stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
St Bartholomew-the-Great

| St Bartholomew-the-Great |
| --- | --- |

Sijainti:  Lontoon City
Kirkkokunta:  Englannin kirkko
Hiippakunta:  Lontoon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1123
Tyylisuunta:  Romaaninen tyyli
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
St Bartholomew-the-Great on Lontoon vanhin seurakuntakirkko ja Lontoon Cityn vanhin rakennus. Tyyliltään romaaninen kirkko sijaitsee Smithfieldin alueella Cityn luoteisreunalla. Se perustettiin yhdessä läheisen St Bartholomew’n sairaalan kanssa vuonna 1123, kun Vilhelm Valloittajan poika Henrik I hallitsi Englannin kuningaskuntaa.
St Bartholomew-the-Great selvisi vahingoittumattomana sekä Lontoon suuresta palosta (1666) että ensimmäisen ja toisen maailmansodan pommituksista. Vuonna 1950 kirkko suojeltiin Grade I -luokan kohteena ja sen tudortyylinen porttirakennus Grade II* -luokan kohteena.
Historia

Kirkon perusti Rahere, kuningas Henrikin suosiossa ollut hovimies. Kerrotaan, että kuningatar Matildan kuolema 1118 ja prinssi Vilhelmin hukkuminen Valkoisen laivan mukana 1120 järkyttivät Raherea niin pahoin, että hän koki hengellisen herätyksen ja lähti pyhiinvaellusmatkalle Roomaan. Roomassa hän sairastui ja vannoi kuumehoureissaan perustavansa Lontooseen sairaalan köyhille, jos vain selviäisi koettelemuksestaan hengissä. Hänen rukouksiinsa vastattiin ja hän toipui sairaudesta.
Paluumatkalla Lontooseen Pyhä Bartolomeus ilmestyi Raherelle näyssä ja käski tätä rakentamaan nimeään kantavan kirkon Smithfieldiin Lontoon laidalle. Rahere teki työtä käskettyä ja perusti vuonna 1123 Smithfieldiin kirkon, sairaalan ja luostarin augustinolaiskaniikeille. Hänestä tuli luostarin priori ja sairaalan johtaja kuolemaansa saakka vuonna 1145. Hänet haudattiin alttaritilan pohjoislaidalle, ja haudalle pystytettiin vuonna 1405 hautapatsaalla koristeltu muistomerkki.
Luostari lakkautettiin 1539, jolloin myös kirkon laiva purettiin. Muilta osin luostarin rakennukset jäivät ennalleen, ja kaniikkien kuoro jatkoi toimintaansa ja kirkkorakennus siirtyi seurakunnan alaisuuteen. Kuningatar Marian hallitessa Englantia kirkko oli jonkin aikaa dominikaaniveljien hallinnassa, mutta palasi seurakuntakäyttöön kuningatar Elisabetin noustua valtaan. Aikojen saatossa kirkko kärsi vaurioita ja jopa tuhoutui osittain ennen kuin sitä alettiin kunnostaa 1800-luvulla: ensin 1860-luvulla ja sitten 1880-luvusta eteenpäin arkkitehti Aston Webbin johdolla.
Kirkon vieressä järjestettiin vuosina 1133–1855 Bartholomew’n markkinat Bartolomeuksen muistopäivästä (24. elokuuta) alkaen. Tapahtumaan liittyi akateeminen väittelytilaisuus, joka järjestettiin luostarin tiloissa. Markkinat lakkautettiin siveettöminä 1855 mutta herätettiin uudelleen henkiin 2023, kun St Bartholomew-the-Great ja St Bartholomew’n sairaala juhlistivat 900-vuotista taivaltaan.
Arkkitehtuuri

