stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arabiemiraattien historia
Hajanaisuudesta globaaliksi vaikuttajaksi > Nykyaikaiset Arabiemiraatit

Itsenäistyttyään Emiraatit kuului heti maailman rikkaimpien maiden joukkoon. Öljyn tuoma vauraus on näkynyt selvimmin Abu Dhabissa ja Dubaissa. Sharjassa ja Ras al-Khaimassa öljyteollisuus on vaatimattomampaa. Ajmanissa, Fujairassa ja Umm al-Qaiwainissa öljyteollisuutta ei juuri ole. Itsenäistymisen jälkeen uuden valtion väkiluku oli 75 000, mutta 2000-luvun alkuun mennessä asukasluku oli jo lähes neljä miljoonaa. Abu Dhabi ja Dubai olivat kasvaneet muutamassa vuosikymmenessä miljoonakaupungeiksi.
Taloudellisesti muut emiraatit ovat itsenäisyyden alusta lähtien olleet riippuvaisia Abu Dhabin öljyvarannoista. Maa on kuitenkin vähemmän riippuvainen öljytuloista, kuin muut Persianlahden rannikkovaltiot. Dubai on kehittänyt itsestään talouskeskuksen, mikä toisaalta teki siitä haavoittuvan vuoden 2008 finanssikriisin aikana. Vararikolta Dubain pelasti maan keskuspankki, jonka myötä sen maamerkki Burj Dubai nimettiin uudelleen Burj Khalifaksi, vuonna 2004 presidentiksi nousseen Khalifa ibn Zayid Al Nahyanin mukaan.
Yhdistyneiden arabiemiraattien politiikka on maltillista ja länsimaista. Maalla on myös merkittäviä kaupallisia suhteita ei-länsimaiden talouksien, kuten Kiinan kanssa. Toisaalta maan politiikkaa on länsimaissa kritisoitu, sillä lehdistönvapaus on maassa yksi arabimaailman tiukimmista.  Vuoden 2011 arabikevät sai emiraattien hallinnon huolestumaan muslimiveljeskunnan vaikutusvallan kasvusta. Liikkeen jäseniä pidätettiin, sillä tällä katsottiin olevan levottomuuksia ennaltaehkäisevä vaikutus. Hallinto lupasi toteuttaa myös demokratiauudistuksia ja elintason kohottamista köyhemmissä emiraateissa, sekä siirtotyöläisten oikeuksien parantamista.
Arabiemiraatit on pyrkinyt pitämään omat  suhteensa hyvinä sekä Saudi-Arabiaan että Iraniin, joiden kanssa maalla on ollut aluekiistoja historian saatossa, joskin maa on nykyisin selvästi Saudi-Arabian liittolainen. Suhteita Iraniin hiertää edelleen ratkaisemattomat saarikiistat. Arabiemiraatit lähti vuonna 2015 Saudi-Arabian tueksi tukemaan Jemenin sisällissodassa Jemenin hallitusta ja Emiraatit on osallistunut Jemenissä tehtäviin sotilasoperaatioihin.
Vuonna 2022 Abu Dhabin sheikiksi ja sitä myöten maan presidentiksi nousi virallisesti Mohammed bin Zayed al-Nahyan. Käytännössä hän oli ollut vallassa jo vuodesta 2014 lähtien edeltäjänsä Khalifan  heikon terveydentilan vuoksi.
Umm Al Nar -kulttuurin aikainen hauta Al Sufouhin arkeologisella alueella Dubaissa.
Vanha kivihauta Al-Ainin alueella.
Brittijoukkojen maihinnousu Ras al-Khaimaan vuonna 1809, John Thirtlen maalaus.
Abu Dhabin siluettia hallitsevat pilvenpiirtäjät ovat merkkinä maan taloudellisesta menestyksestä.
Yhdysvaltojen vankilaväestön palkaton pakkotyö

