stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intiaaniriisit

| Intiaaniriisit |
| --- | --- |
 Töyhtöintiaaniriisi (Zizania aquatica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Yläkaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Intiaaniriisit Zizania  L.
Katso myös
   Intiaaniriisit Wikispeciesissä   Intiaaniriisit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Intiaaniriisit (Zizania) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi neljä lajia.
Lajeja

Zizania aquatica – töyhtöintiaaniriisi eli intiaaniriisi
Zizania latifolia
Zizania palustris – suti-intiaaniriisi
Zizania texana
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Intiaaniriisit – Zizania
Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Zizania
ITIS: Zizania (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Zizania (englanniksi)
Flora of China: Zizania (englanniksi)
Tatsuya Masushima

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Tatsuya Masushima
Syntymäaika: 22. huhtikuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Chiba, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 179 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2006 2007 2008–2010 2011–2016 2017 2018– | FC Tokyo Ventforet Kofu Kyoto Sanga FC Kashiwa Reysol Vegalta Sendai JEF United Chiba | 25 (1) 25 (4) 78 (0) 115 (6) 22 (1) 23 (3) |
Maajoukkue
| 2005 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tatsuya Masushima (jap. 増嶋 竜也, Masushima Tatsuya; s. 22. huhtikuuta 1985 Chiba) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Masushima kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2005.
Aiheesta muualla

Soccerway
Jevgeni Savtšenko

Jevgeni Savtšenko
Jevgeni Stepanovitš Savtšenko (ven. Евгений Степанович Савченко; s. 8. huhtikuuta 1950) on venäläinen poliitikko.
Savtšenko valmistui vuonna 1976 Moskovan valtiollisesta Timirjazev-maatalousakatemiasta ja vuonna 1988 Donin Rostovin puoluekorkeakoulusta. Hän on oppiarvoltaan taloustieteen tohtori. Hän on Venäjän tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen. Savtšenko valittiin vuodesta 1993 lähtien kuudelle kaudelle Belgorodin alueen kuvernööriksi. Erotessaan kesken kauden vuonna 2020 hän oli viimeinen Boris Jeltsinin ajalla palvellut yhä virassa ollut venäläinen kuvernööri.
Savtšenko valittiin syyskuussa 2020 Venäjän liittoneuvoston jäseneksi. Hänelle on myönnetty Venäjän kunniamerkki vuonna 1996, Kunniamerkki ansioista isänmaalle 2. luokassa vuonna 2015 ja Aleksanteri Nevskin ritarikunnan arvo vuonna 2020.
Tatsuya Sakai

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Tatsuya Sakai
Syntymäaika: 19. marraskuuta 1990 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Fukuoka, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: Montedio Yamagata
Pelinumero: 15
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2012–2017 2015 2016 2017 2018– | Sagan Tosu →Matsumoto Yamaga FC →V-Varen Nagasaki →Oita Trinita Montedio Yamagata | 25 (0) 3 (0) 12 (0) 4 (0) 5 (0) |
Maajoukkue
| 2014 | Japani | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tatsuya Sakai (jap. 坂井 達弥, Sakai Tatsuya; s. 19. marraskuuta 1990 Fukuoka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Sakai debytoi Japanin maajoukkueessa syyskuussa 2014.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Teemu Kiviniemi

| Teemu Kiviniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. toukokuuta 1999 (ikä 25) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  182 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Raahe-Kiekko
Sarja:  Suomi-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Ässät (SML)
Teemu Kiviniemi (s. 3. toukokuuta 1999 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Suomi-sarjajoukkue Raahe-Kiekkoa. Hän laukoo oikealta.
Ura

