stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkukorppikotka
Lisääntyminen

Sukukypsä 4–5 vuoden iässä. Risuista rakennettu pesä on kalliojyrkänteellä tai ulkonemalla, joskus rakennuksessa tai puussa. Naaras munii tavallisesti 2 munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 42 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka ovat lentokykyisiä 70–90 päivän ikäisinä.
Ravinto

Haaskat, pienet eläimet, linnunmunat, hyönteiset ja eloperäinen jäte.
Aiheesta muualla

Puutio, Tuomo 1975: Pikkukorppikotka Neophron percnopterus*, Suomelle uusi lintulaji. – Lintumies 3.1975 s. 105. SLY.
Pikkukorppikotka Lintukuva-verkkopalvelussa
Prepaid-kortti

Prepaid-kortteja
Prepaid-kortti eli ladattava maksukortti tarkoittaa maksukorttia, jolle on ladattu etukäteen tietty summa rahaa. Prepaid-kortti voi olla yleiskäyttöinen maksukortti tai sen käyttö voi olla rajattu kuten esimerkiksi kopiokortti tai lounaskortti.
Maksukortille ladattua rahaa kutsutaan Suomen laissa sähköiseksi rahaksi.
Yleiskäyttöiset prepaid-kortit (”prepaid-luottokortit”)

Yleiskäyttöisellä prepaid-kortilla voi maksaa tavanomaisen yleisluottokortin tavoin. Luotto-ominaisuutta korteilla ei kuitenkaan ole. Toisinaan näitä kortteja kutsutaan prepaid-luottokorteiksi. Koska luotto-ominaisuus puuttuu, nimitystä prepaid-luottokortti voi pitää harhaanjohtavana.
Suomessa tarjolla olevia prepaid-luottokortteja ovat muun muassa Aktia Prepaid Mastercard, Paysafecard sekä FlexCard-prepaid.
Ladattua prepaid-korttia voi käyttää sekä kotimaassa että ulkomailla. Kortilla voi myös nostaa käteistä rahaa. Prepaid-kortti on suojattu PIN-koodilla, jonka vain kortin käyttäjä tuntee.tarvitaan parempi lähde
Prepaid-korttia voi pitää muuta maksukorttia turvallisempana. Sillä ei voi ostaa enemmän kuin mihin kortilla olevat varat riittävät. Koska korttia ei ole liitetty pankkitiliin, kortin kadotessa tilin tyhjentämisvaaraa ei ole.
Haittapuolena prepaid-kortilla on se, että sen käyttö voi tulla muuta maksukorttia kalliimmaksi.
Yleiskäyttöiset prepaid-kortit (”prepaid-luottokortit”) > Käyttötarkoituksia

Prepaid-maksukorttia voivat käyttää nekin kuluttajat, joilla ei ole pankkitiliä. Kortti sopii myös henkilöille, jotka eivät saa luottokorttia, joilla on maksuhäiriömerkintöjä tai joilla on vaikeuksia hallita rahankäyttöään.
Prepaid-kortit ovat suosittuja Yhdysvalloissa. Siellä varsin suuri joukko ihmisiä on ilman pankkitiliä, mikä selittää korttien suosion.
Suomessa prepaid-kortilla maksetaan mm. sosiaalietuuksia Kelasta. Myös turvapaikanhakijoille on jaettu prepaid-kortteja, koska paperittoman turvapaikanhakijan on voi olla mahdoton avata pankkitiliä.
RN Quintino Sella

| RN Quintino Sella |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pattisonin telakka, Napoli
Kölinlasku:  12. lokakuuta 1922
Laskettu vesille:  25. huhtikuuta 1925
Palveluskäyttöön:  25. maaliskuuta 1926
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 11. syyskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  985 t (standardi) 1 503 t (kuormattu)
Pituus:  84,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,6 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  36 000 hv
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  253
Aseistus
Aseistus:  4 × OTO 120 mm/L45 M/1926 -tykkiä kaksiputkisina asennuksina 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 × 533 mm torpedoputkea 32 × miinaa
RN Quintino Sella (ital. Regia Nave Quintino Sella) oli Italian kuninkaallisen laivaston Sella-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1922. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1925 ja liitettiin laivastoon 25. maaliskuuta 1926.
Palvelus

