stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Päiväperho
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Catherine Deneuve  | … |  Séverine Serizy   |
|  Jean Sorel  | … |  Pierre Serizy   |
|  Michel Piccoli  | … |  Henri Husson   |
|  Geneviève Page  | … |  Madame Anaïs   |
|  Pierre Clémenti  | … |  Marcel   |
|  Georges Marchal  | … |  Duke   |
|  Françoise Fabian  | … |  Charlotte   |
|  Macha Méril  | … |  Renée   |
|  Marguerite Muni  | … |  Pallas   |
|  Maria Latour  | … |  Mathilde   |
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Päiväperho sai Venetsian elokuvajuhlilla 1967 Kultaisen leijonan.
Kriitikko Matti Rämön mukaan elokuva on jatkuvasti kiehtova Deneuven arvoituksellisuuden vuoksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Päiväperhon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Sotakirjeenvaihtaja (elokuva)

| Sotakirjeenvaihtaja> The Story of G. I. Joe |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  William Wellman
Käsikirjoittaja:  Leopold Atlas Guy Endore Philip Stevenson
Perustuu:  sotakirjeenvaihtaja Ernie Pylen artikkeleihin
Tuottaja:  Lester Cowan David Hall
Säveltäjä:  Louis Applebaum Ann Ronell
Kuvaaja:  Russell Metty
Leikkaaja:  Albrecht Joseph
Pääosat:  Burgess Meredith Robert Mitchum
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  1945
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  englanti  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sotakirjeenvaihtaja on  William Wellmanin ohjaama elokuva vuodelta 1945. Se on sotaelokuvaklassikko, jota pidetään yhdysvaltalaisen realistisen sotaelokuvan uranuurtajana.
Elokuva kertoo yhdysvaltalaisista sotilaista toisen maailmansodan aikana Italian rintamalla. Se perustuu sotakirjeenvaihtaja Ernie Pylen artikkeleihin. Wellman suostui ohjaamaan elokuvan vasta tavattuaan Pylen. Pyle ei ehtinyt nähdä elokuvaa valmiina, sillä hän kaatui Tyynenmeren rintamalla ennen kuin elokuva tuli ensi-iltaan.
Elokuva on valittu Yhdysvalloissa Kongressin kirjaston National Film Registryyn. The New York Timesin kriitikot valitsivat Sotakirjeenvaihtajan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burgess Meredith  | … |  Ernie Pyle   |
|  Robert Mitchum  | … |   Bill Walker   |
|  Freddie Steele  | … |   Steve Warnicki   |
|  Wally Cassell  | … |  Dondaro   |
|  Jimmy Lloyd  | … |  Spencer   |
|  John R. Reilly  | … |  Robert 'Wingless' Murphy   |
|  William Murphy  | … |   Charles R. Mew   |
|  Dorothy Coonan Wellman  | … |  sairaanhoitaja Elizabeth 'Red' Murphy (kreditoimaton)    |
Aiheesta muualla

Sotakirjeenvaihtaja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
"The Death of Captain Waskow" reprinted at the Indiana University School of Journalism (Arkistoitu – Internet Archive)
Varekil

| Varekil |
| --- | --- |

 Varekil
 Koordinaatit: 58°07′31″N, 11°42′47″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Orust
Väkiluku (31.12.2023):  933
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varekil on taajama Orustin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Bohuslänin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 933 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varekil Wikimedia Commonsissa
Aurinkoteatteri

Aurinkoteatteri on helsinkiläinen Teatterikorkeakoulun opiskelijoiden perustama teatteri. Sen perustivat vuonna 1989 Milka Ahlroth, Outi Alanen, Pentti Halonen, Jouko-Thomas Kleine, Leea Klemola sekä Irina Krohn. Ensimmäiset esitykset olivat Teatterikoulun harjoitustöitä ja esitettiinkin koulun nimissä ja kustannuksella. Useimmat Aurinkoteatterin näyttelijöistä itse suunnittelevat esityksiä, ohjaavat, kirjoittavat ja tietysti myös näyttelevät. Teatteriryhmä on ottanut teemakseen käsitellä vaikeita aiheita kuten erilaisuus, vammaisuus, seksuaaliset vähemmistöt ja muut poliittisesti epäkorrektit aiheet.
Aurinkoteatteri liittyi vuonna 1998 Universum-katto-organisaatioon, johon kuuluvat myös Teater Mars, Sirius Teatern ja Teatteri Venus. Vuonna 2001 Universum-teatterit muuttivat Punavuoressa sijaitsevaan Betania-taloon. Toukokuussa 2024 teatterit joutuivat jättämään tilan ja muuttamaan pois.
Oma tuotanto

