stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opetusteknologia

Opetusteknologia tarkoittaa teknologisten laitteiden ja järjestelmien käyttöä opetuksen ja koulutuksen tehostamisessa. Yleisimmin opetusteknologia tarkoittaa erilaisia audiovisuaalisia laitteita, joilla ilmiöitä voidaan havainnollistaa, mallintaa, pelillistää tai simuloida kuvan ja äänen avulla. Varhaisista teknisistä opetusvälineistä kuten episkoopeista, rainakoneista tai luonnontieteiden havaintovälineistä ei vielä käytetty termiä opetusteknologia, vaan termi alkoi suomen kielessä yleistyä televisio- ja videotekniikan sekä kielistudioiden myötä 1970-luvun taitteessa. Nykyisin opetusteknologiset ratkaisut ovat yleensä digitaalisia, tietokoneisiin ja tietoverkkoihin perustuvia. Opetusteknologiaa voidaan käyttää muiden opetusmuotojen kuten luokkaopetuksen tukena, tai opetus voi olla pääosin tai kokonaan teknologiaan perustuvaa kuten verkkokurssit ja muu etäopiskelu.
Ammattiopetuksessa käytettävistä, kunkin alan harjoitteluun liittyvistä teknisistä välineistä ei välttämättä puhuta opetusteknologiana, jos ne ovat täysin tai lähes samanlaisia kuin alalla muutenkin käytettävät ammattilaitteet. Sen sijaan varta vasten opetuskäyttöön suunnitellut laitteet, kuten ajo- ja lentosimulaattorit tai lääketieteen potilasnuket ovat selvästi opetusteknologiaa.
Opetusteknologian osa-alueet

Nykyaikainen tietokone- ja verkkopohjainen opetusteknologia voidaan jakaa esimerkiksi seuraaviin seitsemään osa-alueeseen:
työvälineohjelmat: tekstinkäsittely, taulukkolaskenta, tiedonhallinta, piirtäminen, esittäminen ja sähköposti
tiedonhaun välineet: hakupalvelut, verkkotietokannat
teknologiaan pohjautuvat kognitiiviset työkalut: käsitekartat, yhteistoiminnallista opetusta tukevat välineet
informaation visualisointi: älytaulu yms.
simulaatiot: reaalimaailman kaltaisen oppimistilanteen muuntaminen virtuaaliseksi
opetusohjelmat ja -pelit: toistoon perustuvat harjaannuttamisohjelmat, kuten toistuvat monivalintatehtävät, sekä oppimispelit
digitaaliset oppimateriaalit: sekä yksilö- että ryhmätyöskentelyyn sopivat aineistot.
Opetusteknologian historiaa Suomessa

Varhaisimpia audiovisuaalisia opetusvälineitä Suomenkin kansakouluissa olivat liitutaulun ja karttakepin ohella suuret pahviset opetustaulut, joita tuotettiin suuria määriä painamalla. Niitä käytettiin havaintovälineinä, koska oppikirjoissa ei vielä 1800-luvulla eikä 1900-luvun ensi vuosikymmeninä ollut paljon kuvitusta. Karttakepille nimensä antaneet maantiedon kartat olivat auki rullattavia ja suurikokoisia ja vaativat erityisen lattialla seisovan karttatelineen, ellei niitä ripustettu seinälle. Flanellitaulu eli flanellografi oli villakankaalla päällystetty taulu, johon voi tilapäisesti ripustaa irrallisia pahvikuvia ja kertoa niitä vaihtamalla ja liikuttelemalla tarinoita, esimerkiksi Raamatun kertomuksia. Irtokuvasarjoja sai valmiiksi painettuina ja muotoon stanssattuina, mutta niitä saattoi askarrella myös itse piirtämällä, lehdistä leikkaamalla tai kiiltokuvia käyttämällä.
Opetusteknologian historiaa Suomessa > 1930-luvulta 1950-luvulle

Yleisradion Kouluradio aloitti toimintansa vuonna 1936 Valtteri Santala johdolla, ja vuonna 1946 osaston johtoon tuli Helmi Palmén. Kouluradion myötä kouluihin hankittiin radiovastaanottimia ja keskusradiolaitteistoja ohjelmien välittämiseksi luokkahuoneisiin.
Painettuja kuvia kirjoista tai valokuvavedoksista saattoi heijastaa pimennetyssä huoneessa valkokankaalle episkoopilla eli pintakuvaheittimellä, jollaisia kehitettiin jo 1700-luvulla mutta jotka yleistyvät vasta sähkövalon myötä. Nykyisin samaa tehtävää toimittaa dokumenttikamera. Rainat olivat kuultokuvafilminauhalle peräkkäin tallennettuja valokuvia, joita katseltiin valkokankaalta erityisellä rainakoneella.
Opetusteknologian historiaa Suomessa > 1960-luku

