stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patarummut
Patarummut orkesterissa

Modernissa sinfoniaorkesterissa on yleensä vähintään viisi eri kokoista pedaalilla varustettua patarumpua, joilla voidaan saavuttaa yhdessä noin kahden oktaavin ääniala. Vaikka pedaalilla voi säätää rummun sävelkorkeutta, soittaja tarvitsee yleensä useita rumpuja, jos hänen pitää soittaa useita eri korkuisia säveliä nopeasti peräkkäin. Sävellyksestä riippuen soittajalla voi olla kerrallaan käytössä vähemmänkin rumpuja; tyypillisiä ovat kahdelle tai neljälle patarummulle sävelletyt orkesteriteokset.
Patarumpujen koot ovat matalaäänisimmästä korkeimpaan bass, large, small ja piccolo. Soittimen ääniala on (C)–D–a–(b). Alin C ei ole yleensä käytössä Suomessa käytössä olevissa padoissa, ja sen käyttämistä onkin pyrittävä välttämäänlähde?.
Patarummun sointi on kumea, ja sillä on aina jokin sävelkorkeus. Nykyaikaisissa patarummuissa sävelkorkeutta voidaan vaihdella jalkapedaaleilla kesken soiton. Jokaista pataa voi virittää kvintin tai sekstin alueellaselvennä.
Patarumpua käytetään yleensä säestyksellisesti taustalla muiden soittimien soittaessa melodiaa, mutta myös patarummulle yksinkertaiset melodiat ovat mahdollisia. 1880-luvulta lähtien vähitellen yleistyneet polkimet (pedaalit) mahdollistivat rummun sävelkorkeuden säätämisen jalan painalluksella ja nostamisella. Tämä salli orkesterisäveltäjien käyttää glissandoa, eli portaattomasti liukuva siirtymä sävelestä toiseen. Niinpä esimerkiksi Hector Berlioz kirjoitti myös sointuja patarummuille (tällöin hän käytti jopa 16 pataa). Luonteenomaisia tehokeinoja soittimelle ovat muiden muassa tremolot ja voimakkaat aksentit.
Klassismin ajan orkesterissa patarumpu soitti yleensä toonikaa (1.) ja dominanttia (5.) -sointujen pohjasäveliä.
Patarummun kaikukoppa on yleensä kuparia tai lasikuitua. Rumpukalvo valmistetaan tavallisesti lehmännahasta tai muovista. Viritystä hienosäädetään viritysruuveilla. Rumpua soitetaan yleensä nuijamaisilla, tavallisimmin huopapäällysteisillä kapuloilla (nuijat eli malletit). Myös puisia ja nahkapäällysteisiä malletteja käytetään.
Patarummut muissa musiikin lajeissa

Sotilassoittokunnat käyttävät yhä patarumpuja, myös perinteiseen tapaan ratsukon selässä soittaen.
Myös metallimusiikkissa on käytetty patarumpuja. Tästä esimerkkinä alternative metal -yhtye Slipknotin perkussionistit Shawn Crahan ja Chris Fehn (mm. Psychosocialin musiikkivideo).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patarummut Wikimedia Commonsissa
Soitinesittelyt: Lyömäsoittimet. Radion sinfoniaorkesterin lyömäsoittaja Kazutaka Morita esittelee soittimiaan: patarummut, pikkurumpu, ksylofoni, symbaalit, triangeli (video, 26.11.2015) (englanniksi) (yle.fi)
Philharmonic orcestra: Timpani (Andy Smith introduces his instruments) (englanniksi) (philharmonia.co.uk)
Alyssa Porambo/ Baltimore Symphony Orchestra: 10 Things You Need to Know About the Timpani (englanniksi) (bsomusic.org)
Patarumpu – MOVE
Kuvassa oikealla: Varhaiset patarummut keisarillisen kulkueen ratsastajan käytössä (1530-luvun piirros).
Aiemmin kirkkomusiikissa käytettyjä patarumpuja Pietarsaaren kirkossa.
Patarummun soittajan työpiste orkesterissa.
Patarummun soittamisessa käytettyjä malletteja eli nuijamaisia, usein huopapäisiä kapuloita.
Sotilassoittokunta Tukholmassa (2008). Etuoikealla kaksi patarummunsoittajaa.
Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia

| Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia |
| --- | --- |

Perustettu:  1996
Lakkautettu:  2008
Hallintomuoto:  Helsingin virasto
Toimipaikat:  Helsinki
Opiskelijamäärä:  n. 9500
Kotisivu:  www.stadia.fi
Yksi Stadian käytössä olleista toimitiloista Hietalahdentorin laidalla, entinen Teknillinen korkeakoulu. Rakennettu 1877, arkkitehti Frans Sjöström.
Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia oli Helsinkiin vuonna 1996 perustettu ammattikorkeakoulu. Vuonna 2008 se yhdistettiin EVTEKin kanssa Metropolia Ammattikorkeakouluksi.
Stadia oli yksi Suomen suurimmista ja tunnetuimmista ammattikorkeakouluista, ja se lisäsi vuosi vuodelta suosiotaan ensisijaisena opiskelupaikkana. Vuoden 2005 keväällä yhteen koulutuspaikkaan oli keskimäärin lähes viisi hakijaa.
Oppilaitoksessa opiskeli tutkintoon johtavaan koulutukseen noin 9500 opiskelijaa.
Ammattikorkeakoulun ylläpitäjä oli Helsingin kaupunki, ja koulu oli kaupunginhallituksen alainen virasto. Stadiaa johti sisäisesti valittu 9-jäseninen hallitus ja rehtori. Kaupunginhallitus nimitti hallituksen, jonka toimikausi oli kaksi vuotta.
Historia

Ammattikorkeakoulu syntyi väliaikaisena ratkaisuna kasvaviin kustannushuoliin. Väliaikaisen toiminnan ajan toimintaa hoiti Helsingin ammatillisen korkea-asteen ja opistoasteen instituutti, joka aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1999, kun 10 erillistä Helsingin oppilaitosta nivottiin saman hallinnon alle. Nämä oppilaitokset olivat:
Helsingin kaupungin kauneudenhoitoalan ammattioppilaitos
Helsingin kaupungin laboratorioalan ammattioppilaitos
Helsingin kaupungin Roihuvuoren ammattioppilaitos
Helsingin kaupungin terveydenhuolto-oppilaitos
Helsingin IV terveydenhuolto-oppilaitos
Helsingin sairaanhoito-opisto
Helsingin sosiaalialan oppilaitos
Helsingin taide- ja viestintäoppilaitos
Helsingin teknillinen oppilaitos
Kätilöopisto
Ammattikorkeakoulun asema vakinaistettiin vuonna 2000. Stadia-nimi tuli käyttöön vuoden 2001 alussa.
Stadian rehtori Timo Luopajärvi erosi tehtävästään 15. kesäkuuta 2006 henkilökohtaisten syiden perusteella. Väliaikaisena rehtorina Stadian olemassaolon loppuun toimi FT Juha-Pekka Liljander, sillä Stadia ja EVTEK yhdistyivät 1. elokuuta 2008 Metropolia Ammattikorkeakouluksi.
Euroopan komissio myönsi Helsingin ammattikorkeakoulu Stadialle Diploma Supplement -laatuleiman vuosiksi 2005–2008.
Koulutus

Helsingin ammattikorkeakoulussa opiskeltiin 31 koulutusohjelmassa kulttuuri-, palvelu- ja ravitsemisalalla, sosiaali- ja terveysalalla sekä tekniikan ja liikenteen alalla.
Opetuksesta vastasivat seitsemän osaamisyhteisöä, joihin koulutusohjelmat oli jaettu. Opetuksen tukitoiminnoista vastasivat palvelu-, hallinto- ja talousyksikkö. Tutkinnon suorittaminen normiajassa kesti 3,5–4,5 vuotta. Ammattikorkeakoulun opintojen mitoituksen peruste oli opintopiste. Opintojaksot pisteytettiin niiden edellyttämän työmäärän mukaan. Yhden lukuvuoden opintojen suorittamiseen keskimäärin 1600 tunnin työpanos vastasi 60 opintopistettä (op).
Koulutus > Tekniikka ja liikenne

