stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liisamaija Laaksonen
Ura

Laaksonen kävi Suomen teatterikoulun 1960–1963 ja toimi Yleisradion vakinaisena näyttelijänä 1963–1998 ja vuodesta 1998 lähtien vapaana taiteilijana. Hän on vieraillut Suomen Kansallisteatterissa, Intimiteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. Lisäksi hän on pitänyt runoiltoja ympäri Suomea sekä Ruotsissa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Laaksonen lauloi 1960-luvun lopulla lauluyhtye Stideissä, jonka muut jäsenet olivat näyttelijät Iris-Lilja Lassila ja Tarja-Tuulikki Tarsala. Heidän suurin hittinsä oli vuoden 1969 "Pienenä tyttönä", joka on Laaksosen sävellys.
Liisamaija Laaksonen on palkittu Jussi-patsaalla näyttelijäsuorituksistaan elokuvissa Mustaa valkoisella (1968), Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1989) ja Kaivo (1992). Myös hänen roolinsa televisiosarjassa Solveigin laulu (1974) herätti aikanaan laajalti huomiota.
Laaksosen kirjoittama draama Lumikit voitti fiktiosarjan pääpalkinnon, Kultaisen nymfin, Monte Carlon tv-festivaaleilla vuonna 1987.
Laaksoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1989. Hän on saanut myös Suomi-palkinnon. Vuonna 2012 hänet palkittiin elämäntyöstään Kultaisella Venlalla. Vuonna 2021 Laaksoselle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki.
Filmografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elokuvat Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966)  Mustaa valkoisella (1968)  Vain neljä kertaa (1968)  Sixtynine 69 (1969)  Anna (1970)  Marja pieni! (1972)  Mona ja palavan rakkauden aika (1983)  Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)  Petos (1988)  Kaivo (1992)  Äidin tyttö (1993)  |  Televisio Solveigin laulu (1974)  Kuolleista herännyt (1975)  Onnellinen mies (1979)  Heikompi astia (1993)  Liian paksu perhoseksi (1998)  Viisi tytärtäni (1996)  Ilman kavaluutta (1996)  Presidentin mies (1998)  Presidentti (2000)  |  Käsikirjoittajana Lumikit (1986)  Irti maasta (1989)  Kiinnisidottu (1994)  Viisi tytärtäni (1996)  Päätös (2000)  Yhteinen huone (televisiosarja, 2002)  Sänky (televisiosarja, 2002–2003)  Varpuset (televisioelokuva, 2005)  Lacrimosa – kyynelten päivä (2008)  |
Yksityiselämä

Näyttelijä Katariina Kaitue on Liisamaija Laaksosen tytär. Laaksosella on myös kaksi poikaa, Karri ja Ville, molemmat juristeja. Aviomies, varatuomari Raimo Kaitue kuoli tapaturmaisesti liikenneonnettomuudessa Saksassa vuonna 1978.
Aiheesta muualla

