Gay von Weissenberg
Nuorisotyö

Gay von Weissenberg on suomalaisen nuorisotyön tienraivaajia. Hän osallistui jo vuoden 1910 tienoilla koulupoikana partiotoimintaan. Hänen isänsä Axel von Weissenberg teki partiotyötä Helsingin ruotsinkielisessä NMKY:ssä. Partioliikkeen lakkauttamisen jälkeen Guy von Weissenberg perusti salaisen Haukka-vartion luokkatovereidensa kanssa. Vartiosta kehittyi myöhemmin partiolippukunta Grankulla Scoutkår.
Von Weissenberg opiskeli Teknillisessä Korkeakoulussa, mutta keskeytti opintonsa. Etsiessään uutta uraa, hän otti yhteyttä isänsä vanhaan ystävään, pastori J. H. Tunkeloon. Tunkelo ohjasi von Weissenbergin Kalliolan työkeskukseen. Von Weissenberg teki Kalliolan isäntänä toimineen Sigfrid Sireniuksen kanssa sopimuksen työkeskuksen poikakerhotyön apulaissihteerin tehtävistä. Tämä työrupeama kesti vain työvuoden 1925–26.
Ensimmäisen kerhotyöjaksonsa jälkeen von Weissenberg suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineenaan eläintiede ja toimi assistenttina yliopiston eläintieteen laitoksella. Samaan aikaan hän osallistui partiotoimintaan sekä paikallisella että valtakunnallisella tasolla. Vuonna 1930 von Weissenberg palasi Kalliolaan poika- ja tyttökerhotyön johtajaksi. Kalliolan kerhopojat nimesivät vaikeanimisen johtajansa lempinimellä Kuisu.
Von Weissenberg oli mukana Setlementtiliiton kerhotoiminnan organisoinnissa. Von Weissenberg kehitti pistekilpailun, jonka ympärille kerhotoiminta pitkälti rakentui. Vuonna 1932 perustettiin Suomen Työkeskusten Kerholiitto (STKL). Liiton tehtävinä oli kerhotyön neuvonta, julkaisutoiminta, ohjelmistojen valmistaminen, leirien järjestäminen ja uusien kerhokeskusten tukeminen. Pastori Ilmari Tolsa valittiin liiton johtokunnan puheenjohtajaksi ja von Weissenberg sihteeriksi. Työkeskustoiminnan laajentuessa uusia keskuksia perustettiin eri paikkakunnille. Työkeskusten ”emoyhdistys” Teollisuusseutujen Evankelioimisseura alkoi kiinnittää vielä enemmän huomiota kerhotyöhön. Seura palkkasi vuonna 1936 toimihenkilön, nuorisotyön neuvojan, jonka tehtävinä oli teollisuusseutujen esitelmätoiminta ja STKL:n toiminnan edistäminen. Tehtävään valittiin von Weissenberg. Työhön kuului muun muassa kerhotyöntekijöiden kurssien järjestäminen. 1930-luvulla ryhdyttiin uudistamaan kerhonjohtajien koulutusta. Siihen saakka työkeskusten kerhonohjaajia oli tullut lähinnä kahta reittiä: partiotoiminnasta ja Kalliolasta. Yhtenä uutena koulutusvaihtoehtona esitettiin partioliikkeen Gilwell-järjestelmää muistuttavaa koulutusta, joka koostuisi kirjeitse suoritettavasta teoriaosuudesta sekä käytännön työskentelystä nuorisotyössä. Syksyllä 1938 käynnistyi pastori Topi Tarkan suunnittelema ja von Weissenbergin johtama kirjeopisto. Kurssi oli suunniteltu kaksivuotiseksi ja sen aloitti toistakymmentä opiskelijaa. Talvisota kuitenkin katkaisi tämän koulutuksen.
1930-luvulla nousi idea vapaasta nuorisonkasvatuksesta. Von Weissenberg käsitti tämän kasvatustyön kerhomuotoiseksi toiminnaksi, jota tehdään täysi-ikäisen johdolla. Tavoitteena oli ennen kaikkea luonteenkasvatus, jossa kehittyy tahdonlujuus, vastuuntunto ja moraalinen ryhti. Von Weissenberg katsoi, että kouluopetus pyrki lähinnä ulkonaiseen kuriin ja vapaa nuorisonkasvatus puolestaan nuoren itsenäistymiseen sekä henkisessä että käytännöllisessä työssä.  Von Weissenbergin mielestä yhteiskunta oli velvollinen vastaamaan nuorison yleiskasvatuksesta, ja hän vaati valtion tukea nuorisotyölle. Vuonna 1934 hän esitti vapaan nuorisonkasvatuksen lainsäädännön ja valtionavun järjestämistä. Esimerkkinä oli työväenopistoja koskeva lainsäädäntö. Nuorisotyötä koskeva lainsäädäntö toteutui kuitenkin vasta neljäkymmentä vuotta myöhemmin.
Kielitaitoinen von Weissenberg matkusti paljon ulkomailla osallistuen kongresseihin ynnä muihin tapahtumiin. Hän seurasi ja välitti Suomeen ulkomaisia ajatuksia ja nuorisotyön malleja. Von Weissenberg oli Pohjoismaiden setlementtitoimikunnan jäsen yli kahdenkymmenen vuoden ajan. Hän toimi partioliikkeen edustajana lukuisissa ulkomaisissa kongresseissa ja työskenteli suomalaisten partiopoikajärjestöjen keskusliiton kansainvälisten asioiden hoitajana 1927–1937.
Jatkosodan aikana vuonna 1940 Siirtoväen Huollon Keskus tiedusteli Suomalaiselta Partiopoikaliitolta, voisiko liitto järjestää evakkopojille työleiritoimintaa. Toiminta käynnistettiin ja tammikuussa 1941 se siirrettiin erilliset partiopoikaliitot yhdistäneen Suomen Partiopoikajärjestön hoidettavaksi. Työvoimapulan kasvaessa tähän Siirtopoikien Työpalveluun otettiin mukaan myös muita kuin evakkopoikia. Keväällä 1942 tuli voimaan työvelvollisuuslaki, johon sisällytettiin mahdollisuus 15–17-vuotiaiden rajattuun työvelvollisuuteen. Lain myötä koulujen lomien aikaan nuoria sijoitettiin esimerkiksi metsä- ja maataloustöihin. Tätä toimintaa ohjasi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön nuorisotyövelvollisuustoimisto. G. von Weissenberg komennettiin sen johtajaksi.