stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aimo Saukko
Aiheesta muualla

Aimo Saukko Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet 
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022)
Saturniinae

| Saturninae |
| --- | --- |
 Loepa sikkima
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Riikinkukkokehrääjät Saturniidae
Alaheimo::  Saturniinae  Boisduval, 1837
Katso myös
   Saturniinae Wikispeciesissä   Saturniinae Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saturniinae on kaikkialla maailmassa noin 500 lajia käsittävä, riikinkukkokehrääjiin kuuluva perhosten alaheimo.
Alaheimon lajit ovat ulkonäöltään hyvin vaihtelevia, mutta kooltaan keskikokoisia tai hyvin kookkaita perhosia ja osa trooppisista lajeista on erittäin värikkäitä. Aikuiset perhoset ovat lajista riippuen aktiivisia yöllä tai päivällä ja päiväaktiivisten lajien verkkosilmät ovat tyypillisesti yöaktiivisten lajien silmiä pienemmät. Pää on yleensä pieni ja ruumis tukeva ja karvainen. Tuntomerkkinä kaksoiskampamaisten tuntosarvien jokaisessa jaokkeessa on kaksi paria haaroja.
Toukat ovat yleensä kookkaita, harvakseltaan karvaisia ja osa karvoista saattaa sisältää ihoa ärsyttäviä aineita. Ne ovat tavallisesti monia kasvilajeja syöviä polyfageja.
Useimmat lajit elävät tropiikissa tai lauhkeilla alueilla. Suomessa ryhmän lajeista tavataan ainoastaan riikinkukkokehrääjää (Saturnia pavonia), Euroopasta lajeja tunnetaan kymmenen, joista osa on vieraslajeja.
Suvut

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Actias  Agapema  Archaeoattacus  Antheraea  Attacus  Aurivillius  Bunaea  Bunaeopsis  Callosamia  Ceranchia  Copaxa |  Coscinocera  Cremastochrysallis  Cricula  Drepanoptera  Epiphora  Eudaemonia  Eupackardia  Gonimbrasia  Graellsia  Gynanisa  Heniocha |  Hyalophora  Imbrasia  Lemaireia  Lobobunaea  Loepa  Maltagorea  Nudaurelia  Melanocera  Neoris  Opodiphthera  Parusta |  Perisomena  Pseudaphelia  Pseudobunaea  Rothschildia  Samia  Saturnia  Syntherata  Tagoropsis  Urota  Usta |
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q136393  Wikispecies: Saturniinae  ADW: Saturniinae  AFD: Saturniinae  BioLib: 51137  BugGuide: 39224  CoL: 93MZW  Fauna Europaea: 443596  Fauna Europaea (new): 9d31dc2e-9c60-4a84-9c56-7f3cca307bb8  iNaturalist: 124126  ITIS: 694121  NBN: NHMSYS0021143828  NCBI: 82587  Open Tree of Life: 391860  Paleobiology Database: 245037
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
BugGuide.net (englanniksi)
Savoia-Marchetti S.M.82

Italialainen Savoia-Marchetti S.M.82 Canguru.
Savoia-Marchetti S.M.82 Canguru (suom. Kenguru) on italialaisvalmisteinen raskas pommituskone. Alessandro Marchettin suunnittelema konetyyppi muistutti sisarussarjan muita koneita (S.M.79 ja S.M.81), ja se käytti kolmea tähtimoottoria. Tyyppiä käytettiin myös kuljetuskoneena, varsinkin Toisesta maailmansodasta selviytyneitä jokseenkin harvoja koneyksilöitä. Hitaana ja heikon puolustusaseistuksen omaavana (1x rs.kk & 4x kev.kk:t) se kärsi suuria tappioita. Regia Aeronautican ohella tätä tyyppiä käytti myöhempi Aeronautica Militare eli AMI sekä Luftwaffe.
S.M.82 Cangurun moottorit olivat 3x Alfa Romeo RC.21 -tyyppiset 9-sylinteriset tähtimoottorit. Niiden antama teho oli 950 hevosvoimaa (708 kW). Huippunopeus oli 370 km/h ja toimintamatka 3 000 kilometriä. Matkanopeus oli 300 km/h. Enin pommikuorma oli 4 000 kg. Konetyypin siviilikäytön muunnos oli Savoia-Marchetti S.M.75 Marsupiale.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savoia-Marchetti S.M.82 Wikimedia Commonsissa
Sati (buddhalaisuus)

