stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Z1 Leberecht Maass
Palvelus > Tuhoutuminen

Asevoimien esikunta (saks. Oberkommando der Wehrmacht eli OKW) oli määrännyt ilma- ja merivoimien yhteistoiminnasta kyseisellä merialueella. Ohje koski nimenomaisesti Marinegruppe Westiä sekä X ilma-armeijakuntaa. Ohjeen mukaan kummankin puolustushaaran tulee ilmoittaa toiselle alueella suunnittelemansa operaatiot. Tähän sisältyi kielto Westwall-miinoituksen itäpuolisista ilmaoperaatioista. Leberecht Maass lähti 22. helmikuuta merelle viiden muun 1. hävittäjälaivueen aluksen kanssa tarkoituksenaan upottaa ilmavoimien tiedustelulennolla havaitsemat Doggermatalikolla kalastaneet brittialukset operaatio Wikingerissä. Suunnitellulla reitillä oli saksalainen Westwall-sulku, jonka läpi alusten tuli navigoida kapeaa reittiä. Illalla osasto purjehti läpi miinoituksen suuntaan 300 astetta kohtuullisen suurella nopeudella.
Neumünsteristä Schleswig-Holsteinista lähti 22. helmikuuta kello kuusitoista partiolennolle Saksan ilmavoimien pommituslentorykmentti 26:n (saks. Kampfgeschwader 26 eli KG26) II lennoston 4. laivueen Heinkel He 111H -pommikoneet. Lentokoneiden tehtävänä oli hyökätä meriliikennettä vastaan Thamesin ja Humberin estuaarien välisellä alueella. Pohjanmerellä oli näkyvyys 30 mailia ja täysikuu loisti kaakossa. Lentokoneet lensivät jonossa etelään kohti Syltin eteläkärkeä, mistä ne jatkoivat tuhannen metrin korkeudessa kohti Humberia.
Lentokoneista havaittiin kello hävittäjäosasto, joka matkasi jonossa kovaa vauhtia luoteeseen. Pommikone nousi 1 500 metriin ja pudotti neljän pommin sarjan, jolloin alus avasi ilmatorjuntatulen. Kaksi pommeista putosi veteen ja kolmas Leberecht Maassin keskilaivaan. Neljännen pommin putoamispaikkaa ei havaittu. Vaurioitunut alus menetti vauhtia, mutta pysyi pinnalla. Toisesta pommisarjasta kaksi pommia osui aluksen keskilaivaan. Alus menetti ohjattavuutensa ja ajautui Britannia kuninkaallisen laivaston HMS Intrepidin ja HMS Ivanhoen vasta laskemaan miinakenttään. Alus osui miinaan, jolloin se katkesi kahtia. Aluksen mukana kuoli 282 miehistön jäsentä, joiden joukossa aluksen päällikkö Bassenge. Osaston muut hävittäjät pelastivat merestä 60 miestä. Pelastustöiden aikana Z3 Max Schultz osui miinaan, upposi ja vei mukanaan kaikki aluksella olleet 308 miestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Z1 Leberecht Maass Wikimedia Commonsissa
wrecksite.eu hylyn sijainti (englanniksi)
Tyypin 1934 hävittäjät
| --- | --- |
Tyyppi 1934: Z1 Leberecht Maass - Z2 Georg Thiele - Z3 Max Schultz - Z4 Richard Beitzen
Tyyppi 1934A: Z5 Paul Jacobi - Z6 Theodor Riedel - Z7 Hermann Schoemann - Z8 Bruno Heinemann - Z9 Wolfgang Zenker - Z10 Hans Lody - Z11 Bernd von Arnim - Z12 Erich Giese - Z13 Erich Koellner - Z14 Friedrich Ihn - Z15 Erich Steinbrinck - Z16 Friedrich Eckoldt
Alus vuonna 1937 ennen keulan uudelleen rakentamista.
Sorsan IV hallitus

| Sorsan IV hallitus |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 63. valtioneuvosto
 
