stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian elokuva
Tyylit > Kauhuelokuva ja giallo

Vaikka Italiassa oli tehty kauhuelokuvia jo aiemminkin, varsinainen italialainen kauhuelokuva kehittyi vasta 1950-luvulla. Riccardo Freda ja Mario Bava olivat ensimmäiset, jotka onnistuivat yhdistämään modernin kauhuelokuvan ja italialaisen tyylin. Varsinkin Bavan vuonna 1960 julkaistu Paholaisen naamio nosti genren suosiota nopeasti. Kauhuelokuva sekoittui lisäksi suosittuun peplum-genreen ja tieteisfiktioon. Kauhuelokuvat olivat 1960-luvulla niin suosittuja, että niistä tehtiin myös lukuisia parodioita. Tyylilaji jakautui 1970-luvulla moniin eri alalajityyppeihin, kuten Lucio Fulcin ja Umberto Lenzin zombie- ja kannibaalielokuviin. Uuteen suosioon kauhuelokuvat nosti Dario Argento, josta tuli maailmankuulu italialaisen kauhuelokuvan mestari.
Italiassa kauhuelokuvaa lähellä oli niin sanottu giallo (”keltainen”). Nimi syntyi alkujaan viittaamaan ulkomaalaisten etsivätarinoiden halpoihin taskukirjaversioihin, joiden kannet olivat usein keltaiset. Elokuvalajina giallo oli hyvin moni-ilmeinen, sillä nimi saatettiin liittää esimerkiksi poliisielokuviin, psykologisiin jännityselokuviin tai kauhuelokuviin. Ensimmäisenä giallona pidetään yleensä Mario Bavan elokuvaa La ragazza che sapeva troppo (1963). Lajityyppi jäi kuitenkin aluksi kauhuelokuvan ja spagettiwesternien varjoon, mutta se alkoi kerätä suosiota 1960-luvun lopulla. Dario Argenton Kuoleman linnun (1970) jälkeen giallo koki huippuhetkensä, jota kesti noin viisi vuotta. Monet gialloja tehneet ohjaajat siirtyivät muihin elokuviin. Italialaisen kauhuelokuvan ja giallojen perintö näkyy kuitenkin yhdysvaltalaisissa slashereissa.
Dubbaus

Ulkomaalaiset elokuvat ovat Italiassa aina jälkiäänitetty, sillä Benito Mussolinin vuonna 1927 allekirjoittama laki kielsi kaikkien ulkomaalaisten elokuvien esittämisen alkuperäisellä kielellä, ja tapa on tuon jälkeen jäänyt italialaiseen elokuvaan. Varsinkin Hollywood tuotti itse varhaisessa vaiheessa elokuvista myös italiaksi dubattuja versioita, jotka menivät Italian markkinoille, mutta jo 1930-luvulla Cines-elokuvayhtiö loi omat jälkiäänitysstudionsa. Dubbauksen asemaa vankistivat myös monet neorealistiset elokuvat, jotka jouduttiin usein jälkiäänittämään vaikeiden kuvausolosuhteiden ja amatöörinäyttelijöiden takia, vaikka ne olikin tehty italiaksi.
Dubbauksen arvostus on noussut Italiassa 1900-luvun lopulla. Monet merkittävät elokuvaohjaajat olivat aiemmin vastustaneet dubbausta, ja esimerkiksi vuonna 1968 Filmcritica-lehden niin sanotussa Amalfin manifestissä Michelangelo Antonioni, Marco Bellocchio, Bernardo Bertolucci, Pier Paolo Pasolini, Alberto Lattuada ja Tavianin veljekset vaativat tavan lopettamista Italian elokuvan pelastamiseksi. Jälkiäänitys on kuitenkin säilynyt, ja 1990-luvulla elokuvien lopputeksteihin alkoikin ilmestyä dubbaajien nimiäkin. Menestyneimpiä ääninäyttelijöitä ovat olleet Gualtiero De Angelis, Emilio Cigoli, Oresto Lionello ja Ferruccio Amendola, joka on ollut muun muassa Robert De Niron, Dustin Hoffmanin ja Al Pacinon italialainen ääni.
Palkinnot ja festivaalit

