stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virolaisten mielenosoitus Pietarissa
Seuraukset

Venäjän väliaikainen hallitus ei periaatteessa ollut kovin myötämielinen ajatukselle kansallisten autonomioiden myöntämisestä. Se kuitenkin taipui antamaan päätöksen Viron väliaikaisesta itsehallinnosta 30. maaliskuuta. Väliaikaisen itsehallinnon oli tarkoitus kestää vuoden 1919 alkuun. Virolaisten asuinalue yhdistettiin Viron kuvernementiksi, jonka kuvernöörinä toimi laajennetuin valtaoikeuksin Jaan Poska.
Mielenosoittajien kulkue.
Nieminen

Nieminen tarkoittaa seuraavia:
Nieminen, kylä Iisalmessa
Nieminen, kylä Rääkkylässä
Nieminen, kylä Taipalsaarella
Nieminen, kylä Vieremällä
Nieminen, järvi Kangasniemellä
Nieminen, lampi Keuruun Tiusalassa
Nieminen, järvi Pieksämäellä
Nukke Nieminen, useiden lastenlaulujen hahmo
S. G. Nieminen, Sven G. Niemisen perustama siementen, lannoitteiden ja pienkoneiden maahantuontiyritys.
Kuvitteellisia henkilöitä

Alma Nieminen (ruots. Alma Svensson), Vaahteramäen Eemelin äiti
Anttoni Nieminen (ruots. Anton Svensson), Vaahteramäen Eemelin isä
Eemeli Nieminen (ruots. Emil Svensson), Astrid Lindgrenin Vaahteramäen Eemeli -kirjojen päähenkilö
Iida Nieminen (ruots. Ida Svensson), Vaahteramäen Eemelin pikkusisko
Jaana Nieminen, tv-sarjassa Salatut elämät
Vilhelm Valloittaja

| Vilhelm Valloittaja |
| --- | --- |
 Vilhelm Valloittaja kuvattuna Bayeux’n seinävaatteessa.
Englannin kuningas
Valtakausi:  25. joulukuuta 1066 – 9. syyskuuta 1087
Kruunajaiset:  25. joulukuuta 1066
Edeltäjä:  Edgar Atheling (ei kruunattu)
Seuraaja:  Vilhelm II
Normandian herttua
Valtakausi:  3. heinäkuuta 1035 – 9. syyskuuta 1087
Edeltäjä:  Robert I
Seuraaja:  Robert II

Syntynyt:  noin 1028 Château de Falaise
Kuollut:  9. syyskuuta 1087 Rouen
Hautapaikka:  Saint-Étienne de Caen, Ranska
Puoliso:  Flanderin Matilda
Lapset:  Robert II Richard Adeliza Cecilia Vilhelm II Constance Adela Henrik I
Suku:  Normandie
Isä:  Robert I
Äiti:  Herleva
Uskonto:  katolilaisuus
Vilhelm I eli Vilhelm Valloittaja (engl. William the Conqueror, ransk. Guillaume de Normandie tai Guillaume le Conquérant, noin 1028 – 9. syyskuuta 1087) oli Normandian herttua vuosina 1035–1087 ja Englannin ensimmäinen normannikuningas vuosina 1066–1087.
Voimakastahtoinen Vilhelm nousi Normandian herttuaksi, vaikka oli syntynyt avioliiton ulkopuolisesta suhteesta. Normandia oli voimakas herttuakunta, käytännössä oma valtio, jonka hallitsija oli lähinnä muodollisesti Ranskan kuninkaan alainen.
Nuoruus ja tausta

Vilhelm oli Normandian herttuan, Robert I:n, ja tämän rakastajattaren Herlevan ainoa poika. Näin ollen hän syntyi aviottomana lapsena Falaisessa, Ranskassa, ja hänestä on käytetty Englannin aikakirjoissa myös nimitystä Vilhelm Äpärä (engl. William the Bastard, ransk. Guillaume le Bâtard). Vilhelm oli viikinkipäällikkö Rollon jälkeläinen. Lisäksi Vilhelm oli sukua aikaisemmille Englannin Wessex-sukuisille hallitsijoille ja kaikki Englannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan myöhemmät hallitsijat ovat hänen jälkeläisiään. Hän oli etäisesti sukua Edvard Tunnustajalle.
Normandian herttuana

