stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vanishing Point
Historia

Yhtyeen perustivat Melbournessa vuonna 1995 laulaja Silvio Massaro, kosketinsoittaja Pep Sammartino, kitaristit Chris Porcianko ja Tom Vucur, rumpali Jack Lukic ja basisti Joe Del Mastro. Heistä neljä viimeisintä olivat soittaneet jo aiemmin yhtyeessä nimeltä Eye. Vanishing Pointin ensimmäinen albumi In Thought nauhoitettiin vuonna 1996 ja sen julkaisi vuonna 1997 Euroopassa saksalainen levy-yhtiö Angular Records. Australiassa levyn julkaisi seuraavana vuonna melbournelaisyhtiö Metal Warriors.
Vuonna 1999 yhtye toimi Yngwie Malmsteenin ja yhdysvaltalaisen Nevermoren lämmittelijänä. Samana vuonna kosketinsoittaja Pep Sammartino päätti lähteä yhtyeestä, ja hänen tilalleen otettiin Danny Olding. Vuonna 2000 Vanishing Point esiintyi Wacken Open Air -festivaaleilla. Myöhemmin samana vuonna ilmestyi yhtyeen toinen studioalbumi Tangled in Dream. Vuonna 2001 yhtye oli mukana Gamma Rayn ja Sonata Arctican Euroopan-kiertueella. Kiertueen aikana Danny Olding soitti myös Gamma Rayn kosketinosuudet. Palattuaan Australiaan Vanishing Point toimi myös saksalaisyhtye Edguyn lämmittelijänä. Tämän jälkeen Olding lähti yhtyeestä.
Vuoden 2003 aikana yhtye työskenteli uuden albumin parissa. Äänitysten aikana Manic Opera -yhtyeen Leonard Kopilas liittyi Vanishing Pointiin Danny Oldingin korvaajaksi. Albumin julkaisu kuitenkin viivästyi johtuen ongelmista levy-yhtiö Metal Warriorsin kanssa, ja yhtye jäi siten hetkeksi tauolle. Vuonna 2005 yhtye teki paluun muutaman live-esiintymisen muodossa. Kolmas albumi, Embrace the Silence, saatiin myös lopulta julkaistua. Levy-yhtiöinä toimivat saksalainen Dockyard 1 ja australialainen Riot!. Albumin julkaisun jälkeen Joe Del Mastro päätti jättää yhtyeen. Hänen korvaajakseen löytyi Steve Cox melbournelaisyhtye Teargasista.
Vuonna 2006 Vanishing Point toimi Black Label Societyn ja Gamma Rayn lämmittelijänä yhtyeiden Melbournen konserteissa. Joulukuussa 2006 Jack Lukic ja Steve Cox lähtivät yhtyeestä. Lukicin korvasi Christian Nativo ja Coxin Adrian Alimic. Yhtyeen neljäs ja viimeisin albumi The Fourth Season ilmestyi elokuussa 2007. Alkuvuodesta 2008 yhtye toimi lämmittelijänä osassa Iron Maidenin ja Helloweenin Australian-kiertueiden konserteista. Viides studioalbumi julkaistaan 2010.
Diskografia

In Thought (1997)
Tangled in Dream (2000)
Embrace the Silence (2005)
The Fourth Season (2007)
Distant is the Sun (2014)
Dead Elysium (2020)
Aiheesta muualla

Yhtyeen virallinen sivusto (englanniksi)
Vanishing Point Myspacessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Vanishing Point (band)
Käännös suomeksi
Harry Leland

| Harry Leland |
| --- | --- |
Luoja(t):  Chris Claremont   John Byrne
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Uncanny X-Men #132 (1980)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Harold Leland
Status:  kuollut
Ryhmäsidokset:  Helvetintulen Klubi(Marvel)
Voimat:  Kyky lisätä henkilöiden ja esineiden massaa
Harry Leland on Marvel-yhtiön sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vastustaja. Hän on mutantti ja hänen supervoimansa on lisätä elävän olennon tai minkä tahansa aineen massaa. Leland on Helvetintulen Klubin johtajia, koodinimeltään Musta Lähetti. Siviilissä hän on asianajaja.
Historia

