stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pioneeripataljoona 15 (jatkosota)
Historia > Lapin sota

Pataljoona lähti Karjalan kannakselta 26. syyskuuta 1944 kahdella junalla Ouluun, jonne ne saapuivat 29. syyskuuta. Oulussa pataljoona majoitettiin seuraavana päivänä saksalaisilta vapautuneeseen Tuiran parakkialueelle.
Lokakuussa pataljoona raivasi saksalaisten perääntyessään jättämiä miinoitteita ja murrosteita sekä kunnosti tiestöä rakentaen muun muassa siltoja. 1. komppania oli 3. lokakuuta alkaen Pudasjärvellä, 2. komppania alistettiin Rajajääkäriprikaatille ja 3. komppania Kemintien suunnassa.
Marraskuussa pataljoona oli Kemissä, jossa sen vanhimmat ikäluokat kotiutettiin. Pataljoona täydennettiin muista pioneeriyksiköistä saapuneilla täydennyksillä. 1. ja 3. komppania siirrettiin Muonioon ja 2. komppania jäi Kemiin rakentamaan ponttonisiltaa sekä avustamaan Tie- ja vesirakennushallitusta ylimenopaikan kunnossapitämisessä Kemijoen ylittävälle autoliikenteelle.
Komentaja(t)

Pataljoonankomentajina olivat
luutnantti Niilo K. Simpainen 15. kesäkuuta - 27. heinäkuuta 1941
luutnantti (myöh. kapteeni) Eino K. Pyyry 27. heinäkuuta 1941–26. toukokuuta 1943
luutnantti Erkki Raemaa 27. maaliskuuta - 7. toukokuuta 1942 (sij)
luutnantti Olavi Lahtela 3. syyskuuta - 17. lokakuuta 1942 (sij)
kapteeni Ossi Kivelä 16. toukokuuta - 25. joulukuuta 1943
insinöörikapteeni Hannes Eiramo 26. joulukuuta 1943 - 1. huhtikuuta 1944
kapteeni Pentti Kallio 2. huhtikuuta - lokakuu 1944
majuri Esa Takala lokakuu - 5. joulukuuta 1944
Majorianus

Majorianus kolikossa
Julius Valerius Majorianus (s. marraskuu 420 – k. 7. elokuuta 461) oli Länsi-Rooman keisari 457–461.
Majorianuksen äiti oli magister militum Majorianuksen tytär. Hänen isänsä, jonka nimeä ei tunneta, oli Aëtiuksen palveluksessa. Majorianus itse palveli myös Aëtiuksen alaisena. Vuonna 454 Majorianus luopui sotilasurastaan, mutta keisari Valentinianus III pyysi häntä palaamaan, sillä keisarilla oli vaikeuksia pitää kurissa Aëtiuksen – jonka keisari oli itse murhannut – joukkoja. Majorianuksesta tehtiin comes domesticorum. Kun Valentinianus murhattiin vuonna 455, ei hänellä ollut ketään selvää seuraajaa. Vaikka Majorianus saikin keisarinna Licinia Eudoxian tuen, sai Petronius Maximus kuitenkin lopulta vallan itselleen. Maximus kuoli vandaalien hyökätessä Roomaan, ja uudeksi keisariksi julistautui kenraali Avitus. Avitus ei kuitenkaan saanut vandaaleja kuriin, ja vuonna 456 hänen hallintonsa oli niin epäsuosittu, että Majorianus ja Ricimer kapinoivat Avitusta vastaan. Vaikka Avitus kuoli vuoden 457 alussa, ei Majorianus halunnut heti julistaa itseään keisariksi. Hän ja Ricimer ottivat kummatkin itselleen magister militumin arvon. Tämän viran haltijana Majorianus lähetti armeijan kukistamaan alemanneja. Ehkä tämän voiton jälkeen Majorianus julistautui keisariksi. Valtaistuin oli tuolloin ollut vapaana jo puolisen vuotta. Vuoden 457 lopulla myös Itä-Rooman keisari Leo I tunnusti Majorianuksen Länsi-Rooman augustukseksi.
Majorianus hyökkäsi visigoottien kimppuun Galliassa ja sai pian Teoderik II:n kanssa aikaan rauhansopimuksen. Majorianus kukisti myös burgundit. Gallian jälkeen Majorianus suuntasi Espanjaan, jonne hän hyökkäsi vuonna 459. Majorianus suunnitteli suurta hyökkäystä vandaaleja vastaan Afrikassa ja halusi ensin saada Espanjan takaisin valtakunnan piiriin. Vandaalien kuningas Geiserik sai kuitenkin vihiä tästä ja sai kaapattua roomalaisten laivaston, luultavasti roomalaisten petturien ansiosta. Majorianuksen ei auttanut muuta kuin lopettaa sota vandaaleja vastaan ja palata Italiaan. Ricimer käytti Majorianuksen tappiota hyväkseen ja syrjäytti hänet sen jälkeen kun armeija kapinoi 2. elokuuta 461. Erään lähteen mukaan Ricimer ja hänen kannattajansa pahoinpitelivät ja murhasivat Majorianuksen Tortonassa. Ricimer julisti tämän jälkeen erään Libius Severuksen uudeksi keisariksi.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: Rooman keisarit.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Avitus | Rooman keisari | Seuraaja: Libius Severus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Makarjev

