stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rypälepommi
Suomen ja Norjan kuorma-ammukset > Suomen ja Norjan hankinnat

Suomen 155 K 98:aa varten hankkimissa kuorma-ammuksissa käytetään M85-tytärammuksia. Ne vastaavat tytärammuksille yleisesti asetettavia vaatimuksia. Pentagon edellyttää tilattavilta tytärammuksilta enintään kymmenen dollarin hintaa kappaleelta sekä sitä, että enintään prosentti tytärammuksista jää tuhoutumatta. Testin laboratorio-olosuhteita on kritisoitu siitä, että niissä tytärammus on laajalla ja kovalla alustalla, kun taas Libanonissa suuri osa ammuksista putosi hedelmälliselle viljelymaalle tai asutuksen lähelle, jolloin uusistakin tytärammuksista jäi normit ylittävä määrä räjähtämättä. Pohjoismaisista oloista esimerkiksi lumeen pudotettaessa ei ole julkaistua tietoa.
Norjan valtion ja suomalaisen Patria Oyj:n keskenään puoliksi omistama Nammo AS osti vuoden 2006 lopulla arizonalaisen Talley Defense Systemsin, joka valmistaa myös kuorma-ammuksia. Libanonin tapahtumien vuoksi Norjan hallitus kielsi Norjassa Nammo AS:n 155 mm kenttätykkejä varten lisenssillä valmistamia M85-tytärammuksia sisältävien  DM 642 ja DM 662 kuorma-ammusten käytön 2006 lopulla. Norjan puolustusvoimien tutkimuslaitoksen tutkimus Libanonissa valmistunee huhtikuussa 2007.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Järjestelmä | Kuorma-ammus | Tytärammus | Lukumäärä | Kantama (km) | Tila | Maa | Muuta | Huomautus |
| M114/39 | DM642 | M85 |  |  | käytössä  | Norja | käyttökielto  |  |
| M114/39 | DM652 | M85 | 49 |  | varastoitu  | Norja |  | mahd. poistettu |
| M114/39 | DM662 | M85 |  |  | käytössä | Norja | käyttökielto |  |
| 155 mm tykki | BONUS | BOMUS SFM | 2 |  | varastoitu  | Ruotsi |  |  |
| 155 K 98 | DM662 | M85 | 49 | 23-36 | hankittu | Suomi |  | ei www.mil.fi :ssä |
| 277 mm raketinheitin | M26-kuorma-ammus | M77 DPICM | 644 |  | varastoitu | Norja |  |  |
| 277 mm raketinheitin | EPG-kuorma-ammus | AT2-sirotemiinaraketti AVM | 28 |  | varastoitu | Norja |  |  |
| 298RSRAKH06 | M28 |  | 644 | 32-38 | hankitaan | Suomi |  |  |
| 298RSRAKH06 | AT2-sirotemiinaraketti |  | 28 | 38 | hankitaan | Suomi |  |  |
| 298RSRAKH06 | M30-ohjattava raketti | P3I BAT, SADARM, LOCAAS, Damocles |  | 60-100 | tutkitaan  | Suomi |  |  |
| 298RSRAKH06 | M39-ohjusjärjestelmä | M74 | 950 | 165-330 | tutkitaan  | Suomi |  |  |
| 277 mm raketinheitin | M26-kuorma-ammus | M77 DPICM | 644 |  | varastoitu | Tanska |  |  |
| kasettipommi | Rockeye II | Mk-118 HEAT | 247 |  | varastoitu | Ruotsi |  |  |
| kasettipommi | Rockeye II | Mk-118 | 247 |  | varastoitu | Norja |  |  |
| kasettipommi | CBU-87 | BLU-97 CEM | 202 |  | varastoitu | Norja |  |  |
