stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kinnekullebanan

Kinnekullebanan.
Kinnekullebanan on 121 kilometriä pitkä sähköistämätön yksiraiteinen ratalinja, joka kulkee Ruotsin Håkantorpista Lidköpingin ja Mariestadin kautta Gårdsjöhön. Gårdsjössä rata yhdistyy Västra stambananiin ja Håkantorpissa Älvsborgsbananiin. Radalta puuttuu sekä automaattinen kulunvalvonta että keskitetty liikenteenohjaus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kinnekullebanan Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kinnekulle Line
Käännös suomeksi
Kishori Pednekar

| Kishori Pednekar> Mumbain pormestari |
| --- | --- |
 22. marraskuuta 2019 –  
Edeltäjä:  Vishwanath Mahadeshwar
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1962 (ikä 62) Worli, Mumbai, Intia
Puoliso:  Kishor Pednekar
Tiedot
Puolue:  Shiv Sena
Kishori Pednekar (s. 25. kesäkuuta 1962) on intialainen poliitikko, joka on vuodesta 2019 alkaen toiminut Mumbain pormestarina. Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1992, jolloin hän liittyi Shiv Senan naisjärjestöön. Hän on toiminut Mumbain kunnanvaltuustossa kolme kautta voitettuaan vaalit vuosina 2002, 2012 ja 2017.
Hän syntyi Worlin kaupunginosassa Mumbaissa. Hänen isänsä oli kongressipuolueen uskollinen kannattaja. Nuoruudessaan hän kuuli serkuiltaan Shiv Senasta ja Bal Thackeraysta, mikä herätti hänen kiinnostuksensa. Mentyään naimisiin hän alkoi osallistumaan puoluetyöhön ja sai vuonna 1992 johdettavakseen Shiv Senan vaalityöt hänen omassa naapurustossansa. Pednekar valittiin Mumbain pormestariksi ilman vastaehdokkaita. Times of India -lehden mukaan kyseessä on mahdollisesti ensimmäinen kerta 88 vuoteen.
Koronaviruspandemian aikana Pednekar päätti tehdä vapaaehtoistyötä sairaanhoitajana. Hän on työskennellyt sairaanhoitajana ennenkin.
Kilpijärvi (Mäntsälä)

| Kilpijärvi |
| --- | --- |
 Jäätynyt Kilpijärvi ilmakuvassa helmikuussa 2017.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Mäntsälä
Koordinaatit:  60°41′38″N, 25°13′00″E
Järvinumero:  19.007.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,1 m 
Rantaviiva:  12,4 km 
Pinta-ala:  2,68 km² 
Tilavuus:  0,0047 km³ 
Keskisyvyys:  1,8 m 
Suurin syvyys:  2,4 m 
 fiKilpijärvi 
Kilpijärvi on matala, rehevä ja huonokuntoinen järvi Mäntsälän luoteisosassa Keski-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Helsingistä on 58 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Mäntsälän keskustasta kahdeksan kilometriä luoteeseen.
Maantiede

Kilpijärven pituus lounaasta koilliseen on 3,2 kilometriä. Keskiosan leveys on yli kilometrin, etelä- ja pohjoisosa ovat selvästi kapeampia. Saaria on kaksi, noin puolen hehtaarin laajuiset Pukkisaari ja Pöytäsaari, lisäksi on Pillikari-niminen luoto. Isojärveä ympäröi maatalousmaisema, peltoviljely kuormittaa järveä. Kilpijärveen virtaa useita laskuojia, Kilpijärven länsirannalta virtaa Kilpioja Mustijokeen, joka virtaa etelään ja laskee Suomenlahteen.
Kilpijärven syvin kohta sijaitsee järven itäosassa. Se on 2,4 metriä, eli vain noin kolmanneksen järven keskisyvyyttä syvempi. Järven pintaa laskettiin 1920-luvulla.
Kilpijärven ekologinen tila oli vuonna 2013 välttävä ja vuonna 2019 huono, vesitilavuus on 4 703 000 kuutiometriä. Tärkeimmät saaliskalat ovat ahven, hauki ja lahna. Kasvistoon kuuluu järviruoko ja järvikorte, jotka muodostavat rantaa kiertävän ilmaversoisvyöhykkeen, sekä uistinvita, lumme ja ulpukka.
Kilpijärvi (19.007.1.001) kuuluu Kilpiojan valuma-alueeseen (19.007), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Mustijoen vesistössä (19). Kilpiojan alueeseen kuuluu Kilpijärven ohella Iso-Saikari, joka sijaitsee kolme kilometriä Kilpijärveltä koilliseen.
Kilpijärvi on Isojärven jälkeen laajin Mäntsälän 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Aiheesta muualla

