stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Louis Martin (uimari)

| Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten uinti | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten uinti | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset .Miesten uinti | Maa:   Ranska> .Miesten uinti |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | 4 000 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Pariisi 1900 | 200 m joukkueuinti |  |
Miesten vesipallo
|  Pronssia | Pariisi 1900 | Vesipallo |  |
Louis Martin (s. 1875) oli ranskalainen uimari, vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Pupilles de Neptune de Lilleä.
Martin osallistui olympialaisiin kerran, Pariisissa 1900. Hän oli tuolloin 200 metrin vapaauinnissa yhdeksäs, 1 000 metrin vapaauinnissa viides ja sijoittui kolmanneksi 4 000 metrillä. Martin ui myös Lillen pronssia voittaneessa joukkueessa 200 metrin kilpailussa ja pelasi seuran vesipallojoukkueessa, joka sai niin ikään pronssimitalin.
Loimaan sakaristo

| Loimaan sakaristo |
| --- | --- |
 Loimaan Vanhankirkon 1750-luvulla rakennettua hirsiaitaa.
Sijainti:  Loimaa
Koordinaatit:  60°51′51″N, 022°57′48″E
Rakentamisvuosi:  1500–1560
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Loimaan sakaristo oli keskiaikainen kivisakaristo, jonka sijaitsi Loimaalla. Keskiaikaisesta kirkkohankkeesta toteutui sakaristo, joka purettiin 1751 uuden kirkon rakentamisen yhteydessä. Sakariston sijainti on joutunut unohduksiin, mutta se sijaitsee luultavasti niin sanotun vanhan hautausmaan keskipaikkeilla. Se rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1500–1560. Vanhan hautausmaan paikkaa osoittamassa Loimijoen rannassa, Loimaalta Oripäähän johtavan seututien 210 varressa on edelleen 1750-luvulla rakennettu hirsiaita. Loimaan kirkko oli paikalla vuoteen 1840, jolloin nykyinen Kanta-Loimaan kirkko rakennettiin tilavammalle paikalle Loimaan Pappilan läheisyyteen ja entinen Loimaan kirkko siirrettiin Alastarolle, missä se edelleen palvelee Alastaron kirkkona.
Aiheesta muualla

Pelander, Heidi: Hylätty Hautausmaa. Turun Sanomat, 14.8.2011, s. 19.
Francelina Cabral

Francelina Cabral (s. 23. maaliskuuta 1985 Lospalos, Itä-Timor) on itätimorilainen maastopyöräilijä. Hän kilpaili vuoden 2016 Rio de Janeiron kesäolympialaisissa maastoajossa. Cabral ohitettiin kilpailussa kierroksella ja joutui siksi keskeyttämään. Cabral toimi Itä-Timorin joukkueen lipunkantajana avajaisissa.
Fjalar Jarva

| Fjalar Jarva |
| --- | --- |
 Fjalar Jarva (oik.) vastaanottamassa ”hyvän tahdon partioautoa” toimitusjohtaja Claes Rydmanilta vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1910 Loviisa
Kuollut: 24. marraskuuta 1978 (68 vuotta) Helsinki
Ammatti:  juristi, poliisi
Fjalar Vilhelm Jarva (5. maaliskuuta 1910 Loviisa – 24. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen poliisijohtaja ja hallitusneuvos. Hän toimi ylipoliisipäällikkönä eli nykyistä poliisiylijohtajaa vastaavassa virassa vuodesta 1957 vuoteen 1973 sekä Interpolin  presidenttinä vuosina 1963–1964.
Jarvan poliisiylijohtajan kaudella tapahtuivat muun muassa Bodominjärven murhat ja Pihtiputaan poliisisurmat, joiden myötä hän oli korkeimpana poliisiviranomaisena paljon julkisuudessa. Hän myös esiintyi jälkimmäisestä tapahtumasta kertovassa elokuvassa Kahdeksan surmanluotia. Koulutukseltaan Jarva oli varatuomari.
Luonteeltaan Fjalar Jarvan on kuvattu olleen "huumorintajuinen eikä koskaan turhan tärkeä". Veikko Huovisen Lampaansyöjissä on vertaus, jonka mukaan "päivä hymyili kuin ylipoliisipäällikkö Fjalar Jarva".
Fjalar Jarva omisti Suvisaariston edustalla pienen Herrökobben-nimisen saaren, jonne hän rakennutti kesähuvilan saunoineen. Hänen kuoltuaan perikunta myi saaren Espoon kaupungille, joka luovutti saaren kiinteistöineen Espoon Meripelastusyhdistyksen hoitoon. Saarella on siitä pitäen toiminut yhdistyksen ulkovartioasema; se on miehitettynä purjehduskauden aikana ja siellä on yleensä yksi yhdistyksen aluksista.
Aiheesta muualla

