stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Farkadóna

| Farkadóna Farkadónan kunta Φαρκαδόνας Δήμος Φαρκαδόνας |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Farkadóna
 Koordinaatit: 39°35′N, 22°04′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Thessalia
Alueyksikkö:  Tríkala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  2604
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  368,67 km²
Väkiluku (2011):  13 396
 – Kunnallis­yksikkö:  5 877
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  2 052
 – Kaupunki:  2 052
 – Väestötiheys:  36,34 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  ΤΚ
 
 www.e-farkadona.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Farkadóna (kreik. Φαρκαδόνα; kath.kreik. Φαρκαδών, Farkadón) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Φαρκαδόνας, Dímos Farkadónas), joka sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 368,67 neliökilometriä ja väkiluku 13 396. Varsinaisen Farkadónan kaupungin väkiluku on 2 052 (vuonna 2011).
Farkadóna sijaitsee Thessalian keskiosissa. Se on ottanut nimensä lähellä sijainneelta antiikin ajan Farkadonin kaupungilta vuonna 1955. Tätä ennen nykyisen kaupungin nimi oli Tsióti(on) (Τσιότι(ον)). Nykyinen Farkadónan kunta muodostui, kun Farkadóna, Oichalía ja Pelinnaíoi yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Farkadónan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Farkadóna | Achladochóri | Achladochóri | 103 |
| Farkadóna | Diásello | Diásello | 286 |
| Farkadóna | Farkadóna | Farkadóna | 2 052 |
| Farkadóna | Grizáno | Grizáno | 1 290 |
| Farkadóna | Keramídi | Keramídi | 325 |
| Farkadóna | Panagítsa | Panagítsa | 251 |
| Farkadóna | Pineiás | Pineiás | 323 |
| Farkadóna | Zárko | Zárko (Zárkos) | 1 247 |
Farkadóna: Yhteensä: 5 877
| Oichalía | Georganádes | Georganádes | 336 |
| Oichalía | Klokotós | Klokotós | 572 |
| Oichalía | Kríni | Kríni | 733 |
| Oichalía | Oichalía | Oichalía | 2 357 |
| Oichalía | Petrotó | Petrotó | 783 |
Oichalía: Yhteensä: 4 781
| Pelinnaíoi | Faneroméni | Faneroméni | 424 |
| Pelinnaíoi | Nomí | Nomí | 378 |
| Pelinnaíoi | Petróporos | Petróporos | 452 |
| Pelinnaíoi | Servotá | Servotá | 582 |
| Pelinnaíoi | Taxiárches | Taxiárches | 902 |
Pelinnaíoi: Yhteensä: 2 738
Yhteensä: 13 396
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Farkadóna Wikimedia Commonsissa
Δήμος Φαρκαδόνας. Farkadónan kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Thessalian alue
| --- | --- |
Kardítsan alueyksikkö:   Argithéa  Kardítsa  Límni Plastíra  Mouzáki  Palamás  Sofádes 
Lárisan alueyksikkö:   Agiá  Elassóna  Fársala  Kilelér  Lárisa  Témpi  Týrnavos 
Magnesian alueyksikkö:   Almyrós  Nótio Pílio  Rígas Feraíos  Vólos  Zagorá-Mourési 
Sporadien alueyksikkö:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos 
Tríkalan alueyksikkö:   Farkadóna  Metéora  Pýli  Tríkala
Eveliina Kauhanen

Eveliina Kauhanen on suomalainen näyttelijä. Kauhanen näyttelee naispääroolin kansainvälisessä, suomalais-ranskalaisessa musiikkielokuvassa Muistojeni kahvila (Le Café de mes Souvenirs). Kauhanen palkittiin naispääroolista parhaan uuden naisnäyttelijän palkinnolla Catanian kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Italiassa vuonna 2021.
Eskil Collenius