Mäntsälän järvien kunnostuksen yleissuunnitelma (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kasarmitorin liikerakennus

| Kasarmitorin liikerakennus |
| --- | --- |
 Rakennus maaliskuussa 2023.
Osoite:  Kasarmikatu 19A
Sijainti:  Kaartinkaupunki, Helsinki
Rakennustyyppi:  liikerakennus
Valmistumisvuosi:  1960
Suunnittelija:  Iikka Martas
Rakennuttaja:  Kasarmitorin näyttelyhalli Oy
Omistaja:  Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo
Tyylisuunta:  modernismi
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  tiili, lasi, teräs
Kerrosluku:  2
Kerrosala:  4 700 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kasarmitorin liikerakennus (alun perin Kasarmitorin hallirakennus) on Helsingin Kaartinkaupungissa, Kasarmitorin laidalla sijaitseva kaksikerroksinen, alun perin väliaikaiseksi tarkoitettu liikerakennus. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Iikka Martas, ja se valmistui vuonna 1960 osoitteeseen Kasarmikatu 19A, puretun Kaartin hallin tilalle. Nykyään siinä sijaitsevat muun muassa S-Market, Postin toimipiste ja Hesburger.
Liikerakennuksen purkamista ja korvaamista uudella on suunniteltu useasti, viimeksi tammikuussa 2024 julkaistussa asemakaavaehdotuksessa.
Arkkitehtuuri

Kasarmikadun liikerakennus on matala ja pitkä kaksikerroksinen rakennus. Tontin kaltevuudesta johtuen torin puolella on käynti ensimmäiseen kerrokseen, ja Kasarmikadun puolella suoraan käynti toiseen kerrokseen. Rakennuksessa on lisäksi kaksi kellarikerrosta. Rakennuksen perustuksena on graniittinen sokkeli.
Liikerakennuksen julkisivu koostuu etupäässä ikkunoista, mutta Eteläisen ja Pohjoisen Makasiinikadun päädyt ovat maalattua tiiliseinää. Tiilet ovat peräisin entiseltä Kupittaan Saven tehtaalta. Julkisivun metalliosat olivat alun perin anodisoitua alumiinia, joka sittemmin vaihtui teräksiseen ohutlevyyn.
Historia

Tontilla sijaitsi aiemmin muun muassa matalista basaarityylisistä rakennuksistaan tunnetun Selim A. Lindqvistin suunnittelema Kaartin halli, joka valmistui vuonna 1906. Kaartin hallissa työskenteli jopa yli sata kauppiasta, ja vielä 1950-luvun puolivälissä heidän kerrottiin olevan kiinnostuneita osallistumaan hallin remontointiin. Sitä ei kuitenkaan tapahtunut, ja Kaartin halli purettiin vuonna 1958. Uutta kiinteistöä varten perustettiin erityinen osakeyhtiö Kasarmitorin näyttelyhalli Oy. Yhtiö teki kaupungin kanssa vuokrasopimuksen ja rakennutti alun perin tilapäiseksi tarkoitetun näyttely- ja liiketalon, joka valmistui vuonna 1960.
Uuteen rakennukseen avautui muun muassa näyttelytiloja, baari, Unionin huoltoasema, Kansallis-Osake-Pankin konttori sekä pienempiä myymälöitä. Pohjoisen Makasiinikulmaan sijoitettiin lisäksi talonmiehen asunto. Kasarmitorin liikerakennuksessa on sen historian aikana toiminut muun muassa Suomen Väri- ja Vernissatehtaan myymälä, Hankkijan autokauppa, Finnish Design Center ja Australian valtiollinen tiedotustoimisto. Vuosina 1980–1982 siinä toimi myös Hollywood-niminen elokuvateatteri.
Vuonna 1987 liikerakennus tontteineen siirtyi omistajayhtiöltä kaupungille. Omistajayhtiö vaati kaupungilta korvausta tontilla olevasta rakennuksesta, ja asiaa käsiteltiin korkeimmassa oikeudessa. 1990-luvun alussa suunniteltiin liikerakennuksen korvaamista uudella terveyskeskuksella. Hanke hyväksyttiin kaupunkisuunnittelulautakunnassa, mutta se kaatui lopulta rahoituksen puutteeseen.
Historia > Remontit ja muutostyöt