Fjalar Jarva arvioi tilannetta Pihtiputaan poliisisurmien jälkeen (7.3.1969) Elävä arkisto. Yleisradio.
Poliisiylijohtajat Suomessa
Esko Heilimo (1926–1934) •
Martti Koskimies (1934–1946) •
Erik Gabrielsson (1946–1947) •
Urho Kiukas (1947–1957) •
Fjalar Jarva (1957–1973) •
Erkki Korhonen (1973–1982) •
Olli Urponen (1983–1997) •
Reijo Naulapää (1998–2004) •
Markku Salminen (2005–2008) •
Mikko Paatero (2008–2015) •
Seppo Kolehmainen (2015–2024) •
Ilkka Koskimäki (2024–)
Louis Meznarie

Louis Meznarie (vasemmalla) vuonna 1975.
Louis Meznarie (14. tammikuuta 1930 Saintry-sur-Seine – 5. elokuuta 2020 Le Coudray-Montceaux) oli ranskalainen moottoripyörä- ja kilpa-autoteknikko ja joukkueen omistaja. Hän osallistui useisiin Le Mansin 24 tunnin ajoihin ja oli vuosina 1971–1983 Porschen virallinen moottori-asiantuntija.
Louis Mhlanga

Louis Mhlanga vuonna 2007
Louis Mhlanga (s. 10. marraskuuta 1956 Mbare, Harare) on zimbabwelaissyntyinen kitaristi ja äänilevytuottaja. Hän on omaksunut tyylillisesti monipuoliseen musiikkiinsa vaikutteita rockista, Zimbabwen mbiramusiikista, modernista jazzista, funkista ja rhythm & bluesista.
Mhlanga varttui Zimbabwessa, kävi koulua Botswanassa ja tutustui Lontoossa opiskellessaan länsiafrikkalaiseen musiikkiin. Hän lähti tämän jälkeen King Sunny Adén studiolle Nigeriaan ennen palaamistaan Zimbabween, josta siirtyi Etelä-Afrikkaan. Pääasiassa Etelä-Afrikassa Mhlanga on työskennellyt 1980-luvun lopusta saakka. Alankomaissa viettämänsä vuoden aikana Mhlanga piti afrikkalaisen kitaransoiton kursseja Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa.
Mhlangasta tuli yksi Afrikan kysytyimmistä sessiomuusikoista. Hän on tehnyt myös omia albumeitaan, joihin kuuluva Shamwari (2001) oli hänen kansainvälinen debyyttilevytyksensä. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Hugh Masekelan, Ray Phirin, Busi Mhlongon, Sipho Mabusen, Caiphus Semenyan, Letta Mbulun, Vusi Mahlaselan, Soweton jousikvartetin, Al Jarreaun, Andy Narellin, Paul Wellerin, Dennis Brownin, Julian Bahulan, Jimmy Dludlun, Mlungisi Geganan, George Duken, James Ingramin, Dianne Reevesin, Thandi Klaasenin, Stef Bosin,  Thomas Mapfumon, Miriam Makeban, Habib Koitén, Paul van Kemenaden, Eric van der Westenin ja Régis Gizavon kanssa. Mhlanga kuului 1990-luvun alussa zimbabwelaiseen superyhtye Musik ye Afrikaan, jossa hänen kanssaan työskentelivät basisti Jimi Indi ja rumpali Jethro Shasha. Vuonna 2001 Mhlanga perusti uuden yhtyeen, The Louis Mhlanga Bandin, joka keskittyi vahvasti jazzvaikutteiseen musiikkiin. Mhlanga on työskennellyt myös elokuva- ja balettiprojekteissa sekä etnomusikologisen säätiön hallinnollisena managerina.
Myös Mhlangan veljistä, Williamista ja Shaftista tuli muusikoita. Mhlangan isä oli liikkeen Hararen Mbaressa omistanut yrittäjä. Mhlanga meni 1980-luvun lopussa naimisiin Margaret Indin kanssa, mutta vaimo kuoli 1990-luvun loppupuolella.
Llysfaenin rautatieasema