David di Donatello -palkintoa kutsutaan Italian Oscar-palkinnoksi, sillä palkinnosta päättävät Oscareiden tapaan elokuva-alan ammattilaiset, muun muassa käsikirjoittajat, näyttelijät ja teknikot. David di Donatelloja on jaettu vuodesta 1956 ja voittajille annettava palkinto on kultainen kopio Donatellon Daavid-patsaasta. Palkintoja jaetaan useassa kategoriassa italialaisille ja ulkomaalaisille elokuville. Vuonna 2012 kategorioita oli italialaisille elokuville 22. Lisäksi jaettiin erikoispalkinto, palkinto eurooppalaiselle elokuvalle ja palkinto Euroopan ulkopuoliselle elokuvalle. David di Donatello ei ole kuitenkaan Italian vanhin elokuvapalkinto, sillä Nastro d’argentoa on jaettu jo vuodesta 1946. Sitä jakaa Italian elokuvajournalistien liitto. Vuonna 2010 jaettiin 27 palkintoa. Niiden joukossa oli muutama erikoispalkinto, palkinto eurooppalaiselle elokuvalle ja palkinto Euroopan ulkopuoliselle elokuvalle.
Italiassa järjestetään myös lukuisia elokuvajuhlia, ja niistä merkittävin on syyskuussa pidettävä Venetsian elokuvajuhlat. Ne järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1932 Venetsian biennaalin yhteydessä, mutta jo vuodesta 1935 ne ovat olleet vuosittain järjestettävä oma tapahtumansa. Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinto on Kultainen leijona.
Kirjallisuutta

Curti, Roberto:  Italian Crime Filmography, 1968–1980 . McFarland & Company, 2013.  ISBN 9780786469765.
Italialaisen elokuvan teemanumerot, Filmihullu 3/1992 ja 2/1998
Kylmälä, Otto: ”Italian hauskimmat hirviöt”, italialaisista elokuvakoomikoista. Filmihullu 6/2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian elokuva Wikimedia Commonsissa
Elokuva Italian kulttuuriministeriön sivuilla (italiaksi)
Filmitalia (englanniksi) (italiaksi)
Moments of Italian Cinema – Rai International (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (espanjaksi) (italiaksi)
Italialainen elokuvatietokanta (italiaksi)
Kohtaus mykkäelokuvasta Pompejin viimeiset päivät.
Kohtaus Luchino Visconti elokuvasta Riivaajia, jota pidetään ensimmäisenä neorealistisena elokuvana.
Federico Fellini on tunnetuimpia 1950-luvulla uransa aloittaneita italialaisia elokuvaohjaajia.
Pier Paolo Pasolinin esikoisohjaus sai ensi-iltansa 1961.
Giuseppe Tornatore on uuden italialaisen elokuvan merkittäviä ohjaajia.
Sophia Loren on yksi tunnetuimmista italialaista näyttelijöistä.
Voittamattoman Herkuleen yhdysvaltalainen mainos.
Italian presidentti Carlo Azeglio Ciampi esittelee David di Donatello -patsasta.
Jaakonkukat

| Jaakonkukat ja pantterinkidat |
| --- | --- |
 Isojaakonkukka Justicia carnea
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Akanttikasvit Acanthaceae
Suku::  Jaakonkukat Justicia  L.
Katso myös
   Jaakonkukat Wikispeciesissä   Jaakonkukat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jaakonkukat ja pantterinkidat (Justicia) on akanttikasvien heimoon kuuluva suku. Sitä kutsutaan joskus tieteellisellä nimellä Jakobinia. Sukuun kuuluu noin 700 lajia maailmanlaajuisesti esiintyen trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Ulkonäkö ja koko

Kukkien värejä ovat roosa ja keltainen.
Elinympäristö

Kasvit viihtyvät aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla.
Lajeja

Suomenkielinen nimi on lajeilla:
valkopantterinkita (Justicia adhatoda)
tähkäpantterinkita (Justicia betonica)
käpyjaakonkukka eli onnenkäpy (Justicia brandegeana)
isojaakonkukka (Justicia carnea)
keltapantterinkita (Justicia flava)
kanarianpantterinkita (Justicia hyssopifolia)
pikkujaakonkukka  (Justicia rizzinii)
Muita lajeja:
Justicia americana
Justicia aurea
Justicia californica
Justicia paucifolia
Justicia procumbens
Justicia spicigera
Käyttö

