stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuel Pihlström
Saavutukset

Suunnistajana Pihlström on voittanut nuorten sprinttimatkan Ruotsin mestaruuden vuonna 2021. Nuorten MM-kilpailuissa 2019 hän oli sprintissä toinen ja oli lisäksi mukana Ruotsin toiseksi tulleessa viestijoukkueessa.
Pihlström on 1 500 metrin juoksun Ruotsin mestari vuosilta 2022 ja 2024. Vuosina 2020 ja 2021 hän oli pronssilla. 800 metrillä hän sai hopeaa 2023 ja pronssia 2024. 4 x 800 metrin ja 4 x 1500 metrin viesteissä hän on ollut Ruotsin mestaruuskisoissa hopealla 2021 ja 2022. Sisäratojen Ruotsin-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 1 500 metrillä kultaa 2025 ja pronssia 2021. Espoossa heinäkuussa 2023 järjestetyissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Pihlström saavutti 1 500 metrin juoksusta pronssia. Hän sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 ja ulkoratojen EM-kilpailuissa 2022, ei startannut loppukilpailuun EM-kilpailuissa 2024 ja karsiutui keräilyerissä olympialaisissa 2024.
Ennätykset

800 m: 1.45,97 (27. heinäkuuta 2024)
1500 m: 3.33,58 (3. elokuuta 2024); hallissa 3.35,47 NR (30.1.2024)
Maili: 3.52,50 NR (21. elokuuta 2024); hallissa 3.54,78 NR (4.2.2025)
3000 m: 7.53.01 (21. joulukuuta 2024, hallissa)
5000 m: 14.06,65 (25. heinäkuuta 2020)
NR = maan (Ruotsin) ennätys
Osmo Leivo (mäkihyppääjä)

Osmo Olavi Leivo (s. 5. lokakuuta 1943 Lahti) on suomalainen, 1960-luvulla menestynyt mäkihyppääjä. Hän voitti yhden Suomen-mestaruuden. Hän edusti mäkihypyssä Lahden Hiihtoseuraa. Voimistelussa hän edusti Lahden Reipasta ja voitti piirinmestaruuksia.
Leivon paras vuosi mäkihyppääjänä oli 1966. Hän voitti tuolloin Puijon hiihtokisojen mäkikilpailun ja Ounasvaaralla Suomen-mestaruuden 0,5 pisteen erolla Paavo Maunuun. Samana vuonna hän sijoittui Salpausselällä kymmenenneksi. Vuonna 1967 hän sijoittui Ruotsissa Falunin mäkikilpailussa parhaana suomalaisena viidenneksi. Vuonna 1968 hän sijoittui Salpausselällä yhdeksänneksi. Vuonna 1969 hän sijoittui Kouvolassa normaalimäen SM-kilpailussa jaetulle neljännelle sijalle. Vuonna 1965 hän hyppäsi Itävallassa Kulmin lentomäessä 110 metriä pitkän hypyn.
Leivo on mäkihypyn olympiavoittajan Veikko Kankkosen lanko.
V. K. Hietanen

V. K. Hietasen kotitalo Karjalankannaksella kuvattuna jatkosodan aikana. Päärakennuksessa oli mansardikatto. Navettarakennus oikealla on saanut osuman sodan aikana.
Viljo Kalervo Hietanen (15. toukokuuta 1924 Kuolemajärvi – 3. tammikuuta 2012 Turku) oli suomalainen lehtikuvaaja.
Hietanen aloitti lehtikuvaajan uransa 1950-luvulla turkulaisten Uusi Aura- ja Åbo Underrättelser-lehtien kuvaajana. Hän oli sitten Helsingin Sanomien Turun aluetoimituksen kuvaajana 1961–1989 kuvaten ajankohtaisia uutistapahtumia. Hietasen tunnetuin uutiskuva esitti Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosyginia ja presidentti Urho Kekkosta kertomassa saamastaan kalansaaliista jäänmurtaja Tarmon kannella Hangon edustalla Kosyginin Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen lokakuussa 1968 Suomeen tekemän yllätysvierailun aikana.
Hietasen valokuvakokoelma lahjoitettiin vuonna 2017 Museoviraston Journalistiselle kuva-arkistolle JOKA:lle.
Kirjallisuutta