Llysfaenin rautatieasema oli rautatieasema Llysfaenin kylässä nykyisen Conwyn county borough’n alueella, Walesissa. Se sijaitsi North Wales Coast Linen varrella.
Historia

Asema avattiin 1. elokuuta 1862 nimellä Llandulas. Siellä oli kaksi laituria, joista toisella oli asemarakennus ja toisella odotuskatos. Se nimettiin uudelleen Llysfaeniksi 1.heinäkuuta 1889, kun Llanddulasiin avattiin uusi asema.
Llysfaenin asema sijaitsi varsin syrjässä, ja siellä pysähtyivät vain paikallisjunat. Se suljettiin 5. tammikuuta 1931. Siitä on yhä jäljellä molemmat laiturit, jotka näkyvät kumpuina radan varrella. Toisella laiturilla on pieni vaja, mutta se ei kuulu aseman alkuperäisiin rakennuksiin.
Lilla elefanten drömmer

Lilla elefanten drömmer
Lilla elefanten drömmer on ruotsalaisen taiteilijan Torsten Renqvistn suunnittelema taideteos. Se on vuodesta 1978 lähtien sijainnut Ruotsin pääkaupungin Tukholman Södermalmin kaupunginosassa, Greta Garbos Torgilla.
Teoksen valmistusmateriaali on vaaleanpunainen sementti.
France université numérique

| France université numérique |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  https://www.fun-mooc.fr/
Tyyppi:  Opetussivusto
Rekisteröinti:  Ilmainen
Kielet:  (ranskaksi)
Omistaja:  Ministère de l'Éducation nationale
Avattu:  2013
Nykyinen tila:  Toiminnassa
France université numérique (FUN) on ranskalainen yritys, joka tarjoaa verkkosivujensa kautta yhteistyösopimuksen tehneiden yliopistojen järjestämiä massiivisia avoimia verkkokursseja ilmaiseksi kaikille rekisteröityneille käyttäjilleen.
Louin (Deux-Sèvres)

| Louin |
| --- | --- |
 Cébron-järven rantaa Louinissä
 Louin
 Koordinaatit: 46°48′11″N, 00°09′34″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Deux-Sèvres
Arrondissementti:  Parthenay
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  20,6 km²
Väkiluku (2016):  682
 – Väestötiheys:  33,2 as./km²
Postinumero:  79600
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Louin on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Kunnan pinta-ala on 20,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 682 asukasta (vuonna 2016).
Louin rajoittuu idässä Loiren sivujokeen Thouet’hen. Kunnan lounaisosissa virtaa Cébronjoki ja sen sivujoet La Raconnière ja La Taconnière. Myös osa Cébronjärven rannoista sijaitsee Louinissä. Kunnan keskustasta on kolmisen kilometriä matkaa Airvault'n keskustaan ja 17 kilometriä Parthenayn kaupunkiin Louinin eteläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louin Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Louin
Käännös suomeksi
Lignell & Piispanen

Lignell & Piispanen (L&P) on kuopiolainen alkoholijuomia valmistava yritys. Emoyritys Oy Gust. Ranin perustettiin vuonna 1852 ja Lignell & Piispasen tuotteet ja tuotemerkki liitettiin yritykseen vuonna 1932.
Historia

