stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Creator
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John David Washington  | … |  Joshua Taylor   |
|  Madeleine Yuna Voyles  | … |  Alpha-O / "Alphie"   |
|  Gemma Chan  | … |  Maya Fey-Taylor / Nirmata   |
|  Allison Janney  | … |  Eversti Howell   |
|  Ken Watanabe  | … |  Harun   |
|  Sturgill Simpson  | … |  Drew   |
|  Amar Chadha-Patel  | … |  Omni / Sek-on / Kersantti Bui   |
|  Marc Menchaca  | … |  McBride   |
|  Robbie Tann  | … |  Shipley   |
|  Ralph Ineson  | … |  Kenraali Andrews   |
|  Michael Esper  | … |  Cotton   |
|  Veronica Ngo  | … |  Kami   |
Arvosteluja

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Episodi Jouni Vikman: 
Film-O-Holic Jussi Lahtonen: 
Muropaketti Aki Lehti:
Palkinnot

The Creator oli ehdolla kahdessa kategoriassa vuoden 2024 Oscar-Gaalassa, muttei voittanut kumpaakaan:
• Parhaat erikoistehosteet
• Paras äänitys
Ceriumoksalaatti

| Ceriumoksalaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  15750-47-7
PubChem CID:  8762
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ce2(C2O4)3
Moolimassa:  544,292 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoista kiteistä ainetta
Sulamispiste:  Hajaantuu 200 °C lämpötilassa
Liukoisuus veteen:  Veteen niukkaliukoinen
  
Ceriumoksalaatti (Ce2(C2O4)3) on cerium- ja oksalaatti-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä pahoinvoinnin ehkäisyyn ja metallurgiassa harvinaisten maametallien erottamiseen toisistaan.
Ceriumoksalaattia valmistetaan saostamalla ceriumliuoksista oksaalihapon avulla. Mukaan voi saostua myös muita harvinaisten maametallien oksalaatteja, kuten lantaanioksalaattia. Ceriumoksalaatti hajoaa kuumennettaessa muodostaen cerium(IV)oksidia.
Ceriumoksalaattia käytetään erityisesti merisairauteen ja raskaudenaikaiseen aamupahoinvoinnin hoitamiseen. Ceriumoksalaatti ei veteen niukasti liukenevana ole kovin myrkyllistä, mutta suuret annokset aiheuttavat huonovointisuutta.. Yhdistettä käytetään myös harvinaisten maametallien erottamiseen toisistaan. Ceriumoksalaatti oli yksi kemikaaleista, joita Stasi käytti kylmän sodan aikana näkymättömän musteen ainesosana. Agentti asetti ceriumoksalaatilla käsitellyn paperin kahden tavallisen paperin päälle ja kirjoitti viestinsä, jolloin ceriumoksalaatti tarttui alla olevaan paperiin ja siirsi viestin siihen. Viesti saatiin näkyväksi käsittelemällä alla ollut tavallinen paperi muun muassa vetyperoksidilla ja mangaanisulfaatilla.
Aiheesta muualla

Ceriumoksalaatin (kidevedellisen) käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 30.12.2014.
Pahoinvointilääkkeet
| --- | --- |
5-HT3 -serotoniini-ioni-kanava-antagonisti:   alosetroni  atsasetroni  bemesetroni  silansetroni  datsopridi  dolasetroni  granisetroni  lerisetroni  metoklopramidi  mianseriini  mirtatsapiini  ondansetroni  palonosetroni  ramosetroni  rikasetroni  tropisetroni 
CB1-antagonistit  (kannabinoidit):   dronabinoli  nabiloni  nonabiini  tetrahydrokannabinoli 
D2/D3 -antagonistit:   alitsapridi  bromopridi  domperidoni  haloperidoli  hydroksitsiini  itopridi  klebopridi  klooripromatsiini  metopimatsiini  proklooriperatsiini  tietyyliperatsiini  trimetobentsamidi 
H1-antagonisti  (antihistamiinit):   difenhydramiini  dimenhydrinaatti  hydroksitsiini  meklotsiini  prometatsiini  syklitsiini 
Muut:   ceriumoksalaatti  deksametasoni  loratsepaami  midatsolaami  propofoli  skopolamiini
The McCoys

