan lueta provinssien lukuun. Suurin pinta-ala on Nakhon Ratchasiman provinssilla, pienin Samut Songkhramin provinssilla. Mae Hong Son-provinssilla on pienin väestötiheys ja Ranongin provinssilla pienin asukasmäärä (vuoden 2000 laskennan perusteella).
Kutakin provinssia hallinnoi sisäministerin valitsema kuvernööri. Vain Bangkokissa kuvernööri valitaan vaalein. Provinssin pääkaupunki on myös yleensä provinssin suurin kaupunki, paitsi Songkhlassa. Provinssit on nimetty maakuntapääkaupunkinsa mukaan, mutta erotuksena kaupungin nimen edessä käytetään määrettä mueang (thaiksi เมือง).
Provinssit jakautuvat 796 piiriin (amphoe, อำเภอ) ja 80 pienempään piirin (king amphoe, กิ่งอำเภอ). Bangkokin 50 aluetta kutsutaan nimellä khet (เขต), mutta jopa virallisissa dokumenteissa niistä saatetaan käyttää erheellisesti nimitystä amphoe. Alueiden lukumäärä provinsseittain vaihtelee kolmesta pienimmissä provinsseissa viiteenkymmeneen Bangkokissa.  Jaottelun lisätasoja ovat tambon (kunta) ja muban (kylä).
Provinssiluettelo

| --- | --- |
  Pohjoinen Chiang Mai  Chiang Rai  Kamphaeng Phet  Lampang  Lamphun  Mae Hong Son  Nakhon Sawan  Nan  Phayao  Phetchabun  Phichit  Phitsanulok  Phrae  Sukhothai  Tak  Uthai Thani  Uttaradit :   Koillinen Amnat Charoen  Buriram  Chaiyaphum  Kalasin  Khon Kaen  Loei  Maha Sarakham  Mukdahan  Nakhon Phanom  Nakhon Ratchasima  Nongbua Lamphu  Nong Khai  Roi Et  Sakhon Nakhon  Sisaket  Surin  Ubon Ratchathani  Udon Thani  Yasothon 
  Keskinen Ang Thong  Ayutthaya  Chainat  Kanchanaburi  Lopburi  Nakhon Nayok  Nakhon Pathom  Nonthaburi  Pathumthani  Phetchaburi  Prachuap Khiri Khan  Ratchaburi  Samut Prakan  Samut Sakhon  Samut Songkhram  Saraburi  Sing Buri  Suphanburi :   Itä Chachoengsao  Chanthaburi  Chonburi  Rayong  Prachinburi  Srakaeo  Trat   Etelä Chumphon  Krabi  Nakhon Si Thammarat  Narathiwat  Pattani  Phang Nga  Phattalung  Phuket  Ranong  Satun  Songkhla   Surat Thani  Trang  Yala
Historia > Ennen vuotta 1892