Vankeja työskentelemässä Federal Prison Industriesin projektissa.
Yhdysvaltojen vankilaväestön palkaton pakkotyö tarkoittaa Yhdysvaltojen käytäntöä, jossa vankeja käytetään palkattomaan pakkotyöhön, jota kutsutaan myös vankilaorjuudeksi. Perustuslain 13. lisäys kieltää orjuuden muissa tapauksissa kuin rangaistuksena rikoksesta. Työstä kieltäytyviä vankeja voidaan määrätä eristykseen tai he menettävät mahdollisuuden ehdonalaisuuteen.
Palkattomasta pakkotyöstä hyötyvät yksityisomisteiset voittoa tavoittelevat vankilat. Kyseessä on useamman miljardin dollarin liiketoiminta.
Palkka

Vaikka yleisessä puhutaankin palkattomasta pakkotyöstä, kaikki vangit eivät tee täysin palkatonta työtä. Vangeille maksetaan kuitenkin äärimmäisen pientä palkkaa, minkä nämä sitten joutuvat kuluttamaan vankilassa ollessaan esimerkiksi puheluihin tai hygieniatuotteisiin, jotka saattavat maksaa koko päivän palkan. Monissa osavaltioissa vankilat myös ottavat komissiota tai kiinteän summan vangin läheisten lähettämästä rahasta.
Osavaltioista ainoastaan Arkansas, Georgia ja Texas eivät maksa minkäänlaista palkkaa vangeille mistään työstä. Liittovaltion vankiloissa, joissa vangit valmistavat esimerkiksi lamppuja tai tekevät töitä alkutuotannon parissa, vankien tuntipalkka on 0,23–1,15 dollaria. Liittovaltion kokonaan omista yritys Federal Prison Industries (myös nimellä Unicor) on perustettu vuonna 1934 teettämään työtä vangeilla.
Huolimatta vankien mitättömistä palkoista, osa vankiloiden teettämistä työprojekteista on edelleen tappiollisia. Vankilat ovat vastanneet tähän kritiikkiin sanomalla, että työnteolla opetetaan vangeille uusia taitoja ja joissain tapauksissa jopa uusi ammatti.
Osavaltioittain

Elokuussa 2018 vankilaväestö ryhtyi 17 osavaltiota käsittävään lakkoon. Marraskuussa 2018 Coloradon osavaltio kielsi vankilaorjuuden.
Kalifornian osavaltio on käyttänyt vankilatyövoimaa maastopalojen torjuntaan.
Hyödyntäneitä yrityksiä

Yrityksiä, jotka ovat hyödyntäneet vankilaväestön palkatonta pakkotyötä, ovat mm. Motorola, Compaq, Honeywell, Microsoft, Boeing, Revlon, Chevron, TWA, Victoria’s Secret, Texas Instruments, AT&T ja IBM. Myös sellaiset elintarvikkeita käsittelevät yritykset kuten McDonald's, Wendy's, Whole Foods, Walmart ja Target ovat käyttäneet vankeja työvoimana säästösyistä.
Aiheesta muualla

https://www.reuters.com/world/us/us-jail-practices-are-racist-an-affront-human-dignity-un-experts-say-2023-09-28/
Italian Grand Prix 2004

|  Italian Grand Prix 2004  |
| --- | --- |
 15. osakilpailu 18 osakilpailusta kaudella 2004. 

