stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän väliaikainen hallitus
Maailmansodan jatkaminen

Kerenskin rooli väliaikaisessa hallituksessa oli kaksijakoinen, hän oli sekä Pietarin neuvoston varapuheenjohtaja ja kuului myös hallitukseen. Kerenskin hallitus ei halunnut irrottaa Venäjää ensimmäisestä maailmansodasta, vaan tuki ympärysvaltoja, erityisesti vanhaa liittolaistaan Ranskaa. Ranska halusi Venäjän taistelevan itärintamalla, koska se helpotti heihin kohdistuvaa painetta länsirintamalla. Länsivallat tunnustivat väliaikaisen hallituksen nopeasti, koska uskoivat Venäjän sen avulla pysyvän ympärysvaltojen puolella sodassa.
Neuvostojen ja väliaikaisen hallituksen välit ja kansan kannatus huononivat kevään edetessä sen takia, että hallitus päätti pysyä sodassa. Miljukov julisti ympärysvalloille lähettämässään nootissa hallituksen jatkavan sotaa Konstantinopolin ja Turkin salmien saamiseksi Venäjälle, eli jatkamaan perinteistä sotapolitiikkaa. Tämä ”Miljukovin nootti” johti bolševikkien aiheuttamiin mielenosoituksiin Miljukovia vastaan, ja niinpä hänet erotettiin hallituksesta eli ”Lvovin ministeriöstä” 18. toukokuuta. Väliaikaiseen hallituksen nimitettiin lisää neuvostoista menševikkejä ja sosialistivallankumouksellisia ja siten yritettiin heikentää hallituksen ja neuvostojen välistä kilpailua.
Kerenskin käskystä aloitettiin niin sanottu Kerenskin hyökkäys itävaltalaisia vastaan kesäkuussa 1917. Sen tarkoituksena oli parantaa hallituksen mainetta voittoisan sodan johtajana. Se eteni jonkin matkaa Karpaattien lähistöillä, mutta kun saksalaiset tulivat itävaltalaisten avuksi, hyökkäys pysähtyi ja Kerenskin hallituksen ote herpaantui entisestään. Kapina riehui armeijassa ja venäläisiä rykmenttejä pakeni rintamalta. Edellisenä vuonna oli tehty samankaltainen Brusilovin hyökkäys paremmin tuloksin.
Väliaikainen hallitus menettää parlamentaarisen kannatuksensa

Elokuun alussa 1917 erosi useita ministereitä, ja pääministeri Aleksandr Kerenskistä tuli käytännössä Venäjän diktaattori. Elokuun lopulla kapinallinen kenraali Lavr Kornilov hyökkäsi kohti Pietaria aikoen kaapata vallan ja ryhtyä sotilasdiktaattoriksi tai palauttaa tsaarinvallan pelastaakseen isänmaan ja heittääkseen pois vallasta sekä väliaikaisen hallituksen että neuvostot. Kerenski pyysi apua muun muassa bolševikeilta ja vapautti heinäkuun kapinan takia vangittuja bolševikkijohtajia. Näin kapinoineet matruusit asettuivat Kerenskin kanssa yhdessä Kornilovia vastaan ja kaappaushanke torjuttiin, kun rautatietyöläiset kieltäytyivät kuljettamasta Kornilovia joukkoineen Pietariin. Silti samalla bolševikit saivat enemmistön Pietarin ja Moskovan neuvostoissa eikä heidän kannattajilleen jaettuja aseita saatu enää takavarikoitua. Maaseudulla talonpojat ryöstelivät yhä useammin suurtiloja.
Väliaikainen hallitus julisti Venäjän tasavallaksi 14. syyskuuta 1917.
Vastustaakseen voimistuvaa Pietarin neuvostoa Kerenski julisti 14. syyskuuta 1917 voimaan viiden neuvostonselvennä. Direktiohallitukseen (toimitusministeristöön) kuuluivat tällöin enää vain Kerenski pääministerinä, Tereštšenko ulkoasiainministerinä, Verhovski sotaministerinä, Derderevski meriministerinä ja Nikitin posti- ja lennätinministerinä. Direktorio johti maata kolme viikkoa, kunnes lokakuun alussa Kerenski kokosi hallituksen uudelleen vielä kolmannen kerran.
Parlamentaarisen vastuun puuttuminen heikensi väliaikaisen hallituksen uskottavuutta, joten Kerenski kutsui syyskuussa 1917 koolle niin sanotun demokraattisen kokouksen lähinnä vasemmistopuolueiden edustajista. Kokous ei antanut väliaikaiselle hallitukselle selkeää tukea, mutta sen aloitteesta perustettiin lokakuussa Venäjän tasavallan väliaikainen neuvosto eli niin sanottu esiparlamentti, jonka oli tarkoitus toimia väliaikaisena parlamentin korvikkeena ennen perustuslakia säätävän kansalliskokouksen valintaa. Keskustan ja vasemmiston puolueiden sekä erilaisten eturyhmien edustajista koostunut esiparlamentti oli vain neuvoa-antava elin, jonka arvovalta jäi heikoksi, sillä Kerenski jätti halutessaan sen päätökset huomiotta.
Lokakuun vallankumous

