stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korean historia
Dynastinen Korea > Choseon-dynastia > Korean keisarikunta

Korea muodosti Venäjään ystävällismieliset suhteet, mutta Venäjän saatua haltuunsa Kiinan Japanille sodassa menettämät satamansa Liaotungin niemimaalla, Koreassa alkoi kasvaa epäluulo venäläisiä kohtaan. Korostaakseen riippumattomuuttaan Choseon-dynastian kuningas Gojong otti vuonna 1897 arvonimekseen keisari, nostaakseen Korean samalle tasolle Japanin, Venäjän ja Kiinan hallitsijoiden kanssa. Samoihin aikoihin Koreassa alkoi vaikuttaa ensimmäinen yhtenäinen poliittinen liike, Korean itsenäisyysseura, joka vaati perustuslailliseen monarkiaan siirtymistä. Keisari kuitenkin tukahdutti liikkeen ja sen johtajat pidätettiin.
Venäjä ja Japani pyrkivät aluksi jakamaan etunsa Koreassa. Japanilla oli kuitenkin Koreassa kaikkein suurimmat taloudelliset intressit. Venäjä onnistui kuitenkin vuonna 1900 Kiinan boksarikapinan jälkeen vahvistamaan valtaansa Mantšuriassa, mikä sai Japanin vaatimaan etujen tasausta ja yksinoikeutta Korean hallintaan. Venäjä suostui neuvottelemaan asiasta, mutta se vaati oikeuksiin sotilaallisia rajoituksia. Neuvottelut venyivät vuoteen 1904 saakka, mutta Japani oli jo päättänyt hakea kiistaan sotilaallista ratkaisua. Helmikuussa 1904 Keisarillisen Japanin laivasto hyökkäsi Venäjän laivaston tukikohtaan Port Arthuriin, käynnistäen näin Venäjän ja Japanin välisen sodan. Pian tämän jälkeen japanilaiset miehittivät strategisesti tärkeät Korean niemimaan kohteet ja painostivat Korean keisarin myöntymään japanilaisten haluamaan tulokseen ja Korea alistettiin käytännössä Japanin protektoraatiksi.
Sota kääntyi japanilaisten eduksi. Vuonna 1905 japanilaiset kukistivat venäläiset Mukdenin taistelussa mantereella. Merellä taas japanilaiset valtasivat Port Arthurin pitkän piirityksen jälkeen ja kukistivat Tsushiman meritaistelussa puoli maailmaa kiertäneen Itämeren laivaston, joka oli lähetetty Keltaisellemerelle apujoukoiksi. Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin välittämässä Portsmouthin rauhanneuvotteluissa Venäjä tunnusti Japanin oikeudet Koreaan ja myöntyi olemaan puuttumatta Japanin toimiin Koreassa. Myös Sahalinin saaren eteläosa luovutettiin Japanille. Yhdysvallat myöntyi myös tunnustamaan Korean Japanin protektoraatiksi ja vastaavasti Japani tunnusti Yhdysvaltain oikeudet Filippiineihin. Rauhansopimus antoi Japanille vapaat kädet muuttaa Korea protektoraatikseen.
Japanin siirtomaana (1910–1945) > Maaliskuun 1.päivän liike

