stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nikko Boxall
Muuta

Myös Boxallin isoveli Michael Boxall on jalkapalloilija. Hän edustaa Etelä-Afrikan Premier Soccer Leaguessa pelaavaa SuperSport Unitedia ja on pelannut myös Uuden-Seelannin jalkapallomaajoukkueessa.
Saavutukset

Uusi-Seelanti
Alle 20-vuotiaiden Oseanian-mestaruus: 2011
Parodontologia

Parodontologia eli suubiologia on hammaslääketieteellinen tieteenala, joka tutkii parodontiumin eli hampaan vieruskudoksen anatomiaa eli rakennetta ja fysiologiaa eli toimintaa sekä parodontiumin sairauksien etiologiaa eli syntyä, epidemiologiaa eli väestöterveyttä, patologiaa eli tauteja, diagnostiikkaa eli syitä, ehkäisyä ja hoitoa.
Performance Racing

Performance Racing on ruotsalais-brittiläinen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 1999, jolloin talli kilpaili Europa Cup Formula Opel-sarjassa. Vuosina 2001-2007 talli kilpaili Britannian F3-sarjassa voittaen B-luokan mestaruuden kolme kertaa vuosina 2001, 2004 ja 2006. Vuosina 2006-09 talli kilpaili A1 Grand Prix-sarjassa edustaen Pakistania ja Indonesiaa. Vuodesta 2003 lähtien talli on kilpaillut Saksan F3-sarjassa ruotsalaisella lisenssillä. Talli on kilpaillut myös Ruotsin F3 ja International Formula Master-sarjoissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Parhaan pitkän novellin Nebula-palkinto

Parhaan pitkän novellin Nebula-palkinto on yksi Science Fiction and Fantasy Writers of American jakamista Nebula-palkinnoista. Pitkäksi novelliksi (engl. novelette) määritellään 7 500–17 500 sanan mittainen teos.
Voittajat

Taulukossa vuosi on se, jolle palkinto jaetaan. Palkinto jaetaan aina edelliselle vuodelle (esimerkiksi palkinto vuodelle 2007 on jaettu vuonna 2008).
| Vuosi | Voittaja |
| --- | --- |
1965: Roger Zelazny: The Doors of His Face, the Lamps of His Mouth
1966: Gordon R. Dickson: Call Him Lord
1967: Fritz Leiber: Gonna Roll the Bones
1968: Richard Wilson: Mother to the World
1969: Samuel R. Delany: Time Considered as a Helix of Semi-Precious Stones
1970: Theodore Sturgeon: Hidasta kuvanveistoa (Slow Sculpture)
1971: Poul Anderson: The Queen of Air and Darkness
1972: Poul Anderson: Goat Song
1973: Vonda N. McIntyre: Of Mist, and Grass, and Sand (laajennettu romaaniksi Unikäärme)
1974: Gordon Eklund & Gregory Benford: If the Stars Are Gods
1975: Tom Reamy: San Diego Lightfoot Sue
1976: Isaac Asimov: Kaksisataavuotias ihminen (The Bicentennial Man)
1977: Racoona Sheldon (Alice Sheldonin alias): The Screwfly Solution
1978: Charles L. Grant: A Glow of Candles, a Unicorn's Eye
1979: George R. R. Martin: Sandkings
1980: Howard Waldrop: Rumat kanat (The Ugly Chickens)
1981: Michael Bishop: The Quickening
1982: Connie Willis: Palovartija (Fire Watch)
1983: Greg Bear: Veren musiikkia (Blood Music)
1984: Octavia E. Butler: Verenlapsi (Bloodchild)
1985: George R. R. Martin: Portraits of His Children
1986: Kate Wilhelm: The Girl Who Fell into the Sky
1987: Pat Murphy: Rachel in Love
1988: George Alec Effinger: Schrödinger's Kitten
1989: Connie Willis: At the Rialto
1990: Ted Chiang: Tower of Babylon
1991: Michael Conner: Guide Dog
1992: Pamela Sargent: Danny Goes to Mars
1993: Charles Sheffield: Georgia on My Mind
1994: David Gerrold: The Martian Child
1995: Ursula K. Le Guin: Solitude
1996: Bruce Holland Rogers: Lifeboat on a Burning Sea
1997: Nancy Kress: The Flowers of Aulit Prison
1998: Jane Yolen: Lost Girls
1999: Mary A. Turzillo: Mars Is No Place for Children
2000: Walter Jon Williams: Daddy's World
2001: Kelly Link: Louise's Ghost
2002: Ted Chiang: Hell is the Absence of God
2003: Jeffrey Ford: Jäätelön valtakunta (The Empire of Ice Cream)
2004: Ellen Klages: Basement Magic
2005: Kelly Link: The Faery Handbag
2006: Peter S. Beagle: Kaksi sydäntä (Two Hearts)
2007: Ted Chiang: The Merchant and the Alchemist's Gate
2008: John Kessel: Pride and Prometheus
2009: Eugie Foster: Sinner, Baker, Fabulist, Priest; Red Mask, Black Mask, Gentleman, Beast
2010: Eric James Stone: That Leviathan, Whom Thou Hast Made
2011: Geoff Ryman: What We Found
2012: Andy Duncan: Close Encounters
2013: Aliette de Bodard: The Waiting Stars
2014: Alaya Dawn Johnson: A Guide to the Fruits of Hawai'i
2015: Sarah Pinsker: Our Lady of the Open Road
2016: William Ledbetter: The Long Fall Up
2017: Kelly Robson: A Human Stain
2018: Brooke Bolander: The Only Harmless Great Thing
Parhaan pienoisromaanin Nebula-palkinto

