stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stanislao Cannizzaro

| Stanislao Cannizzaro |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1826
Kuollut: 10. toukokuuta 1910 (83 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kemia
Stanislao Cannizzaro (13. heinäkuuta 1826 – 10. toukokuuta 1910) oli italialainen kemisti, joka toimi myös politiikassa.
Cannizzaro syntyi Palermossa, ja opiskeli siellä aluksi lääketiedettä, mutta vaihtoi pian pääaineekseen kemian. Sisilian itsenäisyyssodassa 1848 hän taisteli tykistöupseerina. Kapinallisten hävittyä sodan Cannizzaro pakeni Ranskaan, missä työskenteli Marseillessa ja Pariisissa. Vuonna 1851 hän palasi Italiaan professoriksi. Hän liikkui kahdenkymmenen vuoden ajan Italian yliopistosta toiseen fysikaalisen ja orgaanisen kemian professorina. 1871 hän asettui Roomaan, missä professorin toimensa ohella hänet valittiin senaattoriksi.
Cannizzaro tunnetaan aldehydien hapettumista kuvaavan Cannizzaro-reaktion keksijänä. Hän vaikutti myös epäorgaanisen kemian puolella, missä jatkoi Amedeo Avogadron työtä atomimassojen määrittämisessä ja yhdisteiden rakenteen kuvaamisessa. Hän selitti, että tiettyjen epäorgaanisten aineiden kohdalla havaitut poikkeamat Avogadron laista johtuivat molekyylien erottumisesta, jota tapahtui tietyissä lämpötiloissa ja Avogadron laki pystyy määrittämään moolimassojen lisäksi myös atomimassan.
Cannizzaro palkittiin Copley-mitalilla vuonna 1891.
Aiheesta muualla

ChemHeritage
Supercars Championship

V8 Supercar startti vuonna 2011.
Supercars Championship (virallisesti Repco Supercars Championship, aiemmin nimellä V8 Supercars)  on australialainen vakioautoluokan kilpailusarja. Sarja järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1997. Sarjassa ajetaan kahden eri valmistajan- Chevroletin ja Fordin valmistamilla autoilla ja Dunlopin renkailla. Mukana oli pitkään myös Holden, joka poistui sarjasta vuoden 2022 jälkeen. Vuodesta 2013 Nissan ryhtyi kolmanneksi autonvalmistajaksi, joka oli mukana vuoteen 2019 saakka. Muita mukana olevia ovat olleet Mercedes-AMG ja Volvo. Sarjalla on olemassa kolme luokkaa: V8 Supercar Championships, Dunlop V8 Supercar Series ja V8 Touring Car National Series.
Mark Skaifen vuoden 1994 Holden VP Commodore.
Nykyisen sarjan mestaruuden ovat voittaneet Craig Lowndes, Mark Skaife (kolmesti), Marcos Ambrose (kahdesti), Russell Ingall, Rick Kelly, Garth Tander ja Jamie Whincup.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Piero di Cosimo de’ Medici

