stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Leonard von Blom

Michael Leonard von Blom (21. syyskuuta 1856 Hamina – 19. elokuuta 1919 Pietari) oli suomalainen kenraalimajuri ja senaattori.
Von Blomin vanhemmat olivat kuvernööri, kenraaliluutnantti Otto Leonard von Blom ja Carolina Theresia Strauch.
Von Blom kävi Pietarin keisarillisen paasikoulun 1874 ja Nikolain yleisesikunnan akatemian 1879–1882. Hän palveli henkikaartin Preobraženskin rykmentissä 1874–1882 osallistuen Turkin sotaan 1877–1878, yleisesikunnassa 1882–1907 ja oli Suomen sotilaspiirin esikunnassa vanhemman adjutantin apulaisena 1882–1884, Venäjän pääesikunnan sotatieteen komitean nuorempana sihteerinä 1884–1888, Venäjän sotilasasiamiehenä Ruotsissa ja Tanskassa 1885–1896 sekä Suomen sotilasasiain esittelijänä Venäjän sotaministeriössä 1896–1900. Hänet ylennettiin kamaripaasiksi ja vänrikiksi 1874, luutnantiksi 1877, kapteeniksi 1882, everstiluutnantiksi 1884, everstiksi 1889 ja kenraalimajuriksi 1899. Hän erosi sotapalveluksesta 1907.
Von Blom oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1900–1905 ja toimi senaatin sotilastoimituskunnan päällikkönä 1900–1903. Von Blom joutui vuonna 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkien vangitsemaksi ja hän kuoli vankeudessa.
Von Blom oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Hän oli naimisissa vuodesta 1884 Katarina Basilovin (1862–1944) kanssa.
Mentana

| Mentana |
| --- | --- |

 Mentana
 Koordinaatit: 42°2′9″N, 12°38′36″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Latium
Metropolikaupunki:  Rooma
Pinta-ala:  
 – Maa:  24,27  km²
Korkeus:  150 (min. 35 - maks. 211)  m
Väkiluku (2014):  22 453 
 – Väestötiheys:  925 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mentana on kunta Italiassa Latiumin alueella olevassa Rooman metropolikaupungissa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Roomasta koilliseen.
Historiaa

Antiikin aikaan se tunnettiin nimellä Nomentum.
3. marraskuuta 1867 Mentanassa käytiin Mentanan taistelu, jossa Garibaldin johtamat joukot ottivat yhteen Kirkkovaltion ja Ranskan joukkoja vastaan. Garibaldin joukot hävisivät taistelun. Nykyään kaupungissa on museo johon on kerätty esineistöä Garibaldista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mentana Wikimedia Commonsissa
Michael Lerner

Michael Charles Lerner (22. kesäkuuta 1941 Brooklyn, New York – 8. huhtikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdokkaana miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi Coenin veljesten elokuvasta Barton Fink (1991).
Michael Lerner syntyi romanianjuutalaisille vanhemmille ja varttui Bensonhurstin ja Red Hookin alueilla Brooklynissa. Hän opiskeli draamaa Lontoossa ja teki myöhemmin teatterirooleja sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Barton Finkin lisäksi Lernerin muita elokuvarooleja on ollut elokuvissa Lainsuojattoman blues (1977), Luokkakokous (1982), Harlemin yöt (1989), Häkkilintu (2001) ja The Bannen Way (2010).
Mentalium

| Mentalium Ameeba |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2022
 Tuottaja(t): Ameeba
 Tyylilaji: rap, hiphop
 Kesto: 59.17
 Levy-yhtiö: Syvä Vesi
Ameeba muut julkaisut
| Apocalypto 17.02.2017 | Mentalium 11.02.2022 |   |
Mentalium on vuonna 2022 julkaistu suomalaisen rap-artisti Ameeban 14. studio-albumi. Albumin inspiraationa toimi artistin työjakso Vääksyssä sijainneessa mielenterveys- ja päihdekuntoutujien asumisyksikössä, jossa hän toimi Päijät-Hämeen Hyvinvointikuntayhtymän taideprojektissa yhteisöntaiteilijan nimikkeellä. Ameeba kertoo kokemuksen olleen ”psykofyysisesti hajottava ja rakentava”, mikä näkyy albumin sanoitusten painotuksessa mielen toimintaan sekä yhteiskunnallisiin teemoihin.
Kappaleet