Leland tavattiin ensimmäisen kerran, kun Ryhmä-X hyökkäsi Helvetintulen klubin New Yorkin päämajaan. Leland muutti Wolverinen tuhansia kiloja painavaksi ja tämän seurauksena hän putosi lattian läpi viemäreihin. Leland luuli, että Wolverine oli kuollut, mutta hän palasikin ja hyökkäsi Lelandin kimppuun. Wolverinen loikatessa Lelandin päälle, Leland muutti epätoivoisena Wolverinen painoa ja hänen kyntensä upposivat Lelandiin. Hän kuitenkin selviytyi tästä.
Myöhemmin Leland taisteli muiden klubin jäsenten kanssa Ryhmä-X:ää vastaan New Yorkin Central Parkissa. Leland käytti voimaansa upottaakseen Kolossin maan alle. Kun Nimrod hyökkäsi mutanttien kimppun, Ryhmä-X ja Helvetintulen Klubi yhdistivät voimaansa sitä vastaan.
Leland lisäsi Nimrodin massaa siirtääkseen sitä lähemmäksi maata ja haavoittuvammaksi iskuille. Ylipainonsa ja huonon kuntonsa johdosta, tämä aiheutti Lelandille sydänkohtauksen. Stormin vaatimuksesta Leland vielä nosti taivaalla leijuvan Sebastian Shawin massaan, minkä johdosta hän törmäsi Nimrodiin painaen sen maahan. Tämän jälkeen Leland kuoli.
Tämä ei kuitenkaan ollut viimeinen kerta kun hänet nähtiin. Supervihollinen Black Talon herätti Lelandin ruumiin henkiin useiden muiden kuolleiden mutanttien tavoin ja teki niistä zombeja. Hänen motiivejaan tähän ei kuitenkaan kerrottu. Hulktaren voitettua Talonin, Leland haudattiin uudestaan. Varmuuden vuoksi hänen suunsa täytettiin suolalla ja hänen huulensa neulottiin yhteen.
Vaimoni on noita

Elizabeth Montgomery ja Patrick Horgan tv-sarjassa Vaimoni on noita 1971.
Vaimoni on noita (Bewitched) on vuosina 1964–1972 tehty yhdysvaltalainen television komediasarja. Sen päähahmoja olivat nuori aviopari, mainosmies Darrin ja kotirouva Samantha Stephens (Elizabeth Montgomery), joka on oman äitinsä tavoin noita.
Henkilöt

Sarjan vakiovieraana esiintyi Samanthan äiti Endora (Agnes Moorehead), joka paheksuu tyttärensä avioliittoa "kuolevaisen" kanssa. Vierailulla kävi usein myös muita Samanthan sukulaisnoitia ja velhoja, mm. ovennuppeja keräilevä täti Clara ja käytännön piloja harrastava setä Arthur. Stephensit saavat toisella tuotantokaudella tyttären, Tabathan, joka on perinyt äitinsä noitavoimat. Myöhemmin he saivat myös pojan, Adamin joka vaikuttaa isänsä tapaan olevan kuolevainen.
Stephensien riesana oli utelias naapurin rouva Kravitz. Vakihahmona esiintyi myös Darrinin esimies Larry Tate vaimoineen.
Henkilöt > Näyttelijät

Samantha Stephens - Elizabeth Montgomery
Darrin Stephens - Dick York 1964–1969, Dick Sargent 1969–1972
Endora - Agnes Moorehead
Tabatha Stephens - Erin & Diane Murphy
Adam Stephens - Greg & David Lawrence
Abner Kravitz - George Tobias
Gladys Kravitz - Alice Pearce 1964-1966, Sandra Gould 1966-1971
Larry Tate - David White
Louise Tate - Irene Vernon 1964-1966, Kasey Rogers 1966-1972
Clara-täti - Marion Lorne
Serena-serkku - Elizabeth Montgomery
Suomessa

Sarjaa esitettiin Suomessa alun perin jo 1960-luvun lopulla; myöhemmin sarjaa esitti vuodesta 2005 lähtien Nelonen.
Elokuva

