stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afrikanmanaatti

| Afrikanmanaatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sireenieläimet Sirenia
Heimo::  Manaatit Trichechidae
Suku::  Manaatit Trichechus
Laji::  senegalensis
Kaksiosainen nimi
 Trichechus senegalensis  Link, 1795 
 Afrikanmanaatin levinneisyys
Katso myös
   Afrikanmanaatti Wikispeciesissä   Afrikanmanaatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanmanaatti (Trichechus senegalensis) on yksi kolmesta manaattilajista. Lajia tavataan osissa Länsi-Afrikan rannikkoa ja jokia. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut afrikanmanaatin vaarantuneeksi lajiksi.
Taksonomia

Afrikanmanaatti kuuluu sireenieläinten lahkon manaattien sukuun. Laji on monotyyppinen, eli sitä ei jaeta omiin alalajeihinsa. Joskus rannikon ja sisämaan vesistöjen kantojen välillä on esitetty olevan morfologisiaeroja, mutta morfologisia tai mahdollisia geneettisiä eroja ei pidetä todistettuina.
Manaattien sukuun kuuluu kaksi muuta lajia, lamantiini ja kynnetönmanaatti. Ulkoisilta piirteiltään afrikanmanaatti muistuttaa näistä kahdesta eniten lamantiinia. Geneettisten tutkimusten perusteella laji on kuitenkin läheisempää sukua kynnettömällemanaatille.
Koko ja ulkonäkö

Afrikanmanaatti on ruumiinrakenteeltaan raskastekoinen ja sukkulamainen. Naarailla on mittaa 2,25–3,03 m ja uroksilla 1,77–3,34 m. Afrikanmanaattien painoa ei ole juuri tutkittu, mutta suurin piirtein samankokoiset lamantiinit painavat 166–640 kg. Afrikanmanaatin selkä on pitkä ja pää pieni. Päässä on hieman ulkonevat pienet silmät. Ulkoisia korvia ei ole. Kuono on suuri ja afrikanmanaatti käyttää huuliaan esimerkiksi ruokaillessaan. Suussa on kerrallaan kummassakin leuassa viidestä seitsemään hammasta. Hampaat uusiutuvat jatkuvasti ja uudet hampaat liikkuvat leuan takaosasta eteenpäin.. Väritys on tyypillisesti harmaa, mutta voi vaihdella vihertävästä ruskeaan ja mustaan sen iholla kasvavan levän takia. Etenkin merenrannikoilla ihossa saattaa kasvaa siimajalkaisia. Muuten iho on kovaa ja hieman karheaa. Siitä kasvaa harvaa karvoitusta. Takaraajoja ei ole lainkaan ja eturaajat ovat melamaiset. Afrikanmanaatti käyttää eturaajojaan esimerkiksi ravintonsa pidättelyyn ja veden pohjalla kävelymäiseen liikkeeseen. Kummassakin eturaajassa on 3–4 kynttä. Afrikanmanaateilla on suuri horisontaalisesti litteä pyrstö.
Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikanmanaatin levinneisyysalue käsittää merenrannikkoa, jokisuistoja ja jokia sisämaahan saakka osissa Länsi-Afrikkaa Angolassa, Beninissä, Gambiassa, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallasssa, Kongon tasavallassa, Liberiassa, Malissa, Mauritaniassa, Nigerissä, Nigeriassa, Norsunluurannikossa, Päiväntasaajan Guineassa, Senegalissa, Sierra Leonessa. Togossa ja Tšadissa. Pohjoisessa levinneisyysalue alkaa Etelä-Mauritaniasta ja jatkuu etelään Angolan Cuenza- ja Longajokiin saakka.
Tyypillisimmin lajia tavataan hyvin suurissa joissa, niiden suojaisilla estuaareilla ja runsaasti makeaa vettä saavilla meren rannikkoalueilla. Jokia pitkin sisämaahan lajia tavataan usein kunnes jokien kataraktit tai liian matalat vaiheet estävät pidemmälle pääsyn rannikolta. Pakoittain afrikanmanaatteja tavataan useiden satojen kilometrien päässä merestä. Jotkin sisämaan kannat ovat jääneet kokonaan eristyksiin merestä. Esimerkiksi Ghanassa niitä tavataan Voltajoella Aksombon padon takana. Tšadissa lajia tavataan joissakin Tšadjärveen laskevissa joissa ja joitakin varmentamattomia havaintoja on tehty itse järvessä. Aikanaan järvessä olleen manaattikannan on arveltu kadonneen vuoteen 1929 mennessä. Nigerjoessa afrikanmanaatteja esiintyy aina Ségoun paikkeille lähes 2 000 km jokea ylävirtaan. Jotkin afrikanmanaatin esiintymisalueen joista madaltuvat huomattavasti kuivina kausina. Afrikanmanaatit siirtyvät tällöin jokien alavirtaan, niiden syvimpiin kohtiin tai esimerkiksi kausittaisille järville.
Elintavat

