stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ziegler–Natta-katalyytti

Ziegler–Natta-katalyytiksi kutsutaan alkeenien polymerointikatalyyttejä, jotka koostuvat neljännen ryhmän siirtymämetallin organometalliyhdisteestä ja organoalumiiniyhdisteestä. Ziegler–Natta-katalyyttien käyttö on polymeeriteollisuudessa runsasta muun muassa polyeteenin ja polypropeenin valmistuksessa. Katalyytti on nimetty kehittäjiensä saksalaisen Karl Zieglerin ja italialaisen Giulio Nattan mukaan. Ziegler ja Natta saivat kehittämästään katalyyttisysteemistä Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1963.
Ziegler–Natta-katalyytin historiaa ja kehitystä

Karl Ziegler julkaisi vuonna 1953 tutkimuksen, että titaanitetrakloridin ja trietyylialumiinin seos katalysoi tehokkaasti eteeniin polymeroitumista huoneenlämpötilassa ja normaalissa ilmanpaineessa. Aikaisemmin tähän oli tarvittu 200 °C:n lämpötila ja 1000 ilmakehän paine. Seuraavana vuonna 1954 Giulio Natta julkaisi tutkimuksen, jonka mukaan tätä katalyyttiä voitiin käyttää aikaisemmin tuntemattoman isotaktisen kiteisen polypropeenin valmistamiseen.
Teollisuudessa käytettävät Ziegler–Natta-katalyytit ovat pääosin kiinteitä heterogeenisiä katalyyttejä, jotka sisältävät titaanitetrakloridia ja kiinteällä kantajalla ja trietyyliamiini tuodaan reaktoriin nesteenä. 1970-luvulla havaittiin, että magnesiumkloridin lisääminen kokatalyytiksi lisää huomattavasti katalyytin tehokkuutta ja selektiivisyyttä, jolloin isotaktisten polymeerien valmistaminen helpottui edelleen. Ziegler–Natta-katalyyteistä on kehitetty myös hiilivetyihin liukeneva homogeeninen katalyytti. Tässä katalyyttisysteemissä katalyyttisesti aktiivisena metallina on titaani, zirkonium tai hafnium ja niiden metalloseenikompleksit. Metalloseenikatalyyttien kehitys on mahdollistanut syndiotaktisten polyalkeenien valmistamisen.
Yhtä grammaa katalyyttiä kohden voidaan tuottaa suurimmillaan 100–130 kg polypropeenia, jonka isotaktisuusaste on 95–99 %.
Ziegler–Natta-katalyytin mekanismi

Katalyyttisesti aktiivinen metalli Ziegler–Natta-katalyyteissä esiintyy hapetusluvulla +III. Tämä hapetusluku voidaan saavuttaa reaktorissa joko in situ tai voidaan käyttää myös titaanitetrakloridin sijasta titaani(III)kloridia. Ziegler–Natta-katalyytin toimintamekanismin periaatteen esittivät Cossee ja Arman 1960-luvulla. Tässä mekanismissa trietyylialumiini luovuttaa neljään klooriatomiin sitoutuneelle titaaniatomille etyyliryhmän, joka korvaa yhden klooriatomeista. Titaanilla on vielä yksi koordinaatiopaikka vapaana, johon kiinnittyy alkeeni, tyypillisimmin eteeni tai propeeni. Tämän jälkeen tapahtuu insertioreaktio, jossa alkeeni liittyy etyyliryhmään ja polymeeriketju pidentyy. Näin titaanilla on taas yksi koordinaatiopaikka vapaana. Isotaktisten polymeerien muodostuminen johtuu siitä, että koordinaatiokohdan steerinen este pakottaa sitoutuvan alkeenin tiettyyn asentoon.
Olaf Zinke

