stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olavi Virta (vuoden 1970 albumi, Scandia)
Kappaleet > A-puoli

Tyttö metsässä – 2.52 (alkup. Girl in the Wood, säv. Terry Gilbyson ja Norman Stuart, suom. san. Saukki)
Tummansininen sävel – 2.52 (alkup. Blue Melody, säv. ja san. Hans Schobert ja Willi Sommer, suom. san. Saukki)
Amor – 2.52 (säv. Gabriel Ruiz, suom. san. Kerttu Mustonen)
Luonnonlapsi – 2.35 (alkup. Nature Boy, säv. Eden Ahbez, suom. san. Kullervo)
Moody River – 2.32 (säv. Gary D. Bruse, suom. san. Kari Tuomisaari)
Meren kuisketta – 3.02 (alkup. Il mare nel cassetto, säv. ja san. Eligio La Valle ja Fernando Lattuada, suom. san. Solja Tuuli, sov. Eino Virtanen)
Soria Moria – 2.50 (säv. Kjell Karlsen, suom. san. Saukki)
Kappaleet > B-puoli

Vihreät niityt – 2.57 (alkup. Greenfields, säv. ja san. Terry Gilkyson, Richard Dehr ja Frank Miller, suom. san. Orvokki Itä)
Sydänsuruja – 3.24 (alkup. Heartaches, säv. Al Hoffmann, suom. san. Saukki, sov. Eino Virtanen)
Haavekuva – 2.55 (alkup. Portrait of My Love, säv. Cyril Ornadel, suom. san. Erkki Ainamo, sov. Eino Virtanen)
Angelique – 3.03 (säv. Aksel V. Rasmussen, suom. san. Veikko Vallas)
Yksinäisyys – 2.47 (alkup. Solitariness, säv. Solon Gonçalves, suom. san. Saukki)
Pullover – 2.35 (alkup. Il pullover, säv. Gianni Meccia, suom. san. Reino Helismaa)
Syvä meri – 2.30 (alkup. Oceano, säv. Camillo Bargoni, suom. san. Solja Tuuli)
Kokoonpano

Olavi Virta - laulu
Lauluyhtye Nordias - laulu (kappaleissa ˝Tyttö metsässä˝ ja ˝Syvä meri˝)
Erkki Junkkarinen - vihellys (kappaleessa ˝Sydänsuruja˝)
Jaakko Salon orkesteri - orkesteri (kappaleissa 1-5, 7 ja 11-14)
Eino Virtasen orkesteri - orkesteri (kappaleissa ˝Meren kuisketta˝, ˝Sydänsuruja˝ ja ˝Haavekuva˝)
Jaakko Salon yhtye - yhtye (kappaleessa ˝Vihreät niityt˝)
Kokoonpano > Tuotanto

Aarre Elo - äänitykset  Scandia-studiolla (kappaleet 1, 5, 6, 8-11 ja 14)
Jouko Ahera - äänitykset Scandia-studiolla
foto jatta - kuva
ahjft - kansi
Jacques Sautereau

Marie Maurice Jacques Alfred Sautereau  (7. syyskuuta 1860 Louveciennes – 23. marraskuuta 1936 Saint-Mandé) oli ranskalainen kroketinpelaaja ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia kahden pallon yksinpelissä vuoden 1900 olympialaisissa Pariisissa.
Karjurock

Karjurock on suomalainen vuodesta 2007 asti järjestetty rockfestivaali. Se järjestetään heinäkuun lopulla Lokalahden Nopperlassa, noin 20 kilometriä Uudenkaupungin keskustasta.
Karjurock on kasvanut vuosien saatossa pienestä noin 700 kävijän kylätapahtumasta lähes 13 000 kävijää kesäfestivaaliksi. Tapahtuman kesto on kasvanut alun yhdestä päivästä kaksi- ja kolmepäiväiseksi. Karjulavalla ovat esiintyneet muun muassa Apocalyptica, Lordi, Eppu Normaali, Cheek, Apulanta, Popeda, J. Karjalainen, Haloo Helsinki!, Klamydia ja Kotiteollisuus.
Tapahtuman järjestää South Festivals Oy.
2007

Ensimmäinen Karjurock järjestettiin vuonna 2007 ja tapahtuma oli tuolloin yksipäiväinen (28. heinäkuuta).
Esiintyjinä nähtiin bilebändi Dinturist, Kike Elomaa ja Irwin Goodmania 2000-luvun malliin soittanut Karjalankannas sekä DJ-Jarcco.
Festivaalin kävijämääräksi laskettiin noin 600–800 henkilöä.
2008