Päivämäärä:  12. syyskuuta 2004
Sijainti:  Monza, Milano, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,793 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 306,720 km
Sää:   Pilvinen, startissa märkä rata
Paalupaikka
Kuljettaja:   Rubens Barrichello   (Ferrari)
Paaluaika:  1.20,089
Palkintokoroke
Voittaja:   Rubens Barrichello   (Ferrari)
Toinen:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Kolmas:   Jenson Button   (BAR-Honda)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Rubens Barrichello   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.21,046 (kierroksella 41)
Italian Grand Prix 2004 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. syyskuuta 2004 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Rubens Barrichello, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Ferrari otti kilpailussa kaksoisvoiton Michael Schumacherin kakkostilalla.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 53 | 1.15.18,448 | 1 | 10 |
| 2 | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 53 | + 1,347 | 3 | 8 |
| 3 | 9 |  Jenson Button | BAR-Honda | 53 | + 10,197 | 6 | 6 |
| 4 | 10 |  Takuma Satō | BAR-Honda | 53 | + 15,370 | 5 | 5 |
| 5 | 3 |  Juan Pablo Montoya | Williams-BMW | 53 | + 32,352 | 2 | 4 |
| 6 | 5 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 53 | + 33,439 | 10 | 3 |
| 7 | 4 |  Antônio Pizzonia | Williams-BMW | 53 | + 33,752 | 8 | 2 |
| 8 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Sauber-Petronas | 53 | + 35,431 | 15 | 1 |
| 9 | 14 |  Mark Webber | Jaguar-Cosworth | 53 | + 56,761 | 12 |   |
| 10 | 7 |  Jarno Trulli | Renault | 53 | + 1.06,316 | 9 |   |
| 11 | 16 |  Ricardo Zonta | Toyota | 53 | + 1.22,531 | 11 |   |
| 12 | 12 |  Felipe Massa | Sauber-Petronas | 52 | + 1 krs. | 16 |   |
| 13 | 15 |  Christian Klien | Jaguar-Cosworth | 52 | + 1 krs. | 14 |   |
| 14 | 18 |  Nick Heidfeld | Jordan-Ford | 52 | + 1 krs. | 20 |   |
| 15 | 21 |  Zsolt Baumgartner | Minardi-Cosworth | 50 | + 3 krs. | 19 |   |
| Kesk. | 8 |  Fernando Alonso | Renault | 40 | Ulosajo | 4 |   |
| Kesk. | 19 |  Giorgio Pantano | Jordan-Ford | 33 | Ulosajo | 17 |   |
| Kesk. | 20 |  Gianmaria Bruni | Minardi-Cosworth | 29 | Varikkopalo | 18 |   |
| Kesk. | 6 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 13 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 17 |  Olivier Panis | Toyota | 0 | Kolari | 13 |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Rubens Barrichello – 1.20,089
Nopein kierros: Rubens Barrichello – 1.21,046 (kierroksella 41)
Ferrarin historian 180:s voitto.
Jarno Trullin viimeinen kilpailu Renaultilla.
Giorgio Pantanon viimeinen kilpailu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian Grand Prix 2004 Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan Italian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Autodromo Nazionale Monza (1950–1979, 1981–) Autodromo Enzo e Dino Ferrari (1980)
Formula 1 -kausi 2004
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia |  Malesia |  Bahrain |  San Marino |  Espanja |  Monaco |
|  Eurooppa |  Kanada |  Yhdysvallat |  Ranska |  Iso-Britannia |  Saksa |
|  Unkari |  Belgia |  Italia |  Kiina |  Japani |  Brasilia |
Savukosken silta

| Savukosken silta |
| --- | --- |
 Savukosken silta elokuussa 2019.
Ylittää:  Kymijoki, Ahvenkoskenhaara
Sijainti:  Loviisa– Pyhtää
Siltatyyppi:  kaarisilta
Pisin jänneväli:  50 m
Pituus:  60 m
Leveys:  5 m
Alituskorkeus:  1,10 m
Korkeusrajoitus sillalla:  4,30 m
Avattu liikenteelle:  1927
Koordinaatit:  60°29′46.4″N, 026°27′37.5″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sillan kantta heinäkuussa 2007.
Savukosken silta Pyhtään ja Loviisan rajalla on vuonna 1927 liikenteelle avattu teräsbetoninen kaarisilta. Se ylittää Kymijoen läntisimmän suuhaaran. Silta on otettu museosillaksi vuonna 1982, ja se on nykyään kevyen liikenteen siltana.
Savukosken silta on Ahvenkosken sota- ja liikennehistoriallisesti merkittävässä ympäristössä, joka sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Siltapaikan lähellä on Ruotsin ja Venäjän väliseen rajaan liittyviä puolustuslinnoitteita, jotka ovat Pyhtään puolella venäläisten ja Loviisan puolella ruotsalaisten rakentamia. Nämä ja muut Kymijoen rajalinnakkeet sisältyvät myös merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Siltapaikka

Silta sijaitsee Pyhtään ja Loviisan rajalla. Aikaisemmin toisena rajakuntana oli Ruotsinpyhtää, joka liittyi Loviisaan vuoden 2010 alussa. Kunnanrajan lisäksi sillan poikki kulkee myös Kymenlaakson ja Uudenmaan maakuntaraja.
Siltapaikka > Historialliset sillat