| Makarjev (Макарьев) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kostroman alue
Piiri:  Makarjev
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (2010):  7 382
 – Väestötiheys:  246 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.makariev.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Makarjev (ven. Мака́рьев) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Unžajoen varrella 184 kilometriä Kostromasta itään. Kaupunki on Makarjevin piirin keskus. Asukkaita on 7 300 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Vuonna 1439 pyhittäjäisä Makari perusti paikalle Unžan luostarin, jonka ympärille syntyi 1500-luvulla esikaupunki ja Kovrovon kylä. Vuonna 1779 niistä muodostettiin Kostroman lääniin kuulunut Makarjevin kihlakuntakaupunki.
Nykyään kaupungissa on lähinnä puunjalostusteollisuutta. Nähtävyyksiä ovat 1600–1700-luvuilla rakennettu luostarikokonaisuus ja Aleksanteri Nevalaisen katedraali vuodelta 1905.
Aiheesta muualla

Makarjevin piirin sivusto (venäjäksi)
Kostroman alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Kostroma

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta |  Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
Maksamaan kirkko

| Maksamaan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Maxmovägen 274, Maksamaa, Vöyri
Seurakunta:  Vöyrin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1824
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  500
Tyylisuunta:  uusklassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maksamaan kirkko on  Vöyrin Maksamaalle 1824 rakennettu puinen tasavartinen ristikirkko. Kirkon piirustukset laadittiin Intendentinkonttorissa 1822 ja kirkon rakensi Heikki Kuorikoski. Kirkon keskuskuutio, jossa on pyramidikatto, nousee tornimaisena rakenteena sakaroita korkeammalle. Kirkko edustaa päätykolmioineen ja kattolistoineen uusklassismia. Sisäkatteena on puuholvaus, ristiokeskuksessa on kupuholvi. Kirkkoa on korjattu 1897, 1904, 1933 ja 1961-1962. Erillinen kolminivelinen kellotapuli rakennettiin vanhemman kirkon yhteyteen 1783, sitä korotettiin ja se siirrettiin uuden kirkon viereen 1824. Kellot ovat vuosilta 1749 ja 1783. Kirkon pinta-ala on 237 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 500 hengelle. Kaksiosaisen alttaritaulun Ristiinnaulittu ja Jeesuksen syntymä on maalannut J. Tegengren 1933, vanhempi C. F. Sundströmin maalaama alttaritaulu on sakastissa. Kirkon 15-äänikertaiset  urut on valmistanut Hans Heinrich 1966, niiden julkisivu ja osa pillistöä on vanhemmista E. F. Walckerin 1903 rakentamista uruista.
Roy Makaay