1783 nykyisen tehtaan paikalle rakennettiin kruununpolttimo. Vuonna 1856 samalle alueelle perustettiin  O.W. Roeringin viinanpolttimo ja kaksi vuotta myöhemmin sen osti konjakkien ja rommien maahantuoja Gustav Ranin. Vuonna 1872 apteekkarit Lignell ja Piispanen aloittivat mesimarjaliköörin ja muiden vastaavien alkoholijuomien valmistuksen. Kieltolain tultua voimaan 1919 alkoholin valmistus loppui ja 1932 kieltolain päättymisen yhteydessä Lignell & Piispasen alkoholinvalmistustoiminta myytiin Gustav Raninille. Vuonna 1985 valmistui yhtiölle uusi tehdas.
Vuonna 1995, alkoholilain muuttuessa, valikoimaan lisättiin perinteiset juomat uudelleen. Ennen lakimuutosta juomia oli tuotannossa 8–10, nyt noin 50. Yhtiön vuosituotanto on noin 2 miljoonaa pulloa ja se työllistää noin 30 henkeä. Yhtiön tuotteista noin 70–75 prosenttia myydään Alkolle, 20–25 prosenttia menee vientiin ja 5 prosenttia tukkuliikkeiden kautta ravintoloille. Vuonna 2009 yhtiö osti Marskin ryypyn tuotemerkin.. Yhtiöllä on ollut kiistaa EU-tuomioistuimen kanssa konjakki-sanan käytöstä. Sen mukaan konjakki-sanaa ei saa käyttää aidosta konjakista vaan nimenä tulee olla ranskankielinen Cognac. Tämä nimiriita sai alkunsa Hienoa Konjakkia -tuotteesta, jossa yhtiö käyttää Ranskan Cognacin seudulla tehtyä konjakkia.
Historiallisesti merkittävät tuotteet

Sawon viina, 1869
Mesimarjalikööri, ensimmäinen Lignell & Piispasen likööri, vuodelta 1882. Tuote palkittiin kultamitalilla Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900, sekä 1888 Kööpenhaminassa ja 1895 Pietarissa.
Perustajat ja kehittäjät

Hugo Lignell (5. huhtikuuta 1841 – 3. toukokuuta 1890), apteekkari ja kauppias, kauppaneuvos 1890.
August Piispanen (14. kesäkuuta 1844 – 24. tammikuuta 1906), apteekkari, sai kunnallisneuvoksen arvon vuonna 1893.
Gustaf Ranin (1825–1896), tukkukauppias, laivanvarustaja.
Lovasjärvi

| Lovasjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°09′18″N, 27°08′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järvinumero:  04.144.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,1 m 
Rantaviiva:  38,26 km 
Pinta-ala:  5,13 km² 
Tilavuus:  0,0227 km³ 
Keskisyvyys:  4,4 m 
Suurin syvyys:  15 m 
Saaria:  23
:  Haudansaari Huhtsaari Kukkosaari Matalansaari Viitasaari
 fiLovasjärvi 
Lovasjärvi on rantaviivaltaan polveileva järvi Kouvolan koillisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 5,1 neliökilometriä. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 37 kilometriä koilliseen. Järven pohjoisin osa kuuluu Mäntyharjuun ja Etelä-Savon maakuntaan.
Maantiede

Lovasjärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 5,3 kilometriä. Järven eteläosa kaartuu Huutoniemen ympärille. Keskiosan Iso Oripää -niemen kohdalla järvi on vain noin 150 metriä leveä. Kapea Läpikivensalmi yhdistää järven pohjoisosan keskiosaan, salmen yli kulkee maantie. Järven pohjoisimpaan kolkkaan kuljetaan Sepänsalmea. Kymenlaakson ja Etelä-Savon maakuntaraja kulkee salmen suuntaisesti. Lovasjärven pohja kumpuilee, 10–15-metrisiä syvänteitä on useita ja syvin kohta sijaitsee järven pohjoisosassa Nallikallion läheisyydessä.
Lovasjärven saariluku on 23. Saarista yksi on alle aarin laajuinen luoto. Laajin saari on pohjoisessa sijaitseva noin 13-hehtaarinen Huhtsaari, muut saaret ovat yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Lovasjärven rannat ovat metsämaata, pientaloja on melko paljon. Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakuntaraja kulkee alle kilometrin päässä Lovasjärven itäisimmän osan muodostavasta Patalahdesta.
Lovasjärven vesitilavuus on 22 722 000 kuutiometriä.
Lovasjärvi (04.144.1.004) kuuluu Lovasjärven valuma-alueeseen (04.144), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kuolimon valuma-alue (04.14) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Lovasjärven valuma-alueeseen kuuluu 15 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Laajin on Lovasjärvi, toiseksi laajin on Huhtjärvi.
Ernest M. McSorley

