stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suppilovahvero
Käyttö ravinnoksi

Suppilovahvero on erinomainen ruokasieni, joka ei vaadi esikäsittelyä. Se voidaan säilöä pakastamalla tai kuivaamalla, ja se sopii monin tavoin käytettäväksi ruuanvalmistuksessa. Maku on mieto ja lievästi makea, jalkaosa on sitkeä. Sieni on lähes aina toukaton. Suppilovahvero kuului taannoiseen kauppasienien luetteloon 1. heinäkuuta 2012 asti, ja sen mukana sai myydä myös kosteikkovahveroa. Samoin on asia edelleen Ruokaviraston ylläpitämässä suositeltavien ruokasienten luettelossa. Pohjois-Amerikassa lajia käytetään myös sienivärjäykseen.
Aiheesta muualla

Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
Suppilovahvero – Ruokavirasto
Laji.fi:  suppilovahvero (Cantharellus tubaeformis)
Luontoportti: Suppilovahvero
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsiemme marjat ja sienet (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Craterellus tubaeformis:  Wikidata: Q371126  Wikispecies: Craterellus tubaeformis  AusFungi: 60026954  BioLib: 59857  CoL: Z8TV  EoL: 11446829  EPPO: CANSTU  Fungorum: 455453  GBIF: 2554536  iNaturalist: 350511  IRMNG: 10403884  MycoBank: 455453  NatureServe: 2.878689  NCBI: 57200  NZOR: e0546f60-0cb0-4f13-9002-a31816198802  Open Tree of Life: 183999  Laji.fi: MX.205515 
Cantharellus tubaeformis:  Wikidata: Q105050279  AusFungi: 60026956  CoL: QMT8  EoL: 11446829  Fungorum: 169542  GBIF: 5249537  IRMNG: 10482463  NBN: NBNSYS0000020718 
Suppilovahvero kasvaa usein ryppäinä sammaleisissa kangasmetsissä.
Wikikirjasto
Susivatkain

Susivatkain oli suomalainen yhtye, joka teki yhden albumin EMI-levymerkille vuonna 1979.
Kokoonpano

Risto Immonen, kitara
Hannu Rantanen, kitara
Esa Rimpiläinen, koskettimet
Kari Hella, basso
Erkki Lehtiranta, rummut
Diskografia

Pyromaaniboogie (1979)
Aiheesta muualla

Susivatkaimen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Porto Santo

| Porto Santo |
| --- | --- |
 Porto Santo kuvattuna Kansainvälisestä avaruusasemasta
 lippu:  vaakuna

 Koordinaatit: 33°04′00″N, 16°20′00″W 
Valtio:  Portugali
Autonominen alue:  Madeira
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  n. 42 km²
Väkiluku:  5 482
 – Väestötiheys:  n. 130 as./km²
 
 www.cm-portosanto.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Porto Santo - 2019
Porto Santo (suom. pyhä satama) on yksi Madeiran 11 kunnasta. Kuntaan kuuluvat Porto Santon saaren lisäksi ympärillä olevat pikkusaaret. Porto Santo sijaitsee noin 40 kilometriä Madeirasta koilliseen. Porto Santo on pinta-alaltaan noin 42 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2011 yhteensä 5 482. Sen tärkein asutuskeskus on noin 3 000 asukkaan Vila Baleira. Porto Santon kirjoitettu historia alkoi 1400-luvun alkupuolella portugalilaisten saapuessa. Saari oli ennen portugalilaisten saapumista täysin asumaton. Porto Santon ilmasto on kuiva ja sateet ovat harvinaisia. Saaren korkein huippu Pico do Facho kohoaa 516 metrin korkeuteen. Saaren eteläpuolella sijaitseva noin yhdeksän kilometrin pituinen hiekkaranta houkuttelee saarelle matkailijoita. Porto Santolla sijaitsee lentoasema ja sinne on sekä lento- että lauttayhteys Funchalista. Lauttamatka Funchalista kestää noin kaksi tuntia ja lentäen matka taittuu noin 20 minuutissa.
Maantiede > Fyysinen maantiede