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Roy Rudolphus Antonius Makaay
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Wijchen, Alankomaat
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 188 cm
Lempinimi: Das Phantom
Junioriseurat
: Bayern München
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1997 1997–1999 1999–2003 2003–2007 2007–2010 |  Vitesse Arnhem  CD Tenerife  Deportivo la Coruña  Bayern München  Feyenoord Rotterdam | 65 (30) 72 (21) 137 (79) 127 (77) 16 (12) |
Maajoukkue
| 1996–2005 |  Alankomaat | 42 (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Roy Makaay (s. 9. maaliskuuta 1975 Wijchen, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ammattilaisuransa Vitessessä aloittanut Makaay siirtyi jo 1990-luvun loppupuolella Espanjaan, Tenerifen riveihin. Miehen kyvyt huomattiin pian myös Primera Divisiónin huippuseuroissa, joista Deportivo La Coruña päätti tarttua tilaisuuteen, ja hankki lahjakkuuden joukkueeseensa. Paras kausi Espanjassa oli 1999–2000, jolloin Makaay teki 22 maalia.
Saksassa Makaayn maalintekotaito havaittiin, kun mies iski hattutempun Bayern Müncheniä vastaan. Bayern München maksoi myöhemmin Makaaysta Deportivolle siirtosummaennätyksensä, 20 miljoonaa dollaria. Huima panostus ei ole ollut turhaa, sillä jo kahden ensimmäisen Bundesliiga-kauden aikana tähtihyökkääjä teki 46 maalia.
Alankomaiden maajoukkueessa Makaay on jäänyt vähälle peliajalle, sillä taitavampia hyökkääjiä on aina löytynyt. EM-kisoissa 2000 hän pääsi vaihdosta kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa ja puolivälieräottelussa tunnin kohdalla ja EM-kisoissa 2004 yhden alkulohko-ottelun ja puolivälierän loppupuolella sekä välierän puolivälissä. Pekingin olympialaisissa 2008 Makaay pelasi kolme alkulohko-ottelua mutta ei enää jatkoaikatappioon päättynyttä puolivälieräottelua Argentiinaa vastaan.
Makaay on Mestarien liigan historian nopein maalintekijä. Hän onnistui maalinteossa kauden 2006–2007 neljännesvälierien toisessa osaottelussa Real Madridia vastaan, kun alkuvihellyksestä oli kulunut vain 11 sekuntia.
Huhtikuussa 2010 Makaay ilmoitti lopettavansa pelaajauransa kauden jälkeen. Hän jatkaa uraansa Feyenoord Rotterdamin organisaatiossa juniorivalmentajana.
Saavutukset

Espanjan mestaruus: 2000
Copa del Rey: 2002
Supercopa de España: 2000, 2002
Saksan mestaruus (2): 2005, 2006
Saksan cup (2): 2005, 2006
Liga-Pokal: 2004
KNVB Cup: 2008
La Ligan maalikuningas: 2003
Euroopan Kultainen kenkä: 2003
Majestic-luokka (taistelulaiva)

| Majestic-luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus HMS Majestic

Tekniset tiedot
Uppouma:  14 560-14 890 t (kuormattu) 15 730-16 060 t (max)
Pituus:  128,32 m (kokonaispituus)
Leveys:  22,86 m
Syväys:  8,23 m
Koneteho:  10 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  672
Aseistus
Meritorjunta:  4 × BL 12" Mk VIII -tykkiä 12 × QF 6" tykkiä 16 × QF 12 naulan tykkiä 12 × QF 3 naulan tykkiä 2 × konekivääriä 5 × 18 tuuman torpedoputkea
Majestic-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului yhdeksän 1895-1898 valmistettua alusta. Luokan aluksista HMS Majestic upposi Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-21 torpedoimana vuonna 1915 ja loput romutettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Caesar | Portsmouthin telakka | 25. maaliskuuta 1895 | 2. syyskuuta 1896 | tammikuu 1898 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Hannibal | Pembroken telakka | 1. toukokuuta 1894 | 28. huhtikuuta 1896 | huhtikuu 1898 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Illustriuos | Chathamin telakka | 11. maaliskuuta 1895 | 17. syyskuuta 1896 | huhtikuu 1898 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Jupiter | j. & G. Thomson, Clydebank | 26. huhtikuuta 1894 | 18. marraskuuta 1895 | toukokuu 1897 | myyty romutettavaksi 1920 |
| HMS Majestic | Portsmouth | helmikuu 1894 | 31. tammikuuta 1895 | joulukuu 1895 | uponnut Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-21 torpedoimana 27. toukokuuta 1915 |
| HMS Magnificent | Chatham | 18. joulukuuta 1893 | 19. joulukuuta 1894 | joulukuu 1895 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Mars | Laird, Son and Company, Birkenhead | 2. kesäkuuta 1894 | 30. maaliskuuta 1896 | kesäkuu 1897 | myyty romutettavaksi 1921 |
| HMS Prince George | Portsmouth | 10. syyskuuta 1894 | 22. elokuuta 1895 | marraskuu 1896 | myyty romutettavaksi 1921 haaksirikkoutunut matkalla Saksaan |
| HMS Victorious | Chatham | 28. toukokuuta 1894 | 19. lokakuuta 1895 | marraskuu 1896 | myyty romutettavaksi 1922 |
Maladnjak

