stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtakunnanneuvosto (Saksa)
Toiminta

Valtakunnanneuvosto kokoontui Berliinin valtiopäivätalon salissa, jossa Saksan keisarikunnan aikaan oli kokoontunut keisarikunnan liittoneuvosto. Kuten vastaava elin keisarikunnan aikaan, valtakunnanneuvoston tehtävänä oli korostaa Saksan federalistista luonnetta osavaltioista koostuvana liittovaltiona.
Valtakunnanneuvoston koollekutsumisesta päätti Saksan valtakunnanhallitus. Valtakunnanhallitus määräsi myös valtakunnanneuvoston kulloisenkin puheenjohtajan. Valtakunnanneuvosto muodosti toimintaansa varten valiokuntia. Valtakunnanneuvoston jäsenet saivat tehdä neuvostolle esityksiä, esityksenteko-oikeus oli myös valtakunnanhallituksella. Päätöksen valtakunnanneuvostossa tehtiin yksinkertaisella enemmistöllä. Koska valtakunnanneuvoston edustajat edustivat neuvostossa osavaltioita, heitä sitoi imperatiivinen mandaatti, eli he olivat äänestyksissä sidottuja osavaltioiden hallitusten kantoihin. Valtakunnanneuvoston jäsenet eivät siis saaneet toimia vapaasti ja omantuntonsa mukaisesti.
Valtakunnanneuvoston oikeuksiin kuuluivat:
tehdä valtakunnanhallitukselle esityksiä lakien säätämiseksi
saada valtakunnanhallitukselta raportteja ja kertomuksia ajankohtaisista poliittisista asioista ja ottaa niihin kantaa
torjua veto-oikeudellaan valtiopäivien säätämiä lakeja, tosin valtiopäivät voivat kumota valtakunnanneuvoston vedon 2/3 määräenemmistöllä
päättää kansanäänestyksestä, mikäli valtiopäivät esittivät muutoksia perustuslakiin
Verrattuna keisarikunnan aikaiseen liittoneuvostoon valtakunnanneuvoston valtaoikeudet olivat huomattavasti rajatummat. Sillä oli tosin tehdä lakiesityksiä valtakunnanhallitukselle ja torjua veto-oikeudellaan valtiopäivien säätämät lait, mutta valtiopäivät pystyivät 2/3 määräenemmistöllä kumoamaan minkä tahansa valtakunnanneuvoston päätöksen. Valtakunnaneuvoston toimintavaltaa rajoitti myös se, ettei se saanut kutsua itseään koolle (paitsi kun 1/3 neuvoston jäsenistä sitä vaati), vaan koollekutsumisesta päätti valtakunnanhallitus. Toimintavaltaa rajoitti myös se, että valtakunnanhallitus määräsi neuvoston puheenjohtajan.
Valtakunnanneuvoston lakkauttaminen

Saksan valtiopäivät säätivät valtakunnankansleri Adolf Hitlerin aloitteesta 23. maaliskuuta 1933 valtalain, joka antoi Hitlerin johtamalla valtakunnanhallitukselle oikeuden säätää lakeja neljän vuoden määräajaksi. Valtalain 2. artiklan mukaan se ei kuitenkaan rajannut valtakunnanneuvoston toimintaa tai oikeuksia. Valtalain lähetekeskustelussa Hitler oli vieläpä korostanut voimakkaasti, ettei hänen johtamansa valtakunnanhallituksen tarkoituksena ole rajoittaa osavaltioiden itsemääräämisoikeutta tai mahdollisuutta vaikuttaa valtakunnan asioihin.
Lupauksestaan piittaamatta Hitler säädätti jo 31. maaliskuuta 1933 lain, jolla osavaltioiden itsehallinto kumottiin valtakunnan hallinnollisen yhtenäistämisen eli Gleichschaltungin nimissä. Osavaltioiden parlamentit lakkautettiin 30. tammikuuta 1934. Johdonmukaisena seurauksena - mutta valtalain vastaisesti - myös valtakunnanneuvosto lakkautettiin 14. helmikuuta 1934.
Magnitogorski metallurgitšeski kombinat

