stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taideyliopisto

| Taideyliopisto |
| --- | --- |
  

Perustettu:  2013
Tyyppi:  julkinen
Rehtori:  Kaarlo Hildén
Henkilökunta:  740 (2016)
Opiskelijoita:  1946 (2019)
Jatko-opiskelijoita:  205 (2016)
Sijainti:  Helsinki, Kuopio, Seinäjoki,  Suomi
Sivusto:  uniarts.fi
Taideyliopisto (ruots. Konstuniversitetet, engl. University of the Arts Helsinki tai Uniarts Helsinki) on vuoden 2013 alussa aloittanut suomalainen yliopisto. Taideyliopisto toimii pääosin Helsingissä Töölössä ja Sörnäisissä, mutta sillä on toimintaa myös Kuopiossa (kirkkomusiikin koulutus) ja Seinäjoella Seinäjoen yliopistokeskuksessa (populaari- ja kansanmusiikin koulutus ja kulttuurisen musiikintutkimuksen kandidaattiohjelma).
Yliopistoon kuuluu kolme akatemiaa: Taideyliopiston Kuvataideakatemia (vuoteen 2013 Kuvataideakatemia), Taideyliopiston Sibelius-Akatemia (vuoteen 2013 Sibelius-Akatemia) ja Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu (vuoteen 2013 Teatterikorkeakoulu). Opiskelijoita on noin 2000.
Yhdistymisen tarkoituksena oli vahvistaa kansallisesti ja kansainvälisesti yliopistotasoista taidealojen opetusta ja tutkimusta sekä taiteellista toimintaa. Lisäksi sen avulla pyritään lisäämään mahdollisuuksia vaikuttaa yhteiskunnan kehittämiseen taiteen avulla.
Taideyliopiston rehtorina toimii viisivuotiskauden 1. joulukuuta 2020 – 30. marraskuuta 2025 Kaarlo Hildén ja hallituksen puheenjohtajana Eero Holstila.
Historia

Taideyliopisto perustettiin 1. tammikuuta 2013, kun Kuvataideakatemia, Sibelius-Akatemia ja Teatterikorkeakoulu yhdistyivät.
Taideyliopiston perustamisesta oli keskusteltu kauan. Jo 1980-luvulla valmisteltiin niin sanottua Pasila-projektia, jossa samalle tontille oli tarkoitus sijoittaa Sibelius-Akatemian, Taideteollisen korkeakoulun ja Teatterikorkeakoulun tilat. Taideyliopistojen yhdistämisestä keskusteltiin myös lähes koko 2000-luku.
Vuonna 2010 opetus- ja kulttuuriministeriö teetti taideyliopistoselvityksen, jonka tavoitteena oli vahvistaa taideyliopistojen roolia taiteen ja kulttuurin laadun, vaikuttavuuden ja kansainvälisen kilpailukyvyn vahvistamisessa. Marraskuussa 2011 Kuvataideakatemian, Sibelius-Akatemian ja Teatterikorkeakoulun hallitukset hyväksyivät yhdistymisen.
Historia > Akatemioiden historia ennen Taideyliopistoa

Taideyliopiston kolmen akatemian juuret ovat syvällä suomalaisen taidekoulutuksen ja taiteen historiassa.
Kuvataideakatemian varhaisin edeltäjä oli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu, joka aloitti toimintansa Euroopan mullistusten vuonna 1848. Suomen ensimmäiset kansallisesti ja kansainvälisesti merkittävät taiteilijat Albert Edelfeltistä Axel Galléniin, Helene Schjerfbeckistä Ellen Thesleffiin opiskelivat Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Vuodesta 1939 akatemia toimi Suomen Taideakatemian säätiön alaisuudessa nimellä Suomen Taideakatemian koulu. Koulu valtiollistettiin ja nimi muutettiin Kuvataideakatemiaksi vuonna 1985. Kuvataideakatemia muuttui korkeakouluksi vuonna 1993 ja vuonna 1998 siitä tuli yliopisto.
Sibelius-Akatemia perustettiin Helsingin Musiikkiopiston nimellä vuonna 1882 yksityisestä aloitteesta. Yksi oppilaista oli Jean Sibelius, jonka mukaan oppilaitos myöhemmin nimettiin. Opiston nimi muutettiin Helsingin konservatorioksi vuonna 1924 toiminnan laajennuttua. Vuonna 1939 otettiin käyttöön nimi Sibelius-Akatemia. Valtion laitos Sibelius-Akatemiasta tuli vuonna 1980 ja yliopisto vuonna 1998.
Teatterikorkeakoulun juuret ovat Suomen ensimmäisessä teatterikoulussa, joka toimi vuosina 1866–1868 Nya Teaternin yhteydessä. Ruotsinkielinen teatterikoulu, Svenska Teaterskolan, perustettiin vuonna 1908 Svenska Teaternin yhteyteen. Suomenkielisiä näyttelijöitä koulutettiin vuosina 1904–1940 Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa sekä yksityisessä Suomen Näyttämöopistossa. Vuonna 1943 aloitti toimintansa Suomen Teatterikoulu. Teatterikorkeakoulu perustettiin vuonna 1979, jolloin suomenkielinen ja ruotsinkielinen teatterikoulu yhdistettiin valtiolliseksi, kaksikieliseksi Teatterikorkeakouluksi.
Hakeminen

