stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evankeliset ystävät
Opillisia näkemyksiä

Evankeliset ystävät olivat näkemykseltään universalisteja. Heidän näkemyksensä mukaan kaikki on kerta kaikkiaan maksettu ja sovitettu, eikä ole enää mitään kadottavaa syntiä, eikä ole mitään kadotustuomiota.
Evankeliset ystävät eivät pitäneet itseänsä syntisinä vaan uskoivat olevansa synnittömiä, kuten Kustaa Asp ja Akseli Skutnabb Tampereen Talvijuhlilla helmikuussa 1928 julistivat.
Tunnetuimmat saarnaajat

Axel Alfred Skutnabb, liikkeen perustaja ja johtaja
Jaakko S. Ketola, puhuja ja suomentaja
Väinö Stenbäck, puhuja, entinen johtaja
Kustaa Asp, lehden toimittaja, kirjojen kustantaja
Vilho Kolho, lehden toimittaja
Leo Kolho
Salomo Pirilä, lehden toimittaja (s. 7.11.1865, k. 10.2.1928)
Juho Aalto
Oskari Jalkio, puhuja, kirjailija, lehden toimittaja
A. Tontti
Jonas Tuores
A. Rosrhier
A. Tarkkanen, opettaja, puhuja
U. J. Tarkkanen
Vihtori Repo, kustantaja
Andersson
Väinö Holm
Cecilia Takkinen
Matti Ojaharju
Hj. Renvall
Aatu Heiskanen (1886-1941)
Julkaisut ja kirjat

Evankeliset ystävät kustansivat useita kirjoja, joista merkittävimpiä olivat C. H. MacIntoshin Mooseksen kirjojen selitysteokset 1–3 vuosilta 1915, 1917, 1922 ja F. Hemanin Juudaankansan historia Jerusalemin hävityksen jälkeen vuodelta 1912.
Evankeliset ystävät julkaisevat myös lehteä:
Sanomia armosta -nimisenä vuosina 1904–1921, toimittajina Akseli Skutnabb ja Salomo Pirilä.
Armon sanomat, vuodesta 1922 lähtien.
Evankelisten ystävien kokouksissaan laulamat laulut, joista monet olivat vanhoja lestadiolaisten lauluja, julkaisi Vihtori Repo vuonna 1907 Kotimaan lauluja -nimisenä kokoelmana.
Akseli Skutnabb.
Armon Sanomien toimittaja Kustaa Asp.
Pimeä aine

