stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venäjän avaruusjärjestö
Historia > 2000-luku

2000-luvun alun Venäjän öljytulojen merkittävä kasvu on kohentanut sen avaruusjärjestön tilaa - se kaavailee taas mm. tieteellisiä Mars-lentoja.
Vuonna 2006 Venäjän avaruusjärjestön rahoitus oli 23 miljardia ruplaa eli 873 miljoonaa dollaria ja vuonna 2007 noin 24 miljardia ruplaa eli 912 miljoonaa dollaria. Vuonna 2009 Venäjä panostaa 82 miljardia ruplaa eli 2,4 miljardia dollaria sotilaalliseen ja  siviiliavaruustoimintaan. Panostuksiin kuuluu myös Krhunchev-avaruusteknologiayrityksen 8 miljardin ruplan suuruinen osakepääoman korotus, joka liittyy pitkään kehitetyn Angara-kantoraketin kehitystyöhön kuten "Vostochnyn"-avaruuskeskuksen rakentaminen tuota rakettia varten, jonka pitäisi olla käyttövalmis vuonna 2015. Joulukuun alussa 2009 pääministeri Putin ilmoitti venäläisen avaruusteollisuuden liikevaihdon kasvavan uusimman ennusteen mukaan noin 18 % vuonna 2009..
Helmikuun lopussa 2011 Venäjän varapääministeri Sergei Ivanov arvosteli voimakkaasti Venäjän avaruusjärjestöä lapsellisista virheistä. Laukaisuissa oli vuoden 2010 lopussa ja 2011 alussa menetetty kaksi satelliittia "inhimillisten erehdysten takia" alalla, jossa työn perusvaatimus on tarkastusten ja analyysien avulla varmistua, ettei virheitä esiinny. Syyskesällä 2011 Venäjän avaruusjärjestön johtaja ilmoitti kiinnostuksensa avaruusohjelman siirtämisestä Puolustusministeriön alle. Tämä turvaisi pitkäjännitteisen rahoituksen ja siirron uskotaan vähentävän viimeisen vuoden aikaisia inhimillisiä virheitä rakettien laukaisuissa.
2010-luvulla Venäjän avaruustoiminnassa on tapahtunut muutamia näkyviä epäonnistumisia, mm. Phobos-Gruntin laukaisu. Ne johtivat eräiden avaruushallinnon johtajien vaihdoksiin. Elokuussa 2012 Venäjän pääministeri Dimitri Medvedev komensi Venäjän avaruusjärjestön johtajan Vladimir Popovkinin vahvistamaan toimia, joilla tuotteiden ja palveluiden laatu paranee.
Elokuussa 2012 Moskovan alueen kuvernööri Sergei Šoigu ilmoitti, että Skolkovon tiedekeskuksen alueelle rakennetaan uusi avaruustekniikkakeskus, jossa on myös tehdas.
Joulukuussa 2012 Venäjän pääministeri Medvedjev ilmoitti, että vuosille 2013–2020 Venäjän avaruusohjelma, jossa on Venäjän avaruusjärjestön lisäksi sotilaallinen avaruustoiminta, saa 2 100 miljardin ruplan (71 miljardin dollarin) rahoituksen.
Organisaatio

Avaruushallinnon henkilöstö on vain 300 henkeä (v. 1995 tieto!), koska suurin osa työstä on ulkoistettu avaruusalan suuryrityksille. Sen tärkein yhteistyökumppani on Energija-avaruustekniikkayhtiö, joka toteutti Venäjän osuuden ISS-avaruusasemasta.
Venäjän avaruusjärjestön päämaja on Baikonurin kosmodromilla Kazakstanissa.
Vladimir Popovkin on toiminut Venäjän avaruusjärjestön johtajana 29. huhtikuuta 2011 alkaen. Ennen Popovkinia johtajana toimi vuosina 2004–2011 Anatoli Perminov, jota oli kritisoitu joulukuussa 2010 tapahtuneesta kolmen Glonass-paikannussatelliitin epäonnistuneesta laukaisusta.
Toiminta-alueet > Kantoraketit