Vilhelmin isä Robert kuoli pyhiinvaellusmatkalla palatessaan Jerusalemista vuonna 1035 ja Vilhelmistä tuli Normandian herttua seitsenvuotiaana. Hänet tunnettiin nimellä Vilhelm II, Normandian herttua (ransk. Guillaume II, duc de Normandie). Vilhelm koki monia vaaroja: hänen neuvonantajansa murhattiin ja hänen henkeään uhattiin useita kertoja, mutta hän selvisi hengissä ja osoittautui voimakkaaksi ja häikäilemättömäksi hallitsijaksi.
Vilhelm meni naimisiin vuonna 1053 Alfred Suuren jälkeläisen, serkkunsa Flanderin Matildan kanssa. Ajatus Englannin kruununtavoittelusta saattoi perustua tähän sekä siihen, että Vilhelm oli aiemmin saanut Harald Godwininpojan panttivangiksi Ranskassa tämän haaksirikkouduttua purjehdusmatkallaan. Mahdollisesti Harald oli vapautuakseen vannonut valan, jonka mukaan Vilhelmistä tulisi Englannin hallitsija. Toisaalta on myös esitetty, että Vilhelm olisi vuonna 1051 saanut kuningas Edvard Tunnustajalta jonkinlaisen lupauksen Englannin kruunun perimisestä.
Vilhelmin valtaannousu on kuvitettu kuuluisassa Bayeux'n seinävaatteessa, mutta koska se on normannien teettämä, ei kuvausta voi pitää täysin luotettavana eikä valan sisältöä tiedetä. Haraldin vapauttaminen antaisi ymmärtää tämän luovuttaneen oikeutensa Englannin kruunuun.
Englannin valloitus

Tammikuussa 1066 Vilhelmin lapsettoman serkun Edvard Tunnustajan kuoltua Vilhelm vaati Englannin kruunua itselleen. Tämä perustui siihen, että Edvard oli mahdollisesti luvannut kruunun hänelle tai Haraldin vannomaan valaan. Väite oli vähintäänkin kyseenalainen. Kuninkaaksi kuitenkin kruunattiin Harald Godwininpoika.
Vilhelm alkoi koota armeijaa Englantiin hyökkäämistä varten. Hän sai toiminnalleen paavi Aleksanteri II:n ja Henrik IV:n tuen. Englanti oli paavin kiinnostuksen kohde, koska siellä ei täysin noudatettu kirkon ohjeita ja koska Jaarli Godwin oli karkottanut Canterburyn arkkipiispan. Äkkiä Vilhelmin hanke olikin pyhä sota eikä vain perimyskiista. Näin hän onnistui kokoamaan ison joukon paitsi normanneja, myös bretagnelaisia ja flanderilaisia joukkoja.
Vilhelm kokosi kesällä 1066 Normandiaan maihinnousuarmeijan, suurimman sitten roomalaisten päivien. Normannijoukkojen vahvuus oli noin 600 laivaa ja 7 000 miestä. Kuningas Harald Godwininpoika tiesi kuitenkin odottaa hyökkäystä. Elokuun puolivälissä kaksi valtavaa armeijaa seisoi Englannin kanaalin vastakkaisilla rannoilla odottaen. Vilhelm laivoineen odotti etelätuulta, jota ei kuulunut. Puolestaan Harald odotti Wilhelmiä, joka ei tullut. Viikkojen odottelun jälkeen Haraldin joukot alkoivat käydä levottomaksi ja kuninkaan oli vapautettava osa nostoväestä.
Vilhelm nousi lopulta maihin Pevenseyssa Sussexissa 28. syyskuuta 1066 ja asettui puiseen linnaan lähellä Hastingsia. Tämä oli suora provokaatio Haraldia vastaan, jonka henkilökohtaista omaisuutta Sussexin maa-alueet olivat.
Harald oli juuri taistelemassa pohjoisessa ja lyönyt Stamford Bridgen taistelussa toisen vihollisen, Norjan kuninkaan Harald Ankaran, jota Haraldin veli Tostig Godwininpoika oli tukenut. Harald marssi 250 mailia yhdeksässä päivässä suunnilleen samanvahvuisen armeijan kanssa kuin Vilhelmillä oli, ja kävi tämän kanssa taisteluun, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Hastingsin taistelu. Tämä tapahtui 14. lokakuuta 1066. Legendan mukaan Harald sai surmansa nuolen lävistäessä hänen silmänsä. Kerrotaan, että Vilhelm tappoi Haraldin itse.
Päävihollisen nyt kuoltua Vilhelm marssi hitaasti Lontooseen. Joulupäivänä 1066 hänet kruunattiin Westminster Abbeyssa Englannin kuninkaaksi. Tätä ennen witenagemot oli julistanut Edgar Athelingin kuninkaaksi, mutta se oli ennemminkin vain symbolinen vastarinnan osoitus maahantunkeutuneita normannihyökkääjiä vastaan. Edgar antautui Vilhelmille marraskuun lopussa tai joulukuun alussa, ja Vilhelmistä tuli Englannin kuningas.
Englannin kuninkaana

