stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joel Naukkarinen
Valmennus

Naukkarisen valmentajina toimii kahdeksasta valmentajasta koostuva kansainvälinen tiimi. Lisäksi valmennuksen taustalla on neljäkymmentä eri asiantuntijaa. Naukkarinen on hakenut valmennusosaamista ulkomailta jo useamman vuoden ajan. Eri valmentajia ja valmennuksellisia osa-alueita:
Tekniikkavalmennus, päävalmentaja Ken Davey, Australia
Fysiikkavalmennus, päävalmentaja Tuomas Rytkönen, Athletica
Lajivalmentaja Suomessa, Jani Heino, Turun urheiluakatemia
Yleistaito- ja ominaisuusvalmentaja, testaus, Antti Heinänen, Kuopion alueen urheiluakatemia
Kuormitusfysiologia, liikuntalääketiede ja testaus, Timo Eronen, Kuopio
Fysiikkavalmennus, metabolia, Hendrik Plevoets, Belgia
Psyykkinen valmennus
Maajoukkuevalmennus
Tiimin asiantuntijatuki:
Digitaaliset palvelut
Data-analytiikka
Ravintovalmennus
Univalmennus
Korkeanpaikan harjoittelu
Neurofysiologia
Soututeknologia- ja innovaatiotuki
Soudun biomekaniikka
Hieronta ja lihashuolto
Eri erikoisalojen lääkäripalvelut
Mentorointi ja toiset huippu-urheilijat
Korkeanpaikan harjoittelu

Mediassa Naukkarinen on tunnettu poikkeuksellisista korkeanpaikan harjoittelumetodeistaan. Naukkarinen on rakentanut useita erilaisia alppitelttoja ja -maskeja eri urheilumuotoihin, elämiseen ja nukkumiseen. Itse rakennetussa alppimajassa hän on harjoitellut Mount Everestin huippua vastaavassa happipitoisuudessa ja kokeillut levossa jopa 12 000 m korkeutta vastaavaa happipitoisuutta.
Koulutus

Naukkarinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2012, minkä jälkeen hän kävi varusmiespalveluksen Lahden Urheilukoulussa ja puolustusvoimien reserviupseerikurssin. Sieltä Naukkarinen haki opiskelemaan lääketiedettä Itä-Suomen yliopistoon ja aloitti opinnot 2013. Naukkarinen suoritti koulutusohjelman yhdeksässä vuodessa henkilökohtaisesta opintosuunnitelmastaan etuajassa valmistuen lääketieteen lisensiaatiksi keväällä 2022. Itä-Suomen yliopisto on tunnustautunut huippu-urheilumyönteiseksi korkeakouluksi, ja lisäksi Naukkarisen kaksoisuraa on ollut tukemassa Kuopion alueen urheiluakatemia.
Tutkimus

Vuonna 2022 Naukkarinen aloitti tohtorikoulutuksen Itä-Suomen yliopistossa. Väitöskirjatutkimustaan Naukkarinen tekee kliiniselle neurofysiologialle Kuopion yliopistollisessa sairaalassa. Tutkimusryhmän kanssa he tutkivat väsymyksen tunteen syntymistä aivoissa ja miten siihen voidaan vaikuttaa.
Suku

Naukkarinen on urheilullisesta suvusta. Hänen serkuistaan Alexander Madsen pelaa koripalloa ulkomailla ja Suomen maajoukkueessa sekä Michaela Madsen ja Yasmine Madsen lentopalloa Suomen maajoukkueessa.
Mielenkiinnon kohteet

Naukkarisen mielenkiinnon kohteita ovat neurotieteet ja liikuntafysiologia. Opintojensa loppupuolella hän aloitti näihin liittyviä tutkimushankkeita. Jo ennen lääketieteen opintoja Naukkarinen oli kiinnostunut anatomiasta, urheiluravitsemuksesta ja -psykologiasta sekä valmennuksesta.
Rowing Finn

