stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sergei Polunin
Balettiura

Polunin aloitti voimistelun ennen kuin siirtyi kahdeksanvuotiaana Kiovan koreografiseen instituuttiin. Valmistuttuaan sieltä hän muutti äitinsä kanssa Lontooseen 13-vuotiaana ja jatkoi vuonna 2003 opintojaan apurahan turvin. Lontoossa hänen oppilaitoksensa oli Royal Ballet School.
Vuonna 2007 Polunin nimitettiin vuoden nuoreksi brittiläiseksi tanssijaksi. Vuonna 2010 hänesta tuli 19-vuotiaana Royal Ballet’n ensitanssija nuorempana kuin kukaan ennen häntä. Kahden vuoden kuluttua hän erosi ryhtyäkseen freelance-tanssijaksi, koska hän ei mielestään voinut toteuttaa taiteellista luovuuttaan Royal Ballet’ssa. Ero herätti runsaasti huomiota maailman balettipiireissä. Toisenkin kerran hän aiheutti kummastusta, kun jäi saapumatta Peter Schaufussin baletin Midnight Express harjoituksiin Lontoossa muutamia päiviä ennen sen esitystä.
Polunin kutsuttiin Venäjälle, jossa hän esiintyi ensitanssijana Moskovassa Stanislavskin ja Nemirovitš-Dantšenkon musiikkiteatterissa ja Novosibirskin ooppera- ja balettiteatterissa, mutta hän vieraili myös Englannissa ja muissa maissa, ja hänen kansainvälinen maineensa kasvoi.
Vuonna 2014 Polunin aloitti yhteistyön amerikkalaisen valokuvaajan ja elokuvaohjaajan David LaChapellen kanssa, ja tuloksena oli baletti Take me to church, joka perustuu irlantilaisen Hozierin musiikkiin. Se on ollut hyvin suosittu, ja Internetissä katsojia on ollut kymmeniä miljoonia. Poluninin tarkoituksena oli luoda lisää modernia tanssia sekä näyttämölle että elokuvaan yhdessä eri alojen taiteilijoiden kanssa, ja sitä varten hän perusti Polunin-projektin, josta tuli myöhemmin Polunin Ink.
Pariisin ooppera kutsui Poluninin vuonna 2019 esiintymään Joutsenlammessa, mutta tilaisuus peruutettiin 48 tuntia ennen esitystä. Syynä oli se, että Polunin oli lähettänyt Instagram-tililleen homofobisia ja seksistisiä postauksia, mikä herätti kansainvälistä paheksuntaa.
Polunin Ink loi kolme uutta modernia balettia vuonna 2019. Rasputin, jonka musiikin sävelsi Kirill Richter, sai Lontoossa negatiivisen vastaanoton, mutta muualla se otettiin paremmin vastaan. Sergei Prokofjevin säveltämää Romeo ja Julia -balettia modernisoidussa muodossa yleisö ja kriitikot kehuivat. Kolmas oli Punahilkka ja susi, jonka musiikki on Kirill Richterin, mutta tarina ei kuitenkaan perustu alkuperäiseen satuun.
Useat tunnetut klassiset baletit ovat kuuluneet Poluninin ohjelmaan, kuten Spartacus, Mayerling, Manon, Giselle, Pähkinänsärkijä, La Bayadère, Tuhkimo, Don Quijote, Prinsessa Ruusunen, Le Corsaire, Coppélia, Joutsenlampi, Pekka ja Susi sekä Oopperan kummitus balettisovituksena, ja hänellä on ollut rooleja myös useissa vähemmän tunnetuissa baleteissa.
Kansainvälisissä balettikilpailuissa Polunin on menestynyt hyvin, ja kriitikot ovat nimittäneet hänet useita kertoja vuoden parhaimmaksi tanssijaksi. Häntä on sanottu yhdeksi sukupolvensa lahjakkaimmista tanssijoista, ja häntä on verrattu Rudolf Nurejeviin ja Mihail Baryšnikoviin, mutta hän on saanut myös nimityksen ”enfant terrible” aiheuttamansa kohun vuoksi.
Muu toiminta