Sati ( paliksi , sanskritiksi smṛti ) on tärkeä buddhalaisuuden henkinen käytäntö, joka sisältää tietoisuustaidon, tietoisuuden ja muistamisen.
Sati on tietoisuutta, kykyä muistaa, hallita toimia ja sovittaa ne aikaisempien kokemusten kanssa.
Yleisesti ottaen sati on buddhalainen käytäntö havaita kaikki, mitä harjoittaja tekee ja kohtaa.
Käsite

Paalinkielinen termi sati ja sanskritin kielellä smṛti ovat "muistaminen" tai "muisti", joka tarkoittaa muistaa, muistaa, pitää mielessä, pitää mielessä opetukset. Kääntäjän TW Rhys Davidsin selityksen mukaan sati tarkoittaa kirjaimellisesti "muistia", mutta koska tämä termi toistetaan paalin kaanonissa aina lauseena sato sampajâno (tietoinen ja ajattelevainen ), se ilmaisee mielen toimintaa, jakamatonta huomiota ja jatkuvaa läsnäoloa.
Satipatthana Suttan mukaan sati tarkoittaa todellisuustietoisuuden kehittämistä, joten aisteja tulee pitää väliaikaisina ja suhteellisena.
Käsite > Tietoisuustaito

Englanninkielinen termi mindfulness esiintyy ensimmäistä kertaa TW Rhys Davidsin käännöksissä, jotka julkaistiin vuonna 1881.  Thích Nhất Hạnh teki tämän käsitteen suosituksi nykypäivän länsimaissa .
Käytäntö

Sati varauksettomana tietoisuustaitona tai tietoisuutena on tärkeä itsetutkiskelupohjaisissa henkisissä tekniikoissa, kuten satipatthanassa ja anapanasatissa .
Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentti

Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentti (ruots. Savolax infanteriregemente) oli Ruotsin kuningaskunnan armeijan  jalkaväkirykmentti Suomessa.
Kustaa II Adolf antoi käskyn rykmentin perustamisesta 16. helmikuuta 1626 Tallinnassa. Savo hyväksyi ruotujakosopimuksen 1695, jolloin rykmentti muutettiin  ruotujakoiseksi. Rykmenttiin kuului kahdeksan komppaniaa, joiden nimet hieman vaihtelivat historian aikana. Rykmentinkomentajan johtamaa komppaniaa kutsuttiin henkikomppaniaksi ja pääosa muista oli nimetty perustamisalueensa mukaan. Komppaniat olivatselvennä:
Henkikomppania
Everstiluutnantin komppania
Majurin komppania (myöhemmältä nimeltään ensimmäisen majurin komppania)
Kuopion komppania
Puumalan komppania
Juvan komppania
Pieksämäen komppania ja
Iisalmen komppania (myöhemmältä nimeltään toisen majurin komppania).
Anni Saukkola

Anni Saukkola (s. 1993) on suomalainen lääkäri ja sosiaalisen median vaikuttaja. Saukkola on yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista ja hänet tunnetaan ”somelääkärinä” Instagramissa. Ensimmäisen päivityksen ”laakari.anni”-Instagram-tilillä Saukkola teki huhtikuussa 2019 ja vuotta myöhemmin seuraajia oli yli 25 000. Saukkola on omalla Instagram-tilillään kumonnut virheellistä terveystietoa, joita muut hyvinvointivaikuttajat ovat jakaneet. Saukkola on muun muassa kumonnut väitteet sitruunaveden terveydestä ja positiivisten ajatusten parantavasta voimasta.
Yhdessä Jenni Puolivälin kanssa Saukkola on tehnyt Lääkäripodi-podcastia tammikuusta 2020 lähtien.
Saukkola lopetti somelääkärinä toimimisen kesällä 2022 toistaiseksi. Syynä Instagram-tilinsä tauolle Saukkola kuvaili väsymyksen ja tyytymättömyyden sosiaalisiin medioihin yleisesti.
Teokset

