stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sam Vanni
Tuotanto

Vannia kiinnostivat alusta asti maalaustaiteen formalistiset, etenkin väreihin liittyvät seikat. Jo ennen vuonna 1938 tekemäänsä Pariisin matkaa hän maalasi ranskalaisen koulun väritaiteen mukaisesti, esikuviensa Matissen ja Bonnardin viitoittamalla tiellä. Hänen aiheensa, maisemat, asetelmat ja henkilökuvat, ovat perinteisiä, mutta hän pyrki kuvaamaan niitä uudella tavalla.
Vannin työt ovat harkittuja. Hänestä värit ja viivojen liike esittävät tunnetilaa samalla tavoin kuin musiikki. Oleellista Vannin töissä on maalauksen rakenne, puhtaat värit, liikkeen, viivan sekä rajoitetun muodon käyttö. 1960-luvulta lähtien Vanni keskittyi kineettisiin ja optisiin teemoihin. 1960-luvun puolivälissä hän kehitti niin kutsutun raitatekniikan, jolla hän toi esille liikkeen voimaa väreillä ja muodoilla.
Ei-esittävään taiteeseen siirtyessään Vanni hylkäsi myös pyrkimyksen syvyysvaikutelman aikaansaamiseen. Teoksista tuli pintasommitelmia, joissa keskeisinä elementtinä olivat väri, muoto ja liike. Ei-esittävyys ei ollut hänelle periaatteellista, joten hän saattoi sijoittaa töihinsä henkilöhahmoja tai muita esittäviä elementtejä. Teoksia on usein verrattu musiikkiin, sillä niissä esiintyy usein saman muototeeman variointia.
Elämänvaiheet

Samuel Besprosvanni syntyi Viipurissa vuonna 1908 juutalaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat hattu- ja turkiskauppias Aron Besprosvanni sekä Rakel o.s. Stoler. Sukunimi Besprosvanni tarkoittaa venäjäksi nimetöntä henkilöä; perheen isoisä oli nuorena poikana pakko-otettu Venäjän keisarilliseen armeijaan ja jättänyt tuolloin oikean nimensä kertomatta. Perheen kotikieli oli jiddiš, mutta Samuel kävi ruotsinkielisen koulun ja päätyi suomenkieliseen toveripiiriin.
Perhe muutti vuonna 1921 Helsinkiin, jossa hän aloitti taideopintonsa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, opettajinaan Uuno Alanko, Per-Åke Laurén ja Werner Åström. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat esillä vuonna 1931 Suomen Taiteilijoiden Vuosinäyttelyssä. Jo näissä varhaisissa töissä oli omaperäistä ilmaisua.
Vuonna 1941 Samuel Besprosvanni muutti virallisesti nimensä Sam Vanniksi ja hänet vihittiin Maya Londonin kanssa.
Vuonna 1952 Vanni maalasi sarjan non-figuratiivisia töitä. Ranskalaisen taiteen näyttely "Clear Form" Helsingissä antoi sysäyksen non-figuratiivisille maalauksille. Kehitys huipentui 1950-luvun lopulla Helsingin kaupungin työväenopiston ala-aulan maalauskilpailuun, jonka Vanni voitti. Teos Contrapunctus – Kaaoksesta järjestykseen on yhä nähtävillä Helsinginkadun työväenopiston aulassa. Tämä oli ensimmäinen abstrakti julkisen kilpailun voittanut teos Suomessa – aikana, jolloin abstrakti taide herätti vielä paljon vastustusta.
Vuonna 1955 Vanni oli perustamassa Prisma-ryhmää, johon kuului useita sodanjälkeisen sukupolven abstraktisia taiteilijoita muun muassa Unto Pusa, Ragnar Ekelund ja  Sigrid Schauman. Prisma-ryhmällä oli merkittävä rooli suomalaisessa taiteessa. Vanni osallistui ryhmän toimintaan aina vuoteen 1963 asti, ja näyttelyitä kertyi kaikkiaan 20.
Erottuaan ensimmäisestä vaimostaan vuonna 1958 Vanni solmi vuonna 1960 uuden avioliiton Paula Saarenheimon kanssa. Parille syntyi kaksi lasta, Mikko ja Simo.
Sam Vanni palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla. Hänet kutsuttiin Suomen Akatemian jäseneksi vuonna 1962 ja Euroopan Akatemian jäseneksi vuonna 1984.
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Vannille akateemikon arvonimen 11. joulukuuta 1964.
Sam Vanni työskenteli aktiivisesti aina 1990-luvun alkuun asti ja teki ennen kaikkea konkretistisia serigrafioita ja maalauksia, sekä puoliabstrakteja muotokuvia. Hän opetti kokonaista sukupolvea suomalaisia taiteilijoita toimiessaan taideopettajana Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1944–1956, Teknillisessä korkeakoulussa 1956 ja Suomen Taideakatemiassa 1949–1965.
Aiheesta muualla