Monet provinssit olivat aiemmin puoli-itsenäisiä heimokuntia tai kuningaskuntia, jotka muodostivat Ayutthayan kuningaskunnan. Kuten nykyään, provinssit muodostettiin pääkaupungin ympärille (Mueang) ja sisälsivät ympäröivät kylät ja satelliittikaupungit. Provinsseja hallitsi joko kuninkaan asettama kuvernööri tai paikallinen määräävä perhe. Määräävät perheet olivat vanhojen paikallisten kuninkaiden jälkeläisia ja alueiden ruhtinaita, joille "keskuskuningas" antoi luvan hallita provinssiaan. Kuninkaalla ei ollut muita todellisia vaihtoehtoja kuin valita joku paikallisesta ylimystöstä tai taloudellisesti vahva mies, koska hallinto olisi ollut mahdotonta paikallisia voimaryhmiä vastaan. Kuningas ei maksanut kuvernööreille, jotka rahoittivat itse toimensa ja hallintonsa itse määräämillään veroilla. Joka provinssia vaadittiin lähettämään vuosittainen summa Bangkokiin.
Provinssit oli jaettu neljään eri luokkaan. Neljännen luokan provinssit sijaitsivat lähellä pääkaupunkia, kolmannen luokan provinssit oli muodostettu äskettäin jakamalla ne muista provinsseista.  Ensimmäisen luokan provinssit olivat rajaprovinsseja, toisen luokan sellaisia, joilla oli aikanaan ollut oma kuninkaallinen sukunsa. Lisäksi verovelvolliset valtiot kuten Lannathain ruhtinaskunnat, Laosin Vientiane- ja Luang Prabang-kuningaskunnat, Kamputsea tai Malesian sulttaanikunta Kedah kuuluivat myös maahan, mutta niillä oli provinsseja suurempi autonomia. Tässä Mandala-järjestelmässä puoli-itsenäiset valtiot olivat joskus useamman kuin yhden valtion hallinnassa.
Uusia provinsseja luotiin, kun jonkin alueen väestö kasvoi hallinnon kykyjen yli, mutta joskus myös poliittisista syistä. Jos kuvernööristä tuli liian voimakas jollain alueella, satelliittikaupungit saattoivat saada provinssin statuksen, kuten esimerkiksi Maha Sarakham.
Provinssihallinnon uudistukset alkoivat 1870-luvulla Ison-Britannian ja Ranskan harjoittaman kolonialismin paineen vuoksi. Erityisesti raja-alueille lähetettiin komissaareja voimistamaan keskushallinnon valtaa.
Historia > Hallinnollinen uudistus vuonna 1892

1800-luvun lopussa kuningas Chulalongkorn uudisti keskushallintoa perusteellisesti. Vuonna 1892 ministeriö, jolla aiemmin oli monia päällekkäisiä vastuita, järjestettiin selkeiden osa-alueiden mukaan länsimaiden esikuvan mukaisesti. Prinssi Damrong Rajanubhabista tuli pohjoisen ministeriön (mahatthai) ministeri, alun perin vastaten pohjoisen hallinnosta. Kun etelän ministeriö (kalahom) lakkautettiin 1894, prinssi Damrong:sta tuli sisäministeri, jonka vastuualue oli koko maan provinssihallinto.
Vuonna 1893 silloiset joissakin maan osissa olleet komissaarit nimettiin ylitarkastuskomissaareiksi (khaluang thesaphiban), ja heidän vastuualueensa nimeksi tuli monthon. Stategisesti tärkeiden alueiden monthonit luotiin ensin muiden vähemmän tärkeiden alueiden säilyttäen itsenäisyytensä hieman pitempään. Useiden pienien provinssien statusta laskettiin piireiksi amphoe tai jopa kunnaksi tambon, ja samalla ne liitettiin naapuriprovinsseihin. Joskus syy oli hallinnollinen, joskus taas tarkoituksena oli syrjäyttää yhteistyökyvytön kuvernööri.
Joillain alueilla puhkesi kapinoita uutta hallintosysteemiä vastaan usein paikallisten ylimystöjen organisoimina heidän pelätessään menettävän valtaansa. Huomattavin oli "pyhän miehen kapina" vuonna 1902 Isan-provinssissa. Siitä huolimatta, että kapina oli aluksi messiaaninen tuomiopäivän julistus, myös hallinnon edustajia vastaan hyökättiin koillisessa. Kapinalliset jopa polttivat Khemaratin kaupungin. Kapina kukistui muutamassa kuukaudessa.
Vuoden 1916 jälkeen sana changwat yleistyi tarkoittamaan provinsseja, osittain erottamaan ne provinssin pääkaupungista (mueang tai amphoe mueang), mutta myös painottamaan provinssien uutta hallinnollista rakennetta.
Kun prinssi Damrong erosi vuonna 1915, koko maa jaettiin 19 monthoniksi (mukaan lukien Bangkokin ympärysalue, joka oli eri ministeriön alaisuudessa vuoteen 1922 asti), joihin kuului 72 provinssia.
Joulukuussa 1915 kuningas Vajiravudh ilmoitti alueiden (phak) perustamisesta, joita kutakin hallitsi varakreivi (upparat), ja jotka käsittivät useita monthoneita. Vuoteen 1922 mennessä neljä aluetta oli muodostettu, 1925 ne kuitenkin taas hajotettiin. Samaan aikaan useat monthonit yhdistettiin tarkoituksena vähentää kustannuksia ja yksinkertaistaa hallintoa.
Historia > Vuoden 1932 jälkeen

