stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hakimdžan Halikov

| Hakimdžan Halikov> Хакимджан Халиков Хәкимҗан Халиков Xəkimcan Xalikov |
| --- | --- |
 Halikov vuonna 1954.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Hakimzjan (Хакимзян)
Syntynyt: 16. tammikuuta 1933  Atninskin alue, Tataarien ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 21. helmikuuta 2002 (69 vuotta)  Kazan, Tatarstan, Venäjä
Hakimdžan Sajahmetovitš Halikov (myös muotoon Hakimzjan; ven. Хакимджан / Хакимзян Шаяхметович Халиков, tat. Хәкимҗан Шәяхмәт улы Халиков, Xəkimcan Şəyəxmət ulı Xalikov; 16. tammikuuta 1933, Atninskin alue – 12. helmikuuta 2002, Kazan) oli tataarien lastenrunoilija, opettaja ja toimittaja, palkittu kulttuurityöntekijä.
Teoksia

Yoldızlar niçəw? (Йолдызлар ничәү?, 1969)
Şuq babay (Шук бабай, 1970)
Tınıçlıq göle (Тынычлык гөле, 1971)
Enəbikə (Энәбикә, 1973)
Ozın qolaqlı batır (Озын колаклы батыр, 1974)
Eşləpəle duslar (Эшләпәле дуслар, 1976)
Konfetnoje derevo (ven. Конфетное дерево, 1977)
İñ şatlıqlı könem (Иң шатлыклы көнем, 1983)
Qanatlı məçe (Канатлы мәче, 1989)
Zihen açqıçları (Зиһен ачкычлары, 1993)
Saqçı kürkə (Сакчы күркә, 1997)
Saqallı malay (Сакаллы малай, 2002)
İñ ğədel dus (Иң гадел дус, 2005)
Qanatlı quyan (Канатлы куян, 2007)
Helen Fraser

Helen Fraser vuonna 2011.
Helen Fraser (s. 15. kesäkuuta 1942 Oldham, Lancashire) on brittiläinen näyttelijä. Hänen tunnetuin televisioroolinsa on sarjassa Bad Girls, jossa hän esitti Sylvia Hollambya. Muita rooleja hän on tehnyt muun muassa sarjoissa Z-Cards, Dixon of Dock Green ja Doctor in the House.
Aiheesta muualla

Helen Fraser Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hauhon kirkko

| Hauhon kirkko |
| --- | --- |
 Hauhon kirkko koillisesta nähtynä
Sijainti:  Danielson-Kalmarintie 1, Hauho, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°10′17″N, 024°33′31″E
Seurakunta:  Hämeenlinnan seurakunnat
Rakentamisvuosi:  1500–1520
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  950
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hauhon kirkko eli Pyhän Johanneksen kirkko on Hämeenlinnan Hauholla sijaitseva, todennäköisesti 1500-luvun alussa rakennettu harmaakivikirkko. Suorakaiteen muotoiseen runkohuoneeseen liittyy tavanomaiseen tapaan eteläisellä sivustalla asehuone ja pohjoispuolella sakaristo. Nykyinen sakaristo on rakennettu tiilestä vanhan keskiaikaisen sakariston tilalle vuosina 1783–1784.
Runkohuoneen tiilisessä päätykolmiossa oleva niin sanottu komerokoristelu viittaa vahvasti uusimaalaisiin ja satakuntalaisiin esikuviin. Melko kapea sisätila jakautuu kolmeen laivaan, joista keskimmäisessä on tähtiholvaus ja laitimmaisissa osin tähti-, osin ristiholvaus. Kirkon alttaritaulun Jeesus Getsemanessa on maalannut Juho Forssell vuonna 1883.
Kirkossa on tiettävästi Suomen vanhin vaivaisukko, Bartimeus 1600-luvun lopulta. Sen seuraksi paljastettiin kesäkuussa 2022 Matti Peltokankaan veistämä vaivaisakka Amalia.
Hauhon kirkko, sankarihaudat
Isänmaan puolesta 1939–1940, 1941–1944.
Kuvia