Rakennus on kokenut historiansa aikana lukuisia muutoksia. 1960-luvun lopussa kellarissa sijainnut näyttelytila muuttui varastoksi. Seuraavalla vuosikymmenellä kellarin varastotila muuttui tanssisaliksi ja ensimmäiseen kerrokseen avautui pieni kahvila. 1970-luvun loppupuolella kellariin tehtiin kylmäsäilytystiloja.
Vuonna 1980 tehtiin elokuvateatterin avaamisen yhteydessä suuri julkisivuremontti, jossa torin puolella julkisivussa vaihdettiin alumiini- ja puuverhoilua terässäleikköihin ja peltiin. 1990-luvulla torin puoleinen huoltoasema vaihtui drive-in -hampurilasravintolaksi ja sen viereen avautui Postin konttori. Toinen kerros remontoitiin yhdeksi, koko kerroksen kattavaksi myymälätilaksi. 2000-luvulla rakennuksesta avattiin kulkuyhteys Kasarmitorin maanalaisen paikoitustilaan.
Tulevaisuus

Liikerakennuksen omistava Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo on kertonut 2020-luvun alussa aikeistaan purkaa nykyisen, ja korvata sen suuremmalla kolmikerroksisella uudisrakennuksella. Uudisrakennukseen tulisi suunnilleen saman verran liiketilaa, ja lisäksi ylempiin kerroksiin toimistotilaa. Kolmas, toimistokäyttöön tarkoitettu kerros mahdollistaisi 3 000 kerrosneliömetrin lisäämisen tontille. Suunnitelmissa päivittäistavarakauppa voitaisiin sijoittaa kellariin, mikä avaisi enemmän näyteikkunatilaa muille liikkeille. Tavoitteena olisi myös elävoittää Kasarmitorin aluetta sijoittamalla ravintoloita ja terasseja torin puolelle. Asemakaavan muutosehdotus tuli julki tammikuussa 2024 arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäen havainnekuvien kera. Erityistä huomiota pyritään kiinnittämään alueen historialliseen miljööseen ja ympäröiviin arvorakennuksiin.
Liikerakennus vuonna 1977 otetussa valokuvassa.
Karl Ziegler

| Karl Ziegler |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1898 Helsa, Saksa
Kuollut: 12. elokuuta 1973 (74 vuotta) Mülheim, Saksa
Kansalaisuus:   Saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Marburgin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Karl von Auwers
Instituutti:  RWTH Aachen  Max Planck Institut für Kohlenforschung
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Ziegler–Natta-katalyytti
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1963)
Karl Waldemar Ziegler (26. marraskuuta 1898 – 12. elokuuta 1973) oli saksalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1963 yhdessä Giulio Nattan kanssa polymeerien kemiaan ja polymeeriteknologiaan liittyvistä tutkimuksista.
Elämä

Ziegler syntyi 26. marraskuuta 1898 Saksassa Kasselin lähellä Helsassa ja opiskeli Marburgin yliopistossa. Työskenneltyään vähän aikaa Frankfurtin yliopistossa hän oli kymmenen vuotta luennoitsijana Heidelbergissä. Vuonna 1936 hänestä tuli Hallen yliopiston professori ja kemian instituutin johtaja. Samana vuonna hän myös luennoi vierailevana luennoitsijana Chicagon yliopistossa. Vuodesta 1943 vuoteen 1969 hän johti Max Planck -instituutin hiilitutkimusyksikköä Mühlheimissa. Sodan jälkeen hän oli myös perustamassa Saksalaisten kemistien seuraa, jonka puheenjohtajana hän toimi viiden vuoden ajan. Vuodesta 1954 vuoteen 1957 hän oli Saksan maaöljytieteen ja hiilikemian yhdistyksen puheenjohtaja.
Ziegler kuoli Mülheimissa 11. elokuuta 1973.
Tutkimus

