stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kauniaisten kirkko

| Kauniaisten kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kauniainen
Koordinaatit:  60°12′48.6″N, 24°43′40.9″E
Seurakunta:  Kauniaisten suomalainen seurakunta ja Grankulla svenska församling
Rakentamisvuosi:  1983
Suunnittelija:  Kristian Gullichsen
Istumapaikkoja:  250+100
Avoinna yleisölle :  ma-to klo 9-16 ja pe klo 9-14.
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kauniaisten kirkko on Kauniaisten keskustassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vuonna 1983 ja sen on suunnitellut arkkitehti Kristian Gullichsen. Kirkko koostuu 250 paikan kirkkosalista ja sadan paikan seurakuntasalista, kellotapulista ja erillisestä kerhorakennuksesta. Kirkolla on myös kirkkoherranvirastot, yläsali, takkahuoneet, päiväkerhotilat, perhetyön tilat sekä uurnaholvi.
Kirkon arkkitehtuuri on herättänyt huomiota useissa yhteyksissä.selvennä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kauniaisten kirkko Wikimedia Commonsissa
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Kirkkohiili

Kirkkohiili on suitsuttamiseen tarvittava hiili, jota käytetään erityisesti ortodoksisen ja  katolisen kirkon liturgioissa ja palveluksissa. Kirkkohiili valmistetaan luonnonmateriaaleista, pääsääntöisesti puusta. Kirkolliseen käyttöön hiili valmistetaan luostareissa ja se siunataan ennen käyttöönottoa.
Kirkkohiili asetetaan kädensijallisen tai ketjujen varassa riippuvaan pieneen metallikuppiin, jolla suitsuttaminen jumalanpalveluksissa toimitetaan. Hiili asetetaan suitsutusastian pohjalle ja sytytetään, hehkuvan suitsutushiilen päälle pannaan suitsuke, pihkaan sekoitettu tuoksuaine, joka alkaa sulaa ja savuta.
Aiheesta muualla

Linkki katolisen kirkon suitsutuksesta jota käytetään liturgiassa Santíago De Compostelassa
https://www.youtube.com/watch?v=mtxuvtZqOog
https://www.youtube.com/watch?v=2QFd_55El1I
Paavi Franciscus suitsuttaa https://www.youtube.com/watch?v=CwDI9cK5MS4
Keogrammi

Keogrammi on revontulihavainnoista viipalemaisesti koottu havainnekuvio, joka kuvaa tiettynä ajanjaksona esiintyneet revontulet. Nimi on johdettu inuitinkielen sanasta keoitt, joka tarkoittaa revontulta.
Keogrammi kootaan revontulikameran vuorokauden pimeänä aikana kuvaamista kuvista. Revontulikamera kuvaa erikoisoptiikalla varustetulla kameralla normaalisti yhden kuvan 20 sekuntin välein noin 300 km:n säteisen ympyränmuotoisen alueen 110 km:n korkeudelta, ja kuvan keskipisteessä on revontuliasema ja sen yläpuolella oleva zeniitti. Kuvista otetaan keskeltä kapea kaista pohjois-eteläsuunnassa ja ne liitetään peräkkäin aikajärjestyksessä yhdeksi kuvaksi, jossa vaaka-akselilla on aika ja pystyakselille leveyspiiri. Keogrammista voidaan havaita kuvien oton aikana sattuneet revontulien maksimien ja minimien, pilvisyyden ja Kuun aiheuttamat valaisuuden muutokset taivaalla.
Aiheesta muualla

Auroras Now! Ilmatieteen laitos & European Space Agency – ESA. Viitattu 7.8.2021.
FMI All-sky camera quicklook data (Keogrammiarkisto) Space.fmi.fi. Viitattu 7.8.2021. (englanniksi)
Ken’yū Horiuchi