2024 Laulujoutsen - katastrofiballadi
2023 Kettutytön paluu
2020 Tätiratsastajat
2018 Atlantis
2017 Baikal Brothers Ky
2017 Saalistajat
2015 Maa-Tuska
2012 Tontut vs Vikingarna
2010 Kauniiden unien joella
2008 Call Of The Wild - luonto kutsuu
2007 On rakkautes ääretön
2006 Dementia
2005 Rajatapaukset
2004 Kokkola
2004 Ei saa peittää
2004 Pieni vihje
2002 Transkaspia
2002 Rakkausleikki
2001 Anne Krankin Päiväkirja
2000 Lemmityt -työryhmä: Hengittämättä ja nauramatta
1999 Natural
1998 Seksuaali
1998 Kuningas Lear
1997 Seitsemän nuken rakastaja
1995 Kahelianainen
1994 Kenia
1994 Miehet ilman varjoja
1994 Ihmisen vaatteissa
1992 Suomi 75‰
1991 Rakastettu -triptyykki
1989 Pyhä Yrjänä
1989 Kolme sisarta eli aurinkoinen yö
Aiheesta muualla

Universum
| n k Perustiedot Wikidatassa: Aurinkoteatteri (Q11853540)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: teatteriryhmä
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
Paikend

Paikendin raunioita.
900–1100-luvun lasipullo Paikendin museossa.
Paikend (uzb. Poykend tai Poykand) oli muinainen kaupunki nykyisen Uzbekistanin alueella. Sen rauniot sijaitsevat 44 kilometriä Buharasta lounaaseen.
Ajanlaskun alussa syntynyt kaupunki oli 400–600-luvuilla tärkeä kaupan ja käsityöammattien keskus. Sen kukoistus oli suurimmillaan 800–900-luvuilla. Paikend toimi eräiden tietojen mukaan Buharan keidasalueen hallitsijoiden asuinpaikkana ja se oli 400–500-luvuilla hefthaliittien pääkaupunki. Paikendilla oli myös tärkeä strateginen asema Sogdianan ja Buharan keitaan lounaisrajalla. Kaupunki koostui linnoituksesta, muurien, tornien ja porttivarustusten ympäröimistä sisä- ja ulkokaupungista sekä esikaupungeista. Niitä ympäröivät suuret linnoituslaitteet.
Ubayd Allah ibn Ziyadin johtamat arabit valloittivat Paikendin vuonna 674, ja vuonna 707 sen valtasi ja ryösti pitkän piirityksen jälkeen Khorasanin käskynhaltija Qutayba ibn Muslim. Samanidien aikana 800–900-luvuilla kaupunki oli myös tieteiden keskus. 1000-luvulla alueen keinokastelujärjestelmä jäi vaille vettä, minkä seurauksena Paikend hylättiin ja se raunioitui. Karakhanidihallitsija Muhammad ibn Sulaymanin aikana 1100-luvun alussa kaupunki rakennettiin uudelleen, ja sinne pystytettiin loistelias palatsi. Zarafšonin alajuoksulta ryhdyttiin kaivamaan kanavaa, mutta 1100-luvun loppupuolella Paikend jäi kokonaan ilman vettä ja se raunioitui jälleen.
Alueella on suoritettu arkeologisia tutkimuksia varsinkin 1980- ja 1990-luvuilla. Niiden mukaan Paikendin linnoituksen alin kulttuurikerros on 300–200-luvulta ennen ajanlaskun alkua. Linnoituksesta on löydetty temppelin, moskeijan ja palatsin rauniot. Sisä- ja ulkokaupungissa oli käsityöläisten työpajoja ja Buharan ja Paikendin välisellä karavaanireitillä yli 20 karavaaniseraljia. Kaivauksissa on löydetty keramiikkaa ja lasiastioita, kupari- ja rautaesineitä, aseita sekä kiinalaisia, persialaisia, arabialaisia ja keskiaasialaisia rahoja. Paikendin raunioiden yhteydessä on museo.
Tampere-Härmälän lentoasema

