stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ginny, Ginny
Julkaisu > Myynti ja painokset

Yhtyeen useampi edellinen single ei ollut kuulunut millekään albumille, mutta ”Ginny, Ginny” oli tulevan Return to Base -albumin ensimmäinen singlejulkaisu. Single ilmestyi 25. toukokuuta 1979, mutta se jatkoi yhtyeen kaupallisten epäonnistumisten sarjaa eikä yltänyt Britanniassa 75 myydyimmän singlen joukkoon. Levy-yhtiö Barn Recordsin toimitusjohtaja Mike Hales sanoi Sladen fanilehdessä 4/1979, että se pääsi kuitenkin Top 200 Best Sellers -listalle. Hales kertoi myös, että monet yhtyeen ihailijat olivat valittaneet hänelle singlen huonoa saatavuutta levykaupoissa. Heikon kaupallisen menestyksen jatkuessa yhtye alkoi menettää motivaatiotaan yhä enemmän.
Single julkaistiin pääasiassa keltaisena värivinyylilevynä, jonka toivottiin lisäävän myyntiä. Se oli samalla Sladen ensimmäinen värivinyyli, joskin siitä otettiin myös tavanomainen musta vinyylipanos. Singlessä ei ole kuvakantta, mutta joidenkin painosten singlepussissa on tarra. Singlestä otettiin myös uusiseelantilainen painos mustalle vinyylille. ”Ginny, Ginny” ilmestyi myös vuonna 1980 ainoastaan Belgiassa julkaistun ”I’m a Rocker” -singlen B-puolella. Vuonna 2007 se oli mukana bonuskappaleena yhtyeen alun perin vuonna 1981 julkaistun studioalbumin We’ll Bring the House Down remasteroidulla versiolla.
Singlen B-puoli on perusrock ”Dizzy Mama”, joka kierrättää ZZ Topin ”Tush”-kappaleen riffiä. Siinä Holderin ääntä on kaiutettu 1950-luvun musiikin tyyliin. ”Dizzy Mama” julkaistiin myöhemmin studioalbumilla We’ll Bring the House Down.
Julkaisu > Arvioita

Brittiläinen musiikkilehti Record Mirror kirjoitti 9. kesäkuuta 1979 ilmestyneessä numerossaan, että ”Ginny, Ginny” saattaisi antaa yhtyeelle pientä jalansijaa listojen häntäpäässä. Suureen menestykseen arvostelun kirjoittaja ei uskonut, vaikka hän kehuikin Noddy Holderin lauluääntä.
Melody Maker kuvasi ”Ginny, Ginnya” raskaaksi popkappaleeksi, joka on yllättävän tunteellinen ja persoonallinen. Arvostelussa kerrottiin Sladen siirtyneen takaisin kohti hieman John Lennon -tyylistä pehmeämpää ilmaisua. Lehti uskoi kappaleesta tulevan hitti, jos se saa radiosoittoa.
Superpop-lehti kommentoi 2. kesäkuuta 1979 ilmestyneessä numerossaan:
»Aikoinaan loistavalta Sladelta jälleen yritys palata tähteyteen. Paljon parempi kuin aiemmat comeback-yritykset, mutta pelkäänpä, ettei aivan riittävän vahva kilpailemaan muiden listalle pyrkivien kanssa. Toivon olevani väärässä, koska rakastin heitä. Onko se nyt kokonaan ohi?»
Yhtyeen rumpali Don Powell totesi Sladen fanikerhon haastattelussa vuonna 1979, että single ei myynyt tarpeeksi noustaakseen listoille, mutta yhtye oli tyytyväinen siihen. Jukka Perttusen ja Keijo Väistön kirjoittamassa teoksessa Slade – Hämmästyttävä rock'n'roll syndrooma (2004) sanotaan, että kappale on ”melodiallisesti jälleen aivan kelvollinen”.
Muut versiot

