stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Super Nintendo Entertainment System
Historia > 1990-luvun puoliväli

Vuoteen 1995 mennessä SNES oli jo selvästi jättänyt Mega Driven taakseen; SNES ohitti vuoden 1995 aikana ja vuoden 1996 alussa pelien myyntiluvuissa kaikki muut konsolit. Tätä edesauttoi myös se, että Sega keskittyi lähes yksinomaan markkinoimaan seuraavaa konsoliaan, Sega Saturnia, jättäen Mega Driven taka-alalle. SNES:n myynti Pohjois-Amerikassa kuitenkin laski vuosina 1996 ja 1997 johtuen seuraavan sukupolven konsoleiden tulemisesta; Sonyn ensimmäinen pelikonsoli, PlayStation, alkoi Sonyn massiivisen markkinointikampanjan avulla saada jalansijaa kaikilla mantereilla, ja Nintendo julkaisi tämän kanssa kilpailemaan oman konsolinsa, Nintendo 64:n. SNES:n uudisversio, SNES 2, joka oli vanhaa mallia kevyempi ja muodoltaan pyöreämpi, julkaistiin 99 dollarin hintaan Yhdysvalloissa lokakuussa 1997. Japanissa julkaistiin vastaava laite nimeltään Super Famicom Jr.. Konsolin mukana tuli Super Mario World 2: Yoshi's Island -peli. Antenni- ja laajennusportit puuttuivat tästä versiosta, jota ei koskaan julkaistu Euroopassa.
Huomattavia myöhemmän sukupolven SNES-pelejä ovat mm. ainoastaan Japanissa julkaistut roolipelit Tales of Phantasia ja Star Ocean. Molemmat pelit sisälsivät korkealaatuista grafiikkaa ja jopa ääninäyttelyä, joskin rajoitetusti. Myös Nintendon ja Squaresoftin yhteistyönä valmistunut Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars nousi monien suosikiksi, vaikkei myyntiluvuiltaan yltänytkään aikaisempien Mario-pelien tasolle. Nintendo lopetti SNES:n tuotannon Pohjois-Amerikassa vuonna 1999. Japanissa tuotanto jatkui vuoden 2003 syyskuuhun asti.
Monet SNES:n suositut pelit julkaistiin myöhemmin Game Boy Advancelle, jolla on hyvin samankaltaiset ominaisuudet. Virallisesti Nintendon uudeksi lippulaivaksi tullut Nintendo 64 julkaistiin loppuvuodesta 1996.
Laitteisto > Ohjain

SNES:n ohjain on muodoltaan NES-ohjainta pyöreämpi ja huomattavasti ergonomisempi. Start- ja select-näppäimet sekä ristiohjain on mallinnettu NES-ohjaimen mukaan. Uutena ominaisuutena olivat monesta myöhemmästäkin konsolista löytyvät L- ja R-näppäimet ohjaimen etuosassa. SNES-ohjain onkin vaikuttanut monen myöhemmän sukupolven konsolin ohjainsuunnitteluun huomattavasti; etenkin toimintonäppäimien asettaminen X-muotoon on nykykonsoleissakin yleisesti käytetty ratkaisu.
Laitteisto > Lisäpiirit