Kantorakettien laukaisuissa Venäjä on 2000-luvulla maailman suurin toimija. Sen Sojuz, Proton, Dnepr jne. kantorakettien myynti on samalla ollut niin kaupallista toimintaa kuin avaruustekniikan markkinoilla on mahdollista..
Venäjän avaruusjärjestö on eräs osapuoli venäläisten rakettilaukaisujen myynnissä, mutta pääosin se on venäläisten yritysten yhteistoimintaa yhdysvaltalaisten (ILS, Sea Launch (joka vuonna 2010 siirtyi täysin venäläiseen omistukseen, mutta palvelussa käytetty pääosin venäläisistä osista tehty kantoraketti kootaan Ukrainassa), ranskalaisten (Starsem) ja saksalaisten (EuroRockot) kanssa. Näissä tapauksissa kyse on kansainvälisistä joint venture -yhtiöstä, joissa venäläisten omistusosuus on rajoitettu 49 prosenttiin osakekannasta.
Vuonna 2011 tilanne muuttui Sojuz-rakettien laukaisun aloittaessa ranskalaisen Arianespacen myymänä palveluna laukaisujen tapahtuessa Venäjän lisäksi myös Euroopan avaruusjärjestön ja CNESin omistamasta Guayanan avaruuskeskuksesta.
Venäjä on vuosikymmenen ajan kehittänyt modulaarista Angara-kantorakettia. Työ vaikuttaa samanlaiselta työllistämistyöltä kuten Yhdysvaltain 1990-luvun EEV-kantorakettien kehitys tai Länsi-Euroopan Next Generation Launcherin kehitystyö; samanlaisia piirteitä on nähtävissä 2010-luvulla myös Kiinan ja Intian rakettiteollisuudessa. Angaran ensilento on siirtynyt vuodelta 2009 yli kahdella vuodella johtuen projektin ongelmista, mm. kustannusylityksistä.
Lokakuussa 2011 Venäjän avaruusjärjestö kertoi keskeyttävänsä Rus-M-kantoraketin kehittämisprojektin. Vladimir Popovkinin ilmoitus, ettei Venäjä tarvitse uutta kantorakettia kertoi siitä, että Venäjän rakettiteollisuus, toisin kuin eurooppalainen ja yhdysvaltalainen rakettiteollisuus, selviää markkinoilla ilman subventioita suurten kehitysohjelmien muodossa?
Vuoden 2012 lopussa Venäjä ilmoitti uudistavansa RD-180 rakettimoottoria, joka on Zenit-raketissa ja oli Energija-raketissa, pyrkien myymään näitä suuria rakettimoottoreita NASAn tuleviin miehitettyjen lentojen kantoraketteihin.
| Vuosi | Venäläisiä laukaisuja | Laukaisuja kaikkiaan |
| --- | --- | --- |
| 2006 | 26 | 65 |
| 2007 | 26 | 68 |
| 2008 | 26 | 69 |
| 2009 | 29 | 77 |
| 2010  | 31 | 75 |
| 2011 | 35 | 77 |
| 2012 | 26 | 71 |
Toiminta-alueet > Satelliitit

Venäjän avaruusjärjestö tilaa ja operoi kaukokartoitussatelliitteja, tietoliikennesatelliitteja ja avaruutta tutkivia tiedesatelliitteja.
Valtaosa venäläisistä tietoliikennesatelliiteista on venäläisten tietoliikenneyhtiöiden tai Venäjän avaruusvoimien tilaamia ja operoimia.
Satelliittien teossa pääpaino on ollut 2010-luvullakin GLONASS-paikannussatelliiteissa, joiden kehityksestä vastaa Venäjän puolustusministeriö.
Venäjän avaruusjärjestö on 2000-luvulla pyrkinyt rakentamaan jälleen myös tieteellisiä avaruusaluksia, mutta toistaiseksi monet niistä ovat Neuvostoliiton aikana kesken jääneiden hankkeiden loppuunsaattamista (Radioastron, Spectrum-Rönrgen-Gamma).
Vuonna 2013 Venäjä aikoo laukaista RELEK- ja Lomonosov-mikrosatelliitit. Niiden pohjalta rakennetaan kahden magnetosfäärimission avaruusalukset, jotka laukaistaan vuosina 2014 ja 2015. Missiot ovat RESONANCE (magnetosfääri) ja Strannik (aurinkotuuli).
Toiminta-alueet > Satelliitit > Asteroidien torjunta, lähiavaruuden siivous avaruusromusta

