stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltaröyhelö

| Keltaröyhelö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Luokka::  Lecanoromycetes
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Keltaröyhelöt Vulpicida
Laji::  pinastri
Kaksiosainen nimi
 Vulpicida pinastri  (Scop.) J.-E. Mattsson 
Katso myös
   Keltaröyhelö Wikispeciesissä   Keltaröyhelö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltaröyhelö (Vulpicida pinastri) on lehtimäinen kellertävä jäkälälaji. Se kasvattaa pienehköjä yleensä alle neljän senttimetrin ruusukkeita. Sekovarren liuskat ovat melko kapeita, alustanmyötäisiä ja laidoilta kohenevia. Niiden laidat ovat keltaisen jäkälämurun peitossa. Jäkälän yläpinnan väri on vaalean kellanvihreä tai vihertävänharmaa ja alapinnan vaalean kellertävä. Alapinnalla on lyhyitä juurtumahapsia. Keltaröyhelö kasvaa päällyskasvina eli epifyyttinä puilla ja pensailla tai metsäkivillä.
Keltaröyhelön jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy usniinihappoa (C18H16O7), vulpiinihappoa (C19H14O5) ja pinastriinihappoa (C20H16O6) toisinaan lisäksi zeoriinia (C30H52O2), etenkin Lapissa kivialustalla kasvaneilla keltaröyhelöillä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Keltaröyhelö (Vulpicida pinastri)
Luopioisten kasvisto: Keltaröyhelö (Vulpicida pinastri)
UniProt: Taxonomy - Vulpicida pinastri (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Vulpicida pinastri (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Vulpicida pinastri (englanniksi)
Keskuskomitea

Keskuskomitea tarkoittaa seuraavia:
Keskuskomitea, (YKK), jääkäriliikkeen alkuvaiheen toimielin syksyllä 1914
Keskuskomitea, (Centralkommittén, CK), jääkäriliikkeen toimielin
Keskuskomitea, useiden kommunististen puolueiden keskeinen toimielin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Keskuskomitea”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Like Good Wine

| Like Good Wine The Worn Soles |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 15.–17. lokakuuta 2016 Jylhän kylätalo, Kaustinen
 Julkaistu: 2017
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jimmy Träskelin, Sampo Korva & Antti Janka-Murros
 Tyylilaji: kansanmusiikki, folk
 Kesto: 42.56
 Levy-yhtiö: omakustanne
Like Good Wine on Jimmy Träskelinin, Sampo Korvan ja Antti Janka-Murroksen The Worn Soles -yhtyeen 2017 ilmestynyt esikoisalbumi.
Albumi äänitettiin Jylhän kylätalolla Kaustisella AEA R88 -mikrofonilla ilman päälleäänityksiä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittaneet Jimmy Träskelin, Sampo Korva ja Antti Janka-Murros.
Like Good Wine – 3.40
A Dirty Photograph – 3.54
Over the Railroad – 3.28
Shame on You – 3.52
Hatless Stranger – 4.03
The Worn Soles – 4.06
HatSounds – 3.41
Elena – 3.07
The Big House – 4.13
Phrases – 4.37
One Day – 4.09
Kokoonpano

Jimmy Träskelin – laulu, huuliharppu & kitara
Sampo Korva – laulu & mandoliini
Antti Janka-Murros – laulu & kontrabasso
Kokoonpano > Tuotanto

The Worn Soles – tuottaja
Jimmy Träskelin – valokuvat & kannet
Minerva Pappi – masteroija
Keltaryhäkäs

| Keltaryhäkäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Squamanitaceae
Suku::  Ryhäkkäät Cystoderma
Laji::  amianthinum
Kaksiosainen nimi
 Cystoderma amianthinum  (Scop.) Fayod 
Katso myös
   Keltaryhäkäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltaryhäkäs (Cystoderma amianthinum) on okrankeltainen laakea ryhäkkäisiin kuuluva sienilaji. Lakin leveys on 1,5–4 senttimetriä ja sen reunalla on vaaleita suojusjätteitä. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on okrankeltainen ja 3–6 senttimetriä pitkä. Sienen malto on vaaleaa tai vaaleankeltaista. Keltaryhäkäs kasvaa yleisenä koko Suomessa kuusi- ja havumetsien sammalikoissa, lehdoissa, puistoissa ja kedoilla. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Cystoderma amianthinum, keltaryhäkäs @ Natural Fungi in Finland
Cystoderma amianthinum (keltaryhäkäs)
Kavantsaaren rautatieasema