Eteläinen Englanti alistui Vilhelmin alaisuuteen nopeasti, mutta pohjoisessa jatkui vastarinta seuraavat kuusi vuotta. Talvella 1069–1070 Vilhelm suoritti sarjan operaatioita, jotka tunnetaan nimellä pohjoisen hävitys (engl. Harrying of the North), jossa erityisesti Northumbria tuhottiin perusteellisesti, ja suurta osaa maata kutsuttiinkin sen jälkeen erämaaksi. Viimeisen vastarinnan, vuoden 1075 jaarlien kapinan Vilhelm kukisti helposti. Arvioidaan että jopa viidesosa Englannin väestöstä kuoli näiden vuosien aikana sotiin, verilöylyihin ja nälkään.
Ranskassa naapurivallat olivat tehneet ryöstöretkiä Normandiaan, ja Vilhelm palasi sinne vuonna 1086 hyökätäkseen Mantesin kaupunkiin. Tarinan mukaan taistelussa hänen hevosensa kompastui ja Vilhelm iskeytyi rautaista satulannuppia vasten. Hän kuoli saamiinsa vammoihin St. Gervais'n luostarissa lähellä Rouenia 9. syyskuuta 1087.
Vaikutus

Vilhelm Valloittajan aloittama normanniaika vaikutti voimakkaasti Englannin kulttuuriin. Esimerkiksi feodaalijärjestelmä on perua normanneilta. Vilhelmin hallintojärjestelmä oli oman aikansa oloihin nähden hyvin kehittynyt. Tästä todistavat Domesday book -maakirjat, jossa on yksityiskohtaisia tietoja maanomistajien omaisuuksista. Useimmat uudet maanomistajat olivat normanneja.
Merkittävä taidehistoriallinen muinaismuisto Vilhelm Valloittajan ajoilta on Bayeux'n seinävaate, joka kuvaa normannien valloitusretken taustaa ja huipentuu Hastingsin taisteluun.
Normannivalloituksen myötä Englannin aatelin kieleksi tuli normannien ranska. Se sulautui myöhemmin kansan anglosaksiseen kieleen, mutta jätti siihen paljon ranskalaisvaikutteita. Virallisissa dokumenteissa käytettiin kuitenkin latinaa 1070-luvulta lähtien.
Seuraajat

Vilhelmillä oli neljä poikaa. Vanhin, Robert sai Normandian maat, toinen kuoli metsästysonnettomuudessa seitsemän vuotta ennen Vilhelmin kuolemaa. Kolmannesta tuli Englannin kuningas Vilhelm II Punainen, ja nuorin sai 5 000 hopeapuntaa. Nuorimmasta pojasta tuli myöhemmin Englannin kuningas Henrik I Vilhelm II:n kuoltua lapsettomana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
William the Conqueror Catholic Encyclopedia: William the Conqueror. Viitattu 9.9.2018. (englanniksi)
William I, the Conqueror, 1066–1087 AD Britannia.com.  2011. Viitattu 9.9.2018. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Edgar Atheling | Englannin kuningas 1066–1087 | Seuraaja: Vilhelm II eli Vilhelm Punainen |
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
TGV Atlantique