The McCoys oli vuonna 1962 perustettu yhdysvaltalainen yhtye. Se saavutti kotimaassaan ykköshitin ensisinglellään ”Hang On Sloopy”. McCoysin toinen kymmenen myydyimmän joukkoon noussut kappale oli ”Fever”. Top 40:een ylsi Ritchie Valens -laina ”C’Mon, Let’s Go”.
McCoys aloitti uransa teinipopyhtyeenä, mutta 1960-luvun lopulla se alkoi esittää psykedeelistä ja progressiivista rockia. Yhtye hajosi vuonna 1969. Suurin osa sen jäsenistä siirtyi 1970-luvun alussa Johnny Winterin taustayhtyeeseen. Jäsenistä Rick Derringer teki menestyksekkään soolouran hard rockin esittäjänä.
Chris Wood (jalkapalloilija)

Chris Wood vuonna 2017.
Christopher Grant "Chris" Wood (s. 7.  joulukuuta 1991 Auckland) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.
Wood siirtyi Englantiin kesällä 2008. Hän on edustanut West Bromwich Albionia, Leicester Cityä, Leeds Unitedia ja Burnleyä sekä lainasopimuksilla Barnsleya, Brighton & Hove Albionia, Birmingham Cityä, Bristol Cityä, Millwallia ja Ipswich Townia. Tammikuussa 2022 hän siirtyi Burnleystä Newcastle Unitediin, josta hänet lainattiin tammikuussa 2023 kauden loppuun saakka Nottinghamiin. Kesällä 2023 hänestä tuli pysyvästi Nottinghamin pelaaja.
Wood on kauden 2024–2025 marraskuun puoliväliin mennessä pelannut Valioliigassa 238 ottelua, joissa hän on tehnyt 77 maalia, ja Englannin mestaruussarjassa 223 ottelua, joissa hän on tehnyt 78 maalia. Kaudella 2016–2017 hän teki mestaruussarjassa Leeds Unitedille 27 maalia ja oli sarjan paras maalintekijä. Kaudella 2019–2020 hän teki Valioliigassa Burnleylle 14 maalia ja oli joukkueen paras maalintekijä sekä koko sarjan maalintekijätilastossa jaetulla 13. sijalla. Seuraavalla kaudella hän teki Valioliigassa 12 maalia ja oli jälleen Burnleyn paras maalintekijä sekä koko sarjan maalintekijätilastossa jaetulla 11. sijalla. Kaudella 2023–2024 hän teki Nottinghamille 14 maalia, millä oli Nottinghamin paras ja koko sarjan 12. paras maalintekijä. Hän on tehnyt Valioliigassa hattutempun eli kolme maalia yhdessä ottelussa huhtikuussa 2021 vierasottelussa Wolverhamptonia vastaan ja tapaninpäivänä 2023 vierasottelussa Newcastlea vastaan.
Wood on pelannut Uuden-Seelannin maajoukkueessa marraskuun 2024 puoliväliin mennessä 78 maaottelua ja tehnyt niissä 36 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2009 Tansaniaa vastaan. MM-kilpailuissa 2010 hän tuli vaihtopelaajana kentälle Uuden-Seelannin kaikissa kolmessa ottelussa. Wood on tehnyt hattutempun Salomonsaaria vastaan MM-karsinnassa sekä kesäkuussa 2012 että syyskuussa 2017.
Malminkartanonhuippu

Malminkartanonhuippu eli Helsingin Malminkartanon täyttömäki.
Malminkartanonhuippu (ruots. Malmgårdstoppen; vuoteen 1986 Kaarelan huippu) eli Malminkartanon täyttömäki on Helsingin korkein paikka Malminkartanon osa-alueella. Se yltää noin 91 metrin korkeuteen merenpinnasta. Malminkartanonhuippu on syntynyt vuosina 1976–1996, kun rakentamisen ylijäämämassoja on kasattu Malminkartanon pohjoisosaan Helsingin ja Vantaan rajan tuntumaan.
Historia