Jaakonkukkia käytetään huonekasveina.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Jaakonkukat, pantterinkidat (Justicia)
ITIS: Justicia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Justicia (englanniksi)
Flora of China: Justicia (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Justicia:  Wikidata: Q2046390  Wikispecies: Justicia  APDB: 191766  APNI: 57014  CoL: 572G  EoL: 37344  EPPO: 1IUIG  FNA: 116893  FoAO2: Justicia  FoC: 116893  GBIF: 2904597  GRIN: 6233  iNaturalist: 50152  IPNI: 326849-2  IRMNG: 1028395  ITIS: 34351  NCBI: 4190  NZOR: 205b7301-e588-4d40-980b-764cd4025cfb  Open Tree of Life: 659743  PLANTS: JUSTI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:326849-2  Tropicos: 40034127  VASCAN: 1300  WFO: wfo-4000019746 
Gendarussa:  Wikidata: Q18232324  APDB: 190925  APNI: 190443  FNA: 113399  GBIF: 7263643  GRIN: 14629  IPNI: 598-1  IRMNG: 1074085  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:598-1  Tropicos: 40013339  WFO: wfo-4000015477
Neles

| Neles Oyj |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Reinventing Reliability
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: NELES
Perustettu:  1. heinäkuuta 2020
Lakkautettu:  1. huhtikuuta 2022
Toimitusjohtaja:  Simo Sääskilahti (väliaikainen)
Puheenjohtaja:  Jaakko Eskola
Kotipaikka:  Vantaa
Toimiala:  metalliteollisuus
Tuotteet:  venttiilit
Henkilöstö:  2 850 (2020)
Kotisivu:  www.neles.com/fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neles on prosessiteollisuuden venttiilien tuotemerkki, joka johtaa juurensa Antti Nelimarkan ja Eino Santasalon vuonna 1956 perustamaan yritykseen Neles Oy. Vuosituhannen vaihteesta vuoteen 2020 Neles oli Metso Oyj:n virtauksensäädön liiketoiminta-alueen tuotemerkki, sitten pari vuotta itsenäinen pörssiyhtiö Neles Oyj ja huhtikuusta 2022 alkaen Valmet-yhtiön Virtauksensäätö-nimisen liiketoimintalinjan tuotemerkki.
Heinäkuussa 2019 kerrottiin Metson ja Outotecin fuusioituvan vuonna 2020 uudeksi mineraalialan suuryhtiöksi. Samalla jäljelle jääneestä Metsosta tuli Neles-niminen pörssiyhtiö, johon jäi Metson teollisuusventtiilien ja prosessiautomaation liiketoiminta. Yhtiö aloitti toimintansa 1. heinäkuuta 2020.
Heinäkuussa 2021 ilmoitettiin Neleksen sulautumisesta Valmetiin, ja tämä toteutui 1. huhtikuuta 2022.
Historiaa

