stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Freedricksz

Freedrickszien vaakuna.
Paroni Johan (Ivan) Freedericksz.
Freedericksz (ven. Фридрикс (Фредерикс), Fridriks (Frederiks)) on venäläinen aatelissuku, joka Suomessa on tullut tunnetuksi lahjoitus­maiden omistajana ja talonpoikien riistäjänä.
Suvun varhaisin tunnettu edustaja on tiettävästi vuonna 1731 Arkangelissa mainittu kauppias Jürgen Freederiksz, jota on oletettu hollantilaiseksi. Vaihtoehtoisen teorian mukaan suku polveutuisi Arkangeliin venäläisten sotavankina tuodun ruotsalaisen sotilaan Jöran Fredrikinpojan pojasta Johanista. Keisarinna Katariina Suuri kohotti merkittäväksi liikemieheksi ja pankkiiriksi kohonneen Johan (Ivan) Freederikcszin (1723–1779) paroniksi vuonna 1773, minkä jälkeen tämä alkoi käyttää nimeä von Freederikscz.
Suku hallitsi Vanhassa Suomessa useita kartanoita lahjoitus­maina. Touvilan (Taubila) kartano Pyhäjärvellä siirtyi vuonna 1774 Freederickszeille. Vapaaherra Andrei Freederickszsin kiristettyä talonpoikien verotusta alkoi vuosikymmeniä kestänyt kiista. Lopullisesti kiista ratkesi 1870-luvulla Suomen valtion lunastettua Metsäpirtin pitäjän Saaroisten hovin maat Freederickszeiltä 380 000 markan hintaan.
Petäjärven lahjoitusmaahovin Johan von Freedericksz hankki omistukseensa vuonna 1775 ostamalla sen Novgorodin kuvernööriltä Jakob Johan von Sieversiltä 35 000 ruplalla. Sakkolan donaatioon kuului kauppakirjan mukaan kaksi hovileiriä – Petäjärvi ja Riiska – sekä useita myllyjä, sahoja ja viinapolttimoita. Näin Johan von Freederickszistä tuli Viipurin kuvernementin suurimpia lahjoitusmaaisäntiä. Omistajaperheen perinnönjaossa vuonna 1779 Sakkolan lahjoitusmaat siirtyivät Peter von Freederickszille (1786–1855).
Kenraali Bernhard Freederickszin sukuhaara naturalisoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1853 ja introdusoitiin vapaaherrallisena sukuna numero 36 nimellä Freedricksz. Hänen poikansa Woldemar Freedericksz sai vuonna 1913 Venäjän aatelissa kreivin arvon, jota ei kuitenkaan merkitty Suomen ritarihuoneelle. Suomalainen Freedricksz-aatelissuku sammui mieslinjalta Woldemar Freederickszin kuoltua ilman miespuolista perillistä vuonna 1927 ja lopullisesti vuonna 1950.
Suvun jäseniä

Andreas Johann Freedericksz (1759–1843), prikaatinkenraali, lahjoitusmaanomistaja, Johan (Ivan) von Freederikszin poika.
Peter Andrejevitš Freedericksz (1786–1855), vapaaherra, tykistön everstiluutnantti, Viipurin aateliskokouksen aatelismarsalkka 1805–1808.
Bernhard Freedericksz (1797–1874), vapaaherra, jalkaväenkenraali, Andreas Johann Freederickszin poika
Woldemar Freedericksz (1838–1927), kreivi, ratsuväenkenraali, keisarin kenraaliadjutantti, hoviministeri, pääesikunnan päällikkö, Bernhard Freederickszin poika.
Huippujengi Himalajalla