Taideyliopisto tarjoaa yli 30 koulutusohjelmaa musiikin, kuvataiteen, teatterin ja tanssin aloilta. Haku Taideyliopistoon tapahtuu kerran vuodessa.
Opetus, tutkimus ja taiteellinen toiminta

Taideyliopisto antaa taiteen ylintä koulutusta ja harjoittaa tutkimusta sekä taiteellista toimintaa. Taideyliopisto järjestää vuosittain lähes 1 000 konserttia, esitystä ja näyttelyä.
Opetus, tutkimus ja taiteellinen toiminta > Tutkinnot

Taideyliopistossa voi suorittaa kandidaatin-, maisterin- ja tohtorintutkinnon kuvataiteen, musiikin, teatterin tai tanssin alalta. Tutkintoon tähtäävien opintojen lisäksi Taideyliopisto tarjoaa avointa opetusta ja täydennyskoulutusta. Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa on myös nuorisokoulutusta.
Kts. myös: Taidealan yliopistotutkinnot
Opetus, tutkimus ja taiteellinen toiminta > Koulutusohjelmat > Taideyliopiston Kuvataideakatemia (kuvataide)

Kuvataiteen koulutusohjelma, jossa opetusalueina
Kuvanveiston opetusalue
Maalaustaiteen opetusalue
Taidegrafiikan opetusalue
Tila-aikataiteen opetusalue (liikkuva kuva, paikka- ja tilannesidonnainen taide, valokuvataide)
Praxis, taiteen ja esittämiskäytäntöjen maisteriohjelma
Kuvataiteen tohtoriohjelma
Opetus, tutkimus ja taiteellinen toiminta > Koulutusohjelmat > Taideyliopiston Sibelius-Akatemia (musiikki)

Jazz
Kansanmusiikki
Kirkkomusiikki
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, fortepiano
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, harmonikka
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, kantele
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, kitara
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, piano
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, pianokamarimusiikki ja lied
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, orkesterisoittimet
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, vanha musiikki
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, urut
Klassisen musiikin instrumentti- ja lauluopinnot, laulu
Musiikin johtaminen
Musiikkikasvatus
Musiikkiteknologia
Sävellys ja musiikinteoria
Kulttuurinen musiikintutkimus
Arts Management -maisteriohjelma
Nordic Master in Folk Music
Nordic Master in Jazz
Sibelius-Akatemian tohtorikoulutus
Taiteilijakoulutus
Soveltajakoulutus
Tutkijakoulutus
Opetus, tutkimus ja taiteellinen toiminta > Koulutusohjelmat > Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu (tanssi, teatteri)

Näyttelijäntaiteen koulutusohjelma
Ohjauksen koulutusohjelma
Dramaturgian koulutusohjelma
Ruotsinkielisen näyttelijäntaiteen koulutusohjelma
Tanssin koulutusohjelma
Valosuunnittelun koulutusohjelma
Äänisuunnittelun koulutusohjelma
Tanssijantaiteen maisteriohjelma
Koreografin maisteriohjelma
Master's Degree Programme in Live Art and Performance Studies (LAPS)
Tanssinopettajan maisteriohjelma
Teatteriopettajan maisteriohjelma
Tunnettuja opettajia > Kuvataideakatemia

