stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailmankisat
Kisaennätykset

| Laji | Miehet | Miehet | Naiset | Naiset |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 9,87 |  Frankie Fredericks | 10,86 |  Marion Jones |
| 200 m | 20,14 |  Ato Boldon | 21,91 |  Marion Jones |
| 200 m | 20,14 |  Obadele Thompson | 21,91 |  Marion Jones |
| 400 m | 44,53 |  Mark Richardson | 50,39 |  DeeDee Trotter |
| 800 m | 1.43,97 |  Mbulaeni Mulaudzi  | 1.57,10 |  Sigrun Wodars |
| 1 500 m | 3.31,00 |  Noureddine Morceli | 4.02,9 |  Tatjana Kazankina |
| 3 000 m | 7.26,03 |  Haile Gebrselassie | 8.40,72 |  Maricica Puică |
| 5 000 m | 12.39,36 |  Haile Gebrselassie | 14.52,66 |  Fernanda Ribeiro |
| 10 000 m | 27.16,50 |  Salvatore Antibo | 31.00,64 |  Kayoko Fukushi  |
| 3 000 m esteet | 8.10,15 |  Moses Kiptanui |  |  |
| 110 / 100 m aidat | 13,12 |  Colin Jackson | 12,66 |  Damu Cherry  |
| 400 m aidat | 48,06 |  Ruslan Maštšenko | 54,05 |  Sandra Farmer-Patrick |
| Korkeushyppy | 237 |  Hollis Conway | 200 |  Stefka Kostadinova |
| Seiväshyppy | 590 |  Riaan Botha | 450 |  Svetlana Feofanova |
| Pituushyppy | 844 |  Dwight Phillips | 709 |  Inesa Kravets |
| Kolmiloikka | 17,82 |  Jonathan Edwards | 15,05 |  Trecia Smith  |
| Kuulantyöntö | 22,47 |  Werner Günthör | 20,63 |  Natalja Lisovskaja |
| Kiekonheitto | 70,98 |  Mac Wilkins | 65,82 |  María Betancourt |
| Moukarinheitto | 84,14 |  Juri Sedyh | 69,19 |  Olga Kuzenkova |
| Keihäänheitto | 89,98 |  Sergei Makarov | 68,47 |  Osleidys Menéndez |
| 4 × 100 m | 38,38 |  Trinidad ja Tobago | 42,65 |  Yhdysvallat |
Aiheesta muualla

GE Money Grand Prix 2006 kotisivut[vanhentunut linkki]
M-rokko

| m-rokko |
| --- | --- |
 Oireet ilmaantuvat kolmen viikon jälkeen.
Ala:  tartuntatauti
Syyt:  m-pox-virus
Oireet:  rakkulat ihossa, joskus kuumetta, nuhankaltaisia oireita (yskä, kurkkukipu ja nuha), lihaskipu, väsymys, kylmät väreet, turvonneet imusolmukkeet 
Esiintyvyys:  maailmanlaajuisesti, suurimmillaan USA sekä Keski- ja Länsi-Afrikka (2022–2023), aiemmin endeeminen Afrikassa 
Kuolleisuus:  n. 1–10 % riippuen kannasta 
Diagnosointi:  swab-näyte rakkuloista, josta tehdään PCR-testi
Ehkäisy:  rokotus JYNNEOS, 2 annosta 
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
M-rokko (aiemmin apinarokko) on alun perin suppealla alueella Länsi- ja Keski-Afrikassa tavattava isorokon sukulaisviruksen aiheuttama isorokkoa muistuttava sairaus.
"Apinarokko" tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1958, kun tutkimusta varten pidetyillä apinoilla löytyi isorokkoa muistuttavia rakkuloita. Taudin nimi viittaa väärään lajiin, sillä oikea kantajalaji on joko oravat tai rotat. Sairautta esiintyy apinoilla ja se voi tarttua myös ihmiseen. Isorokon hävittyä m-rokkoa pidetään ihmiselle vaarallisimpana pox-viruksen aiheuttamana sairautena. M-rokon uusi puhkeaminen alkoi 2022 ja jatkuu edelleen. Endeeminen rokko on levinnyt maailmanlaajuisesti.
Tarttuminen

