stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reiner Knizia

Reiner Knizia (2008)
Reiner Knizia (s. 1957) on saksalainen lautapelisuunnittelija. Knizia opiskeli matematiikkaa Ulmin yliopistossa Saksassa ja Syracusen yliopistossa Yhdysvalloissa, valmistuen matematiikan tohtoriksi Ulmista. Hän muutti Englantiin vuonna 1993 ja työskenteli taloustutkijana. Kymmeniä hänen suunnittelemiaan pelejä oli jo julkaistu ennen kuin hän alkoi päätoimiseksi pelisuunnittelijaksi vuonna 1997. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä tai jopa merkittävimpänä lautapelisuunnittelijana, ja vuonna 2007 hänen suunnittelemiaan pelejä oli julkaistu yli 300. Knizian kaupallisesti menestynein peli on Taru sormusten herrasta, joka on julkaistu 17 kielellä ja jota on myyty yli miljoona kappaletta.
Kniziaa pidetään eräänä parhaista pelimekaniikan suunnittelijoista, mutta hänen heikkoutenaan pidetään pelin teeman näkymättömyyttä pelin kulussa. Knizia on voittanut Deutscher Spiele Preisin neljästi.
Knizian suunnittelemia pelejä

Keltis, Spiel des Jahres vuonna 2008
Genial
Amun-Re, Deutscher Spiele Preis vuonna 2003
Merchants of Amsterdam
Taj Mahal, Deutscher Spiele Preis vuonna 2000
Ra
Samurai,
Euphrat und Tigris, Deutscher Spiele Preis vuonna 1999
Aavikon karavaanit
Medici
Modern Art, Deutscher Spiele Preis vuonna 1993, Vuoden Peli Suomessa 2008 aikusten pelisarjassa.
Aiheesta muualla

Knizian kotisivu Knizia Games
Lista Knizian peleistä BoardGameGeek (Arkistoitu – Internet Archive)issä
BoardGameSpeakin haastattelu[vanhentunut linkki]
BoardGameSpeakin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Muut:  IdRef
Koch-reaktio

Yleinen esimerkki Koch-reaktiosta
Koch-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa alkeeni reagoi hiilimonoksidin ja veden kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen karboksyylihapon. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Herbert Koch vuonna 1955 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa. Koch-reaktio on teollisuudessa yleisesti käytetty menetelmä haarautuneiden tertiääristen karboksyylihappojen valmistamiseen. Esimerkki tällä reaktiolla valmistettavasta yhdisteestä on pivaliinihappo..
Reagenssit ja mekanismi

Koch-reaktio tapahtuu useille alkeeneille. Happamina katalyytteinä käytetään vahvoja happoja kuten rikkihappoa, fosforihappoa tai vetyfluoridia tai näiden vahvojen happoja ja vahvojen Lewis-happojen kuten booritrifluoridin tai antimonipentafluoridin seoksia. Koch-reaktio tapahtuu huoneenlämpötilassakin, mutta teollisesti usein käytetään 70–80 °C:n lämpötilaa ja korkeimmillaan 100 ilmakehän suuruista hiilimonoksidipainetta.
Koch-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa happo protonoi alkeenin, jolloin muodostuu karbokationi. Mikäli karbokationi on sekundäärinen, se yleensä toisiintuu stabiilimmaksi tertiääriseksi karbokationiksi. Karbokationi on elektrofiilinen ja hiilimonoksidi reagoi sen kanssa additioreaktiolla. Näin muodostuu asyliumkationi, joka reagoi veden kanssa muodostaen karboksyylihapon. Reaktiossa muodostuu usein monen karboksyylihapon seos.
Koboža

Koboža (ven. Кобо́жа) on Volgan vesistöön kuuluvan Mologan sivujoki Novgorodin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 184 kilometriä, valuma-alueen laajuus 2 660 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus joen suussa 19,5 kuutiometriä sekunnissa.
Koboža saa alkunsa Mošenskojen piirissä sijaitsevasta Velikojejärvestä, virtaa ensin kohti pohjoista, kääntyy myöhemmin itään ja laskee Mologaan Ustjužnan kaupungin luona. Sen sivujokia ovat Belaja, Tšornaja, Veutš ja Mezga. Joen varrella sijaitsee Kabožan kuntakeskus.
Aiheesta muualla

