stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mindanaonpöllönen

| Mindanaonpöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Pöllöset Otus
Laji::  mirus
Kaksiosainen nimi
 Otus mirus  Ripley & Rabor, 1968 
Katso myös
   Mindanaonpöllönen Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mindanaonpöllönen (Otus mirus) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Mindanaolla Filippiineillä. Se on korkeiden seutujen lintu.
Se painaa 61,7 grammaa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset ylävät vuoristometsät, ja vaikka niitä ei toistaiseksi ole kaadettu, metsänhakkuut voivat olla sen uhkana, koska sitä on tavattu vain muutamilta seuduilta.
Aiheesta muualla

Owl pages (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1261640  Wikispecies: Otus mirus  ADW: Otus_mirus  ARKive: otus-mirus  Avibase: 4F10E91DB7E4F6B5  BirdLife: 22688614  BOW: misowl1  CoL: 4B8J2  eBird: misowl1  EoL: 1178235  GBIF: 5232285  iNaturalist: 20284  IRMNG: 11227047  ITIS: 555373  IUCN: 22688614  NCBI: 56277  Observation.org: 72138  Open Tree of Life: 1086562  Species+: 9544  Xeno-canto: Otus-mirus
Arvo Niitenberg

| Arvo Niitenberg> Viron energiaministeri |
| --- | --- |
 Vähin I hallitus Laarin I hallitus Tarandin hallitus 15.6.1992–17.4.1995  
Edeltäjä:  Jaak Tamm
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1934 Tallinna, Viro
Kuollut: 16. heinäkuuta 2003 (68 vuotta) Toronto, Ontario, Kanada
Ammatti:  poliitikko, tiedemies ja energia-alan johtaja
Tiedot
Puolue:  Isänmaa (1992-1995)
Koulutus:  koneinsinööri, filosofian tohtori
Tutkinnot:  Toronton yliopisto
Uskonto:  luterilainen
Kunnianosoitukset:   Valtionvaakuna, 3.luokka (2000)
Arvo Niitenberg (s. 27. syyskuuta 1934, Tallinna, Viro - 16. heinäkuuta 2003, Toronto, Ontario, Kanada) oli virolainen poliitikko, tiedemies ja energia-alan johtaja. Hän asui suurimman osan elämästään Kanadassa, mutta käytti ammattitaitoaan itsenäisen Viron energiaministerinä vuosina 1992-1995. Sitten hänestä tuli Viron edustaja Kansainvälisessä atomienergiajärjestössä (IAEA) vuosina 1995-1998.
Niitenbergin perhe pakeni Suomen ja Ruotsin kautta vuonna 1944, kun Neuvostoliitto miehitti Viron, ja asettui Kanadaan vuonna 1949. Hän opiskeli konetekniikkaa Toronton yliopistossa ja ansaitsi lopulta filosofian tohtorin tutkinnon. Hän toimi johtotehtävissä Kanadan suurimmassa julkisessa energiayhtiössä Ontario Hydrossa.
Niitenberg toimi itsenäisyytensä palauttaneen Viron viranomaisten neuvonantajana Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Hänen tarkoituksensa oli lähteä Viroon auttamaan nykyaikaistamaan siellä sähköntuotantoa - Hydron lainalla - kuudeksi kuukaudeksi. Kesäkuussa 1992 hänestä tuli Vähin siirtymäkauden hallituksen energiaministeri. Hän jatkoi energiaministerinä Mart Laarin ja Andres Tarandin hallituksessa. Niitenberg erosi muun Tarandin hallituksen kanssa huhtikuussa 1995.
Niitenbergillä oli tärkeä rooli neuvostoajan radioaktiivisen jätteen puhdistamisessa ja loppusijoituksessa Virossa. Keskeisin paikka tässä asiassa oli Paldiski, jossa oli Neuvostoliiton laivastolla sijainnut ydinvoimapohjainen koulutusyksikkö. Hän oli myös energiayhtiö Eesti Energian hallituksen puheenjohtaja.
Antro Säilä

Antro Säilä
Antro Säilä (s. 29. maaliskuuta 1963) on Suomen Pakkausyhdistys ry:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän on metsänhoitaja, M.Sc. (Forestry).
Ura