Ernest Michael McSorley (29. syyskuuta 1912 — 10. marraskuuta 1975) oli kanadalaissyntyinen merimies ja rahtilaiva SS Edmund Fitzgeraldin viimeinen kapteeni. McSorley ja 28 miehistönjäsentä katosivat Yläjärvellä, kun Fitzgerald upposi voimakkaassa syysmyrskyssä.
Syntyperältään kanadalainen McSorley muutti yksitoistavuotiaana Yhdysvaltoihin isänsä ja äitipuolensa mukana, ja vietti teini-ikänsä St. Lawrencen meriväylän varrella New Yorkin osavaltion Ogdensburgissa.
Kadotessaan laivansa mukana 10. marraskuuta 1975 McSorley oli kokenut merimies, joka oli purjehtinut yli 40 vuoden ajan sekä Suurilla järvillä että valtamerillä. Hän sai Fitzgeraldin komentoonsa vuoden 1972 keväällä. Sitä ennen hän oli toiminut kaikkiaan yhdeksän eri aluksen kapteenina.
McSorley oli hiljainen mies joka kohteli miehistöään ammattilaisina, ja jota hänen virkaveljensä arvostivat ja pitivät häntä kokeneena ja taitavana kapteenina. Menehtyessään McSorley oli 62-vuotias, ja hän oli aikonut jäädä eläkkeelle purjehduskauden päättyessä.
McSorley asui Ottawa Hillsin lähiössä Toledossa Ohiossa vaimonsa Nellie Pollockin kanssa. McSorley ja Pollock eivät saaneet omia lapsia, mutta Pollockilla oli kolme lasta edellisestä avioliitostaan. Kun McSorley katosi laivansa mukana, Nellien terveydentila oli jo heikko, mutta hän eli vielä seitsemäntoista vuotta miehensä kuoleman jälkeen ja menehtyi 82-vuotiaana 13. helmikuuta 1993.
Lilla stjärna

|  Lilla stjärna> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Alice Babs
Säveltäjä(t):  Åke Gerhard
Sanoittaja(t):  Gunnar Wersén
Euroviisutiedot
Vuosi:  1958
Maa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Sijoitus:  4.
Pisteet:  10
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Dolf van der Linden
Lilla stjärna on Alice Babsin esittämä kappale, joka edusti Ruotsia vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa Alankomaiden Hilversumissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa neljänneksi 10 pisteellä.
Farinopsis salesoviana

| Farinopsis salesoviana |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Farinopsis  Chrtek & Soják
Laji::  salesoviana
Kaksiosainen nimi
 Farinopsis salesoviana  (Stephan) Chrtek & Soják 
Synonyymit
 Comarum salesovianum (Stephan) Ledeb  Comarum salesovii (Stephan ex Willd.) Bunge  Potentilla salesoviana Stephan  Potentilla salesovii Stephan ex Willd.  
Katso myös
   Farinopsis salesoviana Wikispeciesissä   Farinopsis salesoviana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farinopsis salesoviana on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jonka kuvasi ensimmäisenä Christian Friedrich Stephan vuonna 1809 nimellä Potentilla salesoviana. Omaan Farinopsis-sukuunsa se luokiteltiin ensimmäistä kertaa vuonna 1984. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä eikä alalajeja.
Ulkonäkö ja koko

Farinopsis salesoviana on 30–100 senttimetrin korkuiseksi kasvava monivuotinen ruohokasvi, jonka punaruskeat kukkavarret ovat karvaisia tai nukkaisia, pystysuoria ja haarautuvia. Lehtien pituus on lehtiruoti mukaan luettuna 4,5–9,5 senttimetriä. Lehtilapa on päätölehdykkäinen ja siinä on 7–11 lehdykkää.
Farinopsis salesovianan kukinta-aika ulottuu kesäkuusta elokuuhun. Kukinto on viuhkomainen; kukkien halkaisija on 2,5–3 senttimetriä. Kukkaperä on 1,5–3-senttinen ja 6–20 millimetrin mittaiset suojuslehdet ovat tasasoukkia-suikeita, punaruskeita. Violetit verholehdet ovat kolmionmuotoisia-puikeita ja noin 1,5 senttimetrin mittaisia. 1–1,5-senttiset terälehdet ovat valkoisia tai punaisia, vastapuikeita. Heteitä on noin 20; palhojen pituus on 5–6 millimetriä. Sikiäin on munanmuotoinen. Elo-lokakuussa kypsyvät hedelmät ovat pieniä, kahden millimetrin mittaisia, verholehtien ympäröimiä pähkylöitä.
Levinneisyys