Koboža Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Klordekoni

| Klordekoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dekaklooripentasyklo[5.3.0.02.6.03.9.04.8]dekan-5-oni
CAS-numero:  143-50-0
PubChem CID:  299
SMILES:  C1(=O)C2(C3(C4(C1(C5(C2(C3(C(C45Cl)(Cl)Cl)Cl)Cl)Cl)Cl)Cl)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10Cl10O
Moolimassa:  490,6 g/mol
Sulamispiste:  349 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee huonosti veteen
Klordekoni eli keponi (C10Cl10O) on kloorattuihin rengasrakenteisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty aikaisemmin maataloudessa hyönteismyrkkynä ja fungisidina, mutta nykyisin sen käyttö on kielletty useassa maassa klordekonin terveys- ja ympäristövaikutusten vuoksi.
Ominaisuudet

Klordekoni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin vähän veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Klordekoni tehoaa useisiin hyönteisiin ja myös eräisiin sieniin. Yhdiste on myös erittäin myrkyllistä monille muille eliöille kuten nisäkkäille. Klordekonille altistumisesta voi seurata pääkipua, huonovointisuutta, lihasten heikkoutta, vapinaa ja kouristuksia. Eläinkokeissa klordekonin on todettu olevan karsinogeeninen. Yhdiste on luonnossa pysyvä yhdiste ja kertyy eliöihin. Ympäristössä mireksi hapettuu klordekoniksi.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran klordekonia valmistettiin vuonna 1951. Ainetta valmistetaan heksakloorisyklopentadieenistä rikkitrioksidin tai klooririkkihapon avulla.
Klordekonia on käytetty hyönteismyrkkynä maataloudessa 1950-luvun puolivälistä alkaen muun muassa koloradonkuoriaisten ja ripsiäisten torjuntaan. Lisäksi sillä on kontrolloitu myös torakoita, muurahaisia, termiittejä sekä omenarupea ja härmää. Suomessa yhdistettä ei kuitenkaan ole koskaan käytetty. Klordekonin käyttö on nykyään kielletty useassa maassa. Yhdysvalloissa se kiellettiin vuonna 1978, koska Chesapeakenlahti ja Jamesjoki saastuivat klordekonia sisältävistä jätevesistä. Euroopan unionin alueella yhdisteen käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2007 ja yhdiste kiellettiin myös Tukholman sopimuksessa.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Chlordecone
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Chlordecone (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Chlordecone (englanniksi)
Torjunta-aineita
| --- | --- |
Jyrsijät:   Arsenikki  Barium  Bromadioloni  D-vitamiini  Fosfiini  Natriumfluoriasetaatti  Strykniini  Tallium  Taponlehti  Zyklon B  Kumatetralyyli  Varfariini 
Loiset:  Malationi
Kasvituholaiset:  Dimetoaatti
Rikkakasvit:   glyfosaatti  fenoksietikkahapon johdannaiset  sulfonyyliurea 
Hyönteiset:   Aldriini  dieldriini  Toksafeeni  DDT  Endriini  Klordaani  Mireksi  Heksabromobifenaali  Heptakloori  Klordekoni  Lindaani
Knossoksen seinämaalaukset

Knossoksen seinämaalauksia Iraklionin arkeologisessa museossa.
Knossoksen seinämaalaukset eli Knossoksen freskot on nimitys, jota käytetään Knossoksen palatsikeskuksesta Kreetan saarelta löydetyistä minolaisaikaisista seinämaalauksista.
Seinämaalaukset on maalattu niin kutsutulla uudella palatsikaudella noin ajalla 1600–1450 eaa. Freskot koristivat Knossoksen palatsin sisäseiniä. Osa maalauksista on tehty aidolla freskotekniikalla niin, että maalaus on tehty tuoreelle, kostealle laastipinnalle; osa puolestaan on maalattu kuivalle seinälle. Osa peittää kokonaisia seiniä, kun taas osa on pienempiä. Maalaukset esittävät minolaista elämää, uskonnollisia toimituksia sekä ihmisiä, eläimiä ja kasveja. Tunnetuimpiin kuuluu härkähyppyä esittävä fresko. Maalaukset muistuttavat jossain määrin egyptiläistä taidetta, mutta ovat sitä sekä muuta saman aikakauden taidetta naturalistisempia. Seinämaalaukset on maalattu pääosin punaisen, oranssin, ruskean, keltaisen ja sinisen sävyillä sekä valkoisella ja mustalla. Miehille on maalattu tummempi ja naisille vaaleampi iho, mikä oli aikakauden konventio.
Seinämaalaukset ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa. Niiden paikalla Knossoksen arkeologisella alueella on kopiot. Monet maalauksista ovat säilyneet vain vähäisiltä osiltaan, ja niiden restauroinneissa on osana paljon tutkijoiden tulkintaa. Myös maalauksille annetut nimet ovat nykyaikaisia.
Merkittävimmät seinämaalaukset

