stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shades of Deep Purple
Musiikki

Shades of Deep Purple on musiikillisesti epäyhtenäinen albumi, sillä yhtyeellä ei ollut vielä selvää suuntaa tyylistään. Esillä on erityisesti kosketinsoittaja Jon Lord. Kappaleet valittiin pääasiassa muusikoiden entisten yhtyeiden esittämistä lainakappaleista, sillä uusia omia kappaleita ei ehditty kiireessä säveltää tarpeeksi. Kenelläkään yhtyeen jäsenistä ei ollut myöskään juurikaan kokemusta laulujen kirjoittamisesta. Myös omista sävellyksistä löytyy elementtejä aiemmin tehdystä musiikista. Avausraidassa ”And the Address” esiintyy Myrskylinnut-televisiosarjan tunnussävel, ja kappaleessa ”Mandrake Root” on vahvoja vaikutteita Jimi Hendrixin levytyksestä ”Foxy Lady”.
Suomenkielisen Deep Purple -historiikin kirjoittanut Jan Ekblad kuvailee albumia tyypilliseksi 1960-luvun lopun psykedeelisvaikutteiseksi levyksi sillä erolla, että siinä ei ole yhtä paljon sooloja. Yhtye otti vaikutteita esimerkiksi Vanilla Fudgelta sekä klassisesta musiikista. Jälkimmäinen oli pitkälti urkuri Jon Lordin ansiota.
Musiikki > Kappalemateriaali

Levyn ensimmäinen kappale on Ritchie Blackmoren ja kosketinsoittaja Jon Lordin säveltämä instrumentaali ”And the Address”, jota on verrattu The Outlawsin ja Jimi Hendrixin materiaaliin. Lainakappale ja singleksi päätynyt ”Hush” valittiin albumille Blackmoren ehdotuksesta. Siinä on esillä erityisesti Lord, joka soittaa puolitoistaminuuttisen kosketinsoolon. ”One More Rainy Day” on pop-kappale, jonka rumpukuvioita on verrattu Pink Floydin kappaleeseen ”Paintbox”. Lord lisäsi klassisia vaikutteita lainakappaleeseen ”I’m So Glad”. Kappaleen intro, The Nice -vaikutteinen ”Prelude: Happiness”, merkittiin yhtyeen yhdessä tekemäksi, jotta myös basisti Nick Simperin ja rumpali Ian Paicen nimet saatiin mukaan Shades of Deep Purplen säveltäjätietoihin.
B-puolen aloittaa ”Mandrake Root”, jota on pidetty esimerkkinä siitä, mihin Deep Purple vielä pystyisi. Kuusiminuuttisesta kappaleesta yli puolet on Blackmoren ja Lordin sooloilua Simperin ja Paicen luoman rytmipohjan päällä. Osia kappaleesta esitettiin yhtyeen konserteissa vielä 1980-luvullakin. ”Help” on hidas, psykedeelinen versio The Beatlesin kappaleesta. ”Love Help Me” on The Beach Boys -tyylinen kappale, jossa Blackmore soittaa wah-wah-soolon. Albumin päättää lainakappale ”Hey Joe”, johon on otettu klassisia vaikutteita sekä sekoitettu boleron rytmiä. Kappaleen alku sisältää lainauksen Manuel de Fallan Kolmikolkkahattu-baletin esityksestä ”Myllärin tanssi”.
Julkaisu ja vastaanotto

Yhdysvalloissa albumin julkaisi Tetragrammaton Records, jonka kanssa Deep Purple oli solminut levytyssopimuksen pian äänitysten päätyttyä. Levy ilmestyi siellä heinäkuussa 1968, heti ”Hush”-singlen jälkeen. Single oli noussut siellä Billboard-listan neljänneksi, minkä myötä levy-yhtiön vahvasti markkinoima albumikin ylsi sijalle 24. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa Parlophone julkaisi albumin vasta syyskuussa. Se ilmestyi sekä mono- että stereoformaatissa. Levy ei saavuttanut siellä listasijoitusta. Beat Instrumental -lehti kuitenkin kutsui Deep Purplea ensimmäiseksi superyhtyeeksi.
Deep Purplen ensimmäisten albumien jälkimaine on ollut ristiriitainen. Niiden katsotaan heijastelevan myöhemmin realisoitunutta potentiaalia, mutta samalla ne osoittavat, että yhtye vasta etsi omaa tyyliään. Mikäli Shades of Deep Purple ei olisi menestynyt, olisi yhtye saattanut hajota heti alkuun. AllMusic-sivuston arviossa Bruce Eder katsoo Nick Simperin ja Ian Paicen rytmiosaston kannattelevan albumia. Myös Jon Lordin klassisesta musiikista ammentava urkujensoitto on vahvasti esillä. Ritchie Blackmoren kitaransoittoa Eder pitää väkinäisenä. Kaikkiaan albumi on hänen mukaansa kuitenkin mainio, ja se saa arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | Billboard 200 | 24. | syyskuu 1968 |  |
Kappalelista