Rowing Finn -brändi on syntynyt sosiaalisessa mediassa julkisen nimeämiskilpailun myötä keväällä 2019.
Mäkihypyn maailmancup 2024–2025

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Mäkihypyn maailmancup 2024–2025
| Laji | Miehet | Naiset |
Kokonaiscup: 
| Lentomäkicup |  | – |
| Keski-Euroopan mäkiviikko |  Daniel Tschofenig | – |
| Two-Nights-Tour | – |  Nika Prevc |
Raw Air: 
| Planica 7 |  | – |
Maiden välinen cup: 
Kilpailut
| Kilpailupaikat | 18 | 15 |
| Henkilökohtaiset kilpailut | 29 | 26 |
| Joukkuekilpailut | 4 | 1 |
Sekajoukkuekilpailut: 3
| Perutut kilpailut |  | 1 |
← 2023–2024 2025–2026 →
Mäkihypyn maailmancup 2024–2025 alkoi 22. marraskuuta Norjan Lillehammerissa ja päättyy 30. maaliskuuta Slovenian Planicassa. Miesten kilpailukalenterissa on 29 henkilökohtaista osakilpailua ja neljä joukkuekilpailua, naisten kalenterissa kilpailuja on 26 ja yksi joukkuekilpailu. Kaksi miesten joukkuekilpailua sekä naisten joukkuekilpailu kädään parijoukkuekilpailuina. Lisäksi ohjelmassa on kolme sekajoukkuekilpailua.
Osakilpailut > Sekajoukkuekilpailut

| Päivä | Paikkakunta | Mäki | Muuta | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22. marraskuuta 2024 |  Lillehammer | Lysgårdsbakken HS140 |  |  Saksa Selina Freitag Andreas Wellinger Katharina Schmid Pius Paschke |  Norja Anna Odine Strøm Kristoffer Eriksen Sundal Eirin Maria Kvandal Marius Lindvik |  Itävalta Lisa Eder Daniel Tschofenig Eva Pinkelnig Jan Hörl |
| 8. helmikuuta 2025 |  Willingen | Mühlenkopfschanze HS147 |  |  |  |  |
| 31. tammikuuta 2025 |  Lake Placid | MacKenzie Intervale HS128 |  |  |  |  |
Kampin kappeli

| Kampin kappeli |
| --- | --- |
 Kampin kappeli nähtynä Narinkkatorilta.
Sijainti:  Simonkatu 7, Kamppi, Helsinki
Rakentamisvuosi:  1. helmikuuta 2012
Suunnittelija:  Mikko Summanen   Niko Sirola   Kimmo Lintula
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kampin kappeli kartalla.
Kampin kappeli on Helsingin Kampissa Narinkkatorin laidalla sijaitseva kappeli. Se paljastettiin hupun alta 1. helmikuuta 2012. Silloinen Helsingin piispa Irja Askola vihki kappelin käyttöön saman vuoden kesäkuussa järjestetyn suvivirsitapahtuman yhteydessä. Kappeli kuului Helsingin designpääkaupunkivuoden hankkeisiin, ja sen suunnitteli arkkitehti Mikko Summanen Arkkitehtitoimisto K2S:stä.
Historia