Parhaan pienoisromaanin Nebula-palkinto on yksi Science Fiction and Fantasy Writers of American (SFWA) jakamista Nebula-palkinnoista. Pienoisromaaniksi (engl. novella) määritellään 17 500–40 000 sanan mittainen teos.
Voittajat

Taulukossa vuosi on se, jolle palkinto jaetaan. Palkinto jaetaan aina edelliselle vuodelle (esimerkiksi palkinto vuodelle 2007 on jaettu vuonna 2008).
| Vuosi | Voittaja |
| --- | --- |
1965: Brian Aldiss: The Saliva Tree Roger Zelazny: He Who Shapes
1966: Jack Vance: Viimeinen linna (The Last Castle)
1967: Michael Moorcock: Katso ihmistä! (Behold the Man)
1968: Anne McCaffrey: Dragonrider
1969: Harlan Ellison: Poika ja hänen koiransa (A Boy and His Dog)
1970: Fritz Leiber: Vaikeuksia Lankhmarissa/Kohtalokkaita kohtaamisia Lankhmarissa (Ill Met in Lankhmar)
1971: Katherine Maclean: The Missing Man
1972: Arthur C. Clarke: Kohtaaminen Meduusan kanssa (A Meeting with Medusa)
1973: Gene Wolfe: The Death of Doctor Island
1974: Robert Silverberg: Born with the Dead
1975: Roger Zelazny: Home Is the Hangman
1976: James Tiptree Jr.: Houston, Houston, Do You Read?
1977: Spider Robinson & Jeanne Robinson: Stardance
1978: John Varley: Siintävät silmät/Elävä unelma (The Persistence of Vision)
1979: Barry B. Longyear: Enemy Mine
1980: Suzy McKee Charnas: Unicorn Tapestry
1981: Poul Anderson: The Saturn Game
1982: John Kessel: Another Orphan
1983: Greg Bear: Veteraani (Hardfought)
1984: John Varley: Paina Enter (Press ENTER)
1985: Robert Silverberg: Purjehdus Bysanttiin (Sailing to Byzantium)
1986: Lucius Shepard: R&R (suom.)
1987: Kim Stanley Robinson: The Blind Geometer
1988: Connie Willis: The Last of the Winnebagos
1989: Lois McMaster Bujold: The Mountains of Mourning
1990: Joe Haldeman: The Hemingway Hoax
1991: Nancy Kress: Beggars in Spain
1992: James Morrow: City of Truth
1993: Jack Cady: The Night We Buried Road Dog
1994: Mike Resnick: Seven Views of Olduvai Gorge
1995: Elizabeth Hand: Last Summer at Mars Hill
1996: Jack Dann: Da Vinci Rising
1997: Jerry Oltion: Abandon in Place
1998: Sheila Finch: Reading the Bones
1999: Ted Chiang: Story of Your Life
2000: Linda Nagata: Goddesses
2001: Jack Williamson:The Ultimate Earth
2002: Richard Chwedyk: Bronte's Egg
2003: Neil Gaiman: Coraline varjojen talossa (Coraline)
2004: Walter Jon Williams: The Green Leopard Plague
2005: Kelly Link: Taikuutta vasta-alkajille (Magic for Beginners)
2006: James Patrick Kelly: Burn
2007: Nancy Kress: Fountain of Age
2008: Catharine Asaro: The Spacetime Pool
2009: Kage Baker: The Women of Nell Gwynne's
2010: Rachel Swirsky: The Lady Who Plucked Red Flowers beneath the Queen's Window
2011: Kij Johnson: The Man Who Bridges the Mist
2012: Nancy Kress: After the Fall, Before the Fall, During the Fall
2013: Vylar Kaftan: The Weight of the Sunrise
2014: Nancy Kress: Yesterday's Kin
2015: Nnedi Okorafor: Binti
2016: Seanan McGuire: Every Heart a Doorway
2017: Martha Wells: All Systems Red
2018: Aliette de Bodard: The Tea Master and the Detective
2019: Amal El-Mohtar & Max Gladstone: This Is How You Lose the Time War
2020: P. Djèlí Clark: Ring Shout
2021: Premee Mohamed: And What Can We Offer You Tonight
2022: C. L. Polk: Even Though I Knew the End
2023: Ai Jiang: Linghun
Panttivangit

