stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kathy McMillan

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | pituushyppy |  |
Kathy Laverne McMillan (s. 7. marraskuuta 1957 Raeford, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
McMillan saavutti Moskovan 1980 olympialaisten pituushypyssä hopeaa tuloksella 666 cm. Ensimmäisen yliastutun suorituksensa jälkeen hän hyppäsi 631 ja 643 cm ja oli kilpailussa kolmen kierroksen jälkeen kuudentena. Neljännellä kierroksella hän hyppäsi 647 cm ja viidennellä mitalille riittäneen hyppynsä 666 cm. Hänen kuudes hyppynsä oli mitätön. Vuoden 1980 olympiakarsinnoissa hän sijoittui toiseksi mutta Moskovan olympialaisiin hän ei päässyt Yhdysvaltain boikotoidessa kisoja.
McMillan voitti Pan-Amerikan kisoissa pituushypyn San Juanissa 1979 tuloksella 646 cm ja Caracasissa 1983 tuloksella 670 cm.
Frank McKinney

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frank McKinney Rooman olympialaisissa 1960. |  Frank McKinney Rooman olympialaisissa 1960. |  Frank McKinney Rooman olympialaisissa 1960. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 100 m selkäuinti |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | México 1955 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | México 1955 | 4×100 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Chicago 1959 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Chicago 1959 | 4×100 m sekauinti |  |
Frank Edward McKinney Jr. (3. marraskuuta 1938 Indianapolis – 11. syyskuuta 1992) oli yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa viestissä vuonna 1960.
McKinney kilpaili kaksissa olympialaisissa. Melbournessa 1956 hän sai pronssia 100 metrin selkäuinnissa. Rooman olympialaisissa 1960 hän saavutti hopeaa selkäuinnissa ja voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jonka loppukilpailussa hän ui ensimmäisen eli selkäuintiosuuden ja Yhdysvallat teki maailmanennätyksen 4.05,4.
McKinney voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 100 metrin selkäuinnissa ja sekauintiviestissä sekä vuonna 1955 että vuonna 1959.
McKinney ui 200 metrin selkäuinnissa maailmanennätykset 2.17,9 ja 2.17,8 vuonna 1959.
McKinney kuoli lento-onnettomuudessa syyskuussa 1992.
Ernst Mayr

| Ernst Mayr |
| --- | --- |
 Ernst Mayr vuonna 1994.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1904 Kempten, Saksa
Kuollut: 3. helmikuuta 2005 (100 vuotta) Bedford, Massachusetts, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Carl Zimmer
Tutkimusalue:  Systematiikka, evoluutiobiologia, ornitologia, kuratointi ja luonnonhistoriallinen kokoelma
Ernst Walter Mayr (5. heinäkuuta 1904 Kempten, Saksa – 3. helmikuuta 2005 Bedford, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yksi 1900-luvun johtavia evoluutiobiologeja. Mayr toimi urallaan luonnontieteilijänä, tutkimusmatkailijana, lintutieteilijänä sekä tieteenhistorioitsijana. Hän oli yksi evoluutioteorian modernin synteesin pääluojista. Lisäksi hän kehitti biologisen lajikäsitteen.
Elinaikanaan Mayr kirjoitti suuren määrän tieteellisiä artikkeleita sekä useita kirjoja, joista osa kansantajuisia. Hän toimi Harvardin yliopistossa vuodesta 1953 vuoteen 1975 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle emeritusprofessorina. Mayr julkaisi neljätoista kahdestakymmenestäviidestä kirjastaan vasta yli 65 vuoden ikäisenä, sekä yli 200 artikkelia monissa lehdissä eläkkeelle jäämisensä jälkeen. Elinaikanaan hän nimesi 26 uutta lintulajia, muun muassa haamulintuhaukan (Accipiter princeps), papuanpöllön suvun Uroglaux, suuren joukon alalajeja ja 38 orkidealajia.
Mayrin biologinen lajikäsite