Kampin kappelin rakentaminen maksoi noin kahdeksan miljoonaa euroa. Se suunniteltiin matalan kynnyksen kohtaamispaikaksi keskelle vilkasta keskustaa. Rakennus koostuu pääosin pelkistetystä ja hiljentymistilasta. Hiljentymistilassa ei ole uskonnollisia symboleja. Akustiikkasuunnittelussa pyrittiin siihen, ettei hiljentymistilaan kantaudu ääniä rakennuksen ulkopuolelta. Rakenteeltaan se on puinen, julkisivu koostuu kuullotetusta kuusirimasta. Sisätilat on verhoiltu tervalepällä ja ovet ovat saarnia.
Kappelista tuli nopeasti nähtävyys ja kahden ensimmäisen vuoden aikana siellä kävi 500 000 vierailijaa. Kappeli voitti The Chicago Athenaeum: International Architecture Awards For The Best New Global Design -palkinnon vuonna 2010. Se sai myös vuonna 2013 Helsingin kaupungin myöntämän Rakentamisen ruusun kunniamaininnan.
Vuonna 2021 Kampin kappelin julkisivu jouduttiin hiomaan ja vahaamaan. Kappeli suljettiin remontin vuoksi yleisöltä 29.3.2021 ja avattiin uudelleen yleisölle 1.9.2021. Kappelille suunniteltiin aiemmin myös laajennusosaa, joka kuitenkin kariutui vuonna 2021 kustannussyistä. Laajennushankkeen taustalla oli tarve tarjota paremmat tilat kappelissa annetulle keskusteluavulle. Laajennusta varten ehdittiin jo tehdä päätös asemakaavan muuttamisesta.
Käyttö

Kappeli tarkoitettiin hiljentymispaikaksi kaikille elämänkatsomuksesta tai uskonnosta riippumatta. Kappelissa pidetään hartaustilaisuuksia, mutta sitä ei ole mahdollista varata esimerkiksi häitä tai kastetilaisuuksia varten. Kappelissa on järjestetty konsertteja, mutta konserttikäyttöä on rajoittanut sen pieni koko.
Kampin kappeli tarjosi aiemmin maksutonta keskusteluapua, jota tarjosi viiden palkatun työntekijän lisäksi vapaaehtoiset. Lisäksi arkisin kappelissa toimi Helsingin kaupungin sosiaaliohjaaja. Osana laajempia säästötoimenpiteitä Helsingin seurakuntayhtymä irtisanoi kappelin työntekijät vuonna 2022, mikä päätti kappelissa annetun keskusteluavun.
Kappeli oli kesään 2023 asti suljettuna, jolloin se avattiin. Kesäkaudeksi kappeliin asetettiin viiden euron pääsymaksu, mikä vähensi kävijämääriä. Kappelin tulevaisuus on epäselvä ja jopa sen luovuttaminen muuhun käyttöön tai purkaminen on nostettu esille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kampin kappeli Wikimedia Commonsissa
Kampin kappeli Helsingin seurakuntayhtymän sivulla
Kampin kappeli Helsingin kaupungin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kampin kappeli sisältä kuvattuna.
Mustalipeä

Mustalipeänäyte
Mustalipeä on sellunkeiton  sivutuote. Sulfaattimenetelmässä käytetty keittoneste ja puusta liuennut ligniini sekä muu orgaaninen aine kerätään mustalipeänä, joka väkevöidään haihduttimissa korkeaan kuiva-ainepitoisuuteen (65–85 %) ja poltetaan soodakattilassa sellunkeitossa tarvittavaksi lämpöenergiaksi, höyryntuotantoon eri prosesseihin ja sähköntuotantoon. Mustalipeän jatkokäyttö energiaksi tuottaa tämän päivän uusissa tehtaissa sähköä noin 600 kilowattituntia sellutonnia kohden. Vuonna 2001 mustalipeän osuus Suomen primäärienergiankulutuksesta oli 9,8 % ja sähköntuotannosta 6,1 %. Sellutehdas käyttää mustalipeällä tuotetun sähkön pääasiassa itse. Mustalipeän saatavuus on suoraan riippuvainen selluteollisuuden tuotantomäärien muutoksista.
Argentiinan jalkapallomaajoukkue