Juha Hietanen : Kameran takana V. K. Hietanen ; kuvat V. K. Hietanen. Juha Hietanen, Helsinki 2008 ISBN 978-9529247868
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
V. K. Hietasen näytekuvakokoelma joka.kuvakokoelmat.fi-palvelussa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Elintarvikkeiden säännöstely Suomessa toisen maailmansodan aikana

Kuvassa leivän ostamiseen oikeuttavia ostokortteja.
Valikoima ostokortteja vuodelta 1949.
Elintarvikkeiden säännöstelyllä pyrittiin Suomessa toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen takaamaan kansalaisille välttämättömien peruselintarvikkeiden mahdollisimman tasapuolinen jakelu. Sodan aikana valtiovallan tuli huolehtia niin puolustuslaitoksen kuin siviilienkin ravitsemuksesta. Koska elintarvikkeista oli puutetta tuli säännöstely- ja jakeluorganisaation luominen ajankohtaiseksi syyskuussa 1939. Säännöstely toisen maailmansodan aikana itsessään aiheutti puutetta, korkeita hintoja, valtion virkamiesten korruptiota ja mustaa pörssiä, mistä taloustieteilijä Ludwig von Mises kirjoitti kirjassaan Omnipotent Government vuonna 1944.  Säännöstely myös aiheutti rikollisuutta salakuljetuksen muodossa.
Kansanhuoltoministeriön ja sotatalousneuvoston määräämillä säännöstelytoimilla välttämättömyystarvikkeiden jakelu saatiinkin jotakuinkin tyydyttävästi toimivaksi sotien aikana. Ajoittaiset vaikeudet johtuivat pääsääntöisesti kuljetusvaikeuksista. Säännöstelyjärjestelmän luominen oli osa sotatalouden järjestelyjä.
Säännöstely päättyi 1954. Sokerin säännöstely loppui 1. helmikuuta 1954, kuukauden kuluttua kahvi vapautui säännöstelystä.
Säännöstelyorganisaatio

Elintarvikkeiden säännöstelyssä oli keskeisenä toimijana syyskuussa 1939 perustettu Kansanhuoltoministeriö, jonka tehtäviin kuului muun muassa johtaa elintarvikkeiden ja eräiden raaka-aineiden kotimaista tuotantoa, jakelua sekä kulutusta. Ministeriö hoiti myös tehtäviä muun muassa elintarvikkeiden ja raaka-aineiden ulkomaankaupan toteuttamisessa. Ministeriön tehtävänä oli aluksi myös valvoa työvoiman käyttöä, mutta tehtävä siirrettiin Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriölle kesäkuussa 1941. Uutena tehtävänä ministeriölle tuli lokakuussa 1940 hintasäännöstelyn valvonta.
Säännöstelyyn määrätyt elintarvikkeet

Säännösteltäväksi määrättiin seuraavia elintarvikkeita:
Sokeri ja siirappi 3. lokakuuta 1939.
Kahvi 28. lokakuuta 1939.
Vilja ja viljatuotteet 15. toukokuuta 1940.
Voi 13. kesäkuuta 1940.
Tee, perunajauhot ja kuivatut hedelmät syksyllä 1940.
Maito ja maitotaloustuotteet 21. marraskuuta 1940.
Lihatuotteet 1. joulukuuta 1940.
Kananmunat keväällä 1941.
Muita säännöstelyn piiriin määrättyjä hyödykkeitä:
Vaatteet, jalkineet sekä saippua ja muut puhdistusaineet syksyllä 1940.
Elintarvikkeiden kotimainen tuotanto ja tuonti ulkomailta

