stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Golden Greats (Tehosekoittimen albumi)

| Golden Greats Tehosekoitin |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1994–2001
 Julkaistu: 2002
 Formaatti: 2CD
 Tuottaja(t): Matti Mikkola
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 58.07
 Levy-yhtiö: Levy-yhtiö
Listasijoitukset
  3.
Tehosekoittimen muut julkaisut
| Rakkauden gangsterit 2001 | Golden Greats 2002 | A Lotta Rhythm 2002 |
Golden Greats on Tehosekoittimen kokoelma-albumi vuodelta 2002. Sitä myytiin Suomessa kultalevyyn oikeuttava määrä. Levyllä julkaistiin kokoelman lisäksi muutama uusi kappale, joista kenties tunnetuin on aikaisemmin singlenäkin julkaistu[lähde? ] ”Hetken tie on kevyt”.
Albumi nousi Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä 24 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Mikkola, ellei toisin mainittu.
| --- | --- |
 CD 1 Hetken tie on kevyt – 3.55 (san. Otto Grundström)  Maailma on sun – 3.22 (san. Grundström)  Kaikki on mahdollista – 4.58 (san. Grundström)  Pakko päästä pois – 5.04 (san. Grundström)  Asfaltti polttaa – 3.30 (san. Grundström)  Lentää lentokoneetta – 6.01 (san. Grundström)  Valonkantaja – 4.36 (san. Grundström)  Pahan ilman lintu – 4.58 (san. Grundström)  Syntynyt köyhänä – 3.05 (san. Matti Mikkola)  Kaikki nuoret tyypit – 4.41 (san. Grundström)  Pyydä tähdet taivaalta – 3.43 (san. Grundström)  Kerran vielä (tie yhteen meidät vie) – 4.45 (san. Grundström)  Laura – 5.22 (san. Grundström) :  CD 2 C'mon Baby Yeah – 3.11 (säv. ja san. Grundström)  Ote irtoaa – 4.25 (san. Grundström)  Pillitä Elli pillitä – 4.28 (san. Grundström)  Mä haluun rauhottua – 3.12 (san. Mikkola)  Kadotettu paratiisi – 3.42 (san. Grundström)  Kaukaisimmalle rannalle – 4.46 (san. Grundström)  Tuu ja rakasta mua – 2.19 (san. Mikkola)  Joku kuten minä – 3.01 (san. Mikkola)  Mä haluisin ampua ne kaikki – 3.29  Mun tähteni – 4.36 (säv. ja san. Grundström)  Ulkona – 4.14 (san. Mikkola)  Se johtuu geeneistä – 3.03 (san. Mikkola)  Fiksu ja kypsä – 3.49 (san. Mikkola)
Arvostelut

Soundi:
Aiheesta muualla

Golden Greats discogs.com -sivustolla
Foo Fighters

| Foo Fighters |
| --- | --- |

 Foo Fighters esiintymässä vuonna 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  hard rock, post-grunge, grunge, alternative rock, punk rock, heavy metal
Kotipaikka:  Seattle, Washington, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Dave Grohl, laulu, kitara   Chris Shiflett, kitara, taustalaulu   Nate Mendel, basso   Pat Smear, kitara, taustalaulu (1995–1997, 2006–2007, 2010–)  Rami Jaffee, koskettimet (2017–)  Josh Freese, rummut (2023–) 
Entiset jäsenet:  William Goldsmith, rummut, lyömäsoittimet (1995–1997)  Franz Stahl, kitara, taustalaulu (1997–1999)  Taylor Hawkins, rummut, lyömäsoittimet, laulu (1997–2022) 
Levy-yhtiö:  RCA Records   Capitol Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Foo Fighters on Dave Grohlin, Nirvana-yhtyeen entisen rumpalin, vuonna 1994 perustama rockyhtye. Yhtyeen nimi tulee toisen maailmansodan aikaisista ”foo-hävittäjistä”.
Yhtyeen kuusi ensimmäistä albumia ovat olleet ehdolla Grammy-palkinnon saajiksi parhaasta rock-albumista. Yhtye on voittanut parhaan rock-albumi palkinnon neljä kertaa. Yhteensä yhtye on voittanut 12 kertaa Grammy-palkinnon.
Yhtyeen musiikilliset esikuvat ovat muun muassa Queen, Cheap Trick, Ramones, Dead Kennedys ja The Who. Yhtyeellä on myös vaikutteita myös heavy metal -yhtyeiltä, minkä vuoksi yhtyeen joissakin kappaleissa esiintyy heavy metal -riffejä.
Yhtyeen tunnetuimmat kappaleet ovat ”Big Me”, ”Monkey Wrench”, ”Everlong”, ”Learn to Fly”, ”All My Life”, ”Times Like These”, ”Best of You”, ”The Pretender”, ”Rope” ja ”Walk”.
Historia

