stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tel Aviv
Historia > Perustaminen ja kasvu

Jaffa on muinainen jo kanaanilaisten aikanaan asuttama kaupunki. Kaupunki kasvoi ja pieneni historiansa eri vaiheiden mukaan. 1700-luvulla se oli vain pieni kylä, mutta sen merkitys satamana kasvoi huomattavasti seuraavan vuosisadan aikana. Ennen sionismia kaupungin asukkaiden valtaosa oli arabeja. 1800-luvun loppupuoliskolla kaupungista oli kuitenkin muodostunut juutalaisten sionistisen liikkeen keskus. Vuoteen 1906 mennessä olot Jaffassa alkoivat käydä monien juutalaisten mielestä liian ahtaaksi. Pian ehdotettiinkin uuden asutuskeskuksen luomista juutalaisille työläisille kaupungin ulkopuolelle. Ehdotuksen mukaisesti perustettiin asuntoyhtiö Agudat Bonei Batim, joka osti maata Jaffan pohjoispuolelta jo entuudestaan olemassa olleen juutalaisyhteisö Neve Tzedekin vierestä. Maa jaettiin kuuteenkymmeneen osaan, jotka jaettiin arpomalla vuonna 1909. Kokonaan uutta kaupunkia hiekalle rakennettaessa innoitusta otettiin esimerkiksi Ebenezer Howardilta ja puutarhakaupungin ideasta. Juutalaisena kaupunkina tienviitat tehtiin hepreaksi. Nimensä Tel Aviv kaupunki sai Theodor Herzlin teoksen Altneuland Nahum Sokolowin tekemän hepreankielisen käännöksen nimen (Tel Aviv eli "kevään kukkula") mukaisesti.
Viisi vuotta kaupungin perustamisen jälkeen Tel Avivin asukasluku oli noin 2 000. Ensimmäinen maailmansota hidasti kaupungin kasvua hetkellisesti. Palestiinan osmani-viranomaiset karkottivat Jaffan ja Tel Avivin juutalaiset pohjoiseen vuonna 1917, koska näiden pelättiin auttavan eteneviä brittejä. Asukkaat pääsivät kuitenkin palaamaan koteihinsa saman vuoden lopulla. Palestiinan brittiläisen mandaatin kauden alussa brittiviranomaiset sallivat juutalaisten muuttoliikkeen alueelle ja monet juutalaisista saapuivat Tel Avivin vuonna 1936 avatun sataman kautta. Kaupungin kasvaessa se oli myös saanut kaupungin hallinnollisen aseman vuonna 1934. Ensimmäisten pääosin Venäjältä ja Puolasta tulleiden siirtolaisten lisäksi kaupunkiin muutti nyt myös juutalaisia Jemenistä ja natsi-Saksasta. Muuttoliike aiheutti jännitteitä juutalaisten ja arabien välillä, jotka puhkesivat ajoittain myös väkivaltaisuuksiksi. Tuhannet juutalaiset olivat siirtyneet Tel Aviviin Jaffasta vuoden 1921 yhteenottojen jälkeen. Vuoteen 1933 mennessä Tel Aviv oli kasvanut ohi Jaffasta. Kaupungin ensimmäinen pormestari Meir Dizengoff pyysi kasvavan kaupungin kanssa apua kaupunkisuunnittelija Patrick Geddesiltä, joka laati 100 000 asukkaan puutarhakaupungin suunnitelman. Suunnitelmaa ei toteutettu kokonaisuudessaan, mutta se toimi pohjana tulevalle rakentamiselle.
Historia > Itsenäinen Israel