Mayrin aikalaisille oli ongelmallista selittää, miten eri lajit ovat lajiutuneet yhdestä kantamuodosta. Mayr lähestyi ongelmaa toisesta näkökulmasta ja määritteli lajin käsitteen uudestaan. Hänen biologisen lajikäsitteen määritelmänsä kuuluu: tosiasiallisesti tai potentiaalisesti lisääntyvien populaatioiden ryhmä, jota lisääntymisisolaatio erottaa muista ryhmistä. Kaksi eliötä kuuluu siis samaan lajiin, jos ne pystyvät luonnonoloissa tuottamaan lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä keskenään. Näin toisistaan erille joutuvat saman lajin populaatiot alkavat geneettisesti erota toisistaan sukupolvien myötä geneettisen ajautumisen ja luonnonvalinnan seuraksena, siten lopulta lajiutuen kahdeksi eri lajiksi.
Suomennetut teokset

Biologia – elämän tiede.  ((This is biology – the science of the living world, 1997.) Suomentanut Anto Leikola)  Helsinki:  Art House, 1999.  ISBN 951-884-241-8
Evoluutio.  ((What evolution is, 2001.) Suomentanut Jani Kaaro. Tieteen huiput)  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27897-1
Aiheesta muualla

Ernst Mayrin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  DBLP  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Max Linder ja mustasukkainen aasi

| Max Linder ja mustasukkainen aasi> L'âne jaloux |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Max Linder
Käsikirjoittaja:  Max Linder
Pääosat:  Max Linder
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Pathé Frères
Ensi-ilta:  3. toukokuuta 1912 (Itävalta-Unkari 13. toukokuuta 1912 (Suomi) 5. heinäkuuta 1912 (Ranska)
Kesto:  170 metriä (7 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Max Linder ja mustasukkainen aasi (ransk. L'âne jaloux) on vuonna 1912 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Lyhyen komedian pääosaa esittää Max Linder, joka on myös ohjannut elokuvan.
Juoni

Neiti Lilillä on monta ihailijaa, joista hän on valinnut sulhasekseen Joé Dawsonin. Lilillä on myös aasi, jonka hän vie joka aamu kävelylle. Max päättää käyttää tilaisuutta hyväkseen hurmatakseen tytön. Aasiksi pukeutunut sulhanen keskeyttää heidän tapaamisensa ja ryhtyy jahtaamaan Maxia. Tämä joutuu allekirjoittamaan paperin, jossa hän lupaa jättää Lilin rauhaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Max Linder  | … |     |
|  Joé Dawson  | … |  aasi   |
|  Paulette Lorsy  | … |  neiti Lili   |
Tuotanto

Elokuvan käsikirjoitus edustaa karkeampaa puolta Linderin tuotannossa. Sen aasi tuo mieleen edelliskesän ponin elokuvasta Max paranemaan päin. Studiossa kuvattu takaa-ajo on tyyliltään vanhanaikainen. Elokuvasta on säilynyt useita juoneltaan ristiriitaisia versioita.
Mustasukkaista aasia esitettiin helsinkiläisessä Teatteri Lyyrassa toukokuussa 1912, lähes kaksi kuukautta ennen Ranskan ensi-iltaa. Lehtimainoksen mukaan ”Max Linder saa ikävämmänkin ihmisen nauramaan koko sydämestään”.
Aiheesta muualla

Max Linder ja mustasukkainen aasi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Julianne McNamara

Julianne McNamara
Julianne Lyn McNamara (s. 11. lokakuuta 1965 Flushing, New York) on entinen yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
McNamara voitti Los Angelesin 1984 olympialaisissa kultaa nojapuilla tasapistein 19,950 kiinalaisen Ma Yanhongin kanssa, hopeaa joukkuekilpailussa ja permannolla (19,950 p) sekä sijoittui neljänneksi moniottelussa pistein 78,400 häviten romanialaiselle Simona Paucălle 0,275 pisteellä.
Ainoan MM-mitalinsa McNamara saavutti Moskovassa 1981 sijoittumalla nojapuilla jaetulle pronssimitalille.
Maxima Sequanorum

| Maxima Sequanorum Provincia Maxima Sequanorum> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta (395–)
Prefektuuri:  Gallia (300-luku–)
Diokeesi:  Gallia (n. 293–)
Nykyinen valtio/alue:  Sveitsi, Ranska
Perustettu:  n. 293
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Vesontio
Maxima Sequanorum (lat. Provincia Maxima Sequanorum) eli Sequania (lat. Provincia Sequania), harvemmin Lugdunensis quinta, oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Germaniassa nykyisten Sveitsin ja Ranskan alueilla.
Maantiede