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Olaf Zinke (2010) |  Olaf Zinke (2010) |  Olaf Zinke (2010) |  |
Maa:   Saksa
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Albertville 1992 | 1 000 metriä |  |
Olaf Zinke (s. 9. lokakuuta 1966 Bad Muskau) on aiemmin Itä-Saksaa ja sittemmin Saksaa edustanut pikaluistelija. Zinke kilpaili 1 000 ja 1 500 metrin matkoilla. Hän nousi pikaluistelun parhaimpien joukkoon voittamalla sekä 1 000 metrin että 1 500 metrin matkat vuoden 1990 pikaluistelun maailmancupin kilpailussa Helsingissä. Vuoden 1992 talviolympialaisissa Albertvillessä hän voitti kultaa 1 000 metrin matkalla ajalla 1.14,85; korealainen Kim Yoon-man hävisi hänelle vain yhden sadasosasekunnin erolla, ja kahteen seuraavaankin oli eroa vain seitsemän ja kahdeksan sadasosasekuntia. Zinke sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi ajalla 1.56,74.
Zinke oli automekaanikko, joka sai Berliinin kaupungilta työpaikan voidakseen harjoitella. Nuorempana hän piti jalkapallosta, mutta Itä-Saksan viranomaiset määräsivät hänet vaihtamaan 14-vuotiaana pikaluisteluun.
Käännös suomeksi
Boycott

| Boycott> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1987–1992, 2007, 2017–
Tyylilaji:  klassinen rock   pop
Kotipaikka:   Turku,Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tommi Läntinen, laulu   Henrik Strang, kitara   Roope Riihijärvi, kitara   Niko Kokko, basso   Jaakko Kiuru, koskettimet   Petteri Korhonen, rummut  
Entiset jäsenet:  Ari Lampinen, kitara   Marko Kainulainen, rummut   Harri Seppälä, rummut   Tapio Siitonen, kosketinsoittimet   Masa Maijanen, basso   Tomi Norha, basso   Juha Jokinen, rummut  
Levy-yhtiö:  Polarvox Oy, 1987–1990   CBS Records Oy, 1990–1992   Sony BMG, 2007–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Boycott on vuonna 1987 perustettu englanniksi laulava suomalainen rock-yhtye, jonka keulakuvina toimivat laulusolisti Tommi Läntinen ja kitaristi Hombre Lampinen. Yhtyeen musiikkia on kutsuttu termillä classic rock, mutta 1990-luvun alkupuolella sen musiikki alkoi muistuttaa enemmän popmusiikkia. Boycott lopetti toimintansa 1990-luvun alussa, minkä jälkeen Läntinen aloitti soolouransa. Boycott oli vuonna 1992 esiintymässä Pori Jazzeilla. Boycott teki paluun vuonna 2007. Yhtyeen tunnetuin hittikappale on ”Gotta Rock”.
Paluunsa yhteydessä vuonna 2007 Boycott julkaisi uutta materiaalia 15 vuoden tauon jälkeen. Viikolla 23 jaettiin radioasemille uusi single, Graham Parker -cover ”Hey, Lord (Don’t Ask Me Questions)”. Seuraava single, ”Keep Things Alright”, julkaistiin syksyllä 2007. 26. syyskuuta ilmestyi kokoelmalevy Boycott Hits Back, joka sisältää yhtyeen suurimmat hitit, mutta myös edellä mainitut uudet kappaleet.
Boycott on keikkaillut 2000-luvulla melko satunnaisesti. Vuonna 2017 tuli kuluneeksi tasan 30 vuotta yhtyeen syntymästä. Single ”Still I Rise” julkaistiin 3. maaliskuuta. Toinen single ”Partners in Crime” julkaistiin 12. toukokuuta ja kolmas single "Thunder" julkaistiin 22. syyskuuta. Uuden studioalbumin tuotti Okko Laru. Toukokuussa 2016 äkillisesti kuollut yhtyeen kitaristi Hombre Lampinen ei ollut mukana yhtyeen paluussa.
Boycottin uusin studioalbumi The Mighty ilmestyi 20. lokakuuta 2017.
Kokoonpano > Alkuperäinen kokoonpano (1. albumi)

Tommi Läntinen – laulu
Ari ”Hombre” Lampinen – kitara
Stenka Määttänen – basso
Marko Kainulainen – rummut
Jari Hongisto – pasuuna
Juha Ketola – trumpetti
Jouni Kannisto – saksofoni
Heikki Keskinen – saksofoni
Kokoonpano > 2. kokoonpano