Aiheesta tehtiin vuonna 2005 elokuva, jonka aiheena oli tv-sarjan henkiinherättäminen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vaimoni on noita Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hero's

| Hero's |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  2005
Lakkautettu:  13. helmikuuta 2008
Kotipaikka:  Japani
Toimiala:  vapaaotteluiden mainostus
Emoyhtiö:  Fighting and Entertainment Group
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HERO'S oli japanilainen K-1-pystyottelujärjestön Fighting and Entertainment Group -yrityksen järjestämä vapaaottelupromootio. Se sai alkunsa K-1-tapahtumissa järjestetyistä vapaaotteluista ja eriytyi sittemmin vuonna 2005 omaksi tapahtumakseen ja saavuttaen suosiota pääosin Japanissa.  Helmikuussa 2008 HERO'S lakkautettiin ja K1-järjestäjät yhdessä entisen PRIDE-järjestön kanssa perustivat uuden DREAM-organisaation, jonka leipiin useat HERO'S-ottelijat siirtyivät.
Hero's Grand Prix voittajat

| Vuosi | Painoluokka | Mestari | 2>  sija |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Keskisarja |  Norifumi Yamamoto |  Genki Sudo |
| 2006 | Alempi raskassarja |  Yoshihiro Akiyama |  Melvin Manhoef |
| 2006 | Keskisarja |  Gesias Calvancante |  Caol Uno |
| 2007 | Keskisarja |  Gesias Calvancante |  Andre Amade |
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – naisten 800 metrin vapaauinti

Naisten 800 metrin vapaauinnissa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 29.–31. heinäkuuta 2021 Tokyo Aquatics Centressä.
Karsintarajan rikkoneet urheilijat

Tapahtumaan voi osallistua sellaiset urheilijat, jotka ovat rikkoneet ns. A-rajan eli olympialaisten karsintarajan. Samasta maasta saa osallistua kuitenkin korkeintaan kaksi urheilijaa yhdelle matkalle. Jos 878 uimarin kokonaisraja olympialaisten uintiin ei ole täyttynyt A-rajan rikkoneista uimareista, voi olympialaisiin päästä B-rajan, eli olympialaisten valintarajan, rikkoneet urheilijat. FINA kutsuu nämä urheilijat olympialaisiin.
| Karsintatapa | Määrä | Maa | Urheilijat |
| --- | --- | --- | --- |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Australia | Yli kaksi urheilijaa |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Espanja | Mireia Belmonte   Jimena Pérez Blanco |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Italia | Yli kaksi urheilijaa |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Japani | Yli kaksi urheilijaa |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Kiina | Yli kaksi urheilijaa |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Saksa | Leonie Beck   Sarah Kohler |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Turkki | Yli kaksi urheilijaa |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Venäjän olympiakomitea | Anna Egorova   Anastasiia Kirpichnikova |
| A-raja   8.33.36 | 2 |  Yhdysvallat | Yli kaksi urheilijaa |
| A-raja   8.33.36 | 1 |  Argentiina | Delfina Pignatiello |
| A-raja   8.33.36 | 1 |  Itävalta | Marlene Kahler |
| A-raja   8.33.36 | 1 |  Chile | Kristel Kobrich |
| A-raja   8.33.36 | 1 |  Liechtenstein | Julia Hassler |
| A-raja   8.33.36 | 1 |  Slovenia | Tjaša Oder |
| A-raja   8.33.36 | 1 |  Unkari | Ajna Kesely |
B-raja   8.48.76: 
| Yhteensä | 20 |  |  |
Lähde:
Päivitetty: 26. maaliskuuta 2021
Aikataulu

Ajat ovat Japanin aikaa (UTC+9).
| Päivä | Aika | Kierros |
| --- | --- | --- |
| 29. heinäkuuta | 19:00 | Alkuerät |
| 31. heinäkuuta | 10:30 | Loppukilpailu |
Harry Lester

Justin "Harry" Lester (s. 30. syyskuuta 1983 Akron, Ohio) on yhdysvaltalainen kreikkalais-roomalainen painija.
Saavutukset

1999 Vapaapainin kadettien MM-kulta
2004 Painin Yliopistojen MM, 5. sija. Łódź, Puola
2005 Painin Yliopistojen MM-pronssia. İzmir, Turkki
2006 Painin MM-pronssia. Kanton, Kiina
2007 Painin MM-pronssia. Baku, Azerbaidžan
2009 Yhdysvaltojen paras painija (74 kg)
Heute Abend wollen wir tanzen geh’n

|  Heute Abend wollen wir tanzen geh’n> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Alice ja Ellen Kessler
Säveltäjä(t):  Helmut Zander
Sanoittaja(t):  Astrid Voltmann
Euroviisutiedot
Vuosi:  1959
Maa:  Saksa
Kieli:  saksa
Sijoitus:  8.
Pisteet:  5
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Franck Pourcel
Heute Abend wollen wir tanzen geh’n on Alice & Ellen Kesslerin esittämä kappale, joka edusti Saksaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa Ranskan Cannesissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kahdeksanneksi 5 pisteellä.
Heinrich Berté