Ihmisennäköisyys – 06.32
Syntax Error – 04.40
Palasista Koottu – 05.47
Tervetuloa Näkemiin – 05.03
Sellaisuus – 03.21
Vierelläsi – 04.23
Palasista Koottu – 05.47
Albumi sisältää myös instrumentaaliset MENTAL-versiot jokaisesta kappaleesta.
Kokoonpano

Tekstit, Tuotanto & Miksaus - Ameeba
Masterointi - Tatu Aarnivala
Metalleíos

| Metalleíos Μεταλλείος |
| --- | --- |
 Metalleíoksen tekojärveä.
Valtiot:  Kreikka
Paikkakunta:  Axioúpoli, Paionía, Kilkís, Keski-Makedonia
Koordinaatit:  41°01′59″N, 22°26′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Méga Réma → Axiós
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  275 m
Pituus:  2 km
Leveys:  0,1 km
Pinta-ala:  0,2 km²
Suurin syvyys:  35 m
 fiMetalleíos 
Metalleíos (kreik. Μεταλλείος, eli (Τεχνητή) Λίμνη Μεταλλείου, (Technití) Límni Metalleíou, Metalleíoksen tekojärvi) on tekojärvi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se sijaitsee Paionían kunnassa Kilkísin alueyksikössä. Tekojärvi on rakennettu patomalla Axiós- eli Vardar-joen sivujoki Méga Réma. Järven pinta-ala on noin 0,2 neliökilometriä, pituus noin kaksi kilometriä ja suurin syvyys 35 metriä.
Metalleíoksen tekojärven pato.
Järvi on saanut nimensä, suomeksi ”Kaivosjärvi”, siitä, että sen paikalla oli 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla metallikaivos. Osa kaivoskuiluista on veden alla ja osa näkyvissä järven rannoilla. Kaivosta palveli kapearaiteinen rautatie, joka tunnettiin ranskalaisen rakentajansa mukaan ”Decovillen (kreik. Ntekovíl) ratana”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metalleíos Wikimedia Commonsissa
Mihail Frunze

| Mihail Frunze> Михаи́л Фру́нзе |
| --- | --- |
 Mihail Vasiljevitš Frunze vuonna 1919
Henkilötiedot
Muut nimet:  Arseni Trifonytš Sergei Petrov A. Šuiski M. Mirski.
Syntynyt: 2. helmikuuta (J: 21. tammikuuta) 1885 Biškek
Kuollut: 31. lokakuuta 1925 Moskova
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Taistelut ja sodat:  Venäjän sisällissota
Sotilasarvo:  Kenraali
 Nimikirjoitus
Mihail Vasiljevitš Frunze  (ven. Михаи́л Васи́льевич Фру́нзе, romaniaksi Mihail Frunză; 2. helmikuuta (J: 21. tammikuuta) 1885 Biškek – 31. lokakuuta 1925 Moskova) oli bolševikkien johtajia Venäjän vallankumouksen 1917 aikana ja merkittävä sotilaskomentaja Venäjän sisällissodassa. Hän oli merkittävä sotateoreetikko ja Puna-armeijan uudistaja.
Varhaiset vaiheet