Sam Vanni taiteilijamatrikkelissa
Teokset Valtion taidemuson kokoelmissa.
Sam Vannin haastattelu (1964). Ylen Elävä arkisto.
Holmila, Paula: Sam Vanni – työ ja opetus. Näyttelyarvio. Uusi Suomi 18.6.2008.
Sam Vannin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Vanni, Sam hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Engelin yhdessä Sam Vannin kanssa suunnittelema sankarimuistomerkki Helsingin juutalaisella hautausmaalla on vuodelta 1953.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1956

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1956 käytiin 7. lokakuuta Helsingissäa Laakson maastossa.
Tulokset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet 5 km | Ilkka Auer, Haminan Tarmo | Ilmari Taipale, Helsingin Kisa-Veikot | Sulo Repo, Tikkurilan Kajastus |
| joukkueet | Helsingin Kisa-Veikot Ilmari Taipale Rolf Haikkola Reino Nieminen | Tikkurilan Kajastus Sulo Repo Unto Mattsson Niilo Sorrela | Joensuun Kataja Matti Räty Kalevi Räty Pertti Korhonen |
| Miehet 10 km | Erkki Rantala, Kaipolan Vire | Olavi Aaltonen, Lahden Urheilijat | Aarne Ahlbom, Kaipolan Vire |
| joukkueet | Kaipolan Vire Erkki Rantala Aarne Ahlbom Viljo Heinäaho | Joensuun Kataja Mauno Kähkönen Unto Jaatinen Olavi Ikonen | Lahden Urheilijat Olavi Aaltonen Matti Järvinen Aarre Pekkola |
| Naiset 2 km | Eila Helin, Nakkilan Visa | Sirkka-Liisa Soininen, Kouvolan Urheilijat | Hellevi Selenius, Porvoon Urheilijat |
| joukkueet | Kouvolan Urheilijat Sirkka-Liisa Soininen Paula Sarparanta Leena Vesala | Koskenpään Kiri Hilja Pakarinen Helena Rautaruoho Raili Rautaruoho | Porvoon Urheilijat Hellevi Selenius Terttu Salminen Raili Ruotsalo |
Mariana Alcoforado

