stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viktor Kingissepp
Elämäkerta > Vapaussota

Kingissepp palasi keväällä 1918 Moskovaan, jossa hän liittyi Tšekaan ja korkeimpaan sotilasoikeuteen. Kingissepp oli mukana useiden sosialistivallankumouksellisten oikeudenkäynneissä tutkijana ja hän oli mukana myös vakoilusta syytetyn brittidiplomaatti Bruce Lockhartin oikeudenkäynnissä. Virossa Saksan sotilaallinen tilanne heikentyi vuoden 1918 loppua kohti ja saksalaiset luovuttivat vallan Virossa väliaikaiselle hallitukselle 19. marraskuuta. Neuvosto-Venäjällä itsenäinen Viro ja muut Baltianmaat nähtiin esteenä vallankumouksen levittämiselle kohti Eurooppaa. Leninin hallitus mitätöi Brest-Litovskin rauhansopimuksen 13. marraskuuta ja puna-armeija aloitti kuun lopussa hyökkäyksen Viroa vastaan, mistä alkoi Viron vapaussota. Kingissepp oli ylittänyt Viron rajan laittomasti marraskuussa ja Virossa hän tuki virolaisia vastaan edennyttä puna-armeijaa. Puna-armeija eteni aluksi heikkoa vastarintaa vastaan ja Narva kukistui 28. marraskuuta. Seuraavana päivänä Pietarissa perustettu Viron väliaikainen vallankumouskomitea julisti Viron työväenkommuunin perustetuksi puheenjohtajanaan Jaan Anvelt. Työväenkommuuni jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Viron hallituksen joukot valtasivat Narvan takaisin 19. tammikuuta 1919 ja työväenkommuunin toiminta lakkautettiin muodollisesti kesäkuussa 1919. Viron vapaussota päättyi 2. helmikuuta 1920 solmittuun Tarton rauhansopimukseen.
Elämäkerta > Viron kommunistinen puolue

Viron kommunistit järjestäytyivät vuonna 1920 Kominterniin kuuluvaksi Viron kommunistiseksi puolueeksi, jonka johdossa toimi Kingissepp, Anvelt ja Hans Pöögelmann. Kingisepp otti osaa puolueen ensimmäiseen ja toiseen kongressiin ja hänet valittiin sen keskuskomitean ja politbyroon johtoon. 1920-luvun alku oli aktiivista aikaa kommunistiselle puolueelle, joka toimi maan alla ammattiyhdistysliikkeen, sekä työväen- ja nuorisojärjestöjen kautta. Puolue sai peitejärjestöjen kautta kansanedustajia riigikogun vaaleissa vuonna 1920. Kommunistien suosioon vaikutti talouselämän kriisi ja suuri työttömyysaste. Kommunistien uhan takia viranomaiset lakkauttivat heidän järjestöjään ja heidän kannattajiaan vastaan järjestettiin oikeudenkäyntejä. Kingissepp pidätettiin ilmiannon perusteella 3. toukokuuta 1922. Sotaoikeus tuomitsi Kingisseppin poikkeustilalakien mukaan kuolemaan ja hänet teloitettiin ampumalla Tallinnassa 4. toukokuuta. Kingisseppin ruumis poltettiin ja haudattiin tuntemattomaan paikkaan henkilökultin muodostumisen estämiseksi. Neuvostoliiton miehitettyä sittemmin Viron Kingisseppin tarinaa käytettiin laajasti propagandassa. Kingisseppistä tuli nuorisolle suunnattujen tarinoiden sankari ja monet paikat ja instituutiot nimettiin uudelleen hänen mukaansa. Esimerkiksi Kuressaare sai nimen Kingissepa. Monet nimet on sittemmin palautettu entiselleen vuoden 1991 jälkeen. Leningradin alueen Jaaman kaupungin venäjänkielinen nimi on edelleen, kylläkin virheellisesti yhdellä s:llä Kingisepp.
Kingissepp valokuvassa.
Kingissepp Neuvostoliitossa vuonna 1988 julkaistussa postimerkissä.
Kippin laite