Kirkon kellotapuli
Kirkon länsipääty
Kirkko hautausmaalta nähtynä
Triumfiristi
Puuveistos
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hauhon kirkko Wikimedia Commonsissa
Hauhon kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Hauhon kirkko Hämeenlinna-Vanajan seurakunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hamm (täsmennyssivu)

Hamm voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hamm, kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa
Hamm, yksi Luxemburgin kaupunginosista
sukunimenä:
Edward Hamm (1906–1982), yhdysvaltalainen pituushyppääjä
Jon Hamm (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jonas Hamm (s. 1980), suomalainen keskimatkojen juoksija
Kalle Hamm (s. 1969), suomalainen kuvataiteilija
Mia Hamm (s. 1972), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Pirjo Hamm-Hakamäki (s. 1952), suomalainen kuvataiteilija, performanssitaiteilija, korusuunnittelija ja runoilija
Sam Hamm (s. 1955), yhdysvaltalainen elokuva- ja sarjakuvakäsikirjoittaja
Shannon Hamm (s. 1967), yhdysvaltalainen sähkökitaristi
Stuart Hamm (s. 1960), yhdysvaltalainen basisti.
Hakim Nouira

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 25. kesäkuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Tunisia
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–2001 2001–2002 2002–2003 2003–2004 2004–2005 | Espérance Olympique de Béja CS Hammam-Lif Olimpique de Béja EOG Kram |  |
Maajoukkue
| 1993–1999 |  Tunisia | 18 (0) |
Hakim Nouira (s. 25. kesäkuuta 1972) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi suurimman osan urastaan tunisialaisessa Espérancessa, jossa hän saavutti useita mestaruuksia.
Saavutukset

Afrikan Cup-voittajien cup: 1998
CAF Cup: 1997
Tunisian cup: 1997, 1999
CAF Super Cup: 1995
Afro-Aasian Club Championship: 1995
Afrikan Mestarien cup: 1994
Arabian Mestarien liiga: 1993
Tunisian liigamestaruus: 1993, 1994, 1998, 1999, 2000, 2001
Aiheesta muualla

National Football Teams (englanniksi)
Kugane Maruyama

Kugane Maruyama (jap. 丸山くがね) on japanilainen kirjailija, joka tunnetaan Overlord-romaaneista. Kugane Maruyama ei ole hänen oikea nimensä, eikä hänen todellista nimeään ole julkisessa tiedossa. Kuganella oli myös toinen pseudonyymi ennen nykyistä: Muchimuchi Puririn. Pseudonyymin vaihdolle oli syynä se, että nimellä oli japaniksi epämiellyttävä sävy. Kugane Maruyama puolestaan on nimenä neutraalimpi ja tavanomaisempi. Kuganen tiedetään olevan Dungeons & Dragons -pelien fani, ja hän on sanonut, että hän aloitti kirjoittamaan Overlord-romaaneja, kun hänen kaverinsa eivät päässeet pelaamaan Dungeons & Dragons -peliä. Kuganesta ei julkisesti tiedetä kovin paljoa, mutta hän on aktiivisesti jakanut uraansa liittyvää tietoa sosiaalisessa mediassa, jossa hänellä on tuhansia seuraajia. Kugane on kuitenkin esiintynyt julkisesti erilaisissa tapahtumissa, mutta silloin hänellä on ollut pääkallomaski naamalla mustan hupun kanssa, mikä vastaa paljon Overlord-romaanien päähenkilön ulkomuotoa.
Ura

Kugane Maruyama on pääasiassa kirjoittanut Overlord-romaaneja, mutta hän on työskennellyt muidenkin projektien parissa. Ennen Overlord-romaaneja Kugane teki yhteistyötä Kinoko Nasun kanssa, joka tunnetaan Fate/stay night -visuaalinovellista. Kinoko jopa kehui Kuganea, mutta Kugane ei kokenut ansaitsevansa hänen kehujaan. Kugane ei myöskään ollut kiinnostunut kirjoittamaan enemmän siihen aikaan. Hän kuitenkin päätti aloittaa kirjoittamaan uudestaan pidemmän tauon jälkeen, jonka tuloksena on pääasiassa Overlord. Kugane Maruyama jatkaa vieläkin Overlord-romaanien kirjoittamista vuonna 2022. Overlord-romaanien lisäksi Kugane on kirjoittanut toisenkin kaunokirjallisen teoksen.
Romaanit