Tekniikan ja liikenteen toimiala syntyi, kun Helsingin teknillisen oppilaitoksen HTOL:n (perustettu 1881) insinöörikoulutus ja Helsingin laboratorioalan oppilaitoksen (perustettu 1960) laboratorioanalyytikon koulutus liitettiin osaksi Helsingin ammattikorkeakoulua Stadiaa 1. elokuuta 1996. Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian tekniikan ja liikenteen toimiala koulutti insinöörejä kuudessa eri koulutusohjelmassa ja  laboratorioanalyytikkoja laboratorioalan koulutusohjelmassa. Stadiasta valmistuneet insinöörit työllistyivät parhaiten koko maassa. Tilastokeskuksen mukaan 95% pääsi valmistuttuaan töihin tai suoritti jatko-opintoja. Opintojen keskeyttämisprosentti on sekin suuri, lähes 50%. Tekniikan ja liikenteen koulutusohjelmat ja tutkintonimikkeet olivat:
Auto- ja kuljetustekniikan koulutusohjelma (insinööri AMK, 240 op)
Kone- ja tuotantotekniikan koulutusohjelma (insinööri AMK, 240 op)
Laboratorioalan koulutusohjelma (laboratorioanalyytikko AMK, 210 op)
Rakennustekniikan koulutusohjelma (insinööri AMK, 240 op)
Rakennusalan työnjohdon koulutusohjelma (rakennusmestari AMK, 210 op)
Sähkötekniikan koulutusohjelma (insinööri AMK, 240 op)
Tietotekniikan koulutusohjelma (insinööri AMK, 240 op)
Tuotantotalouden koulutusohjelma (insinööri AMK, 240 op)
Insinööri amk -tutkinnosta käytetään englanniksi nimitystä Bachelor of Engineering (B.Eng).
Tuotantotalouden koulutusohjelma järjesti lisäksi Master's- tason jatkotutkinnon, mikä on ylempi ammattikorkeakoulututkinto. Laajuudeltaan tutkinto oli  60 ECTS-pistettä ja se toteutettiin kokonaan englanniksi.
Koulutus > Ravitsemis- kulttuuri- ja palveluala

Kahdeksan koulutusohjelmaa muodostivat kulttuuri- ja palvelualan kokonaisuuden, jossa eri puolella Helsinkiä opiskeli yli tuhat opiskelijaa.
Kulttuurialan koulutusohjelmat ja tutkintonimikkeet olivat:
Esittävän taiteen koulutusohjelma (Teatteri-ilmaisun ohjaaja AMK, 240 op)
Kulttuurituotannon koulutusohjelma (Kulttuurituottaja AMK, 240 op)
Musiikin koulutusohjelma (muusikko AMK 240 op tai musiikkipedagogi AMK 240 op)
Pop/jazzmusiikin koulutusohjelma (muusikko AMK 270 op tai musiikkipedagogi AMK 270 op)
Vaatetusalan koulutusohjelma (vestonomi AMK, 240 op)
Viestinnän koulutusohjelma (Medianomi AMK, 240 op)
Palvelujen tuottamisen ja johtamisen koulutusohjelma (Restonomi AMK, 210 op)
Palvelujen tuottamisen ja johtamisen koulutusohjelma siirrettiin Stadiasta Espoon Leppävaarassa sijaitsevaan Laurea-ammattikorkeakouluun syksyllä 2007.
Koulutus > Sosiaali- ja terveysala

Sosiaali- ja terveysalan koulutusohjelmat ja tutkintonimikkeet olivat:
Apuvälinetekniikan koulutusohjelma (Apuvälineteknikko AMK, 210 op)
Bioanalytiikan koulutusohjelma (Bioanalyytikko AMK, 210 op)
Ensihoidon koulutusohjelma (Ensihoitaja AMK, 240 op)
Fysioterapian koulutusohjelma (Fysioterapeutti AMK, 210 op)
Hammastekniikan koulutusohjelma (Hammasteknikko AMK, 210 op)
Hoitotyön koulutusohjelma (Kätilö AMK, 270 op)
Hoitotyön koulutusohjelma (Sairaanhoitaja AMK, 210 op)
Hoitotyön koulutusohjelma (Terveydenhoitaja AMK, 270 op)
Jalkaterapian koulutusohjelma (Jalkaterapeutti AMK, 210 op)
Kauneudenhoitoalan koulutusohjelma (Estenomi AMK, 210 op)
Optometrian koulutusohjelma (Optometristi AMK, 210 op)
Osteopatian koulutusohjelma (Osteopaatti AMK, 240 op)
Radiografian ja sädehoidon koulutusohjelma (Röntgenhoitaja AMK, 210 op)
Sosiaalialan koulutusohjelma (Sosionomi AMK, 210 op)
Suun terveydenhuollon koulutusohjelma (Suuhygienisti AMK, 210 op)
Toimintaterapian koulutusohjelma (Toimintaterapeutti AMK, 210 op )
Degree Programme in Nursing (Bachelor of Health Care, 210 ECTS credits)
Degree Programme in Social Services (Bachelor of Social Services, 210 ECTS credits)
Helsingin ammattikorkeakolun opiskelijakunta – HAMOK