Diplomi-insinööri Antti Nelimarkka (1923–1990), taidemaalari Eero Nelimarkan poika, oli yhtiön pääomistaja, ja sen vähemmistöosakkaina olivat Nelimarkan vaimo Kerttu sekä Eino Santasalo, jonka kanssa Nelimarkka oli jo 16 vuotta aiemmin vuonna 1940 perustanut myös E. Santasalo Oy:n (nykyisin Moventas Gears Oy).
Vuonna 1960 Nelimarkan ja Santasalon tiet erkanivat, yhtiöiden ristiinomistus purettiin ja Neles Oy jatkoi venttiiliyrityksenä Nelimarkan perheen omistuksessa. Alkuvuosina Helsingin Herttoniemessä toiminut yritys kehitti ja valmisti kiertoventtiilityyppisiä käsikäyttöisiä sulkuventtiilejä sekä yhä enemmän myös säätöventtiilejä ja kauko-ohjattavia sulkuventtiilejä. Pallo- ja läppätyyppisten venttiilien työstökoneetkin oli aluksi suunniteltava itse. Valtaosa tuotannosta meni jo 1960-luvun puolivälissä vientimarkkinoille.
1960-luvun loppupuolella Nelekselle suunniteltiin ja rakennutettiin uudet toimitilat Roihupellon teollisuusalueelle uuden teknisen johtajan Jouko Koskisen johdolla, joka vuosina 1980–1996 toimi Neleksen  toimitusjohtajana.
Antti Nelimarkan terveys heikkeni 1980-luvun alussa, ja Nelimarkat päätyivät yrityksen myymiseen Rauma-Repolalle vuoden 1982 alussa.
Neleksen oma tutkimustoiminta alkoi metallilaboratorion perustamisella vuonna 1970. Tehdaslaajennuksen yhteyteen vuonna 1983 rakennettiin oma virtauslaboratorio. Tutkimustoiminta palveli sekä tuotekehitystä että tuotantotekniikan parantamista.
Neleksen tärkeimpiä saavutuksia olivat metallitiivisteiset pallo- ja läppäventtiilit, hyvin standardoitu toimilaitevalikoima sekä asennoittimien kehitys ensin pneumaattisesta elektropneumaattiseen ja lopulta digitaalisen ohjaukseen.
Historiaa > Neles-Jamesbury 1988–1997

1960-luvulla Neles toimi vientimarkkinoilla edustajien avulla, kunnes 1970-luvulla alettiin perustaa omia tytäryhtiöitä. Ensimmäinen Suomen ulkopuolinen tehdas aloitti Brasiliassa 1980. Neleksestä tuli ensimmäinen eurooppalainen venttiiliyritys, jonka onnistui etabloitua Pohjois-Amerikkaan. Vuonna 1988 Neles fuusioitui itsensä kokoisen Jamesbury Corporationin kanssa Neles-Jamesburyksi, jolla oli tytäryhtiöitä noin 20 maassa ja valmistusta kuudessa.
Historiaa > Metso Automation 2001

Vuonna 1997 Neles-Jamesburystä tuli Neles Controls, joka yhdistyi Valmet Automation Oy:n kanssa 1999. Vuodesta 2001 se on toiminut osana Metso-konsernia nimellä Metso Automation, mutta Jamesbury on yhä käytössä tuotemerkkinä.
2010-luvun alussa toiminta siirrettiin Helsingin Roihupellosta Vantaan Hakkilaan.
Historiaa > 2020–

Neles listattiin Helsingin pörssiin 1. heinäkuuta 2020, samana päivänä kuin Metso Outotec. Yhtiö myös aloitti toimintansa samana päivänä.
Kesäkuussa 2020 Valmet ilmoitti hankkivansa noin 14,9 prosentin omistusosuuden Neleksestä, ja osto tapahtui 1. heinäkuuta 2020. 13. heinäkuuta 2020 ruotsalainen teollisuusyhtymä Alfa Laval allekirjoitti yhdistymissopimuksen Neleksen kanssa. Valmet ilmoitti ettei tue Alfa Lavalin ostotarjousta heinäkuussa 2020 ja kasvatti omistustaan Neleksessä elokuussa 2020. 13. elokuuta 2020 Alfa Laval aloitti Neleksen hallituksen suositteleman julkisen ostotarjouksen Neleksen osakkeista, tarjoten 11,50 euroa osakkeelta. Tarjouksen jälkeen osakkeen hinta pörssissä nousi yli ostotarjouksen, ja Valmet nosti omistustaan lähes 30 prosenttiin. Marraskuussa 2020 Alfa Laval vetäytyi aikeistaan ostaa Neles, koska Neleksen omistajista vain 33 % kannatti ostotarjouksen hyväksymistä. Joulukuussa Jukka Moisio ilmoitti jättävänsä tehtävänsä Neleksen hallituksen puheenjohtajana, koska hänen kannattamansa ostotarjous ei lopulta mennyt läpi omistajien keskuudessa.
Heinäkuussa 2021 tiedotettiin Neleksen sulautumisesta Valmetiin, ja tämä toteutui 1. huhtikuuta 2022.
Omistus