Antro Säilä aloitti uransa vuonna 1989 Yhtyneet Paperitehtaat Oy:ssä, jossa hän toimi Simpeleen kartonkitehtaan apulaismyyntipäällikkönä. Simpeleeltä hän muutti Ranskaan kesällä 1992 Schauman S.A. Bihorelin eli Ranskan Kymmene Oyj:n palvelukseen tittelillä Chef des ventes. Muutto takaisin Suomeen koitti keväällä 1996 kun Säilä aloitti UPM-Kymmene Oyj:n vaneriliiketoiminnan tuotepäällikkönä. Myöhemmin hän jatkoi Business Managerina samassa liiketoimintayksikössä. UPM Kymmene Oyj:n Puutuotetoimialan tutkimus- ja kehitysjohtajana Antro Säilä toimi vuodet 2003-2007 ja saman yhtiön vaneriliiketoiminnan tutkimus-ja kehitysjohtajana 2007-2008. UPM Kymmenestä hän siirtyi Metsäteollisuus ry:hyn.
Metsäteollisuus ry:n liiketoiminta- ja innovaatioyksikön johtajana Säilä toimi 1.4.2008-31.12.2014, jossa hänen vastuulleen kuului metsäteollisuuden kilpailukykyyn, liiketoiminnan sektoreihin ja standardisointiin sekä tutkimus-, kehitys- ja innovaatioympäristöön liittyneet kysymykset.
Suomen Pakkausyhdistys ry:n toimitusjohtajana Antro Säilä aloitti 1.1.2015. Hän toimii myös yhdistyksen julkaiseman Pakkaus-lehden päätoimittajana.
Luottamustoimet

Suomen Pakkauskierrätys RINKI Oy, hallituksen puheenjohtaja 2014-
Scandinavian Packaging Association SPA, chairman 2018-
The European Packaging Institutes Consortium (EPIC), President 2019-
World Packaging Organization WPO, Vice President Sustainability 2018-2020
Pakkauskillan kiltaneuvoston jäsen 2018-
Yksityiselämä

Vaimo: lastenlääkäri Hanna Säilä, kolme lasta, harrastukset: Golf (tasoitus 9.7)
Jopen videokoulu

| Jopen videokoulu |
| --- | --- |
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  15 minuuttia
Pääosissa:  Jope Ruonansuu Tommi Reponen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  25. toukokuuta – 29. heinäkuuta 1993
Jopen videokoulu on suomalainen Vizor Oy:n tuottama vuonna 1993 valmistunut komediasarja. Sarjaa esitettiin MTV3-kanavalla kesällä 1993. Sarjan pääosissa ovat Jope Ruonansuu ja Ruonansuun aisaparina tunnettu Tommi Reponen.
Sarja kertoo videokameraostoksille saapuvasta Immosesta (Reponen), jota videokaupan myyjä Linssi (Ruonansuu) lähtee opastamaan videokuvaamisen saloihin. Kaksikko päätyy harjoittelemaan kesän mittaan videokuvauksen perusteita sekä esimerkiksi musiikkivideon, mainosklipin, TV-haastattelun ja kotimaisen elokuvan tekemistä.
Välillä ohjelmassa esitetään myös Hauskat kotivideot-tyylisisiä amerikkalaisia kotivideokohelluksia, joita Reposen ja Ruonansuun hahmot kommentoivat. Ohjelmaan sai myös lähettää omia kotivideoita, ja sarjassa nähdään jonkin verran myös suomalaisia hauskoja kotivideoita.
Suurin osa jaksoista sisältää Jope Ruonansuun jostakin biisistä tehdyn, Ruonansuun ja Reposen näyttelemän musiikkivideon.
Sarjaa ei ole uusittu eikä sitä ole julkaistu dvd:llä, koska MTV3 tuhosi sarjan alkuperäiset masternauhat.lähde? Syynä oli se, että sarjassa olleista alun perin Kolmoskanavalta käyttämättä jääneistä amerikkalaisista kotivideopätkistä oli maksettu vain yhden esityskerran verran.
Dax