Tampere-Härmälän lentoasema (IATA: TMP, ICAO: EFTA) oli Tampereella sijainnut kansainvälinen lentoasema. Se perustettiin Valtion lentokonetehtaan etsiessä uutta sijoituspaikkaa. Lentokentän rakennustyöt aloitettiin vuonna 1932, ja valmistuessaan vuonna 1936 se oli Suomen ainoa lentoasema sisämaassa. lähde? Terminaalirakennuksen suunnitteli Tampereen kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer, ja rakennuksessa olivat lentoaseman toimisto, matkustajien odotustila, baari ja sääasema.
Finnairin edeltäjä Aero Oy liikennöi Härmälästä Helsinkiin, Vaasaan, Ouluun ja Kemiin. Jatkosodassa lentokenttä oli Lentorykmentti 2:n käytössä. Talvisodan jälkeen vuonna 1941 Härmälään rakennettiin ensimmäinen matkustajaterminaali. Kentällä oli sotilaallinen luonne, koska Valtion lentokonetehdas valmisti myös sotilaslentokoneita.
Reitti Helsinki–Tampere oli Aeron ensimmäinen säännöllinen kotimaan lentoreitti. 1950-luvulla Veljekset Karhumäki aloitti lennot Tukholmaan. Kenttä asfaltoitiin vasta vuonna 1958.
Suihkukoneiden aikakaudella Tampereen lentoasema tarvitsi pidemmän kiitotien, mutta Härmälän kaupunginosan kasvaessa ei vanhaa kiitotietä voinut enää pidentää.  Matkustajaliikenne siirtyi uudelle Tampere-Pirkkalan lentoasemalle  vuonna 1979, johon mennessä Härmälän kautta oli kulkenut 1,5 miljoonaa matkustajaa. Härmälässä oli vielä yleisilmailua vuoteen 1982 asti. Viimeinen laskuvarjohyppylento Härmälässä lennettiin kesäkuun lopussa 1983.
Vanhasta Härmälän kentästä on jäljellä vielä terminaalirakennus, lentokonehalli osana messu- ja urheilukeskusta sekä osa kiitotiestä, joka toimii Pirkkahallin pysäköintialueena. Terminaalirakennuksessa on nykyään Tampereen laskuvarjokerhon kerho- ja koulutustilat buffetteineen. Tampereen kaupunki myi terminaalirakennuksen sen pitkäaikaisena vuokraajana olleelle laskuvarjokerholle vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tampere-Härmälän lentoasema Wikimedia Commonsissa
Daidaloksen lento – Salmen matkassa Matkuun ja Härmälään
Rakennusperintö - Ilmoille ja vesille (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Airliners.net – Tampere-Härmälä
Lentoasema vuonna 2009, kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia Härmälän lentoasemasta Arjenhistoria.fi -palvelussa
Härmälän "lentokaupunki" Tampereella valmistuu suurin piirtein tämän vuoden aikana. Siellä tulee 4 vuoden aikana suoritetuksi noin 25 milj. markan työt, Aamulehti, 03.02.1935, nro 32, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Narsarsuaqin lentoasema

Narsarsuaqin lentoasema (IATA: UAK, ICAO: BGBW) on lentoasema Narsarsuaqin kylän lähellä Kujalleqin kunnassa Grönlannissa.
Historia > Toinen maailmansota

