stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Odysseia

| Odysseia> Ὀδύσσεια |
| --- | --- |
 Latinankielinen pergamenttikäsikirjoitus Iliaasta ja Odysseiasta noin 1400-luvulta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Homeros
Kieli:  muinaiskreikka (homeerinen)
Genre:  eeppinen runous, nostos
Julkaistu:  750–650 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Otto Manninen, Pentti Saarikoski, Paavo Castrén
Julkaistu:  1924, 1972, 2016
ISBN:  951-0-16157-8, 951-1-17050-3, 978-951-1-29632-4
Sarja: Eeppinen kyklos
Edeltävä:  Nostoi
Seuraava:  Telegoneia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Odysseia (m.kreik. Ὀδύσσεια, ”Laulu Odysseuksesta”) on Homeroksen nimiin pantu muinaiskreikkalainen eeppinen runoelma, joka on maailmankirjallisuuden tunnetuimpia teoksia. Se on kirjoitettu homeerisella kreikalla ja daktyylisessä heksametrissä, ja kertoo eepoksen nimihenkilön Odysseuksen seikkailuista ja harharetkistä paluumatkallaan kotiin Troijan sodasta.
Eepoksen päähenkilö Odysseus on kreikkalaisessa mytologiassa Ithakan kuningas ja eräs tärkeimpiä Troijan sotaan osallistuneita kreikkalaisia sotapäälliköitä. Sota oli kestänyt kymmenen vuotta ja Odysseuksen kotimatka sen jälkeen toiset kymmenen vuotta. Näin Odysseus oli poissa kotoaan kaksikymmentä vuotta. Odysseuksen poissa ollessa hänen vaimonsa Penelope ja poikansa Telemakhos joutuvat kotona Ithakalla taistelemaan Penelopea kilpaa puolisokseen kosiskelevia miehiä vastaan, sillä ei ole varmaa, onko Odysseus enää elossa.
Yrittäessään päästä Troijasta kotiin Odysseus kohtaa monenmoisia vastoinkäymisiä, outoja kansoja ja vaarallisia hirviöitä. Hän menettää kaikki miehensä ja laivansa, mutta selviää lopulta kotiin, tapaa poikansa ja vaimonsa, ja surmaa kilpakosijat. Eepos kuvaa Odysseuksen vaiheita noin neljänkymmenen päivän ajalta, mutta kerronnassa tehdään lukuisia hyppäyksiä varhaisempiin tapahtumin ja kerrotaan kaikista niistä seikkailuista, joihin hän miehistöineen oli matkallaan joutunut.
Odysseia on eräänlainen jatko-osa samoin Homeroksen nimiin laitettuun Ilias-eepokseen, joka kertoo eräistä Troijan sodan keskeisistä tapahtumista. Yhdessä Iliaan kanssa Odysseia on länsimaisen kirjallisuuden kulmakiviä ja se on Iliaan jälkeen antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden ja koko länsimaisen kirjallisuuden toiseksi vanhin teos. Teoksen kautta termistä odysseia on tullut synonyymi eeppisille seikkailuille ja harharetkille.
Historia > Tekstihistoria

Homeroksen nimiin pantujen eeposten toimitustyö jatkui vielä Homeroksen oman ajan jälkeen. Eepoksista tehtiin Ateenassa 500-luvulla eaa. tyranni Peisistratoksen määräyksestä eräänlainen ”standardilaitos”. Iliaan ja Odysseian nykyinen teksti periytyy tästä versiosta. Ei ole tiedossa, oliko tekstiä muutettu välille jäävänä aikana.
Aristarkhos Samothrakelainen teki Homeroksen eepoksista kriittisen laitoksen Aleksandriassa 100-luvulla eaa. Aristarkhoksen tekstiä kopioitiin uskollisesti läpi vuosisatojen. Odysseian vanhin kokonaisena säilynyt käsikirjoitus on Laurentianus 900- tai 1000-luvulta. Odysseian, samoin kuin Iliaan, ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) on Demetrios Khalkokondyleen Firenzessä vuonna 1488 toimittama.
Odysseia luetaan Iliaan tavoin niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen eli eeppiseen tarupiiriin. Tässä tarupiirissä Odysseialla oli sittemmin kadonnut jatko-osa nimeltä Telegoneia, joka oli jonkun muun kuin Homeroksen kirjoittama. Erään antiikin aikaisen lähteen mukaan se olisi Eugamonin Musaiokselta kopioima. Joskus sen kirjoittajaksi mainitaan kuitenkin Kinaithon.
Sisältö > Päähenkilöt