Vuonna 2010 täyttömäen laajentamisesta oli luovuttu ja alue oli Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan kesäkuussa 2006 asettamassa rakennuskiellossa. Mäen virkistyskäyttöä pyrittiin monipuolistamaan käyttäjien toiveiden mukaisesti, lisäksi kasvillisuutta aiottiin hoitaa ja kehittää. Polku- ja raittiverkostoa haluttiin kehittää. Huipulle tehtiin uudet portaat, jotka valmistuivat kesällä 2021. Aiemmin huipuille johtavissa portaissa oli ollut 426 askelmaa ja ne olivat olleet Helsingin pisimmät. Uudistuksen jälkeen portaiden määrä väheni 347 askelmaan.
Vuonna 2010 arvioitiin, että lähivuosinaselvennä muutospaineita Malminkartanonhuipun virkistyskäytölle, sekä laajemmin tälle Länsi-Helsingin, Espoon ja Vantaan yhtenäiselle viherväylälle saattaisivat tuoda Honkasuon pientaloalueen rakentaminen, joka aloitettiin helmikuussa 2013, sekä alustava Kehä II:n suunnitelma. Kehä II tulisi alittamaan huipun pohjoispuolelta tunnelissa. Mäen luoteispuolelle on jo noussut asfaltti- ja öljyteollisuuden rakennelmia.lähde?
Mäen itärinteessä oli käytössä 1980- ja 1990-luvun vaihteessa hiihtohissi, mutta toiminta ei ollut kannattavaa vähälumisten talvien takia. Hissi purettiin, kun huipulle alettiin ajaa lisämaata. Lisäksi alhaalla toimi parhaina vuosina kahvio.lähde?
Sijainti ja viherväylien osa

Mäki sijaitsee Helsingin luoteiskulmilla Malminkartanon kaupunginosassa. Mäen länsipuolella on Konalan teollisuusalue. Malminkartanonhuippu muodostaa osan viheralueesta, joka Helsingissä jatkuu kapeana (joskus Länsipuistoksi kutsuttuna) vihersormena Etelä-Haagaan. Viherväylä jatkuu Malminkartanonhuipun pohjoispuolella Vantaan Vapaalaan ja Myyrmäkeen ja jatkuu edelleen Kehä III:n yli pohjoiseen laajoille Länsi-Vantaan pohjoisosien pelto- ja viheralueille. Viheralueyhteys yhdistää Keskuspuiston ja Pohjois-Espoon. Lännessä alue liittyy Espoon Lintuvaaraan, sekä edelleen viherkäytävänä Laajalahteen. Huippu sijaitsee myös osana ns. liikuntasormea, joka on pohjois-eteläsuunnassa kulkeva viheralueakseli ja jonka varressa on liikunnallisesti suuntautuneita alueita (esim. Myyrmäen urheilupuisto).
Käyttö

Alueella on monipuolisia mahdollisuuksia esimerkiksi liikuntaan ja luonnon tarkkailuun. Huippukohta toimii myös näköalapaikkana. Tärkeitä toimintoja ovat esimerkiksi kävely, juoksu, koiranulkoilutus, maastopyöräily ja hiihto. Itärinteessä sijaitsee pulkkamäki ja alamäkipyöräilyn pääalue. Myös huipulle kulkevat portaat ovat ahkerassa käytössä. Huipun viereinen Malminkartanonkenttä on esimerkiksi luistelu- ja jalkapallokäytössä.
Käyttö > Alamäkipyöräily

Alamäkipyöräilyyn tarkoitettu alue aidattiin vuosien 2019–2020 aikana, ja alueesta vastaa nykyään Helsingin Downhill ry, joka on solminut kymmenen vuoden maavuokrasopimuksen Malminkartanon huipun pohjoisrinteestä 15.11.2019 alkaen Helsingin kaupungin kanssa. Alamakipyöräily alueella on tarkoitettu vain Helsingin Downhill ry:n jäsenille. Yhdistys työstää mäen reittejä talkoovoimin. Yhdistys perustettiin Helsingin kaupungin vaatimuksesta Malminkartanonhuipun alamäkipyöräilytoiminnan järjestäytymisestä.
Huipun taideteos