Alkuperäisestä vuonna 1123 rakennetusta kirkosta on säilynyt vain osia: yksi holvinala laivasta, typistetty poikkilaiva ja holvatun kuorikäytävän ympäröimä apsis. Klerestorio, hirsikatto ja Neitsyt Marian kappeli ovat peräisin 1300-luvulta. Raheren hauta on säilynyt hyvässä kunnossa, ja lisäksi kirkossa on muita myöhempiä muistomerkkejä. Tiilestä rakennettu kirkontorni on 1600-luvun alkupuolelta.
Kirkkoon kuuluu myös tudortyylinen porttirakennus, joka johti alun perin suoraan laivaan mutta johtaa nykyään kirkon pihamaalle. Portin rakensi William Scudamore -niminen mies vuonna 1595 peittämällä alkuperäisen kivisen sisäänkäynnin puurakenteilla. Myös tämä porttirakennus jäi piiloon, kun sen päälle rakennettiin 1700-luvulla yrjöjenaikainen liikerakennus. Alkuperäinen tudortyylinen porttirakennus löydettiin uudelleen vuonna 1917, kun saksalainen zeppeliini pommitti Lontoota. Porttirakennus restauroitiin vuoteen 1932 mennessä, ja siinä toimi koulu vuosina 1948–1979.
Elokuvissa

Kirkko on esiintynyt tapahtumapaikkana useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, muun muassa Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994), Rakastunut Shakespeare (1998), Jutun loppu (1999), Amazing Grace (2006), Elisabet – kultainen aikakausi (2007) ja Kuningattaren sisar (2008).
Kirkon tudortyylinen porttirakennus.
Raheren hauta.
Näkymä kohti kirkon alttaria.
Stanton Township (Michigan)

| Stanton Township |
| --- | --- |

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Michigan
Piirikunta:  Houghton
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  320,0 km²
 – Josta vettä:  3,2 km² 
Väkiluku (2020):  1 590
 – Väestötiheys:  5 as./km²
 
 https://www.stantontownship.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stanton Township on kunta (township) Yhdysvalloissa Michiganin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 1 590 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Houghtonin piirikunnassa Keweenawniemen rannalla.
Kunnassa asuu paljon amerikansuomalaisia. Jopa 47 %:lla asukkaista on suomalaisia sukujuuria, mikä on eniten Yhdysvalloissa.
Väestö

Vuonna 2020 Stanton Townshipin 1 590 asukkaasta valkoisia oli 94,5 %, mustia 0,3 %, alkuperäisasukkaita 0,3 % ja aasialaisia 0,3 %. Asukkaista 2,1 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,3 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Rangiroa (kunta)

| Rangiroa |
| --- | --- |
 Ilmakuva Rangiroasta
 Rangiroan kunnan sijainti Tuamotusaarissa.
Valtio:  Ranska
Erityisyhteisö:  Ranskan Polynesia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Teina Maraeura
Pinta-ala:  
 – Maa:  79 km²
Väkiluku (2017):  2 709
 – Väestötiheys:  34,3 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rangiroan kunta on Ranskan Polynesiaan kuuluvilla Tuamotusaarilla sijaitseva kunta. Kuntaan kuuluu neljä saarta/atollia: Rangiroa, Tikehau, Mataiva ja Makatea. Kunnan asukasluku oli vuonna 2017 yhteensä 2 709.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rangiroa (kunta) Wikimedia Commonsissa
Viinin historia

Viinin historia sai alkunsa varhaisimpien tunnettujen todisteiden mukaan Iranista ja Kaukasuksen seuduilta noin 7000 vuotta sitten. Eurooppaan viinin viljely levisi antiikin aikoina. Euroopan ulkopuolelle, kuten Amerikkaan, Etelä-Afrikkaan ja Australiaan, viininviljely alkoi levitä löytöretkien myötä 1500-luvulta alkaen.
Varhaishistoria