Kugane Maruyama on kirjoittanut sekä verkkoromaaneja että ns. ranobe-romaaneja (jap. ラノベ), jotka ovat yleensä kevyitä ja nuorille suunnattuja romaaneja. Ranobe-romaanit tunnetaan myös nimellä "light novel" englanniksi.
Kugane on kirjoittanut kaksi eri verkkoromaania. Toinen niistä on nimeltään Ken'ō, Himizu no Kami, Seijo no Monogatari (jap. 剣王、火水の神、聖女の物語), jonka hän julkaisi verkossa Kugane Maruyama -nimellä vuonna 2011. Tämän lisäksi Kugane on kirjoittanut Overlord-romaaneja.
Overlord on kirjoitettu sekä verkkoromaaniksi että ranobe-romaanisarjaksi. Ensimmäinen Overlord-verkkoromaanijulkaisu oli vuonna 2010 Muchimuchi Puririn -nimellä, jonka jälkeen Overlord on julkaistu Kugane Maruyama -nimellä. Toistaiseksi Kugane Maruyama ei ole julkaissut pseudonyyminsä nimissä muita teoksia kuin Overlord ja Ken'ō, Himizu no Kami, Seijo no Monogatari, mutta hän on kirjoittanut Overlord-sarjasta 14 romaania vuoteen 2022 mennessä. Niiden lisäksi on vielä erilaisia lyhyttarinoita, jotka perustuvat ainoastaan Overlord-romaaneihin.
Media

Nykyään Enterbrain julkaisee Kuganen Overlord-romaaneja. Overlord-romaanit ovat saatavilla myös muillakin kielillä kuin japanin kielellä. Englanninkieliset käännökset on julkaissut Yen Press. Overlord-romaaneista julkaistiin myöhemmin myös manga- ja animeadaptaatiot. Yen Press julkaisi englanninkielisen käännöksen sarjan ensimmäisestä mangasta vuonna 2016. Animeadaptaatio esiintyi TV-sarjana ensimmäistä kertaa vuonna 2015. Sarjassa on jo neljä tuotantokautta, joista viimeisin on vuodelta 2022.
Helen Gordon

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gordon vuonna 1950. |  Gordon vuonna 1950. |  Gordon vuonna 1950. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 200 m rintauinti |  |
Helen Orr ”Elenor” Gordon-McKay  (10. toukokuuta 1933 Hamilton – 5. heinäkuuta 2014 Wishaw) oli skotlantilainen, Yhdistynyttä kuningaskuntaa olympiatasolla edustanut uimari ja olympiamitalisti.
Gordon voitti 200 metrin rintauinnissa olympiapronssia Helsingissä 1952 estäen unkarilaisnaisten kolmoisvoiton. Melbournessa 1956 hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi.
Ken McKayn kanssa avioitunut Gordon kärsi viimeiset elinvuotensa selkävaivoista ja liikkui pyörätuolilla. Hän kuoli luonnollisiin syihin 81-vuotiaana 5. heinäkuuta 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helen Gordon Wikimedia Commonsissa
Kultakulmapöllö

| Kultakulmapöllö |
| --- | --- |
 Kultakulmapöllö – Parque Estadual da Serra da Cantareira, Sao Paulo, Brasilia
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Kultapöllöt Pulsatrix
Laji::  koeniswaldiana
Kaksiosainen nimi
 Pulsatrix koeniswaldiana  M. Bertoni & W. Bertoni, 1901 
Katso myös
   Kultakulmapöllö Wikispeciesissä   Kultakulmapöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultakulmapöllö (Pulsatrix koeniswaldiana) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Se on kotoperäinen itäisen Paraguayn Etelä-Atlantin metsissä, koillisimmassa Argentiinassa (Misiones) ja Etelä-Brasiliassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät. Lajia tavataan alavissa ja vuoristoisissa kosteissa metsissä 1 500 metrin korkeuteen, mutta sitä on tavattu myös hävitetyistä metsistä ja reunametsistä.
Se painaa keskimäärin 481 grammaa.
Aiheesta muualla