Kylmän sodan lopusta asti ensin Yhdysvallat, sitten EU ja 2010-luvulla myös Venäjä ovat kiinnostuneet maahan mahdollisesti törmäävän asteroidin torjunnasta sekä lähiavaruuden siivouksesta avaruusromusta. Lokakuussa 2012 Energija-yhtiön johtaja Vitali Lopota kertoi yhtiön kaavailusta rakentaa "70 tonnin" raketti, jolla asteroidin rataa voitaisiin muuttaa. Kuten muissakin maissa, tällaisella suurella vuosikymmeniä pitkällä hankkeella olisi avaruusteollisuudelle suuri taloudellinen merkitys.
Toiminta-alueet > Satelliitit > Aurinkotutkimus ja muu avaruustiede

Vuoden 2011 alussa Venäjän avaruusjärjestö kertoi tavoitteistaan aurinkotutkimuksessa
10 projektia toteutetaan Aurinko-Maa-tutkimuksessa – panostus näihin vuosina 2006–2011 oli 8,4 miljardia ruplaa (286 miljoonaa dollaria). Kuusi uutta projektia alkaa vuosina 2014–2020.
Vuoden 2012 lopussa arveltiin Intergelio-Zond-aurinkoluotaimen lentävän vuonna 2015.
Huhtikuussa 2012 Venäjän avaruusjärjestö ilmoitti nostavansa panostustaan avaruustieteeseen Radioastron-mission onnistumisen jälkeen. Päähankkeet astrofysiikassa ovat vuosina 2014 ja 2015 venäläis-saksalainen Spectr-RG ja RESONANCE.
Toiminta-alueet > Laukaisukeskukset ja muut maa-asemat

Venäjällä laukaisukeskukset on toteutettu samalla mallilla kuin Yhdysvalloissa eli ne ovat pääasiallisesti asevoimien ylläpitämiä. Baikonurin kosmodromista muodostui 1960-luvun alussa miehitettyjen lentojen laukaisukeskus kun taas Plesetskin kosmodromi jäi pääasiallisesti sotilaallisen avaruustoiminnan käyttöön ja on siksi kauempana Venäjän avaruusjärjestön valtapiiristä.
Vuonna 2011 Venäjän avaruusjärjestö panostaa 250 miljardia ruplaa (8,5 miljardia dollaria) summan uuden laukaisukeskuksen rakentamiseen. Tällä valmistaudutaan Baikonurin kosmodromin käytön hitaaseen alasajoon. Tässä prosessissa Sojuz-laukaisutornin rakentaminen ESAn ja CNESin Kouroun avaruuskeskukseen varmaan toimii hyvänä harjoituksena. Rakentaminen alkaa vuonna 2016 ja keskus on suunnitelman mukaan valmis vuonna 2018, jolloin keskuksesta tehdään ensimmäinen miehitetyn avaruusaluksen laukaisu.
Venäjällä ei ole yhtään avaruustutkalaivaa käytössään, kun esim. Kiinan kansantasavallalla on kolme. Siksi mm. planeettalentoja varten sillä pitäisi olla linkkisatelliitteja avaruusaluksien jatkuvaa seurantaa ja komentojen välitystä varten.
Toiminta-alueet > Teknologiavienti