Arabien ja juutalaisten välit kiristyivät edelleen toisen maailmansodan jälkeen. Sionistit olivat myös alkaneet vuodesta 1945 tekemään iskuja aluetta hallinneita brittejä vastaan. Brittisotilaita surmattiin ja siepattiin, minkä lisäksi kaupungissa toimi maanalaisia asetehtaita. Vuoteen 1947 mennessä brittihallinto kaupungissa oli lähinnä muodollinen. Yhdistyneet kansakunnat teki Palestiinan jakosuunnitelman juutalaisten ja arabien valtioihin vuonna 1947. Suunnitelman mukaan Jaffa jäisi arabivaltiolle. Vain hieman ennen Israelin itsenäisyysjulistusta toukokuussa 1948 juutalaisten aseelliset Haganah ja Irgun Zvai Leumi valtasivat kuitenkin Jaffan, jonka asukkaiden suuri valtaosa pakeni. Tyhjentyneeseen kaupunkiin asettui juutalaisia siirtolaisia. Egyptin ilmavoimat teki 15. toukokuuta 1948 ilmaiskun kaupunkiin Israelin itsenäisyyssodan syttymisen jälkeen. Sittemmissä ilmataisteluissa kaupungin yllä pudotettiin kaksi egyptiläiskonetta. Kaupungin sataman kautta saapuville juutalaisille siirtolaisille annettiin saman tien ase ja heidät lähetettiin rintamalle.
Entinen Jaffan kaupunki liitettiin Tel Aviviin vuonna 1950. 1950-luvulla alueeseen liitettiin myös kaupunkia ympäröineitä arabikyliä ja juutalaisyhteisöjä. Jerusalem oli julistettu Israelin pääkaupungiksi vuonna 1950. Kansainvälinen yhteisö ei kuitenkaan tunnustanut siirtoa. Vaikka monet hallinnon toimet siirrettiin Jerusalemiin, suurin osa ulkomaista piti Israelin lähetystönsä Tel Avivissa. Tel Avivin pörssi perustettiin vuonna 1953, jonka jälkeen Tel Aviv alkoi kehittyä finanssialan keskukseksi. Toisaalta Tel Avivin sataman toiminta päättyi vuonna 1965 sen toimintojen siirtyessä Ashdodiin etelässä. Vuosien 1974 ja 1993 välillä virassaan toiminut pormestari Shlomo Lahat muistetaan monista uudistushankkeistaan. Toisaalta kaupungin kasvu hidastui, kun vapaa liitettävä maa loppui kaupungin ympäriltä. Kaupunki alkoi kasvaa vielä 1990-luvulla, jolloin Neuvostoliiton hajoaminen johti siirtolaisten määrän lisääntymiseen. Irak laukaisi kaupunkia vastaan ohjuksia Persianlahden sodan aikana, minkä lisäksi kaupunkia on ajoittain koetellut kiihtynyt arabien ja juutalaisten välinen konflikti, sekä sen mukanaan tuomat terrori-iskut. Kaupunkiin iski kovaa myös 2000-luvun alun talouskriisi, josta toivuttiin kuitenkin nopeasti.
Talous

Tel Aviv on Israelin johtava taloudellinen keskus. Kaupungissa oli vuonna 2016 420 000 työntekijää, tai noin 11 % kaikista Israelin työllistyneistä. Heistä 39 % asui kaupungin alueella ja 54 % suuremmalla metropolialueella. Vielä huomattavampi osa, noin kaksi viidesosaa, maan pankki-, vakuutus- ja finanssialan työpaikoista on Tel Avivissa. Lähes kaikilla maan pankeilla ja vakuutusyhtiöillä on pääkonttori Tel Avivissa. Kaupungissa sijaitsee myös maan ainut pörssi. Kaupungin talous pohjautuukin pitkälti jälkiteollisiin aloihin. Teollinen tuotanto on siirtynyt pitkälti muille alueille, mutta Tel Aviv on edelleen esimerkiksi huomattava korkean teknologian alan yritysten keskittymä. Kaupunki ja sen metropolialue on myös Israelin tukku- ja vähittäiskaupan keskus. Matkailu muodostaa oman huomattavan talouden osa-alueensa. Vuonna 2016 kaupungissa oli 68 hotellia ja yli 1,2 miljoonaa matkailijaa.
Liikenne

Tel Aviv on yksi Israelin merkittävimmistä liikenteen solmukohdista. Kaupungissa liikenne perustuu pitkälti autoilulle, mutta esimerkiksi junien käyttö on lisääntynyt. Kaupunkiin on kaavailtu myös pikaraitiotien avaamista. Pikaraitotien on arvioitu valmistuvan vuonna 2021.päivitettävä Tel Avivin rautatieliikenteestä vastaa Israel Railways ja kaupungissa on neljä juna-asemaa. Junaa Tel Aviviin käyttää vuosittain noin 14 miljoonaa matkustajaa. Linja-autoja käyttää päivittäin 550 000 henkilöä. Tel Avivin suurin linja-autoliikennöitsijä on Dan, jonka lisäksi kaupungissa toimii kansallinen liikennöitsijä Egged. Linja-autojen lisäksi kaupungissa on takseja. Israelin tärkein satama Ashdod sijaitsee Tel Avivista etelään ja Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema sijaitsee kaakossa.
Väestö

