stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dante ja Vergilius helvetissä

Eugène Delacroix: Dante ja Vergilius helvetissä (1822).
Dante ja Vergilius helvetissä (ransk. Dante et Virgile aux enfers; tunnettu myös nimellä Danten lautta, La Barque de Dante) on ranskalaisen Eugène Delacroix’n öljymaalaus ja läpimurtotyö vuodelta 1822. Maalaus perustuu Danten Jumalaisen näytelmän Inferno-osan kahdeksanteen lauluun, jossa Dante ja hänen oppaanaan toimiva Vergilius ylittävät lautalla (tai veneellä) Styks-virtaa matkallaan helvettiin, kun kadotukseen tuomitut sielut alkavat nousta vedestä ja pyrkiä lauttaan. Teoksen katsotaan olevan tärkeä virstanpylväs romanttisen tyylisuunnan kehityksessä Ranskan maalaustaiteessa.
Maalauksessa punahuppuinen mies on Dante ja seppelepäinen on Vergilius. Kolmas veneessä seisova mies on manalan lautturi Flegyas. Taustalla vasemmalla näkyvä liekehtivä linnoitus on kuolleiden kaupunki Dite, jonne Dante ja Vergilius ovat matkalla. Maalaus esittää sitä hetkeä, jolloin Dante säikähtää tunnistaessaan tuomittujen sielujen joukossa entisen firenzeläisen vihamiehensä Filippo Argentin.
Maalauksen esikuvana pidetään Delacroix’n suuren innoittajan Théodore Géricault’n maalausta Medusan lautta vuodelta 1818. Molemmat kuvaavat lauttaan liittyvää ahdistavaa näkyä. Delacroix on toisaalta lainannut maalauksessaan myös vanhempia esikuvia: lihaksikkaat ja vääristyneet hahmot muistuttavat Michelangelon maalauksia, voimakkaat värit puolestaan Rubensin töitä. Delacroix itse piti maalauksen onnistuneimpana hahmona miestä, joka tarrautuu veneen laitaan. Tämän hahmon esikuvana on pidetty erästä John Flaxmanin painokuvaa.
Teos oli vuonna 1822 esillä Pariisin salongissa ja sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Eräs sitä erityisesti ylistänyt kriitikko oli nuori lehtimies Adolphe Thiers. Ranskan valtio osti taulun ja sijoitti sen Pariisin Luxembourgin palatsiin.
Maalauksen mitat ovat 189 x 246 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dante ja Vergilius helvetissä Wikimedia Commonsissa
Burnin’

| Burnin' The Wailers |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Harry J. Studios, Kingston, Jamaika, huhtikuu 1973
 Julkaistu: 19. lokakuuta 1973
 Tuottaja(t): Chris Blackwell, The Wailers
 Tyylilaji: reggae
 Kesto: 38.28
 Levy-yhtiö: Tuff Gong, Island
The Wailersin muut julkaisut
| Catch a Fire 1973 | Burnin' 1973 | Rasta Revolution 1974 |
Burnin' on reggaeyhtye The Wailersin albumi vuodelta 1973. Se sisältää hitit "I Shot the Sheriff" ja "Get Up, Stand Up".
Listasijoitukset

Albumi nousi Billboard'in Pop Albums -listalla sijalle #151 ja Black Albums -listan sijalle #41. Rolling Stone -lehden 500 Greatest Albums of All Time -listalla albumi sijoittui sijalle 319.
Myöhempi arvostus

Vuonna 2006 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Kappaleet > Puoli yksi

"Get Up, Stand Up" (Marley/Tosh) - 3:16
"Hallelujah Time" (Livingston) - 3:28
"I Shot the Sheriff" (Marley) - 4:41
"Burnin' And Lootin" (Marley) - 4:15
"Put It On" (Marley) - 3:59
Kappaleet > Puoli kaksi

"Small Axe" (Marley) - 4:01
"Pass It On" (Livingston) - 3:33
"Duppy Conqueror" (Marley) - 3:44
"One Foundation" (Tosh) - 3:42
"Rastaman Chant" (Trad., arr. Marley/Tosh/Livingston) - 3:47
Kappaleet > 2001 Bonus kappaleet

"Reincarnated Souls" (Livingston) - 3:43
"No Sympathy" (Tosh) - 3:08
"The Oppressed Song" (Livingston) - 3:16
Kappaleet > 2004 Deluxe edition > Levy yksi: Burnin' Remastered