Venäjä on toiminut yhteistyössä Kiinan kanssa myyden teknologista osaamistaan Kiinalle. Kiinalaisten miehitettyjen avaruusalusten on länsimaiden mediassa väitetty perustuvan venäläiseen teknologiaan, mitä Kiina ei ole vahvistanut.lähde?
Venäjä vie avaruusteknologiaa mm.
ESAlle, jonka ISS-avaruusasemamoduulien telakointioviratkaisut ovat venäläistä alkuperää. Myös ESAn tietoliikenneohjelma on hankkinut suurten avattavien antennien teknologiaa Venäjältä. Venäjä rakensi Kourouhun Sojuz-laukaisutornin 2000-luvun alussa.
Etelä-Korean kehittämä kantoraketti perustuu venäläiseen rakettiteknologiaan.
Intian kantorakettien rakettimoottoreista osa on edelleen venäläisiä.
Venäjä on kehittänyt Brasilian avaruuskeskusta ja avustanut brasilialaisen kantoraketin suunnittelussa.
Marraskuussa Venäjän avaruusjärjestö ilmoitti kehittävänsä Brasilian kanssa kaukokartoitussatelliitin. Aiemmin Brasilia on kehittänyt kaukokartoitusohjelmaansa kiinalais-brasilialaisten kaukokartoitussatelliittien varaan.
Englanti ja Venäjä neuvottelivat avaruusyhteistyöstä kesällä 2012.
Vuoden 2013 alkupuolella Venäjän pääministeri Medjeved ilmoitti Venäjän pyrkivän nostamaan markkinaosuuttaan nykyisestä 10 prosentista 15 prosenttiin kansainvälisillä avaruusmarkkinoilla. Venäjä panostaa 2013-2020 69 miljardia dollaria kansalliseen avaruusohjelmaansa. Samaan aikaa Venäjä kaavailee tutkasatelliitin ostoa Saksasta, joka olisi toteutuessaan avaruusalan maailmanmarkkinoiden vapautumisen merkkipylväs.
Yhteistoiminta Venäjän tiedeakatemian kanssa

Venäjän tieteelliset avaruuslennot ovat olleet harvinaisia: Koronas oli onnistunut aurinkoa tutkinut missio, Mars-96 epäonnistui laukaisussa, Radioastron ja Spectrum-X-Gamma ovat molemmat keskeytyneitä alkuperäisessä muodossaan, mutta hitaasti toteutumassa uudessa muodossa. Niiden tiedeinstrumentit toteuttaa IKI Avaruustutkimusinstituutti. Vuonna 2009 Venäjän avaruusjärjestö laukaisi Korona-Foton-tiedesatelliitin.
Yhteistoiminta sotilaallisen avaruustoiminnan kanssa

Venäjän sotilaallisen avaruustoiminnan organisoi Venäjän avaruusvoimat (VKS), joka vastaa Yhdysvaltain ilmavoimien Space Commandia. Venäjän avaruusvoimat hallinnoivat Plesetskin kosmodromia – kuten Yhdysvaltain ilmavoimat Vandenbergin tukikohtaa. Venäjän avaruusjärjestö ja Venäjän avaruusvoimat hallitsevat yhdessä Baikonurin kosmodromia – kuten NASA ja Yhdysvaltain ilmavoimat hallinnoivat Cape Canaveralin tukikohtaa ja samalla alueella sijaitsevaa Kennedy Space Centeriä.  Avaruusvoimat hallinnoivat Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinia. Yhteistoiminta on 1990-luvulla organisoitu Venäjällä samaan tapaan kuin Yhdysvalloissa jo 1950-luvulta alkaen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Venäjän avaruusjärjestön uusin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA:n kirjoittama esittely (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Venäjän avaruustieteen Internet-sivut (englanniksi)
Energija-yhtiö (Arkistoitu – Internet Archive) – avaruushistoriaa kattavasti (englanniksi)
RSSI – Venäläinen avaruuden tutkimuksen tietoverkko (englanniksi) (venäjäksi)
Venäjän Tiedeakatemian avaruustutkimuksen instituutin sivusto (venäjäksi)
Avaruuden valloitus -historiikki (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Venäjän kuulennot
Roskosmoksen rahoittama Mir (1998)
Sofia (nimi)