Kavantsaaren rautatieasema oli rautatieliikennepaikka Viipuri-Joensuu rataosalla. Asema sijaitsi Antrean pitäjän Kavantsaaressa lähellä Kavantsaaren kartanoa. Paikkakunnalta kuljetettiin etenkin Viipuriin huomattavia määriä maitoa.
Historia

Alkuperäisen asemarakennuksen oli suunnitellut Knut Nylander Oulun radan tyyppipiirustusten mukaan. Vuoden 1918 sisällissodan Antrean rintaman taisteluiden aikana asemanseudulla toimi punaisten tukikohta. Huhtikuun lopussa asemarakennus tuhoutui sen edustalla olleesta ammusvarastosta levinneestä tulipalosta. Toinen asemarakennus valmistui Thure Hellströmin suunnittelemana samana vuonna. Jatkosodan aikana asema alennettiin pysäksiksi.
Keskuskulma

Kaarta AB (punainen) vastaavat keskuskulma  \alpha =\measuredangle AOB ja kehäkulma  \beta =\measuredangle APB.
Ympyrän keskuskulma on geometriassa ympyrään liittyvä kulma. Ympyrän keskipisteestä O piirretään janat eli säteet ympyrän kehälle pisteisiin A ja B. Säteiden OA ja OB välistä kulmaa kutsutaan keskuskulmaksi  \measuredangle AOB. Koska kulman määrittäminen kahden pisteen avulla jättää kaksi vaihtoehtoista tulkintaa, sidotaan keskuskulma usein ympyrän kaareen. Säteiden ja kaaren muodostaa ympyrän sektorin, jonka kulmana keskuskulma on.
Keskuskulmaan liittyy läheisesti kehäkulma, jotka ovat määräävät toisensa yhtälöllä  \alpha =2\beta  (kuten kuvassa), kuten kehäkulmalausekin esittää.
Kategoriavirhe

Kategoriavirhe on semanttinen tai ontologinen virhe, jossa jostakin asiasta käytetään sellaisia käsitteitä, jotka soveltuvat ainoastaan johonkin täysin toista tyyppiä (kategoriaa) olevaan asiaan. Kategoriavirheessä siis jokin ominaisuus liitetään sellaiseen asiaan, jolla ei voi olla tätä ominaisuutta.
Eräs esimerkki kategoriavirheestä olisi seuraava: Joku henkilö voi kuulla, että pääministeri on käymässä Brysselissä, ulkoministeri Washingtonissa ja asuntoministeri Sipoossa. Jos hän tämän jälkeen kysyy ”mutta missä hallitus on?”, tämä on kategoriavirhe. Hallitus ei ole erillinen henkilö, se on ainoastaan jäsentensä kokonaisuus.
Termin ”kategoriavirhe” esitteli Gilbert Ryle teoksessaan The Concept of Mind (1949). Hänen tarkoituksenaan oli poistaa mielen luonnetta koskeva sekaannus, joka oli peräisin kartesiolaisesta metafysiikasta (”aave koneessa”). Rylen mukaan oli virhe pitää mieltä aineettomasta substanssista eli perusaineksesta koostuvana oliona, koska substanssia koskevat oletukset eivät ole sovellettavissa joukkoon taipumuksia ja kykyjä (eli mieleen). Monet filosofit ovat omaksuneet Rylen termin, vaikkakaan ei ole olemassa yksimielisyyttä siitä, kuinka kategoriavirheet voidaan tunnistaa.
Liusketapakulo

| Liusketapakulo> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tapakulot Rhinocryptidae
Suku::  Tapakulot Scytalopus
Laji::  canus
Kaksiosainen nimi
 Scytalopus canus  Chapman, 1915 
Katso myös
   Liusketapakulo Wikispeciesissä   Liusketapakulo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liusketapakulo (Scytalopus canus) on eteläamerikkalainen pienikokoinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo jaettiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen

Liusketapakulot elävät Kolumbian Antioquiassa (nimialalaji canus), Ecuadorissa ja Perun pohjoiskolkassa (alalaji opacus) Andien länsirinteillä noin 33 00 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Kavantsaari

Kivilouhos Kavantsaaressa.
Kavantsaari (ruots. Kavantholm, ven. Возрождение, Vozroždenije) on Venäjällä Viipurin piirin Antreassa (nyk. Kamenogorsk) sijaitseva taajama. Se on Viipuri–Hiitola-radan eli entisen Viipuri–Joensuu-radan varrella noin 20 kilometriä Viipurin pohjoispuolella. Kavantsaaren kautta kulkee myös Viipurista Antreaan johtava maantie 41K–185. Vuonna 2007 Kavantsaaressa oli 1 628 asukasta. Paikkakunnalla on ainakin 1800-luvun jälkipuoliskolta lähtien toiminut suuria graniittilouhoksia.
Historia

Antrean pitäjän Kavantsaari tunnettiin aikoinaan 1500-luvulla perustetusta Kavantsaaren kartanosta. Kavantsaaren rautatieasema avattiin vuonna 1896. Suomen sisällissodan aikana Kavantsaari oli yksi Antrean rintaman taistelupaikoista ja kylässä toimi myös punakaartin paikallisesikunta tukikohtineen. Toisen maailmansodan jälkeen se sai nykyisen ”elpymistä” tarkoittavan venäjänkielisen nimensä vuonna 1948.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kavantsaari Wikimedia Commonsissa
Like Black Holes in the Sky: A Tribute to Syd Barrett

| Like Black Holes in the Sky: A Tribute to Syd Barrett eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Tribuuttialbumin tiedot
 Julkaistu: 23. syyskuuta 2008
 Tuottaja(t): Phillip Cope, James Curtiss, Gary Isom, Bobby Liebling,
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, stoner rock, progressiivinen metalli, alternative rock
 Kesto: 58.21
 Levy-yhtiö: Dwell
Like Black Holes in the Sky: A Tribute to Syd Barrett on Pink Floydin alkuperäiselle keulahahmolle Syd Barrettille (1946–2006) omistettu tribuuttialbumi, joka julkaistiin 23. syyskuuta 2008. Kappaleet ovat musiikkityyliltään metallipainotteisia.
Porilainen yhtye Circle esittää kappaleen ”Rats”.
Kappaleet

Suluissa kappaleen esittäjä.
Vegetable Man – 2.52 (Kosmos)
Interstellar Overdrive – 6.54 (Kylesa)
Arnold Layne – 3.54 (Intronaut)
Matilda Mother – 5.37 (Stinking Lizaveta)
Late Night – 3.58 (Jarboe)
Flaming – 3.11 (Pentagram)
Octopus – 6.59 (Giant Squid)
Lucifer Sam – 3.36 (Yakuza)
Chapter 24 – 6.28 (Jesu)
Long Gone – 3.03 (Unearthly Trance)
Astronomy Domine – 3.39 (Dredg)
Rats – 3.50 (Circle)
See Emily Play – 4.20 (Zodiak)
Arvostelut

Allmusic: positiivinen
Aiheesta muualla

Like Black Holes in the Sky discogs.com-sivustolla
Kenos Aroi

Kenos Aroi (myös Kenas Aroi, 17. huhtikuuta 1942 – 22. tammikuuta 1991) oli naurulainen poliitikko, joka toimi Naurun presidenttinä hieman alle neljä kuukautta vuonna 1989. Aroin väitettiin olleen Naurun entisen presidentin Hammer DeRoburtin avioliiton ulkopuolinen poika.
Aroi valittiin presidentiksi 17. elokuuta 1989. Hän erosi virasta 12. joulukuuta samana vuonna huonon terveyden vuoksi. Hän kuoli tammikuussa 1991.
Naurun presidentit
Hammer DeRoburt (4 kertaa) | Bernard Dowiyogo (7) | Lagumot Harris (2) | Kennan Adeang (3) | Kenos Aroi | Ruben Kun | Kinza Clodumar | René Harris (4) | Derog Gioura | Ludwig Scotty (2) | Marcus Stephen | Freddie Pitcher | Sprent Dabwido | Baron Waqa
Kuolan saamelaisten historia