A-puoli
And the Address – 4.38 (säv. Ritchie Blackmore, Jon Lord)
Hush – 4.24 (säv. Joe South)
One More Rainy Day – 3.40 (säv. Rod Evans, Lord)
a) Prelude: Happiness (säv. Evans, Blackmore, Lord, Nick Simper, Ian Paice) 
b) I’m So Glad (säv. Skip James) – 07:19
B-puoli
Mandrake Root – 6.09 (säv. Evans, Blackmore, Lord)
Help – 6.01 (säv. John Lennon, Paul McCartney)
Love Help Me – 3.49 (säv. Evans, Blackmore)
Hey Joe – 7.33 (säv. Billy Roberts)
Remasteroidun CD-version bonuskappaleet (2000)
Shadows (album out-take) – 3.38 (säv. Evans, Blackmore, Lord, Simper, Paice)
Love Help Me (instrumentaaliversio) – 3.29 (säv. Evans, Blackmore)
Help (vaihtoehtoinen otto) – 5.23 (säv. Lennon, McCartney)
Hey Joe (BBC Top Gear session) – 4.05 (säv. Roberts)
Hush (live US TV) – 3.53 (säv. South)
Kokoonpano

Ritchie Blackmore – kitara
Rod Evans – laulu
Nick Simper – basso
Jon Lord – kosketinsoittimet
Ian Paice – rummut
Aiheesta muualla

Shades of Deep Purple Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Shades of Deep Purple Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista
Valaanpäät

| Valaanpäät |
| --- | --- |
 Cetomimus gillii
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Valaanpääkalat Cetomimiformes
Heimo::  Valaanpäät Cetomimidae  Goode & Bean, 1895
Suvut
 Cetichthys  Cetomimus  Cetostoma  Danacetichthys  Ditropichthys  Gyrinomimus  Notocetichthys  Procetichthys  Rhamphocetichthys 
Katso myös
   Valaanpäät Wikispeciesissä   Valaanpäät Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valaanpäät (Cetomimidae) on valaanpääkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Taksonomia ja anatomia

Valaanpäiden heimo luokitellaan vaihtelevasti kuuluvaksi joko valaanpääkalojen, okakalojen (Stephanoberyciformes) tai limapääkalojen (Beryciformes) lahkoihin. Nykyään heimoon luetaan kuuluviksi 9 sukua ja 21–45 lajia ja useiden lajien uskotaan vielä olevan tieteelle kuvailemattomia. Aikaisemmin katsottiin karvakalojen (Mirapinnidae) ja vihikalojen (Megalomycteridae) olevan omat heimonsa, mutta ne ovat mahdollisesti valaanpäiden poikasvaiheita tai koiraita.
Ruumiinrakenteeltaan valaanpäät ovat pitkänomaisia ja tukevahkoja. Suurimmillaan ne kasvavat noin 40 cm pitkiksi. Kalojen suu ja kita ovat hyvin suuret ja vatsalaukku kykenee venymään. Silmät ovat useimmiten pienet ja alkeelliset. Selkä- ja peräevät sijaitsevat ruumiin takaosassa. Lajien päässä on limatäytteisiä onkaloita. Väriltään valaanpäät ovat useimmiten mustia tai ruskeita.
Levinneisyys ja elintavat