| --- | --- |
: Aarnikotkat Aarnikotkia ja kasveja. Löydetty niin kutsutusta valtaistuinsalista.
: Apina ja krookukset Apina, joka kerää krookuksia ruukkuun. Tunnetaan myös nimellä Sahraminkerääjä, koska se rekonstruoitiin alun perin väärin esittämään sahramia keräävää poikaa. Freskon arvellaan olevan Knossoksen vanhimpia.
: Astiankantajat Kaksi miestä, jotka kantavat astioita.
: Delfiinit Delfiinejä. Löydetty niin kutsutusta kuningattaren huoneistosta.
: Härkä ja oliivipuu Oliivipuuta kohti hyökkäävä härkä.
: Härkähyppy Mies, joka suorittaa härkähyppyä härän selässä.
: Kilvet Kilpiä.
: Liljaprinssi tai Pappiskuningas Ylhäinen mies.
: Mustekala Mustekalan lonkeroita.
: Naiset Naisia sinisellä taustalla.
: Pariisitar Nainen, joka on saanut nimensä siitä, että muistutti joidenkin arkeologien mukaan monin tavoin 1800-luvun lopun pariisitarta. Tulkitaan yleensä papittareksi tai jumalattereksi. Freskon osa.
: Tanssiva nainen Nainen, joka mahdollisesti tanssii.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knossoksen seinämaalaukset Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Akrotírin ja Knossoksen seinämaalausten sinisten apinoiden mysteeri ratkesi
Kodak Brownie

Kodak Brownie No. 2
Brownie-kamera tai Kodakin Brownie oli Eastman Kodakin vuonna 1900 markkinoille tuoma valokuvauskamera, joka oli tarkoitettu lapsille. Sen filmirulla voitiin ladata valossa. Kodak Brownie No. 1 -kamera maksoi yhden dollarin ja Kodak myös kehitti kuvat edullisesti. Helppokäyttöistä kameraa alkoivat käyttää pian myös aikuiset.
Kodakin perustaja George Eastmanin tavoitteena oli tehdä valokuvauksesta arkipäiväistä. Tuohon aikaan käytetyt lasilevy- ja laakafilmitekniikat olivat monimutkaisia. Eastman oli patentoinut jo vuonna 1884 rullafilmikameran. Uuden kameratyypin suunnittelijaksi hän palkkasi kanadalaisen Frank Brownellin (1859–1939). Miehet saivat valmiiksi Kodakin ensimmäisen kameran, Kodak No. 1, vuonna 1888. Se maksoi 25 dollaria ja oli useimmille liian kallis. Seuraavaksi tavoitteena oli tehdä lapsille sopiva kamera. Tuloksena syntyi vuonna 1900 Kodak Brownie No. 1. Siinä filmi oli kelattu taustapaperin kanssa rullalle, joten filmirulla voitiin vaihtaa valossa. Kamera maksoi yhden dollarin. Vuonna 1901 markkinoille tuotiin Kodak Brownie No. 2, joka maksoi 2 dollaria. Tätä kameraa valmistettiin vuoteen 1933 saakka. Hintansa ansiosta kamerat olivat suurmenestys. Brownie No. 2:ssa oli kaksi optista etsintä, toinen päällä ja toinen sivulla, kameran vaaka- ja pystyasentoja varten. Näistä näki peilin ja linssin kautta kohteen. Kuuden kuvan filmin siirto tapahtui manuaalisesti. Kamerassa ei ollut mitään säätöjä, ei tarkennusta, valotusaikaa tai etäisyyttä. Kameralla pystyi ottamaan hyviä kuvia ulkovalossa sopivalta etäisyydeltä eli sillä sai hyviä lomakuvia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.kodak.com/US/en/corp/features/brownieCam/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.brownie-camera.com/
Kodin-Ystävä