Toisen kerran järjestetty Karjurock jatkoi yksipäiväisenä, mutta tapahtuma-aikaa pidennettiin entisen kahdeksan tunnin (klo 17–02) sijaan 15-tuntiseksi (klo 12–03).
Esiintyjinä nähtiin ensimmäisenä vuonna mukana olleiden Kike Elomaan, Dinturistin sekä DJ Jarccon lisäksi Frederik, RainioBros, Groove President, Sepi Kumpulainen, Jailbreak, The Override ja Holysmoke.
Toisena toimintavuotenaan festivaalin kävijämäärä kasvoi 1 500–2 000 kävijään.
2009

Karjurock järjestettiin kaksipäiväisenä (10.–11. heinäkuuta).
Perjantaipäivän artisteina nähtiin Dingo, Sepi Kumpulainen, HALO, Mustat Enkelit, The Freza sekä Kike Elomaa ja DJ Jarcco. Lauantaina Nopperlan maalaismiljöössä esiintyivät Anna Abreu, Aikakone, Matti Nykänen, Kehä 4, Flash Rock ja Dinturist.
Festivaalin kävijämäärä nousi 3 000 kävijään.
2010

Karjurock oli kolmipäiväinen (16.–18. heinäkuuta). Esiintyjät olivat aiempia vuosia nimekkäämpiä ja Nopperlassa esiintyi ensimmäisen kerran myös ulkomainen artisti.
Perjantain nimiä olivat Eppu Normaali, Hurriganes ja Peer Günt. Lavalla nähtiin myös Heavenly Place, Raggars ja The Override. Lauantaina lavalla nähtiin ruotsalainen eurodanceartisti Pandora, jonka lisäksi lauantaina esiintyivät Pelle Miljoona & United, Vicky Rosti & Menneisyyden Vangit, Turo’s Hevi Gee, The Moistmaker, Routalempi sekä aiemmilta vuosilta tutut Sepi Kumpulainen ja Dinturist. Sunnuntaina Karjurockissa esiintyivät Dr.Doctor, Kike Elomaa, Tauski Peltonen sekä The Freza.
Kolmipäiväisen festivaalin yhteenlaskettu kävijämäärä kipusi 5 000 kävijään.
2011

Karjurock jatkoi kolmipäiväisenä festivaalina (15.–17. heinäkuuta).
Perjantaina esiintyivät Suurlähettiläät ja Mamba sekä Jean S. Karjurock-debyyttinsä tekivät myös Janne Hurme, Eurooppa 3 ja Kai Merilä Rock’n Cover Band. Lauantaina Karju-lavalla nähtiin Kotiteollisuus, Negative, Irina, Hausmylly, Legendary Danny Show, Vilperin Perikunta ja Human Temple sekä Dinturist. Karjurockin sunnuntai oli pyhitetty koko perheen piknik-päiväksi ja tarjolla oli muun muassa maalaisdiskoa.
Festivaalilla vieraili 6 000 kävijää.
2012

Karjurock järjestettiin 20.–22. heinäkuuta eli Lokalahden Nopperlan maalaismaisemissa juhlittiin taas aiempien vuosien tapaan sekä perjantaina, lauantaina että sunnuntaina.
Perjantain päälavan esiintyjinä nähtiin Apulanta, Klamydia, Jukka Poika & Sound Explosion Band sekä australialaisbändi The Happy Endings. Lauantaina maalaisidyllin maisemaa värittivät Lordi, Kilpi, soolouralle lähtenyt Lauri Tähkä, Paula Koivuniemi, Muska ja Isak Rothovius. Sunnuntaina festivaaliviikonlopun pääesiintyjänä oli Apocalyptica. Karjurockin päälavalla esiintyivät sunnuntaina myös Magna Vice ja Sextans.
Uutuutena vuoden festivaalilla nähtiin niin sanottu pikkulava, jolla esiintyivät viikonlopun aikana Corona Skies, Planet Fallout, The Spyro, The 5th of April, E-135, Dinturist, Noora Salminen, Kai Merilä Rock’n Cover Band, Motorcycles Rockband, Los Bibbalos, Dr. Doctor, After Wildfire, Harmi, Gangster of Love ja Human Temple.
Festivaalia seurasi 9 500 henkeä.
2013