To do: terveys. Tuuma-kustannus, 2021. ISBN 978-952-370-106-9
Aiheesta muualla

Anni Saukkolan tili Instagramissa
Tiedenaisten verkkosivut
Satakunnan vaakuna

Ahti Hammarin vuonna 1963 laatimaan malliin perustuva vaakuna
Satakunnan vaakuna on Satakunnan historiallisen maakunnan ja nykymaakunnan heraldinen tunnus. Sisäministeriön 24. tammikuuta 1963 vahvistama vaakunaselitys kuuluu: "Sini-kultakatkoisessa kilvessä pystyyn kavahtanut musta, punavaruksinen kruunupäinen karhu, joka pitää kämmenissään hopeista miekkaa; kruunu ja miekan kahva kultaa; saatteena karhun molemmin puolin yläkentässä seitsensakarainen hopeatähti. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."
Vaakunan historiaa

Satakunnan alueen varhaisimpia tunnuksia on 1300-luvulta peräisin oleva sinetti, johon on kuvattuna valtaistuimella istuva Pyhä Olavi, pidellen käsissään valtakunnanomenaa ja kirvestä. Sinetin aihetta käytettiin myöhemmin vuonna 1952 vahvistetussa Ulvilan vaakunassa. Pyhä Olavi oli myös Ahvenanmaan ja Uudenmaan sinettien aiheina.
Varsinais-Suomen vaakunan ohella Satakunan vaakuna on yksi Suomen vanhimmista. Molemmat ovat peräisin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasan pojalleen Juhanalle vuonna 1557 myöntämästä vaakunasta, Juhanan tultua nykyisten Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueiden herttuaksi. Vaakunan on vielä tällöin tulkittu olleen herttakunnan Aurajoen pohjoispuoliset alueet katteneen Pohja-Suomen tunnus. Vaakunan karhun on katsottu viitanneen herttuakunnan pohjoisosien villiin luontoon. Pohja-Suomen karhutunnusta käytettiin myöhemmin Satakunnan kruununvoutien sineteissä, jonka kautta se alkoi vakiintua Satakunnan tunnukseksi 1800-luvulta alkaen.
Maakuntavaakunan karhua on käytetty Porin kaupungin, Porin maalaiskunnan ja Euran vaakunoissa, seitsensakaraisten tähtien löytyessä Honkajoen, Parkanon ja Siikaisten vaakunoista. Lisäksi useat muut Satakunnan ja maakuntaan historiallisesti kuuluvan Pirkanmaan luoteisosan kunnanvaakunat ovat väritykseltään sini-kultaisia viitaten Satakunnan vaakunaan.
Satakunnan karhu on Porin prikaatin joukko-osastotunnus ja esiintyy prikaatin lipussa. Lipun on suunnitellut Carolus Lindberg alun perin Porin rykmentille 14. toukokuuta 1919, ja se perustuu vuonna 1686 käyttöön otettuun Porin jalkaväkirykmentin kompanialippuun. Karhu on aiheena myös Porin prikaatiin kuuluvien Satakunnan jääkäripataljoonan, Satakunnan pioneeri- ja viestipataljoonan sekä Satakunnan tykistörykmentin lipuissa. Samoiten Satakunnan lennoston lipussa ja joukko-osastotunnuksessa on käytetty maakuntavaakunan karhua.
Satakunnan lippu