Yleistä
Maailmankaikkeus
Kaikkeuden ikä
Kaikkeuden muoto
Kosmologian aikajana
Varhainen kaikkeus
Alkuräjähdys
Alkuräjähdyksen aikajana
Inflaatio
Ydinsynteesi
GWB
Neutriinotausta
Kosminen mikroaaltotausta
Laajeneva kaikkeus
Punasiirtymä
Hubblen laki
Kaikkeuden metrinen laajeneminen
Kaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Fridmanin yhtälöt
FLRW-metriikka
Rakenteen muodostuminen
Kaikkeuden muoto
Rakenteen muodostuminen
Galaksien muodostuminen
Galaksimuuri
Suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden tulevaisuus
Lämpökuolema
Kaikkeuden lopullinen kohtalo
Osatekijät
Lambda-CDM-malli
Pimeä aine
Pimeä energia
Pimeä virtaus
Kosmologian kokeita
Havaitseva kosmologia
CoBE
BOOMERanG
Planck
WMAP
n
k
Pimeä aine eli pimeä massa voidaan määritellä kahdella tavalla: teoreettisesti sillä voidaan tarkoittaa maailmankaikkeuden ainetta, joka ei emittoi (säteile), absorboi, tai sirota lainkaan sähkömagneettista säteilyä, mutta joka kuitenkin vuorovaikuttaa tavanomaisen aineen kanssa painovoiman välityksellä. Kosmologisista havainnoista puhuttaessa sillä kuitenkin tarkoitetaan ainetta, joka on liian himmeää havaittavaksi nykyteknologian avulla sähkömagneettisen säteilyn perusteella. Pimeän aineen uskotaan muodostavan suuren osan maailmankaikkeuden massasta. Sitä ei ole kuitenkaan onnistuttu havaitsemaan suoraan, ja sen koostumus on yksi kosmologian ratkaisemattomista arvoituksista. Pimeää ainetta kutsutaan myös nimellä puuttuva massa.
Planck-luotaimen vuosina 2009–2013 tekemien havaintojen ja yleisen suhteellisuusteorian (painovoimateoria) perusteella pimeä aine kattaa 84,5 %  maailmankaikkeuden massasta ja 26,8 % sen massaenergiasta. Pimeän energian osuus massaenergiasta on 68,3 % ja tavallisen aineen 4,9 %. Tavallisen aineen osuus aineesta on 15,5 %.
Ensimmäisenä pimeän aineen olemassaoloa ehdotti Fritz Zwicky Kalifornian teknillisestä yliopistosta (Caltech) vuonna 1933 pääteltyään sen Coman galaksijoukon galaksien liikkeistä, jotka eivät vastanneet galaksien oletettua massaa ja täten painovoimaa. Pimeän aineen koostumuksesta ei olla varmoja, ja kyseessä saattaisi olla yksi tai useampi toistaiseksi tuntematon  subatominen hiukkanen.
Pimeä aine voidaan jakaa kahteen luokkaan massansa perusteella: kylmään ('raskaaseen') ja kuumaan pimeään aineeseen ('kevyeen'). Kevyt pimeä aine liikkuu raskasta nopeammin. Kuuma pimeä aine liikkuu lähes valonnopeudella, kun taas kylmä pimeä aine liikkuu selvästi hitaammin. Tunnetut neutriinolajit ovat kuumaa pimeää ainetta. Suuren nopeutensa vuoksi neutriinot eivät voi jäädä kiertämään galaksia eivätkä ne näin ollen selitä galaksien puuttuvaa massaa. Neutriinojen on arvioitu vastaavan noin 0,5 %:sta maailmankaikkeuden massaenergiasta. Täten kylmän pimeän aineen osuudeksi jäisi 26,3 %. Kuuma pimeä aine oli suosituin teoria 1980-luvun lopulla, mutta kun se ei vastannut havaintoja, sen on syrjäyttänyt jossain määrin kylmä pimeä ainelähde?.
Koska pimeää ainetta ei ole yrityksistä huolimatta onnistuttu havaitsemaan, osa astrofyysikoista on ehdottanut vaihtoehtoiseksi ratkaisuksi muutoksia yleisen suhteellisuusteorian lakeihin.
Ehdokkaita pimeäksi aineeksi

Ehdokkaita kylmäksi pimeäksi aineeksi:
WIMPit (heikosti vuorovaikuttavat massiiviset hiukkaset): WIMP on hypoteettinen hiukkanen, joka on vuorovaikutuksessa tavallisen aineen kanssa vain painovoiman ja heikon vuorovaikutuksen kautta. Tällaiset hiukkaset olisivat törmäilleet toisiinsa maailmankaikkeuden alkuaikoina, ja suurin osa niistä olisi annihiloitunut. Laskelmien mukaan WIMPejä olisi jäänyt jäljelle juuri sen verran kuin maailmankaikkeudessa arvellaan olevan pimeää ainetta. Jos tunnetuilla alkeishiukkasilla on supersymmetriset vastineet, WIMP voisi olla vakain supersymmetrinen hiukkanen (esimerkiksi neutraliino tai fotiino).
Aksionit: Aksioni on hypoteettinen kevyt, hidas ja runsaslukuinen hiukkanen. Aksionit selittäisivät CP-rikon ja mahdollisesti myös pimeän aineen.
Alkuperäiset mustat aukot: Alle minuutin ikäisessä maailmankaikkeudessa on spekuloitu syntyneen valtava määrä noin Maan massaisia mustia aukkoja. Nämä eivät kuuluisi tavallisen aineen 4,9 %:iin, toisin kuin myöhemmin tavallisesta aineesta supernovaräjähdyksissä syntyneet mustat aukot. Alkuperäisten mustien aukkojen uskotaan törmäilleen toisiinsa ja muodostaneen keskisuuria mustia aukkoja, joiden massa olisi 10–100 Auringon massaa. Kvasaarien mikrolinssiefektien perusteella on arvioitu, että mustien aukkojen osuus pimeästä aineesta on vähemmän kuin puolet.
Steriilit neutriinot: Steriili neutriino on hypoteettinen neljäs neutriinolaji, joka olisi vuorovaikutuksessa tavallisen aineen kanssa vain painovoiman kautta. Maailmankaikkeuden alkuaikoina suurin osa steriileistä neutriinoista olisi törmännyt toisiinsa ja annihiloitunut. Laskelmien mukaan jäljelle jääneet steriilit neutriinot eivät voi muodostaa merkittävää osaa pimeästä aineesta.
Ehdokkaita pimeäksi aineeksi > Aikaisempia ehdotuksia, jotka eivät enää sovi havaintoihin

