stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pidot (Platon)
Sisältö > Puheet > Sokrates

Sokrates aloittaa ylistämällä Agathonin puhetta. Faidroksen luvalla hän alkaa kuulustella Agathonia dialektisesti. He päättelevät yhdessä, että rakkaus ei ole sen enempää kaunista kuin hyvääkään — koska hän haluaa hyviä ja kauniita asioita, on selvää, että häneltä puuttuvat nämä asiat. Sokrates aloittaa oman puheensa tästä.
Puheessaan hän lainaa puhetta, jonka hän kuuli kerran mantinealaiselta papitar Diotimalta, jonka Sokrates väittää opettaneen hänelle rakkaudesta. Rakkaus ei ollut hänen mukaansa jumala, koska se halusi kauniita ja hyviä asioita, joita jumalilla jo on. Rakkaus ei ole myöskään kuolevainen, sillä aivan niin kuin kauneuden puute ei tehnyt siitä rumaa, se että se ei ollut jumala ei tehnyt siitä kuolevaista. Sen sijaan rakkaus oli kuolevaisen ja kuolemattoman väliltä, kuten kaikki henkiset asiat. Nämä henkiset asiat kuljettivat viestejä jumalten ja ihmisten maailmojen välillä ja sitovat ne yhteen. Se oli myös viisauden rakastaja, ollessaan viisauden ja tietämättömyyden välillä.
Diotima päätteli, että Sokrates sekoitti rakkauden kohteena olemisen rakastajana olemiseen, perustuen asioihin joita joutui selittämään Sokrateelle. Tämän vuoksi rakkaus oli hänelle kaikilla tavoilla kaunista. Vaikuttaa siltä,  että sama pätisi ainakin osaan aiemmin pidetyistä puheista, sillä esimerkiksi Faidros oli selkeästi puhunut rakkauden kohteena olemisesta rakastajana olemisen sijaan.
He jatkavat määrittelemällä rakkauden olevan ”halua saada pitää aina omanaan se, mikä on hyvää” ja sen tavoitteena ”synnyttämistä kauniissa, sekä ruumiin että sielun puolesta”. Rakastaja ei siis halua ainoastaan omistaa kauneutta vaan saada aikaan lisääntymistä ja syntymistä rakkaudessa — koska rakastaja haluaa pitää hyvän omanaan aina, hän etsii myös kuolemattomuutta, ja tämä on mahdollista kuolevaisille vain lisääntymällä.
Tämän jälkeen Diotima selittää, mikä ero on olla raskaana ruumiissa ja raskaana sielussa. Ne, jotka ovat raskaana ruumiissa, näkevät lapsen synnyttämisen tapana tarjota itselleen ”kuolemattomuus ja pysyvä muisto ja onnellisuus”, kun taas ne, jotka ovat raskaana sielussa, ovat raskaana sellaisesta ”joka on sopiva sielulle kannettavaksi ja synnytettäväksi [...] viisaus ja muut hyveet, joita kaikki runoilijat siittävät, samoin kuin kaikki käsityöläiset joiden sanotaan olevan luovia”.
Seuraavaksi Diotima selittää polun, jonka sielussa raskaana oleva kulkee: hän kertoo Sokrateelle, että ”nämä rakkauden riitit, kun ne suoritetaan oikein [...] ovat lopullinen ja korkein mysteeri, enkä tiedä kykenetkö niihin”. Tällä tavalla raskaana olevan tulee omistaa itsensä ruumiilliselle kauneudelle nuorena; hän tulee näkemään, että lopulta ”kaikkien ruumiiden kauneus on yhtä ja samaa”. Näin ihminen tulee näkemään, että sielun kauneus on arvokkaampaa, ja haluaa auttaa nuoria miehiä, jotka raskaana sielussa, synnyttämään ajatuksia. Rakastaja näkee myös kauneuden teoissa ja laeissa, ja etenee tietoon.
Sisältö > Puheet > Alkibiades