Polunin on näytellyt myös elokuvissa. Ensimmäinen oli Idän pikajunan arvoitus vuonna 2017. Sitä seurasi Red Sparrow sekä The Wihite Crow, jonka aiheena on Rudolf Nurejev. Ranskassa hän on näytellyt elokuvassa Passion simple. Dancer kertoo Poluninin omasta elämästä.
Mallina hän on toiminut Diorin ja Balmainin muotinäytöksissä.
Polunin on aktiivinen Internetissä. Marraskuussa 2018 hän lähetti Instagram-tililleen tukensa osoituksen Venäjän presidentti Vladimir Putinille. Lisäksi hän ilmoitti kannattavansa Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpia tämän turvallisuuden puolesta tekemän työn vuoksi. Hänellä on myös oma Facebook-tili, jossa hän julkaisee tietoja tulevista esiintymisistään, ja lisäksi hänen faneillaan on Facebook-tilejä.
Poluninilla on useita tatuointeja, muun muassa kuva Putinista. Hän on kuitenkin ilmoittanut haluavansa päästä tatuoinneista eroon.
Yksityiselämä

Poluninin elämänkumppani on venäläinen taitoluistelija Jelena Iljinyh. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi Miamissa vuonna 2020 ja toinen poika huhtikuussa 2022.
Pieni Likolampi (Kouvola)

| Pieni Likolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Valkeala)
Koordinaatit:  61°01′35″N, 27°06′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
Laskuoja:  oja Likolampeen 
Järvinumero:  14.184.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,1 m  
Pituus:  110 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,282 km  
Pinta-ala:  0,454 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Likolampi 
Pieni Likolampi  on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Inkerilässä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,5 hehtaaria, se on 100 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 300 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 106,1 metriä mpy.
Pieni Lintulampi

| Pieni Lintulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini, Ähtäri
Koordinaatit:  62°42′15″N, 24°15′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kolunjoen valuma-alue (35.46)
Laskuoja:  oja Poropuroon 
Järvinumero:  35.462.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  199,6 m  
Rantaviiva:  0,821 km  
Pinta-ala:  3,581 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Lintulampi 
Pieni Lintulampi , tai myös Keskinen , on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa ja Ähtärissä Kolun kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjärven alueeseen (35.462) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 199,6 metriä mpy.
San Miniato

| San Miniato (Comune di San Miniato) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 San Miniato
 Koordinaatit: 43°41′N, 10°51′E 
Valtio:  Italia
Alue:  Toscana
Maakunta:  Pisa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  102,5 km²
Korkeus:  190 m
Väkiluku (2019):  27 959
 – Väestötiheys:  272,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  56028
Suuntanumero(t):  0571
Motto::  Sic nos in sceptra reponis
 
 www.comune.san-miniato.pi.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Miniaton tuomiokirkko
San Miniato on kaupunki Keski-Italiassa Toscanan alueella noin 40 kilometriä Firenzestä länteen. Kaupunki kuuluu talousvyöhykkeeseen, joka on erikoistunut nahkateollisuuteen. San Miniato on kuulu myös valkotryffeleistään.
Maantiede

San Miniato sijaitsee Arnojoen laaksossa. Kaupungin keskiaikainen keskusta on rakennettu kolmelle kukkulalle, jotka sijaitsivat aikoinaan tärkeiden vesi- ja maaliikenteen väylien risteyksessä. Maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa San Miniato on sijoitettu luokkaan 3s, eli matalan riskin vyöhykkeeseen.
San Miniato on jaettu osa-alueisiin (frazione), joista suurimmat ovat Ponte a Egola ja San Miniato Basso. Ponte a Egola on teollisuuden keskus, joka sijaitsee San Miniaton historiallisen keskustan länsipuolella. San Miniato Basso on kaupallinen keskus San Miniaton historiallisen keskustan pohjoispuolella.
Historia