Arkistovieraana – Liisamaija Laaksonen Yle Areena. 3.5.2018. Viitattu 23.12.2021.
Taiteilijakuvassa Liisamaija Laaksonen - ”Aika on armollinen vaikeuksissa” Vuotalo. Viitattu 23.12.2021.
| n k Parhaan naispääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Ansa Ikonen (1944)  Lea Joutseno (1945)  Regina Linnanheimo (1946)  Emma Väänänen (1947)  Eeva-Kaarina Volanen (1948)  Eeva-Kaarina Volanen (1949)  Eeva-Kaarina Volanen (1950)  Emma Väänänen (1951)  Mirjami Kuosmanen (1952)  Rauni Luoma (1953)  Maija Karhi (1954)  Rakel Laakso (1955)  ei jaettu (1956)  Emma Väänänen (1957)  Emma Väänänen (1958)  Tea Ista (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Sinikka Hannula (1962)  Ruth Snellman (1963)  ei jaettu (1964)  ei jaettu (1965)  Riitta Elstelä (1966)  Elli Castrén (1967)  Kristiina Halkola (1968)  Liisamaija Laaksonen (1969)  Ritva Vepsä (1970)  Hillevi Lagerstam, Siiri Angerkoski (1971)  Eeva-Maija Haukinen, Eila Pehkonen (1972)  Tea Ista (1973)  Tuula Nyman, Anja Pohjola, Aino Lehtimäki (1974)  ei jaettu (1975)  Leena Uotila (1976)  Tuula Nyman (1977)  Irma Seikkula, Raili Veivo, Nanny Westerlund (1978)  Elina Salo (1979) 
1980–1999:  ei jaettu (1980)  Rea Mauranen, Eeva Eloranta (1981)  ei jaettu (1982)  ei jaettu (1983)  Eeva Eloranta (1984)  Rauni Luoma (1985)  Soli Labbart (1986)  Pirjo Leppänen (1987)  Kaija Pakarinen (1988)  Liisamaija Laaksonen (1989)  Pirkko Hämäläinen (1990)  Kati Outinen(1991)  Irma Junnilainen (1992)  Merja Larivaara (1993)  Tiina Lymi (1994)  ei jaettu (1995)  Päivi Akonpelto (1996)  Kati Outinen (1997)  Leea Klemola (1998)  Elena Leeve (1999) 
2000–2019:  Eeva Litmanen (2000)  Outi Mäenpää (2001)  Irina Björklund (2002)  Kati Outinen (2003)  Sari Mällinen (2004)  Outi Mäenpää (2005)  Maria Lundqvist (2006)  Susanna Anteroinen (2007)  Outi Mäenpää (2008)  Elena Leeve (2009)  Minna Haapkylä (2010)  Katja Küttner (2011)  Elina Knihtilä (2012)  Laura Birn (2013)  Leea Klemola (2014)  Anu Sinisalo (2015)  Krista Kosonen (2016)  Linnea Skog (2017)  Krista Kosonen (2018)  Oona Airola (2019) 
2020–2039:  Mimosa Willamo (2020)  Alma Pöysti (2021)  Seidi Haarla (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Ryō Hirakawa

| Ryō Hirakawa |
| --- | --- |
 Ryō Hirakawa Fujin 6 tunnin ajossa vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Kure, Hiroshima, Japani
Kansalaisuus:   Japani
Moottoriurheilija
FIA World Endurance Championship
Vuodet:  2016–2017,  2022–2024
Tallit:  TDS Racing (2016), G-Drive Racing (2017), Toyota Gazoo Racing(2022–2024)
Kilpailuja:  23
Voittoja:  6
Paalupaikkoja:  5
Paras sijoitus:  1. (2022, 2023)
Aikaisemmat sarjat
2013–2023 2014–2021 2016–2017:  Super Formula Super GT European Le Mans Series
Mestaruudet
2017 2022, 2023:  Super GT, FIA WEC
Aiheesta muualla
Kotisivu
    
Ryō Hirakawa (平川亮, Hirakawa Ryō, s. 7. maaliskuuta 1994, Kure, Hiroshima, Japani) on japanilainen kilpa-autoilija. Hän kilpailee erilaisissa kestävyysajoissa, muun muassa FIA WEC -sarjassa. Hän toimii myös Formula 1 -talli McLarenin testi- ja varakuljettajana.
Ura

Hirakawan kilpaura alkoi kartingista vuonna 2007, missä hän voitti All-Japan Junior Kart -mestaruuden toisena ajovuotenaan. Hän sai kilpailulisenssin isompiin kilpasarjoihin 16-vuotiaana ja liittyi Toyotan kilpaurheilujaostoon voittaen Japanin Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 2012. Vuonna 2013 Hirakawa siirtyi Japanin kilpasarjoista Super Formulaan ja vuotta myöhemmin Super GT -sarjaan, missä hän kilpaili 2020-luvun alkupuolelle asti.
Euroopan kilparadoille Hirakawa siirtyi vuonna 2016, kun hänelle annettiin mahdollisuus ajaa European Le Mans Series -sarjassa pari kilpailua kohtalaisella menestyyksellä. Kilpaileminen jatkui tästä huolimatta suurelta osin Japanissa. Vuonna 2017 hän voitti Super GT -sarjan mestaruuden. Seuraavina vuosina mestaruuksia ei tullut. Muistettavimpia mestaruustaisteluita oli Super GT -kausi 2020 päätösosakilpailu, missä Hirakawan autokunnalta loppui polttoaine viimeisen kierroksen aikana radan viimeisessä mutkassa, minkä avustamana kilpailun voitto ja sarjan mestaruus menivät kilpa-autoilija Naoki Yamamoton autokunnalle.
Hirakawa kiinnitettiin Toyota Gazoo Racingin kuljettajaksi kestävyysajoa vaativaan FIA WEC -sarjaan kaudeksi 2022. Hirakawa ja hänen autokuntaansa kuuluneet Sébastien Buemi ja Brendon Hartley voittivat kauden aikana kaksi osakilpailua, joista toinen oli Le Mansin 24 tunnin ajo. Kauden vahvojen ajosuoritusten myötä he voittivat myös sarjan mestaruuden ja uusivat mestaruutensa kaudella 2023.
Testikuljettajana

