Puolan armeijan ilmavoimat
Taistelutehtävät > Berliini

Huhtikuun alussa Neuvostoliiton ja Puolan joukot valmistautuivat viimeiseen taisteluun Berliinistä. Saman aikaisesti 1. hävittäjärykmentti varustettiin Jakovlev Jak-9 kalustolla. Neuvostoliiton 2., 4., 16. ja 18. ilma-armeijan 7 500 lentokonetta sekä Puolan armeijan ilmavoimat osallistuivat taisteluun.
Puolan 4. sekalentodivisioona saapui 12.-14. huhtikuuta Barnówkon lentotukikohtaan, joka sijaitsi Odrasta 35 kilometriä itään. Hieman ennen hyökkäyksen aloittamista yöllä 15. huhtikuuta 2. rykmentti pommitti saksalaisten asemia lähellä Bad Frelenwaldea, Neu Ranffissa, Neu Rüdnitzissä ja Alt Reetzissälähde?. Liittoutuneiden maajoukot aloittivat 16. huhtikuuta Oder–Neissen taistelun. Ensimmäisen hyökkäyspäivän aamuna ilmavoimat eivät kyenneet osallistumaan taisteluun tiheän sumun peittäessä Odran laakson. Illalla pieni osasto 1. rykmentin hävittäjien suojaamia 3. rykmentin Il-2-koneita hyökkäsi saksalaisten joen länsirannalla olevia asemia vastaan lähellä Neu Rüdnitziä. Seuraavana päivänä tilanne säilyi ennallaan, mutta 18. ja 19. huhtikuuta ilmavoimien toiminta oli vilkkaampaa. 3. rykmentti tuki Puolan 1. armeijan hyökkäystä ja 1. rykmentti esti Saksan ilmavoimien koneiden pääsyn alueelle. Lisäksi rykmentti teki tiedustelulentoja Puolan 1. armeijalle ja Neuvostoliiton 61. armeijalle. 103. laivue toimitti kirjallisia käskyjä Neuvostoliiton joukkojen komentopaikalta rintamalle kenttäkomentajille sekä evakuoi paluumatkalla haavoittuneita. Taistelun aikana puolalaiset tekivät kaikkiaan 330 taistelulentoa.
4. sekalentodivisioona suojasi 20.-24. huhtikuuta maajoukkoja erityisesti Alte Oderin ja Ruppinerin kanavan ylityksiä. Il-2-koneet rynnäköivät saksalaisten asemia vastaan Puolan 1. armeijan alueella erityisesti Bernöwen, Oranienburgin, Kremmenin ja Nauenin alueella. Puolalaiset lensivät tänä aikana 305 taistelulentoa, joista 72 yöllä.
Prikaatikenraali Filip Aglatowin komentama Puolan I ilma-armeijakunta sai 24. huhtikuuta päätökseen siirtymisensä Mysliborzin alueen tukikohtiin, mutta ainoastaan 2. maalentodivisioona ja 3. hävittäjädivisioona. 1. pommituslentodivisioona oli edelleen koulutettavana Keski-Puolassa. Uudet yhtymät lähes nelinkertaistivat Puolan armeijan ilmavoimien vahvuuden. Ilmavoimiin kuului tämän jälkeen neljä hävittäjärykmenttiä, neljä maataistelurykmenttiä ja yksi pommitusrykmentti. Saapumisen jälkeisenä päivänä ainoastaan 3. hävittäjädivisioona osallistui taisteluun suojaten Hohenzollern kanavan ylittäviä joukkoja lähellä Henningsdorfia lentäen 41 taistelulentoa.
Puolan armeijan ilmavoimien lentäjät havaitsivat 25.-29. huhtikuuta taisteluosasto Steinerin aiheuttaman uhan. Kiivain taistelupäivä Puolan 1. armeijan ja taisteluosaston välillä oli 26. huhtikuuta, jolloin 2. divisioona ja 3. rykmentti  tekivät kaikkiaan 412 taistelulentoa lähellä Löwensbergiä, Zehdenickiä, Bercksdorfia ja Nassenheideä olleita saksalaisia vastaan tukiessaan Ruppiner kanavan sillanpäätä puolustavia maajoukkoja. Tuona päivänä 3. divisioonan hävittäjät ja 1. rykmentti  tekivät kaikkiaan 128 taistelulentoa taistellen Steinerin osaston tukena olleita Saksan ilmavoimien koneita vastaan.
Steinerin taisteluosaston tuhouduttua Puolan armeijan ilmavoimat tukivat Elbelle etenevää 1. armeijaa, joka saavutti joen 3. toukokuuta. Samana päivänä puolalaiset lentäjät kohtasivat kolmasti Havelbergin ja Wulkaun yllä Yhdysvaltain 8. ilma-armeijan P-51 Mustangit. Seuraavana päivänä 1. Valko-Venäjän rintaman komentaja Zhukov antoi määräyksen lentotoiminnan lopettamisesta sallien ainoastaan tiedustelulennot.
Varsinaisten taistelujoukkojen lisäksi Puolan armeijan ilmavoimien tukiyksiköt kuten 17. yhteyslentorykmentti ja 13. kuljetuslentorykmentti tekivät lukuisiä lentoja kuljettaen upseereita ja materiaalia. Lisäksi 12. lääkintälentorykmentti evakuoi 1 296 Puolan 2. armeijan sotilasta sairaaloihin Poznaniin.