stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Markku Ketola
Levytykset

Levytyksiä Ketola teki kolme, joista kaksi omaa ja yhden yhteislevytyksen:
Orgeldokumente 18, Pape Verlag, Berlin 1980, remasteroitu CD 2015, Fuga, esittelee Porvoon tuomiokirkon urkuja, joilla Ketola soittaa J. S. Bachin, Oskar Merikannon ja Marcel Duprén musiikkia.
Interpretation im Vergleich, Musica Viva, Buchholz 1982, oli yhteislevytys, joka käsittää neljän eri urkurin tulkinnan Nicolaus Bruhnsin Toccata e –teoksesta, jonka lisäksi Ketola soittaa Dietrich Buxtehuden ja Georg Böhmin sävellyksiä.
Sulo Salonen Urkumusiikkia / Organ Music, Fuga, Helsinki 1985, on omistettu Sulo Salosen tuotannolle. Tämän uusintalevytys CD:llä julkaistiin Markku Ketolan 60-vuotispäivän kunniaksi lokakuussa 2005.
The Art of Markku Ketola, Fuga-9308, 2011. Organum-seura julkaisi Markku Ketolan aiemmin julkaisemattomista nauhoituksista tupla-cd:n, jolla on musiikkia säveltäjiltä Bruhns, J.S. Bach, Sallinen, Franck, Widor, Vierne ja Buxtehude. Markku Ketola, urut.
Ketolan oma neljänneksi aiottu, romanttistyylinen levytys ei koskaan ehtinyt ilmestyä.
Monien maiden radioyhtiöt ainakin Islannissa, Itävallassa, Puolassa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa nauhoittivat Ketolan konsertteja. Suomen Yleisradiolle hän nauhoitti keskeistä ohjelmistoaan ainakin 20 kertaa, joista kolme oli suoria konserttiäänityksiä.
Kirjallisuutta

Valtasaari, Risto: Urkutaiteilija Markku Ketolan konserttiohjelmisto 1970–1985. Sibelius-Akatemia, koulutuskeskus, kirkkomusiikin koulutusohjelman tutkielma (5S3), 1988.
Dokumentit

Äänittäjä, ohjaaja Mika Koivusalo on tehnyt musiikillisen dokumenttielokuvan urkuri Markku Ketolasta. Elokuvan ensi-ilta oli elokuvateatterin Matin-Tupa Filmiä ja valoa -elokuvafestivaaleilla Ylistarossa 21.11.2015 Markku Ketolan 70-vuotissyntymäpäivien kunniaksi. Sittemmin elokuvaa on esitetty eri teattereissa Suomessa.
Dokumenttielokuva kertoo urkuri Markku Ketolan (1945–1985) musiikillisen elämänkaaren. Elokuvan runkona toimii ranskalaisen urkurin ja säveltäjän Louis Viernen (1870–1937) tunnetuin urkuteos Carillon de Westminster (Westminsterin kellot). Teoksen soittaa Petri Koivusalo, Markku Ketolan oppilas ja Mika Koivusalon veli. Mika Koivusalo äänitti sen Olarin kirkossa Espoossa syksyllä 1985, jolloin Markku Ketola menehtyi.
Ohjaus ja toteutus Mika Koivusalo; musiikki Louis Vierne, Johann Sebastian Bach, Oskar Merikanto; musiikin esittäjät Petri Koivusalo, Markku Ketola; musiikin äänitys Mika Koivusalo, Markku Lulli-Seppälä.
Aiheesta muualla

Dokumenttielokuvan kotisivu: https://www.facebook.com/urkurimarkkuketola
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Khowarin kieli