Vuonna 1953 Zieglerin tutkimusryhmä havaitsi, että organometalliyhdisteet, kuten alumiinialkyylit, katalysoivat polyeteenin valmistusta ilman korkeaa painetta ja korkeaa lämpötilaa, jotka olivat aiemmin olleet välttämättömiä polyeteenin valmistuksessa. Hän havaitsi myös, että näin valmistettu polyeteeni oli rakenteeltaan säännöllistä, toisin kuin aiemmalla prosessilla valmistettu polyeteeni.
Italialainen Giulio Natta kehitti näitä katalyyttejä ja havaitsi, että niillä voitiin katalysoida myös polypropeenin valmistusta. Nykyään nämä katalyytit tunnetaan Ziegler–Natta-katalyytteinä. Ziegler ja Natta saivat työstään Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1963..
Keskitysleirin ruokavalio

| Keskitysleirin ruokavalio Juice |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maalis–huhtikuussa 1976 Marcus Music-Studio, Tukholma
 Julkaistu: 1976
 Tuottaja(t): Richard Stanley
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 37.48
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi: 13. (syyskuu 1976) 
Juice Leskisen muut julkaisut
| Juice ja Mikko 1975 | Keskitysleirin ruokavalio 1976 | Singlet 1974–76 1976 |
Keskitysleirin ruokavalio on Juice Leskisen Juice-yhtyeen ensimmäinen albumi vuodelta 1976. Kyseessä on myös ensimmäinen albumi, jolla Leskinen laulaa itse kaikki kappaleet. Levyn ilmestyttyä Juho Juntusen piirtämä sisäpussissa oleva keskitysleirikuva, sekä valokuvat Pompejin tuhkaan haudatuista ihmisistä herättivät suuren metelin, ja ne sensuroitiinkin ensimmäisen painoksen lähdettyä jo myyntiin. CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1990.
Albumilla saksofonia soittanut ruotsalainen jazzmuusikko Ulf Andersson on soittanut muun muassa Abban kanssa.
Kappaleet

Maan korvessa – 0.50
Keskitysleiriin – 4.12
Lady of Pain – 4.45
Keskitysleirin ruokavalio – 4.16
Osapäivänatsi – 3.15
Luonas kai olla saan – 2.35
Mirabilis Jalapa – 6.41
Alfa Romeo & Julia – 1.34
Iaeae – 4.17
Danse Allergo – 5.26
Kokoonpano

Juice Leskinen – laulu
Kaj Martin – rummut
Juuso Nordlund – basso
Petteri Salminen – kitara
Eero ”Safka” Pekkonen – urut
Ulf Andersson – saksofoni (kappaleissa "Luonas kai olla saan" ja ”Mirabilis Jalapa”)
Kirkkonummen kamariorkesteri

Kirkkonummen kamariorkesteri on sinfoniettan kokoinen, enimmillään 50 soittajan orkesteri. Soittajat ovat amatöörejä sekä nykyisiä, tulevia ja eläkkeelle siirtyneitä ammattimuusikoita. Harjoituksia on yleensä kerran viikossa ja konsertteja noin kerran kuussa. Orkesterin kapellimestarit ja solistit vaihtuvat konsertista toiseen. Ohjelmistossa on ollut teoksia jousiorkesterille, sinfonioita, konserttoja, oratorioita, ja oopperoita. Vuonna 2011 saatiin päätökseen kaikkien Sibeliuksen sinfonioiden esittäminen. Orkesteri on esiintynyt muun muassa Helsingin juhlaviikoilla (Dvorak: Rusalka) sekä Pärnussa, Tukholmassa ja Normandiassa.
Kippari-Kallen kylä

Anchor Bay ja Kippari-Kallen kylä
Kippari-Kallen kylä (Popeye Village Malta) on Maltalla oleva teemapuisto. Se rakennettiin alun perin vuonna 1980 valmistuneen Robin Williamsin tähdittämän elokuvan Kippari-Kalle lavasteiksi. Kylään rakennettiin parisenkymmentä puurakenteista taloa sekä aallonmurtaja. Rakentaminen kesti seitsemän kuukautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kippari-Kallen kylä Wikimedia Commonsissa
Kippari-Kallen kylän kotisivut
Karhunpesäsuunnitelma