Panttivangit (engl. Hostages) on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa syyskuusta 2013 tammikuuhun 2014 saakka. Sarjan tekemisestä vastaavat Alon Aranya ja Jeffrey Nachmanoff. Se perustuu samannimiseen israelilaiseen sarjaan, jonka ovat luoneet Omri Givon ja Rotem Shamir. Sarjan pääosissa ovat tohtori Ellen Sanders (Toni Collette), joka saa leikattavakseen Yhdysvaltain presidentin ja FBI-erikoisagentti Duncan Carlisle (Dylan McDermott), joka kaappaa liittolaistensa kanssa Sandersin perheen, koska haluaa tämän murhaavan presidentin.
Suomessa sarjan esittäminen alkoi MTV3:lla joulukuussa 2013 ja viimeinen jakso esitettiin maaliskuussa 2014.
Aiheesta muualla

Hostages CBS:n kotisivuilla
Panttivangit MTV3:n kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Peltoniemen koulu

Peltoniemen koulu on peruskoulun alakoulu Ilmajoen Peltoniemenkylässä. Koulussa on viisi opettajaa. Koulunjohtajana toimii kolmatta ja neljättä luokkaa opettava Juha Ahde. Koulu toimii 1980-luvulla valmistuneessa punamullanpunaisessa koulurakennuksessa osoitteessa Jäpintie 2, pari kilometriä tietä 7000 pitkin Ilmajoen keskustasta pohjoiseen Kyrönjoen länsipuolella. Koulun oppilaat tulevat Peltoniemen kylän lisäksi myös Könniltä, Kiikeristä ja Harjunmäestä sekä Röyskölänkylän suunnalta.
1920-luvulta 1980-luvulle Peltoniemen koulu toimi läheisessä Herkoolin kartanon päärakennuksessa. Koulun johtajana toimi pitkään pesä- ja jääpalloilijana tunnettu Jussi Kiikeri.
Aiheesta muualla

Koulun vanha blogisivusto (2014–2015)
Panttivanki (vuoden 2005 elokuva)

| Panttivanki> Hostage |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Florent Emilio Siri
Käsikirjoittaja:  Doug Richardson
Perustuu:  Robert Craisin novelliin Panttivanki
Tuottaja:   Mark Gordon  Arnold Rifkin  Bruce Willis  Bob Yari 
Säveltäjä:  Alexandre Desplat
Kuvaaja:  Giovanni Fiore Coltellacci
Leikkaaja:   Richard Byard  Olivier Gajan 
Pääosat:   Bruce Willis  Kevin Pollak  Ben Foster 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cheyenne Enterprises Equity Pictures
Levittäjä:  Miramax Films
Ensi-ilta:   9. maaliskuuta 2005  11. maaliskuuta 2005
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  75 000 000 $
Tuotto:  77 944 725 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Panttivanki (engl. Hostage) on vuonna 2005 valmistunut toiminta-/jännityselokuva, jonka on ohjannut Florent Emilio Siri ja jonka pääosassa on Bruce Willis. Elokuva perustuu Robert Craisin kirjaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Bruce Willis   | … |   poliisipäällikkö Jeff Talley   |
|   Kevin Pollak   | … |   Walter Smith   |
|   Jimmy Bennett   | … |   Tommy Smith   |
|   Michelle Horn   | … |   Jennifer Smith   |
|   Ben Foster   | … |   Marshall "Mars" Krupcheck   |
|   Jonathan Tucker   | … |   Dennis Kelly   |
|   Marshall Allman   | … |   Kevin Kelly   |
|   Serena Scott Thomas   | … |   Jane Talley   |
|   Rumer Willis   | … |   Amanda Talley   |
|   Robert Knepper   | … |   Wil Bechler   |
|   Marjean Holden   | … |   konstaapeli Carol Flores   |
|   Michael D. Roberts   | … |   Bob Ridley   |
|   Art LaFleur   | … |   Bill Jorgenson   |
|   Randy McPherson   | … |   Kovak   |
|   Hector Luis Bustamante   | … |   konstaapeli Ruiz   |
|   Kathryn Joosten   | … |   Louise   |
|   Johnny Messner   | … |   Mr Jones   |
Netta Barzilai

