Suomi 1980-luvulla
Liikenne > Tieliikenne

Pitkään valmisteltu uusi tieliikennelaki sitä täydentävine asetuksineen astui voimaan huhtikuun alussa 1982, ja se korvasi vuodelta 1957 olleen vanhan lain.
Nousukausi näkyi henkilöautojen ensirekisteröinneissä, joita tilastoitiin yhteensä lähes 1,4 miljoonaa eli huomattavasti enemmän kuin 1970- ja 1990-luvuilla. Rahamarkkinoiden vapauduttua 1980-luvun jälkipuoliskolla rekisteröitiin enemmän henkilöautoja kuin alussa. Rekisteröidyimpiä henkilöautomalleja olivat muun muassa Nissan Sunny, Toyota Corolla ja Lada 1200. Henkilö-, paketti- ja muiden autojen yhteenlaskettu lukumäärä nousi 1,4 miljoonasta yli kahteen miljoonaan. Suhteellisesti eniten lisääntyi paketti- ja erikoisautojen lukumäärä. Rekisterissä olevien henkilöautojen kokonaismäärä ylitti 1,5 miljoonan rajan vuonna 1985. 1980-luvun alussa rekisterissä olevien henkilöautojen keski-ikä oli noin seitsemän vuotta, mistä se nousi vuosikymmenen lopun kahdeksaan vuoteen. Suomen henkilöautokannan kirjavuutta kuvaa, että vuosikymmenen alussa rekisterissä oli 83 erikseen tilastoitua automerkkiä, minkä lisäksi harvalukuisempia merkkejä ja yksittäiskappaleita sisältyi tilaston ”muut merkit” -osioon.
1980-luvun mittaan voimistui ajattelu, jonka mukaan auto ei ollut vain kulkuväline, jolla pääsi luotettavasti paikasta A paikkaan B, vaan myös omistajansa käyntikortti. Voimakkaimmin leimautui BMW, joka miellettin juppiautoksi. Turbo-Saab haluttiin nähdä muista piittaamattoman öykkärin ajopelinä ja Lada lippalakkimiehen autona. Vuosikymmenen loppuvuosina rekieteröitiin ennätysmäärä kalliita ja eksoottisia automerkkejä, jollaisia olivat Alfa Romeo, Lancia ja Porsche. Yksittäiskappaleina rekisteriin ilmaantui muutama huippukallis Lotus, Maserati, Rolls Royce ja Tšaika. Vuonna 1989 uusia henkilöautoja rekisteröitiin Suomessa kaikkien aikojen ennätysmäärä, 176 771 kappaletta.
Autojen ostajakunnan rakenne muuttui vuosikymmenen aikana siten, että yhä useampi henkilöauto ostettiin yritysten nimiin ja niitä käytettiin työsuhdeautoina. Työnantaja saattoi vähentää autosta aiheutuvat poistot verotuksessa ja säästää sosiaalikuluissa verrattuna siihen, että vastaava palkka olisi maksettu rahana. Esimerkiksi vuonna 1985 joka kolmannen uuden henkilöauton ostajana oli yritys.
Yleisimmät autojen valmistusmaat olivat Japani, Saksan liittotasavalta ja Neuvostoliitto. Nissan/Datsun, Toyota ja Lada olivat suosittuja automerkkejä läpi vuosikymmenen. Eritoten Toyota, Opel, Volkswagen ja Ford kasvattivat suosiotaan, Fiatin ja Saabin suosiot sen sijaan laskivat. Takavetoinen Lada eri versioina oli vuosina 1981–1984 Suomen eniten myyty automalli. Fiatin osuus Suomen henkilöautokannasta suorastaan romahti vuosikymmenen aikana kymmenestä prosentista 5,3 prosenttiin. Vuonna 1979 alkanut Talbot-henkilöautojen tuotanto Uudenkaupungin autotehtaalla Saabin rinnalla päättyi vuonna 1985. Talboteja ehti valmistua liki 32 000 autoa, jotka kaikki markkinoitiin kotimaahan.
Vuosikymmenen aikana Suomeen tulleita uusia automerkkejä olivat japanilaiset Subaru ja Suzuki. Samoin japanilainen Daihatsu, joka oli yrittänyt maihinnousua vuonna 1968, teki paluun Suomeen vuosikymmenen alussa. Espanjalainen Seat, jonka valmistamia autoja oli aiemmin myyty Suomessa Fiatin nimen alla, ilmestyi Suomeen omana merkkinään vuonna 1984. Aiempina vuosikymmeninä yleisen Moskvitšin suosio hiipui ja merkki poistui markkinoilta vuosikymmenen lopulla. Saman kohtalon kokivat aiemmin yleiset brittiläiset merkit Austin, Morris, Hillman ja Vauxhall jo vuosikymmenen ensimmäisellä puoliskolla. Itäsaksalaista Wartburgia, joka oli markkinoiden viimeinen kaksitahtimoottorilla varustettu automerkki, rekisteröitiin vielä vuosikymmenen alussa enemmän kuin esimerkiksi Audia, Citroënia ja Renaultia, mutta vuonna 1989 enää vain reilut sata autoa. Volkswagen Kuplaa, jonka maahantuonti oli päättynyt vuonna 1975, oli 1980-luvun alussa rekisterissä vielä noin 75 000 autoa, mikä merkitsi, että yli puolet kaikista Suomeen tuoduista Kuplista oli yhä liikenteessä. Määrä oli enemmän kuin kaikkia ranskalaisia automerkkejä Peugeotia, Citroënia, Renaultia ja Simcaa yhteensä.
Kuorma-autojen määrä Suomessa oli suurimmillaan 1980-luvun puolivälissä. Vuonna 1984 rekisterissä oli 52 622 kuorma-autoa, ja suosituimmat merkit olivat Volvo, Scania, Mercedes-Benz, Sisu ja Ford.
Linja-autoliikenteessä matkustajamäärien pitkäaikainen lasku jatkui 1980-luvun aikana. Linja-autoliiton mukaan 45 prosenttia maaseudun vakiovuoroista oli vuonna 1986 kannattamattomia. Kato iski myös pikavuoroihin, joiden matkustajamäärät laskivat vuosina 1985–1989 jopa 25 prosenttia.
Moottoriteiden rakentaminen Suomeen oli ollut käytännössä pysähdyksissä vuoden 1973 öljykriisin jälkeen. 1980-luvun alussa suurin osa Suomen moottoriteistä sijaitsi Helsingin, Tampereen ja Turun läheisyydessä, ja ne oli rakennettu ensisijaisesti purkamaan kaupunkien sisääntulo- ja ulosmenoväylien ruuhkia. Hyvän taloustilanteen aikana 1980-luvun puolivälissä otettiin uudelleen esille 10–15 vuotta jäissä olleet moottoritiehankkeet. Ensimmäisenä aloitettiin pahoin ruuhkautuneen valtatie 3:n muuttaminen moottoritieksi Vantaalla Kehä III:n ja Keimolan välillä vuonna 1985.
Lossien korvaaminen silloilla eteni vähitellen. Vuonna 1981 Suomen yleisillä teillä oli 93 lossia, jotka kaikki olivat moottorivetoisia. Vuosikymmenen alussa Tie- ja vesirakennuslaitos asetti tavoitteeksi viiden lossipaikan korvaamisen sillalla vuosittain. Vuonna 1997 losseja oli Suomessa kuitenkin vielä 60, mikä osoitti, että tavoite lossien vähentämiseksi ei ollut toteutunut.