stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uloste
Ulosteen hyödyt ja haitat

Ulostetta, lähinnä nautojen lantaa, käytetään olkiin sekoitettuna joissakin Afrikan maissa eräänä yksinkertaisten asumusten rakennusaineena.
Ulostetta voi käyttää lannoitteena pelto- ja puutarhaviljelyssä. Ennen aikaan karjan ulosteet eli lanta kerättiin erilliseen tilaan lantalaan ja ajettiin sieltä sitten pelloille lannoitteeksi. Hevosen lanta on perunamaalle parempaa kuin lehmänlanta. Kananlanta on sopivaa kukka- ja puutarhakasveille. Kun ei ollut WC:tä vaan ulkokäymälä eli huussi, ihmisen uloste kerättiin käymälän alle ja vietiin pellolle, mutta ei esimerkiksi juurikasvimaahan.
Useat kärpäslajit munivat ulosteeseen.
Naudan, lampaan ja kamelin lantaa käytetään puuttomilla alueilla polttoaineena. Islannissa käytetään lampaan lantaa lihan savustamiseen.
Lannasta voidaan biokaasugeneraattorissa mädättää biokaasua, jota voidaan käyttää polttoaineena maa- tai nestekaasun tapaan.
Lintujen ulosteet saattavat sotkea esimerkiksi patsaita, joiden puhdistamisen voi olla kallistalähde?. Lintujen ulosteet voivat olla vahingollisia maalipinnoille. Jos ulostetta joutuu suuhun tai haavaan, siitä voi saada tauteja tai loisia. Lintujen ja matelijoiden uloste koostuu valkoisesta virtsa-aineesta (ei ole ulostetta sen varsinaisessa merkityksessä) ja ruoansulatuksen jätteestä.
Ulosteet ja luonto

Jotkin eläimet, kuten kettu, merkitsevät reviirinsä ulosteiden avulla. Joillakin nisäkkäillä on peräaukon lähellä hajurauhasia, joiden erittämä neste tarttuu ulosteeseen ja näin sukukypsä eläin lähettää merkkejä itsestään kiima-aikana. Monien jyrsijöiden ja päästäisten on todettu tekevän kahdenlaista ulostetta: toisen ne syövät heti ulostettuaan ja toisen jättävät jätöksenä jälkeensä. Esimerkiksi kanit joutuvat syömään kerran ulostetut ulosteet uudelleen, jotta ruuansulatus saisi lisää aikaa. Ruuan käsittely helpottuu ja ravintoaineiden (lähinnä tärkkelys) pilkkoutuminen suolistossa nopeutuu jo osittain sulanutta ruokaa syödessä.
Jotkin eläimet ulostavat minne tahansa, joillakin lajeilla taas on tietyt ulostuspaikat. Kissa ja mäyrä tekevät kuopan ulostusta varten ja kissa vielä peittää ulosteensa. Linnun ulosteet ovat usein veteliä, koska linnuilla virtsajohdin avautuu peräsuolen kanssa samaan viemärisuoleen eli kloaakkiin, ja useimmiten virtsa ja uloste tulevat ulos yhtä aikaa.
Luonnossa kulkijalle ulosteet ovat tärkeä merkki eläimen läsnäolosta. Hirvet, jänikset, teeret, peltopyyt ja muut riistaeläimet jättävät ulosteita, joista metsästäjä voi havaita niiden olleen paikalla. Jos uloste on lämmintä, tietää että eläin on ollut paikalla vasta äskettäin. Metsän lähellä olevissa rakennuksista saattaa löytää eläinten papanoita. Metsämyyrän papanoista voi tarttua myyräkuume. Mökkiterassin kaiteelle voivat pikkulinnut käydä jättämässä valkeat merkkinsä.
Ulosteesta ja oksennuksista saadaan selville paljon eläimen ruokavaliosta, sillä ruuasta jää aina jotain sulamatta. Esimerkiksi petolintujen oksennuspalloista löytyvät saaliseläimen luut ja muut jäänteet kertovat, mitä eläimiä lintu on syönyt.
Ulosteessa on suoliston pinnasta irronneita soluja, joiden sisältämän DNA:n perusteella voidaan selvittää ulosteen tehnyt yksilö. Tätä tietoa voidaan käyttää hyväksi rikosten tutkinnassa.
Ihmisen uloste