| Magnitogorski metallurgitšeski kombinat |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  OAO
Osake:  MCX: MAGNRTS: MAGN
ISIN:  RU0009084396, US5591892048
Perustettu:  1932 / 1992
Toimitusjohtaja:  Gennadi Senitšev
Puheenjohtaja:  Viktor Rašnikov
Kotipaikka:  Magnitogorsk, Venäjä
Toimiala:  Metalli
Liikevaihto:   6 420 milj. USD (2006)
Liikevoitto:   1 430 milj. USD (2006)
Kotisivu:  www.mmk.ru
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Magnitogorski metallurgitšeski kombinat (ven. Магнитогорский металлургический комбинат) eli MMK on Venäjän neljänneksi suurin kaivos- ja metallurgian alan yhtiö. Yhtiö toimii Tšeljabinskin alueella. Sen merkittävänä omistajana toimii venäläinen oligarkki Viktor Rašnikov.
Historia

MMK:n juuret ulottuvat vuoteen 1929, kun Stalin perusti Magnitogorskin kaupungin ensimmäisen viisivuotissuunnitelman myötä.
Vuonna 1997 Viktor Rašnikovista tuli tehtaan johtaja. Seuraavana vuonna yritettiin tehdä yrityskaappaus, mutta Rašnikov torjui valtauksen. Valtio ja kilpailijat omistivat 40 prosenttia yhtiöistä, ja raaka-aineiden saanti vaikeutui. Rašnikov ratkaisi asian ostamalla – yhdessä liikekumppanin kanssa – kilpailijat pois yrityksestä. Samalla yhtiölle hankittiin oma rautakaivos.
Aiheesta muualla

Magnitogorski metallurgitšeski kombinat -yhtiön nettisivut
| n k  Venäjän suurimmat yritykset (Global 2000) |
| --- | --- |
 Gazprom  Rosneft  Lukoil  Surgutneftegaz  Novatek  Sberbank  Transneft  Nornickel  VTB  Tatneft  Rosseti  NMK  Polyus  Severstal  Inter RAO  Sistema  MMK  Magnit  Moskovan pörssi  ALROSA  Aeroflot  Polymetal International  Moskovan luottopankki 
Tilanne 2020
| n k  RTS-indeksin yritykset |
| --- | --- |
 Aeroflot  AFK Sistema  ALROSA  En+ Group  FosAgro  FSK Rosseti  Gazprom  Gk Samolet  Globaltrans  Gruppa Pozitiv  Inter RAO  Lukoil  Magnit  MMK  Metšel  Mobile TeleSystems  Mosenergo  Moskovan luottopankki  Moskovan pörssi  NLMK  Nornickel  Novatek  Ozon Holdings  PIK Group  Polymetal International  Polyus  Qiwi  Ros Agro  Rosneft  Rostelecom  RUSAL  RusHydro  Sberbank  Segezha Group  Seligdar  Severstal  Sovcomflot  Surgutneftegaz  Tatneft  Tinkoff  Transneft  Unipro  VK  VTB  X5 Retail Group  Yandex 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
Tuotantolaitos 1930-luvulla
Sekasorto (yhtye)