Dave Grohl tuli tutuksi grunge-yhtye Nirvanan rumpalina vuosina 1991–1994, jolloin yhtye oli suosituimmillaan, varsinkin toisen albumin Nevermindin aikoihin. Yhtye hajosi vuonna 1994, kun yhtyeen keulahahmo, laulaja-kitaristi Kurt Cobain, teki itsemurhan. Grohl oli viikkokaupalla terapiassa ystävänsä takia, mutta toipui nopeasti.
Historia > 1990-luku

Vuonna 1994 Dave Grohl aloitti sooloprojektin ja levytti vuosina 1994–1995 albumin Foo Fighters, jossa hän soitti kaikki basso-, rumpu- ja kitararaidat lukuun ottamatta kappaletta "X-static", jossa kitaraa soitti Greg Dulli. Albumi äänitettiin samassa studiossa missä Nirvana nauhoitti viimeisen studiokappaleensa You Know You're Rightin, joka julkaistiin singlenä vuonna 2002. Grohl alkoi tämän jälkeen muodostaa yhtyettä ja otti ensimmäiseen kokoonpanoon basistiksi Nate Mendelin, rumpaliksi William Goldsmithin ja toiseksi kitaristiksi Nirvanan kiertuekitaristi Pat Smearin.
Vuonna 1997 yhtye julkaisi monesti sen varsinaisena debyyttialbumina pidetyn The Colour and the Shapen, joka oli myyntimenestys ja sitä pidetään yhtenä yhtyeen parhaista tuotoksista. Albumi sisälsi singlehitit "My Hero", "Monkey Wrench" ja "Everlong", joista kaikista tehtiin musiikkivideot. Goldsmithin rumpuosiot oli jo nauhoitettu levylle, mutta Grohl päätti soittaa ne itse uusiksi. Tämän jälkeen Goldsmith jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Taylor Hawkins.[lähde? ]
Vuonna 1999 yhtyeen kolmas albumi There Is Nothing Left to Lose julkaistiin, joka sisälsi suuren hitin "Learn to Fly", josta myös tehtiin hyvin tunnettu musiikkivideo, jolla esiintyi huumorirock-yhtye Tenacious D. Albumilla yhtye siirtyi hieman pop-musiikin suuntaan. Myös singlet kappaleista "Next Year" ja "Breakout" saivat huomiota: "Next Year" oli televisiosarja Edin ensimmäisen kauden tunnuskappale ja "Breakout" oli Me kaksi ja Irene elokuvan soundtrackilla.[lähde? ]
Historia > 2000-luku