San Miniaton alueelta on löydetty runsaasti todisteita etruskien asutuksesta. Kahtena ajanlaskun alkua edeltävänä vuosisatana roomalaiset ottivat alueen haltuunsa. Rooman valtakunnan luhistumisen jälkeen alueen valloittivat langobardit, jotka rakensivat linnoituksen, joka syrjäytti läheisen San Genesion. Via Francigenan ja Firenzestä Pisaan johtaneen roomalaistien risteyksessä sijainnut alue oli strategisesti merkittävä.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa rakennutti San Miniatoon omat linnoituksensa 1100-luvulla. Kaupungin taloudellinen ja sotilaallinen merkitys lisääntyi ja oli huipussaan keisari Fredrik II:n aikaan 1200-luvulla. Vuonna 1248 San Miniaton asukkaat tuhosivat kilpailevan San Genesion linnoituksen täysin. 1300-luvulla Firenze valloitti San Miniaton. Kaupunki menetti aiemmat privilegionsa ja sen asukkaiden täytyi maksaa veroja Firenzeen. San Miniaton rappeutui hitaasti mutta vääjäämättömästi. Rikkaat firenzeläissuvut hankkivat jalansijaa alueella, ja ne halusivat laittaa haltuunsa saadut maat ja mannut tuottamaan rahaa. Alueen maataloutta kehitettiin ja tuotteet myytiin Firenzeen. Kun Firenze alkoi käydä kauppaa silkillä, San Miniatoon istutettiin taajaan mulperipuita.
1600-luvulla San Miniato sai nostetta kirkon suunnalta ja kaupunkiin kohosi näyttäviä rakennuksia. Suotuisa kehitys jatkui 1700-luvulla, kunnes vuosisadan lopulla Ranskan vallankumouksen aallot saavuttivat San Miniaton. Keskiaikaista kulttuuriperintöä hävitettiin ja piazzoja ja katuja nimettiin uudelleen. 1800-luku oli jälleen vähittäisen rappeutumisen aikakautta. Sijainti kukkulalla liian kaukana valtaväylistä oli ongelmallinen.
Toisen maailmansodan aikana 22. heinäkuuta 1944 San Miniatoa pommitettiin ja 55 ihmistä kuoli, useat heistä lapsia. Teko tunnetaan nimellä "Strage del Duomo di San Miniato" eli San Miniaton tuomiokirkon verilöyly.
1950-luvulla San Miniato toipui hitaasti, mutta seuraavalla vuosikymmennellä kehitys oli ripeää nopean talouskasvun seurauksena. Syntyi pienteollisuutta ja liikenneyhteydet paranivat.
Arkkitehtuuri

San Miniaton pääkirkko on Cattedrale di Santa Maria Assunta e di San Genesio, jonka historia alkaa 1100-luvulta. Kaikkiaan kirkkoja ja kappeleita on kymmenittäin. Maallista arkkitehtuuria edustavat muun muassa Palazzo Buonaparte ja Palazzo Comunale.
Talous ja liikenne

San Miniato kuuluu noin sadan tuhannen asukkaan talousvyöhykkeeseen Distretto conciario di Santa Croce sull'Arno, jossa on runsaasti nahkateollisuuden yrityksiä. Maatalouden ja turismin merkitys on niin ikään huomattava. Alueen talouselämää palvelee maantieliikenteen väylä Strada di grande comunicazione Firenze–Pisa–Livorno. San Miniaton rautatieasema - Stazione di San Miniato-Fucecchio - sijaitsee rataosuudella Firenze–Pisa–Livorno. Rautatie tunnetaan nimellä Ferrovia Leopolda.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Miniato Wikimedia Commonsissa
Pisan maakunta
Bientina | Buti | Calci | Calcinaia | Capannoli | Casale Marittimo | Casciana Terme Lari | Cascina | Castelfranco di Sotto | Castellina Marittima | Castelnuovo di Val di Cecina | Chianni | Crespina Lorenzana | Fauglia | Guardistallo | Lajatico | Montecatini Val di Cecina | Montescudaio | Monteverdi Marittimo | Montopoli in Val d’Arno | Orciano Pisano | Palaia | Peccioli | Pisa | Pomarance | Ponsacco | Pontedera | Riparbella | San Giuliano Terme | San Miniato | Santa Croce sull’Arno | Santa Luce | Santa Maria a Monte | Terricciola | Vecchiano | Vicopisano | Volterra
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:San Miniato
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:San Miniato
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Pieni Laulaalampi

| Pieni Laulaalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°24′46″N, 27°10′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pyhäveden valuma-alue (14.97)
Laskuoja:  oja Kallaveteen 
Järvinumero:  14.972.1.063
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,3 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,481 km  
Pinta-ala:  1,441 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Laulaalampi 
Pieni Laulaalampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Heikkilänkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 210 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Kallaveden alueeseen (14.972) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 87,3 metriä mpy.
Petrus Lombardus

