Hankkija
Historia > Keskusosuusliike Hankkija r.l. (1905–1939)

Pellervon Välitysliikkeen kaaduttua Gebhard alkoi ajaa Hankkijan perustamista. Keskusosuusliike Hankkija perustettiin vuonna 1905. KOL Hankkijan perustamiskokous oli 17. tammikuuta ja toiminta alkoi 16. maaliskuuta. Hankkijan perustivat 18 osuusmeijeriä, 27 osuuskassaa ja kaksi muuta osuuskuntaa. Perustajien joukossa ei ollut osuuskauppoja, vaikka ne kuuluivatkin Pellervo-Seuraan, sillä Hankkija oli suunnattu maanviljelijäväestön elinkeinonharjoittamisen tarpeisiin. Suomen maataloustarvikkeiden kauppaa harjoittivat pelkästään yksityiskauppiaat, joiden menettelytavoissa ja taidoissa oli havaittu olevan parantamisen varaa. Maatalouskaupan haasteita olivat esimerkiksi kauppa velaksi ja laatukysymykset erityisesti siemenviljan suhteen. Maanviljelijät alkoivat liittyä yhteen ja tehdä yhteisostoja maamiesseurojen, osuuskassojen ja meijereiden kautta. Mallia yhteistoiminnasta oli saatu ulkomailta. Keskusosuusliike Hankkijan johtajaksi tuli aiemmin Pellervon Välitysliikettä johtanut Benjamin Alfthan, jota avusti kassanhoitaja Emmi Jaeckel. Hankkijan konttori sijaitsi Nikolain­katu 13:ssa (myöhemmin Snellmaninkatu). Hankkijan ensimmäinen varasto oli Helsingin Malmilla. Lisäksi perustettiin kuusi pienempää aluevarastoa eri puolille Suomea.  Hankkija harjoitti paitsi liiketoimintaa myös viljelijöiden neuvontaa esimerkiksi lannoitteiden käytössä.
Hankkijan ydin oli Pellervon Välitysliikkeen pohjalta syntynyt Maatalous-Hankkija. Sen rinnalle tarvittiin Teknillinen Hankkija, joka vastaisi Suomen maatalouden varustamisesta meijerein laitemyyntinä ja laiteasennuksina ulkomailta tuodulla tekniikalla. Hankkija ja Pellervo-Seura pystyttivät Kuopion maatalousnäyttelyun mallimeijerin vuonna 1906. Tätä pidetään Teknillisen Hankkijan alkuna.
Vuonna 1908 Hankkija perusti sivu- ja aluekonttorit Kuopioon, Viipuriin ja Pietariin. Hankkijan jäsenmäärä sekä osuuspääoma kasvoivat hitaasti. Huomattiin, että Hankkijan toimintaan nähden sen oma pääoma oli liian pieni. Tämän ongelman poistamiseksi perustettiin rahoitusyhtiö Osakeyhtiö Pääomanhankkija, jonka osakepääoma, 50 000 markkaa, lainattiin Keskusosuusliike Hankkijalle.
Vuosina 1910–1911 perustettiin aluekonttorit ensin Turkuun ja sitten Tampereelle. Vuonna 1912 aloitettiin siementen sopimusviljely. Vuotta ennen ensimmäistä maailmansotaa, 1913, Hankkija aloitti Hattulassa kasvinjalostustoiminnan senaattori Alfred Oswald Kairamon Ellilän kartanolla. Hankkijan suurimmat tuoteryhmät olivat lannoitteet ja väkirehut, joista saatiin noin 60 prosenttia liikevaihdosta. Vuosina 1910–1914 mennessä Hankkijan myynti kaksinkertaistui. Hankkija myi vuotia vuosina 1914–1924. Porin konttori perustettiin vuonna 1914, Jyväskylän, Oulun ja Seinäjoen vuoro oli seuraavana vuonna. Hankkija perusti sähköosaston vuonna 1916, samana vuonna avattiin aluekonttorit Joensuuhun ja Sortavalaan. Kasvinjalostus siirrettiin Ellilän kartanolta Rosendalin kartanolle, jota alettiin kutsua Tammiston koetilaksi.