Khowarin kieli on Pakistanin pohjoisosassa entisen Chitralin ruhtinaskunnan alueella asuvien khojen puhuma dardilainen kieli. Erillisiä puhujaryhmiä on myös Afganistanissa ja Intiassa sekä yksittäisiä puhujia Tadžikistanin Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella. Vuonna 1992 kielen puhujia arvioitiin olevan yhteensä noin 250 000 henkeä.
Khowar kuuluu dardilaisten kielten keskisen ryhmän pohjoiseen alaryhmään. Viime aikoihin saakka se oli ainoastaan yhteisön suullisen kanssakäymisen väline. Hiljattainmilloin? on alettu julkaista tekstejä urduun perustuvalla kirjoitusjärjestelmällä. Khowar toimii myös Chitralin muiden kielten puhujien yhteisenä kommunikaatiovälineenä. Sitä kutsutaankin usein chitralin kieleksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khowarin kieli Wikimedia Commonsissa
Kheiron

Kheiron ja Akhilleus. Roomalaisaikainen fresko Herculaneumista.
Kheiron (m.kreik. Χείρων, Kheirōn, lat. Chiron) on kreikkalaisessa mytologiassa Thessaliassa asuva viisas kentauri. Hän opetti monia ihmissankareita, kuten Akhilleusta ja Heraklesta. Kheiron on tunnettu viisaudestaan, lempeydestään ja lääkintätaidoistaan.
Toisin kuin muut kentaurit, jotka polveutuivat kuningas Iksionista, Kheiron oli titaani Kronoksen ja erään merenneidon poika. Täten hän myös oli ylijumala Zeuksen velipuoli. Hevosmaiset piirteensä hän oli saanut siitä, että Kronos oli lähestynyt hänen äitiään hevosen olomuodossa.
Khreiron oli muista kentaureista poiketen viisas ja hyväluonteinen. Koulutuksensa hän sai tieteiden ja taiteiden jumala Apollonilta ja metsästyksen jumalatar Artemiilta. Hänet tunnettiin taidoistaan ​​metsästyksen, lääketieteen, musiikin ja ennustamisen alalla. Hän oli myös erinomainen lyyransoittaja.  Kheiron asusti muiden kentaurien tapaan Pelion-vuorella. Siellä hän myös opetti Kreikan suurimpia sankareita, kuten Heraklesta, Nestoria, Iasonia, Theseusta, Odysseusta ja monia muita. Juuri Kheiron opetti Peleukselle miten saada itselleen nereidi Thetiksen. Peleuksen ja Thetiksen poika Akhilleus annettiinkin Kheironin kasvatettavaksi. Argo-laivan argonautit saivat häneltä kalenterin.
Apollon uskoi poikansa Asklepioksen Kheironin vastuulle. Kun kentauri palasi kotiinsa kantaen vauvaa, hänen tyttärensä Okyroe tuli häntä vastaan, ja lapsen nähdessään puhkesi ennustamaan kunniaa, joka hänen oli määrä saavuttaa. Asklepios sai Kheironilta kaiken lääketieteellisen osaamisensa. Asklepioksesta tuli aikuisena tunnettu lääkäri, ja kerran hän onnistui jopa herättämään kuolleita henkiin. Haades paheksui tätä, ja Zeus hänen pyynnöstään iski rohkeaa lääkäriä salamalla ja tappoi hänet. Lopulta Asklepios nousi lääkintätaidon jumalaksi.
Toisin kuin muut kentaurit, Kheiron kuului kuolemattomiin. Hänen kohtalokseen koitui kuitenkin äkkipikainen Herakles, joka ampui vahingossa opettajaansa Hydran vereen kastetulla myrkkynuolella. Kheironin tuskat olivat niin valtaisia, että hän rukoili Zeukselta kuolemaa. Zeus korotti Kheironin kuoltua hänet tähtitaivaalle Jousimiehen tähdistöksi.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Anto Leikola: Seireenejä, kentaureja ja merihirviöitä.  Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2372-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kheiron Wikimedia Commonsissa
Khalestre

| Khalestre> Χαλέστρη.Sijainti |
| --- | --- |
 Khalestre
Koordinaatit:  40°42′15″N, 22°46′52″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Anchíalos, Chalkidóna, Thessaloniki, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  n. –316/315 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Mygdonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Khalestre (m.kreik. Χαλέστρη, Khalestrē, myös Χαλάστρη, Khalastrē; lat. Chalastra) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Mygdoniassa nykyisen Kreikan alueella. Se sijoitetaan nykyiseen Anchíalokseen lähelle Síndoksen kaupunkia.
Maantiede