Lehden näytenumeron etusivu.
Kodin-Ystävä oli Tampereella vuosina 1891–1896 ilmestynyt aikakauslehti.
O. Wennbergin ja J. V. Hellbergin toimittama Kodin-Ystävä, Lukemista kodille ja kansalle oli ensimmäinen suomenkielinen perhelehti. Tamperelaiselle työväestölle suunnattua wrightiläistyyppistä työväenlehteä levitettiin raittiusseurojen ja työväenyhdistysten välityksellä. Lehti sisälsi tietopuolisia kirjoituksia ja kaunokirjallisuutta sekä käytännön neuvoja ja moraalisia ohjeita. Myöhemmin sen pääsisällöksi tulivat uskonnollissävyiset kertomukset ja novellit. Kyläkirjaston Kuvalehden kanssa kilpailemaan joutunut Kodin-Ystävä lopetettiin kannattamattomana.
Samanniminen lehti ilmestyi Viipurissa vuosina 1899–1905.
Aiheesta muualla

Kodin-Ystävä digitoituna kansalliskirjastossa
Kiuas

Savupirtin kiuas Kuurinmaalla.
Riihen kiuas Pornaisissa.
Puulämmitteinen kiuas.
Kertalämmitteinen pönttökiuas.
Vaipaltaan lämpöeristetty sähköllä toimiva jatkuvalämmitteinen kiuas.
Kiuas on saunan (ennen myös riihen tai savupirtin) tavallisesti uunimainen lämmitin, jonka yläosassa on lämpöä varastoiva kiviladelma. Saunomisen löyly saadaan aikaan heittämällä vettä kuumentuneille kiukaan kiville, jolloin vesi muuttuu vesihöyryksi. Tavallisimmin kiukaita lämmitetään puulla tai sähköllä, mutta myös öljy- ja kaupunkikaasulämmitteisiä kiukaita on ollut käytössä.
Etymologia

Sana kiuas ja sen monet vastineet suomen eri murteissa (esimerkiksi kiukaa, kiukoa ja kiukas) ja suomen lähimmissä sukukielissä kuten karjalassa (kiukua) on usein selitetty lyhentymäksi yhdyssanasta kivikota, mutta vaihtoehtoisen näkemyksen mukaan sanojen taustalla on kivikasa. Esimerkiksi muotojen kivikasa : kivikasan kehittyminen taivutustyypiksi kiu(k)as : kiuka(h)an on epäsäännöllinen, mutta tämä selittää myös kiuasta merkitsevien sanojen runsaan vaihtelun.
Sana kiuas ja sen variantit esiintyvät vain pohjoisimmissa itämerensuomalaisissa kielissä. Virossa vastaava sana on keris, joka voi olla laina balttilaisista kielistä. Ajatusta kiuas-sanan alkuperäisestä merkityksestä 'kivikasa' tukevat vepsän kiuasta merkitsevä küudug ja mokšan kevmar, jotka niin ikään tarkoittavat alkuaan kivikasaa. Aiemmin kiuasta lienee merkinnyt sana sauna, joka vasta myöhemmin on laajentunut viittaamaan rakennuksiin, joissa kiukaat sijaitsevat.
Kiuastyypit

Lämmitystavan mukaan kiukaat jaetaan kerta- ja jatkuvalämmitteisiin. Kertalämmitteinen kiuas lämmitetään valmiiksi ennen saunomista, kun taas jatkuvalämmitteisessä kiukaassa palaa tuli tai lämpövastukset ovat päällä kylpemisen aikana. Varatakseen riittävästi lämpöä saunomiseen kertalämmitteinen kiuas tarvitsee suuremman kivimäärän kuin jatkuvalämmitteinen, jolloin kiukaan lämmitys vie pidemmän ajan. Kertalämmitteisiin kiukaisiin lukeutuvat esimerkiksi savusaunan kiukaat ja pönttökiukaat, kun taas jatkuvalämmitteisiä ovat useimmat muut puulämmitteiset kiukaat, kuten läpivirtauskiuas, sekä valtaosa sähkölämmitteisistä kiukaista.
Puulämmitteiset kiukaat