Kippin laite
Kippin laite tai Kippin aparaatti on laboratorioväline, jota käytetään valmistettaessa kaasuja kiinteän aineen ja hapon reaktiolla. Laitteen kehitti alankomaalainen Petrus Jacobus Kipp vuonna 1844, ja se on nimetty hänen mukaansa. Ensimmäisen Kippin laitteen valmisti saksalainen lasinpuhaltaja Heinrich Geissler.
Kippin laite koostuu pallomaista suppiloa muistuttavasta yläkappaleesta ja alakappaleesta. Alakappale koostuu pohjan nestesäiliöstä, joka on kapean kaulan kautta yhteydessä ylempään pallomaiseen osaan. Pallomaisessa osassa on hanalla suljettava kaasunpoistoputki. Kippin laitteen yläkappaleen putki ulottuu alakappaleen pohjalle. Sen kautta laitteeseen lisätään happoliuosta, joka nousee hydrostaattisen paineen vaikutuksesta alakappaleen pallomaiseen osaan. Alakappaleen pallomaiseen osaan on lisätty kiinteää hapon kanssa reagoivaa ainetta, joka voi olla esimerkiksi sinkkiä tai rautasulfidia. Reaktiossa muodostuu kaasua, joka voidaan poistaa kaasunpoistoputkesta. Jos kaasunpoistoputki suljetaan, kasvaa paine alakappaleen pallomaisesessa osassa. Kasvanut paine työntää happoliuoksen takaisin yläkappaleeseen ja reaktio lakkaa. Reaktio alkaa uudestaan, kun kaasunpoistoputki avataan. Kippin laitetta on käytetty muun muassa vedyn, divetysulfidin, hiilidioksidin ja eteenin valmistamiseen.
Wilson Kiprugut

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wilson Kiprugut |  Wilson Kiprugut |  Wilson Kiprugut |  |
Maa:   Kenia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 800 metriä |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 800 metriä |  |
Wilson Chuma Kiprugut (1938 – 1. marraskuuta 2022) oli kenialainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Kiprugut saavutti Tokion 1964 olympialaisissa pronssia 800 metrin juoksussa ajalla 1.45,9. Se oli Kenian kaikkien aikojen ensimmäinen olympiamitali. Kiprugut osallistui Tokiossa myös 400 metrin juoksuun, jossa hän karsiutui puolivälierissä. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.44,5.
Vuoden 1965 Afrikan kisoissa Brazzavillessa Kiprugut voitti 400 metriä ajalla 46,9 ja 800 metriä ajalla 1.47,4.
Kinoftalonit

Kinoftalonien rakenne
Kinoftalonit ovat ryhmä heterosyklisiä aromaattisia yhdisteitä, joille on tunnusomaista kinoftaloniryhmä. Kinoftalonit ovat väriltään punaisia tai keltaisia ja niitä voidaan käyttää väriaineina erityisesti muovien värjäämiseen. Tunnettu kinoftaloneihin kuuluva yhdiste on kinoliinikeltainen.
Historia ja rakenne

Ensimmäisen kerran kinoftalonivärien prototyypin kinoftalonin syntetisoi E. Jacobsen vuonna 1882 kuumentamalla kinaldiinia ftaalianhydridin kanssa. Kinoftaloneissa on konjugaatio syklisen diketonin ja pyrrolinkaltaisen typpiatomin välillä. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa, joita stabiloivat vetysidokset. Toisinaan kinoftalonit esitetään, muodossa, jossa on kinoliinirengas, mutta tässä tapauksessa kinoliini- ja ketonirenkaiden välillä ei ole konjugaatiota, mikä on vaatimus yhdisteen värillisyydelle.
Valmistus ja käyttö

Kinoftaloneja valmistetaan tyypillisesti edelleen kinaldiinin ja ftaalianhydridin johdannaisten välisellä reaktiolla. Reaktio voidaan suorittaa kuumentamalla niitä yhdessä ilman liuottimia. Kinoftaloni sellaisenaan on liian liukoinen moniin orgaanisiin liuottimiin käytettäväksi värjäyksessä. Tyypillisimpiä sen vähemmän liukoisia johdannaisia ovat halogenoidut kinoftalonivärit, sulfonoidut johdannaiset ja 9-aminokinaldiinista johdetut kinoftalonit. Ftaalianhydridin lisäksi voidaan käyttää myös muita aromaattisia anhydridejä esimerkiksi pyromelliittihappodianhydridiä. Kinoftalonit ovat väriltään tyypillisesti keltaisia tai punaisia. Kinoftaloneja käytetään erityisesti muovien kuten polystyreenien värjäämiseen. Tämän lisäksi niillä voidaan värjätä myös kuituja kuten polyestereitä, silkkiä ja paperia.
Kinu (1922)

