Luettelo jääkäreistä R
R > Edvard Emil Ruuth

(25. joulukuuta 1894 Viipuri – 12. elokuuta 1943) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat ratavartija Petter Ruuth ja Helena Maria Hartikainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Lahja Maria Kohon kanssa. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1933 ja hän avioitui toisen kerran vuonna 1937 Anna Vilhelmiina Mäenpään kanssa. Tämä kansakoulun ja kolme luokkaa Viipurin suomalaista klassillista lyseota käynyt Viipurilainen työnjohtaja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 7. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet siirrettiin 26. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon ja laskettiin elokuussa 1917 siviilitöihin. Hän palasi Ruotsin kautta Suomeen maaliskuun alussa vuonna 1918 ja astui 10. maaliskuuta 1918 jefreitterinä palvelukseen 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonaan, jossa hän toimi ensin koulutusaliupseerina 3. komppaniassa ja 7. huhtikuuta 1918 alkaen 2. komppanian vääpelinä. Hän otti osaa Raudan ja rajaseudun taisteluihin. Sisällissodan jälkeen hän toimi komppanianvääpelinä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 2:ksi, sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi ja viimeksi Kajaanin sissipataljoonaksi. Hän siirtyi 26. huhtikuuta 1919 Viipurin vartiopataljoonan 1. komppanian vääpeliksi. Armeijasta hän erosi 16. elokuuta 1919, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 1. tammikuuta 1920 ja komppanianvääpelinä Terijoen rajavartiopataljoonan 6. komppaniassa (muuttui 17. tammikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmentin 6. komppaniaksi) 30. huhtikuuta 1920 saakka. Karjalan kaartin rykmentin 1. konekiväärikomppaniassa hän palveli 15. heinäkuuta 1920 – 1. elokuuta 1922 välisen ajan. Armeijapalveluksensa jälkeen hän toimi vuoden ajan Attilan kenkätehtaan Viipurin konttorissa varastonhoitajana, kunnes astui jälleen palvelukseen armeijassa 9. joulukuuta 1924 ja hänet sijoitettiin Salmin rajavartioston 3. komppaniaan. Tehtävästä hän erosi 22. maaliskuuta 1925 ja toimi sen jälkeen Viipurin saha oy:ssä puutavaran vastaanottajana ja 1. marraskuuta 1927 – 6. syyskuuta 1928 Muonavarikko 2:n varastomiehenä. Hän astui jälleen armeijan palvelukseen 20. syyskuuta 1928 ja sijoitettiin Savon Prikaatin I pataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1930 Karjalan kaartin rykmenttiin ja 1. helmikuuta 1932 alkaen Käkisalmen Jääkäripataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä. Armeijasta hän erosi 31. toukokuuta 1932 ja oli sen jälkeen työnjohtajan apulaisena maantietöissä Viipurin seuduilla vuosina 1932–1934 sekä sen jälkeen tilapäistöissä mm. Jääkärikodissa Kuolemajärvellä sekä varastomiehenä Muonavarikko 3:ssa ja Muonavarikko 1:ssä vuosina 1937–1939. Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin hän suoritti vuonna 1929. Talvisotaan hän osallistui varastonhoitajana Rakennuspataljoona 4:ssä Laatokan koillispuolella. Välirauhan aikana hän toimi konekiväärikomppanianvääpelinä Erillinen Pataljoona 1:ssä (JR 5). Jatkosotaan hän osallistui Jalkaväenkoulutuskeskus 4:ssä, josta hän joutui hoidettavaksi ensin kenttä- ja myöhemmin sotilassairaalaan. Hänet on haudattu Ylihärmään. Ylennykset: Jefreitteri 10. maaliskuuta 1918, Aliupseeri 23. huhtikuuta 1918, Varavääpeli 25. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk; miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.