Leevi Haapala (praxis-maisteriohjelman professori 2014–2015)
Tarja Pitkänen-Walter (maalaustaiteen professori 2013–)
Villu Jaanisoo (kuvanveiston professori 2009–)
Jan Kaila (taiteellisen tutkimuksen professori 2004–2015)
Silja Rantanen (maalaustaiteen professori 2009–2013)
Jyrki Siukonen  (kuvanveiston professori 2004–2008)
Tuulikki Pietilä (taidegrafiikan opettaja, Suomen Taideakatemia 1956–1960, nyk. Kuvataideakatemia)
Helene Schjerfbeck (Taideyhdistyksen piirustuskoulun maalausateljeen ja malliluokan opettaja 1892–1902)
Tunnettuja opettajia > Sibelius-Akatemia

Atso Almila (kapellimestari- ja orkesterikoulutuksen professori 2013–)
Andrew Bentley (musiikkiteknologian taiteellinen professori 2015–2023)
Tuomas Haapanen (viulunsoiton professori, rehtori 1987–1990)
Tuija Hakkila-Helasvuo (pianonsoiton lehtori 1987–2004, professori 2014–)
Paavo Heininen (sävellyksen professori)
Matti Hyökki (kuoronjohdon lehtori ja professori 1982–2014)
Markus Lehtinen (oopperakoulutuksen professori 2004–)
Hannu Lintu (vieraileva professori, orkesteri- ja kapellimestarikoulutus 2014–)
Erkki Melartin (Helsingin Musiikkiopiston johtaja 1911–1936, nyk. Sibelius-Akatemia)
Veijo Murtomäki (musiikinhistorian professori 1991–)
Jorma Panula (orkesterinjohdon professori 1973–1993)
Soili Perkiö (musiikkikasvatuksen lehtori 1995–)
Pasi Pirinen (vaskisoitinmusiikin professori 2015–)
Olli Porthan (urkumusiikin professori 1988–)
Veli-Matti Puumala (sävellyksen professori 2005–)
Aija Puurtinen (pop- ja jazzlaulun lehtori 2010–)
Einojuhani Rautavaara (sävellyksen professori 1976–1990)
Kaija Saarikettu (viulumusiikin professori 1985–)
Leif Segerstam (orkesterinjohdon professori 1997–2013)
Inkeri Simola-Isaksson (musiikkiliikunnan lehtori 1977–1993)
Nils Schweckendiek (kuoronjohdon professori 2014–)
Réka Szilvay (viulumusiikin professori 2006–)
Petteri Salomaa (laulumusiikin professori 2003–)
Erik T. Tawaststjerna (pianomusiikin professori 1986–)
Jukkis Uotila (jazzmusiikin professori 1994–)
Martti Rousi (sellomusiikin professori 1998–)
Marko Ylönen (sello- ja kamarimusiikin lehtori 2000–2009, kamarimusiikin professori 2009–2014)
Tunnettuja opettajia > Teatterikorkeakoulu