Huipulle on sijoitettu Hanna Vainion suunnittelema ympäristötaideteos Tuulet ja suunnat. Täyttömäen korkeimmalla kohdalla on taideteoksen lipputankoihin kiinnitetyistä värillisistä tuulipusseista koostuva osa. Mäenharjan reunalla sijaitsee toinen osa, kantakaupungin suunnasta huippua kohti osoittava nuoli, joka on tehty suomalaisesta kalkkikivestä sekä Finlandia-talon marmorista. Taideteos on jo hyvin kulunut, tuulipusseja ja ruohottuneita kalkkikiviraitoja on jouduttu uusimaan vuosittain.
Liikenneyhteydet ja huipulle johtavat reitit

Täyttömäen huipulle johtavat portaat alkavat mäen itäpuolelta, läheltä Neulastien linjojen 37 ja 59 bussipysäkkiä. Vihdintietä pitkin kulkevilla busseilla (300, 321, 345, 346) pääsee mäen toiselle puolelle, josta johtaa loivempi hiekkareitti mäen huipulle. Huipulla on penkkejä ja roska-astioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malminkartanonhuippu Wikimedia Commonsissa
Malminkartanon huipulle ympäristötaideteokset taiteilleen Hanna Vainion teoksia (Arkistoitu – Internet Archive) Hanna Vainion kotisivu. Viitattu 14.5.2011.
Malminkartanon Täyttömäen elämää. Vaan ei tiukkapipoisille! Huumorisivu. Viitattu 14.5.2011.
YTV:n Reittiopas: Joukkoliikenneyhteydet Malminkartanonhuipulle[vanhentunut linkki]
Eräs katsaus Malminkartanon huipun tilanteeseen
Asukastilaisuuden tilannekatsaus Malminkartanon täyttömäen ja Honkasuon alueen suunnitelmista (5/2006).
Näkymä Malminkartanonhuipulta etelään. Kuvan vasemmassa laidassa horisonttia vasten erottuu muun muassa Helsingin Energian laitoksen savupiippu Lassilassa vieressään Tiedon toimistotaloja Kehä I:n kyljessä, keskempänä Pasilan linkkitorni, oikealla esimerkiksi Digian toimistotorni Pitäjänmäen teollisuusalueella sekä ääriviivoja Jätkäsaaren satamanostureista, Ruoholahden Salmisaaren voimalasta ja Lauttasaaren vesitornista
Huipulle pääsee portaita pitkin.
Tuulet-teemaa, osa Hanna Vainion ympäristö­taide­teoksesta Malmin­kartanon­huipulla.
Suunnat-teemaa, osa Hanna Vainion ympäristö­taide­teoksesta Malmin­kartanon­huipulla. Tämä vanhoista Finlandia-talon marmori­laattojen palasista koottu nuoli osoittaa kanta­kaupungista kohti huippua.
Pääskynmaksaruoho

| Pääskynmaksaruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit
Suku::  Aasianmaksaruohot  Phedimus
Laji::  ellacombeanus
Kaksiosainen nimi
 Phedimus ellacombeanus  (Praeger) 't Hart 
Synonyymit
 Sedum ellacombeanum Praeger 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pääskynmaksaruoho (Phedimus ellacombeanus) on itäaasialainen maksaruohokasvi, jota viljellään koristekasvina.
Kasvi on monivuotinen mehilehtinen matalakasvuinen ruoho, joka muodostaa kasvustoja maavarsistostaan. Sen kukintona on keltakukkainen viuhko. Laji on läheistä sukua kamtsatkanmaksaruoholle (Phedimus kamtschaticus), johon verrattuna pääskynmaksaruoho on väriltään vaaleamman vihreä ja sen lehdet ovat leveämpiä, suunnilleen vastapuikeita ja noin puolivälistä alkaen monihampaisia.
Pääskynmaksaruoho on kotoisin Japanista ja Koreasta. Suomessa lajia on joskus tavattu satunnaisena maatulokkaana puutarhajätealueilla ja kaatopaikoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pääskynmaksaruoho – Phedimus ellacombeanus
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Phedimus ellacombeanus:  Wikidata: Q17759748  Wikispecies: Phedimus ellacombeanus  CoL: 4FXPK  GBIF: 4201717  GRIN: 447120  iNaturalist: 1181693  IPNI: 986641-1  MoBotPF: 439712  NCBI: 2976242  Open Tree of Life: 6043444  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:986641-1  Tropicos: 50314913  WFO: wfo-0000396556 
Sedum ellacombeanum:  Wikidata: Q96034804  CoL: 4W98G  GBIF: 5689207  IPNI: 275358-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:275358-1  Tropicos: 8901794  WFO: wfo-0000436991
Morgan Gibbs-White