| Dax |
| --- | --- |
 Fontaine Chaude
 vaakuna
 Dax
 Koordinaatit: 43°42′26″N, 1°03′19″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Landes
Arrondissementti:  Dax
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,7 km²
Väkiluku:  21 044 
 – Väestötiheys:  1 068 as./km²
Kunnan numero:  40088
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dax on kunta Lounais-Ranskassa Landesin departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Adourjoen varrella, noin 52 kilometriä Bayonnen kaupungista koilliseen. Daxissa on departementin aliprefektuuri
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1913 rakennettu härkätaisteluareena Arènes de Dax. Areenalle mahtuu 8 000 katsojaa, ja se on Landesin departementin suurin areena. Areena isännöi kahta kaupungissa vuosittain järjestettävää juhlaa, Fêtes de Dax 15. elokuuta ja Toros y Salsa 10. syyskuuta.
Notre-Damen katedraali on rakennettu 1600-luvun puolivälin ja 1800-luvun lopun välillä. Tyyliltään se on uuskreikkalainen. Kirkon sisällä on samalla paikalla sijainneen 1200-luvulta peräisin olevan goottilaisen katedraalin ulko-ovi, joka tunnetaan nimeltä apostolien portaali.
Kunnan keskustassa oleva kuuma suihkulähde Fontaine Chaude on peräisin Rooman vallan ajalta. Suihkulähteen vesi on 64 asteista. Nykyisen muotonsa suihkulähde sai vuosina 1814–1818 Ludvig XVIII:n hallituskaudella.
Bordan museo, Musée de Borda, on alkujaan luonnontutkija Jacques-François Borda d'Oron luonnontieteellinen kokoelman, jonka kunta osti vuonna 1807. Museon suojelijana toimi hänen veljenpoikansa Jean-Charles de Borda, jonka mukaan museo on myös nimetty. Museo sijaitsee vuonna 1523 rakennetussa karmeliittakappelissa.
Atrium Casino on André Granetin suunnittelema art deco -tyylinen rakennus, joka vihittiin käyttöön vuonna 1928. Nykyään tämä entinen kasino toimii näyttelytilana ja ravintolana. André Granet suunnitteli myös kasinon vieressä olevan art deco -tyylisen hotellin, Hôtel Splendidin.
Arènes de Dax
Notre-Damen katedraali
Apostolien portaali
Musée de Borda
Atrium Casino ja Hôtel Splendid
Urheilu > Paikallisia urheiluseuroja

US Dax, rugby union
Dax Gamarde basket 40, koripallo
Tunnettuja kuntalaisia

Jean-Charles de Borda (1733-1799), matemaatikko ja fyysikko
Roger Ducos (1747-1816), poliitikko
André Darrigade (s. 1929), ammattipyöräilijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dax Wikimedia Commonsissa
Vares – Huhtikuun tytöt

| Vares – Huhtikuun tytöt |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Lauri Törhönen
Käsikirjoittaja:  Katariina Souri
Perustuu:  Reijo Mäen romaaniin Huhtikuun tytöt
Tuottaja:   Markus Selin  Jukka Helle 
Säveltäjä:   DJ Slow  Samuli Laiho 
Kuvaaja:  Jari Mutikainen
Leikkaaja:  Kimmo Kohtamäki
Lavastaja:  Antti Nikkinen
Pääosat:   Antti Reini  Taisto Oksanen  Ismo Kallio  Riitta Viiperi  Marjaana Maijala  Tuomas Uusitalo  Mikko Reitala  Jasper Pääkkönen  Ilkka Heiskanen  Maria Järvenhelmi  Matti Onnismaa  Eppu Salminen  Mikko Leppilampi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Ensi-ilta:   2011-04-2020. huhtikuuta 2011  
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  78 687
Edeltäjä:  Vares – Pahan suudelma
Seuraaja:  Vares – Sukkanauhakäärme
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vares – Huhtikuun tytöt on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lauri Törhönen. Se on jatkoa elokuvalle Vares – Pahan suudelma (2011). Elokuva perustuu Reijo Mäen romaaniin Huhtikuun tytöt. Elokuva kuvattiin Turussa huhtikuun ja lokakuun välisenä aikana 2010.
Elokuva tuli vuokralle DVD:lle ja Blu-raylle 12. lokakuuta 2011 ja myyntiin 14. lokakuuta 2011.
Juoni