Owlpages.com (englanniksi)
Hamm (Luxemburg)

Hammin sijainti Luxemburgin kaupungissa.
Hamm on yksi Luxemburgin kaupungin kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin itälaidalla maan eteläosissa. Hamm on tunnettu etenkin Yhdysvalloissa siellä sijaitsevan toisessa maailmansodassa kaatuneiden amerikkalaisten haudan ja muistomerkin vuoksi. Sinne on haudattu 5 000 amerikkalaista sotilasta, muun muassa kenraali George S. Patton. Vuonna 2001 Hammissa asui 1 201 ihmistä.
Hamm oli ennen kunta Luxemburgin kantonissa. Se perustettiin vuonna 1873, kun se erotettiin Sandweilerin kunnasta. Hamm yhdistettiin Luxemburgin kaupunkiin 1920 Hollerichin ja Rollingergrundin kanssa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Hammarby sjö

Hammarby sjö
| --- | --- |
Sijainti:  Tukholman lääni Ruotsi
| --- | --- |
Tyyppi:  Järvi, lahti 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hammarby sjö on järvi Tukholmassa, Södermalmin ja Södra Hammarbyhamnenin kaupunginosissa. Järvestä pääsee sulkujen kautta Mälarenin Årstavikeniin ja Itämeren Saltsjönin lahteen sekä Sicklasjöhön.
Keskiajalla järvestä johti pieni puro Saltsjöhön, mutta Kustaa Vaasa määräsi sulun rakennettavaksi Skanstulliin. Järven pinta nousi tuolloin 4,8 metriä Saltsjön pinnan yläpuolelle. 1920-luvulla rakennettiin Hammarbyleden-kanavat joita pitkin Mälarenista pääsee Hammarby sjön kautta Saltsjöhön. Järven pinta laskettiin tuolloin taas samalle tasolle kuin Saltsjön.
Hammarby sjö.
Kultakurkkuharlekiini

| Kultakurkkuharlekiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Harlekiinit Eurylaimidae
Suku::  Corydon
Laji::  sumatranus
Kaksiosainen nimi
 Corydon sumatranus  (Raffles, 1822) 
Katso myös
   Kultakurkkuharlekiini Wikispeciesissä   Kultakurkkuharlekiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultakurkkuharlekiini (Corydon sumatranus) on harlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kultakurkkuharlekiinia tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarallisen harvinainen eikä vähenemisen vielä uskota vaarantavan sitä.
Lars Eckerdal

Lars Hugo Eckerdal (s. 15. elokuuta 1938 Töllsjö, Länsi-Götanmaa) oli Ruotsin kirkon pappi, joka toimi Göteborgin hiippakunnan piispana vuosina 1991–2003. Hänen veljensä on sittemmin itsekin piispaksi valituksi tullut Per Eckerdal.
Lars Eckerdalin edeltäjä oli Bertil Gärtner ja seuraaja Carl Axel Aurelius.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Lars Eckerdal
Konrad Adenauer