Eskil Collenius (eli 1700-luvulla) oli suomalainen Itä-Suomessa vaikuttanut kirkonrakentaja.
Sortavalasta kotoisin ollut Collenius rakensi viidenkymmenen vuoden pituisen rakentajauransa aikana useita puisia ristikirkkoja Itä-Suomeen sekä Venäjän että Ruotsin puolelle.
Colleniuksen rakentamia kirkkoja:
1739–1740 Sortavalan kirkko
1751 Tohmajärven kirkko, nykyinen muoto 1910 tehdystä korjauksesta
1754 Jaakkiman kirkko
1754 Taipalsaaren kirkko, laajennettu nykyiseen muotoonsa 1846–1847
1758 Joutsenon kirkko
1767 Antrean kirkko
1775 Ristiinan kirkko
1778 Virolahden kirkon kellotapuli, tuhoutui salaman sytyttämässä tulipalossa 1957
1779 Kaukolan kolmas kirkko, tuhoutui tuhopoltossa 1932
1783 Säämingin kolmas kirkko, purettu 1882
Liz Renay

Liz Renay Miss Exotic World Pageantissa 2006
Liz Renay (14. huhtikuuta 1926 – 22. tammikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka syntyi Pearl Elizabeth Dobbins -nimisenä Arizonan Chandlerissä.
Renay seurusteli Mickey Cohenin kanssa. Hän antoi väärän valan Cohenin veronkierto-oikeudenkäynnissä, sai kolmen vuoden tuomion ja päätyi Terminal Islandille, mutta vapautui 27 kuukauden vankeuden jälkeen hyvän käytöksen ansiosta. Hän oli seitsemästi naimisissa.
Renay esiintyi esimerkiksi elokuvassa Date with Death (1959).
Renay julkaisi myös kirjoja. Hän esiintyi stripparina tyttärensä Brendan kanssa, kunnes tämä kuoli oman kätensä kautta vuonna 1982. Renay kuoli Nevadan Las Vegasissa sydämenpysähdykseen ja sisäiseen verenvuotoon.
Aiheesta muualla

Liz Renay Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Liz Phair

Liz Phair
Elizabeth Clark "Liz" Phair (s. 17. huhtikuuta 1967 New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi.
Connecticutissa syntynyt Phair kasvoi Winnetkassa, Illinois'ssa. Hän on vanhemman veljensä Philipin tavoin adoptoitu lapsi. Hän valmistui New Trier High Schoolista vuonna 1985 ja opiskeli myöhemmin Oberlin Collegessa Ohiossa pääaineenaan taidehistoria.
Phair aloitti muusikonuransa, kun ammattikitaristi Chris Brokaw vieraili San Franciscossa, kiinnostui hänen lauluistaan ja rohkaisi häntä levyttämään niitä. Indie-yhtiö Matador Records kiinnitti Phairin esiintyjiinsä, ja hänen ensimmäinen albuminsa Exile in Guyville julkaistiin vuonna 1993. Levyn oli tuottanut hänen kanssaan Brad Wood. Albumi menestyi hyvin, ja Rolling Stone -lehti sijoitti sen vuonna 2003 kaikkien aikojen 328. parhaaksi albumiksi 500 parhaan listalla.
Phair julkaisi toisen albuminsa Whip-Smart vuonna 1994. Varsinkin single "Supernova" nousi huomattavaksi rockhitiksi. Kolmas albumi whitechocolatespaceegg ilmestyi 1998 ja neljäs albumi Liz Phair vuonna 2003. Hänen uusi levy-yhtiönsä on Capitol Records. Viides ja tuorein albumi on 4. lokakuuta 2005 julkaistu Somebody's Miracle. Phair on tehnyt yhteistyötä mm. Jimmy Eat Worldin, Kyle Riabkon ja Minnie Driverin kanssa. Hän on kirjoittanut myös musiikkia elokuviin ja esittänyt itsekin muutamia elokuvarooleja.
Phair meni vuonna 1995 naimisiin Jim Staskauskasin kanssa. He saivat yhden lapsen, James Nicholas -pojan (s. 21. joulukuuta 1996), mutta erosivat sittemmin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Eskil Peura

