stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapio Vilpponen

Tapio "Roy" Vilpponen
Tapio Vilpponen (31. toukokuuta 1913 Rauma – 31. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen käsikirjoittaja, lavastaja, puvustaja, taidemaalari, graafikko, sisustussuunnittelija, kuvanveistäjä, copywriter, toimittaja, pilapiirtäjä ja pakinoitsija. Hän myös näytteli muutamassa elokuvassa. Vilpponen käytti salanimiä Roy ja Juan Batiste Montauban. Vilpponen kirjoitti useita kioskilukemistoja (El Zorron seikkailut, Tilly, Pekka Lipponen junior) sekä nelisensataa jatkojännäriä.
Vilpponen valmistui sisustusarkkitehdiksi ja jatko-opiskeli alaa muuan muassa Lontoossa ja São Paulossa. Hän toimi Suomi-Filmi Oy:n PR-miehenä sekä mainos- ja taideosaston päällikkönä 1939–1958, sitten Mainos-TV:n päälavastajana ja taideosaston päällikkönä. Vilpponen teki lavastuksia ja käsikirjoituksia kymmeniin kotimaisiin elokuviin ja noin 150 tv-näytelmään.
Vuonna 1944 helsinkiläiset elokuvatoimittajat päättivät perustaa Vilpposen aloitteesta Elokuvajournalistit-yhdistyksen. Sen erääksi päätarkoitukseksi tuli alusta alkaen tunnustuspalkintojen jakaminen kotimaisten elokuvien parhaille vuosittaisille saavutuksille. Ensimmäiset Jussi-patsaat jaettiin Helsingin ravintola Adlonissa 16. marraskuuta 1944. Vilpponen itse kertoi idean syntyyn vaikuttaneen useamman henkilön. Hän oli itse ensimmäisiä Jussi-palkittuja vuonna 1944, kun hänet palkittiin parhaasta lavastuksesta elokuvasta Herra ja ylhäisyys. Seuraavana vuonna Vilpponen voitti jälleen parhaan lavastuksen palkinnon, tällä kertaa elokuvasta Linnaisten vihreä kamari. Vilpponen voitti Jussin myös 1951 sekä vuosikymmeniä myöhemmin 1989 betoni-Jussin elämäntyöstään suomalaisten elokuvien parissa.
Ensimmäisen käsikirjoituksensa Vilpponen teki elokuvaan En ole kreivitär. Myöhemmin vuosina 1954–1960 hän teki kuusi käsikirjoitusta Veikko Itkoselle. Elokuvalavastuksia hän teki uransa aikana yli 60 ja toimi Suomi-Filmin Uutisaitan päätoimittajana 1943–1953.
Filmografia