Vuonna 2001 yhtye oli hajoamisen partaalla muun muassa liiallisesta esiintymisestä ja jäsenten välisistä riidoista johtuen. Rumpali Taylor Hawkins otti samana vuonna yliannostuksen heroiinia. Yhtyeen hajoamisesta huhuttiin vuonna 2002, kun Dave Grohl liittyi rumpaliksi Queens of the Stone Ageen. Myöhemmin Dave mainitsi, että hän vierailisi ainoastaan yhtyeen albumilla Songs for the Deaf. Saman vuoden aikana Foo Fighters julkaisi neljännen pitkäsoittonsa One by One, jolloin spekulaatiot yhtyeen hajoamisesta loppuivat. Albumilta nousivat suuret hitit "All My Life" ja "Times Like These". Myös kappaleet "Low" ja "Have It All" saivat radiosoittoa osakseen. One by One albumia pidetään yhtenä Foo Fightersin huonoimmista ja Grohl onkin sanonut että albumilla on neljä hyvää kappaletta, mutta levyn muita kappaleita hän ei soittaisi enää ikinä. One by One -albumista tuli toinen Grammy-palkinto (paras rock-levy) Foo Fightersille. Lisäksi myös hitti All My Life palkittiin Grammyllä parhaana hard rock-esityksenä.[lähde? ]
Vuonna 2004 yhtye julkaisi ensimmäisen live-DVD:nsä Everywhere But Homen, joka sisältää neljä konserttia Torontosta, Washingtonista, Slane Castlesta ja Reykjavíkista yhtyeen One by One -kiertueelta . Vuonna 2005 yhtye levytti tupla-albumin In Your Honor, jonka ensimmäinen puoli oli raskasta rockia ja toinen puoli soitettu akustisesti. Albumilla vierailivat muun muassa Led Zeppelinin basisti John Paul Jones ja jazz-laulaja Norah Jones.
Foo Fighters aloitti kesäkuussa 2006 akustisen kiertueen. Kiertueella oli mukana Foo Fightersin jäsenien lisäksi myös Foo Fightersin entinen kitaristi Pat Smear sekä viulisti Petra Haden. Myös Rami Jaffee The Wallflowers yhtyeestä soitti koskettimia ja pianoa. Yhtye on tehnyt myös muutaman sähkoisen keikan kiertueen aikana. Samana vuonna yhtye julkaisi myös ensimmäisen live-albuminsa Skin and Bonesin, joka julkaistiin marraskuussa 2006. Siitä julkaistiin myös DVD-versio. Syksyllä 2007 yhtye julkaisi singlen "The Pretender", jonka jälkeen julkaistiin albumi Echoes, Silence, Patience & Grace.
Marraskuussa 2009 yhtye julkaisi kokoelma-albumin, jolle on kerätty yhtyeen tunnetuimmat kappaleet. Albumi sisältää myös ennen julkaisemattomat kappaleet, "Wheels" sekä "Word Forward". Kokoelma oli kuudes Yhdysvalloissa miljoonamyyntiin yltänyt yhtyeen levy.
Historia > 2010-luku

Yhtyeen uran kattava dokumenttielokuva, Foo Fighters: Back And Forth, julkaistiin 6. huhtikuuta 2011 ja albumi Wasting Light julkaistiin 12. huhtikuuta 2011. Vuonna 2012 yhtye ilmoitti jäävänsä tauolle. Grohl palasi Queens of the Stone Ageen ja soitti rumpuja tämän vuonna 2013 julkaistulla albumilla ... Like Clockwork. Grohl ohjasi yhtyeen tauolla myös  dokumenttielokuvan äänitysstudio Sound Citystä Los Angelesissa. Yhtye palasi pian tämän jälkeen tauolta, ja ilmoitti aloittavansa kahdeksannen levyn äänittämisen. Albumi Sonic Highways ja sen tekemisestä kertova Grohlin ohjaama kahdeksanosainen dokumenttisarja ilmestyivät vuonna 2014.
Loppuvuonna 2015 Foo Fighters julkaisi viiden kappaleen EP-levyn Saint Cecilia.  Yhtye teki kappaleet kunnianosoituksena faneilleen sekä Pariisiin terrori-iskujen uhreille. Yhtye jäi tämän jälkeen tauolle pariksi vuodeksi kunnes teki paluun vuonna 2017 uudella levyllä Concrete And Gold.
Historia > 2020-luku

25. helmikuuta 2022 saa ensi-iltansa kauhukomedia "Studio 666". Elokuvassa yhtye menee studioon äänittämään albumiaan, mutta hommat saavat yliluonnollisia käänteitä.
Yhtyeen rumpali Taylor Hawkins kuoli 25. maaliskuuta 2022 kesken Etelä-Amerikan kiertueen. Vuonna 2023 yhtyeen rumpaliksi julkistettiin Josh Freese.
Kokoonpano > Nykyinen

Dave Grohl – laulu, kitara
Chris Shiflett – kitara, taustalaulu
Nate Mendel – basso
Pat Smear – kitara, taustalaulu (1995–1997, 2006–2007 (kiertueella), 2010–)
Rami Jaffee - koskettimet
Josh Freese - rummut (2023-)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Franz Stahl (1997–1999)
William Goldsmith (1995–1997)
Taylor Hawkins – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (1997-2022)
Diskografia

Foo Fighters (1995)
The Colour and the Shape (1997)
There Is Nothing Left to Lose (1999)
One by One (2002)
In Your Honor (2005)
Echoes, Silence, Patience & Grace (2007)
Wasting Light (2011)
Sonic Highways (2014)
Concrete and Gold (2017)
Medicine at Midnight (2021)
But Here We Are (2023)
Foo Fighters Suomessa