Bolševikkien johtama Pietarin neuvoston sotilaskomitea miehitti pääkaupungin ja muut suurimmat kaupungit 7. marraskuuta 1917. Väliaikaisen hallituksen ministerit vangittiin työpaikallaan Talvipalatsissa, vain Kerenski onnistui pakenemaan Yhdysvaltain suurlähettilään autolla. Lenin asetti maan johtoon kansankomissaarien neuvoston. Perustuslakia säätävä kansankokous valittiin vielä marraskuussa pidetyissä vaaleissa, mutta se ehti kokoontua vain kerran 18.–19. tammikuuta 1918 ennen kuin bolševikit vangitsivat myös sen jäsenet. Lokakuun vallankumouksen jälkeen syttyi Venäjän sisällissota, joka päättyi vuonna 1921 bolševikkien voittoon. Vuonna 1922 muodostettiin Neuvostoliitto.
Väliaikaisen hallituksen pääministerit

Georgi Lvov (15. maaliskuuta – 21. heinäkuuta 1917)
Aleksandr Kerenski (21. heinäkuuta – 8. marraskuuta 1917)
Viber

| Viber |
| --- | --- |

Luoja:  Viber Media
Kehittäjä:  Rakuten Viber (osa Rakutenia)
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  2. joulukuuta 2010
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  pikaviestintäohjelma VoIP-ohjelma
Alusta:  Windows macOS Linux Android iOS
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Viber on ilmainen pikaviestintä- ja VoIP-ohjelma. Se on osa japanilaisen sähköiseen kaupankäyntiin erikoistuneen Rakuten-yhtiön tarjoamia palveluja. Viberillä oli maaliskuussa 2019 noin 1,2 miljardia rekisteröitynyttä käyttäjää ja 260 miljoonaa kuukausittaista käyttäjää tammikuussa 2019. Viber on saatavilla Android- ja iOS-laitteille sekä tietokoneversiona Windowsille, macOS:lle ja Linuxille.
Lehdistölähteiden mukaan ohjelmisto on alkujaan kahden israelilaisen alullepanema. Merkittävä osa sovelluksen kehitystyöstä oli ulkoistettu muun muassa Valko-Venäjälle. Rakuten-yhtiö hankki Viber-viestisovelluksen ostamalla Viber Median vuonna 2014 noin 900 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Kahden käyttäjän välisen yhteyden päästä päähän -salaus sovellukseen tuli vuonna 2016.  Vuonna 2019 tanskalainen tietoturvayhtiö Heimdal Security arvioi Viberin erääksi turvallisimmista salausta käyttävistä viestisovelluksista.
Aiheesta muualla

