stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asterix seikkailee
Lautapelit

Astérix en Égypte (Jeux Noel, 1971)
Le tour de Gaule d'Astérix from (Jeux Dargaud, 1978)
Les Voyages D'Asterix from (Jeux Dargaud, 1978)
Astérix et la potion magique (Jeux Nathan, 1985)
Asterix the Board Game (Spear Spiele, 1990)
Astérix et les Romains (Ravensburger, 1990)
Asterix das Kartenspiel (FX Schmid-Spears, 1992)
Asterix & Obelix - Die Lorbeeren des Caesar (N&W Spiele, 1997)
Asterix & Obelix (Kosmos, 2006)
Asterix-teemalla on julkaistu myös mm. Monopoly.
Kirjallisuutta

Valta, Reijo: Quid? Asterix-latinan alkeita.  (3. korjattu ja täydennetty painos)  Oulu:  Jyväs-Ainola, 2007.  ISBN 978-952-5353-29-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut.
Englanninkielinen Asterix ja Obelix -sivu.
Janne Viitala: Asterixin kovakantiset, osat 1-6. Kvaak.fi 5.2.2013.
Muuan sulhasmies

| Muuan sulhasmies |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Erkki Uotila
Perustuu:  Agapetuksen romaaniin Muuan sulhasmies, 1925
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Erkki Imberg
Leikkaaja:  Armas Laurinen
Lavastaja:  Ville Hänninen
Pääosat:  Joel Rinne Hannes Häyrinen Sylvi Salonen Leni Katajakoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  1956
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muuan sulhasmies on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1956.
Elokuva perustuu Agapetuksen romaaniin Muuan sulhasmies vuodelta 1925. Se kertoo köyhtyneestä paroni Mauritz ”Moppe” Grafvenhjelmistä (Joel Rinne) ja tämän toverista Villestä (Hannes Häyrinen), jotka hankkivat elantonsa huijaamalla. Heidän elämänsä muuttuu, kun he törmäävät ravintola Belvederen omistajaan Svea Jonssoniin (Sylvi Salonen).
Ulkokuvaukset tehtiin Porvoon vanhassa kaupungissa. Elokuvan tuotti Suomi-Filmi Oy, ja sen ensi-ilta oli 21. joulukuuta 1956.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joel Rinne  | … |  Moppe Grafvenhjelm   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  Ville   |
|  Sylvi Salonen  | … |  Svea Jonsson   |
|  Leni Katajakoski  | … |  Ulla   |
|  Oke Tuuri  | … |  teurastaja Eemeli Saarikko   |
|  Matti Aulos  | … |  kauppias Kaarlo Tiimalainen   |
|  Yrjö Ikonen  | … |  tuomari Lehtovaara   |
|  Elvi Saarnio  | … |  rouva Saarikko   |
|  Kullervo Kalske  | … |  komisario Pönttinen   |
|  Mai-Brit Heljo  | … |  hovimestari   |
|  Jalmari Parikka  | … |  kirjuri Pihlajavuori   |
|  Leila Itkonen  | … |  tiskaaja   |
|  Uljas Kandolin  | … |  vahtimestari Virtanen   |
|  Pirkko Karppi  | … |  kylmäkkö   |
|  Pentti Irjala  | … |  konstaapeli   |
|  Elli Ylimaa  | … |  neiti Liukko, yhteiskoulun johtajatar   |
|  Toivo Alajärvi  | … |  meklari   |
|  Lempi Kangaspunta  | … |  Manta   |
|  Erkki Uotila  | … |  Verho, mies huutokaupassa   |
|  Rosi Rinne  | … |  lehdenmyyjä   |
|  Heimo Lepistö  | … |  kiinteistönvälittäjä   |
|  Alpo Vammelvuo  | … |  musikantti Veräjämaa   |
|  Tommi Rinne  | … |  konstaapeli Paakkalainen   |
|  Hannu Leminen  | … |  valokuvaaja   |
|  Lea Venkula  | … |  kahvilan tarjoilijatyttö   |
|  Irja Rannikko  | … |  kahvilan kassarouva   |
|  Otto Noro  | … |  1. huutaja huutokaupassa   |
|  Seppo Kolehmainen  | … |  Janne, puotipoika   |
|  Lennart Lauramaa  | … |  poliisi   |
|  Helmi Lehosti  | … |  kahvinkeittäjä   |
|  Anton Soini  | … |  vähäosainen mies   |
|  Uuno Montonen  | … |  pastori   |
|  Sirkka Hirvonen  | … |  kioskimyyjä   |
Aiheesta muualla