Porto Santo on iältään Madeiran saarta vanhempi. Se syntyi tertiäärikaudella vulkaanisen toiminnan seurauksena ja alkoi kohota merenpinnan yläpuolelle alle 20 miljoonaa vuotta sitten. Tulivuoritoiminta loppui noin 8-10 miljoonaa vuotta sitten. Saaren korkein kohta Pico do Facho kohoaa 516 metrin korkeuteen. Muita korkeita huippuja ovat muun muassa Pico do Branco (450 m), Pico do Castelo (438 m) ja Pico da Juliana (447 m). Porto Santo on hyvin hiekkainen. Kivilajeista tavallisin on kalkkikivi, mutta myös esimerkiksi basalttia esiintyy jonkin verran. Porto Santon suurin pituus on 11 kilometriä ja suurin leveys kuusi kilometriä. Pinta-alaa sillä on noin 42 neliökilometriä. Saaren eteläpuolella sijaitsee noin yhdeksän kilometriä pitkä hiekkaranta. Porto Santon pääsaarta ympäröi kuusi pienempää luotoa: Ilhéu da Cal, Ilhéu das Cenouras, Ilhéu de Cima, Ilhéu de Fora, Ilhéu de Ferro ja Ilhéu da Fonte da Areia.
Maantiede > Ilmasto ja luonto

Ilmasto on kuiva ja sateet ovat harvinaisia. Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin lämpötilat vaihtelevat vuorokauden aikana 21–26 °C välillä. Kuumina kesäkuukausina ruoho kellastuu ja keltaruskeat värit hallitsevat maisemaa. Porto Santoa kutsutaankin kultaiseksi saareksi (port. ilha dourada). Saaren metsät ovat käytännöllisesti katsoen hävinneet vuosisatojen aikana. Puita on alettu viime vuosina istuttaa uudestaan. Vuonna 1954 istutettiin ensimmäiset 40 000 taimea, joiden joukossa oli muun muassa alepponmänty, rautatammi, sypressi ja traakkipuu. Saarella kasvaa lisäksi muun muassa palmuja, tamariskeja ja eukalyptuspuita. Noin 250 metrin korkeuteen asti viljellään viikunoita, meloneita, kurpitsoja, viljaa ja viiniä.
Porto Santossa sijaitsee pinta-alaan nähden maailman monipuolisin maanilviäiskanta. Yleisimpiä lintulajeja ovat punapyy, viiriäinen, nokikanat, liejukanat, mustajalkatylli, harjalintu, pikkupensaskerttu, kalliovarpunen, pensasvarpunen ja hemppo. Tanquen lampi ja Porto Santon lentoaseman lähellä sijaitseva alue noin kilometri Vila Baleirasta pohjoiseen houkuttelevat paikalle erilaisia kahlaajalajeja, joista harvinaisempiin kuuluvat muun muassa kanadantylli, palsasirri, valkoperäsirri, taivaanvuohi ja kuirit. Suurimmilla pikkusaarilla lhéu de Ferrolla, Ilhéu da Calilla ja Ilhéu de Cimalla pesii tuhansia merilintuja, kuten etelänharmaalokki, kalatiira, ruusutiira ja harvinaisempia lajeja kuten keltanokkaliitäjä, tyrskyliitäjä, kääpiöliitäjä ja madeirankeiju.
Maantiede > Kulttuurimaantiede

Kunta kuuluu hallinnollisesti Madeiran autonomiseen alueeseen. Se on yksi Madeiran 11:stä kunnasta ja kattaa koko Porto Santon saaren mukaan lukien ympäröivät pikkusaaret. Kuntaan sisältyy vain yksi freguesia, Porto Santon freguesia, joka käsittää koko kunnan alueen. Porto Santon asukasluku oli vuoden 2011 arvion mukaan 5 482. Saaren väestö on keskittynyt pääasiassa Vila Baleiraan ja siellä onkin noin kolmisen tuhatta asukasta. Vila Baleirasta tehtiin kaupunki kuitenkin vasta elokuussa 1996.
| Vuosi | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Asukasluku | 1 810 | 2 390 | 2 494 | 3 505 | 4 376 | 4 706 | 4 474 | 4 388 | 5 482 |
Historia