SNES suunniteltiin helposti laajennettavaksi pelimoduuleissa olevilla apusuorittimilla ja muilla piireillä. Tunnetuin monista laajennuspiireistä lienee Argonaut Softwaren kehittämä Super FX, joka sisälsi RISC-prosessorin. Sitä käytettiin tuottamaan polygoneja, teksturointia ja varjostusta muun muassa Star Foxissa ja myöhemmin Doomin SNES-versiossa. Piirin sekunnissa tuottamien polygonien määrä laskettiin kuitenkin vain muutamissa sadoissa tai tuhansissa, kun jo alkuperäisen PlayStationin vastaava luku oli satoja tuhansia, nykykoneiden satoja miljoonia. Digitaalisen signaaliprosessorin sisältänyt DSP-1 puolestaan paransi Mode 7 -efektejä ja mahdollisti nopeammat vektorilaskutoimitukset. Sitä käytettiin muun muassa Super Mario Kartissa.
Yleinen tehostaja oli myös SA-1 eli Super Accelerator -piiri, joka mahdollisti nopeamman prosessori- ja RAM-nopeuden. Tämä piiri toimi varsinaisen keskussuorittimen ja keskusmuistin rinnalla itsenäisesti, ja sitä käytettiin muun muassa Kirby-sarjan peleissä.
S-DD1-piiriä käytettiin Street Fighter Alpha 2:n ja Star Oceanin yhteydessä pelien grafiikkatiedostojen pakkauksessa ja purussa. Tämä mahdollisti yksityiskohtaisempien spritejen ja taustojen käytön, mutta peleissä saattoi esiintyä pieniä lataustaukoja piirin purkaessa dataa grafiikkasirun kautta.
Laitteisto > Lisälaitteet > Lisensoidut

Super Game Boy -adapteri sallii Game Boy- ja Game Boy Color -pelien pelaamisen konsolilla.
Super Scope - singon muotoinen valopistooli.
SNES Mouse - hiiri, joka luotiin erityisesti kehittävää Mario Paint -peliä varten.
Super Multitap ja Super Multitap 2 - Hudsonin lisensoitu moninpelilaajennus, joka antaa SNES:lle jopa 16 pelaajan tuen peleihin, jotka sitä tukevat (4 porttia per multitap).
Satellaview - ainoastaan Japanissa julkaistu modeemilisäosa
Laitteisto > Lisälaitteet > Lisensoimattomat

SNES:lle julkaistiin kolmannen osapuolen lisälaitteita, joilla pelaajan oli mahdollista muokata pelinaikaista dataa esim. loppumattomien elämien saamiseksi. Nintendo itse ei valmistanut, lisensoinut eikä hyväksynyt huijauslaitteita.
Pro Action Replay 2
Game Genie
Aluelukitut pelimoduulit

Pelimoduulien erilaiset muodot rajoittivat pelien levittämistä markkina-alueiden välillä ja auttoivat hintojen säätelemisessä. Pohjoisamerikkalaisissa moduuleissa on suorakulmainen pohja, jossa on kaiverretut urat, kun taas japanilaisissa ja eurooppalaisissa pelimoduuleissa muodot ovat pyöristetyt ilman kaiverruksia. Pohjoisamerikkalaisia moduuleja ei täten voi syöttää japanilaiseen tai eurooppalaiseen laitteeseen ilman näiden urien poistamista. Eurooppalaisella koneella voi pohjoisamerikkalaisia pelejä pelata ns. universaaliadapterilla.
Fyysisten muotojen eroavaisuuksien lisäksi laitteissa ja pelimoduuleissa on sisäänrakennettuna aluekoodattu piiri, joka estää eurooppalaisia pelejä toimimasta muiden alueiden konsoleissa ja päinvastoin, vaikka eurooppalaiset ja japanilaiset pelimoduulit ovatkin keskenään samanmuotoisia. Japanilaisissa ja pohjoisamerikkalaisissa pelimoduuleissa on sama aluepiiri (NTSC), joten konsolin syöttöluukkua muokkaamalla saadaan ne toimimaan laitteiden välillä. Yksinkertaisin tapa sallia japanilaisten ja eurooppalaisten pelimoduulien käyttö Pohjois-Amerikan mallissa on käyttää Game Genie -huijauslaitetta, josta poistetaan pieni pala muovia. Täten laitetta pystyy käyttämään siihen kytkettyjen pelimoduulien aluekoodisuodattimena. Eurooppalaisten pelimoduulien aluepiirin toiminta lakkaa kytkennän ajaksi, koska SNES käyttää Game Genien piiriä.
Emulointi