Viruksen todennäköisiä kantajia luonnossa ovat jyrsijät, tarkemmin rotat sekä oravat.
Ihminen voi saada tartunnan fyysisestä kontaktista tai ruumiineritteiden, vuodevaatteiden tai pisaroiden välityksellä. Ihmisestä toiseen m-rokko tarttuu vain hyvin läheisen kontaktin kautta, täytyen tulla kontaktiin rakkuloiden kanssa. Tämä voi tapahtua esimerkiksi halatessa tai seksissä. Raskaana oleva nainen saadessaan apinarokkotartunnan voi tartuttaa sen myös lapseen. Myös infektoituneen eläimen puremasta voi saada tartunnan.
Vuoden 2022 epidemian yhteydessä Maailman terveysjärjestö WHO epäili tartuntoihin liittyvän erityisesti miesten välinen seksi.
Oireet

M-rokon tyypillinen oire ovat ihon rakkulat, jotka muistuttavat vesirokkoa. Rakkuloita voi syntyä kasvoihin, kämmeniin ja jalkapohjiin ja levitä sieltä muualle. Oireita voi edeltää yleinen sairauden tuntu ja kuume.
M-rokko on terveillä aikuisilla yleensä lievä ja paranee itsestään. Lääkettä siihen ei ole. Taudin tapauskuolleisuus vaihtelee länsiafrikkalaisen viruskannan noin prosentista Kongon alueen viruskannan 10–17 prosenttiin.
Koska isorokko-virukset ja m-rokko-virukset ovat läheistä sukua toisilleen, on todettu että isorokkorokotteet torjuvat myös m-rokkoa. Rokote on kaksiosainen JYNNEOS-rokote. Sama rokotus suojaa myös isorokkoa vastaan.  Suomessa isorokkorokotuksia annettiin pakollisina vuoteen 1951 asti ja sen jälkeen vapaaehtoisina osalla vuoteen 1980 asti, mutta taannoin rokotuksen saaneillakin rokotesuoja on todennäköisesti hiipunut, eikä siten todennäköisesti enää suojaa m-rokkotartunnalta. Aiemmin oli jo todettu, ettei isorokkorokotus anna elinikäistä suojaa.
Historia

"Apinarokko" löydettiin sattumalta 1950-luvulla, kun poliorokotteen kehittämiseen tarvittiin apinan munuaissolukkoa ja rokotteen turvallisuutta testattiin apinoilla. Koe-eläiminä käytetyt apinat tuotiin Länsi-Afrikasta ja Aasiasta. Eläimissä todettiin aika ajoin infektiotauteja, joihin kuului myös ensimmäisen kerran vuonna 1958 Kööpenhaminassa havaittu rakkulainen ihottuma. Apinoista viljelty apinarokkovirus muistutti isorokon aiheuttajaa, mutta poikkesi siitä kuitenkin monien biologisten ominaisuuksien osalta.
Ihmisellä tartuntaketjut ovat toistaiseksi jääneet lyhyiksi. Tarttuvuuden kasvusta on kuitenkin saatu alustavia viitteitä Kongon 1996–1997 epidemian aikana. Vuonna 2003 Yhdysvalloissa koettiin lähes 100 henkilön epidemia, joka sai alkunsa Afrikasta (Ghanasta) eksoottisten eläinten kuljetuksesta, jossa oli yhdeksää eri lajin nisäkästä, jotka tuotiin lemmikkikauppoihin. Näissä mukana tuoduista jyrsijöistä, joista virus tarttui edelleen lemmikkeinä pidettyihin preeriakoiriin. Vasta kun 3-vuotias tyttö tuotiin ensiapuun infektoituneen preeriakoiran purtua häntä, rokon huomattiin levinneen Afrikasta Yhdysvaltoihin .
Vuonna 2017 Nigeriassa puhkesi maan historian toistaiseksi vakavin m-rokkoepidemia. Kesään 2021 mennessä tapauksia oli ehditty kirjata lähes 470. M-rokkoa kulkeutuu satunnaisesti myös kehittyneisiin maihin. Nigerian epidemiaan mahdollisesti liittyen kesällä 2021 Isossa-Britanniassa tavattiin kolmen henkilön tartuntaketju, joskin kaikki tapaukset ovat olleet samassa perheessä. Lisäksi on tavattu yksi tapaus Yhdysvaltojen Texasissa. Yhdysvaltalaistapaus on ensimmäinen siellä matkailijalta tavattu.
Historia > Vuoden 2022 epidemia