Satakunnalla on vaakunan ohella myös karhu-aiheeseen perustuva maakuntalippu. Lippu koostuu vaakunan tavoin sinisestä yläkentästä ja keltaisesta alakentästä, joiden päällä on miekkaa pitelävä kruunupäinen karhu kahden seitsensakaraisen tähden välissä. Lipun ulkoreuna on kolmikielekkeinen. Lippu on peräisin Satakunnan maakuntaliiton 50-vuotisen maakuntatyön juhlistamisesta vuodelta 1991, tehden siitä manner-Suomen vanhimman maakuntalipun. Lipun on suunnitellut taiteilija Reino Niiniranta ja se naulattiin virallisesti käyttöön 21. marraskuuta 1990.
Joulukuussa 2018 Satakunnan maakuntavaltuusto valitsi Otson päivän eli 11. lokakuuta maakuntalipun viralliseksi päiväksi.
Lipun ohella käytössä on myös Satakuntaa kuvaava sini-keltainen isännänviiri.
Galleria

Satakunnan sinetti vuodelta 1419
Satakunnan vaakuna vuoden 1562 teoksessa Armorial suédois. Ranskan kansalliskirjasto, Pariisi.
Juhana-herttuan vaakuna Turun linnassa. Satakunnan vaakuna vasemmassa alakulmassa.
Satakunnan vaakuna Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä Uppsalan tuomiokirkossa vuodelta 1583.
Kaarle X Kustaan hautajaisissa käytetty kankainen Satakunnan vaakuna vuodelta 1660.
Suomen suuriruhtinaskunnan aikainen Turun ja Porin läänin vaakuna vuodelta 1899.
Satakunnan vaakuna osana Turun ja Porin läänin vaakuna vuosina 1962–1997.
Satakunnan vaakuna osana Hämeen läänin vaakunaa 1962–1997.
Satakunnan vaakuna osana Länsi-Suomen läänin vaakunaa 1997–2009.
Satakunnan maakuntalippu
Satakunnan isännänviiri
Al-Muzzammil

Lontoossa sijaitseva Al-Muzzammil-moskeija
Al-Muzzammil (arab. المزمل‎, Al-Muzzammil, suom. Kääriytyneen suura) on Koraanin 73. suura. Nöldeken luokituksessa se on "mekkalainen", mutta myöhemmin lisätty jae 20 on "medinalainen". Suurassa on 20 jaetta.  Nimensä se on saanut ensimmäisessä jakeessa olevasta sanasta.
Sisältö

Suura sisältää neljä kokonaisuutta. Sen vanhimmat osat ovat kehotus öiseen Koraaniin lukuun, ohjeet uskottomiin suhtautumisessa ja uhkaus niille, jotka kieltävät lähettilään. Neljäs kokonaisuus muodostuu pitkästä jakeesta 20, joka on myöhempi lisäys ja sisällön osalta tarkennusta suuran alussa esitettyihin Koraanin lukuohjeisiin.
Sisältö > Kehotus lukea Koraania yöllä

Jakeissa (1–7) annetaan "kääriytyneelle" ohjeita rukouksesta:
Jakeet kehottavat käyttämään noin puolet yöstä Koraanin lukemiseen ja kertovat, että iltayö on tähän paras aika.
Sisältö > Ohjeita uskottomiin suhtautumisessa

Jakeet 8–14 kehottavat kääriytynyttä kestämään kärsivällisestä uskottomien puheet ja eroamaan heistä sovussa sekä jättämään rikkaat Jumalan huoleksi; heitä odottaa tukahduttava ruoka ja tuskallinen rangaistus silloin, kun vuoret murenevat hiekkakummuiksi.
Sisältö > Uhkaus niille, jotka kieltävät lähettilään

Jakeissa 15–19 kerrotaan "teille" lähetetystä lähettiläästä, jota verrataan Faraolle lähetettyyn (eli Moosekseen). Farao ei totellut, ja häntä rangaistiin, ja niin käy nytkin, jos lähettilästä ei oteta vastaan.
Sisältö > Jae 20