Valaanpäitä tavataan lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Ne elävät useimmiten 1 000–4 000 metrin syvyydessä. Eräiden arvioiden mukaan ne ovat yksiä yleisimpiä syvänveden kaloja. Lajien ravintoa ovat äyriäiset.
Vale-luokka (tykkivene)

| Vale-luokka |
| --- | --- |
 Luokan alus

Tekniset tiedot
Uppouma:  264 t
Pituus:  28 m
Koneteho:  220 shp
Nopeus:  8,5 solmua
Miehistöä:  44
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 10,5" RML -tykki 1 x QF 1 naulan -tykki 2 x 1 naulan revolveritykkiä
Vale-luokka oli Norjan laivaston viiden 2. luokan tykkiveneen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin vuosina 1874-1878. Alukset olivat pieniä ja ketteriä. Niiden aseistuksena oli yksi isohko suusta ladattava tykki sekä muutama pienempi tykki itsepuolustukseksi.
Hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa vuosina 1911-1912 alukset muutettiin miinalaivoiksi. Muutostöiden aikana niiden raskas tykki korvattiin uudenaikaisemmalla 150 mm tai 120 mm takaaladattavalla tykillä. Lisäksi Vidarin ja Norin yhden naulan (37 mm) tykit korvattiin tehokkaammilla 47 millimetrin tykeillä. Raskaiden tykkien poiston jälkeen aluksille kyettiin kuormaamaan 50 miinaa.
Alukset olivat edelleen palveluksessa Saksan hyökätessä Norjaan huhtikuussa 1940 ja Norjan meri-ilmavoimien upottamaa Ulleria lukuun ottamatta ne viettivät sodan Saksan laivastossa. Sodan päätyttyä alukset palautettiin Norjalla ja ne romutettiin.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KNM Vale | Laivastontelakka, Horten | - | 14. huhtikuuta 1874 | - | romutettu 1945 |
| KNM Brage | Laivastontelakka, Horten | - | 1. marraskuuta 1878 | - | romutettu 1945 |
| KNM Nor | Laivastontelakka, Horten | - | 23. lokakuuta 1878 | - | myyty 1949 |
| KNM Uller | Laivastontelakka, Horten | - | 21. heinäkuuta 1876 | - | upotettu 30. huhtikuuta 1940 |
| KNM Vidar | Laivastontelakka, Horten | - | 3. tammikuuta 1878 | - | myyty 1947 |
Vala

Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissinger vannomassa virkavalaa 22. syyskuuta 1973.
Vala on nykyisin tavallisesti oikeuden tai muun viranomaisen edessä Jumalaan vedoten annettava määrämuotoinen sitoumus, vrt. juhlallinen vakuutus. Vala on riitti, jossa yksilö sitoutuu joihinkin tiettyihin velvoitteisiin. Valan vannovan henkilön asema muuttuu normaalia oikeudellista sopimusta syvemmällä tavalla.
Valan vannoja kutsuu yleensä todistajaksi yhden tai useamman yliluonnollisen olennon, jolle lupaa toteuttaa jotakin. Riippuen valan kaavasta kyseessä voi olla joko loitsu tai rukous. Antiikin kirjallisuudesta tunnetut valat ovat useimmiten luonteeltaan loitsuja: niissä pyydetään jumalilta siunausta uskolliselle yksilölle ja kirousta hyväksyjälle. Valan vannomiseen saattoi liittyä myös uhritoimitus.
Kristillisessä perinteessä valan loitsumaisuutta on pyritty vähentämään muun muassa lopettamalla kirouksen sijasta yleisluonteiseen rukoukseen: ”– – missä minua Jumala auttakoon”. Muodossa ”– – niin totta kuin minua Jumala auttakoon” kyseessä on jo loitsu, jossa pyydetään ehdollisesti Jumalalta apua valansa pitävälle. Valan vannoja saattaa ainakin epäillä, että valan rikkominen vaarantaisi pelastumisen kuoleman jälkeen. Tiukka Vuorisaarnan tulkinta kieltää valan vannomisen, minkä vuoksi hyvin uskonnollismieliset henkilöt saattavat antaa sen sijaan vakuutuksen. Sama koskee myös niitä, joiden vakaumusta Jumalaan vetoaminen loukkaa. Tämän vuoksi laki salliikin aina vakuutuksen antamisen valan vannomisen sijasta.
Valoja on vannottu myös uskonnottomissa kulttuureissa, esimerkiksi Neuvostoliitossa. Tällöin niiden kohteena on yksilön oma kunnia ja omatunto. Tällaisessa vakuutuksessa tavoitteena on, että yksilö liittää mielessään oman itsekunnioituksensa valan täyttämiseen. Erityisesti kunniaa korostavissa kulttuureissa vala saattaakin nousta tärkeämmäksi kuin pelkkä laki.
Nyky-yhteiskunnassa on hyvin harvinaista, että yksityisoikeudelliset sopimukset ottaisivat valan muodon. Sen sijaan vala on vielä elävä instituutio useilla julkisoikeuden aloilla. Muun muassa Suomessa varusmiehet vannovat valan, jonka mukaan he palvelevat isänmaata lain ja hyvien tapojen vaatimusten mukaisesti. Todistajat vannovat valan, jonka mukaan he todistavat totuudenmukaisesti. Useilla ammattikunnilla, kuten lääkäreillä, opettajilla ja poliiseilla, on käytössään eettinen vala. Vala voi olla vapaaehtoinen tai pakollinen.
Kristinuskossa myös konfirmaatio ja avioliitto ovat eräänlaisia valoja. Näissä valan vannominen tapahtuu vastaamalla myöntävästi papin kysymykseen: ”Tahdotko sinä, N.N., – –?”
Eräät yhdistykset, muun muassa vapaamuurarit, ja monet opiskelijayhteisöt (mm. teekkarien killat) ottavat jäseniltään valan, joka voi olla luonteeltaan joko vakava tai humoristinen.
Valapatto

