stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mariel Hemingway

Mariel Hemingway.
Mariel Hadley Hemingway (s. 22. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on Ernest Hemingwayn lapsenlapsi ja Margaux Hemingwayn sisar.
Hemingway on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Raiskattu (1976), Star 80 (1983), Ojasta allikkoon (1991) ja Parfyymi (2001). Hemingway oli vuonna 1980 ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin ja Youth in Film -palkinnon voittajaksi roolistaan elokuvassa Manhattan (1979). Hän on lisäksi ollut kerran ehdolla Baftan, kahdesti Golden Globen ja kahdesti Razzien saajaksi.
Hemingway oli naimisissa 1984–2008 ja hänellä on kaksi tytärtä.
Aiheesta muualla

Mariel Hemingway Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hirmumyrsky

Hurrikaani Emily heinäkuussa 2005.
Hirmumyrsky on tuulen voimakkuuden kovin luokka Beaufortin asteikolla. Se vastaa tuulennopeutta 32,7 m/s tai enemmän. Tyypillisesti hirmumyrskyä havaitaan trooppisten hirmumyrskyjen yhteydessä.
Näin määritelty tuulennopeus on Maailman ilmatieteen järjestön suositusten mukaan 10 minuutin keskiarvo. Amerikkalaiset kuitenkin käyttävät yhden minuutin keskiarvoja. Tuulen suositeltu mittauskorkeus on periaatteessa 10 metriä esteiden yläpuolella, käytännössä vähän yli 10 m maanpinnan yläpuolella. Suomessa Ilmatieteen laitos määrittelee hirmumyrskyn tuuleksi, jonka nopeuden 10 minuutin keskiarvo on vähintään 33 m/s.
Trooppisen hirmumyrskyn tapauksessa halutaan joskus korostaa eroa tuulen ja sen aiheuttavan matalapaineen välillä, jolloin jälkimmäistä kutsutaan pyörremyrskyksi.
Suomessa 33 metriä sekunnissa ylittävä keskituuli täyttää hirmumyrskyn kriteerit. Tämä tapahtui ensimmäistä kertaa mittaushistorian aikana 1. marraskuuta 2024 Rauman Kylmäpihlajalla.
Kauko Mäkinen (professori)

Kauko Kullervo Mäkinen (s. 18. heinäkuuta 1937) on Turun yliopiston hammaslääketieteen emeritusprofessori. Mäkiselle myönnettiin elokuussa 2024 yhdysvaltalainen The Jones Bozeman Award -palkinto ksylitolitutkimuksesta.
Mäkinen valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1966.
Palkinnot ja kunnianosoitukset

IADR Distinguished Scientist Award
Kunniatohtori (Tarton yliopisto) - 2017
The Jones Bozeman Award - 2024
KD-35

| KD-35 |
| --- | --- |

KD-35 (ven. КД-35) on neuvostoliittolainen ketjutraktori, jota valmistettiin ensimmäisen kerran Lipezki Traktorny Sawodissa vuodesta 1947. Prototyyppejä oli erilaisia, joiden kehitys jatkui toisen maailmansodan aikaan. Lisäksi rakennettiin erityinen versio sokerijuurikkaan viljelyyn nimellä KDP-35 . Koneita valmistettiin yhteensä lähes 114 000 kappaletta.
Historia