Heinrich Bertén hautakivi
Heinrich Berté (alun perin Heinrich Bettelheim; 8. toukokuuta 1857 Galgóc – 23. elokuuta 1924 Perchtoldsdorf) oli unkarilaissyntyinen säveltäjä.
Berté opiskeli Wienissä Joseph Hellmesberger vanhemman, Robert Fuchsin ja Anton Brucknerin johdolla. Lisäksi hän sai Pariisissa opetusta Léo Delibes'lta. Uransa alkuvaiheissa Berté sävelsi varsinkin balettimusiikkia, mutta vuodesta 1904 lähtien hän sävelsi paljon operetteja. Hän kuitenkin saavutti suurimman menestyksensä sovituksellaan Franz Schubertin operetista Das Dreimäderlhaus. Se kantaesitettiin Raimundtheaterissa vuonna 1916. Tuotantoja järjestettiin eri maissa, ja teoksesta tehtiin elokuvaversioita. Berté on haudattu Wienin Zentralfriedhofiin.
Myös Bertén sisaruksenpoika Emil Berté oli säveltäjä.
Hiers-Brouage

Brouagen kylää muureineen ja kanavineen.
Hiers-Brouage [jɛʁ bʁuaʒ] on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Charente-Maritimen departementissa. Hiers-Brouagen asukasluku vuonna 2014 oli 640. Kunta kuuluu departementissaan Marennesin kantoniin Rochefortin arrondissementissa.
Kardinaali Richelieun 1700-luvulla suon keskelle rakennuttama linnakylä Brouage kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Aiemmin alueen pääelinkeinoja oli suolan tuotanto, nykyisin ostereiden viljely.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hiers-Brouage Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Hiers-Brouage
Käännös suomeksi
Typpipitoisuus (limnologia)

Typpipitoisuus on vesistöjen tutkimuksessa yksi luonnonveden ominaisuutta ilmaiseva suure, jolla pyritään selvittämään vesistön eliöiden ravintotilannetta. Typpi on yleinen alkuaine ilmakehässä, missä se esiintyy kaksiatomisena kaasumolekyylinä (N2). Useimmat eliöt eivät kykene hyödyntämään typpeä kaasuna, vaan ne käyttävät ravintonaan muita typen yhdisteitä. Yleisempiä vesistössä esiintyviä yhdistetä ovat nitraatit (NO3), nitriitit (NO2), ammoniakki (NH3) ja sen ioniyhdisteet ammoniumit (NH4+). Kaikki eliöiden kudoksien aminohapot ja proteiinit sisältävät myös typpeä. Typen määrää luonnossa seurataan ihmisen luontoa voimakkaasti kuormittavan toiminnan vuoksi. Typpipitoisuudella tarkoitetaan eri tyypeä sisältävien yhdisteiden liuennutta määrää litrassa vettä.
Mittaaminen > Kokonaistypen pitoisuus

Kokonaistyppi ilmoittaa veteen liuenneen typen kaikkien esiintymismuotojen kokonaispitoisuuden. Sen määrä ilmoitetaan yksiköllä mikrogrammaa litrassa vettä eli µg/l. Jos samassa tekstissä on muitakin typpiyhdisteiden pitoisuuksia, voidaan tämän arvot erottaa muista merkinnällä µg kok.N/l tai µgN/l. Jätevesien pitoisuudet ovat suuremmat, joten niiden pitoisuudet ilmoitetaan milligrammoina litrassa vettä eli mg/l. Näiden vastaavuudet ovat 1 mg/l = 1 000 µg/l = 1 000 mg/m³.
Kokonaistypen pitoisuus mitataan yleisesti Kjeldahl–menetelmällä, joka on tarkka ja hieman hidas suorittaa. Menetelmän keksi Johan Kjeldahl vuonna 1883. Aluksi vesinäytteen hiilipitoinen aines poltetaan rikkihapolla hiilidioksidiksi, joka haihtuu pois liuoksesta. Samalla orgaanisen aineksen typpi muuttuu ammoniumsulfaatiksi. Myös nitriitit ja nitraatit pelkistetään Dewardin reagenssillä ammoniumyhdisteeksi. Tämän jälkeen seos höyrytislataan ja typpi mitataan titraamalla. Määrityt tulokset muunnetaan yksiköiksi µg/l.
Mittaaminen > Nitraattipitoisuus