| Kinu / 鬼怒 |
| --- | --- |
 Kinu Kuyshun rannikolla vuonna 1931

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kawasaki, Kōbe
Kölinlasku:  17. tammikuuta 1921
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 1922
Palveluskäyttöön:  10. marraskuuta 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 659 t
Pituus:  158,6 m (vesiraja) 162,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,2 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  90 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  450
Aseistus
Aseistus:  7 × 140 mm/50 type 3 -tykkiä 2 × 80 mm/40 type 3 -ilmatorjuntatykkiä 8 × 533 mm torpedoputkea 48 × miinaa
Kinu (jap. 鬼怒) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1922 palvelukseenotettu Nagara-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kawasakin Kōben telakalta ja sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1921. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1922 ja se otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 10. marraskuuta.
Kiovan kansallinen rakennus- ja arkkitehtuuriyliopisto

| Kiovan kansallinen rakennus- ja arkkitehtuuriyliopisto> Київський національний університет будівництва і архітектури |
| --- | --- |
 Kiovan kansallisen rakennus- ja arkkitehtuuriyliopiston päärakennus.
Motto:  Me opetamme kuinka rakennetaan tulevaisuudessa!
Perustettu:  1930
Tyyppi:  kansallinen yliopisto
Henkilökunta:  1 100 (akateeminen henkilöstö)
Opiskelijoita:  noin 10 000
Sijainti:  Kiova,  Ukraina (50.4273°N, 30.4661°E)
Osoite:  Prospekt Povitroflotskyi 31, Kiova, Ukraina (проспект Повітрофлотський 31; м. Київ)
Sivusto:  www.knuba.edu.ua
Kiovan kansallinen rakennus- ja arkkitehtuuriyliopisto (ukr. Київський національний університет будівництва і архітектури, Kyjivskyi natsionalnyi universytet budivnytstva i arh’itektury; lyhennys КНУБА, KNUBA) on Kiovan Solomjankan piirissä toimiva yliopisto, joka sai alkunsa vuonna 1930 Kiovan rakentamisinstituuttina (ukr. Київський будівельний інститут).
Opetusta annetaan seitsemässä tiedekunnassa. Opiskelijoita on noin 10 000. Yliopiston akateemiseen henkilökuntaan on kuulunut runsas 1 100 ihmistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiovan kansallinen rakennus- ja arkkitehtuuriyliopisto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Київський національний університет будівництва і архітектури – Opiskelijoiden lukumäärä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Käännös suomeksi
Kustaa Karjalainen

Kustaa Karjalainen 1900-luvun alussa.
Kustaa Fredrik Karjalainen (21. elokuuta 1871 Kajaani – 5. syyskuuta 1919 Loviisa) oli suomen sukukieliin perehtynyt tutkija ja tutkimusmatkailija.
Henkilöhistoria

Karjalaisen vanhemmat olivat sahatyömies Adolf Karjalainen ja Eva Gustava Kontio. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta vuonna 1892 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna  1897 ja lisensiaatin tutkinnon vuonna 1905. Suomen kielen opettajana Helsingin teollisuuskoulussa Karjalainen toimi vuosina 1896–1898, Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisen laitoksen amanuenssina vuodesta 1904 lähtien ja suomalais-ugrilaisen kielitieteen dosenttina vuodesta 1905 lähtien. Hän oli myös virkaa tekevä suomen kielen lehtori vuosina 1905–1913 sekä virkaa tekevä suomen kielen ja kirjallisuuden professori vuosina 1908, 1910, 1913, 1914 ja 1917.
Karjalainen teki tutkimusmatkoja Vienan Karjalaan vuonna 1894, Tverin Karjalaan 1895, Rukajärvelle 1897, ostjakkien eli hantien luo Siperiaan Tobolskin ja Tomskin seudulle vuosina 1898–1902 sekä Unkariin vuonna 1906. Suomalais-Ugrilaisen Seuran kirjavarainhoitajana Karjalainen toimi vuosina 1897–1898 ja sihteerinä 1906–1919.
Karjalainen oli naimisissa vuodesta 1904 Elsa Maria Cleven (s. 1878, professori Zacharias Cleven tytär) kanssa.
Teoksia

