stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juutalaisten muinaisajat
Sisältö

Teos koostuu 20 kirjasta. Se seuraa juutalaisten vaiheita luomisesta juutalaissodan kynnykselle saakka. Teoksen alkuosa muodostaa lähes parafraasin Vanhan testamentin kertomukselle.
Teoksen sisältö on pääpiirteittäin:
Kirja I – Luomisesta patriarkkoihin Abraham, Iisak ja Jaakob. Lähteet: 1. Mooseksen kirja; Aleksandros Polyhistorin Kaldaika; Berossoksen Babyloniaka.
Kirja II – Joosefin veljet myyvät hänet Egyptiin ja hän nousee siellä korkeaan virkaan. Heprealaiset joutuvat Egyptin orjuuteen. Egyptiläinen prinsessa Thermuthis adoptoi heprealaisen pojan, Mooseksen. Mooses johtaa kansansa vapauteen. Heprealaiset kulkevat meren poikki ja heitä vainoavat egyptiläiset kukistuvat. Päälähteet: 1. Mooseksen kirja, 2. Mooseksen kirja.
Kirjat III–IV – Mooses johtaa heprealaiset Siinainvuorelle ja saa lait Jumalalta. Mooseksen kuolema. Päälähteet: 2–5. Mooseksen kirja.
Kirja V – Heprealaiset valtaavat Luvatun maan Joosuan johdolla. Joosuan kuoltua he luopuvat laista ja joutuvat naapurikansojen ahdistamiksi. Tuomareiksi kutsutut sotilasjohtajat vapauttavat heidät ja johtavat heitä. Päälähteet: Joosuan kirja, Tuomarien kirja.
Kirjat VI–VII – Kuninkaat Saul ja Daavid. Päälähteet: 1. Samuelin kirja, 2. Samuelin kirja.
Kirjat VIII–X – Kuningas Salomon hallinto. Salomo rakentaa temppelin. Valtakunta jakautuu. Israelin ja Juudan kuninkaiden historia Babylonin vankeuteen saakka. Daniel Nebukadnessarin ja Dareioksen hovissa. Päälähde: Tuomarien kirja; Muita lähteitä: Herodotoksen Historiateos.
Kirja XI – Persian vallan aika. Juutalaiset palaavat maanpaosta. Temppeli rakennetaan uudelleen, Jerusalem linnoitetaan. Ester ja Mordokai estävät juutalaisten kansanmurhan. Kirja päättyy Aleksanteri Suuren kuolemaan. Päälähteet: Esran kirja, Nehemian kirja.
Kirja XII – Hellenistinen kausi Juudas Makkabin kuolemaan saakka. Lähteitä: Aristeaan kirje, 1. makkabilaiskirja.
Kirja XIII–XIV – Hasmonealaiskausi.
Kirja XV–XVII – Herodeksen vallan aika.
Kirja XVIII–XX – Rooman vallan aika. Liite: ylipappien luettelo.
Teos sisältää kaksi tunnettua viittausta Jeesukseen. Ensimmäinen maininta kirjassa XVIII kutsuu Jeesusta jumalaksi, ja tämä yksityiskohta (ellei koko maininta) on selvästi myöhempi, kristittyjen kopioitsijoiden tekemä lisäys. Toinen maininta kirjassa XX kutsuu Jeesusta ”niin kutsutuksi Kristukseksi”.
Kirjallisuutta > Käännöksiä ja tekstilaitoksia

Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume I: Books 1–3. Translated by H. St. J. Thackeray. Loeb Classical Library 242)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1930.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume II: Books 4–6. Translated by H. St. J. Thackeray, Ralph Marcus. Loeb Classical Library 490)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1930.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume III: Books 7–8. Translated by Ralph Marcus. Loeb Classical Library 281)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1934.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume IV: Books 9–11. Translated by Ralph Marcus. Loeb Classical Library 326)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1937.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume V: Books 12–13. Translated by Ralph Marcus. Loeb Classical Library 365)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1943.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume VI: Books 14–15. Translated by Ralph Marcus, Allen Wikgren. Loeb Classical Library 489)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1943.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume VII: Books 16–17. Translated by Ralph Marcus, Allen Wikgren. Loeb Classical Library 410)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1963.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume VIII: Books 18–19. Translated by Louis H. Feldman. Loeb Classical Library 433)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1965.
Josephus: Jewish Antiquities.  (Volume IX: Book 20. Translated by Louis H. Feldman. Loeb Classical Library 456)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1965.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Bloch, Heinrich: Die Quellen des Flavius Josephus in seiner Archäologie.  Leipzig.  Uusintapainos: Sändig, Wiesbaden 1968.
Rodgers, Zuleika: Making History: Josephus and Historical Method.  (Journal for the study of Judaism / Supplements, nide 110)  Brill, 2007.  ISBN 9789004150089
Siegert, Folker & Kalms, Jürgen U. (toim.): Internationales Josephus-Kolloquium Paris 2001. Studies on the Antiquities of Josephus.  (Etudes sur les Antiquités de Josèphe (= Münsteraner Judaistische Studien. Band 12))  Münster:  LIT, 2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juutalaisten muinaisajat Wikimedia Commonsissa
Josephus, Flavius: Antiquitates Judaicae. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Josephus, Flavius: Antiquities of the Jews. Perseus. (englanniksi)
Telegoneia

| Telegoneia> Τηλεγόνεια.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Eugamon tai Kinaithon
Kieli:  muinaiskreikka (eeppinen)
Genre:  eeppinen runous
Julkaistu:  500-luku eaa.
Sarja: Eeppinen kyklos
Edeltävä:  Odysseia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Telegoneia (m.kreik. Τηλεγόνεια, Tēlegoneia, lat. Telegonia) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Odysseuksen tarinan Odysseian tapahtumien jälkeisenä aikana, mukaan lukien hänen kuolemansa. Se sai nimensä Telegonoksesta, Odysseuksen ja Kirken pojasta, joka surmasi isänsä. Eepos luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia

Telegoneia-eepos kirjoitettiin myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset. Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eugamon Kyreneläistä (myös Eugammon) tai Kinaithon Spartalaista. Teos on ajoitettu 500-luvulle eaa., sillä Eugamon ajoitetaan noin vuoteen 556 eaa.
Klemens Aleksandrialainen sanoo, että Eugamon olisi upottanut teokseensa kokonaisen Musaioksen eepoksen, nimeltään Thesprotis. Mikäli Kinaithonin nimiin laitettu Telegoneia ei ole sama teos kuin Eugamonin nimiin laitettu, se saattaa olla varhaisempi samanniminen teos.
Sisältö

Telegoneian arvellaan koostuneen kahdesta kirjasta. Se kertoi Odysseuksen matkasta Thesprotiaan ja paluusta Ithakalle, sekä hänen kuolemastaan aviottoman poikansa Telegonoksen käden kautta. Näin runoelma käsitti noin kymmenen vuoden ajanjakson. Se päättää Troijan kykloksen eli Troijan sotaan liittyneen tarupiiriin.
Eepoksesta on säilynyt kaksi katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa. Ensimmäinen ja pisin niistä on peräisin Prokloksen teoksesta Khrestomatheia. Toinen on peräisin Eustathiokselta.
Proklos tiivistää eepoksen seuraavasti. Sukulaiset hautaavat surmatut Penelopen kilpakosijat. Odysseus uhraa nymfeille ja purjehtii Elikseen katsastamaan karjansa. Siellä hän on Polyksenoksen vieraana ja saa lahjaksi krateerin. Tämän jälkeen kerrotaan Trofonioksen, Agamedeen ja Augeiaan tarina. Odysseus palaa Ithakalle ja suorittaa Teiresiaan määräämät uhrit. Sitten hän menee Thesprotiaan, jossa hän nai thesprotialaisten kuningattaren Kallidiken.
Tämän jälkeen puhkeaa sota Odysseuksen johtamien thesprotialaisten ja brygien heimon välille. Ares sotii Odysseuksen armeijaa vastaan ja Athene Aresta vastaan, kunnes Apollon erottaa nämä toisistaan. Kallidiken kuoltua Polypoites, Odysseuksen poika, nousee valtaan Thesprotiassa, kun taas Odysseus palaa Ithakalle. Sillä välin Odysseuksen nuorin poika Telegonos, joka oli matkustellut eri puolilla etsimässä isäänsä, saapuu Ithakalle ja tuhoaa saarta. Odysseus tulee puolustamaan maataan, ja Telegonos surmaa hänet tietämättään. Saatuaan tietää virheestään Telegonos siirtää isänsä ruumiin Penelopen ja Telemakhoksen kanssa äitinsä Kirken saarelle. Kirke tekee heistä kuolemattomia. Telegonos nai Penelopen ja Telemakhos Kirken.
Kirjallisuutta > Katkelmien käännöksiä