Kiviniemi on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti kauden 2014–2015 päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kiviniemi pelasi samalla kaudella myös lainalla Napapiirin Pantteiden B2-nuorissa. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Kiekko-Laserin B-nuoriin. Kaudella 2016–2017 Kiviniemi oli seuran tehokkain puolustaja tehoilla 10+13=23.
Kaudeksi 2017–2018 Kiviniemi siirtyi Porin Ässien A-nuoriin. Kaudella 2018–2019 hän debytoi seuran SM-liigajoukkueessa. Kiviniemi teki liigadebyyttinsä 1. maaliskuuta 2019 vieraissa KooKoota vastaan. Hänet merkittiin heti Ässien ykköspuolustajapariin Jyri Marttisen viereen. Kiviniemi sai ottelussa jääaikaa 18.08 minuuttia. Hän keräsi teholukeman –1. Kiviniemi pelasi loppukauden aikana SM-liigassa kaikkiaan kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kauden 2019–2020 hän pelasi kokonaan Ässien A-nuorissa, joiden varakapteeniksi Kiviniemi nousi.
Kiviniemi siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Raahe-Kiekkoon.
Jaakko I (Skotlanti)

| Jaakko I |
| --- | --- |
 
Skotlannin kuningas
Valtakausi:  4. huhtikuuta 1406 – 21. helmikuuta 1437
Kruunajaiset:  21. toukokuuta 1424
Edeltäjä:  Robert III
Seuraaja:  Jaakko II

Syntynyt:  25. heinäkuuta 1394 Dunfermline, Fife, Skotlannin kuningaskunta
Kuollut:  21. helmikuuta 1437 (42 vuotta) Blackfriars, Perth, Skotlannin kuningaskunta
Puoliso:  Joan Beaufort (vih. 1424)
Suku:  Stuart
Isä:  Robert III
Äiti:  Annabella Drummond
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Jaakko I (25. heinäkuuta 1394 Dunfermline, Fife, Skotlannin kuningaskunta – 21. helmikuuta 1437 Blackfriars, Perth, Skotlannin kuningaskunta) oli Skotlannin kuningas 4. huhtikuuta 1406 lähtien halliten kuolemaansa saakka. Vuosina 1406–1424 hänen kuninkuutensa oli kuitenkin vain nimellinen.
Elämäkerta

Jaakko oli Robert III:n ja Anabella Drummondin poika. Vuonna 1402 Jaakon isoveli David nääntyi hengiltä vankeudessa Falklandissa. Ennen Robert III:n kuolemaa vuonna 1406 Jaakko lähetettiin Ranskaan turvaan.
Matkalla Ranskaan englantilaiset kaappasivat Jaakon ja luovuttivat tämän Henrik IV:lle, joka vangitsi hänet ja vaati lunnaita vapauttamista vastaan. Robert III:n väitetään kuolleen suruun poikansa vangitsemisen takia. Jaakon setä, Albanyn herttua Robert Stuart, nousi sijaishallitsijaksi eikä pitänyt kiirettä Jaakon vapauttamisessa, vaikka turvasi oman poikansa Murdoch Stuartin vapautuksen. Seuraavat 18 vuotta Jaakkoa pidettiin vankina Englannissa. Henrik IV piti Jaakkoa vangittuna Windsorin linnassa, mutta tarjosi tälle myös koulutusta.
Jaakon sedän kuoltua vuonna 1420 skotit maksoivat viimeinkin 40 000 punnan lunnaat ja Jaakko palasi Skotlantiin vuonna 1424. Mukanaan hänellä oli Joan Beaufort, Henrik VI:n serkku, johon hän oli tutustunut vankeutensa aikana. Pari avioitui Lontoossa 2. helmikuuta 1423. Heille syntyi kahdeksan lasta, joista yhdestä tuli kuningas Jaakko II ja Margaret Stuart (1424–1445), josta tuli Ranskan kuningas Ludvig XI:n ensimmäinen puoliso.
Virallisesti Jaakko kruunattiin toukokuussa 1424 Sconen linnassa, Perthshiressa. Välittömästi kruunauksen jälkeen hän otti vallan ohjat tiukasti käsiinsä. Hän teloitti Albanyn perheen, joka oli aikaisemmin evännyt hänen valtaannousunsa. Albanyn herttua Murdoch ja kaksi tämän poikaa teloitettiin 24. toukokuuta 1425 Stirlingissä.
Jaakko saavutti hallituskautenaan useita talouteen ja lainsäädäntöön liittyviä uudistuksia. Hän muun muassa teki Skotlannin rahasta vaihdettavan vain Skotlannin omilla rajoilla ja pystyi näin hallitsemaan maansa rahaliikennettä. Hän yritti myös uudistaa Skotlannin parlamenttia englantilaisemman mallin mukaisesti. Ulkopolitiikassa hän uudisti sopimuksen (Auld Alliance) Ranskan kanssa vuonna 1428, pitäen näin Englannin edelleen yhteisenä vastustajana.
Jotkut uudistuksista kuitenkaan eivät miellyttäneen kaikkia ja Jaakon hallituskauden loppupuolella alettiin jo kritisoida hänen oikeuttaan kruunuun. Perusteena tälle oli se, että Jaakon isoisä Robert II oli ollut naimisissa kahdesti ja molemmista liitoista oli jälkeläisiä. Ensimmäisen avioliiton laillisuudesta kiisteltiin, ja Jaakko oli syntynyt juuri tästä liitosta. Ensimmäisen ja toisen liiton jälkeläiset kävivät kiivasta kamppailua siitä, kenelle kruunu todellisuudessa kuuluu. Konkreettisesti toimiin ryhdyttiin, kun Robert Grahamin johtama ryhmä skotteja salamurhasi Jaakon 21. helmikuuta 1437 Perthin dominikaaniluostarissa. Maaliskuussa seurasi joukko salamurhaan osallistuneiden teloituksia. Surmansa saivat ainakin Jaakon setä Walter Stuart ja tämän pojanpoika Robert, jotka molemmat periytyivät Robert II:n toisesta avioliitosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaakko I (Skotlanti) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Robert III | Skotlannin kuningas 1406–1437 | Seuraaja: Jaakko II |
Jevgeni Sudbin