Sekasorto on helsinkiläinen punkyhtye, joka on perustettu vuonna 1985. Yhtyeen ensimmäisestä kokoonpanosta on mukana laulaja Kaide ja alkuperäisbasisti Timppa. Alkuperäisjäsenten lisäksi yhtyeessä on ollut mukana vuodesta 2017 kitaristi Joonas Walker Ikonen eli Walker (tunnetaan myös Valko-nimellä) ja rumpali Tapio Lepistö loppuvuodesta 2023. Sekasorron rumpali, punkgenressä kansainvälisesti kunnioitettu mies ja multilahjakkuus Janne Piipponen sekä alkuperäisbasisti Timo Mäntylä ovat vuonna 2025 sivussa. Sekasorron kokoonpanoissa vuosien varrella on soittanut noin 20 eri muusikkoa, muun muassa Jyrki ”Spider” Hämäläinen, joka soitti bassoa, ja Sami Vuorela, joka oli rummuissa samaan aikaan.
Yhtye on ottanut kantaa niin laulun teksteissä kuin yhtyeen soittajien toiminnan kautta. Yhtye tunnetaan raivokkaasta lavaesiintymisestä, jossa musiikin lisäksi on erilaista rekvisiittaa ja kappaleiden välissä on poliittisia runoja ja agitaatiopuheita. Sekasorto on esiintynyt erilaisissa paikoissa ja tilaisuuksissa, kuten vallatuissa taloissa, soramontussa, festivaaleilla, pimeässä kellarissa, Finlandia-talossa (Kaide ja valvontakomissio), kuorma-auton lavalla, mielenosoituksissa ja kirkossa. Yleisönä on ollut muun muassa punkkareita, kansalaisaktivisteja, presidentti Mauno Koivisto, Tellervo Koivisto ja presidentti Tarja Halonen. Sekasorto on konsertoinut myös ulkomailla, kuten Lontoossa, Riiassa ja Tallinnassa.
Sekasorron musiikkia on käytetty elokuvissa, radio-ohjelmien tunnuksissa ja tv-ohjelmissa. Sekasorto jatkaa edelleen alkuperäisellä, arvoilleen uskollisella tavalla keikkailua ja yhteiskunnallista vaikuttamista.
Julkaisut

Anarkistinen Maailma -LP 1988
Luonnon Puolesta -LP 1991
”Leimattu” -kappale Lepakon Hautajaiset -kokoelma CD:llä 2000 (äänitetty 1999)
”Vihaan Poliiseja”- ja ”Sota” -kappaleet Perkeleen Punkit -kokoelma CD:llä 2001
Oi Polloi ”Blame it on The system” /Sekasorto ”Fight against Repression” split EP (2019)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä Arkisto: Vox Populi. Ote dokumentista Anna palaa vuodelta 1987, sisältää muun muassa Sekasorron laulajan Kaiden haastattelun
Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Virtsahappo

| Virtsahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  7,9-dihydro-3H-puriini-2,6,8-trioni
CAS-numero:  69-93-2
PubChem CID:  1175
SMILES:  C12=C(NC(=O)N1)NC(=O)NC2=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H4N4O3
Moolimassa:  168,122 g/mol
Sulamispiste:  Hajoaa kuumennettaessa
Liukoisuus veteen:  60 mg/l 
Virtsahappo on orgaaninen yhdiste, jota syntyy puriinipohjaisten yhdisteiden aineenvaihduntatuotteina. Erityisesti ainetta syntyy ksantiinioksidaasin hapettaessa hypoksantiinia ja ksantiinia. Useissa nisäkkäissä, lukuun ottamatta ihmistä ja muita kädellisiä, se hapetetaan pidemmälle uraattioksidaasin avulla allantoiiniksi. Virtsahapon suoloja nimitetään uraateiksi.
Kihdin fysiopatologia.
Kihdissä elimistön virtsahappo- ja uraattipitoisuus on hyvin korkea ja huonosti liukenevat uraattisuolat aiheuttavat niveltulehduksen. Muita sairauksia joihin vaikuttaa myös runsas virtsahappopitoisuus eli hyperurikemia ovat verisuoniston ja sydämen sairaudet sekä metabolinen oireyhtymä. Matala uraattipitoisuus on usein tyypillistä MS-taudille tai merkki oksidatiivisesta stressistä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtsahappo Wikimedia Commonsissa
DrugBank: 7,9-Dihydro-1h-Purine-2,6,8(3h)-Trione (englanniksi)
Human Metabolome Database: Uric acid (englanniksi)
KEGG: Uric acid (englanniksi)
Yrjö I (Kreikka)

| Yrjö I |
| --- | --- |
 
Kreikan kuningas
Valtakausi:  30. maaliskuuta 1863 – 18. maaliskuuta 1913
Edeltäjä:  Otto
Seuraaja:  Konstantin I