Japanilaisviha kyti Koreassa pinnan alla, kunnes maassa syttyivät laajamittaiset protestit vuonna 1919. Ensimmäinen maailmansota oli päättynyt vuonna 1918 ja Tokiossa asuvat korealaiset opiskelijat vetosivat Yhdysvaltain presidenttiin Woodrow Wilsoniin, joka oli puhunut kansojen itsemääräämisoikeuden puolesta. Tämä aate levisi myös Koreaan ja maassa aloitettiin itsemääräämisoikeutta vaatineita mielenosoituksia. Ajankohta osui yksiin entisen keisari Gojongin kuoleman kanssa. Hän oli korealaisille yhtenäisyyden ja itsenäisyyden symboli. Mielenosoitus päätettiin järjestää 1. maaliskuuta 1919, pari päivää ennen Gojongin hautajaisia. Uskonnollinen kokoontuminen oli ainoa korealaisille sallittu järjestäytymismuoto, joten liikettä johtivat aluksi sekä kristityt, että buddhalaiset hengenmiehet, jotka olivat laatineet itsenäisyysjulistuksen. Mielenosoittajat kokoontuivat Soulin Pagoda-puistoon heilutellen kiellettyjä Korean lippuja ja kuuntelemaan itsenäisyysjulistuksen lukemista. Mielenosoitukseen osallistui 300 000 ihmistä, ja ne levisivät myös muille paikkakunnille. Liikettä alettiin kutsua ajankohdan mukaan maaliskuun 1. päivän liikkeeksi.
Japani ryhtyi taltuttamaan liikehdintää, ja se toi Koreaan uusia armeijan yksiköitä. Korealaiset mielenosoitukset olivat alkujaan rauhanomaisia, mutta Japani ryhtyi tukahduttamaan liikehdintää voimakeinoin, jolloin myös korealaiset vastasivat voimakeinoin. Levottomuuksia jatkui toukokuulle asti, jolloin julkinen vastarinta oli tukahdutettu. Japanilaisten mukaan korealaisia kuoli yhteenotoissa 7 500 ja haavoittui 15 00, mutta todelliset uhriluvut ovat todennäköisesti paljon suuremmat. Koko vuonna 1919 korealaisia pidätettiin yli 140 000. Maaliskuun 1. päivän liike tukahdutettiin, mutta se nosti korealaisten kansallistuntoa yli yhteiskuntaluokkien.
Japanilaiset kukistivat korealaisten nationalistisen liikehdinnän, mutta mielenosoitusten rauhoituttua Japani myönsi korealaisille enemmän vapauksia 1920-luvulla. Korealaisille sallittiin ammattiliittojen ja muiden sosiaalisten ja taloudellisten liikkeiden perustaminen. Myös korean kielisten lehtien julkaisu sallittiin. Osasyynä ilmapiirin vapautumiseen 1920-luvulla oli Japanin sisäpolitiikan muutos siviilihallinnon kauteen ja demokratiakehitys. Tämä kehityskulku katkesi vuoden 1930 ja suuren laman aikoihin, kun myös Japani joutui taloudellisiin vaikeuksiin, mikä johti oikeiston vallan vahvistumiseen ja demokratian heikkenemiseen. Valtaan nousivat äärinationalistiset ja militaristiset aatteet laajentumispyrrkimyksineen. Tämä vaikutti välittömästi myös Korean politiikkaan.
Korean itsenäisyys ja jako > Korean jako