Eskil William Peura  (7. kesäkuuta 1906 Oulu – 23. kesäkuuta 1971 Turku) oli suomalainen kenraalimajuri, jonka aselaji oli ilmatorjunta.
Peura osallistui Suomen sisällissotaan 1918 valkoisten puolella lähettinä. Hän kävi kadettikoulun 1926–1928 sekä Sotakorkeakoulun 1933–1936 (ye-upseeri 1937). Hän toimi patterinpäällikkönä KTR 3:ssa 1928–1933. Vuonna 1936 hän toimi ye-upseerina Ilmatorjuntarykmentissä ja 1937–1938 Kuopion teollisuuspiirin päällikkönä. Talvisodan aikana hän toimi teknisen toimiston päällikkönä Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä. Vuodesta 1941 hän toimi VII armeijakunnan ilmatorjuntakomentajana ja vuodesta 1943 ilmatorjuntaosaston päällikkönä ilmavoimien esikunnassa.
Jatkosodan jälkeen Peura toimi Ilmatorjuntarykmentti 2:n komentajana 1944–1952. Pääesikunnassa toimistopäällikkönä hän toimi 1953. Kouvolan sotilaspiiriä hän johti 1954–1955. Uransa päätteeksi Peura toimi ensin ilmapuolustuksen tarkastajana 1959–1960, ja tehtävänimikkeen muututtua ilmatorjuntatarkastajana 1960–1966.
Peura oli Ilmatorjuntamiehet ry:n puheenjohtaja 1940–1944 sekä Helsingin asevelipiirin piiritoimikunnan ja Lahden kirkkovaltuuston jäsen 1949–1953.
Ylennykset: Reservivänrikki 1926, vänrikki 1928, luutnantti 1930, kapteeni 1935, majuri 1940, everstiluutnantti 1942, eversti 1954, kenraalimajuri 1959.
Eskil Peuran vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Viljam Peura ja Gustava Karttunen ja puoliso vuodesta 1937 Salli Lehtonen. Rovasti, päätoimittaja ja kristillinen kirjailija Einari Peura (1902–1955) oli hänen veljensä.
Eveliina Kesti

| Eveliina Kesti> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. syyskuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Aktiivisena:  2015-
Sisäpelirooli:  kotiuttajajokeri
Seura:  Fera
Sarja:  Superpesis
Pelaajaura
Junioriseurat
2010-2014:  Kempeleen Kiri
Ammattilaisjoukkueet
2015-:  Porin Pesäkarhut Kempeleen Kiri Fera
Eveliina Kesti (s. 7. syyskuuta 1995) on suomalainen pesäpalloilija.
Kesti edustaa Superpesiksessä Rauman Feraa. Hän on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Kempeleen Kiriä ja Porin Pesäkarhuja. Hän pelaa kotiuttajajokerina. Kesti on pelannut 231 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhdeksän kunnaria ja 259 tavallista juoksua, tuonut 30 juoksua ja kerännyt 619 kärkilyöntipistettä. Kesti on pelannut 45 Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 31 tavallista juoksua, tuonut neljä juoksua ja kerännyt sata kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023 jälkeen.
Esirippu (veistos)

Raimo Utriainen, Esirippu/Ida Aalbergin muistomerkki, 1972.
Esirippu eli Ida Aalbergin muistomerkki on näyttelijä Ida Aalbergille omistettu Raimo Utriaisen pronssiveistos Helsingin Kaisaniemen puistossa, Kansallisteatterin takana, Pienen näyttämön edustalla. Yhdeksän metrin korkeuteen nouseva veistos paljastettiin vuonna 1972. Se kuvaa viitteellisesti laskostettua näyttämön esirippua.
Syntytausta