Syyskuussa 2023 Hirakawa julkistettiin McLarenin testi- ja varakuljettajaksi kaudelle 2024. Samana vuonna hän testasi McLarenin kauden 2021 autoa Barcelonan radalla.
Kaudella 2024 Hirakawa ajoi testiä osakilpailuviikonlopun aikana Abu Dhabin osakilpailussa, missä hän oli McLarenin autolla ensimmäisten vapaiden harjoitusten 14:nnes. Hirakawa ajoi myös Haasin autolla kauden jälkeisissä nuorten kuljettajien talvitesteissä 12:nneksi.
Tulokset > Super Formula -tulokset

(Lihavoitu merkitsee paalupaikkaa) (Kursivoitu merkitsee kilpailun nopeinta kierrosta)
| Vuosi | Talli | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Kygnus Sunoco Team LeMans | Toyota | SUZ 8 | AUT 7 | FUJ 11 | MOT 7 | SUG Kesk. | SUZ 6 | SUZ 4 |  |  |  | 11. | 9 |
| 2014 | Kygnus Sunoco Team LeMans | Toyota | SUZ 4 | FUJ1 Kesk. | FUJ2 8 | FUJ 2 | MOT 10 | AUT 13 | SUG 8 | SUZ 16 | SUZ 5 |  | 8. | 16,5 |
| 2015 | Kygnus Sunoco Team LeMans | Toyota | SUZ 12 | OKA 9 | FUJ 6 | MOT 7 | AUT 4 | SUG 8 | SUZ 10 | SUZ 5 |  |  | 8. | 13 |
| 2018 | Itochu Enex Team Impul | Toyota | SUZ Kesk. | AUT C | SUG 9 | FUJ 4 | MOT 2 | OKA 3 | SUZ Kesk. |  |  |  | 5. | 17 |
| 2019 | Itochu Enex Team Impul | Toyota | SUZ Kesk. | AUT 14 | SUG 11 | FUJ 12 | MOT 1 | OKA 12 | SUZ 8 |  |  |  | 10. | 12 |
| 2020 | Itochu Enex Team Impul | Toyota | MOT 1 | OKA 4 | SUG 2 | AUT 12 | SUZ Kesk. | SUZ 7 | FUJ 6 |  |  |  | 2. | 60 |
| 2021 | Carenex Team Impul | Toyota | FUJ 4 | SUZ 2 | AUT Kesk. | SUG | MOT 4 | MOT Kesk. | SUZ 2 |  |  |  | 4. | 46 |
| 2022 | Carenex Team Impul | Toyota | FUJ 1 | FUJ 2 | SUZ 7 | AUT 1 | SUG 7 | FUJ Kesk. | MOT Kesk. | MOT 2 | SUZ 9 | SUZ 5 | 3. | 87 |
| 2023 | Itochu Enex Team Impul | Toyota | FUJ 3 | FUJ 21† | SUZ 3 | AUT 5 | SUG 11 | FUJ 4 | MOT 2 | SUZ 7‡ | SUZ 6 |  | 5. | 58 |
† Keskeytti, mutta sai tuloksen ajettuaan yli 90% kisapituudesta.
‡ Puolikkaat pisteet, kun kisapituudesta ajettiin alle 75%.
Tulokset > Super GT -tulokset