Sodan edetessä Neuvostoliitto, Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Kiina sopivat Kairon konferenssissa vuonna 1943, että sodan jälkeen Japanilta riistetään kaikki sen valtaamat alueet ja siirtomaat palautetaan entiseen valtioyhteyteensä. Korean kannalta tämä merkitsi maan itsenäistymistä uudelleen. Myös Neuvostoliitto liittyi sotaan Japania vastaan ja se hyväksyi Korean itsenäistymisen sodan jälkeen. Toisen maailmansodan viimeisinä päivinä, 8. elokuuta 1945 Neuvostoliitto julisti sodan Japania vastaan ja aloitti hyökkäyksen Mantšuriaan ja Koreaan. Tässä vaiheessa sotaa Japani oli jo kuluttanut voimavaransa liittoutuneita vastaan käytyyn sotaan ja Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen se alkoi etsiä keinoja sodan lopettamiseksi. Japani antautui ehdoitta 15. elokuuta 1945.
Yhdysvallat ehdotti Neuvostoliitolle, että Yhdysvallat vastaanottaa korealaisten antautumisen Korean niemimaan eteläosassa ja Neuvostoliitto 38. leveysasteen pohjoispuolella. Yhdysvaltojen ehdotuksen taustalla oli se, että Yhdysvaltain joukot olivat vielä kaukana Koreasta. Yhdysvalloissa pelättiin, että Neuvostoliitto saisi yksinään vallan koko Koreassa. Neuvostoliitto suostui Korean jakoon ja puna-armeija miehitti nopeasti maan pohjoisosan. Yhdysvaltain armeija kykeni miehittämään maan eteläosan vasta syyskuussa 1945.
Moskovan konferenssissa joulukuussa 1945 liittoutuneiden ulkoministerit päättivät perustaa Koreaan holhoushallituksen viiden vuoden siirtymäajaksi ennen Korean lopullista itsenäisyyttä. Koreassa tätä suunnitelmaa vastustettiin, sillä korealaiset halusivat ratkaista ongelmansa itse ja ottaa hallinnan omiin käsiinsä heti. Protesteista huolimatta Korea jäi Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen miehittämäksi ja jakamaksi. Tämä johti välittömästi sekä poliittisen että yhteiskunnallisen kehityksen eriytymiseen suurvaltojen miehitysvyöhykkeiden välillä. Molempien suurvaltojen tavoitteena oli edelleen yhden itsenäisen Korean valtion muodostaminen, mutta tämä tavoite alkoi pian tuntua saavuttamattomalta päämäärältä. Kylmän sodan alkamisen myötä Koreaan alkoi muodostua kaksi erillistä valtiota.
Seppo Jokinen

| Seppo Jokinen |
| --- | --- |
 Seppo Jokinen Helsingin kirjamessuilla vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1949 (ikä 75) Tampere, Suomi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Koskinen ja siimamies (1996)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Seppo Sakari Jokinen (s. 13. huhtikuuta 1949 Tampere) on suomalainen rikoskirjailija.
Ura

Jokinen kävi keskikoulun Tampereen klassillisessa lyseossa ja lähti armeijan jälkeen 1970 Australiaan lähes neljäksi vuodeksi. Hän työskenteli 30 vuoden ajan Tampereen kaupungin tietotekniikkakeskuksessa, kunnes jäi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 2006.
Jokinen tunnetaan tamperelaista, alkujaan Hervannassa, nyttemmin Rautatienkadulla asuvaa komisario Sakari Koskista käsittelevistä rikosromaaneistaan. Jokinen on julkaissut vuodesta 1996 lähtien kirjan vuosittain.
Vuosina 1996–2010 Jokisen kirjat kustansi Karisto. Vuonna 2010 Jokinen vaihtoi kustantamoa osuuskuntamuotoiseen suomalaisten dekkarikirjailijoiden omistamaan Crime Time -kustantamoon. Jokinen on Crime Timen perustajajäsen. Crime Time pyrkii julkaisemaan Jokisen kirjoja myös englanniksi. Ensimmäisenä julkaistiin Hukan enkelit (Wolves and Angels, Ice Cold Crime, 2012) Yhdysvalloissa. Vuonna 2023 ruotsalainen Storytel Group osti koko 28-osaisen Koskinen-kirjasarjan oikeudet ja Storytelin omistama Storyside-kustantamo alkoi kääntää sarjaa ensimmäisestä osasta alkaen ruotsiksi ja tanskaksi. Jokisen suomenkielisiä kirjoja kustantaa vastedes Kultosaari Oy, joka perustettiin vain Jokista varten.
Palkinnot

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1996, 1999, 2006 ja 2014
Vuoden johtolanka -palkinto 2002
Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 2003
Jäsenyydet

Pirkkalaiskirjailijat ry 1996
Suomen Kirjailijaliitto ry 1999
Suomen Näytelmäkirjailijaliitto ry 2003
Muuta