Jim Lea piti kappaleesta niin paljon, että hän levytti sen myöhemmin uudelleen nimellä ”Jeanie Jeanie”. Kyseessä oli The Dummies -niminen sivuprojekti, jossa oli mukana hänen veljensä Frank. Versio äänitettiin vuosien 1979–1980 aikoihin ja julkaistiin vuonna 1992 yhtyeen kokoelma-albumilla A Day in the Life of the Dummies.
Singlen sisältö

Ginny, Ginny – 3.50
Dizzy Mama – 3.57
Kokoonpano

Slade
Noddy Holder – laulu, rytmikitara, tuottaja
Dave Hill – soolokitara, taustalaulu, tuottaja
Jim Lea – bassokitara, taustalaulu, tuottaja
Don Powell – rummut, tuottaja
Muut
Andy Miller – äänittäjä
Dave Garland, Dave Mark O’Donoughue – avustavat äänittäjät
George Peckham – kaivertaja
Aiheesta muualla

”Ginny, Ginny” Sladen virallisella YouTube-kanavalla
Slade
| --- | --- |
Studioalbumit:   Beginnings  Play It Loud  Slayed?  Old, New, Borrowed and Blue  Slade in Flame  Nobody’s Fools  Whatever Happened to Slade?  Return to Base  We’ll Bring the House Down  Till Deaf Do Us Part  The Amazing Kamikaze Syndrome  Keep Your Hands Off My Power Supply  Rogues Gallery  Crackers  You Boyz Make Big Noize 
Livealbumit:   Slade Alive!  Slade Alive Vol II  Alive at Reading (EP)  Slade on Stage  The Slade Live Anthology  Live at the BBC 
Kokoelmat:   Coz I Luv You  Sladest  The Story of Slade  Slade Smashes  Slades Greats  The Slade Collection 81–87  Wall of Hits  The Slade Collection vol. 2 – 79–87  The Genesis of Slade  Feel the Noize – Greatest Hits  Get Yer Boots On – The Best of Slade  The Very Best of Slade  The Slade Box  B-Sides  In for a Penny – Raves & Faves  Rockers  The Collection 79–87  Merry Xmas Everybody: Party Hits  When Slade Rocked the World  Feel the Noize – The Singlez Box!  Cum On Feel the Hitz 
Singlet:   ”You Better Run”  ”Genesis”  ”Wild Winds Are Blowin’”  ”The Shape of Things to Come”  ”Know Who You Are”  ”Get Down and Get With It”  ”Coz I Luv You”  ”Look Wot You Dun”  ”Take Me Bak ’Ome”  ”Mama Weer All Crazee Now”  ”Gudbuy T’Jane”  ”Cum On Feel the Noize”  ”Skweeze Me, Pleeze Me”  ”My Friend Stan”  ”Merry Xmas Everybody”  ”Everyday”  ”The Bangin’ Man”  ”Far Far Away”  ”How Does It Feel”  ”Thanks for the Memory (Wham Bam Thank You Mam)”  ”In for a Penny”  ”Let’s Call It Quits”  ”Nobody’s Fool”  ”Gypsy Roadhog”  ”Burning in the Heat of Love”  ”My Baby Left Me / That’s All Right”  ”Give Us a Goal”  ”Rock ’n’ Roll Bolero”  ”Ginny, Ginny”  ”Okey Cokey”  ”Sign of the Times”  ”We’ll Bring the House Down”  ”Wheel’s Ain’t Coming Down”  ”Knuckle Sandwich Nancy”  ”Lock Up Your Daughters”  ”Rock and Roll Preacher (Hallelujah I’m on Fire)”  ”Ruby Red”  ”(And Now the Waltz) C’est La Vie”  ”My Oh My”  ”Run Runaway”  ”All Join Hands”  ”Little Sheila”  ”7 Year Bitch”  ”Myzsterious Mizster Jones”  ”Do You Believe in Miracles”  ”Hi Ho Silver Lining”  ”Still the Same”  ”That’s What Friends Are For”  ”You Boyz Make Big Noize”  ”We Won’t Give In”  ”Let’s Dance (1988 Remix)”  ”Radio Wall of Sound”  ”Universe”
Kéros