Maladnjakin jäseniä vuonna 1924 tai 1925.
Maladnjak (ven. Маладня́к, ”Nuoriso”) oli valkovenäläinen kirjailijayhdistys vuosina 1923–1928.
Maladnjak syntyi nuorten runoilijoiden kerhona samannimisen nuorisolehden yhteyteen syksyllä 1923. Sen perustajia olivat Mih’as Tšarot, Anatol Volny, Ales Dudar, Andrei Aleksandrovitš, Adam Babareka ja Jazep Puštša. Vuonna 1924 yhdistys nimettiin valkovenäläisten runoilijoiden ja kirjailijoiden liitoksi. Se toimi Minskissä ja Valko-Venäjän SNT:n muissa kaupungeissa sekä muualla Neuvostoliitossa ja ulkomailla. Yhdistykseen kuuluivat myös venäläisten, liettualaisten, puolalaisten ja juutalaisten kirjailijoiden osastot. Maladnjakin jäseniä olivat muun muassa Mikola Aljah’novitš, Zinaida Bandaryna, Ilary Baraška, Zmitrok Bjadulja, Pjatrus Brouka, Uladzimir Dubouka, Uladzislau Galubok, Vasil Garbatsevitš, Jurka Gauruk, Pjatro Glebka, Kastus Gubarevitš, Ales Gurlo, Uladzimir H’adyka, Ales Jakimovitš, Vasil Kaval, Todar Kljaštorny, Kandrat Krapiva, Mih’as Lynkou, Valeryi Marakou, Rygor Muraška, Mikola Nikanovitš, Leapold Rodzevitš, Vasil Stašeuski, Stanislau Šuškevitš, Pauljuk Trus, Nitšypar Tšarnuševitš, Kuzma Tšorny, Mih’as Zaretski, Uladzimir Žilka, Janka Žurba ja Ales Zvonak. Sen johtajiin kuuluivat eri aikoina Tšarot, Volny, Dubouka ja Platon Galavatš. Yhdistys julkaisi aikakauslehti Maladnjakin lisäksi paikallisia lehtiä ja aikakauskirjoja sekä omaa kirjasarjaa.
Materialismin ja marxismi-leninismin nimiin vannonut Maladnjak toimi Valko-Venäjän kommunistipuolueen ohjeiden mukaisesti ja ylläpiti läheisiä suhteita Komsomoliin. Myöhemmin sitä syytettiin vulgarismista, formalismista ja nationalismista. Maladnjakin pohjalta syntyi vuonna 1928 Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistys.
Pinot Noir

Pinot Noir -rypäleitä Burgundissa.
Pinot Noir on viinin valmistukseen käytettävä alun perin ranskalainen rypälelajike. Useimmat Pinot Noir -lajikkeet ovat tummia, mutta on olemassa myös vaaleita ja eri sävyisiä punaisia lajikkeita. Pinot Noiria viljellään lähes kaikilla maailman viinintuotantoalueilla.
Viljely