Elokuvan esittely Ylen sivuilla (Arkistoitu versio Archive.org)
Raymond Chandler

Raymond Chandler 1943.
Dulwich College
Raymond Thornton Chandler (23. heinäkuuta 1888 Chicago, Yhdysvallat – 26. maaliskuuta 1959 La Jolla, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti rikosromaaneja, -novelleja ja elokuvakäsikirjoituksia. Häntä pidetään yhtenä niin sanotun kovaksikeitetyn rikoskirjallisuuden tärkeimmistä kirjoittajista. Kaikissa Chandlerin romaaneissa päähenkilö on yksityisetsivä Philip Marlowe.
Tuotannosta

Kun Chandlerin tunnetuimmasta romaanista Syvä uni kuvattiin elokuvaa, joutui ohjaaja Howard Hawks ottamaan yhteyttä Chandleriin, sillä hänkään ei pysynyt monimutkaisen juonen perässä.
Chandlerin varhaisissa novelleissa päähenkilönä ei vielä ollut Philip Marlowe. Kertomukset ilmestyivät etupäässä newyorkilaisessa viihdelukemistossa Black Maskissa. Chandler kokeili novelleissa erilaisia yksityisetsivätyyppejä, ennen kuin vihdoin päätyi Philip Marlowen hahmoon.lähde?
Teokset > Romaanit

Syvä uni – (The Big Sleep, 1939)
Näkemiin, kaunokaiseni – (Farewell, My Lovely, 1940)
Vanha kultaraha – (The High Window, 1942)
Nainen järvessä – (The Lady in the Lake, 1943)
Pikkusisko – (The Little Sister, 1949)
Pitkät jäähyväiset – (The Long Good-bye, 1954)
Vuosien varjo – (Playback, 1958)
Marlowe palaa kaupunkiin – (Poodle Springs, 1959, Chandlerin kuoleman johdosta keskeneräiseksi jäänyt, Robert B. Parkerin vuonna 1989 loppuun kirjoittama romaani)
Teokset > Suomennetut novellikokoelmat

Helmistä on vain harmia – kolme rikoskertomusta ja essee, 1971 (Pearls Are a Nuisance, osa niteestä The Simple Art of Murder)
Leipätyönä harmit, 1972 (Trouble Is My Business)
Liian nokkela murha, 1972 (Smart-Aleck Kill)
Tappaja sateessa – kahdeksan kertomusta, 1988 (Killer in the Rain)
Kiristäjät eivät ammu – seitsemän rikoskertomusta, 1991 (Blackmailers Don't Shoot)
Teokset > Elokuvakäsikirjoitukset

Uusi huomen, 1944 (And Now Tomorrow) Rachel Fieldin ja Frank Partosin kanssa
Nainen ilman omaatuntoa, 1944 (Double Indemnity) Billy Wilderin kanssa
Sinisen dahlian mysteeri, 1946 (The Blue Dahlia)
Muukalaisia junassa, 1951 (Strangers On a Train) Whitfield Cookin kanssa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raymond Chandler Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Raymond Chandlerin ja hänen vaimonsa Cissyn hautakivi.
Kainuun Sanomat

| Kainuun Sanomat |
| --- | --- |


Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kainuun Sanomat Oy / Hilla Group Oyj
ISSN:  ISSN 0356-3502
Levikki:   12 809(LT 2015)
Perustettu:  1918
Päätoimittaja:  Päivi Bisi
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton 1918-1994 Suomen Keskusta
Kotikunta:  Kajaani
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  viidesti viikossa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
kainuunsanomat.fi
Kainuun Sanomat (lyh. KS) on viidesti viikossa ilmestyvä sanomalehti, jonka levikkialueena on Kainuun maakunta sekä Pohjois-Pohjanmaan ja osin myös koko entisen Oulun läänin itäosa. Kainuun Sanomat kuuluu kuuden muun suomalaisen maakuntalehden kanssa Lännen Mediaan. Lehden nykyinen kustantaja on Hilla Group Oyj.
Kainuun Sanomat on ajanut kehitysaluepoliittisia tavoitteita. Se on maakuntalehtenä luonut Kainuulle omaa maakunnallista identiteettiä. Lehden päämarkkina-alue on nykyinen Kainuun maakunta, sekä nykyisin Pohjois-Pohjanmaan maakuntaan kuuluva Vaala.lähde?
Historia