Kéros nähtynä mereltä saaren pohjoispuolelta.
| --- | --- |
Sijainti:  36°53′00″N, 25°39′00″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Pápas, 432 m
Pinta-ala:  15,042 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kéros (kreik. Κέρος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin. Saaren pinta-ala on 15,042 neliökilometriä ja se on asumaton (2011). Hallinnollisesti Kéros kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Maantiede

Kéros sijaitsee noin 5,4 meripeninkulmaa (noin 10 kilometriä) Náxoksesta kaakkoon. Saaren pituus itä-länsisuunnassa on noin seitsemän kilometriä.
Kéroksen ympärillä sijaitsee joukko pieniä kalliosaaria, länsipuolella Daskalió, itäpuolella Voúlgari ja eteläpuolella Megáli Pláka, Plakí, Tsouloúfi, Lázaros ja Ágios Andréas. Kauempana etelässä Kéroksen ja Amorgóksen välissä sijaitsevat Antíkeroksen saaret eli Káto Antikéri ja Áno Antikéri. Pohjoispuolella Náxoksen ja Kéroksen välissä ovat Koufonísian saaret eli Áno Koufonísi ja Káto Koufonísi.
Kéros on vuoristoinen. Sen entinen autioksi jäänyt kylä sijaitsee saaren pohjoisrannikolla.
Historia > Esihistoria

Kéroksen Kávoksesta ja sen edustalla sijaitsevasta pienestä Daskalión saaresta on löydetty merkittävä kykladisen kauden aikainen asutus ja pyhäkköalue. Saari oli ennen Kérokseen kuulunut niemeke, jolla on ollut aikakaudelle laajakokoinen asutus ja saaren satama. Pyhäkköalueelta puolestaan on löydetty suuri määrä rikottuja kykladisia idoleita.
Tutkija arvelee, että idolit oli rikottu uskonnollisista syistä ja niitä on tuotu Kérokselle muiltakin Kykladien saarilta. Siellä on jalostettu metallia, vaikka metallinjalostus oli siihen aikaan vielä erittäin harvinaista. Saarella on kasvatettu oliivia ja viiniköynnöstä, jotka oli siihen aikaan uusia viljelykasveja.
Löytöjen ansiosta saari on antanut nimensä kykladiselle Kéros-Sýros-kulttuurille noin 2800–2300 eaa. Saari on suojeltu arkeologisena alueena, eikä siellä yöpyminen ole sallittua.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä Keria tai Kereia (lat. Ceria, Cereia). Saarella oli oma polis eli kaupunkivaltio Keria. Sen kaupunkikeskuksen sijaintia ei kuitenkaan tunneta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kéros Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Kéros nähtynä Áno Koufonísin saarelta.
Kéroksen etelärantaa.
Ketkoiva

Ketkoiva (ven. Кеткойва) on tunturialue Kantalahden piirissä Murmanskin alueen lounaisosassa Venäjällä. Tunturialueen korkein huippu on 449 metriä korkea. Ketkoiva sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella ja kuului ennen alueluovutuksia Sallan kuntaan.
Keskiajan tekniikka

Vesivoimalla toimiva pajavasara Strömbackassa, Ruotsissa. Näitä otettiin käyttöön jo keskiajalla
Keskiajan tekniikka tarkoittaa keskiajalla kristikunnassa tunnettua ja käytössä ollutta tekniikkaa. Rooman valtakunnan hajottua Euroopassa vallitsi jonkin aikaa hajaannus, mutta tekninen tietämys pystyttiin pääosin säilyttämään. Myöhemmällä keskiajalla taloudellinen toimeliaisuus kiihtyi ja samalla uusia teknisiä keksintöjä alettiin ottaa käyttöön.
Hansakaupunki Gdanskissa oleva satamanosturi
Varhaiskeskiaika ja Bysantti