Syntynyt:  24. joulukuuta 1845 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut:  18. maaliskuuta 1913 (67 vuotta) Thessaloniki, Kreikka
Puoliso:  Olga Konstantinovna
Lapset:  Konstantin Yrjö (Georgios) Aleksandra Nikolaos  Marie   Olga Andreas Kristofer
Suku:  Glücksburg
Isä:  Kristian IX
Äiti:  Louise
Uskonto:  luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Yrjö I (kreik. Γεώργιος Α΄, Geórgios I, 24. joulukuuta 1845 Kööpenhamina – 18. maaliskuuta 1913 Thessaloniki) oli Kreikan kuningas, joka hallitsi Kreikkaa vuosina 30. maaliskuuta 1863 – 18. maaliskuuta 1913.
Halme

Halme tarkoittaa vanhan kirjasuomen sanakirjan mukaan kaskea tai kaskiviljelmää. Se on myös suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aapo Halme (s. 1998), jalkapalloilija
Aarne Halme (1943–2023), professori, prosessiautomaation tutkija
Aatu Halme (1873–1933), kansanedustaja
Aleksi Halme (s. 1999), jääkiekkoilija
Alpo Halme (s. 1929), arkkitehti, professori ja rakennusakustiikan tutkija
Antti Halme (1923–1996), kansanedustaja
Antti Halme (s. 1972), kirjailija
Asko Halme (1931–2019), kuvanveistäjä ja arkkitehti
Einari Halme (1892–1936), kapellimestari
Erkki Halme (1912–1989), kalastusbiologi
Erkki Halme (1914–1989), maanviljelijä ja järjestöjohtaja, maanviljelysneuvos
Esa Halme (s. 1958), maakuntajohtaja
Esko Halme (1911–1981), koelentäjä
Heidi Sundblad-Halme (1903–1973), kapellimestari ja säveltäjä
Heikki Halme (s. 1942), rehtori, kapellimestari, laulaja ja musiikinopettaja
Helvi Halme (1923–2016), lähetyssaarnaaja ja kirjailija
Henna Halme (s. 1994), ravivalmentaja
Henrik Halme (1886–1968), ylirehtori
Hepa Halme (s. 1955), saksofonisti ja huilisti
Ilkka Halme (1943–1986), jääkiekkoilija
Juhani Halme (1924–2002), jääpalloilija
Juho Halme (1888–1918), yleisurheilija ja toimittaja
Jukka Halme (s. 1967), tieteis- ja fantasiakirjallisuuden harrastaja-asiantuntija ja fandom-aktiivi
Jukka Halme (s. 1985), jalkapalloilija
Jussi Halme (s. 1961), muusikko
Jussi Halme (s. 1980), jääkiekkoilija
Kaarle Halme (1864–1946), näyttelijä
Kaarlo Halme (1899–1938), Neuvostoliitossa toiminut kääntäjä ja kirjailija
Kaarlo Halme (1901–1961), yritysjohtaja, osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, kauppaneuvos
Laila Halme (1934–2021), laulaja
Lari Halme (s. 1976), näyttelijä
Markku Halme (1962–2015), musiikki- ja elokuvatoimittaja
Martti Halme (s. 1943), jalkapalloilija
Mia Halme (s. 1968), käsikirjoittaja ja dokumenttiohjaaja
Miia Halme-Tuomisaari (s. 1975), oikeusantropologi
Nina Halme (s. 1990), alppihiihtäjä
Pekka Halme (1927–2018), korkeushyppääjä
Rauno Halme (s. 1956), klarinetisti
Reijo Halme (1899–1941), yleisurheilija
Risto Halme (1934–2021), sisustusarkkitehti ja huonekalusuunnittelija, kauppaneuvos Kaarlo Halmeen poika
S. K. Halme (1913–2009), kirjailija
Tony Halme (1963–2010), ammattinyrkkeilijä, showpainija ja Perussuomalaisten kansanedustaja
Tyyne Jauri, o.s. Halme (1888–1957), näyttelijä
Veikko Halme (1916–1988), taloustieteilijä, professori
Vilho Halme (1921–2000), päätoimittaja, kaupunkineuvos, tamperelainen kunnallispoliitikko
Viljo Halme (1907–1981), jalkapalloilija, jääpalloilija ja jääkiekkoilija
Yrjö Halme (1894–1978), toimittaja ja kirjailija.
Kuvitteelliset henkilöt