Turun ja Viipurin välinen Suuri Rantatie ja Kymijoki leikkasivat toisensa Pyhtäällä. Suuren Rantatien historiallinen linjaus ylitti Kymijoen läntisemmän haaran kahta siltaa myöten Kirmusaaren kautta. Joen itärannan ja Kirmusaaren välinen silta oli nimeltään Suurahvenkosken silta, myöhemmin Isosilta. Kirmusaaresta länsirannalle johti Pikkusilta, myöhemmältä nimeltään Rajasilta, jonka poikki kulki Turun rauhassa vuonna 1743 muodostunut Ruotsin ja Venäjän välinen raja.
Rakentamisaikanaan Savukosken silta oli osa Viipurin ja Helsingin välistä maantietä, vuodesta 1938 lähtien valtatietä 7. Uusi silta korvasi molemmat vanhat sillat, ja se rakennettiin entisestä siltapaikasta hieman alavirtaan. Siltaa varten rakennettiin Kymijoen itäpuolelle noin 3,5 kilometrin mittainen tieoikaisu.
Rakentaminen

TVH rakennutti Savukosken sillan kokonaistoimituksena. Päätös rakentamisesta tehtiin vuoden 1924 lopussa, ja jo aiemmin samana syksynä oli tehty tarvittava tielinjauksen oikaisu. Urakkakilpailun voitti tanskalainen, vuonna 1904 perustettu ja jo maailmanlaajuisesti tunnettu betonirakenteisiin erikoistunut rakennus- ja suunnitteluyritys Christiani & Nielsen. Sillan penkereet ja niiden keilat eivät kuuluneet siltaurakkaan. Urakoitsija aloitti rakennustyöt alkukesästä 1926. Kovan virtauksen takia rakennustelineitä ei voitu pystyttää joen pohjaan, joten urakoitsija rakensi teräsristikkotornien varaan köysiradan Kymijoen yli. Sementtiasema oli joen länsirannalla ja varsinainen työmaa-alue itäpuolella. Rataa käytettiin rakennustarvikkeiden, telineiden ja valumuottien siirtoon ja asennukseen. Sen avulla myös asennettiin raudoitukset ja valettiin betoni. Siltakaarien valutelineiksi rakennettiin yhteensä neljä puurakenteista nivelellistä telinekaarta. Kummankin rannan telinekaaret vedettiin köysien avulla paikoilleen ja liitettiin yhteen lakikohdasta, lisäksi ne liitettiin toisiinsa vino- ja poikkisitein. Kaarien valun yhteydessä asennettiin paikoilleen sillan riipputangot, joiden varaan laudoitettiin ja valettiin jäykistyspalkit. Sillan kansi on betonia, ja sen päällysteeksi oli valittu nupukiveys.
Silta voitiin avata liikenteelle kesällä 1927. Sen ympäristö näytti valmistumisen aikaan hiukan oudolta, koska silta oli rakennettu tarkoituksella tavallista korkeampien maatukien varaan. Syynä oli varautuminen Ahvenkosken voimalaitoksen rakentamiseen. Sen patoallas nosti vedenpintaa viitisen metriä ja peitti osan Kirmusaarta, myös vanha Rajasilta olisi jäänyt veden alle.
Rakenne ja mitat