Porto Santolla ei ollut asutusta ennen eurooppalaisten saapumista 1400-luvun alkupuolella. Porto Santosta on kuitenkin Madeiran ohella huomattavasti varhaisempia, mutta epävarmoja viittauksia heti ajanlaskun alusta lähtien. Porto Santo myös esiintyy Madeiran ja Desertassaarten ohella vuodelta 1351 peräisin olevassa italialaisessa kartassa. Porto Santon virallinen kirjoitettu historia alkoi kuitenkin vuonna 1418, kun portugalilaiset merenkulkijat João Gonçalves Zarco ja Tristão Vaz Teixeira ajautuivat saarelle myrskyssä ollessaan matkalla tutkimaan Guinean rannikkoa. Saari sai nimekseen Porto Santo eli Pyhä satama. Seuraavilla matkoilla mukana ollut Bartolomeu Perestrello johti saaren asuttamista, perusti Vila Baleiran ja ryhtyi saaren kuvernööriksi. Prinssi Henrik Purjehtija teki Perestrellosta saaren virallisen omistajan vuonna 1446 ja saaren omistusoikeus säilyi suvussa aina 1700-luvun puoliväliin asti. Saarelle istutettiin muun muassa viiniköynnöksiä, sokeriruokoa ja traakkipuita. Jälkimmäisestä valmistettiin niin sanottua lohikäärmeen verta, jota käytettiin esimerkiksi syvänpunaisen väriaineen ja lääkkeiden valmistamiseen. Saaren kuiva maaperä oli kuitenkin haaste viljelylle. Lisäksi saarelle tuotiin uudisasukkaiden mukana kaniineita, jotka lisääntyivät nopeasti ja aiheuttivat haittaa syömällä kaiken minkä löysivät. Bartolomeu Perestrello kuoli vuonna 1457 ja hänen kerrotaan olevan haudattu Nossa Senhora da Piedade -kirkkoon Vila Baleirassa.
Kristoffer Kolumbus saapui Madeiralle vuonna 1478 aikomuksenaan ostaa sokeria, mutta ei kuitenkaan onnistunut kaupoissa. Kolumbus tapasi Bartolomeu Perestrellon tyttären Felipa Monizin 1470-luvun lopulla ja meni tämän kanssa naimisiin ja muutti Porto Santolle. Felipa kuoli keuhkotautiin 1480-luvun alkupuolella ja Kolumbus lähti takaisin Eurooppaan etsimään rahoitusta tutkimusmatkalleen. Porto Santon sijainti ja sen helppopääsyinen ja suojaton etelärannikko houkuttelivat alueelle merirosvoja. Merirosvot ryöstivät hyökätessään yleensä kaiken minkä löysivät ja polttivat asunnot sekä pellot. Asukkaat pakenivat merirosvoja tavallisesti korkeille huipuille tai rannikolla sijaitseviin luoliin. Vuonna 1566 ranskalaiset merirosvot ryöstivät Porto Santoa sekä Madeiraa tuhoisassa merirosvohyökkäyksessä. Algerialaiset merirosvot hävittivät saarta vuonna 1617 tappaen kaikki löytämänsä miehet ja vieden mukanaan kauneimmat naiset. Maurit hyökkäsivät saarelle taas vuonna 1667, ranskalaiset vuosina 1690 ja 1708. Heinäsirkat vahingoittivat sadon vuonna 1844 ja viinikirva tuhosi viinisatoa 1850-luvulla. Napoleonin sodat 1800-luvun alussa ja ensimmäinen maailmansota 1900-luvun alussa köyhdyttivät saarta ja monien täytyi lähteä siirtolaisina Etelä-Amerikkaan.
Matkailu ja liikenneyhteydet

Porto Santo on monien madeiralaisten suosima lomanviettopaikka ja joillakin madeiralaisilla on saarella myös oma asunto. Saarelle tulee kesäisin lomailijoita myös muualta Portugalista sekä muun muassa Italiasta ja Britanniasta. Talvisin saari on hiljaisempi. Porto Santon lentoasema valmistui vuonna 1959 ja 1970-luvulla se oli Naton käytössä. Porto Santolle on Madeiralta sekä lento- että lauttayhteys. Lauttamatka Madeiran pääkaupungista Funchalista kestää noin kaksi tuntia ja lentomatka noin 20 minuuttia. Hiekalla kerrotaan olevan terveydellisiä vaikutuksia, mikäli sillä peittää itsensä. Erilaisista vaivoista kärsiviä ihmisiä kehotetaankin kaivautumaan hiekkaan. Porto Santolla sijaitsee Severiano Ballesteroksen suunnittelema 18-reikäinen golfkenttä sekä yksi yhdeksänreikäinen kenttä. Golfkentän lähellä sijaitsee myös laadukas tenniskeskus.
Matkailu ja liikenneyhteydet > Kuuluisia nähtävyyksiä