Maxima Sequanorumin provinssi sijaitsi Gallian itäosassa tai myöhemmin roomalaisessa Germaniassa Rooman valtakunnan ulkopuolisen Germanian vastaisella rajalla. Maxima Sequanorumin itäpuolella sijaitsi Raetia priman provinssi, kaakkoispuolella Liguria, eteläpuolella Alpes Poeninae et Graiae ja Viennensis, länsipuolella Lugdunensis prima ja pohjoispuolella Belgica prima ja Germania prima. Maxima Sequanorum käsitti aiemman Germania superiorin provinssin eteläosan, siinä missä Germania prima muodosti pohjoisosan. Rooman ulkopuolinen Germania sijaitsi Maxima Sequanorumista koilliseen. Provinssin hallinnollinen keskus oli Vesontio.
Maantiede > Kaupunkeja

Maxima Sequanorumin kaupunkeja olivat muun muassa:
Aquae Helvetica
Argentovaria
Arialbinnum
Augusta Raurica
Aventicum (nyk. Avenche)
Basilia (nyk. Basel)
Bodgalio
Brenodunum
Crucinae
Eburodunum
Epamanduodurum
Ferraricia
Julia Equestris
Larga
Lentia
Lousonna
Petinesca
Pons Ariolica
Rubiacum
Salodurum
Serecia
Tasgaetium
Turicum (nyk. Zürich)
Uromagus
Uruncis
Valtudurum
Vesontio (nyk. Besançon)
Vindonissa
Vitudurum
Mazar-e Šarifin taistelu (2001)

Mazar-e Šarifin taistelu käytiin 9.–10. marraskuuta 2001 Yhdysvaltojen hyökättyä Afganistaniin. Yhdysvaltojen kanssa liittoutuneet Pohjoisen liiton joukot valtasivat Afganistanin pohjoisosassa sijaitsevan Mazar-e Šarifin Yhdysvaltojen tukemana sitä puolustavilta Talibanin ja al-Qaidan taistelijoilta.
Taistelu päättyi Pohjoisen liiton joukkojen yllättävän nopeaan voittoon ja Talibanille se oli koko sodankin kannalta merkittävä takaisku. Se menetti ensin alueensa maan pohjoisissa ja pian myös muun maan.
Tausta

Yhdysvallat oli aloittanut ilmaiskut Afganistaniin 7. lokakuuta 2001. Maata hallitsi Taliban, joka oli liittoutunut al-Qaidan kanssa. Yhdysvalloilla oli myös liittolaisia Afganistaninssa. Pohjoisen liitto oli afganistalainen Talibania vastustanut liittouma. Pohjoisesta etenemistä kohti Talibanin tuolloin hallitsemaa pohjoista Mazar-e Šarifin kaupunkia vastaan johti Pohjoisen liiton komentaja ubekki Abd al-Rašid Dostum. Heihin liittyivät myös tadžikkikomentaja ja Dostumin entinen vihollinen Atta Muhammad Nurin joukot. Pohjoinen liitto oli kuitenkin vielä marraskuussa pahasti alivoimainen. Se käsitti noin 8 000 taistelijaa ja hallitsi Afganista vain noin 10 %. Talebanilla oli arviolta 40 000–50 000 taistelijaa Molla Umarin komennossa.
Yhdysvaltojen tukemat maaoperaatiot alkoivat lokakuussa hieman ennen ramadanin alkua. Pohjoisen liiton joukot aloittivat etenemisen kohti Mazar-e Šarifa Yhdysvaltain ilmavoimien tukemana. Pohjoisen liiton joukkojen mukana oli myös joitakin yhdysvaltalaisten erikoisjoukkojen jäseniä, jotka kutsuivat esimerkiksi ilmaiskuja eri kohteisiin. Edetessä kohdattiin ajoittain vastarintaa Talebanin taistelijoilta, mutta usein myös monet heistä hylkäsivät aseensa, tai jopa vaihtoivat puolia. Pohjoisesta edenneet Dostumin ja etelästä saapuneet Atta Muhammadin joukot kohtasivat lähellä kaupunkia.
Kaupungin valtaus