| Netta Barzilai |
| --- | --- |
 Netta vuoden 2018 Euroviisuissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1993 (ikä 31) Hod HaSharon, Israel
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  נטע 
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  syntetisaattori
Levy-yhtiöt:  Tedy Productions 
Aiheesta muualla
www.nettamusic.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Netta Barzilai (hepr. ‏‎ נטע ברזילי) (s. 22. tammikuuta 1993 Hod HaSharon, Israel) on israelilainen laulaja. Hän edusti Israelia vuoden 2018 Euroviisuissa Lissabonissa, sen jälkeen kun hän voitti HaKokhav HaBan (kilpailu, jossa valitaan Israelin euroviisuedustaja) 13. helmikuuta 2018. Netta voitti Euroviisut 2018  kappaleella ”Toy”.
Ura

Vuoden 2017 syyskuussa Barzilai osallistui Israelin euroviisukarsinnan HaKokhav HaBan viidennelle tuotantokaudelle. Barzilai eteni finaaliin asti, voittaen kilpailun 210 pisteellä. Voittonsa myötä Barzilai pääsi edustamaan Israelia vuoden 2018 Euroviisuissa.
Barzilain kilpailukappale ”Toy” julkaistiin 11. marraskuuta. Kappaleen tuotti ja sanoitti Doron Medalie ja Stav Beger. Kappaleen musiikkivideo sai yli 20 miljoonaa näyttökertaa kaksi kuukautta ennen itse Euroviisuja. 8. toukokuuta Barzilai lauloi itsensä jatkoon vuoden 2018 Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, voittaen koko semifinaalin 283 pistellä. Finaali järjestettiin 12. toukokuuta, jonka Barzilai voitti keräten 529 pistettä tuomaristoilta ja puhelinäänestäjiltä.
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Nimi | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Listasijoitukset>  | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | ”Toy” | 60 | 29 | 16 | 1 | 15 | 19 | 16 | 5 | 19 | 24 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Netta Barzilai Wikimedia Commonsissa
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo
Peltopillike

| Peltopillike |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Pillikkeet Galeopsis
Laji::  bifida
Kaksiosainen nimi
 Galeopsis bifida  Boenn. 
Katso myös
   Peltopillike Wikispeciesissä   Peltopillike Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltopillike (Galeopsis bifida) on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Peltopillike muistuttaa karheapillikettä (Galeopsis tetrahit), mutta sen kukat ovat kellanvalkoisia tai vaaleanpunaisia. Kukan teriön alahuulen keskiliuska on pitkähkö ja lovikärkinen.
Peltopilliketta kasvaa Pohjois- ja Keski-Euroopassa sekä Pohjois-Aasiassa. Suomessa se on yleinen, alkuperäislajina tai muinaistulokkaana Oulun läänissä ja sen eteläpuolella sekä Perä-Pohjanmaan eliömaakunassa ja vakiintuneena uustulokkaana pohjoisimmassa Suomessa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Peltopillike (Galeopsis bifida)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Peltopillike (Galeopsis bifida)
Luontoportti: Peltopillike (Galeopsis bifida)
Pohjolan kasvien pauloissa: Galeopsis bifida – peltopillike
ITIS: Galeopsis bifida (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Galeopsis bifida (englanniksi)
Flora of North America: Galeopsis bifida (englanniksi)
Pentti Kurikka