Vuodesta 1943 rakenteilla ollut Lipezkin traktoritehtaan rakennusinstituutti NATI kehitti ketjutraktorin nimellä Kirowez-35. Toisin kuin nimestä Kirovets voisi päätellä, ajoneuvoa ei koskaan rakennettu Kirovin tehtaalla, se myönnettiin vain kunniaperusteella  Leningradin saarron muistoksi. Ajoneuvot varustettiin ZIS-5- kuorma-auton muokatulla bensiinimoottorilla, koska sopivaa dieselmoottoria ei ollut saatavilla. Sarjatuotanto Lipezki Traktorny Sawodissa aloitettiin joulukuussa 1944.
Syyskuussa 1944 rakennettiin Caterpillarin dieselmoottorilla varustettu koeajoneuvo bensiinimoottorin korvaamiseksi. Kuitenkin vasta vuonna 1947  KD-35:n (KD Kirowez Diesel ), tuotanto alkoi. Bensiinimoottoreiden Kirowez-35:n valmistusmäärät pysyivät alhaisina - vuonna 1945 64 konetta  valmistui tehtaalta.
Vuonna 1950 Minski Traktorny Sawod aloitti myös KD-35:n valmistuksen. Koska tehdas kuitenkin rakensi pian muita traktoreita, niitä valmistui vain 406 kpl. Elokuussa 1951 KD-35: n tuotanto lopetettiin Minskissä vain yhdeksän kuukauden kuluttua.
KDP-35:n tuotanto alkoi myös vuonna 1950 Lipetskissä . Tämä KD-35: n erikoisvariantti erottui pääasiassa tela-alustasta. Se suunniteltiin kapeammaksi ja rakennettiin siten, että maavara nousi 27,5 – 64 cm. Tämän tarkoituksena oli muokata traktorista erityisen sopiva juurikas viljelmille. Mutta suunnittelussa aiheutui ongelmia, joita ei koskaan kyetty ratkaisemaan kokonaan. Vuonna 1958 KDP-35:n tuotanto lopetettiin ilman korvaa tuotetta.
Vuoden 1959 ensimmäisestä puoliskosta lähtien KD-35 sai tehokkaamman D-40-dieselmoottorin, jonka jatkuva teho oli 40 PS (29 kW).  Vuonna 1960 niitä tuotettiin yhteensä 113600 kappaletta, tyyppiä KD-35 ja KDP-35.  Edellisten mallien seuraaja oli T-38-ketjutraktori, jota rakennettiin 1970-luvulle asti.
Sekä KD-35 että KDP-35 tulivat DDR:n. Ensimmäinen 246 koneen toimitus meni Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle ja saapui huhtikuun alussa 1949. Myöhemmin traktoreita toimitettiin edelleen ja käytettiin muun muassa juurikkaan ja perunan sadonkorjuussa, usein yhdessä neuvostoliittolaisten  maatalouskoneiden kanssa. Ketjutraktoreita käytettiin 1960-luvulle saakka.   Ne olivat todennäköisesti ainoat Lipetskin tehtaan traktorit, jotka saapuivat virallisesti Saksaan.
Tekniset tiedot

Seuraavat tiedot viittaavat KD-35-malliin.   Yksittäiset arvot vaihtelevat hieman lähteestä riippuen.
Moottori: nelisylinterinen nelitahtinen dieselmoottori
Moottorin tyyppi: D-35
Jatkuva teho: 35   PS (26   kW), myös 37   PS (27,2   kW) 1400: n lämpötilassa   min −1 määritetty
Huipputeho: 40   PS (29   kW)
Vääntömomentti: vähintään 175,6   Nm 1400: ssa   min −1
Tilavuus: 4080 cc
Sylinterinhalkaisija: 100   mm
Iskunpituus: 130   mm
Käynnistin: PD-10M yksisylinterinen bensiinimoottori yhdessä puristuslaitteen kanssa
Vaihteisto: manuaalinen, viisi eteen ja yksi taakse
Työnopeus: 3,81–9,11   km / h
Suurin peruutusnopeus: 3.54   km / h
varustus: hihnapyörä ja nivelakseli (kukin tilauksesta), ei hydrauliikkaa
Maanpaine : 0,50  kg / cm
Polttoainetankki: 115 l
Pito: 17,2 kN ykkös vaihteella
Mitat ja painot
Pituus: 3080 mm
Leveys: 1430 mm
Korkeus: 1420 mm jäähdyttimen yläpuolella
Maavara: 275 mm, 640 mm KDP-35
Mittari: 1090   mm
Kokonaispaino: 3700 – 3850 kg
Kirjallisuutta

Horst Hintersdorf: tyyppinen kompassi. Traktorit ja maatalouskoneet. GDR-tuonti CMEA-maista. Motorbuch Verlag, 1. Painos 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KD-35 Wikimedia Commonsissa
KDP-35 juurikaspellolla  Knauthainissa lähellä Leipzigia (1952)
KD-35 autokoulun ajoneuvona lähellä Schwerin (toukokuu 1949)
Romina Power