Telegony. Thesprotis. Teoksessa Greek Epic Fragments, s. 164–171.  (From the Seventh to the Fifth Centuries BC. Edited and translated by Martin L. West. Loeb Classical Library 497)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.  ISBN 978-0-674-99605-2  Teoksen verkkoversio. Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Telegony. Teoksessa Hesiod, Homeric Hymns, Epic Cycle, Homerica.  (Translated by Hugh G. Evelyn-White. Loeb Classical Library 57)  London:  William Heinemann, 1914.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Burgess, Jonathan (toim.): Yearbook of Ancient Greek Epic.  (Nide 3)  Brill, 2019.  ISBN 9789004398511
Smith, D. M.: The Telegony: Rediscovering the Lost Epilogue to Homer's Odyssey.  (Reconstructing the Lost Epics of the Trojan War, nide 2)  omakustanne, 2020.  ISBN 9798629652120
West, M. L.: The Epic Cycle: A Commentary on the Lost Troy Epics.  Oxford University Press, 2013.  ISBN 9780199662258
Antiikin kreikkalaiset eepokset
| --- | --- |
Troijan kyklos:  Kypria  Ilias  Aithiopis  Pieni Ilias  Troijan tuho  Nostoi (”Paluut”)  Odysseia  Telegoneia 
Theban kyklos:  Oidipodeia  Thebais  Epigonoi  Alkmaionis 
Korintin kyklos:  Titanomakhia  Europia  Korinthiaka 
Muita:  Argonautika  Batrakhomyomakhia  Dionysiaka  Fokais  Jumalten synty  Kerkopes  Margites  Oikhalian valtaus  Posthomerica  Työt ja päivät
Pyhän Kolminaisuuden ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Pyhän Kolminaisuuden ritarikunta on etiopialainen ritarikunta, joka perustettiin 2. marraskuuta 1930 keisari Haile Selassien käskystä ja valtaannousun kunniaksi. Keisarikunnan romahtamisen jälkeen keisarillinen perhe on jatkanut kunnianosoituksen jakamista. Sitä myönnetään tunnustuksena poikkeuksellisesta palveluksesta niin siviileille kuin sotilaillekin. Saajan ei tarvitse olla Etiopian kansalainen.
Ritarikunnassa oli alkujaan viisi luokkaa (suurristi, suurupseeri, komentaja, upseeri ja ritari), mutta nykyään sitä jaetaan vain kahdessa luokassa: suurristi ja poikkeustapauksissa ketju.
ritarikunnan nauha
Emil Nikolaus von Reznicek

Emil Nikolaus von Reznicek
Emil Nikolaus Joseph Freiherr von Reznicek [fon 'reznitšek] (myös Rezniček; 4. toukokuuta 1860 Wien, Itävalta-Unkari — 2. elokuuta 1945 Berliini, Saksa) oli itävaltalainen säveltäjä. Hänen sukujuurensa olivat Böömissä.
Elämäkerta