Jokisen dekkarisarjan pohjalta on tehty televisiosarja Koskinen (2021).
Seppo Jokinen kirjoitti yhdessä näytelmäkirjailija-ohjaaja Panu Raipian kanssa Tampereen Komediateatterissa kesäkuussa 2022 ensi-iltansa saaneen näytelmän Komisario Koskinen ja pahanpuhujat. Tarina oli uusi eikä perustunut aikaisempiin Jokisen kirjoihin.
Tuotanto

Koskinen ja siimamies.  Hämeenlinna:  Karisto, 1996.  ISBN 951-23-3573-5
Koskinen ja raadonsyöjä.  Hämeenlinna:  Karisto, 1997.  ISBN 951-23-3704-5
Koskinen ja pudotuspeli.  Hämeenlinna:  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3838-6
Koskinen ja taikashow.  Hämeenlinna:  Karisto, 1999.  ISBN 951-23-3974-9
Koskinen ja kreikkalainen kolmio.  Hämeenlinna:  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4089-5
Hukan enkelit.  Hämeenlinna:  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4229-4   (Wolves and Angels, Ice Cold Crime, 2012)
Piripolkka.  Hämeenlinna:  Karisto, 2002.  ISBN 951-23-4320-7
Vilpittömässä mielessä.  Hämeenlinna:  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4424-6
Suurta pahaa.  Hämeenlinna:  Karisto, 2004.  ISBN 951-23-4530-7
Sana sanaa vastaan.  Hämeenlinna:  Karisto, 2005.  ISBN 951-23-4669-9
Hiirileikki.  Hämeenlinna:  Karisto, 2006.  ISBN 951-23-4774-1
Viha on paha vieras.  Hämeenlinna:  Karisto, 2007.  ISBN 978-951-23-4885-5
Kuka sellaista tekisi.  Hämeenlinna:  Karisto, 2008.  ISBN 978-951-23-5000-1
Lyöty mies.  Hämeenlinna:  Karisto, 2009.  ISBN 978-951-23-5130-5
Räätälöity ratkaisu.  Hämeenlinna:  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5305-7
Ajomies.  Helsinki:  Crime Time, 2011.  ISBN 978-952-59-1825-0
Hervantalainen.  Helsinki:  Crime Time, 2012.  ISBN 978-952-59-1871-7
Vihan sukua.  Helsinki:  Crime Time, 2013.  ISBN 978-952-289-047-4
Mustat sydämet.  Helsinki:  Crime Time, 2014.  ISBN 978-952-289-136-5
Kuolevaksi julistettu.  Helsinki:  Crime Time, 2015.  ISBN 978-952-289-239-3
Rahtari.  Helsinki:  Crime Time, 2016.  ISBN 978-952-289-277-5
Vakaasti harkiten.  Helsinki:  Crime Time, 2017.  ISBN 978-952-289-323-9
Lyödyn laki.  Helsinki:  Crime Time, 2018.  ISBN 978-952-289-422-9
Rottasankari.  Helsinki:  Crime Time, 2019.  ISBN 978-952-289-520-2
Pisara veressä.  Helsinki:  Crime Time, 2020.  ISBN 978-952-291-749-2
Siipirikkoiset.  Crime Time, 2021.  ISBN 978-952-291-970-0
Pahasti tehty.  Crime Time, 2022.  ISBN 978-952-382-213-9
Sen maksaa minkä tilaa.  Crime Time, 2023.  ISBN 978-952-382-504-8
Satuttamisten summa.  Kultosaari, 2024.  ISBN 978-952-757-505-5
Viimeinen vääntö.  Kultosaari, 2025.  ISBN 978-952-7575-07-9
Nokia 3595