| Sofia |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  15. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  15. toukokuuta
– ortodoksinen:  17. syyskuuta
Muunnelmia:  Sohvi, Sonja, lyhentymät Sia ja Fia
Vastineita eri kielissä:  Sophia, Sofie, Sophie, Sofía, Sofija, Zsófia
Nimen alkuperä:  Kreikan σοφία ("viisaus")
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sofia on naisen etunimi, joka tulee viisautta merkitsevästä kreikkalaisesta sanasta. Nimi esiintyy useissa maissa myös kirjoitusasussa Sophia. Sofian kirjoitusmuoto on myös Sophie. Sofi ja Sophy ovat sen versioita.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sofia-nimen on Suomessa saanut 95 236 naista ja ainakin viisi miestä. Nimen muunnoksista Sofi on annettu 1 017:lle ja Sophia noin 1 130 henkilölle.
Tunnettuja Sofia-, Sophia- ja Sofi-nimisiä > Kuninkaallisia

Sofia (s. 1938), Juan Carlos I:n puoliso, Espanjan kuningatar 1975–2014
Sofia (1836–1919), Ruotsin kuningatar, kuningas Oskar II:n puoliso, Ruotsin kuningatar
Hannoverin Sofia (1630–1714) , Böömin kuningas Fredrik V:n tytär, Englannin kuningas Yrjö I:n äiti
Sofia (s. 1984), (o.s. Hellqvist), Ruotsin prinsessa, Värmlannin herttua, prinssi Carl Philipin puoliso
Sofia Aleksejevna (1657–1704), Venäjän sijaishallitsija 1682–1689, tsaari Aleksei I:n tytär
Sofia Dorotea Augusta eli Maria Fjodorovna (1759–1828), Paavali I:n  puoliso, Venäjän keisarinna 1796–1801
Sofia Charlotte (1668–1705), Preussin kuningatar, kuningas Fredrik I:n puoliso
Sophia Dorothea (1666–1726), saksalainen prinsessa, Englannin myöhemmän kuningas Yrjö I:n puoliso, Yrjö II:n äiti
Sophia Dorothea (1687–1757), englantilainen prinsessa ja Preussin kuningatar, kuningas Fredrik Vilhelm I:n puoliso
Sofia Eerikintytär (k. 1286), Tanskan prinsessa ja Ruotsin kuningatar, kuningas Valdemar Birgerinpojan puoliso
Sofia Magdalena (1746–1813), Kustaa III:n puoliso, Ruotsin kuningatar 1771–1792,
Sofia Palaiologos (1448–1503), Moskovan suuriruhtinatar, Iivana III Suuren puoliso
Sofia Preussilainen (1730–1832), Preussin prinsessa ja Kreikan kuningatar, kuningas Konstantin I:n puoliso
Sofia Vaasa (1547–1611), Ruotsin prinsessa, Kustaa Vaasan tytär
Kuvitteellisia Sofioita

Sofia, Silja Kiehelän lastenromaanissa Sofia ja karhunkynsi (2003)
Sofia, Jostein Gaarderin kirjassa Sofian maailma (1991)
Sofia Salin, Tiia Ilmasen näyttelemä rooli Salatut elämät -sarjassa
Sofija, Tkatšenkon tytär ja Semjon Kotkon rakastettu Sergei Prokofjevin oopperassa Semjon Kotko
Sofia Semjonovna Marmeladova, hyväsydäminen ilotyttö Dostojevskin kirjassa Rikos ja rangaistus
Craig Gerber kehittämä Prinsessa Sofia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sofia (nimi) Wikimedia Commonsissa
Fredrik VI

| Fredrik VI |
| --- | --- |
 Tanskan ja Norjan kuningas
 Fredrik VI, F.C. Gröger 1808
Tanskan kuningas
Valtakausi:  13. maaliskuuta 1808 – 3. joulukuuta 1839
Kruunajaiset:  31. heinäkuuta 1815 Frederiksborgin linnan kappeli
Edeltäjä:  Kristian VII
Seuraaja:  Kristian VIII
Norjan kuningas
Valtakausi:  13. maaliskuuta 1808 – 7. helmikuuta  1814
Edeltäjä:  Kristian VII
Seuraaja:  Kristian Frederik