Aino Aaltonen, Teresa Sundin ja Kikka Valasranta katosivat Turussa huhtikuussa 15 vuotta sitten. Tapaus on noussut Kyllikki Saaren ja Bodominjärven veroiseksi mysteereiksi, ja teorioita riittää.
Jussi Vares tekee toimittaja Ruuhiolle juttua kansallisesta murhenäytelmästä ja ajattelee keikan olevan uransa helpoin: vähän arkistojen kaivelua eikä mitään paineita selvittää arvoitusta. Usein on Vares ollut väärässä, mutta harvoin näin väärässä.
Samaan aikaan Turun kaduille palaa Afrikan armeijassa palvellut kylmäverinen tappaja Tristan da Cunha, jolla on mielessään vain yksi asia: kosto. Hän raivaa tiensä kohti suunnitelmansa päämäärää, eikä kaihda rajujakaan keinoja onnistuakseen siinä..
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Reini  | … |  Jussi Vares   |
|  Taisto Oksanen  | … |  Tristan da Cunha   |
|  Ismo Kallio  | … |  Gunnar Anttila   |
|  Riitta Viiperi  | … |  Sirkku Aaltonen   |
|  Marjaana Maijala  | … |  Anne Airismaa   |
|  Tuomas Uusitalo  | … |  Karvanoppa   |
|  Davide Giovanzana  | … |  Gianfranco   |
|  Mikko Reitala  | … |  Kurt Metto   |
|  Miia Lindström  | … |  Linnea Vihulainen / Teresa Sundin   |
|  Susa Saukko  | … |  Lissu   |
|  Jasper Pääkkönen  | … |  Kyypakkaus   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  komisario Hautavainio   |
|  Maria Järvenhelmi  | … |  Anna Huttunen   |
|  Matti Onnismaa  | … |  pastori Alanen   |
|  Eppu Salminen  | … |  kirjailija Juhani Luusalmi   |
|  Mikko Leppilampi  | … |  toimittaja Ruuhio   |
|  Anna Laulumaa  | … |  Aino Aaltonen   |
|  Jenni Utriainen  | … |  Kikka Valasranta   |
|  Harri Pöntinen  | … |  Turma-Turunen   |
|  Pyry Nikkilä  | … |  Max   |
Soundtrack

Juice Leskinen: ”Alright, Alright”
Polkabilly Rebels: ”Hopeinen Veitsi”
Tuomari Nurmio ja Köyhien Ystävät: ”Aavaa preeriaa”
V. Maurola ja S. Laiho: ”Hot Chokolata”
Apulanta: ”Vääryyttä!!!”
Elefthérios Venizélos

| Elefthérios Venizélos> Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος |
| --- | --- |
 Elefthérios Venizélos
Kreikan pääministeri
 18.10.1910 – 10.3.1915  
Edeltäjä:  Stéfanos Dragoúmis
Seuraaja:  Dimítrios Goúnaris
Kreikan pääministeri
 23.8.1915 – 7.10.1915  
Edeltäjä:  Dimítrios Goúnaris
Seuraaja:  Aléxandros Zaḯmis
Kreikan pääministeri
 27.6.1917 – 18.11.1920  
Edeltäjä:  Aléxandros Zaḯmis
Seuraaja:  Dimítrios Rállis
Kreikan pääministeri
 24.1.1924 – 19.2.1924  
Edeltäjä:  Stylianós Gonatás
Seuraaja:  Geórgios Kafantáris
Kreikan pääministeri
 4.7.1928 – 26.5.1932  
Edeltäjä:  Aléxandros Zaḯmis
Seuraaja:  Aléxandros Papanastasíou
Kreikan pääministeri
 5.6.1932 – 4.11.1932  
Edeltäjä:  Aléxandros Papanastasíou
Seuraaja:  Panagís Tsaldáris
Kreikan pääministeri
 16.1.1933 – 6.3.1933  
Edeltäjä:  Panagís Tsaldáris
Seuraaja:  Aléxandros Othonaíos
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. elokuuta 1864 Mourniés, Kreeta, Osmanien valtakunta (nyk. Kreikka)
Kuollut: 18. maaliskuuta 1936 (71 vuotta) Pariisi, Ranska
Puoliso:  María Kateloúzou (1891–1894) Élena Skylítsi (1921–1936)
Tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.venizelos-foundation.gr
Eleftheríos Kyriákou Venizélos (kreik. Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος, 23. elokuuta 1864 Mourniés, Kreeta – 18. maaliskuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli kreikkalainen merkittävä poliitikko ja maan seitsenkertainen pääministeri.
Venizélos tarkistamassa armeijan osastoa Makedoniassa ensimmäinen maailmansodan aikana vuonna 1917.
Venizélos oli nuorena kapinallinen ja taisteli osmaneita vastaan. Myöhemmin hänestä tuli tärkeä vaikuttaja kotisaarensa Kreetan kansalliskokouksessa, ja hän sai Kreetan hallitsijan eroamaan vuonna 1905. Venizéloksesta tuli Kreikan pääministeri vuonna 1910 ja kreetalaisten pitkään haluama énosis eli liitto Kreikan kanssa saavutettiin lopulta hänen johdollaan vuonna 1913.
Venizélos aloitti sosiaaliset uudistukset Kreikassa ja oli merkittävä henkilö maan modernisoinnissa. Lisäksi hänellä oli keskeinen rooli Pohjoisen Egean saarten ja maan pohjoisten osien (Makedonia, Epeiros) liittämisessä Kreikkaan. Venizélos oli myös diplomaatti.
Chaniássa sijaitsee Elefthérios Venizéloksen kotimuseo. Myös hänen synnyinkotinsa Mourniésissa sekä päämajansa Thérisossa on museoitu. Venizélos on kuvattuna Kreikan 50 sentin kolikkoon, ja hänen mukaansa on nimetty Ateenan kansainvälinen lentoasema sekä hänen synnyinpaikkansa käsittävä Elefthérios Venizélosin kunnallisyksikkö, entinen kunta Kreetalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elefthérios Venizélos Wikimedia Commonsissa
Venizeloksen seitsemäs yritys, Suomen Kuvalehti, 16.03.1935, nro 11, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Uskonto Alankomaissa