Kainuun Sanomat perustettiin vuoden 1918 alussa Maalaisliiton äänenkannattajaksi. Ensin lehti ilmestyi kolme kertaa viikossa, kunnes se vuonna 1945 muuttui kuusipäiväiseksi.
Lehden pitkäaikaisia päätoimittajia ovat olleet Jussi Kukkonen ja tämän poika Otso Kukkonen. Otso Kukkosen jäädessä eläkkeelle kutsui lehtiyhtiön hallitus uudeksi päätoimittajaksi Paltamon Melalahdesta kotoisin olevan Keijo Korhosen.
Suomen puolueettomuutta ja liittoutumattomuutta korostanut Korhonen aloitti Neuvostoliiton hajottua ja Suomen haettua Euroopan unionin jäsenyyttä EU-vastaisen kampanjan käyttäen lehteään apuvälineenä. Korhonen ryhtyi valitsijayhdistyksen ehdokkaaksi 1994 presidentinvaaliin. Hänen vaaliteemanaan oli estää Suomen EU-jäsenyys. Korhonen jäi virkavapaalle puoli vuotta ennen vaalia. Hän sai muualla maassa vain muutamia prosentteja äänistä, mutta Kainuussa 40 %. Vaalituloksen selvittyä tämä johti päätoimittajan ja toimituksen väliseen riitaan ja Korhosen eroon.lähde?
Korhosen erottua vuonna 1994 Kainuun Sanomat lakkasi olemasta virallisesti puoluepoliittisesti sitoutunut. Lehden päätoimittajaksi nimitettiin vuonna 1995 Matti Piirainen, jonka jäätyä eläkkeelle päätoimittajana vuosina 2013–2019 oli Markus Pirttijoki. Sanna Keskinen toimi päätoimittajana 2019–2020. Vt. päätoimittajana jatkaa Päivi Bisi.
Kainuun Sanomien julkaisemisesta oli vastannut Kainuun Sanomain Kirjapaino Oy, kunnes Alma Media osti sen vuosien 1998–1999 aikana. Lehden Alma Median haltuun siirtyminen tapahtui vaiheittain siten, että yhtymään kuuluva Alpress osti vuonna 1998 ensin 16 % äänivallan Kainuun Sanomien kirjapainosta, ja nosti seuraavana vuonna osuutensa yli 90 prosenttiin.
Vuoteen 2008 saakka Kainuun Sanomat painettiin pääasiassa Kajaanin paperitehtaan paperikoneen valmistamalle paperille. Lehti muuttui broadsheet-koosta tabloidi-kokoiseksi vuonna 2011.
Alma Media myi Kainuun Sanomat ja Kainuussa ilmestyvät tilattavat paikallislehdet Ylä-Kainuun, Kuhmolaisen ja Sotkamo-lehden sekä kaupunkilehti Koti-Kajaanin kajaanilaiselle SLP Kustannus Oy:lle keväällä 2015. Samalla Kainuun Sanomat palasi osaksi kainuulaista perheyhtiötä kuuluttuaan sitä ennen 16 vuotta pörssiyhtiöön. Samana keväänä Alma Medialta SLP Kustannukselle siirtyi myös Kemijärvellä ilmestyvä kaupunkilehti Koti-Lappi.
Hilla Group Oyj osti SLP Kustannus Oy:n alkuvuodesta 2021. Tällä kaupalla Kainuun Sanomat siirtyi Hilla Group -konsernin lehtiperheeseen.
Päätoimittajat