Amedeo Modiglianin näkemys Mariana Alcoforadosta.
Mariana Vaz Alcoforado (1640 − 1723) oli portugalilainen nunna, jota pidetään Portugalilaisten kirjeiden kirjoittajana. Kirjeet on suomentanut Tarja Härkönen nimellä Sisar Marianan rakkauskirjeet (Andalusialainen Koira, 1995).
Mariana Alcoforado syntyi varakkaan tilanomistajan perheeseen ja joutui aikansa ja yhteiskuntaluokkansa mukaisesti kaksitoistavuotiaana luostariin kasvatettavaksi. Marianan suojattu nunnanelämä rikkoutui, kun hän 26-vuotiaana rakastui intohimoisesti. Rakkauden kohde oli Marianaa kaksi kertaa vanhempi ranskalainen, monista rakkausseikkailuistaan tunnettu Chamillyn kreivi Noël Bouton.
Näiden kahden erilaisen ja epäsopivan henkilön tapaaminen järjestyi ilmeisesti Marianan Boutonin joukoissa palvelleen veljen kautta. Seurauksena oli rakastuminen, viettely, antautuminen. Boutonin kannalta seikkailu kehittyi varmaan rasittavaksi, ja hän palasi Ranskaan, jossa avioitui ja eteni sotilasurallaan kohoten lopulta  marsalkaksi. Mariana puolestaan jäi luostariin.
Kun Sisar Marianan rakkauskirjeet vuonna 1669 julkaistiin Ranskassa, kansilehdellä ei ollut kirjoittajan eikä edes kääntäjän nimeä. Esipuheessaan kirjeiden pariisilainen kustantaja vakuutti, ettei hän edes tiennyt niiden todellista kirjoittajaa. Kirjeiden vastaanottajaksi kustantaja oletti erään Portugalissa upseerina palvelleen aatelismiehen, jonka nimeä hän ei kuitenkaan tiennyt.
Kirjeistä tuli suuri myyntimenestys, ja ne käännettiin pian useimmille Euroopan kielille. Kuitenkin vasta kolmekymmentä vuotta ensipainoksen jälkeen kirjeiden saksankielisessä käännöksessä kerrottiin niiden kirjoittajan olleen portugalilainen nunna ja saaja ranskalainen kavaljeeri. Samalla paljastui myös ranskalaisen kääntäjän henkilöllisyys, hän oli varakreivi Gabriel de Lavergne de Guilleragues.
Kiistely ja epävarmuus Sisar Marianan rakkauskirjeiden alkuperästä jatkuu yhä. Amerikkalainen kirjallisuudentutkija Ellen Moers pitää teoksessaan Literary Women itsestään selvänä, että kirjeiden kääntäjä de Guilleragues oli todellisuudessa myös niiden kirjoittaja. Tästä huolimatta Moers kutsuu kirjeitä nykypäivän tunnetuimmiksi naisellisiksi rakkauskirjeiksi.
Suomentaja Tarja Härkönen tarjoaa mielenkiintoisen näkökulman kirjeiden alkuperään esseessään Salaperäisen nunnan tapaus. Hän kirjoittaa: "Omasta puolestani haluan sanoa vain, että nero on se mies, joka tuntee naisen mielenliikkeet niin kuin Mariana Alcoforado!"
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Päivi Tapola: "Mariana Alcoforado: Sisar Marianan rakkauskirjeet", teoksessa Päivi Tapola: Äitini puutarhassa - Polkuja naiskirjallisuuteen, Like, 2002. ISBN 951-8989-61-3.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
The Jesus Lizard

| The Jesus Lizard |
| --- | --- |
 Jesus Lizard Lontoossa vuonna 2009
Tiedot
Toiminnassa:  1987–1999, 2008–2010, 2013
Tyylilaji:  alternative rock, noise rock, post-hardcore, math rock
Kotipaikka:   Austin, Texas, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  David Yow David Wm. Sims Duane Denison Mac McNeilly Jim Kimball Brendan Murphy
Levy-yhtiö:  Touch and Go Records   Capitol Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Jesus Lizard oli yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1987 Austinissa, Texasissa. The Jesus Lizard oli noise rockin johtava pioneeri Yhdysvaltojen "Underground" -musiikissa. Yhtye nousi julkisuuteen julkaisemalla Puss / Oh, The Guilt split-singlen Nirvanan kanssa vuonna 1991. Yhtye hajosi vuonna 1999, mutta se on tehnyt comebackin sen jälkeen.
Jäsenet

David Yow – laulu (1987–1999, 2008–2010, 2013)
Duane Denison – kitara (1987–1999, 2008–2010, 2013)
David Wm. Sims – basso (1987–1999, 2008–2010, 2013)
Mac McNeilly – rummut (1989–1996, 2008–2010, 2013)
Jim Kimball – rummut (1996–1998)
Brendan Murphy – rummut (1998–1999)
Diskografia