Jevgeni Olegovitš Sudbin (ven. Евгений Олегович Судьбин; s. 19. huhtikuuta 1980 Pietari) on venäläissyntyinen pianisti.
Sudbin aloitti pianonsoiton opiskelun Pietarissa ja jatkoi sitä Saksassa, johon muutti perheineen vuonna 1990. Vuonna 1997 Sudbin asettui Lontooseen, jossa opiskeli Christopher Eltonin johdolla Royal Academy of Musicissa. Hän valmistui sieltä maisteriksi vuonna 2005 ja teki Wigmore Hall -debyyttinsä saman vuoden helmikuussa. Joulukuussa 2006 hän piti Yhdysvaltain-ensiresitaalinsa New Yorkissa. Sudbin on saanut lisäopetusta Murray Perahialta, Claude Frankilta, Leon Fleisherilta, Stephen Houghilta, Alexander Satzilta ja muilta. Omien opintojensa jälkeen hän on toiminut vierailevana professorina Royal Academy of Musicissa. Kamarimusiikin parissa Sudbin on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Alexander Chaushianin, Ilja Gringoltsin, Hilary Hahnin, Julia Fischerin, Chilingirian Quartetin, Johannes Moserin ja Vadim Gluzmanin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa Sudbin on työskennellyt, ovat olleet muiden muassa Neeme Järvi, Vladimir Ashkenazy, Osmo Vänskä, Mark Wigglesworth, Andrew Litton ja Vasili Sinaiski.
Sudbin sai Skrjabin-levytyksestään vuoden CD:n tunnustuksen The Telegraphilta, kuukauden levytyksen arvon BBC Music Magazinelta ja parhaan sooloinstrumentaalilevytyksen klassisen musiikin MIDEM-palkinnon Cannesissa. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Skrjabinin lisäksi muiden muassa Domenico Scarlattin, Ludwig van Beethovenin, Sergei Rahmaninovin ja Dmitri Šostakovitšin musiikkia.
The Funk Brothers