Nitraattia voi joutua vesistöön lannoitteista, typpeä sisältävien aineiden hajoamisesta tai niiden hapettumisen johdosta. Se on ihmiselle haitallista, koska ruuansulatuksessa siitä muodostuu nitriittejä ja muita nitroyhdisteitä.
Nitraattipitoisuus voidaan mitata sitomalla se sulfosalisyylihapon avulla alkalisissa oloissa keltaiseksi yhdisteeksi. Seoksen väri mitataan spektrometrillä ja sen pitoisuus ilmoitetaan yksikössä µg/l tai mg/l. Jos analyysissä on muitakin pitoisuusmäärityksiä, voidaan se ilmoittaa N- tai NO3-lisämääreellä µgN/l tai µgNO3-N/l.
Mittaaminen > Nitriittipitoisuus

Nitriitti ei ole pysyvä yhdiste, koska se hapettuu lopulta nitraatiksi, eikä sitä kannata yleensä mitata. Sen pitoisuudet ilmoitetaan yksikössä µgNO2-N/l.
Mittaaminen > Ammoniumin pitoisuus

Ammonium on ammoniakin suola. Luonnonvesistöihin on ammoniumia liuennut vain vähän, joten kohonneet pitoisuudet ovat peräisin orgaanisten aineiden hajoamistuotteista, maatalouden lannoitteista sekä teollisuuden ja asutuksen jätevesistä. Luonnossa ammonium hajoaa happea kuluttaen nitraatiksi, jolloin veden happamuudentaso samalla alenee eli se happamoituu.
Yleensä ammoniumtypen määrittämiseen käytetään muunneltua Kjeldahl-menetelmää (SFS 5505). Näytteen ammonium muutetaan lipeällä ammoniakiksi, joka tislataan boorihappoliuokseen ammoniumiksi. Siitä ammonium titrataan rikkihapolla neutraaliksi indikaattorin avulla. Määritetty ammoniumin määrä muutetaan pitoisuudeksi yksiköllä μgNH4-N/l tai mgNH4-N/l.
Markkinoilla on myös erilaisia pikatestaustuotteita, joilla ammoniumin pitoisuus voidaan määrittää nopeasti. Niiden tarkkuus lähestyy jo analyyttisiä menetelmiä ja niistä tulee tulevaisuudessa tarkkoja menetelmiä.
Mittaaminen > Ammoniakkipitoisuus

Yleensä luonnossa ei esiinny ammoniakkia, mutta sitä voi joutua veteen navetoiden lannasta, lannoitteista, teollisuuden jätteistä tai se on peräisin viljellyistä kaloista. Ammoniakki hajoaa luonnostaan ammoniumiksi, joka hajoaa sitten nitraatiksi. Ammoniakkia kuitenkin syntyy ammoniumista hapettomissa olosuhteissa. Jos järvessä on paljon ammoniumia tilanteessa, jossa siinä on samalla happikatoa, muodostuu veteen ammoniakkia. Myös happamuustaso vaikuttaa ammoniakin ja ammonium-liuoksen tasapainotilaan. Kun pH ylittää 7, alkaa ammoniumin rinnalle muodostua ammoniakkia. Ammoniakki on kaloille myrkyllistä ja aiheuttaa kalakuolemia tilanteessa, jossa ammoniumtyppeä on runsaasti ja veden happamuudentaso (pH) ylittää 8,5. Ammoniakkia muodostuu silloin tappavia pitoisuuksia 0,03–0,15 mgNH3-N/l eli 30–150 μgNH3-N/l. Tappava vaikutus perustuu kiduksien tuhoutumiseen.
Ammoniakin pitoisuuden mittauksessa käytetään Nesslerin reagenssia (K2[HgI4]), jonka keksi Julius Nessler. Se sisältää ongelmajätteeksi luokiteltua elohopea(II)jodidia. Vesinäyte saatetaan alkaaliseksi ja siihen lisätään reagenssia. Silloin liuokseen muodostuu vaikealiukoinen aminoelohopeajohdin, jonka sakan väri on kellanruskea. Liuoksen värivoimakkuus on verrannollinen ammoniakkipitoisuuteen, joka halutaan selvittää. Värin määrä tutkitaan spektroskoppisesti valon 436 nm aallonpituudella. Tämän jälkeen saatu tulos ilmoitetaan yksiköissä mgNH3-N/l tai μgNH3-N/l. Menetelmän tarkkuus ei alita 0,1 mgNH3-N/l.
Mittaaminen > Ekosysteemin pitoisuuksia