Monthonit hajotettiin viimein, kun Thaimaan absoluuttinen monarkia vaihtui perustuslailliseksi monarkiaksi 1932. Provinsseista tuli jälleen ylätason hallinnollisia yksikköjä. 1900-luvun puolivälin jälkeen luotiin muutamia uusia provinsseja jakamalla isoja provinsseja osiin. Nuorimmat provinssit ovat Srakaeo, Nong Bua Lam Phu ja Amnat Charoen, jotka muodostettiin 1993.
Kim Lesch

Kim Juhana Lesch (s. 4. toukokuuta 1976 Imatra) on suomalainen entinen pikajuoksija ja aitajuoksija. Seuratasolla Lesch edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Lesch voitti Suomen mestaruuden 100 metrin juoksussa Seinäjoella vuonna 1999. 110 metrin aidoissa hän oli pronssilla vuonna 1998. Hallikisoissa 60 metrillä hän oli SM-hopealla 1999 ja 2000. Vuonna 2000 hän osallistui myös halli-EM-kisoihin Belgian Gentissä. Hän sijoittui 60 metrillä alkueränsä kuudenneksi ajalla 6,90 s.
Leschin ennätys 100 metrillä on 16. heinäkuuta 2000 Lapinlahden eliittikisoissa juostu 10,49.
Pauli Tavisalo

Pauli Jalmar Tavisalo (29. tammikuuta 1928 Lumivaara – 30. maaliskuuta 2006 Jämsänkoski) oli suomalainen pikajuoksija, joka kuului Suomen maajoukkueeseen 1950-luvulla.
Tavisalo kilpaili Helsingin 1952 olympialaisissa neljässä eri juoksulajissa, 100 metrillä, 200 metrillä sekä 4 × 100 metrin ja 4 × 400 metrin viestijuoksuissa, mutta karsiutui jokaisen lajin alkuerissä. Hän edusti Suomea 17 maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Enson Kisailijoita, Vuoksenniskan Urheilijoita, Tampereen Pyrintöä, Valkeakosken Hakaa ja Jämsänkosken Ilvestä. Hän voitti Suomen-mestaruuden 100 metrillä vuonna 1955 ja 4 × 100 metrillä vuonna 1958. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa 200 metrillä vuosina 1950, 1952, 1954 ja 1955 sekä SM-pronssia 4 × 100 metrillä vuonna 1957. Ennätysajoikseen hän juoksi 10,8 s 100 metrillä, 21,9 s 200 metrillä ja 49,6 s 400 metrillä.
Kilpauransa jälkeen Tavisalo toimi muun muassa Suomen Urheiluliitossa pikajuoksuvalmentajana, valmennus- ja koulutusvaliokunnan puheenjohtajana ja johtokunnan jäsenenä sekä vuosina 1964–1967 ja 1971–1973 Jämsänkosken Ilveksen puheenjohtajana.
Aiheesta muualla