MACHOt (massiiviset kompaktit halo-kappaleet): Perinteinen selitys pimeälle aineelle oli himmeät tähdet, ruskeat kääpiöt ja tähtien jäänteet. 2000-luvun ensikymmenen alussa Hubble-avaruusteleskoopin kuvista tehtyjen tähtilaskentojen ja maanpäällisillä kaukoputkilla mikrolinssi-ilmiötä hyödyntävien havaintojen perusteella kävi ilmeiseksi, että vain prosentti Linnunradan puuttuvasta massasta olisi selitettävissä kääpiötähdillä.
Tähtienvälinen aine: Linnunradasta löydetyn tähtienvälisen kaasun massa on noin puolet tähtien massasta ja 2,5 % Linnunradan kokonaismassasta.
Ehdokkaiden havaitsemisyrityksiä

WIMPit: Jos pimeä aine koostuu WIMP-hiukkasista (heikosti vuorovaikuttavista massiivisista hiukkasista), ne kiertävät Linnunradan massakeskipistettä tähtien tavoin. Koska Maa kiertää Auringon ympäri, WIMPejä etsivien maanpäällisten hiukkasilmaisimien tulisi havaita vuodenajasta johtuvaa huojuntaa WIMPien lukumäärässä. Sen sijaan maanpäällisistä häiriölähteistä johtuva kohina olisi tasaista ympäri vuoden. Vuonna 1997 DAMA/NaI-tutkijaryhmä raportoi havainneensa vuotuisen huojunnan Gran Sasso -vuoren sisään rakennetulla hiukkasilmaisimella. Maanpäällisiltä häiriöiltä paremmin suojatut hiukkasilmaisimet eivät kuitenkaan ole löytäneet vastaavaa ilmiötä, minkä vuoksi DAMAn havaintojen on epäilty johtuvan esimerkiksi tunnelin vuotuisista lämpötilan vaihteluista. Toinen tapa etsiä WIMPejä on tutkia avaruudesta tulevaa gammasäteilyä. Teorian mukaan WIMPit annihiloituvat gammasäteilyksi törmätessään toisiinsa. NASAn Fermi-satelliitti ei ole toistaiseksi löytänyt sellaista gammasäteilyä, mitä ei voisi selittää tavanomaisilla lähteillä. Tämä on asettanut tarkemmat rajat WIMP-hiukkasten massalle.
Aksionit: Teorian mukaan aksionit voivat muuttua voimakkaassa magneettikentässä gammasäteilyksi ja siitä takaisin aksioneiksi. Aksioneita on etsitty maanpäällisillä mittalaitteilla, joissa suljetun kammion sisälle luodaan vahva ja nopeasti vaihtuva magneettikenttä ja sitten mitataan, syntyykö kammion sisällä gammasäteilyä. Jos syntyy, se on merkki aksioneista. Ongelmana on se, että teoria ei ota kantaa aksionien massaan, joten tutkijoiden täytyy kokeilla lähes lukematonta määrää erisuuruisia magneettikenttiä aksionien löytämiseksi. Aksioneita voi myös etsiä avaruudesta tutkimalla voimakkaan gammasäteilyn spektristä, onko siinä aukkoja. Jos on, ne ovat merkki aksioneista. Fermi-satelliitti ei ole löytänyt viitteitä aksioneista, mikä on asettanut tarkemmat rajat aksionien massalle.
Steriilit neutriinot: Vuonna 2001 julkaistiin Fermilabin LSND-kokeen tulokset. Kokeessa oletettua suurempi osa myonin antineutriinoista muuttui elektronin antineutriinoiksi, mikä voisi viitata steriilien neutriinojen olemassaoloon. Muissa tutkimuksissa ei ole löydetty steriilejä neutriinoja. Tällaisia ovat etenkin Planck-luotaimen mittaukset kosmisesta taustasäteilystä vuonna 2013 ja IceCube-neutriinoilmaisimen tulokset vuonna 2016. Vuonna 2018 Fermilabin tutkijat kuitenkin kertoivat löytäneensä uusia todisteita steriileistä neutriinoista MiniBooNE-kokeessa. Kriitikoiden mukaan Fermilabin molemmat tulokset voivat johtua siitä, että hiukkasilmaisinta ei ole suojattu riittävän hyvin hiukkaskiihdyttimen ulkopuolelta tulevilta neutriinoilta.
Vaihtoehtoja pimeälle aineelle