Rooman valtakunta hajosi vuonna 476 germaanien valtaukseen, ja Eurooppaan muodostui monia valtioita, jotka eivät varsinkaan varhaisella keskiajalla jättäneet jälkeensä niin suurenmoisia esineitä ja kirjoituksia kuin varhaisemmat kulttuurit. Rooman hajoaminen tapahtui vähitellen, ja monet germaanit hankkivat roomalaisen koulutuksen. 200-luvulla Rooman legioonien upseereista puolet oli germaaneja. Kansainvaellusten aikana Euroopan väestö väheni ja talous taantui, mikä vaikeutti tekniikan kehittämistä ja myös olemassa olevan tekniikan ylläpitoa. Rooman aikaiset rakennukset ja tiet alkoivat rappeutua. Germaanit säilyttivät monia roomalaisia instituutioita, kuten roomalaisen oikeuden. Latina säilyi kulttuurikielenä kirkon avulla. Erityisesti Itä-Rooma eli Bysantin valtakunta jatkoi antiikin perinnön vaalimista, ja sillä oli myös yhteyksiä itään. Konstantinopolissa vihittiin 537 Hagia Sofian kirkko, jonka kupoli kohoaa 56 metriä lattiasta. Välimeren alueen yhtenäisyys päättyi arabien valloitettua Espanjan 700-luvulla. Islamilainen kulttuuri kukoisti 800–900 luvuilla. Bagdadiin syntyi matematiikan koulukunta, jolta periytyvät termit algebra ja algoritmi. Bysantin valtakunta tuhoutui turkkilaisten valloitettua Konstantinopolin vuonna 1453.
Bysantin kautta Euroopan maanviljelyssä otettiin käyttöön roomalaisten kehittämä rautavahvistettu aura, jota slaavit olivat alkaneet käyttämään jo 500-luvulla. Auralla voitiin käsitellä Euroopassa yleisiä kosteita lietemaita, jotka olivat myös hedelmällisiä. Pellot kynnettiin härkien avulla kunnes 800-luvulla keksittyjen ”hirttämättömien” valjaiden ja hevosenkengän ansiosta auran vetämiseen voitiin käyttää hevosta, jolla saatiin aikaan suurempi voima ja nopeampi kulku. Näillä keinoilla maanviljelyn tehokkuus nousi jopa puolella. Kun käyttöön otettiin myös vuoroviljely, saatiin aikaan maatalouden vallankumous. Tämän tuotannollisen ylijäämän turvin pystyttiin käynnistämään laaja kirkkojen rakennustyö Euroopan joka puolella.
Vesivoiman käyttö lisääntyi jatkuvasti, ja jauhomyllyt yleistyivät. Vilhelm Valloittajan laadituttaman maakirjan mukaan Englannissa toimi vuonna 1085 lähes 6 000 jauhomyllyä. 800-luvulla myllyyn liitettiin epäkesko tuottamaan suoraviivaista liikettä, jota käytettiin takomoissa, sahoissa ja pumpuissa. Tuulimyllyjä tiedetään käytetyn Persiassa jo 600-luvulla eaa. Nämä toimivat pystyakselin ympäri pyörien. Idea tuulimyllystä tuli mahdollisesti ristiretkeilijöiltä 1100-luvulla, mutta eurooppalainen vaaka-akselin ympäripyörivä tekniikka voi olla myös Euroopassa keksitty. Tehokkaimmin matalat tuulimyllyt pystyvät hyödyntämään tuulta alavilla rannikkoseuduilla, minkä johdosta tuulimyllyjä hyödynnettiin paljon Alankomaissa ja Tanskassa. Keskiajalla käytiin myös kauppaa Arabian ja Keski-Aasian kanssa, ja sieltä tuotiin silkin ja muiden tarvikkeiden ohella myös teknisiä ratkaisuja, kuten varsijousi, perävannakseen kiinnitetty peräsin, ruuti, paperi ja metallilevyihin perustuva kirjapainotekniikka. Ne olivat todennäköisesti kehittyneet Kiinassa. Bysantti jatkoi välimeren laivanrakennustaitoa, ja viikingit kehittivät laivanrakennustaitoa pohjoisessa.
Kurt Gerron