Afrikanmanaatit ovat enimmäkseen kasvinsyöjiä. Niiden ravintoa ovat veden alla kasvava kasvillisuus, kelluva kasvillisuus, sekä maalta veteen ulottuva kasvillisuus. Ravinnoksi käytettyjä kasvilajeja on laskettu yli 70. Joitakin tärkeimpiä ravinnoksi käytettyjä lajeja ovat Eichhornia crassipes, Cymodocea nodosa, Vossia, Echinochloa ja Rhizophora. Afrikanmanaatti ei kuitenkaan ole ruokavalioltaan kokonaan kasvissyöjä. Eri alueilla tehtyjen tutkimusten mukaan sen ravinnosta 10–50 % muodostuu kaloista ja nilvijäisistä. Kaikki muut manaattilajit syövät pelkästään kasveja. Niiden tiedetään syövän myös kalastajien verkkoihin jääneitä pieniä kaloja. Joillakin alueilla afrikanmanaatit ruokailevat lähes yksinomaan öisin, mutta toisilla alueilla ne ruokailevat kellon ympäri. Yöruokailuun on saattanut vaikuttaa metsästyspaine. Ruuanhankintaan kuluu päivittäin 4–6 tuntia.
Afrikanmanaatit oleskelevat enimmäkseen yksin. Emot liikkuvat poikastensa kanssa. Tietyillä lepo- tai ruokailupaikoilla niitä saattaa kerääntyä suuremmiksi joukoiksi. Myös kiima-aikana voi muodostua suurempia joukkoja urosten seuratessa kiimassa olevia naaraita. Varsinaista lisääntymiskautta ei ole, mutta joskus lisääntymisen on katsottu painottuvan aikaan ennen sadekauden alkua. Naaras saa yhden poikasen kerrallaan. Kaksoset ovat mahdollisia, mutta harvinaisia. Raskaus kestää 12–13 kuukautta ja poikanen liikkuu emonsa kanssa 1–1,5 vuotta.
Afrikanmanaatilla ei ole suoranaisesti sitä saalistavia petoeläimiä. Krokotiilit voivat käydä keskenkasvuisen tai vammautuneen yksilön kimppuun. Lajilla on dokumentoitu kaksi sisäloista, Chiorchis fabaceus ja Heterocheilus domningi. Tunnettuja ulkoisia loisia on samoin kaksi, Chelonibia manati ja Platylepas hexastylos.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut afrikanmanaatin vaarantuneeksi lajiksi. Lajin kannat ovat laskeneet historiallisista lukemistaan. Nykyistä suhdannetta ei tunneta.
Huomattavimpia kannan laskuun vaikuttavia tekijöitä ovat metsästys ja vahinkopyydystys kalastuksen yhteydessä. Lajin metsästys on laitonta koko sen levinneisyysalueella, mutta lakien valvonta on usein puutteellista. Metsästystä tapahtuu useimmiten manaatin lihan takia ja joissakin maissa perinteiseen lääkintään liitettyjen nahan, luiden ja öljyn takia. Afrikanmanaatin lihaa myydään avoimesti monilla paikallisilla toreilla. Lajia uhkaa myös elinympäristöjen tuhoutuminen esimerkiksi patojen tai mangrovemetsien hakkuiden takia. Afrikanmanaatti on ollut osa CITES-sopimuksen liitettä I vuodesta 2013 lähtien ja kansainvälinen kauppa sillä on näin kielletty. Aikaisemmin eläviä yksilöitä on pyydetty eläintarhoihin.
Afrikanmanaatin kallo.
Bahía Negra

| Bahía Negra |
| --- | --- |
 Bahía Negra
 Koordinaatit: 20°13′43″S, 58°10′04″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Alto Paraguay
Perustettu:  1786
Väkiluku (2022):  2 768
Bahía Negra on pikkukaupunki ja jokisatama Paraguayn Alto Paraguayn departementissa Paraguayjoen varrella. Sen asukasluku oli vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 2 768.
Maantiede