Ryhmy ja Romppainen 1941
Varaventtiili 1942 – kreditoimaton näyttelijä (apteekkarin nimipäivävieras) (nimellä Tapio Vilpponen), julisteen suunnittelu (kreditoimaton  tekijä) (nimellä Tapio Vilpponen)
Hopeakihlajaiset 1942 – kreditoimaton näyttelijä (mies Kalastajatorpalla) (nimellä Tapio Vilpponen)
Kartanon naiset 1944 – lavastus
Herra ja ylhäisyys 1944 – rakennelmat (lavastus), puvut, kreditoimaton näyttelijä (upseeri junassa) (nimellä Tapio Vilpponen)
Linnaisten vihreä kamari 1945 – lavastus, puvut
Kolmastoista koputus 1945 – lavastus, puvustus
En ole kreivitär 1945 – käsikirjoitus
Pimeänpirtin hävitys 1947 – lavastusluonnokset
Sinut minä tahdon 1949 – lavastus, kreditoimaton näyttelijä (vieraita Vihmojen kutsuilla)
Sadan miekan mies 1951 – lavastus, puvustus
Gabriel, tule takaisin 1951 – lavastus
Rengasmatka eli peräkylän pikajuna 1952 – lavastus
Omena putoaa... 1952 – lavastus
Kulkurin tyttö 1952 – lavastus
"Jees, olympialaiset", sanoi Ryhmy 1952 – lavastus
Maailman kaunein tyttö 1953 – lavastus
Rakastin sinua, Hilde 1954 – käsikirjoitus, lavastus
Pessi ja Illusia 1954 – lavastus
Leena 1954 – käsikirjoitus, lavastus
Tähtisilmä 1955 – käsikirjoitus, lavastus, näyttelijä (mies jäätelöbaarissa)
Helunan häämatka 1955 – käsikirjoitus, lavastus, näyttelijä (mies laivalla)
Tyttö tuli taloon 1956 – käsikirjoitus, lavastus
Silja – nuorena nukkunut 1956 – lavastus
Tikkunekka Korkeasaarella 1958 – Tekstit ja sommittelu
Mies tältä tähdeltä 1958 – lavastus
Iloinen Linnanmäki 1960 – käsikirjoitus, lavastus, näyttelijä (mainosmies) (nimellä Tapio Vilpponen)
Toivelauluja 1961 – lavastus
Tähtisumua 1961 – lavastus
Nuoruus vauhdissa 1961 – lavastus
Mullin mallin 1961 – lavastus
Vapaa iltapäivä 1965 – lavastus
Valkoinen kissa 1965 – lavastus
Suuren oppineen Wun päivä 1965 – lavastus
Skorpioni 1965 – lavastus
Seuraava 1965 – lavastus
Ruukku 1965 – lavastus
Päällysviitta 1965 – lavastus
Lentävä lääkäri, 1-näytöksinen farssi 1965 – lavastus
Leikkikumppanukset 1965 – lavastus
Kohtaaminen 1965 – lavastus
Isien koulu 1965 – lavastus
Dyskolos eli ihmisviha 1965 – lavastus
Alaston mies ja mies frakissa 1965 – lavastus
Virkistyspäällikkö 1966 – lavastus
Uhrina Helena 1966 – lavastus
Uhatut 1966 – lavastus
Sammy 1966 – lavastus
Puhveli 1966 – lavastus
Prinssi Maxie 1966 – lavastus
Kulkurivalssi 1966 – lavastus
Kesävisa 1966 – lavastus
Kapituliherra 1966 – lavastus
Don Perlimplinin ja Belisan puutarharakkaus 1966 – lavastus
Biedermann ja tuhopolttajat 1966 – lavastus
Alun loppu 1966 – lavastus
Aamiainen motellissa 1966 – lavastus
Veren häät 1968 – lavastus
Uhkapeli 1968 – lavastus
Liejukana 1968 – lavastus
Bernarda Alban talo 1968 – lavastus
Mareena 1971 – lavastus
Havukka-ahon ajattelija 1971 – lavastus
Se on sitten kevät 1972 – lavastus
Krysanteemin tuoksu 1972 – lavastus
Isä 1973 – lavastus
Tulitikkuja lainaamassa 1980 – käsikirjoitus (nimellä Tapio Vilpponen), lavastus, pukusuunnittelu
Aiheesta muualla

Tapio Vilpponen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tapio Vilpponen Elonetissä.
Sakari Toiviainen: / Vilpponen, Tapio (1913 - 1994) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Vuoden 1951 Jussi-palkitut. Viides vasemmalta Tapio Vilpponen.
Suomen jääkärien elämäkerrasto

Suomen jääkärien elämäkerrasto on Preussin kuninkaallisessa jääkäripataljoona 27:ssä palvelleiden suomalaisten sotilaiden eli jääkärien matrikkeli. Se on julkaistu vuonna 1938 ja sisältää 1 896 jääkärin tiedot. 915-sivuisen teoksen on toimittanut puolustusministeriön sotahistoriallinen toimisto, ja se on julkaissut Werner Söderström Osakeyhtiö. Teoksen ainoaksi jäänyt täydennysosa julkaistiin vuonna 1957. Vuonna 1975 julkaistiin uusi laitos nimellä Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975.
Teoksen rakenne