Lopullinen eteneminen itse kaupunkiin alkoi 9. marraskuuta kello 14.00. Liikkeellä oli tykistöä, panssarivaunuja ja jalkaväkeä. Edelleen tukea saatiin Yhdysvaltain ilmavoimilta ja joukkojen mukana olleilta erikoisjoukoilta. Osa etenevistä joukoista eteni ratsain, myös osa Yhdysvaltain erikoisjoukoista.
Kaupunkia puolustaneet Talebanin taistelijat olivat keskittyneet etenkin reitille kohti kaupunkia etelässä Česmay-e-Safan solalla. He joutuivat ankarien ilmaiskujen kohteeksi. Pohjoinen liitto eteni paitsi etelästä, mutta myös lännessä. Lännessä vallattiin Pul-e-Imam Bukhrin silta silta, etelässä vallattiin kaupungin lentoasema. Vastarinta alkoi nopeasti romahtaa. Talebanin taistelijoita alkoi paeta kaupungista joukoittain. Osa pakenijoista kosti vielä lähtiessään sytyttämällä tuleen kaupungin etnisten uzbekkien, tadžikkien ja hazarojen koteja. Kohti Konduzia vetäytymään pyrkineet joutuivat ilmaiskujen kohteiksi.
Kaupunkiin oli kuitenkin vielä jäänyt joitakin satoja taistelijoita. Heidän joukossaan oli etenkin Afganistaniin saapuneita ulkomaalaisia taistelijoita. He olivat ottaneet asemia etenkin paikallisella tyttökoululla ja sotilastukikohdalla. Nämä vastarintapesäkkeet kukistettiin panssarivaunujen ja ilmaiskujen tuella. Kaikkien taistelujen päättymiseen kului suurin piirtein 48 tuntia.
Seuraukset

.
Pohjoinen liitto oli ottanut yllättävän nopean voiton, jonka ratkaisi käytännössä sodan myös muiden taistelujen suhteen. Joidenkin varmentamattomien tietojen mukaan Mazar-e Šarifissa heidän taistelijoitaan oli ollut noin 8 000 ja puolustavia Talibanin ja al-Qaidan taistelijoita noin 12 000. Punainen Risti ja Afganistanin Punainen puolikuu arvoivat puolustajien tappioiden olleen 300–400 miestä. Heistä huomattava osa oli ulkomaalaisia taistelijoita. Pohjoisen liiton mukaan vangiksi otettiin noin 500. Sen omat tappiot jäivät alle 100 mieheen.
Mazar-e Šarifin taistelu oli Afganistanin sodan alkuhyökkäyksen tärkein. Pohjoisessa ei enää ollut suurempia Talibanin vastarintapesäkkeitä. Yhdysvallat saattoivat käyttää kaupungin lentoasemaa tukikohtanaan, mikä mahdollisti esimerkiksi tehokkaammat ilmaiskut. Aikaisemmin myös huololle oli tuottanut ongemia Amudarjan ylittäminen. Pohjoisen liiton joukot lisäsivät uskottavuuttaan. Talibanin taistelijat alkoivat hylätä aseitaan kiihtyvään tahtiin. Pian Taliban-hallinto romahti kokonaan ja pääkaupunki Kabul jäi Pohjoisen liiton käsiin.
Yhdysvalloissa poliittisella kentällä taistelu lisäsi ainakin lyhyellä aikavälillä presidentti George W. Bushin hallinnon uskottavuutta. Sen strategiaa sodan toteuttamisen kannalta oli joskus arvosteltu.
Abd al-Rašid Dostum ja yhdysvaltalaisia erikoisjoukkoja ratsain Pohjois-Afganistanissa.
Yhdysvaltalaisten erikoisjoukkojen sotilas ohjaa ilmaiskuja.
Taisteluissa tuhoutuneet tyttökoulun raunioita vuonna 2002.
Kaupungin lentoasema joulukuussa 2001.
MC Taakibörsta