Uloste poistuu ihmisen elimistöstä keskimäärin 3 päivän kuluttua ravinnon nauttimisesta. Uloste jaetaan seitsemään eri ulostetyyppiin, jotka vaihtelevat sen mukaan, kuinka kauan uloste on viipynyt paksusuolessa.
Ihmiset ulostavat yleensä 0,2–2,5 kertaa päivässä ja ulosteen määrän vaihteluväli on 15–1500 grammaa. Ulosteen määrä riippuu nautitun kuidun määrästä siten, että määrä on pienimmillään silloin, kun päivittäin nautittavan kuidun määrä on reilut 20 grammaa. Ulosteen määrä on länsimaissa keskimäärin vain noin 126 grammaa, mutta kehitysmaissa esimerkiksi 250 grammaa. Kuitupitoinen ravinto lisää myös ulosteen bakteeripitoisuutta.
Ulosteen pH arvo on keskimäärin 6.6. Tuore uloste sisältää keskimäärin 75% vettä. Ulosteen kiinteä osa muodostuu 84–93-prosenttisesti orgaanisesta aineesta, josta 25–54 prosenttia on bakteerien biomassaa. Uloste sisältää veden lisäksi proteiinia, imeytymättömiä rasvahappoja, polysakkarideja ja proteiinia, josta osa on peräisin bakteerimassasta, tuhkaa sekä imeytymättömiä ruoanjäämiä.. Loput 7–16 prosenttia on imeytymättä jääneitä ravintoaineita, joiden suhteet vaihtelevat merkittävästi riippuen useista eri tekijöistä, kuten ruokavaliosta, ripulin esiintymisestä ja kehon painosta.
Vuonna 2016 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että uloste oli sitä kiinteämpää, mitä enemmän siinä oli erilajisia suolistomikrobeja. Kuitujen, hapanmaitotuotteiden, hedelmien ja kasvisten nauttiminen lisäsi mikrobiston monimuotoisuutta. Nopeiden hiilihydraattien, keinotekoisten makeutusaineiden ja sokeroitujen juomien nauttiminen taas vähensi ulosteen lajirikkautta. Sama pätee moniin lääkkeisiin kuten esimerkiksi antibiootteihin, närästyslääkkeisiin, antihistamiineihin ja tulehduskipulääkkeisiin. Suolistomikrobien monimuotoisuutta ja etenkin suoliston lyhytketjuisia rasvahappoja pidetään terveyttä edistävänä asiana.
Vuonna 2009 julkaistun laajan väestötutkimuksen mukaan henkilöillä, joiden uloste on löysää, on kolme kertaa normaalia suurempi riski sairastua paksusuolen syöpään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta uloste Wikimedia Commonsissa
Taro Korhonen & Miika Nousiainen: Paskakirja. Like, 2007. ISBN 978-952-471-941-4.
Ravinteet käymälästä peltoon Anja Weckman, Puutarhaliitto, 2005.
Homehtunutta ulostetta
Jotkin linnut tekevät pesänsä ulosteesta. Guanoa, lintujen pesimäalueille kertyvää ulostetta, on käytetty lannoituksessa vuosisatoja.
Ihmisen ulostetta WC-pöntössä.
Union

| Union-Yhtymä Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1931
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  öljynjalostus polttoaineiden markkinointi
Tuotteet:  polttoaineet öljytuotteet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Union-huoltoasema Hämeenlinnan Keinusaaressa vuonna 1959.
Union oli suomalainen huoltoasemaketju. Se perustettiin vuonna 1931 ja lakkautettiin vuonna 1991, jolloin vanhat Unionit muuttuivat Neste-huoltoasemiksi.
Lokakuussa 2009 helsinkiläinen mainos- ja markkinointitoimisto Enholm & Co. ilmoitti hankkineensa Union-brändin oikeudet. Samalla entisen Enholm & Co. -nimen käytöstä luovuttiin.
Historia