Puulämmitteiset kiukaat voivat olla joko kerta- tai jatkuvalämmitteisiä. Kertalämmitteinen kiuas lämmitetään ja tulen annetaan sammua ennen kylpemistä; jatkuvalämmitteiseen kiukaaseen voidaan lisätä puita kylpemisen aikana. Kertalämmitteisissä tuli- ja kivipesä ovat samaa tilaa, jolloin savu lämmittää kivet riittävän tehokkaasti. Jatkuvalämmitteisissä tulipesä sijaitsee kivitilan alla, ja lämpö välittyy kiviin kiukaan teräsosien läpi.
Puulämmitteiset kiukaat > Puulämmitteisten kiukaiden rakenne

Kiuas voi olla rakenteeltaan tiilistä paikallamuurattu tai terästä, hitsaamalla teräslevyistä koottu. Arina on tyypillisesti valurautaa, luukut terästä tai valurautaa.
Kiukaassa on aina tulipesä. Tulipesän pohjana on arina, jonka läpi tuhka putoaa alla olevaan tuhkapesään. Tuhkaluukun kautta tuhkat voidaan tyhjentää saunomisen jälkeen. Tyypillisesti palamisen voimakkuutta säädetään tuhkaluukussa olevia ilmanottoaukkoja suurentamalla tai pienentämällä. Arinaa tai tuhkaluukkua ei kuitenkaan ole kaikissa kiukaissa. Niissä ne on jätetty pois tarpeettomana, ylimääräisenä huoltokohteena.kenen mukaan? Tulipesästä savu johdetaan joko kivitilaan (kertalämmitteinen kiuas) tai kanaviin kivitilan alla ja ympärillä (jatkuvalämmitteinen kiuas) ja tämän jälkeen savuhormiin.
Joskus puulämmitteiseen kiukaaseen on yhdistetty vesisäiliö, josta samalla saadaan lämmintä pesuvettä saunassa käytettäväksi. Vesisäiliö voi olla osa kiuasta tai liitettynä savuhormin kylkeen.
Nykyisin useissa puulämmitteisissä kiukaissa on lasillinen tulipesän luukku. Tunnelmallinen saunaan näkyvä tuli tuo lisää viihtyisyyttä saunomiseen.
Puulämmitteiset kiukaat > Savusaunan kiuas

Savusaunassa käytetyt kiukaat – savukiukaat – ovat kertalämmitteisiä. Savukiuas on vanhin kiuastyyppi, alun perin kivinen latomus. Tulipesä sijaitsee kivitilan keskellä tai alla, ja savu kiertää kiviä. Savuhormia ei kuitenkaan ole, vaan kivitilasta savu nousee suoraan saunatilaan, josta se kulkeutuu ulos tuuletusaukon ja oven kautta. Kiuas lämmitetään kuumaksi ja ennen saunomista heitetään häkä- tai nokilöylyt – tämän jälkeen saunan annetaan siintyä, jonka jälkeen voidaan aloittaa saunominen. Kylpemisen aikana kiuasta ei lämmitetä. Perinteisesti kiukaan kivimäärä on suuri, ja se vaatii usein pitkän lämmitysajan.
1950- ja 1960-luvuilla perinteisten savusaunojen kiukaiden tilalle rakenneltiin usein pönttökiukaita paksupeltisistä katkaistuista öljytynnyreistä. Alle rakennettiin pieni tulipesä. Nykyisin savusaunan kiuas voidaan tehdä esimerkiksi valamalla tulenkestävästä massasta holvi tulipesän päälle. Kivitila on holvin päällä. Valumuottiin asennetaan putkia, jotta valmiissa holvissa olisi savureiät tulipesästä kivitilaan.
Puulämmitteiset kiukaat > Savusaunan kiuas > Modernit välimuodot

