Seppo Kuusela
Pelaajaura > Nuoruus (1934–1950)

Kuusela asui lapsuutensa ajan Helsingin Töölössä. Hänen innostuksena urheilua kohtaan kasvoi, kun hän aloitti koulunkäynnin Helsingin normaalilyseossa. Koulu oli tunnettu voimisteluperinteistään, ja myös Kuusela voitti alle 14-vuotiaiden piirinmestaruuden. Kuusela aloitti koripallon ensimmäisen kouluvuotensa aikana. Viimeisten kouluvuosien aikana palloilulajit tulivat koulussa suositummaksi ja ohittivat suosiossa voimistelun. Muista koulun oppilaista muun muassa Juhani Kala ja Esko Karhunen loivat myöhemmin uraa koripallossa pääsarjatasolla. Kuusela aloitti koripallon HOK-Veikkojen juniorijoukkueessa, jolla oli harjoitukset aluksi kerran viikossa. Normaalilyseon ja Ressun lukion väliset koripallomestaruusottelut olivat suosittuja. Kuusela pelasi ensimmäistä kertaa normaalilyseon joukkueessa jo 13-vuotiaana.
Koripalloharrastuksestaan huolimatta hän harjoitteli myös yleisurheilua, jossa hänen lahjakkuutensa sai huomiota. Muun muassa Sulo Kolkka kuvaili Kuuselan olevan maan kaikkien aikojen lupaavimpia yleisurheilijoita. Hän harjoitteli lajia Jukka Uunilan valmennuksessa ja voitti alle 17-vuotiaiden SM-kilpailuissa kultaa 100 metrin juoksussa sekä pituudessa. Kuusela voitti yleisurheilussa kolmen vuoden aikana neljäkymmentä piirinmestaruutta. Hän harjoitteli kesäisin Marinkaisissa, jossa hänen kilpailujaan tuli varta vasten katsomaan parhaimmillaan satoja ihmisiä. Kuusela edusti Suomea myös nuorten kolmimaaottelussa Norjassa vuonna 1952. Vielä vuosina 1953–1954 hän voitti nuorten SM-kultaa juoksumatkoilla ja vuonna 1956 aikuisten SM-mitalin viestijuoksusta Viipurin Urheilijoiden joukkueessa. Kuuselan yleisurheilun lopettamista pahoitteli muun muassa Armas Valste, joka piti Kuuselaa ehdokkaana vuoden 1956 olympialaisiin. Hän hyppäsi parhaimmillaan pituutta 707 senttimetriä ja juoksi sadan metrin ennätyksekseen 11,0 sekuntia. Yleisurheilun lisäksi Kuusela pelasi nuoruudessaan myös jalkapalloa, jossa hän voitti alle 14-vuotiaiden Helsingin alueen mestaruuden Kai Pahlmanin ja Hannu Kankkosen joukkuetta vastaan. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja oli tunnettu juoksuvoimastaan. Kuusela lopetti aktiivisen jalkapallon harjoittelun vuoden 1948 jälkeen, vaikka muun muassa Aatos Lehtonen oli kehottanut häntä jatkamaan.
Jalkapallon ja yleisurheilun lisäksi Kuusela pelasi käsipalloa, jossa hän edusti junioritasolla HOK-Veikkoja. Vuonna 1950 hän siirtyi Unioniin, jossa hän nousi myöhemmin seuran edustusjoukkueeseen. Unionissa pelasivat muun muassa Matti Kannas ja Saulo Haarla. Seura kuului Suomen parhaimpiin, niinpä Union pääsi Kuuselan ollessa 17-vuotias pelaamaan Suomen maajoukkueen nimellä kansainväliseen turnaukseen. Joukkue voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953 ja 1955. Kuusela nousi käsipallourallaan maajoukkueen kakkosketjuun, ja hän olisi päässyt myös edustamaan Suomea lajin MM-kilpailuihin. Hän asetti koripallomaajoukkueen kuitenkin edelle eikä lähtenyt käsipallon arvokilpailuihin. Kuusela lopetti aktiivisen käsipalloilun muutamaksi vuodeksi mutta jatkoi pelaamista vuonna 1957. Hän jatkoi pelaamista Unionissa ja nousi samalla maajoukkueen tärkeimpien pelaajien joukkoon. Lopullisesti Kuusela lopetti käsipallon 1950-luvun lopulla.