Aadolf Halme, Väinö Linnan romaanin Täällä Pohjantähden alla hahmo.
Sykloheksadekanoni

| Sykloheksadekanoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  2550-52-9
PubChem CID:  75695
SMILES:  C1CCCCCCCC(=O)CCCCCCC1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H30O
Moolimassa:  238,4 g/mol
Sulamispiste:  66 °C
Tiheys:  0,922 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00013  g/l (20 °C)
Sykloheksadekanoni (C16H30O) on makrosyklisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään ainesosana hajusteissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa sykloheksadekanoni on valkoista kiteistä ainetta, jolla on myskinkaltainen tuoksu. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin. Luonnossa ainetta esiintyy pieniä määriä afrikansivettikissan eritteissä.
Sykloheksadekanonia valmistetaan 1,9-sykloheksadekadieenistä, josta hapetuksen ja toisiintumisen jälkeen muodostuu 8-sykloheksadekenonia. 8-sykloheksadekenoni pelkistetään vedyttämällä sykloheksadekanoniksi.
Sykloheksadekanonia käytetään hajusteena muun muassa kosmetiikassa, saippuoissa, shampoissa ja puhdistusaineissa. Siitä myös valmistetaan muita hajusteissa käytettäviä yhdisteitä, esimerkiksi syklopentadekanonia.
Hanssonin III hallitus

| Hanssonin III hallitus |
| --- | --- |
  Ruotsin kuningaskunnan  hallitus
 Vasta muodostettu hallitus kokoontui Tukholman linnaan joulukuussa 1939. Vasemmalta: Bagge, Andersson, Bergquist, Möller, Westman, Quensel, Günther, Domö, Hansson (salkku mukanaan), Wigforss, Sköld, Pehrsson-Bramstorp, Eriksson.
Toimikausi alkoi:  13. joulukuuta 1939
Toimikausi päättyi:  31. heinäkuuta 1945
Valtionpäämies:  Kustaa V
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Per Albin Hansson
Hallituspuolueet:   Sosiaalidemokraatit  Talonpoikaisliitto  Oikeisto  Kansanpuolue 
Hallituksen asema:  Kokoomushallitus
Oppositiopuolueet:   Oppositiopuolueet  Ruotsin kommunistinen puolue 
Historia
Vaalit:  1940 1944
Kausia:  =
Edellinen:  Hansson II
Seuraava:  Hansson IV
Pääministeri Per Albin Hansson julisti Ruotsin olevan puolueeton 1. syyskuuta 1939 Saksan hyökättyä Puolaan ja aloitettua näin toisen maailmansodan.
Hanssonin III hallitus (ruots. Regeringen Hansson III ) oli Ruotsin hallitus, joka oli virassa 13. joulukuuta 1939 – 31. heinäkuuta 1945. Hallitus muodostettiin kokoomushallitukseksi sosiaalidemokraattien, talonpoikaisliiton, oikeiston ja kansanpuolueen kokoomushallitukseksi, kun naapurimaassa Suomessa oli syttynyt sota Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen 30. marraskuuta 1939. Sosiaalidemokraattien ryhmässä suurin muutos oli edellisen hallituksen Suomen ystävän, ulkoministeri Rickard Sandlerin jääminen syrjään uudessa hallituksessa puolueisiin lukeutumattoman Christian Güntherin korvatessa Sandlerin.  Hanssonin III hallitus istui aina Toisen maailmansodan loppuun asti eli kesään 1945.
Hallituksen tavoitteista