Kuolansaamelaisia turvekotansa edustalla. Kuolanvuono 1914.
Saamelaisten asuinalue on myös Venäjällä ollut nykyistä laajempi. Aikaisemmin saamelaisia on asunut Vienan Karjalan alueellakin, mutta vähitellen 1700-luvulta lähtien he assimiloituivat sekä kieleltään että elinkeinoiltaan pääväestöön. 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa saamelaiset asuttivat melkein koko Kuolan niemimaata lukuun ottamatta Turjan (Ter) rantaa. Tällä Vienanmeren rannikkoalueella asui enimmäkseen pomoreita, venäläisiä, jotka olivat saapuneet jo 1400-luvulla.
Varhainen historia

Kuolan niemimaalla on aikoinaan sijainnut 21 saamelaissiitaa. Ensimmäiset historialliset maininnat itäsaamelaisista ovat 1500-luvun loppupuolelta. Kuolan niemimaan alkuperäisasukkaina saamelaiset ovat vuosisatojen ajan joutuneet sopeutumaan muiden väestöryhmien tuloon. Alueen asuttamista on osittain kuvattu rauhanomaiseksi prosessiksi, osittain valloittamiseksi, hyödyn tavoitteluksi ja riistoksi. Kuola on houkutellut verottajia, uskonnollisia käännyttäjiä, kalastajia, metsästäjiä, merenkävijöitä ja kauppiaita. Jo 1100-luvulla novgorodilaiset tulivat Kuolan etelärannikolle ja toivat mukanaan ortodoksisuuden. Vielä 1200-luvulla Kuolan saamelaiset olivat eläneet sukuyhteisöissä ja uskoneet luonnonhenkiin.
Turkiskaupan avulla Kuolan niemimaa sidottiin jo varhain maailmantalouden vaikutuspiiriin. Karjalaisten retket Kuolaan kauppiaina ja verottajina alkoivat 1000-luvulla. 1400-luvulla Kuolan etelä- ja itärannikolle vakiintui karjalaista ja venäläisperäistä asutusta. Kirkko turvasi omat tavoitteensa perustamalla luostareita, ja samoihin aikoihin Kuolaan rakennettiin sen ensimmäiset kirkot uudisasukkaiden tarpeita varten. Lähetystyön lisäksi kirkolla oli myös maallisempia intressejä, kuten kaupankäynti ja saamelaisten lohenkalastusoikeudet. Vähitellen kirkko sai haltuunsa, joko ostoin, lahjoituksin tai verovelkojen maksuna, suuria maa- ja vesialueita. Luostareiden valtavat maa- ja vesialueet rajoittivat saamelaisten elinkeinoja, ja samalla kirkko kilpaili saamelaisten kanssa sekä pyynnissä että kalastuksessa. Luostareiden vaikutuksen heikennettyä saamelaiset tulivat riippuvaisiksi kauppiaista. Kauppiaat jakoivat keskenään kylät ja kehittivät erityisen isäntäjärjestelmän. Monissa kylissä saamelaiset olivat vallankumoukseen asti taloudellisesti ja sosiaalisesti riippuvaisia kauppiaista.
1500-luvulla luterilaisuuden leviäminen sai ortodoksisen kirkon aloittamaan väestön käännytyksen ortodoksisuuteen. Merkittäviä käännyttäjiä alueella olivat Trifon Petsamolainen sekä munkit Feodorit ja Feognosti. 1500-luvun aikana Kuolaan rakennettiin 10 kirkkoa. Ensimmäiset kristinuskoon kääntyneet saamelaiset olivat Kantalahden saamelaiset vuonna 1526. Sisämaassa käännytys­työ oli hitaampaa, ja käännyttämättömiä saamelaisryhmiä oli Kuolassa vielä 1600-luvun alussa. Tämän lisäksi monella kastetulla oli vain muodollinen suhde kirkkoon.
Venäjän keisarikunnan loppuaika