| Vuosi | Talli | Auto | Luokka | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Lexus Team Petronas TOM'S | Lexus RC F | GT500 | OKA | FUJ 9 | AUT 5 | SUG | FUJ | SUZ | BUR | MOT | 20. | 8 |
| 2015 | Lexus Team KeePer TOM'S | Lexus RC F | GT500 | OKA 1 | FUJ 6 | BUR 6 | FUJ 12 | SUZ 8 | SUG 9 | AUT 12 | MOT 1 | 5. | 56 |
| 2016 | Lexus Team KeePer TOM'S | Lexus RC F | GT500 | OKA 2 | FUJ 3 | SUG 8 | FUJ 12 | SUZ Kesk. | CHA 9 | MOT Kesk. | MOT 5 | 9. | 38 |
| 2017 | Lexus Team KeePer TOM'S | Lexus LC 500 | GT500 | OKA 1 | FUJ 3 | AUT 6 | SUG 10 | FUJ 6 | SUZ 6 | CHA 1 | MOT 2 | 1. | 84 |
| 2018 | Lexus Team KeePer TOM'S | Lexus LC 500 | GT500 | OKA 3 | FUJ 7 | SUZ 3 | CHA 8 | FUJ 2 | SUG 14 | AUT 1 | MOT 4 | 2. | 75 |
| 2019 | Lexus Team KeePer TOM'S | Lexus LC 500 | GT500 | OKA 12 | FUJ 7 | SUZ 2 | CHA 2 | FUJ 4 | AUT 3 | SUG 4 | MOT 1 | 2. | 83 |
| 2020 | TGR Team KeePer TOM'S | Toyota GR Supra | GT500 | FUJ 1 | FUJ 4 | SUZ 7 | MOT 6 | FUJ 4 | SUZ Kesk. | MOT 6 | FUJ 2 | 2. | 67 |
| 2021 | TGR Team KeePer TOM'S | Toyota GR Supra | GT500 | OKA 3 | FUJ 3 | SUZ 7 | MOT 10 | SUG 11 | AUT 9 | MOT 10 | FUJ 2 | 7. | 46 |
Tulokset > European Le Mans Series -tulokset

| Vuosi | Talli | Luokka | Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Thiriet by TDS Racing | LMP2 | Oreca 05 | Nissan VK45DE  4.5 L V8 | SIL Kesk. | IMO 1 | RBR 1 | LEC | SPA 3 | EST 8 | 5. | 70 |
| 2017 | G-Drive Racing | LMP2 | Oreca 07 | Gibson GK428  4.2 L V8 | SIL 2 | MNZ 1 | RBR | LEC | SPA 2 | ALG 4 | 4. | 73 |
Tulokset > Le Mansin 24 tunnin ajon tulokset

| Vuosi | Talli | Autokunta | Auto | Luokka | Kierrokset | Kok>  | Luokka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 |  Thiriet by TDS Racing |  Mathias Beche  Pierre Thiriet | Oreca 05-Nissan | LMP2 | 241 | Kesk. | Kesk. |
| 2017 |  G-Drive Racing |  Memo Rojas  José Gutiérrez | Oreca 07-Gibson | LMP2 | 327 | 39. | 17. |
| 2022 |  Toyota Gazoo Racing |  Sébastien Buemi  Brendon Hartley | Toyota GR010 Hybrid | Hypercar | 380 | 1. | 1. |
| 2023 |  Toyota Gazoo Racing |  Sébastien Buemi  Brendon Hartley | Toyota GR010 Hybrid | Hypercar | 342 | 2. | 2. |
| 2024 |  Toyota Gazoo Racing |  Sébastien Buemi  Brendon Hartley | Toyota GR010 Hybrid | Hypercar | 311 | 5. | 5. |
Tulokset > DTM -tulokset

| Vuosi | Talli | Auto | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Lexus Team KeePer TOM'S | Lexus LC500 GT500 | HOC1 | HOC2 | ZOL1 | ZOL2 | MIS1 | MIS2 | NOR1 | NOR2 | ASS1 | ASS2 | BRH1 | BRH2 | LAU1 | LAU2 | NÜR1 | NÜR2 | HOC1 13 | HOC2 | -† | 0† |
† Hirakawa ei saanut pisteitä, koska hän oli vieraileva kuljettaja (engl. guest driver).
Tulokset > FIA WEC -tulokset

