stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lukianos
Elämä

Lukianos sanoo itse syntyneensä Samosatassa, entisen Kommagenen alueella, josta oli tullut osa Rooman valtakuntaa Syrian provinssina. Teoksissaan Lukianos viittaa itseensä ”syyrialaisena”, ”assyrialaisena” tai ”barbaarina”, ja hän halusi tällä mahdollisesti korostaa olevansa taustaltaan seemiläistä alkuperäisväestöä.
Lukianos sai reettorin koulutuksen. Hän toimi kiertelevänä puhujana, joka matkusteli eri paikoissa ja esitti niissä viihdyttäviä keskusteluja ja nokkelia luentoja, jotka improvisoi paikan päällä. Tällaisena Lukianos voidaan lukea niin kutsutun toisen sofistiikan edustajaksi. Lukianos kierteli muun muassa Jooniassa, Makedoniassa, manner-Kreikassa, Italiassa ja jopa Galliassa. Hän rikastui ammatillaan ja sai mainetta.
Lukianos kertoo itse asettuneensa Ateenaan jättääkseen puhujan toimensa ja harrastaakseen filosofiaa sekä kirjoittaakseen dialogeja Platonin hengessä. Tämä ajoittuu noin vuoteen 157–160. Myöhemmin hän kuitenkin hylkäsi platonismin ja mieltyi ensin kyynisyyteen ja sitten epikurolaisuuteen. Vaihdettuaan koulukuntaa Lukianos useinkin pilkkasi aiempaa koulukuntaansa.
Parthian sodan seurauksena Lukianos palasi Syyriaan ja toimi asianajajana Antiokiassa. Sodan loppupuolella hän palasi Ateenaan. Uuden Ateenan kauden aikana hänen kirjalliset hyökkäyksensä muuttuivat yhä rajummiksi. Vuonna 171 Lukianos sai Egyptin prefektiltä kansliapäällikön viran Aleksandriasta; vuonna 175 hän joutui kuitenkin prefektin viraltapanon jälkeen palaamaan jälleen takaisin Ateenaan.
Mahdollisesti viimeisiin teoksiinsa kuuluvassa teoksessa Aleksanteri eli Valeprofeetta Lukianos mainitsee keisari Marcus Aureliuksen vuonna 180 tapahtuneen kuoleman, ja hän lienee kuollut itse pian tämän jälkeen. Lukianoksen elämäkerta Sudassa on tuomitseva eikä ilmeisesti todenmukainen. Sen mukaan koirat olisivat tappaneet hänet. Tämä voi toisaalta viitata myös kyynikoihin, joiden kanssa Lukianoksella oli huonot välit ja joita hän pilkkasi useissa teoksissaan.
Teokset