Saksan laivaston E-veneet upottivat aluksen 11. syyskuuta 1943.
Power Rangers: Dino Thunder (videopeli)

| Power Rangers: Dino Thunder |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Pacific Coast Power & Light
Julkaisija:  THQ
Säveltäjä:  Inon Zur
Pelisarja:  Power Rangers
Julkaistu:  Game Boy Advance  31. elokuuta 2004  26. marraskuuta 2004 GameCube & PS2  14. syyskuuta 2004  26. marraskuuta 2004
Lajityyppi:  Toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E PEGI: 3+ / 7+GBA
Alusta:  Game Boy Advance Nintendo GameCube PlayStation 2
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Power Rangers: Dino Thunder on vuoden 2004 elokuussa julkaistu videopeli, joka perustuu samannimiseen televisiosarjaan Power Rangers Dino Thunder. Pelin julkaisi THQ Game Boy Advancelle, Nintendo GameCubelle ja PlayStation 2:lle.
Game Boy Advance

GBA:lla pelataan ainoastaan kolmella Rangerilla punaisella, sinisellä ja keltaisella, joiden tehtävinä on saavuttaa tietty päämäärä, kuten tuhota kaikki metallisessa laatikossa olevat viholliset tai pelastaa jäätyneet ihmiset. Musta Ranger puolestaan esiintyy neuvonantajana, sekä palapeli tehtävissä, jossa on tarkoitus tehdä Mustalle Rangerille reitti kohti päämääräänsä pelastaakseen eri Zordeja. Palapelin aikana Valkoinen Ranger toimii häirikkönä, joka tuhoaa reittejä kesken kaiken. Pelissä voi pelata myös Megazordeilla mikäli vastustaja suurenee jättiläismäiseksi. Lisäksi Megazord tasoilla voi muokata ThunderSaurus Megazordia palapeleissä vapauttamiensa Zordien myötä.
Konsoliversiot

PlayStation 2 ja Nintendo GameCubella pelataan ainoastaan Power Rangereiden mekaanisilla Zordeilla. Pelaajalla on käytössä kolme Zordia; Punainen TyrannoZord, sininen TriceraZord ja keltainen PteraZord. Tarkoituksena on vapauttaa vankina olevat DinoZordit lila CephalaZord, vihreä ParasaurZord, oranssi AnkyloZord ja sinivihreä DimetroZord. Samalla pelaajan on tuhottava muukalaisolentojen asetehtaat ja kerättävä eri esineitä, kuten munia ja kristalli-ikoneja. Pelissä on myös lukittavia Zordeja Power Rangers Wild Forcesta ja Power Rangers Ninja Stormista.
RN Pompeo Magno (1941)

| RN Pompeo Magno |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNR, Ancona
Kölinlasku:  23. syyskuuta 1939
Laskettu vesille:  28. elokuuta 1941
Palveluskäyttöön:  24. kesäkuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  koululaivaksi 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 745 t (standardi) 5 419 t (kuormattu)
Pituus:  142,9 m
Leveys:  14,4 m
Syväys:  4,87 m
Koneteho:  110 000 shp
Nopeus:  40 solmua
Miehistöä:  418
Aseistus
Aseistus:  8 × Ansaldo 135 mm/L45 tykkiä 8 × 37 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 533 mm torpedoputkea
RN Pompeo Magno (ital. Regia Nave Pompeo Magno) oli Italian kuningaskunnan laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin CNR Ansaldolta, missä köli laskettiin 23. syyskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1940 ja valmistui 24. kesäkuuta 1943.
Palvelus