Kuusikymmenluku oli television nopean yleistymisen aikaa, ja kotien lisäksi niitä hankittiin vuosikymmenen keskivaiheilla paljon myös kansakouluihin lähinnä Yleisradion päiväsaikaan lähettämien, vuonna 1963 aloitettujen Koulu-TV-ohjelmien seuraamiseksi.
1960-luvulla alkoivat yleistyä nauhureihin perustuvat kielistudiot oppi- ja korkeakoulujen kielenopetuksessa.
Opetusteknologian historiaa Suomessa > 1970-luku

1970-luvulla suosituimpia audiovisuaalisia opetusvälineitä olivat piirtoheitin sekä rainakoneen syrjäyttäneet diaprojektori ja kaitafilmiprojektori. Diakuvasarjoja tuotettiin muun muassa luonnontieteiden, historian, kuvataiteen, uskonnon ja matematiikan opetukseen. Opetusteknologian kysymyksiä käsiteltiin 1970-luvun alussa monissa komiteoissa, ja tuloksena oli muun muassa vuonna 1976 perustettu valtion audiovisuaalinen keskus, joka palveli kouluja, päiväkoteja ja kuntien nuorisotoimistoja opetusteknologiaan ja audiovisuaalisiin opetusmateriaaleihin liittyvissä asioissa. Aluksi se myös tuotti omia materiaaleja, mutta 1990-luvulle tultaessa keskittyi lähinnä välittämään muun muassa Yleisradion tuottamia videoaineistoja. Av-keskuksen toiminta loppui 1994.
Muun muassa Helsingin yliopiston lääketieteen opiskelussa käytettiin 1970-luvun keskivaiheilla operaatioiden videokuvausta ja -äänitystä ja materiaalin editointia koulutuskäyttöön, ja toimintaa johti yliopiston tv-päällikkönä televisioalan konkari Osmo Visuri. Hänestä opetusteknologia olisi pitänyt ottaa pääainetasoiseksi yliopistokoulutuksen kohteeksi. Psykiatrian professori Kalle Achté oli tutustunut Yhdysvalloissa ennalta tehtävien televisionauhoitusten käyttöön psykiatrista potilasta haastateltaessa, jolloin potilaita ei tarvinnut vaivata vatvomaan henkilökohtaisia asioitaan luentosaliin yleisön eteen. Televisiotekniikkaa käytettiin tuolloin opetuksessa myös ainakin Oulun yliopiston sähköteknisessä ja Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä koulutuksessa..
Opetusteknologian historiaa Suomessa > 1980-luvulta nykyaikaan

1980-luvun uutuus opetusteknologiassa oli kotikäytössäkin yleistynyt videonauhuri, jolla saattoi television avulla katsella joko valmiita opetuskäyttöön tehtyjä kuvaohjelmia tai videokameran avulla itse tehtyjä nauhoituksia.
1990-luvun taitteessa mikrotietokoneiden yleistyminen alkoi mullistaa monien muiden alojen tavoin myös opetusteknologiaa, joka alkoi muuttua nopeasti analogisesta digitaaliseksi ja tietotekniikkaan perustuvaksi. Internetin myötä syntyivät verkossa toimivat virtuaaliset oppimisalustat ja niiden oppimisen hallintajärjestelmät.
Tieto- ja viestintätekniikan käyttö opetuksessa on lisääntynyt nopeasti vuosituhannen vaihteen jälkeen. Suuntauksen vahvistaminen on keskeinen koulutuspoliittinen tavoite Suomessa. Vuoden 2010 lopussa julkistettiin Suomen opetusministeriön työryhmämuistio ”Koulutuksen tietoyhteiskuntakehittäminen” ja valtioneuvoston asettaman arjen tietoyhteiskunnan neuvottelukunnan laatima ”Kansallinen tieto- ja viestintätekniikan opetuskäytön suunnitelma”, joissa kummassakin on määritelty opetusteknologiaan liittyviä strategisia tavoitteita.
Kirjallisuutta