Karhunpesäsuunnitelma oli suomalaisten heimoaktivistien vuoden 1920 aikana kehittämä sotilaallinen suunnitelma, joka tähtäsi Itä-Karjalan irrottamiseen Neuvosto-Venäjästä. Karhunpesäsuunnitelma ei koskaan sellaisenaan pantu toimeen, mutta se toimi sittemmin Itä-Karjalan kansannousun pohjana. Tästä syystä sen suunnittelu on erittäin keskeinen vaihe Suomen heimosotien historiassa ja Itä-Karjalan politiikassa. Suunnitelman tarkoituksena oli luoda Itä-Karjalan itsenäinen kansallisvaltio, josta muodostuisi neutralisoitu puskurivaltio Suomen ja Neuvosto-Venäjän välille. Tämä suunnitelma erosi Suomen alkuperäisestä ulkopoliittisesta linjasta, joka tähtäsi Itä-Karjalan Suomeen liittämiseen. Aktivistit kuitenkin toivoivat, että Itä-Karjalan vapautuminen antaisi käynnissä olleille Tarton rauhanneuvotteluissa paremman pohjan aluevaatimuksille.
Suunnitelman pääsuunnittelijat olivat Repolan nimismies Bobi Sivén ja Repolan toimituskunnan kansliapäällikkö ja suojeluskunnan päällikkö Paavo Höttönen. Sivén ja Höttönen kuitenkin konsultoivat useita eri heimoaktivisteja ja -sotureita suunnitelmaan luodessaan. Suunnitelmasta olivat tietoisia myös ulkoministeri Rudolf Holsti ja ulkoministeriön virkamiehet, sekä mahdollisesti muutamat muutkin heimoystävälliset poliitikot.
Suunnitelman tausta

Syksyllä 1918 suomalaisia vastaan Ison-Britannian tuella taistelleet karjalaiset kääntyivät suomalaisten puolelle. Ympärysvaltojen interventiojoukot poistuivat Itä-Karjalasta ja Muurmannin rannikolta syys–lokakuussa 1919. Vienan Karjalaan muodostui käytännössä jo kesällä 1919 valtatyhjiö valkoisten venäläisten menettäessä otteensa alueesta, kun taas eteläisempi Aunuksen Karjala oli suomalaisten karkottamisen jälkeen lähinnä venäläisten bolševikkien hallussa. Suomalaiset jäivät miehittämään vain rajan pinnassa sijainneita Repolan ja Porajärven pitäjiä, joiden asukkaat olivat päättäneet liittyä Suomeen. Itäkarjalaiset tajusivat heille koittaneen parhaimmat mahdollisuudet itsenäisyyteen. Uhtualla perustettiin heinäkuussa 1919 Vienan Karjalan väliaikainen toimikunta, joka käytti valtaa Vienan alueella seuraavan vuoden ajan. Se torjui valkoiset venäläiset Vienasta ja neuvotteli valkoisen Pohjois-Venäjän armeijan komentajan kenraali Jevgeni Millerin kanssa Vienan Karjalan tulevaisuudesta, kunnes Millerin armeija Arkangelissa romahti helmikuussa 1920. Uhtuan väliaikaisen hallituksen koollekutsumat, yleisellä äänioikeudella valitut 117 edustajan maapäivät kokoontuivat 21. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 1920. Ne vaativat kansanäänestystä Vienan Karjalan itsenäisyydestä ja neuvostojoukkojen välitöntä poistumista alueelta. Toimikunnan nimeksi muuttui Karjalan väliaikainen toimikunta, kun siihen liittyi Aunuksen Karjalan kuntia. Itä-Karjalan kansallista itsemääräämisoikeutta vastustaneet bolševikit valtasivat Vienan Karjalan alueen touko–kesäkuun 1920 aikana ja itäkarjalaisten oma hallitus pakeni Uhtualta Suomeen juhannuksen aikoihin.
Huonosti aseistetun muutaman sadan karjalaispakolaisen johtoon nousi suomalainen jääkärikapteeni Kalle Mata. Joukko kävi syyskuuhun 1920 asti muutamia sissitaisteluita, kunnes vetäytyi kokonaan Suomen puolelle. Tämän jälkeen hän hakeutui Itä-Karjalan vapauttamissuunnitelmia ulkoministeriölle tehneen Repolan nimismiehen Bobi Sivénin seuraan. Sivén ja Mata alkoivat luoda Karhunpesäsuunnitelmaa kun syksyllä 1920 selvisi, että Repola ja Porajärvi aiottaisiin luovuttaa Tarton rauhassa takaisin Neuvosto-Venäjälle ja itäkarjalaiset jätettäisiin oman onnensa nojaan. Sivén ilmoitti ulkoministeri Rudolf Holstille, ettei Repola alistuisi pelinappulaksi vaan lähtisi vaikka epätoivoiseen taisteluun vienalaisten kanssa itsenäisyyden saavuttamiseksi. Syys–lokakuussa Repolan kunnallisvaalien tuloksen perusteella Repola erosi Suomesta ja Venäjästä ja julistautui itsenäiseksi hallituksenaan Repolan toimikunta. Porajärvi toimi perässä samoin. Repola ja Porajärvi aikoivat nousta Neuvosto-Venäjään liittämistä vastaan kapinaan, joka olisi ollut ponnahduslauta koko Itä-Karjalan vapautumiselle.
Suunnitelma