Alus oli palveluksessa vain noin kolme kuukautta ennen Italian antautumista. Palvelusaikanaan se ehti kuitenkin osallistua kymmeneen eri operaatioon. Alus lähti 9. syyskuuta 1943 Tarantosta antautuakseen Maltalla, missä se oli 8. viirikön kanssa. Alus palasi Maltalta Tarantoon 4. lokakuuta. Se oli sodan lopun koulutus-, kuljetus- ja kotiuttamistehtävissä, kunnes se 1. toukokuuta 1948 La Speziassa poistettiin palveluksesta.
Alus sai tunnuksen FV1. Maaliskuussa 1951 alus nimettiin San Giorgioksi ja se siirrettiin modernisoitavaksi. Alus palasi Italian laivaston palvelukseen ja oli hävittäjien johtoaluksena 1. heinäkuuta 1955 saakka.
RN Polluce

| RN Polluce |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bacini e Scali, Napoli
Kölinlasku:  13. helmikuuta 1937
Laskettu vesille:  24. lokakuuta 1937
Palveluskäyttöön:  8. elokuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 4. syyskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Polluce (ital. Regia Nave Polluce) oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Napolista Bacini e Scalilta, missä köli laskettiin 13. helmikuuta 1937. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 24. lokakuuta ja liitettiin laivastoon 8. elokuuta 1938.
Palvelus

Alus upotettiin 4. syyskuuta 1942.
Prangli

Prangli
Pranglin sijainti.
| --- | --- |
Sijainti:  59°37′28″N, 25°01′11″E  Viro
Vesialue:  Suomenlahti 
Pinta-ala:  6,44 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  alle 100
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Prangli (ruots. Vrangö) on saari Viron pohjoisrannikolla Suomenlahdella Viimsin kunnassa. Kokoa saarella on 6,44 km² ja asukkaita noin 100. Prangli on Viimsin kunnan ainoa pysyvästi asutettu saari. Se on yksi kahdeksasta asutetusta Viron pienestä saaresta. Vaikka saari kuuluu Viimsin kuntaan, sillä on jonkinasteinen itsehallinto.
Maantiede

Prangli sijaitsee Viimsin niemestä noin 9 kilometriä merelle päin. Pisimmästä kohdastaan Prangli on 5,75 kilometriä pitkä. Saaren maaperä koostuu lähinnä moreenista. Saaren rannat ovat sen länsiosassa kivisiä ja itäosassa hiekkaisia. Saaren korkein paikka Kullamägi on korkeudeltaan 10 metriä merenpinnasta. Pranglilla on useita siirtolohkareita, joista suurimmat ovat Punane kivi ja Kotkakivi. Suurin osa saaresta on mäntymetsää, mutta siellä on myös ranta- ja lehtoniittyjä. Prangli muodostaa yhdessä Aksin ja Kerin saarten kanssa selänteen Suomenlahdella. Linnuista saarella tavataan muun muassa punajalkavikloa ja suosirriä. Yhteensä eri lintulajeja on saarella noin 40. Luonnon suojelemiseksi saarelle on perustettu Pranglin suojelualue, joka käsittää saaren kaakkoisosan ja läheisen Aksin saaren. Osa saaresta on myös Natura 2000 -aluetta. Saarella on kolme kylää, Lääneotsa, Idaotsa ja Kelnase. Saaren satama sijaitsee Kelnasessa.
Kotkakivi
Historia

Pranglin saari nousi merestä noin 3 500 vuotta sitten. Saari on mainittu kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1387 nimellä Rango. Maininta on tekstistä, jolla Kallaveren moisiolle annettiin kalastusoikeudet saarella. Lähteestä ei käy ilmi oliko saarella asutusta vai ei. Saaren asuttivat luultavasti 1200- tai 1300-luvuilla ruotsalaiset. Myöhemmin saarelle tuli virolaisia ja suomalaisia kalastajia ja hylkeenpyytäjiä. Ruotsalaiset ja muut asukkaat virolaistuivat 1600-luvulla. Vuosina 1397-1549 saari kuului Maardun moisiolle ja sen jälkeen vuoteen 1847 saakka Haljavan moisiolle. Vuodesta 1847 vuoteen 1899 saaren omistivat tallinnalaiset kauppiaat. 1848 vihittiin käyttöön Laurentsiuksen kirkko, joka rakennettiin Suomen Sipoosta tuoduista lankuista. Vuonna 1934 saarella oli 469 asukasta. Toisen maailmansodan lopputuloksena saari joutui muun Viron kanssa Neuvostoliiton miehittämäksi. Vuonna 1949 saarelle perustettiin Noor-Kaardiväg-niminen kolhoosi, joka yhdistettiin vuonna 1961 Kirovin kalastuskolhoosiin. Vuonna 1994 saarella asui 146 henkilöä. Nykyisin vakituisia asukkaita on alle 100 vaikkakin saarelle rekisteröityneitä on 135.
Pranglilla oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.
1922
Laurentsiuksen kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prangli Wikimedia Commonsissa
Prosfórion torni