Argentiinan jalkapallomaajoukkue (esp. Selección de fútbol de Argentina) edustaa Argentiinaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Maajoukkuetta hallinnoi Argentiinan jalkapalloliitto.
Argentiina on yksi menestyneimmistä jalkapallomaajoukkueista, sillä se on saavuttanut kolme maailmanmestaruutta (1978, 1986 ja 2022) sekä kolme MM-hopeaa (1930, 1990 ja 2014). Argentiina on menestynyt hyvin myös Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa ja voittanut sen 16 kertaa, mikä on eniten kaikista joukkueista. Lisäksi maa on voittanut kesäolympialaisten jalkapalloturnauksen vuosina 2004 ja 2008 sekä saavuttanut hopeaa vuosina 1928 ja 1996. Se on myös voittanut Maanosaliittojen cupin ja Kirin Cupin, molemmat vuonna 1992.
Argentiina oli mukana heti ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1930, jossa se hävisi loppuottelussa isäntämaa Uruguaylle maalein 4–2. Seuraavina vuosikymmeninä Argentiina usein joko boikotoi MM-kisoja tai ei lähettänyt niihin parhaita pelaajiaan, koska maajoukkueeseen ei hyväksytty ammattilaispelaajia ennen vuotta 1962. Sen sijaan joukkue menestyi Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Argentiina saavutti kotikisoissaan vuonna 1978, kun se voitti loppuottelussa Alankomaat jatkoajan jälkeen 3–1. Meksikon MM-kilpailuissa 1986 se voitti toisen maailmanmestaruutensa voittamalla finaalissa Saksan liittotasavallan 3–2. Saksalle se hävisi vuosien 1990 ja 2014 MM-finaalit. Kolmannen ja viimeisimmän maailmanmestaruutensa Argentiina saavutti Qatarissa 2022, jossa se voitti loppuottelussa Ranskan rangaistuspotkukilpailun jälkeen.
Joukkue tunnetaan pelipaitansa mukaisesti myös lempinimellä La Albiceleste (suom. Valko-taivaansiniset). Sinivalkoraitainen pelipaita otettiin käyttöön vuonna 1908, jolloin se korvasi valkoisen paidan.
Historia > Ensimmäiset vuosikymmenet (1902–1930)

Argentiinan maajoukkueen ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin 20. heinäkuuta 1902 Montevideossa Uruguayta vastaan. Argentiina voitti pelin maalein 6–0. Argentiina isännöi ensimmäisiä Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuja vuonna 1916. Se saavutti turnauksen mestaruuden ensimmäisen kerran vuonna 1921 ja voitti turnauksen 1920-luvulla kaikkiaan neljästi.
Argentiinan ja Uruguayn välille kasvoi pian kilpailuasetelma. Maat hallitsivat 1920- ja 1930-luvuilla eteläamerikkalaista jalkapalloilua, ja ne kohtasivat toisensa useissa loppuotteluissa. Ensimmäisen kerran ne pelasivat vastakkain Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailujen 1916 finaalissa, ja joukkueet kohtasivat myös vuoden 1928 olympialaisten ja vuonna 1930 järjestettyjen ensimmäisten maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelussa. Ensimmäisissä olympialaisissaan 1928 Argentiina esiintyi vahvasti ja ylsi loppuotteluun voitettuaan kaikki ottelunsa yhteismaalierolla 23–5. Loppuottelu Uruguayta vastaan päättyi 1–1, minkä vuoksi kolme päivää myöhemmin pelattiin uusintaottelu, jonka Uruguay voitti 2–1.
Argentiina oli yksi 13 joukkueesta, jotka osallistuivat Uruguayssa vuonna 1930 järjestettyihin historian ensimmäisiin jalkapallon MM-kilpailuihin. Joukkue voitti lohkonsa ennen Chileä, Ranskaa ja Meksikoa, ja välierässä Argentiina voitti Yhdysvallat 6–1. Loppuottelussa vastaan asettui jälleen Uruguay. Argentiinan pääkaupungista Buenos Airesista oltiin aikeissa lähettää kymmenen laivalastillista kannattajia Río de la Plata -joen toiselle puolelle, mutta sumun vuoksi osa aluksista pääsi perille vasta pelin päättymisen jälkeen. Argentiina johti ottelua 2–1 Carlos Peucellen ja Guillermo Stábilen maaleilla, mutta Uruguay eteni lopulta 4–2-voittoon ja maailmanmestaruuteen. Stábile voitti kisojen maalintekijätilaston kahdeksalla maalillaan. Finaalitappio otettiin Argentiinassa raskaasti ja lehdistö syytti uruguaylaisia kovista otteista. Buenos Airesissa sijaitseva Uruguayn suurlähetystö joutui hyökkäyksen kohteeksi.
Historia > Kakkosmiehistöjä ja boikotointia (1934−1954)