Toimikausi alkoi:  6. toukokuuta 1983
Toimikausi päättyi:  30. huhtikuuta 1987
Valtionpäämies:  Mauno Koivisto
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Kalevi Sorsa
Hallituksen varajohtaja:  Paavo Väyrynen
Ministerien lukumäärä:  17
Hallituspuolueet:   SDP  Keskusta  RKP  SMP 
Hallituksen asema:  enemmistöhallitus 123 / 200
Oppositiopuolueet:   Kokoomus  SKDL  SKL  Vihreät  POP 
Historia
Vaalit:  Eduskuntavaalit 1983
Edellinen:  Sorsan III hallitus
Seuraava:  Holkerin hallitus
Sorsan IV hallitus oli Suomen tasavallan 63. hallitus. Se oli punamultahallitus, jonka muodostivat SDP, Keskusta, RKP ja SMP. Vuoden 1983 eduskuntavaalien tuloksen perusteella aloittanut hallitus toimi 1456 päivän ajan 6. toukokuuta 1983 – 30. huhtikuuta 1987 ja oli Suomen ensimmäinen koko nelivuotisen vaalikauden toiminut hallitus.
Sorsan IV hallitus oli erotessaan kaikkien aikojen pitkäikäisin suomalainen hallitus, sillä se ohitti ennätyksen edellisen haltijan eli Kivimäen hallituksen (1932–1936) 62 päivällä. Se kuitenkin menetti ennätyksen seuraajalleen Holkerin hallitukselle. Nykyisin Sorsan IV hallitus on hallitusten ikätilastossa viidennellä sijalla. Sorsan IV hallitus aloitti kaksi vuosikymmentä kestäneen koko vaalikauden ikäisten hallitusten sarjan.
Hallituksen muodostaminen

Hallituksen syntyvaiheista on erilaisia näkemyksiä. Helsingin Sanomien Unto Hämäläinen kirjoittaa, että "ainakin vuodesta 1983 oli tapana, että kaksi suurinta puoluetya keskustelivat etukäteen hallituskumppaneista". Pekka Vennamon mukaan etukäteen eivät kuitenkaan keskustelleet Keskusta ja SDP, vaan SDP ja SMP. Hänen mukaansa SMP:n tulo mukaan hallitusneuvotteluihin olikin ollut Keskustalle yllätys. Vennamon mukaan Sorsa ei antanut periksi, vaikka Väyrynen yritti torjua SMP:n mukaantulon, ja SMP tuli neuvotteluihin ja hallitukseen. Kalevi Sorsa oli heti eduskuntavaalien jälkeen varmistanut Pekka Vennamolta, että SMP olisi käytettävissä hallitusneuvotteluissa. Antti Blåfieldin ja Pekka Vuoriston mukaan Keskusta asetti kynnyskysymykseksi hallitukseen tulolleen puolueen puheenjohtajan Paavo Väyrysen pääsyn ulkoministeriksi. Samaan aikaan SDP pyrki hallitusneuvotteluissa rikkomaan "keskipuolueiden" rintaman ja pelaamaan hallituksessa SMP:n avulla Keskustaa ja RKP:ta vastaan. Tämän varmistaakseen Sorsa asetti SMP:n pääsylle hallitukseen kaksi ehtoa. Ensinnäkin puolueen oli noudatettava hallituksen linjaa kaikissa keskeisissä asioissa. Toiseksi Veikko Vennamo saanut tulla hallitukseen ministeriksi. SMP:n puheenjohtaja Pekka Vennamo hyväksyi molemmat ehdot. Johannes Virolainen on kirjoittanut, että SDP veti vennamolaiset hallitukseen toisaalta palkkioksi SMP:n tuesta Mauno Koiviston presidenttiehdokkuudelle edellisvuonna pidetyssä vaalissa, mutta toisaalta SDP halusi sitoa vennamolaiset kannattamaan vasemmistolaista politiikkaa.
Hallituksen toimikausi