Esipuhe Suomen jääkärien elämäkerrasto. tarkastelee teoksen syntyyn vaikuttaneita tekijöitä.
Esipuhetta seuraavat lyhenneluettelot Kunnia- ja ansiomerkeistä käytetyt lyhennykset ja Ulkomaisista ritarikunnista ja kunniamerkeistä käytetyt lyhennykset.
Elämäkerrat -osan kukin henkilöesittely sisältää henkilötiedot, liittymisen ja vaiheet Jääkäripataljoona 27:ssä ja sitä edeltäneissä muodostelmissa, Suomeen paluun ajankohdan, toiminnan sisällissodan aikana ja mahdollisen sotilasuran, siviilitehtävät ja tiedon mahdollisesta kuolemasta. Kunkin henkilön tiedot päättyvät luetteloon mahdollisista kunniamerkeistä.
Hakemistoa ei ole.
Esipuheessa mainittuja elämäkerraston syntyvaiheita ja niiden päivämääriä

23. syyskuuta 1918 perustettiin Jääkäritoimisto huolehtimaan jääkäriliikkeeseen liittyvistä tehtävistä. "Valokuvilla varustetun jääkärimatrikkelin toimittaminen" oli näistä tehtävistä ensimmäisenä mainittu, mutta siirtyi kiireellisempien tieltä.
28. toukokuuta 1923 everstiluutnantti Vossin laatiman jääkäriluettelon painattamispäätös tehtiin Jääkäriliitossa.
25. marraskuuta 1938 päivättiin Suomen jääkärien elämäkerraston esipuhe (Heikki Nurmio).
Suomen jääkärien elämäkerrasto: I täydennysosa

Matrikkelin ensimmäinen täydennysosa ilmestyi Jääkäriliiton julkaisemana vuonna 1957. Se käsittää 224 sivua. Teos kattaa ilmoitetut muutokset matrikkelitiedoissa 31. joulukuuta 1956 asti. Teoksen on toimittanut ja marraskuulle 1954 päivätyn esipuheen kirjoittanut kenraalimajuri evp Väinö H. Vainio, joka myös esitteli teosta seuraavana vuonna ilmestyneessä Jääkäriliike 40 vuotta -julkaisun artikkelissaan "Jääkärimatrikkeli". Täydennysosan laatimisen rahoitti Hallansäätiö.
Vainio kuvaa täydennysosan tietojen hankkimista hankalaksi: ensimmäiseen aineistopyyntöön jatkosodan jälkeen ei saatu juurikaan vastauksia. "Tuskin mikään palvelus Lockstedtin leirillä tai Libaussakaan lienee ollut jääkäreille niin vastenmielinen kuin omien elämäkertatietojen lähettäminen", Vainio kirjoittaa. Hankintaprosessia tehostettiin ja välineinä alettiin käyttää sanomalehtiä, kirjeenvaihtoa, puhelinsoittoja sekä sotilasviranomaisten ja papiston apua.Sotilaallisesta toiminnastaan jääkärit kertoivat niukasti. Vainio pitää tätä hyveenä, osoituksena jääkärien vaatimattomuudesta. Täydennysosaan haluttiin tietoja paitsi jääkärien itsensä vaiheista, myös heidän jälkeläisistään. Tältä osin saadut tiedot vaihtelivat niin paljon, että lopulta päädyttiin matrikkeliin sisällyttämään vain lasten lukumäärät ja sukupuolet.
Aiheesta muualla

Sisällysluettelo Jääkäriliike 40 vuotta – Jägarrörelsen 40 år. Finna.fi
Avainlukulista