Nokia 3595
Nokia 3595 on Nokia 3510i:tä vastaava Pohjois-Amerikassa myyty Nokian matkapuhelinmalli vuodelta 2002. Puhelin sisältää värinäytön (LCD), ja siinä on VGA-kamera. Vuonna 2002 tehdyn tutkimuksen mukaan Nokia 3595 on vuoden myydyin matkapuhelin vuonna 2002.lähde?
Puhelimen mitat ovat 118 × 50 × 22.1 mm ja se painaa 107 grammaa.
Nokia 3390

| Nokia 3390 |
| --- | --- |
Julkaistu:  2002
Mitat:  109 × 48 × 25.4 mm
Paino:  119 g
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 3390 on Nokia 3310:ä vastaava Etelä-Amerikassa myyty Nokian matkapuhelinmalli vuodelta 2002. Se muistuttaa 3310:aa ja Nokia 3395 Music Editionia ja Nokia 3315 Music Editionia ja Nokia 3410 Music Editionia ja Nokia 3310 Music Editionia ja niissä on polyfoniset soittoäänet.
Puhelin painaa 119 grammaa.
Icom (yritys)

| ICOM Inc>  |
| --- | --- |

ISIN:  JP3101400004
Perustettu:  1954
Perustaja:  Tokuzo Inoue
Avainhenkilöt:  Tsutomu Fukui
Kotipaikka:   Osaka, Japani
Toiminta-alue:  Australia, Saksa, Ranska, Iso-Britannia, Espanja, Kanada, Yhdysvallat
Toimiala:  radiovastaanottimet ja -lähettimet
Tuotteet:  Two Way Radios
Kotisivu:  icom.co.jp
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
ICOM Inc. (アイコム株式会社, Aikomu Kabushiki-gaisha) (TYO: 6820) on kansainvälinen radiovastaanottimien ja -lähettimien valmistaja.  Se valmistaa amatööriradioita, radioskannereita, lentokoneradioita, meriradioita ja maalla käytettäviä erikoisradioita. Icomin perusti sen alkuperäisellä nimellä Inoue vuonna 1954 Tokuzo Inoue.
Yhtiön päähallintopaikka on Osakassa ja sillä on sivutoimipisteitä Australian Melbournessa, Espanjan Barcelonassa, Kanadan Deltassa, Kiinan Pekingissä, Ranskan Toulousessa, Uuden-Seelannin Aucklandissa, Yhdistyneen kuningaskunnan Kentissä ja Yhdysvaltain Bellevuessa.
Aiheesta muualla

Icom America
Complete list of all amateur radio rigs produced by ICOM (Arkistoitu – Internet Archive)
ICOM R-71R -liikennevastaanotin 1980-luvulla
Bad Aibling

| Bad Aibling Bad Aibling |
| --- | --- |

 Vaakuna
 fiBad Aibling 
 47°51′50″N, 12°00′36″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Piirikunta:  Rosenheim
Kokonaispinta-ala:  41,4 km2
Korkeus merenpinnasta:  492 m
Väkiluku 2023:  19 745 
 www.bad-aibling.de 
Bad Aiblingin sijainti Rosenheimin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baijerin osavaltiossa.
Bad Aibling on kylpyläkaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Siellä harjoitetaan muun muassa lääketeollisuutta.
Maantiede

Bad Aibling sijaitsee ylänkömaalla Baijerin eteläosassa noin 50 kilometriä Münchenistä kaakkoon.
Historia

Keltit asuttivat Bad Aiblingin alueen noin vuonna 500 ennen ajanlaskun alkua. Roomalaiset miehittivät alueen vuonna 15 eaa. ja keltit alkoivat roomalaistua. Rooman valtakunnan luhistumisen aikoihin noin 470 jaa. bajuvaarit (baijerilaiset) alkoivat ottaa alueella jalansijaa. Varhaisin kirjallinen maininta Bad Aiblingista on päivätty 13. tammikuuta 804 muodossa Epininga. Rutto ja sodat koettelivat paikkakuntaa, ja kolmikymmenvuotisen sodan loppuvaiheessa kesällä 1648 ruotsalaiset miehittivät alueen. Lisäksi Aibling koki kuusi tuhoisaa tulipaloa 1498–1811. Aiblingin 1800-luku oli kokonaisuutena hyvää aikaa ja paikkakuntaa ympäröiviä soita alettiin hyödyntää matkailumielessä. Bad Aibling sai kaupunkioikeudet 1. huhtikuuta 1933. Toisen maailmansodan lopulla 1944–1945 Yhdysvaltain joukot pommittivat Bad Aiblingia ja kaupunki antautui 1. toukokuuta 1945. Siihen liitettiin maalaiskunnat Ellmosen, Mietraching ja Willing 1970-luvulla.
Bad Aiblingin maamerkki on kirkko Mariä Himmelfahrt, jonka historia alkaa vuodesta 912. Kirkko sijaitsee Hofbergin kukkulalla, kuten myös Schloss Prantseck. Se on alkuaan Prantin suvulle kuulunut linna, jonka historia ulottuu 1500-luvulle.
Talous ja liikenne