Frunze syntyi Biškekissä Venäjän Turkestanissa Bessarabiasta muuttaneen moldovalaisen sotilasvälskärin perheeseen. Hänen äitinsä oli venäläinen ja hän piti itseäänkin venäläisenä. Paikallisen koulun jälkeen hän jatkoi lukiossa Vernyissä ja teknillisessä koulussa Pietarissa.
Opiskelijana 19-vuotias Frunze liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen, jossa hän tuki bolševikkeja. Marraskuussa 1904 hänet pidätettiin mielenosoituksessa ja tammikuussa vuonna 1905 Talvipalatsin edustalla hän haavoittui lievästi käteen, kun tsaarille uskolliset sotilaat avasivat tulen rauhanomaista mielenosoitusta kohti. Frunze karkotettiin Pietarista ja hänen maanalainen uransa alkoi.
Vuonna 1905 Frunze oli tärkeä hahmo vallankumouksessa, jossa hän toimi lakkoilevien tekstiilityöläisten johtajana. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta rangaistus muutettiin elinikäiseksi pakkotyöksi. Vietettyään kymmenen vuotta leireillä Siperiassa Frunze pakeni Tšitaan, jossa hän oli bolševikkien lehden Vostotšnoje Obozrenije toimittaja.
Neuvosto-Venäjä

Helmikuun vallankumouksen aikaan 1917 Frunze oli Minskin miliisin johtaja, ennen kuin hänet valittiin valkovenäläisen neuvoston johtoon. Myöhemmin hän oli Moskovassa työläisten johtaja taistelussa kaupungin hallinnasta.
Vuonna 1918 Frunzesta tuli Voznesenskin provinssin sotilaskomissaari. Sisällissodan alussa Frunze nimitettiin etelän armeijaryhmän johtoon. Voitettuaan Aleksandr Koltšakin ja valkoisen armeijan Omskissa, Lev Trotski antoi koko itärintaman Frunzen johdettavaksi. Frunzen johdolla hänen kotiseutunsa Turkestan vallattiin valkoisilta joukoilta ja basmatikapinallisilta. Marraskuussa 1920 Frunze valtasi Krimin ja ajoi kenraali Pjotr Wrangelin ja hänen joukkonsa Venäjältä. Hän tuhosi myös Nestor Mahnon anarkistiliikkeen Ukrainassa Mahnon kieltäydyttyä liittymästä Puna-armeijaan.
Frunzen sotilaallista kyvykkyyttä kuvaa se, että hän johti viimeisinä vuosinaan 1924-25 yhtäaikaisesti puna-armeijan yleisesikuntaa, perustamaansa sota-akatemiaa sekä sota- ja laivastoasioiden kansankomissariaattia.
Frunze sotateoreetikkona

Sodan jälkeen Frunze kehitti Neuvostoliiton sotilasstrategioita. Hän näki Neuvostoliiton yksinäisenä, vihamielisten kapitalistimaiden ympäröimänä saarekkeena, jonka historiallinen tehtävä oli työväenluokan maailmanlaajuisen vallankumouksen toteuttaminen. Tähän tavoitteeseen pääseminen edellytti hyökkäyksellistä sotilasoppia, joka mahdollistaisi strategisen iskun kapitalistisen järjestelmän ytimeen.
Itseoppineisuudestaan huolimatta Frunze loi yhdessä Vladimir Leninin kanssa perusteet sille sotilaspolitiikalle, jolla Neuvosto-Venäjä nostettiin suurvallaksi. Frunzelaisen sotilaspolitiikan eli -doktriinin sisällöksi muodostui eräänlainen Leninin ja kenraalimajuri Carl von Clausewitzin ajatusten synteesi. Frunze määritteli Neuvosto-Venäjän sotilasdoktriiniin kaksi puolta: poliittisen ja sotilaallisen. Edellinen määritteli sodankäynnin tarkoituksen, mikä tehtävänä kuului poliittiselle johdolle. Jälkimmäinen sotilasjohdolle kuuluva tehtävä puolestaan määritteli sen, miten sotaa käytiin. Frunzen aikana puna-armeijan sodankäynti oli vielä varsin perinteistä, mutta kehittyi 1920-luvun lopulta alkaen uuden teknologian mahdollistamaan suuntaan. Frunze loi myös Neuvosto-Venäjän poliittiselle johdolle ja puna-armeijalle yhtenäistetyn sotilaspoliittisen käsitteistön.
Vuonna 1921 Frunze valittiin keskuskomiteaan ja tammikuussa 1925 vallankumouksellisen sotilasneuvoston puhemieheksi. Grigori Zinovjevin tukijana Frunze joutui konfliktiin Josif Stalinin kanssa. Hän kuoli 31. lokakuuta 1925 leikkauksessa kloroformimyrkytykseen, mutta uskotaan, että Stalin järjesti hänen kuolemansa.
Kunnianosoitukset

