stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antaiopolites

| Antaiopolites> Ἀνταιοπολίτης𓈿.Sijainti |
| --- | --- |
 Antaiopolites
Koordinaatit:  27°15′0″N, 31°45′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti
Numero:  10. (U10)
Pääkaupunki:  
Pinta-ala:  531 km²
Aiheesta muualla
  Antaiopolites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antaiopolites (m.kreik. Ἀνταιοπολίτης νομός, Antaiopolitēs nomos, lat. Antaeopolites), egyptiläisittäin Wadjit (egypt. 𓈿, Wꜣḏt), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen kymmenes nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Kobra”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Wadjet, Wadjyt, Wadkhet, Uatchet ja Neterui. Kreikankielisinä niminä esiintyy jossakin vaiheessa historiaa myös Afroditopolites (Ἀφροδιτοπολίτης νομός, Afroditopolitēs nomos) ja Apollonopolites (Heptakomias) (Ἀπολλωνοπολίτης (Ἑπτακωμίας) νομός, Apollōnopolitēs (Heptakōmias) nomos). Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U10.
Maantiede

Antaiopoliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen kymmenes nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Nomos käsitti alueen Niilin itäpuolella nykyisen Suhajin kuvernoraatin alueella. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Panopoliteen nomos (U09) ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Hypseliteen nomos (U11).
Nomoksen pääkaupunkina (mētropolis) esiintyy Antaiopolis. Sen tai siitä erotettujen osien pääkaupunkeina esiintyvät myös Afroditopolis ja Apollonopolis Heptakomias Mikra.
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu 192 753 aruraa (auranalaa) eli noin 531 neliökilometriä.
Historia

Antaiopoliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana. Roomalaisella kaudella koko Lykopoliin ja Abydoksen välisellä alueella tapahtui paljon hallinnollisia muutoksia. Varhaisin maininta Antaiopoliteen nomoksesta on Plinius vanhemmalla ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Vaikuttaa siltä, että nomos oli tuolloin suhteellisen uusi ja roomalaisten perustama. Se oli erotettu joen länsipuolen Afroditopoliteen nomoksesta, joka sekin oli roomalaisten perustama.
Ensimmäisen vuosisadan lopulle tultaessa jäljelle jäänyt Afroditopoliteen nomos oli nimetty uudelleen Apollonopolites Heptakomiaan (”Seitsemän kylää”) nomokseksi. Jossakin vaiheessa se yhdistettiin Antaiopoliteen kanssa, ja yhdistetty nomos tunnettiin nyt nimellä Antaiopoliteen ja Heptakomian nomos. Se ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, ja jaettiin jälleen länsipuolen Apollonopolites Heptakomiaaksi ja itäpuolen Antaiopoliteeksi. Tämä jako tapahtui suunnilleen keisari Trajanuksen aikana. Keisari Hadrianuksen aikana tai pian tämän jälkeen Apollonopolites Heptakomias vaikuttaa palautetun jälleen Afroditopoliteeksi.
Näin nomoksissa tapahtuneet muutokset alueella voidaan esittää seuraavasti:
|  | Hellenistinen? | 1>  vuosisata | 1>  vuosisadan loppu | 1>  vuosisadan loppu | n>  98–118 jaa. | n>  117–138 jaa. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Niilin länsipuoli | Afroditopolites | Afroditopolites | Apollonopolites Heptakomias | Antaiopolites ja Heptakomias | Apollonopolites Heptakomias | Afroditopolites |
| Niilin itäpuoli | Afroditopolites | Antaiopolites | Antaiopolites | Antaiopolites ja Heptakomias | Antaiopolites | Antaiopolites |
Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U10, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta. Erillisinä nomoksina Afroditopolites tunnetaan tunnuksella U10a ja Apollonopolites Heptakomias tunnuksella U10b.
Nomoksen pääjumala olivat Nemty, Seth ja Horus. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy Bau.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antaiopolites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Etyyli-3-fenyyliglysidaatti

