stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maata meren alla

| Maata meren alla |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Miikko Oikkonen, Mika Pryl, Valtteri Pääkkönen, Juha Aarikka, Jani Halme, 2009.
Ohjaaja:  Lenka Hellstedt
Käsikirjoittaja:  Lenka Hellstedt Riikka Ala-Harja (romaani)
Tuottaja:  Mika Ritalahti Niko Ritalahti
Kuvaaja:  Mark Stubbs
Pääosat:  Amira Khalifa Marja Packalén Leena Uotila Matti Ristinen Jarkko Niemi Annika Ernst Ismail Sahin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Silva Mysterium Oy
Ensi-ilta:  23. tammikuuta 2009
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maata meren alla on Lenka Hellstedtin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva aikuistumisesta, perhesiteistä, rakkauden kaipuusta ja hyväksytyksi tulemisesta. Elokuva perustuu kirjailija Riikka Ala-Harjan samannimiseen romaaniin. Elokuvan ensi-ilta oli 23. tammikuuta 2009. Hellstedtin edellinen ohjaustyö oli vuonna 2001 ilmestynyt Minä ja Morrison.
Näyttelijä Amira Khalifalle rooli Maata meren alla -elokuvan Idana on ensimmäinen pääosa pitkässä elokuvassa. Tarinan muissa keskeisissä osissa nähdään Marja Packalén, Leena Uotila, Matti Ristinen, Jarkko Niemi ja saksalaiset näyttelijät Annika Ernst ja Ismail Sahin. Elokuva sijoittuu Suomen lisäksi Berliiniin, missä sitä kuvattiin alkukesästä 2008. Elokuvan trailerin tunnusmusiikkina on Maija Vilkkumaan kappale ”Superpallo”. Elokuvan tunnuskappaleen ”Maata meren alla” laulaa Emma Salokoski.
Juoni

Maata meren alla kertoo Idasta (Amira Khalifa), joka on adoptoitu kolmivuotiaana Afrikasta Suomeen. Äitinsä Katin (Marja Packalén) kanssa suomalaisessa pikkukylässä yhä asuva Ida on kouluttautunut ompelijaksi, mutta työnhaku ei näytä tuottavan tulosta. Ex-aktivistiäidin yritykset puuttua tyttärensä elämään suorapuheinen Ida tyrmää. Ystävänsä Villen (Matti Ristinen) rohkaisemana Ida löytää itsestään halun ja voiman lähteä liikkeelle – Berliiniin – ja todistaa äidilleen, että pärjää myös omillaan. Ida haluaa itsenäistyä, ihastua ja löytää oman paikkansa maailmassa.
Tuotantoryhmää

Käsikirjoitus ja ohjaus: Lenka Hellstedt
Kuvaus: Mark Stubbs
Lavastus: Saara Joro
Pukusuunnittelu: Titta Kettunen
Maskeeraus: Elina Laakso
Valaisija: Juha Virtala
Äänitys ja äänisuunnittelu: Olli Huhtanen
Leikkaus: Kimmo Taavila
Tuottajat: Mika Ritalahti, Niko Ritalahti/ Silva Mysterium Oy
Elokuvan levittäjä: Sandrew Metronome Distribution Finland Oy
Aiheesta muualla

Maata meren alla elokuvasta IMDB:ssä
Elokuvan viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Matthias Kleinheisterkamp

| Matthias Kleinheisterkamp |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1893 Elberfeld, Saksa
Kuollut: 8. toukokuuta 1945 Halben lähellä Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1914-1945
Komentajuudet:   SS-divisioona Totenkopf   SS-divisioona Das Reich  SS-divisioona Nord  VII SS-panssariarmeijakunta  IV SS-panssariarmeijakunta  XI SS-panssariarmeijakunta  III (Germaaninen) SS-panssariarmeijakunta
Sotilasarvo:  SS-Obergruppenführer
Matthias Kleinheisterkamp (22. kesäkuuta 1893 Elberfeld, Saksa – 8. toukokuuta 1945 Halben lähellä Saksassa) oli saksalainen SS-kenraali (SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS) toisen maailmansodan aikana. Hän komensi muun muassa Suomen Lapissa taistellutta SS-divisioona Nordia. Kleinheisterkamp teki itsemurhan jäätyään puna-armeijan vangiksi Berliinin lähellä Halben taistelun aikana.
Komennot