Bad Aiblingin suuria työnantajia ovat B&O Gruppe ja Swiss Caps GmbH. Bad Aiblingissa on kaksi rautatieasemaa. Ne sijaitsevat rataosuudella Holzkirchen–Rosenheim, jota kutsutaan myös nimellä Mangfalltalbahn. Bahnhof Bad Aibling sijaitsee keskustassa. Noin kilometrin siitä kaakkoon sijaitsee rautatiepysäkki Bad Aibling Kurpark. Lähin moottoritie on aivan kaupungin etelärajaa viistävä BAB 8, josta on alemman tieverkon liittymä kaupungin katuverkkoon.
Aiheesta muualla

Bad Aibling, Baijeri, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Bad Aibling)
Käännös suomeksi
Pixelfed

| Pixelfed |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Pixelfed-projekti, Daniel Supernault
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  yhteisöpalvelu
Ohjelmointikielet:  PHP, JavaScript
Lisenssi:  AGPLv3
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
Pixelfed on kuvien jakamiseen keskittyvä yhteisöpalvelupalvelin- ja asiakasohjelmistopaketti, joka on avointa lähdekoodia . Pixelfed noudattaa ActivityPub-protokollaa.
Kuka tahansa voi isännöidä omaa instanssiaan ohjelmistosta omalla palvelimellaan. Pixelfed-palvelin voi kommunikoida toisten AcitivityPub-protokollaa tukevien palveluiden kanssa. Hieman samaan tapaan kuin sähköpostit toimivat.
Yksi suosituimmista Pixelfed-instansseista on Eurooppassa toimiva PixelfedSocial.
Ohjelmisto

Pixelfed pakettiin kuuluu palvelinohjelmisto ja muutama asiakasohjelmisto.
Ohjelmisto > Palvelinohjelmisto

Pixelfed-palvelinohjelmisto hoitaa palvelinpuolen. Muiden palvelimien kanssa kommunikointiin se käyttää ActivityPubia ja tarjoaa asiakasohjelmien käyttöön ActivityPubin mukaisen rajapinnan. Palvelinta suoritetaan HTTP-palvelimella.
Ohjelmisto > Asiakasohjelmat

Verkkoselaimella käytettävä Pixelfed-Web-sovellus tulee Pixelfed-palvelimen mukana samassa paketissa. Web-sovelluksen lisäksi Pixelfed-projekti kehittää omia asiakasohjelmia myös Androidille, iOS:lle ja iPadOS:lle, mutta toistaseksi ne eivät ole valmiita.lähde? Pixelfed-projektin omien asiakasohjelmien lisäksi toimivat myös muut AcitivityPubia tukevat asiakasohjelmat.
Tekniikka