Juuri kun Sokrates päättää selityksensä rakkauden oikeasta polusta ja sen suuresta merkityksestä, juopunut Alkibiades saapuu juhliin. Hän päätyy sohvalle Sokrateen ja Agathonin kanssa ja selittää, että Sokrates on jälleen hommannut itsensä istumaan huoneen kauneimman miehen, Agathonin, viereen, ja että hän tekee niin aina. Sokrates pyytää Agathonia puolustamaan itseään Alkibiadeen mustasukkaista raivoa vastaan ja pyytää Alkibiadeelta anteeksiantoa. Alkibiades sanoo, ettei hän tee sellaista koskaan.
Alkibiades ihmettelee, miksi kaikki vaikuttavat selviltä, ja saa kuulla muiden tekemästä sopimuksesta. Hän sanoo, ettei hänen juopunutta soperteluaan tulisi sijoittaa muiden selvien puheiden jälkeen, ja toivoo, ettei kukaan uskonut sanaakaan siitä mitä Sokrates oli puhunut. Lopulta päätetään, että Alkibiades pitäisi puheen Sokrateen ylistykseksi.
Alkibiades aloittaa vertaamalla Sokratesta Silenoksen patsaaseen. Patsas oli ruma ja ontto, mutta sisältä täynnä pieniä kultaisia jumalpatsaita. Tämän jälkeen hän vertaa Sokratesta satyyri Marsyakseen — satyyrit kuvattiin usein villipetojen tavoilla, seksuaalisilla himoilla ja muilla ominaisuuksilla varustetuiksi ja suuren erektion kera. Sokrates ei kuitenkaan tarvinnut Marsyaksen tavoin huilua ihmisten hurmaamiseksi, hänelle riittivät hänen sanansa.
Tulkintoja

Pidettyjen puheiden välillä on lukuisia yhtäläisyyksiä ja vastakohtaisuuksia. Lisäksi Pitojen draamallinen konteksti syventää Platonin mahdollisia merkityksiä. Sokrateen puheesta on selvää, että oikea tapa rakastaa, Platonin mukaan, on olla rakastaja eikä rakastettu, ja että rakkaus on oikein käytettynä keskeinen tekijä filosofisella polulla.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Platon: Pidot. Teoksessa Teokset III.  (Toinen painos)  Suomentanut Marianna Tyni. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15894-5
Platon: Pidot. Teoksessa Viisi tutkielmaa.  (Sokrateen puolustuspuhe, Kriton, Pidot, Faidros, Faidon)  Suomentanut J. A. Hollo. Porvoo, Helsinki:  WSOY, 1961.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Symposium. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume II: Parmenides, Philebus, Symposium, Phaedrus, Alcibiades I and II, Hipparchus, Amatores. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145417  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Symposium. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume III: Lysis. Symposium. Gorgias. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99184-2  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Symposium. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Symposium (Arkistoitu – Internet Archive). The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Symposium. Project Gutenberg. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Reeve, C. D. C.: Plato on Friendship and Eros The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Platonin Pidot. Anselm Feuerbach, 1873.
Papuruskäsikirjoitus dialogista.
Dialogin alku ensimmäisessä painetussa laitoksessa (editio princeps) vuodelta 1513.
Juopunut Alkibiades keskeyttää pidot. Pietro Testa, 1648.
Pikkumarunakana

| Pikkumarunakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kanalinnut  Galliformes
Heimo::  Aitokanat  Phasianidae
Suku::  Marunakanat  Centrocercus
Laji::  minimus
Kaksiosainen nimi
 Centrocercus minimus  Young, Braun, Oyler-McCance, Hupp & Quinn, 2000 
Katso myös
   Pikkumarunakana Wikispeciesissä   Pikkumarunakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkumarunakana (Centrocercus minimus) on aitokanoihin kuuluva erittäin uhanalainen lintulaji. Sitä tavataan endeemisenä Yhdysvalloista.
Koko ja ulkonäkö

Pikkumarunakanakoiras voi kasvaa 44–51 cm pitkäksi ja naaras on pienikokoisempi ja voi kasvaa 32–38 cm pitkäksi. Koiras on yleisväritykseltään harmahtavan ruskean kirjava. Kurkku on musta ja rinta on valkoinen ja vatsa musta. Pyrstön höyhenet ovat jäykät ja koiras pystyy levittämään pyrstönsä viuhkamaiseksi. Naaraat ovat väritykseltään kauttaaltaan ruskeita ja nuoret linnut muistuttavat ulkonäöltään naaraita. Pikkumarunakana on ulkonäöltään hyvin samankaltainen kooltaan suuremman marunakanan (Centrocercus urophasianus) kanssa.
Levinneisyys ja elintavat