SS-divisioona Totenkopf (7.–18. heinäkuuta 1941)
SS-divisioona Das Reich (31. joulukuuta 1941 – 19. huhtikuuta 1942)
SS-divisioona Nord (1.–20. huhtikuuta 1942 ja 14. kesäkuuta 1942 – 15. lokakuuta 1943)
VII SS-panssariarmeijakunta (1. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1943)
IV SS-panssariarmeijakunta (1.–20. kesäkuuta 1944)
XI SS-panssariarmeijakunta (1. elokuuta 1944 – 30. huhtikuuta 1945)
III (Germaaninen) SS-panssariarmeijakunta (4.–11. helmikuuta 1945)
Mealhada

| Mealhada |
| --- | --- |
 Palácio Hotel do Buçaco
 lippu:  vaakuna
 Mealhada Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 40°23′N, 8°27′W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Centro
Ala-alue:  Baixo Vouga
Piiri:  Aveiro
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  António Jorge Franco
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  111 km²
Väkiluku (2022):  19 584
 – Väestötiheys:  177,0 as./km²
 
 www.cm-mealhada.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mealhada on Portugalin kaupunki Aveiron piirissä Centron hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 111 neliökilometriä ja asukasluku 19 584 (vuonna 2022). Kaupungin väestötiheys on siten 177,0 asukasta neliökilometrillä.
Mealhadan pormestari on António Jorge Franco.
Freguesiat

Barcouço
Casal Comba
Luso
Mealhada, Ventosa do Bairro e Antes
Pampilhosa
Vacariça
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mealhada Wikimedia Commonsissa
Viralliset internetsivut
Aveiron piirin kunnat
Águeda
Albergaria-a-Velha
Anadia
Arouca
Aveiro
Castelo de Paiva
Espinho
Estarreja
Ílhavo
Mealhada
Murtosa
Oliveira de Azeméis
Oliveira do Bairro
Ovar
Santa Maria da Feira
São João da Madeira
Sever do Vouga
Vagos
Vale de Cambra
Mosel

| Mosel |
| --- | --- |
 Mosel Trierin kohdalla Saksassa.
Alkulähde:  Vosges
Laskupaikka:  Rein Koblenzissa
Maat:  Ranska, Luxemburg, Saksa
Pituus:  545 km
Alkulähteen korkeus:  715 m
Virtaama:  290 m³/s
Valuma-alue:  28 286 km²
 Mosel ja sen sivujoet.
Mosel (ransk. Moselle, luxemburgiksi Musel, holl. Moezel) on joki, joka virtaa Ranskan, Luxemburgin ja Saksan kautta ja yhtyy Koblenzissa Reiniin. Joen pituus on 545 kilometriä. Saksan alueella Mosel on Reinin suurin sivujoki ja sen myötä Saksan toiseksi tärkein jokilaivareitti.
Maantiede

Mosel saa alkunsa Col de Bussangissa 715 metrin korkeudessa ja laskee noin 545 km:n päässä Koblenzin kaupungissa lännen suunnasta Reiniin.  Laskukohdassa Moselin keskivirtaama on 290 m³/s, ja Mosel on Reinin pisin ja Aaren jälkeen toiseksi suurin sivujoki, suurempi kuin Main ja Neckar.
Maantiede > Jokiosuudet

Jokiosuutta, joka ulottuu Saksan, Ranskan ja Luxemburgin rajapisteeltä Saarjoen laskukohtaan Konzissa vähän ennen Trieriä, kutsutaan Ylä-Moseliksi; se ei kuitenkaan ole joen latvavesien aluetta, joka sijaitsee Ranskassa. Jokiosuutta Trieristä Briedeliin kutsutaan Keski-Moseliksi. Osuus Briedelistä Koblenziin on nimeltään Ala-Mosel. Joki on Saksan alueella voimakkaasti mutkitteleva. Bremmin ja Cochemin väliä kutsutaan nimellä Cochemer Krampen (suom. Cochemin sinkilä, väljästi suomennettuna). Ala-Moselille tyypillistä ovat sen rinteiden terassimaiset viini­viljelmät.
Maantiede > Sivujoet ja ympäröivät vuoristot