Ajatus muistomerkin pystyttämisestä Ida Aalbergille esitettiin Aalbergin syntymän 100-vuotisjuhlissa Janakkalan Leppäkoskella vuonna 1957. Kilpailu muistomerkistä ratkesi tammikuussa 1961, ja sen voitti kuvanveistäjä Raimo Utriainen ehdotuksellaan Esirippu. Voittajaehdotus nostatti laajan polemiikin Helsingin lehdistössä. Sen väitettiin myös olevan yhteensopimaton Alvar Aallon keskustasuunnitelmaan sisältyneen mutta sittemmin rakentamatta jääneen Kaisaniemen puiston tiesillan kanssa. Kun kilpailun ensimmäinen kierros ei johtanut tilaukseen, jatkokilpailuun kutsuttiin Utriaisen lisäksi toisen palkinnon saanut Terho Sakki. Vuonna 1962 Utriainen voitti myös jatkokilpailun edellisestä kehittämällään luonnoksella Esirippu II. Se oli aikaisempaa kapeampi ja korkeampi, ja jalustassa oleva reliefi oli vielä niukempi. Materiaaliksi oli nyt tarkoitus vaihtaa ruostumaton teräs, jota ei ollut aiemmin käytetty Suomen julkisessa taiteessa, mutta lopulta veistos toteutettiin kuitenkin pronssisena.
Utriainen alkoi keväällä 1968 valmistaa Esiripun lopullista kipsimallia Helsingin Lauttasaaressa kaupungin omistamassa työtilassa, ”Marskin ateljeessa”, joka oli rakennettu 1950-luvulla Aimo Tukiaiselle Mannerheimin ratsastajapatsasta varten ja jossa myös Eila Hiltunen oli työstänyt Sibelius-monumenttia. Esiripun kipsimalli oli valmis syksyllä 1970, mutta pronssivalu oli täynnä vastoinkäymisiä. Järvenpääläinen valimo teki työnsä huolimattomasti, jolloin valupinnasta tuli epätasainen ja kupruileva, vaikka Utriainen oli nähnyt vaivaa saadakseen kipsimallin pinnat täysin sileiksi ja särmät suoriksi. Kaiken lisäksi valmis valutyö kaatui valimon pihalle ja jäi siihen makaamaan valimoyhtiön mentyä konkurssiin. Tämä masensi Utriaista niin kovasti, että hän yritti kesällä 1972 itsemurhaa unilääkkeillä. Veistosta ei valettu uudelleen, vaan epäonnistunut valu oiottiin käsityökaluilla takomalla. Utriainen ei ollut sittenkään tyytyväinen lopputulokseen ja kieltäytyi signeeraamasta lopullista työtä. Muistomerkki paljastettiin 22. lokakuuta 1972. Utriainen ei tämän jälkeen enää tehnyt koko lopun uransa aikana valutöitä, vaan valmisti jatkossa kaikki veistoksensa suoraan metalliin, pääasiassa alumiiniin.
Raimo Utriaisen veli Martti Utriainen kuvasi muistomerkin syntyvaiheita seitsemän vuoden ajan ja leikkasi materiaalista tv-dokumentin Monumentti vuonna 1997.
Abstrakti muistomerkki

Esirippua kutsuttiin suunnitteluvaiheessaan Suomen ensimmäiseksi abstraktiksi muistomerkiksi, koska ennen sitä ei nonfiguratiivinen veistos ollut voittanut yhtään julkista muistomerkkikilpailua Suomessa, vaikka joitain abstrakteja suihkukaivoveistoksia olikin toteutettu yksityisinä tilauksina julkisille paikoille. Esiripun toteutus venyi kuitenkin kestämään niin pitkään, että muun muassa abstrakti Sibelius-monumentti ehdittiin paljastaa useita vuosia ennen sitä. Valmistuessaan vuonna 1972 teosta arvosteltiin jo vanhanaikaiseksi. Kyseessä oli myös Suomen ensimmäinen muistomerkki esittävän taiteen edustajalle.
Esiripun innoittajana oli mahdollisesti Albert Edelfeltin vuonna 1902 maalaama tunnettu Ida Aalbergin muotokuva, jossa Aalberg avaa raskasta verhoa. Utriainen kutsui teostaan ”Wagner-esiripuksi”. Hän kertoi saaneensa idean ystävältään, lavastaja Kai Lappalaiselta. Teoksen ajatus on poissaolon teema näyttämönä vailla näyttelijätärtä. Suomen teatteritaiteen suuri diiva on läsnä teatteriin ja näyttelemiseen viittavan esiripun, korkean draperian kautta. Punagraniittisessa jalustan osassa on myös kilpailun järjestäjän toivomuksesta tyylitelty reliefi näyttelijättärestä. Utriaisen ensimmäisessä kilpailuehdotuksessa reliefi mukaili Edelfeltin Aalberg-muotokuvaa, mutta lopullinen versio muistuttaa asennoltaan pikemminkin eräitä toisia Aalbergin roolimuotokuvia sekä Edelfeltin vuonna 1901 maalaamaa muotokuvaa laulaja Aino Acktésta.
Kuvanveistäjä Utriainen ja professori T. I. Wuorenrinne tarkastelevat pienoismallia muistomerkin ympäristöstä vuonna 1965.
Teoksen jalustassa oleva reliefi.
Levenen reunamoreeni

Levenen reunamoreeni (ruots. Levenemoränen, Levene–Taberg linje , engl. Levene moraine ) on reunamoreeni Keski- ja Etelä-Ruotsin länsiosissa Vänernin ja Vätternin seuduilla. Moreenimuodostuma on yli 250 kilometriä pitkä ja se on syntynyt noin 13 200 vuotta sitten. Muodostuma seuraa maastossa nuoremman dryaskauden muodostumia 5–20 kilometrin etäisyydeltä.
Yleistä