"Get Up, Stand Up" (Marley/Tosh) – 3:20
"Hallelujah Time" (Livingston) – 3:31
"I Shot The Sheriff" (Marley) – 4:41
"Burnin' And Lootin'" (Marley) – 4:16
"Put It On" (Marley) – 4:01
"Small Axe" (Marley) – 4:02
"Pass It On" (Livingston) – 3:35
"Duppy Conqueror" (Marley) – 3:47
"One Foundation" (Tosh) – 3:44
"Rasta Man Chant" (Trad., arr. Marley/Tosh/Livingston) – 3:48
"Reincarnated Souls" (Livingston) (Bonus Track) – 3:45
"No Sympathy" (Tosh) (Bonus Track) – 3:10
"The Oppressed Song" (Livingston) (Bonus Track) – 3:17
"Get Up, Stand Up" (Marley/Tosh) (Unreleased Alternate Take) – 3:43
"Get Up, Stand Up" (Marley/Tosh) (Unreleased Single Version) – 3:11
Kappaleet > 2004 Deluxe edition > Levy kaksi: Live At Leeds, 23. marraskuuta 1973

"Duppy Conqueror" (Marley) – 6:03
"Slave Driver" (Marley) – 5:00
"Burnin' And Lootin'" (Marley) – 8:29
"Can't Blame The Youth" (Tosh) – 5:09
"Stop That Train" (Tosh) – 3:57
"Midnight Ravers" (Marley) – 6:29
"No More Trouble" (Marley) – 6:59
"Kinky Reggae" (Marley) – 5:56
"Get Up, Stand Up" (Marley/Tosh) – 6:15
"Stir It Up" (Marley) – 7:25
"Put It On" (Marley) – 4:29
"Lively Up Yourself" (Marley) – 13:35
Työryhmä

Bob Marley - kitara, laulu
Aston "Family Man" Barrett - Basso, kitara
Carlton "Carlie" Barrett - rummut
Chris Blackwell - tuottaja
Earl Lindo - kosketinsoitin
Bunny "Wailer" Livingston
Peter Tosh - kitara, laulu, kosketinsoitin
Tony Platt - musiikki-insinööri
The Wailers - tuottaja
Phill Brown - musiikki-insinööri
Carl ”Bobo” Olson

| Carl "Bobo" Olson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl Olson
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1928 Honolulu, Havaiji
Kuollut: 16. tammikuuta 2002 Honolulu, Havaiji
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Hawaiian Swede, Bobo
Pituus:  179  cm
Painoluokka:  keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  114
Voitot:  96
– tyrmäysvoitot:  46
Tappiot:  16
Ratkaisemattomat:  2
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Carl "Bobo" Olson (11. heinäkuuta 1928 Honolulu – 16. tammikuuta 2002 Honolulu) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Olson muistetaan erityisesti neljästä tappiostaan Sugar Ray Robinsonille.
Nuoruus ja uran alku

Olson syntyi Havaijilla portugalilaisen äidin ja ruotsalaisen isän poikana. Tämän johdosta häntä kutsuttiin myös lempinimellä "Havaijilainen ruotsalainen". Olson aloitti nyrkkeilyn jouduttuaan tappeluihin kaduilla. Hän harjoitteli nyrkkeilijöiden kanssa, jotka olivat Havaijilla toisen maailmansodan aikana. Väärällä henkilötodistuksella Olson sai 16-vuotiaana nyrkkeilylisenssin ja voitti kolme ensimmäisestä ottelustaan, kaksi tyrmäyksellä, ennen kuin hänen todellinen ikänsä paljastui. Vuonna 1945 hän muutti San Franciscoon, missä jatkoi nyrkkeilyuraansa. 18-vuotiaana hän saavutti 13 peräkkäistä voittoa, joista 10 tyrmäyksellä. Heinäkuussa 1947 hän otteli Geoff Dukea vastaan Havaijin keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi 10-eräisen kamppailun pisteillä. Kuukautta myöhemmin käydyssä ottelussa miehet kohtasivat uudelleen ja tällä kertaa Olson voitti pisteillä. Hän kuitenkin menetti tittelinsä saman vuoden marraskuussa Boy Brooksille.
Ensimmäiset mestaruusottelut