Bronzino: Piero di Cosimo de’ Medici (noin 1550–1570)
Piero di Cosimo de’ Medici (1416 – 2. joulukuuta 1469) toimi viiden vuoden ajan Firenzen hallitsijana vuosina 1464–1469. Hän oli Cosimo de’ Medicin ja Contessina de’ Bardin poika. Piero de’ Medicin onnistuneet sotatoimet auttoivat säilyttämään hänen isänsä Cosimon arvovallan.
Piero de’ Medici kärsi koko ikänsä pahasta kihdistä, joka oli Medicien suvun perinnöllinen vaiva. Piero oli niin pahasti kihdin rampauttama, ettei hän usein pystynyt liikkumaan lainkaan. Vuonna 1466 hän havaitsi salajuonen, jonka tavoitteena oli syöstä hänet vallasta. Piero de’ Medici osoitti silloin suurempaa rohkeutta kuin kukaan olisi osannut odottaa, ja antoi kannatuttaa itsensä Firenzeen, missä hän voitti vihollisensa. Kun Venetsia aloitti uuden sodan Firenzeä vastaan, Piero de’ Medici solmi liiton Milanon ja Napolin kanssa, kukisti kondottieeri Bartolommeo Colleonin Imolassa ja valloitti vuoden 1468 rauhan aikana Sarzanan ja Sarzanellon.
Pieron vaimo Lucrezia Tornabuoni oli älykäs nainen, ja heidän lapsensa Lorenzo ja Giuliano saivat erinomaisen kirjallisen ja taiteellisen kasvatuksen. Piero toimi uusplatonisen Firenzen Akatemian suojelijana sekä tilasi taideteoksia useilta merkittäviltä taiteilijoilta, kuten Donatello, Andrea del Verrocchio ja Sandro Botticelli.
Sugi (1915)

| Sugi / 杉 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Osaka Iron Works
Kölinlasku:  24. marraskuuta 1914
Laskettu vesille:  16. helmikuuta 1915
Palveluskäyttöön:  7. huhtikuuta 1915
Poistui palveluskäytöstä:  1. huhtikuuta 1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  665 t (normaali) 850 t (kuormattu)
Pituus:  83,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,3 m
Syväys:  2,3 m
Koneteho:  9 500 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  92
Aseistus
Aseistus:  1 × 120 mm/40 -tykkiä 4 × 80 mm/40 -tykkiä 4 × 452 mm torpedoputkea
Sugi (jap. 杉) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1915 valmistunut Kaba-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1914 hankinnoissa Osaka Iron Worksiltä, missä köli laskettiin 24. marraskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1915 ja valmistui 7. huhtikuuta.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1932.
Stangvikin kirkko

| Stangvikin kirkko Stangvik kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Surnadal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Møren hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1897
Suunnittelija:  Karl Norum
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stangvikin kirkko (norj. Stangvik kyrkje) on Surnadalin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1897.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stangvikin kirkko Wikimedia Commonsissa
Petri Ojala

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 21. elokuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Renko, Suomi
Lempinimi: Polle / Rocky
Junioriseurat
–1980: Tervakosken Pato
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983–1994 | Ilves | 257  (11) |
Maajoukkue
| 1980–1983 | Poikien maajoukkueet | 18 (0) |
Valmennusura
1996–: Ilves
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Petri Ojala (s. 21. elokuuta 1964 Renko) on Ilves Edustus Oy:n puheenjohtaja ja suomalainen entinen jalkapalloilija. Aiemmin hän on toiminut myös junioriorganisaatio Ilves  ry:n puheenjohtajana.
Keskikentällä ja hyökkääjänä pelannut Ojala nousi Ilveksen edustusmiehistöön kaudella 1983. Hän pelasi Ilveksessä vuoteen 1994 voittaen seurassa Suomen-mestaruuden (1983), hopean (1985), pronssin (1984) ja Suomen cupin kaudella 1990. Hän toimi joukkueen kapteenina kausina 1989–90 ja 1992. Peliuran jälkeen Ojala jäi valmentamaan FC Ilvestä mm. Arto Uimosen kakkosvalmentajana.
Ojala pelasi uransa aikana 257 pääsarjaottelua ja teki niissä 11 maalia. Ojala kuului myös nuorisomaajoukkueiden vakiopelaajiin pelaten 18 ottelua vuosina 1980–1983, lisäksi hänellä on tilillään 6 euro-ottelua Ilveksen osallistuttua UEFA Cupiin ja Cup voittajien Cuppiin.
Saavutukset

Suomen mestari 1983
Suomen-mestaruus hopea 1985
Suomen-mestaruus pronssi 1984
Suomen cupin mestaruus: 1990
Pierre