Vuosien 1934–1962 välillä Argentiina esiintyi etenkin MM-kilpailuissa aiempaa heikommin tuloksin, eikä se aina ottanut osaa kisoihin lainkaan. Osasyynä oli se, ettei Argentiinan maajoukkueesseen hyväksytty ammattilaispelaajia ennen vuotta 1962. Esimerkiksi vuoden 1934 MM-kilpailuissa Italiassa Argentiina oli mukana kakkosmiehistöllä. Turnaus pelattiin alusta alkaen pudotuspelisysteemillä ja Ruotsi pudotti Argentiinan heti avauskierroksella maalein 3–2, vaikka Argentiina johti ottelua kahteen otteeseen. Mestaruuteen ylsi Italia, jonka joukkueessa pelasi neljä argentiinalaissyntyistä pelaajaa.
Argentiina tavoitteli järjestettäväkseen vuoden 1938 MM-kilpailuja. Kisat myönnettiin kuitenkin kiistanalaisesti jälleen Euroopalle, tällä kertaa Ranskalle, vaikka kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA oli periaatteessa päättänyt vuorotella kisaisännyyttä Euroopan ja Etelä-Amerikan välillä. Yhdessä seitsemän muun hakijakandidaatin kanssa Argentiina päätti protestoida valintaa jättäytymällä kisoista pois. Ratkaisu aiheutti mellakoita Buenos Airesissa, koska kansa olisi halunnut taitavan joukkueen esittelevän peliään eurooppalaisille.
Argentiina voitti 1940-luvulla neljä kuudesta jaossa olleesta Etelä-Amerikan-mestaruudesta. Brasilian vuonna 1949 järjestämiin kilpailuihin Argentiina ei kuitenkaan lähettänyt joukkuetta lainkaan, mikä aiheutti erimielisyyksiä maiden välille. Ensimmäiset MM-kilpailut 12 vuoteen järjestettiin niin ikään Brasiliassa 1950. Maiden keskinäinen riitely johti Argentiinan vetäytymiseen turnauksen karsinnoista. Boikotti jatkui Sveitsin MM-kisoissa 1954.
Historia > Menotti päävalmentajana (1974−1983)

Argentiinan valmentajaksi nimettiin kisojen jälkeen César Luis Menotti, joka tuli tunnetuksi myös boheemista olemuksestaan sekä avoimesta ketjutupakoinnistaan. Menotti kävi läpi yli sata pelaajaa eri puolilta Argentiinaa löytääkseen joukkueeseensa juuri sopivat pelaajat. Tarkoituksena oli palauttaa Argentiinan maajoukkueen peliin perinteinen eteläamerikkalainen tyyli, jossa hyökkäysvoittoisuus ja taito olisivat etusijalla. Menottin tyylin iskoistamisen teki vaikeaksi se, että maan seurajoukkueissa harjoitettiin kovaotteista, puolustusvoittoista ja vastahyökkäyksiin perustuvaa peliä. Menottia arvosteltiin niin lehdistön, yleisön kuin seurajohtajienkin suunnasta ja uskottiin, ettei hän löytäisi pelaajia toteuttamaan ajatuksiaan kentälle. Ensi töikseen Menotti muutti valmistautumisrutiineja. Maajoukkue nostettiin etusijalle, ja valmistautumisaikaa kisoihin pidennettiin. Menotti myös vaati maajoukkuepelaajien siirtojen kieltämistä ulkomaille, mihin lopulta suostuttiin. Argentiinan sotilashallitus myös määräsi hänelle täyden työrauhan tulevia MM-kotikilpailuja silmällä pitäen.
Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuja ei ollut järjestetty vuoden 1967 jälkeen, mutta vuonna 1975 turnaus palasi Copa América -nimisenä. Turnaus ei ollut Argentiinalle menestys, sillä se hävisi kolmen joukkueen alkulohkossaan kahdesti Brasilialle eikä päässyt jatkoon. Joukkue voitti kotonaan Venezuelan 11–0, mikä on yksi Argentiinan suurinumeroisimmista voitoista.
Historia > Menotti päävalmentajana (1974−1983) > Kotikisat ja ensimmäinen maailmanmestaruus