Pimeä aine on täysin teoriasidonnaista, eikä sitä ole suoraan havaittu. Pimeän aineen olemattomuus pakottaisi muuttamaan painovoiman teoriaamme, eli yleistä suhteellisuusteoriaa.
Kirjallisuutta

Davies, Paul: Kultakutrin arvoitus: Miksi maailmankaikkeus on juuri sopiva elämälle?  ((The goldilocks enigma: Why is the universe just right for life?, 2006). Ursan julkaisuja 106)  Suomentanut Hannu Karttunen. Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2007.  ISBN 978-952-5329-64-3
Enqvist, Kari: Kosmoksen hahmo.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27916-1
Barbara Sue Ryden: Introduction to cosmology.  New York, NY:  Cambridge University Press, 2017.  958497976  ISBN 978-1-107-15483-4  OCLC:1123190939
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pimeä aine Wikimedia Commonsissa
A direct empirical proof of the existence of dark matter | arxiv.org (englanniksi)
Pimeää ainetta etsimässä HIP blog : Matti Heikinheimo, Yliopistotutkija, HIP-projekti (High Energy Phenomenology in the LHC era), Helsingin yliopisto ja Fysiikan tutkimuslaitos
Ratkeaako pimeän aineen mysteeri? - Dimensiolehti : Kirjoittaja: Tommi Tenkanen, tutkijatohtori, teoreettisen fysiikan dosentti Department of Physics and Astronomy, Johns Hopkins University, Yhdysvallat
95 prosenttia universumista ei ehkä olekaan olemassa | tieku.fi
Kioski: TLDR & TLDRDEEP: Pimeä aine & energia Yle Areena (video)
"Alkuräjähdys ei ollut alku eikä räjähdys" – suomalaistutkijan mukaan pimeää ainetta oli jo ennen alkuräjähdystä, Yle Uutiset 24.8.2019
Dark Matter: The Situation has Changed YouTube.  1.5.2021. Sabine Hossenfelder. (englanniksi) (video)
Galaksin rotaatiokäyrän tulisi laskea, kun liikutaan galaksin keskustasta poispäin (A), mutta havaintojen mukaan näin ei tapahdu (B). Eron selittämisen katsotaan vaativan pimeää ainetta.
Pachycormiformes

| Pachycormiformes |
| --- | --- |
 Hypsocormus
 Myöhäistriaskausi–Myöhäisliitukausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  †Pachycormiformes
Heimo::  †Pachycormidae  Woodward, 1895
Suvut
 Asthenocormus  Bonnerichthys  Eugnathides  Euthynotoides  Euthynotus  Hypsocormus  Leedsichthys  Orthocormus  Pachycormus  Prosauropsis  Protosphyraena  Sauropsis  Saurostomus 
Katso myös
   Pachycormiformes Wikispeciesissä   Pachycormiformes Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pachycormiformes on sukupuuttoon kuollut luukalojen lahko. Yleensä siihen luokitellaan vain yksi heimo, Pachycormidae. Ryhmän lajien jäänteitä on löydetty Euraasiasta ja Amerikoista. Niille tyypillisiä piirteitä olivat sahalaitaiset rintaevät, pienentyneet vatsaevät ja luinen "nokka". 
Jotkut lajit olivat suuria planktonin siivilöijiä, esimerkiksi Leedsichthys problematicus.
Niiden suhteet muihin kaloihin ovat epäselvät. Joskus heimo Ichthyodectidae (johon Xiphactinus kuuluu) luokitellaan myös tähän lahkoon, mutta niitä pidetään yleensä kehittyneempinä luukaloina.
Fylogenia