Bahía Negra sijaitsee Paraguayn Alto Paraguayn departementin pohjoisrajalla Paraguayjoen varrella noin 640 kilometrin päässä maan pääkaupunki Asunciónista. Seutu on osa Gran Chacon maantieteellistä aluetta.
Historia

Bahía Negra tunnettiin alkujaan nimellä Algarrobal ja se oli siirtomaakaudella tärkeä tukikohta matkoilla kohti Alto Perúa.
Siirtomaakauden jälkeen Bahía Negra oli itsenäistyneiden Etelä-Amerikan maiden kiistakapula osana laajempia kiistoja liittyen Gran Chacon alueeseen. Bolivia perusti paikalle tukikohdan vuonna 1884 kutsuen paikkaa nimellä Puerto Presidente Pacheco ja se oli tarkoitus yhdistää rautatiellä Santa Cruziin. Hanke oli alkujaan Miguel Suárez Aranan yksityisprojekti. Paraguay piti Bolivian toimia uhkana. Kun Aranan yritys meni konkursiin vuonna 1886 hankkeesta tuli Bolivian valtion projekti. Bolivialaiset sotilaat nostivat salkoon Bolivian lipun ja paraguaylaiset lähettivät paikalle tykkivene  Pirapón. 13. syyskuuta 1888 paraguaylaiset valtasivat paikan ja siellä olleet bolivialaiset vangittiin. Bolivialaisten diplomaattinen protesti Paraguayn toimista sisälsi maan ensimmäisen julkisen vaatimuksen koko Chacon omistuksesta.
Kiista nousi taas esiin Bahía Negrassa Paraguayn ja Bolivian käymän Chacon sodan aikana. Bahía Negra oli Paraguayn laivaston tärkeä tukikohta ja Bolivian ilmavoimat tekivät sitä vastaan pommituslentoja.
Bahía Negrasta tuli oma kuntansa vuonna 2005. Paraguan laivastolla on edelleen paikalla pieni tukikohta.
Väestö

Bahía Negran asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 2 768.
Storjuvtinden

Storjuvtinden
| --- | --- |
Sijainti:  Opplandin lääni, Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  2 344 m
Prominenssi:  110  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Storjuvtinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Jotunheimenin kansallispuistossa, Norjassa, lähellä Galdhøpiggeniä. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 2 344 metriä.
Kirjallisuutta

Helgesen, Morten & Helgesen, Julia 2013: Norges Fjelltopper over 2000 meter. - Glittertind Forlag AS. Skrautvål. ISBN 978-82-997013-7-2
Steinerkoulu

Steinerkoulu Trierissä, Saksassa.
Steinerkoulu. Verrieres le Buisson, Ranska.
Michael Parkin Steinerkoulu. Auckland, Uusi-Seelanti.
Steinerkoulut, toiselta nimeltään waldorfkoulut, ovat alun perin 12-vuotisia, luokallisia yhtenäiskouluja, joiden pedagogiikka pohjautuu Rudolf Steinerin antroposofiseen maailmankuvaan ja ihmiskäsitykseen.
Suomessa Steinerkoulu täyttää luokkien 1–9 osalta peruskoulun oppivelvollisuuden, jonka jälkeen koulussa voi jatkaa luokille 10–12 ja mikäli kirjoittaa ylioppilaaksi, päälle tulee vielä käytäväksi kolmastoista luokka.
Steinerkoulujen opetussuunnitelma rakentuu antroposofiselle käsitykselle elämän seitsenvuotiskausista. Koulun luokat 1–8 sijoittuvat ihmiselämän toiselle seitsenvuotiskaudelle. Opetuksesta ja kasvatuksesta vastaa kahdeksan ensimmäisen kouluvuoden aikana luokanopettaja, mutta eri aineiden opetukseen tulee mukaan aineenopettajia alusta alkaen. Luokat 9–12, Suomessa osin myös 13, sijoittuvat steinerpedagogiikassa ihmisen kolmannelle seitsenvuotiskaudelle.
Historia