| Etyyli-3-fenyyliglysidaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etyyli-3-fenyylioksiraani-2-karboksylaatti
CAS-numero:  121-39-1
PubChem CID:  8469
SMILES:  CCOC(=O)C1C(O1)C2=CC=CC=C2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H12O3
Moolimassa:  192,206 g/mol
Kiehumispiste:  104 °C (40 Pa)
Tiheys:  1,1023 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,7484 g/l (24 °C)
Etyyli-3-fenyyliglysidaatti eli fenyyliglysidiinihapon etyyliesteri (C11H12O3) on epoksideihin ja estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hajuisteissa ja eräissä elintarvikkeissa aromiaineena. Se on täysiun synteettinen yhdiste eikä sitä tunneta esiintyvän luonnossa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa etyyli-3-fenyyliglysidaatti on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee etanoliin, dietyylieetteriin ja moniin muihin orgaanisiin liuottimiin. Aineen tuoksu ja maku ovat hedelmäisiä ja muistuttavat mansikkaa ja hunajaa. Etyyli-3-fenyyliglysidaatille on myönnetty GRAS-status (generally recognized as safe) eikä sen ole todettu aiheuttavan yliherkkyys- tai ärsytysoireita.
Valmistus ja käyttö

Etyyli-3-fenyyliglysidaattia voidaan valmistaa hapettamalla etyylikinnamaattiia m-klooriperbentsoehapolla, jolloin etyylikinnamaatin kaksoisidos hapettuu muodostaen epoksidirenkaan tai emäksen läsnä ollessa bentsaldehydistä ja etyyliklooriasetaatista niin kutsutulla Darzens-kondensaatiolla. Kolmas tapa on hopeafenyyliglysidaatin reaktio etyylijodidin kanssa.
Etyyli-3-fenyyliglysidaattia käytetään tuomaan mansikanhajua hajusteisin ja sillä on suhteellisen pitkäkestoinen tuoksu. Lisäksi yhdistettä voidaan lisätä kosmetiikkatuotteisiin kuten saippuoihin, voiteisiin ja pesuaineihin. Elintarviketeollisuudessa sitä käytetään muun muassa mansikkajäätelöissä aromiaineena. Samoihin tarkoituksiin käytetään myös etyyli-3-fenyyliglysidaattia rakenteeltaan läheisesti muistuttavaa etyylimetyylifenyyliglysidaattia.
Etyyliklooriasetaatti

| Etyyliklooriasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  105-39-5
PubChem CID:  7751
SMILES:  CCOC(=O)CCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H7ClO2
Moolimassa:  122,55 g/mol
Sulamispiste:  −26 °C
Kiehumispiste:  144,2 °C
Tiheys:  1,15 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 12,3 g/l (20 °C)
     
Etyyliklooriasetaatin kemiallinen kaava on C4H7ClO2 ja rakennekaava ClCH2COOC2H5. Etyyliklooriasetaatista käytetään myös nimityksiä etyylimonoklooriasetaatti, etyyli-alfa-klooriasetaatti ja etyyli-2-monoklooriasetaatti. Etyyliklooriasetaatti on kloorietikkahapon (C2H3ClO2) etyyliesteri.
Etyyliklooriasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on pistävä haju. Sen moolimassa on 122,55 g/mol, sulamispiste −26 °C, kiehumispiste 144,2 °C, tiheys 1,15 g/cm3, liukoisuus veteen 1,23 g / 100 ml 20 °C:n lämpötilassa, leimahduspiste 53 °C c.c., itsesyttymislämpötila 452 °C ja CAS-numero 105-39-5.
Valmistus ja käyttö

Etyyliklooriasetaattia valmistetaan etanolin ja kloorietikkahapon tai klooriasetyylikloridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään liuottimena ja valmistettaessa lääkeaineita, hajusteita, klooriasetamidia ja natriumfluoriasetaattia.
Aiheesta muualla

Etyyliklooriasetaatin kansainvälinen kemikaalikortti
Paul Anka

| Paul Anka |
| --- | --- |
 Paul Anka vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1941 (ikä 83) Ottawa, Kanada
Muusikko
Tyylilajit:  popmusiikki, Doo-wop, jazz ja soft rock 
Soittimet:  piano ja kitara 
Levy-yhtiöt:  ABC Records, Columbia Records, EMI Records, RCA Records, United Artists Records, Buddah Records, Durium Marche Estere ja Canadian-American Records 
Aiheesta muualla
www.paulanka.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paul Albert Anka OC (s. 30. heinäkuuta 1941 Ottawa)  on kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen laulaja. Hänen ensimmäinen hittinsä oli Diana vuodelta 1957. Ankan muita tunnettuja lauluja ovat muun muassa You Are My Destiny, Adam and Eve ja Put Your Head On My Shoulder.
Ura