| Kurt Gerron |
| --- | --- |
 Komediaduo Sig Arno ja Kurt Gerron Berliinissä 1931.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kurt Gerson
Syntynyt: 11. toukokuuta 1897 Berliini, Saksa
Kuollut: 28. lokakuuta 1944  Auschwitz, Puola
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Olga Gerson (o.s. Meyer)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1920–1944
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kurt Gerron (11. toukokuuta 1897 Berliini, Saksa – 28. lokakuuta 1944 Auschwitz, Puola) oli saksalainen kabareetaiteilija, näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän opiskeli lääketiedettä, mutta valmistuttuaan kiinnostui teatterista. Hänestä tuli yksi Weimarin Saksan suosituimmista näyttelijöistä, joka tunnettiin muun muassa roolitöistään Bertolt Brechtin musiikkinäytelmässä Kolmen pennin ooppera ja Josef von Sternbergin elokuvassa Sininen enkeli. Gerron joutui natsien juutalaisvainojen vuoksi työttömäksi, ja hän pakeni vaimoineen Saksasta Ranskaan ja sieltä edelleen Itävaltaan ja Alankomaihin. Saksalaiset vangitsivat hänet Alankomaissa, josta hänet lähetettiin Theresienstadtin keskitysleirille. Hänet surmattiin Auschwitzissa lokakuussa 1944.
Varhainen elämä

Kurt Gerson syntyi keskiluokkaiseen saksanjuutalaiseen perheeseen Berliinissä 1897. Hänen isänsä oli kondiittori ja äitinsä kotiäiti. Hän opiskeli lääketiedettä, kunnes värväytyi ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen asevoimiin. Hän haavoittui rintamalla ja jatkoi parannuttuaan lääketieteen opintoja, mutta hänet kutsuttiin uudelleen palvelukseen lääkintämieheksi, jona hän toimi sodan loppuun saakka. Hänen kokemuksensa tekivät hänestä pasifistin. Hoitaessaan rintamatovereitaan Gerron turhautui, sillä usein nämä lähetettiin vain uudelleen rintamalle tykinruoaksi. Sodan jälkeen hän suoritti opintonsa loppuun, mutta innostui teatterista ja siirtyi näyttämöalalle. Gerronin mukaan ”lääkäreillä ja näyttelijöillä on jotain yhteistä: molemmat tutkivat ihmisiä”.
Ura

