stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martina Haag

| Martina Haag |
| --- | --- |
 Martina Haag Göteborgin kirjamessuilla vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1964 (ikä 60) Lidingö
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Kirjailija
Palkinnot
 Årets bok vuonna 2016 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Martina Haag (o.s. Uusma; s. 9. kesäkuuta 1964 Lidingö) on ruotsalainen kirjailija, näyttelijä ja kolumnisti.
Koulunkäynti ei Martinaa nuorena kiinnostanut, mutta lukiossa oli oppiaineena pedagoginen draama, joka sai hänet kiinnostumaan teatterista. Hänestä tulikin näyttelijä, joka esiintyi näytelmissä, elokuvissa ja tv-sarjoissa. Töitä näyttelijänä ei kuitenkaan ollut jatkuvasti, vaan hän joutui ajoittain olemaan työttömänä. Lisäksi häntä harmitti laiminlyöty koulunkäynti. Haag aloittikin vähän yli kolmekymmentävuotiaana monta vuotta kestäneet opinnot Komvuxissa parantaakseen yleissivistystään.
Täytettyään 39 vuotta Haag aloitti kirjoittamisen. Tämä muutti kaiken. Työpaikoista kamppailevasta näyttelijästä tuli menestyvä kirjailija. Useista hänen kirjoistaan on myös tehty elokuvia, joissa hän on itse esittänyt pääosaa. Haag pitää ruoanlaitosta ja hän on tehnyt useita ruokakirjoja. Harrastuksenaan hän on juossut useita maratoneja. Haag esiintyi vuonna 2018 Ruotsin Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa, jonka nimi Ruotsissa on Let's dance.
Martina Haag oli naimisissa tv-persoona Erik Haagin kanssa ja heillä on neljä lasta. Liitto päättyi 18 vuoden jälkeen vuonna 2014. Perheen hajoamisesta ja avioerosta hän kirjoitti fiktiivisen kirjan Olin niin varma meistä. Kirja palkittiin vuoden kirjana, ja sitä myytiin pelkästään Ruotsissa yli 300 000 kappaletta.
Haagin sisko on lääkäri, kuvittaja ja kirjailija Bea Uusma.
Teoksia

Meidän kotona, (Hemma hos Martina, 2004)
Ihana ja todella rakastettu (ja töissä menee myös superhyvin), (Underbar och älskad av alla (och på jobbet går det också jättebra), 2005)
Radan väärällä puolella, (I en annan del av Bromma, 2009)
Olin niin varma meistä, (Det är något som inte stämmer, 2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martina Haag Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Ruotsi  Latvia  Puola 
Muut:  IdRef
Albergan kartano

Albergan kartano
Albergan kartano (ruots. Alberga gård) on Espoon Leppävaarassa sijaitseva kartano. Se tunnetaan myös nimellä Sokerilinna, koska nykyinen päärakennus on rakennettu osin sokerilaatikoissa käytetystä puutavarasta. Kartanon omistaa Espoon kaupunki. Kartanosta voi vuokrata tiloja kulttuuritilaisuuksiin sekä juhla- ja kokouskäyttöön.
Albergan kartanon historia alkaa vuodesta 1622, jolloin Alberga kuului kuninkaan Johan Gyldenärille lahjoittamiin. Sen omistajiin on kuulunut muun muassa ruotsalainen amiraali Carl Tersmeden. Nykyinen päärakennus on rakennettu kesähuvilaksi vuonna 1874–1876. Uusrenessanssisen päärakennuksen rakennutti Töölön sokeritehtaan omistaja konsuli Feodor Kiseleff ja suunnitteli arkkitehti Frans Ludvig Calonius. 1900-luvun alussa kartanon omistivat Slöörit, taiteilija Akseli Gallen-Kallelan appivanhemmat.
Myöhemmin kartanorakennus päätyi Helsingin kaupungin omistukseen ja sen purkamista suunniteltiin 1980-luvulla huonokuntoisuuden vuoksi. Asukkaiden vastustus kuitenkin kaatoi purkuhankkeen, ja kartano restauroitiin ja kunnostettiin Espoon kulttuuritoimen käyttöön. Korjaustyö valmistui vuonna 1997.
Kartanon pihapiirissä sijaitsee ns. puutarhurin mökki, joka on kunnostettu 2000-luvun alussa.
Vanhan Albergan puiston perusti 1700-luvun puolivälin tienoilla Carl Tersmeden, joka osti Albergan säterin ja rakennutti sinne puutarhan. Maisema-arkkitehti Aino-Kaisa Nuotio on suunnitellut puiston alkuperäiseen barokin asuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albergan kartano Wikimedia Commonsissa
Albergan kartano (Arkistoitu – Internet Archive)
Albergan kartanon kummitukset espoonperinneseura.net
| n k Perustiedot Wikidatassa: Albergan kartano (Q276856)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kartanon päärakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°12′51″N 24°48′50″E﻿ / ﻿60.21429°N 24.81388°E﻿ / 60.21429; 24.81388
Joulumusiikki