Jussi Kukkonen 1918–1954
Otso Kukkonen 1955–1989
Keijo Korhonen 1989–1994
Matti Piirainen 1995–2013
Markus Pirttijoki 2013–2019
Sanna Keskinen 2019–2020
vt. päätoimittaja Päivi Bisi 2020–
Leena Hirvonen 20.9.2021
Päivi Bisi 1.2. 2023
Levikki

Kainuun Sanomien levikki on kehittynyt samaan tapaan kuin monet muut maakuntien lehdet. Levikki oli jo vuonna 1961 kaikkiaan 17 800 kappaletta. Se oli korkeimmillaan 30 300 vuonna 1988, Kukkosten kauden loppuvaiheilla. Tämän jälkeen levikki kääntyi laskuun, vuonna 1994 se oli 26 200 ja vuonna 2005 se oli 22 500.
Vuoden 2012 lukijamäärä oli 54 000 ja levikki 17 688.
Aiheesta muualla

Kainuun Sanomat
| n k Lännen Media |
| --- | --- |
Julkaisijalehdet:  Aamulehti  Forssan Lehti  Hämeen Sanomat  Ilkka-Pohjalainen  Kainuun Sanomat  Kaleva  Keskipohjanmaa  Lapin Kansa  Satakunnan Kansa  Turun Sanomat 
Kainuun Sanomien entinen pääkonttori.
Atomimassayksikkö

Atomimassayksikkö (tunnus u) eli dalton (tunnus: Da) on massan yksikkö, jota käytetään atomien ja molekyylien massojen ilmoittamiseen. Nykyisen määritelmän mukainen, yhtenäistetty atomimassayksikkö (engl. Unified atomic mass unit) on määritelty 1/12-osaksi kemiallisesti sitoutumattoman hiili-12-atomin massasta perustilassa, ja SI-yksikköinä se on noin 1,660 539 040 · 10−27 kg. Molempien nukleonien, sekä protonin että neutronin massat, ovat lähellä yhtä atomimassayksikköä. Kansainvälinen mittojen ja painojen komitea (Comité International des Poids et Mesures, CIPM) on luokitellut sen yksiköksi, joka ei kuulu SI-järjestelmään, mutta joka kuitenkin on hyväksytty käytettäväksi SI-yksiköiden ohella ja jonka suuruus SI-yksikköinä on määritettävä kokeellisesti.
Ennen vuotta 1961 atomimassayksikön määritelmä perustui happeen. Tällöin sen lyhenteenä oli amu. Toisinaan lyhennettä ”amu” käytetään uudemmassakin kirjallisuudessa, jossa se kuitenkin määritellään samoin kuin nykyinen, yhtenäistetty atomimassayksikkö u, siis hiili-12:n avulla. Nykyisin atomimassayksiköstä puhuttaessa tarkoitetaankin säännöllisesti yhtenäistettyä yksikköä. Standardointia varten oli määritelmän pohjaksi kuitenkin valittava jokin tietty nuklidi, sillä vaikka kaikkien ytimien massat atomi­massa­yksikköinä ovatkin lähellä kokonaislukuja (ytimen massalukua), ytimen massaylijäämän vuoksi ne kuitenkin poikkeavat kokonais­luvuista jonkin verran, eikä keskimääräinen poikkeama nuklidia kohti ole kaikilla nuklideilla yhtä suuri. Samasta syystä myöskään protonin tai neutronin massa ei ole tasan 1 u, vaan hieman enemmän.
Atomimassayksikkö ei ole sama kuin atomiyksiköiden massayksikkö, joka on määritelty elektronin massaksi (me).
Mooli on määritelty ainemääräksi, joka sisältää 6,022 140 76·1023 atomia, molekyyliä tai muuta hiukkasta. Tätä lukua sanotaan Avogadron luvuksi, ja se on suurella tarkkuudella yhtä suuri kuin atomien lukumäärä 12 grammassa hiili-isotooppia C-12 on atomeja. Näin ollen gramman ja atomimassayksikön suhde on suurella tarkkuudella yhtä suuri kuin Avogadron luku.
Historia

