Alkaios
Runous

Alkaioksen runot edustavat aiolialaisen lyriikan huippukautta. Hän kirjoitti monodista lyriikkaa: sota-, juoma- ja lemmenlauluja. Hänen runojaan kutsuttiin nimellä laulut, oodit tai hymnit (ᾁσματα, hasmata). Runot liikkuvat pitkälti aristokratian elinpiirissä kytkeytyen ajan politiikkaan sekä pito- ja rakkauselämään. Runot ovat voimakkaan tunteikkaita ja kuvaavat aiolialaiselle runoudelle tyypillisesti runoilijan sisimpiä tuntoja. Runoissaan Alkaios käytti aiolialaista murretta, jossa on vaikutteita eeppisestä runokielestä. Hänen mukaansa on nimetty hänen kehittämänsä lyyrinen runosäkeistö Alkaioksen säkeistö sekä lyyrinen runosäe alcaicus.
Alkaioksen runot oli hellenistisellä kaudella koottu kymmeneksi kirjaksi. Hänen tuotantonsa on suurimmaksi osaksi kadonnut, ja siitä tunnetaan vain katkelmia. Yhtäkään runoa ei tunneta kokonaisena. Vaikuttaa siltä, että Alkaiosta luettiin muualla Kreikassa vain vähän kenties hänen runojensa murteen outouden vuoksi, ja tämä saattaa olla syynä myös sille, etteivät ne ole säilyneet nykyaikaan. Grammaatikot Aristarkhos Samothrakelainen ja Aristofanes Byzantionlainen tekivät Alkaioksen runoista kaksi tekstilaitosta. Runoista saa jonkinlaisen käsityksen säilyneiden katkelmien sekä Horatiuksen tekemien jäljitelmien kautta.
Sotaisat tai isänmaalliset oodit
Alkaioksen runoista on arvostettu erityisesti hänen sotaisia ja isänmaallisia oodejaan, jotka liittyvät hänen kotikaupunkinsa aiemmin mainittuihin poliittisiin tapahtumiin. Nämä runot tunnetaan nimillä Stasiotika (Στασιωτικά, Stasiōtika) ja Dikhostasiastika (Διχοστασιαστικά), mitkä nimet viittaavat puolueryhmiin ja -riitoihin.
Näistä säilyneisiin katkelmiin kuuluvat muun muassa Myrsiloksen kuolemaan liittynyt laulu sekä laulu, joka vertaa hänen tappion kärsinyttä puoluekuntaansa haaksirikkoiseen laivaan. Horatius jäljitteli kumpaakin.
Juomalaulut
Useissa katkelmissa, joita on säilynyt erityisesti Athenaioksen kautta, Alkaios ylistää viiniä. Hän vaikuttaa yhdistäneen kehotukset viininjuontiin pohdintoihin, jotka liittyivät ajankohtaan tai esimerkiksi ihmisen kohtaloon yleensä.
Seuraavassa esimerkkinä säilynyt katkelma eräästä Alkaioksen juomalaulusta Päivö ja Teivas Oksalan suomennoksena:
»τέγγε πλεύμονας οἴνωι,
τὸ γὰρ ἄστρον περιτέλλεται,
ἀ δ' ὤρα χαλέπα,
πάντα δὲ δίψαις' ὐπὰ καύματος,
ἄχει δ' ἐκ πετάλων
ἄδεα τέττιξ ...
ἄνθει δὲ σκόλυμος,
νῦν δὲ γύναικες μιαρώταται
λέπτοι δ' ἄνδρες,
ἐπεὶ [ ] κεφάλαν καὶ γόνα Σείριος
ἄσδει»
»tenge pleumonas oinōi,
to gar astron peritelletai,
a d' ōra khalepa,
panta de dipsais' ypa kaumatos,
akhei d' ek petalōn
 adea tettiks ...
anthei de skolymos,
nȳn de gynaikes miarōtatai
leptoi d' andres,
epei [ ] kefalan kai gona Seirios
asdei»
»Kurkkuun viiniä vaan!
Sirius on kiertänyt ympyrän.
Hetket ankarat on,
kun janottaa kaikkia hellesää.
Sirkan soittelokin
vienona soi lehvistä puistikon.
Kukkii artisokat,
naiset ovat kuin sekapäisiä.
Miehet heikkoja on:
Sirius vie pään sekä polvien
voiman.»
Rakkausrunous
Alkaioksen rakkausaiheisista runoista on säilynyt vain vähäisiä jäänteitä. Osa niistä oli osoitettu kauniille nuorukaisille. Eräät oli puolestaan osoitettu Sapfolle. Aristoteles on säilyttänyt katkelman yhdestä tällaisesta (”Haluan sanoa jotakin, mutta minua pidättelee häpeä...”) sekä Sapfon kirjoittaman vastauksen.
Muu runous
Suurin osa muista runoista on uskonnollisia hymnejä tai epigrammeja. Monet runoista on osoitettu Alkaioksen ystäville.
Editiot
Alkaioksen katkelmat kokosi ensimmäisenä Michael Neander teokseen Aristologia Pindarica (Basel, 1556). Tämän jälkeen ne kokosi ensin Henry Stephens yhdeksän lyyrisen runoilijan katkelmien kokoelmaansa (1557) ja sitten Fulvius Ursinus (1568).