The Funk Brothers poseeraavat Jeff Albertin (äärimmäisenä oikealla) kanssa vuonna 2006. Bob Babbitt 2. vasemmalta.
The Funk Brothers oli studioyhtye, jota levy-yhtiö Motown käytti levytyksissä. Sen jäsenet olivat detroitilaisia studiomuusikoita, jotka soittivat useimpien Motown Records -yhtiön levyjen taustalla 1959–1972, kunnes yhtiö muutti Los Angelesiin. The Funk Brothers soitti sellaisten Motown-hittien kuin "My Girl", "I Heard It Through the Grapevine", "Baby Love", "Signed, Sealed, Delivered I'm Yours", "Papa Was a Rollin' Stone", "The Tears of a Clown" ja "(Love is Like a) Heat Wave" taustalla.
Funk Brothersin merkitys on kuvattu Paul Justmanin dokumenttifilmissä Standing in the Shadows of Motown, joka perustuu Allan Slutskyn samannimiseen kirjaan. Teokset ovat kuvanneet yhtyeen merkitystä arvioimalla, että Funk Brothers "saanut enemmän listäykkösiä kuin The Beatles, Elvis, The Rolling Stones ja The Beach Boys yhteensä."
Pitkäaikaisista jäsenistä Bob Babbit kuoli 16. kesäkuuta 2012 Nashvillessa.
Yhtye esiintyi Kulttuuritalolla vuonna 2007 sekä Helsingin jäähallilla vuonna 2004.
Jevgeni Svetlanov

Jevgeni Svetlanov, Liana Isakadze ja Maksim Šostakovitš vuonna 1967.
Jevgeni Fjodorovitš Svetlanov (ven. Евгений Фёдорович Светланов, 6. syyskuuta 1928 – 3. toukokuuta 2002 Moskova) oli venäläinen kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa pianonsoittoa Heinrich Neuhausin ja orkesterinjohtoa Aleksandr Gaukin oppilaana.
Vuodesta 1955 Svetlanov oli kapellimestarina Bolšoi-teatterissa. Hänestä tuli teatterin ylikapellimestari 1962 ja Neuvostoliiton valtion akateemisen sinfoniaorkesterin, nykyisen Venäjän valtion akateemisen J. F. Svetlanoville nimetyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestari 1965. Hän oli Lontoon sinfoniaorkesterin vierailevana ylikapellimestarina 1979. Svetlanov erotettiin valtion sinfoniaorkesterin johdosta 2000selvennä.
Svetlanov sävelsi myös itse. Hänen tuotantonsa käsittää muun muassa jousikvarteton (1948), sinfonian (1956), Venäläisiä muunnelmia harpulle ja orkesterille (1975) sekä pianokonserton (1976).
Suvullinen lisääntyminen

Suvullinen lisääntyminen tarkoittaa lisääntymistä sukusolujen avulla, toisin kuin esimerkiksi suoralla solunjakautumisella tai itiöiden kautta. Suvullisen lisääntymisen etuna on, että se lisää perimän monimuotoisuutta. Se koostuu sukusolujen jakautumisesta ja hedelmöittymisestä.
Ei tarkkaan tiedetä, miten suvullinen lisääntyminen kehittyi, ja sen jatkuva säilyminenkin on jonkinasteinen tieteellinen arvoitus, sillä partenogeneesiä voitaisiin ensisilmäyksellä pitää edullisempana. Kokeissa on kuitenkin voitu osoittaa, että vaikeissa olosuhteissa suvullinen lisääntyminen tuottaa sopeutumia partenogeneesiä nopeammin.
Erään tutkimuksen mukaan suvullinen lisääntyminen on saattanut kehittyä klonaalisesti tarttuvan syövän vastustamiseksi. Suvullinen lisääntyminen kun tuottaa lajiyksilöihin geneettistä vaihtelua.
Jevgeni Salejev