| MC Taakibörsta |
| --- | --- |
 MC Taakibörsta Ilosaarirockissa heinäkuussa 2017.
Tiedot
Toiminnassa:  2000-2002, 2016-–
Kotipaikka:  Espoo
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Davo Isotaaki   Kehäkettu   Setä Koponen   DJ Didier  
Levy-yhtiö:  Megamania, 2001  
Infobox OKNimi-testi OK: 
PA 2001 kansi (digitaalinen julkaisu)
MC Taakibörsta on suomen kielellä räppäävä hiphop-yhtye. Yhtyeen muodostaa kolme MC:tä, Davo, Edu Kehäkettunen ja Setä Koponen Espoon Olarista sekä DJ Didier Espoon Soukasta.
Ennen Davon liittymistä yhtyeeseen, Kehäkettu ja Koponen julkaisivat vuonna 2000 artistien mukaan nimetyn EP:n. EP tehtiin yhteistyössä tuottaja Didier Selinin kanssa. Samana vuonna Tommi Mattila ohjasi Taakibörstan kappaleesta PL 2000 videon, jota esitettiin usein MoonTV:llä. Ensi-iltansa video sai syyskuussa samanaikaisesti Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla ja Yle TV1:n ohjelmassa Pop-komissio. Toukokuussa 2001 MC Taakibörstalta ilmestyi EP PA 2001, jonka nimikappale pääsi muun muassa Radiomafian soittolistalle ja sen videota esitettiin MoonTV:lla. Parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan sijalle 7. yltäneen levyn julkaisi Johanna Kustannuksen Megamania.
Muun muassa yhtyeen haastatteluissa mainitun pitkäsoiton oli määrä ilmestyä syksyllä 2002, mutta sen valmistuminen venyi eikä tuotosta lopulta koskaan julkaistu, sillä yhtye hajosi marraskuussa 2002.
Voitettuaan Flow Festivalin järjestämässä bändiäänestyksessä, MC Taakibörsta teki comeback-keikan Flow Festivalin Heineken Open Source Stage -lavalla vuonna 2011. Viiden vuoden hiljaiselon jälkeen loppuvuodesta 2016 MC Taakibörstan uutisoitiin esiintyvän Tavastialla. Liput kolmelle keikalle myytiin loppuun minuutissa.
Diskografia

PA 2001 (CD ja 12" vinyyli) Johanna kustannus, 2001
PA 2001 (12" Vinyyli) Svart Records, 2018
Diskografia > Vierailijana

| Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Raaka Saaga | "Mä" | Raaka Saaga | Tuomio & Kone | 2001 |
Aiheesta muualla

Legacy of MC Taakibörsta (Arkistoitu – Internet Archive)
Mauretanian kuningaskunta

| Mauretanian kuningaskunta > 100-luku eaa.–40 jaa. |
| --- | --- |
   Mauretanian alue merkittynä Rooman valtakunnan karttaan ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla. 
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Iol
Historia:  
– Myyttinen perustaminen:  100-luku eaa.
– Ensimmäinen maininta:  206 eaa.
– Jakautuminen:  91 eaa.
– Rooman vasalliksi:  33 eaa.
– Rooman provinssiksi:  40
Seuraaja:  Mauretania Caesariensis, Mauretania Tingitana
Mauretanian kuningaskunta oli Mauretaniassa suurin piirtein nykyisen Marokon ja osittain Algerian alueella antiikin aikana sijainnut kuningaskunta. Nimensä se sai maurien heimosta, jotka puolestaan antoivat sittemmin nimensä nykyisessä merkityksessään maureille ja Mauritanialle. Kuningaskunnan muodostivat berberiheimot ja se liitettiin Rooman valtakuntaan vuonna 40 jaa.
Historia > Syntytarina