Eepoksen ihmiskuvaukset voidaan nähdä Iliasta monipuolisempina, syvällisempinä ja realistisempina. Eepos kuvaa henkilöitä suurella tunteella ja se antaa myös suuremman roolin naisille.
Sisältö > Maantiede

Odysseuksen kotipaikka Ithaka saattaa olla sama kuin nykyisin Ithakana tunnettu saari, mutta tästä ei ole täyttä varmuutta. Saarelta on kylläkin löydetty Odysseuksen palatsiksi usein kutsuttu mykeneläisaikainen rakennus. Eepoksen tapahtumapaikat Peloponnesoksella, kuten Sparta sekä Pyloksen Nestorin palatsi, tunnetaan. Sen sijaan tutkijat ovat erimielisiä siitä, onko mikään tapahtumapaikka Ismaroksen ja Ithakan väliltä todellinen. Monet ovat yrittäneet hahmotella Odysseuksen eri puolilla Välimerta kulkemaa reittiä ja sijoittaa eepoksen tapahtumapaikkoja kartalle. Tällainen oli suosittua jo antiikin aikana. Esimerkiksi Kirken saari on sijoitettu usein keskiseen tai eteläiseen Italiaan; lootuksensyöjien saari Djerbaan; ja Aioloksen saari Strombolille. Kuitenkin jo Eratosthenes puhui tällaisia yrityksiä vastaan, ja nykyisin tutkijat ovat hylänneet tällaisen lähestymistavan; runoilija käyttää eepoksen maantieteellisessä kuvauksessa runoilijan vapauksia yhtä paljon kuin Ilias ottaa vapauksia historiallisten tapahtumien suhteen.
Vaikutus

Homeroksen eepokset ovat vaikuttaneet mittaamattoman laajalti kaikkeen antiikin kreikkalaiseen kulttuuriin, ja kreikkalaiset pitivät Homerosta opettajanaan kaikissa mahdollisissa asioissa. Tätä kautta teoksilla on ollut lähtemätön vaikutus koko länsimaiseen kulttuuriin ja ajatusmaailmaan. Myöhemmässä kirjallisuudessa Odysseia voidaan nähdä erityisesti kaikenlaisten seikkailu-, ja matka- ja fantasiakertomusten taustalla.
Kreikkalaisessa teatterissa Odysseian aiheet eivät olleet aivan yhtä suosittuja kuin Iliaaseen liittyvät aiheet. Euripideen Kyklooppi, joka on ainoa kokonaisena säilynyt satyyrinäytelmä, kertoo Odysseuksen ja kykloopin kohtaamisesta humoristisesti.
Vergiliuksen eepos Aeneis sai sisältöönsä vaikutteita sekä Iliaasta että Odysseiasta. Lukianoksen Tosi tarina, joka kertoo tahallisen erikoisesta ja mielikuvituksellisesta matkasta, viittaa Odysseiaan ensimmäisenä sepiteltynä matkakertomuksena.
Dante laittoi Odysseuksen lisäämään uuden lopun Odysseiaan Jumalaisen näytelmänsä helvettikuvauksessa. Claudio Monteverdin ooppera Il ritorno d'Ulisse in Patria vuodelta 1640 perustuu Odysseian kotiinpaluusta kertovaan loppuosaan.
James Joycen modernistisen romaanin Odysseus (1922) jokaisen jakson teema, tyyli ja henkilöt perustuvat vastaavaan kohtaan Odysseiassa. Myös Nikos Kazantzakiksen Odysseia on Homeroksen teoksen muunnelma.
Käännökset