| Prosfórion torni> Πύργος Προσφορίου |
| --- | --- |
 Prosfórion torni.
Sijainti:  Ouranoúpoli, Aristotélis, Chalkidikí, Keski-Makedonia, Kreikka
Koordinaatit:  40°19′30″N, 23°58′47″E
Rakennustyyppi:  torni
Valmistumisvuosi:  1300-luku?
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prosfórion torni (kreik. Πύργος Προσφορίου, Pýrgos Prosforíou) eli Ouranoúpolin torni (Πύργος Ουρανούπολης, Pýrgos Ouranoúpolis) on bysanttilaisaikainen torni Ouranoúpolin kylässä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se on kylän tunnus.
Historia

Prosfórion torni on rakennettu noin 1300-luvulla. Ensimmäinen varma tieto sen olemassaolosta on vuodelta 1344. Torni oli alun perin osa Vatopédin luostarin metokhionia nimeltä Prosforion (m.kreik. Προσφόριον), ja se oli näin osa laajempaa rakennuskokonaisuutta. Tornin vaiheista historiassa tiedetään vain vähän. Thessalonikia hallinnut Johannes Palaiologos majoittui sinne vuonna 1379. Rakennus kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1585.
Vuonna 1821 torni ilmeisesti sytytettiin tuleen. 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla rakennus oli huonossa kunnossa ja asumattomana. Se kunnostettiin vuonna 1862. Vuonna 1928 torniin asettuivat asumaan Joyce ja Sidney Loch, jotka tekivät humanitaarista työtä kylän Vähästä-Aasiasta evakkoina Kreikan ja Turkin väestönvaihdon myötä tulleiden asukkaiden parissa.
Nykyisi torni on kunnostettu, ja se on Ouranoúpolin tärkein maamerkki ja symboli. Tornissa toimii museo, joka esittelee seudulta tehtyjä löydöksiä antiikin ajalta keskiajalle. Tornin vieressä olevassa arsanáksessa eli venesuojassa toimii Chalkidikín kristillinen näyttely.
Rakennus

Tornissa on useita kerroksia, joista alemmat kerrokset kahta ylintä lukuun ottamatta ovat peräisin bysanttilaiselta kaudelta. Osmanivallan aikana niiden päälle rakennettiin kolme lisäkerrosta, joista kaksi alinta on säilynyt. Nykyinen katto sekä sisäpuolen puupanelointi ovat vuoden 1862 kunnostustöistä. Tornin itäsivussa on kiinni matalampi linnoitusrakennus (barmpakás, barbakas), joka on lisätty kokonaisuuteen turkkilaisvallan aikana. Venesuoja (arsanás) sijaitsee tornin luoteispuolella. Se on kaksikerroksinen. Rakennuskokonaisuuteen on aiemmin kuulunut myös muun muassa varastorakennuksia, eläinsuojia, öljynpuristin ja kaivo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prosfórion torni Wikimedia Commonsissa
Prosfórion torni.
Prosfórion torni.
Punakosmos