Uskontokuntiin kuuluminen Alankomaissa (2019)
Katolinen kirkko (20.1%)
Protestantismi (14.8%)
Islam (5.0%)
Muut (5.9%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (54.1%)
Tämä artikkeli käsittelee Alankomaiden uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä. Vuonna 2019 Alankomaiden väestöstä 20,1 % kuului katoliseen kirkkoon, 14,8 % protestanttisiin kirkkoihin, 5 % oli muslimeita ja 5,9 % väestöstä kuului muihin uskontokuntiin. 54,1 prosenttia väestöstä ei kuulunut mihinkään uskontokuntaan.
Kristinusko

Alankomaiden väestöstä noin 35 prosenttia pitää itseään kristittyinä. Maan suurin uskonnollinen yhteisö on Katolinen kirkko Alankomaissa. Suurimpia protestanttisia yhteisöjä ovat Alankomaiden reformoitu kirkko, baptistit,  luterilaiset, anglikaanit ja remonstrantit.
Yleisesti ottaen Alankomaiden yhteiskunta on maallistunut ja kristillisten kirkkojen jäsenmäärä on laskenut. Vuonna 1958 kristillisiin kirkkoihin kuului yli 76 prosenttia väestöstä, kun vuonna 2006 kirkkoihin kuului 30 prosenttia. Vuoden 2018 tienoilla maassa suljettiin keskimäärin kaksi kirkkoa viikossa. Jäsenkato on vaivannut sekä Alankomaiden katolista kirkkoa että Hollannin protestanttikirkkoa. Vuonna 2018 arvioitiin, että katolinen kirkko joutuisi luopumaan noin tuhannesta kirkkorakennuksesta vuoteen 2025 mennessä ja että katolilaisten osuus väestöstä putoaisi silloisesta 23%:sta 16%:iin.
Alankomaissa on kuitenkin alueita, joilla erilaiset reformoidut kirkot ovat edelleen vahvassa asemassa. Näitten pienempien kirkkojen jäsenten jumalanpalvelusaktiivisuus on myöskin esimerkiksi katolilaisia korkeampi. Nämä, kuten esimerkiksi konservatiivinen reformoitu kirkko Gereformeerde Gemeente ovat olleet 1990-luvulta lähtien rakentamassa maahan suuria kirkkorakennuksia, kuten vuonna 1999 Opheusdeniin 2850-paikkaisen kirkon. Vuonna 2018 suunniteltiin maan lounaisosissa sijaitsevassa 7000 asukkaan Yersekeessä 2000-paikkaista kirkkoa, sillä edellistä pidettiin liian pienenä jopa 1400 hengen kokoontuessa sunnuntaisin kyseisessä Gereformeerde Gemeenten seurakunnassa.
Islam