Sorsan neljännen hallituksen aloittaessa toimintansa Suomessa elettiin voimakkaan talouskasvun aikaa. Suomen bruttokansantuote nousi vuosina 1979–1984 yhteensä 28 prosenttia, mitä lähelle OECD-maista pääsi ainoastaan Japani. Kasvun ripeys oli hämmästyttänyt talousasiantuntijatkin, koska Euroopan maissa vastaava kasvu oli keskimäärin vain yhdeksän prosentin luokkaa. Raakaöljyn hinnan nousu johti idänkaupan nousuun, ja samaan aikaan tapahtunut Yhdysvaltain dollarin kallistuminen lisäsi yritysten vientituloja, vaikkakin myös kasvatti raaka-ainekustannuksia. Talouden myönteisiin piirteisiin kuului myös inflaation talttuminen. Vuonna 1984 Suomen kauppatase oli ennätykselliset kuusi miljardia markkaa ylijäämäinen. 1980-luvun puolivälissä kävi selväksi, että Suomen kilpailukyvyn ylläpitäminen edellytti konsensusta eli kansalaispiirien neuvotteluhalukkuutta ja keskinäistä luottamusta. Toisaalta tämä merkitsi päätöksenteon keskittymistä ja suurtenkin kysymysten ratkaisemista suppeassa piirissä, mistä seurasi puolueiden ja hallituksen roolin korostuminen ja vastaavasti eduskunnan budjetti- ja muunkin vallan kaventuminen.
Eduskunnan syksyllä 1982 tekemän päätöksen mukaisesti perustettu ympäristöministeriö aloitti toimintansa lokakuun alussa 1983, ja ensimmäiseksi ympäristöministeriksi tuli sisäministeri Matti Ahde. Toinen sosiaali- ja terveysministeri Vappu Taipale siirtyi joulukuun alussa 1984 sosiaalihallituksen pääjohtajaksi, ja tässä yhteydessä SDP päätyi kierrättämään ministeriensä salkkuja siten, että Taipaleen paikan peri liikenneministeri Matti Puhakka, uudeksi liikenneministeriksi siirtyi sisäministeri Matti Luttinen ja uudeksi sisäministeriksi nousi kansanedustaja Kaisa Raatikainen. Ahti Pekkala, joka oli toiminut valtiovarainministerinä kauemmin kuin kukaan hänen edeltäjistään, siirtyi helmikuun alussa 1986 Oulun läänin maaherraksi, ja hänen tilalleen hallitukseen tuli Suomen Pankin johtokunnan jäsen Esko Ollila. Opetusministeri Kaarina Suonio siirtyi kesäkuun alussa 1986 Tampereen apulaiskaupunginjohtajaksi ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Pirjo Ala-Kapee.
Kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Kalevi Sorsa | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa |   | Toivo Yläjärvi | 6.5.1983 | 29.2.1984 | Keskusta |
| Ulkoasiainministeri, pääministerin sijainen |   | Paavo Väyrynen | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Keskusta |
| Ministeri ulkoasiainministeriössä |   | Jermu Laine | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Oikeusministeri |   | Christoffer Taxell | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Sisäasiainministeri |   | Matti Ahde | 6.5.1983 | 30.9.1983 | Sosiaalidemokraatit |
| Sisäasiainministeri |   | Matti Luttinen | 1.10.1983 | 30.11.1984 | Sosiaalidemokraatit |
| Sisäasiainministeri |   | Kaisa Raatikainen | 1.12.1984 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sisäasiainministeriössä |   | Matti Luttinen | 6.5.1983 | 30.9.1983 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sisäasiainministeriössä |   | Toivo Yläjärvi | 1.3.1984 | 30.4.1987 | Keskusta |
| Puolustusministeri |   | Veikko Pihlajamäki | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Keskusta |
| Valtiovarainministeri |   | Ahti Pekkala | 6.5.1983 | 31.1.1986 | Keskusta |
| Valtiovarainministeri |   | Esko Ollila | 1.2.1986 | 30.4.1987 | Keskusta |
| Ministeri valtiovarainministeriössä |   | Pekka Vennamo | 6.5.1983 | 30.4.1987 | SMP |
| Opetusministeri |   | Kaarina Suonio | 6.5.1983 | 31.5.1986 | Sosiaalidemokraatit |
| Opetusministeri |   | Pirjo Ala-Kapee | 1.6.1986 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri opetusministeriössä (tiede- ja kulttuuriasiat) |   | Gustav Björkstrand | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Maa- ja metsätalousministeri |   | Toivo Yläjärvi | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Keskusta |
| Ministeri maa- ja metsätalousministeriössä |   | Matti Ahde | 6.5.1983 | 30.9.1983 | Sosiaalidemokraatit |
| Liikenneministeri |   | Matti Puhakka | 6.5.1983 | 30.11.1984 | Sosiaalidemokraatit |
| Liikenneministeri |   | Matti Luttinen | 1.12.1984 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Kauppa- ja teollisuusministeri |   | Seppo Lindblom | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä (ulkomaankauppa-asiat) |   | Jermu Laine | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä |   | Matti Ahde | 6.5.1983 | 30.9.1983 | Sosiaalidemokraatit |
| Sosiaali- ja terveysministeri |   | Eeva Kuuskoski | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Keskusta |
| Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä |   | Matti Ahde | 6.5.1983 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä |   | Vappu Taipale | 6.5.1983 | 30.11.1984 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä |   | Matti Puhakka | 1.12.1984 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
| Työvoimaministeri |   | Urpo Leppänen | 6.5.1983 | 30.4.1987 | SMP |
| Ympäristöministeri |   | Matti Ahde | 1.10.1983 | 30.4.1987 | Sosiaalidemokraatit |
Lars Sjöberg