| Ken’yū Horiuchi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1957 (ikä 67)  Gotenba, Shizuokan prefektuuri
Näyttelijä
Aktiivisena:  1973–
Merkittävät roolit:  Oscar (Angelique: Shiroi Tsubasa no Memoir) Raiden (Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty) Shūsuke Amagai (Bleach) Pein  (Naruto)
Aiheesta muualla
www.kenyu-office.com/profile/horiuchikenyu.html
IMDb 
Ken’yū Horiuchi (jap. 堀内 賢雄, Horiuchi Ken’yū, s. 30. heinäkuuta 1957 Gotenba, Shizuokan prefektuuri) on japanilainen seiyū, joka on tehnyt urallaan yli 175 ääniroolia animeen. Hänet tunnetaan parhaiten Raidenin ääniroolista videopeleissä Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty, Metal Gear Solid 3: Snake Eater ja Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots.
Horiuchi työskentelee vuonna 2002 perustamassaan yhtiössä Kenyu-Office ja on alkuperäisten ääniroolien lisäksi dubannut japaniksi muun muassa Ben Affleckin, Brad Pittin, Charlie Sheenin ja Ben Stillerin äänet elokuvissa.
Aiheesta muualla

Kenyu-Office
Anime News Network
Keskimoottorirakenne

Keskimoottorinen kilpa-auto Lotus 49.
Keskimoottorirakenne tarkoittaa auton rakennetta, jossa moottori on etu- ja taka-akselin välissä ja normaalisti kuljettajan ja matkustajien takana. Rakenne on lähtöisin moottoriurheilusta ja käytetty urheilullisissa autoissa. Ratkaisun etuna on ideaalinen painon jakautuminen neljälle pyörälle, koska polttomoottori on auton painavin yksittäinen osa. Tällöin kaikki neljä rengasta saavuttavat maksimaalisen potentiaalisen pidon kaarteissa, jarrutuksissa ja kiihdytyksissä. Keskimoottorirakenteessa jää vähemmän tilaa matkatavaroille ja tasaisen painojakauman johdosta auto voi olla vaikeampi hallita kun pidon menettää esimerkiksi pyörähtäessä.
Esimerkiksi Toyota MR2 käyttää keskimoottorirakennetta.
Lisäksi on keskimoottorirakenne, jossa moottori on kuljettajan edessä, mutta kokonaan etuakselin takana ("front mid-engine", FMR), esimerkiksi Honda S2000.
Kuljettajan takana sijaitseva keskimoottori. Takaveto.
Kuljettajan edessä sijaitseva keskimoottori. Takaveto.
Kuvia

Lotus Europe vuodelta 1967.
Taka-akselin edelle sijoitettu moottori pilkottaa Matra Djetin konepellin alta.
Ferrari F40
Karl August Weikkolin

| Karl August Weikkolin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1842 Vihti
Kuollut: 7. toukokuuta 1891 (49 vuotta) Uukwambi, Saksan Lounais-Afrikka
Ammatti:  lähetyssaarnaaja
Karl August Weikkolin (7. huhtikuuta 1842 Rautjärvi – 4. elokuuta 1894 Uukwambi, Saksan Lounais-Afrikka) oli suomalainen lähetyssaarnaaja, joka työskenteli kolmen työkauden ajan 1870–1891 Suomen Lähetysseuran työntekijänä Saksan Lounais-Afrikan Ambomaalla. Hän oli yksi ensimmäisistä suomalaisista lähetyssaarnaajista, jotka saapuivat Omandongolle Hereromaan Otjimbingwesta Omarurun kautta 9. heinäkuuta 1870. He tulivat Ambomaalle englantilaisen elefantinmetsästäjän Frederick Greenin opastamana. Omandongo kuului tuolloin Ondongan kuninkaan Shikongon valtakuntaan. Hänen kasvattityttärensä oli Rosa Lemberg.
Ensimmäinen työkausi 1870–78