Union oli aluksi pääkaupunkiseutulaisten ammattiautoilijoiden omistama. Alkuperäinen nimi oli Bensiinin-Kuluttajain Oy (BK), ja yritys perustettiin vuonna 1931. Josafatin kallioilla 8. kesäkuuta 1931 pidettyyn perustamiskokoukseen osallistui 117 helsinkiläistä taksiautoilijaa. BK valitsi tavarantoimittajakseen Suomalainen Nafta Oy:n, joka toi maahan neuvostoliittolaista bensiiniä. Yhtiön ensimmäinen oma huoltoasema sijaitsi Helsingin keskustassa osoitteessa Heikinkatu 17 (nykyisin Mannerheimintie), mutta huoltoasemarakennus jouduttiin purkamaan Postitalon tieltä vuonna 1935. Jo Bensiinin-Kuluttajain Oy:n ensimmäisinä toimintavuosina sen markkinaosuus nousi 17 prosenttiin ja sen huoltoasemia perustettiin Helsingin ulkopuolelle kahdeksaan muuhun kaupunkiin. BK:n tavarantoimittaja Suomalainen Nafta Oy myytiin yhdysvaltalaiselle Gulfille vuonna 1937.
Vuonna 1947 Bensiinin-Kuluttajain Oy:n omistuspohja laajeni, kun pääkaupunkiseudun kuorma-autoilijat tulivat mukaan alun perin taksimiesten omistamaan yhtiöön. Vuonna 1949 sopimuskiistat yhtiölle öljyä toimittaneen Gulfin kanssa kärjistyivät, ja BK joutui luovuttamaan kaikki jakeluasemansa Gulfille. Vuonna 1951 BK:n tavarantoimittajaksi tuli Oy Trustivapaa Bensiini Ab, joka oli siirtynyt neuvostoliittolaiseen omistukseen vuonna 1948.
Yhtiön nimi vaihdettiin vuonna 1953 Oy Union-Öljy Ab:ksi. Tunnukseksi valittiin punavalkoinen siivekäs öljytippa. Vuoteen 1963 mennessä Unionilla oli jo 162 asemaa, ja öljytipan rinnalle otettiin käyttöön sini-puna-valkoinen tunnus. 1960-luvulla Unionin huoltoasemaverkosto laajeni, ja ensimmäiset elementtiasemat valmistuivat 1964. Ensimmäinen autonpesukone aloitti toimintansa 1965, ja myös ensimmäiset itsepalveluasemat rakennettiin saman vuosikymmenen aikana. Tiettävästi Suomen ensimmäiset itsepalvelumittarit otettiin käyttöön vuonna 1961 Helsingissä Unionin Mannerheimintien huoltoasemalla, joka jouduttiin vuonna 1969 purkamaan hotelli Hesperian tieltä.
Vuonna 1967 Keskusosuusliike Hankkija hankki osake-enemmistön yhtiöstä. Tämän seurauksena Unionin polttoöljytoimitukset kasvoivat yhden vuoden aikana peräti 85 prosenttia, mikä oli pois polttoöljyt Hankkijalle aiemmin toimittaneelta Gulfilta. 1970-luvun alussa huoltoasemia oli ehtinyt kertyä jo kolmisensataa. Tammikuussa 1979 BP:n huoltoasemat liitettiin Unionin verkostoon. Tämän myötä Union nousi maan kolmanneksi suurimmaksi huoltoasemaketjuksi. Lopullisesti Suomen BP fuusioitiin siihen 1983.
Olympiavuonna 1980 aloitettiin Suomen Olympiakomitean tukeminen. Huoltoasemien ilmettä muutettiin, ja osa kahvioista muutettiin Punahilkka-kahvioiksi. 1980-luvulla otettiin myös käyttöön uusi huoltamotyyppi, joissa oli pääpainona automatkaajan palveleminen. Neste osti enemmistön Unionista vuonna 1983.  Syksyllä 1990 Neste nosti omistusosuuttaan 98 prosenttiin. Vuotta myöhemmin Union- ja Finnoil-ketjut yhdistettiin lopulta Neste-ketjuksi.
Kirjallisuutta