Valansa rikkojaa kutsutaan valapatoksi. Valapattoutta on monissa kulttuureissa pidetty yhtenä alhaisimmista teoista, mihin ihminen voi syyllistyä. Valan väitetään sitovan omaatuntoa siten, että valapaton omatuntoa soimaa kovasti, ja hän tuntee itsensä likaiseksi ja alhaiseksi, vaikka vala olisi vannottu vastoin omaa tahtoa tai vastoin nykyisiä mielipiteitä. Ajatellaan, että ihmisen täytyy toimia jopa vastoin mielipiteitään, jos hänen valansa käskee toisin. Vala on siis käsitetty mielipiteitäkin vahvemmaksi ihmisen toiminnan määrittäjäksi. Uskotaan usein, että jos vala on vannottu jumalten tai jumalan nimeen, ja sitten rikottu, jumala tai jumalat vihastuvat ja kostavat julmasti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Mäntysalo, Jori: Valoista ja vakuutuksista Vapaa-ajattelija 2017, nro 3.  10.10.2017.
Poliisien eettinen vala
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Muut:  NARA
Vajosuo

Vajosuon luontotornista avautuu hyvällä säällä näköala yli laajan suon...
...mutta ensilumen jälkeisessä sumussa näkyvyys rajoittuu kymmeniin metreihin.
Vajosuo (joskus myös Vajossuo) on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee Maskun, Nousiaisten ja Ruskon alueilla. Suolle on Turusta noin 30 ja Vahdolta noin 13 kilometriä.
Suotyypit ja kasvillisuus

Vajosuo on alueen suurimman suon Kurjenrahkan tavoin keidassuo, jossa suotyypille luonteenomaiset kermit eli muuta ympäristöä kuivemmat alueet kiemurtelevat kuljujen eli märempien alueiden väleissä. Kermit ja kuljut ovat myös selvästi suuntautuneet. Keidassoille tyypilliset reunaluisut ovat myös hyvin kehittyneet. Niiden alaosat ovat isovarpurämettä ja yläosa kanervarahkarämettä.
Vajosuon keskustasanne muodostuu pääosin sekä lähes puuttomasta, nevavaltaisesta keidasrämeestä että ruoppaisesta sammalkul­junevasta, jota reunustaa  mäntyvaltainen rämevyöhyke. Vajosuon pohjoispäässä ja keskiosissa on suursaranevaa ja keskustasanteella on edellä mainittujen suotyyppien lisäksi myös rahkanevaa, rahkarämettä ja lyhytkorsinevaa. Suon itäreunalla on myös viidestä kymmeneen metriä leveä laidenevavyöhyke.
Suon kenttäkerroksen kasveja ovat muun muassa mutasara, valkopiirtoheinä ja leväkkö. Pohjakerroksessa puolestaan kasvaa esimerkiksi silmäke-, vajo- ja kuljurahkasammal. Suolla on noin kolmekymmentä allikkoa ja osassa niistä kasvaa pohjanlummetta ja raatetta. Suon reuna-alueiden vallitseva suotyyppi on nevakorpi, jonka tyypillisiä kasveja ovat pullo- ja jouhisara sekä harvinaisempana viilto- ja luhtasara. Kuivemmilla mättäillä kasvaa puolestaan esimerkiksi suokukkaa, isokarpaloa ja puolukkaa.
Eläimet