Rudolf Steiner oli itävaltalainen filosofi ja esoteerikko, jonka oppi pohjautui 1800-luvun lopun teosofiaan, saksalaiseen idealismiin sekä ruusuristiläisyyteen. Merkittäväksi vaikuttajaksi hän nousi 1900-luvun alussa suosittuna esitelmöitsijänä ja irrottamalla saksankieliset teosofiset järjestöt kansainvälisestä teosofisesta liikkeestä omaksi antroposofiaksi hengentieteeksi nimeämäkseen suuntaukseksi, jonka voi löytää nykyään lähinnä steinerkouluista, mutta jota edustavat lisäksi biodynaaminen viljely, antroposofinen lääkintä ja eurytmia.
Ensimmäinen steinerkoulu perustettiin Stuttgartiin vuonna 1919. Aluksi enemmistö oppilaista oli Waldorf Astoria -tupakkatehtaan työntekijöiden lapsia. Monissa maissa steinerkouluja kutsutaan Waldorf-kouluiksi. Saksassa 1930-luvulla valtaannousseet kansallissosialistit suhtautuivat kriittisesti steinerkouluihin. Kansainvälinen antroposofinen seura oli tuominnut natsismin jo 1933, mutta Saksan kansallinen järjestö haki kompromissilinjaa ja toimintaa voitiin jatkaa, kunnes 1.11.1935 antroposofia lopulta kiellettiin Saksassa. Perusteluina olivat yhteydet vapaamuurareihin, juutalaisiin, pasifisteihin ja se, että koulujen ei katsottu noudattaneen kansallissosialistisia periaatteita. Toisen maailmansodan jälkeen koulut avattiin uudelleen ja koululiike laajeni.
Steinerkouluja on vuonna 2017 64 maassa noin 1100. Steinerpäiväkoteja on 70 maassa noin 1900.
Steinerpedagogiikka

Steinerkasvatuksen tavoitteena on antaa lapsille ja nuorille mahdollisuus kehittyä itsenäisiksi, oma-aloitteisiksi, sosiaalisesti vastuullisiksi aikuisiksi, jotka kykenevät toimimaan rauhanomaisesti, eettisesti ja ekologisesti.
Steinerpedagogiikan keskeisiä lähtökohtia on olettamus ihmisen henkisestä ydinolemuksesta, ikäkausiin perustuva opetus ja temperamenttioppiin. Muotoilut poikkeavat jonkin verran, mutta perustaltaan kyse on Steinerin antroposofisesta maailman- ja ihmiskuvasta. Steinerin ihmiskäsitys on pseudotieteellinen teoria, jossa ihmisen kehitys on liitetty myös planetaarisiin kehityskausiin. Rudolf Steiner totesi ensimmäisen steinerkoulun avauspuheessa, että "Waldorf-koulusta emme halua tehdä maailmankatsomuskoulua... antroposofia ei ole mikään opetussisältö, mutta pyrimme soveltamaan antroposofiaa käytännössä." Steiner itse ymmärsi ja ilmaisi olevansa huolissaan, että käsitys antroposofian opettamisesta saattoi haitata koulun asemaa.
Steinerpedagogiikassa ajatellaan, että kasvattajan roolin pääpaino muuttuu lasten ja nuorten ikävaiheen mukaan. Ensimmäisellä seitsenvuotiskaudella aikuisen tehtävä on olla ennen kaikkea jäljittelyn kohde ja rauhallisen ympäristön luoja. Toisella seitsenvuotiskaudella, johon ajoittuvat koululuokat 1–8, aikuisen pääsääntöinen rooli on olla luotettava auktoriteetti. Jotta opettajaan syntyisi turvallinen, pitkäkestoinen suhde, opettaa steinerkoulussa luokanopettaja kahdeksannelle luokalle asti suuren osan aineista. Alaluokilla opettajan tulisi tutustua hyvin oppilaisiinsa ja muodostaa jokaisesta selkeä käsitys. Havaintotyönsä apuna opettaja käyttää erilaisia luonnehtivia ja kuvailevia tapoja hahmottaa lapsia, muun muassa luonteenlaatuja kuvailevia temperamentteja. Kolmannella seitsenvuotiskaudella eli 14-vuotiaasta alkaen steinerpedagogiikassa katsotaan, että opettajan vakuuttavuus nuoren silmissä ei voi enää perustua aikuisen auktoriteettiin, vaan ainoastaan asiantuntemukseen.
Steinerkoulut eroavat opetustavoiltaan muista kouluista usealla tavalla. Huomiota kiinnittävät yleensä jakso-opetus, oppikirjattomuus, taideaineet sekä luokkamuotoisuus ja opettajakeskeisyys. Kirjojen käytön yleisyys vaihtelee kouluittain. Painetta oppikirjojen käyttöön ovat lisänneet mm. oppimistulosten vertailu muihin kouluihin. Steinerkouluissa opetettava eurytmia-niminen aine on liikkumista, musiikkia ja puhetta eleisiin yhdistävä taidemuoto. Harjoitukset sisältävät liikkumista usein pianonsoiton säestyksellä tai runojen mukaan. Alaluokilla sadut ja lorut ovat aineksina leikinomaisessa eurytmiassa. Steinerin mukaan eurytmian tarkoitus on tarjota konkreettinen todistus ihmisen osuudesta yliaistilliseen maailmaan, saada kiinni aikamme hengellisestä impulssista.
Steinerkoulu Suomessa