Khalestre sijaitsi Thermainlahden rannalla lähellä Aksios-jokea. Se oli oletettavasti rakennettu matalalle kukkulalle, joka tunnetaan nykyisin Néa Anchíaloksen tumuluksena.
Historia

Khalestren historiasta ei tiedetä paljoakaan. Herodotos mainitsee sen, ja sen kansalaisesta tiedetään käytetyn etnonyymiä Khalestreos (Χαλεστρέος). Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen ja klassisen kauden kreikkalaisten polisten joukkoon, sen väestö koostui pääasiassa seudun ei-kreikkalaisesta, traakialaisesta väestöstä. Kaupungin kukoistuskautta oli arkaaisen kauden loppu eli 500-luvun eaa. loppu ja 400-luvun eaa. alku. Khalestre oli yksi niistä kaupungeista, joka yhdistettiin vuonna 316/315 eaa. perustetuksi Thessalonikeksi, jolloin väestö siirrettiin sinne.
Kaupungin nekropoliin eli hautausmaiden kaivaukset suoritettiin vuosina 1980–1982. Nykyinen Chalástran kaupunki on ottanut nimensä antiikin ajan kaupungista vuonna 1926.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalta on tehty rakennuksiin liittyviä löytöjä 700-luvulta 500-luvulle eaa. Merkittävin kaupunkiin liittyvä arkeologinen löydös on sen nekropolis, joka tunnetaan nykyisen kaupungin mukaan Síndoksen nekropoliina. Sitä ei kuitenkaan tule sekoittaa antiikin Sindokseen, joka sijaitsi ilmeisesti eri paikassa kuin nykyinen Síndos. Nekropoliin löydöt ajoittuvat pääosin arkaaiselle kaudelle. Joitakin hautoja on klassiselta kaudelta. Alueelta on löydetty 121 hautaa, jotka ovat enimmäkseen kistahautoja eli kivillä reunustettuja arkkumaisia ruumishautoja. Joissakin ruumis on haudattu sarkofagiin. Hautaesinelöytöihin lukeutuu vaaseja, pronssiastioita, aseita ja kypäriä sekä kulta- ja hopeakoruja.
Khalke (kaupunki)

| Khalke> Χάλκη |
| --- | --- |
 Khalken kaupungin akropolis ja keskiaikainen linna.
Sijainti
 Khalke
Koordinaatit:  36°13′12″N, 27°35′08″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chorió, Chálki, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Eteläiset Sporadit
Aiheesta muualla
  Khalke Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Khalke (m.kreik. Χάλκη, Khalkē, myös Khalkeia, Χάλκεια/Χαλκεία tai Khalkia, Χαλκία; lat. Chalce/Chalcia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Chálki) Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Chorión kylän lähellä.
Maantiede

Khalken poliksen kaupunkikeskus sijaitsi saaren eteläosissa Chorión kylän paikalla tai lähellä. Sen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi sama vuori, jolla nykyisin on keskiaikainen johaniittain ritakunnan linna. Kaupungilla oli satama, jonka paikkaa ei tunneta varmuudella.
Khalken kaupunkivaltion alue käsitti koko saaren, toisin sanoen noin 28 neliökilometriä, eikä sillä ollut muita poliksia. Saari sijaitsee antiikin nimistöllä Rhodoksen länsipuolella, Strabonin arvion mukaan 80 stadioninmittaa Teloksesta, 400 stadioninmittaa Karpathoksesta ja 800 stadioninmittaa Astypalaiasta.
Historia