Romina Power ja Albano Carrisi (Al Bano & Romina Power) Eurovision laulukilpailussa 1976
Romina Francesca Power (s. 2. lokakuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kevyen musiikin laulaja ja näyttelijä, joka on tehnyt suurimman osan urastaan Italiassa. Hän on tullut tunnetuksi eritoten popduosta Al Bano & Romina Power.
Elämä ja ura

Romina Power on yhdysvaltalaisen näyttelijän Tyrone Powerin ja meksikolaissyntyisen näyttelijän Linda Christianin vanhin tytär. Hän vietti suuren osan lapsuudestaan Espanjassa ja Italiassa äitinsä ja nuoremman sisarensa Tarynin kanssa vanhempiensa erottua 1956. Koulunsa hän kävi tosin Englannissa. Jo teini-ikäisenä hän näytteli eräissä lähinnä italiankielisissä elokuvissa, muun muassa 1968 valmistuneessa Jesus Francon tulkinnassa Markiisi de Saden romaanista Justine. Powerin tulevaisuuden kannalta merkittävä oli naispääosa 1967 valmistuneessa romanttisessa komediassa Nel sole, jossa hän sai vastanäyttelijäkseen tulevan aviomiehensä, muusikkona tunnetun Albano Carrisin. Power ja Carrisi solmittiin avioliittoon 26. heinäkuuta 1970, vaikka molempien perheet vastustivat aietta. Pariskunnalle syntyi neljä lasta (s. 1970, 1973, 1985 ja 1987). Vanhin lapsista Ylenia Carrisi katosi New Orleansissa Yhdysvalloissa hämärissä olosuhteissa 6. tammikuuta 1994.
Power debytoi musiikkimaailmassa vuonna 1969 kappaleella "Acqua di mare". Seuraavana vuonna julkaistiin Powerin ja Carrisin ensimmäinen yhteissingle "Storia di due innamorati"/"Quel poco che ho". 1970-luvun kuluessa Power teki soololevytysten ohella  yhteislevytyksiä puolisonsa kanssa. 1980-luvulla hän levytti lähes ainoastaan Carrisin kanssa. Lauluduo Al Bano & Romina Power tuli tunnetuksi suurimmassa osassa Eurooppaa. Ylenia Carrisin katoamisen jälkeen avioliitto Carrisi-Power alkoi rakoilla ja pari päätyi avioeroon 1999.
Power jatkoi näyttelijänuraansa pitkän tauon jälkeen 1996. Tuolloin hänellä oli rooli television minisarjassa Il ritorno di Sandokan. Vuonna 2005 hän ohjasi ja käsikirjoitti Intiassa kuvatun puolituntisen lyhytelokuvan Upaya. Vuonna 2007 hänellä oli sivuosa italialaisamerikkalaisessa elokuvassa Go Go Tales. Romina Power on kirjoittanut isästään kirjan Cercando mio padre (1998), jossa Tyrone Powerin elämää valotetaan hänet tunteneiden ihmisten kautta. Vuonna 2000 julkaistiin Romina Powerin romaani Ho sognato Don Chisciotte. Power harrastaa muun muassa taidemaalausta ja on järjestänyt näyttelyitä.
Powerin uutta säveltaiteellista tuotantoa on julkaistu 2010-luvulla lähinnä Spotifyssa. Lisäksi hän on esiintynyt jälleen entisen aviopuolisonsa kanssa muun muassa Moskovassa, Atlantic Cityssä ja Montrealissa.
Diskografia > Singlet