Syntynyt:  28. tammikuuta 1768 Christiansborg, Kööpenhamina, Tanska
Kuollut:  3. tammikuuta 1839 (70 vuotta) Amalienborg,  Kööpenhamina, Tanska
Hautapaikka:  Roskilden tuomiokirkko
Puoliso:  Marie Sophie
Lapset:  Caroline  Vilhelmine
Suku:  Oldenburg
Isä:  Kristian VII
Äiti:  Caroline Matilda
Uskonto:  Luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Fredrik VI (28. tammikuuta 1768 Christiansborgin linna, Kööpenhamina – 3. tammikuuta 1839 Amalienborgin linna, Kööpenhamina, Tanskan kuningaskunta) oli Tanskan kuningas vuosina 1808–1839 ja Norjan kuningas vuosina 1808–1814.
Kruununprinssi Frederik ja äiti kuningatar Caroline Mathilde, Carl Daniel Voigts 1773
Kruununprinssi Frederik leikkikaverinsa kanssa, Johan Edvard Mandelbergin piirros
Suku ja koulutus, lapsuus

Frederikin äiti oli Englannin Yrjö III:n sisar, prinsessa Caroline Mathilda (1751–1775) ja hänellä oli nuorempi sisar prinsessa Louisa Augusta. Fredrikillä oli vaikea lapsuus. Kun hän oli neljävuotias, hän menetti kaiken yhteyden äitiinsä avioeron myötä, kun tämän suhde Johann Struenseehen paljastui vuonna 1772, ja äiti karkotettiin eikä hän ollut läheinen henkisesti sairaan isänsä Kristian VII:n kanssa. Hän ei saanut hyvää koulutusta, mutta hän oli velvollisuudentuntoinen ja päättäväinen.
Sekä äiti, kuningatar Caroline Mathilde että Johann Struensee saivat ideologisia vaikutteita valistusajattelijoilta, kuten Voltairelta ja Jean-Jacques Rousseau'lta. Siksi kuningatar hyväksyi täysin myös Struenseen suositteleman ankaran koulutuksen kruununprinssille, jota pidettiin heikkona ja kaipaavan vahvistusta fyysisesti ja henkisesti. Kun Struensee oli vallassa, pientä Frederikiä kasvatettiin Hirschholmin linnassa noudattamalla hieman omituista tulkintaa Rousseaun kuuluisassa teoksessa Émile esittämästä kasvatustavasta. Sen sijaan, että hän saisi ohjaavaa kasvatusta, Frederikin odotettiin oppivan kaikki omin voimin leikkimällä kahden tavallisen ei-aatelisen pojan kanssa Struenseen ohjeiden mukaisesti. Hänen piti itse etsiä ruokansa, vaatteensa ja suojautua ilmoja vastaan.
Ankaraa kasvatusmenetelmää lievensi Struenseen jälkeen lääkäri Christian Bergerin väliintulo. Epäilemättä menetelmä oli pohjimmiltaan hyödyllinen Frederikin terveydelle, mutta osittain se toteutettiin liian ankarasti, siitä leviävät huhut vaikuttivat Struenseen hallintoa vastaan. Struenseen teloittamisen jälkeen sotamarsalkka M. Numsenin leskestä tuli hänen hovimestarinnansa, mutta tämä erotettiin jo seuraavana vuonna.
Frederik sai oman hovinsa, jonka johtoon nimitettiin H. H. von Eickstedt. Opettajakseen hän sai B. G. Sporon, mutta ei tämä eikä ylihovimestari näyttäneet soveliailta valvomaan hänen kasvatustaan ​​ja koulutustaan. Koska Frederikin piti lopulta ottaa maan hallinto käsiinsä, hänen lapsuuden ja varhaisnuoruuden koulutustaan on pidettävä laiminlyötynä, eikä hänelle opetettu laajasti kouluaineita. Hän vietti nuoruusvuotensa yhden luotetun kamariherra, Johan Bülowin kanssa.
Sijaishallitsija