Lies-Alho, Erkki & Lavonius, Ilkka: Kuusikymmentä öljytippaa. Unionin historiikki 1931–1991. Tampere 1991. ISBN 952-90-3034-7.
Aiheesta muualla

Yhtiön historiaa Pörssitiedon nettisivuilla
Urjalan rautatieasema

Urjalan rautatieasema (lyh. Ur) on rautatieasema Suomen rataverkolla rataosalla Turku–Toijala. Liikennepaikka sijaitsee Urjalan kunnan Urjalan aseman taajamassa noin viiden kilometrin päässä Urjalan kirkolta. Liikennepaikka sijaitsee rautateitse noin 21 kilometrin päässä Toijalan ja noin 111 kilometrin päässä Turun asemalta.
Urjalan rautatieasema on Turun–Toijalan radan alkuperäisiä IV luokan asemia Humppilan, Kyrön ja Liedon asemien ohella. Asema sijoitettiin rautatien sekä Akaan kirkolle ja Koijärvelle menevien maanteiden risteykseen Huhdin kylään. Asemarakennus on Knut Nyladerin laatimien IV-luokan tyyppipiirustusten mukaan 1874–1876 rakennettu asemarakennus, tosin se toteutettiin Humppilan, Kyrön ja Liedon asemien piirustusten peilikuvana. Myöhemmin rakennus vuorattiin ja sitä laajennettiin. Ratapihalta johdettiin pitkähkö teollisuusraide luoteeseen ja aseman pohjoispuolelta linjavaihteesta sivuraide tiilitehtaalle.
Urjalan asemanseudusta kasvoi merkittävä asutuskeskus, jonne perustettiin 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä muiden muassa kansakoulu ja osuusmeijeri. Kylässä oli myös kestikievari. Vielä 1970-luvun alussa asemanseutu oli kirkonkylää suurempi taajama, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä kirkonkylä oli kasvanut suuremmaksi samalla kun asemanseudun asukasluku oli kääntynyt laskuun.
Nykyisin Urjalan liikennepaikka on miehittämätön, liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Tampereen rautatieasemalla sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 1996, henkilöliikenne loppui 1. kesäkuuta 1997 ja tavaraliikenne vuoden 1999 aikana. Ratapiha uudistettiin ja sivuraiteet purettiin vuoden 1998 aikana. Asemarakennus, tavarasuoja ja muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Asemamiljöö myytiin yksityisomistukseen jouluna 2010. Urjala on kuitenkin yksi potentiaalisimmista seisakkeista, joiden palauttamista radalle on suunniteltu osana Tampereen ja Turun välisen lähijunaliikenteen lisäämistä.
Paavali I

| Paavali I |
| --- | --- |
 
Venäjän keisari
Valtakausi:  17. marraskuuta 1796 – 23. maaliskuuta 1801
Kruunajaiset:  5. huhtikuuta 1797
Edeltäjä:  Katariina II Suuri
Seuraaja:  Aleksanteri I

Syntynyt:  1. lokakuuta (J: 20. syyskuuta) 1754 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut:  23. maaliskuuta (J: 12. maaliskuuta) 1801 (46 vuotta) Pietari, Venäjän keisarikunta
Puoliso:  Natalia Aleksejevna Maria Fjodorovna
Lapset:  Aleksanteri I  Konstantin  Aleksandra  Jelena Maria  Jekaterina  Olga  Anna  Nikolai I  Mihail
Suku:  Romanov
Isä:  Pietari III
Äiti:  Katariina II Suuri
Uskonto:  ortodoksisuus
Nimikirjoitus:  
Paavali I, Pavel Petrovitš Romanov (ven. Па́вел I Петро́вич); (1. lokakuuta (J: 20. syyskuuta) 1754 keisarinna Elisabetin kesäpalatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta – 23. maaliskuuta (J: 12. maaliskuuta) 1801 Mikaelinlinna, Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarikunnan keisari vuosina 1796–1801.
Suhtautuminen Paavali I:een on ollut ristiriitaista: häntä on pidetty mielenvikaisena despoottina, mutta hän on saanut myös kiitosta ansioistaan. Hän otti vuonna 1797 käyttöön vallanperimyslait, jotka olivat käytössä Venäjän monarkian kaatumiseen vuoteen 1917 asti ja kumosi säädöksen, joka antoi keisarin itse valita seuraajansa. Häntä kuitenkin pidettiin tyrannina ja hän oli epäsuosittu varsinkin aateliston keskuudessa, ja ehti hallita hieman yli neljä vuotta ennen kuin hänet murhattiin.
Paavali I oli johanniittain ritarikunnan de facto suurmestari vuosina 1799–1801, vaikka olikin ortodoksi.
Paavali I:n keisarillinen monogrammi.
Elämäkerta > Lapsuus