Vanhimmat todisteet viinistä ovat löytyneet Zagrosvuorten pohjoisrinteiltä nykyisen Iranin alueelta yli 7 000 vuoden takaa. Vuosien 5400–5000 eaa. välille ajoitetusta kylästä löytyneessä keramiikka-astiassa oli punaista viinirypäleen ja pihkan sekoitusta, joka oli fermentoitu nopeasti ja nautittu tuoreena. Kaukasukselta Kaspianmeren rannalta on tehty sitäkin vanhempia löytöjä, mutta niissä on voinut olla kyse luonnonvaraisesta eikä viljellystä viinirypäleestä. Maailman varhaisimman tunnetun viininvalmistamon jäännökset on löydetty syrjäisestä luolasta Armenian eteläosasta. Kansainvälinen arkeologiryhmä kaivoi luolasta esiin rypäleiden puristamiseen käytetyn altaan, käymisaltaan, säilytysruukkuja ja juoma-astioita. Radiohiiliajoituksen perusteella astioiden ikä on noin 6 100 vuotta.
Kaksoisvirtainmaan ensimmäiset korkeakulttuurit toivat hallitsijoidensa ja papiston nautittavaksi Kaukasukselta viinejä, sillä Kaksoisvirtainmaassa oli liian kuuma ja kuiva ilmasto viininviljelyyn. Uusassyrialaisen valtakunnan aikana viininviljely oli jo levinnyt maassa laajalle, ja etenkin Ninive tunnettiin viinintuotannostaan. Myös muinaisessa Egyptissä viljeltiin jonkin verran viiniä, etenkin uskonnollisiin menoihin, vaikka olut olikin sitä tärkeämpi juoma. Koko Lähi-idässä käytettiin tuolloin lähinnä punaviiniä. Anatolian viininviljely oli kehittynyt etenkin heettien myötä laaja-alaiseksi. Viininviljely levisi myös itään ja saavutti Kiinan viimeistään 100-luvulla eaa.
Vanhassa testamentissa viini mainitaan useita kertoja, joskaan maininnoista ei selviä viinistä muuta kuin että se oli ilmeisesti punaviiniä. Myös Jeesus käyttää Uudessa testamentissa viiniä vertauskuvana.
Eurooppaan viini levisi etenkin foinikialaisten ansiosta, jotka kävivät syyrialaisella viinillä merikauppaa koko Välimeren alueella. Kreetan saaren minolainen kulttuuri tunsi viinin jo vuoden 1700 eaa. tienoilla, ja Faistoksen palatsin kaivauksista on löydetty vähän myöhemmälle ajalle ajoitettuja viiniviljelmiä. Kreetan valloittaneet mykeneläiset omaksuivat 1400-luvulla eaa. viinin ja antoivat sille sen nykyisen nimen.
Kreikka

Kreikassa viini tuli suosituksi arkeologisen ja kirjallisen todistuksen perusteella jo mykeneläisenä aikana. Viiniuhrit ja viinijuhlat mainitaan muun muassa Homeroksen Ilias- ja Odysseia-eepoksissa, jotka kuvaavat tapahtumia jo toiselta vuosituhannelta eaa. Myöhemmin Kreikassa syntyi viinin jumalan Dionysoksen suosittu kultti, ja viiniviljelmät olivat koko maassa yleisiä jo viimeistään 700-luvulla eaa.
Rooman valtakunta

Viini tuli Italiaan luultavasti foinikialaisten ja kreikkalaisten siirtokuntien mukana, ja jo etruskit saattoivat käyttää viiniä uskonnollisissa yhteyksissä. Roomalaisen perimätiedon mukaan viinikulttuuri tuli Roomaan 600-luvun alussa eaa. kuningas Numa Pompiliuksen myötä. Vanhimmat säilyneet viininviljelyä kuvaavat oppaat ovat 100-luvun alusta eaa., jolloin Cato vanhemman Herrasmiesmaanviljelijän käsikirjassa kuvattiin yksityiskohtaisesti rypälelaatuja, kaikkea viininviljelyyn liittyvää ja viinin käyttöä sairauksiin. Viini oli oleellinen osa Rooman elämää, ja sitä nautittiin etenkin kaupungin monina juhlapäivinä. Keskimääräinen roomalainen joi viiniä yli 150 litraa vuodessa, ja maustetut viinit olivat erityisen suosittuja. Roomalaiset kehittivät pohjoisempia alueitaan kuten Galliaa varten uusia lajikkeita, ja ajanlaskun alun jälkeen viininviljely oli levinnyt jo Lyonin seudulle saakka. Idän Daakiaan ja Pannoniaan roomalaiset toivat viiniköynnöksen viimeistään 200-luvulla, ja Reinin ja Moselin seudulle ilmeisesti vähän myöhemmin.
Rooman valtakunnan aikaisesta Carmonasta on peräisin vanhin tunnettu nestemäisessä muodossa säilynyt viini.
Keskiaika