Olson kävi välissä ottelemassa kolme ottelua Filippiineillä ja jatkoi uraansa Honolulussa voittamalla kaikki kaupungissa vuosina 1948–1950 käymänsä 12 kamppailua. Ensimmäinen kovempi vastus Olsonin uralla oli Dave Sands Sydneyssä, Australiassa 20. maaliskuuta vuonna 1950. Ennen Sandsia vastaan käytyä ottelua Olsonin ammattilaistilastot olivat 40 voittoa ja kaksi tappiota. Sandsia vastaan hän kärsi pistetappion. Vuonna 1950 hän otteli Pennsylvanian osavaltion keskisarjan mestaruudesta Sugar Ray Robinsonia vastaan, mutta joutui tyrmätyksi 12. erässä. Lokakuussa 1951 Olson kohtasi Dave Sandsin uudelleen kautta aikain ensimmäisessä ottelussa, joka televisioitiin kaikkialle manner-Yhdysvaltoihin. Myös tällä kertaa Olson joutui tyytymään pistetappioon.
Maailmanmestariksi

Maaliskuussa 1952 Olson kohtasi uudelleen Sugar Ray Robinsonin, tällä kertaa ottelussa keskisarjan maailmanmestaruudesta. Robinson oli hävinnyt välissä tittelin Randy Turpinille, mutta voittanut sen takaisin ja haki itselleen helppoa vastusta. Robinson myös voitti, mutta vain pisteillä. Saman vuoden joulukuussa Robinson ilmoitti lopettavansa uransa ja luopui mestaruudestaan. Titteliä tavoittelivat neljä haastajaa, joista Paddy Youngin Olson voitti Amerikan keskisarjan mestaruusottelussa ja pääsi näin maailmanmestaruusotteluun Randy Turpinia, joka oli raivannut tieltään Charley Humezin, vastaan. Ottelu käytiin 21. lokakuuta vuonna 1953 New Yorkin Madison Square Gardenissa. 15-eräisessä ottelussa Turpin kävi lattiassa 9. ja 10. erässä ja Olson voitti lopulta pistein 9–4–2, 11–4, 8–7. Ring Magazine -lehti valitsi hänet myös vuoden nyrkkeilijäksi.
Mestaruuden puolustus ja menetys

Olson puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi Kid Gavilania, Rocky Castellania ja Pierre Langloisia vastaan ja voitti lisäksi seitsemän muuta ottelua.
Olsonilla oli suuria vaikeuksia pitää painonsa kurissa ja vuonna 1955 hän siirtyi pykälää ylempään painoluokkaan, ylempään keskisarjaan. Samana vuonna 22. kesäkuuta hän otteli suurena ennakkosuosikkina ylemmän keskisarjan maailmanmestaruudesta tuolloin 41-vuotiasta Archie Moorea vastaan, mutta tuli tyrmätyksi jo kolmannessa erässä. Tappionsa jälkeen Olson palasi takaisin keskisarjaan, missä hän voitti Jimmy Martinezin ja Joey Giambran ennen kuin otteli maailmanmestaruudesta Sugar Ray Robinsonia vastaan Chicagossa 9. joulukuuta. Myös tähän kamppailuun Olson lähti ennakkosuosikkina, mutta Robinson tyrmäsi hänet jo toisessa erässä. Uusintaottelu käytiin seuraavan vuoden toukokuussa Los Angelesissa, mutta myös siinä Robinson tyrmäsi Olsonin, tässä tapauksessa neljännessä erässä.
Tauko ja paluu

Robinsonia vastaan käytyjen tyrmäyshäviöiden jälkeen Olson piti vuoden taukoa otteluista. 18. kesäkuuta 1957 hän palasi kehiin raskassarjalaisena kaksi vuotta aikaisemmin ylemmässä keskisarjassa voittamaansa Joey Maximia vastaan ja saavutti 10-eräisessä kamppailussa pistevoiton. Kaksi kuukautta myöhemmin Pat McMurtry tyrmäsi hänet toisessa erässä. Hän jatkoi uraansa ja vuonna 1964 kohtasi Jose Torresin ottelussa, jonka voittajan oli määrä päästä ottelemaan maailmanmestaruudesta. Torres kuitenkin tyrmäsi hänet heti ensimmäisessä erässä kun ottelua oli käyty vain kaksi minuuttia ja 50 sekuntia. Ottelun jälkeen Olson jatkoi vielä uraansa parin vuoden ajan otellen harvakseltaan. Hän päätti uransa kärsittyään vuonna 1966 tappion Don Fullmerille. Ammattilaisurallaan hän saavutti 116 ottelusta 98 voittoa, joista 48 tyrmäyksellä, 16 tappiota ja kaksi ratkaisematontaselvennä.
Kuolema