Lars Sjöberg
Lars Sjöberg (s. 2. toukokuuta 1941lähde?) on ruotsalainen taidehistorioitsija ja kirjailija. Hän on enimmäkseen kiinnostunut rakennusperinnöstä, sisustamisesta ja 1700-luvusta. Hän oli aikaisemmin Ruotsin kansallismuseon intendentti Tukholmassa.
Media

En kompass mot skönhet, TV-dokumentti, 55 minuuttia, Sveriges Television, 2010
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Muut:  IdRef
Per-Olof Sjögren

Per-Olof Sjögren (1919 – 22. toukokuuta 2005) oli Ruotsin kirkon pappi.
Sjögren toimi Göteborgin tuomiorovastina 1970–1986. Lisäksi hän toimi korkeakirkollisen arbetsgemenskapen Kyrklig Förnyelsenin (aKF) puheenjohtajana. Kuten Gustaf Adolf Danell, hän oli useita kertoja hiippakunnan valitsemana ehdokkaana eri piispanvaaleissa, mutta ei tullut Ruotsin hallituksen valitsemaksi johtuen perinteisestä virkakannastaan Ruotsin parlamentin ja Ruotsin kirkon kirkolliskokouksen vuonna 1958 toteuttamaa naispappeuspäätöstä vastaan. Göteborgin hiippakunnassa toimiva, tertiaarisääntökunnan kaltainen ja aKF:n pyrkimyksiin yhtyvä superiorin johtama sisaryhteisö, S:ta Catharina Systraskap valitsi Sjögrenin konfessorikseen. Hän kirjoitti useita kirjoja kristillisistä aiheista kuten rukouksesta. Suomen Luther-säätiö on julkaissut suomeksi hänen kirjansa "Rukouskoulu".
Aiheesta muualla

Sjögrenin kirja "Rukouskoulu" netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat
Sissisota