Pinot Noiria pidetään yhtenä arvostetuimmista rypäleistä, mutta samalla erittäin vaativana viljeltävänä. Köynnöksen runko ja oksat ovat hentoja, ja viljelyn onnistuminen ja tulos ovat riippuvainen säiden lisäksi jopa valon suunnasta ja siitä, miten köynnökset sidotaan tukirakenteisiin. Pinot Noir tuottaa ohutkuorisia rypäleitä männynkävyn muotoisessa pienessä tertussa. Ohutkuorisuutensa vuoksi Pinot Noir saa herkästi hometta ja sienitauteja. Se on herkkä maaperän ja paikallisen ilmaston vaikutuksille, minkä vuoksi se tuottaa kasvupaikastaan riippuen hyvin erilaista viiniä. Onnistuneen viinin salaisuus on sen aromikas hapokkuus, johon liittyy parfyymimäinen aromimaailma ja eloisa maku.
Lajikkeet

Pinot Noirista tunnetaan 44 eri lajiketta, mutaatiota tai risteytystä. Lajikkeilla on useita nimiä, peruslajikkeella yli 300. Lajike tunnetaan Itävallassa ja Sveitsissä nimellä Blauburgunder, Saksassa Spätburgunder ja Italiassa Pinot Nero. Burgunder-nimi tulee lajikkeen tyyppialueen, Ranskan Burgundin saksankielisestä nimestä. Siitä on myös mutaatioita, muun muassa Pinot Blanc, Pinot Gris ja Pinot Meunier. Etelä-Afrikassa se on risteytetty Cinsaut-lajikkeen kanssa Pinotage-nimiseksi lajikkeeksi.
Viinit

Viinin tekijälle Pinot Noir on ongelmallinen, sillä viinin onnistumiseen vaikuttaa merkittävästi rypäleiden kypsyys, käytettävä hiivakanta, käymisen pituus ja maserointi ja käymisen koko hallinta. Pinot Noirista tuotetaan useimmilla sen tuotantoalueilla punaviiniä, jonka tuoksu- ja makukirjo vaihtelee kasvupaikan ja viinintekomenetelmien vuoksi merkittävästi.
Yleensä Pinot Noir tuotetaan niin sanottuna lajikeviininä eli viininä, johon käytetään vain yhtä rypälelajiketta. Viini on usein kukkaisen hedelmäistä, vähähappoista ja vähätanniinista. Aromeina tunnistetaan kirsikkaa, raparperia ja herukkaa. Pinot Noir tuottaa väriltään vaaleampaa ja helakampaa viiniä kuin esimerkiksi Cabernet Sauvignon- tai Merlot-rypäle.
Pinot Noir on Chardonnayn ja Pinot Meunierin ohella samppanjan tekemisessä sallittu rypälelajike.
Muuta

Pinot Noir -viinien menekki lisääntyi Yhdysvalloissa vuonna 2004, kun Alexander Payne ohjasi Rex Pickettin kirjoittaman romaanin pohjalta elokuvan Sideways, jossa Pinot Noir -viinit nostetaan Merlot-rypäleistä tehtyjen viinien yläpuolelle. Ilmiö herätti Sonoman valtionyliopiston erään tutkijan kiinnostuksen, ja tulokset julkaistiin nimellä Sideways Effect.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pinot Noir Wikimedia Commonsissa
Malagouziá

| Viiniköynnös (Vitis vinifera ’Malagouziá’)> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Rosopsida
Lahko::  Vitales
Heimo::  Viiniköynnöskasvit Vitaceae
Suku::  Viiniköynnökset Vitis
Laji::  Viiniköynnös vinifera
Lajike::  ’Malagouziá’
Kolmiosainen nimi
 Vitis vinifera ’Malagouziá’ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malagouziá (kreik. Μαλαγουζιά, myös Malagousiá, Μαλαγουσιά) on kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä valkoinen viinirypälelajike.
Malagouziáa kasvatetaan erityisesti Keski-Kreikassa sekä kreikkalaisen Makedonian alueella, kuten Epanomíssa Chalkidikín niemimaalla. Lajiketta sekoitetaan usein Asýrtikon kanssa.
Maksatiha