Avainlukulista on yksinkertainen tapa suorittaaa kaksivaiheinen tunnistautuminen: käyttäjätunnuksen ja salasanan lisäksi kysytään satunnaisesti lukupareja, jotka on toimitettu käyttäjälle tyypillisesti pahville tulostettuna listana.
Avainlukulistaa on käytetty pankkien verkkopalveluissa. Esimerkiksi OPn kortissa on useita lukupareja, joita verkkopalvelu kysyy satunnaisesti ja tavallisesti vain kerran jokaisen sisäänkirjautumiskerran jälkeen, mutta vasta silloin, kun henkilö yrittää tehdä varsinaisia pankkitoimia. OP-Pohjolan avainlukulistan lukuparien loppuessa lähettää pankki automaattisesti uuden kortin.
Avainlukulistan turvallisuus perustuu siihen, että jos käyttäjätunnus ja salasana joutuvat vääriin käsiin, ei henkilö pysty tekemään varsinaisia pankkitoimia ilman avainlukulistaa, kuin myös toisinpäin, pelkkä avainlukulista on täysin turha ilman käyttäjätunnusta ja salasanaa.
Avainlukulista lukittuu, jos pyydetty lukupari annetaan kolme kertaa peräkkäin väärin, eikä sitä voi sen jälkeen käyttää ilman henkilökohtaista käyntiä ja uudelleenaktivointia pankissa.lähde?
Koska ilmeni vääräinkäytöksiä, joissa väärennetyillä sähköposteilla urkittiin käyttäjätunnus, salasana ja myös viimeksi käytetty ja sitä seuraavat avainlukuparit, monessa pankissa muutettiin käytäntöä, missä järjestyksessä lukupareja käytetään. Oli tavallista, että niitä käytettiin numerojärjestyksessä eikä satunnaisesti sieltä täältä kuten nykyään. Samasta syystä avainlukulistassa lukee, ettei tulisi yliviivata käytettyjä lukuja (OP).
Justus (nimi)

| Justus |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  2. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Justu, Julle, Jusu
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Latinan iustus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Justus on vanha Suomessakin käytetty miehen etunimi. Nimi pohjautuu latinan sanaan iustus, joka merkitsee rehellistä tai oikeamielistä. Muinaisessa Roomassa oikeamielisyys oli yksi suurimmista hyveistä. Samaa kantaa on naisen nimi Justiina. Nimen suomalaisia kansanomaisia muunnelmia ovat Justu, Julle ja Jusu.
Justuksen perinteinen nimipäivä on ollut 2. syyskuuta, vuonna 400 kuolleen Justus-nimisen Lyonin piispan muistopäivänä. Suomalaisissa almanakoissa se oli tällä päivällä vuodesta 1708 lähtien vuoteen 1907 saakka, jolloin nimi poistettiin almanakasta. Välillä nimi oli päivillä 7. syyskuuta ja 14. marraskuuta.lähde? Vuonna 2010 Justus palasi perinteiselle päivälleen.
Justus-nimisiä on Suomen väestörekisteriin merkitty 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 2 282. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Tunnettuja Justuksia

Justus (k. 627 tai 631), italialaissyntyinen munkki, neljäs Canterburyn arkkipiispa
Justus Annunen (s. 2000), suomalainen jääkiekkomaalivahti
Justus Bier (1899–1990), saksalais-yhdysvaltalainen taidehistorioitsija
Justus Byrgius, Jost Bürgi (1552–1632), sveitsiläinen matemaatikko, tähtitieteilijä ja kelloseppä
Justus Dahinden (1925–2020), sveitsiläinen arkkitehti
Justus Adolf Ericsson (1820–1895), suomalainen Venäjän laivaston vara-amiraali
Justus Etholén (1791–1869), suomalainen kauppias ja kauppaneuvos
Justus ǁGaroëb (s. 1942), namibialainen poliitikko, damaroiden heimopäällikkö
Justus Jonas (1493–1555), saksalainen luterilainen uskonpuhdistaja
Justus Kainulainen (s. 1999), suomalainen salibandyn pelaaja
Justus Kauppinen (s. 1997), suomalainen jalkapalloilija
Justus Kilpinen (s. 1993), suomalainen koripalloilija
Justus Kunnas (s. 1999), suomalainen futsalpelaaja
Justus Lehto (s. 1997), suomalainen jalkapalloilija
Justus von Liebig (1803–1873), saksalainen kemisti
Justus Lipsius (1547–1606), flaamilainen kielentutkija ja humanisti
Justus Mikkonen (s. 1997), suomalainen jääkiekkoilija
Justus Elias Montell (1869–1954), suomalainen biologi
Justus Möser (1720–1794), saksalainen kirjailija
Justus Niemeläinen (s. 2002), suomalainen pesäpalloilija
Justus von Palmenberg (k. 1714), baltiansaksalainen vapaaherra, virkamies ja diplomaatti, Tarton hovioikeuden presidentti 1690-luvulla
Justus Ripatti (1892–1980), suomalainen laamanni ja valtakunnansovittelija
Justus Ripatti (1863–1912), suomalainen poliitikko, Suomalaisen puolueen kansanedustaja
Justus Strelow (s. 1996), saksalainen ampumahiihtäjä
Justus Teppo (s. 2003), suomalainen pesäpalloilija
Justus Vajanne (s. 1977), suomalainen jalkapalloilija
Justus Friedrich Wilhelm Zachariae, saksalainen runoilija
Justus taiteilijanimenä