Hannu-Pekka Björkman (näyttelijäntyön professori 2013–2018)
Kari Heiskanen (näyttelijäntyön professori 1.1.1992–31.12.1996)
Dick Idman (näyttelijäntyön professori 1.1.1995–30.4.2001 ja 1.1.2011–31.12.2015)
Esa Kirkkopelto (taiteellisen tutkimuksen professori 2007–)
Tommi Kitti (tanssitaiteen professori 1.8.1990–31.7.1991)
Elina Knihtilä (näyttelijäntyön professori 2013–)
Kaisa Korhonen (ohjaajantyön professori 1.8.1995–31.7.2000)
Marjo Kuusela (tanssitaiteen professori 1.1.1995–31.12.2008)
Kenneth Kvarnström (tanssitaiteen professori 19.8.1993–31.5.1994)
Raila Leppäkoski (näyttelijäntyön professori 1.1.1989–30.6.1995)
Mika Myllyaho (ohjaajantyön professori 1.8.2005–31.12.2005)
Katariina Numminen (dramaturgian professori 2013–2019)
Kirsi Monni (tanssitaiteen professori 1.1.2009–31.12.2018)
Kati Outinen (näyttelijäntyön professori 2002–2013)
Arja Raatikainen (tanssitaiteen professori 15.8.1997–31.7.1998)
Maarit Ruikka (ohjaajantaiteen professori 1.8.2005–31.12.2015)
Laura Ruohonen (dramaturgian professori 1.6.2008–31.5.2013)
Pirkko Saisio (dramaturgian professori 1.1.1997–30.6.2002)
Asko Sarkola (näyttelijäntyön professori 1.1.1983–31.7.1985)
Lauri Sipari (dramaturgian professori 1.8.1991–31.12.1996)
Kristian Smeds (näyttelijäntyön professori 2018–)
Ervi Sirén (tanssitaiteen professori 1.8.1998–28.2.2007)
Erik Söderblom (näyttelijäntyön professori 1.1.2001–31.10.2009)
Ari Tenhula (tanssitaiteen professori 1.8.2007–31.7.2018)
Jouko Turkka (näyttelijäntyön professori 1983–1985)
Ritva Valkama (näyttelijäntyön professori 1.8.1985–31.8.1988)
Vesa Vierikko (näyttelijäntyön professori 2002–2012)
Kari Väänänen (näyttelijäntyön professori 1.11.1992–28.2.1998)
Taideyliopiston ylioppilaskunta

Taideyliopiston ylioppilaskunta (TaiYo) on jäsentensä palvelu- ja etujärjestö. Taideyliopiston ylioppilaskuntaan kuuluvat kaikki Taideyliopiston opiskelijat, jotka suorittavat alempaa tai ylempää korkeakoulututkintoa jossakin Taideyliopiston kolmesta akatemiasta. Taideyliopiston ylioppilaskunta syntyi 1. tammikuuta 2013, kun Kuvataideakatemian, Sibelius-Akatemian ja Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnat yhdistyivät. Taideyliopiston ylioppilaskunta on koko Suomen ainoa yksinomaan taideopiskelijoista koostuva ylioppilaskunta.
Edunvalvonnan lisäksi Taideyliopiston ylioppilaskunta ylläpitää Vapaan taiteen tilaa, jossa Taideyliopiston opiskelijat voivat järjestää omia näyttelyitä, esityksiä ja tapahtumia. Tila sijaitsee Helsingissä Katri Valan puiston väestönsuojassa.
Organisaatio > Taideyliopiston rehtorit

| Rehtorit | Vuosi |
| --- | --- |
Tiina Rosenberg: 1.1.2013–1.6.2015
Paula Tuovinen: 2.6.2015–30.11.2015 (virkaa tekevä)
Jari Perkiömäki: 1.12.2015–30.11.2020
Kaarlo Hildén: 1.12.2020–30.11.2025
Organisaatio > Taideyliopiston hallitus 2022–2025

VTM Eero Holstila (puheenjohtaja)
OTK, varatuomari Astrid Thors (varapuheenjohtaja, 31.12.2023 saakka)
FT Leevi Haapala
OTT, varatuomari Jukka Kekkonen
TaM Sonya Lindfors
Professori Kristiina Ilmonen
Professori Kirsi Monni
Suunnittelupäällikkö Katariina Kivistö-Rahnasto
Yliopistonlehtori Anu Vehviläinen
Opiskelija Sini Kaartinen
Opiskelija Mikael Karkkonen
Lähde
Aiheesta muualla

Taideyliopiston viralliset kotisivut
Tapiotar

Tapiotar suomalaisissa saduissa ja tarinoissa metsän haltija ja kuningatar. Tapiotar on myös myyttinen lintujen kantaäiti eli Emuu. Tapiotar ei välttämättä ole metsän kuningas Tapion vaimo, vaan Tapion naispuolinen vastine, metsän väen johtaja. Tapion vaimoksi mainitaan esimerkiksi Mielikki. Eräässä sadussa naimaton Tapiotar houkuttelee nuorukaisen puolisokseen ja uhkaa tappaa tämän, jos tämä yrittää pakoon. Tapiotar tekee nuorukaisen kanssa lapsen.
Tapiovaara