Morgan Anthony Gibbs-White (s. 27. tammikuuta 2000 Stafford) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.
Gibbs-White pelasi Wolverhampton Wanderersin junioreissa. Hän nousi mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Kaudella 2018–2019 Wolverhampton pelasi Valioliigassa, ja Gibbs-White pelasi siellä 26 ottelua mutta vain viisi kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi seitsemän valioliigaottelua ja vain kerran avauksessa. Eurooppa-liigan karsinnoissa hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin Pyunik Jerevania vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi neljä ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Kauden 2020–2021 alkupuoliskon Gibbs-White pelasi lainalla mestaruussarjassa Swansea Cityn joukkueessa. Wolverhamptonin joukkueessa hän pelasi kevätpuoliskolla 11 valioliigaottelua ja teki maalin toukokuussa kotiottelussa Brightonia vastaan. Kauden 2021–2022 alussa hän ehti pelata kaksi valioliigaottelua mutta lähti sitten kauden loppuun ulottuneella lainasopimuksella mestaruussarjassa pelanneeseen Sheffield Unitediin. Kauden 2022–2023 alussa Gibbs-White ehti pelata Wolverhamptonissa kaksi valioliigaottelua mutta siirtyi elokuun puolivälin jälkeen Nottingham Forestiin, jossa hän pelasi kauden aikana 35 liigaottelua ja ne yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa. Hän teki Nottinghamille viisi maalia: marraskuussa peräkkäisissä otteluissa Brentfordia ja Crystal Palacea vastaan, huhtikuussa peräkkäisissä otteluissa Liverpoolia ja Brightonia vastaan sekä toukokuussa Southamptonia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Valioliigassa 37 ottelua, kahta vaille kaikki avauskokoonpanossa. Hän teki viisi maalia ja antoi kymmenen maalisyöttöä. Kaudella 2024–2025 hän oli marraskuun puoliväliin mennessä tehnyt kahdeksassa ottelussa yhden maalin.
Gibbs-White on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän voitti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2017. Hän pelasi tuossa MM-lopputurnauksessa joukkueensa kaikissa seitsemässä ottelussa ja teki maalin puolivälierässä Yhdysvaltoja ja loppuottelussa Espanjaa vastaan. Ensimmäisen ottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi Kansojen liigan ottelussa Irlantia vastaan syyskuussa 2024. Kaikkiaan hän on marraskuun 2024 puoliväliin mennessä pelannut kaksi maaottelua.
Sundström

Sundström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Berth Sundström (s. 1957), suomalainen vaikuttajaviestinnän konsultti
Bo Sundström (s. 1961), ruotsalainen muusikko
Cay Sundström (1902–1959), suomalainen poliitikko ja diplomaatti
Christer Sundström (s. 1943), suomalainen yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Einar Sundström (1899–1974), Yleisradion pääjohtaja
Einar Sundström (1919–2003), painonnostaja
Eliel Sundström (1885–1939), suomalainen karjanjalostaja ja hedelmäpuutarhan viljelijä
Ella Sundström (s. 1997), suomalainen salibandyn pelaaja
Eric Sundström (1866–1933), ruotsalais-suomalainen valokuvaaja
Fanny Sundström (1883–1944), ahvenanmaalainen poliitikko
Fanny Sundström (1866–1940), Högvallan koulun perustaja
Hans Sundström (1846–1907), suomalainen kenraalimajuri
Heli Jeskanen-Sundström (s. 1947), Tilastokeskuksen ent. pääjohtaja
Heljä Liukko-Sundström (1938–2024), suomalainen keramiikkataiteilija ja professori
Holger Sundström (1925–2023), ruotsalainen kilpapurjehtija
Hugo Sundström (s. 1973), suomalainen valokuvaaja
Jan-Erik Sundström (1914–1969), suomalainen kartanonomistaja, puutarhuri, hevosjalostaja ja raviohjastaja
Johan Sundström (s. 1992), ruotsalainen jääkiekkoilija
John ”Suntta” Sundström (1903–1992), suomalainen verhoilija ja selvänäkijä
Liselotte Sundström (s. 1955), suomalainen muurahaistutkija, evoluutiobiologian professori
Mikael Sundström (1957–2001), suomalainen kilpa-autoilija
Mikaela Sundström (s. 1971), suomenruotsalainen kirjailija ja juristi
Niklas Sundström (s. 1975), ruotsalainen jääkiekkoilija
Patrik Sundström (s. 1961), ruotsalainen jääkiekkoilija
Peter Sundström (s. 1961), ruotsalainen jääkiekkoilija
Pär Sundström (s. 1981), ruotsalainen basisti
Rolf Sundström (1922–2011), suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, merenkulkuneuvos
Simon Sundström (s. 1998), ruotsalainen kestävyys- ja estejuoksija
Stefan Sundström (s. 1960), ruotsalainen muusikko
Zacharias Sundström (s. 1936), suomalainen oikeustieteilijä, asianajaja ja professori.
Entisenä sukunimenä