Maataloustuotanto laski sodan aikana merkittävästi ja viljan kulutuksesta noin kolmannes oli tuotava ulkoa, pääosin Saksasta. Viljan tuonnilla oli myös poliittiset seurauksensa Suomen, koska Suomi oli näin riippuvainen Saksasta. Saksa painosti Suomea erillisrauhaan tähtäävien tunnusteluiden aikana syksyllä 1943 ja keväällä 1944 viivyttämällä viljatoimituksia, supistamalla kiintiöitä ja määräämällä ajoittain jopa vientikieltoja.
Maataloustuotannon supistuminen sodan aikana johtui useammastakin tekijästä. Vuosina 1940 ja 1941 Moskovan rauhansopimuksessa luovutetuille alueille jäi noin 10 % peltopinta-alasta, eikä ne olleet vuonna 1941 käytössä. Luovutetulle alueelle tapahtuneen muuton seurauksena vuodesta 1942 kyseistä peltopinta-alaa saatiin jälleen käyttöön.
Toinen maataloustuotannon supistumiseen johtanut tekijä oli ulkomaisten lannoitteiden tuonnin romahtaminen, joka vähensi peltojen tuottoa noin kymmenyksen.
Kolmas syy huonoihin satoihin olivat sääolot; välirauhan ja jatkosodan aikana ne olivat hyvin epäedullisia useina vuosina. Vuodet 1940 ja 1941 olivat kuivuuden vuoksi lähes katovuosia, myös kesät 1942 ja 1944 olivat sääoloiltaan huonoja. Vuosina 1941 ja 1944 osa sadosta jäi myös korjaamatta, kun sotatoimet sitoivat työvoiman. Muinakin vuosina esiintyi ongelmia, kun sadonkorjuun vaatima työvoima ja vähäiset traktorit olivat pääosin sotatoimialueella. Vähäisten käytettävissä olleiden moottoroitujen korjuuvälineiden kärsimä polttoainepula lisäsi omalta osaltaan vaikeuksia.
Kokonaisviljasato oli vuonna 1939 (jolloin tuontilannoitteet olivat käytössä ja sadonkorjuu voitiin järjestää käytännössä rauhan ajan oloissa) 1 513 tuhatta tonnia. Kokonaissatomäärä laski siten, että viljaa tuotettiin:
Vuonna 1941 vain 947 tuhatta tonnia (63 % vuoden 1939 sadosta)
Vuonna 1942 / 1 066 tuhatta tonnia (70 %)
Vuonna 1943 / 1 029 tuhatta tonnia (68 %)
Vuonna 1944 / 827 tuhatta tonnia (55 %)
Vuoden 1945 sato oli vielä vuoden 1944 satoakin pienempi.
Viljan tuonti Saksasta käsitti vuosittain noin kolmanneksen kokonaiskulutuksesta. Viljan tuontimäärät vaihtelivat 200 ja 250 tuhannen tonnin välissä.
Elintarvikkeiden säännöstellyt annokset

Elintarvikkeiden säännöstely aloitettiin Suomessa kansanhuoltoministeriön antamien määräysten perusteella syksyllä 1939. Säännöstely jatkui aina 1950-luvun alkuvuosiin asti, mutta tiukimmillaan säännöstely oli 1941–1945, jolloin lähes kaikki tärkeimmät elintarvikkeet olivat sääntelyn alaisia.
Merkittävänä poikkeuksena tästä oli peruna, joka oli säänneltynä vain suhteellisen lyhyen ajan jatkosodan jo päätyttyä, minkä takia peruna oli suomalaisen ruokavalion perustana sääntelykauden aikana. Kilokalorimäärät (ns. B-ryhmässä noin 1 000–1 200 kcal/henkilö/vrk) osoittavat, että ilman sääntelemätöntä perunaa olisi ennen pitkää tapahtunut nälkäkuolemia.
Elintarvikkeiden säännöstellyt annokset > Siviiliväestön annokset