Argentiina sai lopulta kauan tavoittelemansa MM-kilpailut, kun sille vuonna 1966 myönnettiin järjestettäväksi vuoden 1978 MM-turnaus. Maan sisäinen tilanne oli kuitenkin edennyt vuosien aikana levottomaan suuntaan. Argentiinassa tapahtui lukuisia vallankaappauksia ja terroria, ja vuodesta 1976 maata oli hallinnut kenraali Jorge Videlan johtama sotilasjuntta, jonka aikana tuhansia poliittisia toisinajattelijoita katosi. Monet vastustivat turnauksen järjestämistä Argentiinassa, mutta kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA pysyi päätöksessään. Sotilasdiktatuuri näki MM-kilpailut suurena propagandamahdollisuutena ja pyrki piilottamaan jäljet väkivallasta ja vainosta. Maa panosti voimakkaasti turnauksen valmisteluun ja uudet stadionit valmistuivat ajallaan. Kaikkiaan Argentiina käytti kilpailuihin hiipuvista varoistaan noin 700 miljoonaa dollaria eli kymmenen prosenttia valtion budjetista. Kisojen otteluissa Argentiinan kannattajat toivat maailman tietoisuuteen muun muassa paperisilpulla luodun lumipyryn, joka peitti katsomon Argentiinan joukkueen tullessa kentälle.
Vuoden 1974 MM-kilpailuihin verrattuna Argentiinalla oli riveissään Daniel Passarellan ja Osvaldo Ardilesin kaltaisia tähtipelaajia. Joukkue koostui hyökkääjä Mario Kempesiä lukuun ottamatta kokonaan Argentiinan liigan pelaajista, sillä sotilashallinto oli säätänyt lain, joka esti uusien pelaajien siirtymisen ulkomaille ennen turnauksen alkua.
Tasokkaan alkulohkon muut joukkueet olivat Unkari, Ranska ja Italia. Avausottelunsa Unkaria vastaan Argentiina voitti 2–1. Toisessa ottelussa kaatui Ranska 3−1, ja samalla varmistui jatkopaikka. Joukkue olisi halunnut otteluidensa jatkuvan Buenos Airesissa, mutta Italialle kärsityn 0–1-tappion vuoksi Argentiina joutui pelaamaan jatkolohkon ottelunsa Rosariossa. Puola kukistui jatkolohkon ensimmäisessä ottelussa Kempesin kahdella maalilla 2–0. Toisessa pelissä vastassa oli Brasilia, joka oli voittanut jatkolohkon avausottelussaan Perun 3–0. Tiukka ja tasainen ottelu päättyi maalittomaan tasapeliin. Jatkolohkon viimeisellä kierroksella Brasilia voitti Puolan 3–1, jolloin Brasilian maaliero oli +5 ja Argentiinan vain +2. Siksi Argentiinan oli myöhemmin pelattavassa lohkon päätösottelussaan voitettava Peru vähintään neljällä maalilla voittaakseen lohkon ja päästäkseen loppuotteluun. Argentiina voitti 6–0 ja selvisi finaaliin. Ottelua on väitetty sopupeliksi enemmän kuin mitään muuta ottelua MM-kilpailujen historiassa, mutta todisteita väitteille ei ole saatu. Loppuottelussa Buenos Airesissa Argentiina voitti Alankomaat jatkoajan jälkeen 3–1 ja saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Mario Kempes teki kilpailuissa kuusi maalia ja voitti maalintekijätilaston.
Historia > Menotti päävalmentajana (1974−1983) > Espanjan MM-kilpailut