Tapiovaara on sukunimi. Tunnettuja Tapiovaara-nimisiä henkilöitä:
Kolme veljestä:
Ilmari Tapiovaara (1914–1999), sisustusarkkitehti, taiteilijaprofessori
Nyrki Tapiovaara (1911–1940), elokuvaohjaaja
Tapio Tapiovaara (1908–1982), graafikko
sekä
Annikki Tapiovaara (1910–1972), muotoilija ja sisustusarkkitehti, Ilmari Tapiovaaran puoliso
Keijo Tapiovaara (1939–2019), pikaluistelija ja yritysjohtaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hajaspektri

Hajaspektritekniikassa koodataan radiotaajuuteen lähetettävä viesti parametreillä, jotka vain vastaanottajalla on tiedossa. Ulkopuoliselle lähetetty viesti näyttää taustakohinalta. Tämä tekniikka on lähtöisin sotilaskäytöstä. Hajaspektritekniikka käyttää myös suurta taajuusaluetta, joka mahdollistaa erittäin nopean tiedonsiirron. Esimerkiksi UWB ja UMTS käyttävät tätä tekniikkaa hyväkseen.
Hajaspektritekniikoita

Suorasekvenssihajaspektri (DSSS) eli Direct-sequence spread spectrum käyttää reduntattista bittimallia, jossa yhtä bittiä kuvaavaa mallia kutsutaan siruksi (chip) tai sirpalekoodiksi (chipping code). Suuremmalla bittimallilla pystytään paremmin havaitsemaan ja korjaamaan lähetettyä dataa.
Taajuushyppelyhajaspektri (FHSS) eli Frequency-hopping spread spectrum tekniikassa käytetään kapeaa radiotaajuutta tiedon siirrossa. Taajuus kuitenkin vaihtelee sovitun mallin mukaisesti, jonka vuoksi tämä tekniikka tarvitsee laajemman taajuusalueen käyttöönsä.
Giovanni Antonio Scopoli

| Giovanni Antonio Scopoli |
| --- | --- |
 Giovanni Antonio Scopoli.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1723 Cavalese Val di Fiemme
Kuollut: 8. toukokuuta 1788 (64 vuotta) Pavia
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede
Giovanni Antonio Scopoli, latinaksi Johannes Antonius Scopoli, (3. kesäkuuta 1723 Cavalese Val di Fiemme – 8. toukokuuta 1788 Pavia) oli italialais-itävaltalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Scopolin isä oli lakimies. Lääketieteen oppiarvon Scopoli suoritti Innsbruckin yliopistossa, ja hoiti praktiikkaa Cavalesessa ja Venetsiassa. Hän kulutti paljon aikaa keräämällä kasveja ja hyönteisiä Alpeilla. Hän vietti kaksi vuotta Seckanin herttuan yksityissihteerinä, kunnes sai lääkärin viran elohopeakaivoksilta Idrijasta, läntisessä Sloveniassa. Siellä hän vietti seuraavat 16 vuotta. 1761 hän julkaisi tutkimuksen De Hydroargyro Idriensi Tentamina, jossa käsitteli elohopeamyrkytysoireiden esiintymistä kaivosmiehissä.
Idrijassa Scopoli tutki paikallista luontoa, julkaisten vuonna 1760 tutkielman Flora Carniolica ja laajan tutkimuksen hyönteisistä. 1769–1772 hän julkaisi tutkimuksen Anni-Historico Naturales, jossa hän kuvaili uusia lintulajeja lukuisista kokoelmista.
Scopoli osoitettiin Saksaan Chemnitzin Kaivosakatemian lehtorin virkaan 1769, ja 1777 hän siirtyi Pavian yliopistoon. Hänen viimeiseksi työkseen jäi Deliciae Flora et Fauna Insubricae (1786–1788), missä hän esitti tieteelliset nimet Pierre Sonnerat'n matkoillaan löytämille ja kuvailemille linnuille ja nisäkkäille.
Scopoli kuvaili tieteelle lukuisia kasveja, hyönteisiä ja linnuista muun muassa rääkkähaikara, tundrahanhi, pikkuhuitti, pikkutylli, tornipöllö, minervanpöllö, alppirautiainen ja mustapääsirkku ovat hänen nimeämiään.
Scopolin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Scop..
Teoksia