| Joulumusiikki |
| --- | --- |
 Martin Luther Collegen joulukonsertti vuonna 2019.
Alkuperä:  joululaulut
Alkuperämaa:  Englanti, Ranska, Saksa
Kehittymisen ajankohta:  1200-luvulta lähtien
Painojäljennös Mihail Germaševin maalauksesta Tiernapojat (1916).
Joulumusiikki on musiikkia, jota esitetään tai kuunnellaan joulun aikaan. Joululaulujen lisäksi tällaista musiikkia ovat esimerkiksi monet taidemusiikin teokset kuten J. S. Bachin ”Jouluoratorio” ja Pjotr Tšaikovskin baletti ”Pähkinänsärkijä”.
Joululaulut

Pisin historia joulumusiikista on joululauluilla. Osa joululauluista on peräisin 1200-luvulta Euroopasta, erityisesti Ranskasta, Italiasta ja Saksasta. Saksalaista alkuperää ovat esimerkiksi ”Jouluyö, juhlayö” ja ”Oi kuusipuu”. Italiassa Fransiskus Assisilainen kirjoitti muistiin monia joululauluja. Monet joululauluista ovat alun perin olleet kansanlauluja ja virsiä, joilla juhlittiin talviaikaa.
Englannissa joululaulut yleistyivät 1400-luvulla, jolloin Jon Audely kirjoitti 25 joululaulun kokoelman. Kokoelmaa ryhdyttiin laulamaan kirkoissa eri puolilla Englantia. Englannissa joululauluperinteeksi muodostui joululaulujen laulaminen ovelta ovelle. 1600- ja 1700-luvulla kansanrunoilijat keräsivät englantilaiset joululaulut yhteen ja julkaisivat niitä laulukirjoissa. Englantilaiset siirtolaiset toivat joululaulut mukanaan myös Yhdysvaltoihin.
Joululaulut > Joululaulut Suomessa

Vanhinta joululauluperinnettä edustavat keskiaikaiset ”Piae cantiones”-laulut. Toisen joululauluperinteen ryhmän muodostavat jouluvirret. 1800-luvun puolivälissä perinteisten joululaujen ja virsien rinnalle nousivat uudet joululaulut, jotka olivat sisällöltään kristillisiä tai maallisia. Monet ulkomaiset laulut yleistyivät nopeasti käyttöön ja vakiinnuttivat asemansa myös koulujen laulunopetuksessa. Näiden rinnalle syntyi myös suomalaisia joululauluja.
Joululaulut levisivät erityisesti kansanopetuslaitoksen myötä. Koulujen kuusijuhlat olivat monelle ensimmäisiä kosketuksia joulunviettoon. Monet joululauluista syntyivät myös koulun joulujuhlia varten ja monet lauluntekijät olivat kansakouluopettajia.
Klassinen joulumusiikki

Monet klassiset säveltäjät ovat tuottaneet joulumusiikkia. Esimerkiksi Antonio Vivaldi, Felix Mendelssohn Bartholdy, Pjotr Tšaikovski ja Johann Sebastian Bach kirjoittivat ja esittivät joulumusiikkia. Georg Friedrich Händel sävelsi klassikot ”While Shepherds Watched Their Flocks” ja ”Riemuitse maa”. Monet sävellyksistä olivat kirkon tilaamia. Nykyisin suosittuja teoksia ovat esimerkiksi Johann Sebastian Bachin ”Jouluoratorio” ja Pjotr Tšaikovskin baletti ”Pähkinänsärkijä”.
Joulumusiikilla on juuria myös paikallisissa perinteissä. Esimerkiksi Mykola Leontovytšin kirjoittamalla ”Carol of the Bellsillä” on juuret ukrainalaisissa kansanlauluissa. Klassisen musiikin kuuntelusta tuli perinne tietyissä maissa ja sinfoniaorkesterit järjestävät edelleen jouluaiheisia esityksiä.
Nykymusiikki

