Mellotron
Toimintaperiaate

1960-luvulla julkaistu Mellotron on analoginen ja sähkömekaaninen kosketinsoitin, jolla soitetaan laitteen ääninauhoilla olevia soitinääniä. Tätä varten nauhoille on äänitetty muutaman sekunnin mittaisia näytteitä, kuten esimerkiksi lauluääntä. Sointuja soittamalla saadaan aikaan kuoro-efekti. Jos yksittäisille ääninäytteille on kaksi tai useampia esittäjiä samanaikaisesti, ääneen syntyy luonnollinen chorus-efekti. Mellotroneja on useita malleja ja soitinäänet voivat vaihdella yksilöllisesti. Yksi nauha sisältää vain yhden sävelkorkeuden. Eri näytteitä voi nauhalla olla rinnakkaisilla raidoilla useita.
Kun Mellotronin kosketin (1) painetaan alas, käynnistyy koskettimen sävelkorkeutta vastaava ääninauha (punainen) mekanismin (2 ja 3) painaessa nauhan pyörivää akselia (5) vasten, jolloin nauhoitettu ääni toistuu nauhan kulkiessa äänipään (6) yli. Kun kosketin vapautetaan, jousen jännittämä rullamekanismi (7) kelaa nauhan takaisin. Jatkuvasti pyörivää akselia (5) liikuttaa yksi moottori, joten äänet toistuvat sävelkorkeudeltaan oikeassa suhteessa. Suurissa Mellotroneissa nauhamekanismin molemmissa päissä on rumpu, jolla on muu osa nauhasta, kunnes sen sisältämä ääni otetaan käyttöön.
Soitettavan sävelen korkeutta muutetaan analogisesti säädettävän nauhanopeuden avulla. Esim. Mellotron M 400 - mallissa perusnopeus on 19 cm/s ja se on säädettävissä välillä 15–25 cm/s. Mallin nauhan pituus on noin 150 cm. Nauhan nopeudella 19 cm/s soiva ääni kestää noin 8 sekuntia. Suurissa malleissa nauha on pidempi, mutta se on jaettu osioihin äänen esivalintamekanismin toteuttamiseksi.
Ensimmäinen aktiivisesti markkinoitu ja soittimen tunnetuksi tehnyt malli Mellotron MK II oli ajateltu kodin tai julkisten tilojen viihdesoittimeksi, jolla yksi soittaja kykenisi korvaamaan pienen yhtyeen kokoonpanon. Siinä on 70 kosketinta, jotka on jaettu säestys- ja melodiaosaan. Säestysosan nauhoille oli äänitetty oikean kokoonpanon soittimien toistuvia, eri tyylisiä säestyskuvioita eri sävellajeissa. Melodiaosassa on äänitettynä sooloinstrumentit. Osille on omat äänenvoimakkuutensa sekä pää-äänenvoimakkuus ulos lähtevälle signaalille. Lisäksi on kaikuefekti.
Kummallakin osalla on kuusi esivalintaa. Kullakin esivalinnalla on edelleen kolme valintaa. Näin saadaan 18 erilaista taustaa ja 18 erilaista melodiaääntä. Yhtyekäytössä säestysosa useimmiten muutettiin soitinääniksi, mikä mahdollisti osioille omat äänenvärinsä samanaikaisesti. Valintamekanismi on toteutettu nauhamekanismiin sijoitetuilla rummuilla, jotka kelasivat nauhan oikealle kohdalle. Lisäksi MK II ja muut suuremmat mallit tarjosivat mahdollisuuden yhdistää kaksi melodiaääntä kullakin esivalinnalla, jolloin saatiin 12 lisä-äänenväriä.
Yksinkertaisemmassa ja kompaktimmassa Mellotron M 400 -mallissa ei ole esivalintamahdollisuutta, vaan vain kolme suoraan valittavaa soitinääntä, esimerkiksi huilu, viulu ja ihmisääni. Esivalinnan sijaan nauhat sisältävän eräänlaisen kasetin tai kehikon,  jonka voi vaihtaa huolto- tai studio-olosuhteissa. Tämä malli oli suosituin Mellotron-malli erityisesti yhtyekäytössä, jossa rajoitetumpi äänenvärivalikoima ei ollut ongelma koska sovitukset ja tyyli määrittivät soittimien tehtävät ja äänenvärin sekä käytettävät instrumentit.