| Konrad Adenauer |
| --- | --- |
 Adenauer vuonna 1952.
Saksan liittokansleri
 15. syyskuuta 1949 – 16. lokakuuta 1963  
Presidentti:  Theodor Heuss Heinrich Lübke
Varakansleri:  Franz Blücher Ludwig Erhard
Seuraaja:  Ludwig Erhard
Saksan ulkoministeri
 15. maaliskuuta 1951 – 6. kesäkuuta 1955  
Seuraaja:  Heinrich von Brentano
Saksan kristillisdemokraattisen unionin 1. puheenjohtaja
 21. lokakuuta 1950 – 23. maaliskuuta 1966  
Seuraaja:  Ludwig Erhard
Kölnin ylipormestari
 4. toukokuuta 1945 – 6. lokakuuta 1945  
Edeltäjä:  Willi Suth
Seuraaja:  Willi Suth
 13. lokakuuta 1917 – 13. maaliskuuta 1933  
Edeltäjä:  Max Wallraf
Seuraaja:  Günter Riesen
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1876 Köln, Preussi, Saksa
Kuollut: 19. huhtikuuta 1967 (91 vuotta) Bad Honnef, Länsi-Saksa
Ammatti:  lakimies
Puoliso:  Emma Weyer (vih. 1904; k. 1916) Auguste Zinsser (vih. 1919; k. 1948)
Tiedot
Puolue:  Keskustapuolue (1906–1945) CDU (1950–1967)
Uskonto:  katolilainen
 Nimikirjoitus
Konrad Hermann Joseph Adenauer (5. tammikuuta 1876 Köln, Preussi, Saksa – 19. huhtikuuta 1967 Bad Honnef, Länsi-Saksa) oli merkittävä saksalainen valtiomies. Hän oli Saksan liittotasavallan ensimmäinen liittokansleri (1949–1963), ja hän oli myös ulkoministerinä (1951–1955) liittoutuneiden sallittua viran perustamisen.
Lapsuus ja nuoruus

Adenauer syntyi ja vietti lapsuutensa Kölnissä. Hän opiskeli lakia ja kansantaloutta Freiburgin, Münchenin ja Bonnin yliopistoissa ja valmistui isänsä tavoin juristiksi.
Poliittinen ura

Adenauer valittiin 1906 Kölnin kaupungin avustavaksi pormestariksi (saks. Beigeordneter). Hän oli vuodesta 1906 aktiivinen katolisessa Zentrum-puolueessa, joka oli tuolloin katolisen Reininmaan merkittävin puolue. Adenauer oli Kölnin ylipormestari 1917–1933 ja Preussin valtioneuvoston presidentti vuosina 1920–1933. Valtioneuvosto (saks. Staatsrat) oli valtiollinen perustuslakielin, jossa olivat edustettuina Preussin provinssit ja muut sen alaisuuteen kuuluvat alueet. Ollessaan Kölnin ylipormestarina Adenauer harrasti myös keksintöjen tekemistä. Hän kehitti ensimmäisen maailmansodan pula-aikana kölniläisen pettuleivän, ”Kölner Brot”, ja hankki keksinnölleen myös patentin. Adenauerin merkitys Preussin ja Saksan politiikassa 1920-luvulla oli huomattava. Hän kieltäytyi valtakunnankanslerin virasta vuonna 1926 ja jäi mieluummin Kölnin ylipormestariksi.
Adolf Hitler oli jo noussut valtaan, kun Adenauer määräsi keväällä 1933 hakaristiliput poistettaviksi Kölnistä Reinin yli meneviltä silloilta. Maaliskuussa 1933 kansallissosialistit erottivat Adenauerin ylipormestarin virasta ja kielsivät häntä oleskelemasta Kölnin hallintopiirin alueella. Vuonna 1934 oli Adenauer lyhyen aikaa pidätettynä niin sanotun Röhm-puhdistuksen yhteydessä. Valtaosan Hitlerin valtakaudesta Adenauer eli politiikasta syrjässä kotonaan Rhöndorfissa ja vietti aikansa lähinnä ruusuja kasvattaen. Hitleriä vastaan 20. heinäkuuta 1944 kohdistuneen epäonnistuneen attentaattiyrityksen jälkimainingeissa Adenauer pidätettiin, koska hänellä epäiltiin olleen yhteyksiä attentaatin suorittaneisiin oppositiopiireihin. Adenauer vapautettiin marraskuussa 1944.
Poliittinen ura > Toisen maailmansodan jälkeen