Järvelä, Häkkinen, Lehtinen: Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö. WSOY, 2006. ISBN 951-0-32353-5.
Riitta Juusenaho, Johanna Kurela (toimittajat), Merja Kuisma, Aino Ylinen (kirjoittajat): Onko välineellä väliä? Opetusteknologia oppimisen tukena.  Tampere:  Tampereen kaupunki, talous- ja liiketoimintaryhmä, tietotuotanto ja laadunarviointi, 2013.  ISBN 978-951-609-708-7  Teoksen verkkoversio (PDF).
Early Learning in the Digital Age. Toim. Colette Gray ja Ioanna Palaiologou. Sage Publications, 2019. ISBN 9781526446831.
K. F. Ordin

| Kesar Filippovitš Ordin> Кесарь Филиппович Ордин |
| --- | --- |
 K. F. Ordin, ajankohta tuntematon.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1836
Kuollut: 17. kesäkuuta 1892 (56 vuotta) Muolaa, Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  historioitsija, kirjailija
Vanhemmat:  Filipp Ivanovitš Ordin
Puoliso:  Sofja Aleksejevna Ordin
Kesar Filippovitš Ordin (ven. Ке́сарь Фили́пповичь Орди́нь; 16. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1836 – 17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1892 Muolaa) oli venäläinen hovimestari, salaneuvos ja Suomen 1800-luvun historiaan perehtynyt harrastelijatutkija, joka tunnettiin yhtenä ”Suomen-syöjänä” eli Suomen autonomian vastustajana. Hänen 1880-luvun lopulla julkaisemansa tutkimukset ja hänen venäläisissä lehdissä ilmestyneet kirjoituksensa Suomen autonomian syntyvaiheista herättivät paljon arvostelua ja vastustusta Suomessa.
Elämä

Ordinin isä oli Filipp Ivanovitš Ordin. Ordin opiskeli luonnontieteitä Pietarin yliopistossa, ja valmistuttuaan vuonna 1857 hän loi uransa virkamiehenä Pietarin sotilaskuvernöörin kansliassa. Vuodesta 1861 hän oli sotilaskenraalikuvernöörin kanslian osastopäällikkö ja kuului useisiin Pietarin terveydenhuollon ongelmia käsitelleisiin komiteoihin. Hän sai vuonna 1865 kamarijunkkarin ja vuonna 1871 keisarillisen hovin kamariherran sekä todellisen valtioneuvoksen arvonimet. Hän sai vuonna 1872 myös perinnöllisen aatelisarvon.
Ordin nai vuonna 1866 Sofja Aleksejevna Andrejevan (1844–1919). Heillä tiedetään olleen kolme lasta: Boris, Sergei ja Georgi. Ordin ja hänen vaimonsa olivat kirjailija Ivan Gontšarovin tuttavia.
Ordin kuoli 56-vuotiaana kesäkuussa 1892 huvilassaan Muolaan Perkjärvellä. Hänet on haudattu Novodevitšin hautausmaalle Pietariin.
Tutkimukset Suomen historiasta