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Studioalbumit Head (1990)  Goat (1991)  Liar (1992)  Down (1994)  Shot (1996)  Blue (1998)  Rack (2024) Livealbumit Show (1994)  Club (2011)  |   |   |  Kokoelmat Bang (2000)  Inch (2009) EP:t Pure (1989)  Lash (1993)  The Jesus Lizard (1998) DVD:t The Jesus Lizard - Live (2007)  The Jesus Lizard - Club (2011)  |
Käännös suomeksi
Eliseo Alberto

Eliseo Alberto (10. syyskuuta 1951 Kuuba – 31. heinäkuuta 2011 México, Meksiko) oli kuubalaissyntyinen runoilija, toimittaja ja käsikirjoittaja, joka myöhemmin sai Meksikon kansalaisuuden.
Alberto vastusti Fidel Castroa ja joutui siksi lähtemään 1958 maanpakoon Meksikoon. Hänen kirjallisia teemojaan olivat rangaistus, katumus ja anteeksianto. Häneltä on suomennettu teos Caracol Beach (1998). Elokuvakäsikirjoittajana hän teki käsikirjoituksen Kuuban elämää satiirisesti kuvaavaan Tomás Gutiérrez Alean elokuvaan Guantanamera (1955).
Suomennetut teokset

Caracol Beach (1998) suom. Sari Selander, Tammi, 2001 ISBN 951-31-1637-9
Aiheesta muualla

Eliseo Alberto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Ramiz Alia

| Ramiz Alia |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1985).
Albanian presidentti
 1985–1992  
Seuraaja:  Sali Berisha
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1925
Kuollut: 7. lokakuuta 2011
Tiedot
 Nimikirjoitus
Ramiz Alia (18. lokakuuta 1925 – 7. lokakuuta 2011) oli Albanian valtionpäämies 1985–1992. Hänestä oli jo pitkään kasvatettu Enver Hoxhan vallanperijää, joten oli luonnollista, että hän nousi valtaan Hoxhan kuoltua.
Alia liittyi kommunistiseen puolueeseen alle kaksikymmenvuotiaana ja nousi nopeasti Hoxhan avulla. Vuonna 1961 hän oli jo puoluejohdon eli politbyroon jäsen.
Alian noustessa valtaan maa oli sisäisissä vaikeuksissa. Älymystö alkoi vaatia enemmän vapauksia. Ympärillä kommunistivallat murentuivat yksi toisensa jälkeen. Alia alkoi tehdä muutoksia hitaasti ja kärsivällisesti, aloittaen taloudellisista rakenteista. Älymystön vaatimuksista huolimatta hän ei höllännyt sensuuria.
Vuoden 1990 lopulla tuhannet albanialaiset loikkasivat Kreikkaan vuoristoseudun yli. Ramiz Alia jatkoi maan johdossa demokratisoitumiskehityksen alussa, ja hänen tittelinsä muuttui 1991 valtionpäämiehestä presidentiksi. Alian johtama puolue kärsi tappion vuoden 1992 vaaleissa, ja maan johtoon nousi Sali Berisha.
Alia sai toukokuussa 1994 syytteen kavalluksesta ja vallan väärinkäytöstä. Heinäkuussa 1994 hän sai yhdeksän vuoden vankeustuomion sekä lisäksi hänet tuomittiin maksamaan valtiolle kavalluksista 50 000 markan korvaus..
Alioikeus