Khalken historiasta tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään klassisen kauden lähteessä. 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Khalke kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–427/426 eaa. Thukydides mainitsee Khalken usein. Ateenan laivaston komentajat Leon ja Diomedon vetäytyivät peloponnesolaissodan aikaan vuonna 412 eaa. Khalkelle hyökättyään Rhodokselle, jossa peloponnesolaisliiton laivasto oli.
300-luvun eaa. puolivälissä Khalke solmi Knidoksen kanssa isopoliteia-sopimuksen. Sillä kaupungit sopivat jakavansa kansalaisuuden (politeia) sekä myönsivät toistensa asukkaille oikeuden ostaa maata toisen kaupungin alueelta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Khalkeatas (Χαλκεάτας), Khalkeiatēs (Χαλκειάτης), Khalkētas (Χαλκήτας), Khalkitēs (Χαλκίτης) ja Khalkaios (Χαλκαῖος).
Khalke saattoi lyödä omaa hopearahaa 300-luvulta eaa. lähtien, mutta kyseiset rahat saattavat olla myös Kaarian Khalketorin kaupungin lyömiä. 300-luvun eaa. lopulla Khalke tuli Rhodoksen alaisuuteen yhtenä Kameiroksen demoksista.
Rakennukset ja löydökset

Khalken kaupunki tai ainakin sen akropolis on ollut ympäröity muurein. Muureista on säilynyt osia, joista vanhimmat ovat peräisin arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa., mutta suurin osa hellenistiseltä kaudelta. Kaupungissa tiedetään olleen Apollonille omistettu temppeli. Piirtokirjoitusten perusteella siellä oli myös Asklepioksen, Hekaten ja Zeuksen kultit ja näin oletettavasti näille omistetut pyhäköt.
Kiekua

Kiekua oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kiekua sijaitsi kunnan länsiosassa Kiekuanjärven länsipuolella noin 19 kilometriä Soanlahden kirkonkylästä pohjoiseen. Sen naapurikyliä olivat lännessä Juttulampi ja Koirivaara, pohjoisessa Harsuvaara ja etelässä kirkonkylään kuulunut Laaja.
Kyläkeskusta sijaitsi Kiekuajärven eteläpäässä ja sen kautta kulki tie Laajasta Havuvaara–Soanlahti maantielle. Kyläkeskustassa sijaitsi kansakoulu, työväentalo, OTK:n osuuskauppa ja Nykäsen yksityiskauppa. Kylässä toimi myös Veljekset Holopaisen pärehöylä ja mylly.
Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Kiekuaa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle ja asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa, mutta jatkosodan lopulla 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Kiekuassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.
Khios (antiikin kaupunki)

| Khios> Χίος.Sijainti |
| --- | --- |
 Khios
Koordinaatit:  38°22′25″N, 26°8′13″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chíoksen kaupunki, Chíos, Pohjois-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  600–500-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Khios, Joonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Khios (m.kreik. Χίος, lat. Chius) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Khioksen eli nykyisen Chíoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren itärannikolla nykyisen Chíoksen kaupungin paikalla, ja luettiin osaksi Jooniaa.
Historia

Khioksen kaupunki oli joonialaisten siirtokunta, ja perustettiin mahdollisesti jo noin vuoden 1000 eaa. tienoilla. Se oli Samoksen ohella merkittävin Joonian rannikon edustan saarten siirtokunnista, siinä missä muut alueen siirtokunnat sijaitsivat Vähän-Aasian rannikon puolella. Kaupunki esitti antiikin aikana olevansa Homeroksen syntymäpaikka.
Khioksen kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisella kaudella. Se oli merkittävä kaupan ja merenkulun keskus, ja sillä oli myös suuri sotalaivasto. Kaupunki löi omaa rahaa 600-luvun eaa. lopulta lähtien, ja sen rahoissa esiintyi sfinksi. Khios oli myös merkittävä keramiikan tuotannon keskus. Kaupungissa toimivat kuvanveistäjät Melas, Mikkiades ja Arkhermos. Ainakin 600-luvun eaa. lopulla kaupungissa tiedetään olleen demokraattinen valtiomuoto.
Persian valloitettua Vähän-Aasian rannikon 500-luvulla eaa. Khios oli persialaisten puolella ja jäi lopulta kokonaan näiden vallan alle. Vuonna 477 eaa. kaupunki liittyi Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja pysyi liiton jäsenenä vuoteen 412 eaa. saakka. Myös 300-luvulla eaa. se oli Ateenan vallan alla.
Roomalaisella kaudella kaupungin merkitys väheni, mutta se kasvoi jälleen bysanttilaisella kaudella. Kaupunki on kehittynyt nykyiseksi Chíoksen kaupungiksi.
Rakennukset ja löydökset