| Vuosi | Talli | Luokka | Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Thiriet by TDS Racing | LMP2 | Oreca 05 | Nissan VK45DE 4.5 L V8 | SIL | SPA | LMS Kesk. | NÜR | MEX | COA | FUJ | SHA | BHR | - | 0 |
| 2017 | G-Drive Racing | LMP2 | Oreca 07 | Gibson GK428  4.2 L V8 | SIL | SPA | LMS 17 | NÜR | MEX | COA | FUJ | SHA | BHR | 34. | 4 |
| 2022 | Toyota Gazoo Racing | Hypercar | Toyota GR010 Hybrid | Toyota 3.5 L Turbo  V6 (Hybridi) | SEB 2 | SPA Kesk. | LMS 1 | MNZ 2 | FUJ 1 | BHR 2 |  |  |  | 1. | 149 |
| 2023 | Toyota Gazoo Racing | Hypercar | Toyota GR010 Hybrid | Toyota 3.5 L Turbo  V6 (Hybridi) | SEB 2 | ALG 1 | SPA 2 | LMS 2 | MNZ 6 | FUJ 2 | BHR 1 |  |  | 1. | 172 |
| 2024 | Toyota Gazoo Racing | Hypercar | Toyota GR010 Hybrid | Toyota 3.5 L Turbo  V6 (Hybridi) | QAT 8 | IMO 5 | SPA 6 | LMS 5 | SÃO 1 | COA 15 | FUJ 10 | BHR 1 |  | 4. | 109 |
Tulokset > Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Auto | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | McLaren F1 Team | McLaren MCL38 | Mercedes-AMG  F1 M15 E Performance  1.6 V6 t | BHR | SAU | AUS | JPN | CHN | MIA | EMI | MON | CAN | ESP | AUT | GBR | HUN | BEL | NED | ITA | AZE | SIN | USA | MXC | SAP | LVG | QAT | ABU TD | – | – |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hirakawa ajaa Super GT -kauden 2020 päätösosakilpailussa, missä polttoaineen loppuminen vei häneltä osakilpailuvoiton ja mestaruuden.
Hirakawan autokunta ajoi Nro. 8 GR010 Hybrid -autolla vuoden 2023 kilpailussa toiseksi.
Dejvickán metroasema

Dejvická on Prahan metron asema Prahan kuudennessa kaupunginosassa, Dejvicen alueella. Dejvická toimi A-linjan läntisenä pääteasemana kunnes linjaa jatkettiin kohti Nemocnice Motolin metroasemaa vuonna 2015.
Asemalta on vaihtoyhteys raitiovaunuihin ja paikallisliikenteen linja-autoihin.
Aseman historiaa

Dejvickán asema avattiin juhlallisesti elokuussa 1978 Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen pääsihteeri Gustáv Husákin toimesta. Se toimi A-linjan läntisenä pääteasemana lähes 40 vuotta, ja se oli yksi linjan seitsemästä alkuperäisistä asemasta. Linjaa suunniteltiin jatkettavan Ruzyněn kansainväliselle lentoasemalle, mutta lopulta yhteys Nemocnice Motolille valmistui vuonna 2015.
Aseman nimi ja taide

Dejvická oli alkujaan nimetty Vladimir Leninin ja sen läheisyydessä sijaitsevan Leninovan (nykyinen Evropská) tien mukaan Leninovaksi. Leniniä kuvannut suuri pronssinen muotokuva purettiin samettivallankumouksen jälkeen. Nykyään samalla paikalla sijaitsee kioski.
Martin Sladkýn mosaiikkiteokset Plameny revoluce ja Dynamika revoluce sijaitsevat nykyään liiketilojen sisällä.
Galleria

Sisäänkäynti Šolínově kadulla.
Sisäänkäynti kohti Voiton aukiota.
Hissisisäänkäynti
Aseman avajaisten muistolaatta.
Metron sisäänkäynti ja Martin Sladkýn teos Plameny revoluce.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dejvickán metroasema Wikimedia Commonsissa
Aban Lőrinc

| Aban Lőrinc> Transilvanian voivodi |
| --- | --- |
 1242 - 1252  
Edeltäjä:  Pósa Sólyominpoika
Seuraaja:  Ernye Ákos
Henkilötiedot
Kuollut: 1265
Aban Lőrinc (Aban heimoon kuuluva Lőrinc, unk. Aba nembeli Lőrinc) oli unkarilainen aatelinen ja sotilasjohtaja, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1242 - 1252.
Lőrinc toimi useissa valtakunnan viroissa jo kuningas Andreas II:n aikana. Mongolivaltakunnan hyökkäyksen jälkeen 1242 kuningas Béla IV nimitti hänet Transilvanian voivodiksi.  Hän osallistui 15. kesäkuuta 1246 Leithan taisteluun, jossa Itävallan herttua Frederik II kaatui. Unkarin kuningaskunnan vallanperimystaisteluiden aikana Lőrinc siirtyi kannattamaan Tapani V:sta, josta tuli Transilvanian herttua vuosiksi 1257-1258.
Joonatan Tola