Ostjakkeja oppimassa 1899–1902
Zur ostjakischen Lautgeschichte I: über den Vokalismus der ersten Silbe, väitöskirja. 1904
Wie Ego im. ostjakischen die verwandten benennt 1913
Beiträge zur Geschichte der finnischugrischen dentalen nasale 1914
Jugralaisten uskonto 1918
Siperian matkoilta, 100 kirjettä morsiamelle (kirjailijan esittely K. Krohn) 1921
Ostjakisches Wörterbuch, toimittanut Y. H. Toivonen. 1948
Luettelo Ruotsin merivoimien miinantorjunta-aluksista

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien miinantorjunta-aluksista listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet miinantorjunta-alukset.
HMS Landsort (M71)
HMS Arholma (M72)
HMS Koster (M73)
HMS Kullen (M74)
HMS Vinga (M75)
HMS Ven (M76)
HMS Ulvön (M77)
HMS Styrsö (M11)
HMS Spårö (M12)
HMS Skaftö (M13)
HMS Sturkö (M14)
HMS Spårö (M12)
HMS Sturkö (M14)
HMS Koster (M73)
HMS Kullen (M74)
HMS Vinga (M75)
HMS Ven (M76)
HMS Ulvön (M77)
Kintahuonvuoren kalliomaalaus

| Kintahuonvuoren kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Kintahuonvuoren kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°1′19.7933″N, 26°27′0.5486″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Kaupunki:  Kouvola
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kintahuonvuoren kalliomaalaus sijaitsee Kymijoen vesistöön kuuluvan Pyhäjärven rannalla, entisen Jaalassa, nykyisessä Kouvolassa Kymenlaaksossa. Maalauksen löytäjä on Mirja Pihkala, jonka kesämökki sijaitsee lähellä. Hänen poikansa Kari-Matti ilmoitti löydöstä amanuenssi Timo Miettiselle Kotkaan.  Timo Miettinen tarkasti maalauksen vuonna 1997.
Kallio ja sen sijainti

Kalliomaalaus sijaitsee Pyhäjärven luoteiskulmassa Hausanniemen kaakkoisreunassa. Niemessä on Kintahuonvuori, jonka eteläreunassa maalauskallio sijaitsee. Kallio on nykyään metsän peitossa, koska rantaan on matkaa 15 metriä. Kallion pinta on halkeillut ja siitä on irronnut suuria lohkareita, jotka muodostavat eri korkeuksille kielekkeitä. Maalattu kallionpinta on pystysuora, ja kuviot on voinut maalata 1,5 metriä alempana olevan kielekkeen päältä.
Maalaus sijaitsee Saimaan ensimmäisen laskuväylän, Matkuslammen reitin, varrella, jota pitkin vedet laskivat ensimmäisen kerran Suomenlahteen.
Maalaus

Maalauksen merkittävin kuvio on venekuvio, joka on 56 senttimetriä leveä ja siinä on 12 miehistöviivaa. Veneellä näyttäisi olevan vasemmalle osoittava keula, johon voi kuvitella pelkistetyn hirvenpään.
Noin 25 senttimetriä oikealla on toinen venekuvio, joka on 16 senttimetriä pitkä ja jolla on vain neljä miehistöviivaa. Vajaan metrin vielä edelleen oikealle voidaan nähdä haalistunut venekuvio, joka on melkein tuhoutunut.
Luettelo Ruotsin merivoimien partioaluksista