Antiikin Khioksen kaupunki sijaitsi todennäköisesti saman satamalahden ympärillä, joka myös nykyisin toimii Chíoksen kaupungin satamana. Strabonin mukaan antiikin aikaisen kaupungin satamaan mahtui jopa 80 laivaa. Kaupungissa tiedetään olleen teatteri. Koska nykyinen kaupunki on samalla paikalla, antiikin kaupungista on tehty vain vähän löytöjä. Lahden pohjoisrannalla on keskiaikainen Chíoksen linna, jonka alueelta on löydetty joitakin roomalaisaikaisia jäänteitä. Muihin löytöihin lukeutuu muun muassa arkaaisen kauden talojen jäänteitä sekä hautausmaa 500-luvulta eaa. Kaupungin lähellä oli marmorilouhokset, jotka tarjosivat rakennusmateriaalia. Antiikin aikaisten rakennusten kiviä on paljon nykyisen kaupungin vanhoissa rakennuksissa.
Kaupungista noin seitsemän kilometriä pohjoiseen, nykyisen Vrontádoksen lähellä, sijaitsi Kybelelle omistettu pyhäkkö. Paikalla on nimillä Daskalópetra ja ”Homeroksen koulu” nykyisin tunnettu kivi, jota on esitelty paikkana, jossa Homeros opetti. Todellisuudessa kivi liittyi pyhäkköön.
Kaupungista sekä muualta saarelta tehdyt esinelöydöt ovat Chíoksen arkeologisessa museossa.
Khioksen lyömä mina.
Khioksen lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 420–350 eaa.
Kibologia

Kibologia on parodia uskonnosta, jonka pilkan kohteena on ennen kaikkea skientologia. 
Kibologian perustivat James Parry ja hänen ystävänsä suunnilleen vuonna 1989. Se levisi ennen kaikkea internetin keskusteluryhmien (usenet) kautta.
Aiheesta muualla

http://www.kibo.com/
Nikolai Kibaltšitš

Nikolai Kibaltšitš
Nikolai Ivanovitš Kibaltšitš (ven. Никола́й Ива́нович Киба́льчич; 31. lokakuuta (J: 19. lokakuuta) 1853 nykyisen Tšernihivin alueen Korop – 15. huhtikuuta (J: 3. huhtikuuta) 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki ja keksijä.
Nikolai Kibaltšitš syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Pietarin liikenneinsinööri-instituutissa ja lääketieteellis-kirurgisessa akatemiassa. Opiskeluaikanaan hän liittyi narodnikkeihin. Lokakuussa 1875 Kibaltšitš pidätettiin laittoman kirjallisuuden hallussapidosta. Vuonna 1878 hänet päästettiin vapaaksi poliisin valvonnan alaisena.
Vapauduttuaan Kibaltšitš liittyi Zemlja i voljan Svoboda ili smert (”Vapaus tai kuolema”) -nimiseen terroristiryhmään, jossa hän vastasi räjähdysaineiden valmistamisesta. Zemlja i voljan hajottua hän kuului Narodnaja voljan toimeenpanevaan komiteaan. Hän hoiti maanalaista kirjapainoa ja laati järjestön ohjelmajulistuksia. Räjähdysaineasiantuntijana Kibaltšitš osallistui Odessassa suoritetun keisarillisen junan räjäyttämisen, Stepan Halturinin Talvipalatsin pommiattentaatin ja Aleksanteri II:n murhan valmisteluun. Murhan jälkeen hänet pidätettiin. Vankilassa hän suunnitteli rakettimoottorilla toimivan lentokoneen. Kibaltšitš ja neljä muuta murhan osanottajaa, Andrei Željabov, Sofja Perovskaja, Timofei Mihailov ja Nikolai Rysakov tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pietarissa Semjonovskin kentällä.
Kibaltšitšia pidetään yhtenä rakettiteknologian edelläkävijöistä. Hänen mukaansa on nimetty kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri.
Aiheesta muualla