| Punakosmos |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Kosmokset Cosmos
Laji::  bipinnatus
Kaksiosainen nimi
 Cosmos bipinnatus  Cav. 
Katso myös
   Punakosmos Wikispeciesissä   Punakosmos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punakosmos eli punakosmoskukka (Cosmos bipinnatus) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Meksikossa ja Yhdysvaltojen lounaisosissa. Sitä käytetään koristekasvina.
Punakosmoskukka on pysty, tavallisesti haarovavartinen ja kasvaa 20–100 senttimetriä korkeaksi. Vastakkain sijaitsevien lehtien lapa on kahdesta kolmeen kertaan pariosainen ja hyvin kapealiuskainen. Mykeröt ovat neljästä yhdeksään senttimetriä leveitä. Laitakukkina on tavallisesti kahdeksan neuvotonta kielikukkaa, joiden kieli on leveä, hammaskärkinen ja yleensä tummanvioletti. Kehräkukat ovat keltaisia kaksineuvoisia torvikukkia.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Punakosmos(kukka) (Cosmos bipinnatus)
Punakosmos(kukka) Cosmos bipinnatus Puutarha.net.
United States Department of Agriculture (USDA): Cosmos bipinnatus (englanniksi)
Flora of China: Cosmos bipinnatus (englanniksi)
Puerta Jerezin metroasema

Puerta Jerez on Sevillan metron linjan 1 asema Casco Antiguon kaupunginosassa Sevillassa. Se on tällä hetkellä lähinnä Sevillan historiallista keskustaa sijaitseva metroasema. Asema tarjoaa vaihtoyhteyden metron ja Metrocentro-raitiotien välillä. Syyskuussa 2009 avattu asema on rakennettu 26.5 metriä maanpinnan alapuolelle ja se on siten metrojärjestelmän syvin.
Vuonna 2011 Puerta Jerez oli linjan 1 vilkkain asema. Sitä käytti yli 1,8 miljoonaa matkustajaa.
RN Quarto

| Quarto |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Venetsian laivastontelakka
Kölinlasku:  14. marraskuuta 1909
Laskettu vesille:  19. elokuuta 1911
Palveluskäyttöön:  31. maaliskuuta 1913
Loppuvaihe:  uponnut maalilaivana marraskuussa 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 442 t (kuormattu)
Pituus:  131,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,8 m
Syväys:  4,1 m
Koneteho:  25 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  13+234
Aseistus
Aseistus:  6 × 120 mm tykkiä 6 × 76 mm tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea 200 × miinaa
RN Quarto (ital. Regia Nave Quarto) oli Italian kuninkaallisen laivaston panssarikansiristeilijä (ital. Esploratori).
Valmistus

Insinöörikomentajakapteeni Giulio Trucconen suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1909. Alus laskettiin vesille 19. elokuuta 1911 ja liitettiin laivastoon 31. maaliskuuta 1913.
Palvelus

Italian liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan 1915 Quarto oli sijoitettuna kahden Nino Bixio -luokan risteilijän kanssa Brindisiin. Alus vältti pienen syväyksensä vuoksi joitakin kertoja sukellusveneiden laukaisemat torpedot, kun sukellusveneiden päälliköt arvioivat aluksen keula-aallosta aluksen nopeuden väärin.
Alukselle asennettiin 1926–1927 M18 AR -tiedustelulentokone ja vuonna 1936 kolme 76 millimetrin tykkiä korvattiin 13,2 millimetrin konekivääreillä. Aluksella räjähti elokuussa 1918 höyrykattila. Alus luokiteltiin 5. syyskuuta risteilijäksi. Alus poistettiin alusluettelosta 5. tammikuuta 1939. Se hinattiin La Speciasta Livornoon, jossa alusta käytettiin koealuksena. Alus upposi maalilaivana marraskuussa 1940.
Power Quest

Power Quest
Power Quest on englantilainen power metal -yhtye, joka perustettiin maaliskuussa vuonna 2001.
Jäsenet

Chitral "Chity" Somapala - laulu
Steve Williams - koskettimet
Paul Finnie - basso
Gawin Owen- kitara
Andy Midgley - kitara
Rich Smith - rummut
Diskografia