Savukosken silta on tyypiltään teräsbetoninen yksinivelinen jäykkäkantainen kaarisilta. Sillan kaaret ovat hoikat, kaaren poikkipinnan leveys on 60 senttimetriä ja korkeus kannassa 70 ja laella 60 senttimetriä. Sillan kansilaatta on teräsbetonia, kuten myös 135 senttimetriä korkeat jäykistyspalkit. Jäykistyspalkin nivel on keskellä. Sillan teräksiset riipputangot ovat yksittäin, ja niiden paksuus on 35 millimetriä. Jäykistyspalkeissa on ylä- ja alareunassa toispuolinen laippa, ja välissä on jäykistävät paksunnokset riipputankojen kiinnityskohdissa. Sillan ulkonäköä pidetään keveänä ja onnistuneena. Savukosken siltaa sanotaan ensimmäiseksi tyyppinsä edustajaksi maailmassa.
Sillan kokonaispituus on 60 metriä, ja jännemitta on 50 metriä, vapaaksi aukoksi jää 49 metriä. Sen nykyinen alituskorkeus on 1,1 metriä. Silta on kapea, sen hyötyleveys on 5 metriä, ja sillan kannella on leveyttä 6,25 metriä. Suurin ylityskorkeus sillalla on 4,3 metriä.
Sillassa ilmenneitä betonivaurioita korjattiin 1930-luvun lopussa. Jatkosodasta huoltokuljetusten kannalta tärkeä silta selvisi vaurioitta. Siltaa korjattiin sodan loppupuolella ja 1950-luvulla, jolloin valtatie levennettiin ja päällystettiin asfaltilla, kuten siltakin. Autoliikenne sillalla loppui tielinjauksen muutoksen myötä vuonna 1967. Sillan ensimmäinen suuri peruskorjaus tehtiin vuonna 1981. Korjausmenetelmäksi valittiin ruiskubetonointi, joka ei kuitenkaan osoittautunut onnistuneeksi valinnaksi. Samalla kannen päällysteeksi vaihdettiin alkuperäinen materiaali eli nupukivi. Vuosina 2008–2010 tehdyssä peruskorjauksessa ruiskubetonointi poistettiin ja vauriokorjaukset tehtiin valamalla uutta betonia. Silta palautui kutakuinkin alkuperäiseen ulkoasuunsa.
Museosillaksi

Valtatietä oikaistiin 1960-luvulla. Uusi tielinjaus kulki Ahvenkosken voimalaitoksen eteläpuolelta. Voimalaitoksen kanavan yli rakennettiin teräksinen langerpalkkisilta Ahvenkosken alakanavan silta ja sen länsipuolelle tulva-aukon silta. Tieoikaisu ja uusi silta otettiin käyttöön vuonna 1967. Savukosken vanha silta otettiin museosillaksi vuonna 1982. Siltapaikka on historiallinen ja jokimaisema kaunis.
Betonisen Savukosken sillan kaarimuoto toistuu Ahvenkosken voimalaitoksen alakanavan sillassa ja vuonna 2014 valmistuneessa uuden moottoritien 143-metrisessä teräksisessä yksikaarisessa langerpalkkisillassa. Koskenkylä–Kotka-moottoritie avattiin liikenteelle syyskuussa 2014.
Aiheesta muualla

Vanhan rajasillan tarina päättynyt, Suomen Kuvalehti, 14.11.1931, nro 46, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:  Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:  Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:  Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:  Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:  Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:  Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:  Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:  Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:  Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:  Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:  Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:  Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:  Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:  Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:  Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:  Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:  Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
| --- | --- |
Huom!: Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Savukosken silta (Q18346744)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: silta
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Pyhtää, Loviisa
koordinaatit: 60°30′N 26°28′E﻿ / ﻿60.5°N 26.46°E﻿ / 60.5; 26.46
John Turturro

| John Turturro |
| --- | --- |
 John Turturro Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Michael Turturro
Syntynyt: 28. helmikuuta 1957 (ikä 67) Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja
Puoliso:  Katherine Borowitz (vih. 1985)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Merkittävät roolit:  Barton Fink Big Lebowski Voi veljet, missä lienet? Transformers The Batman
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
John Michael Turturro (s. 28. helmikuuta 1957 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa yhteistyöstään Coenin veljesten, Adam Sandlerin ja Spike Leen kanssa. Hän teki debyyttinsä avustajana Martin Scorsesen elokuvassa Kuin raivo härkä (1980). Turturro sai enemmän tunnustusta roolistaan elokuvassa Kadun kasvot (1987). Hänen läpimurtonsa valtavirtaelokuvissa tapahtui Spike Leen elokuvassa Do the Right Thing – kuuma päivä (1989) sekä Coenin veljesten elokuvissa Miller’s Crossing – vaarallista peliä (1990) ja Barton Fink (1991). Roolistaan Barton Finkissa Turturro palkittiin Cannesin elokuvajuhlien parhaan miesnäyttelijän palkinnolla.
Turturron muita rooleja ovat muun muassa Herb Stempel draamaelokuvassa Tupla tai kuitti (1994), Jesus Quintana rikoskomedioissa Big Lebowski (1998) ja The Jesus Rolls (2019), Pete rikosdraamakomediassa Voi veljet, missä lienet? (2000), Harry jännityselokuvassa Fear X (2003), Seymour Simmons Transformers-elokuvasarjassa (2007–2017), Fatoush Hakbarah komediaelokuvassa Zohan – lupa saksia (2008), Vincent Camonetti toimintatrillerissä Kaappaus metrossa – Pelham 1 2 3 (2009), Seti I seikkailuelokuvassa Exodus: Gods and Kings (2014) sekä Carmine Falcone supersankarielokuvassa The Batman (2022). Hän on myös esiintynyt televisiosarjoissa Miami Vice (1985), Monk (2004–2008) ja The Night Of (2016) sekä ääninäytellyt Francesco Bernoullia animaatioelokuvassa Autot 2 (2011).
Turturro on palkittu Primetime Emmyllä ja Caméra d’Or -palkinnolla sekä ollut ehdolla kahteen Golden Globeen. Hän on ohjannut elokuvat Mac (1992), Häivähdys paratiisista (1998) ja Romance & Cigarettes (2005).
Yksityiselämä