Rooman valtakunnan kukistumisen jälkeen viinin arvostus Euroopassa väheni. Kristinuskon leviäminen Keski-Eurooppaan piristi viinikulttuuria, sillä kristinusko pyhittää ehtoollisviinin. Kristus nähtiin varhaiskristillisessä taiteessa joskus uutena viinin jumalana, ja olutkin kiellettiin osissa Saksaa, kun viinin katsottiin edustavan kristinuskoa. Toisaalta Itä-Euroopan kirkkoisät saarnasivat viiniä vastaan, ja vuoden 692 kirkolliskokouksessa Dionysoksen kultti kiellettiin. Keskiajalla viininviljelyksen tuntemus siirtyi ennen kaikkea luostareille, jotka hallinnoivat viininviljelymaita. Talonpojat hoitivat maita ja maksoivat vuokransa luostareille viininä. Munkit joivat itsekin paljon viiniä: joissain luostareissa keskimäärin 1½ litraa päivässä. Myös aateliston viiniharrastus oli tärkeä tekijä viinikulttuurin säilymisen kannalta.
Keskiajalla viinit juotiin yleensä nuorina, sillä viini ei säilynyt hyvin. Viinin säilyvyyttä parannettiin usein kiehauttamalla mäski ennen käymistä ja lisäämällä näin saatua keitettyä viiniä tavalliseen viiniin. Makeat viinit olivat keskiajalla suosituimpia, ja valkoviini oli punaviiniä kalliimpaa. Viiniä käytettiin keskiajalla usein sairaanhoidossa, ja viinin oli myös havaittu olevan hygieenisempää kuin vesi. Toisaalta liiallisen viininjuonnin haitat tunnettiin, ja niistä varoiteltiin kirjallisuudessa.
1200-luvulta alkaen vahvistuneet Italian kaupunkivaltiot olivat tärkeitä viinin viljelijöitä ja myyjiä. Firenzestä vietiin 1300-luvulla suuria määriä viiniä Englantiin. Uusia rypälelaatuja jalostettiin ja viljelysmaan käyttö tehostui vastaamaan kasvavan kaupunkiväestön kysyntään, kun Euroopan väkiluku kaksinkertaistui vuosien 1000–1300 aikana. Viiniä juotiinkin keskiajalla paljon: Firenzessä 250–300 litraa ja Sienassa 419 litraa vuodessa henkeä kohti. Pohjoisimmillaan viiniä viljeltiin toisen vuosituhannen alussa Pohjois-Ranskassa ja Englannissa, sillä ilmasto oli silloin nykyistä lämpimämpi. Itäisellä Välimerellä islamin nousu tyrehdytti viinintuotannon lähes kokonaan joissain maissa, mutta ainakin Kreikassa, Turkissa, Syyriassa ja Palestiinassa viljely jatkui, samoin kuin Persiassa ja islamilaisessa Espanjassa.
Viininviljelyn leviäminen löytöretkien myötä