Paavalin isä oli keisari Pietari III, alkuaan Holstein-Gottorpin herttua Karl Peter Ulrich. Paavalin äiti oli Anhalt-Zerbstin prinsessa Katariina, myöhempi Katariina II Suuri. Eräissä yksityiskirjeissään Katariina väitti, että pojan isä ei olisi ollut Pietari, vaan hänen rakastajansa kamariherra Sergei Saltykov, joka kuului ikivanhaan pajarisukuun ja oli myös sukua Romanoveille. Asiaa on nykyaikana mahdotonta todistaa. On kuitenkin todennäköistä, että Katariina valehteli ja että Pietari III oli sittenkin Paavalin biologinen isä. Paavali syntyi 1. lokakuuta 1754 eli Katariina tuli raskaaksi joko aivan joulukuun 1753 lopulla tai vuoden 1754 tammikuussa. Tällöin Katariinan tiedetään olleen Pietari III:n tädin keisarinna Elisabetin luona joulun ja uudenvuoden vietossa ja hän joutui siis viettämään aikaansa rakastajiensa sijaan aviomiehensä Pietarin kanssa. Paavali myös muistutti suuresti ulkonäöltään ja käytökseltään Pietari III:ta, ja Pietari uskoi itsekin Paavalin olevan hänen poikansa vaikka tiesikin Katariinan rakastajista.
Synnytystä omassa kesäpalatsissaan oli valvomassa keisarinna Elisabet. Hän määräsi veljenpojanpojalleen lauman lastenhoitajia ja mielestään parhaat opettajat, pojan äiti ja isä eivät saaneet osallistua lapsensa kasvattamiseen. Pojalle annettiin kasteessa nimi Pavel keisarinnan käskystä. Hänen opettajanaan oli ensin diplomaatti Fjodor Behtejev, jolla oli pakkomielle peruskirjan hengestä, selkeistä käskyistä ja sotilaallisesta kurinalaisuudesta.
Elämäkerta > Koulutus

Kun Paavali oli kahdeksanvuotias, hänen äitinsä kaappasi vallan vuonna 1762 ja hänet kruunattiin perinteisin menoin hallitsijaksi Moskovassa. Pietari III oli surmattu, mutta virallisen selityksen mukaan hän oli kuollut ”peräpukamien aiheuttamaan koliikkikohtaukseen”. Paavalin huoltajuus oli ainoa asia, joka oikeutti Katariina II:n hallinnon, joten Paavalin sairastuminen kruunajaisissa huoletti äitiä kovasti. Kysymys vallanperimyksestä alkoi myrkyttää äidin ja pojan välejä. Jos Paavali olisi varhaiskypsä ja osoittaisi lahjakkuutta, moni aatelinen saattaisi tuntea kiusausta syöstä Katariinan vallasta ja asettaa laillisemmalta hallitsijalta tuntuvan Paavalin hänen tilalleen.
Katariina II valitsi poikansa opettajiksi ja kasvattajaksi kaksi hovimiestään, Grigori Orlovin ja Nikita Paninin. Panin pyrki välittämään nuorelle kruununperijälle 1700-luvun muodikkaita valistusaatteita, joiden mukaan rajoittamaton itsevaltius ja jatkuvat sodat ovat asioita joita hallitsijan tuli välttää. Hän oli toisaalta opetuksessaan epäjohdonmukainen, sillä hän puhui nuorelle Paavalille keskiajan ritarihengestä, Jumalan säätämästä järjestyksestä ja siitä kuinka nainen hallitsijana turmelee valtion. Lisäksi oppeihin sisältyi Preussin sotilasmahdin ihailua.
Katariina osti pojalleen laajan kirjaston. Perilliselle opetettiin historiaa, maantiedettä, aritmetiikkaa, uskontoa, tähtitiedettä, vieraita kieliä (ranska, saksa, latina, italia), venäjää, piirtämistä, miekkailua, tanssia ja musiikkia. Koulutusohjelmassa ei ollut mitään sotilasasioihin liittyvää, mikä ei estänyt Paavalia innostumasta niistä. Hän tutustui valistuskirjailijoihin kuten Voltaire, Diderot ja Montesquieu. Paavalilla oli hyvät kyvyt opiskella, hänellä oli kehittynyt mielikuvitus, samalla hän oli levoton ja kärsimätön, vaikka rakasti kirjoja. Hän puhui latinaa, ranskaa ja saksaa, rakasti matematiikkaa, tanssia ja sotaharjoituksia. Tsarevitš sai ajalle parhaan mahdollisen koulutuksen.
Elämäkerta > Nuoruus