Historiallisia lähteitä Mauretaniasta on suhteellisen vähän verrattuna esimerkiksi Numidiasta kertovien lähteiden määrään. Mauretania oli maantieteellisesti kauempana alueellisesta keskuksesta Karthagosta, ja se kiinnitti vain satunnaisesti kreikkalaisten tai roomalaisten historioitsijoiden huomion. Mauretanian kuningaskunnan myyttisen syntytarinan kirjasi Numidiaa hallinnut kuningas Hiempsal II ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Teoksen tarina tunnetaan tosin vain lyhyenä lainauksena eräässä roomalaisessa teoksessa. Hiempsal kertoi Pohjois-Afrikan kuningaskuntien muodostumisen juontavan juurensa Herkuleen kuolemaan Espanjassa ja hänen armeijansa hajoamiseen. Osa joukoista ylitti Gibraltarinsalmen Afrikkaan ja sekoittui paikallisten kanssa, ja heistä syntyi ajan oloon maurien heimo. Toisen tarinan mukaan maurien ensimmäinen kuningas oli Syphax-niminen mies, joka oli puolestaan Herkuleen poika. Tarinat ovat todennäköisesti yritys kytkeä Mauretania karthagolaiseen mytologiaan. Herkules yhdistettiin näet usein foinikialaiseen jumalaan. Tiedossa ei ole missä määrin tarina on Hiempsalin keksintöä ja missä määrin se perustuu paikalliselle perinteelle.
Historia > Puunilaissodat

Maurien tiedetään muodostaneen oman kuningaskuntansa toiseen puunilaissotaan mennessä vuosina 219–201 eaa. Mauretanian tuolloinen kuningas oli nimeltään Baga ja hänet liitetään toiseen paikalliseen hallitsijaan Masinissaan. Masinissa pyysi Bagalta apua saadakseen massylien johtajuuden vuonna 206, mutta Baga kieltäytyi antamasta apua lähettäen Masinissan takaisin kotiinsa. Näiden tapahtumien jälkeen Mauretania katoaa lähteistä lähes vuosisadaksi. Tänä aikana maurit ottivat kuitenkin haltuunsa Tingin ja Lixusen fornikialaiskaupungit rannikolla. Maureja taisteli myös Karthagon puolella sen viimeisessä sodassa Roomaa vastaan, mutta ei tiedetä oliko Mauretanian kuningaskunta kokonaisuutena mukana sodassa.
Historia > Jakautuminen kahtia

Mauretania ilmestyi jälleen historian lehdille kun Mauretanian kuningas Bokkus taisteli Roomaa vastaan Jugurthan sodassa. Bokkus oli nainut Numidian kuningas Jugurthan tyttären, mutta tästä huolimatta hän tarjosi ensin liittoa Roomalle. Kun hänet torjuttiin, hän taisteli Jugurthan puolella. Tästä korvaukseksi hän vaati kuitenkin Jugurthan kuningaskunnan länsiosia ja ne saatuaan hän petti liittonsa tämän kanssa ja solmi rauhan Rooman kanssa vuonna 105 eaa. Bokkus eli ainakin vuoteen 91 eaa. ja kuoli pian sen jälkeen. Hänen kuoltuaan kuningaskunta jakautui kahteen osaan yhden kuninkaan hallitessa alkuperäistä Mauretaniaa ja toisen Jugurthalta saatua aluetta. Molemmat heistä sekaantuivat Rooman sisällissotaan. Itäistä kuningaskuntaa hallitsi ilmeisesti Bogud, jonka mainitaan olleen Bokkuksen poika. Hän auttoi Pompeiusta Hiarbasia vastaan vuonna 81 eaa. Länsiosaa hallitsi puolestaan Askalis, jonka valtakaudella syttyi kapina. Kapinoitsijoiden avuksi saapui Sertorius, jonka oli ajanut Espanjasta Afrikan puolelle Sullan joukot. Kapinalliset ja Sertorius piirittivät Askalista Tingin kaupungissa ja he myös voittivat Sullan Askalin avuksi lähettämät joukot. Sertorius voitti Askalisin, mutta lähteissä ei mainita sen enempää tämän seurauksista.
Vuonna 49 eaa. Mauretania oli edelleen kahden kuninkaan hallinnassa. Lännessä hallitsi tuolloin Bogud II ja idässä Bokkus II. Julius Caesar liittoutui Bogudin ja Bokkuksen kanssa kansalaissodassa, kun taas hänen kilpailijansa Pompeius oli liittoutunut Numidian kuninkaiden kanssa. Bogud johti joukkojaan Caesarin tukena Espanjassa ja Bokkus hyökkäsi puolestaan Numidiaan Sittiuksen tukena. Kuninkaiden kesken tapahtui jossain vaiheessa välirikko ja Bokkus loikkasi sodassa Pompeiuksen puolelle. Caesarin kuolemaa seuranneessa Mutinan sodassa Bogud tuki puolestaan Antoniusta ja Bokkus Octavianusta. Bogus hyökkäsi Espanjaan vuonna 38 eaa., mutta hänen ollessaan poissa Tingin kaupunki kapinoi ja Bokkus hyödynsi tätä liittäen Bogudin kuningaskunnan valtansa alle. Bogud jatkoi taistelua Antoniuksen puolella kuollen taistelussa vuonna 31 eaa.
Historia > Rooman nukkevaltiona