Joen länsipuolella tärkeimmät sivujoet ovat Madon, Orne ja Sauer, itäpuolella Meurthe, Seille ja Saar.
Trieristä eteenpäin Mosel virtaa kahden keskikorkean vuoriston välitse: Eifel (luoteessa) ja Hunsrück (kaakossa).
Maantiede > Asutuskeskuksia Moselin varrella

Ranskassa: Remiremont, Épinal, Toul, Pont-à-Mousson, Metz, Thionville, Cattenom
Luxemburgissa: Schengen, Remich, Grevenmacher
Saksassa: Perl, Konz, Trier, Kenn, Schweich, Neumagen-Dhron, Mülheim (Mosel), Bernkastel-Kues, Traben-Trarbach, Zell (Mosel), Cochem, Kobern-Gondorf, Winningen, Koblenz
Maantiede > Valuma-alue

Moselin valuma-alue on 28 286 km². Tästä Ranskan aluetta on 15 360 km² eli noin 54 % koko valuma-alueesta. Saksassa Rheinland-Pfalzin osavaltion aluetta on 6 980 km², Saarin osavaltion aluetta 2 569 km² valuma-alueesta. Luxemburgissa valuma-aluetta on 2 521 km², Belgian Walloniaa 767 km² ja Saksan Nordrhein-Westfalenia 88 km².
Maantiede > Muuta

Joen mukaan on nimetty kaksi departementtia Ranskassa: Moselle ja Meurthe-et-Moselle.
Geologinen historia

Geologisten todisteiden mukaan nykyisen Moselin yläjuoksu on muinaisina aikoina kääntynyt nykyisen Toulin kohdalla länteen ja laskenut Maasiin.  Mutta ilmeisesti jo Saale-kaudella noin 250 000 vuotta sitten joki mursi itselleen uuden uoman niin, että se yhtyi Meurthen sivujokeen Terrouiniin ja sen kautta Frouardin alapuolella Meurtheen. Täten Meurthesta tuli nykyisen Moselin sivujoki. Tämän muutoksen jäljet ovat seudulla yhä selvästi havaittavissa. Toulissa Moseliin laskee vasemmalta pieni sivujoki Ingressin, jonka laakso kuitenkin on niin leveä, ettei näin pieni joki ole voinut saada aikaan niin voimakasta eroosiota kuin laakson muodostuminen edellyttäisi; toisaalta laakson topografia viittaa vahvasti siihen, että sen on saanut aikaan joki, joka on virrannut päinvastaiseen suuntaan kuin Ingressin nykyisin. Lisäksi Ingressinin lähteen yhdistää Maasiin mutkitteleva laakso, Val de l'Asne, jossa nykyisin virtaa vain pieni puro, eikä laakson syntyä voida selittää muutoin kuin olettamalla, että sen kautta on muinoin virrannut nyttemmin hävinnyt joki. Asiaan kiinnitti huomiota jo Nicolas-Armand Buvignier vuonna 1840.
Nimi

Mosel-nimi on johdettu kelttiläisestä nimestä Mosea, joka taas tulee latinan sanasta Mosella. Se on diminutiivimuoto nimestä Mosa, joka latinassa tulee alussa yhdensuuntaisesti virtaavan Maasjoen nimestä. Mosel mainitaan roomalaisissa antiikin aikaisissa kirjoituksissa (Tacitus, Ausonius).[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mosel Wikimedia Commonsissa
Mosel Metzin kaupungissa Ranskassa.
Marineholmen

Marineholmenin alue nykyään. Kuva vuodelta 2011.
Marineholmen oli norjalainen laivastotukikohta Damsgårdssundetin varrella Puddefjordenissa Bergenissä Hordalandin läänissä. Tukikohta perustettiin 1818 ja lakkautettiin toukokuussa 1962, kun toiminnot siirtyivät uuteen Haakonsvernin tukikohtaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana Marineholmen oli hyvin tärkeä. Siellä alukset korjattiin ja kunnostettiin ja sieltä ne hakivat polttoaineena käyttämänsä hiilen. Asuntoina siellä oli sekä parakkeja että myös puinen potkurikorvetti Nordstjernen (1864–1945). Myöhemmin asuntona käytettiin Statsraad Lehmkuhlia. Nykyisin laivastotukikohdasta ei ole Bergenissä juuri mitään jäljellä. Niiden hallien paikalla, joissa aikoinaan vuonna 1818 säilytettiin puisia sotaveneitä, perustettiin myöhemmin Høyteknologisenteret, nyk. Marineholmen AS.
Käännös suomeksi
Manufaktuurijohtokunta