| kasettipommi | Rockeye II | Mk-118 | 247 |  | varastoitu  | Tanska |  |  |
M74-tytärammusta ei ole ilmoitettu hankittavaksi, mutta se on yksi raketinheittimelle teknisesti mahdollinen ammus, samoin myös P3I BAT, SADARM, LOCAAS, Damocles ovat teknisesti mahdollisia, mutta ei ilmoitettuja Suomen puolustusvoimille hankittavaksi tutkittaviksi tytärammuksiksi.
Yhdysvaltain käyttämät rypälepommit tytärpommeineen (1996)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Järjestelmä | Kuorma-ammus | Sirotin | Tytärammus | Lukumäärä |
| 105 mm tykki | M444 ICM |  | M49 | 18 |
| 105 mm tykki | M915 DPICM |  | M80 | 42 |
| 105 mm tykki | M916 DPICM |  | M80 | 42 |
| 155 mm tykki | M449 ICM |  | M43A1 | 60 |
| 155 mm tykki | M864 DPICM |  | M42 | 72 |
| 155 mm tykki | M864 DPICM |  | M46 | 72 |
| 155 mm tykki | M843A1 DPICM |  | M42 | 64 |
| 155 mm tykki | M843A1 DPICM |  | M46 | 24 |
| 203 mm tykki | M404 ICM |  | M43 | 104 |
| 203 mm tykki | M509A1 DPICM |  | M42 | 180 |
| raketinheitin (MLRS) | M26 |  | M77 | 644 |
| raketinheitin (MLRS) | M26A1 |  | M77 | 518 |
| maavoimien taktinen ohjus(Army TACMS) | ohjus itse |  | M74 | 1 000 |
| lentopommi | MK15 |  | M40 | 2 020 |
| Rockeye I | MK20 |  | M118 | 247 |
| Rockeye I | MK22 |  | M38 | 2 020 |
| Rockeye I | CBU-7/A | SUU-13/A | BLU-18 | 1 200 |
| Rockeye I | CBU-12/A | SUU-17/A tai SUU-17/B | BLU-17/B | 213 |
| Rockeye I | CBU-24/B | SUU-30/B tai SUU-30/C | BLU-26/B | 670 |
| Rockeye I | CBU-25/A | SUU-14/A | BLU-24/B | 132 |
| Rockeye I | CBU-29/B | SUU-30/A, SUU-30/B tai SUU-30/C | BLU-36/B | 670 |
| Rockeye I | CBU-46/A |  | BLU-66/B | 444 |
| Rockeye I | CBU-49/B |  | BLU-59/B | 670 |
| Rockeye I | CBU-52/B |  | BLU-61/A | 217 |
| Rockeye I | CBU-52/B |  | BLU-61/B | 217 |
| Rockeye I | CBU-52/A |  | BLU-63/B | 650 |
| Rockeye I | CBU-52/B |  | BLU-61/B | 217 |
| Rockeye II | CBU-59/B |  | BLU-77/B | 717 |
| Rockeye II | CBU-60/A |  | BLU-24/B | 264 |
| Rockeye II | CBU-63/B |  | M40 | 2 025 |
| Rockeye II | CBU-70/B |  | BLU-85/B | 79 |
| Rockeye II | CBU-71/B |  | BLU-86/B | 650 |
| Rockeye II | CBU-75/A |  | BLU-63 | 1 420 |
| Rockeye II | CBU-75/B |  | BLU-86 | 355 |
| Gator | CBU-78 |  | BLU-91/B | 45 |
| Gator | CBU-79 |  | BLU-92/B | 15 |
| Gator | CBU-81/A |  | BLU-49/A | 45 |
| Gator | CBU-81/A |  | BLU-49/B | 45 |
| CEM | CBU-87/B |  | BLU-97/B | 202 |
| CEM WCMD | CBU-87/B |  | BLU-97/B | 202 |
| Gator | CBU-89/B |  | BLU-91/B | 92 |
| Gator | CBU-89/B |  | BLU-92/B | 92 |
| Sensor Fued Weapon | CBU-97 |  | BLU-108/B | 10 |
| SFW WCMD | CBU-105 |  | BLU-108/B | 10 |
| JSOW | AGM-154A |  | BLU-97/B | 145 |
| JSOW | AGM-154B |  | BLU-108/B | 6 |
Käsitteitä