Pierre tarkoittaa seuraavia:
Pierre, Etelä-Dakotan osavaltion pääkaupunki Yhdysvalloissa
Pierre, kiveä ja kalliota tarkoittava yleinen ranskalainen miehen etunimi, jota vastaa Suomessa Pietari ja latinassa Petrus
Saint-Pierre tai Saint Pierre, Pyhän Pietarin ranskankielinen nimitys
Saint-Pierre, Ranskalle kuuluva saari Kanadan rannikon edustalla
Abbé Pierre, oik. Henri Grouès (1912–2007), ranskalainen pappi ja parlamentaarikko, Emmaus-liikkeen perustaja
DBC Pierre, oik. Peter Finlay (s. 1961), australialainen kirjailija
Pierre: or, The Ambiguities, Herman Melvillen romaani
Pierre, sukunimi:
Barbara Pierre (s. 1986), haitilais-yhdysvaltalainen pikajuoksija
Christophe Pierre (s. 1946), ranskalainen katolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti
Jamie Pierre (1973–2011), yhdysvaltalainen vapaalaskija
Jean-Jacques Pierre (s. 1981), haitilainen jalkapalloilija
Jean-Luc Grand-Pierre (s. 1977), kanadalainen jääkiekkoilija
Kevon Pierre (s. 1982), trinidadtobagolainen pikajuoksija
Michèle Pierre-Louis (s. 1947), Haitin entinen pääministeri
Sulo M. Hytönen

Sulo Matti Hytönen (1. joulukuuta 1880 Laukaa – 25. helmikuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen kirjailija.
Hytönen toimi kesällä 1905 Säkkijärven Vilajoen puutavaran lastauspaikalla työnjohtajana. Hänen johdollaan Vilajoen satamatyöläiset tekivät aloitteen lastaustyöliiton perustamisesta. Tämä aloite sai vastakaikua myös muilta lastaus- ja satamapaikoilta ja niinpä Suomen Satamatyöntekijäin Liitto perustettiin lokakuussa 1905. Hytösestä tuli uuden liiton sihteeri seuraavana vuonna. Hytösen aloitteesta liitto perusti lokakuussa 1906 osuuskunnan, joka julkaisi Satamatyömies-nimistä sanomalehteä ja harjoitti kaunokirjallista kustannustoimintaa.
Hytösen Uni-niminen utopiaromaani ilmestyi 1906. Hän kuvaa siinä tulevaisuutta, jossa satamatyöläisten omat työosuuskunnat hallitsisivat lastausalaa ja ammattiliitolla olisi myös oma lepokoti työläisten lomanviettoa ja vanhuudenpäiviä varten.
Vuonna 1907 Hytönen alkoi julkaista Feodor Dostojevskin romaania Rikos ja rangaistus pieninä vihkoina, ja hän perusti myös liiton toimitsijan William Wilenin kanssa kirjallisen aikakuslehden nimeltä Lauvantai. Hytönen joutui kuitenkin eroamaan liiton sihteerin virasta tammikuussa 1908, kun tappiolliseen kustannustoimintaan oli käytetty myös Satamatyöntekijäin liiton varoja.
Teokset

Satamatyömies, toim. Sulo M. Hytönen. Turku: Suomen satamatyöntekijäin liitto, 1906. Sarja: Suomen satamatyötekijäin liiton julkaisu n:o 1.
Uni: kirjoittanut Sulo H. Suomen satamatyöntekijöiden kustannusosuuskunta 1906
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Sulo M. Hytönen on Wikiaineistossa
Sulo M. Hytösen Uni Projekti Lönnrotissa (zip-tiedosto) ja Project Gutenbergissä
Perseus Mining