Vila Baleiran keskustassa sijaitsee Kolumbuksen museo (port. Casa de Colombo). Museo sijaitsee talossa, jossa Kolumbuksen oletetaan asuneen 1400-luvun lopulla. Talo on sisustettu niin kuin sen on arveltu olleen Kolumbuksen aikana ja siellä on näytillä kokoelmia keramiikkaa, työkaluja, huonekaluja sekä vanhoja karttoja. Fonte da Areian suihkulähde sijaitsee kaksi kilometriä Camachan kylän ulkopuolella. Lähteen vesi sisältää mineraaleja ja sen kerrotaan takaavan ikuisen elämän. Largo do Pelourinho on Vila Baleiran tori, jonka ympärillä sijaitsee rakennuksia kuten Igreja de Nossa Senhora da Piedade -kirkko, joka rakennettiin korvaamaan merirosvohyökkäyksessä vuonna 1667 tuhoutunutta kirkkoa. Pico do Facho (517 m) ja Pico do Castelo (438 m) tarjoavat hyvän yleisnäkymän koko Porto Santoon. Pico do Castelosta kulkee vaellusreitti Pico do Facholle, jossa sytytettiin ennen Madeiralle asti näkyviä merkkitulia varoittamaan merirosvohyökkäyksistä. Vanhat tuulimyllyt, joita rakennettiin saarelle 1700-luvun lopulta lähtien saaren altistuessa voimakkaille tuulille. Ensimmäinen myllyistä rakennettiin vuonna 1794 ja on edelleen pystyssä. Vuosien saatossa tuulimyllyjä rakennettiin runsaasti lisää, ja osa niistä toimii yhä. Quinta das Palmeiras on pieni Porto Santolla sijaitseva eläintarha ja puutarha.
Kuvia Porto Santosta

Panoraamakuva kohti saaren eteläosaa
Casa De Colombo, rakennus
Kristoffer Kolumbusta esittävä patsas
Basalttipylväitä
Zarco Shopping -kauppakeskus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porto Santo Wikimedia Commonsissa
Madeiran kunnat
Calheta
Câmara de Lobos
Funchal
Machico
Ponta do Sol
Porto Moniz
Porto Santo
Ribeira Brava
Santa Cruz
Santana
São Vicente
Porto Santon kartta
Porto Santo ilmakuvassa. Saaren pohjoisosa on kuvassa etualalla. Saaren eteläpuolella kulkeva hiekkaranta näkyy saaren toisella puolella.
Porto Santon ympärillä sijaitsee useita pikkusaaria kuten Ilhéu de Ferro.
Maisemaa Porto Santon etelärannikolla. Kuvassa näkyy saaren eteläpuolella sijaitseva pitkä hiekkaranta sekä saaren suurin asutuskeskittymä Vila Baleira.
Kristoffer Kolumbus
Porto Santon hiekkaranta houkuttelee saarelle matkailijoita.
Igreja de Nossa Senhora da Piedade rakennettiin merirosvohyökkäyksessä vuonna 1667 tuhoutuneen kirkon tilalle.
Kaisa Suutari

Kaisa-Mari Suutari (s. 8. elokuuta 1969 Anjala) on suomalainen jousiampuja. Hän edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1995, 1997, 1999 ja 2001 sekä EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000. Hän voitti tauluammunnan tähtäinluokan Suomen-mestaruuden vuosina 1993 ja 1997.
Kaisa Suutarin pikkusisko Katri Suutari on myös jousiammunnan arvokisaedustaja ja Suomen-mestari.
Surveyor 1