Ensimmäinen versio Karhunpesäsuunnitelman operaatiosta luotiin 14. lokakuuta 1920 samana päivänä kuin Tarton rauhansopimus allekirjoitettiin. Ideana oli hyväksikäyttää puna-armeijan heikkoutta ja Itä-Karjalan vaikeakulkuista maastoa. Suunnitelman mukaan jääkärikapteeni Kalle Matan johtamat alle 800-henkiset vienalaisjoukot ja suomalaisvapaaehtoiset muodostivat suunnitelman mukaan vapautusarmeijan rungon. Suunnitelman operaatio alkaisi 200 miehen yllätyshyökkäyksellä Muurmannin rataa kohden Repolasta Sorokkaan päin. Tämän jälkeen vienalaisjoukot hyökkäisivät Vienan Kemiä päin. Näiden hyökkäysten oli tarkoitus nostattaa Itä-Karjalassa kansannousu, joka muuttaisi ulkopoliittista tilannetta ja pakottaisi virallisen Suomen liittymään sotaan vakinaisen sotaväen turvin. Ulkoministeri Holsti ei täysin torjunut tätä rohkeaa suunnitelmaa.
Varsinainen karhunpesäsuunnitelma valmistui, kun sen tekoon liittyi Repolan toimikunnan kansliapäällikkö luutnantti Paavo Höttönen. Rahoitus oli ollut ongelma kaikissa tähän menneissä tehdyissä heimosotaretkissä ja miehet keksivät rahoitukseen ratkaisun. Repolan toimikunta hyväksyi 25. marraskuuta suunnitelman, jonka mukaan Repolasta myytäisiin tukkeja Suomeen. Viipurin Saha Oy ja Suomalainen Puuliike Oy olivat jo ilmoittaneet kiinnostuneensa ostamaan 150 000 runkoa tukkipuita "erään aivan Suomen rajaa pitkin juoksevan joen varrelta" . Metsätöihin haalittaisiin repolalaisia, karjalaisia ja suomalaisia, jotka muodostaisivat sotajoukon suunnitelmalle. Tukkikauppa rahoittaisi asekustannukset, hankkisi miehet ja toisi peitetyön kansannoususuunnitelmille. Suomen aktivisteilta olisi saatu aseet ja tarvikkeet, joten 500–600 sotilasta olisi voitu aseistaa heti. Repolan toimikunta eli Repolan hallitus laski tarvittavan 1200 kivääriä, 1,2 miljoonaa patruunaa, 12 pikakivääriä ja 240 000 pikakivääripatruunaa. Repolaan vievät päätiet (Tiiksjärvi–Muujärvi–Omelia ja Porajärvi–Lentiera–Repola) murrostettaisiin täysin ja annettaisiin lumettua, jotta Repolasta muodostuisi suljettu tukikohta eli karhunpesä. Tätä karhunpesää eli Repolaa olisi voitu puolustaa helmikuusta lähtien, vaikka koko kevät 1921 ja odottaa muita kapinallisuuksia nousevan Neuvosto-Venäjällä. Sivénin apulaisen ja suunnitelmaa laatineen Jalmari Takkisen mukaan Höttösellä oli suhteita Kronstadtin kapinallisiin matruuseihin ja Repolaan saapui kirjeitä Venäjän sosiaalivallankumoukselliselta puolueelta, joka varoitti karjalaisia lähtemästä yksin taisteluun. Karhunpesäsuunnitelman piti olla viimeinen mahdollisuus, jos tilanne ei helpottuisi Itä-Karjalan suhteen.
Suunnitelman toteutus