Perseus Mining on australialainen kullantuottaja, jolla on yhteensä kolme kaivosta Ghanassa ja Norsunluurannikossa. Kaivosten lisäksi Perseuksella on Orca Gold -yritysoston seurauksena 70 prosentin omistusosuus sudanilaisesta Meyas Sand Gold Projectista. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Subiacossa, Länsi-Australiassa. Yrityksen osake on listattu australialaisessa ASX-pörssissä ja Toronton pörssin päälistalla. Perseus hankki omistukseensa 15,6 prosentin osuuden australiaisesta OreCorp-yhtiöstä Silvercorp Metalsilta ja teki vuonna 2024 ostotarjouksen kaikista OreCorpin osakkeista. OreCorp-yritysoston myötä Perseus saa omistukseensa tansanialaisen Nyanzaga-kultaprojektin.
Kaivokset

Edikan (Ghana)
Sissingué (Norsunluurannikko)
Yaouré (Norsunluurannikko)
70 %:n osuus Meyas Sand Gold Projectista (projekti, Sudan)
Nyanzaga (projekti, Tansania)
Aiheesta muualla

https://perseusmining.com/
Stefano Corbini

Stefano Corbini (21. toukokuuta 1859 Siena – 15. lokakuuta 1952) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Sienan arkkihiippakuntaan 3. kesäkuuta 1882 ja nimitettiin Folignon hiippakunnan johtoon 18. kesäkuuta 1918. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Prospero Scaccia, jota avustivat Giuseppe Batignani ja Alfredo del Tomba.
Corbini jäi eläkkeelle 1. lokakuuta 1946 ja sai samana päivänä nimityksen Madytuksen titulaariarkkipiispaksi.
Summan tuulivoimapuisto

| Summan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Hamina
Koordinaatit:  60°32′49″N, 27°10′26″E
Rakentaminen alkoi:  2010
Valmistunut:  2010
Laajennettu:  2015
Perustaja:  Haminan Energia Oy
Rakennuttaja:  Haminan Energia Oy
Omistaja:  Ardian 
Operaattori:  Haminan Energia Oy
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  0 m 
Tuulivoimalat:  2 × Enercon E101 (3 MW) 
Kapasiteetti:  6 MW  
 fiSumman tuulivoimapuisto 
Summan tuulivoimapuisto on Kymenlaaksossa Haminan Summassa sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii enää kaksi tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 6,0 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sitä operoi Haminan Energia, mutta sen omistaa ranskalainen Ardian.
Yleistä

Summan teollisuusalueella on aikoinaan hetken ajan sijainnut yksi Suomen suurimpia tuulivoimapuistoja. Kuudesta sinne rakennetusta tuulivoimalaitoksesta on jäljellä kaksi. Ne sijaitsevat Hillossa satamalaiturin reunalla. Koirakarin voimala sijaitsee laiturin pohjoispäässä ja Hailikarin voimala sen eteläpäässä. Voimaloiden välimatka on 750 metriä.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Enerconin valmistamaa E101/3000-mallia, jonka napakorkeus on 135 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 101 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia. Yhden siiven paino on 17 000 kilogrammaa.
Historiaa

Summan tuulivoimapuiston rakentamiseen johtaneista valinnoista osa johtuu Winwindistä, jonka kokoonpanotehdas saatiin Haminaan. Haminan kaupunki tuki tehtaan alkutaivalta voimakkaasti ja seurasi myös Winwindin vaiheita lähelle sen konkurssia, joka tapahtui vuonna 2013. Haminan kaupungin omistama Haminan Energia Oy osti Summan teollisuusalueelle neljä Winwindin tuulivoimalaitosta ja Pohjois-Suomeen toiset neljä tuulivoimalaa, mutta se ehti lopettaa yhtiön kanssa tekemänsä yhteistyön ennen lisävoimalaitoksien hankkimista Summan tuulipuistoon.
Historiaa > Summa I