Emil Nikolaus von Reznicek syntyi Wienissä kenraali, vapaaherra Joseph Reznicekin perheeseen. Hänen velipuolensa oli maalari Ferdinand von Reznicek (1868–1909). Emil Nikolaus opiskeli aluksi oikeustiedettä ja musiikkia Grazissa ja sitten musiikkia Leipzigin konservatoriossa. Hän työskenteli teatterikapellimestarina eri puolilla Saksaa, muun muassa Berliinin Koomisessa oopperassa, sekä opetti sävellystä Berliinin valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1920 alkaen. Hänen ollessaan Prahassa syntyi hänen esikoispoikansa Friedrich ("Fritz") 22. helmikuuta 1887. Von Reznicek työskenteli Saksassa myös natsien valtakaudella (Reichsmusikkammerin jäsenenä 1934–1942), ja hänelle myönnettiin Goethe-mitali vuonna 1935. Hänen poikansa Friedrich palveli myöhemmin luutnanttina Itävallan armeijassa ennen kuin muutti Yhdysvaltoihin 1. elokuuta 1907, jossa hän otti äitinsä sukunimen "von Marbod." Hän meni naimisiin Katharina ("Katie") Riesen kanssa Dresdenistä ja he kasvattivat yhdessä kaksitoista lasta.
Tuotanto

E. N. von Reznicekin sävellystuotantoon kuuluu useita oopperoita sekä kuoroteoksia, kamarimusiikkia ja orkesterimusiikkia. Hänen tunnetuin teoksensa lienee alkusoitto oopperaan Donna Diana (1894).
Sävellyksiä > Näyttämöteoksia

ooppera Donna Diana (1894/1933)
kansanooppera Till Eulenspiegel (1900/1939)
operetti Die Angst vor der Ehe (1913)
näytelmämusiikki Traumspiel August Strindbergin Uninäytelmään (1915)
satuooppera Ritter Blaubart (1920)
ooppera Holofernes (1922)
ooppera Satuala (1928)
ooppera Benzin (1929)
koominen kamariooppera Spiel oder Ernst (1930)
ooppera Der Gondoliere des Dogen (1931)
baletti Das goldene Kalb (1935)
Sävellyksiä > Kuoroteoksia

requiem d-molli (1895) — kadonnut
messu F-duuri (1898) — luonnoksia säilynyt
kantaatti In Memoriam  (1915)
koraalifantasia Vater unser (1919)
Der steinerne Psalm (1929)
Sävellyksiä > Orkesteriteoksia

sinfoninen sarja nro 1 e-molli (1883)
sinfoninen sarja nro 2 D-dur (1896)
sinfonia nro 1 d-molli Tragische (1902)
Kevätalkusoitto eli Goldpirol-alkusoitto (1903)
sinfonia nro 2 B-duuri Ironinen (1904)
serenadi G-duuri jousiorkesterille (1905/1920)
preludi ja fuuga c-molli (1912)
sinfoninen runoelma Schlemihl: Ein Lebensbild (1912)
preludi ja kromaattinen fuuga cis-molli (1913)
sinfoninen runoelma Der Sieger: Ein symphonisch-satyrisches Zeitbild orkesterille, altolle ja sekakuorolle (1913)
sinfoninen runoelma Der Frieden: Eine Vision orkesterille ja sekakuorolle (1914) — kadonnut
sinfonia nro 3 D-duuri Vanhaan tyyliin (1918)
konserttikappale viululle ja orkesterille E-duuri (1918)
viulukonsertto e-molli (1918)
sinfonia nro 4 f-molli (1919)
teema ja muunnelmia Tragische Geschichte orkesterille ja baritonille (1921)
sinfonia nro 5 fis-molli Tanssisinfonia (1925)
fantasia-alkusoitto Raskolnikoff nro 1 (1925)
Sinfonisia muunnelmia teemasta Kol Nidrey (1929)
fantasia-alkusoitto Raskolnikoff nro 2 (1930)
Sävellyksiä > Kamarimusiikkia

Jousikvartetto c-molli (1882)
Jousikvartetto cis-molli (1906/1921)
Jousikvartetto d-molli (1922)
Jousikvartetto e-molli (1930) — vain 1. ja 4. osa säilyneet
Jousikvartetto B-duuri (1932)
Sävellyksiä > Urku- ja pianoteoksia

Kaksi fantasiakappaletta pianolle (1897)
preludi ja fuuga c-molli (1918) — orkesteriteoksen sovitus
preludi ja kromaattinen fuuga cis-molli (1920) — orkesteriteoksen sovitus
Valse Pathétique pianolle (1924)
Fantasia e-molli uruille (1930)
Sävellyksiä > Lauluja