Festivaali järjestettiin kaksipäiväisenä (19.–20. heinäkuuta).
Perjantaina päälavalla oman keikkansa kävivät esittämässä Popeda, Cheek, Paula Koivuniemi, Petri Nygård, Peer Günt ja The 5th of April. Lauantaina päälavalla esiintyivät Haloo Helsinki!, Don Johnson Big Band, Elonkerjuu, J. Karjalainen, Mariska & Pahat Sudet sekä Dinturist, Dr. Doctor ja Kai Merilä Rock’n Cover Band. Myös jättiteltan suojiin siirtyneellä pikkulavalla esiintyivät Alice Airbuzz, Viper Arms, Grammers ja Jailbreak sekä Raaka-Aine.
Tapahtuman juonsivat DJ Jarcco ja Iriz Silander. Kaksipäiväisyydestä huolimatta syntyi aikojen yleisöennätys, 12 000 henkeä.
2014

Karjurock järjestettiin 18.–20. heinäkuuta.
Perjantaina päälavalla esiintyivät JVG, Paula Koivuniemi, Anna Abreu, Yö ja The 5th of April. Pikkulavan esiintyjiä olivat Dr. Doctor, Mursusikari, Snake Bait ja Soulless Soul. Lauantain päälavan artisteja olivat Freeman ja Jimmy Cola, Dinturist, Elastinen, Suvi Teräsniska, Stratovarius, Helloween (pääesiintyjä) ja Jussi ja Ressu. Pikkulavalla esiintyivät Aamuyön Sirkus, Overnight Sensation, Kai Merilä Rock'n Cover Band, Jail Break, Array, Hangman's Voodoo, Stone Monolith ja Nitroforce 9. Sunnuntain ainoa esiintyjä oli Mikko Alatalo.
Kävijöitä festivaalilla oli noin 12 000.
2018

Las Ketchup, E-Rotic ja Waldo’s People, Popeda, Mira Luoti, Kasmir, Juha Tapio, Klamydia, Neljä Ruusua, Teflon Brothers, Egotrippi, Petri Nygård ja Agents.
Aiheesta muualla

Karjurockin verkkosivut
Norjan käsipallomaajoukkue

Norjan käsipallomaajoukkue edustaa Norjaa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Norjan käsipalloliitto.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Norja on selviytynyt lopputurnaukseen 17 kertaa ja EM-kilpailuissa 11 kertaa. MM-kilpailuissa joukkue on saavuttanut hopeaa vuosina 2017 ja 2019. EM-kilpailuissa joukkue saavutti ensimmäisen mitalinsa vuonna 2020 sijoittuessaan pronssille. Olympialaisissa Norja on pelannut vuosien 1972, 2020 ja 2024 kisoissa.
Muuta

Norjan naisten käsipallomaajoukkue on yksi lajin menestyneimmistä.
Käännös suomeksi
Itä-Savo (sanomalehti)