Livius Andronicus käänsi Odysseian latinaksi. Hän käytti käännöksessään saturnista runomittaa.
Elias Lönnrot käänsi Odysseiasta osia suomeksi. Kokonaan eepos on suomennettu kolme kertaa: Otto Mannisen suomennos on vuodelta 1924, Pentti Saarikosken vuodelta 1972 ja Paavo Castrénin vuodelta 2016. Mannisen suomennos noudattaa alkuperäistä runomittaa ja käsittää koko teoksen, mutta on runokieleltään osin vaikeaselkoinen. Saarikoski käänsi Odysseian proosamuotoon; käännöksen haittana on se, että Saarikoski perusti työnsä ranskalaisen Victor Bérardin laitokseen vuodelta 1924. Siksi Saarikoski jätti käännöksestä pois laajoja jaksoja, joita Bérard oli pitänyt myöhäisinä lisäyksinä eepokseen. Saarikosken käännös on kuitenkin hyvin selkeä nykyaikaisen lukijan kannalta. Saarikoski käänsi myös Iliasta, mutta työ jäi kesken. Otteita Saarikosken katkelmista on julkaistu teoksessa Antiikin runoutta ja draamaa.
Jo 1800-luvulla useat suomentajat käänsivät otteita Homeroksen eepoksista. Kaarlo Forsman suomensi Odysseian kaksi ensimmäistä laulua vuonna 1877. Lisäksi voidaan mainita Elias Lönnrotin vuoden 1855 heksametrimittainen käännös Odysseian kuudennesta laulusta. Tuolloin suomen kieltä vasta kehitettiin eurooppalaisiin runomittoihin taipuvaksi kirjakieleksi. Käännös on silti osin luontevaa, kuten kuuluisassa jumalten asuinpaikkaa kuvaavassa jaksossa:
Poikkesi niin puhunut kaunis sinisilmä Ateena

Taivaaseen, joss'on sanotaan jumalain ikivahva

Istuin; ei tuulet sitä tutvita, ei satehetkaan

Kastele, ei lumikaan lähene, vaan pilvetön, kirkas

Ilma sen piirittää, valo loistava ympäri kiertää.

Siin' elo autuas on jumaloilla ja riemut ikuiset;