Kotisivut (englanniksi)
Vibo Valentian maakunta

Vibo Valentian maakunta (ital. Provincia di Vibo Valentia) on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Calabrian alueella Tyrrhenanmeren rannalla lähellä Italian "saappaankärkeä".  Maakunnan pinta-ala on 1 151 km² ja asukasluku runsaat 160 000. Maakunnassa on 50 kuntaa , ja sen pääkaupunki on Vibo Valentia.
Vibo Valentialla on 75 km rantaviivaa, joka mutkittelee lukemattomina pieninä¨lahtina ja niemekkeinä. Alueella on paljon arkeologisia nähtävyyksiä.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Vibo Valentian maakunta
Acquaro | Arena | Briatico | Brognaturo | Capistrano | Cessaniti | Dasà | Dinami | Drapia | Fabrizia | Filadelfia | Filandari | Filogaso | Francavilla Angitola | Francica | Gerocarne | Jonadi | Joppolo | Limbadi | Maierato | Mileto | Mongiana | Monterosso Calabro | Nardodipace | Nicotera | Parghelia | Pizzo | Pizzoni | Polia | Ricadi | Rombiolo | San Calogero | San Costantino Calabro | San Gregorio d’Ippona | San Nicola da Crissa | Sant’Onofrio | Serra San Bruno | Simbario | Sorianello | Soriano Calabro | Spadola | Spilinga | Stefanaconi | Tropea | Vallelonga | Vazzano | Vibo Valentia | Zaccanopoli | Zambrone | Zungri
Vsevolod Holubovytš

| Vsevolod Holubovytš> Все́волод Голубо́вич |
| --- | --- |
 Vsevolod Holubovytš
Ukrainan pääministeri
 31. tammikuuta – 29. huhtikuuta 1918  
Edeltäjä:  Volodymyr Vynnytšenko
Seuraaja:  Fedir Lyzohub
Henkilötiedot
Syntynyt: 1885 Poltavka, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 1939 (ikä noin 55) Neuvostoliitto
Ammatti:  insinööri
Tiedot
Tutkinnot:  Kiovan polytekninen instituutti
Vsevolod Oleksandrovytš Holubovytš (ukr. Всеволод Олександрович Голубович; 1885 Poltavka, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – ? Neuvostoliitto) oli ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kansantasavallan toisena pääministerinä tammikuusta huhtikuuhun 1918.
Holubovytš valmistui insinööriksi Kiovan polyteknisestä instituutista. Hänet valittiin vuonna 1917 Ukrainan Radaan sosialistivallankumouksellisen puolueen edustajana. Hän johti Ukrainan delegaatiota Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa. Holubovytš kokosi hallituksen muutamaa päivää itsenäisyysjulistuksen jälkeen, 30. tammikuuta 1918. Hän toimi pää- ja ulkoministerinä, kunnes hetmani Pavlo Skoropadski kaappasi saksalaisten tuella vallan 29. huhtikuuta. Holubovytš oli vangittuna joulukuuhun 1918 saakka. Vuosina 1919–1920 hän oli Ukrainan sosialistivallankumouksellisen puolueen lehden Trudova hromadan päätoimittaja. Hänet tuomittiin vuonna 1921 muun puoluejohdon kanssa bolševikkien järjestämässä oikeudenkäynnissä viiden vuoden vankeuteen, mutta hän sai pian armahduksen. Hän toimi NEP-kautena Ukrainan neuvostotasavallan korkeimman kansantalousneuvoston puheenjohtajana, mutta hänet vangittiin vuonna 1931 ja tuomittiin uudessa näytösoikeudenkäynnissä väitetyn ”Ukrainan kansallisen keskuksen” jäsenenä. Hän kuoli ilmeisesti vankileirillä, erään tiedon mukaan vuonna 1939.
Vuoden eurooppalainen

Vuoden eurooppalainen on Eurooppalainen Suomi -yhdistyksen jakama tunnustus. Tunnustuksen saaja julkaistaan vuosittain Eurooppa-päivänä 9.5. Tunnustus annetaan henkilölle, joka synnyttää keskustelua ja lisää tietoisuutta Euroopan unioniin ja Eurooppaan liittyvistä poliittisista, yhteiskunnallisista ja inhimillisistä kysymyksistä.
2020 Susanna Turunen, Yleisradion EU-kirjeenvaihtaja
2021 Timo Miettinen, Helsingin yliopiston Eurooppa-keskuksen tutkija
2022 Antti Kuronen, Yleisradion ulkomaankirjeenvaihtaja.
2023 Juha Jokela, Ulkopoliittisen instituutin EU-ohjelmajohtaja
Vera Karalli