Israelin tilastokeskuksen mukaan Tel Avivin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 451 523. Vuonna 2016 asukasluku oli 438 820. Samana vuonna kaupungin suuremmalla metropolialueella oli noin 3,9 miljoonaa asukasta, eli noin 45 % Israelin väestöstä. Virallisiin asukaslukuihin eivät kuitenkaan sisälly kaupungin tuhannet väliaikaiset työntekijät, laittomat siirtolaiset tai muut ilman kansalaisuutta olevat.
Tel Avivin asukkaiden suuri valtaosa on juutalaisia. Vuonna 2016 juutalaisia oli 397 700 ja muita 41 120. Kaupungin arabit ovat muslimeja ja kristittyjä. Heitä asuu etenkin entisen Jaffan alueella. Vuoden 2015 lopussa kaupungin asukkaista 59 900 oli hiljattain, eli vuoden 1990 jälkeen saapuneita maahanmuuttajia. Maahanmuuttajat ovat asettuneet etenkin kaupungin eteläisiin osiin. Kaupungin eteläosat ovat köyhempiä kuin pohjoisen vanhan keskustan alue, jossa sijaitsevat Tel Avivin vauraimmat kaupunginosat.
Urheilu

Tel Avivin ehkä kansainvälisestikin tunnetuin urheiluseura on koripalloseura Maccabi Tel-Aviv. Paikallisia jalkapalloseuroja ovat esimerkiksi Hapoel Tel Aviv ja Maccabi Tel Aviv. Kaupungissa järjestettiin vuonna 1968 kesäparalympialaiset.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Tel Avivia on joskus pidetty suhteellisen näyttämättömänä kaupunkina ilman suurempia maamerkkejä tai loistavaa arkkitehtuuria. Kaupungille tyypillisiä rakennuksia ovat olleet kolmi- tai neljäkerroksiset tasakattoiset kerrostalot. Paikallista arkkitehtuuria on kuitenkin alettu hiljattain myös arvostaa. Tel Avivissa on tuhansia funktionalistisia asuinrakennuksia, joita suunnittelivat Bauhaus-koulun sulkemisen jälkeen Natsi-Saksasta paenneet arkkitehdit. Yhtenäisin tämän tyylisuunnan alue, niin sanottu Valkoinen kaupunki, on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. 1960-luvulta lähtien Tel Aviviin on rakennettu myös tornitaloja. Kaupungin ensimmäinen pilvenpiirtäjä oli vuonna 1965 valmistunut 142 metriä korkea Shalom Meir Tower. Kaupungin alueella on kaksi suurta kauppakeskusta, Azrieli Mall ja Ramat Aviv. Kunnantalo sijaitsee Yitzhak Rabinin aukion laidalla. Tel Aviviin liitetty Jaffa tunnettiin pitkään köyhänä ja ränsistyneenä kaupunginosana, mutta sittemmin sen alueelle on rakennettu hotelleja ja paikasta on kehittynyt tärkeä matkailukohde. Yarkonjoen varrella kaupungin pohjoisosassa on useita julkisia puistoja.
Pakistanin dominio

Pakistan (urduksi ‏مملکتِ پاکستان‎, Mumlikāt-ē Pākistān, bengaliksi পাকিস্তান অধিরাজ্য, Pakistan ôdhirajyô), joka tunnettiin myös nimeltä Pakistanin dominio (engl. Dominion of Pakistan), oli itsenäinen dominio Etelä-Aasiassa vuodesta 1947 vuoteen 1956. Valtio perustettiin Intian jaon seurauksena, jolloin uusi valtio nimeltä Pakistan perustettiin. Dominio, joka sisälsi suuren osan nykypäivän Pakistanista ja Bangladeshista, koostui entisen Brittiläisen Intian muslimienemmistöisistä alueista.
Vuonna 1956 Pakistan jaettiin hallinnollisesti läntiseen Länsi-Pakistaniin ja Itä-Bengalin provinssiin, joka uudelleennimettiin itäiseksi osaksi nimeltä Itä-Pakistan. Vuonna 1971 Itä-Pakistan irrottautui uniosta, jolloin siitä tuli Bangladesh.
Pakistanin dominion monarkit