Käydäkseen halkokauppaa Pietariin Hankkija osti laivoja 1917. Niiden avulla oli tarkoitus vielä halkoja Saimaata pitkin Pietariin, mutta toimintaa ei onnistuttu aloittamaan, koska Venäjän vallankumous ja Suomen itsenäistyminen estivät halkokaupan Venäjän keisarikunnan valtionlaitoksille. Haminan ja Helsingin aluekonttorit perustettiin. Samalla kun Pietarin konttori suljettiin vuonna 1918, uusi konttori avattiin Berliiniin. Hankkija toi Suomeen ensimmäisen traktorin, joka oli merkiltään Alwork.
Vuonna 1919 Hankkija osti Nikolajeffin veljeksiltä vuonna 1913 rakennetun talon, ja siirsi pääkonttorinsa siihen. Taloa kutsutaan yhä Hankkijan taloksi. Samana vuonna perustettiin myös aluekonttori Hämeenlinnaan ja konttori New Yorkiin. Ensimmäisen suomalaisen traktori, Kullervo-moottori(auran)vetäjä, tuotiin markkinoille. Sen olivat kehittäneet Turun Rautakeskus ja Hankkija. Koska tuotteen menekki jäi pieneksi, siitä jouduttiin luopumaan. Hankkija toi maahan ensi kertaa autoja.
Hankkijalla oli Chevrolet-autojen yksinmyyntiedustus. Oman huoltoverkoston rakentaminen osoittautui niin kalliiksi, että yksinoikeudesta luovuttiin. Vuonna 1918 ostetusta konepajasta tehtiin vuonna 1920 Maanviljelyskonetehdas Oy, myöhemmin MKT-tehtaat Oy. Kasvinjalostus laajeni 1920-luvulla. Hankkijan siemenkeskus valmistui Tampereelle 1920, joka auttoi omien kasvinjalosteiden kaupassa. Berliinin konttori suljettiin, ja Savonlinnan ja Mikkelin aluekonttorit avattiin. Vuonna 1921 Maanviljelyskonetehdas alkoi valmistaa Sato-kylvökoneita ja vuonna 1924 Esa-puimakoneita. Aluekonttorit avattiin Lahteen, Porvooseen ja Rovaniemelle. New Yorkin konttori suljettiin. Vuonna 1923 avattiin aluekonttorit Kotkaan ja Iisalmeen, seuraavana vuonna Loimaalle. Hankkijan vahvan väkirehujen ja lannoitteiden kaupan vuoksi 1926 perustettiin sen päävaraston lähelle Malmille Hankkijan ensimmäinen rehusekoittamo 1926. Tämä oli Hankkijan rehuteollisuuden alku. Myös LVI-osasto perustettiin. Hankkija toimitti laitteet 66 meijeriin.  Kaikista 1920-luvulla valmistuneista meijereistä se koneisti yli 90 prosenttia. Koska meijerit tarvitsivat sähköä, Hankkija teki sähköurakointia saadakseen maaseudun kylät sähköistettyä. Kokkolan aluekonttori avattiin vuonna 1927. 1920-luvulla johtajana aloittanut Taavi Arola keskittyi aikaisempaa enemmän liiketalouteen, mutta hyväksytti paljon päätöksiä hallintoneuvostolla luottamuksen aikaansaamiseksi linjauksiinsa. Vuosi 1928 oli Hankkijalle ennätysvuosi: 337 miljoonan markan liikevaihdolla saatiin 7 miljoonan markan tulos. Tulos ylitettiin vasta vuonna 1937.
Hankkijan "hakaslogo" syntyi 1930-luvulla. Sitä on pidetty yhtenä Suomen tunnetuimmista tuotemerkeistä. Hakaset symboloivat ”valittua, tarkastettua, taattua”.