Vera Karalli
Vera Aleksejevna Karalli (ven. Вера Алексеевна Каралли; 27. heinäkuuta 1889 – 16. marraskuuta 1972) oli venäläinen balettitanssija, koreografi ja näyttelijä. Hän esiintyi lukuisissa venäläisissä mykkäelokuvissa.
Hän esiintyi Sergei Djagilevin Ballets russes -balettiseurueessa vuosina 1906, 1919 ja 1920.
Karalli oli Dmitri Pavlovitš Romanovin rakastajatar, ja hänen uskotaan osallistuneen Grigori Rasputinin surmaan johtaneeseen salaliittoon vuonna 1916.
Karalli asui myöhemmällä iällään Liettuassa, Romaniassa, Ranskassa ja Itävallassa. Hän kuoli Itävallassa vuoden 1972 marraskuussa 83-vuotiaana.
Elokuvia

Les chrysanthèmes, 1914
Kuoleman jälkeen, 1915
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vera Karalli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vera Kiiskinen

| Vera Kiiskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. marraskuuta 1970 (ikä 53)
Ammatti:  käsikirjoittaja, näyttelijä, teatteriohjaaja
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Täällä Pohjantähden alla   Täällä Pohjantähden alla II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Vera Kiiskinen (s. 17. marraskuuta 1970) on suomalainen näyttelijä.
Ura

Hän on näytellyt elo­kuvissa Pikku­sisar ja Enkeli tulessa sekä sarjassa Irtiottoja.
Vera Kiiskinen esittää Elina Koskelaa Timo Koivusalon elo­kuvissa Täällä Pohjan­tähden alla ja Täällä Pohjantähden alla II.
Hän ääni­näytteli Martta Koskisen roolin dokumentti­elo­kuvassa Ompelijatar vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Kiiskinen Vera Ilona. Teatterin tiedotus­keskus.
Vsevolod II

Vsevolod II Olhovitš (ukr. Всеволод II Ольгович, ven. Всеволод II Ольгович) (k. 1. elokuuta 1146 Vyšhorodissa Kiovan pohjoispuolella) oli Tsernihivin ruhtinaskunnan hallitsija sekä Kiovan Rusin ruhtinas vuosina 1139–1146. Hän nousi valtaan Vjatšeslav I:n kuoltua vuonna 1139. Vsevolod II hallitsi Kiovan Rusia kuolinvuoteensa 1146 saakka. Hän nimesi seuraajakseen veljensä Igor Olgovitšin, toivoen että valtaistuin olisi tämän jälkeen suvun hallussa.
Verottaja (korttipeli)

Verottaja on korttipeli, jota pelataan 3–7 pelaajalla ja 45 kortin pakalla. Peliä pelataan melkein aina panoksilla.
Säännöt

Ensin päätetään, mitä käytetään panoksena
Pakasta pitää poistaa kaikki kasit ja kuutoset herttoja lukuun ottamatta
Jakaja arvotaan nostamalla
Jakaja jakaa yhden kortin kaikille kuvapuoli alaspäin
Pelaajat asettavat panokset (kaikki saman verran)
Seuraavaksi kaikki pyytävät yhden tai useamman kortin lisää yksi kerrallaan. Pelivuoro kiertää myötäpäivään, kunnes kukaan ei halue enää kortteja. Ylimenosta ei tarvitse ilmoittaa. Kun lopuksi pelaajat käyttävät korttinsa, on todennäköistä, että yksi tai useampi on vetänyt yli
Pelaaja, joka on päässyt lähimmäksi 16 pistettä (pisteet = korttien arvojen summa) vetämättä yli, voittaa koko potin. Jos kahdella pelaajalla on samat pisteet, potti jaetaan. Jos usealla pelaajalla on 16 pistettä, potin vie jakaja (verottaja)
Veroton myynti