| TGV Atlantique |
| --- | --- |
 TGV Atlantiquen keulavaunu hopea-sinisessä, alkuperäisessä Atlantique-värityksessä
Perustiedot
Tyyppi:  sähkömoottorijuna suurnopeusjuna
Liikennöitsijä:  SNCF
Valmistaja:  Alstom
Lukumäärä:  105
Valmistusvuodet:  1988–1992
Peruskorjattu:  2005–2010
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  300 km/h
Paino:  444 – 450 t
Pituus:  237,5 m
Vaunujen lukumäärä:  10 + 2 kpl
Leveys:  2 904 mm  m moottorivaunu2810
Raideleveys:  1 435 mm
Pyörästö:  Bo'Bo'-11*2'-Bo'Bo'
Moottorin teho:  max. 8 800 kW
TGV Atlantique (TGV-A) on toisen sukupolven ranskalainen TGV-suurnopeusjunayksikkö, joilla SNCF on liikennöinyt vuodesta 1989. Alstom rakensi kaikkiaan 105 junayksikköä, vuosina 1988–1992.
Atlantique on ranskaa ja tarkoittaa genetiivimuotoista sanaa Atlantin. TGV Atlantique kääntyy siis suomeksi muotoon Atlantin TGV. Nimi tulee Atlantin valtameren suuntaan kulkevasta LGV Atlantique -suurnopeusradasta, jolle Atlantique-junat alun perin suunniteltiin.
Historia

TGV Atlantique seurasi ensimmäisen sukupolven TGV-junaa, TGV Sud-Estiä. Atlantique-junien väritys oli alun perin hopea-sininen, mutta myöhemmin värityksiä ja brändejä on ollut muitakin, kuten Carmillon ja TGV inOui. Junayksiköitä rakennettiin yhteensä 105 kappaletta.
18. toukokuuta 1990 modifioidulla Atlantique-junayksiköllä tehtiin uusi junien nopeusennätys, kun sillä ajettiin 515,3 km/h. Nopeusennätysajoja oli tehty muitakin jo aiemmin, mutta niillä yllettiin pienemmille nopeuksille. Vuonna 2007 uuden ennätyksen teki jälleen TGV, kun V150-koejunalla ajettiin yli 574 km/h.
TGV Atlantique -junien romutus on ollut käynnissä vuodesta 2015. Atlantiquesta seuraavan eli kolmannen sukupolven TGV on TGV Réseau, joista ensimmäiset tulivat käyttöön vuonna 1993.
Tekniikka

TGV Atlantique -yksikkö on 237,5 metriä pitkä ja noin 450 tonnia painava, eli edeltäjänsä Sud-Estiä pidempi ja painavampi. Atlantiquessa käytetään synkronisia ajomoottoreita. Junan tuottama maksimiteho on 8 800 kW, sekin edeltäjäänsä suurempi. Junayksikön koostumus on samankaltainen kuin Sud-Estissä eli junan päissä on liikevoiman antavat moottorivaunut ja keskellä matkustajavaunut, mutta matkustajavaunujen lukumäärää on kasvatettu kahdeksasta kymmeneen. Kaikki vaunut ovat teleillä kiinni toisissaan.
Atlantiquen suurin sallittu nopeus on 300 km/h. Sud-Estien tapaan junayksiköt ovat rataverkon säihköistyserojen takia kaksivirtaisia: 25 kV 50 Hz AC ja 1,5 kV DC.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
TGV Atlantique Carmillon/inOui -värityksessä Gare de Nantesin asemalla
Vuoden 1990 maailmanennätysjunan moottorivaunu näytillä
Steven V. Ley