1950-luvunlopulla Anka oli kuuluisa teinitähti. Omien hittilevyjensä lisäksi Anka on tehnyt erittäin suosittuja lauluja myös muille esiintyjille. Niitä ovat muun muassa Tom Jonesille tehty She's a Lady (1971), joka on yksi Jonesin suurimmista hiteistä, Frank Sinatralle tehty My Way (1968), jonka sanat ovat Ankan, sekä Buddy Hollyn levyttämä It Doesn't Matter Anymore.
Anka teki musiikin elokuvaan Atlantin valli murtuu (1962) ja näyttelee siinä yhdysvaltalaista sotilasta.
Vuonna 1990 Anka sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän on edelleen hyvin suosittu vanhempiensa kotimaassa Libanonissa.
Yksityiselämä

Anka oli avioliitossa Anne De Zoghebin kanssa 1963–2000. De Zoghebin isä oli libanonilainen diplomaatti kreivi Charles de Zogheb. Anka ja De Zogheb tapasivat Puerto Ricon San Juanissa vuonna 1962. Anne De Zogheb on ranskalaista ja egyptiläistä taustaa.
Pariskunta avioitui Pariisin Orlyn lentoasemalla. Heillä on viisi tytärtä Amelia, Anthea, Alicia, Amanda (naimisissa Jason Batemanin kanssa) ja Alexandra.
Anka meni uudelleen naimisiin ruotsalaisen Anna Yeagerin kanssa kesällä 2008 ja heillä on yhteinen poika Ethan (s. 2005). Pari erosi vuonna 2010.
Paul Anka on antiokkiittikristitty.
Esiintymiset Suomessa

Suomessa Paul Anka on käynyt esiintymässä Linnanmäellä vuonna 1959, Lappeenrannassa vuonna 1989, Pori Jazzissa 2007 ja 2012, Tampereella 2008 sekä kahdessa konsertissa 2009. Hän oli myös mukana Juha Tapanisen ohjaaman elokuvan Iskelmäprinssi (1991) Las Vegas -kohtauksessa. Elokuvan lopussa on arkistokuvaa Ankan esiintymisestä Linnanmäellä. Taustamusiikkina Anka esittää elokuvassa kappaleensa "How Long".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Anka Wikimedia Commonsissa
Paul Ankan virallinen kotisivu.
Paul Anka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Paul Anka Linnanmäellä vuonna 1959 Ylen elävä arkisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Paul Anka tervehtii ihailijaansa Linnanmäellä 19.8.1959.
Etyylilitium

| Etyylilitium |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  811-49-4
PubChem CID:  79107 ja 53628098
SMILES:  [Li+].C[CH2-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H5Li
Moolimassa:  36,001 g/mol
Sulamispiste:  95 °C (sublimoituu) 
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Etyylilitium (C2H5Li) on litiumin organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä ja polymeraatioreaktioiden initiaattorina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa etyylilitium on värittömiä suomumaisia kiteitä. Yhdiste reagoi voimakkaasti joutuessaan kosketuksiin veden ja ilman hapen kanssa ja voi olla pyroforista. Etyylilitium liukenee useisiin hiilivetyihin esimerkiksi bentseeniin ja eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin ruskeahkoksi liuokseksi. Kuumennettaessa sulamispisteeseensä etyylilitium hajoaa osittain eteeniksi ja litiumhydridiksi. Muiden organolitiumyhdisteiden tavoin etyylilitium on hyvin voimakkaasti emäksistä.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran etyylilitiumia valmistivat W. Schlenck ja J. Holtz vuonna 1917. Etyylilitiumia voidaan valmistaa etyylihalogenideista kuten bromietaanista ja metallisesta litiumista tai transmetallaatioreaktiolla litiumista ja dietyylielohopeasta. Yhdiste myydään tyypillisesti bentseeniliuoksena, jossa etyylilitiumin konsentraatio on 1 mol/l.
Etyylilitium reagoi muiden organolitiumyhdisteiden tapaan karbonyyliyhdisteiden kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla. Toisin kuin Grignard-reagensseihin kuuluva etyylimagnesiumbromidi, etyylilitium muodostaa ketonien kanssa reagoidessaan ainoastaan additiotuotteena muodostuvan tertiäärisen alkoholin eikä pelkistä ketonia sekundääriseksi alkoholiksi.
Etyylilitiumia käytetään myös muiden organometalliyhdisteiden esimerkiksi organokupariyhdisteiden ja fluorenyylilitiumin valmistukseen fluoreenista, yhdessä fenyylialleenin kanssa alkyynien valmistamiseen, emäksenä 2-bromifuraanin valmistuksessa ja katalyyttinä yhdessä tetrametyylietyleenidiamiini kanssa alkyloitaessa amiineja alkeeneilla. Etyylilitumia voidaan käyttää myös esimerkiksi polystyreenin valmistuksessa radikaali-initiaattorina.
Etyylinitraatti

| Etyylinitraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  625-58-1
PubChem CID:  12259
SMILES:  CCO[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H5NO3
Moolimassa:  91,07 g/mol
Sulamispiste:  -94,6 °C
Kiehumispiste:  87,2 °C
Tiheys:  1,108 g/cm3
Etyylinitraatti (C2H5NO3) on etanolin ja typpihapon muodostama epäorgaaninen esteri. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet

Etyylinitraatti on huoneenlämpötilassa väritön neste. Yhdiste liukenee veteen vain vähän, mutta on runsasliukoinen orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Etyylinitraatti hajoaa helposti kuumennettaessa yli kiehumispisteensä ja reaktio voi olla räjähdysmäinen.
Valmistus

Etyylinitraattia voidaan valmistaa etanolin ja typpihapon tai typpihapokkeen anhydridin eli dityppitrioksidin kanssa. Etanolin räjähdysmäisen hapetuksen estämiseksi reaktioseokseen lisätään pieni määrä ureaa. Toinen tapa syntetisoida yhdistettä on jodietaanin ja hopeanitraatin välinen reaktio.
Etyylinitraattia käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa lääke- ja hajusteaineita sekä väriaineita. Yhdistettä voidaan käyttää myös seoksena metanolin kanssa rakettien polttoaineena.
Etyyliklooriformiaatti

| Etyyliklooriformiaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  541-41-3
PubChem CID:  10928
SMILES:  CCOC(=O)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H5ClO2
Moolimassa:  108,52 g/mol
Sulamispiste:  −80,6 °C
Kiehumispiste:  95 °C
Tiheys:  1,135 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
     
Etyyliklooriformiaatti (C3H5ClO2) on kloorimuurahaishapon ja etanolin muodostama esteri. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä, hyönteismyrkkynä ja kyynelkaasuna.
Ominaisuudet

Etyyliklooriformiaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä ja pistävän hajuista nestettä. Se on hyvin reaktiivista, minkä vuoksi tuotteeseen voidaan lisätä stabilisaattoriksi kalsiumkarbonaattia. Etyyliklooriformiaatti reagoi veden kanssa nopeasti hydrolysoituen ja muodostaen muun muassa suolahappoa. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin ja bentseeniin. Etyyliklooriformiaatti on hengitysteitä, ihoa ja silmiä ärsyttävä yhdiste.
Valmistus ja käyttö

Etyyliklooriformaattisynteesin lähtöaineet ovat fosgeeni ja etanoli. Etyyliklooriformiaatin tärkein käyttökohde on mineraalien vaahdotuksessa käytettävien ksantaattijohdannaisten valmistus esimerkiksi etyyliklooriasetaatin ja kaliumetyyliksantaatin välisellä reaktiolla. Lisäksi yhdistettä käytetään syntetisoitaessa dietyylikarbonaattia, ampisilliiniä, anhydridejä karboksyylihapoista, sekundäärisiä amiineja tertiäärisistä amiineista, nitriilejä amideista ja heterosyklisten yhdisteiden synteeseissä. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää hyönteisten hävittämiseen, kyynelkaasuna ja PVC-muovien stabilisoijana.
Etyylivetysulfaatti

| Etyylivetysulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  540-82-9
PubChem CID:  6004
SMILES:  CCOS(=O)(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H6SO4
Moolimassa:  126,138 g/mol
Kiehumispiste:  280 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,366 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Etyylivetysulfaatti eli etyylisulfaatti tai etyylirikkihappo (C2H6SO4) on estereihin kuuluva yhdiste. Rakenteeltaan se on etanolin ja rikkihapon esteri. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa etyylivetysulfaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Kuumennettaessa yhdistettä voimakkaasti se hajoaa muodostaen eteeniä. Yhdiste on hapanta ja reagoi emästen kanssa muodostaen suoloja. Yhdistettä esiintyy eräissä viineissä. Etyylivetysulfaatti ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö

Etyylivetysulfaatin valmistukseen on useita menetelmiä. Teollisuudessa hyvin käytetty menetelmä on väkevän rikkihappoliuoksen ja eteenin välinen reaktio 70–80 °Cn lämpötilassa. Muita tapoja ovat etanolin ja rikkihapon kuumentaminen, etanolin ja rikkitrioksidin tai etanolin ja natriumvetysulfaatin välisellä reaktiolla. Etyylivetysulfaatti voidaan hydrolysoida emäksisissä olosuhteissa etanoliksi ja tämä on välivaihe valmistettaessa etanolia eteenistä. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös muita kemikaaleja kuten dietyylisulfaattia ja dietyylieetteriä. Etyylivetysulfaattia voidaan käyttää myös kaseiinin saostamiseen. Etyylivetysulfaattia muodostuu ihmisen elimistössä etanolin aineenvaihduntatuotteena. Yhdisteen pitoisuutta jätevesissä on käytetty tutkimuksissa yhtenä merkkiaineena alkoholin kulutuksen määrästä.
Antaiopolis

| Antaiopolis> Ἀνταιόπόλις𓋸𓅱𓊖   /   𓈋𓈎𓀠𓏏𓊖 |
| --- | --- |
 Antaiopoliin temppelin raunioita, piirros noin vuodelta 1810–1820.
Sijainti
 Antaiopolis
Koordinaatit:  26°53′57″N, 31°31′03″E
Valtio:  Egypti
Paikkakunta:  Qau el-Kebir (Qaw el-Kebir), Al Itmaniyyah, Al-Bahr al-Ahmar
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Antaiopolites, Thebais, Egypti
Aiheesta muualla
  Antaiopolis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antaiopolis (m.kreik. Ἀνταιόπόλις, myös Ανταιούπολις, Antaiūpolis/Antaioupolis tai Ἀνταίον πόλις, Antaion polis, lat. Antaeopolis) eli Tjebu (egypt. 𓋸𓅱𓊖, Ṯbw) tai Djew-ka (egypt. 𓈋𓈎𓀠𓏏𓊖, Ḏw-qꜣ, kopt. Ⲧⲕⲱⲟⲩ, Ⲧⲕⲟⲟⲩ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja kuului Antaiopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Maantiede

Antaiopoliin kaupunki sijaitsi Niilin itärannalla suunnilleen pohjoisenpuoleisen Lykopoliin ja etelänpuoleisen Panopoliin puolivälissä. Joen toisella puolella kaupungin kohdalla sijaitsivat muun muassa Apollonopolis Heptakomias Mikra ja Afroditopolis. Nykyisin kaupungin paikka tunnetaan nimellä Qau el-Kebir (Qaw el Kebir).
Historia

Egyptiläisessä mytologiassa Antaiopoliin läheinen tasanko oli Isiksen ja Sethin (Tyfonin) taistelukenttä, kun Isis kosti miehensä ja veljensä Osiriksen surman. Kaupungissa palvottiin myös Nemty-jumalaa, joka tunnettiin kreikaksi nimellä Antaios, vaikkakin kyseessä ei välttämättä ollut kreikkalaisen mytologian muutoin tuntema Antaios. Antaioksen kultti oli libyalaista alkuperää.
Kaupunki oli olemassa edelleen kreikkalais-roomalaisella kaudella. Sen asukkaasta käytettiin etnonyymiä Antaiopolitēs (Ἀνταιοπολίτης). Varhaisella kristillisellä kaudella Antaiopolis toimi piispanistuimena. 600-luvulla se oli arkkipiispanistuin, ja sen arkkipiispa johti kahdeksaa muuta piispaa.
Rakennukset ja löydökset

Antaiopoliissa oli Antaiokselle omistettu temppeli, josta on löydetty joitakin osia. Sitä ilmeisesti laajennettiin hellenistisellä kaudella, sillä yhdestä temppelin kivestä on löydetty kuningas Ptolemaios IV:n ja kuningatar Arsinoe III:n nimet. Muslimiaikana temppelin kiviä käytettiin uudelleen Ibrahim Paššan palatsin rakentamiseen. Temppelistä oli enemmän pystyssä vielä 1800-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antaiopolis Wikimedia Commonsissa
Nomarkki eli nomoksen päällikkö Wahkan patsas Antaiopoliista, n. 1760 eaa.
Anna (Venäjä)

| Anna |
| --- | --- |
 
Venäjän keisarinna
Valtakausi:  29. tammikuuta 1730 – 28. lokakuuta 1740
Kruunajaiset:  28. huhtikuuta 1730
Edeltäjä:  Pietari II
Seuraaja:  Iivana VI