Justus (artisti), suomalainen rap-artisti
Kuvitteellisia Justuksia

Justus (Archie Andrews), yhdysvaltalainen sarjakuvahahmo
Justus, lohikäärme vaha-animaatiosarjassa Lohikäärme Justus
Justus, Lasse Pöystin roolihahmo televisiosarjassa Justus järjestää kaiken ja samannimisessä elokuvassa
Justus, päähenkilö animaatioelokuvassa Justus ja urheat ritarit
Kuningas Justus (engl. King Gregor), hahmo animaatiosarjassa Kummikarhut
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Justus (nimi) Wikimedia Commonsissa
Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä

| Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä> Knives Out |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rian Johnson
Käsikirjoittaja:  Rian Johnson
Tuottaja:   Ram Bergman  Rian Johnson 
Säveltäjä:  Nathan Johnson
Kuvaaja:  Steve Yedlin
Leikkaaja:  Bob Ducsay
Pääosat:   Daniel Craig  Chris Evans  Ana de Armas  Jamie Lee Curtis  Michael Shannon  Don Johnson  Toni Collette  Lakeith Stanfield  Katherine Langford  Jaeden Martell  Christopher Plummer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MRC T-Street
Levittäjä:  Lionsgate
Ensi-ilta:   2019-09-077. syyskuuta 2019 (TIFF)  2019-11-2727. marraskuuta 2019 (Yhdysvallat)  2019-11-2929. marraskuuta 2019 (Suomi)  
Kesto:  130 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Glass Onion: Veitset esiin -mysteeri
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä (engl. Knives Out) on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen mysteerielokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Rian Johnson. Elokuva on moderni murhamysteeri ja sen juoni seuraa taitavaa yksityisetsivää, joka tutkii rikkaan dekkarikirjailijan kuolemaa. Sen pääosia esittävät Daniel Craig, Chris Evans, Ana de Armas, Jamie Lee Curtis, Michael Shannon, Don Johnson, Toni Collette, Lakeith Stanfield, Katherine Langford, Jaeden Martell ja Christopher Plummer.
Veitset esiin sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 7. syyskuuta 2019. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa 27. marraskuuta 2019 ja Suomessa 29. marraskuuta 2019.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Craig  | … |  Benoit Blanc   |
|  Chris Evans  | … |  Hugh Ransom Drysdale   |
|  Ana de Armas  | … |  Marta Cabrera   |
|  Jamie Lee Curtis  | … |  Linda Drysdale   |
|  Michael Shannon  | … |  Walt Thrombey   |
|  Don Johnson  | … |  Richard Drysdale   |
|  Toni Collette  | … |  Joni Thrombey   |
|  Lakeith Stanfield  | … |  komisario Elliott   |
|  Katherine Langford  | … |  Meg Thrombey   |
|  Jaeden Martell  | … |  Jacob Thrombey   |
|  Christopher Plummer  | … |  Harlan Thrombey   |
Vastaanotto > Kriitikoiden mielipide

Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä sai pääosin erittäin hyvän vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivustolla 97 prosenttia sen saamista arvosteluista oli myönteisiä, perustuen 451 arvosteluun. Sivuston määrittämän kriitikoiden konsensuksen mukaan ”Veitset esiin terävöittää vanhoja murhamysteerikliseitä voimakkaasti kootulla jännitysmatkalla, joka käyttää erinomaisesti käsikirjoittaja-ohjaaja Rian Johnsonin loistavaa näyttelijäkaartia”. Metacritic-sivustolla sen pistemäärä oli 82/100 perustuen 52 arvosteluun.
Helsingin Sanomien Pertti Avola ja Hufvudstadsbladetin Krister Uggeldahl antoivat molemmat elokuvalle kolme tähteä viidestä.
Vastaanotto > Katsojat

Suomessa se avasi viikonlopun selvästi katsotuimpana elokuvana lähes 14 000 katsojalla. 10. helmikuuta 2020 mennessä elokuva oli kerännyt 129 689 katsojaa.
Aiheesta muualla

Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä Elonet.
Silbury Hill

| Silbury Hill |
| --- | --- |

Sijainti
 Silbury Hill
Koordinaatit:  51°24′56″N, 1°51′27″W
Valtio:   Iso-Britannia
Paikkakunta:  Wiltshire
Aiheesta muualla
   Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmakuva Silbury Hillistä, Wiltshireissa, takan kulkee A4-tie.
Silbury Hill, muinainen maakumpu Englannissa melko lähellä Stonehengea.
Silbury Hill on neoliittisellä kaudella rakennettu maakumpu Englannissa melko lähellä Stonehengea ja Avebury Circleä Wiltshiren piirikunnassa, jossa on myös West Kennetin pitkäkumpu. Kumpu on noin 40 metriä korkea ja perustuksesta 165 metriä leveä. Sen rakentaminen aloitettiin vuoden 2500 eaa. jälkeen, ja nykyisen muotonsa se on saanut useassa rakennusvaiheessa. Kummun alkuperäistä merkitystä ei tiedetä, mutta sen käytöstä on esitetty monia teorioita.
Koko ja rakentaminen

Sillbury Hill on noin 40 metriä korkea ja juurestaan noin 165 metriä leveä maakumpu. Sen huippu on tasainen ja läpimitaltaan noin 30-metrinen. Kumpu on saattanut aiemmin olla 45 metriä korkea, mutta sen huippua on todennäköisesti myöhemmin madallettu puolustustarkoitusta varten. Kummussa on 248 000 kuutiometriä maata, ja sen rakentamisen on arvioitu vieneen 4–6 miljoonaa miestyötuntia.
Silbury Hillin rakentaminen aloitettiin neoliittisella kaudella vuoden 2500 eaa. jälkeen, todennäköisesti lähempänä vuonna 2400 eaa. Sen rakentaminen vei muutamia sukupolvia, ehkäpä muutamia vuosisatoja, kunnes ensimmäisen vaiheen rakennustyöt lopetettiin. Arkeologeilla ei ole nykyään varmuutta siitä, monessako vaiheessa koko kumpu rakennettiin. Richard Atkinson 1960-luvun tekemän tunnetun tulkinnan mukaan kumpu tehtiin kolmessa vaiheessa.
Kummun rakennusaineena käytettiin liitukiveä, savea ja turvetta. Rakentajat käyttivät tukimuureja sen vakauttamiseksi. Aiemmin oletettiin, että kumpu rakennettiin portaittain, mutta 2000-luvun tutkimuksissa on löydetty todisteita myös mahdollisesta spiraalin muotoisesta huipulle nousevasta polusta. Rakennussyytä ei varmuudella tiedetä, mutta rakentaminen sijoittui Britannian esihistorian merkittävällä ajanjaksolle, jolloin historiassa tapahtui suuria muutoksia.
Kaivaushistoria