Luonnontilaisten ja kirkkaiden vesien kokonaistyppipitoisuus on yleensä 200–500 µgN/l. Humusta sisältävien dystrofisten vesistöjen pitoisuudet ovat niitä korkeampia eli 400–800 µgN/l. Kun vesi on erittäin ruskeaa, on kokonaistypen pitoisuus yli 1000 µg/l. Peltoalueiden ojissa ovat pitoisuudet yleensä 2000–4000 µgN/l ja sateella ne ovat jopa yli 5000 µgN/l. Järven eri syvyyksissä on kokonaistypen pitoisuuksilla luontaista vaihtelua. Pääsääntönä voidaan lausua, että kokonaistyppipitoisuudet kasvavat syvemmälle mentäessä. Mikäli veden happipitoisuus alenee, esiintyy typpi pääasiassa ammoniumina. Kun pohjalieju muuttuu hapettomaksi, muuttuu myös osa sedimenttien typpiyhdisteistä ammoniumiksi.
Tutkimuksissa on huomattu, että kokonaistypen pitoisuudet ovat lineaarisesti riippuvia humuksen määrästä ja että samanlainen riippuvuus on löytynyt vedenvärin ja humuksen välillä.
Nitraattipitoisuudet ovat kesällä yleensä niin pieniä kuin 5 µgNO3-N/l, sillä päällysvedessä levät ottavat sen omaan käyttöönsä. Talvella, kun levä ei enää ole aktiivista, on nitraatin osuus kokonaistypestä suuri ja pitoisuudet voivat nousta jopa 500–1000 µgNO3-N/l. Edellä oleva ei päde sinilevien tapauksessa, koska ne voivat ottaa typen suoraan ilmasta. Pohjavesien nitraattipitoisuudet ovat edellisiä korkeampia. Ne ilmoitetaankin yksikössä mgNO3-N/l. Hyvän talousveden pitoisuus ei pitäisi ylittää arvoa 25 mgNO3-N/l. Kaloille nitraatti on haitallista 20 mgNO3-N/l eli 20 000 µgNO3-N/l pitoisuuksilla.
Nitriitti on luonnossa pysymätön yhdiste ja se yleensä hapettuu nitraatiksi. Vesistössä sen pitoisuudet vaihtelevat 1–10 µgNO2-N/l. Kaloille nitriitti on haitallista jo 0,2 mgNO2-N/l eli 200 µgNO2-N/l pitoisuuksilla.
Luonnonvesissä ammoniumpitoisuudet vaihtelevat tavallisesti päällysvesissä 0–30 µgNH4-N/l ja alusvesissä näitä arvoja hieman suurempina. Jos oja, joki tai järvi kuuluu turvetuotantosoiden valuma-alueeseen, saattaa ammoniumpitoisuudet kohota arvoihin 100–300 µgNH4-N/l. Jos luonnonvesissä esiintyy ammoniumia pitoisuutena 1 mgNH4-N/l = 1000 μgNH4-N/l, on siihen sekoittunut jätevesien päästöjen ammoniumtyppeä. Hyväksyttävän talousveden ylärajaksi on määritetty 0,5 mgNH4-N/l eli 500 µgNH4-N/l.
Mittaaminen > Rehevyysluokittelu

Vesistön rehevöitymisen astetta kuvaavat kokonaistypen raja-arvot:
karu  0–400 μgN/l
lievästi rehevä 400–600 μgN/l
rehevä 600–1500 μgN/l
erittäin rehevä 1500– μgN/l
Typpi vesistössä > Typpikierto

Ilmakehän typpikaasu on yleensä eliöille väärässä muodossa ja vain harvat eliöt osaavat valmistaa siitä niiden tarvitsemia typpiyhdisteitä. Tätä yhdisteiden syntytapaa kutsutaan biologiseksi typensidonnaksi. Toinen yhdisteiden syntytapa abioottinen typensidonta liittyy salamointiin. Ilman typpikaasu kuumenee salamaniskussa niin paljon, että se yhtyy ilman happeen ja että siitä muodostuu typen oksideja. Typen eri ravintoaineet ovatkin eräs eliöiden kasvua rajoittava tekijä eli minimitekijä. Ekosysteemien tapaa kierrättää typen yhdisteitä voidaan havainnollistaa typen kierrolla.
Typpi vesistössä > Typpikuormitus