Sinne jo siirtihe taas Sinisilmäki neitosen luota.
Athenen eli Ateenan lisänimitys glaukopis on suomennoksessa 'sinisilmä'. Manninen suomensi sen 'päilyväsilmäksi' ja Saarikoski 'kiilaskatseiseksi'.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Homeros: Odysseia.  Suomentanut Otto Manninen. Johdannon kirjoittanut Edwin Linkomies. Helsinki:  WSOY, 7. painos 2002 (1. painos 1924).  ISBN 951-0-16157-8
Homeros: Odysseia.  Suomentanut Pentti Saarikoski. Saatesanan kirjoittanut Hannu Riikonen. Helsinki:  Otava, 2002 (1. painos 1972).  ISBN 951-1-17050-3
Homeros: Troijan sota ja Odysseuksen harharetket.  Suomentanut Paavo Castrén. Helsingissä:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-29632-4
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Homeri Odyssea. Recognovit Helmut van Thiel. 1991 Georg Olms Verlag AG, Hildesheim. Kreikankielinen alkuteksti.
Homer: Opera.  (Volume III: Odyssey, Books I–XII. Second Edition. Edited by D. B. Monro and T. W. Allen. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145318  Kreikankielinen alkuteksti.
Homer: Opera.  (Volume IV: Odyssey, Books XIII–XXIV. Second Edition. Edited by D. B. Monro and T. W. Allen. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145325  Kreikankielinen alkuteksti.
Homer: Odyssey.  (Volume I: Books 1–12 & Volume II: Books 13–24. With an English translation by A.T. Murray, revised by George E. Dimock. First edition 1919, second edition 1995. Reprinted with corrections 1998. Loeb Classical Library 104–105)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Finkelberg, Margalit (toim.): The Homer Encyclopedia. Vols I–III. Wiley-Blackwell 2011.
Heubeck, Alfred et al.: A Commentary on Homer's Odyssey . Eepoksen kommentaari kolmessa osassa (Oxford University Press, 1990–1992):
Heubeck, Alfred & Hainsworth, J. B. & West, Stephanie: A Commentary on Homer's Odyssey.  (Volume I: Introduction, Books 1–8)  Oxford University Press, 1990.  ISBN 0198147473  Teoksen verkkoversio.
Heubeck, Alfred & Hoekstra, Arie: A Commentary on Homer's Odyssey.  (Volume II: Books 9–16)  Oxford University Press, 1990.  ISBN 0198721447  Teoksen verkkoversio.
Heubeck, Alfred: A Commentary on Homer's Odyssey.  (Volume III: Books 17–24)  Clarendon Press, 1992.  ISBN 0198149530  Teoksen verkkoversio.
de Jong, Irene J. F.: A Narratological Commentary on the Odyssey.  Cambridge University Press, 2001.  ISBN 0521468442  Teoksen verkkoversio.
West, Martin L.: The Making of the Odyssey. Oxford University Press, 2014.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Homeros (Leinon essee) on Wikiaineistossa  (teoksen Maailmankirjailijoita aloittava kirjoitus)
Lisää luettavaa aiheesta Odysseia on Wikiaineistossa (kreikaksi)
Lisää luettavaa aiheesta Odysseia on Wikiaineistossa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Odysseia Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teos

Homeros: Odysseia. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Homeros: Odysseia. Perseus. (englanniksi)
Homeros: Odysseia. Perseus. (englanniksi)
Homeros: Ilias ja Odysseia. Project Gutenberg. (englanniksi) (ranskaksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Bas, Marcel: The Meaning of Tradition in Homer's Odyssey. Glorious imperatives in Homeric society (englanniksi)
Snider, Denton Jaques: Homer's Odyssey: A Commentary. Project Gutenberg. (englanniksi)
The Odyssey (Arkistoitu – Internet Archive) study guide, themes, quotes, teacher resources. (englanniksi)
Antiikin kreikkalaiset eepokset
| --- | --- |
Troijan kyklos:  Kypria · Ilias · Aithiopis · Pieni Ilias · Troijan tuho · Nostoi (”Paluut”) · Odysseia · Telegoneia
Theban kyklos:  Oidipodeia · Thebais · Epigonoi · Alkmaionis
Korintin kyklos:  Titanomakhia · Europia · Korinthiaka
Muita:  Argonautika · Batrakhomyomakhia · Dionysiaka · Fokais · Jumalten synty · Kerkopes · Margites · Oikhalian valtaus · Posthomerica · Työt ja päivät
Homeros. Osa Rafaelin freskoa Parnassos, 1510–1511. Apostolinen palatsi, Vatikaani.
Odysseian alku muinaiskreikaksi.
Odysseus Kalypson saarella. Detlev Conrad Blunck, 1800-luku.
Helena tunnistaa Odysseuksen pojan Telemakhoksen. Jean-Jacques Lagrenée, 1795.
Odysseus ja Nausikaa. Marc-Charles-Gabriel Gleyre, 1800-luku.
Odysseus Demodokoksen laulun voittamana. Francesco Hayez, 1813–1815.
Kirke tarjoaa Odysseukselle juomaa. John William Waterhouse, 1891.
Teiresias ilmestyy Odysseukselle tämän uhratessa. Henry Fuseli, 1780–1785.
Odysseus ja seireenit. John William Waterhouse, 1891.
Odysseus ja seireenit. Kuvitusta punakuviotekniikalla valmistetussa vaasissa. Seireeni-maalari, n. 480–470 eaa.
Odysseus ja Argos. Louis-Frederic Schützenberger, 1884.
Odysseuksen jalkakylpy maalauksessa Odysseuksen paluu Ithakalle. Gerard de Lairesse, n. 1719.
Odysseus ampuu nuolensa. Villa Katzenbogenin seinämaalauksia, Lovis Corinth, 1913. Berlinische Galerie.
Odysseus surmaa kilpakosijat. Kuvitusta Gustav Schwabin teokseen Die schönsten Sagen des klassischen Altertums (1882).
Odysseus ja Penelope. Francesco Primaticcio, n. 1563.
Ed O’Kelley