De affectibus animi dissertatio physico-medica. Trient 1753.
Flora Carniolica. Edler von Trattner, Wien 1760; 2.Aufl. Wien 1772.
Entomologica carniolica. Edler von Trattner, Wien 1763.
Annus I-V historico-naturalis. Hilscher, Leipzig 1769-72.
Einleitung zur Kenntniß und Gebrauch der Fossilien. Riga 1769.
Bemerkungen aus der Naturgeschichte. Leipzig 1770.
Abhandlung vom Kohlenbrennen. Wien 1771.
De Hydrargyro Idriensi tentamina physico-chymico-medica. Jena, Leipzig 1771.
Preis-Schrift über die Frage von den Ursachen des Mangels an Dünger in Görtz und Gradiska. Wien 1771.
Dissertationes ad scientiam naturalem pertinentes. Gerle, Prag 1772.
Principia mineralogiæ systematicæ et practicæ succincte exhibentia structuram telluris. Gerle, Prag 1772.
Crystallographia Hungarica. Gerle, Prag 1776.
Fundamenta chemicae praelectionibus publicis accomodata. Gerle, Prag 1777.
Introductio ad historiam naturalem. Gerle, Prag 1777.
Principi di mineralogia. Venedig 1778.
Fundamenta botanica. Wappler, Pavia, Wien 1783-86.
Anfangsgründe der Metallurgie. Moeßle, Schwan & Götz, Wien, Mannheim 1786-89.
Deliciae Flora et Fauna Insubricae. Salvatoris, Pavia 1786-88.
Elementi di chimica e di farmacia. Pavia 1786.
Physikalisch-chemische Abhandlung vom Idrianischen Quecksilber und Vitriol. Lindauer, München 1786.
Abhandlung von den Bienen und ihrer Pflege. Wien 1787.
The Covenant

| The Covenant |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Renny Harlin
Käsikirjoittaja:  J. S. Cardone
Tuottaja:  J. S. Cardone, Gary Lucchesi, Tom Rosenberg
Säveltäjä:  Tomandandy
Kuvaaja:  Pierre Gill
Leikkaaja:  Nicolas De Toth
Pääosat:  Steven Strait Sebastian Stan Toby Hemingway Chace Crawford Taylor Kitsch
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Sony Pictures
Levittäjä:  Screen Gems Netflix
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 000 000 dollaria
Tuotto:  37 597 471 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Covenant on vuonna 2006 valmistunut yliluonnollinen trilleri, jonka on ohjannut Renny Harlin. Elokuva kertoo pojista, jotka taistelevat pahaa vastaan yliluonnollisilla voimilla. Pahuuden ohella he joutuvat taistelemaan heitä alati uhkaavia kateellisuutta ja epäluuloja vastaan. Elokuvan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 8. syyskuuta 2006, Suomen ensi-ilta joulukuussa 2006.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steven Strait  | … |  Caleb Danvers   |
|  Sebastian Stan  | … |  Chase Collins   |
|  Chace Crawford  | … |  Tyler Simms    |
|  Taylor Kitsch  | … |  Pogue Parry    |
|  Toby Hemingway  | … |  Reid Garwin    |
|  Laura Ramsey  | … |  Sarah Wenham    |
|  Jessica Lucas  | … |  Kate Tunney    |
|  Wendy Crewson  | … |  Evelyn Danvers    |
Vastaanotto

Elokuva sai ensimmäisenä viikonloppuna toivottua pienemmän yleisön, joskin se nousi suosittujen elokuvien puutteen vuoksi viikonlopun katsotuimmaksi. Elokuva sai kriitikoilta kielteisen vastaanoton.
Giovanni Reyna

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Giovanni Alejandro Reyna
Syntymäaika: 13. marraskuuta 2002 (ikä 21)
Syntymäpaikka: Sunderland, Englanti
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Nottingham Forest (lainalla Borussia Dortmundista)
Junioriseurat
2015–2019: New York City
2019–2020: Borussia Dortmund
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2020– | Borussia Dortmund | 90 | (13) |
| 2024 | → Nottingham Forest | 9 | (0) |
Maajoukkue
| 2016–2017 | Yhdysvallat U15 | 11 | (7) |
| 2017–2018 | Yhdysvallat U16 | 2 | (1) |
| 2018–2019 | Yhdysvallat U17 | 18 | (8) |
| 2020– | Yhdysvallat | 31 | (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. elokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. elokuuta 2024.
Giovanni Alejandro Reyna (s. 13. marraskuuta 2002) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Reyna on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa vuodesta 2020.
Seurajoukkueura