| Huippujengi Himalajalla> Missing Link |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Butler
Käsikirjoittaja:  Chris Butler
Tuottaja:   Arianne Sutner  Travis Knight 
Säveltäjä:  Carter Burwell
Kuvaaja:  Chris Peterson
Leikkaaja:  Stephen Perkins
Pääosat:   Hugh Jackman  Zoë Saldaña  David Walliams  Stephen Fry  Matt Lucas  Timothy Olyphant  Amrita Acharia  Ching Valdes-Aran  Emma Thompson  Zach Galifianakis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Annapurna Pictures Laika
Levittäjä:  Annapurna Pictures AGC Studios
Ensi-ilta:  12. huhtikuuta 2019 (Yhdysvallat) 7. kesäkuuta 2019
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huippujengi Himalajalla (engl. Missing Link) on vuonna 2019 yhdysvaltalainen stop motion -animaatioelokuva, joka sai ensi-iltansa Suomessa 7. kesäkuuta 2019 Sen on ohjannut Chris Butler. Huippujengi Himalajalla on Laikan tuottama elokuva niin kuin elokuvat Coraline ja toinen todellisuus, ParaNorman, Boksitrollit sekä Kubo ja samuraiseikkailu.
Elokuva sai teatterijulkaisunsa Suomessa 7. kesäkuuta 2019 julkaisijanaan Cinemanse Films.
Ääninäyttelijät

Dubbausstudio: BTI Studios
Ohjaus: Antti L. J. Pääkkönen
| Alkuperäinen ääninäyttelijä | suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Hugh Jackman | Tuukka Leppänen | Sir Lionel Frost |
| Zach Galifianakis | Mikko Penttilä | Herra Susan Link |
| Zoë Saldaña | Anna Eriksson | Adelina Fortnight |
| Emma Thompson | Minttu Mustakallio | Vanhempi |
| Timothy Olyphant | Hannes Suominen | Willard Stenk |
| Matt Lucas | Antti L. J. Pääkkönen | Herra Collick |
| Amrita Acharia | Ilona Chevakova | Ama Lhamu |
| Ching Valdez-Aran | Inkeri Wallenius | Gamu |
| David Walliams | Jani Karvinen | Herra Lemuel Lint |
| Stephen Fry | Jukka Voutilainen | Lordi Piggot-Dunceby |
| ? | Juha Varis | sivuäänet |
| ? | Juho Pitkänen | sivuäänet |
| ? | Markus Bäckman | sivuäänet |
| ? | Taisto Oksanen | sivuäänet |
Stanley Baker

| Stanley Baker |
| --- | --- |
Tiedosto:Una lucertola con la pelle di donna-Baker cropped.png
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1928 Ferndale, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 28. kesäkuuta 1976 (48 vuotta) Espanja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1943–1977
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Stanley Baker (28. helmikuuta 1928 Ferndale, Yhdistynyt kuningaskunta – 28. kesäkuuta 1976 Espanja) oli walesilainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän aloitti elokuvauransa jo teini-ikäisenä Jugoslaviaan sijoittuvassa elokuvassa Undercover (1943). Armeijavuosien ja useiden pikkuroolien jälkeen hän sai näyttävän osan elokuvassa Julma meri vuonna 1952. Hän oli yhdessä elokuvan Navaronen tykit (1961) päärooleista useiden muiden tunnettujen näyttelijöiden kanssa. Hänen tavaramerkikseen tulivat sisukkaat, kovat ja epäsovinnaiset roolit.
Stanley Bakerille myönnettiin toukokuussa 1976 ritarin arvonimi, mutta häntä ei ehditty ennen kuolemaa virallisesti lyödä ritariksi, joten häntä ei kutsuta etuliitteellä sir.
Hän kuoli vuonna 1976 keuhkosyöpään ja keuhkokuumeeseen.
Aiheesta muualla

Stanley Baker (Elokuvat, joissa henkilö on esiintynyt/työskennellyt (27 kpl)) Elonet. Viitattu 26.12.2017.
Aaron Kosminski