Jo neljä päivää Ambomaalle saapumisesta, 13.7., Weikkolin yhdessä Martti Rautasen, Pietari Kurvisen ja Antti Piiraisen kanssa matkusti Greenin opastuksella Uukwambin kuninkaan Nayuman luo. Tämä oli ”oikein ryyppyyn mieltyneen talonpojan näköinen, vieläpä lenkosäärinen, hajanaisilla housuilla, jotka tavallisesti ovat hyvin lonkille laskeutuneet”. Kuningas kestitsi vieraita ja luovutti heille paikan tulevaa lähetysasemaa varten. Tämän Elimin aseman rakensivat Kurvinen, Weikkolin ja Piirainen, sillä Rautanen siirtyi saman tien lännemmäksi, Ongadjeraan.
Naayuma oli aluksi suosiollinen lähetyssaarnaajille. Hän lopetti sodankäynnin Ondongan kanssa, luopui aiemmin harrastamastaan orjakaupasta, ja alkoi jopa opetella lukemisen alkeita hereronkielisestä aapisesta.
Hieman myöhemmin Naayuman asenne kuitenkin muuttui, eikä Elimissä voitu tehdä työtä ennen kuin vasta 1892, joka yritys sekin jäi hyvin lyhyeksi.
Kurvinen ja Weikkolin tekivät nyt matkan Iso-Ombadjaan pohjoiseen, jonne paikallinen kuningas oli pyytänyt lähetyssaarnaajia. Perillä kuitenkin selvisi, että siellä asioista määräsivät portugalilaiset orjakauppiaat, joten työmahdollisuuksia ei ollut.
Marraskuussa 1871 Weikkolin, Rautanen ja Karl Leonhard Tolonen tekivät matkan englantilaisen metsästäjä J. Gunningin kanssa Uukwaluudhiin, mutta siellä väestö vaikutti epäluuloiselta, joten sinne ei voitu rakentaa lähetysasemaa.
Vuoden 1872 alkupuolella Weikkolin siirtyi Ongadjeraan, kun Rautanen lähti sieltä Hereromaalle Otjimbingween, jossa tämä vihittiin avioliittoon Frieda Kleinschmidtin kanssa.
Kun suomalaisten oli pakko lähteä Ongadjerasta ja Uukwambista, jäi jäljelle vain työmaa Ondongassa. Weikkolin rakensi sinne Ondjumban aseman 4 km Olukondasta etelään. Paikka oli kylläkin liian lähellä Olukondaa, mutta kun kuningas Shikongo oli sen suomalaisille osoittanut, katsottiin parhaaksi rakentaa sinne kuitenkin.
Ambomaalla laaditun oshindongankielisen virsikirjan laatimiseen K. A. Weikkolin osallistui jossain määrin.
Vuosina 1878–80 Weikkolin palasi Suomeen. Tällöin SLS:n johtokunta linjasi, että mikäli Uukwambissa olisi mahdollista aloittaa työ uudelleen eikä se tulisi maksamaan liikaa, veljeinkokous voisi tehdä siitä päätöksen.
Suomessa ollessaan Weikkolin avioitui Ida Sofia Ingmanin (s. 1840) kanssa. Heidän matkustaessaan Afrikkaan mukaan tuli myös Amalia Ingman o.s. Starck, joka oli kihlautunut aiemmin Ambomaalle tulleen Gustaf Mauritz Skoglundin kanssa, sekä Kurvisten kasvattityttö Eva Maria Nanguroshi.
Toinen työkausi 1880–87

Ida Weikkolin osoittautui innokkaaksi ja tarmokkaaksi työntekijäksi, mutta hän oli puheissaan kärkevä. Hän perusti Ambomaalle lastenkodin, ja kun sinne alkoi tulla kotimaasta lahjoituksia ja vaatelähetyksiä, muut lähetyssaarnaajat tulivat epäluuloisiksi rva Weikkolinia kohtaan. SLS:n johtokunta asettui Ida Weikkolinin puolelle ja antoi ankarat nuhteet muille. Kentällä oli siis jännitteitä, ja niitä syntyi lisää lähetyssaarnaajien ja johtokunnan välille.
Rva Weikkolinin kasvattitytöistä kastettiin kaksi Omarurussa n. 1881. Toisen kastoi K. A. Weikkolin, toisen taas B. B. Björklund. Tämä tapahtui vuotta ennen kuin Ambomaalla oli voitu kastaa ketään. Ambomaalla tämä tieto Hereromaalla tapahtuneista kasteista sai myös ondongalaiset pyytämään kasteita. Niinpä loppiaisena 1883 Omulongan asemalla kastettiin kuusi nuorta miestä, ja 26. maaliskuuta 1883, toisena pääsiäispäivänä, kastoi Weikkolin Omandongolla vielä kolme nuorta miestä lisää.
Vuonna 1888 suomalaisten oli pakko jättää Omandongon ja Omulongan asemat itäisessä Ondongassa. Nähtävästi Weikkolinit olivat tuohon saakka asuneet Omandongolla.
Syy näiden asemien hylkäämiseen oli Ondongan perintöruhtinaan Nehalen omavaltainen käytös. Tämän miehet murhasivat erään William Jordan –nimisen eteläafrikkalaisen kauppiaan miltei lähetysaseman pihapiirissä. Nehalen miehet yrittivät myös “ostaa” suomalaisilta ilman korvausta härkävaunun, ja suomalaiset pakenivat Olukondaan kuninkaan Kambonden suojiin.
Vuonna 1887 Weikkolinit lähtivät Suomeen Ida Weikkolinin heikon terveyden vuoksi. He aikoivat nyt jäädä pysyvästi kotimaahan.
Kolmas työkausi 1890–91