Alioikeus on oikeuslaitoksen alin oikeusaste. Suomessa yleisinä alioikeuksina ovat vuodesta 1993 lähtien toimineet käräjäoikeudet, joissa riita- ja rikosasiat yleensä pannaan vireille. Yleisten alioikeuksien lisäksi alimpana oikeusasteena toimivat hallinto-oikeudet ja erityistuomioistuimet, joita ovat markkinaoikeus, työtuomioistuin, vakuutusoikeus ja valtakunnanoikeus.
Aiemmin alimpana oikeusasteena toimivat maaseudulla kihlakunnanoikeudet ja vanhoissa kaupungeissa raastuvanoikeudet. Suomen alioikeuksien kokonaisuudistusta alettiin valmistella 1960-luvun loppupuolella. Uudistuksen ensimmäinen vaihe oli laki hakemusasioiden käsittelystä yleisessä alioikeudessa (307/1986), joka tuli voimaan toukokuun alussa 1987. Lailla hakemusasiat siirrettiin käsiteltäviksi kansliassa tai oikeuden istunnossa yhden tuomarin kokoonpanossa aiemman täysilukuisen kokoonpanon sijasta. Varsinainen uudistus säädettiin lailla oikeudenkäymiskaaren muuttamisesta (354/1987), jolla yleiset alioikeudet yhtenäistettiin. Uudistus tuli voimaan joulukuun alussa 1993.
Alisanos

Alisanos tai Alisanus on Gallian kelttien jumala, joka mainitaan Côte-d’Orin alueelta löydetyissä piirtokirjoituksissa. Alesian kaupungin nimi saattaa olla peräisin tältä jumalalta. Alisanos on mahdollisesti pihlajapuiden jumala.
Fanerotsooinen eoni

| Geologinen ajanlasku> Alkamisaika milj. v sitten | Geologinen ajanlasku> Aioni |
| --- | --- |
542: fanerotsooinen
2 500: proterotsooinen
4 000: arkeeinen
4 570: hadeeinen
Fanerotsooinen eoni on geologinen ajanjakso, joka alkoi paleotsooisen maailmankauden ja kambrikauden alusta noin 570–540 miljoonaa vuotta sitten ja jatkuu edelleen.
Kaudelta löytyy runsaasti monisoluisten eliöiden fossiileja ja elämän kehitystä eli evoluutiota voidaan yrittää hahmottaa. Kambrikaudella tapahtui monisoluisten eläinten räjähdysmäinen evoluutio. Eliöille kehittyivät kalkkikuoret. Syntyi muun muassa äyriäisiä ja nilviäisiä. Tällöin olivat olemassa lähes kaikki eläinkunnan 50 pääjaksoa. Maakasveja oli jo kambrikaudella, enemmän siluurikaudella. Ensimmäiset maakasvit lienevät olleen leviä tai jäkäliä. Tällöin ilmakehässä oli happea suunnilleen 15 % ja hiilidioksidia noin 1 % (noin 7000 ppm).
Samalla alkoi paleotsooinen maailmankausi, jolloin elämä oli alussa merissä, esimerkiksi sienieläimiä, meduusoja ja äyriäisiä. Ensimmäiset levinneemmät maakasvit olivat sammalen, kortteen ja lieon tapaisia. Maalle vaelsivat joskus siluurikaudella skorpionit ja ehkä hämähäkkieläimet. Selkäjänteiset syntyivät ordovikikaudella, selkärankaiset luukalat siluurikaudella. Selkärankaiset valloittivat maan devonikaudella, jolloin kalasammakko oli ensimmäinen sammakkoeläin. Kalat kehittyivät voimakkaasti siluuri- ja devonikaudella. Kivihiilikaudella kehittyivät matelijat sammakkoeläimistä. Matelijat kehittyivät triaskaudella huippuunsa hirmuliskoiksi, jotka hävisivät liitukauden lopulla.
Nisäkkäät jotka olivat joskus triaskaudella kehittyneet nisäkäsmaisista matelijoista, valtasivat nopeasti
dinosaurusten jättämät ekologiset lokerot. Tapahtui jälleen kerran sopeutumislevittäytyminen, adaptiivinen radiaatio.
Liitukauden lopulla olivat saaneet muotonsa myös nykyiset linnut. Nisäkkäät kehittyivät suunnilleen nykyiseen muotoonsa tertiäärikaudella. Kvartäärikausi merkitsi ihmisen kehittymistä ihmisapinoista ja apinaihmisistä. Nyt elämme jääkauden jälkeistä holoseenikautta.
Fanerotsooisen aikakauden ilmastovaihtelut