Viininviljely levisi 1500-luvulla Amerikan löytämisen jälkeen eurooppalaisten, etenkin jesuiittojen mukana Amerikkaan, ja jo vuosisadan puolivälissä viiniä viljeltiin Meksikossa, Perussa ja Chilessä. Amerikassa kasvoi omiakin viinirypäleitä, mutta intiaanit eivät tehneet niistä viiniä. Espanjalaiset toivat omat lajikkeensa ja aloittivat paikalliseen kulutukseen tarkoitetun viininviljelyn. 1500-luvun loppuun mennessä amerikkalaista viiniä tuotiin jo Eurooppaankin. Perun viinintuotanto lähes lakkasi 1800-luvun viinikirvaepidemiaan, mutta Chilen viinintuotanto kukoisti. Erityisen suosittua oli makea muskatelliviini. Argentiinan Mendozan alueesta tuli merkittävä viinintuottaja 1800-luvun loppupuolella. Pohjois-Amerikassa viinintuotanto alkoi varsinaisesti 1800-luvulla Kaliforniassa.
Espanjalaiset ja portugalilaiset aloittivat viininviljelyn hallitsemillaan Atlantin saarilla 1600-luvulla. Espanjalaiset viljelivät viiniä Kanariansaarilla, joista Teneriffa tuotti valkoista malmsey-viiniä, ja portugalilaiset Azoreilla ja Madeiralla, joista saatiin väkeviä ja makeita viinejä.
Etelä-Afrikassa alettiin viljellä viiniä vuonna 1658, kun lääkäri Jan van Riebeeck istutti Kapkaupungin alueelle 1 200 Ranskasta tuotua köynnöstä. Etelä-Afrikasta tuli tärkeä viinilastin täydennyssatama Euroopasta Kaukoitään matkaaville laivoille.
Viinikulttuuri levisi Australiaan ja Uuteen-Seelantiin 1700-luvun lopussa englantilaisten rangaistussiirtoloiden kautta; jo ensimmäisessä vankikuljetuksessa 1788 oli mukana eteläafrikkalaisia viinintaimia.
Kiinassa viini oli tunnettu ja kauan, mutta nykyaikainen viininviljely aloitettiin Shandongissa 1892. Maan viinintuotanto alkoi laajeta voimakkaasti 1980-luvulla.
Uusi aika ja viininviljelyn kehitys

Viinin viljely ja säilytys kehittyivät 1600-luvun lopulta alkaen nopeasti. Rypälelaaduista jalostettiin entistä kestävämpiä, ja esimerkiksi Pohjois-Italian rypäleitä korvattiin ranskalaisilla vuoden 1709 tuhoisan talven jälkeen. Viiniä alettiin laajemmassa määrin pullottaa luonnonkorkilla suljettuihin lasipulloihin. 1700-luvulla sokerin käytön yleistymisen myötä myös viineihin alettiin lisätä suoraan sokeria. Ajan viiniuutuuksia olivat samppanja, portviini, marsala, sherry ja vermutti sekä Bordeaux’n alueen viinit. Kalliit merkkiviinit nousivat 1700-luvulla aateliston ja porvariston suosioon. 1500-luvun lopulla kehitetty unkarilainen makea tokajiviini oli yksi aikakauden muotiviineistä Keski-Euroopassa, ja portviini oli erityisen suosittua Englannissa. Ranskan vallankumous 1789 jälkeen viinintuotanto laajeni, kun viininviljely vapautettiin vanhoista rajoituksista ja veroista.
1700- ja 1800-lukujen vaihteessa kehitettiin niin sanottu Chaptalin menetelmä, jossa mäskiin lisätään sokeria käymisprosessin alussa. Näin viinistä saatiin alkoholipitoisempaa ja paremmin säilyvää, mikä hyödytti etenkin pohjoisimpia viinintuotantoalueita. Italian Toscanassa kehitettiin governo-menetelmä, jossa juuri käyneeseen mehuun lisätään käymättömiä kuivatettuja rypäleitä. Viinien teollinen tuotanto ja mainonta syntyivät 1800-luvulla, ja viinejä markkinoitiin valistuneelle keskiluokalle muun muassa maailmannäyttelyissä. Suomessa viini alkoi Zachris Topeliuksen mukaan tulla yleisempään käyttöön 1840-luvulla.
1800-luvun viiniepidemiat