Biškekin kaupunki Kirgisiassa nimettiin 1926 siellä syntyneen Frunzen mukaan. Kaupungin nimi palautettiin 1991 Kirgisian itsenäistyttyä Biškekiksi. Frunzen mukaan nimetty sotilasakatemia oli Neuvostoliiton arvostetuimpia. Myös toinen punalipun ukrainalainen kivääridivisioona nimettiin Frunzen mukaan, kuten myös vielä toinen valmistunut Kirov-luokan ohjusristeilijä 1984. Frunzen doktriinia kannatettiin Neuvostoliitossa 1980-luvulle saakka.
Hänen poikansa Timur Mihailovitš Frunze (1923–1942) oli taistelulentäjä ja Neuvostoliiton sankari. Hän sai surmansa toisessa maailmansodassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Frunze Wikimedia Commonsissa
Metallia Perkele! Tour

Metallia Perkele! Tour on suomalainen raskaan musiikin kiertue, joka on järjestetty vuosina 2009, 2010 ja 2011. Kiertue on konsertoinnut Suomessa ja Euroopassa. Kiertueen artisteihin ovat kuuluneet muun muassa Anger Cell, Grendel, Ghoul Patrol, Status Minor, Subscribe ja Kiana. Kiertueen järjestäjänä on toiminut Jarkko Viitasaari ja Evil Eye Management Association.
Aiheesta muualla

Metallia Perkele! Tourin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiertueen Facebook-sivu
(Arkistoitu – Internet Archive)
Mega Man X6

| Mega Man X6 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom
Pelisarja:  Mega Man
Julkaistu:  PlayStationJP 29. marraskuuta 2001NA 4. joulukuuta 2001EU 8. helmikuuta 2002 WindowsAS 2003
Lajityyppi:  Tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  PlayStation, Windows
Jakelumuoto:  CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Mega Man X6 (jap. ロックマンX6, Rockman X6) on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppely Mega Man -pelisarjaan. Peli on julkaistu vuonna 2001 PlayStationille.
Peli on Mega Man X -sarjan viimeinen PlayStationille peli. Mega Man X5 piti olla sarjan viimeinen osa mutta tarinaa jatkettiin. Mega Man X6:ssa on sanottu olevan Mega Man X-sarjan parhaat musiikit.
Tarina