Mannerliikuntojen aiheuttamat muutokset merivirroissa ovat määränneet fanerotsooisen kauden ilmaston. Mannerliikunnot ovat ajaneet Maan jääkausijaksoihin. Suurimman osan fanerotsooisen kauden historiasta maapallolla ei ole ollut suuria jäätiköitä. Maapallon keskilämpötila on vaihdellut 12 ja 22 °C:n välillä. Nykyisin Maa on painumassa kylmään tilaan vuosimiljoonien kuluessa, ja sen keskilämpötila on 15 °C.
Fanerotsooisen kauden joukkosukupuutot

Fanerotsooisella ajalla on sattunut yli 20 isompaa ja pienempää joukkosukupuuttoa, jotka ovat tuhonneet eläin- ja kasvilajistoa. Tunnetuimmat ovat liitukauden ja permikauden lopun joukkosukupuutot. Liitukauden lopun joukkosukupuutto johtui suuresta asteroiditörmäyksestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fanerotsooinen eoni Wikimedia Commonsissa
Maapallon geologinen historia
Maan lämpötilan vaihtelu fanerotsooisella kaudella kambrikauden alusta lähtien
Fanerotsooisen kauden lajien monimuotoisuus eli biodiversiteetti on vaihdellut rajusti.
Vanhan Vaasan sairaala

| Vanhan Vaasan sairaala |
| --- | --- |
 Carl Ludvig Engelin piirtämä sairaalan päärakennus.
Sijainti
Osoite:  Vierinkiventie 1 65380 VAASA
Organisaatio
Tyyppi:  oikeuspsykiatrinen sairaala
Linkki
Kotisivut:  https://www.vvs.fi/?lang=fi
Vanhan Vaasan sairaala on Vaasassa sijaitseva valtion oikeuspsykiatrinen sairaala. Se on toinen valtion omistamista psykiatrisista sairaaloista; toinen on Kuopion Niuvanniemen sairaala. Se toteuttaa oikeuspsykiatrian erityistason palveluita koko Suomen alueelle.
Sairaalassa on tehdään mielentilatutkimuksia sekä hoidetaan tuomitsematta jätettyjä rikoksentekijöitä. Lisäksi sairaalassa on muita erityisen vaikeahoitoisia potilaita. Noin puolet potilaista on oikeuspsykiatrisessa hoidossa, muut taas vaikeahoitoisuuden takia. Suurin osa sairaalan osastoista on jaettu eri sukupuolille jaettuja suljettuja osastoja, mutta sairaalassa on myös yksi sekaosasto ja avo-osasto. Hoito sairaalassa kestää tyypillisesti pitkään, usein monia vuosia.
Historia

Vanhan Vaasan sairaala aloitti toimintansa alun perin somaattisena lääninsairaalana vuokratiloissa vuonna 1768. Oman rakennuksensa se sai vuonna 1769.  Sairaalan nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1844. Sairaalan nimi oli Mustasaaren sairaala vuoteen 1988 asti.
Sairaalan ensimmäinen lääkäri oli Barthold Rudolf Hast, joka oli myös Ruotsin vallan aikaisen Suomen ensimmäinen piirilääkäri. Potilasmäärä kasvoi sinä aikana kahdesta 30−50:een. Vuonna 1889 Mustasaaren sairaala muuttui mielisairaalaksi. Vuonna 1939 sairaalan toiminta muuttui niin, että sairaala keskittyi nykyiseen tehtäväänsä oikeuspsykiatrisena sairaalana.
Vuosina 1939−1963 johtavana ylilääkärinä toimi  Yrjö K. Suominen, joka vuonna 1945 julkaistussa lehtikirjoituksessaan kannatti mielisairaiden ihmisten tappamista rotuhygienian nimissä. Vuosina 1963–1992 ylijohtajana toimi myös kokoomuksen kansanedustajana työskennellyt Eeva Kauppi. Nykyinen johtava lääkäri on Pirjo Takala.
Aiheesta muualla