Neleksen suurimmat osakkeenomistajat 30. syyskuuta 2021 olivat seuraavat:
Valmet – 29,54 %
Alfa Laval – 8,09 %
Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen – 2,99 %
Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo – 1,39 %
OP-rahastot – 1,18 %
Valtion Eläkerahasto – 0,76 %
OP-Suomi Pienyhtiöt – 0,71 %
SEB Finland Small Cap – 0,64 %
Svenska Litteratursällskapet i Finland – 0,45 %
Sigrid Juséliuksen säätiö – 0,44 %
Palkintoja ja tunnustuksia

Nelekselle myönnettiin vuonna 1974 Tasavallan presidentin vientipalkinto. Rank Xerox nimitti 1978 Neles Oy:n Suomen parhaimmaksi yritykseksi. European Management Forum valitsi 1981 sata parasta pioneeriyritystä Euroopassa. Suomesta mukaan pääsivät Nokia, Kone, Nautor, Kuusakoski ja Neles.
Kirjallisuutta

Koskinen, Jouko: Neles. Nelimarkan oivalluksista maailmanmaineeseen. Metso Automation, Ajatus Kirjat / Gummerus 2003. ISBN 9512065401.
Nelimarkka, Riitta (toim.): Antti & Neles : Neles, aikansa Nokia. Helsinki : Seneca, 2019. ISBN 9789519669564.
Aiheesta muualla

Neles Oyj
EarthCARE

EarthCARE (Earth Clouds, Aerosols and Radiation Explorer) on Euroopan avaruusjärjestön kaukokartoitussatelliitti, jonka suunnittelu- ja rakennusvaihe alkoi vuoden 2009 alussa. ESA on ilmoittanut, että satelliitti laukaistaan elokuussa 2019. Se on ESAn 1990-luvulla aloittaman Living Planet -ohjelman Earth Explorer -satelliitti.  Satelliitti tutkii maan lämpösäteilyn tasapainoa. Se mittaa pysty- ja vaakasuunnassa pilvien ja ilmakehän aerosolien jakaumaa.
Satelliitin suunnittelu ja rakentaminen tilattiin 27. toukokuuta 2008 saksalaiselta Astriumilta. Satelliitin hinta oli 263 miljoonaa euroa. Satelliittiohjelma toteutetaan yhteistyössä Japanin avaruusjärjestön JAXAn kanssa. Vuoden 2011 alussa satelliitin hinta on 800 miljoonaa dollaria, esim. 190 miljoonan dollarin kustannuylitys on syntynyt lasermittalaitteen ongelmista.
Satelliitti lentää aikanaan 400 kilometriä korkealla naparadalla, jonka inklinaatio on 97 astetta. Satelliitti painaa noin 2 000 kilogrammaa. Sillä on neljä instrumenttia:
Atmospheric Lidar on ilmakehää luotaava lidar
Broad-Band Radiometer on laajakaistainen radiometri
Multi-Spectral Imager (MSI) on monella ilmakehästä säteilevällä taajuuskaistalla kuvaava spektrometri. Englantilainen, Astriumin omistama, Surrey Satellite Technology Ltd (SSTL) toteuttaa EADS Astriumin GmbH:n kanssa tämän laitteen, jonka hinta on 30 miljoonaa euroa.
Cloud Profiling Radar (JAXA rahoittaa ja toteuttaa tämän) on pilviä tutkiva tutka
Projektin päällikkönä ESAssa toimii Alain Lefebvre.
Aiheesta muualla

ESAn EarthCARE-sivut
Astriumin EarthCARE-sivu[vanhentunut linkki]
Riitta Nelimarkka