AGM: air-to-ground munition (ilmasta-maahan ammukset)
ATACMS: Army Tactical Missile System (maavoimien taktinen ohjusjärjestelmä M39, voi tulla 277 RakH 06:een )
BLU: Bomb Live Unit (eräs USA:n asevoimien käyttämä pommien luokitteluun liittyvä nimike)
CBU: Cluster Bomb Unit (USA:n asevoimien käyttämä kasettipommien luokitteluun käyttämä nimike. Lähes kaikki kasettipommit kuuluvat USA:n asevoimissa CBU-nimikkeen alle.)
CEM: Combined Effects Munition (yhdistelmävaikutteinen ammus)
DPICM: Dual Purpose Improved Conventional Munition (kaksoisvaikutteinen parannettu tavanomainen ammus)
ICM: Improved Conventional Munition (parannettu tavanomainen ammus)
JSOW: Joint Standoff Weapon (USA:lainen AGM-154 JSOW-mallinen GPS/inertiaohjattu kasettipommi)
MLRS: Multiple Launch Rocket System (moniputkinen raketinheitinjärjestelmä)
SFW: Sensor Fuzed Weapon (optisella herätesytyttimellä varustettu ase)
WCMD: Wind Corrected Munitions Dispenser (yleisnimitys USA:laisille jälkiasenteisella inertiaohjausjärjestelmällä varustetuille kasettipommeille)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
HS: Rypälepommi levittää satoja tytärammuksia
Maanpuolustuskorkeakoulu:Rypälepommit herättävät keskustelua, eversti Esa Lappalainen, 7. huhtikuuta 2003
Mennonite Central Committee: Cluster Bombs
BBC: US probes Israel cluster bomb use, 25.8.2006
Human Rights Watch: rypälepommien esittely valmistajamaittain ja käyttökohteittain kuvineen  (englanniksi) , PDF-tiedostomuoto
Human Rights Watch: Rypälepommien käytön historia  (englanniksi)
The Convention on Cluster Munitions
PAX: Rypäleaseraportti 2015 julkistettu: Rypäleaseita hävitetty varastoista, mutta niitä edelleen myös käytetään Laura Lodenius
http://www.globalsecurity.org/military/systems/munitions/m26.htm
M190 Honest Johnin taistelukärki jonka sisässä on pieniä sariinitäytteisiä tytärammuksia (kuva noin vuodelta 1960).
CBU87/B
Kanariantasku

| Kanariantasku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Pensastaskut Saxicola
Laji::  dacotiae
Kaksiosainen nimi
 Saxicola dacotiae  (Meade-Waldo, 1889) 
Katso myös
   Kanariantasku Wikispeciesissä   Kanariantasku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanariantasku (Saxicola dacotiae) on harvinainen Kanariansaarilla elävä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 12,5 cm ja siipien kärkiväli 19–20,5 cm. Kooltaan kanariantasku on kuin pensastasku, jota se suuresti muistuttaa höyhenpuvultaankin. Juhlapukuiselta koiraalta puuttuu valkoinen silmäkulmanjuova ja se on vatsapuolelta himmeämpi kuin pensastasku, mutta sillä on valkoinen kurkku, joka taas puuttuu pensastaskulta. Naaras ja nuori lintu ovat himmeämpiä kuin koiras ja muistuttavat paljon pensastaskunaarasta.
Esiintyminen

Kanariantasku on Kanariansaarten kotoperäinen laji, joka elää Fuerteventuran saarella ja mahdollisesti myös Alegranzalla ja Montaña Claralla. Lajia pidettiin pitkään erittäin uhanalaisena, mutta arviot kannan koosta olivat aliarvioitua. Nykyisin niitä arvellaan olevan 13 400–15 500 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu. Lajia uhkaa turisteista aiheutuvasta rakennustoiminnasta hotellien, golfkenttien, teiden ja teollisuusrakennusten vallatessa lajin elinpaikat. Villiintyneet kissat ja rotat aiheuttavat pesätuhoja.
Elinympäristö