Veiksel-jääkauden loppuvaiheessa on Fennoskandian mannerjäätikön eteläreuna sulanut lähes Norjan etelärannan korkeudelle, mutta Keski-Ruotsin virtauskielekkeen edessä on vielä jäljellä kielekkeille tunnusomainen kaareva reuna. Ilmaston lämpeneminen on kokenut välillä lyhytaikaisia kylmenemisiä, jotka ovat aiheuttaneet jäätikön reunan eteen reunamuodostumia. Niitä tunnetaan ennen nuoremman dryaskauden alkua yhteensä neljä ja Levenen reunamoreeni on niistä nuorin. Jäätikön reuna sijaitsi Ruotsin ja Norjan rajalla kuivalla maalla, mutta Vänernin järvialtaassa ja ympäröivässä painaumassa se sijaitsi matalassa meressä. Jäätikön reuna nousi takaisin kuivalle maalle hieman Falköpingin länsipuolella ja saavutti Vätternin länsirannan Hökenåsin vuorella.
Moreenimuodostuma

Levenen reunamoreeni alkaa Norjan puolelta. Siellä sitä ajallisesti vastaava moreenimuodostuma on Onsøyn reunamoreeni . Sen moreenimuodostumien linja seuraa Norjasta alkaen kaakkoista suuntaansa Vänernin länsirantaan. Moreeniselänteet ovat tällä välillä matalia ja aallokon tasoittamia . Se ei katkea mainittavasti mäkien päällä paitsi Kroppefjällin päällä, missä sitä ei esiinny ollenkaan. Kroppefjäll on saattanut leikata jäätikön reunan halki, jolloin jäätikköä ei olisi noussut vuoren päälle mainittavia määriä. Lähestyttäessä Vänerniä, maasto laskeutuu alemmaksi ja mannerjäätikön reuna on siellä päättynyt mereen. Täällä ovat moreeniselänteet merellisen saven peittämiä ja reunamoreeni on täällä hyvin yhtenäinen . Moreenilinja tulee Vänernin eteläosaan ylittäen ensin Vänernborgsvikenin ja Vänersnäsin ja se erottaa sitten Dätternin Brandsfjordenista. Moreenijakso jatkaa järveltä kaakkoon päin melko yhtenäisenä muodostumana, joka kulkee Falköpingin kaupungin läpi. Täällä muodostavat reunamoreenit 2–13 kilometriä leveän vyöhykkeen, jossa ne kohoavat ympäristöstään 10–20 metrin korkeuteen ja jossa muodostumat ovat 20–50 metriä paksuja . Moreenilinjan Falköpingin itäpuoliset osat koostuvat lähinnä laajoista tasapintaisista jäätikköjokideltoista. Näiden reunatasanteiden eteläreunat ovat varsin jyrkkiä ja niissä on suppia muistoina hiekkaan hautautuneiden jäälohkareiden sulamisesta. Muodostumien morfologiasta on päätelty sulaneen jään olleen paikalleen pysähtynyttä jäätikköä ja että alueen moreenimuodostumat ovat lähinnä reunamoreenien sijasta kumpumoreeneja. Sitten maasto alkaa kohota nousten Hökenåsin päälle, joka sijaitsee Vätternin länsirannalla. Hökenås kohoaa ympäristöään 50–100 metriä korkeammalle ja noin 200 metriä Vätterniä korkeammalle. Hökenåsin selänne on kierrättänyt jäätikön reunaa pohjoisemmaksi Hjon seudulle asti.
Vätternin järvialtaassa on virrannut järven mittainen virtauskieleke etelään päin ja kielekkeen päähän järven etelärannalle on kerrostunut sekä moreenia että virtavesien huuhtomaa maa-ainesta. Kerrostumat ovat hyvin paksuja ja näiden kerrostumien takia moreenimuodostumaa on kutsuttu myös nimellä Levene–Taberg linjaksi. Hökenåsin lakialueella on vain moreenikumpuja ja virtaavan veden huuhtomaa maa-ainesta. Ne ovat todennäköisesti paksun jäätikön aikaisia jäänteitä.
Järven itärannalla ja kauempana idässä on reunamuodostuman jatkuvuus heikko eikä sen vaihtoehtoisista linjauksista olla varmoja.
Tutkimushistoriaa