Aaron Kosminski (syntyjään Aron Mordke Kozminski, 11. syyskuuta 1865 – 24. maaliskuuta 1919) oli puolanjuutalainen parturi, jota on epäilty Lontoossa 1800-luvun lopulla naisia surmanneeksi sarjamurhaajaksi Viiltäjä-Jackiksi. Kosminski saapui Englantiin siirtolaisena Puolasta 1880 ja työskenteli parturina Whitechapelin kaupunginosassa Lontoossa, jossa tehtiin vuosien 1888 ja 1891 välisenä aikana ainakin 11 poikkeuksellisen raakaa naismurhaa.
Kosminski nimetään usein yhdeksi vahvimmista epäillyistä Whitechapelin murhiin. Murhia tutkineen apulaispoliisipäällikkö Sir Melville Macnaughtenin muistion tietojen mukaan Kosminski oli yksi kolmesta poliisin pääepäillystä. Kosminskin mahdollisiksi motiiveiksi mainitaan naisviha ja murhanhimoiset taipumukset. Hänen on kerrottu olleen vainoharhainen skitsofreenikko. Lisäksi Kosminski asui hyvin lähellä rikospaikkoja ja hänen tiedetään uhkailleen ainakin kahta naista veitsellä.
Raa’at naismurhat loppuivat Whitechapelissa vuonna 1891, eli samana vuonna kun Kosminski joutui mielisairaalaan.
DNA-tutkimus

Syyskuussa 2014 julkistettiin tieto dna-tutkimuksesta, jonka katsottiin tukevan oletusta Kosminskin syyllisyydestä. Suomalainen tohtori Jari Louhelainen, joka toimii tutkijana Liverpoolin John Moores -yliopistossa ja on aiemmin työskennellyt ainakin Oxfordin ja Helsingin yliopistoissa, onnistui eristämään DNA-näytteen Catherine Eddowesin murhapaikalta aikoinaan löydetystä uhrin kaulahuivista. Kaulahuivin oli hankkinut huutokaupasta englantilainen liikemies ja Viiltäjä-Jack-harrastaja Russell Edwards nimenomaan mahdollisia DNA-tutkimuksia varten. Jopa 126 vuotta säilyneistä soluista onnistuttiin nykyaikaisella erikoistekniikalla eristämään DNA:ta. Louhelainen vertasi DNA-jälkiä sekä Eddowesin että Kosminskin sukujen jälkeläisten DNA:han. Vastaavuus oli täydellinen. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan tutkimus ei vielä osoita Kosminskia kiistattomasti syylliseksi, sillä tutkimusta ei ole vertaisarvioitu, saali on voinut kontaminoitua, eikä saalin alkuperästä ole varmuutta. Myöskään se, että Kosminski on ollut kosketuksissa saalin kanssa, ei tee hänestä vielä syyllistä. Tutkija Louhelainen ei itsekään pidä DNA-tutkimustaan riittävänä tapauksen lopulliseen selvittämiseen.
Russell Edwardsin ja Jari Louhelaisen DNA-tutkimuksista kirjoittamassa, Gummeruksen 2015 suomeksi julkaisemassa kirjassa Viiltäjä-Jack: Kuinka paljastimme murhaajan (englanninkielinen alkuperäisteos: Naming Jack the Ripper) esitetään myös Scotland Yardin olevan vakuuttunut Aaron Kosminskin syyllisyydestä.
Edwards kertoo soittaneensa Scotland Yardin koulutusmuseoon, kansankielessä niin kutsuttuun Mustaan museoon, kyselläkseen saalin tutkimiseen liittyvistä yksityiskohdista ja erityisesti saalin alkuperästä, koska saali oli tulossa myyntiin huutokauppaan, josta Edwards sen lopulta myös hankki. Edwards keskusteli puhelimessa museon intendentin Alan McCormackin kanssa. Museo on yleisöltä suljettu, autenttisiksi todistettujen historiallisiin rikoksiin liittyvien esineiden säilytyspaikka, samaan tapaan kuin keskusrikospoliisin rikosmuseo Tikkurilassa. Intendentti kertoi puhelimessa Edwardsille, että vaikka Scotland Yardilla oli ollut saali lainassa useita vuosia, he eivät olleet jäljittäneet sen aitoutta, minkä vuoksi he eivät voisi myöskään lausua aitoudesta mitään. Tästä huolimatta McCormack oli ollut kiinnostunut saamaan saalin lainaan museon kokoelmiin uudelleen, mikäli Edwards aikomustensa mukaisesti ostaisi sen itselleen. (Myöhemmin kävi ilmi, että saalin omistaja oli pyytänyt sitä pois museosta aihepiirin harrastajien tutkittavaksi, koska museo ei pitänyt sitä esillä varsinaisessa kokoelmassaan juuri siksi, ettei sen aitoutta voitu tyhjentävästi varmistaa.) Intendentti kuitenkin kertoi heillä aina olleen aineistoa, joka osoittaa Aaron Kosminskin syyllisyyden. Alan McCormack kehotti Edwardsia tekemään omat selvityksensä, koska todisteet eivät ole julkisia, vaan osa museon kokoelmaa. Edwardsin ihmetellessä asiaa McCormack antoi vähintäänkin erikoisen vastauksen sanoen Edwardsin mukaan, että ". . . televisio-ohjelmista ja kirjoista saa niin paljon rahaa, ettei todellista syyllistä kannata paljastaa!"
Onttola