Kanariantasku asuu sekä vuorenrinteiden että alavien maiden kitukasvuisilla, kivikkoisilla ja kallioisilla mailla, myös laavakentillä ja rannoilla.
Lisääntyminen

Kanariantasku rakentaa pesänsä tavallisesti maahan kivien tai kallioiden väleihin ja rakoihin, enintään puolen metrin korkeudelle. Naaras munii tavallisesti neljä munaa, joiden keskipaino on 1,88 g. Naaras hautoo 13–15 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän 16–18 päivän ikäisinä. Laji pesii tavallisesti kahdesti kesässä.
Ravinto

Kanariantaskun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.
Kalifornian intiaanit

Kalifornian intiaanit olivat Yhdysvaltain länsirannikon intiaaneja, joihin luetaan mm. shastat, pomot, hupat, miwokit, yanat ja chumashit. Kalifornian alue on luonnonoloiltaan hyvin vaihtelevaa, kosteista vuoristometsistä aroihin ja autiomaihin. Runsaasti kalaa, riistaa ja syötäväksi kelpaavaa kasviravintoa tuottavalla seudulla asutus oli tiheää.
Joidenkin heimojen yhteiskunta oli pitkälle eriytynyt ja yksityisomaisuuteen perustuva. Rahana käytettiin muun muassa kotilonkuoria. Kaliforniassa asui moneen suureen kieliryhmään kuuluneita intiaaneja. Silti niiden kulttuurit muistuttavat toisiaan. Ihmiset hankkivat elatuksensa muun muassa tammenterhojen keruulla, metsästyksellä ja monesti kalastuksellakin. Vain mohavet ja ehkä jotkut muut heimot viljelivät maata. Silti kaikki viljelivät tupakkaa. Yleensä alueen intiaanit olivat rauhallisia, mutta sotaisiakin heimoja joukossa oli. Heimojen välinen kauppa oli laajaa. 1800-luvun alussa eurooppalaiset toivat Kalifornian alueelle kulkutauteja, jotka tappoivat monia intiaaneja. Vuonna 1850 saapuivat amerikkalaiset valkoiset asuttajat idästä, mikä johti intiaanisotaan joissa intiaaneja surmattiin joukoittain. Kaliforniassakin intiaanien määrä oli alimmillaan vuoden 1900 tienoilla, minkä jälkeen määrä alkoi taas kasvaa.
Kulttuuri > Korinpunonta

Koreja käytettiin tavaroiden säilytyksen ja kuljetukseen. Kaliforniassa kasvoi monien korien tekoon sopivia kasveja, pajua, kaislaa, saraa, plataaneja ja poppeleita. Kerätyn kasviaineksen alkukäsittely mm kuorinta oli korinpunonnan aikaavievin vaihe. Nykyajan pomot vartioivat punontataitoa, ja suhtautuvat työhönsä hartaudella ettei tule huonoja koreja.
Väestö

Kaliforniassa asui ennen eurooppalaisten tuloa eri arvioiden mukaan 115 000–350 000 intiaania. Monesti esitetään arvioita 150 000–200 000 henkeä. Korkeimmat arviot vuoden 1500 intiaaniväkiluvusta liikkuvat noin 3–5 miljoonassa.
Alueen asutus hyvin oli joka tapauksessa tiheää kun sitä vertaa esim. esikolumbiaaniseen preeriaan ja havumetsiin. Asukastiheys oli silti melko pieni, korkeamman arvion mukaan vain noin 1,2 intiaania neliökilometrillä. Kalifornian intiaanien väestötiheys oli nykyisten Yhdysvaltain, Alaskan ja Kanadan suurin niin laajalla alueella. Kansoja asui 21, joissa 113 kieltä/murretta. 21 kansan alaryhmiä, heimoja ja sukuja oli 250. Heimoja oli 40–50. Erään arvion mukaan Kaliforniassa oli 500 erillistä "pienheimoa", kussakin 50–500 jäsentä. Yhteiskunnan perusyksikössä perheessä oli keskimäärin 5,5 henkeä. Muilla yhteisöillä oli merkitystä. Esimerkiksi kuuluisan "viimeisen villin Kalifornian intiaanin" Ishin kansa oli yanat, joka jakaantui 4 ryhmään, joista Ishin ryhmä oli yahit.
Väestö > Väestökato