Kladogrammi Friedman et al. (2010) mukaan:
Kuvia

Protosphyraena perniciosa
Pachycormus
Leedsichthys
Hypsocormus
Käännös suomeksi
Antti Gunnar Salonen

Antti Gunnar Salonen (9. toukokuuta 1904 Nastola – 6. helmikuuta 1960 Kotka) oli kotkalainen valokuvaaja, joka harjoitti jatkosodassa liiketoimintaa kauppaamalla Petroskoin suunnalla otettuja valokuvia. Kaikkiaan kuvia myytiin tuhansia, ja eri kuvia oli noin 200. Hänen sodanaikaiset kuvansa on signeerattu nimellä Guni.
Salonen perusti Kotkaan valokuvaamon vuonna 1927. Liike toimi osoitteessa Kirkkokatu 11, ja se oli samalla Salosten asunto. Salonen kokeili tällöin myös kiertävän valokuvaajan ammattia ja postikorttibisnestä. Tätä varten hänellä oli moottoripyörä.
Jatkosotaan lähtiessään Salonen sopi vaimonsa Impin kanssa, että komennukseen liitetään valokuvien myynti. Mies kuvasi kohteita ja vaimo vedosti kuvat Kotkassa. Joukko-osastona oli Pioneeripataljoona 2, joka taisteli aluksi Petroskoin suunnalla ja kesällä 1944 Karjalankannaksella. Salonen myi kuvia kahden myyntialbumin avulla. Mahdollisesti hänellä oli myyntikoju Äänislinnan asemalla. Hänellä oli Päämajan kuvaosaston lupa toimintaansa. Todennäköisesti kuvien kappalehinta oli 1–2 markkaa. Kuvat esittivät Petroskoin tunnetuimpia nähtävyyksiä tai ne olivat sotilaiden ryhmäkuvia. Rajoituksena oli pula filmistä ja valokuvapaperista.
Sotien jälkeen Salonen jatkoi liikkeen pitämistä Kotkassa. Liike siirtyi Salosen kuoltua 1960 hänen poikansa Matin omistukseen, ja nykyisin se toimii nimellä Kuva KM Salonen.
Jonkeria

| Jonkeria |
| --- | --- |

 Permikausi Guadalupe-epookki  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Alalahko::  †Dinocephalia
Kladi::  †Tapinocephalia
Heimo::  †Titanosuchidae
Suku::  †Jonkeria  Van Hoepen, 1916
Synonyymit
 Dinophoneus Broom, 1923  Dinophageus Huene (sic) Dinosphageus Broom, 1929  Dinopolus Broom, 1936  
Lajit
 †J. truculenta Van Hoepen, 1916  †J. ingens Broom, 1923  †J. haughtoni Broom, 1929  †J. vanderbyli Broom, 1936  †J. atrox Broom, 1936  †J. koupensis Boonstra, 1955  †J. parva Boonstra, 1955  †J. rossouwi Boonstra, 1955  †J. boonstrai Janensch, 1959 
Katso myös
   Jonkeria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jonkeria on Dinocephaliaan kuuluva sukupuuttoon kuollut terapsidisuku, joka eli nykyisen Etelä-Afrikan alueella keskisellä permikaudella.
Ominaisuudet