| Surveyor 1 |
| --- | --- |
 Surveyorin täysikokoinen malli rannalla Maassa
Organisaatio:  NASA, Jet Propulsion Laboratory
Kohde:  Oceanus Procellarum
Laukaisu:  30. toukokuuta 1966
Kohteessa:  2. kesäkuuta 1966
Tehtävän kesto:  65 h
Massa:  292 kg
COSPAR ID::  1966-045A
Surveyor 1  oli ensimmäinen amerikkalainen Kuuhun laskeutunut avaruusluotain. Huolimatta epäonnistumisen pelosta luotaimen pehmeä laskeutuminen onnistui 2. kesäkuuta 1966 Oceanus Procellarumiin (Myrskyjen valtamerelle) ja se lähetti Maahan hyvälaatuisia kuvia. Luotain toimi vielä Kuun kylmän yön jälkeenkin. Neuvostoliittolainen avaruusluotain Luna 9 oli suorittanut neljä kuukautta aikaisemmin ensimmäisen pehmeän laskeutumisen Kuuhun.
Luotain oli osa amerikkalaisten automaattisten pehmeästi laskeutuvien luotainten Surveyor-ohjelmaa, jolla pyrittiin kartoittamaan tietä Apollo-ohjelmalle. Projektin suunnitteli NASAn Jet Propulsion Laboratory ja laskeutujan suunnitteli ja valmisti Hughes Aircraft.
Lento kohti Kuuta ja laskeutuminen

Surveyor 1 laukaistiin Atlas-Centaur 10 -kantoraketilla, Luotain lensi 63,6 tuntia määränpäähänsä.
Matkalla suoritettiin radankorjaus. Luotain säädettiin laskeutumisasentoon 83,7 km:n korkeudessa.
Luotaimen nopeus oli 9 500 km/h.
Luotain säädettiin oikeaan asentoon, ja noin 75 km:n korkeudessa käynnistettiin kiinteäpolttoaineinen pääjarruraketti. Sen avulla luotaimen nopeus pieneni 70 m/s:iin. Jarruraketti paloi 40 sekuntia. Loppuun poltettu jarruraketti irtautui 11,7 km:n korkeudessa.
Lennonjohto seurasi automaattista laskeutumista Maan pinnalta. Eräs mukana olleista arvioi Surveyorin laskeutumismahdollisuuksiksi korkeintaan 10 %.
Kolme pienempää rakettia hidastivat luotaimen nopeuden lähes nollaan kun tultiin 4,27 m:n päähän Kuun pinnasta, jolloin luotain putosi enää 5,6 km/h nopeudella. Tämän jälkeen moottorit sammuivat, ja luotain tipahti Kuun pinnalle. Iskunvaimentimella varustetut jalat vaiensivat törmäyksen Kuun heikossa painovoimassa.
Luotain laskeutui Oceanus Procellarumiin Flamsteed-kraatterin lähelle 14 km:n päähän aiotusta laskeutumispaikasta. Luotain osui Kuun pintaan noin nopeudella 12,9 km/h (3 m/s), ja pompahti aluksi takaisin ylös noin 6 cm.
Luotaimen ottamissa hyvälaatuisissa kuvissa näkyi muun muassa kivien ympäröimä 30 metrin läpimittainen kraatteri, jota ympäröivät pienemmät kraatterit.
Luotain lähetti maahan 11 237 kuvaa. 102 732 kuvaa otettiin ennen Kuun puolen kuukauden kestävän yön alkua. Kuussa on yöllä 160 celsiusasteen pakkanen, ja luotaimen ajateltiin sammuvan. Mutta tutkijoille tuli yllätyksenä, kun luotain heräsi taas henkiin, vaikka kylmyys oli vahingoittanut joitain sen laitteita. Luotain lähetti Maahan vielä 618 kuvaa, mutta seuraavan yön jälkeen kuvia ei enää tullut.
Yhteys säilyi silti 7. tammikuuta 1967 asti, ja näin ollen luotain selvisi kuudesta Kuun yöstä.
Surveyor 1-faktaa

Laukaistu: 30. toukokuuta 1966
Laskeutui: 2. kesäkuuta 1966
Laskeutumisnopeus noin 3 m/s, joidenkin tietojen mukaan 4 m/s
Laskeutujan massa: 292 kg
Toiminta-aika: 65 h
Aiheesta muualla