1800-luvulla maailman viinitarhat kärsivät useista epidemioista. 1840-luvulla ilmestynyt tuholaissieni Oidium tuckerii tuhosi Ranskan ja Välimeren viiniviljelmiä, ja 1860-luvulla Amerikasta Ranskaan tullut viinikirva (Phylloxera vastatrix) tuhosi vuosisadan loppuun mennessä suurimman osan eurooppalaisista viiniviljelmistä. Viinikirvaepidemian seurauksena Ranskan viininviljelyala supistui, mutta samalla viinin tuotanto tehostui ja laajeni uusille alueille kuten Australiaan ja Algeriaan. Viinikirva voitettiin varttamalla eurooppalaiset viiniköynnökset amerikkalaisiin juuriin.
Nykyaika

Viljelymenetelmät ovat kehittyneet 1900-luvulla muun muassa koneellistumisen myötä. 1900-luvun merkittävimpiä viiniuutuuksia on ollut uuden sadon viini, vin nouveau, joista tunnetuin on Beaujolais Nouveau. Myös pakkausmenetelmissä on tapahtunut muutosta, kun lasipullojen rinnalle ovat tulleet muovipakkaukset ja tammikorkin rinnalle kierrekorkki ja muovikorkki.
Toisen maailmansodan jälkeen viinistä on ollut ylituotantoa, joka johtuu viininviljelyn tehostumisesta ja viininkulutuksen vähentymisestä. Ranskassa viinin kulutus henkeä kohti laski 1930-luvun 170 litrasta 2000-luvun alle 60 litraan, ja Italiassa kehitys on ollut samanlaista. Toisaalta monissa pienissä viinimaissa kulutus on lisääntynyt. Ylituotannon vuoksi viininviljelmien määrää vähennettiin Euroopassa ja Australiassa 1980-luvun alussa 10 prosentilla.
Suurimmat viinimaat ottivat 1900-luvulla käyttöön yksi kerrallaan omat alkuperäluokituksensa, joilla on pyritty takaamaan viinin alkuperä, valmistustapa ja käytetyt lajikkeet: AOC (Ranska), DOC ja DOCG (Italia), D.O. ja DOC (Espanja), DOC (Portugali), AVA (Yhdysvallat) ja LIP (Australia).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viinin historia Wikimedia Commonsissa
Amfora 500-luvulta eaa. esittää viinin jumalaa Dionysosta viinitarhassa satyyrien kanssa.
Talonpojat korjaamassa ja puristamassa viiniä 1300-luvulla.
Viinirypäleiden puristin, 1700-luku.
Spelit

Spelit ammentavat Etelä-Pohjanmaan kansanmusiikin juurista
Spelit eli Eteläpohjalaiset Spelit on Etelä-Pohjanmaalla vuosittain järjestettävä kansanmusiikki- ja kansantanssifestivaali. Kulttuuritapahtuman juuret ovat syvällä maakunnan musiikkiperinteessä. Se järjestetään vuosittain heinä-elokuussa.
Tapahtuma kiertää kunnittain ja on merkittävin eteläpohjalaisen kansanmusiikin areena. Konserttien yhteydessä järjestetään monenlaisia kilpailuja tämmäyksen tai murteella puhumisen suomenmestaruudesta aina mittelöintiin instrumentin hallinnassa, sekä kansanmusiikin ja -tanssin koulutusta, soittajien, laulajien ja tanssijoiden tapaamisia. Mukana on useiden ammattisoittajien lisäksi pelimanneja ympäri maakuntaa. lähde?
Tapahtuman linjaukset kulkevat joka vuosi sen mukaan, kuinka suuressa tai aktiivisessa kunnassa ollaan. Pääjuhlassa luovutetaan seuraavalle festivaalikunnalle oltermanninsauva merkkinä järjestämisvastuusta.lähde?
Historia

Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972 Kauhajoella.
Spelien järjestäjät vaativat 1990-luvulla Spede Pasasta muuttamaan Speden Spelien nimenlähde?.
Lapualainen tapahtuma Vanhan Paukun Festivaali sai alkunsa vuosina 2000–2003 Lapualla järjestettyjen Spelien pohjalta, kun sen viettämistä jatkettiin Spelien kiertäessä muihin kuntiin.
Vuodesta 2013 lähtien Spelien taustayhdistys on ollut Lappajärvellä järjestettyjen pelimannitapahtuma Lokakuun Loiskeiden pääjärjestäjänä.
Kauhajoella pidettyjen Spelien 50-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistiin kesäkuussa 2022 kulttuurineuvos Jorma Aron ja opetusneuvos Erkki Nevanperän laatima kirja.
Historia > Spelijärjestäjät ja taiteelliset johtajat vuosittain

2024 Ilmajoki
2023 Ilmajoki
2022 Kauhajoki
2021 Ilmajoki
2019 Ilmajoki
2018 Kauhajoki
2017 Ilmajoki
2016 Ilmajoki
2015 Ilmajoki
2013 Ilmajoki
2010 Lapua, Laura Sippola
2009 Kuortane, Markku Lepistö
2008 Alavus, Airi Hautamäki
2007 Ähtäri, Antti Paalanen, Anne-Mari Kivimäki
2006 Jurva
2005 Teuva
2004 Kauhajoki
2003 Lapua
2002 Lapua
2001 Lapua
2000 Lapua
1999 Laihia
1998 Alahärmä
1997 Karijoki ja Kristiinankaupunki
1996 Alavus
1995 Teuva
1994 Jalasjärvi
1993 Vaasa
1992 Kauhajoki
1991 Evijärvi
1990 Lapua
1989 Isojoki
1988 Ähtäri
1987 Kauhava
1986 Jurva
1985 Teuva
1984 Alajärvi
1983 Jalasjärvi
1982 Kauhajoki
1981 Kauhajoki
1980 Seinäjoki
1979 Kurikka
1978 Lapua
1977 Lappajärvi
1976 Alavus
1975 Laihia
1974 Jalasjärvi
1973 Ilmajoki
1972 Kauhajoki
Kävijämäärät

Tapahtumasta on nauttinut vuosittain noin 25 000 kävijää. Esiintymässä on vuosittain keskimäärin 200 soittajaa, laulajaa ja tanssijaa sekä viime vuosina harrastajanäyttelijöitä Suomesta, Pohjoismaista, Euroopasta ja Venäjältä.
Eteläpohjalaiset Spelit kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin.
Kirjallisuutta

Eteläpohjalaiset Spelit 50 vuotta 1972–2022.  Eteläpohjalaiset Spelit Kansanmusiikkiyhdistys ry, 2022.  ISBN 978-952-94-6352-7
Aiheesta muualla

Eteläpohjalaiset Spelit
Etelä-Pohjanmaa kulttuuriportaali (Arkistoitu – Internet Archive)
Finland Festivals (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  MusicBrainz series
State Route 185 (Kalifornia)

| State Route 185 |
| --- | --- |
 State Route 185 kartalla.
Maa:  Yhdysvallat
Pituus:  17,423 km
Muodostettu:  1964
State Route 185 on valtatie, joka kulkee Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Sillä on pituutta 17 423 kilometriä. Tie avattiin vuonna 1964.
State Route 238 (Kalifornia)