Kemiassa alkuaineiden atomipainot on vanhastaan ilmoitettu suhteessa jonkin valitun alkuaineen atomiin, jolloin mittayksikköä ei niiden yhteydessä mainita. Alun perin ne otti käyttöön John Dalton vuonna 1803. Hän valitsi yksiköksi vetyatomin massan, joka sai arvon 1. Vielä 1900-luvun alussakaan ei atomien massoja tavanomaisina yksikköinä edes tunnettu kuin hyvin karkeina likiarvoina, mutta eri atomien massojen suhteet toisiinsa oli pystytty osittain kemiallisten reaktioiden, mutta myös alkuaineiden ominaislämpöjen ja niitä koskevan Dulongin ja Petit’n lain avulla kemiallisten reaktioiden avulla määrittämään paljon tarkemmin. Vaikka vetyatomi kevyimpänä atomina saattoi tuntua luonnolliselta valinnalta asteikon perustaksi, Wilhelm Ostwald ehdotti myöhemmin käytännöllisistä syistä, että suhteelliset atomimassat olisi ilmoitettava happiatomin avulla, jonka massalle annettaisiin arvo 16.
Happeen pohjautuva asteikko otettiin käyttöön ennen kuin vuonna 1912 havaittiin, että eräillä alkuaineilla on useita isotooppeja, joiden atomeilla on eri suuret massat.. Sen jälkeen kun vuonna 1929 havaittiin, että hapellakin on eri isotooppeja, alettiin eri yhteyksissä käyttää toisistaan poikkeavia suhteellisten atomimassojen järjestelmää. Kemiassa alkuaineen atomipainolla alettiin tarkoittaa sen luonnossa olevan isotooppiseoksen atomien massojen keskiarvoa. Sen mukaisesti käytettiin asteikkoa, jossa hapen näin määritelty atomipaino oli edelleen tasan 16. Sen sijaan fysiikassa käytettiin tästä hieman poikkeavaa asteikkoa, jossa happi-16-atomin (16O) massa oli tasan 16 amu. Koska luonnon happi sisältää jonkin verran myös isotooppeja 17O and 18O, seurasi tästä, että kemiassa käytetty atomimassayksikkö oli noin 1,000282 kertaa niin suuri kuin fysiikassa käytetty.  Tilannetta pidettiin kuitenkin epätyydyttävänä, ja tarkoissa laskuissa, erityisesti atomien massaylijäämää tai ydinreaktioissa vapautuvaa energiaa laskettaessa, se saattoi aiheuttaa sekaannusta.
Näistä ja muista syistä vuonna 1961 vahvistettiin uusi hiili-12-atomiin perustuva standardi, joka koskee sekä fysiikkaa että kemiaa. Hiili-12 valittiin perustaksi, jotta atomimassojen lukuarvot poikkeaisivat kirjallisuudessa siihen saakka esiintyneistä arvoista mahdollisimman vähän. Uusi, nykyisinkin käytetty yksikkö sai nimen ”yhtenäistetty atomimassayksikkö” (engl. Unified atomic mass unit) ja samalla myös uuden tunnuksen u, joka korvasi aikaisemmin happeen perustuneessa järjestelmässä käytetyn tunnuksen amu.  Myöhemmin yksiköstä on  varsinkin biokemiassa ja molekyylibiologiassa alettu käyttää myös nimeä dalton (Da).
Vaikka termiä ”amu” ei enää suositella käytettäväksi, se esiintyy usein uudemmassakin kirjallisuudessa, jossa sillä kuitenkin tarkoitetaan nykyistä hiili-12-atomin avulla määriteltyä yksikköä.
Yhtenäistetty atomimassayksikkö määritellään siis seuraavasti:
Suhde SI-yksikköihin