Edward Capehart O'Kelley, 1890
Edward Capehart ”Ed” O’Kelley (1858 – 13. tammikuuta 1904) tunnetaan siitä, että hän tappoi Robert Fordin – joka puolestaan oli ampunut kuuluisan lainsuojattoman Jesse Jamesin. Kirjailija Judith Ries on kirjoittanut O’Kelleystä kirjan Ed O’Kelley: The Man Who Killed Jesse James’ Murderer (1994).
Robert Fordin murha

Robert Ford ampui Jesse Jamesin palkkiorahojen vuoksi Missourissa vuonna 1882, ja O’Kelley vannoi kostavansa ystävänsä kuoleman. Ford joutui jättämään Missourin yleisen mielipiteen vuoksi. O’Kelley jäljitti tämän kymmenen vuotta myöhemmin Creeden pikkukaupungista Coloradosta. Ford oli tuolloin avaamassa telttasaluunaa hopeankaivajien asuttamaan pikkukaupunkiin. Ford oli huolestunut O’Kelleyn aiemmista uhkailuista ja syytti tätä kultaisen sormuksensa varastamisesta. Viranomaiset eivät kuitenkaan pidättäneet O’Kelleytä varkaudesta, kuten Ford oli odottanut.
Aiheettomista syytöksistä raivostuneena O’Kelley poistui saluunasta, mutta palasi takaisin haulikon kanssa. Nähdessään haulikon Ford yritti paeta, mutta O’Kelley ampui molemmat piiput tyhjiksi ja Ford sai surmansa. Välikohtaus tapahtui 8. kesäkuuta 1892. Myöhemmin O’Kelley tuomittiin elinkautiseen Coloradon rangaistuslaitoksessa toisen asteen murhasta. Monet osavaltion asukkaat kirjoittivat nimensä anomukseen O’Kelleyn vapauttamiseksi ja lokakuussa 1902 Coloradon kuvernööri armahti hänet.
Vuonna 1904 O’Kelley joutui Oklahoma Cityn kadulla riitaan paikallisen poliisin kanssa. Useita minuutteja kestäneen tappelun seurauksena lainvalvoja ampui O’Kelleytä kuolettavasti.
Oksoniaioi

| Oksoniaioi> Ὀξωνιαῖοι(?) |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Magnesia, Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oksoniaioi (m.kreik. Ὀξωνιαῖοι(?), Oksōniaioi) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Magnesiassa Thessaliassa Kreikassa.
Oksoniaioin sijaintipaikkaa ei tunneta. Myöskään kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Sen olemassaolo poliksena tiedetään vain yhden piirtokirjoituksen kautta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Oksōniaios (Ὀξωνιαῖος).
Sethroites

| Sethroites> Σεθροείτης𓈮 |
| --- | --- |
 Nomoksen sijainti.
Sijainti
 Sethroites
Koordinaatit:  30°45′0″N, 32°15′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ala-Egypti
Numero:  14. (L14)
Pääkaupunki:  Sele/Pelusion
Aiheesta muualla
  Sethroites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sethroites (m.kreik. Σεθροείτης/Σεθρωίτης νομός, Sethroeitēs/Sethrōitēs nomos), egyptiläisittäin Khenti-iabti tai Iabti (egypt. 𓈮, Ḥntj-jꜣbtj, Jꜣbtj), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ala-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 14. nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Itäisin”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Khenti-aabti ja Khent-abt. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella L14.
Maantiede