Wings of Forever (2002)
Neverworld (2003 julkaistu Japanissa, 2004 julkaistu Euroopassa)
Magic Never Dies (2005)
Master of Illusion (2008)
Blood Alliance (2011)
Sixth Dimension (2017)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Punasilmä

punasilmäisyyden ilmiö ihmisillä
Punasilmä on valoilmiö, joka syntyy kirkkaan valon heijastuessa silmän verkkokalvosta. Näkyäkseen havainnoitsijan pitää olla hyvin lähellä valon lähdettä. Ilmiö muistuttaa monilla yöeläimillä nähtävää valon heijastumista tapetum lucidum -kerroksesta.
Useimmiten punasilmä nähdään valokuvissa, jotka on otettu kameralla, jonka salamavalo on lähellä objektiivia, kuten useimmissa kompaktikameroissa.
Useimmissa uusissa kameroissa punasilmäilmiötä pyritään estämään ennen varsinaista salamavälähdystä välähtävällä etusalamalla, joka supistuttaa värikalvon. Pupillien pienentyminen voi kuitenkin näyttää kuvassa epäluontevalta, joten ammattimaisessa valokuvauksessa pyritään usein lisäämään ympäröivää valoa tai pienentämällä salamavalon intensiteettiä sirottamalla sitä tai suuntaamalla salama niin, että se ei kohdistu suoraan kohteen silmiin.
Kuvankäsittelyohjelmissa ilmiö voidaan korjata joko automaattisesti erillisillä työkaluilla tai käsin muuttamalla pupillien alue harmaasävyiseksi.
Poimulehdet

| Poimulehdet |
| --- | --- |
 Jättipoimulehti (Alchemilla mollis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Poimulehdet Alchemilla  L.
 Poimulehtien levinneisyys.
Katso myös
   Poimulehdet Wikispeciesissä   Poimulehdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturipoimulehti (Alchemilla alpina)
Poimulehdet (Alchemilla) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Poimulehdet lisääntyvät apomiktisesti eli siitoskatoisesti, minkä takia niistä on kehittynyt monia hiukan toisistaan eroavia lajeja. Geneettisesti poimulehtien lähimmiksi sukulaisiksi on todettu kurjenjalat (Comarum) ja närvänät (Sibbaldia).
Ulkonäkö ja koko

Poimulehdet kasvavat 5–70 cm korkeiksi. Pienimmät lajit kasvavat tuntureilla. Maavarsi on paksu ja puutunut. Lehdet ovat halkaisijaltaan 5–15 cm, pyöreähköjä tai munuaisenmuotoisia, piparkakkureunaisia ja poimullisia. Varsissa ja lehtiruodeissa kasvaa lajista riippuen jäykkiä tai silkinpehmeitä karvoja. Pienet kellanvihreät kukat kasvavat tiheinä viuhkoina – kukinnon muoto on myös lajeja toisistaan erottava tekijä.
Poimulehdet erittävät lehtiensä pinnalle juuripaineen avulla vesipisaroita, joilla on uskottu olevan myyttisiä voimia. Poimulehtien suvun tieteellinen nimi (Alchemilla) viittaakin alkemiaan.
Levinneisyys

Useimpia poimulehtilajeja tavataan Euroopan ja Aasian viileillä ja lauhkeilla alueilla, mutta joitakin esiintyy myös Afrikan sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikan vuoristoissa.
Elinympäristö ja lajit

Poimulehdet kasvavat monilla erilaisilla paikoilla. Koko maailmassa tunnetaan noin 300 poimulehtilajia. Suomessa havaittuja lajeja on 35. Poimukit eli peltopoimulehdet (Aphanes) yhdistetään usein poimulehtiin.
Suomessa lajeista useimmat ja yleisimmät kasvavat niityillä, kedoilla, pihoilla, pientareilla ynnä muilla avoimilla valoisilla paikoilla. Yleisimpiä näistä ovat hakamaapoimulehti (Alchemilla subcrenata), laidunpoimulehti (Alchemilla monticola) ja piennarpoimulehti (Alchemilla acutiloba). Useimmat Suomen poimulehdistä ovat muinais- tai uustulokkaita. Jotkin lajeista esiintyvät vain itärajan tuntumassa sotatulokkaina: esimerkiksi puolikuupoimulehti (Alchemilla semilunaris), sotapoimulehti (Alchemilla sergii), suppilopoimulehti (Alchemilla cymatophylla) ja vjatkanpoimulehti (Alchemilla leiophylla). Muutamat poimulehdet kuuluvat Suomen alkuperäislajistoon ja niiden kasvupaikkoja ovat muun muassa kosteat niityt, lehdot ja lähteiköt. Poikkeavimman näköisin poimulehdistä on Pohjois-Lapissa kasvava tunturipoimulehti (Alchemilla alpina), jonka lehdet ovat kokonaan sormijakoiset.
Jättipoimulehti (Alchemilla mollis) on erityisen kookas ja leveäkukintoinen eteläeurooppalainen laji, jota viljellään koristekasvina ja käytetään leikkokukkana.
Elinympäristö ja lajit > Poimulehtilajeja