Perinteisestä savusaunan kiukaasta on kehitetty lähinnä matkailu- ja palvelualalla helpommin lämmitettäviä, vain osan lämmitysaikaa tai vain osittain saunatilaan savuavia kiukaita. Tyypillisesti tämä on toteutettu kivitilan päälle laskettavalla metallisella savukuvulla, tai hormilla, johon kiuas kytketään lähes koko lämmitysvaiheen ajaksi. Aivan lämmityksen loppuvaiheessa kupu nostetaan ylös, tai sulkupellin avulla kiukaan savu käännetään saunatilaan, jolloin saadaan löylytilaan savusaunamainen tunnelma tuoksuineen. Löylyheiton aikana kiuasta ei lämmitetä, jolloin se toimii savusaunan kiukaan tavoin. Savupeltimekanismi voi olla myös kiukaan sisäinen.
Uudempia savusaunan kiuasinnovaatiota on automaattisesti pelletillä lämpiävä savusaunan kiuas. Pellettien syöttö kiukaaseen voidaan kokonaan automatisoida, mikä lisää savusaunan paloturvallisuutta ja helppokäyttöisyyttä.
Puulämmitteiset kiukaat > Polttoprosessin kehitys

Moderneissa puupolttoisissa kiukaissa kiinnitetään yhä enemmän huomiota mahdollisimman puhtaaseen palamiseen ja sitä myötä vähenevään haitallisten pienhiukkasten määrään savukaasuissa. Tehokkaampi polttoprosessi merkitsee myös puun lämpöarvon tehokkaampaa hyödyntämistä, jolloin säästetään puuta. Oleellista on, että palokaasuille on riittävästi tilaa ja aikaa syttyä ja palaa kiukaan sisällä. Tällöin lämpöenergia saadaan tehokkaammin käyttöön ja korkean lämpötilan johdosta palamisprosessin sivutuotteita on vähemmän. Mikäli näin ei ole, saattavat palokaasut syttyä esimerkiksi liitosputkessa tai hormissa. Tällöin ongelmana on hormin rakenteisiin kohdistuva suuri palorasitus.
Puulämmitteiset kiukaat > Pienhiukkaspäästöt

Halkaisijaltaan alle 2,5 μm kokoisten pienhiukkasten päästöt, jotka olivat peräisin puun poltosta kotitalouksissa, aiheuttivat Suomessa 200 kuolemaa vuonna 2015. Kiukaat ovat pienhiukkasten massan suurin yksittäinen lähde.
Saunan sisällä voi olla pienhiukkasia pahimmillaan 50–70 mikrogrammaa kuutiossa – kymmenen kertaa enemmän kuin ulkoilmassa.
Kiuasvalmistajat mainostavat mallejaan vähäpäästöisiksi, mutta kiukaiden pienhiukkaspäästöjä ei tarvitse testata. Koska tietoa ei ole saatavilla, kuluttajan on mahdotonta löytää itselleen vähäpäästöistä kiuasta. Itä-Suomen yliopiston tutkimuksen mukaan huonoimmasta kiukaasta vapautui pienhiukkasia seitsemän kertaa enemmän kuin parhaasta.
Pienhiukkasia syntyy enemmän silloin, kun puukaasut palavat huonosti. Pienhiukkasia syntyy erityisesti silloin, kun tulta sytytetään; kun klapeja lisätään; kun kiuasta poltetaan liian kovalla teholla ja vedolla; kun kiukaan pesä ladataan liian täyteen; tai kun puu on liian kuivaa. Puulaji ei vaikuta hiukkaspäästöihin suuresti. Jos piipusta tulee mustaa savua, se merkitsee, että ilmassa on runsaasti pienhiukkasia.
Pienhiukkasten vähentämiseksi on kehitetty sähköiseen varaukseen perustuva sieppari, joka pystyy poistamaan pienhiukkasista puolet.
Kiukaita varten on kehitetty tähtiluokitukseen perustuvaa ympäristömerkkiä.
Sähkölämmitteiset kiukaat