Bokkus II kuoli vuonna 33 eaa. ilmeisesti ilman perillisiä. Niinpä Octavianus liitti hänen kuningaskunnan Roomaan. Mauretanian kaupunkeihin asutettiin suuri joukko roomalaisia sotilaita, mutta Octavianus päätti lopulta, että alueen hallitseminen olisi helpompaa nukkevaltion kautta. Niinpä hän nosti Mauretanian kuninkaaksi Numidian entisen kuningas Juban pojan, jonka nimi oli myös Juba. Juba II oli vangittu vuonna 46 eaa. ja hän oli kasvanut Octavianuksen kotona. Juba asetti pääkaupungikseen Iolin kaupungin, joka uudelleennimettiin Caesareaksi, joka taas tunnetaan nykyisin nimellä Cherchel. Vaimokseen hän otti Kleopatra Selenen, joka puolestaan polveutui Kleopatrasta ja Antoniuksesta äitinsä kautta. Juba hallitsi kuolemaansa saakka vuoteen 23/24 jaa. ja hänen paikalleen astui hänen poikansa Ptolemaios. Vuonna 40 Caligula kutsui Ptolemaioksen Roomaan, jossa hänet murhattiin. Ptolemaioksen kuoleman jälkeen Mauretania liitettiin lopullisesti Roomaan Mauretania Caesariensiksen ja Mauretania Tingitanan provinsseina.
Kulttuuri

Mauretanian kuninkaat pyrkivät kehittämään valtakuntaansa samaan tapaan kuin Numidian kuningas Masinissa oli tehnyt omalla alueellaan. Kehitys Mauretaniassa oli kuitenkin selkeästi hitaampaa. Suuri osa väestöstä oli vielä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. paimentolaisia ja tärkeimmät kaupungit olivat foinikialaisten aikanaan perustamat rannikkokaupungit, erityisesti Tingi ja Lixus. Myös paikalliset perustivat sisämaahan muutamia kaupunkeja, kuten Volubilisin. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. maa alkoi myös avautua roomalaisille kauppaille, jotka saivat Mauretanian kautta muun muassa norsunluuta, seetripuuta ja villieläimiä gladiaattoripeleihinsä. Bogud II ja Bokkus II olivat Mauretanian kuninkaista ensimmäisiä, jotka lyötyttivät omia kolikoita. Bokkuksen kolikoissa on tekstiä puuniksi ja Bogudin kolikoissa latinaksi. Juba II oli kiinnostunut historiasta ja kirjoitti kreikankielisen teoksen Afrikan maantieteestä. Teos tunnetaan tosin vain ulkopuolisten tekemien lainausten perusteella. Juba järjesti myös tutkimusretkiä Saharan pohjoisreunoille ja rannikkoa pitkin laivoilla Mogadorin saarelle saakka.
Ptolemaios jäi Mauretanian viimeiseksi kuninkaaksi.
Juba II:n hautamonumentti Tipazassa, nykyisessä Algeriassa.