Quando gli angeli cambiano le piume / Apri quell'ombrello (1966) (ARC, AN 4071)
Acqua di mare / Messaggio (1969) (Emi italiana/ Parlophone, 3C006-17019)
La mia solitudine / Un canto d'amore (1969) (Emi Italiana/ Parlophone, 3C006-17228)
Armonia/ Io sono per il sabato (1970) (Emi Italiana/ Parlophone, 3C006-17412)
Que serà serà / Due occhi chiari (1971) (Emi Italiana/ Parlophone, 3C006-17449)
Nostalgia / Un pensiero (1972) (Emi Italiana/ Parlophone, 3C006-17820)
Fragile storia d'amore / Un sentimento (1973) (Emi Italiana/ Columbia, 3 C006-17883)
E le comete si distesero nel blu / Le sirene, le balene, ecc... (1974) (Emi Italiana/ Columbia, 3 C006-17987)
Con un paio di blue jeans (è sempre estate in America) / I've had enough (1974) (Emi Italiana/ Odeon, 3 C006-17949)
Paolino maialino / Sognando Copacabana (1975) (Libra, LBR 1201)
Non due / Un uomo diventato amore (1976) (Libra, LBR 1203) (etunimi virheellisesti muodossa «Romima»)
U.S. America / All'infinito (1979) (Libra, LBR 014)
Laverne & Shirley / Waltz for Laverne (1980) (Polydor, 2060 234)
Il ballo del qua qua / Paolino maialino (1981) (Baby Records, BR 50255)
A message (2014) (Creative and dreams)
Diskografia > Sooloalbumit

Ascolta, ti racconto di un amore (1974)
Con un paio di blue jeans (1974)
Da lontano (2012)
Filmografia

Menage all'italiana (1965) (Stella)
Das Gewisse Etwas der Frauen (1966) (Irene)
Per amore... per magia... (1967)
Assicurasi vergine (1967)
Nel sole (1967) (Lorena Vivaldi)
L'oro del mondo (1968) (Lorena Vivaldi)
Vingt-quatre heures de la vie d'une femme (1968) (Mariette)
Il suo nome è Donna Rosa (1969) (Rosetta)
Pensando a te (1969)
Nero Wolfe: Circuito chiuso (1969) (televisio) (Lois Jarrell)
Marquis de Sade: Justine (1969) (Justine)
Femmine insaziabili (1969) (Gloria Brighton)
Las Trompetas del apocalipsis (1969) (Fanny)
Mezzanotte d'amore (1970)
Angeli senza paradiso (1970) (prinsessa Anna Esterhazy)
La Signora Ava (1975)
Champagne in paradiso (1983)
Il Ritorno di Sandokan (1996) (television minisarja) (Maharani Surama)
Tutti i sogni del mondo" (2003) (television minisarja)
Go Go Tales (2007) (Yolanda Vega)
Il segreto di Italia (2014)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Ihailijasivu
Romina Power Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bonthainrotta

| Bonthainrotta> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravanleukaiset jyrsijät Sciurognathi
Heimo::  Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Rotat Rattus
Laji::  bontanus
Kaksiosainen nimi
 Rattus bontanus  Thomas, 1921 
Katso myös
   Bonthainrotta Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Bonthainrotta (Rattus bontanus) on rottien sukuun (Rattus) kuuluva jyrsijä. Sitä esiintyy vain Sulawesin lounaisosissa Indonesiassa.
Aiheesta muualla

ITIS: Rattus bontanus (englanniksi)
Keränen (sukunimi)

Keränen on suomalainen sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Aleksi Keränen (s. 1981), muusikko
Asko Keränen (s. 1962), basisti, 22-Pistepirkko-yhtyeen perustajajäsen
Elias Keränen (s. 1989), näyttelijä
Erik Keränen (1846–1907), kirjailija
Frans Keränen (1889–1964), päätoimittaja ja edistyspuolueen poliitikko
Hannu Keränen (PK Keränen, s. 1964), kitaristi, 22-Pistepirkko-yhtyeen perustajajäsen
Heimo Keränen (s. 1959), Hyrynsalmen kunnanjohtaja
Jaakko Keränen (1883–1979), ilmatieteilijä
Jani Keränen (s. 1982), jääkiekkoilija
Janne Keränen (s. 1987), jääkiekkoilija
Juha-Pekka Keränen (s. 1968), kenraalimajuri
Juho Keränen (s. 1985), jääkiekkoilija
Kris Keränen (s. 1993), sarjakuvantekijä ja kuvittaja
Lauri Keränen (1833–1917), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Lauri Keränen (1906–1977), runoilija ja toimittaja
Markku Keränen (s. 1945), taidemaalari
Marko Keränen (s. 1977), tanssija, tanssinopettaja ja juontaja
Michael Keränen (s. 1990), jääkiekkoilija
Mika Keränen (s. 1973), kirjailija
Milla Keränen (s. 1982), kirjailija
Mira Keränen (s. 1986), kilpa-aerobikkaaja
Niilo Keränen (s. 1950), kansanedustaja, lääkäri, kirjailija
Noora Kaisa Keränen (s. 2001), ampumahiihtäjä
Rami Keränen, kitaristi, Dreamtale-yhtyeen perustaja
Seppo Keränen (s. 1947), luontovalokuvaaja
Tarmo Keränen, säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja
Timo Keränen, pesäpalloilija
Toni Keränen (s. 1998), keihäänheittäjä, Timo Keräsen poika
Vesa Keränen (s. 1971), jääkiekkotuomari
Yrjö Keränen (1901–1974), kirjailija.
Kuvitteellisia henkilöitä