Keväällä 1945 yhdysvaltalaiset miehitysjoukot määräsivät Adenauerin Kölnin ylipormestariksi. Tässä virassa hän oli syksyyn 1945, jolloin brittiläiset miehitysjoukot (Köln kuului brittiläiseen miehitysvyöhykkeeseen) erottivat Adenauerin erimielisyyksien vuoksi.
Adenauer valittiin tammikuussa 1946 CDU:n puheenjohtajaksi brittiläisellä miehitysvyöhykkeellä. Vuonna 1948 hänet valittiin Saksan uutta peruslakia valmistelevan parlamentaarisen neuvoston (saks. Parlamentarischer Rat) puheenjohtajaksi. Vuonna 1949 hän oli SPD:n Kurt Schumacherin vastaehdokkaana liittokansleriksi. Hänet valittiin niukimmalla mahdollisella enemmistöllä: hänen oma äänensä ratkaisi. Vuonna 1950 hänet valittiin CDU:n puheenjohtajaksi liittotasolla.
Poliittinen ura > Talousreformisti

Adenauerin kanslerikauden alkuajan tärkeimpiä tavoitteita oli Saksan jälleenrakentaminen. Adenauerin talouspolitiikan peruspilari oli Saksan liittotasavallan ehdoton suuntautuminen läntiseen maailmaan Yhdysvaltojen johdolla sekä pyrkimys eurooppalaiseen integroitumiseen demokratian pohjalta. Varsinkin suhteet Ranskaan olivat Adenauerille erityisen tärkeät.
Saksan yhdistyminen ja avoimet rajakysymykset (Saksan itäalueet Oder–Neisse-linjan itäpuolella) pystyttiin Adenauerin mukaan ratkaisemaan ainoastaan yleiseurooppalaisen integraatiokehityksen puitteissa. Adenauerin visio oli taloudellisesti niin vahva läntinen Eurooppa, että sillä olisi Neuvostoliiton vaikutusvallan alaisille valtioille pitkällä aikavälillä vastustamaton vetovoima. Länsi-Euroopan tuli toisaalta olla sotilaallisesti niin vahva, ettei Neuvostoliitto uskaltaisi hyökätä länteen. Adenauerin visio oli eurooppalaisen armeijan luominen. Tämän hankkeen kariuduttua muun muassa Ranskan valtiopäivien vastustukseen Adenauer ajoi aktiivisesti ja menestyksekkäästi Saksan liittotasavallan sotilaallista varustautumista 1950-luvun alkupuolella erittäin voimakasta, puoluerajat ylittävää oppositiota vastaan.
Poliittinen ura > Suhde Itä-Saksaan

Jyrkkänä kommunismin vastustajana tunnetun Adenauerin kanslerikauden idänpolitiikan peruspilari oli niin sanottu Hallsteinin oppi. Opin mukaan ainoastaan Saksan liittotasavallalla oli oikeus edustaa Saksaa. Saksan demokraattista tasavaltaa eli Itä-Saksaa ei tunnustettu Adenauerin aikana edes valtioksi. Hallsteinin opin pohjalta suhteet Itä-Euroopan maihin sekä moniin niin sanotun kolmannen maailman maihin pysyivät ongelmallisina koko Adenauerin kanslerikauden. Vain Neuvostoliittoon solmittiin 1955 diplomaattisuhteet. Hallsteinin opista huolimatta Adenauer itse ei uskonut Oder–Neisse-linjan itäpuolella olevien alueitten palauttamiseen. Reininmaalaisena katolilaisena hän lisäksi vierasti myös muuta itäistä Saksaa, sillä se oli hänelle vanhaa Preussia, joka oli alistanut Reininmaata Wienin kongressista vuoteen 1945.
Poliittinen ura > Liittokansleri