Suomen ensimmäinen steinerkoulu, Helsingin Rudolf Steiner Koulu,  perustettiin Helsinkiin vuonna 1955. Vuonna 1977 tuli voimaan steinerkouluja koskeva laki, jonka piiriin kuului kolme steinerkoulua: Helsingin, Tampereen ja Lahden. 1980-luvulla kouluja perustettiin yksityisopetusryhminä. Eräänä syynä laajenemiselle oli se, ettei koululainsäädäntö tarjonnut käytännössä mitään muita vaihtoehtoja valtakunnallisesti ohjatulle peruskoululle. 1990-luvun alussa lakia muutettiin ja myös muut steinerkoulut saivat mahdollisuuden valtionapuun. Tämänkin jälkeen on perustettu yksittäisiä steinerpedagogiikkaa noudattavia kouluja, jotka ovat saaneet opetuksenjärjestämisluvan. Steinerkoulut ovat kannatusyhdistysten ylläpitämiä yksityisiä kouluja. Vanhemmat ovat yhdistysten jäseniä. Vuonna 2022 Suomessa toimii 21 steinerkoulua, joilla kaikilla on virallinen opetuksenjärjestämislupa. Näistä 9 antaa lukio-opetusta. Lisäksi on 37 yksityistä steinerpäiväkotia ja kolme hoitopedagogista erityissteinerkoulua (2022).
Suomen steinerkoulujen opetussuunnitelmat ja tuntijako noudattavat opetushallituksen määräämiä perusopetuksen ja lukion opetussuunnitelmien perusteita. Steinerkoulujen opetussuunnitelmissa on joitakin maailmankuvasta ja ikäkausiopetuksesta johtuvia poikkeamia yleisistä opetussuunnitelmista. Todistukset ovat pääasiassa sanallisia, oppilaan taitojen kehittymistä luonnehtivia lausuntoja. Numerotodistuksia annetaan lisäksi opetuslainsäädännön mukaisesti luokilla 7–9 ja lukioasteella.
Tunnettuja suomalaisia steinerkoulun käyneitä ovat muun muassa muusikko Lauri Porra, lastenpsykiatri Raisa Cacciatore, näyttelijä Heidi Herala, kansanedustaja Oras Tynkkynen, kansanedustaja Sofia Vikman, kuvataiteilija Heta Kuchka, kokki Sara La Fountain, näytelmäkirjailija Laura Ruohonen, rumpali Antti Lehtinen, sarjakuvataiteilija Ville Ranta, säveltäjä Kaija Saariaho, ohjaaja Lauri Maijala, kirjailija Hanna Tuuri, performanssitaiteilija Mimosa Pale sekä runoilija Juhana Vähänen.
Suomalaiset steinerkasvatusjärjestöt > Steinerkasvatuksen liitto