Surveyor tietoja (PDF) 1969
Surveyor I – Alustava raportti (PDF)
Surveyor I tehtävän raportti. Part II – Scientific data and results - Sep 1966 (PDF)
Surveyor-ohjelma
Surveyor 1
Surveyor 2
Surveyor 3
Surveyor 4
Surveyor 5
Surveyor 6
Surveyor 7
| n k Kuun valloituksen aikajana |
| --- | --- |
  Neuvostoliitto   Yhdysvallat   Japani   Kiina   Eurooppa   Intia

  Neuvostoliitto   Yhdysvallat   Japani   Kiina   Eurooppa   Intia
Surveyor 1:n laukaisu Atlas-Centaur kantoraketilla 30.5.1966
Surveyor 1:n varjo Kuun pinnalla
Surveyor 1 Lunar Reconnaissance Orbiterin kuvaamana 2009-
Pirkko-Liisa Surojegin

Pirkko-Liisa Surojegin (s. 1950 Kuopio) on suomalainen kuvittaja, taidegraafikko ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Surojegin  valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta graafisen suunnittelun linjalta vuonna 1977. Hän toimi Museoviraston tutkimusavustajana vuosina 1977–1981 ja on ollut sen jälkeen vapaa taiteilija ja kuvittaja. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016.
Taiteellinen tuotanto

Surojegin on kuvittanut runsaasti erilaisia teoksia, muun muassa lasten-, tieto- ja oppikirjoja, samoin kuin Kalevalan käännöksiä ja sen suomenkielisen mukaelman Suomen lasten Kalevala (2003). Hän on myös julkaissut ja toimittanut itse kirjoja, kuten satukirjan Hölmölästä Suomen lasten hölmöläissadut (2000).
Taiteellinen tuotanto > Omat teokset

Metsähiiren tanssi, 1990
Maahisen viimeinen matka, 1995
Suomen lasten eläinsadut, 1997
Suomen lasten hölmöläissadut, 2000
Taiteellinen tuotanto > Palkinnot

Surojeginin kuvittamat teokset on valittu Vuoden kirjavalioiksi  1986, 1987, 1995 ja 1997.
Katri Suutari

Katri Johanna Suutari (myöh. Ahonen, s. 8. huhtikuuta 1976 Anjalankoski) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 50:nneksi. Hän sijoittui EM-kilpailuissa vuonna 2000 joukkuekilpailussa 12:nneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 29:nneksi sekä MM-kilpailuissa vuonna 2001 joukkuekilpailussa 17:nneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 53:nneksi. Hän voitti tauluammunnan Suomen-mestaruuden vuosina 2000–2001. Hän edusti seuratasolla kotkalaisseura Piiliä.
Katri Suutarin isosisko Kaisa Suutari on myös jousiammunnan arvokisaedustaja ja Suomen-mestari.
Suur-Ii

Iin pitäjän sinettejä.
Suur-Ii on viimeistään vuonna 1477 itsenäiseksi seurakunnaksi eli kirkkopitäjäksi ja vuonna 1445 hallintopitäjäksi tulleen, Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsevan Iin pitäjän aiemmasta alueesta historiantutkimuksessa käytetty nimitys.
Suur-Iin kunnat

Seuraavat nykyiset Suomen kunnat ja takaisin Iihin liitetty Kuivaniemi olivat osana historiantutkimuksessa Suur-Iiksi nimitettyä Iin pitäjää (suluissa omaksi kunnaksi muodostumisvuosi tai kun nykyistä kuntaa vastaava itsenäinen seurakunta on muodostunut):
Haukipudas (Iin kappeliseurakunta 1630,Ylikiimingin kappeliseurakunnaksi 1858, kunta vuoden 1865 jälkeen)
Ii (kappeliseurakunta vuosien 1340 ja 1374 välillä, itsenäinen seurakunta vuosien 1445 ja 1477 välillä, kunta vuoden 1865 jälkeen)
Kiiminki (Alakiiminki, kappeliseurakunta 1781, itsenäinen seurakunta 1858)
Kuivaniemi (itsenäinen seurakunta 1919, kunta vuoden 1865 jälkeen)
Pudasjärvi (itsenäinen seurakunta 1639, pysyi osana Iin hallintopitäjää, kunta vuoden 1865 jälkeen)
Ranua (osaksi Pudasjärven seurakuntaa 1639, pysyi osana Iin hallintopitäjää, kunta ja itsenäinen seurakunta 1917)
Simo (siirtyi Kemin hallintopitäjään 1608)
Taivalkoski (osaksi Pudasjärven seurakuntaa 1639, pysyi osana Iin hallintopitäjää, kunta vuoden 1865 jälkeen)
Yli-Ii (itsenäinen seurakunta 1917, kuntana 1924)
Ylikiiminki (Iin kappeliseurakunta 1765, Ylikiimingin kappeliseurakunnaksi 1858, kunta vuoden 1865 jälkeen)
Aiheesta muualla