| Pakistanin monarkki> Järjestys | Pakistanin monarkki> Kuva | Pakistanin monarkki> Nimi | Pakistanin monarkki> Valtakausi | Pakistanin monarkki> Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Yrjö VI | 15. elokuuta 1947 – 6. helmikuuta 1952 | Intian keisari ennen Intian jakoa |
| 2. |  | Elisabet II | 6. helmikuuta 1952 – 23. maaliskuuta 1956 | Yrjö VI:n tytär |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pakistanin dominio Wikimedia Commonsissa
| n k Commonwealth realmit ja dominiot |
| --- | --- |
Nykyiset:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Belize  Grenada  Jamaika  Kanada  Papua-Uusi-Guinea  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Tuvalu  Uusi-Seelanti  Yhdistynyt kuningaskunta 
Entiset:  Barbados  Ceylon  Etelä-Afrikka  Fidži  Gambia  Ghana  Guyana  Intia  Irlanti  Kenia  Malawi  Malta  Mauritius  Newfoundland  Nigeria  Pakistan  Sierra Leone  Tanganjika  Trinidad ja Tobago  Uganda
Mena Suvari

| Mena Suvari |
| --- | --- |
 Mena Suvari vuonna 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mena Alexandra Suvari
Syntynyt: 13. helmikuuta 1979 (ikä 46) Newport, Rhode Island, Yhdysvallat
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Mena Alexandra Suvari (s. 13. helmikuuta 1979 Newport, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa American Beauty ja American Pie. Suvari aloitti uransa 12-vuotiaana toimimalla mallina ja jo 16-vuotiaana hän pääsi mukaan televisiosarjaan Teho-osasto. Hän ääninäytteli Kingdom Hearts 2 -pelissä Final Fantasy VII -pelistä tuttua Aerista vuonna 2005.
Suvarin isä on virolainen lääkäri Ando Süvari ja äiti kreikkalainen sairaanhoitaja Candice. Hän meni naimisiin 18. maaliskuuta 2000 saksalaissyntyisen, 18 vuotta itseään vanhemman Robert Brinkmannin kanssa. Pari erosi 24. huhtikuuta 2005. Vuosina 2010–2012 Suvari oli avioliitossa konserttipromoottori Simone Sestison kanssa.
Filmografia

Jäähyväiset tytöille (1997)
Snide and Prejudice (1997)
Nowhere (1997)
Beverly Hillsin slummit (1998)
American Beauty (1999)
American Pie (1999)
Carrie 2 – raivo (1999)
Luuseri (2000)
Live neitsyt! (2000)
Muskettisoturi (2001)
American Pie 2 (2001)
Kuka on cool? (2001)
Spun (2002)
Sonny (2002)
Trauma (2004)
Standing Still – sekavia suhteita (2004)
Dangerous parking (2005)
Edmond (2005)
Brooklyn Rules (2005)
Huhupuhetta (2005)
Domino (2005)
Beauty Shop (2005)
Factory Girl (2006)
Brooklyn Rules (2006)
The Dog Problem (2006)
Caffeine (2006)
The Dog Problem (2006)
Final Fantasy VII: Advent Children (2006)
Stuck (2007)
Day of the Dead (2008)
American Pie: Luokkakokous (2012)
Televisiosarjat

Isojen poikien leikit (1995) – Laura
Isojen poikien leikit (1996) – Hilary
Teho-osasto (1996)
Minor Adjustments (1996)
El Caminon poliisit (1996–1997)
413 Hope St. (1997)
Chicagon lääkärit (1997)
Atomic Train (1999)
Saturday Night Live (2001)
Mullan alla (2004)
South of Hell (2015)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mena Suvari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  IdRef
Chappe