Olson kuoli Honolulussa 73 vuoden iässä vuonna 2002. Hän oli ennen kuolemaansa sairastanut vuosien ajan Alzheimerin tautia.
Aiheesta muualla

Ammattilaisottelutilastot BoxRecissä
IBHOF / Carl "Bobo" Olson (Arkistoitu – Internet Archive)
Diego Serrano

Diego Serrano (s. 5. helmikuuta 1973 Quito, Ecuador) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Ecuadorissa, mutta kasvoi San Diegossa Kaliforniassa.
Serrano voitti 18-vuotiaana Star Search -mallikilpailun ja sai pian roolin television saippuasarjasta Another World. Hän oli ehdolla ALMA-palkinnon voittajaksi vuonna 1998. Vuosina 1999–2001 Serrano näytteli Jennifer Love Hewittin tähdittämässä Viiden juttu -sarjan spin-offissa Pala omenaa ja vuosina 2001–2002 Tunteita ja tuoksuja -sarjassa. Hän on vieraillut myös sarjoissa Arliss, S.O.F. – vainukoirat ja 24. Lisäksi Serrano on näytellyt muutamissa elokuvissa kuten Nainen kaiken aikaa ja The Mostly Unfabulous Social Life of Ethan Green.
Colima

| Colima (Estado Libre y Soberano de Colima) |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:   Meksiko
Osavaltio:  Colima
Perustettu:  9. joulukuuta 1856
Järjestys:  23.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Colima
 – suurin kaupunki:  Manzanillo
 – Kuvernööri:  Mario Anguiano Moreno (PRI)
 – Senaattorit:  Mely Romero Celis (PRI) Itzel Ríos De la Mora (PRI) Jorge Luís Preciado (PAN)
Pinta-ala:  5 625 km²
Väkiluku (2014):  711 000
 – väestötiheys:  126.4 as./km²
HDI:  0.770
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  28
 – ISO 3166:  MX-COL
 
colima-estado.gob.mx
Colima on yksi Meksikon 32 osavaltiosta. Se sijaitsee maan länsirannikolla ja sen pääkaupunki on Colima. Osavaltio rajoittuu pohjoisessa ja idässä Jaliscoon, etelässä Michoacániin ja lännessä Tyyneen valtamereen. Coliman pinta-ala on 5 625 neliökilometriä ja asukasluku noin 650 555 (2010). Revilla Gigedon saaret Tyynessä valtameressä kuuluvat Coliman osavaltioon. Osavaltio on jaettu kymmeneen kuntaan: Armería, Colima, Comala, Coquimatlán, Cuahtémoc, Ixtlahuacán, Manzanillo, Minatitlán, Tecomán ja Villa de Álvarez.
Osavaltion nimi tulee náhuatlinkielisestä nimestä, jolla kutsuttiin entistä Collimanin kuningaskuntaa. Nimi koostuu náhuatlin sanasta cōlli ’isoisä, esi-isä’ sekä -mān jatkeesta, eli ”paikka, jossa esi-isät hallitsevat”.[lähde? ]
Colima on Meksikon neljänneksi pienin osavaltio, ja sen inhimillisen kehityksen indeksi on korkea.
Maantiede > Maastonmuodot

Colimassa on suuri tulivuori, Volcán de Colima, joka sijaitsee Coliman ja Jaliscon osavaltioiden rajalla. Tulivuori on osa toisen vuoren, Nevado de Colima, kanssa luonnonsuojelualuetta, jota kutsutaan jälkimmäisen nimellä. Huolimatta tulivuoren aktiivisuudesta, maatalouden kehitys on jatkunut ympäröivällä alueella. Osavaltiossa on kaksi avaraa lahtea: Manzanillo ja Santiago, kuten myös Revillagigedon saaristo. Coliman suurimmat joet tulevat Jaliscosta. Rannikkoalueella sijaitsevat laguunit Potrero Grande, Miramar, San Pedrito, Alcuzahe, Amela ja Cuyutlán, joka on erittäin suolapitoinen.
Maantiede > Ilmasto