Haminan Energia Oy rakensi Summan teollisuusalueen tuulipuistoa kahdessa vaiheessa. Rakennusvaiheita kutsuttiin alkuaikoina nimillä Summa I ja Summa II. Ensimmäisen vaiheen suunnitelmassa vuonna 2009 yksi tuulivoimaloista sijaitsi liian lähellä Googlen datakeskusta ja uudessa, sille vesitornin luona osoitetussa, paikassa se oli sataman toimintojen tiellä. Rakennusvaihe I käynnistyi toukokuussa 2010  ja päättyi elokuussa. Kolme voimalaitosta pystytettiin Summan paperitehtaan tontille, jossa aloitteli toimintaansa Googlen palvelinkeskus, ja yksi voimalaitos Paksuniemen rantaan. Voimalaitosten tornit oli valmistettu puoliksi betonista ja puoliksi teräsputkesta, eli tornit olivat niin sanottua hybridimallia. Silloin käynnistyi neljä kolmen megawatin voimalaitosta, jotka olivat suomalaisen Winwindin valmistamia. Tuulivoimalat olivat Winwind WWD-3-mallia, jonka napakorkeus on 100 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 100 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia. Tuulivoimapuiston kokonaiskapasiteetiksi tuli siten 12 megawattia, mikä teki siitä hetkeksi Kemin Ajoksen (15 megawattia) jälkeen Suomen toiseksi suurimman.
Ne tunnetaan VTT:n tuulivoiman tuotantotilastoissa tunnuksista Summa 1–4. Haminassa voimaloille äänestettiin tunnuksien lisäksi tunnettujen haminalaisten nimiä. Puhdistamon viereen pystytetty Summa 1 sai nimen Hugo kuuluisan taidemaalarin Hugo Simbergin mukaan, Ruskiosniemeen pystytetty Summa 4 sai nimekseen Ester elokuvanäyttelijän Ester Toivosen mukaan, toinen Ruskiosniemeen pystytetty Summa 2 sai nimen Elli näyttelijä Elli Tompurin mukaan, ja Paksuniemeen pystytetty Summa 3 nimettiin Vepaksi Veikko Lavin mukaan.
Winwindin tuulivoimaloiden teknisessä laadussa oli tiettyjä heikkouksia, jotka näkyivät esimerkiksi voimaloiden seisokkeina. Yhdestä Summan voimalaitoksen vaihdelaatikosta löytyi kulumia ja se päätettiin vaihtaa vuonna 2014 . Tammikuussa 2017 syttyi Paksuniemen tuulivoimalassa (Summa 3) ylikuumenneesta jarrusta alkuunsa saanut tulipalo, joka tuhosi voimalaitoksen käyttökelvottomaksi. Palolaitokselle ei ollut valmiuksia sammuttaa 100 metrin korkeudessa ollutta tulipaloa. Vuonna 2004 on vastaavanlainen tulipalo sattunut Uudenkaupungin yhdessä tuulivoimalassa. Pian tulipalon jälkeen putosi yksi voimalan kolmesta siivestä maahan. Siipi painaa 15 000 kilogrammaa. Tuulivoimalaitos purettiin räjäyttämällä, jotta kulku Matinsaaren venesatamaan olisi keväällä taas turvallista.
Historiaa > Summa II

Rakennusvaihe II voidaan tulkita kuuluvan samaan tuulivoimapuistoon vaiheen I kanssa kuten tässä yhteydessä tehdään. Kun tuulipuiston ensimmäiset tuulivoimalat käynnistettiin, alkoi Haminan Energian selvitystyö, aluksi kuuden lisävoimalan, ja myöhemmin neljän lisävoimalan, sijoituspaikoista.
Winwind ehti kuitenkin mennä vuonna 2013 konkurssiin, joten voimalat hankittiin Saksasta. Ne pystytettiin elokuussa 2015 ja käynnistettiin hieman myöhemmin. Nämä tuulivoimalaitokset ovat Enerconin valmistamia ja yhteiskapasiteetiltaan 6 megawattia. Summan tuulipuistossa oli vuodesta 2015 vuoteen 2017 yhteensä 18 megawatin edestä tuulivoimaa. Kun Summa 3 tuhoutui tulipalossa vuonna 2017, jäi tuulipuistoon vielä tuottamaan 15 megawattia tuulivoimaa vuoteen 2023 asti.
Itä- ja Kaakkois-Suomen tuulivoimarakentaminen joutui tuohon aikaan vaikeuksiin puolustusvoimien kielteisen kannan vuoksi. Tuulivoimaloiden liikkuvat siivet antavat tutkaheijastumia ja siten virheellisiä signnaaleja, joten puolustusvoimat vastustavat tuulivoimaloiden pystyttämistä itärajan tuntumaan.
Historiaa > Summa I:n purkaminen ja Summa II:n myynti