Marraskuun 1920 lopulla suunnitelmaa toteutettiin täysillä ja se oli jo esitelty ulkoministeriölle. Vienan väliaikaista hallitusta ja sen joukkoja pyydettiin siirtymään Repolaan. Elmo Kailan johtama Jääkäritoimisto toimitti joulukuun alussa Lieksaan 500 japanilaista kivääriä ja 100 000 patruunaa. Repolan toimikunnalla oli entuudestaan jo kaksi Maxim-konekivääriä ja  neljä Lewis-pikakivääriä. Joensuun rajakomendantti, reservikapteeni Ilo Schroeder saatiin ummistamaan asekuljetuksilta silmänsä. 16. joulukuuta mennessä metsää oli onnistuttu jo myymään 2 miljoonan markan arvosta, joten rahoitus oli kunnossa.
Alusta huolimatta pian kaikki alkoi mennä pieleen. Kaikista eri paikallisista maakuntahallituksista muodostettu Karjalan Keskushallitus ei näyttänyt olevan täysin toimintakykyinen. Rahoitusta oli vaikea saada ja aktivistien luottamus suunnitelmaa kohtaan lannistui Kailaa lukuun ottamatta. Hanke ei saanut Gustaf Mannerheimin tukea. Huolia aiheutti myös se, että suunnitelman tarkoitus ei välttämättä ollut sotilaallinen voitto, vaan kansainvälinen huomio ja karjalaisten historiallinen kansallinen taistelu, josta karjalaiset voisivat tulevaisuudessa ammentaa voimaa. Suunnitelma alkoi kaatua toden teolla, kun Moskovasta kyseltiin tammikuun alussa 1921 Repolan asekuljetuksista. Sivén joutui antamaan selvityksen, jonka mukaan aseita oli kuljetettu Repolaan. Sivén joutui eroamaan tehtävästään, kun tilanne uhkasi paisua suureksi ulkopoliittiseksi kriisiksi, koska rauhansopimus oli jo allekirjoitettu. Paavo Höttönen kuoli 9. tammikuuta Repolassa vahingonlaukaukseen ja karjalaisten aktivistiliike alkoi hajota. Epätoivoinen ja ahdistunut Sivén tajusi tappion tulleen ja viimeisenä ratkaisuna ampui itsensä Repolan nimismiehentalossa 12. tammikuuta 1921.
Suomalaiset ja karjalaiset aktivistit luopuivat yrityksestään rikkoa tuore rauha ja karhunpesäsuunnitelma hylättiin. Suomalaiset vetäytyivät Repolasta helmikuun puoliväliin 1921 mennessä. Historioitsija Jussi Niinistön mukaan suunnitelma olisi hyvinkin saattanut onnistua, koska operaation suunniteltu ajankohta sattui juuri Kronstadtin matruusikapinan aikoihin. Kaiken lisäksi Itä-Karjalassa oli vain vähän bolševikkijoukkoja ja Venäjällä kuohui muutenkin. Suunnitelmalla olisi saattanut olla vielä mahdollisuus Höttösen kuolemasta huolimatta, jos ei Sivén olisi ampunut itseään. Suunnitelman työryhmästä Jalmari Takkinen pysyi aktiivisen aseellisen vastarinnan kannalla ja hän loikin itäkarjalaisten kansannousun suunnitelmat karhunpesäsuunnitelman pohjalta.
Kodinhoito

Harja, pesusieni ja siivousliina.
Kodinhoito on kodin siisteyden ja perusasioiden toimivuuden ylläpitoa.
Kodinhoitoon kuuluu siivoaminen eli kodin siistiminen roskista, pölystä tai liasta. Siivoamisessa voidaan käyttää apuvälineinä esimerkiksi siivousliinaa, harjaa, moppia tai pölynimuria.
Kodintekniikka

Kodintekniikka käsittää kotitalouksissa käytetyt koneet ja tekniset laitteet. Niihin kuuluvat keittiössä käytettävät koneet, siivouksessa käytettävät koneet, kuten pölynimuri ja painepesurit, viihde-elektroniikka, johon kuuluvat radiot, televisiot ja matkapuhelimet lisälaitteineen sekä muut kodin sähköiset laitteet, kuten henkilövaaka, parranajokone ja sähköhammasharja. Kodintekniikkaan kuuluvat myös suuret kodinkoneet, kuten pesukoneet, pakastimet, jääkaapit ja sähköliedet.