| Maksatiha Максатиха |
| --- | --- |
 Maksatihan keskustaa 2002
 lippu
 Tverin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Maksatiha
 Koordinaatit: 57.7955°N, 35.8707°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Tverin alue
Piiri:  Maksatiha
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkimainen taajama
Väkiluku (2009):  9 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maksatiha (ven. Макса́тиха, karjalaksi Maksuatiha) on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Mologajoen rannalla 117 kilometriä Tveristä pohjoiseen. Taajama on Maksatihan piirin keskus. Sen kautta kulkee Bologojen ja Sonkovon välinen rautatie (Maksatihan asema). Asukkaita on 9 300 henkeä (vuonna 2009).
Maksatihan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1545. Nimitys perustuu ristimänimeen Maksim. Vuodesta 1772 lähtien kylä kuului Bežetskin kihlakunnan Rybinskin volostiin. Vuonna 1870 rakennettiin Maksatihan rautatieasema. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Maksatiha sai vuonna 1928. Nykyään taajamassa on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1859 rakennettu Kaikkien pyhien kirkko ja kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maksatiha Wikimedia Commonsissa
Maksatiha Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Maksatihan taajamalle omistettu sivusto (venäjäksi)
Majavat

| Majavat |
| --- | --- |
 Kanadanmajava (Castor canadensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Castorimorpha 
Heimo::  Majavat Castoridae  Hemprich, 1820
Suku::  Majavat Castor  Carl von Linné, 1758
Synonyymit
 Castorini Giebel, 1855 (heimo)   Castorida Haeckel, 1866 (heimo)   Castoroidea Gill, 1872 (heimo)   Fiber Dumeril, 1806 (suku)   Mamcastorus Herrera, 1899 (suku)  
 Majavien nykyinen levinneisyys
Elossa olevat lajit 
 Euroopanmajava (Castor fiber)  Kanadanmajava (Castor canadensis) 
Katso myös
   Majavat Wikispeciesissä   Majavat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Majavat (heimo Castoridae) ovat isoja, litteähäntäisiä, ruskeaturkkisia jyrsijöitä. Majavien heimoon kuuluu nykyisin vain yksi suku, majavat (Castor), ja kaksi lajia, euroopanmajava (Castor fiber) ja kanadanmajava (Castor canadensis). Esihistoriallisella ajalla eli muitakin sukuja ja lajeja, esimerkiksi jättiläismajava (Castoroides ohioensis), jotka tunnetaan vain fossiililöytöjen perusteella. Vuorimajava ja rämemajava eli nutria eivät nimestään huolimatta ole majavia.
Majavat kokoavat kaatamistaan puista patoja ja asuvat ja hankkivat ruokaa näin rakentamistaan tekoaltaista. Majavat ovat norsujen (ja ihmisen) lisäksi ainoita eläimiä, jotka pystyvät kaatamaan täysikasvuisen puun.
Majavan kyky kaataa puita perustuu sen rautaa sisältävään hammaskiilteeseen, joka tekee hampaista poikkeuksellisen lujat ja väriltään oranssinruskeat. Euroopanmajavan hampaat kasvavat 0,39 cm kuukaudessa ja majavan on pakko käyttää niitä jatkuvasti niiden kulumiseksi.
Majavat ovat ekosysteeminsä insinöörejä, jotka hyödyttävät muita eliöitä, kuten vesilintuja ja nisäkkäitä.
Aiheesta muualla

Suomen Metsästäjäliitto: Tietoa majavista
Yle Oppiminen: Majava on metsän taitava arkkitehti
Miksi hävitimme majavakannan ja miksi tahdomme sen takaisin, Suomen Kuvalehti, 25.01.1936, nro 4, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirjallisuutta

Nummi, Petri: Majavalampi.  Helsinki:  Otava, 1987.  ISBN 951-1-09363-0
Nummi, Petri: Majavan lammella.  (120 s)  Metsäkustannus, 2015.  ISBN 9789526612515
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q47542  Wikispecies: Castor  ADW: Castor  BOLD: 48255  CoL: 62KLV  EoL: 42276  EPPO: 1KASTG  Fauna Europaea: 213643  Fauna Europaea (new): e5399f4f-6482-4570-9786-b5dcd76ae2e7  GBIF: 3240758  iNaturalist: 43792  IRMNG: 1071694  ITIS: 180211  MSW: 12600003  NBN: NHMSYS0000376498  NCBI: 10184  Open Tree of Life: 1048190  Paleobiology Database: 41539  Paleobiology Database: 41539  Plazi: 7B69D3D6-B6A4-5FEE-8AF1-47BBCB024415  WoRMS: 890547  ZooBank: 131B4098-7383-4DD7-AF03-A27FB5D24689
Malaijan unioni

Malaijan unioni (engl. Malayan Union) oli brittiläisen imperiumin siirtomaa vuosina 1946–1948. Malaijan liitto muodostettiin vuonna 1946 yhdistämällä Yhtyneet malaijlaisvaltiot, Ei-yhtyneet malaijilaisvaltiot sekä Salmisiirtokunnista Penang ja Malakka.
Malaijan liiton myötä koko Malakan niemimaa oli ensimmäistä kertaa brittien suoran hallinnon alaisena. Sulttaanit menettivät samalla valtansa ja heistä tuli brittihallinnon ”neuvonantajia”. Malaijit vastustivat uutta liittoa jyrkästi. Maaliskuussa 1946 perustettiin Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestö (UMNO) vastustamaan Malaijan liittoa. Järjestöä oli perustamassa peräti 41 poliittista ryhmittymää tai seuraa. Umpikujaan ajautuneessa tilanteessa britit kutsuivat huhtikuussa 1946 UMNO:n neuvottelemaan Malaijin tulevaisuudesta. Neuvottelukutsun myötä UMNO:sta tuli Malaijan johtava järjestö ja myöhemmin puolue, joka on pysynyt vallassa 2000-luvulle asti. Neuvotteluihin kutsuttiin myöhemmin myös maltillisia kiinalaisia ja intialaisia johtohenkilöitä.
Ammattiyhdistysliike oli Malakan niemimaalla ja poliittisten mielenosoitusten ohella niemimaalla oli lukuisia lakkoja. Britit yrittivät hillitä lakkoilua kieltämällä ay-liikkeitä ja perustamalla niin sanottuja ”vapaita” ammattiliittoja, jotka eivät olleet poliittisia eivätkä lakkoilleet.
Malajivastarinta johti lopulta siihen, että britit saattoivat helmikuussa 1948 voimaan uuden perustuslain, jolla Malaijan liitto lakkautettiin ja Malaijan liittovaltio perustettiin. Uusi perustuslaki ei kuitenkaan ratkaissut kiistoja. Kiinalaiset vastustivat uutta liittovaltiota, koska kiinalaisvoittoinen Singapore jäi sen ulkopuolelle ja siten heikensi liittovaltion kiinalaisten asemaa. Jo kesäkuussa 1948 britit julistivat poikkeustilan, joka kesti runsaat kymmenen vuotta. Poikkeustila saavutti sellaiset laajuudet, että sitä on myös kutsuttu sisällissodaksi.
HMS Majestic (1895)

| HMS Majestic |
| --- | --- |
 HMS Majestic

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  helmikuu 1894
Laskettu vesille:  31. tammikuuta 1895
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1895
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-21 torpedoimana 27. toukokuuta 1915
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 060 t (max)
Pituus:  128 m (kokonaispituus)
Leveys:  23 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  12 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  672
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 12" Mk VIII -tykkiä kaksoistykkitorneissa 12 × QF 6" Mk III -tykkiä yksiputkisina asennuksina 16 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä yksiputkisina asennuksina 12 × QF 2 naulan tykkiä yksiputkisina asennuksina 5 × 18" torpedoputkea
HMS Majestic oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 vesillelaskettu Majestic-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Spencerin ohjelmaan kuuluvana alus tilattiin Portsmouthin telakalta osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin helmikuussa 1894. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1895 ja se valmistui joulukuussa 1895.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Kanaalin laivastoon, jonka lippulaivana se oli vuosina 1895-1903. Alus upposi 27. toukokuuta 1915 itäisellä Välimerellä Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-21 torpedoimana.
Majestic uppoamassa