Sethroiteen nomos oli yksi Ala-Egyptin kahdestakymmenestä nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 14. nomos. Nomos sijaitsi Niilin suiston koillisosassa Välimeren rannikolla Niilin itäisimmän eli Pelusiakos-suuhaaran itäpuolella. Sen länsipuolella sijaitsi Taniteen (L19) nomos ja eteläpuolella Arabian (L20) nomos.
Nomoksen pääkaupungiksi (mētropolis) mainitaan Sele eli egyptiläisittäin Tjaru (nyk. Tell Abu Seifa/Tell Habwa). Pääkaupungiksi on arveltu kuitenkin jossakin vaiheessa historiaa myös Pelusionia. Sen muihin kaupunkeihin lukeutuivat muun muassa Auaris (Avaris), Dafnai ja Sethroe.
Historia

Sethroiteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Nomoksen nimenä esiintyy joskus myös Tanites, joka on yleensä kuitenkin Ala-Egyptin 19. nomos (L19). Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta L14, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumala oli Horus eli Heru. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy ”[He]benun (tai Benun) Horus(?)”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sethroites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Sepoykapina

Taisteluissa vaurioitunut rakennus Delhissä vuonna 1858.
Sepoykapina (tunnetaan myös nimellä Intian kapina tai Intian ensimmäinen itsenäisyyssota) on yleisesti käytetty nimitys intialaisten epäonnistuneesta kapinasta brittien siirtomaavaltaa vastaan vuosina 1857–1858. Kapinan käynnistäjinä ja kapinallisten tärkeimpänä taisteluvoimana olivat sepoyt, Bengalin brittihallinnon palveluksessa olleet intialaiset sotilaat.
Kapinan syyt

Sepoykapinan laukaisevana tekijänä oli kiista uuden Enfield-kiväärin (Pattern 1853 Enfield, kivääri, jossa käytettiin paperipatruunoita Minie-tyyppisine luoteineen) patruunoista. Intialaisten sotilaiden keskuudessa liikkuneiden huhujen mukaan uudet patruunat oli voideltu sian- ja naudanrasvalla. Sotilaiden oli ladatessaan purtava paperipatruuna auki ja siten kosketettava huulillaan rasvaa, mikä oli loukkaus niin hindu- kuin muslimisotilaidenkin uskonnollisia käyttäytymisääntöjä vastaan. Nauta on hinduille pyhä eläin ja sika on muslimeille saastainen eläin.
Laajemmin sotilaiden kapinassa oli kysymys jo pidempään kyteneestä tyytymättömyydestä niin palkkaan, olosuhteisiin kuin brittiupseerien halveksuvaan kohteluun heitä kohtaan. Sotilaat myös epäilivät, että brittien suunnitelmissa oli käännyttää heidät väkisin kristinuskoon.
Kapinan alku

Kapina käynnistyi 11. toukokuuta 1857 Meerutin kaupungista ja levisi pian ympäri Pohjois-Intiaa. Sepoy-sotilaiden lisäksi kapinaan liittyi eräitä intialaisia ruhtinaita ja muita brittihallintoon tyytymättömiä ryhmiä. Kapinallisten painostuksesta Delhin viimeinen mogulihallitsija Bahadur Shah II julistautui koko Intian keisariksi. Kapinalliset valtasivat muun muassa Jhansin ja Kanpurin kaupungit sekä saartoivat brittiläiset joukot muun muassa Lucknow’ssa ja Arrahissa.
Kapinalliset syyllistyivät eurooppalaisten siviilien murhiin Kanpurissa ja Meerutissa. Tämä kiihdytti mieliä Britanniassa ja vaikutti siihen, että britit omalta osaltaan syyllistyivät joukkomurhiin ja julmiin vastatoimiin. Erityisesti Kanpurin joukkomurhan – jonka uhreista 99 prosenttia oli naisia ja lapsia – rankaisutoimissa keskityttiin loukkaamaan rangaistavien uskonnollisia tunteita mahdollisimman rajusti.
Kapinan kukistaminen