Outi Keränen, tv-sarjassa Sydänjää.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Albano Carrisi

Albano Carrisi
Albano Carrisi (s. 20. toukokuuta 1943 Cellino San Marco, Brindisi, Italia) on italialainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi eritoten popduosta Al Bano & Romina Power. Carrisi on käyttänyt myös taiteilijanimeä Al Bano.
Elämä ja ura

Eteläitalialaiseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Albano Carrisi muutti 16-vuotiaana Milanoon ja teki siellä muun muassa tarjoilijan töitä sikäläisten merkkihenkilöiden suosimassa ravintolassa, jossa hän tutustui uusia musikaalisia kykyjä metsästäneeseen "Clan Celentanoon". Tutustuminen vei Carrisin laulajan uralle. Hänen ensimmäinen levytyksensä, "La strada", julkaistiin 1965. Vuonna 1967 auringonvalon näki hänen ensimmäinen suuri menestyskappaleensa, "Nel sole". Sitä seurasivat "L'oro del mondo" sekä Mikis Theodorakisin sanoittama "Il ragazzo che sorride". "Nel sole" poiki samannimisen elokuvan, jonka pääosaa Carrisi tulkitsi vastanäyttelijänään nuori Romina Power. Heidän välilleen leimahti rakkaus, joka johti avioliittoon 26. heinäkuuta 1970, vaikka molempien perheet vastustivat aietta. Pariskunnalle syntyi neljä lasta (s. 1970, 1973, 1985 ja 1987). Lapsista vanhin, Ylenia Carrisi katosi New Orleansissa Yhdysvalloissa hämärissä olosuhteissa 6. tammikuuta 1994.
Albano Carrisin ensimmäinen yhteislevytys Romina Powerin kanssa on Storia di due innamorati, joka julkaistiin 1970. Vuonna 1972 julkaistiin single "Taca Taca Banda", jolla olivat mukana myös Carrisin veli Franco sekä Powerin sisko Taryn. 1970-luvun kuluessa Carrisi teki soololevytysten ohella yhteislevytyksiä puolisonsa kanssa. 1980-luvulla hän levytti lähes ainoastaan Powerin kanssa. Lauluduo Al Bano & Romina Power tuli tunnetuksi suurimmassa osassa Eurooppaa. Vuonna 1996 Albano Carrisi esiintyi Sanremon laulufestivaaleilla pitkästä aikaa yksin kappaleenaan "È la mia vita".
Vuonna 1997 Carrisi siirtyi jälleen soolouralle, tuolloin ilmestyi albumi Verso il sole, jota seurasi Ancora in volo vuonna 1999. Ylenia Carrisin katoamisen jälkeen avioliitto Carrisi-Power alkoi rakoilla ja pari päätyi avioeroon 1999. Vuodet 2001–2005 Carrisi asui yhdessä televisiopersoona Loredana Leccison kanssa. Parille syntyi kaksi lasta (s. 2001 ja 2002). Vuonna 2006 Carrisilta ilmestyi omaelämäkerta È la mia vita, jossa hän ei mainitse lainkaan Romina Poweria sen paremmin kuin Loredana Leccisoakaan. Heitä varten kirjassa on varattu kaksi tyhjää sivua.
Vuonna 2007 Carrisi osallistui Sanremon laulufestivaaliin kappaleella "Nel perdono", joka on Yari Carrisin ja Renato Zeron (Renato Fiacchini) käsialaa. Hän sijoittui toiseksi kilpailun voittaneen Simone Cristicchin jälkeen.
Vuonna 2013 Carrisi esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti entisen aviopuolisonsa Romina Powerin kanssa sitten vuoden 1997. Sittemmin Carrisi ja Power ovat esiintyneet satunnaisesti duona vanhojen menestyssävellystensä kera.
Vuonna 2019 Ukraina epäsi Carrisilta pääsyn maahan ja julisti hänet persona non grataksi, sillä se katsoi Carrisin tukeneen Venäjän miehitystä Krimillä. Myös Azerbaidžan on julistanut hänet persona non grataksi.
Kun Venäjä oli hyökännyt Ukrainaan 2022, Carrisi antoi turvapaikan kolmelle ukrainalaiselle pakolaiselle ja luonnehti Vladimir Putinin toimia suureksi virheeksi.
Diskografia (sooloalbumit)