Turturro on näyttelijä Nicholas Turturron veli. Maalari Ralph Turturro, säveltäjä Richard Termini ja näyttelijä Aida Turturro ovat hänen serkkujaan. Turturro on ollut vuodesta 1985 asti naimisissa näyttelijä Katherine Borowitzin kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, vuosina 1990 ja 2000 syntyneet pojat.
Turturrolla on sekä Yhdysvaltain että Italian kansalaisuus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Turturro Wikimedia Commonsissa
John Turturro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Turturro Elonetissä.
John Turturro Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Italian kansalaisuus

Italian passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Italian kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Italian tasavallan välillä. Maassa noudatetaan pääsääntöisesti ius sanguinis -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Syntyperäisiä Italian kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista vähintään toinen on Italian kansalainen lapsen syntyessä. Myös sellaiset lapset saavat kansalaisuuden ius soli -periaatteella, mikäli lapsen vanhemmat ovat tuntemattomia tai eivät pysty siirtämään omaa mahdollista kansalaisuuttaan lapselle.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella ja lateraalisopimuksen nojalla

Hakemuksen perusteella Italian kansalaisuuden voi saada henkilö, joka täyttää seuraavat ehdot:
vähintään 18-vuotias
asunut Italiassa laillisesti vähintään 10 vuotta
osaa tyydyttävästi italiaa
pystyy todistamaan muiden maiden kansalaisuutensa
nuhteettomuusvaatimus
on maksanut 200 euron käsittelymaksun
Vaadittua oleskeluaikaa lyhennetään seuraavasti:
Italian kansalaisen kanssa naimisissa oleva hakija: 3 vuotta (puolittuu, mikäli parilla on yhteisiä lapsia)
Täysi-ikäinen hakija, jonka vanhempi tai isovanhempi on Italian kansalainen: 3 vuotta
Täysi-ikäinen hakija, jonka on adoptoinut Italian kansalainen: 5 vuotta
Italian valtion palkkalistoilla oleva hakija: 5 vuotta
Toisten EU-maiden kansalaiset: 4 vuotta
Pakolaiset ja valtiottomat henkilöt: 5 vuotta
Lateraalisopimuksen mukaan kaikki sellaiset henkilöt, jotka ovat Vatikaanin kansalaisia saavat automaattisesti Italian kansalaisuuden menettäessään Vatikaanin kansalaisuuden ja mikäli henkilöllä ei ole minkään muun maan kansalaisuutta.
Kaksoiskansalaisuus

Italia sallii kaksoiskansalaisuuden. Italian kansalaiset ovat automaattisesti myös Euroopan unionin kansalaisia.
Oliveira

Oliveira voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Oliveira de Azeméis, kunta Aveiron piirissä Portugalissa
Oliveira do Bairro, kunta Aveiron piirissä Portugalissa
Estádio João Hora de Oliveira, stadion Aracajussa Brasiliassa
Ponta da Oliveira, alue Madeiran saaren eteläosassa
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Oliveira da Figueira, henkilöhahmo Tintti-sarjakuvissa.
Muita merkityksiä

Supertaça Cândido de Oliveira, portugalilainen jalkapallokilpailu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oliveira”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.