Erityisesti suon rämevyöhykkeiilä esiintyy runsaasti perhosia. Vajosuolla on esimerkiksi uhanalaisen luumittarin lounaisin esiintymä Suomessa. Lisäksi suolla on tavattu vaarantuneen muurainhopeatäplän yksilöitä. Kosteiden nevasoiden runsauden takia Vajosuolla esiintyy hyönteiskartoitusten perusteella esimerkiksi saraikkoniittyperhosta, pyörösiipeä, koiyökköstä ja sarakiiltoyökköstä. Kartoituksissa yleisiä lajeja ovat olleet lisäksi muun muassa suokeltaperhonen, suohopeatäplä, rämehopeatäplä, rämeokamittari, suoiltayökkönen ja mustaluhtayökkönen. Kaikkiaan alueella on tavattu ainakin 39 soille tunnusomaista lajia.
Suon linnustoon kuuluvat muun muassa kurki, riekko, punajalkaviklo, käki, niittykirvinen ja taivaanvuohi. Allikoilla tavataan muuttoaikaan myös alleja ja haapanoita.
Ihmistoiminta

Suon länsi- ja itälaidoista osa on aikanaan ojitettu ja myös Vajosuon laidoilta on myös nostettu turvepehkua. Kuten Kurjenrahkallakin, ovat pehkun kuivatuksessa käytetyt kolme kuivatuskatosta ja itse nostopaikka kuitenkin jo häviämässä, eivätkä ojituksenkaan jäljet enää juurikaan näy suon maisemassa.
Vajosuon reunaosissa kulkee Kuhankuonon retkeilyreitistön polku. Se kuuluu osana kolmenkymmenen kilometrin mittaiseen Vajosuon vaellus -rengasreittiin, jonka suon ylittävät osat valmistuivat vuonna 2001. Vajosuon etelälaidalla on myös neljälle hengelle tarkoitettu vuokratupa, joka on kunnostettu tuvaksi vanhasta partiolaisten majasta vuonna 2002. Tuvan läheisyydessä ja retkeilyreitin varrella sijaitsee myös laavu, puuvarasto, tulipaikka ja kuivakäymälä sekä lintutorni aivan suon laidalla. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi Vajosuon rajoitusalueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.
Valasjärvi

Valasjärvi (myös Töllevi) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Nykyisin Valasjärven alueella ei ole asutusta.
Historia

Valasjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Töllevinjärven itäpuolella. Valasjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Kolttaköngäs ja etelässä Salmijärvi. Lännessä Valasjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Valasjärveen tuli kuulumaan Töllevinjärven eli Valasjärven (mm. Töllevi) ja Kuvernöörinkosken seudut.
Inarijärven ja Jäämeren välillä on aikoinaan kuljettu Paatsjokea pitkin. Vuonna 1916 Tie- ja vesirakennusten ylihallitus alkoi rakentaa vesireitin varrelle maantietä Ivalosta Paatsjoen laaksoon. Venäjän vallankumous ja Suomen sisällissota keskeyttivät tietyömaan, mutta reitin varrelle ehdittiin rakentaa hirsirakenteiset majatalot talousrakennuksineen arkkitehti Thure Hellströmin laatimilla tyyppipiirustuksilla. Yksi majataloista sijaitsi Valasjärvellä. Petsamon tultua liitetyksi Suomeen maantien rakentamista jatkettiin 1920-luvun alussa, ja tie nimettiin Jäämerentieksi.
Jäämerentie kulki Valasjärven kylän eteläosassa olevan Kuvernöörinkosken kautta. Kuotsajärven pohjoispäässä Jäämerentiestä erkani tie Kolttakönkäälle, joka kulki Töllevinjärven itäpuolitse kylän läpi. Pääskypahdan luonnonpuisto sijaitsi kylän kaakkoispuolella.
Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Töllevi kuului Salmijärven koulupiiriin. Kolosjoen kaivosyhdyskunnan rakentamisen myötä Salmijärven alueen väkiluku kasvoi nopeasti, jonka seurauksena koulupiiri jaettiin useampaan osaan. Töllevin supistettu kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1938.
Historia > Väestö

Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Töllevin 49 asukkaasta oli suomalaisia 46 ja karjalaisia kolme.
Asukasluvun kehitys:
27 (1921)
36 (1925)
49 (1929)
41 (1930)
71 (1935)
110 (1939)
Vaikuttajamarkkinointi

Vaikuttajamarkkinointi on mainonnan muoto, jossa haluttu kohderyhmä tavoitetaan sitä koskettavan henkilöbrändin eli vaikuttajan tai brändilähettilään kautta. Yleisö seuraa vaikuttajan elämää yleensä sosiaalisen median kanavien, kuten Instagramin, Facebookin tai Tiktokin, välityksellä ja altistuu sitä kautta vaikuttajan mielipiteille.
Tavoitteet ja keinot

Vaikuttajamarkkinointi on mainonnan keino esimerkiksi uuden tuotteen lanseeraamiseen, tuotemyynnin tehostamiseen tai brändimielikuvan vahvistamiseen tai muuttamiseen halutussa kohderyhmässä. Brändien toteuttamaan vaikuttajamarkkinointia tai brändilähettiläsmarkkinointia ja lojaliteettimarkkinointia toteutetaan, hallitaan sekä tuloksellisuutta mitataan brändilähettiläs- ja vaikuttajamarkkinointiplatformien avulla .
Vaikuttajamarkkinoinnissa mainostava yritys tekee sopimuksen vaikuttajan kanssa yrityksen tuotteita koskevasta sisällöntuotannosta. Suomessa Kilpailu- ja kuluttajavirasto on linjannut, että koska vaikuttajamarkkinointi on mainonnan keino, kuluttajansuojalain perusteella sen pitää olla vaivatta tunnistettavissa mainokseksi esitystavasta ja mainosvälineestä riippumatta.
Vaikuttajan ja brändilähettilään erot

Vaikuttajaksi kutsutaan henkilöä, jonka henkilöbrändi on jostain syystä niin kiinnostava, että hän on kerännyt ympärilleen joukon seuraajia. Seuraajat luottavat vaikuttajan mielipiteeseen ja tekevät ostopäätöksiä hänen näkemystensä ja kokemustensa perusteella.
Vaikuttaja voi olla esimerkiksi bloggaaja, sosiaalisen median vaikuttaja, urheilija tai vaikkapa poliittisen elämän ja b-to-b-sektorin vaikuttaja. Vaikuttaja voi olla myös pienemmän yleisön (alle 5000 seuraajaa) suosiota nauttiva mikrovaikuttaja.
Tietyn yrityksen kanssa pitkäaikaisesti kaupallista yhteistyötä tekevää vaikuttajaa kutsutaan brändilähettilääksi. Brändilähettilään kanssa solmitaan pidempiaikainen yhteistyö, jonka aikana vaikuttaja tuo sovittuja asioita esille omissa kanavissaan, edustaa mahdollisesti brändiä mainoskasvona tai osallistuu erilaisiin tapahtumiin. Brändilähettiläs voi esimerkiksi tutustua johonkin tuotteeseen tai palveluun kokonaisen vuoden ajan, ja raportoida kokemuksistaan pitkin matkaa käyttämissään julkaisukanavissa tai yrityksen omissa medioissa.
Kirjallisuutta

Misme Halonen: Vaikuttajamarkkinointi.  Helsinki:  Alma Talent Oy, 2019.  ISBN 978-952-14-3965-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaikuttajamarkkinointi Wikimedia Commonsissa
Valentinus

| Valentinus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 10. lokakuuta 827 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  elokuu 827
Paavius päättyi:  syyskuu 827
Edeltäjä:  Eugenius II
Seuraaja:  Gregorius IV
Paavi Valentinus (latinaksi Valentinus) oli paavina elokuusta 827 syyskuuhun 827. Hänen oikea nimensä ja syntymäaikansa ovat tuntemattomia, ja hän on jokseenkin tuntematon. Tiedetään kuitenkin, että hän oli järjestysnumeroltaan sadas paavi ja että hän syntyi Roomassa Italiassa. Valentinus oli paavina Eugenius II:n seuraaja. Hän kuitenkin kuoli pian, ja hän ehti olla paavina vain noin kuukauden.