Sissisota on pienten hajanaisten aseistettujen joukkojen taistelua vihollista vastaan yllätyshyökkäyksin, joilla isketään pelkästään heikkoihin kohtiin kuten pieniin ryhmiin ja huoltoon. Yleensä sitä käydään sissien omassa kotimaassa määrällisesti ylivoimaista perinteistä armeijaa vastaan. Sissisodan logiikkana on kuluttaa ja heikentää vastustajan voimaa ja sitoa sen joukkoja, mutta samalla vältellä avointa taistelua. Menestys on pitkälti riippuvainen siviiliväestön tuesta. Sissit eivät yleensä taktiikallaan voita sotaansa, vaan pyrkivät laajentamaan sen tavanomaiseksi sodaksi.
Sissisota on ollut sodankäynnin muotona ihmiskunnan alkuajoista lähtien, mutta käsitteenä se on yleisesti tunnettu vasta 1900-luvun sotien, kuten esimerkiksi Afganistanin sodan ja Vietnamin sodan jälkeen. Kummassakin sodassa sissit olivat ajamassa miehittäjää pois maasta menestyksekkäästi. YK:n lisäpöytäkirja vuodelta 1977 rinnastaa sissit tietyin varauksin sotilaisiin.
Kiinan kommunistista vallankumousta johtaneen Mao Zedongin mielestä sissiliike on kuin kala vedessä: sitä pitää ruokkia ulkopuolelta ja se tarvitsee puhdasta vettä ja happea (=kansan tukea). Esimerkki epäonnistuneesta sissisodasta oli Che Guevaran yritys aloittaa vallankumous Boliviassa. Kansa ei tukenut kommunistisissejä, ja armeija onnistui kukistamaan sissiliikkeen alkuvaiheessaan. Toinen esimerkki oli Viron metsäveljien sissisota neuvostomiehittäjiä vastaan 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa: Neuvostoliitto nujersi kapinan käyttäen apunaan väestösiirtoja ja kollektivisointeja.
Useimmissa kielissä sisseistä käytetään espanjankielistä sanaa "guerrilla", joka alkoi levitä espanjalaisten vapauttaessa alueitaan Napoleonin vallasta vuosien 1807–1814 aikana. Se on johdos sanasta "guerra", sota. Suomen kielen "sissi" on tarkoittanut aiemmin esimerkiksi rosvoa, maankiertäjää ja vakoilijaa. Sen alkuperä saattaa olla venäjän sanassa "shish", tienkulkija.
Sissi

Sissi on erä-, tiedustelu- ja pioneeritaitoinen sotilas. Sissin taistelutoimet ovat joko yksilösuorituksia tai pienen ryhmän toimintaa.
Suomessa on käytetty nimitystä sissi myös suomalaisista kaukopartiomiehistä, jotka toimivat rintamalinjojen takana eli vihollisen seassa tiedustelu- ja tuhoamistehtävissä sotilaspuvussa etenkin jatkosodan aikana.
Perinteinen sissisota

Yleensä puolustettava maa on kokonaan tai suurimmaksi osaksi vihollismiehityksen alaisuudessa, ja varsinaiset armeijan sotatoimet ovat päättyneet; jossain tapauksissa jopa alistetun hallituksen tekemään rauhansopimukseen. Miehityksen alettua osa taistelijoista jatkaa yleensä sotimista oman asiansa puolesta kätketyillä, sotasaaliina saaduilla ja ulkopuolisen tuen tarjoamilla aseilla.
Sissit yleensä toimivat ilman keskitettyä johtoa, ja toimintaan kuuluu läheisesti siviiliväestön tuki. Toimintaa ohjaavat poliittiset tai uskonnolliset aatteet, fanaattisuus tai asialleen omistautuneisuus (erittäin vahva maanpuolustustahto), jolloin puolustajilla on ns. moraalinen ylivoima miehittäjää vastaan.
Nykyaikainen sissisota

Yleensä puolustava maa käy laajamittaista häirintä, kulutus- ja hidastamissotaa rintamalinjan takana, vihollisen selustassa iskien sissitoiminnan kaltaisella tavalla vihollisen elintärkeisiin ja helposti haavoittuviin kohteisiin, kuten huoltoreitteihin. Pyrkimyksenä on hidastaa, kuluttaa ja sitoa hyökkääjää, jolloin armeijalla on aikaa järjestää puolustusta ja koordinoida paremmin vastahyökkäyksiä vihollista vastaan. Nykyaikaiseen sissisotaan kuuluu myös mittava tiedustelutoiminta, ja se on keskitetyn johdon alaisuudessa erittäin hyvin koordinoitu. Suurin ero  oikeastaan perinteiseen sissisotaan on se, että toiminta käydään varsinaisten sotatoimien aikana, ja vihollinen yrittää järjestää mittavaa vastasissitoimintaa alueella.
Nykyaikainen sissisota voi olla myös hyökkäyksellistä, kuten Persianlahden sodassa, jolloin liittoutuman erikoisyksikköjä pudotettiin Irakiin häiritsemään, tiedustelemaan ja tuhoamaan Scud-ohjusten laukaisualustoja.
Tunnettuja sissisotia