Vuonna 2022 Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa havaittiin lukuisia m-rokkotapauksia. Ensimmäiset tapaukset havaittiin Britanniassa saman talouden jäsenillä 13. toukokuuta. 15. toukokuuta raportoitiin neljästä uudesta tapauksesta miesten seksuaaliterveysklinikalla. Tapauksilla ei ollut yhteyttä Afrikan endemia-alueelle, ja leviämisen arvioitiin tapahtuneen Britannian sisällä. Yhdysvaltain tautikeskus arvioi osan tapauksista jääneen piiloon ja tapausten leviämisen Britannian ulkopuolelle olevan mahdollista. 18. toukokuuta Espanja raportoi 23 epäiltyä tartuntaa ja varoitti taudin leviämisestä. 19. toukokuuta mennessä Espanjassa ja Portugalissa oli yhteensä noin 40 epäiltyä tartuntaa. Kanadassa raportoitiin 18. toukokuuta epäiltyjä tartuntoja 13, ja Yhdysvallat raportoi seuraavana päivänä hiljattain Kanadassa matkailleen miehen epäillystä tartunnasta. Ruotsi raportoi ensimmäisen tartunnan 19. toukokuuta ja aikoi julistaa m-rokon yleisvaaralliseksi tartuntataudiksi.
Suomessa HUS tiedotti 25. toukokuuta maan ensimmäisestä m-rokkotartunnasta. 17. kesäkuuta mennessä tartuntoja oli kirjattu yhteensä neljä. 8. heinäkuuta mennessä tartuntoja oli kirjattu yhteensä 13. 4. elokuuta 2022 mennessä tapauksia oli todettu 22.
23. heinäkuuta 2022 mennessä m-rokkoa oli sairastanut yli 15 800 ihmistä 72 maassa, ja Maailman terveysjärjestö (WHO) julisti m-rokon maailmanlaajuiseksi terveysuhaksi.
2. elokuuta 2022 mennessä oli todettu yhteensä 23 351 laboratoriovarmennettua m-rokkotartuntaa.
8. joulukuuta 2023 mennessä m-rokkotapauksia oli 92 167, joista 90 195 alueella, jossa historiallisesti ei ole tavattu "apinarokkoa". Näistä 1 972 on peräisin Afrikasta.
14. elokuuta 2024 WHO julisti m-rokon vuoksi globaalin terveyshätätilan.
23. elokuuta 2024 Suomen sosiaali- ja terveysministeriö ja Terveyden ja hyvinvoinnin laitos ilmoittivat, että apinarokko-nimitykseen liittyvien leimaavien ja rasististen mielleyhtymien vuoksi ne alkavat käyttää sairaudesta nimeä m-rokko.
Loppuvuodesta 2024 Kongon demokraattinen tasavalta aloitti rokotukset m-rokkoa vastaan.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Monkeypox (englanniksi)
Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Monkeypox (englanniksi)
Maakeuhkokotilot

| Maakeuhkokotilot |
| --- | --- |
 Takkukotilo (Trochulus hispidus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Heterobranchia
Osaluokka::  Euthyneura
Ylälahko::  Eupulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora  Schmidt, 1856
Alalahkot
 Achatinina  Helicina  Scolodontina 
Katso myös
   Maakeuhkokotilot Wikispeciesissä   Maakeuhkokotilot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maakeuhkokotilot (Stylommatophora) on ilmaa hengittävien nilviäisten lahko. Niihin kuuluu suurin osa maalla elävistä etanoista ja muista kotiloista. Kaikki lajit ovat hermafrodiitteja. Maakeuhkokotiloilla on kaksi paria lonkeromaisia tai tappimaisia tuntosarvia, ja taempien sarvien päissä silmät. Vesikeuhkokotiloilla (Hygrophila) sekä muiden lahkojen maalla elävillä kotiloilla on vain yksi tuntosarvipari.
Lahkoon kuuluvia heimoja