Steven V. Ley
| --- | --- |
Tohtoriopiskelija:  Philip Charles Bulman Page (käännä suomeksi)  
Palkinnot:  Hickinbottom Award Corday-Morgan Prize (1980) Tilden Prize (1988) Davy Medal (käännä suomeksi) (2000) August Wilhelm von Hofmann Medal (käännä suomeksi) (2001) Ernest Guenther Award (2003) Robert Robinson Award (2006) Clarivate Citation Laureates (2006) Tetrahedron Prize (2009) Paracelsus Prize (käännä suomeksi) (2010) Longstaff Prize (2013)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Steven Victor Ley (s. 10. joulukuuta 1945) on brittiläinen Cambridgen yliopiston orgaanisen kemian professori. Vuonna 2011 The Times sisällytti hänet ”100 tärkeimmän brittitieteentekijän” luetteloonsa. Ley on erittäin tuottelias tiedemies ja ohjannut laajan joukon nuorempia tieteilijöitä uransa alkuun.
Ley valmistui Loughboroughin yliopistosta luonnontieteen kandidaatiksi (1969) ja edelleen filosofian tohtoriksi (1972).
Ley on tunnettu monien keskeisten luonnonyhdisteiden syntetisoinnin tutkijana ja menetelmäkehittäjänä. Hänen tieteellinen tuotantonsa sisältää yli 700 julkaisua. Työstään hänet on palkittu monilla tunnustuksilla, joukossa Suomalaisen Tiedeakatemian ulkomainen jäsenyys (2007).
Käännös suomeksi
Viola (nimi)

| Viola |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  3. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  3. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Wiola, Biola
Vastineita eri kielissä:  Violet, Violetta, Violette
Nimen alkuperä:  orvokit (viola), kasvisuku
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viola on naisen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä Viola-nimen oli Suomessa saanut 10 341 naista ja muutama mies.
Nimen alkuperä

Viola tarkoittaa latinaksi orvokkia.
Nimipäivä

Suomessa Violan nimipäivä on sekä suomen- että ruotsinkielisen kalenterin mukaan 3. kesäkuuta. Nimi oli tällä päivällä vuosina 1867–1928, joinakin vuosina myös kirjoitettuna Wiola tai Biola, ja palautettiin samalle päivälle vuonna 2000. Sama päivä on myös Orvokin nimipäivä.
Tunnettuja Viola-nimisiä

Viola Allen (1867–1948), yhdysvaltalainen mykkäelokuvien näyttelijä
Viola Amherd (s. 1962), Sveitsin liittopresidentti
Viola Bauer (s. 1976), saksalainen maastohiihtäjä
Viola Calligaris (s. 1996), sveitsiläinen jalkapalloilija
Viola Čapková (s. 1966), tšekkiläissyntyinen Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professori ja kirjallisuuden kääntäjä
Viola Davis (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
Viola Elo (s. 1948), suomalainen kirjailija
Viola Fischerová (1935–2010), tšekkiläinen runoilija
Viola Fletcher (s. 1914), yhdysvaltalainen kansalaisaktivisti ja puhuja
Viola Gråsten (1910–1994), suomalainen tekstiilitaiteilija
Viola Kuistio (1898–1992), o.s. Kariniemi, suomalainen näyttelijä
Viola Kowalschek, o.s. Poley (s. 1955), saksalainen soutaja
Viola Kuoksa (1904–1995), suomalainen opettaja, hammaslääkäri ja kirurgi
Viola Landvoigt, o.s. Goretzki (s. 1956), saksalainen soutaja
Viola Malmi (1932–2010), venäjänkarjalainen  balettimestari, kansantanssinopettaja ja perinteentutkija
Viola Myers (1927–1993), kanadalainen pikajuoksija
Viola Nikkanen, Wiola Talvikki (s. 1934), suomalaissyntyinen laulaja
Viola Renvall (1905–1998), suomenruotsalainen runoilija
Viola Turpeinen (1909–1958), amerikansuomalainen muusikko
Viola Uotila (s. 1997), suomalainen muusikko
Viola Westling (s. 1999), suomalainen pika-, keskimatkojen ja aitajuoksija.
Viola salanimenä

Viola Ahti, Albert Järvinen (1950–1991), suomalainen säveltäjä
Viola, Paulo Sérgio Rosa (s. 1969), brasilialainen jalkapalloilija
Kuvitteellisia Viola-nimisiä