Veroton myynti (engl. tax-free) tarkoittaa kauppaa, jossa muutoin vähittäismyynnin yhteydessä kerättävää veroa ei tarvitse maksaa. Suomessa verottomassa myynnissä jää pois arvonlisävero. Verottomia myymälöitä on esimerkiksi lentokentillä ja laivoilla. Myös muut liikkeet voivat myydä EU:n ulkopuolelta tuleville matkailijoille verottomasti tiettyjen ehtojen täyttyessä. Tällöin arvonlisävero palautetaan EU:n alueelta poistuessa tai sen jälkeen.
Euroopan unionin sisällä ei ole ollut verotonta myyntiä 3. heinäkuuta 1999 alkaen. Ahvenanmaa kuuluu Euroopan unioniin mutta ei sen verounioniin, mikä tarkoittaa sitä, että Ahvenanmaan kautta kulkevilla laivoilla voidaan jatkaa verotonta myyntiä. Laivojen tax-free-myymälöissä myydään lähinnä alkoholituotteita, hajuvesiä, juomia, makeisia sekä leluja. Ahvenanmaalta tapahtuva postimyynti oli verotonta korkeintaan 22 euron arvoisten lähetyksien osalta 1.7.2021 voimaan tulleeseen arvonlisäverolakimuutokseen asti.
Aiheesta muualla

Verohallituksen tiedote verottomasta myynnistä Suomessa vieraileville matkailijoille
Verohallituksen ohje myyjälle (Arkistoitu – Internet Archive)
Valeri Gazzajev

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Valeri Georgijevitš Gazzajev (osseetiksi Gæzzaty Georgijy fyrt Valeri)
Syntymäaika: 7. elokuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka:  Ordžonikidze, Pohjois-Ossetian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto (nykyään Vladikavkaz, Pohjois-Ossetia-Alania, Venäjä)
Pituus: 1.73 senttimetriä
Paino: 94 kilogrammaa
Seura
Seura:  Alania Vladikavkaz
Junioriseurat
1966–1969:  Spartak Ordžonikidze
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1970–1973 1974 1975 1976–1978 1979–1985 1986 |  Spartak Ordžonikidze  SKA Rostov-na-Donu  Spartak Ordžonikidze  Lokomotiv Moskova  Dynamo Moskova  Tbilisin Dynamo | 53 (9) 12 (1) 33 (14) 72 (14) 197 (70) 14 (5) |
Maajoukkue
| 1978–1980 1980–1983 |  Neuvostoliitto  Neuvostoliitto (olympia) | 8 (4) 11 (2) |
Valmennusura
1989–1991 1991–1993 1993–1999 1999–2001 2001–2003 2001–2002 2002–2003 2004–2008 2009–2010 2012–:  Spartak Ordžonikidze  /  Dynamo Moskova  Alania Vladikavkaz  Dynamo Moskova  TsSKA Moskova  Venäjä U21  Venäjä  TsSKA Moskova  Dynamo Kiova  Alania Vladikavkaz
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit>  Olympialaiset .Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo | Mitalit>  Olympialaiset .Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo | Mitalit>  Olympialaiset .Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jalkapallo |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | jalkapallo |  |
Valeri Georgijevitš Gazzajev (ven. Вале́рий Гео́ргиевич Газза́ев, oss. Гæззаты Георгийы фырт Валери, Gæzzaty Georgijy fyrt Valeri, s. 7. elokuuta 1954 Ordžonikidze, Pohjois-Ossetian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen maajoukkuetason hyökkääjä. Kansallisuudeltaan hän on osseetti. Hän toimii FK Alania Vladikavkazin puheenjohtajana ja päävalmentajana.
Ura pelaajana

Gazzajev aloitti jalkapalloilijanuransa kotikaupunkinsa Spartakissa. Spartakin edustusjoukkueessa hän pelasi vuosina 1970–1973 ja 1975 käytyään välissä Donin Rostovin SKA:ssa. Lisäksi Gazzajev edusti pelaajaurallaan Moskovan Lokomotivia (1976–1978), Moskovan Dynamoa (1979–1985) ja Tbilisin Dynamoa (1986). Vuonna 1984 hän voitti Moskovan Dynamossa cup-mestaruuden. Kaikkiaan hän pelasi Neuvostoliiton liigassa 283 ottelua ja teki 89 maalia.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Gazzajev pelasi kahdeksan ottelua ja teki neljä maalia. Neuvostoliiton olympiajoukkueessa hänen saldokseen jäi 11 ottelua ja kaksi maalia. Hän oli voittamassa olympiapronssia 1980 Moskovan kisoissa. Nuorisomaajoukkueissa hän voitti Euroopan-mestaruuden vuosina 1976 ja 1980.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Neuvostoliiton mestaruus: 1976
Neuvostoliiton cup (2): 1977, 1984
Neuvostoliiton supercup: 1977
Olympiapronssia: 1980
Ura valmentajana