Winwindin tuulivoimalaitokset olivat vuonna 2023 vasta 13 vuoden ikäisiä. Tuulivoimalaitoksille povataan 20 vuoden ikää, mutta Winwindin konkurssi vuonna 2013 aiheutti sekä varaosapulaa että voimaloiden korjaamisen ja huoltamisen kalleutta. Kun valtion tuki eli tariffi päättyi vuonna 2022, ei sähkön tuottaminen enää Winwindin laitoksilla kannattanut. Yhtiö päätti elokuussa 2023 purkaa voimalat Summa 1, 2 ja 4, jolloin tuulivoimapuistoon jäi kaksi kolmen megawatin voimalaa. Nämä Haminan Energia myi syyskuussa 2023 ranskalaiselle sijoitusyhtiölle Ardianille.
Pattivälskäri

| Pattivälskäri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Välskärikalamaiset Acanthuroidei
Heimo::  Välskärikalat Acanthuridae
Suku::  Acanthurus
Laji::  bariene
Kaksiosainen nimi
 Acanthurus bariene  Lesson, 1831 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pattivälskäri (Acanthurus bariene) on suurikokoinen välskärikala.
Koko ja ulkonäkö

Pattivälskäri kasvaa 50 cm pitkäksi. Sen vartalo on ruskea, kiduskannen yläpuolella on musta täplä. Pyrstö on hevosenkengän muotoinen. Suurten koiraiden otsaan kasvaa kyhmy, joka voi roikkua jopa kalan suun edessä.
Alkuperä

Pattiivälskäreitä elää koralliriutoilla Mosambikistä Malediiveille ja muualla indopasifisella merialueella. Aikuiset pysyvät yleensä syvemmällä kuin 30 metrissä, lähes aina vähintään 15 metrissä. Poikasia on tavattu matalikoilta 0,5–2 metrin syvyydestä pehmytkorallien keskeltä.
Käyttäytyminen

Pattivälskäri on melko aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan. Niitä pidetään joskus suurissa, vähintään 800 litran akvaarioissa.
Ravinto

Pattivälskäreiden pääasiallista ravintoa ovat kasvit.
Surinaherttu

| Surinaherttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Hertut Cisticola
Laji::  njombe
Kaksiosainen nimi
 Cisticola njombe  Lynes, 1933 
Katso myös
   Surinaherttu Wikispeciesissä   Surinaherttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Surinaherttu (Cisticola njombe) on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Surinaherttua tavataan Malawissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleisestä runsaslukuiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Peilien kirja

| Peilien kirja> The book of mirrors |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  E. O. Chirovici
Kieli:  englanti
Genre:  jännityskirjallisuus
Julkaistu:  2017
Suomennos
Suomentaja:  Inka Parpola
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2017
Sivumäärä:  266
ISBN:  9789511303640
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Peilien kirja on E. O. Chirovicin vuonna 2017 ilmestynyt jännitysromaani. Kirja on julkaistu suomenkielisenä Inka Parpolan kääntämänä ja Otavan kustantamana. Se on käännetty 37 kielelle.
Kirja kertoo kirjallisuusagentti Peter Katzista, joka saa haltuunsa käsikirjoituksen. Käsikirjoituksessa pyritään ratkaisemaan psykologian professori Joseph Wiederin vuosia sitten tapahtunut mutta selvittämätön murha. Kertomus kuitenkin loppuu kesken eikä murhaajaa saada paljastettua. Katzin toimittajana toimiva ystävä alkaa tutkimaan tapausta ja huomaa pian, että se sisältää runsaasti ristiriitaisuuksia ja avaamattomia kysymyksiä.
Aiheesta muualla