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Taškent 2014 | 80 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Kultaa | Baku 2015 | 80 kg |  |
Jevgeni Sergejevitš Salejev (ven. Евгений Сергеевич Салеев, s. 19. tammikuuta 1989) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Aleksandr Tarankanov on valmentanut häntä vuodesta 2009 lähtien.
Salejev saavutti Taškentin MM-kilpailuissa 2014 hopeaa 80 kg:n sarjassa. Hän voitti samassa painoluokassa kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015. Las Vegasin MM-kilpailuissa 2015 hän oli kahdeksas.
Maaliskuussa 2016 Salejev jäi kiinni meldonium-nimisestä dopingaineesta useiden muiden maansa urheilijoiden kanssa.
Jaakko II (Skotlanti)

Jaakko II
Jaakko II (16. lokakuuta 1430 – 3. elokuuta 1460) oli Skotlannin kuningas vuosina 1437–1460.  Hän oli Jaakko I:n ja Joan Beaufortin poika. Hänellä oli kaksoisveli, Alexander Stuart, joka kuitenkin kuoli melko pian syntymänsä jälkeen. Hänellä oli myös kuusi sisarta, jotka avioituivat Euroopan hallitsijasukuihin.
Douglasien valta

Jaakko peri kruunun alle seitsemän vuoden vanhana, joten maata hallitsivat todellisuudessa useat sijaishallitsijat. Hänen isänsä salamurhattiin Walter Stuartin valtaannousuyrityksessä, mutta vallankaappausta yrittäneet vangittiin ja teloitettiin. Vuosina 1437–1439 Douglasin jaarli, Archibald, huolehti hallinnosta. Hänen kuolemansa jälkeen valta jaettiin William Crichtonin, Sir Alexander Livingstonin ja lordikanslerin kesken, sillä maassa oli pulaa tarpeeksi korkea-arvoisista jaarleista ottamaan yksin vastuuta kuningaskunnasta. Douglasin jaarlin valtaa haluttiin hajottaa, ja edesmenneen Archibaldin kaksi poikaa teloitettiin. Douglasin jaarlin arvonimi ja valta-asema siirtyivät James Douglasille. Hän kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen ja hänen pojastaan Williamista tuli kahdeksas Douglasin jaarli, ja valta alkoi keskittyä tälle.
Vuonna 1449 nuori kuningas Jaakko II astui valtaan, mutta Douglasin jaarli ja William Crichton jatkoivat valtapeliään maan johdossa, eikä Jaakon annettu hallita ilman heitä. Kuningas ei kuitenkaan suostunut tähän ja kamppaili vuosina 1451–1455 päästäkseen eroon erityisesti Douglaseista. Lopulta Jaakko syytti jaarlia juonittelusta ja surmasi tämän. Vuodet 1452–1455 maa oli sisällissodan kaltaisessa tilassa, kun Jaakko yritti murentaa loputkin Douglasien laajalle levittäytyneestä vallasta. Toukokuussa 1455 Jaakko kuitenkin kukisti vastustajansa lopullisesti Arkinholmin taistelussa. Kruunu otti Douglaseille kuuluneet alueet haltuunsa ja ajoi jaarlin maanpakoon Englantiin.
Jaakko kuninkaana

Jaakolla oli vihdoinkin vapaus hallita parhaaksi katsomallaan tavalla. On väitetty, ettei yksikään Skotlannin kuningas hänen jälkeensä kohdannut yhtä suurta valtaistuimen uhkaajaa. Uhan kukistamisen myötä kuninkaan rooli maan johdossa lujittui. Kuolemaansa saakka Jaakko oli aktiivinen kuningaskunnan hallitsija. Hän yritti valloittaa Orkneysaaret, Shetlandinsaaret ja Mansaaren, muttei onnistunut pyrkimyksissään. Hän matkusti ympäri Skotlantia ja keksi keinon ansaita rahaa armahtamalla vakavista rikoksista. Vuonna 1458 häntä kritisoitiin kuninkaana, muttei voida olla varmoja kuinka kuningaskunta olisi kehittynyt, jos hän olisi elänyt ja hallinnut kauemmin.
Jaakon pyrkimys oli lujittaa Skotlannin asemaa, ja vuonna 1460 hän päätti, että alueen viimeinen Englannin hallussa oleva linna olisi vallattava. 3. elokuuta yksi Skotlannin tykeistä kuitenkin räjähti surmaten kuninkaan. Skotlantilaiset jatkoivat hyökkäystä ja valtasivat onnistuneesti Roxburghin linnan.
Avioliitto ja lapset