Petrus Lombarduksen Quatuor Libri Sententiarum.
Petrus Lombardus (myös Pietari Lombardialainen, noin 1100 Italia – 3. toukokuuta 1160 Pariisi, Ranska) oli keskiaikainen filosofi ja Pariisin piispa. Hän on merkittävimpiä skolastikkoja.
Petrus Lombardus syntyi köyhään perheeseen Lumellognossa Italiassa, lähellä Novaraa.  Bernhard Clairvauxlaisen tuella hän pystyi kuitenkin opiskelemaan Bolognassa, Reimsissä ja Pariisissa. Myöhemmin hänestä tuli Pariisin Notre Damen koulun professori. Vuonna 1159 hänestä tuli Pariisin piispa.
Petrus Lombarduksen tunnetuin teos on Sentenssit (Quatuor libri sententiarum, 'Sentenssien neljä kirjaa'), joka on yksi skolastisen filosofian merkittävimpiä ja kommentoiduimpia teoksia. Keskiajan yliopistollinen teologikoulutus perustui paljolti sen opiskeluun ja kommentointiin. Teos vaikutti suuresti muiden muassa Albert Suureen, Bonaventuraan, Tuomas Akvinolaiseen ja Duns Scotukseen. Teoksen ansiosta Petrus Lombardusta kutsuttiin lisänimellä Magister Sententiarum, 'sentenssien opettaja' tai jopa pelkästään nimellä Magister, "opettaja".
Petrus Lombarduksen oma filosofinen ajattelu sai vaikutteita Pierre Abélardilta. Hän osallistui erityisesti pyhää kolminaisuutta koskevan opin määrittelyyn.
Aiheesta muualla

Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Peter Lombard The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Ghellinck, Joseph de: Peter Lombard Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
The Internet Guide to Master Peter Lombard The Franciscan Archive (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Peter Lombard
Keskiajan filosofia
Alkuin
Rabanus Maurus
Johannes Scotus Eriugena
Avicenna
Petrus Damianus
Avicebron
Anselm Canterburylainen
Roscellinus
Bernardus Chartreslainen
Theodoricus Chartreslainen
Avempace
Gilbertus Porretanus
Pierre Abélard
Willelmus Concheslainen
Petrus Lombardus
Johannes Salisburylainen
Averroës
Maimonides
Robert Grosseteste
Albert Suuri
Alexander Halesilainen
Petrus Hispanus
Willelmus Auvergnelainen
Henri Ghentiläinen
Roger Bacon
Bonaventura
Tuomas Akvinolainen
Sigerus Brabantilainen
Boethius Dacialainen
Mestari Eckhart
Johannes Duns Scotus
Vilhelm Occamilainen
Jean Buridan
Godefridus Fontaineslainen
Aegidius Roomalainen
Käännös suomeksi
Pieni Luhtalampi (Kouvola)

| Pieni Luhtalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  60°59′49″N, 26°50′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Torasjoen valuma-alue (14.99)
Laskujoki:  suo-oja Torasjokeen 
Järvinumero:  14.991.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,1 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,873 km  
Pinta-ala:  3,993 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Luhtalampi 
Pieni Luhtalampi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Toikkalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 370 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Torasjoen valuma-alueella (14.99), jonka Torasjoen alaosan alueeseen (14.991) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 78,1 metriä mpy.
Portugalin siirtomaat

Portugalin siirtomaat Juhana III:n (João III, 1521–1557) aikana.
Portugalin siirtomaat eri aikoina.
Lissabonilaisen pankin Banco Nacional Ultramarinon taideteoksessa vaakunat symboloivat Portugalin siirtomaavaltaa.
Portugalin siirtomaavalta (port. Império Colonial Português) oli Länsi-Euroopan maiden siirtomaavalloista vanhin ja pitkäaikaisin, jonka rakentaminen alkoi vuonna 1415 ja kesti vuoteen 1999 asti.
Ceuta

Vuonna 1415 Portugali valloitti itselleen Ceutan Afrikan pohjoisrannikolta. Se otettiin maureilta, joita vastaan portugalilaiset ja espanjalaiset olivat taistelleet Pyreneiden niemimaalla jo vuosisatoja. Ceutan valloitus ja sitä seurannut imperiumin luominen olivatkin luonnollista jatkoa edeltävien vuosisatojen tapahtumille. Portugalin tutkimusretkikunnat suuntasivat karavelinsa tuntemattomille vesille prinssi Henrik Purjehtijan ohjauksessa. Madeiran portugalilaiset kolonisoivat 1418 ja Azorit 1432. Ceutan Portugali kuitenkin menetti 1600-luvulla Espanjalle.
Afrikka ja Aasia