Luettelo eri sissisodista ja sodista, joissa on ollut mukana sissijoukkoja
Sisseille voitollisia
Kiinan sisällissota 1927–1950
Kuuban vallankumoussota 1953–1959
Vietnamin sota 1955–1975
Nicaraguan vallankumous 1936–1979
Ensimmäinen Tšetšenian sota 1994–1997
Afganistanin sota Neuvostoliittoa vastaan 1979–1989
Afganistanin sota 2001–2021
Sisseille tappiollisia
Suuri Pohjan sota 1711-1721 Viipurin kukistumisen jälkeen sota muuttui asteittain sissisodaksi.
Suomen sota 1808–1809
Armenialaiskapina Ottomaanien valtakuntaa vastaan 1915
Ukrainan nationalistien sissisota Neuvostoliittoa vastaan 1941–1956
Viron metsäveljien sissisota Neuvostoliittoa vastaan 1944–1952
Liettuan nationalistien sissisota Neuvostoliittoa vastaan 1944–1965
Werwolfin toiminta Saksassa Liittoutuneita vastaan 1945–1947
Che Guevaran johtama Bolivian sissiliike 1966–1967
Contra-sota  Nicaraguassa 1982–1988
Toinen Tšetšenian sota 1999–2009
Kongon sota 1996–2002
Irakin sisällissota 2006–2008
Kolumbian sisällissota 1948–2016
Käynnissä olevia
Kurdien itsenäisyystaistelu 1984–
Syyrian sisällissota 2011–
Ukrainan sota 2022- Etelä-Ukrainassa etenkin Melitopolin alueella käydään sissisotaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sissisota Wikimedia Commonsissa
Sota
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aikakaudet | Sotatoimialueet | Aseet | Sodankäynnin tasot | Taistelevat aselajit | Tukevat aselajit | Luetteloita | Yleistä |
|  Esihistoria  Antiikki  Keskiaika  Uusi aika  Teollistunut aika  Nykyaika |  Avaruus  Ilmasota  Informaatio  Maasota  Merisota  Kotirintama |  ABC  Elektroninen  Ilmavoimat  Maavoimat  Merivoimat  Psykologinen |  Strategia  Operaatiotaito  Taktiikka  Taistelutekniikka |  Ilmavoimat  Jalkaväki  Laivasto  Merijalkaväki  Panssarijoukot  Ratsuväki |  Huolto  Ilmatorjunta  Pioneeri  Tykistö  Viesti |  Kenraalit  Piiritykset  Operaatiot  Sisällissodat  Sodat  Sotarikokset  Taistelut  Vapaus-itsenäisyyssodat |  Sodankäynti  Sotahistoria  Taistelu  Piiritys  Propaganda  Rauha  Pasifismi |
Mannerheimin puisto

Mannerheiminpuisto keväällä 2020.
Mannerheiminpuisto talvella 2007. Kuvan vasemmanpuoleisin talo on vuonna 1903 rakennettu ja 1930-luvulla julkisivuremontoitu Weckmanin talo ja oikealla puolella pitkä puurakennus 1700-luvulla rakennettu ja 1800-luvun loppupuoliskolla laajennettu Snellmanin talo.
Vapaudenpatsas 1920-luvulla.
Mannerheiminpuisto on Oulun keskustan ruutukaava-alueella sijaitseva puisto.
Sijainti

Puistoa rajaavat Kirkkokatu, Albertinkatu, Isokatu ja Sepänkatu. Kirkkokadun varrella entistä Snellmannin kauppahuonetta vastapäätä on Into Saxelinin Eteläpohjalaisten patsas (tai Vapauden patsas). Puiston keskelle oli 1990-luvun alkupuolen kunnostuksien yhteydessä rakennettu myös suihkulähde. Albertinkadun varrella on grillikioski ja lasten leikkikenttä.
Historiaa