Alan valtakunnallinen steinerpedagoginen yhteistyöorganisaatio on Steinerkasvatuksen liitto, perustettu 2008, ruotsiksi Förbundet för steinerpedagogik, englanniksi Federation for Steiner Waldorf Education in Finland. Steinerpedagogiikan seura ry (SPS, perustettu 1953) ja Steinerprdagogiikan yhteisöt ry (SPY) olivat liiton edeltäjiä..
Steinerkasvatuksen liitto toimii Suomen steinerkoulujen ja -päiväkotien ja muiden rekisteröityjen steinerpedagogisten yhteisöjen yhteistyöorganisaationa, edistää jäsenten välistä yhteistoimintaa ja edustaa steinerpedagogiikkaa ja sen tuntemusta Suomessa jäsenjärjestöjensä rinnalla. Yhdistys toimii myös yhteistyöorganisaationa kansainväliseen steinerpedagogiseen liikkeeseen, ja valvoo Suomessa steinerkoulu- ja steinerpäiväkoti -nimien käyttöä.
Tehtävien toteuttamiseksi liitto mm. antaa lausuntoja, pitää yhteyttä päättäjiin, järjestää ja tukee steinerpedagogista tutkimus- ja selvitystyötä, esitelmä-, näyttely-, kurssi- ja seminaaritoimintaa sekä julkaisee steinerpedagogista kirjallisuutta.
Steinerkasvatuksen liiton johtokunnan puheenjohtaja on vuonna 2017 Helena Sandell Liiton hallitus toimii steinerpedagogiikan yhteistyö- ja asiantuntijaelimenä, joka käsittelee monia erilaisia steinerpedagogiikkaan ja sen toteuttamiseen liittyviä kysymyksiä.
Steinerkasvatuksen liiton edeltäjä, Steinerpedagogiikan seura on edustanut steinerpedagogiikkaa Suomessa jo ennen ensimmäisen steinerkoulun perustamista Suomeen. Steinerkasvatuksen liiton ensimmäinen puheenjohtaja Jarno Paalasmaa toimi myös Steinerpedagogiikan seuran puheenjohtajana. Aiempia seuran puheenjohtajia ovat olleet mm. Reijo Wilenius, Marja Dahlström, Lea Blåfield ja Simo Taimi.
Steinerkoulut ja -päiväkodit kuuluvat kansainvälisiin verkostoihin, kuten ECSWE (The European Council for Steiner Waldorf Education), IASWECE (International Association for Steiner/Waldorf Early Childhood Education), Hague Circle - International Council for Steiner Waldorf Education.
Suomalaiset steinerkasvatusjärjestöt > Suomen steinerkoulujen oppilasyhdistys SKOY

Suomen steinerkoulujen oppilasyhdistys ry on steinerkoulujen yläluokkalaisten perustama kattojärjestö oppilaskuntatoiminnalle juuri steinerkouluissa. Yhdistyksen toiminta lähti käyntiin syksyllä 2002. Tällä hetkellä mukana on steinerkoulujen oppilaita lähes kymmenestä eri koulusta ympäri Suomea.
Yhdistyksen tarkoituksena on toimia Suomen steinerkoulujen oppilaiden edunvalvojana ja yhteistyöelimenä. SKOY haluaa edistää oppilaiden viihtyvyyttä ja etuja ja parantaa steinerkoulun mainetta ja ihmisten tietoutta steinerkouluista. SKOY pyrkii luomaan kansainvälisiä suhteita steinerkoulujen välille ja kunnioittaa steinerkoulun perusperiaatteita. Yhdistys järjestää kokouksia, keskustelutilaisuuksia, yhteisiä jäsentapahtumia, pitää yhteyttä muihin oppilaskuntiin, koulujen johtokuntiin, opettajakuntiin, rehtoreihin/ vuosirehtoreihin, harjoittaa kulttuuri-, valistamis- ja julkaisutoimintaa sekä toimii muilla vastaavilla tavoilla steinerkoululaisten hyväksi.
Puheenjohtajina ovat toimineet Julian Remes 2002-2004, Lauri Maijala vuoden 2005 ja Miika Tomi vuoden 2006. Vuonna 2007 yhdistyksen puheenjohtajana toimi Pia Johansson, kautena 2008-09 Milja Tomi ja kautena 2009-10 Elina Hammarström.lähde?
Kirjallisuutta