Sähkölämmitteiset kiukaat ovat pääosin jatkuvalämmitteisiä, mutta markkinoilla on myös peruslämmön varaavia kiukaita. Kivitilan pohjalla sijaitsee sähkövastuksia, jotka kuumentuessaan lämmittävät kivet. Termostaatti ohjaa vastusten kuumentumista. Savuhormia ei tarvita. Sähkölämmitteiset kiukaat ovat teräslevystä teollisesti sarjavalmistettuja.
Tiettävästi maailman ensimmäisen tehdasvalmisteisen sähkökiukaan valmisti vuonna 1938 Oy Metalliteos, nykyiseltä nimeltään Metos Oy Ab. Kiuas asennettiin SOK:n Vaasan konttorin saunaan. Kiukaan sähkösuunnittelun teki insinööri Niilo Jernvall, tekniikka otettiin "Metos-keittojakkarasta", pienestä 6 kW:n tehoisesta ammattikeittiöliedestä.
Markkinoilla on 1990-luvulta lähtien ollut myös peruslämmön varaavia, vaipaltaan eristettyjä sähkölämmitteisiä kiukaita, joissa kivet pidetään jatkuvasti jonkin verran lämpiminä. Tällöin kuumennus saunomisvalmiiksi tapahtuu nopeammin. Tämäntyyppinen kiuas voi toimia myös saunatilan normaalina lämmittimenä. Tyypistä käytetään nimitystä aina valmis tai heti valmis. Kuten puulämmitteisiä, on myös sähkökiukaita, joiden ulkovaippa on tehty teräsverkosta.
Kiuaskivet

Kiuaskivien tarkoituksena on varastoida lämpö, kunnes höyrystyvä vesi vapauttaa sen löylyksi. Kivien määrä on tärkein lämmönvarauskykyyn vaikuttava tekijä. Asuntosaunoihin tarkoitetuissa kiukaissa kivien määrä vaihtelee karkeasti 10–250 kilon välillä, julkisissa saunoissa kiuaskiviä voi olla satoja kiloja.
Kiuaskiven tärkeimmät ominaisuudet ovat hyvä lämmönvarauskyky ja lämpövaihteluiden kesto. Jatkuvalämmitteisissä kiukaissa – kuten useimmissa sähkökiukaissa – lämmönvarauskyky ei ole oleellinen. Nopeat lämpötilan muutokset aiheuttavat rasitusta kiville, jotka saattavat kiuastyypistä riippuen lohkoutua tai pirstoutua helposti. Kivet tulisi tarkastaa ja latoa uudelleen määrävälein, esimerkiksi kerran vuodessa. Samalla poistetaan pirstoumat ja murske mahdollisen kivitilan pohjalta. Ladottaessa kiuaskivet takaisin tulee kiinnittää huomio riittävään ilmankiertoon kivien välissä. Uudet kivet on pestävä puhtaaksi ennen kiukaaseen asettamista, sillä höyrystyvä vesi irrottaa erittäin tehokkaasti hienojakoisen pölyn kiven pinnasta saunan hengitysilmaan.
Kiuaskivet > Eri kivimateriaalit

Hyvänä kivimateriaalina pidetään painavista mineraaleista koostuvia tummia syväkiviä, kuten oliviinikivi ja peridotiitti. Mäntyharjulta louhitun oliviinikiven ominaispaino on Geologian tutkimuslaitoksella todettu olevan jopa 3,5 (erittäin korkea). Korkea lämmövarauskyky johtaa pitkään jälkilämpöön, joka puolestaan kuivattaa saunan tehokkaasti: tämä puolestaan vähentää kosteushaittoja ja homeenmuodostusta. Kiuaskiviä valmistetaan jopa vuolukivestä, jonka lämmönvarauskyky on poikkeuksellisen hyvä. Teollisesti kiviä voidaan valmistaa myös savesta, polttamalla massa täysin sintraantuneeksi asti. Tämäntyyppinen keraaminen kivi ei rapaudu tai lohkeile lainkaan, mutta kevyempänä sen lämmönvarauskyky ei ole yhtä hyvä kuin luonnonkivillä. Keraamiset kiuaskivet voidaan kuitenkin valmistaa haluttuun muotoon kiukaan ilmankierron tai veden haihtumisen tehostamiseksi.
Rapautumisen estämiseksi kiuaskivinä saatetaan joskus käyttää jopa sähkötolppien posliinieristeitä. Joissakin moderneissa sähkökiukaissa kivet on korvattu vuolukivestä valmistetulla tasolla.