Muslimien osuus Alankomaiden väestöstä on noin 5 prosenttia. Tilastokeskuksen arvion mukaan muslimeja oli Alankomaissa vuonna 2007 noin 850 000. Muslimiväestöstöstä suuri osa asuu suurimmissa kaupungeissa. Vuonna 2008 valtaosa muslimiväestöstä oli joko turkkilais- tai marokkolaistaustaista. Muut muslimit ovat kotoisin Alankomaiden entisestä siirtomaasta Surinamesta. Maahan on tullut myös turvapaikanhakijoita muslimivaltaisista maista, kuten Iranista, Irakista, Somaliasta ja Bosniasta. Groningenin yliopiston mukaan maassa oli vuonna 2008 arviolta 200 000 uskontoa harjoittavaa muslimia.
Juutalaisuus

Juutalaisten sosiaalityön järjestön mukaan Alankomaissa on noin 45 000 juutalaista, mutta Stephen Roth Insituten ja Euroopan neuvoston arvion mukaan määrä on lähempänä 30 000:ta. Alle neljännes juutalaisista kuuluu aktiviisiin juutalaisjärjestöihin.
Muut uskonnot

WRR:n arvion mukaan Alankomaissa on 100 000–215 000 hindua, joista valtaosa on alun perin kotoisin Surinamesta ja noin 10 prosenttia Intiasta. Hinduväestöön kuuluu myös Ugandasta kotoisin olevia henkilöitä sekä hindulaisiin opetuksiin perustuvien vastaavien liikkeiden, kuten Ramakrishnan, Hare Krishnan, Sai Baban ja Oshon jäseniä.
Alankomaiden buddhalaiseen yhteisöön kuuluu noin 17 000 jäsentä.
KesäQ

| KesäQ |
| --- | --- |
 Ohjelman tunnus vuonna 1996.
Tyyli:  nuortenohjelma
Kestoaika:  noin 60 minuuttia
Pääosissa:  Juha Vidgrén Jari Vesa Melina Yliuntinen
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  kesäkuu 1995 – kesäkuu 1996
Tuotantokausia:  2
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Seuraaja:  Summeri (1997–2016)
KesäQ oli suomalainen Yleisradion tuottama kesäkuussa 1995 ja 1996 esitetty television nuortenohjelma. Ohjelmaa esitettiin Yle TV1-kanavalla, ja se lähetettiin suorana Oulusta.
Ohjelman yhtenä juontajana toimi Juha Vidgrén. Ennen KesäQ:ta Vidgrén oli käynyt koekuvauksessa Taikuri Luttisen ohjelmaan, mutta häntä ei valittu. Myöhemmin hänelle tarjottiin juontajan paikkaa KesäQ-ohjelmaan, jota hän juonsi molempina vuosina.
Ohjelmassa oli muun muassa ruudukkopeli, johon katsojat pystyivät osallistumaan puhelimella ja voittamaan palkintoja. Jokaisessa ohjelmassa esitettiin nuorisotelevisiosarjan osa, vuonna 1995 Majakan väki (Round the Twist) ja vuonna 1996 The Adventures of Pete & Pete. Välitauoilla esitettiin hiirianimaatioita. Ohjelmassa käytiin tutustumassa muun muassa taikuri Iiro Seppäseen, kilpakävelijä Sari Essayahiin ja muusikko Marko Ahtisaareen.
"Riehuva reportteri" Kärkkäri

Ohjelmassa esiintyi Jari Vesan esittämä humoristinen toimittajahahmo "Riehuva reportteri" Kärkkäri, joka kiersi ympäri Suomea ja tutustui ajankohtaisiin ilmiöihin persoonallisella lähes gonzo-journalistisella tavalla. Hän muun muassa haastatteli useita julkisuuden henkilöitä sekä osallistui Oulun Rotuaarilla järjestettyyn uimapukumuotinäytökseen ja koiranäyttelyyn.
Jari Vesa ja Idealside Orkesteri julkaisi hahmoon perustuen studioalbumin vuonna 1996 Snap Records -levymerkillä. Muun muassa albumin kappaleesta "Jesse pesse pakana" julkaistiin myös musiikkivideo, joka esitettiin KesäQ-ohjelmassa.
"Riehuva reportteri" Kärkkäri (oikealla) haastattelemassa muusikko Marko Ahtisaarta (keskellä) KesäQ-ohjelmassa kesäkuussa 1996.
North American P-51 Mustang