Ordin osti vuonna 1870 huvilan Uudenkirkon Kaukjärveltä Karjalan kannakselta Suomen alueelta ja törmäsi silloin Suomen ja Venäjän poikkeavien lainsäädäntöjen aiheuttamiin ongelmiin. Ordin koki Suomen viranomaisten kohtelun nöyryyttäväksi. Kertoman mukaan viimeinen pisara oli se, ettei hän voinut kuljettaa edes viinipulloja Pietarista läheiselle huvilalleen ilman että suomalaiset tullimiehet tarkastivat ne ja perivät niistä tullimaksun. Tämän johdosta ja luultavasti myös Venäjän slavofiilisten lehtien Suomea arvostelleen kirjoittelun innoittamana hän ryhtyi 1880-luvulla harrastelijana tutkimaan Suomen lähihistoriaa. Hän opetteli ruotsia ja suomea voidakseen perehtyä aihetta koskeviin alkuperäislähteisiin.
Ordinin ensimmäinen Suomea koskenut artikkeli ilmestyi vuonna 1877 Sobesednik-lehdessä. Vuonna 1888 Ordin käänsi venäjäksi Leo Mechelinin Suomen valtio-oppia esittelevän ranskankielisen pamfletin Précis du droit public de Grand-Duché Finlande (”Piirteitä Suomen suuriruhtinaskunnan valtio-oikeudesta”) ja täydensi sen samalla laajoilla alaviitteillä, joilla hän pyrki kumoamaan Mechelinin alkuperäiset päätelmät. Käännöksen otsikko oli Konstitutsija Finljandi v izlozeni mestnago senatora L. Mehelina (”Suomen perustuslaki senaattori L. Mechelinin mukaan”).
Vuonna 1889 Ordin julkaisi lähes tuhatsivuisen kaksiosaisen tutkimuksen Pokorenije Finljandii (”Suomen valloitus”), jossa hän laajoihin alkuperäislähteisiin nojaten kumosi suomalaisten vallitsevat autonomiatulkinnat: Ordinin mukaan vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä ei vahvistettu mitään Suomen perustuslakeja, vaan pelkästään liitettiin uusi provinssi Venäjän valtakuntaan. Tutkimus sai Venäjän tiedeakatemian palkinnon. Suomessa sitä pidettiin vaarallisena hyökkäyksenä maan autonomiaa vastaan. Muun muassa J. R. Danielson-Kalmari vastasi siihen omalla tutkimuksellaan Suomen yhdistäminen Venäjän valtakuntaan, jossa hän osoitti Ordinin teoksesta paljon detaljivirheitä ja liioitteluja, vaikka ei kyennytkään torjumaan sen pääväitettä Porvoon valtiopäivistä. Elämänsä viimeisinä vuosina Ordin kirjoitti pietarilaisiin lehtiin, esimerkiksi Novoje Vremjaan ja Russki Vestnikiin, kymmeniä artikkeleita, joissa hän puolusti näkemystään Suomen asioista. Hän ajautui tällöin ankaraan sanasotaan erityisesti Mechelinin kanssa.
Myöhempi vaikutus

Vaikka Ordin ei ehtinyt näkemään helmikuun manifestia ja Suomen venäläistämiskauden alkua, hänen aktiivisuutensa Suomen-kysymyksen esiin nostamisessa vaikutti Venäjällä vallitseviin käsityksiin ja tietämykseen Suomen autonomiasta. Ordin on melko lailla unohdettu Suomen historiassa, mutta hän loi pohjaa sille ajattelulle, jota Nikolai Bobrikov ja muut venäläistäjät myöhemmin toteuttivat.lähde?
Pietarissa vuosina 1908–1909 julkaistut Ordinin kolmiosaiset kootut teokset käsittävät kaikkiaan 55 artikkelia Suomen historiasta. Mukana on myös Russki Arhiv -lehdessä vuonna 1887 julkaistu alkuperäislähteisiin perustuva elämäkerta kreivi Georg Magnus Sprengtportenista otsikolla ”Suomen sankari”. Myöhemmin Ordinin tutkimukset ovat puutteineenkin saaneet tunnustusta myös Suomessa. Esimerkiksi Pokorenije Finljandii on arvokas myös lähdejulkaisuna, sillä se sisältää yli 300 sivun verran alkuperäisasiakirjoja, kuten Sprengtportenin ja Mihail Speranskin kirjeitä. Pääosa 1960-luvulta alkaen tehdystä suomalaisesta historiantutkimuksesta on päätynyt vuoden 1809 tapahtumien osalta selvästi lähemmäs Ordinin kuin Danielson-Kalmarin tulkintaa. Jotkut ovat tulkinneet tämän käänteen liittyneen suomettumiseen.
Teokset

Konstitutsija Finljandi v izlozeni mestnago senatora L. Mehelina (1888)
Pokorenije Finljandii (1889)
Sobranije sotšineni po finljandskomu voprosu (1908–1909)
Kunniamerkit

Pyhän Vladimirin ritarikunta 2., 3. ja 4. luokka

  Pyhän Annan ritarikunta 1. ja 2. luokka

  Pyhän Stanislauksen ritarikunta 4. luokka (1865)
Aiheesta muualla

Digitoitu versio Ordinin kirjasta Pokorenije Finljandii (1889) (venäjäksi) Runivers.ru
Ордин Кесарь Филиппович (venäjäksi) Runivers.ru
Suomi Wenäjän sanomalehdistössä (jatkoa 202). Wiipurin Sanomat, 30.12.1887, nro 203, s. 2.  Kansalliskirjasto. Viitattu 06.12.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia 
Ordinin suvun aatelisvaakuna.
Pilalehti Matti Meikäläisen vuonna 1890 julkaisema pilapiirros ”Matti Meikäläisen kompromissi herra Ordinin kanssa” julisti Ordinin valehtelijaksi. Kuvassa näkyy myös Ordinin kirja Pokorenije Finljandii.
Jääpallon SM-sarja 1931