Chappe kesällä 2023.
Rakenteilla oleva Tammisaaren nykytaiteen museo Chappe kesällä 2022.
Chappe on Raaseporissa, Tammisaaressa sijaitseva nykytaiteen museo, joka avattiin huhtikuussa 2023. Chappe on rakennettu Raaseporin museon viereen ja se syntyi Albert de la Chapellen rahaston lahjoituksella. Hanketta varten perustettiin Albert de la Chapellen taidesäätiö, joka myös tukee museon toimintaa vuosittain. De la Chapelle ehti kuolla ennen hankkeen toteutumista. Albert ja Clara de la Chapellen kokoelmat muodostavat pysyvän kokoelman perustan, ja lisäksi museossa on vaihtuvia näyttelyitä,  joihin kuuluu töitä esimerkiksi Daniel ja Geo Fuchsilta  sekä Perttu Saksalta.
Arkkitehtuuri

Museorakennuksen suunnittelukilpailun voitti JKMM Arkkitehtien Asmo Jaaksi, ja suunnitelma oli myös Albert ja Clara de la Chapellen suosikki.
Rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 2021, peruskivi muurattiin marraskuussa, ja tilat avattiin huhtikuussa 2023. Taidemuseon rakentaminen maksoi noin seitsemän miljoonaa euroa. Museorakennuksen ulkovuoraus sai tumman kuusiverhoilun. Näyttelytiloja on kolmessa kerroksessa. Alkuperäisen aikataulun tarkoituksena oli, että museo avattaisiin syksyllä 2022, mutta viivästyksiä aiheuttavat rakennusmateriaalien ja palvelujen saanti.Clara de la Chapelle kuoli keväällä 2020 ja Albert de la Chapelle 10. joulukuuta 2020.
The Spectator -lehti noteerasi Chappen arkkitehtuurin vuonna 2023 listalla, jossa esiteltiin kymmenen vuoden kiinnostavinta uudisrakennusta ympäri maailmaa .
Palkinnot

Chappe voitti vuonna 2023 Finnish Travel Galan Vuoden matkailuinnovaatio -palkinnon . Perusteluissa kerrottiin, että Chappe "tarjoaa taide-elämyksen pilke silmäkulmassa ja toivottaa tervetulleeksi modernin taiteen ja nykytaiteen äärelle Tammisaareen. Chappe esittelee taiteen, visuaalisen kulttuurin ja yhteiskunnan ajankohtaisia ilmiöitä, erityisesti Pohjoismaisen ja Itämeren alueen taiteilijoiden töiden kautta. Chappella on velvollisuus rikkoa rajoja ja herättää keskustelua. Chappe palkitsee taiteen ja kulttuurin lähiseikkailijat silmän, mielen ja sielun haasteella."
Chappe oli Museoliiton ja ICOM Suomen komitean Vuoden museo 2024 -kategorian finalisti  sekä Arkkitehtuurin Finlandia -palkintoehdokas vuonna 2023 .
Aiheesta muualla

Tammisaareen nousee uusi taidemuseo, jonka rakentavat huippuarkkitehdit – taustalla syöpätutkijan perustama varakas säätiö Yle.fi, uutiset 9.8.2022
Viralliset verkkosivut
Chappe Museokortin sivuilla
Chappe Museolehden sivuilla
| n k Perustiedot Wikidatassa: Taidemuseo Chappe (Q113481372)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: taidemuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Raasepori
Oranjemund

| Oranjemund O – Mund |
| --- | --- |

 Oranjemund
 Koordinaatit: 28°33.1′S, 16°25.7′E 
Valtio:   Namibia
Alue:  ǁKaras
Väkiluku (2023):  7 736
Aikavyöhyke:  UTC+1
Motto::  Excellence Integrity Teamwork Diversity
 
 www.oranjemund-tc.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oranjemund on kaupunki ǁKarasin alueella lounaisessa Namibiassa. Se sijaitsee Oranjejoen pohjoisella rannalla sen suulla Etelä-Afrikan rajalla. Se on tunnettu ympäristönsä timanttikaivoksista.
Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan Oranjemundissa oli 7 736 asukasta.
Historia