On kulunnut kolme viikkoa Eurasia-avaruusaseman tuhosta ja Reploidit korjaavat planeettaa avaruusaseman osien aiheuttamista vahingoista. Tiedemies Gate löytää Eurasia raunioiden keskeltä DNA-kappaleen, joka kuului Sigmaa vastaan taistelussa kaatuneelle Zerolle. Gate ryhtyy tutkimaan DNA:ta ja altistuu Zero-virukselle. Myöhemmin X näkee unta Zerosta, joka väittää tämän olevan planeetan ainoa suojelia. Alia hälyttää X:n taisteluasemiin, kun Eurasian maahansyöksyalueella on havaittu maverickeja. Paikanpäällä X kohtaa viruksen saastuttaman mekaniloidin. Pian vastustajan tuhoamisen jälkeen Zeroa muistuttava hahmo ilmestyy paikalle ja tuhoaa loput mekaniloidista. Paikalle saapuu myös High-Max, joka on X:lle mahdoton vastus. X saa selville, että kyseinen Zero-hahmo oli nimeltään Nightmare Zero. High-Maxin esimiehenä toimiva reploidi Isock kuuluttaa maailman reploideille "Zeron haamun" olevan vastuussa "painajaisilmiöstä" joka toimii viruksen tavoin. Hän kehottaa vapaaehtoisia toimimaan yhteistyössä kahdeksan painajaistutkijan kanssa tuhotakseen sen.
Epäilyksen kalvamana X lähtee tutkijoiden perään ja kohtaa heidät yksitellen, pelastaen myös alueille saapuneita vapaaehtoisia reploideja painajaisvirusten kynsistä. Samalla hän tuhoaa Nightmare Zeron, mikä paljastaa oikean Zeron olevan elossa. Zero oli onnistunut piilottamaan itsensä korjauksia varten. (Huom. Tämän jälkeen pelaajan on mahdollista valita Zero pelattvaksi hahmoksi, jolloin osia juonesta ja dialogista muuttuu. Kokonaisuudessaan juoni on täysin samanlainen.) X:n kukistaessa painajaistutkijat, hän saa selville jokaisen olleen Alian vanhan tutkijakumppanin - Gaten - luomuksia. Gate oli katkeroitunut siitä, ettei saanut tunnustusta tiedeyhteisöltä luomistaan reploideista, jotka olivat siitä erikoisia, että niiden DNA:n analysointi oli melkein mahdotonta. Saman tiedeyhteisön jäsenet salaa tuhosivat jokaisen reploidin - Alian avustamana. Gate paljastaa suunnitelmansa luoda täysin reploidien oma yhteiskunta painajaisviruksen avulla ja haastaa X:n tulemaan luokseen. X suuntaa Gaten laboratorioon, jossa hän kohtaa Hig-Maxin ja voittaa tällä kertaa hänet. Syvemmällä laboratoriossa X lopulta tuhoaa Zeron DNA:lla vahvistuneen Gaten. Henkihieverissä oleva Gate paljastaa viimeisen valttinsa: henkiinherätetyn Sigman, joka tuhoaa tämän. Toisin kuin aikaisemmat versiot, tämä Sigma oli täysin vioittunut, ja käytti keskeneräisiä robottikehoja. X:n voitettua Sigman jälleen kerran tämä vannoo tulevansa takaisin. X pelastaa Gaten ruumiin tuhoutuvasta laboratoriosta ja lahjoittaa sen Alialle korjauksien toivossa. Maailman elvytys voi taas jatkua.
Maverickit

| Nimi | Muoto | Kenttä | Kopioitu ase (X) | Opittu tekniikka (Zero) | Heikkous |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Commander Yammark | sudenkorento | Amazon Area | Yammar Option | Yammar Option | Ray Arrow/Rekkoha |
| Rainy Turtloid | kilpikonna | Inami Temple | Meteor Rain | Ensuizan (Circle Water Slash) | Ice Burst/Z-Saber |
| Shield Sheldon | simpukka | Laser Institute | Guard Shell | Guard Shell | Metal Anchor/Rakukojin |
| Blizzard Wolfang | Susi | North Pole Area | Ice Burst | Hyoroga (Ice Wolf Fang) | Magma Blade/Shoenzan |
| Blaze Heatnix | Feeniks-lintu | Magma Area | Magma Blade | Shoenzan (Soaring Flame Slash) | Ground Dash/Sentsuizan |
| Infinity Mijinion | kirppu | Weapon Center | Ray Arrow | Rekkoha (Splitting Light Command) | Guard Shell |
| Metal Shark Player | vasarahai | Recycling Lab | Metal Anchor | Rakukojin (Falling Steel Blade) | Meteor Rain/Ensuizan |
| Ground Scaravich | pillerinpyörittäjä | Central Museum | Ground Dash | Sentsuizan (Spinning Crash Slash) | Yammar Option |
Huomioitavaa