Vuonna 1751 solmitun Strömstadin rauhansopimuksen erillisosassa oli sovittu, että saamelaiset saisivat vapaasti muuttaa valtakunnasta toiseen elinkeinoja harjoittaessaan. Sittemmin valtioiden väliset rajajärjestelyt ovat vaikuttaneet myös Kuolan saamelaisten elämään. Itäsaamelaisten asuttama alue on ollut sekä Ruotsi-Suomen, Tanska-Norjan että Venäjän kiinnostuksen kohteena. Vuonna 1826 Norja ja Venäjä vahvistivat nykyisen rajan ja jakoivat keskenään rannikolle ulottuvat kolttien siidat. Tähän asti kolttasiidat olivat voineet vapaasti käyttää raja-aluetta molempien valtioiden puolella. Norja sai osia Paatsjoen ja Petsamon siidoista ja Näätämön siidan kokonaan. Tähän asti Näätämön siidan talvikylä oli ollut Suomen puolella, kesäkylä Norjan puolella, ja lisäksi muutamilla perheillä oli ollut alueita Venäjän puolella. Vuoden 1826 sopimuksen jälkeen Paatsjoen ja Petsamon koltista tuli Venäjän alamaisia, kun taas Näätämön koltista tuli norjalaisia. Tätä perua on Norjan nykyinen pieni kolttasaamelaisvähemmistö Näätämössä. Paatsjokiset saivat tämän rajasopimuksen puitteissa jatkaa entisten rannikon kesäpaikkojen käyttöä aina vuoteen 1920 eli Tarton rauhaan asti.
Vuonna 1868 Venäjä julisti uudisasukkaille verovapauden ja vapautuksen armeijasta. Karjalaisia, suomalaisia ja norjalaisia muutti Kuolaan Jäämeren ja sisävesien kalarikkauksien houkuttelemina. Toinen tärkeä toimeentulon lähde oli maatalous ja karjanhoito, joita harjoittaakseen uudisasukkaat asettuivat asumaan saamelaisten käyttämille alueille. Saamelaisten puolinomadinen, metsästyksestä, kalastuksesta ja poronhoidosta koostuva vuotuiskierto vaati laajoja alueita, joten he vastustivat suomalaisten asettautumista omille pyyntimaille. Lisää suomalaisia muutti Kuolaan 1900-luvun alkuvuosikymmeninä vallankumouksen innoittamina. Merkittävän, tosin lukumäärältään vähäisen väestölisän toi jo 1880-luvun lopussa alkanut komien muuttoaalto. Komien ja heidän mukanaan pororenkeinä tulleiden nenetsien vaikutus saamelaisten elinkeinoihin ja kulttuuriin on ollut suuri.
Neuvostoaika

Tarton rauha vuonna 1920 halkaisi kolttasaamelaisten sukualueet kahden valtion kesken. Tämän jälkeen osa heistä valitsi kansalaisuuden sen perusteella, minkä valtion alueelle sukualueet sattuivat rajankäynnissä joutumaan. Yhteydet naapurisiitoihin katkesivat, mistä aiheutui ongelmia. Suomi sai rajasopimuksessa Petsamon alueen, ja norjalaiset ostivat satamaoikeudet käyttöönsä 12 000 Norjan kultakruunulla. Näin Petsamon saamelaiset menettivät lopullisesti merikalastusoikeutensa. Suomen menetettyä toisessa maailmansodassa Petsamon Venäjälle osa koltista joutui jälleen jättämään vanhat sukualueensa ja asettumaan Suomen puolelle uuteen asuinpaikkaan. Kontaktit rajan takana asuviin sukulaisiin katkesivat vuosikymmeniksi. Vasta 1980-luvun lopulta lähtien vierailut sukulaisten luo ja synnyinseuduille ovat olleet mahdollisia.
1900-luvulla miltei kaikki taloudellinen toiminta keskittyi ainoastaan Kuolan alueen valtavien luonnonresurssien käyttöön. Entistä Neuvostoliittoa ja sen sotilasmahtia rakennettiin paljolti myös Kuolan luonnonrikkauksien avulla, sillä siellä oli runsaasti strategisten metallimalmien esiintymiä. Murmanskin rautatien valmistuttua vuonna 1916 alkoi voimakas asuttaminen ja taloudellinen hyödyntäminen. 1930-luvulla tehtiin mittavat kupari- ja nikkelimalmilöydöt Montšetundralta.
Teollisuuden nousu