Elintarvikkeiden säännöstelyssä peruslähtökohtia oli kaksi. Ensimmäisenä otettiin huomioon kunkin henkilön ravinnon tarve. Tätä varten laadittiin erilaisia arvioita jokaisen henkilön harjoittaman ammatin, muiden tehtävien ja iän perusteella. Luonnollisesti tämä johti kiistelyyn siitä, minkä ”arvoisen” kortin mikin ammattiryhmä tai yksityishenkilö ansaitsi. Anomuksia ”ylemmän” kortin saamiseksi lähetettiinkin runsaasti kansanhuoltoviranomaisille. Toiseksi jouduttiin laskemaan elintarvikevarastojen riittävyyden takaamiseksi kullekin ryhmälle annos, joka oli mahdollista jakaa. Elintarviketilanteen vaihdellessa sodan aikana voimakkaastikin annoksiin jouduttiin tekemään toistuvia muutoksia. Elintarvikelajien vaihtelua ei ollut käytännössä juurikaan mahdollisuutta toteuttaa, mutta ajoittain pieniä lisäannoksia oli mahdollisuus jakaa.
Säännöstellyn ”korttiannoksen” määrittämiseksi suomalaiset jaettiin ammattialojen mukaan erilaisiin ryhmiin, joille määrättiin omat annoksensa. Ryhmien määrä vaihteli sodan mittaan ja esimerkiksi kesällä 1940 oli käytössä neljä eri ryhmää, jotka nimettiin A:sta D:hen. Syksyllä 1941 ryhmiä oli viisi (A–E), joiden saamista leipävilja-annoksista esimerkki (ryhmien saamat elintarvikeannokset noudattelivat muidenkin elintarvikkeiden osalta suuruudeltaan pääpiirteissään kyseistä luetteloa):
A-kortti (lapset alle 7 v.) saivat leipää viljaksi laskettuna 200 g/vrk
B-kortti (kevyen työn tekijät ja lapset 8–12 v.) 200 g/vrk
C-kortti (raskaanpuoleisen työn tekijät ja lapset 13-16 v.) 250 g/vrk
D-kortti (raskasta ruumiillista työtä tekevät) 300 g/vrk
E-kortti (erittäin raskasta ruumiillista työtä tekevät) 425 g/vrk.
Elintarviketilanteen ollessa kriittisimmillä kevään ja alkukesän 1942 aikana kuului B-kortin saaneiden henkilöiden annoksiin (niukan leipävilja-annoksen lisäksi) muun muassa:
2 dl maitoa päivää kohden
150 g voita kuukaudessa
433 g lihaa kuukaudessa
750 g sokeria kuukaudessa.
Kriittisimmän kauden jälkeen annoksia pystyttiin pääsääntöisesti hieman nostamaan. Voin osalta nousua tapahtui siten, että asteittain marraskuusta 1942 sen kuukausittainen annos saatiin nousemaan 500 grammaan. Naudanlihaksi muutettuna lihan vuotuinen annos 1942–1943 oli hieman alle seitsemän kiloa. Liha-annoksen määritelmää tosin muutettiin siten, että eri lihatuotteiden ”arvokkuuden” vaihtelun takia sen määrittelyn perustaksi määrättiin lihan rahallinen arvo painomäärän sijaan. Sokerin säännöstelyannos vakiintui melko nopeasti 250 grammaan kuukaudessa, mutta ne, jotka eivät halunneet ”lunastaa” tupakka-annostaan saivat toisen annoksen sokeria kuukaudessa.
Elintarvikkeiden säännöstellyt annokset > Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset

Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset poikkesivat siviiliväestön annoksista siten, että sotamuona-annoksen tuli sisältää kaikki tarvittavat ravintoaineet ja riittävä energiasisältö ilman ulkopuolista lisäravintoa. Siviilienhän oli mahdollista hankkia ravintonsa lisukkeeksi muun muassa säännöstelemätöntä perunaa (merkittävä hiilihydraatti- ja energialähde), jota sotatoimialueella ei luonnollisestikaan ollut tarjolla kuin poikkeuksellisesti.
Sotatoimialueella suuren ongelman muodostivat ajoittaiset kuljetus- ja muut toimitusvaikeudet, jotka aiheuttivat joukoissa jopa tilapäistä nälkiintymistä. Hyökkäysvaiheen aikana 1941 suuria määriä elintarvikkeita haaskattiin tai jätettiin maastoon. Elintarviketilanne joukoissa oli heikoimmillaan loppuvuodesta 1941 ja tammikuussa 1942, jolloin varastoissa oli vain 2–4 viikon kulutusta vastaava määrä elintarvikkeita, joiden kuljettamisessa kauas Itä-Karjalaan oli lisäksi suuria ongelmia.
Sotamuona-annoksien koko vaihteli talvi- ja jatkosodan aikana useasti. Talvisodan aikana annokset olivat suurimmillaan. Jatkosodan alussa vuoden 1941 kesällä ja syksyllä annokset olivat hieman talvisotaa pienemmät. Keväällä ja alkukesästä 1942 annokset olivat osin jopa riittämättömiä. Tämän jälkeen sotamuona-annosten kokoa saatiin hiljalleen kasvatettua.
Ravinnon riittävyyteen vaikutti oleellisesti sotatapahtumien kiivaus. Jatkosodan asemasodan aikana, jolloin rintamatapahtumat olivat vain ajoittaisia tai vähäisiä, osa muona-annoksista jäi jopa käyttämättä, vaikka annokset olivat pienimmillään. Muona-annosten sisältö määriteltiin tavanomaisimpien elintarvikkeiden määrinä, mutta erilaisia vaihtotaulukoita laadittiin.
Elintarvikkeiden säännöstellyt annokset > Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset > Talvisodan aikana käytetty sotamuona-annos II