Rytkönen, Raili: Suur-Iin historia 1700–1870.  [Haukipudas]:  Haukiputaan kunta ja seurakunta, 1978.  ISBN 951-99151-4-1
Rytkönen, Raili: Suur-Iin historia 1870–1925.  [Haukipudas]:  Haukiputaan kunta ja seurakunta, 1989.  ISBN 952-90-0639-X
Claes Claessonin kartta Pohjois-Pohjanmaan pitäjistä vuodelta 1650. Iin pitäjä kattoi kutakuinkin Iijoen, Kiiminkijoen ja Kuivajoen vesistöalueet.
Fredrik Svanström

Fredrik Svanström
Aadolf Fredrik Svanström (3. joulukuuta 1885 Parainen – 17. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksuissa.
Svanström osallistui Lontoon 1908 olympialaisissa 800 metrin ja 1 500 metrin juoksuihin mutta karsiutui molempien alkuerissä. 800 metrin alkuerässä hän oli neljäs ja 1500 metrillä eränsä kolmas. Vuonna 1907 hän voitti 1 500 metrillä Suomen mestaruuden ajalla 4.29,0 ja juoksi samana vuonna Suomen ennätyksen 4.22,0, joka pysyi voimassa vuoteen 1909, jolloin Adolf Manninen rikkoi sen. Seuratasolla hän edusti Helsingin Unitasta ja Turun Urheiluliittoa.
Svanström valmistui eläinlääkäriksi Hannoverissa, Saksassa vuonna 1911. Svanström toimi Suomen armeijassa eläinlääkintäupseerina. Hänet ylennettiin 6. joulukuuta 1929 eläinlääkintäeverstiluutnantiksi.
Suuri pakana-armeija

Ivar ja Ubbe valloittamassa Englantia kostaakseen isänsä kuoleman, kuva 1400-luvulta olevasta manuskriptistä.
Englannin kuningaskuntia noin vuonna 800
Suuri pakana-armeija (engl. The Great Heathen Army) oli Tanskasta lähtöisin ollut viikinkiarmeija, joka ryösteli ja valloitti suuren osan Englantia 800-luvun lopulla. Armeijan koosta ei ole säilynyt luotettavia tietoja, mutta se oli suurimpia sotajoukkoja lajissaan. Siihen kuului satakunta laivaa ja tuhansia sotilaita.
Merciaan haudatun viikingin miekka, joka on nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa.
Nimitystä Great Heathen Army käytetään Anglosaksien kronikassa, joka on myös lähteenä useimmille tiedoille armeijasta. Ensimmäinen pakana-armeijaan liittyvä maininta on vuodelta 845, jolloin viikinkisoturit hyökkäsivät Pariisiin, mahdollisesti kuuluisan Ragnar Lodbrokin johdolla. Viikingit ryöstelivät Pariisin lähiseutuja vuodesta 850 alkaen. Saatuaan kokemusta Manner-Euroopasta he lähtivät valloittamaan Englantia. Pohjoismaisten tarujen mukaan valtauksen syynä oli kosto, koska Northumbrian kuningas Ælla oli surmannut Ragnar Lodbrokin.
Viikingit olivat tehneet Englantiin ryöstöretkiä ainakin vuodesta 793 alkaen. Luostarit ja pienet kaupungit olivat viikinkien suosikkikohteita. He iskivät laivoillaan rannikolle, keräsivät luostarien hopeat ja muuta saalista ja pakenivat jälleen merelle iskeäkseen seuraavaan kaupunkiin jälleen äkkirynnäköllä. Ryöstöretkiä tehtiin kesäaikana, talveksi palattiin Skandinaviaan. Suuren pakana-armeijan toimintatapa ja tavoitteet olivat kuitenkin erilaiset: he tulivat valloittamaan maan jäädäkseen sinne asumaan.