Bruno Salmiala (vuoteen 1935 Sundström, 1890–1981), suomalainen poliitikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Neco Williams

Neco Williams vuonna 2019.
Neco Shay Williams (s. 13. huhtikuuta 2001 Wrexham) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan yleensä oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa vuodesta 2020.
Williams nousi Liverpoolin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2019–2020, jolloin hän pelasi Valioliigassa kuusi ja FA Cupissa neljä ottelua sekä liigacupissa yhden ottelun. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa jälleen kuusi ottelua, FA Cupissa yhden ottelun ja liigacupissa kaksi ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua kokonaan ja tuli kahdessa loppuhetkiksi vaihdosta kentälle.
Williams pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa vain seitsemän minuuttia yhdessä ottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi kolmessa alkulohko-ottelussa. Liverpoolin voittamassa liigacupissa hän pelasi neljä ottelua, muun muassa loppuhetket molemmissa välieräotteluissa. Tammi-helmikuun vaihteesta kauden loppuun hän oli lainalla Englannin Mestaruussarjan Fulhamissa, jossa hän teki 14 sarjaottelussa kaksi maalia. FA Cupissa hän pelasi yhden ottelun.
Williams siirtyi Valioliigaan nousseeseen Nottingham Forestiin heinäkuussa 2022. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 31 ottelua, joissa hän oli 20 kertaa avauskokoonpanossa. Hänen kautensa päättyi leukamurtumaan kauden kuudenneksi viimeisessä liigaottelussa tapahtuneessa törmäyksessä oman joukkueen pelaajan kanssa. Kaudella 2023–2024 hän kuului alkukauden terveysongelmista päästyään Nottinghamin vakiokokoonpanoon. Hän pelasi kaikkiaan 26 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 18. Kaudella 2024–2025 hän oli marraskuun puoliväliin mennessä pelannut yhdeksässä valioliigaottelussa, tosin vain kolmessa avauskokoonpanossa.
Williams pelasi Walesin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa toistakymmentä ottelua. Walesin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki Kansojen liigassa Bulgariaa vastaan ottelun ainoan maalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Williams pelasi vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa kolme ottelua, joista Italiaa vastaan avauksessa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua mutta joutui jättämään niistä viimeisen kesken jo 36. minuutilla loukkaantumisen vuoksi. Hän teki kolmannen maaottelumaalinsa marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Turkkia ja neljännen maaliskuussa 2024 EM-jatkokarsintaottelussa Suomea vastaan. Williams on pelannut 17. marraskuuta 2024 mennessä 43 A-maaottelua, joissa 34 kertaa avauskokoonpanossa.
Milovan Ðilas

Milovan Đilas.
Milovan Đilas (serb. Милован Ђилас; usein myös Milovan Djilas; 12. kesäkuuta 1911 Podbišće, Montenegro – 20. huhtikuuta 1995 Belgrad) oli montenegrolainen kommunistipoliitikko ja teoreetikko Jugoslaviassa. Hän taisteli saksalaisia miehittäjiä vastaan kommunistien riveissä toisen maailmansodan aikana. Đilas nousi Jugoslavian kommunistisen puolueen johtoportaaseen Titon hallinnon aikana.
Vallankumouksellinen

