Hattu
Historia

Ensimmäiset tunnetut kuvaukset hatuista löytyvät hautamaalauksista muinaisen Egyptin Thebasta noin vuodelta 3200 eaa. Näissä kuvissa esiintyy olkihattuinen mies. Muita viittauksia miesten, ja etenkin orjien, käyttämiin hattuihin löytyy myös Antiikin Kreikasta ja Antiikin Roomasta. Samaan aikaan naiset kuvattiin esimerkiksi huppujen tai huivien kanssa.
Hattuja alettiin 1300-luvun jälkeisessä Euroopassa käyttää sääsuojana muiden päähineiden sijaan. Miesten aiemmin käyttämät huput ja päähineet kehittyivät näyttäviksi varakkaiden herrojen hatuiksi, joita alettiin käyttää muotipukineena. Naisten hattu kehittyi keskiajalla apostolikan eli nunnahunnun tapaisesta kaulan ja pään ympäri kääritystä huivista, joka oli tullut Eurooppaan Lähi-idästä ristiretkeläisten mukana. Keskiaikaan mennessä tämä huivi oli kehittynyt koristeelliseksi ja näyttäväksi päähineeksi. Huivin alle lisättiin pehmusteita ja korkeita tukirakenteita, jolloin saatiin kartion, torven tai sydämen muotoisia kankaalla verhottuja pukineita.
1500-luvulla naisten hattumalli yksinkertaistui. Hattujen lisäksi naiset käyttivät huntuja ja leuan alta solmittavia myssyjä. Jotkin naistenhatut ottivat vaikutteita miesten hattumalleista. Suosituimmat miesten hatut valmistettiin 1500-luvulla pehmeistä materiaaleista, ja kangas kurottiin päälaen kohdalta kasaan. Koristeluna käytettiin usein sulkia tai korukiviä. Hatun korkeus kuvasti kantajansa yhteiskunnallista asemaa.
1600-luvulla miesten hatut valmistettiin huovasta, ja ne olivat aiempaa matalampia ja leveälierisempiä. Koristeina käytettiin pitkiä, riippuvia strutsinsulkia tai nauhoja. Hieman myöhemmin huopahatut ylitti pitkäksi aikaa suosiossa kolmikolkkahattu. 1700-luvulla kaksikolkkahattu otettiin armeijaväen asuun ja aatelisunivormuun.
1600-luvun lopulla peruukit nousivat suosioon erityisesti Ranskassa, ja miehet alkoivat kuljettaa hattujaan lähinnä kainalossaan, jotta päähine ei päässyt sotkemaan kampausta. Myös naisilla peruukki oli korkea ja koristeellinen, ja hattu asetettiin sirosti sen päälle. Tavallisen kansan hatut 1700-luvulla olivat nauhoilla sidottuja leveälierisiä olkihattuja tai hilkkoja.
Suurelliset peruukit ja hatut menettivät suosionsa Ranskassa vuoden 1789 vallankumouksen jälkeen, sillä ne yhdistettiin aristokratiaan. Keski- ja yläluokkaiset miehet alkoivat suosia muotoiltuja hattuja, silintereitä ja knalleja. Naiset käyttivät olki- ja huopahattuja, jotka oli usein koristeltu sulilla.
Suuret ja koristellut päähineet palasivat muotiin 1900-luvun alussa, ja kaikki käyttivät hattuja ikään tai sosiaaliseen taustaan katsomatta, kerjäläisiä lukuun ottamatta. Naisten hatut olivat 1920-luvun alussa suhteellisen yksinkertaisia, ja huovasta tai oljesta tehdyt syvällä istuvat kellohatut olivat muotia. Seuraavalla vuosikymmenellä naisten hattuja oli monentyylisiä, ja erityisen suosittu oli nutturaverkko.
Toisen maailmansodan jälkeen hattujen käyttö väheni merkittävästi, eivätkä ne enää osoittaneet sosiaalista asemaa kuten ennen. 1950-luvun hatut olivat pieniä ja päätä myötäileviä tai suuria leveälierisiä hellehattuja. 1960-luvulla käytettiin pillerihattuja, harsoja, rusetteja tai kukkia, ja vuosikymmenen lopulla suosittiin rentoja lätsiä ja roikkuvalierisiä hellehattuja. 1970-luvulla nekin väistyivät käytöstä. Nykyaikana mikä tahansa yksilöllinen hattutyyli on mahdollinen.