Pikkumarunakanaa tavataan pieneltä alueelta Coloradon ja Utahin osavaltioista. Lajin elinympäristöä ovat marunoja kasvavat alueet ja niityt. Laji liikkuu tyypillisesti pieninä ryhminä. Aikuisten marunakanojen ravinto koostuu kasvien osista erityisesti marunojen lehdistä. Poikaset ja nuoret linnut tarvitsevat hyönteisravintoa. Pikkumarunakanan lisääntymiskausi ulottuu huhtikuulta kesäkuulle. Koiraat esittävät ryhmissä soitimellaan viuhkamaisia pyrstöjään ja pörhistelevät rinnan valkoisia höyheniään. Yleensä ryhmistä vain yksi tai kaksi koirasta pääsevät parittelemaan naaraiden kanssa. Naaras rakentaa pesän ruohikon ja marunapensaikkojen suojiin ja munii 6–9 munaa.
Pikkumarunakanakannan kooksi arvioidaan noin 2 500 yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen ja pirstaloituminen teiden ja asuntojen rakentamisen takia ja karjan laiduntamisen vuoksi. Myös Länsi-Niilin virus pikkumarunakanan elinalueilla on uhka.
Pikku prinssi

Pikku prinssi
Pikku prinssi (ransk. Le Petit Prince) on ranskalaisen kirjailijan Antoine de Saint-Exupéryn vuonna 1943 julkaisema pienoisromaani. Kirja kertoo vertauksien avulla ihmisen onnen tavoittelusta.
Pikku prinssi on luetuin ja käännetyin ranskalainen kirja, ja sitä myydään maailmalla vuosittain yli miljoona kappaletta. Pikku prinssi on käännetty yli 250 kielelle ja monille eri murteille. Pikku prinssiä on myyty maailmanlaajuisesti yli 200 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen myydyimmistä kirjoista.
Kirja mielletään usein satukirjaksi, joka tarjoaa elämänfilosofiaa kaikenikäisille. Kirja kritisoi "aikuisten maailmaa" ja onkin omistettu Léon Werthille, kun hän oli pieni poika.
Tarina

Pikku prinssi asuu kirjan alussa tähdellä B612, jolla on kolme tulivuorta, joista yksi on jo sammunut, mutta Pikku prinssi pitää siitäkin hyvää huolta, sillä "ikinä ei voi tietää". Pikku prinssin seurana asteroidilla asuu myös kaunis ruusu. Pikku prinssi kuitenkin tuntee olevansa yksinäinen, ja lähtee asteroidiltaan. Kirjailija uskoo, että Pikku prinssi käytti apunaan muuttolintuja.
Pikku prinssi vierailee kuudella muulla tähdellä ja tapaa näiden asukkaita, ennen kuin saapuu Maahan. Ensimmäinen hahmo, johon Pikku prinssi tutustuu Maassa on käärme. Myöhemmin hän tapaa aavikkoketun, jonka suusta kuullaan kirjan tärkeimpiä lauseita:
»Tulet vastuulliseksi siitä, mitä olet kesyttänyt»
ja
»Aika, jonka olet tuhlannut ruusullesi, tekee siitä niin tärkeän sinulle.»
Maassa Pikku prinssi tapaa myös kirjan kertojan, kirjailijan itsensä, joka on juuttunut Saharan autiomaahan lentokoneensa hajottua.
Inspiraatio