Gersonista tuli teatterinäyttelijä Max Reinhardtin ohjauksessa 1920. Vuonna 1921 hän vaihtoi nimensä Gersonista Gerroniksi, sillä hän ei halunnut tulla vahingossakaan yhdistetyksi suureen berliiniläiseen muotikeskukseen Gersoniin. Samana vuonna hän liittyi Trude Hesterbergin kabareehen Wilde Bühne, jonka jälkeen hän esiintyi monissa Max Reinhardtin teattereista. Noihin aikoihin hän avioitui Olga Meyerin kanssa. Hän näytteli teatterin ja kabareen lisäksi myös mykkäelokuvissa. Kilpirauhasen liikatoiminnasta johtuneesta ylipainoisuudestaan tuli hänen tavaramerkkinsä. Kuukasvoinen ja tukeva Gerron erikoistui rooleihin, joissa tarvittiin eräänlaista ”raavautta”, kuten satamatyöläisen, painijan ja nyrkkeilijän osiin. Hän työskenteli usein Hans Albersin kanssa sekä myöhemmin Heinz Rühmannin kanssa. Siegfried ”Sig” Arnon kanssa Gerron muodosti duon, joka esiintyi sekä elokuvissa että teatterissa.
Gerson näytteli 1928 Lontoon poliisipäällikkö ”Tiger” Brownin roolin Bertolt Brechtin musiikkinäytelmän Kolmen pennin ooppera ensi-illassa. Näytelmästä tuli huippumenestys, ja se teki Gerronista kotimaassaan tunnetun. Lisäksi hän levytti näytelmästä suosituksi tulleen laulun ”Puukko-Mackien”. Gerron ja Arno ryhtyivät 1929 epäonnistuneeseen yrityksen palauttaa saksalainen slapstick-komedia takaisin suosioon. Samana vuonna hän näytteli viimeisen kerran Brechtin tuotannossa. Happy End lopetettiin vain seitsemän näytöskerran jälkeen. Jo ennestään riitaisissa väleissä olleet Brecht ja Gerron ajautuivat välirikkoon. Vastoinkäymiset eivät kuitenkaan heikentäneet hänen uraansa. Hän näytteli 1931 yhtä pääosista Marlene Dietrichin tähdittämässä suositussa elokuvassa Sininen enkeli. Elokuvakirjailija Ulrich Lieben mukaan Gerronin roolisuoritus jäi elämään hänen jälkeensä ja takasi hänen nimensä säilymisen myös jälkipolville. Suosio teki Gerronista kiireisen. Saman päivän aikana hänet saattoi nähdä päiväsaikaan elokuvastudiolla kuvauksissa ja illalla teatterinäytelmän pääosassa.
Gerron osallistui 1920-luvulla muutaman lyhytelokuvan ohjaamiseen, mutta varsinaisesti ohjaajana hän debytoi vuonna 1931 täyspitkällä elokuvallaan Der Stumme von Portici. Hänestä tuli yksi suuren Ufa-studion suosikeista ja samalla kyvyistä, joiden avulla studio tähtäsi kansainvälisille markkinoille. Vuosina 1931-1933 hän ohjasi Ufalle seitsemän elokuvaa, joista osa esitettiin myös Suomessa.
Menestystensä myötä Gerron saattoi nauttia suhteellisen hyvästä elämästä Berliinissä, eikä hän ottanut vakavasti Adolf Hitlerin johtaman natsipuolueen nousussa piillyttä vaaraa vielä 1930-luvun alussa. Hän teki joitakin poliittisia teatterisketsejä, jotka nauroivat muun muassa Hitlerin puheiden retoriikan ja SA-joukkojen kustannuksella. Kansallissosialistit pääsivät valtaan tammikuussa 1933, kun 84-vuotias presidentti Paul von Hindenburg nimitti Hitlerin Saksan valtakunnankansleriksi. Samana vuonna valmistuivat Gerronin viimeiset Saksassa ohjaamat elokuvat, komediat Heut’ kommt’s drauf an ja Amor talutusnuorassa (alkuperäinen nimi Kind, ich freu’ mich auf dein Kommen).
Pakolaisena