Peltoetanat (Agriolimacidae)
Siruetanat (Arionidae)
Matoetanat (Boettgerillidae)
Bradybaenidae
Bulimulidae
Camaenidae
Ceriidae
Charopidae
Cionellidae
Sulkukotilot (Clausiliidae)
Silokotilot (Cochlicopidae)
Napakotilot (Discidae)
Ahmattikotilot (Enidae)
Kartiokotilot (Euconulidae)
Ferrussaciidae
Kosteikkokotilot (Gastrodontidae)
Haplotrematidae
Helicarionidae
Tarhakotilot (Helicidae)
Helicodiscidae
Helminthoglyptidae
Humboldtianidae
Juovakotilot (Hygromiidae)
Harjaetanat (Limacidae)
Megomphicidae
Purje-etanat (Milacidae)
Oleacinidae
Oreohelicidae
Kiiltokotilot (Oxychilidae)
Philomycidae
Polygyridae
Kristallikotilot (Pristilomatidae)
Kääpiökotilot (Punctidae)
Sammalkotilot (Pupillidae)
Sagdidae
Spiraxidae
Streptaxidae
Strobilopsidae
Subulinidae
Meripihkakotilot (Succineidae)
Testacellidae
Thysanophoridae
Urocoptidae
Sirokotilot (Valloniidae)
Siemenkotilot (Vertiginidae)
Lasikotilot (Vitrinidae)
Xanthonychidae
Zonitidae
Aiheesta muualla

Laji.fi: Maakeuhkokotilot (Stylommatophora)
ITIS: Stylommatophora (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Stylommatophora (englanniksi)
Kirjallisuutta

Koivunen, A., Malinen P., Ormio, H., Terhivuo, J. & Valovirta I.: Suomen kotilot ja etanat : Opas maanilviäisten maailmaan.  (376 s)  Helsinki:  Hyönteistarvike Tibiale Oy, 2014.  ISBN 978-952-67544-6-8
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q972302  Wikispecies: Stylommatophora  ADW: Stylommatophora  AFD: Stylommatophora  BioLib: 2622  BOLD: 85119  CoL: 7NFGB  EoL: 2626  EPPO: 1STYLO  Fauna Europaea: 11419  Fauna Europaea (new): 0b5ecec4-e74b-49a7-b8e0-c24d2624aa4f  GBIF: 1456  iNaturalist: 47485  IRMNG: 10595  ITIS: 76755  NBN: NBNSYS0000161071  NCBI: 6527  NZOR: c2df4c63-bc76-459f-aad1-5bb9ae7039e0  Open Tree of Life: 844843  Paleobiology Database: 312895  Plazi: 03856462-956D-FFC2-FF77-FEE4FEB4791A  uBio: 425111  WoRMS: 447
Karl R. Pettersson

Karl Ragnar Albin Pettersson (28. toukokuuta 1864 Helsinki – 20. joulukuuta 1933) oli suomalainen koneenrakennusinsinööri. Merkittävän osan elämäntyöstään Pettersson teki Merenkulkuhallituksessa ja sen autonomian ajan edeltäjässä Luotsi- ja majakkalaitosten ylihallituksessa. Karl R. Petterssonin mukaan on nimetty muun muassa Kustavin Isokarin majakan länsipuolella oleva Petterssonin matala sekä  Airistolla Seilin saaren luoteispuolella oleva sektoriloisto Insinööri Pettersson. Pettersson on suunnitellut nimeään kantavan loiston, kuten useita muitakin loistoja.
Pettersson valmistui vuonna 1885 Polytekniska Institutet i Helsingforsista eli Helsingin Teknillisestä Oppilaitoksesta. Hän työskenteli opiskeluaikanaan muun muassa laivatelakalla Helsingissä ja muutamaan otteeseen Pietarissa. Valmistuttuaan hän toimi Pietarin Putilowin tehtaalla asentajana ja suunnittelijana vuoteen 1891. Sieltä hän siirtyi Pitkärannan kupari- ja tinatehtaaseen. Vuodesta 1894 Pettersson oli Luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksessa insinöörinä. Vuodesta 1912 vuoteen 1917 hän oli Kauppa- ja teollisuusministeriön palveluksessa. Suomen itsenäistyttyä perustettiin Merenkulkuhallitus, johon Pettersson nimitettiin yli-insinööriksi vuonna 1918. Vielä samana vuonna hänet nimitettiin merenkulkuneuvokseksi tekniselle osastolle. Pettersson jäi eläkkeelle vuonna 1919.
Petoankeriaat

| Petoankeriaat |
| --- | --- |
 Naskaliankerias (Dysomma anguillare)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Petoankeriaat  Synaphobranchidae  Johnson, 1862
Suvut
 Atractodenchelys  Diastobranchus  Dysomma  Dysommina  Haptenchelys  Histiobranchus  Ilyophis  Linkenchelys  Meadia  Simenchelys  Synaphobranchus  Thermobiotes 
Katso myös
   Petoankeriaat Wikispeciesissä   Petoankeriaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petoankeriaat (Synaphobranchidae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaiskista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia

Petoankeriaiden heimoon kuuluu lähteestä riippuen 10–12 sukua ja 26–38 lajia. Lajeja ovat muun muassa naskaliankerias (Dysomma anguillare) ja petoankerias (Synaphobranchus kaupi). Ruumiinrakenteeltaan ne ovat melko pitkulaisia mutta tukevahkoja kaloja. Kooltaan ne jäävät yleensä alle metrin mittaisiksi, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 1,8 metrin pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat kookas jopa silmän taakse ulottuva suu ja lähellä rintaeviä sijaitseva kidusaukko. Kalojen selkä- ja peräevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Rintaevät puuttuvat eräiltä lajeilta. Petoankeriaiden heimon lajien Leptocephalus-toukalla on poikkeukselliset teleskooppimaiset silmät. Useilla petoankeriaslajeilla on suomut ja ne ovat väriltään yksivärisen ruskeita tai harmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Petoankeriaslajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät tyypillisesti mannerjalustojen läheisyydessä ja lähellä pohjaa usein 100–2 000 metrin syvyydessä. Petoanekriaista useimmat ovat petokaloja, jotka saalistavat pieniä kaloja tai selkärangattomia, mutta mukaan mahtuu myös raadonsyöjiä kuten töppöankerias (Simenchelys parasiticus).
Åke Pettersson

Åke Aarne Pettersson (20. maaliskuuta 1926 Kotka – 21. marraskuuta 2000 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija.
Åke Pettersson edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta kolmessa A-maaottelussa ja seitsemässä B-maaottelussa. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän edusti Kotkan Jäntevää, jonka perustajajäseniin hän kuului, ja saavutti SM-sarjassa hopeaa vuonna 1953.
Pessi ja Illusia (vuoden 1984 elokuva)

| Pessi ja Illusia |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Heikki Partanen
Käsikirjoittaja:  Erkki Mäkinen Riitta Rautoma Jorma Kairimo Heikki Partanen
Säveltäjä:  Kari Rydman Antti Hytti
Kuvaaja:  Henrik Paersch
Leikkaaja:  Riitta Rautoma
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Ensi-ilta:  6. tammikuuta 1984
Kesto:  81 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pessi ja Illusia on suomalainen Heikki Partasen 
ohjaama elokuva vuodelta 1984. Se perustuu Yrjö Kokon samannimiseen satuun. Elokuvaa esitettiin 1980-luvulla paljon kouluissa ja sittemmin myös televisiossa. Elokuva sai viisi suomalaisen elokuvan tunnustuspalkintoa Jussia. Ohjaaja Partanen palkittiin ohjauksesta Jussi-palkinnolla.
Nimirooleja esittävät lapsinäyttelijät Sami Kangas ja Annu Marttila, muissa rooleissa nähdään muun muassa Eija Ahvo, Raimo Grönberg ja Jorma Uotinen.
Näyttelijät

Eija Ahvo – Hiiriäiti
Riitta-Anneli Forss – Viihdytystaiteilija
Raimo Grönberg – Isä
Minka-Maija Halko – Ristilukin tyttö
Sami Kangas – Pessi
Rauno Ketonen – Isä Illusioni (ääni)
Pentti Lahti – Viihdytyskiertueen saksofonisti
Katerina Lojdová – Kapteenin vaimo
Annu Marttila – Illusia
Pauli Pöllänen – Lumikko Martes
Jarmo Savolainen – Viihdytyskiertueen pianisti
Rabbe Smedlund – Närhi
Sinikka Sokka – Viihdytystaiteilija
Esa Suvilehto – Sotamies Pienanen
Jorma Uotinen – Ristilukki
Kai Vogt – Humalainen sotamies
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hieman kömpelöksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Imdb.com.
| n k Heikki Partanen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Antti Puuhaara (1976)  Ramses ja unet (1982)  Pessi ja Illusia (1984) 
Lyhyt- ja dokumenttielokuvat (ohjaus):  Käytöskukka-sarja (1967-1968)  Lauantai (1967)  Kettu ja karhu (1973)  Satuja vallasta -sarja (1973)  Koiran ja suden ystävyys (1974)  Nenäperunan kevät (1975)  Jänis ja vuohi (1975)  Kolmetoista päivää elämästä (1978)  Pepi egyptiläinen (1982)  Hinku ja Vinku - Aavikon mörkö (1984)  Fustatin lapsia (1985)  Nasser-järven kalastajia (1985)  Kukunor (1989)
Petos