Saharaan jumiin jääneen kertojan kriisi perustuu Saint-Exupéryn omaan kokemukseen, josta hän kirjoitti omaelämäkerrassaan Terre des hommes (suom. Miesten maa). 30. joulukuuta 1935 kello 02:45 Saint-Exupéryn ja lentoperämiehensä André Prévotin matkalentokone syöksyi maahan lähellä Wadi El Natrunin laaksoa oltuaan ilmassa 19 tunnin ja 44 minuutin ajan. Kone oli tyypiltään Caudron Simoun. Saint-Exupéry ja Prévot olivat osallistuneet kilpailuun, jossa yritettiin tehdä uusi Pariisista Saigoniin -lennon nopeusennätys. Palkinnoksi olisi tullut 150 000 frangia. Miehet ehtivät kärsiä aavikossa neljää päivää nestehukkaisina ja harhaisina. Neljäntenä päivänä heidät löysi ja pelasti kamelilla liikkuva beduiini.
Palvellessaan Saharan autiomaassa postilentäjänä Saint-Exupéry näki aavikkoketun, joka todennäköisesti inspiroi häntä luomaan kirjan viisauksia jakavan kettuhahmon. Siskolleen Didille osoitetussa kirjeessä Saint-Exupéry kertoo Länsi-Saharan Jubyn niemellä (jossa hän työskenteli välilaskupysäkillä) kasvattamastaan aavikkoketusta, josta hän piti todella paljon. Viisaan ketun esikuvana pidetään Saint-Exupéryn newyorkilaista ystävää Sylvia Hamilton Reinhardtia, jonka uskotaan ehdottaneen tarinan ikonista lausetta, "Ainoastaan sydämellään näkee hyvin".
Prinssin kiukuttelevan ja turhamaisen ruusun esikuvana pidetään usein Saint-Exupéryn elsalvadorilaista vaimoa Consuelo de Saint Exupérya ja pienen kotiplaneetan esikuvana Consuelon pientä kotimaata El Salvadoria, joka sisältämiensä tulivuorten suuren lukumäärän takia tunnetaan myös nimellä "tulivuorten maa". Prinssin Maassa kohtaamansa valtava ruusupelto edustaa Saint-Exupéryn uskottomuutta ja epäilyksiä avioliittoansa kohtaan.
Hirveiden, Prinssin planeettaa uhkaavien baobabien väitetään edustavan natsismia sen yrittäessään tuhota planeetan. Pikku prinssin vakuuttelut siitä, että tämän kuoleva keho on vain kuori, muistuttavat Saint-Exupéryn kuolemaa tekevän pikkuveljen Françoisin viimeisiä sanoja. Hän lausui Saint-Exupérylle kuolinvuoteellaan: "Älä huoli. Olen kunnossa. En voi sille mitään. Sehän on minun kehoni."
Itse Pikku Prinssin esikuvasta ei ole päästy yksimielisyyteen. Mahdollisia innoituksen lähteitä ovat belgialais-kanadalaisen filosofin Charles De Koninckin 8-vuotias poika, jonka Saint-Exupéry tapasi vuonna 1942 Quebecin kaupungissa, sekä amerikkalaisen lentäjän Charles Lindberghin nuori poika, joka vanhempineen tapasi Saint-Exupéryn tämän oleskellessa Long Islandilla
. Molemmilla pojilla oli vaalea tukka. Saint-Exupéry on saattanut käyttää myös nuorta itseään Pikku Prinssin esikuvana, sillä lapsena tämän perhe ja ystävät kutsuivat häntä nimellä le Roi-Soleil (suom. Aurinkokuningas) vaalean kiharan tukkansa takia. Saint-Exupéry kirjoitti ensimmäisiä kertoja pienikokoisesta prinssistä 14. toukokuuta 1935 työskennellessään Paris-Soir -sanomalehden erikoiskirjeenvaihtajana. Kirjoituksessa hän kertoo junamatkasta Ranskasta Neuvostoliittoon. Kolmannen luokan matkustajavaunussa hän kohtasi joukkoja toisiinsa käpertyneitä puolalaisia perheitä, jotka olivat matkalla kotimaahansa, ja niiden joukossa oleva pieni poika kiinnitti Saint-Exupéryn huomion.
Tähtitiede

Pikku prinssin mukaan on nimetty 45 Eugenia -asteroidia kiertävä kuu, Petit-Prince, joka oli ensimmäinen maasta käsin löydetty asteroidia kiertävä kuu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pikku prinssi 243:lla kielellä
Luettelo Pikku prinssi -kirjan ulkomaisista julkaisuista (Arkistoitu – Internet Archive)
The Little Prince (Arkistoitu – Internet Archive) - Pikku Prinssi (englanniksi)
Saint-Exupéry hajonneine lentokoneineen sen syöksyttyä Saharan autiomaahan ilmakilpailun aikana noin kello 3 aamulla. Neljän päivän koettelemus oli alkamassa.
Saint-Exupéryn Consuelo-vaimo oli mahdollisesti tarinassa esiintyvän ruusun esikuva.
Pieni prinssi osana katutaideprojektia Funchalissa (Madeira).
Urpo Pikkupeura

Urpo Paavo Pikkupeura (s. 22. maaliskuuta 1957 Rovaniemi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Pikkupeura kilpaili Sarajevon 1984 talviolympialaisissa ja sijoittui 23:nneksi 1 000 metrin luistelussa. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui samana vuonna yhteispisteissä 19:nneksi. Sprinttereiden Suomen mestaruuden hän voitti viidesti ja sijoittui yleisluistelijoiden SM-kilpailuissa parhaimmillaan hopealle. Suomen ennätyksiä hän luisteli 500:lla ja 1 000 metrillä.
Urheilu-uransa jälkeen Pikkupeura toimi opettajana Keravalla Sompion koulussa.
Saavutukset