Lukianos kirjoitti sukkelia vuoropuheluja ja kärjistäviä satiireja, joissa hän pilkkasi aikansa ilmiöitä, vanhaa kreikkalaista uskontoa, filosofeja, reettoreita, grammaatikkoja ja monia muita ammattikuntia ja henkilöitä. Teoksiin kuuluu myös erilaisia ylistyskirjoituksia ja satiirisia epigrammeja. Lukianoksen nimiin on laitettu yli 80 teosta, mutta todennäköisesti ne kaikki eivät kuitenkaan ole hänen kirjoittamiaan, vaan myöhempien kirjailijoiden tekemiä jäljitelmiä.
Tosi tarina on Lukianoksen tunnetuimpia teoksia. Se on matkakertomusten parodia, jossa kirjailija kumppaneineen päätyy Kuuhun seuraamaan Kuun ja Auringon kuninkaiden välistä sotaa. Palattuaan maahan he päätyvät valaan vatsaan. Teosta voidaan pitää kuumatkoineen ja ulkoavaruuden elämän kuvauksineen jopa varhaisena tieteiskirjallisuutena. Lukianoksen Juomingit on parodia Platonin Pidoista. Lukianoksen versiossa osanottajat juopuvat, kertovat likaisia juttuja ja käyttäytyvät huonosti. Valheiden rakastaja on kehystarina, joka sisältää alkuperäisen version tarinasta ”Noidan oppipoika”. Falaris puolestaan on julmuudestaan tunnetun tyrannin paradoksaalinen puolustus. Ylistyskirjoituksiin kuuluvat muun muassa ylistykset Demostheneelle ja kärpäselle.
Muita tunnettuja teoksia ovat muun muassa Jumalien keskusteluja ja Vainajien keskusteluja. 
Peregrinoksen polttoitsemurha kertoo satiirisesti Lukianoksen inhoaman kyynikkofilosofin Peregrinos Proteuksen kuolemasta; Peregrinos pitää siinä oman hautajaispuheensa ja tekee lopulta polttoitsemurhan. Teos on myös yksi varhaisimpia säilyneitä pakanallisia kuvauksia kristinuskosta. Peregrinos käyttää siinä kristittyjen anteliaisuutta ja hyväuskoisuutta hyväkseen. Palkasta palvelevista ivaili roomalaisten palvelukseen menneiden kreikkalaisten kustannuksella.
Lukianos on saanut tyyliinsä vaikutteita vanhasta komediasta (Aristofanes, Eupolis), uudesta komediasta (Menandros) sekä kyynikko Menippokselta (niin kutsutut menippolaiset satiirit). Lukianos kirjoitti attikalaisella murteella, ja hänet voidaan lukea attikisteihin. Teoksessaan Syyrialaisesta jumalattaresta hän jäljitteli kuitenkin joonialaista kreikkaa siinä määrin, että jotkut tutkijat ovat epäilleet sitä, että teos olisi todella Lukianoksen kirjoittama.
Ensimmäinen painettu laitos osasta Lukianoksen teoksia ilmestyi Firenzessä vuonna 1499.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Lampén, Ernst: Terve, Lukianos!.  (Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista: Jumalien keskusteluja. Filosofisten lahkojen huutokauppa. Kalastaja eli jälleen ylösnousseet filosofit. Isänmaan ylistys. Vainajien mietteitä. Jäälintu. Zeus murhemielellä. Nero. Hetairain juttuja. Karon maailmaa tähystämässä. Ikaromenippos eli Ilmamatka. Kukko eli Mikylloksen uni. Peregrinoksen hengenlähtö. Lukianoksen uni)  Helsinki:  Otava, 1924.
Lukianos: Jumalatarten kauneuskilpa ja muita satiireja.  (Sisältää teokset: Uni eli Lukianoksen elämänura; Zeus kovilla; Jumalatarten kauneuskilpa; Vainajien keskusteluja; Ilotyttöjen rupatteluja; Timon eli Ihmisvihaaja; Juomingit eli Lapithit; sekä Peregrinoksen polttoitsemurha. Kreikan kielestä suomentanut Kaarle Hirvonen)  Espoo:  Littera, 1983.  ISBN 951-9356-01-0
Lukianos: Kärpäsen ylistys. Teoksessa Kaljuuden ylistys ja muita ylistyksiä.  (Suomennos ja selitykset Vesa Vahtikari, Pekka Tuomisto, Laura Lahdensuu ja Arto Kivimäki)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3452-0
Lukianos: Miten historiaa on kirjoitettava.  (Kreikan kielestä suomentanut Kaarle Hirvonen)  Turku:  Faros-kustannus, 2002.  ISBN 951-98968-1-3
Lukianos: Narrimainen kirjankeräilijä. Teoksessa Kuitunen, Kalevi: Kirjahulluja.  (Käännös perustuu Emil Zilliacuksen ruotsinnokseen. Tarinaan sisältyvä sivun mittainen kertomus Orfeuksen soittimesta on lyhennetty)  Helsinki:  C. Hagelstamin antikvaarinen kirjakauppa, 1998.  ISBN 951-97360-3-4
Lukianos: Satiireja.  (Sisältää teokset: Prometheus; Uni eli Kukko; Pariksen valinta; Zeus tutkittavana; Kharon; Viisauksia kaupan; Matka manalaan eli tyranni; sekä Ikaromenippos eli taivaankulkija. Kreikan kielestä suomentanut Aapo Junkola. Käännöksen tarkistus ja esipuhe: Martti Leiwo)  Tampere:  A. Junkola, 1996.  ISBN 952-90-8072-7
Lukianos: Satiireja 2.  (Sisältää teokset: Tosi tarina; Kuolleista nousseet eli kalastaja; Timon ihmisvihaaja; sekä Lukios eli aasi. Kreikan kielestä suomentanut Aapo Junkola)  Tampere:  A. Junkola, 2003.  ISBN 952-91-5732-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Lucian: Works, Loeb Classical Library, 8 volumes.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Richter, D. S.: Lives and Afterlives of Lucian of Samosata. Arion, 2005, 13. vsk, nro 1, s. 75–100.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lukianos Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Λουκιανός on Wikiaineistossa
Sitaatteja aiheesta Lukianos Wikisitaateissa
Teoksia:
Vapaasti ladattavia Lukianoksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Works of Lucian of Samostata Käännös H. W. Fowler & F. G. Fowler. Oxford: The Clarendon Press, 1905.
Loeb Classical Library, osa 3/8 Lukianoksen töistä (Arkistoitu – Internet Archive), myös kreikaksi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Lukianoksen teoksen Uni eli Lukianoksen elämänura alku 1500-luvun painoksesta.
Clive Barker