Talvisodan aikana puolustusvoimien elintarvikehuollon pohjana oli 17. lokakuuta 1939 vahvistettu sotamuona-annos II, joka sisälsi muun muassa seuraavia elintarvikkeita vuorokautta ja henkilöä kohden (suluissa vaihtotaulukon mukaisia elintarvikkeita määrineen):
Kuivaa leipää 500 grammaa; lähinnä näkkileipää, jota ei valmistuskapasiteetin vähäisyyden vuoksi saatu toimitettua rintamalle riittäviä määriä. (Vaihtomäärä 600 g tuoretta leipää)
Voita 60 g
Juustoa 60 g (tai voita 30 g tai maitoa 500 g)
Makkaraa 60 g (tai sianlihasäilykettä 60 g tai naudanlihasäilykettä 80 g)
Sokeria 50 g
Teetä 2 g (tai kahvia 20 g tai kaakaota 5 g)
Perunoita 600 g (tai kaalia/muita tuoreita vihanneksia 800 g tai makaroneja 100 g tai herneitä 175 g)
Naudanlihaa 200 g (tai sianlihaa 150 g tai makkaraa 175 g tai naudanlihasäilykettä 150 g tai tuoretta kalaa 250 g tai silliä/silakoita 150 g)
Suolaa 15 g
Jauhoja 25 g, joka oli käytännössä kastikkeiden valmistukseen tarkoitettua.
Savukkeita 5 kpl
Elintarvikkeiden säännöstellyt annokset > Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset > Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset jatkosodan aikana

Puolustusvoimien henkilöstön muonitus jatkosodan aikana perustui perusmuona-annoksiin, joiden ohella oli käytössä muitakin annoksia, kuten partiomuona-annos, joka perustui muita annoksia enemmän säilykkeisiin ja oli kalorimäärältään suurempi. Joissain tapauksissa muonitus ostettiinselvennä. Lomamatkoja varten otettiin käyttöön vuoden 1942 alussa sotilasostokortti.
Sotilasmuona-annokset vaihtelivat jatkosodan aikana useasti yleisen elintarviketilanteen vaihdellessa. Puolustusministeriö ja kansanhuoltoministeriö neuvottelivat ja päättivät käytettävissä olevien tarvikkeiden jaosta puolustusvoimien ja siviiliväestön tarpeiden kesken ja tuloksena oli aina jonkinlainen kompromissi. Perusmuona-annosten kilokalorimäärä vaihteli sodan alun 3 900:sta vuoden 1942 alun alimpaan arvoonsa eli 2 983:een, josta se nousi hiljalleen tammikuun 1944 alusta asti voimassa olleeseen 3 324 kilokaloriin.
Perusmuona-annoksissa tapahtui vaihteluita siten, että aivan sodan alussa annokset olivat suurimmillaan, jonka jälkeen annokset laskivat nopeasti vuoden 1942 kevääseen mennessä. Tämän jälkeen annoksia päästiin taas hiljalleen nostamaan. Perusmuona-annos määriteltiin yleisimpien elintarvikkeiden määrinä, mutta tosiasialliseen sisältöön oli laadittu erilaisia vaihtotaulukoita, joiden perusteella jotain elintarviketta voitiin vaihtaa toiseen. Osa perusmuona-annokseen kuuluvista elintarvikkeista ja niiden määristä pystyttiin pitämään koko sodan ajan samansuuruisina, joskin käytännössä vaihtotaulukoilla niitä pyrittiin ja myös saatiin vaihtelemaan. Näitä elintarvikkeita olivat muun muassa (suluissa annos):
Raa'at perunat (800 grammaa/ henkilö/ vrk)
Sokeri (40 g)
Kastikejauhot (20 g)
Mausteet (15 g), joista tärkein oli suola
Ryynit ja jauhot (100 g)
Näiden lisäksi oli perusmuona-annoksessa tuotteita, joiden määrä vaihteli ravitsemustilanteen kannalta suurestikin. Näitä tuotteita olivat muun muassa (suluissa annosvaihteluita):
Kuiva (näkki)leipä (sodan alussa 400 g/henkilö/vrk, alimmillaan keväällä 1942 annos oli 350 g ja vuonna 1944 annos oli hiljalleen nostettu 430 g:aan)
Voita (sodan alussa 40 g, vuoden 1942 keväällä 20 g ja alkukesästä sodan loppuun 25 g)
Juusto (sodan alussa 40 g ja seuraavan vuoden alussa 20 g ja sen jälkeen 25 g)
Margariini tai rasva (sodan alussa 20 g ja tämän jälkeen 10 g)
Naudanliha (sodan alussa 125 g ja tämän jälkeen 100 g)
Maito (sodan alussa 400 g ja tämän jälkeen 200 g)
Tee (sodan alussa 1 g ja tämän jälkeen ½ g)
Lisäksi sodan alun makkara-annos (75 g/hlö/vrk) poistettiin kokonaan joulukuussa 1941 ja samalla vuoden 1942 annoksiin lisättiin kolme savuketta/henkilö/vrk sodan loppuun asti.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Pula-ajan säännöstelyä ja korvikkeita
Valtion yleisostokortti vuodelta 1953.
Questlove