Reyna on New York Cityn kasvatti. Reyna siirtyi kesällä 2019 New York Cityn junioriakatemiasta saksalaiseen Borussia Dortmundiin. Borussia Dortmundin edustusjoukkueessa Reyna teki debyyttinsä 18. tammikuuta 2020 Bundesliigan ottelussa FC Augsburgia vastaan. Kauden 2019–2020 aikana hän pelasi 15 bundesliigaottelua, joista kaksi viimeistä avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa Reyna debytoi kuukautta myöhemmin 18. helmikuuta 2020 pelatussa ottelussa Paris Saint-Germainia vastaan, jossa hän antoi syötön Erling Hålandin tekemään voittomaaliin. Hän teki ensimmäisen maalinsa Dortmundin riveissä Saksan cupin ottelussa Werder Bremeniä vastaan 4. helmikuuta 2020.
Kaudella 2020–2021 Reyna pelasi Bundesliigassa 32 ottelua, joista 23 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä neljä maalia, joista ensimmäisen syyskuussa heti kauden avausottelussa Borussia Mönchengladbachia vastaan. Dortmundin voittamassa Saksan cupissa hän teki kolme maalia, joista kaksi cupin välieräottelussa Holstein Kieliä vastaan, mutta loppuottelussa hän pääsi vaihdosta kentälle vain viime hetkiksi. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua, joista neljä avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 hän kärsi useista loukkaantumisista ja pelasi vain 10 bundesliigaottelua. Niissä hän teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhden ottelun. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Bundesliigassa 22 ottelussa, mutta oli vain neljä kertaa avauskokoonpanossa, ja teki seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Reyna oli tammi-kesäkuussa 2024 lainalla Englannin Valioliigan Nottingham Forestissa.
Maajoukkueura

Reyna on edustanut urallaan Yhdysvaltain juniorimaajoukkueita. Halutessaan Reyna olisi voinut Yhdysvaltojen sijasta edustaa myös Argentiinaa, Englantia tai Portugalia, mutta hän on itse kertonut halukkuudestaan edustaa aikuisten tasolla Yhdysvaltoja.
Ensimmäisen aikuisten maaottelunsa Reyna pelasi marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Walesia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki neljä päivää myöhemmin ystävyysottelussa Panamaa vastaan. Maaliskuussa 2021 Reyna pelasi ystävyysottelut Jamaikaa ja Pohjois-Irlantia vastaan ja teki jälkimmäisessä ottelussa toisen maaottelumaalinsa. Hän pelasi kahdessa ottelussa MM-kilpailuissa 2022.
Pelityyli

Reynaa on verrattu pelityyliltään Kakáan ja David Trezeguetiin. Reynaa kuvaillaan nopeaksi ja kestäväksi hyökkääväksi keskikenttäpelaajaksi, joka murtautuu hyvin vastustajan boksiin ja osaa myös tehdä maaleja.
Yksityiselämä

Reynan isoisä Miguel muutti Yhdysvaltoihin Argentiinasta. Hän pelasi jalkapalloa ammattitasolla Argentiinan pääsarjassa Los Andesin riveissä. Miguelin vaimo oli portugalilainen, jonka vuoksi Giovanni sai hankittua itselleen Portugalin kansalaisuuden, eikä häntä täten lasketa EU:n ulkopuoliseksi pelaajaksi Bundesliigassa.
Reynan molemmat vanhemmat olivat myös jalkapalloilijoita. Reynan isä on entinen jalkapalloilija Claudio Reyna, joka toimi myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen kapteenina ja Reynan äiti Danielle Egan edusti urallaan Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkuetta. Reyna syntyi Englannissa hänen isänsä pelatessa Englannin Valioliigan Sunderlandissa.
Reynan etunimi Giovanni annettiin hänen isänsä Claudion entisen joukkuekaverin, Alankomaiden jalkapallomaajoukkuetta runsaasti edustaneen Giovanni van Bronckhorstin mukaan.