Vuonna 2003 yhtye esiintyi Helsingin Tavastia-klubilla Sinebrychoffin järjestämällä keikalla, jonne liput arvottiin.
Kesällä 2008 yhtye esiintyi Seinäjoen Provinssirockissa.
Kesäkuussa 2011 yhtye esiintyi Helsingin Kalasatamassa.
Kesäkuussa 2017 yhtye esiintyi Rock the Beach-festareilla Hietaniemen uimarannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Foo Fighters Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut
Foo Fighters Myspacessa (englanniksi)
Martti Suosalo

| Martti Suosalo |
| --- | --- |
 Suosalo Kirjan aika -festivaalilla Hämeen­linnassa syys­kuussa 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Martti Juhani Suosalo
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1962 (ikä 62) Oulu
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Virpi Suutari (vih. 1998)
Lapset:  3
Sukulaiset:  Martti Suosalo (iso­isä)   Kalle Suosalo (iso­isän isä)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1984–
Merkittävät roolit:   Seitsemän veljestä  Talvi­sota  Kivenpyörittäjän kylä  Team Ahma  Kulkuri ja joutsen  Klassikko  Rentun ruusu  Sibelius  Risto Räppääjä -elokuvat  Alamaailma-trilogia: Vanki  Tappajan näköinen mies  Control  Alan Wake II 
Palkinnot
  Parhaan miespääosan Jussi  1999 Kulkuri ja joutsen  2001 Rentun ruusu  Parhaan miessivuosan Jussi  1997 Palkkasoturi  Thalia-gaala 2011  Vuoden suosikkinäyttelijä  Parhaan mies­näyttelijän Kultainen Venla  2012 Tappajan näköinen mies  2016 Pro Finlandia  2020 Parhaan sivu­osan Bafta Games Awards  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Martti Juhani Suosalo (s. 19. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa koti­maisissa elo­kuvissa ja televisio­sarjoissa. Häntä pidetään lahjakkaana muuntautujana, joka on esittänyt tunnettuja suomalaisia kulttuuri­hahmoja, kuten Reino Helismaata, Jean Sibeliusta, Irwin Goodmania ja Kari Hotakaista.
Suosalosta ilmestyi huhtikuussa 2022 WSOY:n kustantama Johanna Venhon kirjoittama kirja Martti Suosalon tähänastinen elämä.
Nuoruus

Suo­salon iso­isä oli vuonna 1954 kuollut näyttelijä ja teatterin­johtaja Martti Suo­salo, jonka mukaan hänet myös nimettiin, ja iso­isän isä kansan­edustaja Kalle Suosalo.
Ura

Suo­salo pääsi kolmannella yrittämällä Teatteri­korkea­kouluun vuonna 1983. Tuolloin vuosina 1982–1985 Teatterikorkeakoulun rehtorina toimi Jouko Turkka. Suosalo on arvioinut, että ei olisi koskaan päässyt kouluun opiskelemaan ilman Turkkaa. Suosalo valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1987.
Suuren yleisön tietoisuuteen Suosalo tuli kun hän näytteli Aapoa Turkan ohjaamassa televisio­sarjassa Seitsemän veljestä. Myöhemmin Suosalo vaikutti osana Ryhmäteatterin näyttelijä­kaartia. Hän kuuluu Helsingin Kaupunginteatterin henkilö­kuntaan.
Suo­salo on myös laulanut sekä elo­kuvissaan että itse sanoitettuja Jacques Brel -tulkintoja Pekka Tegel­manin kanssa.
Ura > Sirkus Suosalo

Oulun Nuorisoteatterin ajoista lähtien Suosalo kuvitteli itsensä kiertueelle sirkusteltan kanssa. Vuonna 2023 hän viimein teetti itselleen teltan. Halkaisijaltaan 17-metrinen, 300 hengen sirkusteltta teetettiin Keuruulla, Suomen ainoassa kangastelttatehtaassa. Telttakangas tuotiin Englannista. Telttaa varten kunnostettiin Sirkus Apollon vanha nouseva katsomo. Teatteri Sirkus Suosalon ensimmäinen kiertue Kiertävät komeljanttarit! käynnistyi Helsingistä elokuussa 2023. Avajaiskiertueen esityksiä olivat näytelmä Huomenna hän tulee, monologi Palvelija, konsertti Brel, Suosalo, Tegelman, sekä näytelmä Kiviä taskussa, jota Suosalo ja Mika Nuojua ovat esittäneet yhdessä vuodesta 2002 lähtien. Suosalo on kertonut haluavansa pystyttää telttansa yllättäviin paikkoihin, sinnekin missä ei muuten pääse kokemaan teatteria.
Palkinnot