Joulumusiiki koki 1930–1950-luvuilla uudistuksen kauden. Uskonnollisten aiheiden ohella lauluihin tulivat myös muut teemat, kuten joulupukki, joulukuusi ja lumiukko. Kadunmiesten ja kirkkokuorojen sijaista musiikkia esittivät populaarimuusikot. Tunnettuja joululauluja on esimerkiksi ”Joulupukki matkaan jo käy” vuodelta 1934.
2020-luvulle tultaessa joulumusiikin klassikoiksi ovat nousseet Whamin ”Last Christmas” vuodelta 1984 ja Mariah Careyn ”All I Want for Christmas Is You” vuodelta 1994. Sian kappale ”Snowman” vuodelta 2017 on kivunnut soitetuimpien kappaleiden joukkoon ja vuoden 2020 jouluna se oli suoratoistopalveluiden suosituin.
Tunnettuja joulumusiikin teoksia > Joululaulut

Tunnettuja joululauluja ovat muun muassa:
”Enkeli taivaan”
”Heinillä härkien kaukalon”
”Jouluyö, juhlayö”
”Juhlimaan tulkaa”
”Maa on niin kaunis”
”Oi kuusipuu”
Tunnettuja joulumusiikin teoksia > Klassinen joulumusiikki

”Carol of the Bells”
”Riemuitse maa”
Joulumusiikkiin liittyviä tapahtumia

Kauneimmat joululaulut
Nurmeksen Joulumusiikki
Joulukonsertti Royal Albert Hallissa.
Paleobiology Database

Paleobiology Database -logo.
Paleobiology Database (PBDB) on avoin ja julkinen paleontologinen tietokanta, jota ylläpitää kansainvälinen paleontologien verkosto.
Tietokanta käynnistyi Yhdysvalloissa NCEAS:n (National Center for Ecological Analysis and Synthesis) rahoittaman Phanerozoic Marine Paleo-faunal Database -hankkeen myötä vuosina 1998–2000. Tietokanta sai rahoitusta Yhdysvaltain kansalliselta tiedesäätiöltä (NSF) sekä muilta tahoilta, kuten Australian tutkimusneuvostolta ja Research Data Alliancelta. Hankkeen tavoitteena on kerätä ja jakaa paleontologisia tietoja tutkimuskäyttöön, ja se on saanut myös tukea koulutushankkeisiin. John Alroy oli keskeinen hahmo PBDB:n kehityksessä ja toimi sen tietokannan johtajana vuodesta 2000 syyskuuhun 2013.
Tietokanta tarjoaa fossiilitietoja ajallisesti, maantieteellisesti ja taksonomisesti, ja mahdollistaa fossiilitapahtumien selaamisen sekä tietojen lataamisen analyysejä varten. Tietokannassa on yli 91 000 viitettä, 504 000 taksonia, 973 000 mielipidettä, 239 000 kokoelmaa ja 1,6 miljoonaa fossiililöytöä. Tietokanta tukee tutkijoita, opettajia ja kehittäjiä tarjoamalla resursseja ja ohjelmointirajapinnan sovellusten luomiseen. Tietokannan rahoitus tulee pääosin Yhdysvaltain kansalliselta tiedesäätiöltä ja sen ylläpitoa tukevat Paleontological Society ja Paleontological Association.
Tietokannan tiedot, mukaan lukien georeferoidut fossiililöydöt ja taksonomiset tiedot, perustuvat julkaistuihin tieteellisiin tutkimuksiin ja on luokiteltu useisiin taksonomisiin ryhmiin, kuten äyriäisiin, nilviäisiin ja nisäkkäisiin. Tietokanta tukee globaalia tutkimustoimintaa tarjoamalla tutkijoille pääsyn kattaviin resursseihin, joita voidaan hyödyntää omien analyysityökalujen ja sovellusten kehittämisessä. Tietokanta on rekisteröity GBIF:iin, ja sen sisältämät tiedot ovat vapaasti saatavilla avoimilla lisensseillä, kuten CC BY 4.0.
Ahvenanmaan-mestaruusturnaus