Đilas syntyi Montenegrossa. Hän liittyi Belgradin yliopiston opiskelijana Jugoslavian kommunistiseen puolueeseen 1930-luvun alussa. Hän oli poliittinen vanki vuosina 1933–1936. Hänet valittiin kommunistisen puolueen keskuskomiteaan, ja hänestä tuli politbyroon jäsen vuonna 1940.
Natsi-Saksan, fasistisen Italian ja muiden liittolaisten hyökkäyksessä Jugoslavian armeija kukistettiin huhtikuussa 1941. Đilas auttoi Titoa järjestämään partisaanien vastarintaa, ja hän oli vastarintaliikkeen johtaja sodan aikana. Seuraavassa Saksan hyökkäyksessä Neuvostoliittoon (operaatio Barbarossa) 22. kesäkuuta 1941 Jugoslavian keskuskomitea päätti aloittaa kansannousun Saksan miehitystä vastaan.
Đilas lähetettiin Montenegroon järjestämään ja aloittamaan sotatoimet italialaisia miehittäjiä vastaan. Kansannousu johti kansallisuudeltaan yhtenäisempien ja laajempien Montenegron osien vapautumiseen. Đilas työskenteli Montenegrossa marraskuuhun asti, jolloin hän lähti vapauttamaan Užicen kaupunkia Serbiassa, missä hän työskenteli puolueen sanomalehdessä Borbassa.
Đilas lähetettiin tapamaan Stalinia Neuvostoliittoon vuonna 1944. Đilas taisteli partisaanien joukossa Belgradin vapautuksessa Saksan armeijalta. Jugoslavian sosialistisen kansantasavallan perustamisen yhteydessä Đilasista tuli varapresidentti Titon hallituksessa. On yleisesti ajateltu, ettei Đilasilla ole suoraa tai epäsuoraa yhteyttä Bleiburgin massamurhiin. Hänestä tuli Stalinin arvostelija johtuen Stalinin pyrkimyksistä lisätä Moskovan valtaa Jugoslaviassa. Đilas lähetettiin uudelleen tapamaan Stalinia vuonna 1948 sovittamaan Moskovan ja Belgradin välisiä erimielisyyksiä. Vuotta myöhemmin Jugoslavia katkaisi suhteensa Neuvostoliittoon ja erosi Kominformista.
Eroaminen

Đilas mainittiin usein Titon mahdollisena seuraajana, ja hän olikin noussut varapresidentiksi vuonna 1953, mutta saman vuoden lopulla hän oli alkanut kirjoittaa Titon vastaisia artikkeleita Borba-lehteen. Niissä hän vaati lisää demokratiaa puolueessa ja Jugoslaviassa sekä korruption poistamista. Tito ja muut johtavat jugoslavialaiset kommunistit näkivät kirjoitusten olevan uhkana asemalleen ja vuoden 1954 tammikuussa Đilas erotettiin hallituksesta ja kaikista puolueen tehtävistä hänen esittämisensä syytösten vuoksi.
Kirjailijana

Eroamisesta lähtien hän toimi toisinajattelijana ja kirjailijana. Hänen kirjansa Uusi luokka (1955) oli marxismin rankkaa arvostelua. Myöhemmin hän meni vielä pidemmälle teoksessaan Epätäydellinen yhteiskunta, jossa hän arvosteli koko marxilaisen utopian ydintä. Hänet tuomittiin yhdeksän vuoden vankeuteen kirjoitustensa ja Unkarin kansannousun hyväksymisen vuoksi vuonna 1956. Vankeutensa aikana Đilas käänsi John Miltonin teoksen Kadotettu paratiisi serbokroaatiksi vuonna 1958. Hän on myös kirjoittanut kirjan Keskusteluja Stalinin kanssa (1961). Đilas joutui vankilaan tämän jälkeen vuosiksi 1962–1967. Hänen kuolemansa jälkeen julkistettiin hänen viimeinen teoksensa Uuden luokan romahdus (1998).