Ihmisen aiheuttama typpikuormitus tarkoittaa kaikkea ylimääräistä eli luonnon normaalia typen kiertoa lisäävien aineiden levittämistä luontoon. Typpikuormitus rasittaa eniten pieniä vesistöjä kuten ojia, jokia, lampia ja järviä. Suuremmat järvet, sisämeret ja merenlahdet selviävät näitä paremmin saapuvasta typpikuormasta. Valtameret nielaisevat koko typpikuorman kokonaan ja levittävät sen laajalle alueelle, jolloin sen vaikutukset jäävät pienemmäksi.
Typpikuormitus edesauttaa sisävesien rehevöitymistä, sillä typpi on yksi kasvien pääravintoaine ja typpi kasvattaa ekosysteemin perustuotantoa. Vesikasvillisuus lisääntyy eli rehevöityy ja samalla sen lajimäärä kasvaa. Lajien koostumus muuttuu rehevien elinympäristöjen lajeja suosivaksi samalla kun karujen elinympäristöjen lajit taantuvat. Kalastossa särkikalat lisääntyvät esimerkiksi lohikalojen kustannuksella. Eläinplanktonia syövien kalojen määrän kasvaessa, vähenee eläinplanktonien määrät ja silloin alkaa kasviplanktonien määrät silmiinnähden kasvaa. Kun rehevöityminen vieläkin etenee, samentavat levät veden ja estävät valon pääsyn syvälle veteen. Silloin levien ja kasvien yhteyttäminen vain pinnalla ja pohjakasvillisuus taantuu. Koko biomassan kasvu lisää veteen liuenneen hapen kulutusta ja voi aiheuttaa happipitoisuuden alenemisen. Pahimmillaan järven alusvesiä vaivaa happikato, happamoituminen ja syvänteet voivat jäädä täysin hapettomiksi ja ravinteikkaiksi.
Typen määrää luonnossa seurataan sen vuoksi jatkuvasti ja liiallisen typen haittavaikutuksia pyritään johdonmukaisesti vähentämään. Erään arvion mukaan typen kuormittavat päästöt ovat Suomessa peräisin maataloudesta (46,5%), ilman laskeumasta (19,8%), yhdyskunnasta (16,6%), metsäteollisuudesta (5,0%), haja-asutuksesta (4,2%), massa- ja paperiteollisuudesta (3,8%) ja loput (suuruusjärvestyksessä) muu teollisuudesta, kalankasvatuksesta, turvetuotannosta ja turkistarhauksesta. Muiden maiden kuormituksen rakennetta tämä ei kuvasta, mutta se on siihen suuntaa antava.
Vanity Fair

Vanity Fair voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kirja

Turhuuden turuilla (engl. Vanity Fair), William Makepeace Thackerayn romaani
Lehdet

Vanity Fair (1859–1863), yhdysvaltalainen lehti
Vanity Fair (1868–1914), brittiläinen aikakauslehti
Vanity Fair (1902–1904), yhdysvaltalainen lehti
Vanity Fair (1913–1936), yhdysvaltalainen lehti
Vanity Fair (1983–), yhdysvaltalainen aikakauslehti
Musiikki

”Vanity Fair”, Brightboy-yhtyeen singlejulkaisu
Elokuvat

Vanity Fair, Chester M. Franklinin elokuva vuodelta 1932
Turhuuden turuilla (engl. Vanity Fair), Mira Nairin ohjaama elokuva vuodelta 2004
Velluanjoki

| Velluanjoki |
| --- | --- |
Alkulähde:  Laitilan suoalueet, Laitila
Laskupaikka:  Lautvesi, Uusikaupunki, Saaristomeri
Maat:  Suomi
Pituus:  noin 10 km
Virtaama:  1,3 (arvio) m³/s
Valuma-alue:  149 km²
Velluanjoki on noin kymmenen kilometrin pituinen joki Uudessakaupungissa Varsinais-Suomessa. Velluanjoki on Vakka-Suomen alueen joista pienin ja sen pudotuskorkeus on 5,7 metriä. Joki saa alkunsa Laitilan eteläosan suoalueilta. Se kulkee aluksi Pehdonjoki-nimisenä ja laskee Saaristomereen Lautvesi-nimisen merenlahden kohdalla.