Afrikassa Portugalin hallinnassa olivat vuosisatojen ajan Angola, Mosambik, Kap Verden saaret ja Portugalin Guinea eli nykyinen Guinea-Bissau. Vasco da Gaman Intian-retken jälkeen Portugali valloitti pienehköjä alueita myös Aasiasta. Osan niistä se menetti pian muille siirtomaavalloille, mutta 1900-luvun loppupuolelle saakka Portugalin hallinnassa olivat Goa ja eräät muut alueet Intian rannikolla sekä Itä-Timor ja Macao.
Portugali kävi noin 300 vuoden ajan orjakauppaa: afrikkalaisia myytiin Brasilian sokeriruokoviljelmille. Vilkkaimmillaan kauppa oli 1700-luvulla. Orjalaivauksia tehtiin 30 000 ja niissä kuljetettiin 4 650 000 orjaa, enemmän kuin mikään muu orjakauppaa käynyt maa. Suurimmat lähtösatamat olivat Elmina nykyisessä Ghanassa ja Luanda nykyisessä Angolassa, ja laivojen tyhjennys tapahtui useimmin Bahiassa.
Vuonna 1822 Portugalin afrikkalaiset siirtomaat käsittivät vain kapean vyöhykkeen rannikolla, mutta 1800-luvun lopulla varsinkin Angolaa ja Mosambikia laajennettiin huomattavasti sisämaahan päin.
Vuonna 1961 Portugali menetti Goan ja muut Intian rannikolla sijainneet alueensa. Muut siirtomaansa se piti hallussaan niissä voimistuneista itsenäisyysliikkeistä 1970-luvulle saakka eli vielä toistakymmentä vuotta sen jälkeen, kun muiden Euroopan maiden kaikki merkittävimmät siirtomaat olivat itsenäistyneet. Vasta vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen Portugalin uusi hallitus suostui Angolan, Mosambikin, Kap Verden ja Guinea-Bissaun itsenäistymiseen. Myös Itä-Timor julistautui itsenäiseksi, mutta Indonesia miehitti maan ja piti sitä hallinnassaan vuoteen 2002, jolloin se lopulta itsenäistyi.
Amerikka

Kiinnostus kohdistui 1700-luvulla lähinnä Brasiliaan sekä joihinkin kohteisiin Afrikassa ja Aasiassa, koska ne tuottivat paremmin kuin muut siirtomaat. Portugali kävi noin 300 vuoden ajan orjakauppaa: afrikkalaisia myytiin Brasilian sokeriruokoviljelmille. Vilkkaimmillaan kauppa oli 1700-luvulla. Laivojen tyhjennys tapahtui useimmin Bahiassa. Brasilian julistauduttua itsenäiseksi vuonna 1822 Portugali keskittyi kohteisiinsa Afrikassa.
Viimeiset palautukset

Viimeisen siirtomaansa, jo 1500-luvulla valtaamansa Macaon Portugali palautti Kiinalle vuonna 1999. Azorit ja Madeira ovat Portugalin hallinnassa edelleen, mutta niitä ei pidetä siirtomaina, vaan ne ovat Portugaliin kuuluvia autonomisia alueita. Suurin osa Portugalin entisistä siirtomaista kuuluu nykyisin Portugalinkielisten maiden yhteisöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portugalin siirtomaat Wikimedia Commonsissa
Siirtomaavallat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   Alankomaat   Belgia  |   Britannia   Espanja  |   Italia   Japani  |   Kuurinmaa   Ranska  |   Ruotsi   Saksa  |   Tanska   Portugali  |   Venäjä   Yhdysvallat  |
Seututie 196

Seututie 196 Vanhankartanontien risteyksen läheisyydessä Uudessakaupungissa.
Seututie 196 on tie, joka kulkee Taivassalosta Pyhärantaan. Tien pituus on 60 kilometriä.
Tien kulku