Syntynyt:  7. helmikuuta (J: 28. tammikuuta) 1693 Moskova, Venäjän keisarikunta
Kuollut:  28. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1740 (47 vuotta) Moskova, Venäjän keisarikunta
Puoliso:  Kuurinmaan herttua Friedrich Wilhelm Kettler
Koko nimi:  Anna Ivanovna Romanova
Suku:  Romanov
Isä:  Iivana V
Äiti:  Praskovja Fjodorovna Saltykova (1664-1723)
Uskonto:  Venäjän ortodoksinen kirkko
Nimikirjoitus:  
Anna I:n keisarillinen monogrammi.
Anna Ivanovna (ven. А́нна Иоа́нновна,  Anna Ioannovna);  (7. helmikuuta (J: 28. tammikuuta) 1693 Moskova, Moskovan Venäjä – 28. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1740 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen suuriruhtinatar, Kuurinmaan herttuatar ja Venäjän keisarinna vuosina 1730–1740. Häntä edelsi valtaistuimella kaksi lyhytaikaista hallitsijaa, Pietari Suuren leski Katariina I ja Pietarin pojanpoika Pietari II, joka kuoli isorokkoon 14-vuotiaana.
Varhaisvuodet

Anna oli Pietari Suuren perinnöllisestä sairaudesta kärsineen velipuolen Iivana V:n ja tämän vaimon Praskovja Fjodorovna Saltykovan (1664-1723) keskimmäinen tytär. Hänellä oli kaksi sisarta, Jekaterina Ivanovna (1691-1733) ja Praskovja Ivanovna (1694-1731). Anna nai Kuurinmaan herttuan Friedrich Wilhelm Kettlerin vuonna 1710, mutta puoliso kuoli kesken kuherruskuukauden sydänkohtaukseen. Sen jälkeen Anna hallitsi Puola-Liettuan valtapiiriin kuulunutta Kuurinmaan herttuakuntaa herttuattarena lähes 20 vuotta.
Perintö

Saksalainen puolue jatkoi maan johdossa noin vuoden, kunnes Elisabet syöksi palatsivallankaappauksessa lapsi-Iivanan valtaistuimelta. Tämä päätti Annan hallituskautta leimanneen saksalaissuuntauksen silloisessa ilmenemismuodossaan. Uusi saksalaisaalto alkoi vain vähän myöhemmin, kun Elisabet järjesteli omaa kruununperimystään.
Kulttuuri

Länsimaisen taidemusiikin kausi Venäjällä alkoi noin vuonna 1735, kun keisarinna Anna perusti vuonna 1734 Pietariin pysyvän oopperan ja toi maahan italialaisia oopperaryhmiä. Siitä pitäen 1800-luvun alkuun Venäjän musiikillista makua hallitsivat italialaiset muusikot. Hän perusti Pietariin vuonna 1738 Vaganovan balettiakatemian, joka toimii edelleen ja on maineikas.
Keisarinna Annan käskystä tanskalainen tutkimusmatkailija Vitus Bering lähti toiselle tutkimusmatkalleen. Hän pääsi Alaskaan, mutta kuoli paluumatkalla nykyisellä Beringinsaarella.
Anna teetti vuonna 1731 Lontoossa hopeaseppä Nicholas Clausenilla niin sanotun hopeisen valtaistuimen, jonka Paavali I:n aikana tehdyistä jäljennöksistä yksi on Suomen kansallismuseossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna (Venäjä) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Pietari II | Venäjän keisarinna 1730–1740 | Seuraaja: Iivana VI |
| n k Venäjän keisarit |
| --- | --- |
 Pietari Suuri (1721–1725)  Katariina I (1725–1727)  Pietari II (1727–1730)  Anna (1730–1740)  Iivana VI (1740–1741)  Elisabet (1741–1762)  Pietari III (1762)  Katariina II (1762–1796)  Paavali I (1796–1801)  Aleksanteri I (1801–1825)  Nikolai I (1825–1855)  Aleksanteri II (1855–1881)  Aleksanteri III (1881–1894)  Nikolai II (1894–1917) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Keisarinna Anna Ivanovna, Louis Caravaque 1730