| Riitta Nelimarkka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1948 (ikä 76) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Bongan linna.
Donna est Fragile, 2009.
Play begins! Curtain Down!, 2009.
Kirja Seitsemän Veljestä, 1980–2011.
Without thinking too much, 2023, Sastamala.
Riitta Leena Nelimarkka (oik. Nelimarkka-Seeck; s. 6. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija, kirjailija ja animaatio-elokuvaohjaaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2008.ja 2016 Ranskan valtion Arts et Lettres ritarikunnan upseerimerkki.
Nelimarkka kävi Vapaata taidekoulua. Hän valmistui kuvaamataidonopettajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1972 ja taiteen tohtoriksi vuonna 2001. Nelimarkka on tehnyt animaatioita, taidetekstiilejä, pystejä  maalauksia, taidekirjoja, valokuvia, musiikillisia videoita, dokumenttielokuvia sekä grafiikkaa.
Nelimarkka teki läpimurtonsa palkituilla animaatioelokuvilla Sammon tarina ja Seitsemän veljestä. Ne ja animaatio Bagatelles 1-13 ovat kiertäneet lukuisilla festivaaleilla Teheranista ja Los Angelesista Meknesiin, Berliinistä ja Venetsiasta Leipzigiin, Annecyyn ja Reykjavikiin.
Nelimarkan kuvataidetta oli ensi kertaa esillä Helsingin kaupungin Kluuvin galleriassa vuonna 1973. Vuosien saatossa hänellä on ollut laajoja yksityisnäyttelyitä muun muassa Amos Andersonin taidemuseossa, Helsingin taidehallissa, Wäinö Aaltosen museossa Turussa, Hannover 2000 -maailmanäyttelyssä, FIDM-museossa Los Angelesissa, Monte Carlossa, Pariisissa, Liman kansallismuseossa, Hallwylska museetissa, Joensuun taidemuseo Onnissa ja Nelimarkka-museossa. Vuodesta 1990 Nelimarkalla on ollut pysyvä näyttely Bongan Linnassa Loviisassa.
Tohtorinväitös

Nelimarkan taiteen ehdoin laadittu väitös Taideteollisessa korkeakoulussa koostui kolmesta näyttelystä sekä kirjallisesta osuudesta Self Portrait, Elisen väitöskirja, variaation variaatio. Esitarkastajat puolsivat painatuslupaa äänin 2–1, ja korkeakoulun tutkimusneuvosto myönsi luvan äänin 5–4 (2 tyhjää). Väitöstilaisuudessa vastaväittäjät puolsivat hyväksymistä. Taideteollisen korkeakoulun tutkimusneuvosto kuitenkin päätti hylätä työn äänin 6–2. Vastaväittäjistä toinen, Taneli Eskola, kertoi yllättäen ymmärtävänsä päätöstä ja piti ratkaisua ainoana järkevänä.
Nelimarkka valitti päätöksestä ja tutkintolautakunta kumosi tutkimusneuvoston tekemän päätöksen. Väitöskirja hyväksyttiin helmikuussa 2001 äänin 2–1. Helsingin yliopiston rehtori Kari Raivio esitti, että taiteilijat tulisi vapauttaa kvasitieteellisistä harrastuksista ja että jos taideteollisella alalla tarvitaan tohtorin tutkintoja, ne tulisi suorittaa taiteen ehdoilla. Nelimarkka julkaisi tapauksesta pamfletin Väitösfarssi – Taistelu hatusta.
Yksityiselämä

Riitta Nelimarkka on professori Eero Nelimarkan pojantytär ja Neles Oy:n perustajan diplomi-insinööri Antti Nelimarkan tytär. Hän on naimisissa Jaakko Seeckin kanssa, ja heillä on kolme poikaa sekä kuusi lastenlasta. Pojista nuorin on dekkarikirjailija Max Seeck.
Palkintoja

Florence biennale 2021 palkinto tekstiiliteoksesta My very determined grandma
Aleksis Kivi seuran kunniajäsenyys 2016
Ranskan valtion Arts et Lettres -ritarikunnan upseerimerkki vuonna 2016.
Animaation sankari -arvonimi, Animaatioklinikka 2014
professorin arvonimi 2008
Vuoden munkkalainen 2003
7 Brothers II, pääpalkinto, Jerevanin elokuvajuhlat 2011
Kirjat Karmelia ja Babylonia palkittu Bolognan kansainvälisillä lastenkirja juhlilla 1990 ja 1992
Juryn erikoispalkinto animaatioelokuvalle 7 Brothers Giffonin kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla 1980
ASIFA eli animaatioelokuvantekijöiden kansainvälisen liiton raati valitsi 7 veljestä vuonna 1980 Roomassa yhdeksi parhaista vuosina 1979 ja 1980 valmistuneista animaatioelokuvista.
Risto Jarva -palkinto 1985 animaatiosarjasta Bagatelles op. 1 - 13
Kirjavaliot 1983
Tampere international short film festival, kunniamaininta Suomen ensimmäisen kokoillan animaatioelokuvan kantaesityksestä 1979
Jussi-kunniakirja 1979
Kalevalaseuran nuorten palkinto 1974
Kritiikin Kannukset 1974
Elokuvan Valtionpalkinto 1972
Elokuvan laatupalkinto 1972, 1973 ja 1979
Tuotantoa