Nikolai Rynin: Interplanetary Flight and Communication, vol. 2, no. 4. Washington, D.C.: NASA and NSF, 1971.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki
Kieliliitto

Kieliliitto on joukko samalla alueella puhuttavia kieliä, joissa on kielikontakteista aiheutuneita yhteisiä ominaisuuksia. Tämä ominaisuuksien kokoelma ei selity kielten sukulaisuudella, eikä sitä esiinny kyseisen alueen ulkopuolella.
Esimerkkejä kieliliitoista ovat Balkanin kieliliitto, Baltian kieliliitto, Volgan alueen kieliliitto, Tyynenmeren luoteisrannikon kieliliitto, Sepikjoen valuma-alueen kieliliitto, Etiopian kieliliitto ja Etelä-Aasian kieliliitto.
Kettukusu

| Kettukusu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Phalangeriformes
Heimo::  Pussikiipijät Phalangeridae
Alaheimo::  Phalangerinae
Suku::  Kusut Trichosurus
Laji::  vulpecula
Kaksiosainen nimi
 Trichosurus vulpecula  (Kerr, 1792) 
Katso myös
   Kettukusu Wikispeciesissä   Kettukusu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kettukusu (Trichosurus vulpecula) kuuluu Australian alkuperäisten nisäkkäiden sopeutuvaisimpiin lajeihin. Aikanaan sitä metsästettiin paljon tiheän ja pehmeän turkkinsa vuoksi. Nykyisin tämä laajalle levinnyt pussieläin on yhtä kotonaan esikaupunkialueiden puutarhoissa kuin mantereen takamaillakin. Päivisin kettukusu lepää kerälle kiertyneenä turvapaikassaan, mutta ilmestyy esiin yöllä ruoanhakuretkilleen.
Koko ja ulkonäkö

Kettukusu on tavallisesti harmaa ja sillä on musta häntä, jonka alapinta on paljas. Sen etujaloissa on viisi vahvakyntistä varvasta, joilla eläin pitelee ruokaansa.
Lajista on olemassa useita erilaisia värimuotoja, kuten hopeanharmaa ja kuparinpunainen.
Kettukusu on arvostettu turkiseläin, minkä johdosta sitä metsästetään paljon.
Äänet

Kettukusulla on monenlaisia ääniä, kuten kirkaisuja, sihinää, murinaa, röhkinää ja eräänlaista lörpöttelyä. Osa äänistä on niin voimakkaita, että ihminenkin kuulee ne 300 metrin etäisyydeltä.
Levinneisyys

Kettukusun luontaiseen elinalueeseen kuuluvat manner-Australia, Tasmania sekä Kengurusaari ja Barrow’n saari.
Kettukusuja istutettiin Uuteen-Seelantiin turkiseläimiksi 1900-luvun alussa. Tuotu kanta on kasvanut huomattavan suureksi ja aiheuttanut vahinkoa alkuperäiselle kasvillisuudelle, mistä johtuen kettukusu on määritelty yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Kasvillisuustuhojen lisäksi Uudessa-Seelannissa on epäilty, että kettukusut levittäisivät nautatuberkuloosia. Kusuja on yritetty hävittää muun muassa myrkyttämällä 1970-luvulta lähtien, mutta kannat ovat edelleen runsaslukuiset sekä Pohjois- että Eteläsaarella.
Elinympäristö

Kettukusun elinympäristöä ovat trooppiset metsät, puistot, ruohomaat ja havumetsät.
Ravinto

Kettukusu syö pääasiassa versoja, lehtiä, kukkia, hedelmiä ja siemeniä. Myös hyönteisiä ja nuoria lintuja.
Kiero