Jo vuonna 1782 kruununprinssi Frederik otti yhteyttä ministeri Andreas Peter Bernstorffiin, joka oli erotettu kaksi vuotta aiemmin. Myöhemmin kruununprinssi ryhtyi salaliittoon muiden tyytymättömien henkilöiden kanssa, jotka vastustivat hallitusta. Kruununprinssin iästä huolimatta hallitus lykkäsi tarkoituksella hänen konfirmaatiotaan, joka vahvistaisi kruununprinssin täysi-ikäisen aseman.
Mutta kun vuonna 1784 kruununprinssi Frederik täytti 16 vuotta, asiaa ei voitu enää lykätä, ja hänet konfirmoitiin lopulta 4. huhtikuuta ja julistettiin laillisesti täysi-ikäiseksi. Jo 14. huhtikuuta 1784 hän kaappasi itselleen sijaishallitsijan täydet valtuudet ja erotti leskikuningatar Juliane Marielle uskolliset ministerit. Sanotaan, että vallankaappauksen aikana hän kävi nyrkkitappelun setäpuolensa, Juliane Marien pojan, perintöprinssi Frederikin (1753–1805) kanssa sijaishallitsijan asemasta. Hän jatkoi Tanska-Norjan sijaishallitsijana isänsä nimen alaisuudessa, kunnes tämä kuoli vuonna 1808.
Kruununprinssi Frederik toimi prinssihallitsijana isänsä Kristian VII:n mielisairauden takia vuosina 1784–1808. Sijaishallitsijakaudella hän teki liberaaleja päätöksiä, esimerkiksi lakkautti maaorjuuden vuonna 1788. Vuonna 1784 Fredrik oli vallankaappauksen takana ja siitä lähtien hän oli kuninkaanvallan todellinen edustaja. Kotimaassa hän toteutti useita uudistuksia. Ulkoisesti Tanska oli sodassa Ison-Britannian kanssa vuosina 1801 ja 1807-1814. Tämä johti valtion konkurssiin vuonna 1813 ja Norjan menettämiseen seuraavana vuonna.
Kuningas

Sen jälkeen kun Tanska menetti Norjan Ruotsille Napoleonin sotiin liittyneessä Kielin rauhansopimuksessa vuonna 1814, Fredrik otti konservatiivisemman linjan ja korosti itsevaltiuttaan, jota vastustettiin maassa laajasti. Kuningas yritti rauhoittaa liikehdintää perustamalla neuvoa-antavia elimiä. Entisestä suurvallasta tuli Fredrikin hallituskaudella yksi Euroopan pienistä valtioista.
Fredrik VI oli suosittu kuningas; hän esiintyi absolutistisen isähahmon ruumiillistumana. Hän, kuningatar ja heidän tyttärensä personoivat mukavaa porvarillista perhettä, varsinkin kun he tekivät kävelyretkiä Frederiksbergin linnan Haven puiston kanavan varrella, ja olivat näkyvillä koko kansalle.
Valtaistuimelle nousunsa jälkeen hän oli taipuvainen yhä enemmän henkilökohtaiseen hallintoon, ja hallituksen vaikutusvalta väheni. Alun perin puolueeton Napoleonin sodissa Fredrik tuki Napoleonia Englannin Kööpenhaminan pommituksen jälkeen vuonna 1807. Välinpitämättömänä diplomaattina hän tuki Napoleonia liian kauan eikä kyennyt hyödyntämään Ruotsin vaikeuksia vuonna 1809. Kielin rauhassa tammikuussa 1814 hän joutui luovuttamaan Norjan Ruotsille ja Helgolandin Englannille. Wienin kongressin jälkeisinä vuosina Fredrik osoitti olevansa energinen, vastuullinen ja rehellinen "maansa isä". Ranskan heinäkuun 1830 vallankumouksen vaikutuksesta Fredrik perusti vuonna 1834 neljä neuvoa-antavaa maakuntakokousta. Tämä toiminta merkitsi parlamentaarisen elämän alkua Tanskassa.
Fredrik VI kuoli 71-vuotiaana joulukuussa 1839 Amalienborgin linnassa. Hänet on haudattu Roskilden tuomiokirkkoon.
Avioliitto ja lapset