Tommi Läntinen – laulu
Ari ”Hombre” Lampinen – kitara
Masa (Veli-Matti) Maijanen – basso (ex-Gringos Locos / ex-Broadcast)
Marko Kainulainen – rummut
Jari Hongisto – pasuuna
Juha Ketola – trumpetti
Esa Niiva – saksofoni
Kokoonpano > 3. kokoonpano

Tommi Läntinen – laulu
Ari ”Hombre” Lampinen – kitara
Tomi Norha – basso (aiemmin mm. Annican taustabändissä)
Harri Seppälä – rummut (aiemmin mm. Kirkan taustabändissä)
Tapio Siitonen – koskettimet (aiemmin mm. Johnny Lee Michaelsin kokoonpanoissa)
Kokoonpano > 2007–

Tommi Läntinen – laulu
Ari ”Hombre” Lampinen – kitara
Tomi Norha – basso
Juha Jokinen – rummut
Jari Hongisto – pasuuna
Sami Pöyhönen – trumpetti
Pekka Välimäki – saksofoni
Kokoonpano > 2017–

Tommi Läntinen – laulu
Henrik Strang – kitara
Roope Riihijärvi – kitara
Niko Kokko – basso
Petteri Korhonen – rummut
Jaakko Kiuru – koskettimet
Julkaisut > Studioalbumit

Boycott (1987)
No! (1988)
Lightning Strikes Back! (1990)
Red (1992)
The Mighty (2017)
Julkaisut > Kokoelmat

Gotta Rock (1989)
Hits Back (2007)
Aiheesta muualla

Facebook
Boycott Ylen Elävässä arkistossa
ZH-1

| ZH-1 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Rotterdamsche Droogdok Maatschappij, Rotterdam, Alankomaat
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1938
Laskettu vesille:  12. lokakuuta 1939
Palveluskäyttöön:  11. lokakuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 604 t (standardi) 2 228 t (kuormattu)
Pituus:  106,7 m (kokonaispituus) 105,2 m (vesiraja)
Leveys:  10, 6 m
Syväys:  2,82 m (standardi) 3,52 m (kuormattu)
Koneteho:  45 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  180
Aseistus
Aseistus:  Alkuperäinen:5 x 12 cm/L45 -tykkiä 4 x Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x 12,7 mm ilmatorjuntakonekivääriä 8 x 21" torpedoputkea 24 x miinaa 1 x lentokone
ZH-1 oli Saksan laivaston hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Aluksen köli laskettiin 26. marraskuuta 1938 Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Gerard Callenburgh -luokan nimikkoaluksena ja alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1940. Tuhoamistehtävään määrätty osasto upotti aluksen 14. toukokuuta Rotterdamissa Nieuwe Waterwegiin.
Saksalaiset miehittäjät nostivat aluksen 14. heinäkuuta 1940 ja se hinattiin 11. lokakuuta korjattavaksi Hampuriin Blohm & Vossin telakalle , mistä se siirrettiin Rotterdamiin viimeisteltäväksi ja varustettavaksi. Alus otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1942 nimettynä ZH-1:ksi (saks. Zerstörer Holland 1) ensimmäisenä päällikkönään korvettenkäpitan Claus Barckow. Aluksen 40 millimetrin Boforsit oli samalla vaihdettu samaan määrään 3,7 cm ja konekiväärit 2 cm ilmatorjuntatykkeihin.
Aiheesta muualla

Netherlandsnavy.nl - ZH1(englanniksi)
Gerard Callenburgh -luokan hävittäjät
| --- | --- |
Alankomaiden laivasto:  Gerard Callenburgh - Isaac Sweers - Tjerk Hiddes - Philips van Almonde
Saksan laivasto:  ZH-1 - ZH-1
Aleksandr Ziloti