Pauli Tavisalo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| n k Miesten 100 metrin juoksun Suomen mestarit |
| --- | --- |
1900-luku:  1907: Uuno Railo  1908: Aarne Kumlin  1909: Uuno Railo 
1910-luku:  1910: Torsten Wendelin  1911: Emil Kukko  1912: Aarni Nyström  1913: Aarni Nyström  1914: Waldemar Wickholm  1915: Erkki Kättö  1916: Hannes Sula  1917: Axel Kuffschinoff  1918: Valentin Bergman  1919: Erik Wilén 
1920-luku:  1920: Lauri Härö  1921: Lauri Härö  1922: Lauri Härö  1923: Lauri Härö  1924: Reijo Halme  1925: Ilmari Helle  1926: Ilmari Helle  1927: Ilmari Helle  1928: Kalervo Pitkänen  1929: Erkki Koponen 
1930-luku:  1930: Erkki Koponen  1931: Bengt Sjöstedt  1932: Palle Virtanen  1933: Börje Strandvall  1934: Börje Strandvall  1935: Palle Virtanen  1936: Aki Tammisto  1937: Aki Tammisto  1938: Aki Tammisto  1939: Nils Kronqvist 
1940-luku:  1940: Nils Kronqvist  1941: Nils Kronqvist  1942: Nils Kronqvist  1943: Nils Kronqvist  1944: Martti Kaskivirta  1945: Nils Kronqvist  1946: Kalevi Huttunen  1947: Voitto Jalava  1948: Kalevi Huttunen  1949: Esko Inkala 
1950-luku:  1950: Esko Inkala  1951: Esko Inkala  1952: Voitto Hellsten  1953: Voitto Hellsten  1954: Voitto Hellsten  1955: Pauli Tavisalo  1956: Pentti Rekola  1957: Pentti Rekola  1958: Pentti Rekola  1959: Börje Strand 
1960-luku:  1960: Börje Strand  1961: Pentti Rekola  1962: Pauli Ny  1963: Pauli Ny  1964: Aarno Musku  1965: Aarno Musku  1966: Jorma Ehrström  1967: Erik Gustafsson  1968: Ossi Karttunen  1969: Ossi Karttunen 
1970-luku:  1970: Raimo Vilén  1971: Raimo Vilén  1972: Raimo Vilén  1973: Antti Rajamäki  1974: Antti Rajamäki  1975: Antti Rajamäki  1976: Raimo Räty  1977: Antti Rajamäki  1978: Antti Rajamäki  1979: Ossi Karttunen 
1980-luku:  1980: Esko Elsilä  1981: Tapani Turunen  1982: Jukka Sihvonen  1983: Kimmo Saaristo  1984: Kimmo Saaristo  1985: Kimmo Saaristo  1986: Kimmo Saaristo  1987: Ari Salonen  1988: Jarkko Toivonen  1989: Kari Niemi 
1990-luku:  1990: Turo Meriläinen  1991: Sami Länsivuori  1992: Sami Länsivuori  1993: Janne Haapasalo  1994: Ari Pakarinen  1995: Harri Kivelä  1996: Ari Pakarinen  1997: Harri Kivelä  1998: Janne Haapasalo  1999: Kim Lesch 
2000-luku:  2000: Tuomas Näsi  2001: Kari Louramo  2002: Markus Pöyhönen  2003: Markus Pöyhönen  2004: Stefan Koivikko  2005: Markus Pöyhönen  2006: Visa Hongisto  2007: Nghi Tran  2008: Joni Rautanen  2009: Jarkko Ruostekivi 
2010-luku:  2010: Joni Rautanen  2011: Hannu Hämäläinen  2012: Visa Hongisto  2013: Jonathan Åstrand  2014: Eetu Rantala  2015: Ville Myllymäki  2016: Ville Myllymäki  2017: Samuli Samuelsson  2018: Eetu Rantala  2019: Konsta Alatupa 
2020-luku:  2020: Viljami Kaasalainen  2021: Samuel Purola  2022: Samuli Samuelsson  2023: Santeri Örn  2024: Riku Illukka 
Kalevan kisat
Tuusulan lukio

