Aleksandra Pavlovna Romanova
Avioliittosuunnitelmat

Aleksandraa kaavailtiin jo yhdeksänvuotiaana ensin Ruotsin Kustaa IV Aadolfin puolisoksi vuonna 1793 ja hän ehti 11-vuotiaana jo aloittaa ruotsinkielen opinnot. Kustaa IV Aadolf matkusti setänsä Södermanlannin herttua Kaarlen kanssa Venäjälle Katariina II:n kutsumana salanimien turvin, he saapuivat Pietariin 13. elokuuta 1796. Hän tapasi 13-vuotiaan morsianehdokkaansa ja vaikuttui tämän kauneudesta ja kasvatuksesta. Nuoret pitivät toisistaan paljon, he tanssivat juhlissa vain keskenään ja keskustelivat pitkään yhdessä. Kuningas pyysi 25. elokuuta keisarinnalta lupaa avioitua Aleksandran kanssa. Avioliitto kuitenkin kaatui kahteen ylitsepääsemättömään kysymykseen: tulevan kuningattaren ortodoksiseen uskontoon sekä Gustav Mauritz Armfeltiin, ja oli siirtynyt Ruotsin kruunun palveluksesta Venäjän keisarikunnan puolelle. Ruotsin laissa oli kohta, jossa sanottiin että hallitsijan ja hänen puolisonsa tulee tunnustaa samaa uskontoa.
Kustaa IV Adolf suostui 2. syyskuuta siihen, että Aleksandra saisi pitää ortodoksisen uskonsa. Neljä päivää myöhemmin 6. syyskuuta Ruotsin suurlähetystö pyysi muodollisesti suuriruhtinattaren kättä. Sulhanen ja morsiamen isä vierailivat sotilasharjoituksissa, ja runoilija Gavrila Deržavin kirjoitti runon ”Kuoro-osuus konserttiin Ruotsin kuninkaan kihlauksesta suuriruhtinatar Aleksandra Pavlovnan kanssa”.
Virallisen kihlauksen oli määrä tapahtua 11. syyskuuta Talvipalatsin valtaistuinsalissa. Kun kreivi Platon Zubovin ja Arkadi Morkovin oli määrä allekirjoittaa avioliittosopimus samana aamuna, he huomasivat, että siinä ei ollut kohtaa suuriruhtinattaren uskonnonvapaudesta, joka oli poistettu sulhasen eli kuninkaan käskystä. Venäjän lähettiläiden vetoomuksista huolimatta kuningas Kustaa IV Aadolf pysyi lujana: hän ei koskaan antaisi kansalleen ortodoksista kuningatarta, ja lukitsi itsensä huoneisiinsa. Keisarinna Katariina II, hovi ja morsiameksi puettu Aleksandra odottivat häntä yli neljä tuntia. Kuninkaan lopullisen hylkäämisilmoituksen jälkeen Katariina II:lla oli lievä aivoverenkiertohäiriö kohtaus, ja surun murtama, itkevä Aleksandra lukitsi itsensä huoneeseensa. Ruotsin suurlähetystö ilmoitti kihlauksen peruuntuneen kuningas Kustaa IV Aadolfin sairauden vuoksi. Avioliittoneuvottelut jatkuivat vielä jonkin aikaa ja kuningas jopa osallistui suuriruhtinas Konstantin Pavlovitšin vaimon syntymäpäiville. Kustaa IV Aadolf lähti Venäjältä 22. syyskuuta. Katariina II kuoli muutama kuukausi myöhemmin 17. marraskuuta 1796 aivoverenkiertohäiriöön.
Kustaa IV Aadolf oli kihlannut Mecklenburg-Schwerinin herttuatar Louise Charlotten (1779–1801) jo marraskuussa 1795, perunut äkisti kihlauksensa ja sai kutsun Katariina II:lta vierailla Venäjällä huhtikuussa 1796. Avioliitto Venäjän keisariperheeseen kuuluvan puolison kanssa olisi tuonut Ruotsiin valtavat myötäjäiset sekä poliittista vakautta. Lokakuussa 1797 Kustaa IV Aadolf avioitui Badenin prinsessa Fredrika Dorotean (1781–1826) kanssa, joka oli Aleksanteri I:n vaimon Elisabet Aleksejevnan sisar. Louise Charlotten isä suurherttua Fredrik Frans I vaati puretusta kihlauksesta kompensaatiota ja vuonna 1803 sellainen saatiin sovituksi.
Aleksandralle tarjoutui kaksi vuotta myöhemmin uusi sulhanen, kun Itävallan arkkiherttua Josef Anton, Frans II:n nuorempi veli ja Leopold II:n poika, tuli Venäjälle alkuvuodesta 1799 tutustumaan tulevaan morsiameensa. Taustalla oli halu poliittisen liiton muodostamisesta Venäjän ja Itävallan välillä Napoleonin Ranskaa vastaan. Hanketta olivat edistäneet Maria Fjodorovnan veljet, Aleksandran sedät Württembergin herttuat Ferdinand Augustus ja Alexander Friedrich, jotka olivat tulleet vuonna 1798 palvelemaan Venäjän armeijassa.