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien partioaluksista listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet partioalukset.
HMS Hugin, P151
HMS Munin, P152
HMS Magne, P153
HMS Mode, P154
HMS Vale, P155
HMS Vidar, P156
HMS Mjölner, P157
HMS Mysing, P158
HMS Kaparen, P159
HMS Väktaren, P160
HMS Snapphanen, P161
HMS Spejaren, P162
HMS Styrbjörn, P163
HMS Starkodder, P164
HMS Tordön, P165
HMS Tirfing, P166
HMS Kaparen, P159
HMS Väktaren, P160
HMS Snapphanen, P161
HMS Spejaren, P162
HMS Styrbjörn, P163
HMS Starkodder, P164
HMS Tordön, P165
HMS Tirfing, P166
Luettelo Ruotsin merivoimien moottoritorpedoveneistä

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien moottoritorpedoveneistä listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet moottoritorpedoveneet, joista ensimmäinen laskettiin vesille 1918 ja viimeinen 1957.
Mtb nr 1 ex-MAS 231 (1920)
Mtb nr 2 ex-MAS 232 (1920)
Mtb nr 3 (1925)
Mtb nr 4 (1925)
T3 (1939)
T4 (1939)
T11 ex-MAS 506 (1940)
T12 ex-MAS 508 (1940)
T13 ex-MAS 511 (1940)
T14 ex MAS 524 (1940)
T15 (1941)
T16 (1941)
T17 (1941)
T18 (1941)
T19 tilaus peruutettu
T20 tilaus peruutettu
T21 (1942)
T22 (1942)
T23 (1942)
T24 (1942)
T25 (1942)
T26 (1942)
T27 (1943)
T28 (1943)
T29 (1943)
T30 (1943)
T31 (1943)
T32 (1951)
T33 (1951)
T34 (1951)
T35 (1952)
T36 (1952)
T37 (1952)
T38 (1951)
T39 (1952)
T40 (1952)
T41 (1952) - muutettu yhteysveneeksi HMS Viken (V04)
T42 (1956) - muutettu yhteysveneeksi HMS Skanör (V01)
T43 (1956) - muutettu yhteysveneeksi HMS Smyge (V02)
T44 (1956) - muutettu yhteysveneeksi HMS Arild (V03)
T45 (1957)
T46 (1957)
T47 (1958) - muutettu yhteysveneeksi HMS Öregrund (V05)
T48 (1958) - muutettu yhteysveneeksi HMS Slite (V06)
T49 (1958)
T50 (1959) - muutettu yhteysveneeksi HMS Marstrand (V07)
T51 (1959) - muutettu yhteysveneeksi HMS Lysekil (V08)
T52 (1959)
T53 (1956)
T54 (1957)
T55 (1957)
T56 (1957)
Mount Everest

Mount Everest
Mount Everest Kalar Patarista (5 700 m) nähtynä
| --- | --- |
Tyyppi:  nähtävyys 
Sijainti:   Nepalin Sagarmathan ja  Kiinan Tiibetin autonomisen alueen rajalla Nepal ja Kiinan kansantasavalta
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  8 848,86 m
Prominenssi:  8 848,86 m
Suojelualue:  Sagarmāthān kansallispuisto 
Ensimmäinen nousu huipulle:  Edmund Hillary ja Tenzing Norgay 29. toukokuuta 1953
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mount Everest on merenpinnasta mitattuna maailman korkein vuori Nepalin Sagarmathan vyöhykkeen ja Kiinan Tiibetin autonomisen alueen rajalla Himalajan vuoristossa. Vuoren tarkasta korkeudesta on kiistelty. Mittausten tulokset ovat vaihdelleet 8 844 metristä 8 850 metriin. Nepal ja Kiina hyväksyivät yhdessä viralliseksi korkeudeksi 8 848,86 metriä vuonna 2020. Ensimmäisen kerran Everestin huipulle onnistuivat kiipeämään uusiseelantilainen Edmund Hillary ja šerpa Tenzing Norgay vuonna 1953. Se sijaitsee Kravun kääntöpiirin rajalla.
Mount Everest Nepalin kartalla. Vuori sijaitsee Himalajalla, Nepalin Sagarmathan ja Kiinan Tiibetin autonomisen alueen rajalla.
Nimi

