Diktaattori (elokuva)
Juoni

Elokuva alkaa ensimmäisen maailmansodan taistelukentältä. Suuresti Saksaa muistuttavan Tomanian sotavoimat yrittävät tuhota Rouenin katedraalin maineikkaalla Paksu Bertta -kanuunalla, mutta osuvat vain läheiseen ulkokäymälään. Vihollisen ilmavoimat yrittävät tuhota Paksun Bertan ja ilmatorjunta on tehotonta, ja myöhemmin Tomanian jalkaväki valmistautuu hyökkäykseen ja kaikki komennetaan rintamalle. Pieni nimetön sotamies eksyy omista joukoistaan ja pakenee vihollista, ja lopulta hän päätyy erään konekivääripesäkkeen luo, missä hän yrittää pitää vihollisen joukkoja etäällä. Hän kuulee väsyneen lentäjän avunhuudot ja auttaa hänet koneeseen ja tulee tämän pyynnöstä itsekin mukaan. Lentokoneesta, jolla he pakenevat, kuitenkin loppuu menovesi ja se törmää puuhun lennettyään viimeiset hetkensä ylösalaisin. Schultz-niminen koneen lentäjä selviää vammoitta, mutta hänen auttajansa menettää muistinsa ja sota ehtii loppua juuri parahiksi kun Schultzilla olisi tärkeät, Tomanian voiton takaavat kirjeet mukanaan.
Sotamies viettää seuraavat 20 vuotta sairaalassa, autuaan tietämättömänä ulkomaailmasta, luullen olleensa sairaalassa vain muutaman päivän. Kun hän lopulta pääsee palaamaan kotiinsa, saamme tietää, että hän on juutalainen parturi, jolla on pieni liike kaupungin juutalaiskortteleissa. Tomanian johtoon on kuitenkin noussut diktaattori Adenoid Hynkel, joka vainoaa juutalaisia. Juutalaiskorttelit on muutettu ghetoksi, ja sen kaduilla partioivat Hynkelin puolisotilaalliset joukot, joiden komentajana toimii Schultz. Parturi joutuu vaikeuksiin joukkojen kanssa, mutta Schultz tunnistaa hänet ja käskee joukkojaan jättämään hänet ja hänen ystävänsä rauhaan. Pian parturin ja hänen vuokraisäntänsä tyttären Hannahin välille syntyy romanssi.
Sillä välin diktaattori Hynkel punoo palatsissaan maailmanvalloitussuunnitelmia. Hän aikoo valloittaa naapurimaa Österlichin (Itävaltion), ja lopettaa hetkeksi juutalaisten vainoamisen saadakseen sodalleen rahoituksen juutalaiselta pankkiirilta Epsteiniltä. Hetken aikaa ghetossa on rauhallista ja mukavaa. Juutalaisvainoista suivaantunut pankkiiri kuitenkin kieltäytyy antamasta Hynkelille lainaa, ja raivostunut Hynkel julistaa entistä ankaramman juutalaisvainon. Schultz asettuu vastustamaan Hynkeliä, mutta hänet vangitaan ja Schultzin entiset joukot polttavat parturinliikkeen. Schultz pakenee vankilasta ja piiloutuu ghettoon ja värvää parturin mukaansa Hynkelin vastaiseen salaliittoon, mutta molemmat vangitaan heidän yrittäessään paeta ja lähetetään keskitysleirille. Hannah ja hänen perheensä pakenevat maasta Österlichiin.
Bacterian diktaattori Benzino Napaloni vastustaa Hynkelin valloitussuunnitelmia ja on siirtänyt joukkojaan Österlichin rajalle uhkaamaan Hynkelin valloitussuunnitelmia. Sotaministeri ja Hynkelin neuvonantaja Garbitsch kehottaa Hynkeliä kutsumaan Napalonin vierailulle, jolloin hän voisi näyttää, kuinka hyvin Tomaniassa menee ja kuinka mahtava armeija sillä on. Napaloni saapuu, ja mahtipontisen vierailuohjelman, kiivaiden neuvottelujen ja ruokasodan jälkeen Hynkel ja Napaloni pääsevät sopimukseen – Napaloni lupaa vetää joukkonsa rajalta ja Hynkel lupaa olla hyökkäämättä Österlichiin. Tomanian joukot kuitenkin vyöryvät Österlichiin sopimuksesta huolimatta, ja Hannah perheineen saa kauhukseen huomata olevansa taas Hynkelin vallan alla.
Parturi ja Schultz pakenevat keskitysleiriltä Tomanian upseerin univormuissa. Koska parturi ja Hynkel ovat täsmälleen samannäköisiä, rajavartijat luulevat parturia Hynkeliksi ja kiidättävät hänet pääkaupunkiin pitämään voitonpuhetta Österlitchin valloituksen kunniaksi; samaan aikaan Garbitschin neuvosta sorsanmetsästäjäksi pukeutunut Hynkel pidätetään parturina. Parturi joutuu nousemaan puhujankorokkeelle tuhatpäisen yleisön eteen ja pitämään puheen. Hän kyllä puhuu, mutta hän puhuukin rauhan, ihmisyyden ja demokratian puolesta. Puheen päätteeksi hän kehottaa Hannahia katsomaan ylös, sillä ”pilvet väistyvät ja aurinko tulee taas esiin”. Hannah, joka kuulee puheen todennäköisesti radiosta, katsoo elokuvan viimeisessä kuvassa taivaalle toiveikkain kasvoin.