Manufaktuurijohtokunta oli vuosina 1835–1884 toiminut suomalainen valtion keskusvirasto, joka vastasi teollisuuteen ja tuotantoon liittyvistä asioista. Sen tuli valvoa ja edistää manufaktuurilaitoksia, tehtaita, käsityöläisammatteja ja kotiteollisuutta sekä hankkia tietoa uusista keksinnöistä ja kehittää teknillistä koulutusta. Suomen patenttijärjestelmä kehittyi manufaktuurijohtokunnan alaisuudessa, ja se olikin nykyisen Patentti- ja rekisterihallituksen kaukainen edeltäjä.
Manufaktuurijohtokunta perustettiin 20. toukokuuta 1835. Johtokunnan muodostivat senaatin valtiovaraintoimituskunnan päällikkö puheenjohtajana sekä kolme muuta jäsentä, joista yksi oli vuorilaitoksen yli-intendentti. Johtokunta johtoon asetettiin vuoden 1859 oma intendentti. Manufaktuurijohtokunta yhdistettiin vuoden 1885 alusta vuorihallituksen kanssa uudeksi teollisuushallitukseksi.
Pääjohtajat

Titteli vuoteen 1858 puheenjohtaja, vuodesta 1859 intendentti
Lars Sackleen 1835–1840
Lars Gabriel von Haartman 1840–1858
Julius von Mickwitz 1859–1884
Aiheesta muualla

Tietoa johtokunnan aineiston tutkimisesta
NHL-kausi 1959–1960

NHL-kausi 1959–1960 oli National Hockey Leaguen historian 43. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti 
viidennen kerran peräkkäin Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 11. ja seuran koko historian 12. Stanley Cup -mestaruus, ja sen myötä Maurice Richard juhli uransa kahdeksatta ja viimeistä Stanley Cupia. Ottelusarjan jälkeen Richardin koko urallaan Stanley Cup -finaaleissa tekemien maalien määrä oli 34, mikä on NHL:n ennätys.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Chicago Black Hawksin Bobby Hull. Hull teki 70 ottelussa kaikkiaan 81 tehopistettä, joista 39 oli maaleja ja 42 syöttöpisteitä. Hart Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Detroit Red Wingsin Gordie Howelle.
Parhaalle puolustajalle annettavan James Norris Memorial Trophyn vei Montreal Canadiensin Doug Harvey, jolle Norris-palkinto oli hänen uransa viides. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn puolestaan sai Chicago Black Hawksin Bill Hay. Pudotuspelien pistepörssin voitti Montreal Canadiensin Henri Richard. Hän teki kahdeksassa ottelussa 12 tehopistettä, joista kolme oli maaleja ja yhdeksän maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Richardin tavoin Canadiensia edustanut Bernie Geoffrion keräsi pudotuspeleissä 12 tehopistettä. Geoffrionin tehot muodostuivat kahdesta maalista ja kymmenestä maalin johtaneesta syötöstä.
Runkosarja

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.
| Joukkue | O | V | H | T | Pist>  | + | − |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Montreal Canadiens | 70 | 40 | 18 | 12 | 92 | 255 | 178 |
| Toronto Maple Leafs | 70 | 35 | 26 | 9 | 79 | 199 | 195 |
| Chicago Black Hawks | 70 | 28 | 29 | 13 | 69 | 191 | 180 |
| Detroit Red Wings | 70 | 26 | 29 | 15 | 67 | 186 | 197 |
| Boston Bruins | 70 | 28 | 34 | 8 | 64 | 220 | 241 |
| New York Rangers | 70 | 17 | 38 | 15 | 49 | 187 | 247 |
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bobby Hull | Chicago Black Hawks | 70 | 39 | 42 | 81 | 68 |
| Bronco Horvath | Boston Bruins | 68 | 39 | 41 | 80 | 60 |
| Jean Béliveau | Montreal Canadiens | 60 | 34 | 40 | 74 | 57 |
| Andy Bathgate | New York Rangers | 70 | 26 | 48 | 74 | 28 |
| Henri Richard | Montreal Canadiens | 70 | 30 | 43 | 73 | 66 |
| Gordie Howe | Detroit Red Wings | 70 | 28 | 45 | 73 | 46 |
| Bernie Geoffrion | Montreal Canadiens | 59 | 30 | 41 | 71 | 36 |
| Don McKenney | Boston Bruins | 70 | 20 | 49 | 69 | 28 |
| Vic Stasiuk | Boston Bruins | 69 | 29 | 39 | 68 | 121 |
| Dean Prentice | New York Rangers | 70 | 32 | 34 | 66 | 43 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Stanley Cup -finaali | Stanley Cup -finaali | Stanley Cup -finaali |
 
