Valentin Vaala
Suomi-Filmin alkukausi > 1930-luvun menestyskomediat

Vaala siirtyi keväällä 1935 Suomi-Filmille ja pysyi uskollisesti sillä uransa loppuun asti. Hänen pitkäaikaisimpia yhteistyökumppaneita olivat elokuvaaja Eino Heino sekä näyttelijä ja käsikirjoittaja Lea Joutseno. Vaala aloitti Suomi-Filmin toisen kuvausyksikön ohjaajana, mutta vuonna 1936 Risto Orko siirtyi yrityksen johtoon ja Vaalasta tuli yhtiön ykkösohjaaja.
Vaalan ensimmäinen ohjaus Suomi-Filmissä oli Kaikki rakastavat (1935). Se on Helsingissä, Espoossa ja Hangossa kuvattu romanttinen komedia nuorten ihmisten mutkikkaasta rakkaussuhteesta. Vaala toi elokuvassa yhteen Suomen tunnetuimmaksi nousevan tähtiparin Tauno Palon ja Ansa Ikosen. Vaala valitsi erään aikalaisnäkemyksen mukaan Palon vakionäyttelijäkseen sekä ulkonäön ja näyttelijäkykyjen perusteella että Palon joustavuuden ja erilaisiin työtilanteisiin sopivuuden ansiosta. Vastaavasti Ansa Ikonen oli yksi Vaalan monista valkokangaslöydöistä: hän oli tavannut tuolloin vielä klaffityttönä toimineen Ikosen ensi kerran Suomi-Filmin konttorissa.
Kaikki rakastavat oli sangen ohut ja maneerinen komedia, mutta Vaalan seuraava elokuva, Hilja Valtosen romaaniin perustuva Vaimoke (1936), osoittautui täysosumaksi. Se kertoi Ansa Ikosen näyttelemästä lukkarin tyttärestä, joka Tauno Palon esittämän agronomin vedonlyönnin seurauksena joutuu kiperään tilanteeseen: tämä on päättänyt ottaa vaimokseen ensimmäisen vastaan tulevan nuoren naisen. Elokuva oli ensi-iltavuotensa katsotuin ja teki Palosta ja Ikosesta suomalaisen elokuvan rakastetuimman tähtiparin. Vielä samana kesänä Vaala ohjasi Vaimokkeelle epäsuoran jatko-osan Mieheke, joka sai ensi-iltansa joulun alla 1936. Näkökulma siinä on selkeästi urbaanimpi kuin romaanipohjaisessa Vaimokkeessa. Molemmat edustivat amerikkalaista screwballkomediaa, jossa romanttiseen komediaan oli lisätty farssimaisia piirteitä.
Seuraavaksi Vaala vaihtoi modernista komediasta melodraamaan. Vuonna 1937 valmistunut Koskenlaskijan morsian oli toisinto Erkki Karun vuonna 1923 valmistuneesta mykkäelokuvasta. Vaala roolitti Palon ja Ikosen myös Koskenlaskijan morsiameen, jonka alkuperäisteksti oli Väinö Katajan. Tarinassa ovat vastakkain naisen vapaus sekä vanhoillisen väen puritaaninen moraali. Naisen osa on perinteisen alistettu ja miehet ovat sisäisten ristiriitojen repimiä. Mukana on myös seikkailuelementtiä, jota edustavat tukkilaiset, sekä uskonnollista paatosta. Taitavasti toteutettujen koskenlaskukohtausten ansiosta Vaalan versiota arvostettiin pitkään hänen onnistuneimpana elokuvanaan.
Vaala jatkoi screwballkomedian parissa 1930-luvun lopulla, jolloin syntyivät Sysmäläinen (1938) ja Rikas tyttö (1939). Sysmäläinen on yksi Vaalan harvoista historialliseen aikaan sijoittuvista elokuvista, ja se kuvaa sukupuolten välistä taistelua ja sukupuolirooleilla leikkimistä. Aikalaisarvostelijat kiittelivät elokuvaa, mutta myöhemmissä arvioissa sitä on pidetty Vaalan välityönä. Rikas tyttö on moderni komedia, jossa oli sama asetelma kuin useissa Vaalan elokuvissa: yhteiskuntaluokkien yhteentörmäys. Sitä on myös pidetty melko tavanomaisena 30-luvun tyylinäytteenä, joka ei kuulu Vaalan tuotannon kärkipäähän. Molempien elokuvien pääosassa näytteli Vaalan uusin filmilöytö Sirkka Sari, joka kuoli tapaturmaisesti Rikkaan tytön ensi-iltakaronkassa.