Pentti Iisakki Kurikka (2. lokakuuta 1913 Kurikka – 18. huhtikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kurikan vanhemmat olivat vaatetustehtailija, toimitusjohtaja Frans Isak Kurikka ja Alma Maria Hallberg ja puoliso 1935–1957 Anna Liisa Aranko. Kurikka tuli ylioppilaaksi Helsingin yhteiskoulusta ja realilukiosta 1931 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1933. Hän oli Ab Stockmann Oy:n tukkuosaston harjoittelija 1933, Vaatehtimojen Paitatehdas Oy:n, vuodesta 1935 Pallo-Paita Oy, ostopäällikkö 1934–1942 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1942 ja Pola-Solmio Oy:n, vuodesta 1953 Pola Oy, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1952. Kurikka oli myös Kankama Oy:n, vuodesta 1952 Reima-Pukine Oy, perustajia ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1946, Kustannus Oy Nykytekstiilin johtokunnan jäsen vuodesta 1954 ja puheenjohtaja 1963–1965, Finlandia Exporters Ltd Oy:n perustajia ja johtokunnan jäsen vuodesta 1955 sekä Paitatehdas Triaditex Ky:n perustajia ja johtokunnan puheenjohtaja. Hän oli lisäksi pitkään Paitateollisuusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Kurikka sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.
Pentti Kuronen

Pentti Olavi Kuronen (s. 30. lokakuuta 1951 Oulu) on eläkkeellä oleva suomalainen erikoisupseeri ja Suomen Puolustusvoimien entinen ylilääkäri. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2003 edellisen ylilääkärin Timo Sahin jäädessä eläkkeelle. Hän itse jäi eläkkeelle tehtävästään marraskuussa 2011. Arvoltaan Kuronen on lääkintäkenraalimajuri.
Kuronen kirjoitti ylioppilaaksi 1970, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1976 ja väitteli tohtoriksi Oulun yliopistossa 2004. Hän toimi Nilsiän terveyskeskuslääkärinä 1976–1978, Tikkakosken varuskuntalääkärinä 1978–1990 ja Ilmavoimien ylilääkärinä Ilmavoimien Esikunnassa 1990–2003.
Myh’ailo Hruševskyi

| Myh’ailo Hruševskyi> Михайло Грушевський |
| --- | --- |

Ukrainan keskusradan puhemies
 28. maaliskuuta 1917 – 29. huhtikuuta 1918  
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1866 Chełm, Puola, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 25. marraskuuta 1934 (68 vuotta) Kislovodsk, Neuvostoliitto
Puoliso:  Maria-Ivanna Hruševska
Tiedot
Puolue:  Ukrainan sosialistivallankumouksellinen puolue
 Nimikirjoitus
Myh’ailo Serhijovytš Hruševskyi (ukr. Михайло Сергійович Грушевський; 29. syyskuuta (J: 17. syyskuuta) 1866 Chełm, Puola, Venäjän keisarikunta – 25. marraskuuta 1934 Kislovodsk, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kansallismielinen historioitsija ja valtiomies. Hänen laajat teoksensa Ukrainan historiasta voimistivat ukrainalaisten kansallista itsetietoisuutta, ja hän loi ukrainalaisen historiankirjoituksen kansallisen koulukunnan. Hruševskyi toimi vuosina 1917–1918 Ukrainan ensimmäisen parlamentin eli Ukrainan keskusradan (keskusneuvoston) puhemiehenä ja huhtikuussa 1918 yhden päivän ajan Ukrainan kansantasavallan ainoana presidenttinä.
Tieteellisten ja poliittisten teosten ohella Hruševskyi kirjoitti näytelmiä, novelleja ja satuja. Hänen tuotantonsa käsittää yli 1 800 teosta.
Myh’ailo Hruševskyin sisaruksia olivat historioitsija Oleksandr Hruševskyi ja historioitsija, kääntäjä Hanna Šamrai.
Elämä ja ura > Historiantutkijana