Kiero (ven. Ке́рро, Kerro) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnassa. Se sijaitsee Lempaalanjärven ja Roikanjärven välisellä kannaksella kymmenen kilometriä Kuivaisista länteen. Asukkaita on vajaat 600 henkeä (vuonna 2010).
Kieron kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Myöhemmin Lempaalan seurakuntaan kuulunut inkeriläiskylä sijaitsi Lempaalanjärven itärannalla Roikanjoen suussa. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan siellä asui 41 inkerinsuomalaista, 36 suomensuomalaista ja 18 venäläistä. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon 1930-luvun lopussa.
Nykyään Kierossa on suljettu varuskunta-alue. Sen ympärillä sijaitsee useita puutarhapalsta-alueita, joissa kesäaikaan asuu arviolta 450 ihmistä. Lähistöllä Käkisalmen tien varrella on Lembolovskaja tverdynja -niminen toisen maailmansodan muistomerkki.
Khaironeia

| Khaironeia> Χαιρώνεια |
| --- | --- |
 Khaironeian teatterin jäänteet.
Sijainti
 Khaironeia
Koordinaatit:  38°29′36″N, 22°50′26″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chairóneia, Livadeiá, Boiotia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia
Kaupunki:  alun perin Orkhomenos
Infobox OKNimi-testi OK: 
Khaironeia (m.kreik. Χαιρώνεια, Khairōneia, lat. Chaeroneia tai Chaeronea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologiset kohteet sijaitsevat Livadeián kunnassa nykyisen Chairóneian kylän alueella.
Maantiede

Khaironeia oli Boiotian pohjoisimpia kaupunkeja ja sijaitsi Kefissos-joen (nyk. Kifisós) laaksossa Thurion (nyk. Thoúrio) ja Akontion (nyk. Akóntio) -vuorten välissä Fokiin maakunnan rajalla. Sen sijainti oli strateginen, koska se sijaitsi eteläisen ja pohjoisen Manner-Kreikan yhdistäneen luonnollisen kulkuväylän varressa. Kaupungin akropolis eli linnavuori oli Petrakhos-kukkula (nyk. Petrachós), jonka korkeus on noin 150 metriä, ja joka sijaitsee heti nykyisen kylän lounaispuolella. Kaupungin lähellä oli tasankoa, mikä yhdessä strategisen sijainnin kanssa teki siitä historiassa ikään kuin luonnostaan suurten taisteluiden tapahtumapaikan.
Historia

Khaironeian paikalla vaikuttaa olleen asutusta jo neoliittisella kaudella, jonka ajan löytöpaikka tunnetaan nimellä Magoúla Baloménou, mutta ei mykeneläisellä pronssikaudella. Joskus kaupunkia on tosin ehdotettu Homeroksen mainitsemaksi Arneksi, mutta tämä ei todennäköisesti pidä paikkaansa.
Antiikin ajalla Khaironeia oli Orkhomenoksen alaisuudessa 400-luvun eaa. lopulle saakka. Tämän jälkeen se oli osa 11 boiotialaisen kaupungin yhteenliittymää Boiotian liittoa vuoteen 387 eaa. Liiton hajottua Korintin sodan jälkeen kaupunki oli itsenäinen vuosina 387–371 eaa. ja jälleen liitossa vuosina 371–338 eaa.
Khaironeia tunnetaan ennen kaikkea Khaironeian taistelusta vuonna 338 eaa. Siinä Filippos II:n makedonialainen armeija kukisti Theban, Ateenan ja näiden liittolaiset, minkä seurauksena ne joutuivat Makedonian alaisuuteen. Kaupungissa käytiin myös myöhemmin merkittäviä taisteluita. Vuonna 245 eaa. siellä taistelivat Aitolian liiton ja Boiotian liiton armeijat. Vuonna 86 eaa. Sullan johtama roomalainen armeija voitti Khaironeiassa Mithridates VI:n joukot. Taistelu oli suuri, sillä roomalaisia oli noin 20 000 miestä ja Mithridateen joukkoja noin 100 000 miestä.
Roomalaisella kaudella kaupungilla oli vapaakaupungin (civitas libera) oikeudet. Khaironeiasta oli kotoisin filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhos (n. 45–120 jaa.).
Nykyinen Chairóneian kylä on ottanut nimensä antiikin aikaisesta kaupungista sen jälkeen, kun kaupungin sijainti selvisi. Kylän aikaisempi nimi oli Kápraina.