Jae on suuran loppuun tehty pitkä lisäys, joka korjaa suuran alussa annettuja ohjeita Koraanin lukemisesta yöllä:
Jae 20 lieventää vaatimusta, jonka mukaan puolet yöstä tulisi käyttää Koraanin lukuun. Lisäys kertoo Jumalan tietävän, että jotkut "teistä" ovat sairaita, matkalla tai taistelevat Jumalan tiellä. Nämä ovat perusteita vähentää yövalvontaa. Sen pituudeksi lisäys antaa nyt yhdestä kolmanneksesta kahteen kolmannekseen, mutta toteaa lopuksi: "Lukekaa sen verran Koraania kuin teille on helppoa". Lisäys muistuttaa tärkeimmästä: "pitäkää rukouksenne ja antakaa almuja". Lisäys päättyy kehotukseen pyytää Jumalalta anteeksi.
Tulkintoja > Kääriytyneen identiteetti

Suura ei kerro "kääriytyneen" nimeä, mutta islamilaiseen perimätietoon nojautuen Jaakko Hämeen-Anttila katsoo, että tämä on profeetta Muhammed.
Kirkkohistorioitsija Karl-Heinz Ohligin mielestä jakeissa puhutellaan askeettimunkkien yhteisöä, jossa suuri osa yöstä käytettiin seisaallaan rukoilemiseen.  Tällaista tapaa tiettävästi harjoitti hanafi-koulukunnan perustaja Abu Hanifa (699–767), jolle oppilaat antoivat lempinimen Tappi, koska hän "tapitti" rukouksessa pitkin yötä  lausuen läpi Koraania.
Tulkintoja > Koraani

Jaakko Hämeen-Anttila katsoo, että vaikka suurassa puhutaan "Koraanista", sitä ei vielä ollut olemassa tämän ilmestyksen laskeutuessa muuten kuin joukkona erillisiä suuria. Nöldeken mukaan suuran 73 järjestysluku olisi 23, ja islamilaisen tulkinnan mukaan se laskeutui Mekassa, kun Muhammed oli aloittanut julkisen saarnatyönsä.
Karl-Heinz Ohligin mukaan jae 20 osoittaa Koraaniin kohdistuneen toimituksellista työtä. Editorien työn alla oli eri osista koostuva "Koraani", johon tekstin toimittajat muun muassa lisäsivät tarkentavia kommentaareja.
Tulkintoja > Yörukoukset

Yörukoukset eivät kuulu islamin viiteen vuorokautiseen rukouskertaan, mutta niistä puhutaan muuallakin Koraanissa. Suurassa Al-Dhariyat  (51:17) puhutaan Jumalan palvelemisesta yöllä ("nukkuivat vain hetken yössä") samoin kuin suurassa Al-Tur (52: 48–49) ja suurassa al Insan (76:25–26). Ne osoittavat, että islamin varhaiskaudella rukoiltiin yöllä. Tapa todistaa Ohligin mukaan munkkimaisesta hartaudenharjoituksesta.
Ohlig katsoo, että pitkä jae 20 on myöhemmin lisättyä kommentaaria suuran alussa (1–7) mainittuun Koraanin yölukemiseen. Kommentaaria ei ole kunnioituksen johdosta lisätty heti jakeen 7 jälkeen, vaan vasta loppuun, missä se muodostaa kolmanneksen koko suurasta. Ohlig arvelee, että lisäys johtuu suuran alussa annetusta ja myöhemmin liian tiukaksi havaitusta ohjeesta, joka vaati rukoilemaan seisaaltaan noin puolet koko yöstä.
Ohligin mielestä suuran alun jakeet (1–7) oli tarkoitettu pienelle seurakunnalle, joka luultavasti koostui askeettisuutta harjoittaneista munkeista, kun taas jae 20 puhutteli myöhemmin muodostunutta toisenlaista ja laajempaa yhteisöä. Sekään ei vielä tunnustanut islamia, sillä jakeen 20 päättävä kehotus pyytää Jumalalta anteeksiantoa kuuluu kristinuskoon eikä islamiin, missä synnit hyvitetään tekojen avulla. Ohlig pitää lausetta tällä perusteella kristillisen yhteisön tuotteena, kuten suurta osaa muutakin Koraanin sisällöstä. Ohligin mukaan monessa muussakin Koraanin kohdassa näkyy Koraanin toimittajan tekemiä lisäyksiä ja tarkennuksia.
Ruotsalainen professori ja piispa Tor Andrae näki Koraanin edustamassa hurskaudessa yhtäläisyyksiä Muhammedin ajan syyrialaisen kirkon luostarimaiseen hurskauteen.
Suura 73 resitaationa
Erakko lukemassa yöllä (n. 1661)
Mauri Sariola