Narsarsuaqin lentokentän rakensi Yhdysvaltain puolustusministeriö (silloin nimeltään War Department) sotilaslentokentäksi. Rakentaminen alkoi kesäkuussa 1941, ja ensimmäinen lentokone laskeutui tammikuussa 1942. Lentokentällä, joka koodinimi oli "Bluie West One", oli toisen maailmansodan aikana PBY Catalina ja B-25 Mitchell-laivueita, joiden tehtävänä oli suojata liittoutuneiden saattueita ja seurata ja tuhota saksalaisia sukellusveneitä. 250-paikkainen sotilassairaala valmistui 1943 ja toisen maailmansodan aikana kaupungissa asui noin 4 000 ihmistä. On arvioitu, että sodan aikana yli 10 000 lentokonetta lennettiin Narsarsuaqin lentokentän kautta Eurooppaan.
Kesäkuun kuudes 1942 huoltoalus "SS Montrose" haaksirikkoutui kallioon Narsarsuaqin vuonossa lounaaseen lentokentästä. Ensimmäinen Tanskan ilmavoimien lentokone Narsarsuaqissa oli PBY Catalina vuonna 1947 ja B-17 Flying Fortress vuonna 1948.
Historia > Sodan jälkeen

Siviililentoliikenne alkoi 1949 SAS:n ja Icelandairin Douglas DC-4 -lentokoneilla.
Historia > Nykyään

Tammikuun alusta 1988 Narsarsuaqin lentokenttää on hallinnoinut Grönlannin lentoasemahallinto Mittarfeqarfiit. Narsarsuaqista on yhteydet Nuukiin, Kangerlussuaqiin ja Reykjavíkiin pienkoneilla sekä Kööpenhaminaan Boeing 757:lla. Jäänseuraajat ovat edelleen Narsarsuaqissa ja lennot lennetään Ecureuil-helikoptereilla.
Kun Qaqortoqin lentoasema valmistuu syksyllä 2025, Narsarsuaqin lentoaseman kiitotie suljetaan ja lentoasema muutetaan helikopterikentäksi. Kylän asukasluvun on tämän seurauksena pelätty putoavan 100–160 asukkaasta jopa noin 20 asukkaaseen, ja sen on arveltu tuovan epävarmuutta myös seudun matkailuun.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Air Greenland (Alluitsup Paa, Kööpenhamina, Kangerlussuaq, Kangilinnguit, Nanortalik, Narsaq, Nuuk, Paamiut, Qaqortoq)
Air Iceland (Reykjavík-Domestic, kesäisin)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Narsarsuaqin lentoasema
Oikeutettu kosto

| Oikeutettu kosto> Crossfire |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edward Dmytryk
Käsikirjoittaja:  Richard Brooks (romaani) John Paxton
Tuottaja:  Adrian Scott
Säveltäjä:  Roy Webb
Kuvaaja:  J. Roy Hunt
Leikkaaja:  Harry W. Gerstad
Tuotantosuunnittelija:  Albert S. D'Agostino
Pääosat:  Robert Young Robert Mitchum Robert Ryan Gloria Grahame
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Radio Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:  22. heinäkuuta 1947
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oikeutettu kosto (Crossfire) on Edward Dmytrykin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1947. Elokuva pohjautuu Richard Brooksin romaaniin The Brick Foxhole. Oikeutettu kosto sai kriitikoilta hyvän vastaanoton ja se oli myös taloudellinen menestys.
Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta ja se palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla parhaana yhteiskunnallisena elokuvana.
The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Elokuva alkaa kohtauksella, jossa tunnistamattomaksi jäävä sotilas pahoinpitelee toisen sotilaan, Joseph Samuelsin (Sam Levene), kuoliaaksi. Myöhemmin elokuvassa teon tekijäksi paljastuu Robert Ryanin näyttelemä Montgomery, jonka ainoana motiivina on ollut uhrin juutalaisuus. Elokuva poikkeaa kirjasta, sillä siinä motiivina oli uhrin homoseksuaalisuus, mutta sitä pidettiin liian kiistanalaisena aiheena elokuvaan.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Robert Young  | … |  kapteeni Finlay   |
|  Robert Mitchum  | … |  kersantti Peter Keeley   |
|  Robert Ryan  | … |  Montgomery   |
|  Gloria Grahame  | … |  Ginny Tremaine   |
|  Paul Kelly  | … |  Tremaine   |
|  Sam Levene  | … |  Joseph Samuels   |
Aiheesta muualla

Oikeutettu kosto Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Santeri Raatarila