Clive Barker
Clive Barker (s. 5. lokakuuta 1952 Liverpool) on brittiläinen kirjailija, ohjaaja ja kuvataiteilija. Hänen Veren kirjat -kauhunovellikokoelmistaan (osat 1–6, 1984–86) tuli suuri menestys.
Elämä ja ura

Barker opiskeli Liverpoolin yliopistossa englantia ja filosofiaa. Lontooseen muutettuaan hän kokosi oman teatteriseurueen, joka esitti hänen kirjoittamiaan ja ohjaamiaan näytelmiä. Monet näytelmistä sivusivat samankaltaisia aiheita kuin myöhemmin romaanit ja novellit. Kauhunovelleja Barker kirjoitti aluksi lähinnä omaksi huvikseen. Veren kirjat -kokoelmista tuli suuri menestys Yhdysvalloissa Stephen Kingin suosituksen vauhdittamana. Vuonna 1987 hän ohjasi elokuvan Hellraiser, jolle on sittemmin tehty useita jatko-osia. Barker ohjasi ja käsikirjoitti romaaniinsa Yön kansaan (1988) perustuvan elokuvan Nightbreed vuonna 1990. 1990-luvulla Barkerin kertomistapa muuttui kauhusta kohti dark fantasya.
Näyttelemisen, ohjaamisen ja kirjoittamisen lisäksi Barker on myös kuvataiteilija, ja toisinaan hän kuvittaa omat kirjansa. Hän on homoseksuaali ja asuu Los Angelesissa partnerinsa David Armstrongin ja tyttärensä Nicolen kanssa.
Suomennetut teokset

Veren kirjat 1–6, Jalava, 1989–1994  (Books of Blood, 1984–1985)
Kadotuksen peli, Jalava, 1992 (The Damnation Game, 1985)
Yön kansa.  ((Cabal, 1988.) Suom. Ilkka Äärelä)  Jalava, 1993.  ISBN 951-887-021-7
Abarat, Jalava, 2003 (Abarat, 2002)
Lumon päivät, sodan yöt, WSOY, 2004 (Abarat: Days of Magic, Nights of War, 2004)
Kaikennielevä keskiyö, WSOY, 2011 (Abarat: Absolute Midnight, 2011)
Suomennetut teokset > Novellit

Helvetilliset (The Hellbound Heart) kokoelmassa Outoja tarinoita 2 (toim. Markku Sadelehto). Jalavan kauhusarja 12, 1990.
Suruaika (Coming to Grief) teoksessa Kauhujen kirja 2 (toim. Douglas E. Winter). Book Studio, 1992.
Kirjallisuutta

Halme, Jukka & Juri Nummelin (toim.): Ulkomaisia kauhukirjailijoita.  Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu, 2005.  ISBN 951-692-595-2
Harto Hänninen, Marko Latvanen, 1996. Verikekkerit. Kauhun käsikirja, Helsinki: Otava, 302–304.
Annika Johansson, 1996, Världar av ljus, världar av mörker. Fantasy & scräcklitteratur, Lund: bibliotektjänst, 139–143.
Aiheesta muualla

Lost Souls – virallinen kotisivu (englanniksi)
Harri Haarikko: Veren kirjat 1. Aikakone 3/1989.
Harri Haarikko: Veren kirjat 2. Aikakone 2/1990.
P. A. Manninen: Veren kirjat 3. Aikakone 3/1991.
P. A. Manninen: Kadotuksen peli. Aikakone 1/1993.
Anna Heinilä: Lumon päivät, sodan yöt[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 18.6.2004.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Kolumbianlaulupeukaloinen

| Kolumbianlaulupeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Laulupeukaloiset Cyphorhinus
Laji::  phaeocephalus
Kaksiosainen nimi
 Cyphorhinus phaeocephalus  Sclater, 1860 