Jonkeria eroaa huonommin säilyneistä jäänteistä tunnetusta Titanosuchus-suvusta jalan luiden pituuden perusteella. Jonkerian jalat ovat lyhyehköt ja tanakat kun taas Titanosuchusin jalat ovat pitkät. Jonkeria oli todennäköisesti kasvinsyöjä tai kaikkiruokainen eläin, ja se kasvoi noin 4–5 m pitkäksi. Sen kuono on pitkähkö, etuhampaat suuret ja kulmahampaat pitkähköt. Vaikka sukuun luetaankin nykyisin useita lajeja on osa niistä todennäköisesti toistensa synonyymejä, eli lajeja on todellisuudessa ollut vähemmän.
Jonkerian kallo Field Museum of Natural Historyssä.
Jonkeria truculentan rekonstruktio
Jonkeria ingensin kallo
Ursula von der Leyen

| Ursula von der Leyen |
| --- | --- |
 Von der Leyen vuonna 2024.
Euroopan komission puheenjohtaja
 Von der Leyenin I komissio Von der Leyenin II komissio 1.12.2019–  
Edeltäjä:  Jean-Claude Juncker
Saksan puolustusministeri
 Merkelin III hallitus 17.12.2013–14.3.2018 Merkelin IV hallitus 14.3.2018–17.7.2019  
Edeltäjä:  Thomas de Maizière
Seuraaja:  Annegret Kramp-Karrenbauer
Saksan työ- ja sosiaaliministeri
 Merkelin II hallitus 30.11.2009–17.12.2013  
Edeltäjä:  Franz Josef Jung
Seuraaja:  Andrea Nahles
Saksan perhe-, vanhus-, nais,- ja nuorisoministeri
 Merkelin I hallitus 22.11.2005–27.10.2009 Merkelin II hallitus 27.10.2009–30.11.2009  
Edeltäjä:  Renate Schmidt
Seuraaja:  Kristina Schröder
Kansanedustaja
 27.10.2009–31.7.2019  
Ryhmä/puolue:  CDU/CSU
Vaalipiiri:  Ala-Saksi (Stadt Hannover II)
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1958 (ikä 66)  Bryssel, Belgia
Kansalaisuus:  saksalainen
Puoliso:  Heiko von der Leyen (vih. 1986)
Lapset:  7
Tiedot
Puolue:  Saksan kristillisdemokraattinen unioni
 Nimikirjoitus
Ursula Gertrud von der Leyen (saks. [ˈʊʁzula fɔn dəɐ̯ ˈlaɪən]  kuuntele ääntämys (ohje), o.s. Albrecht; s. 8. lokakuuta 1958 Bryssel, Belgia) on saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko ja Euroopan komission nykyinen puheenjohtaja.
Heinäkuussa 2019 Eurooppa-neuvosto päätti ehdottaa von der Leyenia komission johtoon ja Euroopan parlamentti valitsi hänet tehtävään 16. heinäkuuta. Parlamentti hyväksyi hänet jatkokaudelle 18. heinäkuuta 2024.
Opinnot ja työura

Von der Leyen syntyi Brysselissä, missä hänen isänsä Ernst Albrecht työskenteli yhtenä Euroopan komission korkeimmista virkamiehistä. Von der Leyen asui 13-vuotiaaksi asti Brysselissä, jolloin perhe muutti Saksan liittotasavaltaan. Vuosina 1977–1980 hän opiskeli taloustiedettä Göttingenin yliopistossa. Von der Leyen joutui viettämään 1978 yli vuoden Lontoossa, kun hänen perheensä oli saanut tietää äärivasemmistolaisen Baader–Meinhof-ryhmän suunnittelevan hänen sieppaamistaan voidaakseen kiristää perheen isää. Von der Leyen oli Scotland Yardin suojeluksessa ja käytti peitenimeä Rose Ladson ja opiskeli vuoden ajan London School of Economicsissa.
Palatessaan Saksaan 1979 von der Leyen vaihtoi alaa ja opiskeli lääkäriksi vuosina 1980–1987, minkä jälkeen hän työskenteli Hannoverissa naistenklinikalla kunnes perusti perheen miehensä, professori Heiko von der Leyenin kanssa. Pariskunta meni naimisiin vuonna 1986. Von der Leyen väitteli lääketieteen tohtoriksi 1991. Tämän jälkeen hän keskittyi pitkälti koko 1990-luvun kotiäitinä olemiseen perheen seitsemän lapsen kanssa. Tänä aikana perhe myös vietti neljä vuotta Kalifornian Stanfordissa.
Poliittinen ura

