Erikoistehtävä Mannerheimin salaisena asiamiehenä 1932–1945
Talvi- ja jatkosota

Saksa neuvotteli vuonna 1938 Itämeren ympärysvaltojen kanssa sotilasliiton muodostamiseksi Neuvostoliittoa vastaan. Kukin maa kuitenkin kieltäytyi yhteistyöstä Saksan kanssa. Ulkoministeri von Ribbentrob oli sanonut neuvottelujen päätyttyä ulkoministeri Holstille: "Vastatkaa sitten seurauksista, meistä ei ole teille apua." Myös Neuvostoliitto tarjosi omaa puolustussopimustaan Baltian maille ja Suomelle, mutta siitäkin kieltäydyttiin. Tilanteen muututtua Saksa ja Neuvostoliitto solmivat oman salaisen sopimuksensa Suomen, Baltian ja Puolan jaosta; tästä tuli tieto myös Mannerheimille sähkeitse Neuvostoliitosta. Toinen maailmansota oli alkava Saksan hyökkäyksellä Puolaan.
Viron valloituksen jälkeen Mannerheimin neuvostoliittolaiset ystävät lähettivät viestin, jossa he ilmoittivat, että Molotovin siipi – Stalinin vastustuksesta huolimatta – vaati koko Suomen valloittamista ja että tämän vaatimuksen takana olivat suomalaiset emigranttikommunistit. Suomen hallitus ei kuitenkaan ottanut vakavasti tätä tietoa.
Talvisodassa suomalaiset kuitenkin puolustivat maataan hyvin yhtenäisenä ja päättäväisenä, mikä osoitti, että suomalaisten emigranttikommunistien väite Suomen kypsyydestä vallankumoukseen oli perätöntä. Neuvostoliitossa Molotovin ja sotilasjohdon kanta Suomen miehittämisestä joutui häviölle ja Stalinin halu tehdä rauha Suomen kanssa voitti.
Tahvanaisen mukaan Neuvostoliiton sotilasjohto olisi jatkanut sotaa Suomea vastaan syksyllä 1940, mutta Stalin pystyi pidättelemään hyökkäyshaluja. Toisaalta Saksa oli jo valloittanut Norjan sen pohjoisosia myöten, mikä oli tuonut esteen alkuperäiseen Pohjolan valloituksen suunnitelmaan.
Tahvanainen toimi edelleen radistina, kun välirauhan aikana keväällä 1941 Mannerheimin ja neuvostoliittolaisten välillä – Stalinin nimissä – vaihdettiin viestejä, joissa Neuvostoliitto lupautui vetäytymään valloittamiltaan alueilta ja antamaan myös Itä-Karjalan Suomelle. Kesäkuun 11. tuli viesti, jonka mukaan rajalla olisi kontakti. Neuvostoliiton puolelta paikalle tuli delegaatio, joka toi esisopimuksen vetäytymisestä. Sopimuksen ratkaiseva ehto oli se, että Suomi ei liittoutuisi Saksan kanssa.
Mannerheim sai vielä sähkeen, jonka mukaan Suomen olisi pitänyt hyökätä Neuvostoliittoon ja ajaa vetäytyvät joukot pois Karjalasta. Neuvostoliitosta ja Stalinilta ei kuitenkaan koskaan tullut viestiä, että asiasta olisi sovittu virallisesti; siten tämä epävirallisesti neuvoteltu ja salainen sopimus raukesi. Suomen hallitus teki yhteistyösopimuksen Saksan kanssa 14. kesäkuuta, ja 22. kesäkuuta Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon. Kesäkuun 25. Neuvostoliitto teki ensimmäiset iskut Suomeen, ja 26. kesäkuuta 1941 jatkosota alkoi Suomen puolelta virallisesti.
Kesäkuun alkupuolella 1941 Mannerheim antoi kuuluisan päiväkäskynsä, jossa hän lupasi palauttaa Suomelle menetetyt alueet. Todellisuudessa hän teki sen Neuvostoliiton luvalla ja Stalinin allekirjoittamaan sitoumukseen nojaten. Mannerheimin johtama Suomen armeija teki jatkosodassa juuri niin kuin neuvostoliittolaiset toivoivat: Suomi valloitti Itä-Karjalan, mutta ei katkaissut Muurmannin rataa eikä osallistunut Leningradin piiritykseen. Samasta syystä myös saksalaiset eivät saaneet osallistua Karjalan valloitukseen. Jatkosodan loppuvaiheet olivat kuitenkin Mannerheimille merkki siitä, että "ystävät" olivat pettäneet.