Helsingin ammattikorkeakoulun opiskelijakunta – HAMOK oli opiskelijoiden oma edunvalvonta- ja palveluorganisaatio. HAMOKin asema oli vahvistettu Helsingin ammattikorkeakoulun toimintasäännössä, jonka mukaan kaikkien Stadian opiskelijoiden edustajana toimi HAMOK. Opiskelijakunta nimesi myös kaikki koulun toimielimissä vaikuttavat opiskelijaedustajat.
HAMOK kuului myös Suomen Ammattikorkeakouluopiskelijayhdistysten Liitto – SAMOK:iin, jonka tarkoituksena oli vaikuttaa ammattikorkeakouluopiskelijoiden asioihin valtakunnallisesti.
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto

Stadia oli mukana jatkotutkintokokeilussa vuosina 2001–2005. Ylempi ammattikorkeakoulututkinto oli tarkoitettu henkilöille, jotka olivat suorittaneet ammattikorkeakoulututkinnon tai muun soveltuvan korkeakoulututkinnon, ja joilla oli vähintään kolme vuotta työkokemusta. Ylempi ammattikorkeakoulu tutkinto vastasi master-tason tutkintoa, kun perustutkinto ammattikorkeakoulusta rinnastettiin bachelor-tason tutkinnoksi.
Aiheesta muualla

Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia
HAMOK
Helsingin ammattikorkeakoulun Tekniikan Opiskelijat - HTO ry
Helsingin ammattikorkeakoulun Tukholmankatu 10:n Opiskelijat - TXO ry
Kätilöopiston Oppilasyhdistys ry
Helsingin IV Opiskelijayhdistys ry
Helsingin insinöörioppilaat HIO ry
Stadia - Hakijan opas 2007 (PDF)
| n k Suomen ammattikorkeakoulut |
| --- | --- |
Nykyisetammattikorkeakoulut:  Ahvenanmaa  Arcada  Centria  Diak  Haaga-Helia  HAMK  Humak  JAMK  KAMK  Karelia  LAB  Lappi  Laurea  Metropolia  Novia  Oamk  Polamk  SAMK  Savonia  SeAMK  TAMK  Turku  VAMK  Xamk 
Entiset:  Evtek  Haaga Instituutti  Helia  Kemi-Tornio  Kyamk  LAMK  Mamk  Piramk  RAMK  Saimia  Svenska  Stadia  Sydväst  Varsinais-Suomi
Juurikäävät

| Juurikäävät |
| --- | --- |
 Heterobasidion annosum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Bondarzewiaceae
Suku::  Juurikäävät Heterobasidion  Bref.
Katso myös
   Juurikäävät Wikispeciesissä   Juurikäävät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juurikäävät (Heterobasidion) on kääpäsuku johon kuuluu Suomessa kaksi lajia: männynjuurikääpä (Heterobasidion annosum) männyllä ja kuusenjuurikääpä (Heterobasidion parviporum) kuusella. Euroopan alueelta sukuun kuuluvia lajeja tunnetaan kolme, nimittäin Keski-Euroopassa kasvaa myös laji Heterobasidion abietinum saksanpihdalla (Abies alba). Ne ovat puukudosta tuhoavia sieniä, jotka leviävät puun juurien kautta runkoon. Juurikääpä saattaa lopulta tappaa puun, mutta kuusessa, lehtikuusessa ja männyssä se pääasiallisesti aiheuttaa juuri- ja tyvilahoa. Pahasti saastuneella alueella myös katajat voivat huonosti ja kuolevat. Juurikääpää kutsutaan myös nimellä maannousemasieni.
Juurikääpää ei esiinny maaperässä itsenäisesti, vaan se leviää puusta puuhun fyysisessä kosketuksessa olevien juurien kautta. Maan laatu vaikuttaa kuitenkin voimakkaasti sienen kykyyn siirtyä juuresta toiseen. Monivuotisista itiöemistä kesäaikana (keskilämpötilan ollessa yli +5 °C) vapautuvat, ilmassa leijuvat sieni-itiöt voivat saastuttaa kaikkien yleisesti kasvatettujen havupuulajien kantojen vastasahatut pinnat. Tämän jälkeen kannon puukudoksiin voi muodostua nopeasti pesäkkeitä, jotka leviävät naapuripuiden juuriin ja muodostavat uuden infektiopesäkkeen.
Tuhot