Suomessa Ida Weikkolinin terveys koheni. Toisaalta taas Ambomaalla toivottiin voitavan aloittaa työ uudelleen Uukwambissa, mutta kokeneita työntekijöitä ei ollut, eikä uusiakaan ollut tulossa, sillä Helsingin Lähetyskoulu oli ollut suljettuna ja avattiin vasta vuonna 1890. Weikkolinit tarjoutuivat nyt lähtemään uudelle työkaudelle ja nimenomaan Uukwambiin. Ainoan poikansa Johanneksen he joutuivat jättämään Suomeen kouluun.
Weikkolinit matkustivat Ambomaalle Kapkaupungin ja Walvis Bayn kautta. He olivat saaneet ohjeet matkustaa suoraan Uukwambiin, ei Ondongan kautta, jotteivät joutuisi siellä Ondongan kuninkaan ryöstettäviksi.
Weikkolin jätti vaimonsa Omaruruun Hereromaalle ja matkusti Uukwambiin valmistelemaan lähetysaseman rakennustöitä. Tilanne siellä vaikutti lupaavalta, kun kuningas Negumbo oli luopunut orjakaupasta ja lupasi jättää paloviinankin.
Tammikuussa 1891 Weikkolin matkusti Omaruruun hakemaan vaimoaan. Matkalla Ekuma-virralla alkoivat vaikeudet. Vettä oli virrassa enemmän kuin miesmuistiin, ja Weikkolin sairastui malariaan. Lääkelaatikonsakin hän oli jättänyt Uukwambiin. Se onnistuttiin sitten saamaan potilaan luo, mutta tämä kuoli 7.5., kun oli ehditty Uukwambin ensimmäisten talojen luo, noin kahdeksan kilometrin päähän suunnitellulta lähetysasemalta.
Nyt seurasi ongelmia, sillä Negumbo ei suostunut siihen, että Weikkolin olisi haudattu hänen kuningaskuntansa alueelle, ja saman kiellon asetti Ondongan kuningas Kambonde. Ruumis oli haudattava näiden valtakuntien väliselle alueelle metsään. Frans Hannula toimitti ruumiinsiunauksen. Ida Weikkolin siirtyi Ondongaan ja lähti sitten heinäkuussa paluumatkalle kohti Suomea.
Kuningas Negumbo oli tiedon kuolemasta saatuaan suorastaan itkenyt ja kysellyt: ”Ystäväni kuoli! Mikä hänet söi? Kuka hänet noitui?”
Huomionosoitus

Namibian postilaitos julkaisi 1995 suomalaisen lähetystyön 125-vuotismuistona neljän postimerkin sarjan Suomen Lähetysseuran lähetystyöntekijöistä, joista yksi esittää Karl August Weikkolinia. Muut postimerkin saaneet suomalaiset olivat Martti Rautanen, Albin Savola ja Selma Rainio.
Puolan uhkavaatimus Liettualle 1938

Liettuan kiistellyt alueet kartalla korostettuna. Vilnan alue oransilla.
Puola lähetti uhkavaatimuksen Liettualle 17. maaliskuuta 1938. Uhkavaatimus edellytti, että Liettua aloittaisi diplomaattiset suhteet Puolan kanssa kahden vuorokauden kuluessa. Uhkavaatimuksen mukaan Liettuan kieltäytyessä Puola aloittaisi sodan Liettuaa vastaan. Liettua oli kieltäytynyt solmimasta tavanomaisia diplomaattisuhteita, koska Puola oli 1920-luvun alusta lähtien miehittänyt Liettuan pääkaupunkinaan pitämää Vilnaa. Uhkavaatimuksen johdosta Liettua solmi diplomaattisuhteet Puolan kanssa.
Uhkavaatimus