Ahvenanmaan mestaruusturnaus on jokavuotinen jalkapalloturnaus, johon osallistuvat ahvenanmaalaiset jalkapallon seurajoukkueet. Turnauksessa on eri tasoisia divisioonia ja 1. divisioonassa pelaa neljä joukkuetta, jotka ratkaisevat mestaruuden kohtalon. Ottelut pelataan 2x40-minuuttisina ja käytössä on rajaton määrä pelaajavaihtoja. Turnausta on hallinnut maarianhaminalainen Veikkausliigajoukkue IFK Mariehamn, joka on voittanut mestaruuden 38 kertaa vuosi 2010 mukaan luettuna. Se on napannut mestaruuden kolmenatoista viime vuotena.
Turnaus 2007

| Joukkue | Pisteet |
| --- | --- |
IFK Mariehamn: 9
IFFK: 6
Östernäs: 3
HIK: 0
Turnaus 2008

| Joukkue | Pisteet |
| --- | --- |
IFK Mariehamn: 9
Sunds IF: 6
IFFK: 3
Östernäs: 0
Turnaus 2009

| Joukkue | Pisteet |
| --- | --- |
IFK Mariehamn: 9
SIFFK: 6
Jomala IK: 3
IFK Mariehamn U-18: 0
Turnaus 2010

| Joukkue | Pisteet |
| --- | --- |
IFK Mariehamn: 9
Hammarlands IK: 4
SIFFK: 3
Jomala IK: 1
Christian Hillborg

Christian Hillborg (s. 16. maaliskuuta 1978) on ruotsalainen näyttelijä.
Hillborg aloitti näyttelijänuransa vuonna 2006, kun hän sai pienen roolin Hombres-sarjasta. Vuonna 2011 hän sai vakituisen roolin Silta-sarjasta.
Hillborgin ensimmäinen pitkä elokuva tuli samana vuonna, kun hän oli tähtenä elokuvassa Rahalla saa.
Netflixin Englannin historiasta kertovassa sarjassa The Last Kingdom Hillborg esitti Erikiä, Sigefridin veljeä. Amazonin BBC Digitalille tuottamassa mustassa komediassa Fleabag hän esitti Clairen suomalaista poikaystävää Klarea kahden jakson verran.
Hillborg on suosittu sosiaalisessa mediassa.
Esiintymisiä televisiosarjoissa

Silta (2011)
The Last Kingdom (2017)
Maria Wern (2018)
Fleabag (2019)
Top Dog (2020)
Agatha Christie's Sven Hjerson (2021)
Aiheesta muualla