Suo­salo on voittanut kolme Jussi-palkintoa: paras mies­sivu­osa elo­kuvasta Palkka­soturi, paras mies­pää­osa Kulkuri ja joutsen ja paras mies­pää­osa Rentun ruusu ja myös yksi vuoden suosikki­näyttelijän palkinto Thalia-gaalassa vuonna 2011. Vuonna 2012 Suo­salo palkittiin parhaan mies­näyttelijän Kultaisella Venlalla, vuonna 2014 hän sai Oulun OP:n myöntämän Taitaja-stipendin. Vuonna 2016 hän sai Pro Finlandia -mitalin ja hänet palkittiin vuonna 2020 Britannian televisio- ja elo­kuva­taiteiden akatemian BAFTA Games Awards -gaalassa parhaasta sivu­osasta video­pelissä Control.
Yksityiselämä

Martti Suosalon aviopuoliso on dokumentti­ohjaaja Virpi Suutari. Heillä on poika Iivari Suosalo sekä kaksi tytärtä. Tytär Siiri Suo­salo on esiintynyt isänsä kanssa elo­kuvassa Kalteva torni.
Kirjallisuutta

Venho, Johanna: Martti Suosalon tähänastinen elämä.  Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-45524-1
Tunisia

Tunisian tasavalta eli Tunisia (arab. الجمهورية التونسية‎) on valtio Pohjois-Afrikassa Välimeren etelärannikolla. Muinaisen Karthagon paikalle kohonnut maa ulottuu Välimereltä Saharan reunamille. Sen rajanaapureita ovat lännessä Algeria sekä etelässä ja idässä Libya. Tunisian pääkaupunki on Tunis. Maan lähes kahdentoista miljoonan asukkaan esi-isissä on berbereitä ja arabeja. Entisen siirtomaaisännän kieltä ranskaa käytetään yleisesti.
Maantiede

Tunisian maasto jakaantuu kolmeen alueeseen. Maan pohjoisosassa on kapea vuorten suojaama rannikkovyöhyke, keski- ja länsiosissa on vuoristoja, jossa sijaitsee maan korkein kohta Jabal ash Shanabi (1 544 metriä), ja eteläosassa on aroa ja aavikkoa, joka kuuluu Saharan reuna-alueisiin.
Rannikolla ja vuoristoalueen pohjoisosassa vallitsee välimerenilmasto, ja siellä saadaan talvisaikaan kohtalaisia sateita. Myös alkukesästä ja syksyllä saadaan ajoittain sateita, mutta kesä on poutainen ja kuuma. Kukkuloiden sateisimmissa osissa sataa 600–900 millimetriä vuodessa. Korkeimmilla vuorilla sataa lunta noin kymmenenä päivänä vuodessa, mutta merenpinnan tasalla se on erittäin harvinaista. Maan keski- ja eteläosissa sataa selvästi vähemmän. Sisämaassa voi olla talvella pakkasta. Mitä etelämmäksi mennään, sitä kuivempi ja kuumempi on ilmasto.
Ichkeuljärvi maan pohjoisosassa lähellä Välimeren rannikkoa on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka. Sen kattava kansallispuisto on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1980. Kaikkiaan maassa on seitsemän kansallispuistoa ja 14 muuta luonnonsuojelualuetta.
Tunisian kasvillisuus on tammi- ja havumetsää, aroa ja laidunmaata. Maassa on tavattu yli 2 100 putkilokasvilajia, jotka edustavat erilaisia kasvillisuustyyppejä kosteikoista Saharan autiomaahan. Omaleimaisia eläinlajeja ovat strutsit, antiloopit, villisiat ja piikkisiat. Saharan aavikolla elää harvinaisia aavikkokettuja.
Tunisian pinta-alasta 18,3 prosenttia soveltuu viljelyyn. Vuonna 2012 keinokastelun piirissä oli 4 590 neliökilometriä.
Historia > Varhaiset vuodet, ottomaanien ja ranskalaisten valtakausi