Aleksandr Ziloti vuonna 1922.
Aleksandr Iljitš Ziloti (ven. Александр Ильич Зилоти; 9. lokakuuta (J: 27. syyskuuta) 1863 Harkova, Venäjän keisarikunta – 8. joulukuuta 1945 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari, Sergei Rahmaninovin serkku.
Aleksandr Ziloti syntyi Harkovassa nykyisen Ukrainan alueella. Hän opiskeli pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Nikolai Zverevin ja Nikolai Rubinšteinin johdolla; musiikinteoriaa hänelle opettivat muiden muassa Sergei Tanejev ja Pjotr Tšaikovski. Hän valmistui konservatoriosta vuonna 1881 ja siirtyi Weimariin jatkamaan opintojaan Franz Lisztin yksityisoppilaana (1883–1886). Hän opetti Moskovan konservatoriossa vuosina 1888–1891 (oppilaana muiden muassa Aleksandr Goldenveizer ja Sergei Rahmaninov) ja esiintyi pianotaiteilijana Euroopassa 1891–1900.
Kapellimestarina Ziloti työskenteli ensin Moskovassa (1901–1903) ja sen jälkeen Pietarissa (1903–1917). Vuonna 1918 Ziloti nimitettiin Mariinski-teatterin intendentiksi, mutta hän pakeni Neuvosto-Venäjältä perheineen Suomen kautta Englantiin ja vuonna 1921 siirtyi New Yorkiin. Vuosina 1925–1942 hän opetti Juilliard-musiikkikoulussa ja esiintyi satunnaisesti pianistina.
Ziloti tuli tunnetuksi ennen kaikkea uuden ranskalaisen ja venäläisen musiikin tulkitsijana, ja häntä pidetään yhtenä Lisztin pianokoulukunnan merkittävimmistä edustajista. Hän esitti ja johti useita kantaesityksiä. Lisäksi hän laati noin 200 pianotranskriptiota. Ziloti vieraili Helsingissä vuosina 1900, 1905 ja 1920.
Kirjallisuutta

Barber, Charles F.: Lost in the Stars: The Forgotten Musical Life of Alexander Siloti.  Lanham:  Scarecrow Press, 2002.  ISBN 0-8108-4108-8
Kutateladze, L. M. – Raaben, L.N. (toim.): Александр Ильич Зилоти 1863–1945: воспоминания и письма.  Leningrad:  Gos. muzykalnoje izd., 1963.
Ziloti, A. I.: Мои воспоминанія о Ф. Листѣ: съ 8 воспроизведеніями портретовъ, рукописей и программы.  S.-Peterburg:  S. p., 1911.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Dino Ciccarelli

| Dino Ciccarelli |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. helmikuuta 1960 (ikä 64) Sarnia, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  82 kg
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1980–1999
Seurat:  Minnesota North Stars Washington Capitals Detroit Red Wings Tampa Bay Lightning Florida Panthers
Hockey Hall of Fame
 2010 
Dino Ciccarelli (s. 8. helmikuuta 1960 Sarnia, Ontario, Kanada) on kanadanitalialainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 19 kautta National Hockey Leaguessa, pisimpään Minnesota North Starsissa. Hän keräsi NHL-urallaan 1 200 tehopistettä. Hänen sukujuurensa tulevat Italiasta..
Ciccarellia pidetään yhtenä parhaista pelaajista, jotka eivät koskaan voittaneet Stanley Cupia. Hän pelasi cupin loppuottelussa kaudella 1994–1995 Detroit Red Wingsin riveissä, kun se hävisi mestaruuden New Jersey Devilsille. Hän siirtyi Tampa Bay Lightningiin kaudeksi 1996–1997, ja saattoi vain seurata sivusta Red Wingsin voittaessa Stanley Cupin.
Ciccarelli valittiin vuonna 2010 Hockey Hall of Famen jäseneksi.
Saavutuksia

Tulokkaiden NHL pudotuspelien maaliennätys 1981 (14)
Tulokkaiden NHL pudotuspelien piste-ennätys 1981 (21) (jakaa Ville Leinon kanssa)
NHL:n tähdistöottelussa 1982, 1983, 1989 ja 1997
Aiheesta muualla

Dino Ciccarelli The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Fredrik Strømstad