Katso myös
   Kolumbianlaulupeukaloinen Wikispeciesissä   Kolumbianlaulupeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kolumbianlaulupeukaloinen (Cyphorhinus phaeocephalus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kolumbianlaulupeukaloista tavataan Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosissa. ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 293 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Gennadios Skholarios

Gennadios Skholarios. Fresko Johannes Kastajan luostarissa Serresissä, Kreikassa.
Gennadios Skholarios (m.kreik. Γεννάδιος Σχολάριος; n. 1400–1473) oli bysanttilainen teologi, filosofi ja Konstantinopolin patriarkka vuosina 1454–1464.
Elämä ja teokset

Gennadios oli maallikkonimeltään Georgios Kurtesios Skholarios (Γεώργιος Κουρτέσιος Σχολάριος). Hän otti nimen Gennadios ryhtyessään munkiksi. Hän oli oppinut sekä kreikkalaisessa että latinankielisessä kirjallisuudessa.
Filosofiassaan Gennadios oli omaksunut aristotelismin. Hän kirjoitti Aristoteles-kommentaareja, muun muassa kommentaarit teoksiin Kategoriat ja Tulkinnasta, sekä kommentaarin Porfyrioksen teokseen Eisagoge. Näissä hän hyödynsi varhaisempia latinankielisiä kommentaareja. Gennadios katsoikin olevansa häntä edeltäneitä bysanttilaisia kommentaattoreita etevämpi, koska kykeni hyödyntämään esimerkiksi Tuomas Akvinolaisen teoksia sekä latinaksi käännettyjä Avicennan ja Averroeksen kommentaareja. Gennadios myös käänsi Tuomaan teoksia kreikaksi.
Gennadios vastusti Georgios Gemistos Plethonin ajattelua ja kirjoitti tätä vastaan. Hän katsoi Plethonin vievän ajattelullaan pohjan paitsi Aristoteleelta myös koko kristilliseltä uskolta — Plethon katsoi, ettei Aristoteleen Jumala ole maailman luoja ja kannatti kristinuskon sijaan hellenististä polyteismiä.
Kirkollisissa toimissaan Gennadios kannatti aiemmin idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä ja hyväksyi yhdistymisen Firenzen kirkolliskokouksessa. Konstantinopoliin palattuaan hän kuitenkin muutti mieltään. Kirkkojen yhdistyminen raukesi Konstantinopolin valtauksen myötä. Vuosi valtauksen jälkeen Gennadioksesta tuli Konstantinopolin patriarkka. Näin hän oli ensimmäinen tässä virassa osmaanien vallan alla toiminut.
Kirjallisuutta > Teosten laitokset

Petit, L. & Sideridès, X. A. & Jugie, M. (toim.): Œuvres complètes de Gennade Scholarios.  (Vols. I–VIII)  Paris.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Blanchet, Marie-Hélène: Georges-Gennadios Scholarios (vers 1400-vers 1472): un intellectuel orthodoxe face à la disparition de l'empire byzantin.  Paris:  Institut Français d'Etudes Byzantines, 2008.
Ebbesen, S. & Pinborg, J.: Gennadios and Western Scholasticism. Classica et Medievalia, 1981–1982, 33. vsk, s. 263–319.
Gill, Joseph: "George Scholarius". Teoksessa Gill, Joseph: Personalities of the Council of Florence and other Essays, s. 79–94.  Oxford.
Turner, C. J. G.: George Gennadius Scholarius and the Council of Florence. Journal of Theological Studies, 1967, 18. vsk, s. 83–103.
Turner, C. J. G.: The career of Georgios Gennadios Scholarios. Byzantion, 1969, 39. vsk, s. 420–455.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Kiipijäpeukaloinen

| Kiipijäpeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Taituripeukaloiset Thryophilus
Laji::  pleurostictus
Kaksiosainen nimi
 Thryophilus pleurostictus  (Sclater, 1860) 
Synonyymit
 Thryothorus pleurostictus 