Nel sole (1967)
Il ragazzo che sorride (1968)
Pensando a te (1969)
A cavallo di due stili (1970)
Gigantes de la canción (1970)
Al Bano 1972 (1972)
Su cara, su sonrisa (1973)
Antologia (1974)
Si tú estás...hay amor (1978)
Concerto classico (1997)
Il nuovo concerto (1998)
Ancora in volo (1998)
Volare (1999)
Grazie (1999)
Canto al sole (2001)
Carrisi canta Carruso (2002)
La mia Italia (2004)
Buon natale (2004)
Le radici del cielo (2005)
Il mio Sanremo (2006)
Amare è bella (2006)
Cercami nel cuore della gente (2007)
L'amore è sempre amore (2009)
Amanda è libera (2011)
Di rose e di spine (2017)
Filmografia

Nel sole (1967) (Carlo Carrera)
Il ragazzo che sorride (1968) (Giorgio)
L'oro del mondo (1968) (Carlo Carrera)
Il suo nome è Donna Rosa (1969) (Andrea)
Pensando a te (1969)
Mezzanotte d'amore (1970)
Angeli senza paradiso (1970) (Franz Schubert)
Champagne in paradiso (1983)
Poveri ma ricchi (2016)
Aiheesta muualla

Viralliset nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Biografie/Albano Carrisi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihailijasivu
Al Bano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Albano Carrisin tukeman urheilujoukkueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Arthur Moreira Lima

Arthur Moreira Lima
Arthur Moreira Lima (16. heinäkuuta 1940 Rio de Janeiro – 30. lokakuuta 2024 Florianópolis) oli brasilialainen pianisti.
Moreira Lima aloitti pianonsoiton opintonsa 6-vuotiaana Lúcia Brancon johdolla. Vuonna 1960 hän pääsi Brasilian hallituksen tukemana Pariisiin, jossa suoritti opintoja Marguerite Longin ja Jean Doyenin johdolla. Lev Oborinin ja Yakov Zakin antamin suosituksin Moreira Lima pääsi stipendin turvin Moskovan konservatorioon, jossa opiskeli Rudolf Kehrerin johdolla vuosina 1963–1968. Moreira Lima sijoittui toiseksi seitsemännessä kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa vuonna 1965. Hän saavutti myös muita kilpailumenestyksiä, kuten kolmannen sijan kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa vuonna 1970.
Moreira Lima tulkitsi muiden muassa Frédéric Chopinin, Franz Lisztin, Robert Schumannin, Modest Mussorgskin, Sergei Prokofjevin ja Heitor Villa-Lobosin teoksia. Hän teki lukuisia levytyksiä ja esiintyi eri puolilla maailmaa; erityistä suosiota hän saavutti Moskovassa, jossa hän esiintyi usein, kuten myös Puolassa.
Apodyterium