| Itä-Savo |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kaakon Viestintä Oy
ISSN:  ISSN 0356-4444
Levikki:   9 933 (LT 2018)
Kokonaislevikki:   11 465 (LT 2018)
Perustettu:  1907
Päätoimittaja:  Jaana Rautio-Teijonmaa
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton Kansanpuolue 1917–1918 Edistyspuolue 1918–1927  Suomen Keskusta 1927–2002
Kotikunta:  Savonlinna
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  6 päivää/vko
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Itä-Savo on Savonlinnassa ilmestyvä sanomalehti. Levikkialuetta ovat Savonlinnan seutu ja Itä-Savon alue eli Enonkosken, Rantasalmen, Savonlinnan ja Sulkavan kunnat. Lehden levikkialueeseen kuuluvat myös Pohjois-Karjalasta Kitee sekä Etelä-Karjalan Parikkala. Lehden levikki on noin 9 933 kpl, ja kokonaislevikki 11 465 kpl.  Painetun lehden lukijamäärä on laskussa. Vuonna 2010 lukijamäärä oli 43 000 ja vuonna 2017 määrä oli laskenut 32 000:een. Vuoden 2020 painetun lehden lukijamäärä oli 24 000.
Itä-Savo muuttui kuusipäiväiseksi kesäkuun alusta 2018. Ilmestymispäivien vähentäminen vaikuttaa muuhunkin alueelliseen tiedonvälitykseen, sillä Itä-Savon jakelumuutosten johdosta Helsingin Sanomat luopui paperilehden sunnuntaijakelusta. Helsingin Sanomat on ollut yhteisjakelussa Itä-Savon kanssa.[lähde? ]
Lehden levikki on niin ikään laskenut jyrkästi, ja samaan aikaan toimittajia on vähennetty. Kokonaislevikin kehitys:
2010: 16 674 kpl,
2011: 16 278 kpl,
2012: 15 630 kpl,
2013: 14 981 kpl,
2014: 14 180 kpl,
2015: 13 835 kpl,
2016: 13 311 kpl,
2017: 12 165 kpl
2018: 11 465 kpl
2019: Ei tarkastettu
2020: Ei tarkastettu
Lehden päätoimittaja on Keskustapuolueen entinen paikallispoliitikko Jaana Rautio-Teijonmaa. Vuoden 2012 lopusta päätoimittajana toiminut Tiina Ojutkangas siirtyi Keskipohjanmaa-lehden määräaikaiseen kehityshankkeeseen tammikuun alussa 2018. Yli-Huttula toimi lehden päätoimittajana vuoden 2008 alusta, kun edellinen päätoimittaja Kyösti Pienimäki siirtyi lehden pääkirjoitustoimittajaksi.
Lehteä julkaisee Kaakon Viestintä Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Historia

Lehden edeltäjä oli 1907 perustettu Savolainen. Lehti oli vanhasuomalaisen puolueen äänenkannattaja. Itä-Savo alkoi ilmestyä 1917, jolloin se siirtyi kansanpuolueen kautta nuorsuomalaisen puolueen työn jatkajaksi perustetun edistyspuolueen lehdeksi. Vuonna 1927 lehti julistautui maalaisliiton äänenkannattajaksi. Linjavalinnan syynä oli se, että maalaisliitto oli sivuuttanut Itä-Savon alueella edistyspuolueen maaseutuväestön tärkeimpänä edustajana. Itä-Savo julistautui puolueettomaksi tammikuussa 2002, viimeisenä suomalaisena seitsenpäiväisenä sanomalehtenä.
Lehtiyhteistyö

Itä-Savo julkaisee pääasiallisesti paikallista materiaalia ja uutisia sekä osittain saman konsernin muiden lehtien tekemiä lukemistojuttuja. Kesäkuun alussa 2018 lehden muuttuessa kuusipäiväiseksi Itä-Savo alkoi julkaista launtaisin Sunnuntai-lukemistoliitettä. Lehden toimitus sijaitsee Savonlinnan linja-autoaseman kiinteistössä. Aiemmin lehdellä on toimitus myös Parikkalassa, mutta nykyisin siellä ei ole yhtään vakituista toimittajaa.
Lehti painetaan Kaakon Viestinnän painossa Kouvolassa.
Iñaki Goitia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Iñaki Goitia Peña
Syntymäaika: 2. maaliskuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Portugalete, Espanja
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 senttimetriä
Seura
Seura: Mirandés
Pelinumero: 13
Junioriseurat
2000–2001: Amorebieta
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2002 2002–2003 2003–2005 2005–2009 2009–2012 2012– | Amurrio Club Burgos Málaga B Málaga Betis Mirandés | 8 (0) 7 (0) 58 (0) 85 (0) 69 (0)  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. syyskuuta 2012.
Iñaki Goitia Peña (s. 2. maaliskuuta 1982 Portugalete, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Ura

Vuonna 2003 Goitia siirtyi Málagan reservijoukkueeseen, joka pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Siellä hän pelasi seuraavat kaksi kautta, ennen kuin siirtyi Málagan edustusjoukkueeseen vuonna 2005.
Kaudella 2007–2008 Goitia nousi vihdoin joukkueen ykkösmaalivahdiksi ja syrjäytti näin pitkäaikaisen ykkösmaalivahti Francesc Arnaun. Goitia pelasi lähes kaikki kauden ottelut.
Kaudeksi 2008–2009 Málaga palasi takaisin pääsarjaan. Goitia aloitti kauden varamaalivahtina, mutta nousi hyvin nopeasti takaisin pelaavaksi maalivahdiksi. Kesäkuussa 2009 hän siirtyi Real Betisiin.
Aiheesta muualla