Joonatan Tola (s. 1983) on suomalainen kirjailija. Koulutukseltaan Tola on suomen kielen maisteri.
Tolan esikoisromaani Punainen planeetta (2021) kuvasi lapsen elämää ailahtelevaisen ja alkoholisoituneen isän varjossa. Kirjailijan omista lapsuudenkokemuksista ammentava romaani palkittiin Kalevi Jäntin palkinnolla sekä Laurin kirja 2022 -äänikirjapalkinnolla. Tolan toinen romaani Hullut ihanat linnut (2023) jatkoi esikoisromaanin teemojen parissa.
Hotel Pharma Resort (2024) julkaistiin äänikirjana. Romaani ei ole aikaisempien teosten tapaan autofiktiivinen, vaan satiirinen kuvaus parisuhde- ja velkaongelmiin ajautuvasta tuhlailevasta mainosmiehestä.
Tola asuu Joensuussa puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa.
Kirjat

Punainen planeetta, Otava 2021
Hullut ihanat linnut, Otava 2023
Hotel Pharma Resort (äänikirja), Otava 2024
Aiheesta muualla

Flinkkilä & Kellomäki: Joonatan Tola - huumorilla häpeän kimppuun
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Tšekki 
Henkilöt:  Yle
Helsingfors Gymnastikklubb

| Helsingfors Gymnastikklubb |
| --- | --- |

Perustettu:  1875
Kotiareena:  Gloriahalli
Paikkakunta:  Helsinki
Lajit:  voimistelu
Puheenjohtaja:  Henrik Wolff
Omistajat:  Helsingfors Gymnastikklubb r.f.
Kotisivu:  https://www.hgk.fi/
Helsingfors Gymnastikklubb (lyh. HGK, aik. Helsingfors Turnförening) on helsinkiläinen vuonna 1875 perustettu voimisteluseura. Helsingfors Gymnastikklubb on Suomen ensimmäinen miesten voimisteluseura ja järjestyksessään neljäs perustettu urheiluseura. Seura harjoittaa voimistelulajien toimintaa jäsenilleen ja harrastajilleen. Seura järjestää voimistelutoimintaa Gloriahallissa, minkä lisäksi seuralla on Nuuksiossa oma Movitzin maja.
Historia

1800-luvun puolivälissä käytiin vilkasta keskustelu voimistelutoiminnan harjoittamisesta ruotsalaisen Per Henrik Lingin ja saksalaisen Friedrich Ludwig Jahnin koulukunnan välillä. Saksan matkasta muodostui ratkaiseva. Voimisteluseuraa pyrittiin perustamaan jo vuonna 1865, mutta venäläiset viranomaiset torjuivat yrityksen sotilaallisten elementtien vuoksi. Vuonna 1875 seura perustettiin nimellä Helsingfors Turnförenign, mutta nimi muutettiin vuonna 1882 Helsingfors Gymnastikklubbiksi. Seuran perustaja oli Mauritz Vaenerberg, joka toimi seuran ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1875–1917. Muita seuran alkuajan avainhenkilöitä olivat Reinhold von Willebrand, joka seurasi "Movitzia" seuran puheenjohtajana vuosina 1918-1934 ja toiminnanjohtajana vuosina 1875–1904.
Esnimmäisenä vuosikymmeninä seura järjesti vilkasta toimintaa. Seuran järjesti ensimmäiset yleiset voimistelujuhlat Kaisaniemessä kesäkuussa 1886 sekä toisen kerran vuonna 1894. Juhlat keräsivät voimistelijoita yhteen eri puolilta maata. Seura teki useita ulkomaanmatkoja Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan. 1900-luvun alussa kiinnostus hiipui, mutta vuonna 1909 alkoi seuran uusi nousukausi, kun voimistelunopettaja Gösta Rönnman siirtyi seuran toiminnanjohtajaksi. Rönnman johti seuran toimintaa vuoteen 1936 asti.
Benedek Korlátinpoika