1449 Jaakko avioitui Gueldersin Marian kanssa. He saivat seitsemän lasta:
Nimeämätön poika, syntyi ja kuoli vuonna 1450.
Jaakko III
Alexander Stuart, Albanyn ensimmäinen herttua
David Stuart Morayn jaarli
John Stuart Marin ja Gariochin ensimmäinen jaarli
Prinsessa Margaret Stuart
Prinsessa Mary Stuart
Intiansarvinokka

| Intiansarvinokka |
| --- | --- |
 Koiras (vasemmalla) ja naaras (oikealla) Kinabatanganjoki, Borneo
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sarvinokkalinnut Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Lippasarvinokat Anthracoceros
Laji::  albirostris
Kaksiosainen nimi
 Anthracoceros albirostris  (Shaw & Nodder, 1807) 
Alalajit
 Anthracoceros albirostris albirostris (Shaw, 1808)  Anthracoceros albirostris convexus (Temminck, 1832) 
Katso myös
   Intiansarvinokka Wikispeciesissä   Intiansarvinokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intiansarvinokka (Anthracoceros albirostris) on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Aasian pohjoisosissa, Etelä-Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Indonesiassa seuraavissa maissa: Bangladesh, Bhutan, Brunei, Kambodža, Kiina, Intia, Indonesia, Laos, Malesia, Myanmar, Nepal, Singapore, Thaimaa ja Vietnam.
Lajin kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta kannan on ilmoitettu olevan suurin sarvinokista. Kanta on vakaa, koska se ei ole pienenemässä eikä sillä ei tiedetä olevan mitään merkittäviä uhkia.
Viime aikoina on kuitenkin myös havaittu, että se olisi hävinnyt Etelä-Kiinasta. Malakan niemimaalla se saattaa olla uhattuna poikaskaupan ja metsänhakkuiden vuoksi. Lajia pidetään kuitenkin sarvinokista sopeutuvimpana elinympäristönsä suhteen, sillä se on levinnyt hyvin laajalle, on pienikokoinen ja elää monenlaisissa ympäristöissä.
Sen elinpiiriä ovat kuivat ja kosteat metsät, savannit ja viljellyt maat.
Aiheesta muualla

Birdlife.org (englanniksi)
Iwona Hossa

Iwona Hossa
Iwona Hossa (s. 23. helmikuuta 1973 Poznań) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Hossa valmistui vuonna 1998 Poznańin Ignacy Jan Paderewski -musiikkiakatemiasta opiskeltuaan Ewa Wdowickan laululuokalla. Hän kävi myös muiden muassa Helena Łazarskan, Leopold Spitzerin, Jerzy Marchwińskin, Ewa Podleśin, Sylvia Gesztyn ja Ryszard Karczykowskin pitämillä laulukursseilla. Vuonna 1999 Hossa sai Maria Callas Grand Prix'n Ateenassa. Vuonna 1996 hän liittyi Poznańin suurteatterin solistiksi ja teki debyyttinsä Violettan roolissa Giuseppe Verdin La traviatan esityksessä. Vuonna 2000 hän aloitti työskentelyn Varsovan suurteatterissa, jonka yhteydessä toimii maan kansallisooppera. Hossa on tehnyt yhteistyötä monien muidenkin oopperateatterien kanssa Puolassa ja muualla.
Kapellimestareita, joiden johdolla Hossa on laulanut, ovat olleet David Lloyd-Jones, David Agler, Maurizio Benini, John Neschling, Gustavo Dudamel, Gabriel Chmura, Kazimierz Kord, Jan Krenz, Jacek Kaspszyk, Jerzy Maksymiuk, Grzegorz Nowak, Krzysztof Penderecki, Stanisław Skrowaczewski ja Antoni Wit. Oopperarooleja Hossa on tulkinnut Verdin ohella muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartilta, Stanisław Moniuszkolta, Gioacchino Rossinilta, Giacomo Puccinilta, Gaetano Donizettilta ja Karol Szymanowskilta. Hossan konserttiohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Antonio Vivaldin, Krzysztof Pendereckin, Henryk Góreckin, Witold Lutosławskin, Roman Maciejewskin ja Roman Palesterin teoksia. Hossa on osallistunut myös moniin uusien teosten kantaesityksiin. Säveltäjinä ovat olleet muiden muassa Wojciech Kilar, Jerzy Maksymiuk, Marek Jasiński ja Paweł Serafiński.
Tatiana Proskouriakoff