Koko Lounais-Afrikan lounaisrannikko julistettiin vuonna 1908 alueeksi, jonne oli rajoitettu pääsy (Sperrgebiet), kun sieltä löydettiin alluviaalisia timantteja. Yleisöllä ei sen jälkeen ollut mitäänselvennä pääsyä sinne. Vuonna 1927 timantteja löydettiin myös Etelä-Afrikan puolelta Oranjejoen eteläpuolelta. Hans Merensky ja muut mineraalien etsijät olettivat, että Oranjen pohjoisella rannalla Lounais-Afrikan puolella olisi myös timantteja. Vuotta myöhemmin he tekivät tutkimusmatkan Lüderitzistä 300 km Oranjelle. He löysivät rikkaita timanttiesiintymiä sen pohjoisrannalta sekä sen lähistöltä rannikolta ja perustivat telttaleirin, josta Oranjemund sitten kehittyi.
1930-luvun laman vuoksi timantteja alettiin kaivaa vasta vuonna 1935, ja vuotta myöhemmin kaupunkiin rakennettiin taloja työntekijöitä varten. Oranjemund perustettiin tuolloin virallisesti. Alueella on tuotettu vuosittain noin 2 miljoonaa karaattia (400 kg) korulaatuisia timantteja kaivoksen perustamisesta lähtien, ja teknologia on kehittynyt kaiken aikaa.
Vuoteen 2017 saakka kaivosta operoi Namdeb (aiemmin Consolidated Diamond Mines), joka on nykyään De Beersin tytäryhtiö. Oranjemundiin pääsivät vain työntekijät ja heidän perheensä. Kaupungin infrastruktuuri on paljon parempi kuin muiden Namibian etelän kaupunkien, koska sen talous ei perustu asukkaiden verotukseen. 1900-luvun toisella puoliskolla Oranjemundiin perustettiin paljon viihtyvyyteen liittyviä instituutioita, kuten uima-allas, elokuvateatteri, ravintoloita ja baareja. Vesi on asukkaille edelleen ilmaista, ja niin oli myös sähkö aina vuoteen 2016 saakka.
Oranjemund julistettiin kaupungiksi vuonna 2011.
Liikenneyhteydet

Ernest Oppenheimer -silta yhdistää Oranjemundin Etelä-Afrikan puolella olevaan Alexander Bayhin. Aiemmin kaupunkiin pääsi vain anomalla sinne pääsyä kuukauden etukäteen. Vuonna 2017 kaupunki avattiin kaikille, jotka haluavat sinne tulla.
Oranjemundista pääsee päällystettyä tietä pitkin Rosh Pinahiin, joka myös sijaitsee Oranjejoen varrella. Tie otettiin käyttöön vuonna 2011, kun paikka julistettiin kaupungiksi.
Maantiede > Ilmasto

Oranjemund kuuluu Köppenin ilmastoluokituksessa aavikkoilmaston (BWk), ja lämpötilat ovat siellä miellyttäviä ympäri vuoden. Vuotuinen sademäärä on 50 mm.
Politiikka

Oranjemund oli vuoteen 2017 saakka De Beersin yksityisomaisuutta, ja tämä timanttiyhtiö hallinnoi sitä itse. Vuonna 2011 hallinto luovutettiin Namibian hallitukselle, joka julisti sen kaupungiksi. Sitä hallinnoi nykyään kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Oranjemundin ensimmäiset vaalit olivat täytevaalit vuonna 2012. Tuolloin annettiin 2 221 ääntä ja kaupungin pormestariksi valittiin SWAPOa edustava Henry Edward Coetzee.
Vuoden 2020 paikallisvaalien tulokset olivat seuraavat:
| Oranjemundin paikallisvaalit 2020> Puolue | Oranjemundin paikallisvaalit 2020> Äänimäärä | Oranjemundin paikallisvaalit 2020> Ääniosuus | Oranjemundin paikallisvaalit 2020> Paikkoja | Oranjemundin paikallisvaalit 2020>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| SWAPO Party of Namibia | 935 | 48,9% | 3 |  |
| Independent Patriots for Change (IPC) | 737 | 38,6% | 3 |  |
| Landless People’s Movement (LPM) | 158 | 8,3% | 1 |  |
| Popular Democratic Movement (PDM) | 81 | 4,2% | 0 |  |
| Yhteensä | 1 911 | 100% | 7 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oranjemund Town Council, viralliset kotisivut
Oranjemund Online, epäviralliset sivut ja historiallisia kuvia
Oranjemund sääolot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Oranjemund
Käännös suomeksi
Häräntappoase (vuoden 1989 televisiosarja)