Christian Hillborg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
1842

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Tapahtumia

9. maaliskuuta – Giuseppe Verdin ooppera Nabucco sai kantaesityksensä.
30. maaliskuuta – Nukutusta käytettiin ensimmäisen kerran leikkauksessa, kun tohtori Crawford Long käytti eetteriä nukutusaineena.
29. elokuuta – Ensimmäinen oopiumisota päättyi Nanjingin sopimukseen. Kiina myönsi Britannian kansalaisille oikeuden käydä kauppaa viidessä satamakaupungissa ja luovutti lisäksi Britannialle Hongkongin.
5. lokakuuta – Pilseneriä valmistettiin ensimmäisen kerran.
3. marraskuuta – Henrik Cajander otti Turussa Suomen ensimmäisen valokuvan (dagerrotypia) Nobelin talosta.
Yhdysvallat tunnusti Havaijin itsenäisyyden.
Konventikkeliplakaatti kumottiin Norjassa.
Suomen suuriruhtinaskunnasta siirrettiin Siestarjoen Kankaankylän kaupunginosa kuulumaan Pietarin kuvernementtiin.
Christian Doppler selitti Doppler-ilmiön.
Richard Owen määritteli hirmuliskot omaksi erilliseksi eläinryhmäksi, jolle hän antoi nimen Dinosauria.
Allan Pinkerton perusti Pinkertonin etsivätoimiston, joka oli Yhdysvaltain ensimmäinen ja tunnetuin alallaan.
Syntyneitä > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Wilhelm Burjam, suomalainen pankinjohtaja ja kauppaneuvos (k. 1914)
1. tammikuuta – Thomas Scott, irlantilainen Oranialaisveljeskunnan jäsen (k. 1870)
5. tammikuuta – Ellen Bergman, ruotsalainen laulupedagogi ja naisasianainen (k. 1921)
6. tammikuuta – Ludvig Gustaf Leonhard Clouberg, suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja hovioikeudenneuvos (k. 1906)
11. tammikuuta – William James, yhdysvaltalainen psykologi ja filosofi, yksi pragmatismin perustajista (k. 1910)
15. tammikuuta – Josef Breuer, itävaltalainen lääkäri ja fysiologi (k. 1925)
19. tammikuuta – Julius Rudolf Osberg, suomalainen valtioneuvos, senaatin protokollasihteeri ja konepajayrittäjä (k. 1910)
21. tammikuuta – Henry Livermore Abbott, yhdysvaltalainen prikaatinkenraali (k. 1864)
21. tammikuuta – Alferd Packer, yhdysvaltalainen kannibalismista syytetty kullankaivaja (k. 1907)
23. tammikuuta – Ernst Bonsdorff, suomalainen matemaatikko, pedagogi ja tietokirjailija (k. 1936)
25. tammikuuta – Vilhelm Thomsen, tanskalainen kielitieteilijä (k. 1927)
30. tammikuuta – Dario Mattei-Gentili, italialainen katolinen arkkipiispa (k. 1912)
4. helmikuuta – Georg Brandes, tanskalainen kirjallisuusarvostelija, tutkija ja kirjailija (k 1927)
7. helmikuuta – Alexandre Ribot, ranskalainen poliitikko ja pääministeri (k. 1923)
9. helmikuuta – Joseph Beal Steere, yhdysvaltalainen lintutieteilijä (k. 1940)
17. helmikuuta – Johannes Gripenberg, suomalainen virkamies, senaattori ja fennomaani (k. 1893)
23. helmikuuta – Eduard von Hartmann, saksalainen filosofi (k. 1906)
24. helmikuuta – Émile Brugsch, saksalainen egyptologi (k. 1930)
25. helmikuuta – Karl May, saksalainen kirjailija (k. 1912)
26. helmikuuta – Camille Flammarion, ranskalainen tähtitieteilijä ja kirjailija (k. 1925)
28. helmikuuta – Olli Wuorinen, suomalainen runoilija ja kääntäjä (k. 1917)
2. maaliskuuta – Enrique Gaspar y Rimbau, espanjalainen diplomaatti ja kirjailija (k. 1902)
2. maaliskuuta – Carl Jacobsen, tanskalainen liikemies ja mesenaatti (k. 1914)
8. maaliskuuta – Maximilian von Lingg, saksalainen katolinen piispa (k. 1930)
17. maaliskuuta – Rosina Heikel, Suomen ensimmäinen naislääkäri (k. 1929)
18. maaliskuuta – Stéphane Mallarmé, ranskalainen symbolistirunoilija (k. 1898)
20. maaliskuuta – Charley Reynolds, yhdysvaltalainen tiedustelija (k. 1876)
22. maaliskuuta – Mykola Lysenko, ukrainalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja kansanlaulujen kerääjä (k. 1912)
25. maaliskuuta – Antonio Fogazzaro, italialainen kirjailija (k. 1911)
26. maaliskuuta – Charles Leale, yhdysvaltalainen kirurgi (k. 1932)
28. maaliskuuta – Jakob Meckel, saksalainen upseeri ja kirjailija (k. 1905)
Syntyneitä > Huhtikuu–kesäkuu