Hanssonin hallituksen keskeisimmät tavoitteet oli Ruotsin pitäminen Toisen maailmansodan ulkopuolella ja pitää kokoomushallitusta koossa. Kaikki muut päätökset olivat näille kahdelle tavoitteelle alisteisia.
Ulkopoliittiset haasteet > Suomen talvisota

Hallituksen keskeinen ulkopoliittinen kysymys oli suhde käynnissä olevaan Talvisotaan Suomen ja Neuvostoliiton välillä. Hallituksen syntyhetkellä Ruotsissa oli käynnistynyt vapaaehtoisten sotilaiden värväys sotilaiksi Suomeen. Ruotsin hallitus hyväksyi lopulta 11. tammikuuta 1940 8 000 asevelvollisen ja 400 vakinaisen väen upseerin ruotsalaissotilaan määrän vapaaehtoisjoukoksi.
Helmikuussa 1940 Ruotsin hallitus joutui ottamaan uudelleen kantaa maan asemaan suomalaisten pyydettyä Ruotsin sotilaallista mukaantuloa. Pääministeri Hanssonin vastaus oli kielteinen, joka herätti suurta katkeruutta muidenkin kuin Suomi-aktivistien piirissä. Kuningas Kustaa V katsoi olevansa velvollinen sanelemaan valtioneuvoston pöytäkirjaan lausunnon, joka kaunopuheisemmin puolusti hallituksen kannanottoa. Jatkona tälle oli maaliskuussa tapahtunut länsiliittoutuneiden eli Britannian ja Ranskan pyyntö saada tuoda joukkoja Suomen avuksi Pohjois-Ruotsin kautta, jonka Hanssonin hallitus torjui. Sota Suomen ja Neuvostoliiton välillä päättyi pian tämän jälkeen Moskovan rauhaan.
Ulkopoliittiset haasteet > Saksa miehittää Tanskan ja Norjan

Pian Suomen Talvisodan jälkeen Pohjolan rauha järkkyi uudelleen, kun Saksa marssi 9. huhtikuuta 1940 Tanskaan ja Norjaan. Tähän liittyen Saksa vaati Ruotsia pysymään puolueettomana, pitää puhelinlinjat toimivina Norjan suuntaan, jatkaa malmitoimituksia ja estää brittien mahdollinen sabotaasitoiminta. Tässä yhteydessä mobilisoi joukkonsa maansa rajoille, kaikkiaan 320 000 ruotsalaissotilasta.
Norjan vastarinnan loputtua ja Saksan saatua koko Norjan haltuunsa toukokuun loppuun mennessä Saksa vaati saksalaissotilaiden lomalaiskuljetusten käynnistämistä. Sen mukaan Saksa saisi kuljettaa sotilaita ja aseita miehittämäänsä Norjaan ja sieltä pois Ruotsin rautateiden kautta. Hanssonin hallitus joutui näin tinkimään puolueettomuudestaan Saksan painostuksen vuoksi. Per Albin Hansson myönsi päiväkirjassaan, hallituksen kokouksissa ja valtiopäivissä, että Ruotsi luopui puolueettomuudestaan, mutta päätti olla ilmoittamatta siitä kansalle. Sopimus lomalaiskuljetuksista (ruots. Permittenttrafikken ) tehtiin 18. kesäkuuta 1940. Liikenne laajeni pian kattamaan lomalaiskuljetukset linjalla Etelä-Norjan Kornsjøstä Trelleborgiin ja Pohjois-Norjan Narvikista Trelleborgiin. Trelleborgista oli yhteys edelleen Pohjois-Saksaan.
Ulkopoliittiset haasteet > Suomen ja Ruotsin valtioliittoajatus