| Questlove |
| --- | --- |
 Questlove Sao Paolossa vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1971 (ikä 54) Philadelphia, Pennsylvania
Ammatti:  rumpali DJ tuottaja musiikkitoimittaja
Muusikko
Aktiivisena:  1987–
Tyylilajit:  hip hop neo soul
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The Roots Soulquarians D'Angelo The Philadelphia Experiment John Mayer Erykah Badu
Levy-yhtiöt:  Def Jam
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
myspace.com/questlove
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Questlove (oikealta nimeltään Ahmir Khalid Thompson, taiteilijanimi joskus myös muodossa ?uestlove; s. 20. tammikuuta 1971 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen rumpali, DJ, musiikkitoimittaja, tuottaja, kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Questlove tunnetaan parhaiten The Roots -yhtyeen rumpalina ja toisena keulahahmona. Maaliskuusta 2009 alkaen yhtye on toiminut Late Night with Jimmy Fallon -televisio-ohjelman house bandinä.
Hänen dokumenttielokuvansa Summer of Soul (2021) voitti parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnon.
Kirjoja

Questlove: Soul Train: The Music, Dance and Style of a Generation. New York: Harper Design, 2013. ISBN 9780062288387
Questlove & Ben Greenman: Mo' Meta Blues: The World According to Questlove. New York: Grand Central Publishing, 2013. ISBN 9781455501359
Questlove & Ben Greenman: Music Is History. New York, NY: Abrams image, 2021. ISBN 978-1-4197-5143-1
Questlove & Ben Greenman: Hip-hop Is History. London: White Rabbit, 2024. ISBN 9781399621618
Dokumenttielokuvia

Questlove: Sly Lives! (aka the Burden of Black Genius); aiheena Sly Stone
Questlove: Summer of Soul (... or, When the Revolution Could Not Be Televised)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Questlove Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz
Ayaan Hirsi Ali

| Ayaan Hirsi Ali |
| --- | --- |
 Ayaan Hirsi Ali
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. marraskuuta 1969 (ikä 55) Mogadishu, Somalia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, poliitikko, tutkija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  islamin kritiikki
Esikoisteos:  Neitsythäkki (2005)
Palkinnot
 2004 Belgian flaamilaisalueen liberaalien poliittisen seuran  Prijs voor de Vrijheid -palkinto 2004 Tanskan Venstre-puolueen Vapaus-palkinto 2006 Valittujen Palojen vuoden eurooppalainen 
Aiheesta muualla
www.ayaanhirsiali.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ayaan Hirsi Ali (syntyjään Ayaan Hirsi Magan; s. 13. marraskuuta 1969 Mogadishu, Somalia) on somalialaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija, feministi, elokuvantekijä ja islamin kriitikko. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 2013. Ennen sitä hänellä oli ollut Alankomaiden kansalaisuus.
Ayaan Hirsi Ali istui Alankomaiden edustajainhuoneessa vapauden ja demokratian kansanpuolueen (VVD) kansanedustajana 30. tammikuuta 2003 – 16. toukokuuta 2006. Hän jätti parlamentin ja muutti joksikin aikaa Yhdysvaltoihin hänelle väärin perustein myönnetystä turvapaikasta syntyneen kohun vuoksi. Kohun aikana Hirsi Alin ilmoitettiin menettävän Alankomaiden kansalaisuutensa, mutta myöhemmin Alankomaiden hallitus päätti, että hän saakin pitää sen.
Elämänvaiheet