Profiili Futbolmen sivustolla (espanjaksi)
Jack Burke

Jack Burke vuonna 1950
John Joseph "Jack" Burke (29. tammikuuta 1923 Fort Worth, Texas – 19. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän voitti uransa aikana kuusitoista turnausta PGA Tourilla, niiden joukossa Masters Tournamentin ja PGA Championshipin vuonna 1956.
Burke pelasi Ryder Cupissa vuosina 1951, 1953, 1955, 1957 ja 1959. Kapteenina hän oli vuosina 1957 ja 1973. Hänelle myönnettiin vuonna 1952 Vardon Trophy ja vuonna 1956 PGA Tourin "vuoden pelaajan" arvonimi.
Burke pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2000 ja sai PGA Tourin elämäntyönpalkinnon vuonna 2003.
Jakob Meckel

Jakob Meckel
Klemens Wilhelm Jakob Meckel (28. maaliskuuta 1842 Köln − 5. heinäkuuta 1905) oli saksalainen upseeri ja kirjailija.
Hänestä tuli upseeri jalkaväessä 1862, esikuntaupseeri 1873, eversti ja rykmentinpäällikkö 1890 ja kenraalimajuri 1894. Vuonna 1896 hän erosi virastaan.
Meckel osallistui Saksan sotaan vuonna 1866 ja ranskalais-saksalaiseen sotaan vuosina 1870−1871 ja havottui Wörthissä. Hän toimi opettajana sota-akatemiassa 1873−1881 ja oli Japanissa armeijaa järjestämässä vuosina 1884−1889 ja myös opettajana sotakorkeakoulussa.
Teokset

Lehrbuch der Taktik (3 osaa, 1876)
Die Elemente der Taktik (1877)
Allgemeine Lehre von der Truppenführung im Kriege (1881)
Ein Sommernachtstraum (1888)
Jack Campbell

Jack Campbell voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Jack Campbell, yhdysvaltalaisen tieteiskirjailija John G. Hemryn käyttämä salanimi
Jack M. Campbell, yhdysvaltalainen poliitikko ja New Mexicon osavaltion 21. kuvernööri
Jackie Campbell, skotlantilainen jalkapalloilija
Jack Campbell, australialainen näyttelijä
Jack Campbell, yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti
Jack Campbell, yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jack Campbell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jacob Otto Lange

| Jacob Otto Lange |
| --- | --- |

Norjan tilintarkastusministeri
 Steenin I hallitus 15. heinäkuuta 1892 – 2. toukokuuta 1893  
Edeltäjä:  Thomas von Westen Engelhart
Seuraaja:  Emil Stang
Suurkäräjäedustaja
 1883–1891 1877–1879  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. marraskuuta 1833 Stavanger, Norja
Kuollut: 26. toukokuuta 1902 (68 vuotta) Kristiania, Norja
Jacob Otto Lange (12. marraskuuta 1833 Stavanger – 26. toukokuuta 1902 Kristiania) oli norjalainen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1877–1879 ja 1883–1891 sekä toimi Norjan tilintarkastusministerinä 1892–1893.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacob Otto Lange Wikimedia Commonsissa
Jakob Lindberg