Olympialaisissa 23:s 1 000 metrillä Sarajevossa 1984
Sprinttereiden MM-kilpailuissa yhteispisteissä 19:s 1984, 26:s 1985 ja 1990
Sprinttereiden SM-kultaa 1977, 1979, 1980, 1989 ja 1990
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 38,0 (1988, SE)
1 000 metriä 1.16,26 (1990, SE)
Stigma (kirjain)

Stigma (isona kirjaimena Ϛ, pienenä ϛ) on kreikkalainen kirjainmerkki, joka on sigman (sen itäisessä muodossa C) ja taun (Τ) ligatuuri. Se esiintyy keskiaikaisissa käsikirjoituksissa ja oli käytössä kreikkalaisissa numeroissa luvun 6 merkkinä. Tämä on peräisin siitä, että stigma muistuttaa ulkoasultaan loppusigman kaltaiseksi kehittynyttä digammaa, joka oli luvun 6 alkuperäinen merkki.
Stigmaa muodostui digamman korvikkeeksi numeromerkkinä, koska digamma oli muutoinkin jäänyt pois käytöstä jo antiikin aikana ja oli ollut käytössä enää numeromerkkinä. Stigmaa käytetään kreikassa joskus, erityisesti kirkkotaiteessa, edelleen luvun 6 merkkinä tai järjestysluvun (6:s) symbolina, mutta yleisimmin tässä käytössä on nykyisin merkintä στʹ (tai ΣΤʹ).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stigma Wikimedia Commonsissa
Pikkukanadanhanhi

| Pikkukanadanhanhi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Alaheimo::  Hanhet Anserinae
Suku::  Kirjohanhet Branta
Laji::  hutchinsii
Kaksiosainen nimi
 Branta hutchinsii  (Richardson, 1832) 
Synonyymit
 Branta canadensis hutchinsii 
 Pikkukanadanhanhen levinneisyys on merkitty karttaan violetilla värillä.
Alalajit
 Branta hutchinsii hutchinsii  Branta hutchinsii taverneri  Branta hutchinsii leucopareia  Branta hutchinsii minima  Branta hutchinsii asiatica 
Katso myös
   Pikkukanadanhanhi Wikispeciesissä   Pikkukanadanhanhi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukanadanhanhi (Branta hutchinsii) on pohjoisamerikkalainen hanhilaji. Se on erotettu omaksi lajikseen kanadanhanhesta vuonna 2004.
Ulkonäkö ja koko

Pikkukanadanhanhi on 60–70 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 125–140 cm, ja se on suunniilleen samankokoinen kuin valkoposkihanhi. Se muistuttaa kanadanhanhea, mutta on pienikokoisempi ja typäkämpi ja sillä on selvästi lyhyemmät jalat ja kaula. Pikkukanadanhanhella on melko nelikulmainen pää, jyrkkä otsa sekä lyhyt nokka. Usein mustan kaulan ja vaaleanruskean rinnan välissä on vaalea vyön aihe. Yläpuolelta pikkukanadanhanhi on melko vaalean ruskeanharmaa.
Pikkukanadanhanhen äänet muistuttavat kanadanhanhen ääniä, mutta ovat kimeämpiä.
Levinneisyys

Pikkukanadanhanhi pesii Alaskassa, Kanadan pohjoisosissa sekä Grönlannin lounaisosissa. Talvehtivana sitä tavataan Yhdysvalloissa Washingtonissa, Oregonissa ja Texasissa sekä Meksikossa. Aikaisemmin sitä esiintyi talvehtivana myös Japanissa. Lajin populaatioksi arvioidaan 920 000–1 400 000 yksilöä. Pikkukanadanhanhi on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Länsi-Euroopassa pikkukanadanhanhi on harvinainen vierailija, joka esiintyy usein valkoposki- ja lyhytnokkahanhien kanssa. Suomessa pikkukanadanhanhi on BirdLife Suomen rariteettikomitean mukaan tavattu vuosina 2013–2023 yhdeksän kertaa, mutta ensimmäistä havaintoa lukuun ottamatta havaintojen on tulkittu koskeneen samaa yksilöä. Lisäksi laji on havaittu Suomessa seitsemän kertaa E-kategoriaan kuuluneena, eli havainnot ovat koskeneet varmasti tai lähes varmasti tarhakarkulaisia.
Aiheesta muualla