Von der Leyen liittyi Saksan kristillisdemokraattisen unionin jäseneksi vuonna 1990. Poliittisen uransa von der Leyen aloitti toimimalla Hannoverin alueen paikallispolitiikassa eri tehtävissä vuosina 2001–2004. Hän tuli valituksi Ala-Saksin osavaltioparlamenttiin 2003, mistä hänet nostettiin osavaltion sosiaali-, nais-, perhe-, ja terveysasioista vastaavaksi ministeriksi.
Liittokansleriksi noussut Angela Merkel nimitti von der Leyenin vuonna 2005 liittotasavallan perhe-, vanhus-, nais-, ja nuorisoasioista vastaavaksi ministeriksi. Tämän jälkeen von der Leyen valittiin liittopäivien jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa, minkä jälkeen hän toimi Merkelin hallituksen työvoima- ja sosiaaliministerinä vuoteen 2013 asti. Perheministerinä von der Leyen pyrki parantamaan perheille suunnattuja tukia, ja hänen ollessaan ministerinä Saksassa ajettiin muun muassa läpi laki päivähoitotakuusta kaikille yli 1-vuotiaille lapsille sekä palkallinen vanhempainvapaa, joka sisälsi vähintään kahden kuukauden isyysvapaan.
Vuonna 2013 von der Leyenistä tuli Saksan historian ensimmäinen naispuolinen puolustusministeri. Häntä ja puolustusministeriötä syytettiin mahdollisista sääntöjen vastaisuuksista ministeriön tekemien konsulttisopimusten McKinsey & Companyn ja Accenturen kanssa.
Ollessaan ehdokkaana Euroopan komission johtoon von der Leyen julkaisi 24-sivuisen ohjelman "Minun agendani Euroopalle". Ohjelmassaan hän kertoi kannattavansa ilmastoneutraalia maanosaa, naiskiintiöitä yritysten hallituksiin, reilua vähimmäispalkkaa kaikille työntekijöille ja rajavalvonnan kohentamista.
Kritiikki

Von der Leyeniä on kuvailtu ihmerouvaksi, joka on liian hyvää ollakseen totta. Saksalainen poliitikko Martin Schulz on kuvaillut von der Leyeniä Saksan hallituksen heikoimmaksi ministeriksi kun hän nousi ministeripaikalta Euroopan unionin johtotehtävään.
Yksityiselämä

Von der Leyen meni naimisiin lääkäri Heiko von der Leyenin kanssa vuonna 1986. Parilla on seitsemän lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 1987–1999. Von der Leyen asuu Ala-Saksin Burgdorfissa sijaitsevalla maatilalla lähellä Hannoveria.
Von der Leyen on luterilainen.
Saksan lisäksi von der Leyen puhuu englantia ja ranskaa.
Von der Leyen kuuluu Maailman talousfoorumin (WEF) hallitukseen.
Kunnianosoituksia

Liettuan ansioritarikunta (Liettua, 2017)
Malin kansallinen ritarikunta (Mali, 2016)
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta (Ukraina, 2022)
Forbes nimesi von der Leyenin maailman 4. vaikutusvaltaisemmaksi naiseksi vuonna 2020. Samana vuonna hänelle myönnettiin Global Citizen Prize -palkinto.
BBC valitsi von der Leyenin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women. Häntä ehdotti listalle vuonna 2020 saman kunnian saanut Sanna Marin.
Galleria

Von der Leyenin sukuvaakuna.
CDU:n vaalimainos vuodelta 2005, jossa von der Leyen esiintyy.
Yhdysvaltain ulkoministeri Antony Blinken ja von der Leyen Brysselissä vuonna 2021.
Von der Leyenia vastustava mielenosoitus Saksassa vuonna 2009.
Suomen pääministeri Sanna Marin ja von der Leyen Helsingissä vuonna 2022.
von der Leyen ja Turkin presidentti Recep Tayyip Erdoğan Vilnassa vuonna 2023.