Valmentajaurallaan Gazzajev on valmentanut Moskovan Dynamoa vuosina 1986–1987 ja uudelleen 1991–1993, kasvattajaseuraansa Spartakia, joka eräässä vaiheessa tunnettiin nimellä Spartak-Alanija, vuosina 1989–1991 sekä 1994–1999. Lisäksi hän on valmentanut Venäjän nuorten maajoukkuetta 2001–2002 ja Venäjän maajoukkuetta 2002–2003. TsSKA:ta hän valmensi ensin vuosina 2001–2003 ja uudelleen vuosina 2004–2008. Valmentajana hänen saavutuksiinsa lukeutuvat Venäjän mestaruudet vuosilta 1995, 2003 ja 2005, Venäjän cupin mestaruus 2002 ja 2005, UEFA Cupin voitto 2005. Gazzajeville on myös myönnetty Venäjän federaation ystävyyden ja ensimmäisen asteen urheilun kunniamerkit.
Toukokuussa 2009 Gazzajev allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Ukrainan tuoreen mestarijoukkueen Dynamo Kiovan päävalmentajaksi. Gazzajevin johdolla Dynamo ei kyennyt haastamaan FK Šah’tar Donetskia mestaruuskamppailussa, vaan joukkue jäi liigassa kakkoseksi kuusi pistettä donetskilaisten takana. Lokakuun alussa 2010 Gazzajev erosi tehtävistään Dynamon hävittyä Eurooppa-liigan lohkovaiheessa moldovalaiselle FC Sheriffille.
Tammikuussa 2011 Gazzajevista tuli FK Alania Vladikavkazin puheenjohtaja.  Marraskuussa 2012 Gazzajev otti hoitaakseen päävalmentajan tehtävät, kun hänen poikansa Vladimir sai potkut.
Ura valmentajana > Meriitit pelaajana

UEFA Cup: 2005
Venäjän mestaruus (4): 1995, 2003, 2005, 2006
Venäjän cup (3): 2002, 2005, 2006
Venäjän supercup (3): 2004, 2006, 2007
Ukrainan supercup: 2009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeri Gazzajev Wikimedia Commonsissa
https://web.archive.org/web/20060825094359/http://www.biograph.ru/bank/gazzaev_vg.htm
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Oleg Romantsev Aleksandr Novikov Vladimir Gazzajev | FK Alania Vladikavkazin päävalmentaja 1989–1991 1994–1999 11/2012– | Seuraaja: Nikolai Hudijev Vladimir Gutsajev – |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aleksandr Kuznetsov Artur Jorge | TsSKA Moskovan päävalmentaja 2001–2003 2004–2008 | Seuraaja: Artur Jorge Zico |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Oleg Romantsev | Venäjän maajoukkueen päävalmentaja 2002–2003 | Seuraaja: Georgi Jartsev |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Juri Sjomin | Dynamo Kiovan päävalmentaja 2009–10/2010 | Seuraaja: Oleh Lužnyi |
UEFA Club Football Awards
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| Vuoden pelaaja: |  Ronaldo |  Beckham |  Redondo |  Effenberg |  Zidane |  Buffon |  Deco |  Gerrard |  Ronaldinho |  Kaká |  C. Ronaldo |  Messi |  Milito |
| Vuoden maalivahti: |  Schmeichel |  Kahn |  Kahn |  Kahn |  Kahn |  Buffon |  Baía |  Čech |  Lehmann |  Čech |  Čech |  Van Der Sar |  Júlio César |
| Vuoden puolustaja: |  Hierro |  Stam |  Stam |  Ayala |  Carlos |  Carlos |  Carvalho |  Terry |  Puyol |  Maldini |  Terry |  Terry |  Maicon |
| Vuoden keskikenttäpelaaja: |  Zidane |  Beckham |  Mendieta |  Mendieta |  Ballack |  Nedvěd |  Deco |  Kaká |  Deco |  Seedorf |  Lampard |  Xavi |  Sneijder |
| Vuoden hyökkääjä: |  Ronaldo |  Ševtšenko |  Raúl |  Raúl |  Raúl |  Van Nistelrooy |  Morientes |  Ronaldinho |  Eto’o |  Kaká |  C. Ronaldo |  Messi |  Milito |
| Vuoden valmentaja: |  Lippi |  Ferguson |  Cúper |  Hitzfeld |  Del Bosque |  Ancelotti    Mourinho |  Mourinho    Benítez |  Benítez    Gazzajev |  Ramos    Rijkaard |  |  |  |  |
Viborg