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. tammikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Kristiansand, Norja
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 167 cm
Lempinimi: Cavalaro
Seura
Seura: Le Mans UC
Pelinumero: 7
Junioriseurat
: IK Start
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002 2002-2008 | Bærum IK Start | - Tippeligaen 85(8), Adeccoligaen 12(1) |
Maajoukkue
| 2002-2004 2005- | U-21 Norja | 2(0) 15(2), Yst. 3(0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Fredrik Strømstad on (s. 20. tammikuuta 1982) norjalainen jalkapalloilija, jonka seura on heinäkuusta 2008 alkaen ranskalainen Le Mans UC. Hän pelasi koko junioriuransa sekä vuodesta 2002 saakka miesten edustusjoukkueessa synnyinkaupungissaan Kristiansandissa IK-Start -joukkueessa, kunnes siirtyi Le Mansiin 7. heinäkuuta 2008. Hänet lainattiin takaisin IK Startiin vuodeksi alkaen 26. elokuuta 2010.
Ura

Strømstad debytoi Startin edustusjoukkueessa 14. huhtikuuta 2002. Syksyllä 2002 hän oli lainassa Norjan 2. divisioonan joukkueessa Bærum SK:ssa, koska Startin silloisen islantilaisvalmentaja Gudjon Thordarssonin mukaan hän oli liian lyhyt edustusjoukkueeseen.
Strømstadin maajoukkuedebyyttia MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan 12. lokakuuta 2005 luonnehdittiin vakuuttavaksi. Strømstad oli IK Startin kapteeni ennen seuranvaihtoa vuonna 2008 ja säilyi Norjan maajoukkueessa huolimatta seuransa putoamisesta Adecco-liigaan syksyllä 2007.
Kirjallinen tuotanto

Vuonna 2007 Strømstad julkaisi yhdessä Birger Werslandin kanssa lapsille suunnatun jalkapallo-opaskirjan.
Fredrik Strømstad, Birger Wersland: Hva er din drøm?  Stavanger:  Boing-klubben, 2007.  ISBN 978-82-309-0007-9  (norjaksi)
Aiheesta muualla

Strømstadin profiili IK Startin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja
Zimbabwen lintu

Zimbabwen lintu.
Zimbabwen lintu on Zimbabwen kansallissymboli. Suur-Zimbabwesta löydettyihin veistoksiin pohjautuvaa symbolia on käytetty muun muassa Zimbabwen lipussa, vaakunassa ja rahoissa.
Linnun esikuvana on Suur-Zimbabwen tunnetuimmat esinelöydöt, eli kahdeksan suurta lintua, jotka ovat veistetty noin kaksi metriä korkeiden monoliittien huipulle. Ne oli tehty kiilleliuskeeseen tai vuolukiveen. Niitä ei ole tehty minkään tunnetun taiteellisen perinteen tapaan, ja todennäköisesti ne olivat useamman tekijän tekemiä. Linnut olivat alun perin Suur-Zimbabwen kukkulalinnoituksen itäisessä osassa, ja ne saattoivat symbolisoida kuninkaita. Lintuja ei suoranaisesti ole yhdistetty mihinkään tiettyyn lajiin, mutta ne muistuttavat hieman liitokotkaa, joka on merkittävä lintu šonien kulttuurissa.
Kahdeksasta linnusta vain yksi on nykyään Zimbabwen ulkopuolella. Cecil Rhodes sai yhden linnuista ja sijoitti sen Groote Schuurin tilalleen Kapkaupunkiin, missä se sijaitsee edelleen. Neljä kokonaista lintua ja yksi osittainen lintu lähetettiin myös Rhodesille Etelä-Afrikkaan, mutta nämä palautettiin Zimbabwelle maan itsenäistymisen jälkeen 1981. Eräs saksalainen lähetystyöntekijä sai osia yhdestä linnusta ja myi ne Berliinin kansatieteen museolle. Venäläisjoukot veivät ne toisen maailmansodan lopulla Berliinistä Leningradiin, mistä ne palautettiin Saksaan kylmän sodan lopulla. Kansatieteen museo luovutti toukokuussa 2003 osat Zimbabwen presidentille Robert Mugabelle. Kahdeksas lintu on sen sijaan ollut aina Zimbabwessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zimbabwen lintu Wikimedia Commonsissa
Zimbabwen lippu
Zimbabwe-Rhodesian lippu vuosina 1979–1980
Zima