Peilien kirja Kirjasampo.fi-palvelussa
Stefano Casiraghi

Stefano Casiraghi
Stefano Casiraghi (8. syyskuuta 1960 Como, Italia – 3. lokakuuta 1990 Monte Carlo, Monaco) oli italialainen julkisuuden henkilö ja liikemies. Hän oli Giancarlo Casiraghin ja Fernanda Biffin poika, ja Monacon prinsessa Caroline Louise Marguiriten toinen aviomies.
Casiraghi työskenteli perheyrityksessä ja kiinteistöalalla. Hän harrasti kilpaveneilyä ja sai surmansa veneiden nopeuskilpailussa sattuneessa onnettomuudessa.
Casiraghi ja prinsessa Caroline avioituivat 29. joulukuuta 1983 ja heillä oli kolme yhteistä lasta. Casiraghi haudattiin Monacoon, Chapelle de la Paixiin kolme päivää onnettomuuden jälkeen.
Peilisali

Versailles'n Peilisali.
Peilisali tai peiligalleria (pienemmässä mittakaavassa peilikamari) on yleensä linnassa tai palatsissa oleva juhlallinen sali tai galleria, jonka sisustuksessa peilit ovat pääosassa.
Ensimmäiset peilisalit rakennettiin barokin aikaan 1600-luvulla, ja ne olivat suosittuja myös rokokoon kaudella 1700-luvulla. Kookkaiden peilien valmistaminen oli pitkään sekä vaikeaa että kallista, joten peilit olivat statussymboleja, jotka julistivat hallitsijoiden ja aatelisten mahtia ja rikkautta. Peilit myös loivat huoneisiin tilantuntua ja heijastivat niin päivänvaloa kuin kynttilänvaloakin.
Suuria peilisaleja käytettiin juhlasaleina sekä erilaisten seremonioiden ja tilaisuuksien, kuten naamiaisten ja tanssiaisten, järjestämiseen. Pienempiä peilikamareita puolestaan käytettiin taide-esineiden kuten arvokkaan posliinin tai chinoiserien esittelyyn.
Kuuluisin ja kenties suurenmoisin peilisali on Versailles'n palatsissa oleva, vuonna 1684 valmistunut Ludvig XIV:n peilisali, La Grande Galerie tai Galerie des Glaces, joka toimi esikuvana lukuisille muille peilisaleille. Tunnettuja peilisaleja on mm. Schönbrunnin linnassa Wienissä, Pietarhovin palatsissa Pietarissa, Charlottenburgin linnassa Berliinissä, Herrenchiemseen uudessa palatsissa Baijerissa ja Medicien Palazzo Medici-Riccardissa Firenzessä.
Suomessa peilisaleja on mm. Presidentinlinnassa ja Hotelli Kämpissä.
Kuvia

Presidentinlinnan Peilisali.
Maalaus Schönbrunnin linnan peilisalista.
Peilikamari Ludwigsburgin linnassa.
Peilisali Medicien suvun Palazzo Medici-Riccardissa.
Peilisali Baijerin Ludgvig II:n Herrenchiemseen palatsissa.
Surigao del Sur

Surigao del Surin sijainti
Surigao del Sur on Filippiinien Caragan alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Tandag. Sen naapureita ovat etelässä Davao Oriental, lännessä Agusan del Norte ja Agusan del Sur ja pohjoisessa Surigao del Norte. Idässä se rajoittuu Filippiinienmereen. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 561 219.