Coliman osavaltiossa on trooppinen kuivan talven ilmasto, lukuun ottamatta vuoria, joissa on semitrooppinen kuivan talven ilmasto, ja Tecománin tasankoa, jossa on trooppinen puolikuiva ilmasto. Osavaltion vuoden keskimääräinen lämpötila on 28 °C astetta ja se vaihtelee korkeimmillaan 38 °C ja matalimmillaan 12 °C välillä. Vuosittainen keskimääräinen sademäärä on 983 millimetriä.
Kulttuuri > Gastronomia

Suosituimpiin ja osavaltion tyypillisiin ruokiin kuuluvat sopitot – pienet tostada-tortillat, joiden päällä on picadillo-tyyliin tehtyä lihaa ja paljon kastiketta. Pozole (keitetty maissi) sianlihan kanssa on perinteinen välipala. Atsteekit valmistivat pozolea alun perin ihmislihasta, mutta se korvattiin porsaanlihalla, kun kannibalismi kiellettiin. Muita tyypillisiä ruokia ovat tatemado, pepena ja cuachala. Comala on tunnettu maitotuotteiden, kuten juustojen ja kerman valmistuksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Colima Wikimedia Commonsissa
Volcán de Colima
Celia Franca

Franca vuonna 1946
Celia Franca (oik. Celia Franks; 25. kesäkuuta 1921 Lontoo, Englanti – 19. helmikuuta 2007 Ottawa, Kanada) oli kanadalainen tanssija, koreografi, baletinjohtaja ja pedagogi. Hän kouluttautui Englannin Guildhall School of Musicissa ja Royal Academy of Dancingissa. Hän aloitti Englannissa uransa niin tanssijana kuin koreografinakin.
Vuonna 1951 Francasta tuli Kanadan kansallisbaletin perustava taiteellinen johtaja. Hän toimi baletin johdossa vuoteen 1974 saakka. Tämän jälkeen hän muutti Ottawaan ja istui kaksi peräkkäistä kautta Kanadan taideneuvoston johtokunnassa. Hän oli aktiivinen opettajana ja ajoittain luennoitsijana. Hän sai erinäisiä tunnustuksia, joiden joukossa ovat Kanadan ritarikunnan Companionin arvo (1985) ja Kenraalikuvernöörin esittävien taiteiden palkinto (1994). National Arts Centressä järjestettiin hänen 80-vuotispäivänsä kunniaksi vuonna 2001 erikoisgaala.
Call of Duty: Black Ops Cold War

| Call of Duty: Black Ops Cold War |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Treyarch, Raven Software, Beenox, High Moon Studios ja Sledgehammer Games
Julkaisija:  Activision
Jakelija:  Microsoft Store, PlayStation Store, Battle.net ja Humble Store
Pelisarja:  Call of Duty
Pelimoottori:  IW Engine
Julkaistu:  13. marraskuuta 2020
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli, yhteistyömoodi ja PvP
Ikäluokitus:  PEGI: 18
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One ja Xbox Series X ja Series S
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Call of Duty: Black Ops Cold War on Treyarchin ja Raven Softwaren kehittämä ja Activisionin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu Xbox Onelle, PlayStation 4:lle, Windowsille, PlayStation 5:lle ja Xbox Series X:lle. Pelin tarina on jatko-osa Call of Duty: Black Opsille.
Peli tukee alustojen välistä pelaamista ja ristiinpeluuta.
Pelaaminen

Pelaaja luo yksinpelikampanjassa itselleen oman hahmon ja sille myös oman luonteen, jolla on vaikutusta pelin kampanjassa. Pelin tarinalla on useita erilaisia loppuja, jotka perustuvat pelaajan tekemiin valintoihin. Peliin palaa vanhoja pelitiloja, kuten Domination, Search & Destroy ja Control. Peli tuo mukanaan myös uusia pelitiloja, kuten VIP Escort, Combined Arms: Domination ja Fireteam.
Juoni

Peli sijoittuu 1980-luvulle kylmään sotaan ”tositapahtumien innoittamana”. Vuonna 1981 Jason Hudson kehottaa vanhaa kollegaansa, Russell Alderia, muodostamaan eliittiryhmän jahtaamaan Perseusta, Neuvostoliiton vakoojaa.
Sensuuri

Pelistä julkaistiin alun perin traileri, jossa oli kuva Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksien tankeista. Traileri kiellettiin Kiinassa, jonka seurauksena Activision poisti kohtauksen maailmanlaajuisesti ja julkaisi uuden version.
Aiheesta muualla