| Häräntappoase |
| --- | --- |

Tyyli:  draamasarja
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  TV2 Draamaryhmä
Pääosissa:  Santeri Kinnunen Outi Alanen Antti Majanlahti Petri Lairikko Maija-Liisa Majanlahti Risto Salmi
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2
Julkaistu:  1989
Esitetty:  15. marraskuuta – 13. joulukuuta 1989
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  5
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Jussi Niilekselä
Käsikirjoittaja(t):  Jussi Niilekselä, Merja Turunen
Säveltäjä(t):  Jukka Siikavire
Leikkaaja(t):  Jukka Nyrhinen
Lavastaja(t):  Raimo Salo
Kuvaaja(t):  Alpo Reho
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Telvis-palkinto 1989
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Häräntappoase on suomalainen television draamasarja vuodelta 1989. Sarjan ohjasi Jussi Niilekselä. Se perustuu Anna-Leena Härkösen romaaniin Häräntappoase. Sarjan tuotti Yleisradio.
Häräntappoase esitettiin ensimmäisen kerran marras–joulukuussa 1989 Yle TV2 -kanavalla. Venla-palkintogaalassa tammikuussa 1990 se sai kunniamaininnan vuoden 1989 parhaana draamatuotantona Se oli myös Telvis-ehdokkaana.
Sarjasta koostettiin 1990 kaksi 50-minuuttista jaksoa. Koostejaksot ovat saatavilla kirjastotallenteena. Vuonna 2011 sarja julkaistiin DVD:llä kolmena 48 minuutin jaksona, ja se esitettiin uusintana televisiossa.
Jaksot

| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 15.11.1989
2.: 22.11.1989
3.: 29.11.1989
4.: 6.12.1989
5.: 13.12.1989
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Santeri Kinnunen  | … |  Alpo ”Allu” Korva   |
|  Outi Alanen  | … |  Kerttu Hurme   |
|  Antti Majanlahti  | … |  Pasi (”Rutanen”)   |
|  Maija-Liisa Majanlahti  | … |  Lahja Takkinen   |
|  Risto Salmi  | … |  Svante Takkinen   |
|  Petri Lairikko  | … |  Tauno Takkinen   |
|  Maria Aro  | … |  Anni Hurme   |
|  Petri Manninen  | … |  Ripe   |
|  Ilkka Pentti  | … |  Touko   |
|  Minna Hämäläinen  | … |  Vuokko   |
|  Jaakko Haapanen  | … |  Kertun isä   |
|  Mauno Käpyaho  | … |  Toivo Tuuhonen   |
|  Henna-Maija Alitalo  | … |  Kirsti Nyyssölä   |
|  Riitta Räty  | … |  Rouva Nyyssölä   |
|  Antti Vartiala  | … |  Heikki Nyyssölä   |
|  Eero Junttila  | … |  Björn Nyyssölä   |
|  Matti Viironen  | … |  Allun isäpuoli   |
|  Tuija Vuolle  | … |  Allun äiti   |
|  Jukka Hiltunen  | … |  Taala   |
|  Seppo Kulmala  | … |  säteilymittaaja   |
|  Kari-Pekka Toivonen  | … |  Late   |
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Häräntappoase
Yle Areena: Häräntappoase
Dendy

| Dendy |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Steepler
Sukupolvi:  kolmas sukupolvi
Julkaisu:  joulukuu 1992
Valmistus lopetettu:  1998
Valmistusmaa:  Taiwan
Tallennusväline:  pelimoduuli
Myydyt yksiköt:  1,5–6 miljoonaa
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Dendy (ven. Денди, Dendi) on Venäjän markkinoille suunnattu Taiwanissa valmistettu pelikonsoli, joka on Nintendon Famicom-konsolin piraattikopio. Sen julkaisi tietotekniikkayritys Steepler vuonna 1992. Edullinen Dendy saavutti Venäjällä vastaavan suosion kuin Nintendon konsolit länsimaissa. Sitä markkinoitiin televisio-ohjelmilla ja videopelilehdillä, ja siitä alettiin jopa tehdä piraattikopioita. Jakelusta vastanneen Steeplerin mentyä konkurssiin alkuperäisen Dendyn myynti loppui vuonna 1998. Dendyä myytiin eri arvioiden mukaan 1,5–6 miljoonaa kappaletta. Sen katsotaan luoneen Venäjälle markkinat videopeleille ja pelikonsoleille.