Teollistaminen oli intensiivistä ja lisääntynyt teollisuus tarvitsi valtavat määrät uusia työntekijöitä. Metalliteollisuuden lisäksi myös Murmanskin kalateollisuutta alettiin laajentaa. Myös sotilasstrategisesti tärkeä asema toi Kuolaan uutta väkeä. Saamelaiset, kuten muutkin paikalliset, kutsuvat tulokkaita nimellä prišlyje ljudi, muualta tulleet.
Pohjoisen luonnonvarojen hyödyntäminen tuli kalliiksi, joten työvoimaa järjestettiin perustamalla työleirejä ja vankiloita eli pakottamalla ihmisiä alueelle ilman palkkaa ja etuuksia. Työleirijärjestelmä teollisuuden työvoiman hankkijana menetti vähitellen merkityksensä Stalinin kuoleman jälkeen, vuonna 1953, ja pohjoiseen pyrittiin houkuttelemaan työntekijöitä muilla keinoin. Erittäin voimakasta asuttaminen oli 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin väliaikaista työvoimaa tuli valtakunnan muista osista korkeamman palkan, nopeasti karttuvan eläkkeen, parempien tavaravalikoimien ja muiden etuisuuksien houkuttelemina.
Neuvostoliiton luhistuminen

Pohjoiset alueet olivat Neuvostoliiton loppuaikoina vahvasti subventoituja. 1990-luvulla Neuvostoliiton hajoamisen jälkimaininkeina tehtaiden ja tuotantolaitosten sulkeminen on aiheuttanut työttömyyttä, ja väestöä muuttaa pois. Vuonna 1995 alueen väestömäärä oli laskenut 1 067 100:een ja vuonna 1998 edelleen 1 016 600:een.
| vuosi | saamelaiset |  % | venäläiset |  % | muut | yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1897 | 1 736 | 20 | 5 276 | 60,8 | 1 667 | 8 676 |
| 1920 | 1 554 | 8,4 | 12 234 | 71,9 | 3 622 | 18 410 |
| 1933 | 1 932 | 1,3 | 141 136 | 94,2 | 6 732 | 149 800 |
| 1959 | 1 703 | 0,3 | 484 224 | 85,3 | 81 745 | 567 672 |
| 1970 | 1 715 | 0,2 | 676 319 | 64,6 | 121 493 | 799 527 |
| 1979 | 1 565 | 0,2 | 819 492 | 83,8 | 156 775 | 977 832 |
| 1989 | 1 615 | 0,2 | 965 727 | 82,9 | 197 244 | 1 164 589 |
Kuten taulukosta näkyy, väestökehitys johti siihen, että tähän asti melko eristyksissä eläneet alkuperäisasukkaat, saamelaiset joutuivat muiden väestöryhmien joukkoon pieneksi kielelliseksi ja kulttuuriseksi vähemmistöksi ilman oikeuksia. Kuolan saamelaisten kohdalla perusongelmana on pidetty sitä, että saamelaisilta puuttuu oma kansallinen alue. Monet vähemmistöpoliitikot ja virkamiehet pitivät 1990-luvulla tärkeänä, että Luujärven alueesta muodostettaisiin kansallinen alue. Saamelaisten osuus on ainoastaan 0,2 % alueen koko väkiluvusta. Saamelaisten absoluuttinen lukumäärä on pysytellyt samana, vaikka 1930-luvulla heidän suhteellinen osuutensa väestöstä muuttoliikkeen vuoksi laski nopeasti. Venäjällä saamelaisia on runsaat 1800, joista Kuolan niemimaalla asuu noin 1600. Vuoden 1989 väestölaskennan jälkeen saamelaisten lukumäärä on noussut hieman, mikä johtuu 1990-luvulla tapahtuneesta etnisen identiteetin heräämisestä. Ihmiset valitsevat kansallisuudekseen saamen nyt helpommin kuin aikaisemmin. Luujärven taajamassa, jossa suurin osa saamelaisista asuu, heidän osuutensa väestöstä on ollut 1980-luvulta lähtien noin 20%.
Venäjän vallankumouksen jälkeen pohjoiset alueet olivat eristyksissä ja taloudellisissa vaikeuksissa, sillä kaupankäynti oli katkennut, eikä pyyntielinkeinoissa tärkeitä aseita ja ammuksia ollut saatavilla. Ongelmista kertoo se, että saamelaisten porot vähenivät tänä aikana yli 70 prosenttia. Vallankumouksen ja kansallisuuspolitiikan vaikutukset alkoivat vähitellen ulottua myös pohjoiseen. Vuosien 1921 ja 1923 puoluekokouksissa linjattiin se, miten uutta kansallisuuspolitiikkaa tuli viedä eteenpäin. Tällöin otettiin käyttöön myös uusi talouspolitiikka, Novaja Ekonomitseskaja Politika, NEP, joka oli valtiojohtoista markkinataloutta. Uudella poliittisella ja taloudellisella järjestelmällä oli huomattavia vaikutuksia saamelaisiin ja heidän elämäänsä.
Neuvostoliiton luhistuminen > Pohjoisen kansojen yhdistäminen