Vuoren englanninkielisen nimen antoi Andrew Waugh, Yhdistyneen kuningaskunnan kartoittajakenraali Intiassa. Hän nimesi sen edeltäjänsä, maantieteilijä George Everestin mukaan. Nepaliksi vuorta kutsutaan nimellä Sagarmāthā सगरमाथा 'taivaan otsa'. Tiibetissä se on Chomolangma tai Qomolangma ཇོ་མོ་གླང་མ ('Maailmankaikkeuden äiti'); kiinassa: 珠穆朗瑪峰 (pinyin: Zhūmùlǎngmǎ Fēng) tai 聖母峰.
Vuoren tiibetinkielinen nimi on vuoren ainoa alkuperäinen, paikallisten asukkaiden antama nimi. Vuoren nepalinkielinen nimi Sagarmāthā on varsin tuore, se muodostettiin 1960-luvun alussa. Nepalin hallitus koki häpeälliseksi sen, että vuorella ei ollut nepalilaista nimeä. Tämä johtuu siitä, että vuorta ei tunnettu eikä ollut tietenkään nimetty nepalin kieltä puhuvien keskuudessa Katmandun ympäristössä ja siitä länteen. Šerpojen käyttämä tiibetiläinen nimi ei voinut tulla kysymykseen maan nepalisointipolitiikan vuoksi.
Korkeus

Mount Everestin tarkempi korkeus on ollut kiistanalainen aihe. Kiinalaisessa mittauksessa vuonna 1975 sen korkeudeksi todettiin 8 848,13 metriä. Korkeuteen laskettiin mukaan huipun jääpeitteen paksuus. Vuonna 2005 kiinalaiset mittasivat paikan päällä jäätutkaa ja satelliitteja käyttäen kivihuipun korkeudeksi 8 844,43 ±0,21 metriä ja jääkerroksen paksuudeksi 3,5 metriä. Vuonna 1999 yhdysvaltalaiset tutkijat mittasivat GPS-satelliitin avulla vuoren korkeudeksi 8 850 metriä. Kiina piti vuoden 2005 mittaustulosta vuoren virallisena korkeutena. Nepalin mukaan vuoren korkeus oli 8 848 metriä perustuen intialaisen tutkimusryhmän tuloksiin vuodelta 1954. Vuonna 2020 valmistui nepalilaisten ja kiinalaisten yhteistyössä tekemät uudet mittaukset, joiden perusteella molemmat maat hyväksyivät vuoren viralliseksi korkeudeksi 8 848,86 metriä. Nepalilaiset käyttivät referenssitasona Bengalinlahtea ja kiinalaiset Keltaistamerta. Nepalilaisten mittauksissa käyttämä satelliittijärjestelmä oli GPS, kun taas kiinalaiset käyttivät omaa Beidou-järjestelmäänsä.
Huipun sijainti sinänsä tunnetaan nykyään GPS-laitteiden avulla hyvin tarkasti. Kaukana merestä sijaitsevan huipun korkeuden määrittelyä vaikeuttaa kuitenkin epävarmuus referenssitason, merenpinnan (oikeastaan geoidin), oikeasta korkeusasemasta vuoren kohdalla.
Vuorikiipeily > Ensimmäiset

Englantilaiset George Mallory ja Andrew Irvine nousivat 8. kesäkuuta 1924 huipun lähettyville. Molemmat kiipeilijät kuitenkin katosivat. Viimeisen näköhavainnon heistä teki alempaan leiripaikkaan jäänyt seurueen geologi, joka näki heidät harjanteella huipun läheisyydessä. Malloryn ja Irvinen kameraa ei ole löydetty, joten ei ole voitu selvittää luotettavasti, onnistuivatko he saavuttamaan huipun ennen kuolemaansa. Malloryn ruumis löydettiin vuonna 1999.lähde?
Ensimmäisen kerran Everestin huipulle onnistuivat kiipeämään uusiseelantilainen sir Edmund Hillary ja šerpa Tenzing Norgay Nepalista 29. toukokuuta 1953 .
Vuorikiipeily > Ensimmäiset > Muita ennätyksiä

Tirolilaiset Reinhold Messner ja Peter Habeler saavuttivat huipun 8. toukokuuta 1978 kiivettyään ilman lisähappea, vaikka tekoa oli aiemmin pidetty mahdottomana. Kaksi vuotta myöhemmin Messner saavutti myös toisen mahdottoman, kun hän kiipesi 20. elokuuta 1980 huipulle ilman lisähappea ja yksin ilman kantajien apua.lähde?
Brittiläinen Rod Baber sai huomiota maailman mediassa väitettyään soittaneensa 21. toukokuuta 2007 ensimmäisenä maailmassa matkapuhelimella Mount Everestin huipulta. MountEverest.net-sivuston mukaan kiinalaiset vuorikiipeilijät soittivat matkapuhelimella Everestin huipulta jo vuonna 2003.
Vuorikiipeily > Ensimmäiset > Suomalaiset