Kuusenjuurikääpä aiheuttaa kuuselle tyvilahoa rungon sisällä. Männynjuurikääpä saa aikaan männylle juuria tuhoavaa niin sanottua tyvitervastautia. Monivuotiset käävät sijaitsevat kuolleiden puiden juurenniskassa, kuusella myös juurissa.
Juurikäävät lahottavat kuusen 6-10 ja männyn 0,5-2 metrin korkeuteen. Maannousema on sydänpuulahottaja, joka lahottaa tyven ontoksi.
Maannouseman saastuttama puu ei kelpaa teollisuudelle ja aiheuttaa hakkuutappioita hakattavassa leimikossa. Puun lahonnut osa joudutaan katkaisemaan ja jättämään metsään tai käyttämään energiapuuna.
Levinneisyys ja torjunta

Juurikääpiä tavataan eteläisessä Suomessa. Pahiten saastunut alue lienee rannikko ja saaristo Uudeltamaalta Satakuntaan. Juurikääpien leviämistä voidaan torjua biologisella tai kemiallisella kantokäsittelyllä. Myös kantojen nosto auttaa torjunnassa. Nykyisin puuta hakataan ja korjataan läpi vuoden, jolloin raskaiden metsätyökoneiden aiheuttamat maaperän painumiset ja sitä kautta juuristojen rikkoutumiset sekä puun kuoreen tulleet pintahaavat ovat otollisia sieni-infektioille. Talviaikaiseen puunkorjuuseen palaaminen vähentäisi yleensäkin sienituhoja.
Nykyaikaisilla hakkuukoneilla voidaan käsitellä kannot juurikääpiä vastaan biologisesti esimerkiksi istuttamalla sahapinnalle harmaaorvakkaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Juurikäävät (Heterobasidion)
Metsälehti - Juurikäävän torjunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsäteho: Juurikäävän torjunta kantokäsittelyllä (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Juurikääpä (saksaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luonnonvarakeskus (Luke): Metinfo – Metsien terveys, juurikääpä (Arkistoitu – Internet Archive)
Metinfo - juurikääpä ja sen torjunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin yliopisto - juurikäävän perimä on sekvensoitu
Insight into trade-off between wood decay and parasitism from the genome of a fungal forest pathogen
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q621148  Wikispecies: Heterobasidion  AusFungi: 60015496  CoL: 636S7  EoL: 18918  EPPO: 1HETEG  GBIF: 2546367  iNaturalist: 194493  IndexFungorum: 17745  IRMNG: 1044504  MycoBank: 17745  NBN: NHMSYS0001484064  NCBI: 13562  NZOR: a5033be7-bf02-431c-be68-b35b1625bc5b  Open Tree of Life: 1072057  SpeciesFungorum: 17745 
Maannouseman lahottama kanto.
Aimo Hakanen