Petos on tekijänsä epärehelliseen menettelyyn liittyvä rikos. Petoksesta ja sen eri törkeysasteista säädetään Suomen rikoslain 36. luvussa. Rikoslain 37. luvun 8–11 pykälässä säädetään erikseen maksuvälinepetoksesta.  Verottajaan kohdistuvia petosrikoksia ovat myös veropetokset, joita käsitellään rikoslain 29. luvussa rikoksina julkista taloutta vastaan. Rikoslaki tuntee myös harvinaiset ja hyvin vakaviksi rikoksiksi luokitellut maanpetos- ja valtiopetosrikokset.
Suomen poliisin mukaan internetissä tehtävät petokset ovat yleistyneet ja niiden muoto on monipuolistunut 2000-luvulla huomattavasti. Hyvin yleisiä ovat netissä tapahtuvaan kaupankäyntiin liittyvät petosrikokset tai vastaavat huijaukset. Kiistatapauksissa on tyypillisesti kysymys joko siviilioikeudellisesta riita- tai rikostapauksesta, eikä rajanveto näiden välillä ole aina selvää.
Tilastokeskuksen mukaan poliisin tietoon tuli vuonna 2013 yhteensä 21 735 lievää tai "tavallista" petosta sekä 1 100 törkeää petosta. Lievien tai "tavallisten" petosten lukumäärä on likimain kaksinkertaistunut vuosikymmenessä, sillä vuosina 2000–2007 lieviä tai tavallisia petoksia tuli Suomessa poliisin tietoon vuosittain noin 10 000–13 000. Törkeissä petoksissa ei ollut tänä aikana yhtä suurta määrällistä muutosta. Suomen käräjäoikeuksissa ratkaistiin vuonna 2012 yhteensä 2 649 tapausta, jossa pääsyytteenä (vakavin rikos) oli petos tai lievä petos. Näistä hyväksyttiin 2 408 ja hylättiin 166 tapausta. Törkeitä petostapauksia ratkaistiin vuonna 2012 yhteensä 339 tapausta (pääsyyte), joissa mainittu rikosnimike hyväksyttiin 272 tapauksessa.
Petosrikokset Suomen rikoslaissa > Prosessipetos

Prosessipetos kohdistuu viranomaiseen: tuomioistuinta erehdytetään antamaan jotain osapuolta taloudellisesti suosiva tai vahingoittava päätös rikos-, riita- tai hallinto-oikeudellisessa prosessissa. Tuomioistuimelle on esimerkiksi esitetty väärennetty kuitti ja siten erehdytetty tuomioistuin purkamaan omaisuuden takavarikko (KKO 1982-II-27).
Petos kaunokirjallisuudessa

Petoksen monitahoista ilmiötä on käsitelty laajasti kaunokirjallisuudessa. Sitä esiintyy monilla elämänalueilla ja sen yksi muoto on roolinvaihto eli identiteettipetos. Yhteiskunnallinen kirjallisuus pyrkii usein osoittamaan yhteiskuntaelämässä esiintyvää valheellisuutta. Niinpä Henrik Ibsen kuvaa Nukkekodissa yhteisön vaatimien roolien epärehellisyyttä. Ihmisen moraalisia rakenteita ravistellaan voimakkaasti myös Sofi Oksasen teoksissa Puhdistus ja Kun kyyhkyset katosivat. Kun ihmisten on sopeuduttava muuttuneisiin olosuhteisiin, heistä voi tulla entisen yhteisönsä silmissä luopioita. Postmodernissa kirjallisuudessa petoksen teema on kehitetty tarkoittamaan koko todellisuuden epävarmuutta, yllätyksellisyyttä ja petollisuutta.
Ma’an

| Ma’an معان‎ |
| --- | --- |

 Ma’an
 Koordinaatit: 30°11′N, 35°44′E 
Valtio:   Jordania
Kuvernoraatti:  Ma’an
Väkiluku (2018)  (arvio):  97 050
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ma’an (arab. معان‎‎‎) on Ma’anin kuvernoraatin pääkaupunki Jordaniassa. Sen asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 97 050.
Maantiede