| SM-kilpailu 1931 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  6
Sarjajärjestelmä:  yksinkertainen sarja
Mestari:  Viipurin Palloseura
Toinen sija:  Viipurin Sudet
Kolmas sija:  Kronohagens IF
Pudonneet joukkueet:  Helsingin Palloseura
Ottelut:  15
Maalit:  86 (5,73 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Erkki Kariluoma, ViPS Olof Strömsten, KIF (11)
Suurin yleisömäärä:  1500 (KIF-ViPS)
Alempi sarjataso:  B-sarja
  ← 1930 :  1932 → 
Jääpallon Suomenmestaruus 1931 ratkaistiin ensimmäisen kerran sarjamuotoisella kilpailulla. Kilpailuun kelpuutettiin suoraan Suomen sen hetken parhaat seurat Sudet, ViPS, HJK, KIF ja HIFK. Kuudennesta paikasta käytiin karsinta HPS:n TPS:n ja ÅIFK:n kesken. Ratkaisevassa ottelussa HPS voitti ÅIFK:n 2-0.
Mestaruussarjaa kutsuttiin alkuun A-sarjaksi. Historian ensimmäinen sarjaottelu pelattiin 17.tammikuuta KIF:n ja HPS:n välillä. Ottelu päättyi KIF:n voittoon. Kausi oli Viipurin Palloseuran juhlaa, tiukimmille se joutui toisen viipurilaisseuran Susien kanssa. Se voitti Sudet ensimmäistä kertaa SM-kilpailuissa niukasti 2-1. Koskaan aiemmin Sudet ei ollut hävinnyt paikallisvastustajilleen SM-kilpailuissa. ViPS varmisti mestaruutensa viimeisellä kierroksella kukistamalla Kiffenin Helsingissä 1-6. Mestaruus oli ViPS:n ensimmäinen.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | VPS | VS | KIF | HJK | IFK | HPS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Viipurin Palloseura | 5 | 5 | 0 | 0 | 27–11 | 10 |  | 2–1 |  | 6–4 | 6–3 |  |
| Viipurin Sudet | 5 | 4 | 0 | 1 | 14–6 | 8 |  |  | 3–1 | 4–3 | 3–0 | 3–0 |
| Kronohagens IF | 5 | 3 | 0 | 2 | 17–14 | 6 | 1–6 |  |  | 6–3 | 3–0 | 6–2 |
| Helsingin Jalkapalloklubi | 5 | 2 | 0 | 3 | 16–16 | 4 |  |  |  |  | 4–0 | 2–0 |
| Helsingin IFK | 5 | 1 | 0 | 4 | 7–17 | 2 |  |  |  |  |  | 4–1 |
| Helsingin Palloseura | 5 | 0 | 0 | 5 | 5–22 | 0 | 2–7 |  |  |  |  |  |
HPS putosi sarjasta. Tilalle nousi Turun Palloseura
Mestaruussarja > Mestarijoukkue

Leo Tukiainen, Olavi Kallio, Eino Kanerva, Valter Österdahl, Gösta Berg, Allan Lagerström, Väinö Meskanen, Onni Peltonen, Sulo Kirsi, Rufus Wahl, Erkki Kariluoma, Eero Kettunen, Samuli Lamppu, Gunnar Berg, Sulo Toropainen
B-Sarja

A-sarjan ulkopuolelle jätetyt joukkueet kilpailivat B-sarjassa. B-sarjan pelattiin cup-kilpailuna, ja sarjan voittaja nousi seuraavaksi kaudeksi A-sarjaan. Mukana oli 14 joukkuetta. Uusina paikkakuntina jääpallokilpailuissa olivat Mikkeli, Pori ja Sortavala.
Loppuottelussa kohtasivat Turun Palloseura ja Lappeenrannan Urheilu-Miehet. TPS voitti ottelun niukasti 1-0 ja nousi A-sarjaan.
B-Sarja > Ottelut