Kaliforniaa kohtasi eurooppalaisten saapuessa todellinen väestökato, kun intiaaneja kuoli sairauksiin, nälkään ja valkoisten surmaamina. Keskimääräinen väestöarvio vuodelle 1770 on 200 000 henkeä, 1845 saattoi Kaliforniassa olla vielä jäljellä 80 000–90 000 intiaania. Vuonna 1880 Kalifornian intiaaneja oli jäljellä arviolta 20 000. Jos nämä arviot pitäisivät paikkansa, yksistään Kalifornian kultaryntäykseen liittynyt muuttoaalto tuhosi 75–80 % seudun intiaaneista. 1970-luvulla Kaliforniassa oli 100 000 siellä asuneiden ja muualta muuttaneiden intiaanien jälkeläistä, joista heimoihin kuuluneita 16 000.
Esihistoria

Kaliforniassa asui ihmisiä viimeistään noin 11 000 radiohiilivuotta sitten, jolloin viimeistään paleointiaanit varmasti saapuivat sinne. Joitain alueen asutuksia on väitetty hyvin vanhoiksi, jopa 19 000–50 000 vuoden ikäisiksi. Nämä ajoitukset ja löydökset ovat arkeologian parissa hyvin kiistanalaisia. Mikäli teoria siitä että paleointiaanit siirtyivät Amerikkaan pitkin jääkauden lopuilla jäätöntä Kanadan ja Alaskan rannikkoa ovat oikeita, Kalifornia saattoi olla vanhimpia Yhdysvaltain alueella asutettuja alueita. Varhaiset paleointiaanit olivat lähinnä suurriistan metsästäjiä. Noin 9000–8000 eaa. alkoi elämäntapa jota luonnehti enemmän siementen keruu. Tämä lienee johtunut siitä, että metsästys ja/tai ilmastonmuutokset olivat hävittäneet useimmat suuret riistaeläimet. Monet Kalifornian varhaiset asuinpaikat ovat veden alla, koska vesi nousi jääkauden jälkeen holoseenin alussa. Tämä niin sanottu arkaainen vaihe kesti Kaliforniassa tuhansia vuosia. Myöhäisellä arkaaisella kaudella noin 4000/3000 – 2000 eaa. syntyi alueelle selvästi tunnistettavia erilaisia paikalliskulttuureja. Arkaaista kautta luonnehtivat kuoppatalot ja jauhinkivet metetes ja manos.
Arkaainen kausi jaetaan täällä monesti kausiin joita merkitään lyhenteillä Ex, Ey ja Ez jotka päättyivät kukin 4450 eaa., 2350 eaa. ja 1350 eaa.. Santa Barbaran salmessa oli runsaasti väkeä 6000 eaa., mutta väkiluku putosi vuosien 5000–3500 eaa. välillä, harvaväkistä oli varsinkin 4000–3500 eaa.. Tämä lienee liittynyt osin meren ja ilmaston muutoksiin, jotka vaikuttivat kalasaaliiseen ja syötäväksi kelpaaviin maakasveihin ja eläimiin. Merenpinnan nousu noin 5800–4000 eaa. vähensi siemenrikasta rannikkotasankoa. Toisaalta meri oli tuolloin lämmin ja kaloille epäsuotuisa. Noin 5800 eaa. ilmestyi rannikolle metsän sijaan avoimempi kasvillisuus. 4000 eaa. meri oli viilentynyt, mutta maalla oli yhä kuumaa ja kuivaa. Väestö kasvoi nopeasti Ey- ja Ez-kausina.
Arkaaisella kaudella tapahtui jonkin verran tosin hidasta kehitystä ravinnon hankinnassa. Huhmaret ilmaantuivat Ey-kaudella noin 3500 eaa., jolloin Santa Barbaran salmen alueen väestö kasvoi nopeasti. Nopea väestönkasvu tällöin saattoi liittyä tehokkaampaan meripyyntiin, metsästykseen ja kasviravinnon hyväksikäyttöön. Samoin myöhemmällä varhaiskaudella silloin kun "puraistut" (side-notched) kolmiomaiset kärjet ilmestyivät, peuran ja merinisäkkäiden luiden määrä lisääntyi pyyntipaikoilla. Myöhemmällä arkaiasella kaudella luultavasti pyydystettiin enemmän avomerellä.
Erään näkemyksen mukaan jo Kalifornian nykyiset suuret kieliryhmät hoka, penuti, yuki ja uto-asteekit olisivat olleet suunnilleen myöhemmillä paikoillaan jo 2000–0 eaa., esim. Panuti Pohjois-Kalifornian itäisessä sisämaassa ja jokilaakson ytimessä ja uto-asteekki Etelä-Kaliforniassa sekä erui hokan -ryhmät hajallaan eri puolilla Kaliforniaa.Noin 1000 eaa. alkaen monet Kalifornian heimot tekivät säilynyttä kalliotaidetta. Merkkejä nykyistä intiaaniheimoista alkoi esiintyä 500 eaa..
Kieliryhmät