5. huhtikuuta – Hans Hildebrand, ruotsalainen historioitsija ja arkeologi (k. 1913)
7. huhtikuuta – Carl Emil Edvard Lenngren, suomalainen kuvanveistäjä (k. 1903)
7. huhtikuuta – Karl August Weikkolin, suomalainen lähetyssaarnaaja (k. 1894)
9. huhtikuuta – Ellen Nervander, suomalainen opettaja, kirjailija ja kääntäjä (k. 1936)
14. huhtikuuta – Catherine Eddowes, yksi Viiltäjä-Jackin uhreista (k. 1888)
17. huhtikuuta – Maurice Rouvier, ranskalainen poliitikko ja pääministeri (k. 1911)
17. huhtikuuta – Heikki Wirtanen, suomalainen kyläkirjuri ja runoilija (k. 1894)
18. huhtikuuta – Antero de Quental, portugalilainen runoilija (k. 1891)
27. huhtikuuta – Emil Jakob Schindler, itävaltalainen maisemamaalari (k. 1892)
29. huhtikuuta – Carl Millöcker, itävaltalainen säveltäjä (k. 1899)
12. toukokuuta – Jules Massenet, ranskalainen säveltäjä (k. 1912)
13. toukokuuta – Arthur Sullivan, brittiläinen säveltäjä (k. 1900)
23. toukokuuta – Maria Konopnicka, puolalainen runoilija ja kirjailija (k. 1910)
26. toukokuuta – Evald Rygh, norjalainen poliitikko (k. 1913)
1. kesäkuuta – Henry Hoyle Howorth, englantilainen poliitikko, lakimies ja tieteilijä (k. 1923)
8. kesäkuuta – John Gerrard Keulemans, alankomaalainen lintutieteilijä ja lintumaalari (k. 1912)
10. kesäkuuta – Arrigo Boito, italialainen kirjailija, runoilija, kapellimestari ja säveltäjä (k. 1918)
11. kesäkuuta – Carl von Linde, saksalainen insinööri, jäähdystekniikan kehittäjä (k. 1934)
12. kesäkuuta – Rikard Nordraak, norjalainen säveltäjä (k. 1866)
16. kesäkuuta – Paul Lafargue, ranskalainen vallankumouksellinen marxisti, poliittinen kirjoittaja ja kirjallisuuskriitikko (k. 1911)
19. kesäkuuta – Carl Zeller, itävaltalainen säveltäjä (k. 1898)
25. kesäkuuta – Eloy Alfaro, Ecuadorin presidentti 1895–1901 ja 1906–1911 (k. 1912)
29. kesäkuuta – Josef Labor, itävaltalainen säveltäjä, urkuri ja pianisti (k. 1924)
Syntyneitä > Lokakuu–joulukuu

2. lokakuuta – Irving C. Rosse, yhdysvaltalainen hermotautien professori (k. 1901)
11. lokakuuta – Hjalmar Lagerborg, suomalainen insinööri, Suomen pääpostijohtaja 1887–1903 (k. 1910)
25. lokakuuta – Ellef Ringnes, norjalainen liikemies (k. 1929)
26. lokakuuta – Vasili Vereštšagin, venäläinen sotamaalari (k. 1904)
27. lokakuuta – Giovanni Giolitti, italialainen poliitikko ja pääministeri (k. 1928)
28. lokakuuta – Theodor Granstedt, suomalainen arkkitehti (k. 1927)
30. lokakuuta – Jakob Näs, suomalainen RKP:n kansanedustaja (k. 1918)
1. marraskuuta – Stojan Novaković, serbialainen kielitieteilijä, historioitsija, poliitikko ja pääministeri (k. 1915)
4. marraskuuta – Olof Arborelius, ruotsalainen taidemaalari (k. 1915)
12. marraskuuta – Ōyama Iwao, japanilainen ruhtinas ja sotamarsalkka (k. 1916)
12. marraskuuta – John William Strutt, Lordi Rayleigh, vuoden 1904 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut brittiläinen fyysikko (k. 1919)
16. marraskuuta – Hannibal Sehested, Tanskan pääministeri 1900–1901 (k. 1924)
17. marraskuuta – Vilhelm Grefberg, suomalainen lääkäri ja suomenruotsalainen kansansivistystyön vaikuttaja (k. 1886)
22. marraskuuta – José María de Heredia, kuubalais-ranskalainen runoilija (s. 1905)
25. marraskuuta – Rudolf Heinrich Paul Blasius, suomalainen lääkäri, bakteriologi ja lintutieteilijä (k. 1907)
2. joulukuuta – Robert Collett, norjalainen eläintieteilijä (k. 1913)
3. joulukuuta – Edward Pierson Ramsay, australialainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä (k. 1916)
6. joulukuuta – Matjoi Plattonen, suomalainen runonlaulaja ja itkuvirsien taitaja (k. 1928)
9. joulukuuta – Pjotr Kropotkin, venäläinen ruhtinas, anarkisti ja maantieteilijä (k. 1921)
9. joulukuuta – Antti Tervo, suomalainen runoilija, toimittaja ja kansakoulunopettaja (k. 1892)
10. joulukuuta – Kaarle Karikko, suomalainen kirjailija (k. 1916)
12. joulukuuta – Alfred Parland, venäläinen arkkitehti, opettaja ja professori (k. 1919)
14. joulukuuta – Charles Otis Whitman, yhdysvaltalainen eläintieteilijä (k. 1910)
17. joulukuuta – Sophus Lie, norjalainen matemaatikko (k. 1899)
19. joulukuuta – Maria Tirkkonen, suomalainen kauppias (k. 1919)
20. joulukuuta – Mina Ahnger (”Moster Ulla”), suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija (k. 1890)
20. joulukuuta – Otto Sinding, norjalainen taidemaalari (k. 1909)
24. joulukuuta – Nicola d’Arienzo, italialainen säveltäjä (k. 1915)
24. joulukuuta – Oskar Reinhold Strömfors, suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija (k. 1880)
24. joulukuuta – Rudolf Tancré, saksalainen liikemies ja lintutieteilijä (k. 1934)
25. joulukuuta – Stepan Aleksandrovski, venäläinen taidemaalari ja akvarellisti (k. 1906)
25. joulukuuta – Julia Widgrén, suomalainen valokuvaaja (k. 1917)
28. joulukuuta – Calixa Lavallée, ranskalais-kanadalais-yhdysvaltalainen muusikko (k. 1891)
Gustaf Heinrich Martens, lintutieteilijä (k. 1912)
Fanny Palmén, suomalainen naisasianainen ja köyhäinkoulun perustaja (k. 1905)
Claude Wilmot Wyatt, englantilainen lintutieteilijä (k. 1900)
William Henry Johnson (”Zip the Pinhead”), yhdysvaltalainen sirkusesiintyjä (k. 1926)
Hiekkakupu