Jakob Lindberg (s. 16. lokakuuta 1952 Djursholm) on ruotsalainen luutisti.
Lindberg piti nuorena The Beatlesin musiikista ja päätti ottaa kitaransoiton oppitunteja. Hänen kitaransoiton opettajansa tutustutti hänet luuttuun, jonka soittamista hän jatkoi kitaransoiton ohella. Lindberg opiskeli Tukholman yliopistossa ja Diana Poultonin johdolla Lontoon Royal College of Musicissa. Poultonin opastuksella hän suuntautui renessanssi- ja barokkimusiikin esittämiseen periodisoittimin. Lindberg teki Wigmore Hall -debyyttinsä Lontoossa vuonna 1978. Hän eteni kansainväliselle uralle kiertävänä solistina. Hän on uransa aikana esiintynyt ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja sekä esimerkiksi Japanissa ja Meksikossa. Resitaaleissaan Lindberg on joskus esiintynyt augsburgilaisen luutunrakentaja Sixtus Rauwolfin valmistamalla instrumentilla, joka on yksi vanhimmista yhä käytössä pysyneistä luutuista. Vuonna 1985 Lindberg perusti Dowland Consort -kokoonpanon, jonka kanssa on esiintynyt. Hän on soittanut myös arkkiluuttua ja teorbia, joilla hän on tulkinnut continuo-osia johtavien barokkikokoonpanojen kanssa. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kokoonpanoja ovat olleet muiden muassa The English Concert, Orchestra of the Age of Enlightenment ja Academy of Ancient Music.
Lindberg seurasi vuonna 1979 Diana Poultonia Royal College of Musicin opettajana. Hän esiintyi vuonna 1983 luutunsoittajana Doctor Who -televisiosarjan jaksossa The King's Demons. Lindberg aloitti levytysuransa vuonna 1984 albumilla Faire, Sweet & Cruell: Elizabethan Songs, jonka hän levytti BIS-yhtiölle sopraano Christina Högmanin kanssa. Lindberg on sittemmin pysynyt BIS:n artistina. Hänellä on laaja levytysten katalogi, johon on usein kuulunut myös huonosti tunnettua luuttuohjelmistoa. Lindberg teki ensimmäisen levytyksen John Dowlandin kokonaissoololuuttutuotannosta vuonna 1995. Hän on tehnyt levytyksiä myös esimerkiksi Johann Sebastian Bachin musiikista ja ruotsalaisesta hovimusiikista. Kamarimusiikkia hän on levyttänyt periodisoittimin sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldilta, Joseph Haydnilta ja Luigi Boccherinilta. Hän on tuonut myös skotlantilaista luuttumusiikkia yleisön tietoisuuteen ja tulkinnut italialaista chitarrone-ohjelmistoa. Lindberg on johtanut barokin ajan oopperoiden esityksiä instrumentilta käsin. Hän on tehnyt yhteistyötä Tukholman Ruotsin kuninkaallisen oopperan kanssa.
Aiheesta muualla

BIS-levy-yhtiön esittely Jakob Lindbergistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Iso-Kiimanen

| Iso-Kiimanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Sotkamo
Koordinaatit:  64°07′01″N, 28°36′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kajaaninjoki
Järvinumero:  59.823.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,9 m
Rantaviiva:  101,22  km 
Pinta-ala:  30,8 km²
Keskisyvyys:  6,1 m
 fiIso-Kiimanen 
Iso-Kiimanen on järvi Kainuussa Sotkamon kunnassa. Se sijaitsee Oulujärven vesistöalueella Sotkamon reitin varrella. Järven pinta-ala on 30,8 km². Järven keskisyvyys on 6,1 metriä ja keskimääräinen pinnankorkeus 137,9 metriä. Järven vesi on käyttökelpoisuusluokitukseltaan hyvää.
Kuhmon Ontojärvi laskee Ontojoen kautta Isoon-Kiimaseen. Iso-Kiimasen vedet laskevat puolestaan Pieni-Kiimasen ja Kaitainsalmen kautta Kaitaisjärvi-Pirttijärveen, Nuasjärveen ja Kajaaninjoen kautta aina Oulujärveen saakka. Järven suurin saari on Saijansaari.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 137,9 metriä mpy. Järven vedenpinta on samalla korkeudella kaikilla Sotkamonjärvillä, joita ovat myös Nuasjärvi, Sapsojärvet, Kiantajärvi, Pirttijärvi-Kaitainjärvi ja Iso-Kiimanen. Niitä voi siten pitää  Sotkamonjärvien eri järvialtaina. Tilanne johtuu kuitenkin Kajaaninjoessa olevasta Koivukosken voimalaitoksesta, jonka patoaltaaseen edellä luetellut järvet kuuluvat. Sotkamonjärviä on säännöstelty siten, että Iso-Kiimasen vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 136,15 metriä ja 138,65 metriä mpy.
Japaninsahahai

| Japaninsahahai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sahahaikalat Pristiophoriformes
Heimo::  Sahahait Pristiophoridae
Suku::  Pristiophorus
Laji::  japonicus
Kaksiosainen nimi
 Pristiophorus japonicus  Günther, 1870 
 Japaninsahahain levinneisyys
Katso myös
   Japaninsahahai Wikispeciesissä   Japaninsahahai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninsahahai (Pristiophorus japonicus) on sahahaiden (Pristiophoridae) heimoon kuuluva merikalalaji, jota tavataan Tyynellämerellä Kiinan, Ogasawarasaarten, Japanin, Taiwanin ja Korean alueella 0–500 metrin syvyydessä. Japaninsahahainaaraan maksimipituus on 136 senttimetriä. Se on ovovivipaarinen ja saa kerralla noin 12 poikasta. Japaninsahahain ravintoa ovat pienet pohjaeläimet, joita se tonkii pohjamudasta viiksiään apuna käyttäen.
Japaninruutana