Suomessa kasvavat lajit:
hakamaapoimulehti (Alchemilla subcrenata)
harmaapoimulehti (Alchemilla glaucescens)
harvahammaspoimulehti (Alchemilla borealis)
harvakarvapoimulehti (Alchemilla parcipila)
hentopoimulehti (Alchemilla filicaulis )
silohentopoimulehti (var. filicaulis)
partahentopoimulehti (var. vestita)
jättipoimulehti (Alchemilla mollis)
kaljupoimulehti (Alchemilla straminea)
kaljuvarsipoimulehti (Alchemilla glabricaulis)
keripoimulehti (Alchemilla microcarpa), aikaisemmin myös keripoimukki (Aphanes microcarpa)
keräpääpoimulehti (Alchemilla glomerulans)
korvakepoimulehti (Alchemilla auriculata)
kääpiöpoimulehti (Alchemilla australis), aikaisemmin myös kääpiöpoimukki (Aphanes australis)
laidunpoimulehti (Alchemilla monticola)
laskospoimulehti (Alchemilla plicata)
lähteikköpoimulehti (Alchemilla glabra)
munuaispoimulehti (Alchemilla murbeckiana)
nyppypoimulehti (Alchemilla gibberulosa)
peltopoimulehti (Alchemilla arvensis), aikaisemmin myös peltopoimukki (Aphanes arvensis)
piennarpoimulehti (Alchemilla acutiloba)
puolikuupoimulehti (Alchemilla semilunaris)
pyökkipoimulehti (Alchemilla xanthochlora)
pyöröpoimulehti (Alchemilla propinqua)
ruotsinpoimulehti (Alchemilla subglobosa)
seitsenkulmapoimulehti (Alchemilla heptagona)
silkkipoimulehti (Alchemilla micans)
sotapoimulehti (Alchemilla sergii, syn. Alchemilla polemochora)
suppilopoimulehti (Alchemilla cymatophylla)
sykeröpoimulehti (Alchemilla hirsuticaulis)
terävälovipoimulehti (Alchemilla wichurae)
tummasuonipoimulehti (Alchemilla baltica)
tunturipoimulehti (Alchemilla alpina)
tylppähammaspoimulehti (Alchemilla samuelssonii)
tähtipoimulehti (Alchemilla stellaris)
vastakarvapoimulehti (Alchemilla sarmatica)
vjatkanpoimulehti (Alchemilla leiophylla)
Muualla kasvavia lajeja:
etiopianpoimulehti (Alchemilla haumanii)
färsaartenpoimulehti (Alchemilla faeroënsis)
hopeapoimulehti (Alchemilla conjuncta)
kiiltopoimulehti (Alchemilla oleosa)
komeapoimulehti (Alchemilla epipsila)
kuolanpoimulehti (Alchemilla kolaënsis)
loistopoimulehti (Alchemilla speciosa)
mattopoimulehti (Alchemilla johnstonii)
nahkeapoimulehti (Alchemilla coriacea)
norddalinpoimulehti (Alchemilla semidivisa)
norjanpoimulehti (Alchemilla norvegica)
reunuspoimulehti (Alchemilla erythropoda)
sahapoimulehti (Alchemilla oxyodonta)
tärnanpoimulehti (Alchemilla taernaënsis)
vuoripoimulehti (Alchemilla hoppeana)
välkepoimulehti (Alchemilla argyrophylla)