Nykyisen Tunisian vanhimpia asukkaita ovat berberit. Tyroksesta foinikialaiset siirtolaiset perustivat 814 eaa. Karthagon, perimätiedon mukaan Didon johdolla. Karthago oli vuosisatojen ajan laaja ja huomattava valtakunta, kunnes roomalaiset tuhosivat sen kolmannessa puunilaissodassa vuonna 146 eaa. Sen jälkeen alueesta tehtiin Rooman Africa-niminen provinssi, jonka nimi on aikojen kuluessa laajentunut koko mannerta tarkoittavaksi.
400-luvulla, Rooman valtakunnan tuhoutumisen aikoihin nykyisen Tunisian valloittivat maahan Keski-Euroopasta Espanjan kautta tulleet vandaalit. He perustivat valtakunnan, jonka pääkaupunkina oli Karthago. Itä-Rooma valtasi Pohjois-Afrikan takaisin vandaalisodassa vuosina 533–534. Roomalaiset hallitsivat aluetta 600-luvulle asti, jolloin maan valloittivat arabit, ja vähitellen islamista tuli alueella vallitseva uskonto. Vuonna 909 berberit veivät Tunisian arabeilta. Fatimidit hallitsivat aluetta 900-luvun alussa ja perustivat uuden pääkaupungin Mahdian vuonna 920. Heidän jälkeensä vallan sai Ziridien berberidynastia, joka piti pääkaupunkiaan Kairouanissa. Seuraavan berberidynastian Hammadidien pääkaupunki oli Beni Hammadin Al Qal’a. Vuonna 1159 Tunisian valtasivat almohadit, joita seuranneiden hafsidien valtakausi vuosina 1229–1574 oli vaurauden aikaa. Vuonna 1574 ottomaanit valtasivat Tunisian ja hallitsivat sitä paikallisen aluksi Deyksi myöhemmin Beyksi kutsutun edustajansa kautta. 1500-luvun loppupuolella Tunisiasta tuli pahamaineinen merirosvovaltio, yksi barbareskivaltioista. Osmanien valta alueella pysyi vuoteen 1881, jolloin Ranska valloitti maan ja teki siitä protektoraatin.
Alueella käytiin merkittäviä taisteluja toisessa maailmansodassa marraskuusta 1942 toukokuuhun 1943, jolloin saksalais-italialaiset joukot antautuivat liittoutuneille.
Historia > Itsenäisyys

Tunisia itsenäistyi vuonna 1956, aluksi kuningaskuntana, mutta seuraavana vuonna siitä tuli tasavalta, jonka presidentiksi valittiin Habib Bourguiba. Hallintonsa alkuvuosina Bourguiba tuki naapurimaa Algeriaa sen itsenäisyyskamppailussa, mikä huononsi välejä Ranskaan. Sisäpolitiikassa hän oli radikaali uudistaja, joka muutti maataan länsimaisemmaksi öljyn tuoman varallisuuden turvin. Tunisian on sanottu siirtyneen Bourguiban hallintokaudella keskiajalta 1900-luvulle. Kylmän sodan vuosina maa pysytteli itä- ja länsiliittoutumien ulkopuolella, mutta tuki Palestiinan vapaustusjärjestö PLO:ta.
Bourguiba pysyi Tunisian presidenttinä vuoteen 1987 saakka, jolloin vanhenevan presidentin syrjäytti eräänlaisen palatsivallankumouksen avulla pääministeri Zine el-Abidine Ben Ali. Ensimmäiset monipuoluevaalit pidettiin vuonna 1989, mutta kaikki paikat menivät uuden nimen ottaneelle vallassa olleelle puolueelle. Ben Alia kehuttiin vakauden ja taloudellisen menestyksen turvaamisesta, mutta arvosteltiin kansalaisten vapauksien rajoittamisesta. Vuosien 1989 ja 1994 presidentinvaaleissa hänellä ei ollut vastaehdokkaita, ja vuosina 1999, 2004 ja 2009 hän sai valtaosan äänistä. Perustuslakia muutettiin kahdesti, jotta Ben Ali saatettiin valita presidentiksi kaikkiaan viisi kertaa.
Historia > Levottomuudet 2010–2011