| Mauri Sariola |
| --- | --- |
 1960-luvun taitteessa
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 1924 Helsinki, Suomi
Kuollut: 9. elokuuta 1985 (60 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Pääteokset:  Susikoski-sarja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mauri Aukusti Sariola (25. marraskuuta 1924 Helsinki – 9. elokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, tunnettu erityisesti rikosromaaneistaan. Usean rikosromaanin sankarina on komisario, sittemmin rikostarkastaja, Olavi Susikoski.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus

Mauri Sariola syntyi hattulalaiseen opettajaperheeseen. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Armas Elis (Eelis) Sariola ja Anna Lyydia o.s. Kylänpää. Perheessä oli Maurin lisäksi kaksi vanhempaa lasta: Lauri ja Kyllikki (myöh. Koskinen). Sarioloiden koti sijaitsi Hattulan Kosken koululla, jossa Armas Sariola toimi opettajana. Sariola kävi oppikoulunsa Hämeenlinnan lyseossa ja sittemmin Toijalan yhteiskoulussa perheen muutettua Sääksmäen Tarttilaan. Sariola julistettiin ikäluokkansa tavoin ylioppilaaksi jatkosodan aikana 1943 ilman varsinaisia ylioppilaskirjoituksia.
Sotien jälkeen Sariola aloitti opinnot Helsingin yliopiston lakitieteellisessä tiedekunnassa, mutta ei saanut niitä päätökseen.
Elämä ja ura > Sotavuodet

Talvisodan aikana Sariola oli vapaaehtoisena ilmavalvontatehtävissä Sääksmäen Tarttilassa. Usein hänen kumppaninaan oli tuleva Helsingin Sanomien poliittinen pilapiirtäjä, häntä neljä vuotta vanhempi Kari Suomalainen, jonka perhe oli paennut Helsingin pommituksia läheiseen Visavuoreen. Sariolan ja Suomalaisen ilmavalvonta-asemana oli Tarttilan nuorisoseurantalo, joka on sittemmin purettu.
Sariola kutsuttiin asepalvelukseen keväällä 1943 kesken lukion. Hän palveli ensin Santahaminaan sijoitetussa Radiopataljoonassa ja suoritti siellä aliupseerikoulun. Sen jälkeen hän palveli radistina Itä-Karjalassa, kunnes sai siirron Äänislinnaan. Upseerikoulun Sariola suoritti kurssilla 59 vuonna 1944 Kankaanpään Niinisalossa, jonne Reserviupseerikoulu oli sodan vuoksi siirretty. Ajastaan Niinisalossa hän kirjoitti myöhemmin Viiden tien risteys -nimisen romaanin. Kirja sai nimensä varuskunnan lähistöllä sijaitsevasta Viidentienristeyksestä. Reserviupseerikoulun jälkeen hän joutui vielä Lapin sotaan, jossa palveli edelleen viestitystehtävissä, kotiutuen upseerikokelaana keväällä 1945. Hän sai ylennyksen vänrikiksi 1948 ja luutnantiksi 1983.
Elämä ja ura > Toimittaja ja kirjailija