Pohjoismaisen puolustusliiton ajatus oli ollut esillä jo Talvisodan kestäessä, jolloin Suomen ulkoministeri Väinö Tanner otti asian esille pääministeri Hanssonin kanssa. Hansson oli suhtautunut asiaan myötämielisesti. Puolustusliittoon oli liitetty myös Norja. Neuvostoliitto ilmoitti heti Talvisodan jälkeen maaliskuun lopulla, että Neuvostoliitto vastustaisi kyseistä liittoa. Puolustusliittoajatus jäi sillä kertaa siihen.
Vaikka puolustusliittoajatus oli keväällä rauennut, asia nousi pian uudelleen esille. Nyt kyseessä oli kysymys Ruotsin ja Suomen välisestä valtioliitosta. Norja oli jo saksalaisten miehittämä. Ruotsin kansalaisista muodostunut ryhmä, joka käytti nimeä Decemviri, lähestyi elokuussa 1940 Suomen ja Ruotsin hallituksia esittämällä Ruotsin ja Suomen valtioliittoa. Ryhmän muistion mukaan valtioliitto estäisi Neuvostoliiton laajenemisen Skandinaviaan. Lisäksi Saksalla ei olisi syytä estää liittoa.
Ruotsin ja Suomen ulkoministeriöt arvioivat asiaa ja kävivät kirjeenvaihtoa kolmisen kuukautta syksyllä 1940. Kuinka vakavissaan hallitukset olivat, ei ole tarkkaa tietoa. Neuvostoliiton tiedustelu sai kuitenkin vihiä asiasta ja ilmoitti kummallekin osapuolelle kielteisen kantansa asiaan eli Neuvostoliitto koki liittoajatuksen Suomen kanssa keväällä solmitun rauhansopimuksen vastaiseksi. Neuvostoliiton ulkoministeri Molotov keskusteli asiasta Suomen Moskovan lähettilään J.K. Paasikiven kanssa jo syyskuun lopulla. Hanke keskeytyi lopullisesti joulukuussa 1940.
Ulkopoliittiset haasteet > Saksan valta Euroopassa kasvaa – juhannuskriisi