Ma’an sijaitsee Jordanian eteläosassa noin 1 074 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupunki on keidasalueella laajan aavikkotasangon länsilaidalla. Idässä kohoaa al-Sharat -vuori.
Historia > Varhainen historia

Nykyisen kaupungin alueella on ollut arkeologisten löydösten mukaan ihmisasutusta jo paleoliittiselta kaudelta lähtien. Paimentolaisuuden ja kansainvälisen kaupan kehityttyä paikasta tuli luonnollinen reitti Arabian niemimaan lounaisosista kohti Damaskosta ja Foinikiaa. Akabanlahdelta kulki reitti Ma’anin läpi kohti Moabia. Monien kauppareittien varrella sijaitsevassa paikassa on ollut pitkään myös vakinaista asutusta. Antiikin lähteissä paikka mainitaan kuitenkin vain harvoin, sillä se jäi merkitykseltään kuitenkin Petran varjoon. Tarinan mukaan paikka sai nimensä Lootin pojan mukaan.
Bysantin valtakunnan kaudella Ma'ania hallitsivat eteläarabialaiset heimot Bysantin alaisuudessa. Myöhemmällä islamilaisella kaudella se oli eri valtakuntien paikallisten hallinnollisten alueiden keskus. Sen kautta kulki myös pyhiinvaeltajia Mekkaan. Pyhiinvaeltajat ostivat usein tarvikkeita matkalleen paikallisilta toreilta, minkä lisäksi kaupungissa käytiin orjakauppaa. 1800-luvulla kaupungista tuli yksi Hijazin rautatien asemista.
Historia > Nykyaika

Ma’anissa sijaitsi turkkilainen varuskunta ensimmäisen maailmansodan aikana käydyn arabikapinan aikana. Maailmansodan jälkeen kaupunki oli aluekiistan kohde Hijazin kuningaskunnan ja Transjordanian välillä. Ibn Sa’udin vallattua Hijazin vuonna 1925 britit asettivat koko alueen Transjordanian emiirin alaisuuteen. Saudi-Arabia ei hyväksynyt liitosta virallisesti aina vuoteen 1965 saakka, jolloin sen ja nyt itsenäistyneen Jordanian välillä solmittiin sopimus maiden välisen rajan kulusta. Arabikapinalliset räjäyttivät Hijazin rautatien kaupungin eteläpuolella.
Kaupungilla on ollut sittemmin vaikeuksia taloudellisen kehityksen saralla ja se on ollut tunnettu myös levottomuuksistaan. Mellakoita syttyi esimerkiksi vuonna 1989. Äärijärsjestö Isisin kasvun myötä vuonna 2014 kaupunkia kuvailtiin järjestön pääpesäkkeeksi Jordaniassa, vaikkakin paikalliset viranomaiset pitivät luonnehdintaa liioiteltuna.
Talous ja liikenne

Keidasalueena Ma’ania ympäröivällä seudulla harjoitetaan maanviljelyä, mikä onnistuu keinokastelun avulla. Alueella kasvatetaan kasviksia ja hedelmiä, joista jälkimmäisistä tunnetuimpia ovat aprikoosit, persikat, taatelit ja granaattiomenat. Kaupunki on myös harvaan asutun Etelä-Jordanian kaupan keskus. Jordanian tunnetuin turistinähtävyys Petra sijaitsee kaupungin koillispuolella. Paikallinen työttömyysaste on ollut selvästi muuta maata korkeampi.
Ma’an on Jordanian eteläosan maantieden ja rautateiden solmukohta. Rautatie ei kulje enää Medinaan sakka, mutta sen on korvannut suurin piirtein entisen rautatien reittiä kulkeva maantie. Kaupungista on myös tieyhteys Akabasta pääkaupunki Ammaniin kulkevaan tiehen.
Väestö

Ma’anin asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 97 050. Vuonna 2004 vastaava lukema oli arviolta 26 461, vuonna 1973 9 500, 1956 4 500 ja 1932 3 000.
Paikalliset asukkaat ovat enimmäkseen Huwaytat-heimon beduiineja.
Juna rautatieasemalla Ma'anissa. Valokuvattu ennen vuotta 1920.