Sariola palkattiin Helsingin Sanomien oikeussalitoimittajaksi alkuvuodesta 1956. Sitä ennen hän oli tehnyt sekalaisia töitä muun muassa tietyömaalla, tukkimetsässä, epäpätevänä kansakoulunopettajana Pohjois-Suomessa sekä pankissa ja vakuutusyhtiössä Helsingissä.
Vuosina 1954–1955 Sariola toimi opettajana Pudasjärven Pisteen koululla Simo-Auli Arran nimellä tekaistuin paperein, tarkoituksena tehdä lehtiartikkeli mahdollisuudesta päästä väärin paperein opettajaksi. Innoittajana tähän olivat lehtimiehet Matti Jämsä sekä Veikko Ennala. Käytetty tekonimi on anagrammi hänen omasta nimestään. Sariola sai kiittävää palautetta niin koululaisilta kuin heidän vanhemmiltaan.
Sariola myös suomensi kymmenkunta englanninkielistä romaania, muun muassa Erle Stanley Gardnerin kirjat Vaaralliset valokuvat (Gummerus 1959, Salama-sarja 64) ja Tyttö pelikasinolla (Gummerus 1962, Salama-sarja 102, kääntäjänimenä ilmeisesti veroteknisistä syistä Anja Sariola) sekä Quentin Patrickin kirjan Syyllisyyden varjo (Gummerus 1959, Salama-sarja 97).
1950-luvun lopulta lähtien Sariola asui perheineen Helsingin Pohjois-Haagassa Sanoma Oy:n omistamassa kerrostalossa, jossa asui useita muitakin Helsingin Sanomien ja Ilta-Sanomien toimittajia – muiden muassa pilapiirtäjä Kari Suomalainen – sekä muuta Sanoman henkilökuntaa. Sariolan ja Suomalaisen perheissä oli samanikäisiä lapsia, joten keskinäinen kanssakäyminen oli varsinkin lasten kesken vilkasta. Lippe Suomalainen on myöhemmin muistellut, että perheiden yhteydenpito hiipui Sariolan muutettua perheensä kasvaessa suurempaan asuntoon Itä-Helsinkiin.
Sariola kuoli sappikivileikkauksen yhteydessä tulleeseen sairaalabakteeriin. Hänet on haudattu sukuhautaan Hattulan uuden kirkon hautausmaalle.
Kuoleman jälkeen Reijo Ikävalko toimitti Sariolan päiväkirjoista kaksi kokoelmaa. Ritva Sarkola ja Raimo Jokisalmi julkaisivat vuonna 2005 Sariolasta romaanimuotoisen elämäkerran Mauri Sariola: aika velikulta, joka ulottuu vuoteen 1968 asti. Elämäkerrassa on runsaasti päiväkirjojen tekstiä hieman muokattuna.
Elämä ja ura > Harrastukset ja perhe

Mauri Sariolan harrastuksiin kuuluivat muun muassa šakki, historia, tietokilpailut ja matkailu sekä intohimoihin uhkapelit, lotto, viski ja sähkeiden lähettäminen tunnetuille henkilöille. Sariola vietti mielellään aikaansa huvilallaan Sammatissa Enäjärven rannalla. Siellä hän kirjoitti monet kirjoistaankin, ja sinne sijoittuu muun muassa Ampiaiskesä (1968), parisuhderomaani, jonka tapahtumista osa on peräisin Sariolan omasta kokemuspiiristä.
Sariola oli naimisissa kahdesti. Vuonna 1956 Anja Karjalaisen (1932–1996) kanssa solmittu avioliitto päättyi eroon 1970. Sariolan kaikki kolme lasta ovat tästä avioliitosta: Jukka (1956), Merja (1959) ja Kaisa (1964). Vuonna 1970 Mauri Sariola solmi avioliiton tullivirkailija Tuula Korpelan (s. 1941) kanssa.
Tuula Sariola julkaisi myöhemmin omalla nimellään 16 rikosromaania. Vuonna 2006 paljastui, että dekkarit kirjoittikin Tuula Sariolan pitkäaikainen ystävätär, toimittaja Ritva Sarkola.