Vanhan Vaasan sairaalan kotisivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Vanhan Vaasan sairaala (Q11900364)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: psykiatrinen sairaala
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Vaasa
koordinaatit: 63°04′19″N 21°42′39″E﻿ / ﻿63.071944°N 21.710833°E﻿ / 63.071944; 21.710833
Alkhla

Alkhla on siperialaisessa mytologiassa hirviö, joka aiheuttaa auringon- ja kuunpimennykset nielaisemalla taivaankappaleet. Hyökkäyksistä jää jäljet, ja myyttien mukaan Kuun laikut ovat Alkhlan aiheuttamien haavojen arpia.
Šėta

| Šėta |
| --- | --- |
 Šėtan kirkko
 vaakuna
 Šėta
 Koordinaatit: 55°16′50″N, 24°15′10″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Kaunas
Kunnallispiiri:  Kėdainiain kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  1 025 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Šėta on kauppala keskisessä Liettuassa, Kėdainiain kunnallispiirissa, Kaunasin läänissä Šušvėjoen rannalla. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 025 asukasta.
Kuvia

Kylän keskustaa ja kirkko.
Lassi Alhorinne

| Lassi Alhorinne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1971 (ikä 53) Toijala, Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1995–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Lassi Oskari Alhorinne (s. 26. heinäkuuta 1971 Toijala) on suomalainen freelance-näyttelijä ja teatteriopettaja. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi teatterikorkeakoulusta 1997.
Alhorinne on näytellyt sekä televisiossa, elokuvissa että teatterissa. Hän on ollut kiinnitettynä muun muassa Ahaa Teatterissa ja Kajaanin kaupunginteatterissa ja Hän tehnyt vierailuja muun muassa KOM-teatteriin ja Espoon kaupunginteatteriin. Alhorinne on dubannut ja tehnyt paljon lastenohjelmia televisioon. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa on nuori ilmailuharrastaja Ere Kokkosen elokuvassa Hurmaava joukkoitsemurha (2000).
Alhorinne on opettanut ja ohjannut teatteria mm. Niittylahden ja Lahden kansanopistoissa, ollut mukana kehitysvammatyössä ja pitänyt luentoja vuorovaikutuksesta. Hän on opiskellut Rosen-terapeutiksi.
Aiheesta muualla

Lassi Alhorinne Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Valentine Bialas

Valentine Bialas (vasemmalla) kanadalaisten kilpakumppanien Charles Gormanin, Lela Brooks kanssa  kuvattuna Kanadan Saint John, New Brunswickissa vuonna 1926.
Valentine Bialas (10. tammikuuta  1903, Boston, Massachusetts – 9. maaliskuuta 1965, Utica, New York) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija, joka osallistui kolmiin olympialaisiin eli 1924–1932.
Vuoden 1924 kisoissa Ranskan Chamonixissa Bialas oli erityisesti pitempien matkojen luistelija. Hän sijoittui kisojen 5 000 metrillä kuudenneksi ja 10 000 metrillä kahdeksanneksi. Neljä vuotta myöhemmin St. Moritzin talviolympialaisissa 1928 hän luisteli kaikki matkat: 500 metrin 17., 1 500 metrillä kuudes, 5 000 metrillä myös kuudes. Kisojen 10 000 metrin luistelukilpailu jouduttiin sääolojen vuoksi keskeyttämään; näin Bialasin alkupään pareissa luistelema tulos jouduttiin hylkäämään. Kotikisoissa 1932 Lake Placidissa Bialas saavutti yhteislähtönä luistellulla 10 000 metrin viidennen sijan. Bialas valittiin myös vuoden 1936 Garmisch-Partenkirchenin kisoihin, mutta autokolarissa saadut vammat estivät vielä neljänsiin kisoihin osallistumisen. Hän menetti kolarissa toisen jalkansa.
Tunnustuksena pikaluistelu-urastaan Bialas valittiin Yhdysvaltain pikaluistelun Hall of Fameiin toukokuussa 1963. Uransa jälkeisellä asuinseudullaan nimettiin paikallinen Utican hiihtokeskus hänen mukaansa the Val Bialas Ski Centeriksi.