| Tuusulan lukio |
| --- | --- |

Sijainti:  Pataljoonantie 6, 04300 Tuusula (Hyrylän toimipiste)
Koordinaatit:  60.3900°N, 25.0219°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Rehtori:  Seppo Kärpänen (Hyrylä),  apulaisrehtori Eira Ahola (Jokela), apulaisrehtori Joakim Sundqvist (Kellokoski)
Luokat:  10–12
Oppilaita:  690
Verkkosivut
Tuusulan lukio on Tuusulan kunnan kolmesta, toisistaan erillään sijaitsevasta lukion toimipisteestä muodostettu lukio. Lukiossa on noin 690 oppilasta ja 100 aikuista (opettajat ja muu henkilöstö). Opetuspisteistä suurin on kuntakeskuksessa Hyrylässä toimiva lukioyksikkö.
Tuusulan lukion kolme toimipistettä ovat:
Hyrylän toimipiste, Pataljoonantie 6, 04300 Tuusula, noin 410 oppilasta
Jokelan toimipiste, Jyväkuja 13, 05400 Jokela
Kellokosken toimipiste, Koulutie 14, 04500 Kellokoski
Wang Jingwein hallitus

Wang Jingwein hallitus, joka tunnetaan myös nimellä Kiinan uudelleenorganisoitu hallitus, oli Kiinassa vuosina 1940–1945 Japanin tuella toiminut nukkehallitus.
Hallituksen muodosti Wang Jingwei, joka aluksi tuki Kuomintangin vasemmistolaista siipeä, mutta välien kärjistyttyä Wang hylkäsi Kuomingtangin perustaakseen oman hallituksen ja hallinnon Tšiang Kai-šekin vaikutusvallan ulkopuolella. Hallitus kesti viisi vuotta (1940–1945).
Hallitus perustetaan 1940

Wang Jingwei sai perustetuksi hallituksensa vasta kun Japani hyväksyi yhteistyösopimuksen sen kanssa. Samalla Wang Jingwei sai valtionpäämiehen aseman.
Hallitus väitti olevansa Sun Yat-senin Kiinan tasavallan ainoa laillinen seuraajavaltio. Siksi se yritti usein laajentaa valtapiiriään ja saada enemmän vaikutusvaltaa Kiinassa, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Elämää hallituksen aikana 1940–1945

Hallituksen alla elävien kiinalaisten arkielämä kallistui huomattavasti. Tämä johti siihen, että harvalla oli varaa esimerkiksi tupakkaan, riisiin tai ruokaan. Vaikka heillä olisi ollut niihin varaakin, niin näitä tuotteita ei ollut saatavana sillä suurin osa niistä meni japanilaisille. Tämä rasistinen ja kallis talous teki hallituksesta erittäin epäsuositun.
Taloustilanne sekä hallituksen maine vajosivat yhä alemmas, kun sota pitkittyi ja hankaloitui.
Wang Jingwein hallituksen loppu 1945

Kun Japani antautui elokuussa 1945, Wang Jingwein hallitus kaatui. Moni sen vaikutusvaltainen jäsen teloitettiin tai teki itsemurhan. Wang itse kuoli leikkausta seuranneiden komplikaatioiden takia vuonna 1944. Sodan jälkeen Wang on leimattu maanpetturiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wang Jingwein hallitus Wikimedia Commonsissa
Ella Räsänen