Suurin osa brittien joukoista Intiassa pysyi kaikesta huolimatta uskollisina brittihallinnolle. Muun muassa gurkhat, sikhit ja pataanit taistelivat brittien apuna sepoykapinallisia vastaan. Monet intialaiset suhtautuivat epäilyksellä kapinallisten pyrkimykseen mogulihallinnon palauttamisesta eikä käsitys yhtenäisestä Intian kansakunnasta ollut välttämättä edes kapinallisten mielessä.
Brittijoukot valtasivat kahden kuukauden piirityksen jälkeen Delhin 31. elokuuta ja Bahadur Shah II joutui lähtemään maanpakoon. Vuoden loppuun mennessä britit olivat saaneet kapinallisista yliotteen. Maaliskuussa 1858 britit valtasivat Jhansin ja Lucknow’n. Awadhissa sota päättyi 8. heinäkuuta 1858 rauhansopimuksen. Viimeiset kapinalliset lyötiin Gwaliorissa 20. kesäkuuta 1858.
Kapinan kukistamisessa britit harjoittivat mogulihallinnolta perittyjä julmia rangaistuksia ja kapinallisten kannattajiksi epäiltyjen siviilien joukkomurhia. Tyypillinen brittien toteuttama julkinen teloitustapa oli tykin suulle sitominen ja tykin laukaiseminen, joka räjäytti teloitettavan keskivartalon.
Seuraukset

Kapina vaikutti keskeisesti siihen, että Intian hallinto siirtyi brittiläiseltä Itä-Intian kauppakomppanialta Ison-Britannian valtiolle. Tämä toteutettiin elokuussa 1858. Ison-Britannian hallituksen alaisuuteen siirtyneissä Intian brittiläisissä joukoissa lisättiin eurooppalaisten sotilaiden osuutta ja tykistö siirrettiin kokonaan eurooppalaisten käsiin. Myös gurkha-yksikköjä lisättiin ja organisaatiota uudistettiin niin, että kosketukset eurooppalaisten upseerien ja intialaisten sotilaiden välillä lisääntyivät. Samoin vaatimuksia gurkha-joukkoihin kelpuutettaville eurooppalaisille upseereille kovennettiin rajusti; nyt vain parhaista parhaat pääsivät johtamaan noita ylpeitä ja itsenäisiä vuoristolaisia – ja lähtö tuli pienimmästäkin tekosyystä.
Intiassa sepoykapinaa pidetään yleisesti Intian ensimmäisenä itsenäisyyssotana ja yleisintialaisen kansallishengen edistäjänä.
Viittaukset kulttuurissa

Jules Vernen kirja Höyrytalo (1880) sijoittuu sepoykapinan jälkeiseen Intiaan. Verne itse ei ollut Intiassa tuolloin, mutta hänen poikansa Michel sen sijaan kävi Intiassa pitkähköllä matkalla pian sepoykapinan jälkeen ja hän ilmeisesti on kuullut nämä tarinat Intiassa. Hän esiintyy Vernen kirjassa kokijahahmona nimellä Maucler.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sepoykapina Wikimedia Commonsissa
Intian eri ruhtinaskuntien suhtautuminen kapinaan.
Jhansin kuningatar Lakshmibai, yksi kapinallisten johtajista, sota-asussa.
Brittien Sepoykapinan kukistaminen. Vasili Vereštšaginin öljyvärimaalaus vuodelta 1884.
Felice Beaton valokuva kahden kapinallisen hirttämisestä (1858).