Kalifornian intiaanit koostuvat/koostuivat kielellisesti monenlaista ryhmistä, joka kertoo luultavasti siitä että alueelle on vaeltanut aikojen saatossa monia eri intiaanikansoja. Toiset taas uskovat, että kielten erilaisuus johtuu siitä, että monet kansat ovat asuneet pitkään paikoillaan ja niin melko lähekkäistenkin kansojen kieli on päässyt eriytymään.
Etelä-Kaliforniassa asuvat serranot, lusenot jne kuuluvat tano-uto-aseekkiryhmään joka vallitsee Great Basinissa ja Meksikossa. Laajoilla alueilla Etelä- ja Keski-Kaliforniassa yleinen hokan-ryhmä käsittää mm maidut, costanoat ja yokutit. Chumashit lasketaan joskus hokaneihin mutta tämä on usein kiistetty. Ennen jousta ja nuolta kehitettyä keihänheitintä käyttäneitä chumasheja pidetään hyvin varhaisina tulokkaina.
Hokaneita on myös mm Kalifornian niemimaalla ja Arizonassa. Hokan-ryhmän heimot kartalta katsoen rikkoneen aiemman pomoista, esselen, salinan, achunawi ja shasta-heimoista jne koostuneen alueen. Näiden keskellä Keski-Kaliforniassa on yukiryhmän saarekkeet yuki ja wappo. Jotkut kytkevät hokaneihin Texasin coahuiltecant ja tonkawant sekä jotkut mesoamerikan heimot. Vaikka monien lähisuukuisten kielten yhteydet tunnetaan, esim. hokan-ryhmän kytkökset kauemas ovat epävarmalla pohjalla.
Kalifornian keskilaaksossa ympäristöineen asuilaajempi hokaneihin kuulumaton penuti-ryhmä, joka kartalta katsoen näyttää pirstovat hokanien alueen. Penuti-ryhmän iltiaanit olivat alueen intiaaneista "eniten tyypillisiä kalifornialaisia". Laajan tulkinan mukaan se ulottui alkujaan mm kolumbian ylätasangolle Kolumbian ylätasangolle käsittää yokutit, miwokit ja costanot. Penutit luetaan joskus mayat kattavaan, jopa Peruun asti ulottuvaan makro-penutien ryhmään, jota läheskään kaikki kielentutkijat eivät tunnusta olleen olamassa. Penutien piirissä päällikön arvo oli monesti perinnöllinen, ja päällikkö saattoi olla nainen.
Yuki-wappo on oma pieni kieliryhmänsä, jota ei tavata muualla Kalifornian rannikolla.
Pohjois-Kalifornian rannikoilla elää luultavasti myös melko myöhään muualta muuttaneita algonkin ja athabasca-ryhmien heimoja, jotka ovat yleisempiä Kanadassa ja Alaskassa. Algonkineja täällä ovat mm yurokit ja wiyot. Athabasca-ryhmää ovat mm hupat ja wailakit. Lähialueen modocit ovat klamathin sukuisia.
Kalifornian intiaanien aluejako