| P-51 Mustang |
| --- | --- |
 North American P-51D Mustang
Tyyppi:  Hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  North American Aviation
Suunnittelija:  Edgar "Ed" O. Schmued
Ensilento:  26. lokakuuta 1940
Esitelty:  1942
Poistettu käytöstä:  1953 (siirretty pois ensilinjan käytöstä)
Tila:  Ei käytössä, museoitu, lentonäytöskäyttö
Pääkäyttäjät:  Yhdysvaltain ilmavoimat Royal Air Force
Valmistusmäärä:  15 875 
Muunnelmat:  P-82 Twin Mustang (myöh. F-82)
A-36 Apache
P-51B, jossa alkuperäinen kuomu
P-51D
P-51 Mustang oli yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikainen yksimoottorinen ja -paikkainen hävittäjälentokone. Sitä pidetään yhtenä toisen maailmansodan parhaista hävittäjistä.
Ensimmäisten mallien lentokorkeus ja toimintasäde olivat rajallisia, mutta paremmalla Rolls-Royce Merlin -moottorilla, suuremmilla polttoainesäiliöillä, kuplakuomulla ja madalletulla takarungolla neljännestä mallista (P-51D) tuli erinomainen hävittäjä. Sitä käytettiin saattamaan ja puolustamaan pommikoneita pitkillä pommituslennoilla Saksan yllä. Mustang oli erittäin suorituskykyinen: sitä nopeammat potkurilentokoneet tulivat käyttöön vasta aivan sodan loppuvaiheessa, ja niiden valmistusmäärät olivat hyvin pieniä Mustangiin verrattuna.
Tunnetuin tyypillä lentänyt lienee yhdysvaltalainen hävittäjä-ässä Dominic S. (Don) Gentile. Hän saavutti 21 vahvistettua pudotusta (epävirallisesti 30) ennen komennuksensa päättymistä. Niistä 15 1/2 hän saavutti Mustangilla. Hänen nimikkokoneensa oli P-51 B "Shangri La". Eniten ilmavoittoja Mustangilla saavutti kapteeni George S. Preddy, 25 kappaletta. Hänen nimikkokoneensa oli P-51D "Cripes A' Mighty".
Historia

Britannian kuninkaalliset ilmavoimat halusi yhdysvaltalaisen North American Aviation -lentokonetehtaan valmistavan heille P-40 Kittyhawk -koneita. Kittyhawk ei kuitenkaan ollut erityisen hyvä hävittäjäkone. North American Aviationin pääsuunnittelija väitti suunnittelevansa paremman koneen ja saavansa sen tuotantoon nopeammin, kuin Kittyhawkin tuotannon aloittamisessa menisi aikaa. Britannian ilmavoimat näytti hankkeelle vihreää valoa ja tilasi 320 konetta. Kone suunniteltiin ja prototyyppi valmistettiin alle puolessa vuodessa. Siinä oli Allisonin valmistama V12-moottori, jonka suorituskyky oli hyvä matalalennossa, mutta huono korkealla. Mallinimeksi tuli P-51 A ja Britannian ilmavoimille toimitettiin koneita, jotka nimettiin Mustangeiksi.
Yhdysvallat ei aluksi kiinnostunut koneesta hävittäjänä, mutta halusi käyttää sitä syöksypommittajana, joten Mustangin pohjalta kehitettiin syöksyjarruilla ja pommiripustimilla varustettu A-36 Apache -syöksypommittaja. Rolls-Roycen koelentäjä Ron Harker teki P-51 A -tyypillä koelennon ja ehdotti Merlin-moottorin asentamista runkoon.Suorituskyky osoittautui erinomaiseksi ja lopulta myös Yhdysvaltain ilmavoimat kiinnostui tosissaan koneesta.
Yhdysvaltalainen Packard alkoi valmistaa englantilaista Merlin-moottoria lisenssillä nimellä Packard-Merlin V-1650. Yhdysvallat otti tyypin käyttöönsä ja tilasi 2 000 P-51B:tä vuonna 1942. Ensimmäisen pitkän matkan saattotehtävänsä tyyppi lensi 13. joulukuuta 1943, 490 mailia Kieliin ja takaisin, mikä oli siihenastinen ennätys.