Onttola on kylä Kontiolahdella. Se sijaitsee Joensuun rajalla. Myös kylän Joensuun puoleista osaa, joka virallisesti on Kytö, kutsutaan usein Onttolaksi. Kontiolahden kuntakeskukseen on matkaa noin 25 kilometriä, Joensuuhun 7 kilometriä.
Onttolan läpi virtaa Höytiäisen kanava, joka syntyi Höytiäisen järvenlaskussa, joka karkasi käsistä. Kanava laskee Höytiäisestä Puntarikosken kautta Pyhäselkään.
Onttolalla ja Puntarikoskella on yhteinen kylätoimikunta. Asukkaita kylissä on yhteensä noin tuhat.[lähde? ]
Onttolassa on alakoulu, jossa on noin sata oppilasta Onttolasta, Kunnasniemeltä ja Puntarikoskelta. Koulussa toimii muun muassa 4H-kerho.
Lykynlammen ulkoilualue on laaja ja monipuolinen virkistysalue, joka on erityisesti joensuulaisten perheiden suosiossa.
Kylällä on terveysasema. Puntarikoskentien varressa on kappeli ja hautausmaa. Idän Maidon entinen viljasiilo on Onttolan korkein rakennus.
Rajavartiosto

Onttolassa pitää päämajaansa Pohjois-Karjalan rajavartiosto. Esikunnan lisäksi yksikköön kuuluu varuskunta. Varuskunnan suuri liikuntahalli on myös kyläläisten käytössä. Ampumarata suljettiin siviiliammunnoilta vuoden 2015 alusta.
Liikenne

Joensuun lentoasema sijaitsee Onttolassa; lentoasemaa on kutsuttu Onttolan lentoasemaksi.
Onttolan rautatieasema (lyh. Ont) on asema rataosalla Pieksämäki–Joensuu. Nykyisin Onttolan liikennepaikan vakituinen käyttäjä on Teboilin öljy- ja kaasuvarastot. Asema sijaitsee Joensuun kaupungin puolella.
Aiheesta muualla

Onttolan kyläsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kontiolahden kylät
Harivaara
Herajärvi
Iiksi
Jakokoski
Kontiolahti
Kontioniemi
Kulho
Kunnasniemi
Kupluskylä
Kylmäoja
Lehmo
Mönni
Onttola
Paihola
Puntarikoski
Puso
Pyytivaara
Rantakylä
Romppala
Selkie
Varparanta
Venejoki
Falcon 1

Falcon 1 on yhdysvaltalaisen SpaceX-yrityksen kantoraketti, jonka ensimmäinen laukaisu tehtiin 24. maaliskuuta 2006. Kolmesta koelaukaisusta kaikki epäonnistuivat. Neljäs laukaisu onnistui. Raketilla on kyky nostaa 670 kg matalalle Maan kiertoradalle.
Falcon 9 -raketin valmistuttua Falcon 1 on jäänyt pois käytöstä. Osin koska Falcon 1:lle soveltuvaa rahtia voidaan kuljettaa Falcon 9:n sivurahtina.
Tekniikkaa

korkeus 21,3 m
halkaisija 1,7 m
massa 38 550 kg
rakettivaiheita kaksi
1. vaihe: Merlin-nesteraketti (RP-1-kerosiini ja nestehappi (eli LOX)), työntövoima 454 kN, paloaika 169 s
2. vaihe: Kestler-nesteraketti (RP-1-kerosiini ja nestehappi), työntövoima 31 kN, paloaika 378 s
Historia

| Numero | Päivämäärä | Laukaisupaikka | Hyötykuorma | Onnistuiko? |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 24. maaliskuuta 2006 | Omelek | FalconSat–2 | Epäonnistui |
| 2 | 31. maaliskuuta 2007 | Omelek | DemoSat | Epäonnistui |
| 3 | 3. elokuuta 2007 | Omelek | TacSat-1, USAF | Epäonnistui |
| 4 | 18. syyskuuta 2008 | Omelek | Painolasti | Onnistui |
| 5 | 15. heinäkuuta 2009 | Omelek | RazakSAT | Onnistui |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kantoraketit
| --- | --- |
Nykyiset::   Ariane 6  Atlas V  Athena  Delta IV  Dnepr  Electron  Falcon 9 9 B4  9 B5  Falcon Heavy  GSLV  H-IIA  Kosmos-3M  Pitkä marssi -rakettiperhe  Minotaur  Pegasus  Proton  PSLV  Rokot  Shavit  Štil  Start-1  UR-100  Space Launch System  Strela  Sojuz U  FG  2  Taurus  Tsyklon 3  Volna  Vega  Zenit 
Suunnitteilla::   Angara  BFR  GSLV III  GX  H-IIB  KSLV  New Glenn  Taurus II  Vulcan 
Entiset::   Ariane 1  2  3  4  5  Atlas SM-65 Atlas  I  II  III  Black Arrow  Delta  II  III  Diamant  Energija  Europa  Falcon 1  Falcon 9 9 v1.0  9 v1.1  9 v1.2  H-II  J-I  Juno I  Lambda  Mu (V)  Molnija M  N1  Poljot  R-7  Saturn I  IB  V  INT-21  Scout  Sparta  Thor  Thor-Agena  Thor-Burner  Thorad-Agena  Titan I  II  III  IIIB  IV  Tsiklon 2  Vanguard  Voshod  Vostok
Poplar River

Poplar River voi viitata seuraaviin maantieteellisiin kohteisiin:
Poplar River, Yhdysvaltain Missourijokeen laskeva joki Kanadan Saskatchewanissa ja Yhdysvaltain Montanassa.
Poplar River, joki Minnesotassa Yhdysvalloissa.
Poplar River First Nation, kylä ja intiaanireservaatti samannimisen joen rannalla Manitobassa Kanadassa.
Poplar River, Winnipegjärveen laskeva joki Manitobassa Kanadassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Poplar River”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lavotškin La-5

| Lavotškin La-5FN |
| --- | --- | --- |

Kuvaus
Rooli: Hävittäjä
Miehistö: Ohjaaja
Ensilento: maaliskuu 1942 (LaG-5)
Palveluskäyttöön: syyskuussa 1942
Valmistaja: Lavotškin
Mitat
| Pituus | 8,60m |  |
| Kärkiväli | 9,80m |  |
| Korkeus | 2,540m |  |
| Siipipinta-ala | 17,5m² |  |
Paino
| Tyhjäpaino | 2605kg |  |
| Lastattuna | 3265kg |  |
| Suurin lentoonlähtöpaino | 3400kg |  |
Voimanlähde
Moottori: Švetsov AŠ-82FN tähtimoottori
| Teho | 1380kW | 1850 hv |
Suoritusarvot
| Huippunopeus | 648km/h |  |
| Lentomatka | 765 km |  |
| Suurin korkeus | 11000m |  |
| Nousunopeus | 1000m/min |  |
| Siipikuorma | 186kg/m² |  |
| Teho-paino-suhde | 0,42kW/kg |  |
Mittarit
Mittarit: 
Aseistus
Tykki: 2x 20mm ŠVAK tykki
Kuorma: 500kg pommeja tai   enintään 8 RS-82 rakettia
Lavotškin La-5 (ven. Лавочкин Ла-5) oli toisen maailmansodan aikainen neuvostoliittolainen hävittäjälentokone. Se oli parannettu ja kehittyneempi versio LaGG-3-hävittäjästä ja yksi Neuvostoliiton ilmavoimien parhaista lentokonetyypeistä.
Tausta

La-5 perustui 1939 ensilentonsa tehneeseen, sinänsä onnistuneeseen LaGG-1-hävittäjään, joka oli kuitenkin varustettu alitehoisella moottorilla. Koneen seuraava versio oli LaGG-3, jossa parannuksia saatiin aikaan keventämällä runkorakenteita ja asentamalla tehokkaampi, mutta edelleen alitehoinen moottori. [lähde? ]
Vuoden 1942 alkupuolella suunnittelijat Semjon Lavotškin ja Vladimir Gorbunov yrittivät korjata alitehoisuutta varustamalla kokeeksi LaGG-3-hävittäjän tehokkaammalla Švetsov AŠ-82-tähtimoottorilla. [lähde? ]
Koska LaGG-3 oli suunniteltu rivimoottorille, sen nokaksi asennettiin Švetsov- ja Tumansky -tähtimoottorityyppejä käyttäneen Suhoi Su-2 - kevyen pommikoneen etuosa. [lähde? ]
Samoihin aikoihin LaGG-3:n puutteet olivat aiheuttaneet sen, että suunnittelija Lavotškin joutui Josif Stalinin epäsuosioon ja tehtaat, jotka oli tarkoitettu LaGG-3:n valmistukseen, muutettiin sen kilpailijoiden Jakovlev Jak-1:n  ja Jakovlev Jak-7:n tuotantoon. [lähde? ]
Lavotškin kuitenkin jatkoi salassa LaGG-3-koneen sovittamista uudelle moottorille ja koneen lento-ominaisuuksien kehittämistä vaatimattomissa oloissa läpi talven 1941–1942. [lähde? ]
Kun koneen prototyyppi lensi ensilentonsa maaliskuussa 1942, tulokset olivat erittäin hyviä. Hävittäjällä oli vihdoin sellainen voimanlähde, joka antoi oikeutta koneen muille hyville ominaisuuksille. Koneen mallinimeksi muutettiin LaG-5 ja koelentojen jälkeen koelentäjät pitivät sitä ylivertaisena Jak-7:ään verrattuna. Huhtikuussa alkaneen täyden koelento-ohjelman jälkeen hävittäjän takarunko madallettiin ohjaajan näkökentän lisäämiseksi. [lähde? ]
Heinäkuussa 1942 Stalin määräsi konetyypin, joka tässä vaiheessa tunnettiin jo merkinnällä La-5,  täyteen sarjatuotantoon ja keskeneräiset LaGG-3-hävittäjät muutettaviksi vastaamaan uutta konetyyppiä. [lähde? ]
Palveluskäyttö

Vaikka La-5 oli edelleen saksalaisten hävittäjiä heikompi suorituskyvyltään suurissa korkeuksissa yli 5 000 metrissä, alemmissa korkeuksissa se vastasi täysin vastustajan kalustoa. Itärintamalla useimmat ilmataistelut käytiinkin matalalla ja näissä olosuhteissa La-5 pystyi näyttämään kykynsä. [lähde? ]
Hävittäjän edelleen kehittyessä se sai polttoaineen ruiskutuksella varustetut moottorit, runkoa kevennettiin edelleen ja siipiin asennettiin solat parantamaan suorituskykyä. Viimeinen versio koneesta oli La-5FN. Kaikkiaan La-5 -hävittäjää rakennettiin 9 920 kappaletta eri versioineen, joihin kuului muun muassa kaksipaikkainen La-5UTI koulutuskone. [lähde? ]
La-5 oli laajasti käytössä Suomen ilmavoimia vastaan, jonka hävittäjälentäjillä oli suuresti toisistaan poikkeavia näkemyksiä La-5-koneen suorituskyvystä. [lähde? ]
Toisen maailmansodan jälkeen La-5 jatkoi joitakin vuosia palveluskäytössä Tšekkoslovakiassa S-95 (La-5FN) ja CS-95 (La-5U) tyyppinimillä. [lähde? ]
Sodan päätyttyä liittoutuneiden valvontakomissio käytti tyyppiä Suomessa valvontalentoihin. Neljän koneen parven tiedetään varmasti pudonneen ja/tai kadonneen tehtävän aikana lokakuussa 1944. Parvi eksyi toisistaan ja lentosuunnista huonossa säässä lennolla Porista Malmin lentokentälle ja koneiden polttoaine loppui.
La-5-hävittäjän seuraaja oli Lavotškin La-7. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavotškin La-5 Wikimedia Commonsissa
Lavotškin La-5 ilmailumuseon näyttelyssä Moskovassa. Koneella lensi ässä Georgi Kostylev 14 henkilökohtaista ja 32 jaettua voittoa.
Ritz (Turku)

Lounais-Suomen Maalaistentalo
Ritz oli turkulainen elokuvateatteri, joka toimi vuosina 1955–1979 Lounais-Suomen Maalaistentalossa osoitteessa Puutarhakatu 8. Avautuessaan Suomi-Filmi Oy:n omistama Ritz oli Turun suurin ja uudenaikaisin elokuvateatteri. Se ehti olla toiminnassa yhteensä 24 vuotta, kunnes se suljettiin vuonna 1979 Suomi-Filmin keskittäessä Turun toimintansa Kino-Palatsiin.
Historia

Alvar Aallon suunnittelemassa Lounais-Suomen Maalaistentalossa toimi vuodesta 1946 lähtien Turun kaupunginteatteri, kunnes teatterin näyttämö tuhoutui vuoden 1954 tulipalossa. Kaupunginteatteri ei kuitenkaan palannut taloon tulipalon jälkeen, vaan tilan vuokrasi Suomi-Filmi Oy, joka ryhtyi kunnostamaan entisiä teatteritiloja uudenaikaiseksi elokuvateatteriksi. Uuden elokuvateatterin piirustuksista vastasi arkkitehti Lauri Sipilä. Kunnostustöiden yhteydessä Puutarhakadun sisäänkäynnin ylle rakennettiin lippa, jossa loisti neonvaloilla varustettu teksti ”Ritz”.
Ritz avasi ovensa 22. huhtikuuta 1955, jolloin ensimmäisenä elokuvana esitettiin Walt Disneyn luontodokumentti Erämaa elää (The Living Desert, 1953). Avautuessaan Ritz oli Turun suurin ja uudenaikaisin elokuvateatteri: salissa oli 624 istumapaikkaa, ja Cinemascope-laajakangas sekä magneettinen stereoääni edustivat elokuvateknologian viimeisintä huutoa. Ritziä voi pitää ensimmäisenä Turkuun 1950-luvun loppupuolella perustetuista suurteattereista, joissa teknologia oli uudenaikaista ja istumapaikkoja yli 600. Alkuaikoina Ritz oli Turun johtava elokuvateatteri, mutta muiden 1950-luvun loppupuolella perustettujen isojen elokuvateatterien ilmaantuminen tasoitti tilannetta. Ritzissä esitettiin sekä ulkomaisia että kotimaisia ensi-iltoja mutta myös erityisesti lastenelokuvia. Painotus lastenelokuvien esittämisessä johtui suurelta osin siitä, että Suomi-Filmi vastasi pitkään Disneyn elokuvien esittämisestä Suomessa.
Turkuun avattiin 1970-luvulla useita uusia elokuvateattereita, ja myös Suomi-Filmi kunnosti toisen Turussa sijainneen elokuvateatterinsa, Kino-Palatsin. Vain hieman tämän jälkeen, vuoden 1979 loppupuolella, Suomi-Filmi päätti keskittää Turun toimintansa kunnostetun Kino-Palatsin kolmeen saliin, joten Ritz suljettiin 28. lokakuuta 1979. Jari Mäkilä arvioi Ritzin historiaa käsittelevässä artikkelissaan, että sulkeminen johtui tilan korkeasta vuokrasta, hieman syrjäisestä sijainnista sekä kunnostuksen tarpeesta.
Ritz-nimeä käytti elokuvateatterin jälkeen Maalaistentalon hotelli (ent. Maakunta) vuosina 1984–1991. Elokuvateatterin tiloihin sisustettiin tanssiravintola Maritza, jonka jälkeen tiloissa on ehtinyt toimia myös muita ravintoloita, kunnes Lounais-Suomen Maalaistentalo saneerattiin vuonna 2004 ja paikalle kunnostettiin asuntoja.
Aiheesta muualla

Mäkilä, Jari: Turun Elokuvateatterien Historia (Arkistoitu – Internet Archive). Elektroninen aineisto, 2005.
Pajasta Palatsiin: Turun elokuvaelämän historia. Toim. Ari-Honka-Hallila, Helena Honka-Hallila, Hanna Kangasniemi, Hannu Salmi. Lähikuva-Yhdistys, Turun elokuvakerho, Varsinais-Suomen elokuvakeskus, Turku 1997.
Ritzin entinen sisäänkäynti Puutarhakadulla.
Paha saapuu portin taa

| Paha saapuu portin taa> Something Wicked This Way Comes.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ray Bradbury
Kansitaiteilija:  Gray Foy
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, fantasia
Kustantaja:  Simon & Schuster
Julkaistu:  1962
Suomennos
Suomentaja:  Jertta Roos
Kustantaja:  Tajo
Julkaistu:  1964
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Paha saapuu portin taa on Ray Bradburyn vuonna 1962 ilmestynyt romaani. Teos on kauhufantasia, jossa 13-vuotiaat pojat Jim Nightshade ja William Halloway joutuvat tekemisiin oudon kiertävän sirkuksen kanssa lokakuisessa Yhdysvaltojen Keskilännen kaupungissa.
Romaani pohjautuu Ray Bradburyn omaan novelliin nimeltä Maailmanpyörä (The Black Ferris) vuodelta 1948, jonka hän laajensi kokonaiseksi romaaniksi.  Tuo novelli löytyy suomennettuna Markku Sadelehdon toimittamasta novellikokoelmasta Varhaiset varjot vuodelta 1992.
Elokuvasovitus

Romaanista tehtiin samanniminen elokuvaversio vuonna 1983. Elokuvasta on liikkeellä kaksi eri suomenkielistä nimeä eli Paha saapuu portin taa tai Jotain outoa ilmassa. Elokuvan ohjasi Jack Clayton ja Ray Bradbury itse käsikirjoitti tuon elokuvan oman romaaninsa pohjalta. Näyttelijöinä elokuvassa ovat mm. Jason Robards, Jonathan Pryce, Diane Ladd ja Pam Grier.
Aiheesta muualla

Leena Peltonen: Paha saapuu portin taa. Aikakone 4/1990.