Levenen reunamoreeni on ollut tunnettu jo 1930–1940-luvulta asti . Sitä on pidetty alusta asti tutkimuksellisesti yhtenä tärkeimpänä moreenimuodostumana, vaikka alun perin se katsottiin kuuluvan Keski-Ruotsin moreenimuodostumiin ja siten nuoremman dryaskauden muodostumiksi. Myöhemmin sen ajoitus vaihtui Vanhemmaksi dryaskaudeksi, mutta sille ei ole Ruotsissa varteenotettavia ajoituksia olemassa. Sitä ovat tutkineet eniten Strömberg, joka muodosti siitä vuonna 1969 yleiskuvan, ja Johansson, joka tutki vuonna 1982 sen Vänernin länsipuolista osaa yksityiskohtaisesti. Vuosina 1979–1988 muodostuma ajoitettiin 11 300–12 050 vuoden ikäiseksi, mutta niitä pidetään ongelmallisina, sillä ne sisältävät järven pohjamudan radiohiiliajoituksia Kroppfjällin päältä.
Lundqvist ajoitti muodostuman vuonna 2001 13 400 vuoden ikäiseksi. Vuosina 2012–2014 se ajoitettiin 13 200–13 800 vuoden ikäiseksi. Norjan puolisella Onsøyn reunamoreeneilla on 13 200–13 100 vuotta sitten.
Liz Sheridan

| Liz Sheridan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Elizabeth Ann Sheridan
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1929 Manhattan, New York
Kuollut: 15. huhtikuuta 2022 (93 vuotta) New York, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  William Dale Wales (vih. 1985; k. 2002)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–2010
Merkittävät roolit:   Seinfeld  Life with Louie  ALF 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elizabeth "Liz" Sheridan (10. huhtikuuta 1929 Manhattan – 15. huhtikuuta 2022 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa Helen Seinfeldin roolista televisiosarjassa Seinfeld ja Raquel Ochmonekin roolista televisiosarjassa Alf.
Sheridan työskenteli varhaisella urallaan tanssijana New Yorkissa, jossa hän tutustui James Deaniin. Sheridanin mukaan he seurustelivat jonkin aikaa ja menivät jopa kihloihin.
Sheridan nousi maineeseen televisio- ja elokuvanäyttelijänä vasta 1980-luvulla. Seinfeldissä hän näytteli vuosina 1990–1998.
Aiheesta muualla

Liz Sheridan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Saad, Nardine: Actor Liz Sheridan, who played Jerry’s mom in ‘Seinfeld,’ dies at 93 The Los Angeles Times.  15.4.2022. Viitattu 11.3.2023. (englanniksi)
Perustuslaki

Magna Cartaa pidetään perustuslakien esikuvana. (Henrik III:n aikainen laitos vuodelta 1215).
Yhdysvaltain perustuslaki on vanhin yhä voimassa oleva kirjoitettu perustuslaki. (ensimmäinen sivu)
Perustuslaki on muodolliselta asemaltaan kansallisen oikeusjärjestyksen normihierarkian ylimmänasteinen säädös, joka määrittelee oikeus- ja yhteiskuntajärjestelmän perusteet. Näihin kuuluvat oikeusjärjestyksessä noudatettavat perusoikeudet, ylimpien valtioelinten valintatapa ja valtasuhteet sekä se menettely, jolla alemmanasteisia oikeusnormeja voidaan pätevästi antaa. Perustuslain voidaan sanoa sisältävän kansakunnan elämää koskevat valtiolliset perusratkaisut.
Perustuslain säätäminen ja muuttaminen on lähes kaikkialla maailmassa mahdollista vain erityisessä, vaikeutetussa lainsäätämisjärjestyksessä, minkä vuoksi perustuslain sanotaan nauttivan korotettua muodollista lainvoimaa. Vaikeutettu säätämisjärjestys perustuu yleensä vaatimukseen määräenemmistöstä kansanedustuslaitoksessa, useammasta kuin yhdestä käsittelystä kansanedustuslaitoksessa ja/tai kansanäänestyksestä. Esimerkiksi Suomessa tarvitaan eduskunnan 2/3:n tai 5/6:n määräenemmistö. Joidenkin maiden perustuslaeissa on lisäksi säännöksiä, jotka kieltävät kokonaan kajoamasta joihinkin perustuslain tärkeimpiä lähtökohtia ilmentäviin säännöksiin.
Perustuslakien esikuvana pidetään Magna Cartaa vuodelta 1215.
Suomen perustuslaki