Adenauer pyrki parantamaan suhteet myös juutalaisiin. Vuonna 1952 solmittiin Saksan liittotasavallan ja Israelin välinen valtiosopimus, jonka perusteella Saksan liittotasavalta maksoi Israelin valtiolle korvauksia vuosina 1933–1945 tehdystä kansanmurhasta.
Adenauer kävi ensimmäisellä vierailullaan Berliinissä 16. huhtikuuta 1950. Hänet valittiin liittokansleriksi toistamiseen 9. lokakuuta 1953.
1950-luvun alusta lähtien Adenauerin kauden Saksan liittotasavaltaa leimasi Saksan talousihmeeksi sanottu valtava talouskasvu ja elintason nousu. Saksan talouden menestyksen arkkitehtina voidaan pitää talousministeri Ludwig Erhardia. Sisäpoliittisia ongelmia olivat ennen kaikkea suhteet Itä-Saksaan ja Neuvostoliittoon, Hitlerin valtakauden aikaisten organisaatioiden jäsenten integroituminen yhteiskuntaan sekä jälleenvarustautuminen. Liittotasavallan länsisuuntautuminen huipentui vuonna 1955 siihen, että länsivallat tunnustivat Saksan liittotasavallan suvereniteetin, tosin rajoituksin, sekä Natoon liittymiseen. Samalla kuitenkin pyrittiin ”Geneven hengessä” parantamaan ja kehittämään suhteita Neuvostoliittoon. Vuonna 1957 solmittiin niin sanotut Rooman sopimukset, jotka olivat eurooppalaisen integraatiokehityksen perusta.
Kun yleispoliittinen ilmapiiri oli hyvä, Adenauer ja CDU saivat vuoden 1957 vaaleissa ehdottoman enemmistön.
Vuonna 1961 Adenauer valittiin Berliinin muurin rakentamisen jälkimainingeissa liittokansleriksi neljännen kerran. CDU oli menettänyt ehdottoman enemmistön, ja Adenauer joutui hyväksymään yhteistyön vapaiden demokraattien FDP kanssa. Niin sanotun Der Spiegel -skandaalin yhteydessä Adenauer joutui kasvavan kritiikin kohteeksi, koska hän – ilman minkäänlaisia todisteita – syytti kyseisen aikakauslehden julkaisijaa Rudolf Augsteinia maanpetturuudesta. Nykyisen käsityksen mukaan Adenauerin varsin patriarkkinen hallitustyyli ei enää vastannut ajan henkeä. Myös Hallsteinin oppi alkoi jo tuolloin – Neuvostoliiton menestyksellisen ulkopolitiikan johdosta – olla haitaksi. Adenauerin suosio alkoi laskea. Vapaiden demokraattien ministereiden jätettyä liittohallituksen väliaikaisesti Adenauer joutui hallituskriisin lopettamiseksi lupautumaan eroamaan vuoden 1963 aikana.
Vuonna 1959 Ranskan presidentiksi valitun Charles de Gaullen kanssa Adenauerilla oli erittäin tiiviit suhteet, vaikka hän vieroksui tämän kansallismielisyyttä. Ranskan kanssa solmittiin ystävyyssopimus, Élysée-sopimus, vuonna 1963.
Vanhuus ja kuolema

Adenauer erosi liittokanslerin virastaan lokakuussa 1963 ja kristillisdemokraattisen puolueen puheenjohtajan virasta 21. joulukuuta 1965. Hän vietti elämänsä viimeiset vuodet – jälleen ruusuja kasvattaen – Rhöndorfissa Bonnin lähellä. Adenauer kuoli 19. huhtikuuta 1967.
Jälkiarvioita ja merkitys

Jälkikäteen arvioiden Adenauerin valtakauden voidaan katsoa olleen Saksan liittotasavallan ja eurooppalaisen integroitumisen kannalta ainutlaatuisen tärkeä. Adenauer loi patriarkaalisella hallitustavallaan saksalaisiin sodan jälkeen uutta uskoa tulevaisuuteen. Nykyvalossa Adenauerin kautta voidaan arvostella sen suhteen, että Hitlerin kautta ei työstetty henkisesti. Siinä lienee yksi syy 1960-luvun lopulla Saksassa tapahtuneeseen opiskelijoiden radikalisoitumiseen.
Perustellusta kritiikistä huolimatta Adenauerin merkitystä Saksan sodanjälkeisessä historiassa ei voida kiistää. Hän nauttii edelleen saksalaisten keskuudessa suurta arvostusta.
Vuonna 2003 Adenauer valittiin Saksan television äänestyksessä kaikkien aikojen suurimmaksi saksalaiseksi.