Puolan Tallinnan-lähettiläs esitti 17. maaliskuuta 1938 Liettuan-lähettiläälle uhkavaatimuksen, jolla Liettuaa vaadittiin avamaan diplomaattisuhteet Puolan kanssa 48 tunnin kuluessa.
Liettuan kansainvälinen tuki jäi heikoksi. Neuvostoliitto uhkasi Puolaa Liettuan vastaisen sodan syttyessä hyökkäämättömyyssopimuksen irtisanomisella, mutta teki selväksi halunsa välttää aseellista konfliktia. Tämä aseellisen konfliktin välttämisen halu on liitetty Japanin imperiumin uhkaan idästä. Koska aseellinen apu Liettualle olisi vaatinut Neuvostoliittoa hyökkäämään joko Puolaan tai Latviaan, Neuvostoliitto olisi joutunut sotimaan kahdella rintamalla samaan aikaan. Neuvostoliitto kehotti Puolan kanssa liittoutunutta Ranskaa de-eskaloimaan jännitteitä ja tuottamaan uhkavaatimuksesta maltillisemman version.
Liettuan liittolainen Latvia yritti saada Viron kanssa aikaan julkilausuman, jolla Liettuaa painostettaisiin sopimusratkaisuun. Julkilausuma kaatui kuitenkin Viron vastustukseen. Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta halusivat välttää sodan syttymisen Euroopan epävakaan tilanteen takia. Lisäksi Saksa oli uhkavaatimusta seuranneena päivänä keskittänyt joukkoja Liettuan vastaiselle rajalleen liittyäkseen mahdolliseen Puolan hyökkäykseen, mikäli Liettua ei hyväksyisi Puolan uhkavaatimusta. Saksalaisten tavoitteena oli saada käsiinsä kiistelty Klaipėdan eli Memelin alue, jonka lisäksi miehittäisivät merkittävän osan länsi-Liettuasta, mikäli Puolan ja Liettuan välillä puhkeaisi aseellisia selkkauksia. Saksalaisilla oli valmiudessa noin 1 000 SS- ja SA-joukkojen jäsentä Tilsitissä, sekä armeijan 1. divisioona. Puola oli keskittänyt rajalleen noin 50 000 miestä kahdesta divisioonasta, joiden lisäksi sillä oli useita divisioonia reservissä. Romanian Bukarestin media arvioi Liettuan rajalla olevan peräti 60 000 Puolan sotilasta toimintavalmiudessa. Mikäli Liettua ei tyydyttäisi Puolan vaatimuksia, näiden joukkojen tehtävänä olisi miehittää Kaunas ja poistua sieltä vasta, kun Puola katsoisi vaatimuksensa tulleen täytetyiksi. Liettua saattoi tarpeen vaatiessa koota 120 000–135 000 sotilasta 24–72 tunnin kuluessa, mikäli liikekannallepanoon ryhdyttäisiin.
Natsi-Saksa ehdotti, että Liettua myöntyisi Puolan vaatimuksiin.
Liettuassa hallitus kokoontui käsittelemään asiaa Kaunasissa. Liettuan armeijan komentaja Stasys Raštikis antoi hallitukselle lausunnon, jonka mukaan Liettuan armeija ei kykenisi puolustautumaan Puolan armeijan hyökkäystä vastaan. Lausunnolla oli ratkaiseva merkitys päätöksenteossa ja Liettua suostui lopulta Puolan vaatimuksiin.
Neuvostoliiton jälkeinen aika