Zwei Balladen aus Fridericianischer Zeit bassolle ja pianolle tai orkesterille (1912)
Vier Bet- und Bußgesänge altolle tai bassolle ja pianolle tai orkesterille (1913)
seitsemän laulua keskiäänialalle ja pianolle (1939)
Kirjallisuutta

Chop, Max: E. N. v. Reznicek, sein Leben und seine Werke: Eine biographische Studie. Wien: Universal-Edition, s.a. [Noin 1920.]
Specht, Richard: E. N. v. Reznicek: Eine vorläufige Studie. Leipzig: E. P. Tal & Co. Verlag, 1923.
Reznicek, Felicitas von – Nowak, Leopold: Gegen den Strom: Leben und Werk von E. N. von Reznicek Zürich: Amalthea-Verlag, 1960.
Aiheesta muualla

Reznicek-sivusto (saksaksi)
Pienoiselämäkerta (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  IdRef
Troijan tuho

| Troijan tuho> Ἰλίου πέρσις.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Arktinos tai Leskhes?
Kieli:  muinaiskreikka (eeppinen)
Genre:  eeppinen runous
Julkaistu:  700-luku eaa.
Sarja: Eeppinen kyklos
Edeltävä:  Pieni Ilias
Seuraava:  Nostoi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Troijan tuho (m.kreik. Ἰλίου πέρσις, Iliū persis tai Iliou persis) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi nimensä mukaisesti Troijan sodan lopusta ja Troijan tuhosta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia

Troijan tuho -eepos kirjoitettiin suunnilleen samaan aikaan tai jonkin verran myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset Ilias ja Odysseia. Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Arktinosta tai Leskhestä. Teos on ajoitettu 700-luvulle eaa. tai 600-luvun eaa. alkuun.
Vergiliuksen Aeneis-eepoksen toinen kirja perustuu pitkälti Troijan tuhon tapahtumiin, ollen ikään kuin sen tiivistelmä.
Sisältö

Troijan tuho koostui kahdesta kirjasta. Se kertoi Troijan sodan lopusta ja Troijan kaupungin tuhoutumisesta sen jälkeen, kun kaupunki oli vallattu Troijan puuhevosta apuna käyttäen. Näin runoelman tapahtumat sijoittuvat Iliaan, Aithiopiksen ja Pienen Iliaan jälkeiseen aikaan. Ajallisesti sitä seurasivat Nostoi-eepoksen tapahtumat.
Eepoksesta on säilynyt kuusi katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa. Ensimmäinen ja pisin niistä on Prokloksen teoksessa Khrestomatheia oleva tiivistelmä. Muita lähteitä ovat muun muassa Dionysios Halikarnassoslainen sekä Euripideen näytelmien skoliat.
Eepoksen tapahtumat sijoittuvat pääosiltaan yhden yön ajalle. Prokloksen tiivistelmän mukaan se kertoi muun muassa seuraavista tapahtumista:
Troijalaiset seisovat Troijan puuhevosen ympärillä ja ihmettelevät, mitä sille pitäisi tehdä. Osa on sitä mieltä, että se pitäisi syöstä alas jyrkänteeltä. Osan mielestä se pitäisi polttaa. Osa haluaa omistaa sen Athenelle. Tämä näkemys voittaa, ja puuhevonen viedään sisään Troijaan.
Troijalaiset juhlivat ikään kuin sota olisi ohi. Kaksi käärmettä surmaa Laokoonin ja yhden hänen pojistaan. Ennusmerkki saa Aineiaan väen pakenemaan Ida-vuorelle.
Sinon antaa piiloutuneelle kreikkalaisten armeijalle tulimerkin. Tenedokselle vetäytynyt laivasto palaa Troijaan, ja puuhevoseen piiloutuneet kreikkalaiset alkavat surmata troijalaisia kaupungin sisältä käsin. Näin kreikkalaiset valtaavat kaupungin.
Neoptolemos surmaa Troijan kuninkaan Priamoksen, joka on hakenut turvaa Zeus Herkeioksen alttarilta.
Menelaos löytää Helenan ja vie hänet laivoille surmattuaan Deifoboksen.
Aias Oileuksen poika yrittää viedä pois Kassandran, tuhoten samalla Athenen patsaan. Kreikkalaiset suuttuvat tästä niin, että ovat kivittää hänet, mutta hän hakee turvaa Athenen alttarilta.
Kreikkalaiset sytyttävät Troijan palamaan ja uhraavat Polyksenen Akhilleuksen haudalla.
Odysseus surmaa Astyanaksin, Hektorin pojan.
Sotasaalista jaetaan. Neoptolemos ottaa Hektorin puolison Andromakhen sotasaaliikseen. Demofon ja Akamas löytävät isoäitinsä Aithran ja vievät hänet mukanaan.
Kreikkalaiset purjehtivat kotiin Athenen suunnitellessa tuhoavansa heidät merellä kostona Aiaan rikkomuksesta.
Kirjallisuutta > Katkelmien käännöksiä