CGPM hyväksyi vuonna 1971 moolin yhdeksi SI-järjestelmän perusyksiköistä ja määritteli sen seuraavasti:
Mooli on sellaisen systeemin ainemäärä, jossa on yhtä monta perusosasta kuin 0,012 kilogrammassa hiiltä on atomeja; sen tunnus on ”mol”.
Kun moolia käytetään, on ilmoitettava, mitä pidetään perusosasina, ja ne voivat olla atomeja, molekyylejä, ioneja, elektroneja, muita hiukkasia tai sellaisten hiukkasten määriteltyjä ryhmiä.
Moolin määritelmästä seuraa, että mooleina ilmoitetun ainemäärän suhde hiukkasten lukumäärään tietyssä näytteessä on yleinen vakio. Tätä vakiota sanotaan Avogadron vakioksi, sille käytetään symbolia NA tai L, ja sen arvo on 6,022140857(74) · 1023 mol−1.
Koska atomimassayksikkö on kahdestoistaosa hiili-12-atomin massasta, tällaisen atomin massa on tasan 12 u, ja 12 grammassa hiili-12:ta on NA atomia. Suoraan määritelmästä seuraa myös, että gramman ja atomimassayksikön suhde on sama kuin Avogadron vakion lukuarvo, ja jokaisen alkuaineen tai yhdisteen moolimassa grammoina on lukuarvoltaan yhtä suuri kuin sen atomin tai molekyylin massa atomimassayksikköinä.
Daltonin kerrannaisia käytetään varsinkin suurimolekyylisten orgaanisten yhdisteiden molekyylimassoja ilmoitettaessa. Esimerkiksi joidenkin proteiinien moolimassa saattaa olla noin 64 000 g/mol, jolloin molekyylin massa on noin 64 kDa.
Esimerkkejä

Vety-1-atomin massa on 1,0078250 u (1,0078250 Da).
Hiili-12-atomin massa on määritelmän mukaan tasan 12 u (12 Da).
Aspiriinin eli asetyylisalisyylihapon molekyylimassa on 180,16 u (180,16 Da).
Titiini on suurimolekyylisin tunnettu proteiini. Sen molekyylimassa on noin 3–3,7 megadaltonia (3 000 000 Da).
Aiheesta muualla

Atomic mass unit sizes.com. Arkistoitu 15.1.2008. Viitattu 30.3.2016.
Jyrki (televisio-ohjelma)

| Jyrki |
| --- | --- |

Tyyli:  Viihdeohjelma
Kestoaika:  90 min / jakso
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  1. syyskuuta 1995 – 21. joulukuuta 2001
Aiheesta muualla
IMDb 
Jyrki (tyyliteltynä JYRK:.) oli Suomessa MTV3-kanavalla 1995–2001 lähetetty suomalainen, populaarimusiikkiaiheinen, nuorille suunnattu iltapäiväohjelma. Ohjelman idea tuli Kanadasta CHUM-yhtiön MuchMusic-kanavasta, jonka materiaalia Jyrki myös lainasi ja jonka kanssa konseptia kehitettiin.
Jyrkin ensimmäinen lähetys oli 1. syyskuuta 1995, ja suoraa lähetystä lähetettiin näkyvällä paikalla Helsingin Lasipalatsissa olleesta studiosta viisi kertaa viikossa, puolitoista tuntia kerrallaan. Lasipalatsin ollessa remontissa ohjelma lähetettiin Kalevankadulta. Ohjelman rungon muodostivat musiikkivideot ja artistihaastattelut. Jyrkin viimeinen lähetys oli 21. joulukuuta 2001. Ohjelmia tehtiin kaikkiaan 2 901 ja niissä esitettiin joka vuosi noin 4 000 musiikkivideota. Ensimmäinen Jyrkissä esitetty musiikkivideo oli Veikko Lavin "Löysin rantein". Loppuaikoina vuosina 2000–2001 ohjelmaa esitettiin myös TVTV!-kanavalla (nykyisin Sub).
Jyrkin rinnalle syntyi tanssimusiikin erikoislähetys Jyrki Electric Circus, yhteen artistiin kerrallaan keskittynyt Intimate & Interactive, videolista Jyrki Countdown, ulkomaisia artistihaastatteluja sisältänyt Jyrki Spotlight, vanhempia musiikkivideoita ja haastatteluja esittänyt Jyrki+, elokuviin keskittynyt Jyrki Goes Movies sekä livemusiikkia esittänyt Live@Jyrki. Myös perinteikkään rockin SM-kilpailun nimeksi vaihdettiin "Jyrki Hit Challenge". Jyrki Video Awards -juhla puolestaan palkitsi vuosina 1997–2001 vuoden parhaita musiikintekijöitä ja musiikkivideoita.
Jyrki oli myös mukana järjestämässä bileitä. "Jyrki Sähkösirkus" -tapahtumia oli ympäri Suomen. Myös seitsemän kokoelma-CD-levyä julkaistiin.
Ohjelma toi julkisuuteen useita uusia kasvoja. Juontajia olivat muun muassa Mikko Silvennoinen, Marika Makaroff, Raymond Ebanks, Vera Olsson, Jaana Pelkonen, Mikko "Peltsi" Peltola, Katja Ståhl, Sami Juola, Micaela Metso, Veeti Kallio, Olli "Molli-Olli" Oikarinen, Ville Toivonen, Minna O (Ojala/Ottavainen), Joonas Hytönen, Tiina Kylmälä, Heta Hyttinen, Tea Khalifa, Jussi Heikelä sekä toimituspäällikkö Antti "Pizza" Pekkarinen.
Joulukuusta 2005 lähtien Pan Vision alkoi julkaista DVD:llä Jyrkin parhaita haastatteluja ja live-esityksiä nimellä Jyrki: Lost Tapes. Sarjaa oli suunniteltu julkaistavaksi kuuden osan verran, mutta sarjan tuotanto lopetettiin kolmannen osan jälkeen, joista viimeinen sisälsi live-esityksiä syksystä 1997 kevääseen 1998.
Ohjelman ensimmäinen tuottaja Marko Kulmala on kertonut, että Jyrki -nimi syntyi Heikki Silvennoisen tyttären ideasta miestenlehden nimeksi. Jyrkiä tuotti Funny-Films.
Kirjallisuutta