State Route 238 on valtatie, joka kulkee Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se alkaa Interstate 580 -tiestä Castro Valleysta ja päättyy Interstate 680 -tiehen Fremontissa. Tie avattiin vuonna 1964. Sillä on pituutta 23,163 kilometriä.
State Route 84 (Kalifornia)

| State Route 84 |
| --- | --- |
 State Route 84 Kalifornian kartalla.
Maa:  Yhdysvallat
Pituus:  154 km
State Route 84 on valtatie Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Sillä on pituutta 154 kilometriä. Tie alkaa San Gregoriosta ja päättyy West Sacramentoon.
Stan Bowman

| Stanley Glenn Bowman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1973 Montreal, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Ammatti:  Chicago Blackhawksin toimitusjohtaja
Vanhemmat:  Scotty & Suella Bowman
Puoliso:  Suzanne Bowman
Lapset:  Will, Camden & Graycen
Stan Bowman (28. kesäkuuta 1973 Montreal, Quebec, Kanada) on NHL-jääkiekkojoukkue Chicago Blackhawksin entinen toimitusjohtaja ja seuran varapresidentti.
Varhainen elämä

Stan Bowman syntyi kesäkuussa 1973, kun hänen isänsä Scotty Bowman oli alle kaksi kuukautta aiemmin voittanut Montreal Canadiensin valmentajana ensimmäisen Stanley Cup -mestaruutensa kukistamalla finaalisarjassa Chicago Blackhawksin otteluvoitoin 4–2. Vastasyntynyt poika sai etunimensä mestaruuspokaalin sekä maalivahtilegenda Glenn Hallin mukaan. Valmentaja-isän työ vei perheen myöhemmin Yhdysvaltoihin Buffaloon. Stan Bowman opiskeli kauppatieteitä ja tietojenkäsittelyä Notre Damen yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1995.
Ura jääkiekkovaikuttajana

Stan Bowmanin ura Chicago Blackhawksin organisaatiossa alkoi vuonna 2001, jolloin hän toimi toimitusjohtajan avustajana. Vuodet 2005-2007 hänen tittelinsä oli Director of Hockey Operations ja vuodet 2007-2009 Bowman oli joukkueen varatoimitusjohtaja. Stan Bowman nimettiin Blackhawksin toimitusjohtajaksi 14. heinäkuuta 2009 ja samalla edeltävä toimitusjohtaja Dale Tallon siirrettiin seuraorganisaation sisällä muihin johtotehtäviin. Bowmanin ensimmäinen kausi toimitusjohtajana päättyi NHL-historian nuorimpana toimitusjohtajana Stanley Cup -mestaruuteen, kun Blackhawks oli NHL:n paras joukkue 49 vuoden tauon jälkeen. 7. syyskuuta 2010 Bowman ylennettiin toimitusjohtajan tehtäviensä lisäksi seuran varapresidentiksi. Mestaruuden jälkeen Blackhawks joutui kireän palkkakattotilanteen vuoksi luopumaan useista pelaajistaan. Bowman onnistui kuitenkin pitämään joukkueen pelaajamateriaalin kilpailukykyisenä. Muutaman kauden pettymyksen jälkeen Blackhawks juhli jälleen mestaruutta keväällä 2013 ja 2015. Bowmanin sopimusta pidennettiin 11. syyskuuta 2013 ulottumaan aina kevääseen 2018 asti.
Bowman on seurajoukkuetehtäviensä lisäksi kuulunut myös ryhmään, joka avusti manageri David Poilea Yhdysvaltojen jääkiekkomaajoukkueen valitsemisessa Sotšin talviolympialaisiin 2014. Tämän lisäksi hänet valittiin Pohjois-Amerikan yhdistelmäjoukkueen toiminnanjohtajaksi, kun NHL ilmoitti joukkueen osallistumisesta vuoden 2016 maailmancupiin.
Lokakuussa 2021 Bowman erosi Blackhawksin toimitusjohtajan paikalta.
Aurora

Aurora voi tarkoittaa:
Aurora, aamurusko
Aurora, kreikkalainen jumalatar, (lat. aamurusko ja itä) kreikaksi Eos
Aurora, roomalainen jumalatar
94 Aurora, asteroidi
Aurora borealis, revontulet, valoilmiö pohjoisella taivaalla (etelässä aurora australis)
Auroraliiga on naisjääkiekon korkein sarjataso Suomessa.