Farinopsis salesoviana esiintyy Mongoliassa, Etelä-Siperiassa, Pakistanissa ja Keski-Aasiassa sekä Manner-Kiinassa Ningxiassa, Gansussa, Sisä-Mongoliassa, Xinjiangissa, Qinghaissa ja Tiibetissä. Laji kasvaa 3600–4000 metrin korkeudella, usein rinteillä, laaksoissa ja joenrannoilla.
Farinopsis salesoviana -lajin kukka.
Käännös suomeksi
Faster Forward

| Faster Forward Humavoid |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. kesäkuuta 2014
 Kesto: 32.54
 Levy-yhtiö: omakustanne
Humavoidin muut julkaisut
|   | Faster Forward 2014 | Glass 2015 |
Faster Forward on suomalainen progressiivinen metalliyhtye Humavoidin debyyttialbumi, joka julkaistiin 24. kesäkuuta 2014.
Kappaleet

Casket On Rails – 4.26
Faster Forward – 4.32
Balloon People – 5.47
The Row – 3.43
Yellow Steps – 3.25
Visitors After Dark – 5.20
Siberian Chase – 5.38
Aiheesta muualla

Albumi Faster Forward Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Louis Martin (painonnostaja)

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten painonnosto. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten painonnosto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 90 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varsova 1959 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1962 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Tukholma 1963 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Teheran 1965 | 90 kg |  |
|  Hopeaa | Wien 1961 | 90 kg |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Perth 1962 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Kingston 1966 | 90 kg |  |
|  Kultaa | Edinburgh 1970 | 90 kg |  |
Louis George Martin (11. marraskuuta 1936 Kingston, Jamaikan kruununsiirtomaa, Brittiläinen imperiumi – 16. tammikuuta 2015 Heanor, Derbyshire) oli brittiläinen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Martin saapui Britteinsaarille 1950-luvun puolivälissä, jota ennen hän oli harjoittanut hieman kehonrakennusta Jamaikalla. Kun hänet rohkaistiin paikalliseen Mr. Universum -kisan karsintaan, hän nosteli painoja kuntosalilla Derbyssä huomaten, että se oli hänen lajinsa. Martinista tuli Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäinen painonnoston maailmanmestari kahdessa vuodessa lajin aloittamisen jälkeen, kun hän yllätti ennakkosuosikki Arkadi Vorobjovin 90 kilon sarjassa vuoden 1959 kisoissa.
Martin osallistui ensimmäisiin olympialaisiinsa Roomassa 1960, jossa hän sai 90 kilon sarjasta pronssia. Hän oli painoluokassaan yksi maailman parhaista 1960-luvun alussa ja sai hopeaa MM-kisoista 1961. Martin voitti maailmanmestaruuden vuosina 1962, 1963 ja 1965. Hän oli mitalitaistelussa myös Méxicon olympialaisissa 1968, mutta ei saanut aikaan tulosta työnnössä ja jäi täten ilman sijoitusta. Martin kilpaili Jamaikan joukkueessa brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa 1958, jonka jälkeen hän vaihtoi Englannin väreihin ja voitti kultaa kolmesti peräkkäin vuosina 1962–1970.
Martin teki uransa aikana kaksi virallista maailmanennätystä, yhteistulokseen vuonna 1962 sekä työntöön 1965. Hän nosti myös kaksi muuta ennätystulosta, mutta kansainvälinen lajiliitto ei hyväksynyt niitä.
Martin kuoli 78-vuotiaana kotonaan Derbyshiren Heanorissa 16. tammikuuta 2015 asbestialtistuksen aiheuttamaan mesotelioomaan.
Lilla Värtan