Peli julkaistiin nopeasti Amerikassa, eikä maverickien japaninkielisiä nimiä käännetty tai muutettu. Myös japanilaiset äänet ja alkumusiikki jätettiin amerikkalaisiin ja eurooppalaisiin versioihin. Amerikassa julkaistu Mega Man X Collection PS2 Mega Man X6:ssa japanilainen ääninäyttely raita on poistettu kokonaan välianimaatioissa.
Pelissä on monia ongelmia, joiden takia sitä pidetään yhtenä huonoimmista Mega Man X -sarjan peleistä. Pelissä voi esimerkiksi jäädä jumiin paikkoihin, joissa voi edetä vain oikealla aseella, mutta joihin voi päästä ilman kyseistä asetta, jolloin ainoa keino päästä pois on menettää kaikki jäljellä olevat elämät.
Mysteeriksi jäi kuinka Sigma heräsi henkiin.
Zero palasi takaisin koska oli piilottanut ja korjannut itsensä salaa, vaikka Mega Man X5:ssa hänellä oli vain Zero-Buster käytettävissä. Tämä herätti Mega Man faneille pientä kiukkua. Monien fanien mielestä Metal Shark Player olisi tuonnut Zeron takaisin koska tämän taitona oli tuoda kuolleet Reploidit ja robotit henkiin.
Aiheesta muualla

Mega Man X6 MobyGamesissa (englanniksi)
Mega Man X6 MMHP.net-sivustolla (englanniksi)
| --- | --- |
 Klassinen -sarja: : Mega Man • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • &Bass • 9 • 10 • 11
 Game Boy -sarja: : I • II • III • IV • V
 X -sarja: : Mega Man X • X2 • X3 • X4 • X5 • X6 • X7 • X8 • Xtreme • Xtreme 2 • Command Mission
 Legends -sarja: : Mega Man Legends • Mega Man Legends 2 • Misadventures of Tron Bonne
 Zero -sarja: : Mega Man Zero • Zero 2 • Zero3 • Zero 4
 ZX -sarja: : Mega Man ZX • ZX Advent
 Battle Network -sarja: : Battle Network • Battle Network 2 • Battle Network 3: Blue & White • Battle Network 4: Red Sun & Blue Moon • Battle Network 5: Team ProtoMan & Team Colonel • Battle Network 6: Cybeast Gregar & Cybeast Falzar • Rockman EXE Operate Shooting Star
 Muut pelit: : Mega Man Soccer • Super Rockman Adventure • Mega Man: Battle & Chase
 Hahmot: : Mega Man • Luettelo hahmoista
Uudelleenjulkaisut: : Rockman Complete Works • Mega Man Anniversary Collection • Mega Man X Collection • Mega Man Zero Collection • Mega Man Legacy Collection • Mega Man Legacy Collection 2 • Mega Man X Legacy Collection • Mega Man X Legacy Collection 2
 Elokuva- ja televisiosarjat: : Mega Man • Mega Man: Battle Network • Mega Man: Star Force • Mega Man: Fully Charged • Mega Man
Mestareiden kisa 2013

Mestareiden kisa 2013 piti olla järjestyksessään 26. Mestareiden kilpailu. Kilpailu olisi käyty 14–15. joulukuuta Rajamangalan stadionilla Thaimaan Bangkokissa. Tapahtuma jouduttiin perumaan 2. joulukuuta Thaimaan poliittisten mielenosoituksien takia.
Osallistujat