|   | 1 |  Montreal Canadiens | 4 |   |  |  |  |  |
|   | 3 |  Chicago Black Hawks | 0 |   |   |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 1 |  Montreal Canadiens | 4 |
|   |   |   |   |   |   | 2 |  Toronto Maple Leafs | 0 |
|   | 2 |  Toronto Maple Leafs | 4 |   |   |  |  |  |
|   | 4 |  Detroit Red Wings | 2 |   |  |  |  |  |
Pudotuspelit > Pudotuspelien pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Henri Richard | Montreal Canadiens | 8 | 3 | 9 | 12 | 9 |
| Bernie Geoffrion | Montreal Canadiens | 8 | 2 | 10 | 12 | 4 |
| Red Kelly | Toronto Maple Leafs | 10 | 3 | 8 | 11 | 2 |
| Dickie Moore | Montreal Canadiens | 8 | 6 | 4 | 10 | 4 |
| Alex Delvecchio | Detroit Red Wings | 6 | 2 | 6 | 8 | 0 |
| Jean Béliveau | Montreal Canadiens | 8 | 5 | 2 | 7 | 6 |
NHL-palkinnot

| --- | --- |
Prince of Wales Trophy:: Montreal Canadiens 
Art Ross Trophy:: Bobby Hull, Chicago Black Hawks 
Calder Memorial Trophy:: Bill Hay, Chicago Black Hawks 
Hart Memorial Trophy:: Gordie Howe, Detroit Red Wings 
James Norris Memorial Trophy:: Doug Harvey, Montreal Canadiens 
Lady Byng Memorial Trophy:: Don McKenney, Boston Bruins 
Vezina Trophy:: Jacques Plante, Montreal Canadiens
NHL-palkinnot > Tähdistökentälliset

| Ykköstähtikenttä |   Pelipaikka   | Kakkostähtikenttä |
| --- | --- | --- |
| Glenn Hall, Chicago Black Hawks | maalivahti | Jacques Plante, Montreal Canadiens |
| Doug Harvey, Montreal Canadiens | puolustaja | Pierre Pilote, Chicago Black Hawks |
| Marcel Pronovost, Detroit Red Wings | puolustaja | Allan Stanley, Toronto Maple Leafs |
| Jean Béliveau, Montreal Canadiens | keskushyökkääjä | Bronco Horvath, Boston Bruins |
| Bobby Hull, Chicago Black Hawks | vasen laitahyökkääjä | Dean Prentice, New York Rangers |
| Gordie Howe, Detroit Red Wings | oikea laitahyökkääjä | Bernie Geoffrion, Montreal Canadiens |
Mäenpään työväentalo

| Mäenpään työväentalo |
| --- | --- |
 Mäenpään työväentalo, Punkalaidun.
Osoite:  Lauttakyläntie 58
Sijainti:  Punkalaidun
Koordinaatit:  61°07′08″N, 23°04′34″E
Valmistumisvuosi:  1908
Suunnittelija:  maanviljelijä Matti A. Lähti
Rakennuttaja:  Punkalaitumen Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Punkalaitumen Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1,5
Kerrosala:  359 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäenpään talo, Punkalaidun 1999. Kuva Kari Kuisti, Satakunnan Työ, Kansan Arkisto.
Mäenpään työväentalo on Punkalaitumen Mäenpäässä sijaitseva työväentalo. Vuonna 1908 valmistunut talo sijaitsee mäen päällä kirkonkylän länsireunalla ja se on osa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä, Punkalaitumen keskustan kylämaisemaa. Työväentalo on maisemallisesti ja rakennushistoriallisesti arvokas, ja se on sosiaalihistoriallisesti merkittävä.
Historiaa

Punkalaitumen työväenyhdistys perustettiin helmikuussa 1906 suurlakon jälkitunnelmissa. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen saman vuoden elokuussa. Ensi töikseen yhdistys päätti perustaa lukutuvan, jota varten anottiin kunnalta 30 mk viinavoittovaroista. Samoin päätettiin perustaa osuuskauppa, joka aloitti toimintansa syyskuussa 1906. Ensimmäisen toimintavuoden aikana yhdistys järjesti 5 iltamaa ja kaksi kansanhuvitusta eli kävelyretkeä. Vapun viettoon osallistuttiin ensimmäisen kerran toukokuussa 1906, jolloin järjestettiin kävelyretki Punkalaitumelta Huittisiin. Matkaa retkelle tuli n. 50 km. Jäseniä oli 84, joista 78 oli miehiä.
Aluksi yhdistys kokoontui jäsenten kodeissa. Lokakuussa 1906 yhdistys vuokrasi huoneet käyttöönsä Haviokosken Ala-Kauppilasta. Kysymys oman talon saamisesta oli ollut esillä jo muutamaa kuukautta aiemmin, jolloin oli perustettu komitea asiaa selvittämään. Asia eteni seuraavana vuonna, jolloin saatiin hankittua tontti 50 vuoden vuokrasopimuksella ja perustettiin rakennustoimikunta, jonka tehtävänä oli rakennuttaa työväentalo. Toimikunnan ehdotuksesta talon suunnittelusta järjestettiin piirrosluonnoskilpailu, jonka voittajalle maksettiin 50 mk:n palkkio. Talossa tuli olla kokoushuone kooltaan 10x12m, näyttämö ja mahdollisuus rakentaa parveke, tarjoiluhuoneita ainakin yksi, keittiö (kohtalaista kokoa) sekä päällysvaatteiden säilytyshuone. Kilpailun voittajaksi valikoitui nimimerkillä ”Makulatur” ehdottanut yhdistyksen nuorsuomalainen aktiivi, maanviljelijä Matti A. Lähti, joka myöhemmin oli perustamassa Punkalaitumen Sanomia ja oli sen päätoimittajakin. Ensimmäiset talkoot tontin tasaamiseksi järjestettiin marraskuussa 1907. Yhdistys otti lainaa Punkalaitumen Säästöpankilta talon rakentamiseksi. Osa töistä annettiin tehtäväksi urakalla, mutta paljon tehtiin myös talkoilla. Rahaa kerättiin järjestämällä arpajaiset ja erilaisia huvituksia. Talon tupaantuliaisia vietettiin 21.lokakuuta 1908.
Toimintaa työväentalolla

Työväenyhdistyksen näytelmäseura ja torvisoittokunta perustettiin ensimmäisen toimintavuoden aikana. Samoin yhdistys perusti laulu- ja puhujaseuran, jonka tavoitteena oli kehittää jäseniensä puheenpitotaitoja, kaunolukemista ja runonlausuntaa. Kirkonmenoja vietettiin työväentalolla kesän 1909 ajan seurakunnan vuokrattua sieltä tilat Punkalaitumen kirkon korjauksen ajaksi. Vuonna 1918 talo toimi Punakaartin kokoontumispaikkana. Myöhemmin valkoiset takavarikoivat työväentalon ja jonkin aikaa siellä toimi valkoisten ylläpitämä vankila. Isorokon levitessä Punkalaitumella Suomen sisällissodan jälkeen perustettiin takavarikoidulle työväentalolle kulkutautisairaala. Talvisodan aikana työväentalo toimi sotilaiden koulutuskeskuksena.
Työväentalo elokuvateatterina