Kansallisuuspolitiikan helpottamiseksi pohjoisessa asuvat kansat yhdistettiin yhdeksi ryhmäksi, pieniksi pohjoisen kansoiksi, malyje narody severa. Näillä kansoilla katsottiin olevan yhteistä alhainen taloudellinen, poliittinen ja sivistyksellinen taso, yhtäläinen perinteinen poronhoitoon, metsästykseen ja kalastukseen perustuva talousmuoto, sekä siihen liittyvät erityispiirteet, kuten nomadinen elämäntapa sekä se, että heitä oli vähän. Tätä talousmuotoa kutsuttiin elämäntapapaimentolaisuudeksi (bytove koctševanie), myöhemmin tuotantopaimentolaisuudeksi (proizvodstvennoe koctševanie). Neuvostoajan kirjoituksissa vielä 1970-luvulla sanottiin saamelaisista, että he olivat eläneet ennen vallankumousta alhaisella sivistystasolla. Kansallisuuspolitiikkaan osallistuneet neuvostoetnografit eivät halunneet tehdä pohjoisen kansoista venäläisiä, vaan heidät oli tarkoitus saada mukaan kehityksen korkeammalle tasolle, sosialismiin. Neuvostovallan ensimmäistä kymmenlukua luonnehdittiin filantrooppisen holhousideologian aikakaudeksi. Avuttomista, primitiivisistä ja valistusta tarvitsevista kansoista piti huolehtia ja holhota erityisesti. Ideologian mukaisesti Pohjoisten asioiden komitea aloitti sivistyskampanjan. Komitean mielestä pohjoisten vähemmistöjen ainoat riistäjät olivat itse venäläiset, joita vastaan voitiin suojautua lisäämällä tietoa ja opetusta. Suunniteltiin kansallisia autonomisia alueita, joilla olisi poliittinen ja kulttuurinen itsehallinto. Suojelevan holhouksen kausi päättyi 1930-lukuun mennessä, sillä Stalinin päästyä valtaan vuonna 1928 NEP:n aika oli ohitse, ja kollektivisoinnin vähittäisen etenemisen ajatuksesta luovuttiin. 1930-luvulla tyhjennettiin kaikki liian lähellä Suomen rajaa sijainneet pikkukylät. Osa väestöstä siirrettiin sisämaahan, osa tapettiin. Aiemmin Imanterojärven rannalla Akkalassa ja Ekostrovissa asuneet akkalansaamelaiset siirrettiin "liian läheltä rajaa" 1930-luvulla Juonnin kylään.