1.kierros
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Vaasan Palloseura | 4-3 | Vaasan IFK |
2. kierros
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Vaasan Palloseura | 14-1 | IF Drott |
| Porin Palloilijat | 0-6 | Tampereen Palloilijat |
| Turun Palloseura | 5-1 | Åbo IFK |
| Mikkelin Palloilijat | 4-3 | Warkauden Urheilijat |
| Savonlinnan Pallokerho | 7-0 | Sortavalan Palloseura |
| Lappeenrannan Urheilu-Miehet | 5-1 | Viipurin Reipas |
3. kierros
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Vaasan Palloseura | 8-3 | Tampereen Palloilijat |
| Turun Palloseura | 5-4 | Jukolan Pojat |
| Savonlinnan Pallokerho | 3-8 | Lappeenrannan Urheilu-Miehet |
Välierät
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Vaasan Palloseura | 2-6 | Turun Palloseura |
| Mikkelin Palloilijat | 3-8 | Lappeenrannan Urheilu-Miehet |
Loppuottelu
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Turun Palloseura | 1-0 | Lappeenrannan Urheilu-Miehet |
Turun Palloseura voitti B-mestaruuden ja nousi Mestaruussarjaan, josta Helsingin Palloseura putosi.
TUL:n loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin Kullervo | 2-1 | Töölön Vesa |
Jääkiekon SM-liigakausi 1988–1989

| Jääkiekon SM-liigakausi 1988–1989 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Runkosarjan voittaja:  TPS
Mestari:  TPS
Toinen sija:  JyP HT
Kolmas sija:  Ilves
Pudonneet joukkueet:  Kärpät ja Ässät
Pistepörssin voittaja:  Raimo Summanen, Ilves
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Kari Jalonen, TPS
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1987–1988 :  1989–1990 → 
Jääkiekon SM-liigan kausi 1988–1989 oli järjestykseltään neljästoista Jääkiekon SM-liigan kausi. Sarja pelattiin ensimmäistä kertaa kahdentoista joukkueen sarjana aiemman kymmenen sijasta. Uusina joukkueina sarjaan nousivat edelliskautena SaiPa ja HPK. Sarjassa pelattiin nelinkertainen runkosarja, jonka kuusi parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin. Runkosarjan ensimmäinen ja toinen selviytyivät suoraan välieriin. Kaksi viimeistä joukkuetta joutuivat SM-liigakarsintaan I-divisioonan kahden parhaan kanssa.
Runkosarjan voitti TPS, joka voitti lopulta myös mestaruuden. Hopeaa sai JyP HT ja pronssia Ilves.
Runkosarja

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| TPS | 44 | 29 | 5 | 10 | 209 | 120 | +89 | 63 |
| Ilves | 44 | 27 | 4 | 13 | 232 | 171 | +61 | 58 |
| JyP HT | 44 | 24 | 5 | 15 | 202 | 167 | +35 | 53 |
| Tappara | 44 | 23 | 3 | 18 | 226 | 163 | +63 | 49 |
| KalPa | 44 | 24 | 1 | 19 | 188 | 195 | −7 | 49 |
| HIFK | 44 | 22 | 4 | 18 | 163 | 159 | +4 | 48 |
| Lukko | 44 | 22 | 1 | 21 | 187 | 185 | +2 | 45 |
| HPK | 44 | 17 | 3 | 24 | 196 | 197 | −1 | 37 |
| KooKoo | 44 | 16 | 4 | 23 | 146 | 194 | −48 | 36 |
| SaiPa | 44 | 15 | 1 | 28 | 171 | 247 | −76 | 31 |
| Kärpät | 44 | 14 | 2 | 28 | 152 | 212 | −60 | 30 |
| Ässät | 44 | 13 | 3 | 28 | 165 | 227 | −62 | 29 |
Kuusi parasta pudotuspeleihin. Kärpät ja Ässät liigakarsintaan I-divisioonan kahden parhaan kanssa.
Pudotuspelit

Pudotuspeleissä puolivälierät pelattiin paras kolmesta, välierät paras viidestä ja loppuottelut paras seitsemästä järjestelmällä. Pronssiottelu oli yksiosainen. Ottelut aloitettiin runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| Ilves–Tappara |
| --- | --- | --- | --- |
| Ilves | Tappara | 10–3 |  |
Ilves voitti pronssia.
Pudotuspelit > Loppuottelut

| TPS–JyP HT |
| --- | --- | --- | --- |
| TPS | JyP HT | 5–0 |  |
| JyP HT | TPS | 4–2 |  |
| TPS | JyP HT | 3–1 |  |
| JyP HT | TPS | 1–7 |  |
| TPS | JyP HT | 4–1 |  |
TPS mestari voitoin 4–1.
Palkinnot