Kesällä 1771 Paavali sairasti 17-vuotiaana lavantaudin, jonka jälkiseurauksena hänen nenänsä ja kasvonpiirteensä muuttuivat merkittävästi ja hän oli heikkona pitkään. Orlov ja Katariina II päättivät että avioliittoa varten Paavali tarvitsi kokemusta seksuaaliasioissa. Hänen huoneisiinsa tuotiin hovinainen Sofia Ušakova (1746-1803), nuori leski, joka synnytti Paavalille pojan. Semjon Afanasjevitš Veliki (1772-1794) koulutettiin parhaissa kouluissa, valitsi sotilasuran ja liittyi Ison-Britannian laivastoon ja kuoli haaksirikossa Karibialla.
Täytettyään 18 vuotta Paavali halusi oman hovin, poliittista valtaa ja vaimon. Hän alkoi myös elätellä ajatusta äitinsä syrjäyttämisestä. Syrjäyttämisajatuksista tietämätön Katariina II etsi pojalleen puolisoa. Hän päätyi saksalaiseen Hessen-Darmstadtin prinsessaan Wilhelminaan. Wilhelmina ja Paavali kiintyivät toisiinsa, Wilhelmina kääntyi ortodoksiksi ja otti nimen Natalia Aleksejevna. Nuoret vihittiin hienoin juhlamenoin 29. syyskuuta 1773. Paavalin ja hänen äitinsä suhde oli alkanut lähentyä erityisesti Paavalin sairastelujen vuoksi, vaikka Paavali olikin äitinsä mielestä ahdasmielinen ja luotaantyöntävä. Nyt tapahtui jotain, joka pilasi äidin ja pojan välit lopullisesti. Holsteinilainen diplomaatti oli yllyttänyt Paavalia juonittelemaan itsensä kanssahallitsijaksi. Nikita Panin sai Paavalin luopumaan hankkeesta, joka tietenkin meni myös äidin korviin. Katariina II päätti, että Paavali ei voi saada omaa hovia, koska on paitsi hapan, myös vaarallinen.
Natalia oli kuitenkin Katariina II:lle pettymys tuhlaavaisuutensa vuoksi ja hänen epäiltiin olevan Paavalille uskoton. Hän ei halunnut myöskään oppia puhumaan venäjää. Natalian piti synnyttää esikoisensa 10. huhtikuuta 1776. Synnytys epäonnistui traagisesti. Ahtaan lantion vuoksi lapsi ei päässyt syntymään. Sikiö kuoli äitinsä kohtuun ja aiheutti tulehduksen, johon Natalia menehtyi kärsittyään viisi päivää. Paavali oli surun murtama ja Katariina II pahensi asiaa näyttämällä Paavalille haltuunsa saamat rakkauskirjeet, jotka Natalia oli kirjoittanut hovimiehelle.
Elämäkerta > Syrjitty kruununperijä ja avioliitot