Viralliset verkkosivut
Celia Castro

Celia Castro:Naiset rannalla
Celia Castro (1860 Valparaiso – 19. kesäkuuta 1930 Valparaiso) oli chileläinen taidemaalari. Tyyliltään hän edusti realismia.
Castron töitä oli ensimmäisen kerran esillä hänen kotimaassaan vuonna 1884. Hänen uransa oli alkanut kun hän oli näyttänyt töitään taiteilija Manuel Antonio Carolle, joka oli tämän jälkeen suositellut hänelle opintoja maan taideakatemiassa.
Castro matkusti Pariisiin saamaan vaikutteita vuonna 1889. Hän oli ensimmäinen chileläinen nainen, jolle Chilen valtio myönsi taiteilija- avustuksen, ja oli myös maansa ensimmäinen naispuolinen ammattitaiteilija. Hän oli tienraivaaja maansa muille naistaiteilijoille kuten Rebeca Matte Bellolle.
Diego Sinagra

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Diego Armando Maradona Sinagra
Syntymäaika: 29. syyskuuta 1986
Syntymäpaikka: Napoli, Italia
Pelipaikka: Keskikenttä/hyökkääjä
Pituus: 1,68 m
Seura
Seura: US Arzanese
Junioriseurat
1997–04: Napoli
2004–05: Genoa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005 | Cervia |  |  |
| 2006 | Internapoli Calcio |  |  |
| 2007 | ASD Quarto |  |  |
| 2007–08 | US Venafro |  |  |
| 2008 | Mare di Roma |  |  |
| 2008 | Boys Caivanese |  |  |
| 2009 | Napoli Beach Soccer |  |  |
| 2009 | ASD Quarto |  |  |
| 2009– | US Arzanese |  |  |
Maajoukkue
| 2001 |  Italia U21 | 1 | (0) |
| 2008– |  Italia beachfutis | 11 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. huhtikuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. huhtikuuta 2011.
| Mitalit> Maa:  Italia.Miesten beachfutis.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Italia.Miesten beachfutis.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Italia.Miesten beachfutis.MM-kilpailut  | Maa:  Italia> Miesten beachfutis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Marseille 2008 |  |  |
Diego Armando Maradona Sinagra (s. 20. syyskuuta 1986 Napoli) on italialainen jalkapalloilija ja beachfutispelaaja. Sinagra on pelannut yhden ottelun Italian alle 21–vuotiaiden maajoukkueessa ja kahdeksan ottelua Italian beachfutismaajoukkueessa. Beachfutismaajoukkueen kanssa Sinagra saavutti MM-hopeaa vuodelta 2008 Marseillesta tehden kisoissa kaksi osumaa.
Sinagra on argentiinalaisen jalkapallolegendan Diego Maradonan avioton lapsi yhdessä Cristiana Sinagran kanssa.
Cornelis Tromp

Cornelis Tromp Peter Lelyn maalaamana noin vuonna 1675.
Cornelis Maartenszoon Tromp (3. syyskuuta 1629 Rotterdam – 29. toukokuuta 1691 Amsterdam) oli alankomaalainen laivastoupseeri. Hän oli amiraaliluutnantti Maarten Trompin toiseksi vanhin poika. Cornelis Tromp toimi Alankomaiden laivaston amiraaliluutnanttina ja hetken aikaa Tanskan laivaston amiraalina. Hän osallistui Pohjan sotaan, Skoonen sotaan sekä kolmeen Englannin–Hollannin sotaan. Hän taisteli myös pohjoisafrikkalaisia merirosvoja vastaan Välimerellä.
Poliittisesti Tromp oli ”oranialainen” eli Johan de Wittin tasavaltalaista hallintoa vastustanut Orania-Nassaun ruhtinashuoneen kannattaja. Hän kuului ryhmään, joka vuonna 1672 suunnitteli de Wittin veljesten murhan, josta myöhemmin on käytetty anakronistista termiä ”lynkkaus”. Vuonna 1675 Englannin kuningas Kaarle II aateloi Trompin baronetiksi.
Tromp nimitettiin amiraaliksi Tanskan laivastoon vuonna 1676. Hän voitti ruotsalaiset Öölannin taistelussa, joka on ainoa Trompin voittama meritaistelu laivaston komentajan ominaisuudessa. Vuonna 1673 hän kunnostautui Michiel de Ruyterin alaisuudessa Texelin meritaistelussa, jossa hollantilaiset voittivat määrällisesti ylivoimaisen Englannin ja Ranskan muodostaman liittouman.
Tromp joi paljon alkoholia ja piti itseään suuressa arvossa. Hän teetti itsestään muotokuvamaalauksia tiettävästi enemmän kuin kukaan muu 1600-luvulla elänyt henkilö.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Britannica.com:in artikkeli Cornelis Trompista
Dark Carnival