Paalasmaa, Jarno: Steinerkoulun ABC. Leikistä luovaan ajatteluun.  (Tietokirja)  Helsinki:  Into Kustannus, 2019.  ISBN 978-952-351-077-7  Teoksen verkkoversio.
Paalasmaa, Jarno: Omassa rytmissä. Steinerkoulun idea ja käytännön sovellukset.  (Tietokirja)  Jyväskylä:  PS-kustannus, 2009.  ISBN 978-952-451-393-7
Paalasmaa, Jarno: Steinerkoulun tulo Suomeen. Miten vaihtoehtopedagogiikka juurtui osaksi suomalaista koulua.  (Tietokirja)  Jyväskylä:  Steinerkasvatuksen liitto, 2011.  ISBN 978-952-99363-4-2  Teoksen verkkoversio.
Ehnqvist, Tarja: Miten antroposofia ilmenee steinerpedagogiikassa?: Rudolf Steinerin ja Helsingin Rudolf Steiner-koulun vuosien 1988 ja 2000 opetussuunnitelmien tietoteorian, ihmiskäsityksen ja taidekäsityksen analysointia ja vertailua.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Helsingin yliopiston kasvatustieteen laitoksen tutkimuksia 204)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2006.  ISBN 952-10-2668-5  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Mansikka, Jan-Erik & Paalasmaa, J. Steinerkasvatus sivistyskäsityksen viitekehyksessä. Kasvatus & Aika 1/2018, vertaisarvioitu.  https://journal.fi/kasvatusjaaika/article/view/69903
Jan-Erik Mansikka (2007), Om naturens förvandlingar: Vetenskap, kunskap och frihet i Rudolf Steiners tidiga tänkande. Idéhistoriska perspektiv på Waldorfpedagogiken. Rudolf Steinerin varhainen ajattelu ja steinerpedagogiikka, väitöskirja
Hiltunen, Paavo: Mitä Rudolf Steiner todella opetti. Filosofia. WSOY, Juva 1990. ISBN 951-0-16650-2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Steinerkasvatuksen liitto
Suomen steinerkoulut ja -päiväkodit sekä niiden yhteystiedot
Suomalaista kirjallisuutta steinerpedagogiikasta[vanhentunut linkki]
Steinerkasvatus sivistyskäsityksen viitekehyksessä. vertaisarvioitu.
Tarja Ehnqvist (2006), Miten antroposofia ilmenee steinerpedagogiikassa. Väitöskirja (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Waldorfanswers.com – Vastauksia steinerkoulujen teorian ja käytännön herättämiin kysymyksiin (englanniksi)
Uskomuksia steinerkoulusta, Jarno Paalasmaa: Omassa rytmissä (Arkistoitu – Internet Archive)
International list of Famous Waldorf alumni (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Steinerkoulujen arvostelua

Antroposofian pseudotieteellinen maailmankuva. Skepsis ry
Erkki Hartikainen: Steinerkouluista Vapaa Ajattelija 2/2001
Waldorfcritics.org (englanniksi)
Americans4waldorf.org on Waldorfcritics (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: MOT: Steinerkoulun salaisuus
Antroposofia
Antroposofia
Rudolf Steiner
Steinerkoulu
Eurytmia
Biodynaaminen viljely
Antroposofinen lääkintä
Rutger Bregman

| Rutger Bregman |
| --- | --- |
 Bregman vuonna 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1988 (ikä 36) Westerschouwen, Hollanti
Kansalaisuus:  Hollanti
Ammatti:  Historioitsija
Kirjailija
Aiheet:  perustulo, työaika
Pääteokset:  Ilmaista rahaa kaikille ja muita ideoita, jotka pelastavat maailman   Hyvän historia
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rutger C. Bregman (s. 26. huhtikuuta 1988) on hollantilainen historioitsija ja kirjailija. Hän on julkaissut neljä kirjaa historiasta, filosofiasta ja taloudesta, mukaan luettuna teoksen Ilmaista rahaa kaikille ja muita ideoita, jotka pelastavat maailman (2014), joka on käännetty kahdellekymmenelle kielelle. Kirjan hollanninkielisestä painoksesta tuli kansallinen bestseller ja se synnytti perustuloliikkeen, joka nousi kansainvälisiin otsikoihin.
Bregmanin ajatuksia on ollut esillä muun muassa Helsingin Sanomissa, The Daily Show’ssa, Vox-sivustolla, The Washington Postissa, The Guardianissa ja BBC:llä. The Guardian on kuvaillut häntä ”hollantilaiseksi uusien ajatusten ihmelapseksi” ja TED Talks ”yhdeksi Euroopan merkittävimmistä nuorista ajattelijoista”.