Viola, päähenkilö William Shakespearen näytelmässä Loppiaisaatto
Viola Angervuo, televisiosarjassa Salatut elämät
Viola Turpeinen, hahmo suomalaisissa Maalaiskomedia-televisiosarjoissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viola (nimi) Wikimedia Commonsissa
Virginianpihta

| Virginianpihta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Havupuut Pinophytina
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Pihdat Abies
Laji::  fraseri
Kaksiosainen nimi
 Abies fraseri  (Pursh) Poir., 1817 

Katso myös
   Virginianpihta Wikispeciesissä   Virginianpihta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Virginianpihta (Abies fraseri) on Appalakkien eteläosista kotoisin oleva ainavihanta, pienehkö havupuu, joka kuuluu pihtojen sukuun ja mäntykasvien heimoon. Se on läheistä sukua palsamipihdalle, jonka kanssa risteytyessään se muodostaa vermontinpihdan (A. × phanerolepis).
Ulkonäkö ja koko

Virginianpihta kasvaa 15–18 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan alle 30 senttimetriä paksuksi puuksi, jolla on matalat juuret, leveähkön kartiomainen latvus ja harvat haarat. Yleensä se alkaa tuottaa siementä 15-vuotiaana ja elää keskimäärin 150-vuotiaaksi. Suurin koskaan löydetty yksilö oli 26,5 metriä korkea ja läpimitaltaan 86 senttimetriä. Virginianpihdan kuori on nuorena sileää mutta muuttuu vanhemmiten karheaksi. Kuluvan kesän kasvainranka on tiheään punertavakarvainen. Talvisilmut ovat pihkaiset, oranssinruskeat ja munanmuotoiset tai pallomaiset.
Lehdet ovat litteitä neulasia, jotka siirottavat kampamaisesti sivuille ja paljastavat puun haararangan. Yksittäinen neulanen on 10–20 millimetriä pitkä ja 2 millimetriä leveä ja muodoltaan kapean vastapuikea. Sen yläpinnalla on ilmarakoja ja alapinnalla kaksi puhtaanvalkoista, 8–12-jonoista ilmarakojuovaa. Kukinto on perätön ja tylppäkärkinen käpy, jossa on pitkäkärkiset ja taakäänteiset peitinsuomut. Virginianpihta on yksikotinen eli samassa yksilössä kasvaa sekä hede- että emikukintoja. Hedekukinnon pituus on yleensä alle 1 senttimetriä ja emikukinnon 4–5,5 senttimetriä.
Levinneisyys

Virginianpihta on kotoisin Appalakkien eteläisimmiltä huipuilta. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu Lounais-Virginiaan, Itä-Tennesseehen ja Pohjois-Carolinan länsiosiin.
Elinympäristö

Virginianpihta kasvaa 1 700 – 2 000 metrin korkeudessa sijaitsevissa lauhkean vyöhykkeen sademetsissä. Se viihtyy viileänkosteassa ilmastossa ja vähäkalkkisessa ja keskiravinteisessa maaperässä. Vuorten huipuilla ja ylärinteillä kasvavissa havumetsissä se on usein valtapuu ja sitä matalammalla se muodostaa sekametsiä kanadanhemlokin, keltahevoskastanjan ja sokerivaahteran kanssa.
Virginianpihdan olemassaoloa uhkaa eniten pieni havukirva Adelges piceae, joka saapui sen levinneisyysalueelle 1950-luvulla. Uusimmat pihtasukupolvet näyttäisivät tosin kehittyneen vastustuskykyisemmiksi kirvalle.
Käyttö

Virginianpihdalla ei ole merkitystä metsätaloudelle, mutta sitä käytetään jonkin verran koristepuuna ja joulukuusena. Oravat syövät sen siemeniä ja kärkisilmuja.
Aiheesta muualla