| Zima Зима |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Irkutskin alue
Piiri:  Zima
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  52,85 km²
Väkiluku (2009):  34 100
 – Väestötiheys:  645 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
 
 www.zimadm.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zima (ven. Зима́) on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Angaran sivujokeen Okaan laskevan Zima-joen suuta 251 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupunki on Ziman piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie sekä Krasnojarskin ja Irkutskin välinen valtatie. Asukkaita on 34 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna rakennetun 1898 rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1915 sinne perustettiin saha, jonka ympärille muodostui taajama. Vuonna 1922 Zimasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikenteen yrityksiä, puunjalostuslaitoksia ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Ziman kaupungin sivusto (venäjäksi)
Irkutskin alueen kaupungit
Zincke-reaktio

Yleinen esimerkki Zincke-reaktiosta
Zincke-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa pyridiini tai pyridiinijohdannainen reagoi 2,4-dinitroklooribentseenin ja primäärisen amiinin kanssa muodostaen pyridiniumsuolan. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Theodor Zincke vuonna 1904 ja se on nimetty hänen mukaansa. Zincke-reaktio on hyvin käytetty reaktio monien luonnonaineiden esimerkiksi alkaloidien synteeseissä.
Reagenssit ja mekanismi

Zincke-reaktio tapahtuu useille pyridiinin johdannaisille ja primäärisille amiineille. Reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa pyridiinijohdannainen ja 2,4-dikloorinitrobentseeni reagoivat nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla, muodostaen pyridiniumsuolan, jota kutsutaan myös Zincken suolaksi. Tämä välituote on pysyvä ja voidaan eristää. Seuraavassa vaiheessa nukleofiilinen primäärinen amiini reagoi additioreaktiolla elektrofiilisen pyridiniumionin hiiliatomin kanssa. Protoninsiirron jälkeen muodostuva hemiaminaalirakenne avautuu ja muodostuu konjugoitunut tyydyttymätön iminiumioni. Toinen molekyyli primääristä amiinia reagoi tämän yhdisteen kanssa 1,6-additiolla, jota seuraa 2,4-dinitroaniliinin eliminoituminen. Tämän eliminaatioreaktion tuloksena muodostuu 5-aminopenta-2,4-dieeni-1-iminiumjohdannainen eli Königin suola. Königin suola syklisoituu elektrosyklisellä reaktiolla, muodostaen hemiaminaalin, joka aromatisoituu happamissa olosuhteissa pyridiniumsuolaksi.
Zhejiangin yliopisto

| Zhejiangin yliopisto |
| --- | --- |
 Yliopiston hallintorakennus Zijingangin kampuksella.
Perustettu:  1897
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Jianhua Lin
Henkilökunta:  8 291
Opiskelijoita:  46 666
Jatko-opiskelijoita:  9 084 tohtoriopiskelijaa
Sijainti:  Hangzhou,   Kiina (30.3060°N, 120.0835°E)
Yhteistyö:  C9-liiga
Sivusto:  zju.edu.cn
Zhejiangin yliopisto (yksink.: 浙江大学; perint.: 浙江大學; pinyin: Zhèjiāng Dàxué) on yksi Kiinan vanhimmista ja arvostetuimmista yliopistoista. Yliopisto perustettiin vuonna 1897 ja se sijaitsee Hangzhoussa Zhejiangin maakunnassa Shanghaista 170 km lounaaseen. Yliopisto kuuluu Kiinan kärkiyliopistojen C9-liittoumaan.
Historia