Ayaan Hirsi Alin isä Hirsi Magan Isse kuului Somalian diktaattorin Siad Barren hallintoa vastustaneeseen oppositioon. Hirsi Alin perhe joutui pakenemaan 1970-luvulla Somaliasta Saudi-Arabiaan, josta perhe muutti Etiopiaan ja edelleen Keniaan.
Omien sanojensa mukaan Ayaan Hirsi Ali on taustaltaan tyypillinen radikaalimuslimi. Keniassa ollessaan hän kävi Nairobin islamilaista tyttökoulua. Radikaali-islamistinen opettajasisar Aziza teki 16-vuotiaaseen Hirsi Aliin suuren vaikutuksen. Hirsi Alista tuli itsekin harras muslimi, ja hän alkoi käyttää musliminaisten pitkää kaapua. 1980-luvun alussa Saddam Husseinin hallitsema Irak oli hyökännyt lännen, joidenkin arabimaiden ja myös Neuvostoliiton tukemana vastaperustettuun Iranin islamilaiseen tasavaltaan. Kuultuaan Irakin armeijan hirmutöistä Hirsi Ali halusi tulla itsekin marttyyriksi Irakin vastaisessa pyhässä sodassa. Jonkin aikaa Hirsi Ali kannatti myös islamistista ääriryhmää, Muslimiveljeskuntaa.
Vuonna 1992 isä järjesti Hirsi Alin avioliiton Kanadassa asuvan kaukaisen serkun kanssa. Häiden jälkeen Hirsi Ali matkusti Saksaan, jonne hän jäi odottamaan oleskelulupaa Kanadaan. Saksasta hän kuitenkin karkasi junalla Alankomaihin, josta hän haki turvapaikkaa. Hänelle myönnettiin oleskelulupa humanitaarisistä syistä ja myöhemmin kansalaisuus. Hirsi Alin alkuperäinen nimi oli Ayaan Hirsi Magan, nykyisen nimensä hän otti saapuessaan Alankomaihin.
Alankomaissa Hirsi Ali opiskeli yhteiskuntatieteitä Leidenin yliopistossa. Opiskeluvuosinaan hän työskenteli tulkkina ja kääntäjänä oikeus- ja maahantuloviranomaisten palveluksessa. Hirsi Ali osaa hollannin lisäksi viittä kieltä (englantia, somalia, arabiaa, amharaa ja swahilia).
Hirsi Ali valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 2000. Hän pääsi töihin Alankomaiden työväenpuolueen PvdA:n tutkimuslaitokseen, Wiardi Beckman Stichtingiin syyskuussa 2001, juuri ennen 11. päivän iskuja. Hirsi Alin tutkimustyö keskittyi siihen, miten siirtolaisnaiset, eritoten muslimit, sopeutuivat Alankomaiden yhteiskuntaan.
Hirsi Ali on naimisissa tietokirjailija Niall Fergusonin kanssa. Heidän poikansa Thomas syntyi joulukuussa 2011.
Vuonna 2023 Hirsi Ali ilmoitti kääntyneensä kristityksi. Hän katsoi, että länsimaista sivilisaatiota ahdisti kolme erilaista, mutta toisiinsa liittyvää uhkaa: Kiinan ja Venäjän autoritaarinen ja sotaisa suurvaltapolitiikka, islamismin nousu ja kolmantena woke-ideologian leviäminen. Ainoa uskottava vastaus näille on Hirsi Alin mielestä juutalais-kristillinen perinne.