Nykyinen Suomen perustuslaki säädettiin vuonna 1999, ja se tuli voimaan 1. maaliskuuta 2000. Sitä ennen Suomessa oli monista muista maista poiketen neljä lakia, jotka olivat voimassa perustuslain veroisina, nimittäin vuoden 1919 hallitusmuoto, vuoden 1928 valtiopäiväjärjestys sekä vuonna 1922 annetut lait valtakunnanoikeudesta sekä eduskunnan oikeudesta tarkastaa valtioneuvoston jäsenten ja oikeuskanslerin sekä oikeusasiamiehen virkatointen lainmukaisuutta. Myös Ahvenanmaan itsehallintolaki on edelleen perustuslain luontoinen, ja sen muuttaminen edellyttää sekä eduskunnan että Ahvenanmaan maakuntapäivien yhtäpitävää päätöstä, joista eduskunnan päätös on tehtävä perustuslain säätämisjärjestyksessä.
Suomessa perustuslakia voidaan muuttaa kahdella eri menettelytavalla: joko
eduskunta hyväksyy muutosesityksen jätettäväksi lepäämään, minkä jälkeen se seuraavien vaalien jälkeen valitussa eduskunnassa hyväksytään vähintään kahden kolmasosan enemmistöllä, tai
eduskunta julistaa ehdotuksen kiireelliseksi päätöksellä, jota kannattaa vähintään viisi kuudesosaa annetuista äänistä, minkä jälkeen itse ehdotus hyväksytään vähintään kahden kolmasosan enemmistöllä
Tämä säätämisjärjestys perustuslakia koskeville asioille vahvistettiin jo vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksessä, ja samassa järjestyksessä ne on käsiteltävä nykyisenkin perustuslain mukaan.
Perustuslain säätämisjärjestyksessä voidaan Suomessa säätää myös sellaisia lakeja, niin sanottua poikkeuslakeja, jotka eivät muuta perustuslain sanamuotoa, mutta merkitsevät poikkeamista jostakin perustuslain säännöksestä. Tällaisessa järjestyksessä on eri aikoina säädetty muun muassa joukko talouselämän säännöstelyä koskevia lakeja, jotka sisältävät poikkeuksen perustuslain vahvistamasta omistusoikeuden suojasta. Samalla menettelyllä on muutaman kerran (viimeksi 1973) säädetty myös lakeja, joiden nojalla presidentinvaali on suoritettu poikkeavassa järjestyksessä tai laissa nimetty henkilö on valittu presidentiksi. Varsinkin toisen maailmansodan aikana ja muutamana vuotena sen jälkeen tämä poikkeuslakimenettely oli usein käytössä, ja siinä järjestyksessä säädettiin myös esimerkiksi maanhankintalaki ja laki sotasyyllisten rankaisemisesta.
Tulkinta

Monissa maissa säädettyjen ja säädettävien lakien perustuslainmukaisuutta tulkitsee jonkinlainen perustuslakituomioistuin tai maan korkein oikeus, joka koostuu juristeista. Suomessa lakiehdotusten perustuslainmukaisuutta tulkitsee ennakollisesti eduskunnan perustuslakivaliokunta, jonka jäsenet ovat lakien säätämisestä vastaavan eduskunnan kansanedustajajäseniä. Lakien perustuslainmukaisuuden jälkikäteisvalvonta kuuluu Suomessa tuomioistuimille. Tuomioistuimen on perustuslain 106 §:n mukaan annettava etusija perustuslain säännökselle, jos lain säännöksen soveltaminen olisi sen käsiteltävänä olevassa asiassa ilmeisessä ristiriidassa perustuslain kanssa. Lisäksi asetuksen tai muun lakia alemmanasteisen säädöksen säännöstä ei perustuslain 107 §:n mukaan saa soveltaa tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa, jos säännös on ristiriidassa perustuslain tai muun lain kanssa.
Asema

Eräistä maista, kuten Israelista ja Britanniasta, perustuslaki puuttuu. Saksassa on perustuslain (Verfassung) sijassa perusasetus (Grundgesetz) historiallisista syistä.