Espanjan MM-turnauksessa 1982 Argentiinan pelaajisto oli pitkälti sama kuin kotikisoissa 1978. Joukkueen rungon muodostivat edelleen kokeneet Ubaldo Fillol, Daniel Passarella, Américo Gallego, Osvaldo Ardiles ja Mario Kempes, mutta erityisen paljon odotettiin nuorelta Diego Maradonalta, joka oli pudotettu edellisestä MM-joukkueesta viimeisten joukossa.
Turnaus sujui Argentiinalta kuitenkin nihkeästi. Kisojen avausottelussa Belgia yllätti joukkueen maalein 1–0. Argentiina kuitenkin päihitti Unkarin 4–1 ja lohkon päätösottelussa El Salvadorin 2–0. Joukkue sijoittui lohkossaan toiseksi ja selviytyi jatkoon. Jatkolohkon ensimmäinen ottelu Italiaa vastaan päättyi 1–2-tappioon. Brasilia päätti Argentiinan turnauksen 3–1-voitolla, jolloin Argentiina jäi lohkon viimeiselle sijalle ja ulos välieristä. Joukkueen suurimpana yksittäisenä pettymyksenä pidettiin edellisten kisojen maalikuningasta Mario Kempesiä, jonka on myöhemmin uskottu kärsineen burnoutista.
Historia > Myöhempi 1990-luku

Carlos Bilardon jälkeen Argentiinan päävalmentajaksi tui Alfio Basile. Samalla joukkue nuorentui. Maradona ei esimerkiksi enää ollut mukana, kun Argentiina voitti Copa Américan peräjälkeen vuosina 1991 ja 1993. Joukkue pelasi myös aiempaa näyttävämpää jalkapalloa, jota omalla tyylillään edustivat esimerkiksi Ariel Ortega ja Fernando Redondo. Kärkipelaajana pelasi tehokas maalintekijä Gabriel Batistuta, josta tuli myöhemmin aikakautensa pelätyimpiä viimeistelijöitä. Eräässä vaiheessa Argentiina pelasi 31 ottelua perättäin kärsimättä yhtäkään tappiota. Vuonna 1992 Argentiina voitti tuolloin Kuningas Fahdin cupin nimellä järjestetyn ensimmäisen Maanosaliittojen cupin. Samana vuonna Argentiina saavutti Japanissa järjestetyn Kirin Cupin mestaruuden.
Yhdysvaltain MM-kilpailut 1994 Argentiina aloitti hyvin. Diego Maradona oli päättänyt palauttaa itsensä kuntoon dopingkäryn ja pelikiellon jälkeen käyden ennen kisoja läpi kovan laihdutuskuurin. Hän olikin jälleen Argentiinan henkinen johtaja. Kreikka kaatui avausottelussa 4–0, ja seuraavaksi Argentiina voitti Nigerian 2–1. Pelin jälkeen Maradona joutui dopingtestiin, joka paljasti hänen käyttäneen efedriiniä, ja FIFA sulki hänet kisoista. Argentiina joutui jatkamaan ilman kapteeniaan ja hävisi lohkon päätösottelunsa Bulgarialle 0–2. Kolme joukkuetta päätyi lohkossa tasapisteisiin. Argentiinan sijoitus oli kolmas, mutta se oli yksi neljästä parhaasta kolmanneksi sijoittuneesta joukkueesta ja pääsi mukaan neljännesvälierään, jossa Romania pudotti joukkueen jatkosta maalein 3–2.
Maradonan jälkeen astui esiin uusi pelaajasukupolvi, jota edustivat muun muassa Gabriel Batistuta, Diego Simeone, Javier Zanetti ja Juan Sebastián Verón. Heistä Simeone, Zanetti ja Veron olivat mukana Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa Argentiina hävisi loppuottelun Nigerialle 3–2.
Argentiina voitti Etelä-Amerikan karsinnat vuoden 1998 MM-kisoihin pisteellä ennen Paraguayta. Maanosan karsinnoissa oli käytössä ensimmäistä kertaa vain yksi lohko. Ranskassa järjestetyissä vuoden 1998 MM-kilpailuissa Argentiinaa valmensi Daniel Passarella, joka piti tiukkaa kuria. Hän kielsi pelaajilta pitkät hiukset, korvakorut ja homoseksuaalisuuden. Pitkistä hiuksistaan tunnettu Gabriel Batistuta ei edustanut maajoukkuetta pitkään aikaan, ja vaatimuksista kieltäytynyt Fernando Redondo jäi kokonaan joukkueen ulkopuolelle. Turnauksessa Argentiina voitti alkulohkonsa kaikki ottelut päästämättä maaliakaan: Japani kukistui 1–0, MM-turnauksen ensikertalainen Jamaika 5–0 ja Kroatia 1–0. Neljännesvälierässä Argentiina kohtasi Englannin. Varsinainen peliaika päättyi 2–2, ja ottelu ratkesi vasta rangaistuspotkukilpailussa, jonka Argentiina voitti. Joukkue putosi jatkosta puolivälierässä Alankomaita vastaan Dennis Bergkampin lopussa tekemällä 2–1-maalilla.
Historia > Scalonin aika (2018–)