Alun perin paikalla ollut puutalokortteli paloi 19. heinäkuuta 1916. Tulipalo teki noin 200 oululaista asunnottomiksi. Palaneiden talojen tilalle oli tarkoitus rakentaa valistustalo ja pystyttää patsas Oulun valtauksessa Suomen sisällissodassa kuolleiden eteläpohjalaisten muistolle. Patsas pystytettiin vuonna 1919, mutta valistustaloa ei rakennettu, vaan kortteli kunnostettiin 1927 puistoksi, josta käytettiin aluksi nimeä "Palotontti". Nykyisen nimensä puisto sai marsalkka Mannerheimin 75-vuotispäivänä 4. kesäkuuta 1942.
Kesällä 1926 Mannerheimin puistoon pystytettiin yksi kolmesta Oulun ensimmäisestä puhelinkioskista.
Puiston grillikioskista, Kino Grillistä, varastettiin veitsi, jolla mauritiuslainen Jawaheer Dookun surmasi vaimonsa helmikuun alkupuolella 1975. Dookun tuomittiin kuuden vuoden vankeuteen täyttä ymmärrystä vailla tehdystä taposta. Tapahtuman jälkeen puiston grillikioskia onkin kutsuttu Dookunin grilliksi.
Puisto uudistettiin ympärivuotiseen käyttöön soveltuvaksi tapahtumapuistoksi vuosien 2018–2019 aikana. Uudistuksien myötä puiston ulkonäkö muuttui täysin, mm. entinen suihkulähde purettiin. Tilalle tuli tapahtuma-aukio, jonka pinnasta nousee valaistuja vesisuihkuja. Uudistuksiin kuului myös pienten tapahtumien järjestämistä helpottavaa infrastruktuuria, kuten äänentoistoa ja yleisö-WC.
Istutukset

Puistoon istutettiin lehtipuurivit Albertinkadun ja Sepänkadun varsille jo vuonna 1927. Kaupunginpuutarhuri Kalle Äijälä laati silti vasta kymmenen vuotta myöhemmin varsinaisen puistosuunnitelman. Nurmikko puistoon uusittiin 1956, samalla kun sinne hankittiin istutuksia.  Puisto pysyi pitkään varsin samanlaisena, maisema-arkkitehti Pirjo Neumann laati vasta vuonna 1990 uuden suunnitelman, jonka mukaisesti perenna- ja pensasistutuksia lisättiin. Puiston istutuksiin kuuluvat orapihlajat, tuhkapensaat, syreenit, ruusut, kuusamat, idänvirpiangervo ja koristearonia, samoin kuin omenapuut ja tuomipihlajat. Orapihlaja-aita ympäröi koko puistoaluetta, mutta sinne on istutettu myös puumaista mustamarjaorapihlajaa. Puistossa on myös rivi kynä- ja vuorijalavia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mannerheimin puisto Wikimedia Commonsissa
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:  Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:  Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:  Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:  Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie
Hans Christian von Baeyer

Hans Christian von Baeyer (s. 1938) on yhdysvaltalainen fyysikko. Hän työskentelee fysiikan professorina College of William & Maryssa. Hän on tunnettu teoksestaan Informaatio: Tieteen uusi kieli. Von Baeyerin mukaan maailman perustila kubittinen.
Teokset

The Fermi Solution – Essays on Science, Random House Paperback, 1993, ISBN 0-679-40031-1
Rainbows, Snowflakes, and Quarks – Physics and the World Around Us, Random House, 1993, ISBN 0-07-067545-7
Kesytetty atomi – kun mikromaailma muuttuu näkyväksi (Alkuteos: Taming the Atom – The Emergence of the Visible Microworld, Penguin Books Ltd, 1994, ISBN 0-14-015621-6), suom. Kimmo Pietiläinen, Art House 1993, ISBN 951-884-118-7)
Maxwellin demoni – miksi lämpö hajaantuu ja aika virtaa eteenpäin (Alkuteos: Warmth Disperses and Time Passes – The History of Heat, The Modern Library, 1999, ISBN 0-375-75372-9), suom. Hannu Karttunen, Art House 2000, ISBN 951-884-321-X
Informaatio – tieteen uusi kieli (Alkuteos: Information – The New Language of Science, Cambridge: Harvard University Press, 2004, ISBN 0-674-01387-5), suom. Timo Paukku, Terra Cognita 2005, ISBN 978-952-5202-86-1
Aiheesta muualla

Hans Christian von Baeyerin kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  Google Scholar  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef