stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskalainen keittiö

Hanhenmaksaa, sinapinsiemeniä ja vihreitä sipuleja ankkaliemessä.
Ranskalainen keittiö (ransk. la cuisine française) tunnetaan monipuolisesta ja laadukkaasta valikoimastaan, ja syöminen ja juominen ovatkin Ranskassa ainutlaatuisen tärkeä osa kansallista kulttuuria. Ranskalaisen ruoan valmistustaito on myös vaikuttanut merkittävästi lähes kaikkiin länsimaiden ruokakulttuureihin, ja sen perusteita käytetään lähes kaikissa länsimaiden keittotaidon koulukunnissa. Myös gastronomian sanasto on suureksi osaksi ranskankielistä. Ranskalainen keittiö hyväksyttiin vuonna 2010 Unescon Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon ensimmäisenä yksittäisen maan gastronomiana.
Ranskalainen keittiö tunnetaan etenkin vahvanmakuisista juustoistaan, viineistään ja patongeista, joita kaikkia Ranskassa nautitaankin joka aterialla. Ranskalainen ateria koostuu useimmiten neljästä ruokalajista: alkupalasta, pääruoasta, juustosta ja jälkiruoasta.
Leivät ja leivonnaiset

Ranskalaiset aloittavat ateriansa patongilla (baguette), jota on lisäkkeenä koko aterian ajan. Patongit valmistetaan vaaleista vehnäjauhoista, hapatteesta ja oluthiivasta, ja niissä on rapea, kullankeltainen kuori, johon on yleensä leikattu viiltoja kauniimman ulkonäön saavuttamiseksi. Patonki on yleensä noin 70 senttimetrin pituinen ja painaa 200–250 grammaa. Muunkokoisilla ja -muotoisilla leivillä on ranskan kielessä yleensä eri nimitykset. Toinen tunnettu ranskalainen leivonnainen on voisarvi (croissant), jota syödään aamiaiseksi. Ranskaan croissant tuli Unkarista vuonna 1774 Marie-Antoinetten mukana.
Keitot

Ennen pääruokaa ranskalaiset syövät ateriallaan keittoa (soupe). Ennen vanhaan kasviskeitto oli maalaisväestön ainoa lämmin ateria, mutta nykyisin keitot ovat runsaampia ja lihaisampia.
Lihakeitto tai -pata pot-au-feu on tunnettu ranskalainen ruoka, josta syödään ensin liemi ja sen jälkeen keitetty naudanliha.
Liha

Sianliha on Ranskassa suosittua etenkin kotiruokana, ja siitä valmistetaan porsaankyljyksiä (côtes de porc), makkaroita (saucisses) tai sianpaistia (rôti de porc). Ranskalaisessa keittiössä tunnetaan lukemattomia erilaisia sianlihamakkaroita ja kinkkuja (jambon), ja joka alueella on omat erikoisuutensa. Myös lampaanliha on Ranskassa hyvin suosittua. Nautaroduista suosituimpia ovat paikalliset charolais- ja limousine-rodut.
Ranskalainen Bressen kana on tunnettu herkku, ja sillä on suojattu alkuperämerkintä AOC (suom. SAN). Kanan lisäksi Ranskassa syödään paljon myös kukkoa (suosittu ruokalaji on coq au vin, 'viinikukko'), kyyhkystä, ankkaa, helmikanaa ja viiriäistä.
Etanoista tuli Ranskassa arvostettua ja suosittua herkkua 1800-luvulla maan keittotaidon isäksi mainitun Marie-Antoine Carêmen ansiosta. Nykyisin käytetyin etanalaji on viinimäkikotilo. Ranskalaiset syövät etanoita yleensä voin ja mausteiden kera.
Liharuokien lisäkkeenä Ranskassa nautitaan usein hapankaalia. Etenkin Provencessa liharuoat maustetaan usein timjamilla, mutta myös muita mausteita käytetään monipuolisesti. Dijonin sinappi on erityisen arvostettua.
Meren antimet

Hummeri on suosittua ruokaa etenkin Bretagnessa. Ostereita viljellään Bretagnen lisäksi myös Marennesissa sekä Oléronin saarella.
Ranskalaiset syövät runsaasti kalaa, joita saadaan Atlantista ja Välimerestä. Kaloista suosituimpia ovat muun muassa sardelli (säilöttynä nimellä anjovis), ankerias, hauki, turska, meriankerias, hammasahven, kolja, kurnusimppu, lyyraturska, merikrotti, meriahven, makrilli, valkoturska, punakampela, rausku, skorpionikala, keilajuovamullo, pietarinkala, kuha, sardiini, lohi, kielikampela, tonnikala, taimen, piikkikampela ja louhikala. Tunnettu ranskalainen meriruokalaji on kalakeitto bouillabaisse. Siihen käytetään Välimeren kaloja ja äyriäisiä, tomaattia ja muita vihanneksia sekä mausteita, ja se kaadetaan kulhoon leipäpalan päälle.
Kasvikset

Kasviksista kaalia, papuja, sipulia, porkkanaa ja purjoa käytetään Ranskassa etenkin pataruokiin, ja Välimeren rannikolla suosittuja ovat tomaatit ja paprikat. Perunasta tehdään useita erilaisia ruokia. Tunnettu provencelainen ruokalaji on kasvispata ratatouille.
Juustot

Ranskalaisilla on tapana nauttia juustoa joka aterialla pääruoan ja jälkiruoan välissä. Ranskalaisia juustoja on lukemattoman suuri valikoima. Ranskassa juustot luokitellaan tuorejuustoihin, sulatejuustoihin, pehmeisiin juustoihin, sinihomejuustoihin, vuohenmaitojuustoihin ja koviin juustoihin. Ranskan tunnetuimpia juustoja ovat muun muassa camembert, vacherin ja roquefort.
Juustot > Luettelo ranskalaisista suojamerkinnän saaneista juustoista

Eräille ranskalaisjuustoille on annettu suojamerkintä (Euroopan unionin nimisuojajärjestelmä elintarvikkeille) eli alkuperätakuu, tunnetaan myös lyhenteellä ranskaksi AOP (Appellation d'Origine Protégée). Näiden juustojen tuotantoa on rajoitettu tarkasti määritellyillä säännöillä, jotka koskevat paitsi juuston valmistusta, myös maitokarjan kasvatusta. AOC-juustoja saa valmistaa vain rajatulla maantieteellisellä alueella. Useat juustot on nimetty niiden valmistusalueen mukaan, eivätkä muut tuottajat saa käyttää edes nimen osaa, vaikka se olisi valmistuskaupungin nimi. Tämän tarkoituksena on valvoa laatua ja säilyttää vanhoja valmistusperinteitä. Vanhimmat juustot ovat peräisin 900-luvulta. AOC-juustoja on kokonaistuotannosta nykyisin 17 prosenttia.
Ranskassa on 54 juustoa, jotka ovat saaneet EU:n nimisuojan. Nimisuojattuja ovat muun muassa seuraavat 45 juustoa:
Lehmänmaitojuustot: Abondance, Beaufort, Bleu d’Auvergne, Bleu des Causses, Bleu de Gex, Brie de Melun, Brie de Meaux, Camembert de Normandie, Cantal, Chaource, Comté, Époisses de Bourgogne, Fourme d’Ambert, Laguiole, Langres, Livarot, Maroilles, Munster, Pont-l’évêque, Neufchâtel, Reblochon, Salers, Saint-Nectaire, Vercors-Sassenage, Le Comté (Gruyère de Comté), Fourme de Montbrison, Mont-d'Or (Vacherin), Morbier, Tome des Bauges
Vuohenmaitojuustot: Rocamadour (Cabécou-Rocamadour), Chabichou du Poitou, Crottin de Chavignol, Pouligny Saint-Pierre, Picodon, Sainte-Maure de Touraine, Valençay
Lampaanmaitojuustot: Ossau-Iraty, Roquefort
Vuohen tai lampaan herasta tehdyt juustot: Brocciu, Le Chevrotin, Charolais, Mâconnais, Pélardon, Rigotte de Condrieu, Selles-sur-Cher.
Juomat > Viini

Ranskassa on useita viininviljelyalueita. Suurin viljelyalue on Bordeaux’n ympäristössä, missä viljellään muun muassa Cabernet Sauvignon -rypälelajiketta. Myös Burgundi on tunnettua viinialuetta, ja siellä viljellään esimerkiksi valkoista Chardonnay-rypälettä. Ranskan tärkeimpiin viininviljelyalueisiin kuuluvat:
Alsace
Beaujolais
Bordeaux
Burgundi
Champagne
Cognac / Charente
Côtes du Rhône
Jura
Korsika
Languedoc-Roussillon
Loiren laakso
Lounais-Ranska (Sud-Ouest)
Médoc
Provence
Ranskan viinijuomista tunnetaan myös Champagnen alueen kuohuviini samppanja, Cognacin konjakki sekä Gascognen armanjakki.
Juomat > Muut juomat

Ranskan suosituin aperitiivi on anispohjainen pastis, jossa on 45 prosenttia alkoholia. Se korvasi maassa 1800-luvulla suositun absintin, joka kiellettiin vuonna 1915 terveydelle vaarallisena. Myös mustaherukkalikööricocktail kir on Ranskassa suosittua. Kirkkaita hedelmäviinoja tuotetaan etenkin Alsacessa ja Lorrainessa, ja siideriä Normandiassa.
Muita ruokalajeja

Tryffeli on ranskalaisessa keittiössä arvostettu sieniherkku, joista arvostetuimpia, mustia tryffeleitä, saadaan Périgordin tammimetsistä. Tryffeleitä käytetään Ranskassa monissa ruokalajeissa, kuten hanhenmaksan ja paahdetun ankan kanssa.
Pateet ovat Ranskassa suosittuja alkupaloja. Tunnettuja ovat etenkin hanhen- ja ankanmaksapateet (foie gras), jotka ilmestyvät Ranskassa kauppoihin joulun alla.
Ranskan tunnetuin ohukaisruoka on crêpes suzette, joka tarjotaan kaksittain ja kahteen kertaan taitettuna, yleensä jälkiruoaksi.
Nougat on kotoisin Ranskasta.
Ranska oli 1990-luvun lopussa maailman neljänneksi suurin omenantuottajamaa. Markkinoita hallitsee Golden Delicious -lajike.
Alueelliset keittiöt

Ranskan eri paikkakunnilla on oma perinteinen tapansa valmistaa ruokaa. Luoteen tyypillisessä keittiössä käytetään voita, omenoita ja kermaa, jota yleisesti käytetään runsaasti Normandiassa. Luoteessa suositaan karitsanlihaa ja siideriä, joka on siellä hyvin tyypillistä. Eteläosissa käytetään monin tavoin hanhea, sen lihaa, rasvaa ja maksaa, sekä etanoita, tatteja ja armagnacia. Kaakossa ruoka on saanut italialaisia vaikutteita ja raaka-aineita, kuten oliiviöljy, mausteyrtit ja tomaatit. Marseillessa käytetään paljon mereneläviä. Seudun kuuluisin ruoka on bouillabaisse marseillaise, monisävyinen kala-äyriäiskeitto. Pohjoisosissa ruoka on saanut jo kauan vaikutteita belgialaisesta keittiöstä. Siellä käytetään paljon perunaa, sianlihaa, makkaraa ja endiivejä sekä olutta. Idän keittiössä on eteläsaksalaisia vaikutteita. Tyypillisiä aineksia ovat sianliha, sianihra, makkara, hapankaali ja olut.
Näiden viiden alueperinteen lisäksi on muita paikallisia ruokaperinteitä. Esimerkiksi tyypillisessä Loiren seudun ruoassa on kalaa ja valkoviiniä, Baskimaassa taas tomaattia ja tulipaprikaa. Lähellä Kataloniaa voidaan erottaa Roussillonin keittiö ja Keski-Ranskassa Brennen keittiö, johon kuuluu riistaruokia, pääsiäispatee, perunaruokia, viinejä ja makean veden kalaa. Alppien keittiössä sen sijaan on sulatettua juustoa, perunaa ja erilaisia leikkeleitä.
Paikalliset keittiöperinteet ovat jo olleet häviämässä, mutta ne näkyvät kuitenkin edelleen niin selvästi, että Ranskan ympäri matkustava huomaa erittäin merkittäviä eroja ruoan valmistuksessa ja tarjolle panossa. Ranskalaiset kuluttajat ovat 2000-luvun alussa kiinnostuneet paikallisista tuotteista, ja se on merkinnyt paikallisten keittiöperinteiden voimakasta nousemista. Samaan aikaan on saanut kannatusta Slow Food -liike.
Ranskalaista keittiötä katsellaan synnyinseutunsa ulkopuolella yleensä kallishintaisten ja loisteliaiden ravintola-aterioiden kautta. Ne ovat hyvin hienostuneita, ja suurimmassa osassa on vaikutteita Lyonin tai Ranskan pohjoisosien keittiöstä. Nykyisin ranskalaiset eivät enää syö tai valmista näitä ruokia,kenen mukaan? mutta vanhemmat ihmiset nauttivat vielä usein oman syntymäseudun tai sen lähialueiden ruokia. Nuoremmat taas kokeilevat muiden seutujen ruokia tai ulkomaisia erikoisuuksia. Niistä kiinalainen ja vietnamilainen keittiö ovat olleet suosituimpia. Myös jotkut pohjoisafrikkalaiset ruoat, kuten kuskus, ovat saaneet suosiota.
Ranskalaisia kokkeja

Monet maailman tunnetuimmista kokeista, kuten François Pierre de La Varenne, Marie-Antoine Carême, Auguste Escoffier ja Paul Bocuse ovat ranskalaisen keittotaidon mestareita.
Kuvia

Ostereita ja muscadet-viiniä
Pot-au-feu
Coq au vin
Ratatouillea
Macaron-leivoksia
Kirjallisuutta

Mayle, Peter: Bon appétit: Herkuttelua ja hyvää elämää Ranskassa.  ((French Lessons: Adventures with Knife, Fork, and Corkscrew, 2001.) Suomentanut Raija Viitanen)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26703-1
Välimäki, Hans: Ruokaa Ranskasta Hansin tapaan.  (Ruoat: Hans Välimäki. Kuvat: Sami Repo. Teksti: Kenneth Nars)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36203-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskalainen keittiö Wikimedia Commonsissa
Ruokamatka Ranskaan. Yle.
Patonki on suosittu alkupala ja lisäke.
Keitettyjä ranskalaisia etanoita.
Normandialaisia pehmeitä lehmänmaitojuustoja: camembert ja pont-l’évêque.
Ranskan merkittävimpiä viininviljelyalueita
Tuotteita Franche-Comtésta.
Sielunsieppaaja

| Sielunsieppaaja |
| --- | --- |

Ohjaaja:  P. V. Lehtinen
Käsikirjoittaja:  P. V. Lehtinen
Tuottaja:  P. V. Lehtinen
Säveltäjä:  Biosphere   Tuomas Norvio   Tapani Rinne
Kuvaaja:  Matti Helariutta   Hannu-Pekka Vitikainen
Leikkaaja:  P. V. Lehtinen
Pääosat:  Wilson Kirwa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Cineparadiso
Ensi-ilta:  10. maaliskuuta 2011
Kesto:  14 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sielunsieppaaja (engl. Soul Catcher) on P. V. Lehtisen ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2011. Elokuva kertoo sielunsa kadottaneesta miehestä. Monilla alkuperäiskansoilla oli uskomus, jonka mukaan valokuvattava ihminen menettää sielunsa. Ilman sielua ihminen joutui kadotukseen eikä syntynyt enää uudestaan.
Sielunsieppaaja on sanaton matka ihmisyyden ytimeen. Se on monikerroksinen tarina, joka jättää katsojan pohtimaan meidän näkymätöntä olemusta, uskomuksia sen ympärillä ja yleisesti ihmisyyttä.
Elokuva palkittiin 2011 Helsingin lyhytelokuvafestivaalin parhaana dokumenttina. Tuomaristo kuvaili sen olevan äärimmäisen hallittu, monitasoinen, monia merkityksiä
avaava ja monia viittauksia sisältävä teos. Visuaalisesti ja äänellisesti huima elokuva, jossa
siinäkin aukeaa globaali näkökulma.
Sielunsieppaaja sai samana vuonna myös kunniamaininnan Corkin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla Irlannissa ja Tampereen elokuvajuhlilla. Se on esitetty monella arvostetulla elokuvafestivaaleilla muun muassa kansainvälisellä DOK Leipzig -festivaalilla, Montrealin Uuden Elokuvan festivaalilla Festival du nouveau cinéma ja maailman suurimmalla dokumenttielokuvafestivaalilla Amsterdamin Idfa:ssa.
The Jayhawks

| The Jayhawks |
| --- | --- |
 The Jayhawksin Gary Louris ja Mark Olson vuonna 2009
Tiedot
Toiminnassa:  1985–
Tyylilaji:  Alternative country, alternative rock
Kotipaikka:   Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Gary Louris   Marc Perlman   Karen Grotberg   Tim O'Reagan  
Entiset jäsenet:  Norm Rogers Thad Spencer Ken Callahan Kraig Johnson Jessy Greene Jen Gunderman Stephen McCarthy Mark Olson
Levy-yhtiö:  Rounder Records   Def American   Twin Tone  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Jayhawks on yhdysvaltalainen country rock -yhtye, joka perustettiin Minneapolisissa, Minnesotassa vuonna 1985. Monet country rock -yhtyeet saivat vaikutteita Jayhawksilta 1980- ja 1990-luvulla. Yhtye on julkaissut yksitoista studioalbumia ja yhden kokoelma-albumin.
Jäsenet

Gary Louris - kitara, laulu
Tim O'Reagan - rummut, laulu
Karen Grotberg - koskettimet, taustalaulu
Marc Perlman: basso, laulu
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Albumi | Listasijoitus> US | Listasijoitus> US Heat | Listasijoitus> US Folk | Listasijoitus> UK  | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986 | The Jayhawks |  |  |  |  | Bunkhouse |
| 1989 | Blue Earth |  |  |  |  | Twin/Tone |
| 1992 | Hollywood Town Hall | 192 | 11 |  |  | American |
| 1995 | Tomorrow the Green Grass | 92 |  |  | 41 | American |
| 1997 | Sound of Lies | 112 |  |  | 61 | American |
| 2000 | Smile | 129 |  |  | 60 | American |
| 2003 | Rainy Day Music | 51 |  |  | 70 | American |
| 2011 | Mockingbird Time | 38 |  | 2 | 92 | Rounder |
| 2016 | Paging Mr. Proust | 75 |  |  | 51 | Thirty Tigers |
| 2018 | Back Roads and Abandoned Motels |  |  |  |  | Legacy Recordings |
| 2020 | XOXO |  |  |  |  | SHAM/Thirty Tigers |
Diskografia > Kokoelmat

| Vuosi | Albumin nimi |
| --- | --- |
2009: Music From The North Country - The Jayhawks Anthology
Käännös suomeksi
FBI HRT

| Hostage Rescue Team |
| --- | --- |
 HRT:n hihamerkki.
Perustettu:  elokuussa 1983
Tyyppi:  erikoisyksikkö
Päämaja:  Quantico, Virginia, Yhdysvallat
Kattojärjestö:  FBI
Infobox OKNimi-testi OK: 
FBI HRT (engl. Federal Bureau of Investigation Hostage Rescue Team) on Yhdysvaltojen liittovaltion poliisin (FBI) panttivankitilanteiden varalle perustettu erikoisyksikkö.
HRT on yleisesti ottaen terrorisminvastainen yksikkö, vaikka sen päätehtäviä onkin nimenomaan panttivankitilanteiden ratkaiseminen tarvittaessa voimakeinoin. HRT on osa FBI:n CIRG-ryhmää. HRT:n päämaja sijaitsee Quanticossa, Virginian osavaltiossa. HRT:n rakenne on suunniteltu siten, että joukot olisivat maksimissaan 4 tunnissa tapahtumapaikalla. HRT lähtee tapahtumapaikalle vain FBI:n johtajan tai johtajan määräämän henkilön käskystä.
HRT:n tunnuslause on latinankielinen Servare Vitas (suom. säästää elämiä).
Koulutus

HRT:n kouluttamisesta vastaa CIRG-ryhmän OTU. HRT on koulutettu käytettäväksi seuraavissa tilanteissa, yleensä paikallisen poliisin avustuksena:
panttivanki- sekä piiritystilanteet
korkean riskin pidätykset/etsinnät
etsintäoperaatiot
vesistöoperaatiot
helikopterioperaatiot
joukkotuhoaseet
kylmän sään toiminta
CIRG

CIRG (lyhenne sanoista Critical Incident Response Group) on FBI:nselvennä taktinensuomenna? tukiryhmä, jonka tehtävä on varmistaa että FBI:lla on jatkuvasti kansallisen tason taktisia tiimejä valmiina turvaamaan Yhdysvaltain kansallista turvallisuutta. CIRG:llä on jatkuvasti hälytysvalmiudessa kuusi panttivankitilanteisiin (HRT) tarkoitettua ryhmää. Hälytysvalmiudet on suunniteltu niin, että 2 tiimiä olisi lähtövalmiina 30 minuutin sisällä käskystä, toiset 2 tiimiä 2 tunnin sisällä ja loput 2 taktisena reservinä, jotka lähetetään paikalle tarvittaessa. Yhdessä valmiusyksikössä on 16 taktisen koulutuksen saanutta henkilöä sekä tarvittaessa lisäyksiköitä.
Osastot

CIRG:hen kuuluu 2 eri koulutuksen saanutta taktista ryhmää: HRT (Hostage Rescue Team) ja OTU (Operations Training Unit), joista OTU:n tehtävänä on antaa HRT:lle taktinen koulutus ja kehittää sitä, sekä järjestää koulutusta ympäri Yhdysvaltain maaperää.
Historia

CIRG on aloittanut toimintansa 1994. Ennen sitä FBI:llä oli useita eri yksiköitä moniin eri tilanteisiin. 1994 FBI:n hallinto totesi, että toimintaa pystytään parantamaan kehittämällä erikoisyksikkö, joka on koulutettu kaikkiin tilanteisiin, joita paikallisella poliisilla ei ole resursseja tai lupaa hoitaa.
Piirianalyysi

Havainnollistava esimerkkipiirikaavio piirianalyysissa hyödynnettävästä solmumenetelmästä.
Piirianalyysi tai piiriteoria tarkoittaa sähkötekniikassa virtapiirien käyttäytymisen ja  toiminnan analysoimiseksi käytettäviä menetelmiä. Piirianalyysi koostuu siis virtapiirin toimintaa kuvaavista malleista sekä analysointiin tarkoitettavista menetelmistä. Yleensä keskeisinä osana piirianalyysia on tunnettujen suureiden avulla ratkaista jossakin virtapiirissä esiintyviä suureita, kuten jännitteitä, virtoja tai resistansseja.
Käsitteet

Piirianalyysissä analysoitavien virtapiirien osia ovat muun muassa solmupisteistä ja haaroista. Solmupisteet ovat virtapiirin osia, joissa virtapiirin haarat liittyvät yhteen, ja haaran muodostaa jokin sarjaan kytketty komponentti. Solmupisteiden välillä ei koskaan ole oikosulkua.
Piirissä esiintyvät elementit voidaan jakaa passiivisiin tai aktiivisiin elementteihin. Passiivisia elementtejä ovat muun muassa tehoa kuluttavat elementit, kuten vastukset tai kondensaattorit, kun taas aktiivisia elementtejä ovat tehoa tuottavat elementit, esimerkiksi jännite- tai virtalähteet.
Piirianalyysin menetelmät ja perusteet

Piirianalyysissa keskeisiä asioita ja menetelmiä ovat muun muassa:
Ohmin laki
Sarjaan- ja rinnankytkentä
Kirchhoffin virtalaki
Kirchhoffin jännitelaki
Solmumenetelmä
Kerrostamismenetelmä
Theveninin menetelmä
Nortonin menetelmä
Jännitteen- ja virranjakosääntö
Silmukkamenetelmä
Solmumenetelmä
Kuvan piirissä olevat solmupisteet väreillä merkittynä.
Yöui

| Yöui |
| --- | --- |

Ohjaaja:  P. V. Lehtinen
Käsikirjoittaja:  P. V. Lehtinen
Tuottaja:  P. V. Lehtinen
Säveltäjä:  Karin Mäkiranta
Kuvaaja:  Jyri Hakala
Leikkaaja:  P. V. Lehtinen
Pääosat:  Jukka Puhakka Kati Jelekäinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Cineparadiso
Ensi-ilta:  23. syyskuuta 2023
Kesto:  5 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
   
Yöui (engl. Nightswims) on P. V. Lehtisen ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2023. Pääosia näyttelevät Jukka Puhakka ja Kati Jelekäinen.  Lehtinen on kertonut elokuvan pohjautuvan omiin nuoruuden muistoihin. “Teini-iässä oli suosittua käydä kesällä salaa yöuinnilla Helsingin uimastadionilla. Se oli jännittävää, koska se oli kiellettyä. Se oli joskus myös romanttista. Muistan yhä kuinka omituisesti altaan vedenpinta hohti kuutamon valossa. Tämä näky sai mielikuvitukseni liikkeelle”.
Juoni

Lyhytelokuva pojan ja tytön salaisesta yöuinnista maauimalassa.  Sanaton tarina kesäisestä yöuinnista ja veden väreilystä.  Elokuva on kuvattu Kodakin Double-X 35 mm -elokuvafilmille.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Jukka Puhakka  | … |  Poika   |
|   Kati Jelekäinen  | … |  Tyttö   |
Väriavaruus

Väriavaruus on abstrakti matemaattinen malli, joka kertoo miten värit voidaan esittää lukujonoina, tyypillisesti kolmen-neljän perusvärin yhdistelmänä. Esimerkiksi RGB ja CMYK ovat värimalleja, joilla on useita väriavaruuksia. Väriavaruutta voidaan käyttää esimerkiksi värien tarkkaan määrittämiseen ja toistamiseen eri ympäristöissä.
YCbCr on digitaaliseen videoon suunnattu väriavaruus.
Yleisimmät väriavaruudet

Yleisimmät digitaaliseen tuotantoon, esimerkiksi tietokoneisiin, näyttöihin ja digitaalikameroihin tarkoitetut värimallit  ovat RGB (red, green, blue) ja HSB (hue, saturation, brightness). Käyttötarkoituksiltaan yleisempiä malleja ovat muun muassa painotöissä käytettävä CMYK (cyan, magenta, yellow, black) ja yleismalli CIE L*a*b eli CIELAB. Rakennusalalla käytetään esimerkiksi NCS- ja RAL-malleja.
Yleisimmät väriavaruudet > CIEXYZ

CIE:n kehittämä väriavaruusmalli, jonka pohjalta useimmat nykyiset väriavaruudet, kuten CIELAB ja CIELUV on johdettu. XYZ - kolmivärikomponentteihin perustuvia väriavaruuksia on CIE 1931 XYZ, joka perustuu CIE standardi 2° havaitsijan värinsovitusfunktioihin sekä CIE 1964 XYZ, joka perustuu CIE standardi 10° havaitsijaan.
Yleisimmät väriavaruudet > CIELAB

Laajin vakiintunut värinkuvausmalli on CIE L*a*b. Standardin mukainen CIE-väriavaruus sisältää 36 miljoonaa teknisesti tunnistettavaa värisävyä.  Tätä rajoittuneempi väriavaruuden kuvaus on Adobe RGB. Seuraavaksi rajoittunein on sRGB, joka Adobe RGB:n tapaan on digitaalikameroissa yleisessä käytössä. sRGB:ä rajoittuneempi väriavaruuden kuvaus on lähinnä painotöissä käytettävä CMYK. Ihminen voi kuitenkin erottaa toisistaan testiolosuhteista riippuen silmämääräisesti vertailemalla vain muutamasta sadasta muutamaan tuhanteen värisävyä.
Väriavaruus kuvantoistotekniikassa

Painotekniikassa ja erilaisissa kuvantoistoympäristöissä väriavaruudella tarkoitetaan kaikkia niitä värejä, jotka voidaan toistaa, käsitellä ja siirtää tuotantoketjussa eteenpäin. Kuvantoistotekniikan käyttämät väriavaruudet ovat usein laite- ja järjestelmäriippuvaisia, toisin kuin yleiset väriavaruudet.
Väriavaruus kuvantoistotekniikassa > Laite-eroavaisuuksien hallinta ICC-profiileilla

Jokaisella kuvatuotantoympäristön laitteella on rajallinen väriavaruutensa. Digitaalikameroihin, tietokoneisiin, kuvankäsittelyohjelmiin ja tulostimiin liittyviä väriasetuksia voidaan tarvittaessa muuttaa. Esimerkiksi digitaalikamera tallentaa vain osan silmin nähtävistä väreistä. Värien kirkkaudet, sävyt ja kylläisyydet muuttuvat, kun kamera prosessoi kuvaa, ja lopputulokseksi saaduista väreistä vain määrätty osa saadaan tulostettua, koska näiden värinmuodostusmenetelmät ovat hyvin erilaiset.
Digitaalisessa kuvantoistotekniikassa tuotantoketjun laitekohtaiset väriavaruudet eroavat toisistaan siinä määrin, että värit saattavat muuttua kuvatiedostoja laitteista tai sovellusohjelmasta toiseen siirrettäessä. Eroavaisuuksia tasoittava värinhallinta toteutetaan käytetyn laitteen ICC-profiilin (engl. International Color Profile Format) avulla. ICC-profiili on standardoitu laitteen väriavaruuden kuvaus, joka sisällytetään kuvatiedostoihin. ICC-profiileja käyttäen voidaan ICC-yhteensopivissa järjestelmissä siirtää, esittää ja tulostaa värejä tarkasti laite-eroavaisuuksista riippumatta. Määrityksen loi vuonna 1993 International Color Consortium, johon kuuluivat muun muassa Adobe, Agfa, Apple, Fogra, Kodak, Microsoft, SGI, Sun Microsystems ja Taligent.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väriavaruus Wikimedia Commonsissa