Hän avioitui heinäkuussa 1790 Gottorpissa prinsessa Marie Sophie Frederika von Hesse-Kasselin (1767–1852) kanssa.
1780-luvulla oli esitetty useita vaihtoehtoja Frederikin puolisoksi ja päätettiin, että hän avioituisi Hesse-Kasselin prinssi Kaarle II:n (1744–1836) ja Tanskan prinsessa Louisen (1750–1831) vanhimman tyttären, serkkunsa Marie Sophie Frederikan kanssa. Hänenkin isoisänsä oli Fredrik V. Valinta oli suosittu kansan keskuudessa ja kruununprinssiparin sai saapuessa Kööpenhaminaan syyskuussa 1790 suuret suosionosoitukset. Avioliitolle oli ominaista molemminpuolinen kiintymys ja kunnioitus, vaikkakaan ilman syvempiä tunteita tai ymmärrystä. Heillä oli kaksi tytärtä, jotka elivät vielä vanhempiensa jälkeen, viisi poikaa ja yksi tytär kuolivat jo alle vuoden vanhoina.
Fredrik VI:n ja kuningatar Marie Sophien kahdeksasta lapsesta jäi eloon vain kaksi tytärtä prinsessa Caroline ja prinsessa Vilhelmine. Seuraavaksi Tanskan kuninkaaksi tuli Fredrikin serkku Kristian VIII.
Caroline (1793–1881), avioitui isänsä serkun, Kristian VIII:n kruununprinssi Frederik Ferdinandin (1792–1863) kanssa, avioliitto oli lapseton
Vilhelmine Marie (1808–1891), ensimmäinen avioliitto vuonna 1828 pikkuserkku Frederikin, tulevan Fredrik VII:n kanssa; he muuttivat erilleen vuonna 1834 ja liitto päätyi avioeroon vuonna 1837. Toinen avioliitto Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgin herttua Karlin kanssa, joka oli Tanskan tulevan Kristian IX:n vanhin veli. Molemmat avioliitot olivat lapsettomia.
Vuoden 1808 tienoilla Fredrik VI aloitti suhteen Bente Mortensdatter Andersen Rafstedin (1792–1862), poraajan Holmenin tyttären kanssa, jolle annettiin virallisen rakastajattaren asema nimellä rouva Frederikke Dannemand ja vuonna 1829 hän sai everstinrouvan arvon. Tämä synnytti hänelle kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
Louise Frederikke Dannemand, Dannemandin kreivitär (16. huhtikuuta 1810 - 28. joulukuuta 1888), meni naimisiin vuonna 1836 Wilhelm von Zachariæn (6. kesäkuuta 1807 - 16. elokuuta 1871) kanssa, ja heillä oli jälkeläisiä
Caroline Augusta Dannemand, Dannemandin kreivitär (1812–1844), meni naimisiin vuonna 1837 Adolf Frederik Schack von Brockdorffin (Vejle, 7. helmikuuta 1810 – 18. lokakuuta 1859) kanssa, ja heillä oli jälkeläisiä
Frederik Wilhelm Dannemand, Dannemandin kreivi (20. heinäkuuta 1813 – 12. maaliskuuta 1888), meni naimisiin ensin vuonna 1840 Franziska von Scholtenin (1820–44) kanssa, ei jälkeläisiä; toiseksi naimisiin vuonna 1845 Lovisa Grefvinde Schulinin (1815–1884) kanssa, ei jälkeläisiä; ja avioitui kolmanneksi vuonna 1884 Wilhelmina Laursenin (1840–1886) kanssa, ei jälkeläisiä
Vilhelm Christian Andersen (1816–?)