Maat ja kuljettajat, jotka oli ilmoitettu mukaan ennen tapahtuman peruuttamista.
| Maa | Kuljettaja | Sarja 2013 |
| --- | --- | --- |
| Australia |  Mick Doohan |  |
| Australia |  Jamie Whincup | V8 Supercars |
| Itävalta |  Felix Baumgartner | VW Scirocco R-Cup |
| Ranska |  Sébastien Ogier | WRC |
| Saksa |  Michael Schumacher | WSKC |
| Saksa |  Sebastian Vettel | Formula 1 |
| Iso-Britannia |  David Coulthard |  |
| Iso-Britannia |  Susie Wolff |  |
| Intia |  Karun Chandhok | FIA GT Championship |
| Intia |  Narain Karthikeyan | Auto GP |
| Skandinavia |  Mattias Ekström | DTM |
| Skandinavia |  Tom Kristensen | FIA WEC |
| Sveitsi |  Fabio Leimer | GP2 |
Autot

Autot jotka oli ilmoitettu.
Ariel Atom
Audi R8 LMS
KTM X-Bow
Euro Racecar
ROC Car
Toyota GT86
Volkswagen Scirocco
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:2013 Race of Champions
Käännös suomeksi
Mika Hemmo

Mika Antero Hemmo (s. 21. maaliskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston siviilioikeuden professorina.
Ura

Hemmo valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1989, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1991 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1995.
Hemmo työskenteli vuosina 1990–1999 Helsingin yliopiston siviilioikeuden assistenttina ja yliassistenttina sekä Suomen Akatemian tutkijana. Hän on toiminut Helsingin yliopiston vakuutus- ja vahingonkorvausoikeuden professorina vuosina 1999–2007 ja siviilioikeuden professorina vuodesta 2007 alkaen. Hän sai Helsingin yliopiston siviilioikeuden dosentin arvon vuonna 1995.
Hemmo on toiminut arvopaperilautakunnan puheenjohtajana ja kuluttajavalituslautakunnan pankki-, posti- ja puhelinpalveluita käsittelevän jaoston puheenjohtajana. Hän on myös toiminut Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen hallituksen jäsenenä vuosina 1999–2008 ja puheenjohtajana vuosina 2008–2010, Suomen välimiesoikeusyhdistyksen hallituksen jäsenenä, Suomen Franchising-Yhdistyksen eettisen lautakunnan puheenjohtajana ja Suomen Lakimiesliiton oikeuspoliittisen valiokunnan jäsenenä. Hän myös toiminut välimiestehtävissä. Vuonna 2011 Hemmo valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Kaijus Ervastin vuonna 2011 tekemän tutkimuksen mukaan Hemmo oli suomalaisen oikeustieteen piirissä viitatuin suomalainen oikeustieteilijä.
Julkaisuja