Santeri Raatarila on suomalainen salibandyvalmentaja. Salibandyliitto valitsi hänet vuoden 2023 valmentajaksi.
Raatarila oli TPS:n liigajoukkueen päävalmentaja kausina 2021–2023. Jälkimmäisellä kaudella TPS voitti Suomen-mestaruuden ja Raatarila valittiin F-liigan kauden valmentajaksi. Hän palasi TPS:n päävalmentajaksi kaudeksi 2024–2025. Hän on aiemmin valmentanut muun muassa joensuulaista Josbaa toisella sarjatasolla.
Imulaite

Laerdalin valmistama ensihoitoon tarkoitettu sähkökäyttöinen imulaite.
Imulaite on lääketieteellinen laite, jota käytetään oksennuksen ja muiden eritteiden poistamiseen esimerkiksi potilaan hengitysteistä. Laite koostuu imuyksiköstä, letkusta ja säiliöstä johon imetty aines kerääntyy. Laitteet toimivat sähköllä. Imulaitteet voivat olla kannettavia ja akkukäyttöisiä, jotta ensihoitajat voivat ottaa ne mukaan potilaan luokse. Sairaaloissa ja terveyskeskuksissa voidaan käyttää hapella tai paineilmalla toimivia imulaitteita.
Tapaus Silkwood

| Tapaus Silkwood> Silkwood |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mike Nichols
Käsikirjoittaja:  Nora Ephron Alice Arlen
Tuottaja:  Michael Hausman Mike Nichols
Säveltäjä:  Georges Delerue
Kuvaaja:  Miroslav Ondříček
Leikkaaja:  Sam O'Steen
Tuotantosuunnittelija:  Patrizia von Brandenstein
Pukusuunnittelija:  Ann Roth
Pääosat:  Meryl Streep Kurt Russell Cher Craig T. Nelson Fred Ward
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  14. joulukuuta 1983
Kesto:  131 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 000 000 dollaria
Tuotto:  35 615 609 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tapaus Silkwood (Silkwood) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Mike Nicholsin ohjaama draamaelokuva. Elokuva kertoo tosielämän aktivistista ja whistleblowerista Karen Silkwoodista, joka pyrki paljastamaan Kerr-McGeen ydinpolttoainelaitoksessa ilmenneet epäkohdat ja  turvallisuuspuutteet. Silkwoodin epäselvissä olosuhteissa tapahtunut kuolema nosti esiin ydinenergiateollisuuden vaietut ongelmat. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Nora Ephron ja Alice Arlen. Elokuvan pääosissa on Meryl Streep, Kurt Russell, Cher, Craig T. Nelson ja Fred Ward.
Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta: parhaasta naispääosasta (Streep), naissivuosasta (Cher), ohjauksesta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja leikkauksesta. Cher palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Golden Globella.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Tapaus Silkwoodin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Meryl Streep  | … |  Karen Silkwood   |
|  Kurt Russell  | … |  Drew Stephens   |
|  Cher  | … |  Dolly Pelliker   |
|  Craig T. Nelson  | … |  Winston   |
|  Fred Ward  | … |  Morgan   |
|  Diana Scarwid  | … |  Angela   |
|  Ron Silver  | … |  Paul Stone   |
|  Josef Sommer  | … |  Max Richter   |
|  Charles Hallahan  | … |  Earl Lapin   |
|  Sudie Bond  | … |  Thelma Rice   |
|  Henderson Forsythe  | … |  Quincy Bissell   |
|  Bruce McGill  | … |  Mace Hurley   |
|  David Strathairn  | … |  Wesley   |
|  M. Emmet Walsh  | … |  Walt Yarborough   |
|  Ray Baker  | … |  Pete Dawson   |
Aiheesta muualla

Tapaus Silkwood Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tapaus Silkwood Elonet.
Leikkaussali