| Benedek Korlátinpoika> Transilvanian voivodi |
| --- | --- |
 1202 - 1203  
Edeltäjä:  Julius I Kán
Seuraaja:  Zsámbokin Smaragd
Transilvanian voivodi
 1206  
Henkilötiedot
Kuollut: 1221 jälkeen
Benedek Korlátinpoika (unk. Korlát fia Benedek) oli unkarilainen aatelinen, joka toimi kahteen otteeseen Transilvanian voivodina: 1202 - 1203 sekä 1206. Benedek oli kuningas Andreas II:n sotilasjohtajia ja hän valloitti alueita Galitsiasta, missä hän toimi myös kuvernöörinä vuonna 1206.
Vuosina 1209–1210 hän osallistui salaliittoon kuningas Andreas II:ta vastaan. Tarkoituksena oli saada uusi kuningas, jolla oli lähemmät suhteet Bysantin valtakuntaan. Salajuoni epäonnistui, Benedek karkotettiin ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin.
István II Lackfi

István II Lackfin patsas Keszthelyssä, Unkarissa
| István II Lackfi> Transilvanian voivodi |
| --- | --- |
 1372 - 1376  
Edeltäjä:  Emeric Lackfi
Seuraaja:  Ladislaus Losonci
Transilvanian voivodi
 1385 - 1386  
Edeltäjä:  Ladislaus Losonci
Seuraaja:  Ladislaus Losonci
Henkilötiedot
István II Lackfi (unk. Lackfi István) oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1372 - 1376, Unkarin kuninkaan Ludvig I Suuren nimittämänä ja vuosina 1385 - 1386 kuningas Kaarle III:n nimittämänä. István II oli István Lackfin poika. István toimi Transilvanian voivodina vuosina 1344 - 1350.
Ida Kirjanov

| Ida Kirjanov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ida Kirjanov
Syntynyt: 25. tammikuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  185 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2011–2013 2014–2015:   Tampereen Pyrintö  Tampereen Pyrintö
Ida Kirjanov (s. 25. tammikuuta 1995) on suomalainen koripalloilija.
Ura

Sentterinä pelaava Kirjanov on Raholan Pyrkivän kasvatti. Hän aloitti koripallon vuonna 2003 ja edusti Pyrkivän nuorisojoukkueita, kunnes siirtyi vuonna 2011 Tampereen Pyrintöön. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Kirjanov pelasi Pyrinnössä sekä A-tyttöjen SM-sarjaa että naisten I-divisioonaa. Kaudella 2013–2014 Kirjanov piti välivuoden koripallosta, mutta Pyrinnön noustua Naisten Korisliigaan hän teki pelaajasopimuksen seuran kanssa. Naisten pääsarjadebyytissään Kirjanov teki Forssan Alkua vastaan kaksi pistettä ja otti neljä levypalloa. Pyrintö sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Kirjanov pelasi runkosarjassa noin 11 minuuttia ottelua kohden 2,1 pisteen ja 2,2 levypallon keskiarvoilla.
Tilastot > Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014–2015 | Tampereen Pyrintö | Korisliiga | 19 | 43,2 % | 11,1 % | 57,1 % | 0,5 | 1,6 | 2,2 | 0,4 | 0,5 | 0,1 | 0,4 | 2,1 | 39 |
| Yhteensä | Yhteensä | Korisliiga | 19 | 43,2 % | 11,1 % | 57,1 % | 0,5 | 1,6 | 2,2 | 0,4 | 0,5 | 0,1 | 0,4 | 2,1 | 39 |
O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Markus Auvinen

Markus Auvinen (19. heinäkuuta 1975 Nokia – 30. marraskuuta 2024 Tampere) oli Mänttä-Vilppulan kaupunginjohtaja 2018–2020. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2018, kun hänen edeltäjänsä Esa Sirviö valittiin Kotkan kaupunginjohtajaksi.
Kaupunginjohtajan virkaa tavoitteli 16 ehdokasta. Auvinen voitti valtuuston vaalissa Juupajoen kunnanjohtajan Pirkko Lindströmin äänin 19–16.
Ura

Auvinen toimi Mäntän talouspäällikkönä 2005–2009 ja sittemmin ennen kaupunginjohtajaksi valitsemistaan Mänttä-Vilppulan talousjohtajana vuosina 2009–2018.
Auvinen toimi monissa luottamustehtävissä, kuten Mäntän jääareenan toimitusjohtajana, mahdollistaen maailman ensimmäisen omaenergiavaraisen jäähallin rakentamisen . Auvinen toimi tämän lisäksi monissa muissa alueen toimijoiden hallituksissa.
Koulutukseltaan Auvinen oli hallintotieteiden maisteri.