Määttänen, Juuso & Hytönen, Joonas: Jyrki 1995–2001 : nuoriso-ohjelman nousu ja tuho.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2021.  ISBN 978-951-0-47078-7
Aiheesta muualla

Jyrki Internet Movie Databasessa (englanniksi)
archive.org - Jyrki
Gregory Paul Johnson

Gregory Paul Johnson on yhdysvaltalainen Iowan yliopiston IT-alan asiantuntija, joka yhdessä muiden kanssa perusti vuonna 2002 Small House Society -nimisen järjestön, jota hän yhä johtaa. Järjestön tavoitteena on edistää pienempien omakotitalojen rakentamista. Hän itse asuu 10 m²:n talossa, jonka on suunnitellut arkkitehti Jay Shafer.
Johnson on kirjoittanut kirjan Put Your Life on a Diet: Lessons Learned from Living in 140 Square Feet (ISBN 9781423603177).
Patoputkimoottori

Patopainemoottori (myös patoputkimoottori, engl. ramjet) on reaktiomoottorityyppi, jossa ei ole liikkuvia osia. Patopainemoottorit eivät toimi paikallaan, vaan vaativat nopeutta, jotta ilma saataisiin puristumaan moottoriin, koska patopainemoottoreissa ei ole ahdinta. Patopainemoottorilla varustetut ilma-alukset nostetaankin tästä syystä usein ilmaan toisen lentokoneen tai apuraketin kyydissä, jolloin saavutetaan moottorin käynnistämiseen vaadittava ilmannopeus. Patopaineen paras hyötysuhde saavutetaan noin kolmen Machin nopeuksilla, mutta moottorityyppi toimii aina kuuden Machin nopeuksiin saakka.
Patopainemoottoreita voidaan käyttää esimerkiksi suurilla nopeuksilla lentävissä laitteissa, kuten ohjuksissa ja ammuksissa.
Eräs tässä suhteessa merkittävimpiä on brittiläinen Bristol Bloodhound, jossa on kaksi kaksoispatopainemoottoria ja niiden välissä alkuvauhdin antava rakettimoottori.
Asesuunnittelijat ovatkin kehitelleet esimerkiksi patopainemoottorilla varustettua 120 mm kranaatinheittimen ammusta, joka pystyisi moottorin avulla saavuttamaan jopa 35 kilometrin kantaman. Moottoria on käytetty myös onnistuneesti työntövoiman tuottamiseen helikopterin lapojen päissä.
Jatkuvaan palamiseen perustuvat patopainemoottorit sekoitetaan usein katkonaiseen palamiseen perustuviin sysäysputkimoottoreihin, sekä samantapaisiin, mutta suuremmilla virtausnopeuksilla toimiviin SCRAMJETeihin.