Höyryveturin hiekkakupu.
Hiekkakupu on höyryveturien kattilan päällä oleva kupumainen hiekkasäiliö, josta lähtevät pyörien väliin päättyvät hiekoitusputket, joilla kiskoille voidaan pudottaa hiekkaa parantamaan pitoa. Raskaassa vaihtotyössä käytetyissä vetureissa oli usein kaksi hiekkakupua. Vanhemmassa kalustossa ja kapearaiteilla järjestelmä toimii painovoimalla. Myöhemmin, kun vetureihin alettiin asentaa paineilmajärjestelmiä, myös hiekoitin siirrettiin toimimaan paineilmalla.
Alun perin hiekkasäiliöt oli sijoitettu veturin käyntisiltoihin, ja hiekkakupuja alettiin asentaa vasta 1870-luvun tienoilla. Muun muassa Suomen Rautatiemuseossa olevan Suomen vanhimman veturin (B1 “Pässi“, Beyer Peacock 1868, 0-4-2st) hiekkasäiliöt ovat käyntisiltojen alapinnassa. Myös nykyaikaisissa sähkö- ja dieselvetureissa hiekkasäiliöt ovat veturin alustassa. Nykyisin hiekkana käytetään säkitettyä hienojakoista rakennushiekkaa.
Jokioisten museorautatiellä  hiekkaa käytetään yleensä sateen jälkeen. Toimivia hiekoituslaitteita on vain kolmessa veturissa eli JR4, JR5 ja LWR6; HKR5:n ja ÄSR1:n loppuun kuluneet hiekoitusputket poistettiin peruskorjauksessa eikä uusia ole toistaiseksi asennettu. Kovjoen museorautatien veturien hiekoituslaitteita ei käytetä, koska rata on mäetön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiekkakupu Wikimedia Commonsissa
Ulla Jacobsson

| Ulla Jacobsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1929 Mölndal, Ruotsi
Kuollut: 20. elokuuta 1982 (53 vuotta) Wien, Itävalta
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ulla Jacobsson (23. toukokuuta 1929 Mölndal, Ruotsi – 20. elokuuta 1982 Wien, Itävalta) oli ruotsalainen näyttelijä.
Jacobsson tuli tunnetuksi Arne Mattsonin ohjaamasta elokuvasta Hon dansade en sommar (1951), jossa hän näytteli toista pääosaa. Elokuvan alastonuinti- ja rakastelukohtaukset herättivät kohua, ja muun muassa Espanjassa elokuva kiellettiin kokonaan.
Filmografia

1951 – Hon dansade en sommar
1954 – Karin Månsdotter
1955 – Kesäyön hymyilyä (Sommarnattens leende)
1956 – Sången om den eldröda blomman
1964 – Zulu
1965 – Telemarkin sankarit