Palvelinohjelmisto on tehty suurimmaksi osaksi PHP-ohjelmointikielellä. Tietokantaohjelmistona toimii PostgreSQL, MariaDB tai MySQL.
Selaimella käytettävä Web-sovellus on tehty JavaScriptilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Verkkosivusto
Blogi
Dokumentaatio
Git-arkisto
Väinölän kirkko

| Väinölän kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Päkintie 1-3, Pori
Koordinaatit:  61°28′10.7″N, 021°51′17.9″E
Seurakunta:  Teljän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1956
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Väinölän kirkko on Porin Väinölän kaupunginosassa sijaitseva kirkko, joka on valmistunut vuonna 1956. Sen on suunnitellut arkkitehti Keijo Valli. Kirkon yhteydessä on myös seurakuntatalo.
Teljän seurakunta toimittaa Väinölän kirkossa pidettävät jumalanpalvelukset yhteistyössä Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kanssa. Kirkon ja seurakuntatalon tiloissa kokoontuu osa seurakunnan kerhoista, piireistä ja kuoroista. Siellä on myös diakoniatyöntekijän ajanvarauksellinen vastaanotto. Teljän seurakunnan nuorilla on omat tilat kirkon kellarikerroksessa. Kirkon yhteydessä on myös asunto, jota seurakunta voi tarjota lyhytaikaiseen hätämajoitukseen.
Rakennukseen tehtiin vuonna 2019 laaja peruskorjaus, jolloin muun muassa tilajakoja uusittiin ja taloon asennettiin hissi.
1989

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1989 oli normaalivuosi, joka alkoi sunnuntaista.
Tapahtumia > Tammikuu

1. tammikuuta – Nuijamaan kunta liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin.
5. tammikuuta – Neuvostoliiton kirjailijaliiton lehti Literaturnaja gazeta julkaisi artikkelin, jonka mukaan vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen tärkeimpiin johtajiin kuulunut Lev Trotski murhattiin vuonna 1940 Josif Stalinin nimenomaisesta käskystä.
7. tammikuuta – Akihitosta tuli Japanin keisari Hirohiton kuoltua.
9. tammikuuta − Nokia ilmoitti lopettavansa TV-vastaanottimien tuotannon Salossa ja siirtävänsä sen Länsi-Saksaan. Entiseen Saloran tehtaaseen yhdistettiin Mobiran tehdas ja siellä aloitettiin matkapuhelimien tuotanto.
10. tammikuuta – Kuuban joukot alkoivat vetäytyä Angolasta.
12. tammikuuta – Runoilija Gösta Ågren sai viidennen kerran jaetun Finlandia-palkinnon runokokoelmastaan Jär (Tääl).
16. tammikuuta – Palestiinan vapautusjärjestön PLO:n johtaja Jasser Arafat saapui kaksipäiväiselle viralliselle vierailulle Suomeen ja tapasi maan koko poliittisen johdon sekä arkkipiispa John Vikströmin. Vierailua sävyttivät erittäin tiukat turvatoimet.
17. tammikuuta – Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitea esitti uuden arvion maan johtoon 1930- ja 1940-luvuilla kuuluneesta Andrei Ždanovista. Häntä luonnehdittiin "Stalinin oikeaksi kädeksi" ja yhdeksi Stalinin ajan terrorin keskeisistä järjestäjistä. Ždanov oli muun muassa johtanut Viron liittämistä Neuvostoliittoon vuonna 1940 ja toiminut Helsinkiin vuosina 1944–1947 sijoitetun Liittoutuneiden valvontakomission puheenjohtajana.
20. tammikuuta – George H. W. Bush seurasi Ronald Reagania Yhdysvaltain presidenttinä.
24. tammikuuta – Sarjamurhaaja Ted Bundy teloitettiin sähkötuolissa.
25. tammikuuta – 14-vuotias raumalainen koulupoika ampui kahta koulutoveriaan aseella kesken oppitunnin. Molemmat uhrit kuolivat vammoihinsa myöhemmin samana päivänä. Raumanmeren koulusurmat on ensimmäinen kouluampuminen Suomen historiassa.
28. tammikuuta − Kansainvälinen ympäristöjärjestö Greenpeace ilmoitti perustavansa toimiston Helsinkiin.
30. tammikuuta – Yhdysvaltain lähetystö evakuoitiin Kabulissa.