| Tatiana Proskouriakoff> Татья́на Проскуряко́ва (Tatjana Proskurjakova) |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Татья́на Проскуряко́ва (Tatjana Proskurjakova)
Syntynyt: 23. tammikuuta 1909 Tomsk, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 30. elokuuta 1985 (76 vuotta) Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Pennsylvanian osavaltionyliopisto
Instituutti:  Penn Museum   Carnegie-instituutti   Peabody-museo
Tutkimusalue:  arkeologia
Tunnetut työt:  mayojen kirjoitusjärjestelmästä ja taiteesta tehdyt tutkimukset
Tatiana Proskouriakoff (ven. Татья́на Авени́ровна Проскуряко́ва, Tatjana Avenirovna Proskurjakova, 23. tammikuuta 1909 Tomsk, Venäjän keisarikunta – 30. elokuuta 1985 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen arkeologi. Hän opiskeli yliopistossa arkkitehtuuria mutta päätyi mayakaivauksille piirustustaitojensa ansiosta. Proskouriakoffista tuli lopulta mayojen mayojen kirjoitusjärjestelmän ja taiteen tuntija, joka todisti ensimmäisenä vuonna 1960 julkaistussa teoksessaan, että mayojen kirjoituksissa käsiteltiin hallitsijoiden historiallisia ja elämäkerrallisia asioita.
Syntymä ja opiskelu

Proskouriakoff syntyi 1909 Venäjän keisarikunnassa Tomskin kaupungissa. Hänen muutti perheensä kanssa 1915 Yhdysvaltoihin, missä hänen isänsä valvoi Venäjälle myytävien aseiden valmistusta. Venäjän vallankumouksen puhjettua 1917 perhe päätti jäädä Yhdysvaltoihin.
Proskouriakoff pääsi vuonna 1926 opiskelemaan arkkitehtuuria Pennsylvanian osavaltionyliopistoon. Hän valmistui vuonna 1930, jolloin suuri lama koetteli Yhdysvaltoja.
Ura > Arkkitehdistä mayojen tutkijaksi

Proskouriakoff ei löytänyt laman takia töitä arkkitehtina. Hän teki jonkin aikaa piirroksia vapaaehtoisena eräälle Penn Museumin kuraattorille. Proskouriakoffin piirrokset herättivät arkeologi Linton Satterthwaiten mielenkiinnon. Satterthwaite kutsui hänet mukaan vuoden 1936 kaivauksiin Piedras Negrasin mayaraunioille, joissa hänen tehtävänään oli tehdä arkkitehtuuripiirroksia. Proskouriakoff piirsi muutaman vuoden ajan ennallistuspiirroksia mayakaupungeista, joita hän tutki Hondurasissa, Meksikossa ja Guatemalassa. Piirrokset julkaistiin vuonna 1946 teoksessa An Album of Maya Architecture.
Proskouriakoffin toinen kirja A Study of Classic Maya Sculpture (1950) käsitteli mayojen taiteen motiiveja. Hän kehitti muun muassa keinon, jolla steelojen valmistusajat voi tunnistaa niiden tyylistä. Hän myös jaksotti taiteen tyylien muutokset 600 vuoden ajalta.