Koko vuoden 1940 ja suurimman osan vuodesta 1941 Saksa Hitlerin johdolla vahvisti valtaansa Euroopassa. Kesäkuussa 1941 tapahtunut Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon asetti Ruotsin puolueettomuuden jälleen koetukselle.
Suomeen tuli kesäkuussa 1941 saksalaisjoukkoja, ja Suomi oli Saksan kanssasotijana hyökkäyksessä Neuvostoliittoon. Kriisi puhkesi Ruotsissa juhannusviikolla 1941 Saksan vaatiessa Ruotsia sallimaan joukkojensa kauttakuljetuksen Ruotsin alueen läpi Suomeen, mikä kyseenalaisti Ruotsin puolueettomuuden.
Vaatimuksena oli, että Ruotsin oli sallittava kenraali Erwin Engelbrechtin komentaman ja 15 000 miestä käsittävän niin sanotun Engelbrecht-divisioonan kuljetus Norjasta rautateitse Ruotsin kautta Suomeen, jossa se osallistuisi hyökkäykseen. Vaatimuksen katsottiin loukkaavan Ruotsin puolueettomuutta, mutta Saksan nootissa vihjattiin, että siitä kieltäytyminen tulkittaisiin vihamieliseksi eleeksi.. Hanssonin hallituksessa sosiaalidemokraattiedustajat Wigforss, Möller ja Sköld halusivat antaa Saksalle kieltävän vastauksen, ulkoministeri Günther ja porvarillisiin puolueisiin kuuluvat suosittelivat myöntymistä. Sosiaalidemokraattisen puolueen valtiopäiväryhmä puolestaan antoi kaksi vastausta. Niistä toinen oli kieltävä, sillä ehdolla, että toiset puolueet suostuisivat jakamaan vastuun tästä kiellosta. Muussa tapauksessa vastaus olisi myöntävä. Neuvottelujen kuluessa pääministeri Hansson ilmoitti kuningas Kustaan lausuneen, ettei hän voisi ottaa kieltoa vastuulleen. Olipa kuningas viitannut kruunusta luopumisen mahdollisuuteen, mikäli vastaus olisi kielteinen. Näissä oloissa hallitus antoi periksi saksalaisvaatimuksille. Pääministeri Hanssonin päävaikuttimena oli pelko hallituksen hajoamisesta.
Ruotsalaisille Engelbrecht-divisioonan kuljetus nähtiin välttämättömänä. Kuljetus vaati Oslon ja Haaparannan välillä yli 100 erillistä junakuljetusta ja 17 päivää heinäkuun alkupäivinä. Heinäkuun lopulla Hitlerin lähettämän saksalaisen erikoislähettiläs Karl Schnurren tekemä uusi esitys ulkoministeri Güntherille kauttakulkuluvasta uudelle divisionalle sai välittömästi kielteisen vastauksen hallitukselta. Päätös olisi saattanut johtaa Ruotsin miehitykseen, mutta suomalaiset marsalkka Mannerheimin johdolla kieltäytyivät ehdottomasti osallistumasta operaatioon. Toisen divisoonan kuljetus järjestettiin myöhemmin laivakuljetuksena Suomeen käyttäen Ruotsin aluevesiä Itämerellä.
Ulkopoliittiset haasteet > Vammautuneiden saksalaissotilaiden kuljetus Ruotsin halki

Saksan hyökkäyksessä Pohjois-Suomesta käsin Neuvostoliittoon vammautuneita saksalaissotilaita tuli tarvetta kuljettaa Ruotsin halki Norjaan. Kuljetukset nähtiin osana lomalaiskuljetussopimusta. Tällä kerralla kuljetukset tapahtuivat Torniosta Osloon Ruotsin rataverkkoa käyttäen. Haavoittuneiden kuljetuksista ei tehty mitään virallista ilmoitusta tai sopimusta. Ne käynnistyivät välittömästi Engelbrecht-divisioonan siirron jälkeen. Ruotsin Punaisen Ristin johto ilmoitti salaisessa kirjeessä 16. elokuuta kuninkaalle, että pääministeri Hansson oli esittänyt ”erityisenä toiveena” Punaisen Ristin ottavan vastuun kuljetuksista. Lehdistöä kiellettiin myös kirjoittamasta kuljetuksista.
Ulkoministeri Günther esitteli asiaa vasta 16. kesäkuuta 1942 eli lähes vuoden kuluttua kuljetusten käynnistymisestä Valtiopäivien salaisessa istunnossa:
»Saksan divisioonan viime vuoden kauttakulun jälkeen Oslosta Tornioon ei ole käytännössä ollut saksalaisten joukkojen kuljetusta Suomeen tai Suomesta. Ainoita poikkeuksia ovat sairaiden ja haavoittuneiden kuljetukset ja tiukasti
rajoitetut yksittäisten matkustajien kuljettaminen Storlienin ja Haaparannan välillä ... Sairaalajunilla sodan puhkeamisen jälkeen tähän asti (1. kesäkuuta 1942) on kuljetettu noin 30 000 haavoittunutta.»
Ruotsin hallitus teki päätöksen 29. kesäkuuta 1943, että kauttakulku oli lopetettava ennen lokakuuta 1943. Sen perusteella kauttakulku lopetettiin 5. elokuuta.