Tie saa alkunsa Taivassalon keskustan luoteispuolella sijaitsevasta seututien 192 risteyksestä. Täältä tie kulkee ensin noin puolentoista kilometrin verran, jonka jälkeen se sivuuttaa Kolkanaukon sen itäpuolelta. Täältä tie jatkuu vajaan kilometrin verran, kohdaten sen jälkeen yhdystien 1964 risteyksen. Seuraavaksi tie kohtaa kolmen kilometrin matkan jälkeen yhdystien 1955 risteyksen sekä kohtaa pian tämän jälkeen Taivassalon ja Uudenkaupungin kuntarajan.
Täältä tie jatkuu loivasti mutkitellen noin kahdeksan kilometrin verran, jonka jälkeen se ohittaa Kivistöntien ja Puotilantien risteyksen josta pääsee kääntymään Lokalahden keskustaan. Täältä noin kilometrin päässä tie kohtaa Vehmaalle johtavan seututien 194 risteyksen. Seuraavaksi tie etenee pääosin suorana, mutta mäkisenä noin kahdeksan kilometrin verran, kunnes se saapuu Uudenkaupungin taajama-alueelle. Tämän jälkeen tie sivuuttaa Vakka-Suomen sairaalan sen koillispuolelta sekä ylittää Uudenkaupungin ratapihan. Seuraavaksi se sivuuttaa Uudenkaupungin keskustaa sen itäpuolelta vajaan kilometrin, kunnes se saapuu Laivanrakentajantien ja kantatien 43 liikennevaloliittymään.
Liikennevaloliittymän jälkeen tie sivuuttaa Ruokolan ja Pajalan kaupunginosat sekä Valmet Automotive Oyn testiajoradan. Seuraavaksi tie muuttuu taas maalaistieksi ja kulkee pääosin suorana noin seitsemän kilometrin verran, ylittäen tämän jälkeen Ilmonhaudan. Täältä tie jatkuu yhä samanlaatuisena seuraavan seitsemän kilometrin verran, saapuen sen jälkeen Pyhärannan keskustaan. Pyhärannassa tie kohtaa Rauman Unajaan kulkevan yhdystien 1960 risteyksen ja erkaantuu siitä itään. Seuraavan kolmen kilometrin aikana tie sivuuttaa Rohdaisten sekä Ropan pitäjän, jota seuraa Alaisen Ropanjärven sivuutus sen pohjoispuolelta. Täältä tie jatkuu vielä neljän kilometrin verran mutkittelevana tienä, päättyen lopulta Ihoden alueella Kirikallion teollisuusalueen laitamille eurooppatien 8 ja valtatien 8 risteykseen.
Tien osoitenimenä on Taivassalosta Uudenkaupungin rajalle Uudenkaupungintie, kaupunginrajalta Kivistöntien ja Puotilantien risteykseen Taivassalontie, sieltä Uuteenkaupunkiin Rantakadun risteykseen Lokalahdentie, Rantakadulta Levysepänkadun ja Karjalantien risteykseen Vakka-Suomenkatu, sieltä Pyhärannan kuntarajalle Raumantie, kuntarajalta yhdystien 1960 risteykseen uudestaan Uudenkaupungintie, yhdystieltä 1960 Laitilan kunnanrajalle Ropantie ja sieltä eurooppatien 8 ja valtatien 8 risteykseen asti Varhokyläntie.
Petrus Kaikewalde

Petrus Kaikewalde de Vinlandia (myös muodoissa Kakewalde ja Kakuwalde; oikeaksi nimeksi oletettu Pietari Kaukovalta tai Kaikkivalta) on Baltian verisestä kristillistämisestä ja valloituksesta kertovassa Henrik Lättiläisen kronikassa mainittu suomalainen ristiretkisaarnaaja, joka osallistui pakanoiden käännytykseen. Kronikan mukaan Kaikewalde käännytti 1210-luvun puolivälissä sakkalaisia Etelä-Virossa. Todelliseksi historialliseksi henkilöksi oletettu Petrus Kaikewalde on varhaisin nimeltä tunnettu suomalainen pappi. Häntä koskevat maininnat kronikassa ajoittuvat vuosiin 1215–1226. Hänen muista elämänvaiheistaan ei tiedetä mitään.
Kaikewalde kulki saksalaisten sotajoukkojen mukana. Käännyttävät saarnamiehet toimivat nimellisesti vain kirkon ja paavin palveluksessa, mutta käytännössä maallisten hallitsijoiden joukoissa ja usein näiden etuja ajaen.
Nimi

Kaikewalden nimi esiintyy Henrik Lättiläisen kronikassa lukuisissa erilaisissa muodoissa. Kyseessä on oletettavasti väännös jostain suomalaisesta nimestä. Suomessa alkuperäiseksi nimeksi on yleensä oletettu Pietari Kaukovalta tai Kaikkivalta, jotka ovat kuitenkin vain valistuneita arvauksia. Kronikoitsija Henrik Lättiläinen on parissa kohdassa liittänyt nimen perään määreen de Vinlandia, mitä on pidetty todisteena Petruksen suomalaisesta alkuperästä. Myös Suomessa asukkaiden käännyttäminen kristinuskoon oli tuolloin vielä kesken, joten Kaikewalden päätyminen papiksi ja saksalaisten palvelukseen on ollut erikoista.