Aimo Kalevi Hakanen (s. 1. marraskuuta 1935 Punkalaidun) on suomalainen kielentutkija ja emeritusprofessori. Hän toimi Turun yliopiston suomen kielen professorina 1984–1999. Hän on tutkinut adjektiivien vastakohtasuhteita, konstrastiivista lauseoppia ja tekstilingvistiikkaa.
Hakanen kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1955. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1963 ja lisensiaatiksi vuonna 1969 sekä väitteli tohtoriksi vuonna 1973. Hän on tehnyt opintomatkoja Pohjoismaihin, Saksaan, Puolaan, Unkariin ja Neuvostoliittoon. Hän toimi suomen kielen assistenttina Turun yliopistossa vuosina 1962–1964, suomen kielen ja suomalaisen kirjallisuuden lehtorina Oslon yliopistossa vuosina 1964–1969, suomen kielen lehtorina Turun yliopistossa vuosina 1970–1974, apulaisprofessorina vuosina 1974–1980, virkaatekevänä professorina vuosina 1980–1984 sekä professorina vuosina 1984–1999. Lisäksi Hakanen toimi Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan varadekaanina vuosina 1977–1978 ja dekaanina vuosina 1985–1986 sekä Turun yliopiston suomalaisen ja yleisen kielitieteen laitoksen johtajana vuosina 1983–1984 ja 1989–1993.
Hakanen kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1994.
18. divisioona (jatkosota)

Divisioonan komentaja Pajari ylittää Vuoksen syöksyveneellä
18. divisioona oli Pohjois-Hämeen sotilasläänin perustama divisioona. Kyseiseen sotilaslääniin kuuluivat Pirkka-Hämeen ja Jyväskylän suojeluskuntapiirit. Divisioonaan kuului lisäksi Saimaan suojeluskuntapiirin perustamia yksiköitä.
Jatkosodan hyökkäysvaiheessa, Kilpolan taistelujen aikana elokuussa 1941, 18 divisioona eteni kohti Vuoksea venäläisten puolustusrintamaan syntyneestä aukosta, ylitti Vuoksen ja valtasi sillanpääaseman Hopeasalmella. Se oli ratkaiseva murto puna-armeijan puolustusrintamaan.
Perustaminen

Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat muun muassa seuraavat yksiköt:
Jalkaväkirykmentti 6 (JR 6) perustettiin 6. prikaatin asevelvollisista Sulkavalla
Jalkaväkirykmentti 27 (JR 27) perustettiin Oriveden ja Mäntän alueilla
Jalkaväkirykmentti 48 (JR 48) perustettiin Lievestuoreella, Vesangassa ja Keuruulla
Kenttätykistörykmentti 19:n (KTR 19) I patteristo muodostettiin 6. prikaatin patteristosta ja II sekä III patteristo Keski-Suomen reserviläisistä
Raskas patteristo 26 (RaskPsto 26)
Kevyt osasto 7 (KevOs 7)
Pioneeripataljoona 23 (PionP 23)
Viestipataljoona 24 (VP 24)
253. ilmatorjuntakonekiväärikomppania (253. ItKKK)
18. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, joka pääsääntöisesti onnistuikin, tosin joidenkin materiaalierien osalta määrävahvuuksia ei saavutettu.
Ennen elo-syyskuun 1941 Viipurin operaatiota divisioonaan kuului myös Kevyt prikaati T, eversti Matti Tiiaisen komentama nopeiden joukkojen pienoisyhtymä.
Tammikuun puolivälissä 1942 divisioonalle alistettiin Karjalankannakselle jääneet lakkautetun 12. divisioonan yksiköt.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat:
eversti Aaro Pajari (3. lokakuuta 1941 kenraalimajuri) 18. kesäkuuta 1941 – 7. tammikuuta 1943
kenraalimajuri Paavo Paalu 7. marraskuuta 1943 – 29. kesäkuuta 1944
eversti Otto Gustaf Snellman 29. kesäkuuta – 30. heinäkuuta 1944
eversti Väinö Oinonen 1. elokuuta – 16. joulukuuta 1944
Tappiot

Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan 18. divisioonan kokonaistappiot kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina olivat yhteensä 10 184 henkilöä.
Divisioonan komentaja kenraalimajuri Aaro Pajari
18. divisioonan muistokivi Rautjärvellä
Haisumarrassammal

| Haisumarrassammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut 
Suomessa::  Silmälläpidettävä 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Sompasammalten lahko Splachnales
Heimo::  Sompasammalten heimo Splachnaceae
Suku::  Marrassammalet Tayloria
Laji::  tenuis
Kaksiosainen nimi
 Tayloria tenuis  (Dicks.) Schimp. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haisumarrassammal (Tayloria tenuis) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuolisko, etenkin havumetsävyöhyke ja vuoristot, lisäksi Keski-Afrikka. Suomen alueella lajia esiintyy pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta koko maassa ei-yleisenä.
Haisumarrassammal on vihreä tai tummanvihreä ja kasvaa noin kaksi senttimetriä korkeaksi pieninä tuppaina. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti, pesäkkeiden perä on punainen ja pesäke pitkähkö, kapea. Itiöt ovat pieniä.
Haisumarrassammal kasvaa korvissa, puronvarsilla ja rannoilla kasvualustana lanta, lahopuu ja kostea typpipitoinen metsämaa. Lajin elinympäristöt ovat taantuneet Suomessa. Uhanalaisuusluokituksessa se on silmälläpidettävä laji (NT).
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Haisumarrassammal (Tayloria tenuis)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Tayloria tenuis:  Wikidata: Q17258982  BioLib: 91437  EUNIS: 197738  GBIF: 5710716  iNaturalist: 1080068  ITIS: 549211  NBN: NBNSYS0000157727  NCBI: 2779745  Observation.org: 160654  Open Tree of Life: 6002021  Plant List: tro-35104907  Tropicos: 35104907  WFO: wfo-0001149173  Laji.fi: MX.44085 
Splachnum tenue:  Wikidata: Q17263421  Plant List: tro-35176463  Tropicos: 35176463  WFO: wfo-0001190519
Michael Jordan

| Michael Jordan |
| --- | --- |
 Jordan vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michael Jeffrey Jordan
Syntynyt: 17. helmikuuta 1963 (ikä 62) New York, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koripalloilija
Lempinimi:  Big J, Mike, MJ, Air Jordan
Pelipaikka:  heittävä takamies / pieni laitahyökkääjä
Pituus:  198 cm
NBA-varaus:  3. varaus 1984 (Chicago Bulls)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1981–1984:  Pohjois-Carolinan yliopisto
Seurajoukkueet
1984–1993 1995–1998 2001–2003:  Chicago Bulls Chicago Bulls Washington Wizards
Maajoukkueet
1983–1992:   Yhdysvallat
Ottelut (pisteet):  30
Aiheesta muualla
FIBA
Michael Jeffrey Jordan (s. 17. helmikuuta 1963 New York, New York) on aktiiviuransa päättänyt yhdysvaltalainen koripalloilija ja Charlotte Hornets -joukkueen pääomistaja. Hänet on äänestetty lukuisissa äänestyksissä kaikkien aikojen parhaaksi koripalloilijaksi.
Ammattilaisuransa aikana Jordan voitti useita palkintoja. Hän voitti NBA:n mestaruuden kuusi kertaa, ja hänet valittiin joka kerralla myös liigan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja viisi kertaa NBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. NBA:n pistekuninkuuden Jordan voitti kymmenen kertaa ja sivusi näin Wilt Chamberlainin ennätystä, mutta ainoastaan Jordan on voittanut pistekuninkuuden seitsemän kertaa peräkkäin. Lisäksi Jordanin uran ottelukohtainen pistekeskiarvo on liigan korkein sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä.
Jordan edusti suurimman osan urastaan Chicago Bullsia, jonka hän johdatti kuuteen mestaruuteen. Myöhemmin Jordan edusti myös kahden kauden ajan Washington Wizardsia ja toimi seuran toimitusjohtajana. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän voitti kaksi olympiakultaa. Jälkimmäinen niistä tuli Barcelonan olympialaisista, joissa Jordan oli mukana Yhdysvaltain Dream Teamiksi kutsutussa joukkueessa.
Pelipaikaltaan Jordan oli heittävä takamies. Parhaimmillaan hän oli pistemiehenä, mutta hän oli myös hyvä puolustaja, ja hänet valittiin kertaalleen vuoden puolustuspelaajaksi. Erityisen vahva hän oli tärkeissä otteluissa ja niiden ratkaisuhetkillä.
Jordanilla on ollut tärkeä rooli koripallon ja NBA:n maailmanlaajuisen suosion kasvussa. Hän on kaikkien aikojen tunnetuimpia ja parhaiten markkinoituja urheilijoita, ja hän on muun muassa esiintynyt Space Jam -elokuvassa ja mainostanut Niken Air Jordan -kenkiä. ESPN valitsi Jordanin 1900-luvun parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi urheilijaksi. AP:n vastaavassa listauksessa hän sijoittui toiseksi.