Poliisin korruptioon kyllästynyt katukauppias Mohamed Bouazizi sytytti vastalauseena itsensä tuleen 17. joulukuuta 2010, ja kuoli vammoihinsa sairaalassa 4. tammikuuta 2011. Tämä johti ensin levottomuuksiin Buazizin kotikaupungissa Sidi Bouzidissa, josta levottomuudet levisivät koko maahan. Hallitus syytti levottomuuksista vandaaleja, ulkomaisia islamisteja ja nimitti tekoja terrorismiksi. Levottomuuksien pääsyy oli koulutetun keskiluokan tyytymättömyys hintojen nousuun ja katkeruus maata johtavan eliitin luksuselämään sekä poliittisten vaikutusmahdollisuuksien puutteeseen.
Presidentti Ben Ali yritti hillitä protesteja määräämällä maahan ennenaikaiset vaalit. Hän myös ilmoitti, ettei itse enää asetu ehdolle vuoden 2014 jälkeen. Ben Ali ilmoitti myös ilmapiirin lepyttämiseksi luovansa vuoteen 2012 mennessä 300 000 työpaikkaa.
Levottomuuksien takia presidentti Ben Ali poistui maasta 14. tammikuuta 2011. Presidentin perustuslaillista demokratiapuoluetta edustanut pääministeri Muhammad al-Ghannuši ilmoitti toimivansa väliaikaisena presidenttinä vaaleihin saakka. Seuraavana päivänä maan perustuslakineuvosto kuitenkin ilmoitti, että väliaikaisen presidentin tehtävä kuuluu parlamentin puhemiehelle Foued Mebazaâlle. Onnistunut vallankumous käynnisti arabikevään.
Historia > Tunisia vuoden 2011 jälkeen

Maa sai uuden hallituksen ja perustuslain 26. tammikuuta 2014. Pääministeriksi tuli islamilaisen Ennahda-puolueen Mehdi Jomaa.
Lokakuussa 2019 presidentinvaalien toisella kierroksella ylivoimaisen voiton sai konservatiivinen oikeustieteen professori Kais Saied, jota tukivat sekä vasemmisto että islamistit. Hän on toiminut lokakuusta 2019 lähtien Tunisian viidentenä presidenttinä.
Politiikka > Presidentti

Tunisia on semipresidentiaalinen tasavalta. Tunisiassa on ollut 50 vuoden aikana vain kaksi presidenttiä. Maan ensimmäinen presidentti oli Habib Bourguiba. Vuosina 1987–2011 Zine el-Abidine Ben Ali toimi maan toisena presidenttinä, jonka aikana hallitus oli käytännössä yhden puolueen hallussa. Maaliskuussa 2011 Tunisian vallankumouksen jälkeen oikeus hajotti hallitsevan puolueen, ja maanpakoon lähtenyt presidentti ja hallitus korvattiin väliaikaishallinnolla. Vaalit suunniteltiin pidettäviksi heinäkuussa, mutta ne lykättiin lokakuuhun. Uudeksi väliaikaispresidentiksi valittiin lopulta Moncef Marzouki. Presidentinvaalit järjestettiin 23. marraskuuta 2014. Sen toiselle kierrokselle pääsivät 88-vuotias anti-islamistista puoluetta edustava Beji Caid Essebsi ja istuva presidentti, 69-vuotias Moncef Marzouki. Ovensuukyselyn mukaan Essebsi oli saamassa noin 55 prosenttia äänistä ja tulisi siten valituksi. Essebsi valittiin maan presidentiksi joulukuussa 2014. Essebsi kuoli 25.7.2019 ja presidentin virkaa alkoi väliaikaisesti hoitaa parlamentin puhemies Mohamed Ennaceur. Presidentinvaalit järjestetään syksyllä 2019.  Syyskuun puolivälissä pidetyillä vaalin ensimmäisellä kierroksella jatkoon pääsivät ennakkosuosikki Nabil Karoui ja riippumaton ehdokas Kais Saied.
Lokakuussa 2019 presidentinvaalien toisella kierroksella ylivoimaisen voiton sai konservatiivinen oikeustieteen professori Kais Saied, jota tukivat sekä vasemmisto että islamistit. Hän on toiminut lokakuusta 2019 lähtien Tunisian viidentenä presidenttinä.
Presidentti valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan; vuonna 2014 hyväksytyn uuden perustuslain mukaan kausien määrä on rajattu kahteen. Presidentillä on valta nimittää pääministeri ja hallitus. Keskusjohdolla on myös valtaa valita aluehallintoa. Pormestarit ja aluevaltuustot valitaan paikallisilla vaaleilla, mutta niillä on lähinnä neuvoa antava rooli.
Tunisian presidentti vuodesta 2019 Kais Saied.