Hassuna I 2022 ja Hassuna II 2023 näyttelykokonaisuudet Sastamalan kivinavetassa ja taidekeskus Salmelan yhteydessä olevassa Vuohijärven kirkossa
La Scala, laaja villareliefinäyttely Helsingin musiikkitalossa 2019 - 2020.
Omnipotentia, triptyykki AaltoEE:n luentosaliin
Preludes, visualisointi 30 min. Debussyn preludeihin, RSO:n konsertti 6.4.2016 kapellimestarina Hannu Lintu
Without thinking too much, 13 m pitkä lasiteos, 2016 Sastamala
Vuodesta 2000 lukuisia yksityis-ja ryhmänäyttelyitä gallerioissa ja museoissa Soulista ja Dohasta Los Angelesiin sekä Euroopan eri kaupungeissa
Tuotantoa > Kirjoja

Apollon & Heloise, Seneca, 2023
Suun & silmäin iloja – Ravissements culinaires & artistiques. Taidekeittokirja suomi ranska. Riitta Nelimarkka ja Jarmo Kehusmaa, Seneca, 2022
Antti & Neles, Seneca, 2019, kirja DI Antti Nelimarkasta ja hänen yrityksestään Neles Oy
Elise's World, anakronistinen taidekirja, Tammi, 2014. Uusintapainos, Seneca, 2018.
Eero Nelimarkka, Tammi, uusintapainos, 2013.
Iso ja Pieni Universumissa, Tammi, 2010.
Seitsemän Veljestä, Tammi 2009.
Elisen epämuistelmat, Tammi, 2008.
The Marginal – Värityskirja, kuvia ja ajatelmia, ei heikkohermoisille, Art Print & Seneca, 2005.
Väitösfarssi, Seneca 2003.
Self portrait Elisen väitöskirja, Variaation variaatio, Seneca, 2000.
Giovanna, Seneca & Tammi, 1996.
Apollon, Seneca & Tammi, 1996.
Oceania, Seneca & WSOY, 1993.
Babylonia, Seneca & Tammi, 1991.
Karmelian ABC, Seneca & Tammi, 1990.
Tabula Rasa, WSOY, 1987.
Eero Nelimarkka (Jaakko Seeckin ja Pekka Suhosen kanssa), Weilin & Göös, 1984.
Galleria (Leena Krohnin kanssa), WSOY, 1983.
Iso ja Pieni universumissa, Weilin & Göös, 1983.
Seitsemän veljestä, Weilin & Göös, 1980 (5. p. 1999 Tammi).
Piispa Henrik ja Lalli, Gummerus, 1975.
Sammon ryöstö, Gummerus, 1974.
Avaruus (Appelqvist-Jännes-Nelimarkka), Gummerus, 1972.
Tuotantoa > Elokuvia

Eero Nelimarkka – per aspera ad astra, dokumentti 18 min 2017
Preludes 1-5, video, akvarellimontaaseja Claude Debussyn musiikkiin 2016
Bonga Castle, dokumentti, 2011.
Rabula new version, animaatio, 2011.
Birth of Rabula, 1995
Bagatelles, op. 1–13, 1985–1986.
Seitsemän veljestä 1979, Jaakko Seeck & Riitta Nelimarkka, kollaasi-animaatioelokuva DVD, 2008
7 Freres / 7 brothers / 7 Bröder, pitkä animaatio, uusi versio, 2011–2013 (ranska/englanti/ruotsi). (co-production Les Filmes du Paradoxe & Seneca).
Kirjava maa, 1975, lyhytanimaatio
Piispa Henrik ja Lalli 1975, lyhytanimaatio
Sammon tarina, 1972-1974, Riitta Nelimarkka & Jaakko Seeck, Kalevalaan perustuva kuusiosainen animaatio