Natsi-Saksassa juutalaisilta kiellettiin osallistuminen julkiseen elämään. Propagandaministeri Joseph Goebbels vaati juutalaisten poistamista saksalaisesta kulttuurielämästä. Gerron pakotettiin eroamaan kesken elokuvan Amor talutusnuorassa kuvauksia. Hänen tilalleen tuli Hans Steinhoff, joka keskittyi urallaan tekemään propagandaelokuvia natsipuolueelle. Gerronin ura Saksassa oli käytännössä ohi. Kurt ja Olga Gerron muuttivat Pariisiin vielä vuoden 1933 aikana. Saksalaisista mallia ottaneet ranskalaiset nationalistit pyrkivät torjumaan emigranttien tulemisen elokuva-alalle, mutta kahtena Pariisin vuonnaan Gerron onnistui tekemään kaksi elokuvaa. Vuonna 1935 Gerronit siirtyivät Wieniin. Koska Itävallan poliittinen ilmapiiri oli kiristymässä paikallisen natsiliikkeen nousun vuoksi, Gerronit muuttivat edelleen Alankomaihin. Alankomaat suhtautui pakolaisiin verrattain myönteisesti, ja Gerron ohjasi siellä elokuvia vuosina 1935-1937, kunnes hollantilaisten elokuvantekijöiden protestien vuoksi maahanmuuttajien ja pakolaisten työtilaisuudet jäivät vähäisiksi. Hän opetteli puhumaan hollantia ja pystyi näin näyttelemään myös teatterissa.
Saksa miehitti Hollannin kesällä 1940. Aluksi asiat sujuivat rauhallisesti, ja Gerron saattoi jopa jatkaa teatterissa sekä muiden saksalaisemigranttien, kuten Max Erlichin, kabareissa. Juutalaiset näyttelijät saivat kuitenkin esiintyä vain juutalaisyleisölle. Sekä hollanninjuutalaiset että sinne muuttaneet tuhannet pakolaiset joutuivat aikaa myöten kiristyvien vainojen kohteeksi. Syksyllä 1943 Gerronit pakotettiin muuttamaan Westerborkiin, joka oli alkuun toiminut pakolaisleirinä Saksasta paenneille juutalaisille ja josta natsien hallussa tuli kokoamis- ja lähetysasema idässä oleville Saksan keskitysleireille suunnatuille vankijunille. Ikävästä roolistaan huolimatta Westerborkin kulttuurielämä oli aktiivista, ja Gerron otettiinkin nopeasti osaksi pakolaisten kabareeta. Hän ehti olla mukana parissa esityksessä, kunnes hänet siirrettiin edelleen keskitysleirille.
Keskitysleirillä

Helmikuun lopulla 1944 Gerron vaimoineen siirrettiin nykyisen Tšekin alueella sijainneeseen Theresienstadtin keskitysleiriin. Gestapon perustama Theresienstadt toimi gheton ja tavallisen keskitysleirin välimuotona. Toisaalta se oli kokoamisleiri, josta vankeja lähetettiin edelleen idän keskitys- ja tuhoamisleireille, mutta samalla se toimi myös mallikeskitysleirinä, jonka tehtävä natsi-Saksan propagandassa oli antaa sen keskitysleirijärjestelmästä totuutta parempi kuva ulkomaille. Siellä oli oma orkesterinsa, ja siellä toteutettiin useita teatterituotantoja.
Theresienstadtiin lähetetyt olivat yleensä etuoikeutetuiksi määriteltyjä vankeja, ja monet olivat tunnettuja nimiä Saksan kulttuurimaailmasta. Gerronille myönnettiin tämä erityisasema, sillä hän oli sotaveteraani ja julkisuuden henkilö. Gerronin saapuessa leirille olot siellä olivat jo huonot. Leirillä kuoli joukoittain ihmisiä muun muassa nälkään ja pilkkukuumeeseen. Punainen risti oli kuitenkin tekemässä tarkastuskäyntiä leirille, ja leiriä siivottiin ja sen oloja järjestettiin väliaikaisesti paremmiksi. Gerron ja hänen vaimonsa saivat oman asunnon ja oikeuden tehdä oma kabaree-näytelmänsä jazz-pianisti Martin Romanin kanssa. Sen nimeksi tuli Das Karussell (”Karuselli”). Gerron sai käyttöönsä vankien joukossa olleet huippulahjakkuudet. Hänen lavastajanaan oli František Zelenka, Tšekin kansallisteatterin päälavastaja. Tekstit ja laulujen sanoitukset olivat kirjoittaneet näytelmäkirjoittajat Leo Straus ja Manfred Greiffenhagen. Esitys oli pidetty sekä vankien että vartijoiden keskuudessa ja sitä esitettiin leirillä yli 50 kertaa.