Luoteisalue sademetsineen meren ja jokien rannoilla
Tolowa, Shasta, Karok, Yurok Hupa Whilikut, Chilula, Chimarike ja Wiyot
Koillisalue Modoc, Achumawi ja Atsugewi, lohen pyynnillä ja idempänä jäniksen ja peuran metsästyklsellä sekä juurien ja siemenien keruulla eläviä kansoja
Keskialue Bear River, Mattale, Lassick, Nogatl, Wintun, Yana, Yahi, Maidu, Wintun, Sinkyone, Wailaki, Kato, Yuki, pomot, Lake Miwok, Wappo, Coast Miwok, Interior Miwok, Wappo, Coast Miwok, Sisämaan Miwok, Monache, Yokuts, Costanoan, Esselen, Salinan and Tubatulaba, vaihtelevia ympäristöjä
Eteläinen alue: chumashit, Alliklik, Kitanemuk, Serrano, Gabrielino Luiseno Cahuilla ja Kumeyaay
Kalifornian intiaanien kielikuntajako

Suurin osa Kalifornian intiaaneista kuului penuti-, hokan- ja uto-asteekkiryhmiin, lisäksi oli pienempiä kielikuntia mm algonkin, athabasca, yuki sekä isolaattikieliä mm. chimariko, esselen, and karuk.
Eräs Kalifornian intiaaniheimojen lajittelu kieliryhmiin.
Algonkin
Wiyot
Yurok
Athabaska
Eel River Athabaskan
Hupa
Kato
Mattole
Tolowa
Chimariko
chumashan
Barbareño
Ineseño
Interior Chumash
Island Chumash
Obispeño
Purisimeño
Ventureño
Esselen
Karuk
Maiduan
Konkow
Maidu
Nisenan
Miwok (Miwok-Ohlone)
Central Sierra Miwok
Coast Miwok
Lake Miwok
Northern Sierra Miwok
Plains Miwok
Saclan
Southern Sierra Miwok
Modoc
Numic (Uto-Aztecan)
Chemehuevi
Kawaiisu
Mono
Northern Paiute
Panamint
Ohlone (Miwok-Ohlone)
Awaswas
Chalon
Chochenyo
Karkin
Mutsun
Ramaytush
Rumsen
Tamyen
Palaihnihan
Achumawi
Atsugewi
Pomoan
Central Pomo
Eastern Pomo
Kashaya
Northeastern Pomo
Northern Pomo
Southeastern Pomo
Southern Pomo
Salinan
Shastan
Konomihu
New River Shasta
Okwanuchu
Shasta
Takic (uto-asteekki)
Cahuilla
Cupeño
Gabrielino
Juaneño
Kitanemuk
Luiseño
Serrano
Tataviam
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalifornian intiaanit Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalifornian intiaanit Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Amerikan alkuasukkaiden kulttuurialueet
Arktis
Kalifornia
Suuri allas
Mesoamerikka (Meksiko)
Koillinen metsä
Luoteisrannikko
Tasangot
Ylätasanko
Kaakkoisalue
Lounaisalue
Subarktinen alue
Taitavina korintekijöinä intiaanien keskuudessa pidettyjen pomo-intiaanien valmistama kori.
Rafea, joka kertoi intiaanien kulttuurista antropologeille.
Kalifornian intiaaniheimojen alueet kartalla.
Läntisten Yhdysvaltain intiaaniheimojen alueet.
Via Setina