| Viborg |
| --- | --- |
 Viborgin tuomiokirkko.
 Viborg
 Koordinaatit: 56°27′0″N, 9°24′0″E 
Valtio:   Tanska
Alue:  Keski-Jyllannin alue
Kunta:  Viborgin kunta
Väkiluku:  37 635
 Ajankohdan 1.1.2012 mukainen väkilukutieto koskee taajamaa (tansk. by), ja sen lähteenä on Danmarks Statistik. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viborg on Tanskassa Keski-Jyllannissa sijaitsevan Viborgin kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 37 635 asukasta.
Viborg on myös entinen kaupunki, sillä vuonna 1970 Tanskassa luovuttiin kaupunkikäsitteestä. Viborg on Keski-Jyllannin alueen pääkaupunki.
Viborgin keskuksena on kukkula, joka oli pakana-aikoina pyhä paikka. Perimätiedon mukaan kuningas Knuut Suuri lähti Viborgista valloittamaan Englantia. Tanskan kuninkaat siunattiin virkaansa Viborgissa vuodesta 1027 alkaen. Siellä lyötiin Tanskan ensimmäiset kolikot. 1400-luvulta 1600-luvulle Viborg oli Jyllannin suurin kaupunki, mutta toistuvat suurpalot heikensivät sen asemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viborg Wikimedia Commonsissa
Viborgin kunnan kotisivut (tanskaksi)
Shuggie Otis

Shuggie Otis
Johnny Alexander Veliotes eli Shuggie Otis (s. 30. marraskuuta 1953) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on muun muassa levyttänyt Frank Zappan kanssa ja säveltänyt The Brothers Johnsonin versiona tunnetuksi tulleen "Strawberry Letter 23:n".
Shuggie Otis syntyi Los Angelesissa Johnny Otisin poikana.
Vsevolod

Vsevolod voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Vsevolod, miehen etunimi useissa slaavilaisissa kielissä
Hallitsijoita

Vsevolod I, Kiovan Rusin ruhtinas 1078–1093
Vsevolod II, Kiovan Rusin ruhtinas 1139–1146
Vsevolod III, Vladimirin suuriruhtinas 1176–1212, Rostovin, Jaroslavin ja Kiovan Rusin ruhtinas
Vsevolod IV, Kiovan Venäjän ruhtinas 1206–1212
Vsevolod, Volynian ruhtinas noin 988–1013
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vsevolod”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Serge Garant

Serge Garant vuonna 1946.
Albert Antonio Serge Garant (22. syyskuuta 1929 Québec City – 1. marraskuuta 1986 Sherbrooke) oli kanadalainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti, musiikkipedagogi ja kriitikko.
Garant teki kanadalaisessa musiikissa tunnetuiksi nauhoitetun materiaalin käytön (mm. Nucléogame, 1955) ja aleatorisuuden (mm. Trois pièces pour quatuor à cordes, 1958). Erityistä mainetta hän niitti lauluteoksellaan Anerca (1961). Hän toimi Montrealin yliopiston professorina vuosina 1967–1986, ja hän johti Québecin nykymusiikkiseuraa vuodesta 1966 kuolemaansa saakka. Hän sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Kanadan musiikkineuvoston mitalin, Prix de musique Calixa-Lavalléen ja Jules Léger -kamarimusiikkipalkinnon. Hän oli Kanadan ritarikunnan upseeri vuodesta 1979.
Garantin opettajia olivat Sylvio Lacharité, Paul-Marcel Robidoux, Yvonne Hubert ja Claude Champagne.