Ella Sofia Räsänen (s. 27. tammikuuta 1994 Kangasala) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Esbo Idrottsföreningiä ja häntä valmentaa Petra Stenman. Aikaisemmin hän on edustanut Kangasalan Kisaa ja Tampereen Pyrintöä. Vuoteen 2014 saakka häntä valmensi Juha Sainio.
Räsänen saavutti Kalevan kisoissa 2009 15-vuotiaana hopeaa 200 metrillä ajalla 24,81. Alkuerissä hän juoksi ajan 24,64. Hänen aiempi ennätyksensä oli 25,26. Tammikuussa 2010 hän juoksi sisäratojen ylipitkän radan naisten Suomen ennätyksen 300 metrillä ajalla 38,15. Hän on juossut myös useita nuorten Suomen ennätyksiä.
Räsänen selviytyi Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 välieriin 400 metrillä. Hän voitti saman matkan Suomen-mestaruuden Kajaanin Kalevan kisoissa 2010. Sisäratojen SM-kilpailuissa Helsingissä 2011 hän rikkoi 200 metrin alkuerissä Johanna Mannisen 17-vuotiaiden Suomen ennätyksen 24,33. Loppukilpailussa hän voitti Suomen-mestaruuden kaikkien aikojen viidenneksi parhaalla suomalaisajalla 24,13. Hän juoksi nuorten sisäratojen SM-kilpailuissa 2011 uudeksi naisten Suomen ennätykseksi 300 metrillä 37,81. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lillessä 2011 Räsänen sijoittui 400 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Turun Kalevan kisoissa 2011 Räsänen voitti Suomen-mestaruuden 100 metrin juoksussa ja sijoittui 200 metrillä toiseksi.
Räsänen voitti sisäratojen SM-kultaa 400 metrillä Tampereella 2012. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 54,52 s. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa hän juoksi alkuerissä ajan 53,77. Välierässä Räsänen jäi viidenneksi ajalla 54,40 eikä selviytynyt finaaliin. Lahden Kalevan kisoissa 2012 Räsänen voitti Suomen-mestaruuden 400 metrillä ajalla 53,69. 200 metrillä hän oli toinen ennätysajallaan 23,79. SM-hallikisoissa 2013 Räsänen voitti kultaa 400 metrillä SE-ajalla 52,99, kultaa 4×200 metrin viestissä SE-ajalla ja hopeaa 200 metrin juoksussa alle 20-vuotiaiden SE-ajalla 23,67.
Räsänen juoksi Göteborgin sisäratojen EM-kilpailujen 2013 alkuerissä Suomen ennätyksen sekä alle 20-vuotiaiden sisäratojen Euroopan-ennätyksen 52,37. Välierissä hän sijoittui viidenneksi ja karsiutui jatkosta ajalla 52,84. Toukokuussa 2013 Räsäsen selkänikamasta paljastui rasitusmurtuman esiaste, joka pilasi hänen ulkoratojen kilpailukautensa.
Räsänen soittaa viulua Menominor-kansanmusiikkiyhtyeessä.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,80 | Tampere | 8. syyskuuta 2012 |
| 200 m | 23,79 | Lahti | 26. elokuuta 2012 |
| 300 m | 37,85 | Jyväskylä | 13. elokuuta 2011 |
| 400 m | 53,44 | Helsinki | 10. syyskuuta 2011 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,55 | Helsinki | 16. tammikuuta 2013 |
| 200 m | 23,67 | Jyväskylä | 17. helmikuuta 2013 |
| 300 m | 37,81 | Helsinki | 27. helmikuuta 2011 |
| 400 m | 52,37 | Göteborg | 1. maaliskuuta 2013 |
Riku Illukka

Riku Jalmari Illukka (s. 21. syyskuuta 1999) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Vantaan Salamia. Illukan ennätys 100 metrillä on 10,26, jonka hän juoksi alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2021 ja 200 metrillä 20,94, jonka hän juoksi Vaasan Kalevan kisoissa kesäkuussa 2024. Häntä ovat valmentaneet Sanna Ruotoistenmäki (2011–2014), Olli-Pekka Mykkänen (2014–2022) ja Petteri Jouste (2023–).
Illukka saavutti Kalevan kisoissa 2024 kultaa 100 metrillä ajalla 10,34 ja hopeaa 200 metrillä ennätyksellään 20,94. Kalevan kisoissa 2019 hän sai hopeaa 100 metrillä ja 200 metrillä, ja jälkimmäisellä matkalla hän sivusi tuolloista ennätystään 21,31. Turun Kalevan kisoissa 2020 hän sai pronssia 100 metrillä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 60 metrillä hopeaa vuonna 2024 ja pronssia vuosina 2020, 2021 ja 2023 sekä 200 metrillä hopeaa 2024.
Illukka sijoittui alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2017 seitsemänneksi 4 × 100 metrin viestissä ja karsiutui 100 metrin alkuerissä. Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 hän eteni 100 metrillä välieriin ja karsiutui 200 metrillä alkuerissä. Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän karsiutui pikaviestin alkuerissä. Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hän karsiutui 60 metrin alkuerissä.