Katariina II kehotti poikaansa nyt etsimään itselleen uuden vaimon. Katse suunnattiin jälleen Saksaan ja tällä kertaa Württembergiin, jonka prinsessa Sofia Doroteaa Paavali kävi henkilökohtaisesti kosimassa. Matkallaan hän tapasi Preussin kuninkaan Fredrik Suuren, joka ennusti, että Paavali tulee murhatuksi kuten isänsä. Sofia ja Paavali tapasivat ensimmäisen kerran juhlaillallisilla, joka järjestettiin Paavalin Berliiniin saapumisen kunniaksi. Saatuaan tietää, että sulhanen oli vakavamielinen, Sofia puhui geometriasta heidän ensimmäisessä keskustelussaan. Seuraavana päivänä Sofia Dorotea kirjoitti ystävättärelleen: "Olen enemmän kuin tyytyväinen. Suuriruhtinas ei voisi olla ystävällisempi. Olen ylpeä siitä, että rakas sulhaseni rakastaa minua suuresti, ja tämä tekee minusta erittäin, erittäin onnekkaan." Paavali oli yhtä iloinen nuoresta prinsessasta kuin tämä oli hänestä ja kirjoitti äidilleen: "Löysin unelmieni mielitietyn. Hän on muodokas, älykäs, tervejärkinen eikä yhtään ujo."
Sofia Dorotea kääntyi ortodoksiksi ja otti nimen Maria Fjodorovna. Pariskunta vihittiin 26. syyskuuta 1776. Avioliitosta syntyi kymmenen lasta.
Katariina II onnitteli pariskuntaa avioliitosta ja rakennutti heille Tsarskoje Selon lähettyville Pavlovskin palatsin. Paavali inhosi paikkaa, sillä piti tätä jälleen osoituksena äitinsä määräilynhalusta. Esikoispoika syntyi 12. joulukuuta 1777 ja sai nimen Aleksandr. Poika oli alusta alkaen isoäitinsä lemmikki ja hän sanoi kouluttavansa tätä hallitsijaksi ikään kuin oma poika ei olisi vallanperijä.Hän otti pojan kolmikuisena pois vanhemmiltaan ja he saivat nähdä tätä vain kerran viikossa. Näin tapahtui myös toiselle pojanpojalle Konstantinille. Venäjän ensimmäiseksi mieheksi ja tavallaan kanssahallitsijakseen Katariina II nosti rakastajansa, ruhtinas Potjomkinin. 29-vuotias Paavali eli hallitusasioista syrjäytettynä eikä voinut antaa tätä anteeksi.
Saadakseen poikansa mielen muuttumaan Katariina II päätti vuonna 1781 antaa hänen hoidettavakseen tehtävän Itävallassa. Kun Paavali oli puolisoineen jo lähdössä matkaan, hänen opettajansa Nikita Panin syötti hänelle ajatuksen, jonka mukaan kyseessä ei olekaan vierailu, vaan syrjäyttäminen. Äitiinsä ja Potjomkiniin epäluuloisesti suhtautunut Paavali kieltäytyi lähtemästä. Taivuttelun jälkeen Paavali lähti matkalle vaimoineen ja tapasi Itävallan hallitsijan Joosef II:n. Keskusteluissaan Paavali totesi Venäjän tilanteen kauheaksi ja että Potjomkinin niska pitäisi murtaa. Keskustelujen sisältö välitettiin Katariina II:n korviin, joka ei voinut puolestaan antaa niitä anteeksi. Myöhemmin omalla valtakaudellaan Paavali määräsi Potjomkinin haudan avattavaksi ja tämän luut tuhottaviksi.
Katariina II nimitti nyt Paavalia ja tämän puolisoa ”raskaiksi matkatavaroiksi” ja alkoi entistä enemmän kiinnittää huomiotaan pojanpoikaansa Aleksandriin, jossa näki keisarikunnan tulevaisuuden. Paavali eli omassa Hatsinan palatsissaan harjoittaen preussilaistyylistä rykmenttiään. Hän näki toistuvasti unta, jossa Pietari Suuri ilmestyy hänelle varoittaen hänen tulevan murhatuksi.