Akateemiseen ukrainalaisperheeseen syntynyt Hruševskyi vietti lapsuutensa Kaukasuksella ja kävi koulunsa Tiflisissä (nyk. Tbilisi Georgiassa). Hän opiskeli Kiovan yliopistossa historioitsija Volodymyr Antonovytšin johdolla ja valmistui vuonna 1890. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäiset tutkimuksensa Ukrainan keskiajasta. Antonovytšin suosituksesta Hruševskyi nimitettiin vuonna 1894 Lvivin yliopistoon perustettuun uuteen Ukrainan historian professuuriin. Hruševskyi vaikutti seuraavan vuosikymmenen ajan Lvivissä (puolaksi: Lwów), joka muun Galitsian tavoin kuului Itävalta-Unkariin. Hän organisoi Ševtšenkon tieteellisen seuran toiminnan uudelleen, jolloin se kehittyi tieteellisestä seurasta käytännössä epäviralliseksi Ukrainan kansalliseksi tiedeakatemiaksi. Hän toimi vuodesta 1897 seuran puheenjohtajana ja vuosina 1895–1913 sen lehden päätoimittajana.
Hruševskyi perusti useita tieteellisiä aikakauskirjoja, jotka julkaisivat Ukrainan historiaan liittyneitä lähdeaineistoja, sekä vuonna 1898 yhdessä Ivan Frankon ja Volodymyr Hnatjukin kanssa merkittävän Literaturno-naukovyi vistnyk -kulttuurilehden. Hruševskyi edisti myös ukrainankielisen koululaitoksen luomista Itävallan Galitsiassa. Hän osallistui vuonna 1899 Galitsian ja Venäjän Ukrainan yhdistämistä ajaneen Ukrainan kansallisdemokraattisen puolueen perustamiseen, mutta erosi puolueesta muutaman vuoden kuluttua.
Hruševskyin merkittävin tieteellinen työ oli vuosina 1898–1937 kymmenosaisena julkaistu Istorija Ukrajiny-Rusi (”Ukraina-Rusin historia”), ensimmäinen laaja Ukrainan historian yleisesitys, joka ulottui lopulta vuoteen 1658 saakka. Sillä oli suuri merkitys ukrainalaisen kansallismielisen historiakäsityksen muotoutumiselle. Hruševskyi julkaisi myös ukrainaksi ja venäjäksi useita tiiviimpiä esityksiä Ukrainan historiasta 1800-luvulle saakka. Hänen ympärilleen Lvivissä syntyi uusi ukrainalaisen historiantutkimuksen koulukunta, johon kuuluivat muun muassa Myron Korduba ja Ivan Krypjakevytš. Hruševskyi nosti Ukrainan historiassa valtion historian sijasta keskeiseksi kansan ja kuvasi tarkasti talonpoikien aseman kehitystä. Vuonna 1904 hän julkaisi Venäjän tiedeakatemian lehdessä kohua herättäneen artikkelin, jossa hän kyseenalaisti venäläisen historiankirjoituksen vallitsevan tulkinnan esittämällä, että sydänkeskiaikainen Kiovan Rusin valtakunta ei itse asiassa ollut Venäjän valtion vaan Venäjästä erillisen ukrainalaisen kansakunnan historiallinen edeltäjä. Ukrainalainen kansakunta oli hänen mukaansa ollut olemassa yhtäjaksoisesti siitä alkaen. Venäläiset historioitsijat eivät hyväksyneet tätä tulkintaa, mutta ukrainalaiset historioitsijat omaksuivat sen.
Elämä ja ura > Itsenäisyysliikkeen johdossa

Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen ukrainalaisnationalistit saattoivat aloittaa avoimen poliittisen toiminnan, jolloin Hruševskyi palasi Venäjän Ukrainaan. Vuodesta 1907 hän keskitti toimintansa Kiovaan, jossa hän perusti samana vuonna Ukrainan tiedeseuran. Hän perusti seuraavina vuosina useita ukrainankielisiä tieteellisiä julkaisuja ja talonpojille suunnattuja kansantajuisia lehtiä sekä julkaisi poliittisia kirjoja Ukrainan kansallisesta kysymyksestä. Hruševskyi säilytti myös oppituolinsa Lvivin yliopistossa vuoteen 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Venäjän hallituksen karkottamana Simbirskissä, Kazanissa ja Moskovassa.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Hruševskyistä tuli Ukrainassa käynnistyneen itsenäisyysliikkeen keulahahmo. Hänet valittiin Kiovassa 17. (4.) maaliskuuta 1917 perustetun Ukrainan keskusradan puhemieheksi, ja hän liittyi vasemmistolaiseen Ukrainan sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, jolla oli enemmistö radassa. Ukrainan itsenäiseksi julistanut rada valitsi Hruševskyin viimeiseksi jääneessä istunnossaan 29. huhtikuuta 1918 Ukrainan kansantasavallan presidentiksi. Samana päivänä koko kansantasavalta lakkautettiin, kun saksalaiset miehittäjät nostivat oikeiston tuella Kiovassa valtaan Pavlo Skoropadskin johtaman konservatiivisemman hetmanaatin.