Arboretum Mustila: Virginianpihta (Abies fraseri) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Abies fraseri (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Abies fraseri (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Abies fraseri:  Wikidata: Q1451343  Wikispecies: Abies fraseri  ARKive: abies-fraseri  CoL: 8KCQ  ECOS: 4690  EoL: 1034953  EPPO: ABIFR  FEIS: abifra  FNA: 233500006  GBIF: 2685318  GRIN: 100491  iNaturalist: 136317  IPNI: 1030488-2  IRMNG: 11234107  ITIS: 181829  IUCN: 32101  MoBotPF: 284981  NatureServe: 2.128167  NBN: NHMSYS0021109850  NCBI: 97172  NZOR: 46ea174d-15bd-4cfa-84bd-2c0a225bb679  Observation.org: 125738  Open Tree of Life: 876317  PfaF: Abies fraseri  PPE: abies-fraseri  Plant List: kew-2609865  PLANTS: ABFR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1030488-2  RHS: 36  Tropicos: 24900138  WFO: wfo-0000511165 
Pinus fraseri:  Wikidata: Q17357273  CoL: 4J278  GBIF: 5284582  IPNI: 196989-2  IRMNG: 10765306  ITIS: 183278  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:196989-2  Tropicos: 24900797 
Virginianpihdan oksa.
Joulukuuseksi viljeltyjä virginianpihtoja.
Juri Synytskyi

Juri Synytskyi (ukr. Юрій Синицький) (tunnettu myös lyhenteellä Juri, ukr. Юрій) on ukrainalainen muusikko, joka on vaikuttanut lukuisissa black metal -yhtyeissä, joihin kuuluu mm. Lucifugum (session), Definition Sane, Drudkh, Valhalla, Astrofaes (nimimerkillä "Amorth"), Underdark sekä Thunderkraft.
Diskografia

Yhtyeet ovat aakkosjärjestyksessä, albumit aikajärjestyksessä. Demoja ei ole laskettu mukaan.
Astrofaes - Dying Emotions Domain
Astrofaes - The Eyes of the Beast
Astrofaes - Ancestors' Shadows
Astrofaes - Heritage
Astrofaes - Those Whose Past is Immortal
Definition Sane - Psychodelirium
Drudkh - Forgotten Legends
Drudkh - Autumn Aurora
Drudkh - The Swan Road
Drudkh - Blood in Our Wells
Drudkh - Songs of Grief and Solitude
Lucifugum - Sessiorummut muutamalla levyllä
Thunderkraft - The Banner of Victory
Underdark - The Truth That Lives
Valhalla - V Gimnah I Prokljatijah
Aiheesta muualla

Astrofaesin viralliset sivut
Drudkhin sivu Supernal Music -levy-yhtiön sivuilla
| n k Drudkh |
| --- | --- |
 Roman Sajenko  Thurios  Amorth   Juri Sinitski 
Albumit:  Forgotten Legends  Autumn Aurora  The Swan Road  Blood in Our Wells  Songs of Grief and Solitude  Anti-Urban  Estrangement  Microcosmos  Handful of Stars  Eternal Turn of the Wheel  A Furrow Cut Short  They Often See Dreams About the Spring  All Belong to the Night
Panu Hörkkö

| Panu Hörkkö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1973 tai 1974 Turku
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  toimittaja
Panu Hörkkö on suomalainen viihdetoimittaja, jota on kutsuttu myös Suomen ainoaksi paparazziksi. Hörkkö on tunnettu suorasukaisesta tyylistään, ja hänen juttunsa sisältävät usein paljastuksia julkisuuden henkilöiden elämistä.
Hörkkö on työskennellyt juorulehti Seiskan toimituksessa vuodesta 2007 lähtien. Sitä ennen hän työskenteli Katso-lehden toimituksessa.
Hörkkö tunnetaan Suplan Enbuske & Paparazzi Hörkkö -podcastista, jota hän on juontanut yhdessä toimittaja Tuomas Enbusken kanssa vuodesta 2023 lähtien. Podcastissa käsitellään julkisuuden henkilöitä koskevia juoruja.
1980-luvun loppupuolen ja vuoden 2005 välillä Hörkkö on tuomittu kahdesta pahoinpitelystä, omaisuusrikoksista, huumausaineisiin liittyvistä rikoksista, kotirauhan rikkomisesta ja törkeästä rattijuopumuksesta.