| Via Setina |
| --- | --- |
 Via Setinan sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Alkupiste:  Velitrae
Reitti:  Setia
Päätepiste:  Tarracina
Via Setina oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa. Sen arvellaan johtaneen Velitraesta Setian kautta Tarracinaan. Tie menetti merkitystään, kun suorempi ja parempi Via Appia rakennettiin 300-luvulla eaa. Siihen verrattuna osaksi vuorilla kulkenut Via Setina oli paljon hankalampi. Se säilyi kuitenkin käytössä tämän jälkeenkin, ja mainitaan sekä 100-luvulla eaa. että 100-luvulla jaa. Sitä käytettiin vielä ainakin 700-luvulla, jolloin Via Appia oli soistunut Pontisten soiden kohdalla.
Tien länsiosan kiveyksestä on säilynyt osia nykyaikaan.
Vanha Parthenon

| Vanha Parthenon |
| --- | --- |
Sijainti:  Akropolis, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′17″N, 23°43′36″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  ei valmistunut
Tyylisuunta:  doorilainen
Julkisivumateriaali:  valkoinen marmori
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parthenonin pohjapiirros, vanha Parthenon mustalla, myöhempi Parthenon harmaalla.
Ateenan Akropoliin asemapiirros, myöhempi Parthenon merkitty numerolla 1.
Vanha Parthenon tai Esi-Parthenon viittaa Athene Parthenokselle omistettuun kreikkalaiseen temppeliin, jota rakennettiin nykyisen Parthenonin temppelin paikalle Ateenan Akropoliille noin vuosina 490–480 eaa.
Temppeliä alettiin rakentaa vanhanaikaiseksi käyneen, paikalla 500-luvulta eaa. sijainneen Hekatompedon-temppelin paikalle noin vuonna 490 eaa. sen jälkeen kun ateenalaiset olivat voittaneet Marathonin taistelun. Tuolloin Hekatompedon purettiin. Vanhan Parthenonin rakentaminen oli kesken kun persialaiset valtasivat ja tuhosivat koko Ateenan, mukaan lukien temppelin vuonna 480 eaa. Temppelin säilyneissä osissa on merkkejä siitä että se poltettiin tuolloin.
Temppelin tuhoutumisen jälkeen ateenalaiset eivät rakentaneet paikalle uutta temppeliä useisiin kymmeniin vuosiin. Perikleen aikana paikalle suunniteltiin lopulta uusi Parthenon, jota alettiin rakentaa vuonna 447 eaa. ja joka valmistui vuonna 438 eaa. Se on paikalla edelleen. Uuden Parthenonin rakentamisessa käytettiin hyödyksi suurta osaa vanhan Parthenonin laajoista perustuksista. Koska uusi temppeli oli vanhaa lyhyempi mutta leveämpi, osa vanhan temppelin perustuksista on edelleen nähtävissä nykyisen Parthenonin vieressä, erityisesti temppelin etelä- ja itäpuolella. Temppelin osia käytettiin myös muualla uudessa Parthenonissa. Osa vanhan temppelin pylväiden osista käytettiin Akropoliin muurien rakentamiseen. Temppelin muita osia on säilynyt eri puolilla Akropolista. Temppelin osia on tunnistettu ainakin 250 kappaletta.
Vanha Parthenon oli rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Sen lyhyemmällä sivulla oli mahdollisesti kuusi pylvästä. Temppelin naos eli cella jakautui uuden Parthenonin cellan tapaan kahteen osaan, jotka olivat ”varsinainen” Parthenon sekä ”Hekatompedon”, joka oli temppelin varsinainen cella ja kulttikuvan sijaintipaikka, ja säilytti samalla paikalla aiemmin sijainneen temppelin nimen. Temppelin toisessa päässä oli pronaos ja toisessa opisthodomos. Ennen tuhoutumistaan temppelistä oli mahdollisesti pystyssä perustusten lisäksi joitakin sen pylväitä ja seiniä.
Temppelin ajoituksesta on myös muunlaisia teorioita. Erään teorian mukaan temppeli olisi sittenkin rakennettu vasta vuoden 480 eaa. jälkeen.