Zhejiangin yliopiston edeltäjä Qiushin akatemia perustettiin vuonna 1897 ja se oli yksi ensimmäisistä nykyaikaisista korkeamman asteen oppilaitoksista Kiinassa. Sittemmin sen nimeä muutettiin monta kertaa ja se sai nykyisen nimensä 1. huhtikuuta 1928. Kiinan–Japanin sodan syttymisen seurauksena yliopisto siirrettiin Guizhouhun ja se palasi Hangzhoun kaupunkiin vuonna 1946. Vuonna 1952 Kiinan oppilaitosjärjestelmää uudistettiin ja Zhejiangin yliopistosta erotettiin joitakin laitoksia, joista tuli itsenäiset Hangzhoun yliopisto, Zhejiangin maatalousyliopisto ja Zhejiangin lääketieteellinen yliopisto. Ne yhdistettiin takaisin Zhejiangin yliopistoon 15. syyskuuta 1998.
Toiminta

Yliopisto on kuulunut Kiinan 1990-luvulla alkaneiden yliopistojen kehittämisohjelmien (Projekti 211, Projekti 985) joukkoon ja on mukana myös uudemmassa (2016–) Double First Class -ohjelmassa. Yliopiston resursseja on lisätty huomattavasti, kansainvälinen taso on noussut paljon ja opiskelijamäärä kasvanut.
École nationale supérieure des mines de Paris arvioi Zhejiangin yliopiston vuonna 2009 maailman 89. parhaaksi yliopistoksi ja QS World University Rankings arvioi sen vastaavaksi sijaksi vuonna 2014 144. Kiinan hallintoakatemia arvioi sen puolestaan maan kolmanneksi parhaaksi yliopistoksi Tsinghuan- ja Pekingin yliopistojen jälkeen. Vuonna 2020 tuhat tutkimuksen huippuyliopistoa maailmasta kokoava Shanghain ARWU-yliopistoranking luokitteli sen maailmanlistansa  jaettuun sijalle 58, joka oli Kiinan yliopistojen kolmanneksi korkein sijoitus. Englanninkieltä korostava THE-yliopistoranking (2021) arvosti yliopiston maailmanlistan sijalle 94, viidenneksi parhaana Kiinan yliopistoista.
Vuonna 2014 yliopistossa oli yhteensä 46 666 opiskelijaa. Henkilökuntaa yliopistolla on yhteensä 8 291 ja heistä professoreja on 1 418. Vuonna 2018 opiskelijamäärä oli jo 54 641, joista alempaa korkeakoulututkintoa opiskeli 25 425 ja ylempää tai jatkotutkintoa 29 216 opiskelijaa. Jos osa-aikaiset opiskelijat lasketaan mukaan, yliopiston opiskelijamäärä olin 62 122.
Zhejiangin yliopistossa on seitsemän kampusta: Zijingang, Yuquan, Xixi, Huajiac, Zhijiang, Zhoushan ja Haining.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zhejiangin yliopiston sivusto
| n k C9-liiga |
| --- | --- |
Yliopistot:  Fudan-yliopisto  Harbinin teknillinen instituutti  Kiinan tiede- ja teknologiayliopisto  Nanjingin yliopisto  Pekingin yliopisto  Shanghain Jiao Tong -yliopisto  Tsinghua-yliopisto  Xi’anin Jiaotong-yliopisto  Zhejiangin yliopisto
Zeus Stratioksen temppeli

| Zeus Stratioksen temppeli |
| --- | --- |
 Stratoksen Zeuksen temppelin rauniot.
Sijainti:  Strátos, Agrínio, Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  38°40′17″N, 21°18′40″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  ei valmistunut
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zeus Stratioksen temppeli (Stratoksen Zeuksen temppeli) oli antiikin aikainen Zeus Stratiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Stratoksen kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Agrínion kunnassa noin 600 metriä luoteeseen nykyisestä Strátoksen kylästä.
Historia

Stratoksen Zeuksen temppelin rakentaminen aloitettiin aivan hellenistisen kauden alussa noin vuonna 321 eaa. Temppeli ei ilmeisesti koskaan täysin valmistunut Stratoksen ja Aitolian välisen sodan vuoksi.
Temppelin arkeologiset kaivaukset suoritti École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu vuonna 1924. Suomen Ateenan-instituutti on suorittanut temppelin korkeusrekonstruktion temppelin jäänteiden uudelleen mittauksen pohjalta vuosina 2000–2001 Jari Pakkasen johdolla. Samalla temppelistä tehtiin kolmiulotteinen tietokonemallinnus.