Leikkaussali
Leikkaussali on paikka sairaalassa, jossa tehdään kirurgiset toimenpiteet eli leikkaukset.
Leikkausalien edeltäjinä voidaan pitää lääketieteen koulutuksessa käytettyjä anatomisia luentosaleja, joita oli joissain yliopistoissa jo 1600-luvulla.
Leikkausalin puhtauden ja desinfioimisen merkitykseen on kiinnitetty huomiota lääketieteellisessä kirjallisuudessa jo 1800-luvun lopulla. Esimerkiksi salissa työskentelevien suojautumisella, henkilökohtaisella hygienialla ja sopivilla huonetilan materiaaleilla ja ilmastoinnilla voidaan nykyisinkin vähentää infektioriskejä leikkaussalissa.
Uppsalan anatominen teatteri 1660-luvulta. Lääketieteen koulutuksessa käytetyt anatomian luentosalit olivat eräitä leikkaussalien edeltäjiä.
Rui Costa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Rui Manuel César Costa
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Lissabon, Portugali
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1990–1994 1990–1991 1994–2001 2001–2006 2006–2008 | Benfica → Fafe (laina)  Fiorentina Milan Benfica | 107 (18) 38 (6) 239 (40) 169 (4) 43 (5) |
Maajoukkue
| 1993–2004 | Portugali | 94 (26) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
Rui Manuel César Costa (s. 29. maaliskuuta 1972 Lissabon, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija. Nykyisin hän toimii Benfican jalkapallotoimenjohtajana.
Rui Costaa pidetään yhtenä Portugalin kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hän oli yksi Portugalin "kultaisen sukupolven" tähdistä. Rui Costa pelasi yleensä hyökkäävänä keskikenttäpelaajana niin sanotulla kymppipaikalla. Hänet tunnettiin erityisesti pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan.
Ura

Rui Costa oli Benfican kasvatti. Ammattilaisuransa hän aloitti lainapestillä Fafen riveissä vuonna 1990. Vuonna 1991 Rui Costa palasi Benficaan. Hän saavutti seurassa kolmen kauden aikana sekä Portugalin-mestaruuden että Portugalin cupin voiton.
Vuonna 1994 Rui Costa siirtyi Italiaan Fiorentinan riveihin. Hän edusti Fiorentinaa seitsemän kauden ajan ja saavutti seurassa muun muassa kaksi Italian cupin voittoa. Vuonna 2001 Rui Costa siirtyi toiseen italialaisseuraan Milaniin. Milanissa hän saavutti viiden kauden aikana muun muassa Italian-mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton.
Vuonna 2006 Rui Costa palasi Benficaan. Hän lopetti uransa vuonna 2008 ja ryhtyi seuran jalkapallotoimenjohtajaksi.
Portugalin maajoukkueessa Rui Costa pelasi vuosina 1993–2004 94 ottelua ja teki niissä 26 maalia. Hän edusti Portugalia EM-kilpailuissa vuosina 1996, 2000 ja 2004 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2002, joissa hän teki maalin Puolaa vastaan. Rui Costa saavutti Portugalin riveissä EM-hopeaa kotikisoissa vuonna 2004. Hän oli myös mukana Portugalin nuorten maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa vuonna 1991.
Saavutukset

Portugalin-mestaruus 1994
Portugalin cup 1993
Italian-mestaruus 2004
Italian cup 1996, 2001, 2003
Italian supercup 1996, 2004
Mestarien liiga 2003
UEFA Super Cup 2003
EM-hopea 2004
Nuorten MM-kulta 1991
Aiheesta muualla

Rui Costa PortuGOALin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Baía |
2 J. Costa |
3 Rui Jorge |
4 Vidigal |
5 Couto |
6 Sousa |
7 Figo |
8 Pinto |
9 Sá Pinto |
10 R. Costa |
11 Conceição |
12 Espinha |
13 Dimas |
14 Xavier |
15 Costinha |
16 Beto |
17 Bento |
18 Pauleta |
19 Capucho |
20 Secretário |
21 Nuno Gomes |
22 Quim |
Valmentaja Coelho
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Baía |
2 J. Costa |
3 Xavier |
4 Caneira |
5 Couto |
6 Sousa |
7 Figo |
8 Pinto |
9 Pauleta |
10 R. Costa |
11 Conceição |
12 Viana |
13 Andrade |
14 Barbosa |
15 Nelson |
16 Ricardo |
17 Bento |
18 Frechaut |
19 Capucho |
20 Petit |
21 Nuno Gomes |
22 Beto |
23 Rui Jorge |
Valmentaja Oliveira
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Rui Jorge |
4 Andrade |
5 Couto |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Costa |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Beto |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Moreira |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Yhdysvallat  Portugali 
Muut:  IdRef