The Sack of Ilion. Teoksessa Greek Epic Fragments, s. 142–151.  (From the Seventh to the Fifth Centuries BC. Edited and translated by Martin L. West. Loeb Classical Library 497)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.  ISBN 978-0-674-99605-2  Teoksen verkkoversio. Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Sack of Ilion. Teoksessa Hesiod, Homeric Hymns, Epic Cycle, Homerica.  (Translated by Hugh G. Evelyn-White. Loeb Classical Library 57)  London:  William Heinemann, 1914.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

West, M. L.: The Epic Cycle: A Commentary on the Lost Troy Epics.  Oxford University Press, 2013.  ISBN 9780199662258
Antiikin kreikkalaiset eepokset
| --- | --- |
Troijan kyklos:  Kypria  Ilias  Aithiopis  Pieni Ilias  Troijan tuho  Nostoi (”Paluut”)  Odysseia  Telegoneia 
Theban kyklos:  Oidipodeia  Thebais  Epigonoi  Alkmaionis 
Korintin kyklos:  Titanomakhia  Europia  Korinthiaka 
Muita:  Argonautika  Batrakhomyomakhia  Dionysiaka  Fokais  Jumalten synty  Kerkopes  Margites  Oikhalian valtaus  Posthomerica  Työt ja päivät
Milan Jaff

| Milan Jaff> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2000 (ikä 24–25) Irak
Muusikko
Taiteilijanimi:  Milan J4ff
Laulukielet:  suomi, englanti
Tyylilajit:  rap
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Milan Jaff (s. 2000) on irakilaissyntyinen Suomen kurdi, rikollinen, rap-artisti ja sosiaalisen median vaikuttaja. Milan on johtanut helsinkiläistä Kurdish Mafia- tai ”47”-katujengiä. Kesäkuussa 2022 Jaffin Instagram-tilillä oli yli 91 000 seuraajaa ja YouTube-kanavalla yli 7 500 tilaajaa ja yli kaksi miljoonaa näyttökertaa.
Jaff on aktiivisesti tuonut esiin gangsta-tyylistä elämäntapaansa sosiaalisessa mediassa. Hänen rap-kappaleidensa sanoituksissa korostetaan omaa jengiä ja jengielämää, rikollisuutta, väkivaltaa, huumeita sekä viranomais- ja yhteiskuntavastaisuutta. Helmikuussa 2022 Helsingin poliisi kertoi Jaffin toimivan helsinkiläisen maahanmuuttajataustaisen katujengin johtohahmona.
Jaff on tuomittu useista rikoksista.
Mediassa

Maria Veitola haastatteli Jaffia dokumenttiohjelmaansa Veitola.doc varten. MTV päätyi kuitenkin palautteen jälkeen poistamaan Jaffin haastattelun sarjasta.
Yksityiselämä

Milan Jaff on etnisyydeltään kurdi ja puhuu äidinkielenään kurdi-sorania. Hän on syntynyt Irakissa. Hän on kertonut muuttaneensa Suomeen vuoden 2017 lopulla 16-vuotiaana yksin Irakin Kurdistanista oleskeltuaan ensin ainakin Bulgariassa ja Tanskassa.
Diskografia

Jaffin musiikki on tyyliltään gangsta rapin alalajia drilliä.
Diskografia > Musiikkivideot