Katso myös
   Kiipijäpeukaloinen Wikispeciesissä   Kiipijäpeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiipijäpeukaloinen (Thryophilus pleurostictus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kiipijäpeukaloista tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 185 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kolumbianpeukaloinen

| Kolumbianpeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Suopeukaloiset Cistothorus
Laji::  apolinari 
Kaksiosainen nimi
 Cistothorus apolinari  Chapman, 1914 

Katso myös
   Kolumbianpeukaloinen Wikispeciesissä   Kolumbianpeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kolumbianpeukaloinen (Cistothorus apolinari) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kolumbianpeukaloista tavataan Kolumbiassa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 600 km2. Lajin populaation arvellaan olevan 1 000–2 499 yksilöä, ja kanta on laskussa. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Köynnöspeukaloinen

| Köynnöspeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Helmipeukaloiset Campylorhynchus
Laji::  zonatus
Kaksiosainen nimi
 Campylorhynchus zonatus  (Lesson, 1832) 

Katso myös
   Köynnöspeukaloinen Wikispeciesissä   Köynnöspeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Köynnöspeukaloinen (Campylorhynchus zonatus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Köynnöspeukaloista tavataan Belizessä, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 552 000 km2. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hesiodos

| Hesiodos> Ἡσίοδος |
| --- | --- |
 Veistos, jonka alkujaan luultiin esittävän Senecaa, mutta joka todennäköisemmin onkin roomalainen kopio Hesiodoksen rintakuvasta, British Museum.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 700-luku eaa.
Kuollut: n. 700-luku eaa.
Ammatti:  runoilija, runonlaulaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (eeppinen)
Aikakausi:  antiikki
Kirjallinen suuntaus: eeppinen runous
Pääteokset:  Jumalten synty, Työt ja päivät
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hesiodos (m.kreik. Ἡσίοδος, Hēsiodos, lat. Hesiodus; n. 700 eaa.) oli muinaiskreikkalainen runonlaulaja ja eeppinen runoilija. Häntä pidetään Euroopan vanhimpana historiallisena henkilönä tunnettuna kirjailijana. Hän oli didaktisen suunnan pääedustaja.
Hesiodokselta on säilynyt teokset Jumalten synty (Theogonia) ja Työt ja päivät (Erga kai hemerai). Ensin mainittu on maailman ja jumalten synnystä kertova runoelma, joka on samalla kreikkalaisen mytologian vanhin lähde; toinen puolestaan on maanviljelysopas, jossa Hesiodos kertoo myös ajan yhteiskunnallisista oloista. Lisäksi on säilynyt Hesiodoksen nimiin laitettuja teoksia tai niiden osia. Näihin kuuluvat kokonaisena säilynyt Herakleen kilpi (Aspis Hērakleous), sekä osia teoksesta Naisten luettelo (Gynaikon katalogos). Hesiodoksen teokset ovat merkittäviä lähteitä liittyen kreikkalaiseen mytologiaan sekä arkaaisen ajan maanviljelykseen, ajanlaskuun ja tähtitieteeseen.
Teokset

Hesiodoksen nimiin laitetuista teoksista kolme on säilynyt kokonaisuudessaan, ja monia muita katkelmallisina. Hesiodos ei kuitenkaan kirjoittanut itse kaikkia hänen nimiinsä laitettuja teoksia. Niihinkin teoksiin, joita pidetään hänen kirjoittaminaan, on tehty myöhemmin lisäyksiä, ja tämä havaittiin jo antiikin aikana.
Hesiodoksen teokset, erityisesti Työt ja päivät, on kirjoitettu pienviljelijän näkökulmasta, siinä missä Homeroksen näkökulma on yläluokkainen. Tästä huolimatta teosten etiikassa, oikeudenmukaisuuskäsityksissä ja muussa sisällössä on paljon yhtäläisyyksiä.
Teokset > Pääteokset