Suomalaisista Everestille on kiivennyt ensimmäisenä Veikka Gustafsson keväällä 1993 ja uudelleen ilman lisähappea keväällä 1997 ja ensimmäisenä suomalaisena naisena Carina Räihä 17. toukokuuta 2010. Ari Piela ja Antti Mankinen saavuttivat huipun 28. toukokuuta 1999. Piela ja Mankinen kiipesivät Tiibetin puolelta. Vanhin suomalainen huipulle Nepalin puolelta kiivennyt on Jan Sinivaara 50-vuotiaana 13. toukokuuta 2011.lähde tarkemmin?
Vuorikiipeily > Nykyään

The Himalayan Database -sivuston mukaan vuoteen 2020 mennessä Everestille oli noussut jo 10 184 ihmistä. Nousun hinta vaihtelee palvelutasosta riippuen 20 000:sta Yhdysvaltain dollarista 200 000 dollariin hengeltä ja maksoi keskimäärin 44 500 dollaria hengeltä vuonna 2021.
Everestin kiipeilykausi on lyhyt ja sijoittuu huhtikuun loppupuolelta toukokuun loppuun. Muina aikoina kiipeäminen on liian vaarallista myrskyisän sään ja lumi- ja jääpeitteen epävakauden vuoksi. Kauden aikanakin sää on otollinen vain ajoittain. Ennen kiipeilyretkueiden pääsyä vuorelle paikalliset oppaat kiipeävät kiinnittämään ja korjaamaan nousureiteille asennetut kiinnikkeet. Kiipeilyteknologian edistyttyä Everestin "valloittaminen" on tullut entistä helpommaksi saavuttaa yhä laajemmalle yleisölle, ja käyntimäärät ovat kasvaneet moninkertaisiksi 1990-luvulta. 2010-luvulla rinteillä muodostui jo vaarallisia ruuhkia. Everestin vilkkaimman päivän uskotaan olleen 22. toukokuuta 2019, jolloin yli 200 henkeä pyrki huipulle yhtenäisenä jonona ja kaksi kiipeäjää kuoli jouduttuaan viettämään "kuolemanvyöhykkeellä" huipun tuntumassa tuntikausia. Jo ennen tapausta kiipeilijöille oli asetettu aikataulut ruuhkien lievittämiseksi, ja Kiina oli ilmoittanut myöntävänsä jatkossa kolmanneksen vähemmän kiipeilylupia. Vaaratilanteiden lisäksi kävijöiden monilukuisuus on tuonut Everestin rinteille suuret määrät tyhjiä happipulloja ja muuta roskaa. Vakavammin vuorikiipeilyä harrastavien keskuudessa Everestin valloitus on menettänyt mainettaan, koska vuoren kaupallistuminen on tehnyt siitä huomattavasti helpompaa: esimerkiksi leirielämää mukavoittavat kantajien tuoma lisähappi, ruoka ja jopa huonekalut. Etenkin Nepalin puolella paikallinen talous nojaa Everestin-kävijöihin, ja toiminta on löyhemmin säänneltyä kuin Kiinan hallinnoimalla Tiibetin puolella. Kiipeilylupia on moitittu liian lukuisiksi ja vaatimuksia saajalle liian alhaisiksi. Ahtailla reiteillä huonokuntoinen kiipeilijä vaarantaa itsensä lisäksi muut. Paikalliselle väestölle kiipeilijöiden opastaminen ja näiden varusteiden kantaminen on hyvin vaarallista, mutta muita vaihtoehtoja paljon tuottavampi elinkeino.lähde?
Kiipeilyoppaina toimivat šerpat voivat ansaita yhden kiipeilykauden aikana 1 600–8 000 dollaria maassa, jossa bruttokansantulo henkeä kohden oli 1 090 dollaria vuonna 2019 .