Vahingonkorvauksen määräytymisestä sopimussuhteissa: Siviilioikeudellinen tutkimus.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1994.  ISBN 951-855-145-6.
Vahingonkorvauksen sovittelu ja moderni korvausoikeus.  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1996.  ISBN 951-855-159-6.
Sopimus ja delikti: Tutkimus vahingonkorvausoikeuden vastuumuodoista.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1998.  ISBN 952-14-0072-2.
Hemmo, Mika; Kaisto, Janne: Varallisuusoikeuden alkeet . (2. uudistettu painos (1. painos 2000)) Helsinki: Helsingin yliopisto, 2001. ISBN 951-45-9462-2.
Ruots. Hagman, Mikael; Hemmo, Mika; Kaisto, Janne: Introduktion till förmögenhetsrätten.  Helsingfors:  Helsingfors universitet, 2002.  ISBN 951-45-9472-X.
Vahingonkorvausoikeuden oppikirja.  Helsinki:  WSOY Lakitieto, 2002.  ISBN 951-670-085-3.
Sopimusoikeus 1.  (2. uudistettu painos (1. painos 1997))  Helsinki:  Talentum, 2003.  ISBN 952-14-0530-9.
Sopimusoikeus 2.  (2. uudistettu painos (1. painos 1997))  Helsinki:  Talentum, 2003.  ISBN 952-14-0531-7.
Aurejärvi, Erkki; Hemmo, Mika: Luotto-oikeuden perusteet.  Helsinki:  Talentum, 2004.  ISBN 952-14-0781-6.
Sopimusoikeus 3.  Helsinki:  Talentum, 2005.  ISBN 952-14-0690-9.
Oikeudellisen riskienhallinnan perusteita.  Helsinki:  Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2005.  ISBN 952-10-2318-X.
Vahingonkorvausoikeus.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30816-1.
Hemmo, Mika; Hoppu, Esko: Vakuutusoikeus.  Helsinki:  WSOYpro, 2006.  ISBN 951-0-31264-9.
Aurejärvi, Erkki; Hemmo, Mika: Velvoiteoikeuden oppikirja.  (3. uudistettu painos (1. painos 2006))  Helsinki:  Edita, 2007.  ISBN 978-951-37-4847-0.
Hemmo, Mika; Könkkölä, Justus; Norros, Olli: Sopimusoikeuden oppikirja.  (2. painos (1. painos 1988))  Helsinki:  Talentum, 2008.  ISBN 952-14-1323-9.
Halila, Heikki; Hemmo, Mika: Sopimustyypit.  (2. uudistettu painos (1. painos 1996))  Helsinki:  Talentum, 2008.  ISBN 978-952-14-1260-8.
Annola, Vesa; Hemmo, Mika; Karhu, Juha; Kartio, Leena; Saarnilehto, Ari; Tammi-Salminen, Eva; Tolonen, Juha; Tuomisto, Jarmo; Viljanen, Mika: Varallisuusoikeus.  (2. uudistettu painos (1. painos 2001). Oikeuden perusteokset)  Helsinki:  Sanoma Pro, 2008.  ISBN 978-952-63-0122-8.
Hemmo, Mika; Wuolijoki, Sakari: Pankkioikeus.  (2. uudistettu painos (1. painos 2001))  Helsinki:  Talentum, 2013.  ISBN 978-952-14-1636-1.
Velvoiteoikeuden perusteet.  (Uudistettu painos (1. painos 2004))  Helsinki:  Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2022.  ISBN 978-951-51-6971-6.
Välimiesmenettely.  Helsinki:  Alma Talent, 2022.  ISBN 978-952-14-4915-4.
Milan Luhový

Milan Luhový (s. 1. tammikuuta 1963 Ružomberok, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa vuosina 1982–1991.
Luhový edusti Tšekkoslovakiassa Púchovia, Slovan Bratislavaa ja Dukla Prahaa. Vuonna 1990 hän siirtyi ulkomaille ja edusti Espanjassa Sporting Gijónia vuosina 1990–1992, Ranskassa Saint-Étiennea vuonna 1993, Kreikassa PAOK Thessalonikia kaudella 1993–1994 sekä Belgiassa Sint-Truidensea kausina 1994–1996. Hän teki Espanjan La Ligassa 16 maalia kaudella 1990–1991 ja oli sillä koko sarjan kolmanneksi paras maalintekijä.
Luhový pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 31 maaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 1982 ja viimeisen syyskuussa 1991. Tšekkoslovakian yltäessä MM-kilpailuissa 1990 puolivälieriin Luhový pääsi vaihtopelaajana kentälle vain ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Yhdysvaltoja vastaan ja teki lukemiin 5–1 päättyneessä ottelussa joukkueensa viidennen maalin.
Mestareiden kisa 2017

Mestareiden kisa 2017 oli järjestyksessään 28. Mestareiden kilpailu. Kilpailu käytiin 21–22. tammikuuta Marlins Parkin pesäpallostadionilla Miamissa. Kilpailun voitti entinen Formula 1 -kuljettaja Juan Pablo Montoya, joka päihitti finaalissa yhdeksänkertaisen Le Mans -voittajan Tom Kristensenin lähtövoitoin 2-0.