”Real Tush” (feat. Slim Mill)  (2020)
”Kurdish Mafia” (2020)
”Don Dada” (2021)
”Helsinki City” (2021)
Aiheesta muualla

Milan Jaffin kanava YouTubessa
Milan Jaff Instagramissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Busan

| Busan (부산) |
| --- | --- |

 Logo
 Busanin sijainti
 Koordinaatit: 35°10′N, 129°04′E 
Valtio:  Etelä-Korea
Alue:  Yeongnam
Väkiluku (2015):  3 559 780
 – Väestötiheys:  4 624 as./km²
 
 www.busan.go.kr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Busan (kor. 부산, hanja 釜山) (aik. Pusan) on maakuntajaon ulkopuolinen metropolikaupunki Etelä-Korean kaakkoisosassa Japaninmeren ja Koreansalmen rannalla. Kaupunki rajautuu pohjoisessa Etelä-Gyeongsangin maakuntaan ja Ulsanin metropolikaupunkiin. Se on maan toiseksi suurin kaupunki pääkaupunki Soulin jälkeen, sekä Etelä-Korean suurin ja maailman viidenneksi suurin konttisatama. Kaupungissa oli vuonna 2015 yhteensä 3 559 780 asukasta.
Busan sijaitsee Nakdong-joen kapeassa laaksossa. Kaupungin monia alueita ympäröivät vuoret. Busan oli yksi niistä harvoista alueista, jotka säilyivät koko Korean sodan ajan eteläkorealaisten hallussa.
Historia

Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Korean niemimaalta ovat paleoliittiselta kivikaudelta, jonka lopulla ihmiset ilmeisesti saapuivat nykyisen Busanin alueelle. Arkeologiset jäänteet lisääntyvät pronssikaudella. Rautakaudella Busanin alue oli merkittävää raudan tuotantoaluetta. Goryeo-dynastian aikana sai nimen Pusanp’o. Kaupungin sotilaallinen merkitys kasvoi ulkoisten uhkien, kuten Japanin myötä. Japanin hyökätessä Koreaan vuonna 1592 Busan ja sen linnoitus olivat Japanin ensimmäisiä valloituksia Koreassa.
Busan avattiin japanilaisille kauppiaille vuonna 1876 ja kansainväliselle kaupalle vuonna 1883. Kaupungin nykyaikainen satama rakennettiin Japanin miehitysajalla 1910-45. Busan yhdistettiin lauttaliikenteellä Shimonosekin kaupunkiin Japanissa ja rautateillä Kiinaan ja Venäjään. Korean itsenäistyessä vuonna 1945 kaupunkiin asettui suuri joukko pakolaisia, joiden toinen aalto saapui Korean sodansytyttyä vuonna 1950. Sodan aikana Busan toimi Korean tasavallan väliaikaisena pääkaupunkina. Busanista tuli Jikhalsi eli suoraan keskushallinnon alainen kaupunki vuonna 1963 ja metropolikaupunki vuonna 1995. 1950-luvulta 1980-luvulle yksi Etelä-Korean talouden ja demokraatisten uudistusten keskuksista. Aasian talouskriisi iski kaupunkiin 1990-luvulla, mutta sittemmin sen talous on elpynyt.
Liikenne

Busanin metron ensimmäinen osuus avattiin liikenteelle vuonna 1986. Kaupungista on myös lauttaliikennettä useisiin Japanin satamiin.
Busanin satama on rahtimäärältään Etelä-Korean suurin satama ja kuului vuonna 2011 maailman 15 suurimman rahtisataman joukkoon. Konttisatamana Busan oli tuolloin maailmanlistan 5. suurin satama. Sataman jakaa Yeongsaari, joka on yhteydessä mantereeseen nostosillalla. Sataman suurempaa itäosaa käytetään ulkomaankaupan tarpeisiin ja pienempää läntistä kalastukseen. Hieman länteen alkuperäisestä satamasta sijaitsee uusi konttisatama, jonka rakentaminen alkoi 1990-luvulla. Sen ensimmäisen osa avattiin vuonna 2006.
Busanin lentoliikennettä hoitaa Gimhaen kansainvälinen lentoasema.