Apodyterium Bilbiliksessä.
Apodyterium oli roomalaisen kylpylän pukuhuone, jossa oli pukukoppeja, lokeroita tai hyllyjä tavaroiden säilytystä varten. Orjat vahtivat kylpijöiden omaisuutta. Asiakas saattoi käyttää omaa orjaansa tai vuokrata kylpylästä erillisen orjan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apodyterium Wikimedia Commonsissa
Plura Jonsson

| Plura Jonsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1951 (ikä 73)
Ammatti:  muusikko, kirjailija, juontaja
Muusikko
Tyylilajit:  rock 
Yhtyeet:  Eldkvarn
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Plura Jonsson (s. 10. elokuuta 1951) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, kirjailija ja televisiojuontaja. Norrköpingistä kotoisin oleva Jonsson tuli 1980-luvulla tunnetuksi Eldkvarn-yhtyeen laulajana. Hän on myös tehnyt kappaleita muun muassa Sven-Ingvarsille ja Jerry Williamsille. Vuodesta 2011 hän on juontajut TV3:lla Pluras kök -kokkiohjelmaa.
Jonsson on julkisuudessa kertonut aiemmin kärsineensä ongelmista alkoholin ja huumeiden kanssa. Vuonna 2011 hänet tuomittiin kolmen kuukauden vankeuteen kokaiinin hallussapidosta ja eteenpäin luovuttamisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plura Jonsson Wikimedia Commonsissa
Mikko Koivu

| Mikko Koivu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1983 (ikä 41) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mik, The Kaptain
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  98 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2021
Aik. seurat:  TPS (SML) Houston Aeros (AHL)   Minnesota Wild (NHL) Columbus Blue Jackets (NHL)
NHL-varaus:  6. varaus, 2001 Minnesota Wild
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mikko Koivu vuoden 2008 MM-kisoissa. |  Mikko Koivu vuoden 2008 MM-kisoissa. |  Mikko Koivu vuoden 2008 MM-kisoissa. |  |
Maa:   Suomi
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Slovakia 2011 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2007 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2016 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Latvia 2006 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2008 | jääkiekko |  |
| World Cup  | World Cup  | World Cup  |  |
|  Hopeaa | 2004 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Venäjä 2001 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekki 2002 | jääkiekko |  |
| Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  | Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sveitsi 2000 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 2001 | jääkiekko |  |
Mikko-Sakari Koivu (s. 12. maaliskuuta 1983 Turku) on uransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija. Koivu pelasi keskushyökkääjänä. Koivu on myös yksi HC TPS Turku Oy:n osaomistaja.
Koivun ammattilaisura käynnistyi Turun Palloseurassa, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Suomen mestaruuden. Minnesota Wild varasi Koivun NHL:ään vuoden 2001 varaustilaisuudessa numerolla 6, ja Koivu siirtyi Pohjois-Amerikkaan NHL:n työsulkukaudeksi 2004–2005, jolloin hän pelasi AHL-liigassa Minnesotan entisessä farmijoukkueessa Houston Aerosissa. Hän pelasi ensi kerran NHL:ssä Minnesotan joukkueessa kaudella kaudella 2005–2006 ja hänet valittiin ennen kauden 2009–2010 alkua Minnesotan seurahistorian ensimmäiseksi vakituiseksi kapteeniksi.
Koivu on Minnesotan seurahistorian eniten maalisyöttöjä ja tehopisteitä tehnyt pelaaja. Hän on myös Minnesotan kaikkien aikojen tehokkain pelaaja ylivoimatehopisteiden määrässä ja seuran historian toiseksi tehokkain maalintekijä.
Koivu on saavuttanut maajoukkuetasolla arvokisamitaleja kolmessa eri ikäluokassa. Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueessa hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2000 ja MM-pronssin vuonna 2001. Hän voitti MM-hopean alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueessa vuonna 2001 ja MM-pronssin vuonna 2002. Miesten jääkiekkomaajoukkueessa hän on voittanut jääkiekon maailmanmestaruuden vuonna 2011 ja MM-hopean vuosina 2007 ja 2016, MM-pronssia tuli vuosina 2006 ja 2008. Koivu voitti olympiahopeaa vuonna 2006 ja olympiapronssia vuonna 2010. Jääkiekon maailmancupissa hän edusti Suomea vuonna 2004, jolloin Suomi sijoittui maailmancupissa toiseksi.