Kysymys Vilnan alueesta kärjistyi uudelleen Liettuan itsenäistyttyä vuonna 1990, mutta alue pysyi Liettuan hallussa. Kiistasta huolimatta Puola kannatti suuresti Liettuan itsenäistymistä ja oli yksi ensimmäisistä maan itsenäisyyden tunnustaneista valtioista. Näin oli huolimatta Puolassa syntyneistä peloista, jotka liittyivät liettuanpuolalaisten kohteluun Liettuan itsenäistymisen jälkeen.
Toinen konfliktin aihe on ollut toisen maailmansodan ajan muistot. Heti Liettuan itsenäistymisen jälkeen, entiset Puolan Kotiarmeijan (Armija Krajowa) veteraanit perustivat veteraanien kerhon, jota Liettuan oikeussysteemi kieltäytyi rekisteröimästä. Tämä onnistuisi vasta vuonna 1995 nimellä Puolalaisten Sotaveteraanien Kerho. Vasta vuonna 2004 Liettuan liityttyä Euroopan unioniin, oikeussysteemi salli rekistöroinnin nimellä Kotiarmeijan Sotaveteraanien Kerho. Monet liettualaiset pitivät Kotiarmeijaa liettualais-vastaisena järjestönä, joka syyllistyi rikoksiin siviiliväestöä kohtaan ja oli taistellut liittääkseen Vilnan jälleen osaksi sodanjälkeistä Puolaa.
Kiukaisten kirkko

| Kiukaisten kirkko |
| --- | --- |
 Kiukaisten kirkko hautausmaan suunnasta kuvattuna
Sijainti:  Eura
Seurakunta:  Euran seurakunta
Rakentamisvuosi:  1761
Suunnittelija:  Job Höckert
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiukaisten kirkko eli Pyhän Mikaelin puukirkko on vuonna 1761 rakennettu ristikirkko Eurassa, entisen Kiukaisten kunnan keskustaajamassa Eurakoskella. Kirkkoon tehtiin laajennus 1846. Alttaritaulun maalasi hovimaalari Felix Frang. Kirkko rakennettiin Lapin seurakunnan lukkarin Job Höckertin johdolla. Laajennus tehtiin  P.J. Gyllichin piirustusten mukaan. Alttaritaulun ympärille on luotu vuonna 1989 ryhmä uskonnollisia lasimaalauksia.
Kiukaisten kirkko, sankarihaudat 
 1939 - 1940  1941 - 1944
Vuonna 2009 kirkkoa hallinoinut Kiukaisten seurakunta liitettiin Euran seurakuntaan kuntien yhdistyttyä.
Kirsti Eskelinen

Kirsti Annikki Eskelinen-Liukkonen (s. 31. joulukuuta 1948 Nurmeksen maalaiskunta) on suomalainen diplomaatti. Hän oli suurlähettiläs Suomen Turkin suurlähetystössä Ankarassa vuosina 2008 – 2012. Hän oli Suomen suurlähettiläs Riiassa, Latviassa 2000–2004 ja sen jälkeen hän oli ulkoministeriön itäosaston johdossa vuoteen 2008. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1973.
Eskelinen kirjoitti ylioppilaaksi Lieksan yhteislyseossa 1967 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973, lisäksi hän on suorittanut maanpuolustuskurssin 1995.
Eskelinen on ollut ministerinä Britannian suurlähetystössä, Lontoossa sekä monenkeskisen kehitysyhteistyön linjanjohtajana kotimaassa ulkoministeriössä. Hän on työskennellyt kotimaassa eri tehtävissä ulkoministeriön poliittisella, kauppapoliittisella ja kehitysyhteistyöosastolla sekä YK:n pysyvissä edustustoissa New Yorkissa ja Genevessä. Vuosina 1986–1989 hän toimi Suomen Punaisen Ristin kansainvälisen osaston päällikkönä.
Kiilaliitos

Kiilaliitos on liitosmuoto, jolla kone-elin, kuten hammaspyörä, saadaan pyörimään akselin mukana. Kyseessä on siis akselin ja navan välisestä liitoksesta. Liitos voi olla joko muotosulkeinen tai kitkasulkeinen, riippuen siitä, kuinka momentinsiirto tapahtuu.
Muotosulkeisessa liitoksessa ei ole akselin ja navan välillä säteen suuntaista puristusta, tai sitä on hyvin vähän. Momentinsiirto tapahtuu yksinomaan kiilan välityksellä. Muotosulkeisia liitoksia on erilaisia, riippuen kiilan ja sen uran muodosta. Näitä ovat esimerkiksi:
tasakiilaliitos
kiekkokiilaliitos (Woodruff-kiila)
tangenttikiilaliitos
Kitkasulkeisessa liitoksessa aiheutetaan akselin ja navan välille niin suuri pintapaine, että momentinsiirto voi tapahtua kitkavoimien avulla.Näitä ovat esimerkiksi:
ahtokiilaliitos
hokkakiilaliitos
Ketopiippo

| Ketopiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Piipot Luzula
Laji::  campestris
Kaksiosainen nimi
 Luzula campestris  (L.) DC. 
Katso myös
   Ketopiippo Wikispeciesissä   Ketopiippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketopiippo (Luzula campestris) on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon ja piippojen (Luzula) sukuun kuuluva kasvilaji.
Monista muista piippolajeista poiketen ketopiippo ei kasva mättäinä, vaan yksittäisversoina, jotka nousevat maanalaisista rönsyistä. Ketopiippo kasvaa reilut 10 senttimetriä korkeaksi ja sen lehdet ovat tasaiset. Ketopiipon kukinto on muutamasta tummanruskeasta, tähkämäisestä osakukinnosta muodostuva kokonaisuus. Ketopiippo kukkii keväällä, huhti–toukokuussa.
Ketopiippo muistuttaa ulkonäöltään useita muita piippolajeja ja voi risteytyä kalvaspiipon (Luzula pallescens) sekä sykeröpiipon (Luzula sudetica) kanssa.
Suomessa ketopiippoa kasvaa lounaisrannikolla ja -saaristossa sekä Ahvenanmaalla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ketopiippo (Luzula campestris)
Kasviatlas 2022: Ketopiipon (Luzula campestris) levinneisyys Suomessa.
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Luzula campestris (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Luzula campestris (englanniksi)
Flora of North America: Luzula campestris (englanniksi)
Keljonkeskus

Keljonkeskus on Jyväskylän eteläosassa, Keljossa sijaitseva 1990-luvulla perustettu kaupallinen keskittymä. Keskuksessa toimivat muun muassa K-Citymarketin talossa toimiva Keljon kauppakeskus, Prisma, ja Lidl, joka rakensi oman kauppansa alueelle 2000-luvun alkupuolella. Motonet avasi myymälän alueelle 2.11.2009.
Keljonkeskus (muodossa Keljon keskus) on myös tilastollinen pienalue Keljon suuralueella, johon kuuluu kauppa-alueen lisäksi myös muutama Länsi-Päijänteentien itäpuolinen kerrostalo.
Keljon kauppakeskus

| Keljon kauppakeskus |
| --- | --- |

Sijainti:  Keljo, Jyväskylä
Avattu:  noin 1995
Liikkeiden määrä:  Kauppakeskuksessa 21
Kävijämäärä:  1,7 Milj (2020)
Pysäköintipaikkoja:  900
Keljon kauppakeskus valmistui laajennettuun K-citymarketin rakennukseen vuonna 2010.
Keljon kauppakeskus > Kauppakeskuksen liikkeet

OP Keskisuomi
24 Pesula
CM Autopesu
Katsastus Kontti
Alko
Caffitella Bakery
Dressmann
Eväspuoti
CM Hiustalo
Faunatar
Hesburger
Instrumentarium
K-Citymarket
KappAhl
Keljon Apteekki
Keljon Market-suutari Timo Huisman
Kultajousi
Lelut 24
Musti ja Mirri
Punttis
RC Jyväskylä
Telia express
Veikon Kone
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keljonkeskus Wikimedia Commonsissa
Keskinen (Hankasalmi, Halttula)

| Keskinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Hankasalmi
Koordinaatit:  62°15′07″N, 26°26′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niemisjärven valuma-alue (14.38)
Laskuoja:  oja Mikonlampeen 
Järvinumero:  14.382.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  103,6 m  
Pituus:  520 m  
Leveys:  270 m  
Rantaviiva:  1,332 km  
Pinta-ala:  8,994 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKeskinen 
Keskinen  on Keski-Suomessa Hankasalmella Halttulan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,0 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Niemisjärven valuma-alueella (14.38), jonka Niemisjärven alueeseen (14.382) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,6 metriä mpy.