Jumalten synty (Theogonia) on runoelma, joka käsittelee kaikkeuden alkuperää (kosmogonia) sekä, nimensä mukaisesti, jumalten syntyä (teogonia). Hesiodos aloittaa esityksensä Khaoksesta, Gaiasta ja Eroksesta, ja kuvaa ennen kaikkea jumalten välisiä sukulaisuussuhteita. Runoelma vaikuttaa yhdistelevän aineksia useista erilaisista kertomuksista. Hesiodoksen esittämästä vanhojen kertomusten versiosta tuli kuitenkin kreikkalaisten parissa yleisesti hyväksytty ja heitä yhdistänyt tekijä.
Hesiodoksen kuvaamalla luomistarulla on usein nähty olevan yhteyksiä itämaisiin taruihin, kuten heettiläiseen Kumarbin lauluun ja babylonialaiseen Enūma Elikseen. Vaikutteet olisivat siirtyneet kreikkalaiseen maailmaan 1000- ja 900-luvuilla eaa. kreikkalaisissa kauppasiirtokunnissa, kuten Syyrian Al Minassa.
Työt ja päivät (Erga kai hemerai) on runoelma, joka käsittelee ennen kaikkea kahta yleistä totuutta: työ on ihmisen elämän väistämätön osa, mutta se, joka on valmis tekemään työtä, tulee kyllä toimeen. Teos kuvaa nimensä mukaisesti paitsi arkiaskareita myös kullekin toimelle soveliaita päiviä ja vuodenaikoja.
Teokset > Muut teokset

Hesiodoksen nimiin on aiemmin laitettu lyhyt runo nimeltä Herakleen kilpi (Aspis Hērakleous). Se ei kuitenkaan ole Hesiodoksen kirjoittama. Runo vaikuttaa saavan esimerkkinsä Homeroksen Akhilleuksen kilvestä antamasta kuvauksesta. Herakleen kilpi on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan.
Antiikin aikana Hesiodoksen nimiin laitettiin myös pitkähkö runoelma, joka tunnetaan nimellä Naisten luettelo (Gynaikon katalogos), sekä nimellä Ehoiai, koska sen osat alkavat kreikan sanoilla ē hoiē, ”tai kuten hän joka...”. Se oli mytologinen luettelo niistä kuolevaisista naisista, jotka olivat saaneet jälkeläisiä jumalten kanssa, sekä näiden liittojen seurauksena syntyneistä jälkeläisistä. Runoelma on säilynyt katkelmallisena.
Muita Hesiodoksen nimiin laitettuja runoja, joista myös on säilynyt vain katkelmia, ovat:
Aigimios
Astrike
Khironis Hypothekai
Idaei Daktyli
Keyksin häät
Melampodia
Ornithomantia
Suuret työt (luultavasti laajennettu Työt ja päivät)
Suuri ehoiai (luultavasti laajennettu Naisten luettelo)
Tutkijat pitävät näitä myöhempinä esimerkkejä siitä traditiosta, johon Hesiodoskin kuului, vaikka ne eivät olekaan Hesiodoksen kirjoittamia.
Dimitrios Khalkokondylis toimitti ensimmäisen painetun laitoksen Töistä ja päivistä mahdollisesti Milanossa noin vuonna 1493. Aldus Manutius puolestaan julkaisi Hesiodoksen kootut teokset (Venetsia, 1495).
Kirjallisuutta

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kirjallisuutta > Suomennokset

Hesiodos: Jumalten synty.  ((Theogonia.) Suomentanut Päivi Myllykoski. Liitteenä juliste jumalten sukupuusta. Olympos-sarja)  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2411-8
Hesiodos: Työt ja päivät.  ((Erga kai hemerai.) Suomentanut ja selitysosuudella varustanut Paavo Castrén. Olympos-sarja)  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-2746-X
Hesiodos: Katkelma runoelmasta Työt ja päivät. (Suomeksi tulkinnut Mika Saranpää) Niin & näin, 1995, nro 2, s. takakansi.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hesiodoksen teoksia Gutenberg-projektissa
Hesiodos-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Vapaasti ladattavia Hesiodoksen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hesiod
Hesiodos ja muusa. Gustave Moreaun maalaus.
Hesiodi Ascraei quaecumque exstant, 1701.
Käännös suomeksi
Mayapeukaloinen

| Mayapeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Inkapeukaloiset Pheugopedius
Laji::  felix
Kaksiosainen nimi
 Pheugopedius felix  (Sclater, 1859) 
Synonyymit
 Thryothorus felix 

Katso myös
   Mayapeukaloinen Wikispeciesissä   Mayapeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mayapeukaloinen (Pheugopedius felix) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Mayapeukaloista tavataan Meksikossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 296 000 km2. Lajin populaatioksi on arvioitu 500 000–4 999 999 yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.