Kuvassa Lilla Värtan, vasemmalla Lidingön saari, oikealla Tukholman Värtanhamnen. Salmen ylittää Lidingön silta.
Lilla Värtan on merenlahti Tukholman saaristossa, Ruotsissa. Pohjoisessa se liittyy Stora Värtaniin, etelässä taas Saltsjönin lahteen. Lilla Värtan rajoittuu luoteessa Norra Djurgårdenin kaupunginosaan, lounaassa Ladugårdsgärdetin kaupunginosaan ja koillisessa Lidingön saareen. Tukholmasta Turkuun, Ahvenanmaalle ja Helsinkiin liikennöivän Silja Linen terminaali sijaitsee Lilla Värtanin rannalla Värtahamnenissa. Lidingön saarelle johtava Lidingön silta ylittää Lilla Värtanin Ropstenin kohdalla.
Ensimmäinen kerta

| Ensimmäinen kerta> Alien Sex |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ellen Datlow (toim.)
Kansitaiteilija:  Paul Bacon
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Dutton
Julkaistu:  1990
Ulkoasu:  taskukirja
Sivumäärä:  xvi + 251
Suomennos
Suomentaja:  Sari Kallioinen ja Anita Puumalainen
Kansitaiteilija:  Jari Rasi
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  1991
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  248
ISBN:  951-8954-73-9

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ensimmäinen kerta on Ellen Datlow’n toimittama novelliantologia, johon on koottu sukupuolta ja seksuaalisuutta käsittelevää tieteiskirjallisuutta. Suomennoksen kannen alaotsikko on Eroottisia scifi-novelleja ja nimiösivun alaotsikko Muukalaisseksiä.
Johanna Sinisalo kirjoitti Aikakoneen arviossa, että alaotsikko ”eroottisia scifi-novelleja” on harhaanjohtava. Kirjan novellit tosin käsittelevät seksiä, mutta vain yksi tai kaksi niistä on eroottisia sikäli, että tarkoitus olisi synnyttää seksuaalista mielihyvää. Suomennokset ovat kelvollisella tasolla, kannen typografia ”alapuolella kaiken arvostelun ja Jari Rasin kansikuva vähintäänkin tyhmä”. Novellit sinänsä ovat erinomaisia ja ”moni kirjoittaja onnistuu suorastaan räjäyttämään tajunnan, mikäli lukija on vain oikeassa vastaanottavaisuuden tilassa”.
Novellit

Leigh Kennedy: Karvaiset kasvot (Her Furry Face, 1983)
Rick Wilber: Sotamorsian (War Bride, 1990)
Harlan Ellison: Onko Cissaldassa yöelämää? (How’s the Night Life on Cissalda?, 1977)
Scott Baker: Jamesburgin inkubus (The Jamesburg Incubus, 1990)
Larry Niven: Mies terästä, nainen paperia (Man of Steel, Woman of Kleenex, 1971)
K. W. Jeter: Ensimmäinen kerta (The First Time, 1990)
Philip José Farmer: Viidakkoruttoskidi sekoilee (The Jungle Rot Kid on the Nod, 1968)
Lisa Tuttle: Aviomiehiä (Husbands, 1990)
Bruce McAllister: Kun isät lähtevät (When the Fathers Go, 1982)
Edward Bryant: Tanssivat kanat (Dancing Chickens, 1984)
Pat Cadigan: Hädässä muukalainen tutaan (Roadside Rescue, 1985)
Geoff Ryman: Omniseksuaalisuus (Omnisexual, 1990)
Connie Willis: Kaikki rakkaat tyttäreni (All My Darling Daughters, 1985)
Richard Christian Matheson: Herääminen (Arousal, 1990)
Lewis Shiner: Suomut (Scales, 1990)
Roberta Lannes: Miten maailma pelastettiin Uuden Kuun motellissa (Saving the World at the New Moon Motel, 1990)
James Tiptree, Jr.: Kylmän kukkulan rinteellä (And I Awoke and Found Me Here on the Cold Hill’s Side, 1971)
Michaela Roessner: Etualalla (Picture Plases, 1990)
Pat Murphy: Selkärangattomien rakkaus ja seksi (Love and Sex Among the Invertebrates, 1990)