| Dark Carnival |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ray Bradbury
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Arkham House
Julkaistu:  1947
Sivumäärä:  313
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Dark Carnival on Ray Bradburyn vuonna 1947 ilmestynyt ensimmäinen novellikokoelma. Kokoelman 27 novellista 15 julkaistiin myöhemmin kokoelmassa Lokakuun maa, osin uudelleenkirjoitettuina.
Lokakuun maa -kokoelmassa julkaistiin novellit ”Jonon seuraava”, ”Luuranko”, ”Purkki”, ”Järvi”, ”Sanantuoja”, ”Pikku salamurhaaja”, ”Väkijoukko”, ”Vieteriukko”, ”Viikate”, ”Einar-setä”, ”Tuuli”, ”Yläkerran mies”, ”Oli kerran eukko”, ”Viemäri” ja ”Kotiinpaluu”.
Varhaiset varjot -kokoelmassa ovat ilmestyneet suomeksi novellit  ”Hautakivi” (The Tombstone, 1945), ”Kuollut mies” (The Dead Man, 1945), ”Matkaaja” (The Traveler, 1946), ”Hymyileviä ihmisiä” (The Smiling People, 1946), ”Leikitään 'myrkkyä'” (Let's Play 'Poison', 1946), ”Yö” (The Night, 1946), ”Arkku” (The Coffin, 1947) ja ”Kuumeuni” (Fever Dream, 1948). Novelli ”Urakoitsija” (The Handler, 1947) on julkaistu suomeksi teoksessa Outoja tarinoita 1.
Brisbane

| Brisbane |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Brisbane
 Koordinaatit: 27°28′03″S, 153°01′40″E 
Valtio:   Australia
Osavaltio:  Queensland
Kreivikunta:  Stanley
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 140 km²
Väkiluku (2016):  2 270 800
 – Väestötiheys:  330 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+10
 
 Brisbane City Council 
 Lähteet: = Pinta-ala; = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brisbane on Australiassa Queenslandin osavaltion pääkaupunki ja sen suurin kaupunki, mutta myös koko Australian kolmanneksi suurin kaupunki. Siellä on asukkaita runsaat kaksi miljoonaa. Kaupunki sijaitsee Tyynenmeren läheisyydessä Brisbanejoen rannalla Moreton Bayn ja Australian Kordillieerien välisellä rannikkotasangolla Queenslandin kaakkoisosassa.
Maantiede

Brisbane sijaitsee Brisbanejoen varrella Taylorin kukkuloiden juurella. Joki laskee Moretoninlahteen noin 20 kilometrin päässä kaupungista.
Brisbanen pinta-ala, 1 140 km2, on Australian osavaltionpääkaupungeista suurin. Kaupunkikuvaa hallitsevat mutkittelevan joen rannat, kukkulat ja vehmaat puistot.
Maantiede > Ilmasto

Brisbane sijaitsee subtrooppisella ilmastovyöhykkeellä. Kesät ovat kuumia ja kosteita, talvet lauhkeita ja kuivia. Keväällä paahdetta viilentää usein merituuli. Ukkosmyrskyt ovat yleisiä loppukeväästä alkusyksyyn ja niihin liittyy joskus myös raekuuroja, voimakasta tuulta sekä rankkasateita.
Kaupungin lämpöennätys 43,2 °C mitattiin vuoden 1940 tapaninpäivänä ja kylmyysennätys 2,3 °C taas 12. heinäkuuta 1894 sekä 2. heinäkuuta 1896. Brisbanen sademääräennätys 465 mm mitattiin 21. tammikuuta 1887, mikä on enemmän kuin missään australialaisessa suurkaupungissa.
2000-luvulla Brisbanessa ja sen lähialueilla on tehty useita kuivuusennätyksiä. Patojen vesimäärät vähentyivät neljännekseen normaalista, niin että kotitalouksien liiallista vedenkäyttöä jouduttiin rajoittamaan lailla.[lähde? ]
Marraskuussa vuonna 2012 Brisbaneen iski ankara rajuilma, ja salamoita iski 4 000 yhden päivän aikana.