Muinaistutkijat ja arkeologit ovat tutkineet Silbury Hilliä ainakin 1600-luvun lopulta saakka. Hugh Perry ja eversti Drax tekivät 1776 ensimmäiset kaivaukset kummun huipulla. Heidän jälkeen aluetta tutkivat muun muassa John Gardner Wilkinson vuonna 1867, Alfred C. Pass vuonna 1886 ja Flinders Petrie heti ensimmäisen maailmansodan jälkeen. BBC televisio Richard Atkinsonin kaivauksia vuosina 1968–1970. Atkinsonin tulkintaa kummun rakenteesta oli vallitseva teoria 1900-luvun lopun ajan.
2000-luvulla alkoi kummun tutkimisessa uusi vaihe, kun vuonna 1776 tehty kuilu romahti yllättäen vuonna 2000. Uusissa tutkimuksissa käytettiin muun muassa seisimisiä menetelmiä kummun rakenteen selvittämiseksi, mutta vain vähän varsinaisia kaivauksia. English Heritagen johtamissa tutkimuksissa löytyi monia todisteita, jotka olivat ristiriidassa Atkinsonin teorioiden kanssa.
Käyttötarkoitus

Silbury Hillin käyttötarkoituksesta on esitetty lukuisia teorioita, mutta mitään varmuutta sen käytöstä ei ole saatu. Sen tasaista huippua on jopa kutsuttu eräänlaiseksi red herringiksi. Huippu ei ole enää muinaisessa muodossaan, ja sitä onkin muutettu useita kertoja historian aikana. Alkuperäiset rakentajat eivät voineet tietää, minkälaiseksi rakennelma lopulta muodostuu.
Alueen varhaiset kaivajat uskoivat, että kumpu on englantilaisen kuninkaan hauta. Paikallisessa kansanperinteessä kumpua onkin pidetty kuningas Silin (tai Zelin) hautana tai uskottu, että kummun sisällä on realistisen kokoinen patsas Silistä kultaisen hevosen selässä. Kummun tasaiselle huipulle on esitetty useita teorioita. On esitetty, että rakennelman huipulla pidettiin druidiuhrauksia tai että se oli jättimäinen aurinkokello, tähtitieteellinen observatorio tai äitimaan symboli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Silbury Hill Wikimedia Commonsissa
SSSI boundary at English Nature's "Nature on the Map" website (Arkistoitu – Internet Archive)
Satellite view of Silbury Hill at Google Maps
Teelusikka

Brittiläinen teelusikka.
Teelusikoita käytetään yleensä teekuppien kanssa.
Tavallisen teelusikan pituus on noin 14 cm ja pesän koko noin 3 cm x 4 cm.
Teelusikka on vetoisuudeltaan ruokalusikkaa pienempi ja kahvilusikkaa suurempi lusikka, joka on tarkoitettu sekoittamaan teehen siihen lisättävät ainesosat, kuten sokerin tai maidon. Pitkävartisia jääteelusikoita voidaan käyttää myös jäätelön syömiseen jäätelömaljastaselvennä. Niitä sanotaan pirtelölusikoiksi.
Teelusikoita käytetään etenkin niissä maissa, joissa tee on tapana nauttia teekupista. Suomessa sanalla teelusikka viitataan useimmiten kahvilusikkaan.
Mittayksikkönä

Teelusikallista käytetään usein tilavuuden mittayksikkönä esimerkiksi ruokaresepteissä. Teelusikallisen tilavuutena pidetään Suomessa viittä millilitraa. Tämä vastaa kukkuraiseksi täytettyä tyypillistä suomalaista kahvilusikkaa, jonka tasamitallinen tilavuus on 2,8 ml. Myös keittiön mittavälinesarjat sisältävät tyypillisesti tee- ja ruokalusikallisen mitat.
Teelusikallisen koko poikkeaa esimerkiksi Iso-Britanniassa käytettävässä Imperial-mittajärjestelmässä edellä kuvatusta metrisestä mittajärjestelmästä siten, että sen koko onkin noin kuusi millilitraa.
Kirjallisuutta

Korhonen, Teppo: Esineitä: Lusikka. Hiidenkivi : suomalainen kulttuurilehti, 1997, 4. vsk, nro 6, s. 36.  Helsinki:  Painatuskeskus. ISSN 1236-794X  (suomeksi)
”Lusikat arvoesineinä, arkiesineinä ja arkeologisen luokittelun kohteena (kirj. Visa Immonen)”, Kaupunkia pintaa syvemmältä, s. 241-254.  Turku:  Suomen keskiajan arkeologian seura, 2003.  ISBN 951-9129-57-X  (suomeksi)