Päävalmentaja Jorge Sampaoli erosi tehtävästään pian vuoden 2018 MM-kisojen jälkeen ja hänet korvasi Lionel Scaloni.
Copa Américassa 2019 Argentiina ylsi kolmanneksi. Joukkue hävisi välierässä isäntämaa Brasilialle, mutta voitti pronssiottelussa Chilen. Argentiina saavutti vuonna 2021 historiansa 15:nnen Copa Américan -mestaruuden, kun se voitti loppuottelussa Brasilian 1–0. Jos olympiavoittoja ei lasketa, se oli Argentiinan ensimmäinen merkittävän turnauksen mestaruus sitten vuoden 1993.
Argentiina voitti kesällä 2022 Finalissiman eli Euroopan ja Etelä-Amerikan mestareiden kohtaamisen. Lontoon Wembleyllä pelatussa ottelussa Argentiina kukisti Italian 3–0.
Ennen vuoden 2022 Qatarin MM-kilpailuja Argentiina oli pelannut 36 ottelua peräkkäin ilman tappiota. Putki katkesi kisojen avausottelussa, jossa joukkue hävisi Saudi-Arabialle 1–2. Argentiina voitti kuitenkin alkulohkon muut ottelunsa Meksikoa ja Puolaa vastaan molemmat 2–0, mikä toi sille lohkovoiton. Neljännesvälierissä Argentiina voitti Australian 2–1 ja puolivälierässä Alankomaat rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Välierässä Argentiina peittosi Kroatian selvästi 3–0 ja eteni loppuotteluun, jossa se kohtasi puolustavan maailmanmestarin Ranskan. Argentiina johti ottelua ensimmäisen puoliajan jälkeen 2–0, mutta Ranska tasoitti toisella jaksolla tilanteeksi 2–2 ja pakotti pelin jatko-otteluun, jossa molemmat tekivät vielä yhden maalin. Argentiina voitti ottelun lopulta rangaistuspotkukilpailussa ja saavutti historiansa kolmannen maailmanmestaruuden. Lionel Messi valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi, Emiliano Martínez parhaaksi maalivahdiksi ja Enzo Fernández parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.
Argentiina voitti vuoden 2024 Copa Américan päihitettyään loppuottelussa Kolumbian jatkoajalla lukemin 1–0. Kuudennellatoista Copa Américan mestaruudellaan Argentiina nousi mestaruustilaston kärkeen ohi Uruguayn.