Veteen piirretty viiva (elokuva)
Tuotanto > Tuotannon käynnistyminen

Kun Onnellisten aika valmistui, tuottaja Robert Geisler tarjosi Malickin ohjattavaksi elokuvaa David Raben näytelmästä In the Boom Boom Room, mutta Malick kieltäytyi. Kymmenen vuotta myöhemmin Geisler ja John Roberdeau tapasivat Malickin Pariisissa. He suunnittelivat elokuvaa, joka pohjautuisi D. M. Thomasin romaaniin Valkoinen hotelli, ja halusivat Malickin käsikirjoittavan ja ohjaavan sen. Hän kieltäytyi, mutta kertoi olevansa valmis tekemään elokuvakäsikirjoituksen Molièren Tartuffesta tai James Jonesin Ohuesta punaisesta viivasta. Tuottajat valitsivat jälkimmäisen ja maksoivat Malickille 250 000 dollaria käsikirjoituksesta.
Malick aloitti työn vuoden 1989 ensimmäisenä päivänä. Viisi kuukautta myöhemmin hän lähetti tuottajille ensimmäisen 300-sivuisen luonnoksen. Seuraavana vuonna Malick vieraili toistuvasti James Jonesin lesken Glorian ja tämän tyttären luona keskustelemassa käsikirjoituksesta. Heidän mukaansa käsikirjoitus vangitsi kaiken olennaisen kirjasta. Gloria Jones kannustikin Malickia: ”Terry, sinulla on minun mieheni ääni ja kirjoitat käyttäen samaa nuottiavainta. Nyt sinun täytyy vain improvisoida. Käytä riffejä tämän kanssa.” Malick työsti kirjasta lyyrisen, filosofisen ja tiiviin käsikirjoituksen, jossa hänen oma näkemyksensä sotaan ja luontoon oli vahvasti mukana.
Entertainment Weekly -lehden mukaan tuottajat saivat ohjaajan luottamuksen ”vastaamalla hänen jokaiseen oikkuunsa”. He hankkivat Malickille tämän pyytämän erikoisen materiaalin, kuten australialaisista matelijoista kertovan kirjan, äänitteitä japanilaisesta kodo-rummutuksesta ja tietoa navajoista, jotka palvelivat viestimiehinä Tyynellämerellä toisen maailmansodan aikana. He myös käyttivät paljon aikaa, kun he keskustelivat Malickin kanssa hänen näkemyksistään elokuvan suhteen. Vanity Fair -lehden haastattelussa Geisler kertoo: ”Malickin versio Guadalcanalista on kadotettu paratiisi, Eden, jonka raiskaa vihreä myrkky, kuten Terry sotaa nimittää. Suuri osa väkivallasta kuvataan epäsuorasti. Sotilasta ammutaan, mutta Spielberg-tyylisen verisen pään sijasta me näemme puun räjähtävän, kasvien repeilevän ja kauniin, mutta siipirikkoisen linnun lentävän puusta.”
Malick oli mukana myös muissa Geislerin ja Roberdeaun projekteissa, kuten tekemässä Kenji Mizoguchin elokuvasta Lääninherra Sansho Broadwaylle näytelmäkäsikirjoitusta. Projektien aikana Malick oli kuluttanut tuottajien rahoja parin miljoonan dollarin verran. Vuoden 1995 alkuun mennessä tuottajien rahat kävivät vähiin, ja he painostivat Malickia päättämään, kumman projekteista hän voisi saattaa loppuun. He lähestyivät Malickin entistä agenttia Mike Medavoyta, joka oli aloittamassa omaa tuotantoyhtiötä Phoenix Picturesia. Medavoy, jolla oli sopimus Sony Picturesin kanssa, suostui antamaan heille 100 000 dollaria alkupääomaa Veteen piirrettyä viivaa varten.
Sony peruutti hankkeen huhtikuussa 1997, kolme kuukautta ennen kuvausten alkua, kun Queenslandissa oleville kuvauspaikoille oltiin jo rakentamassa lavasteita. Studion uusi puheenjohtaja John Calley ei uskonut, että Malick pystyisi tekemään elokuvan luvatulla 52 miljoonan dollarin budjetilla. Ohjaaja matkusti Medavoyn kanssa Los Angelesiin markkinoimaan projektia eri yhtiöille. 20th Century Fox antoi 39 miljoonaa sillä ehdolla, että Malick antaisi roolin ainakin viidelle yhtiön näyttelijälle, jotka olivat kiinnostuneita olemaan mukana. Japanilainen Pioneer Films antoi lisäksi kahdeksan miljoonaa ja Medavoyn oma Phoenix Pictures loput kolme miljoonaa.