Runkosarjan pistepörssin voitti Raimo Summanen, Ilves 35+46=81. Pudotuspelien paras pistemies oli Kari Jalonen, TPS: 4+14=18.
Liigakarsinta

Liigakarsintaottelut pelattiin paras viidestä järjestelmällä. SM-liigan 11. Kärpät sai vastaansa I-divisioonassa toiseksi sijoittuneen Jokerit ja SM-liigan 12. Ässät sai vastaansa I-divisioonan voittaneen JoKP:n.
Kaanon

Kaanon (m.kreik. κανών) voi tarkoittaa seuraavia:
Ohjenuora, suora keppi tai ruoko, jota käytettiin mittapuuna esimerkiksi puusepän töissä tai olympialaisissa urheilijoiden hyppyjen mittaamiseen tai jota käytettiin siten, että siihen kiinnitettiin jokin, joka oli määrä sen avulla pitää suorana.
Ohje tai sääntö, malli tai perustava laki.
Kaava tai kaavio.
Tarkasti määritetty tila, jonka rajat ovat henkilön tai muun tahon vaikutusvallan rajoina
Tietyn periaatteen mukaisesti koottu kirjoitusten kokonaisuus, varsinkin kirjoittajan (aidot) tekstit.
Taiteellisen kuvaamisen tai ilmaisun säännöt, ihanteelliset mittasuhteet, kaavat ja kuvaamistavat.
Kulttuurikaanon voi tarkoittaa luetteloa taideteoksista, jotka katsotaan ohjeellisiksi, sitoviksi, erityisen arvovaltaisiksi, aidoiksi, tärkeimmiksi tai parhaimmiksi.
Musiikissa

Kaanon,  kontrapunktinen sävellys jossa melodia toistuu samanlaisena.
Uskonnossa

Kaanon, yleisesti hyväksytty tekstikokoelma. Katso Raamatun kaanoneista: Tanakin kaanon, Vanhan testamentin kaanon ja Uuden testamentin kaanon
Katolisessa kirkossa:
Paavin tai kirkolliskokousten säädösten tai niin sanotun kanonisen lain kokonaisuus.
Kaanon, messun keskeisin osa.
Ortodoksisessa kirkossa:
Kanonit, kirkon kirjalliset, voimassa olevat määräykset.
Perinteinen jumalanpalveluksen virsijakso.
Muussa käytössä

Kaanon, Epikuroksen kirjoittama filosofinen teos.
Orjolin alue

| Orjolin alue Орло́вская о́бласть |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Venäjällä
 Koordinaatit: 52°58′N, 36°04′E 
Valtio:   Venäjä
Federaatiopiiri:  Keskinen
Piiritasoisia kaupunkeja:  3
Piirejä:  19
Perustettu:  27. syyskuuta 1937
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Orjol
 – kuvernööri:  Aleksandr Kozlov
Pinta-ala:  24 700 km²
Väkiluku (2010):  786 935
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  RU-ORL
 
Orjolin alueen internetsivut
Orjolin alue (ven. Орло́вская о́бласть, Orlovskaja oblast) hallinnollinen alue Venäjän lounaisosissa, sen Keskisessä federaatiopiirissä Itä-Euroopassa.
Maantiede

Alue rajoittuu pohjoisessa Tulan alueeseen, idässä Lipetskin alueeseen, etelässä Kurskin alueeseen, lännessä Brjanskin alueeseen ja luoteessa Kalugan alueeseen.
Orjolin alue sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä. Merkittävin joki on Oka, joka saa alkunsa alueen etelärajalta ja virtaa sieltä kohti pohjoista.
Historia

Toisessa maailmansodassa Orjolin alue oli Saksan hallussa 1941–1943.
Väestö

Orjolin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 786 935. Alueen suurimmat kaupungit olivat tuolloin Orjol (317 747 as.), Livny (50 343 as.) ja Mtsensk (43 222 as.).
Hallinto

Orjolin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Orjol. Alue on jaettu hallinnollisesti 19 piiriin ja kolmeen kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja alueduuma.
Jegor Strojev toimi alueen johdossa vuodesta 1993 vuoteen 2009. Hänen seuraajakseen tuli Aleksandr Kozlov.
Talous

Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metalli-, kemian-, kevyt- ja elintarviketeollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, hamppua ja sokerijuurikasta. Lisäksi on karjan- ja siipikarjanhoitoa.