ITIS: Branta hutchinsii (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Branta hutchinsii:  Wikidata: Q244189  Wikispecies: Branta hutchinsii  ABA: cacgoo  Avibase: 60214D4970BA4158  BioLib: 452628  BirdLife: 22733619  BOLD: 12260  BOW: cacgoo1  CoL: N74B  eBird: cacgoo1  EoL: 45510538  GBIF: 5232452  GNAB: cackling-goose  iNaturalist: 59220  IRMNG: 11831705  ISC: 109129  ITIS: 714068  IUCN: 22733619  NatureServe: 2.103510  NBN: NHMSYS0020046550  NCBI: 371860  Neotropical: cacgoo1  Observation.org: 758  OBIS: 422569  ODNR: cackling-goose  Open Tree of Life: 972531  Paleobiology Database: 368427  Paleobiology Database: 368427  WoRMS: 422569  Xeno-canto: Branta-hutchinsii  Laji.fi: MX.232253 
Anser hutchinsii:  Wikidata: Q109578018  CoL: 679X4  GBIF: 2498217  ITIS: 714073
Aavo Pikkuus

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aavo Pikkus, 1977 |  Aavo Pikkus, 1977 |  Aavo Pikkus, 1977 |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten pyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | 1976 | 100 km joukkueajo |  |
Aavo Pikkuus (s. 23. marraskuuta 1954 Meremäe, Viron SNT) on entinen virolainen kilpapyöräilijä ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa.
Pikkuus voitti olympiakultaa maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueajossa Montrealissa 1976. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa joukkueajossa. Hänen suurin henkilökohtainen saavutuksensa oli Rauhanajon voitto 1977.
Pyöräilyuransa jälkeen Pikkuus menestyi rallikilpailuissa.
Saavutukset

Olympiakultaa maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueajossa 1976
MM-kultaa maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueajossa 1977
MM-hopeaa maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueajossa 1975 ja 1978
Rauhanajon henkilökohtaisen kilpailun voitto 1977
Rauhanajon joukkuekilpailun voitto neljä kertaa
Pikkuhaarapyrstö

| Pikkuhaarapyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Haarapyrstöt Enicurus
Laji::  scouleri
Kaksiosainen nimi
 Enicurus scouleri  Vigors, 1832 
Katso myös
   Pikkuhaarapyrstö Wikispeciesissä   Pikkuhaarapyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuhaarapyrstö (Enicurus scouleri) Aasian keski-, etelä-, kaakkois- ja itäosissa tavattava sieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pikkuhaarapyrstö on noin 13 cm. Pikkuhaarapyrstön otsa, vatsa, alaperä sekä leveä siipijuova ja siipien reunat ovat väriltään valkoiset. Muuten laji on höyhenpuvultaan sinertävän musta. Koiras- ja naarasyksilöt eivät eroa toisistaan höyhenpukunsa perusteella. Haarapyrstöjen suvun lajien pyrstö on tyypillisesti pitkä ja selvästi haarapäinen. Pikkuhaarapyrstön pyrstö on kuitenkin lyhyt ja vain hieman lovipäinen, lähes suora.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkuhaarapyrstöä tavataan Keski-Aasiassa Tadžikistanissa, Afganistanissa ja Kazakstanissa. Etelä-Aasiassa levinneisyys ulottuu Pakistanista Intiaan ja edelleen itään päin Kaakkois-Aasiaan ja Kiinaan sekä Taiwaniin. Pikkuhaarapyrstöt elävät nopeasti virtaavien vuoristopurojen ja -jokien luona. Erityisesti laji tavataan vesiputouksien läheisyydestä. Talvisin laji elää hitaammin virtaavien jokien ja järvien lähellä.
Ravinto

Pikkuhaarapyrstöt syövät vesihyönteisiä, äyriäisiä ja jonkin verran myös kasviperäistä ravintoa. Ravintonsa laji poimii useimmiten kiviltä, mutta toisinaan sukeltaa myös veden alle.
Pesintä

Laji rakentaa pesänsä joen törmään usein vesiputouksen taakse. Pesä rakennetaan sammalista, lehdistä ja ruohoista. Naaras munii kolmesta viiteen valkoista vaaleanpuna- tai violettitäpläistä munaa.
Piko ja Fantasio Australiassa

Piko ja Fantasio Australiassa (ransk. Aventure en Australie) 34. Pikon ja Fantasion seikkailuja -sarjan albumi. Sen on käsikirjoittanut Tome ja piirtänyt Janry. Sarjakuva ilmestyi jatkotarinana Spirou-lehdessä 1983 ja albumina 1985.