| Japaninruutana |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläimet Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Karpit Cyprinidae
Alaheimo::  Karpit Cyprininae
Suku::  Ruutanat Carassius
Laji::  langsdorfii
Kaksiosainen nimi
 Carassius langsdorfii  Temminck & Schlegel, 1846 
Katso myös
   Japaninruutana Wikispeciesissä   Japaninruutana Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Japaninruutana (Carassius langsdorfii) on karppien heimoon kuuluva särkikalalaji.
Jarrudynamometri

2-pyöräjarrudynamometri katsastusasemalla.
Jarrudynamometri on kahdesta samaa nopeutta pyörivästä telaparista koostuva jarruvoiman testauslaite, jossa telaa pyörittävän moottorin vaihteisto on kytketty vipuvarren välityksellä vääntömomenttia mittaavaan anturiin. Vääntömomenttiarvo saadaan muunnettua pyöräkohtaisesti jarruvoimaksi (Newton) sekä puolten väliseksi jarruvoimaeroksi (%) jarrudynamometrin näyttölaitteelle.
Jarrudynamometrillä tarkistetaan ajoneuvon jarrujärjestelmän toimivuus. Jarrudynamometria käytetään muun muassa ajoneuvojen määräaikaiskatsastuksissa katsastusasemilla.
Katsastusasemilla käytetään yleisimmin 2-pyöräjarrudynamometriä, joka mahdollistaa jarrujen tarkistamisen akseli kerrallaan. Jarrudynamometri mittaa jarruvoiman kummaltakin pyörältä.
Nelipyöräjarrudynamometrillä voidaan mitata kaikkien pyörien jarruvoima samanaikaisesti.
J. P. Calderon

J. P. Calderon
John Paul "J.P." Calderon (s. 5. syyskuuta 1975 Santa Monica, Kalifornia) on tosi-tv-henkilö, malli ja lentopalloammattilainen. Hänen ensiesiintymisensä televisiossa oli suositussa yhdysvaltalaissarjassa Selviytyjät. Hän oli mukana 13. tuotantokaudella, jossa kilpailtiin Cookin saarilla. Myöhemmin hän palasi televisioon tosi-tv-sarjassa Janice Dickinsonin mallitoimisto, joka kuvaa kyseisen entisen huippumallin perustaman mallitoimiston arkea. Sarjan tuoman kuuluisuuden myötä hän oli Instinct Magazinen helmikuun miesmalli.
Calderon kasvoi Marina del Reyssä Kaliforniassa ja kävi Kalifornian yliopistoa. Yliopistossa hän pelasi lentopalloa maanlaajuisessa yliopistosarjassa. Hän valmistui vuonna 2000. Tämän jälkeen Calderon oli apuvalmentaja Long Beachin yliopiston naisten joukkueessa viiden vuoden ajan. Hän valmensi samalla junioreiden maajoukkueen mitalille nuorten olympialaisissa. Lopetettuaan valmentamisen yliopistossa ja junioreissa hänestä tuli ammattilaisrantalentopalloilija Yhdysvalloissa.
Selviytyjät

Selviytyjissä Calderon aloitti viiden hengen ryhmässä Hispanikin heimossa. Heimojen yhdistämisen jälkeen hänestä tuli Rarotongan jäsen. Calderon oli ensimmäinen jäsen, joka äänestettiin heimosta, ja koko kilpailusta pois. Hän ehti olla mukana kilpailussa vain 11. päivää. Suuri syy J.P:n äänestämiseen pois kilpailusta oli hänen hyvä fyysinen kuntonsa, joka toisi hänelle paljon voittoja lähestyvissä yksilökilpailuissa.
Janice Dickinsonin mallitoimisto

Vuonna 2007 Calderon esiintyi tosi-tv-sarjassa Janice Dickinsonin mallitoimisto (engl. The Janice Dickinson Modeling Agency). Ohjelmassa Calderon sanoi toivoneensa jo nuoresta asti olevansa malli jonain päivänä. Instinct Magazine teki sarjan jälkeen Calderonista pääjutun lehteensä, jossa Calderon tunnusti olevansa homoseksuaali.