Työväentalossa esitettiin elokuvia vuodesta 1941 vuoteen 1971 asti. Saksalaiselle Bauer B5 -hiilikaariprojektorille rakennettiin tiilinen paloturvallinen huone omalla sisäänkäynnillä. Ensimmäinen elokuva, Risto Orkon komedia Kyökin puolella, esitettiin 16. helmikuuta 1941. Paikallinen puuseppä teki saliin taittuvat tummanruskeat puutuolit, jotka ovat edelleen käytössä. Elokuvat olivat suosittu ajanviete: vuonna 1941 työväentalossa kävi elokuvissa yhteensä 34 000 katsojaa. Esityksiä oli parhaimmillaan 3—4 kertaa viikossa. Kaikkein katsotuin elokuva oli Kulkurin valssi, jota esitettiin vuodesta 1941 aina vuoteen 1954 asti. Elokuvissa kävijät vähenivät television yleistymisen myötä. Talon kunnostuksen yhteydessä työväenyhdistys päätti kunnostaa myös vanhan projektorin ja projektorihuoneen. Ensimmäiset elokuvat kunnostetulla laitteella esitettiin vuonna 2019.
Rakennus

Hirsirunkoisessa työväentalossa on lautavuoraus ja se on maalattu punaiseksi. Etelänpuoleiset ikkunat ja pääovi on uusittu. Rakennuksen sisäpinnat ovat alkuperäisessä kunnossa, samoin salin nurkassa sijaitseva kamiina on alkuperäinen. Talossa on juhlasali näyttämöineen, pukuhuone, eteinen, ravintola, keittiö ja kaksi varastoa sekä kaksi eteistä, joista toiseen on liikuntarajoitteisille tehty luiska. Ravintolan pöydät ja tuolit ovat Puusepänliike Saarisen tekemät vuonna 1941. Ravintolan seinät ja kalusteet on maalattu vuosina 1959-1960 ja ne ovat edelleen tässä asussa. Talonmiehen kahden huoneen asunto sijaitsi erillisessä rakennuksessa. Vesijohto, viemäröinti ja wc-tilat rakennettiin talolle 1980-luvun puolivälissä. Työväentalo kunnostettiin talkoovoimin kestävän korjauksen periaatteita noudattaen ja maakuntamuseon ohjauksessa 2010-luvun jälkipuolella.
Kuvagalleria

Mäenpään työväentalon ulkorakennus kesällä 2022.
Mäenpään työväentalon kahvila kesällä 2022.
Mäenpään työväentalon juhlasali.
Kunnostettu elokuvaprojektori Mäenpään työväentalon konehuoneessa kesällä 2022.
Aiheesta muualla

rakennettu kulttuuriympäristö, Punkalaitumen keskustan kylämaisema
NHL-kausi 1950–1951

Gordie Howe, kauden pistepörssin voittaja
NHL-kausi 1950–1951 oli National Hockey Leaguen historian 34. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli Toronton viides Stanley Cup -mestaruus seitsemän vuoden sisällä.
Runkosarjan piste- ja maalipörssin sekä Art Ross Trophyn voitti Detroit Red Wingsia edustanut Gordie Howe. Howe keräsi 70 ottelussa yhteensä 86 tehopistettä, joista 43 oli maaleja ja 43 syöttöpisteitä. Lisäksi hän  jakoi syöttöpörssin voiton Ted Kennedyn kanssa. Hart Trophy puolestaan myönnettiin Boston Bruinsissa keskushyökkääjänä pelanneelle Milt Schmidtille.
Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Montreal Canadiensin Maurice Richard. Hän teki 11 pudotuspeliottelussa 13 tehopistettä, joista 9 oli maaleja ja 4 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Detroit Red Wings -maalivahti Terry Sawchuk.
Suomalainen[lähde? ] Pentti Lund pelasi New York Rangersissa hyökkääjänä 59 ottelua ja teki niissä 20 pistettä.
Runkosarja

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.
| Joukkue | O | V | H | T | Pist>  | + | − |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Detroit Red Wings | 70 | 44 | 13 | 13 | 101 | 236 | 139 |
| Toronto Maple Leafs | 70 | 41 | 16 | 13 | 95 | 212 | 138 |
| Montreal Canadiens | 70 | 25 | 30 | 15 | 65 | 173 | 184 |
| Boston Bruins | 70 | 22 | 30 | 18 | 62 | 178 | 197 |
| New York Rangers | 70 | 20 | 29 | 21 | 61 | 169 | 201 |
| Chicago Black Hawks | 70 | 13 | 47 | 10 | 36 | 171 | 280 |