Kuten edeltäjänsä, SNES on nauttinut pitkää kulttisuosiota. Valmistuksen lopettamisen jälkeen se on menestynyt käytettyjen konsolien markkinoilla ja myöhemmin muun muassa PC:n konsoliemuloinnin parissa. Monet pelaajat löysivätkin konsolin vasta myynnin loppumisen jälkeen. SNES on käynyt läpi hyvin samankaltaisen henkiinheräämisen kuin edellinen konsoli.
Emulointiprojektit alkoivat noin vuonna 1996 projekteilla kuten VSMC ja Super Pasofami.
Mikään näistä hankkeista ei kestänyt vuoteen 1998. Tänä aikana ilmestyivät Snes96 ja Snes97, joista myöhemmin tuli Snes9x. Toinen mainitsemisen arvoinen on SNEeSe, jota pidetään erittäin tarkkana mutta ominaisuuksiltaan rajoittuneena emulaattorina.
Vuoden 1998 alkupuolella SNES-harrastajat alkoivat ohjelmoida emulaattoria nimeltä ZSNES. Vuotta myöhemmin kilpailevan Snes9x:n kehitys sai alkunsa. Siitä lähtien nämä kaksi emulaattoria ovat tarjonneet eniten ominaisuuksia.
Symbianillekin on kehitetty SNES emulaattori VSun.
Nintendo pitää SNES:n ja muiden konsoliensa pelimoduuleista kopioituja tiedostoja eli ROM-tiedostoja törkeänä piratismina. SNES:in ROM-tiedostojen pelaajat perustelivat asiaa konsolin valmistuksen lopettamisella, pelimoduulien hauraudella (vaikkakin pelimoduulit ovatkin paljon kestävämpiä kuin optiset levyt) ja tiettyjen ulkomaisten pelien puutteella. Myöhemmin Nintendo on ollut asiassa vähemmän aktiivinen.
ROM-moduulitiedostoja löytyy yhä internetistä huolimatta Nintendon yrityksistä lopettaa niiden levitys. Konsolin tuotannon lopettamisen, käytettyjen laitteiden ja pelien markkinoiden hiivuttua ja Internetin nopean kasvun ansiosta tiedostojen etsimisestä on tullut helpompaa kuin mitä se oli SNES:n aikana. Useimmat ROM-sivustot tarjoavat tiedostoja SNES:lle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SNES Open Directory Project -sivustolla (englanniksi)
Neljännen sukupolven pelikonsolit
CD-i
Commodore CDTV
LaserActive
Neo-Geo
Sega Mega Drive (Sega Genesis)
Super A'Can
Super Nintendo Entertainment System
PC Engine
PC Engine SuperGrafx
Nintendon laitteet
| --- | --- |
Pelikonsolit:   Color TV Game  NES/Famicom NES 2/AV Famicom  SNES/Super Famicom  Virtual Boy  Nintendo 64 iQue Player  GameCube Panasonic Q  Wii  Wii U  Nintendo Switch  Nintendo Switch 2 
Käsikonsolit:   Game & Watch  Game Boy  Game Boy Color  Game Boy Advance  Game Boy Advance SP  Nintendo DS  Game Boy Micro  Nintendo DS Lite  Nintendo DSi  Nintendo DSi XL  Nintendo 3DS  Nintendo 3DS XL  Nintendo 2DS  New Nintendo 3DS  New Nintendo 3DS XL  New Nintendo 2DS XL  Nintendo Switch Lite 
Kolikkopelit:   Vs. UniSystem/DualSystem  PlayChoice-10  Nintendo Super System  Triforce 
Pohjois-Amerikan malli
Japanin malli
ZSNES on yksi emulaattoreista, jolla voi pelata konsolin pelejä tietokoneella.
Sven Bärtschi

| Sven Bärtschi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1992 (ikä 32) Langenthal, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–2023
Aik. seurat:  SC Langenthal (NLB) Portland Winterhawks (WHL) Calgary Flames (NHL) Abbotsford Heat (AHL) Adirondack Flames (AHL) Vancouver Canucks (NHL) Utica Comets (AHL) Vegas Golden Knights (NHL) Henderson Silver Knights (AHL) SC Bern (NL)
NHL-varaus:  13. varaus, 2011 Calgary Flames
KHL-varaus:  91. varaus, 2012 Severstal Tšerepovets
Sven Bärtschi (s. 5. lokakuuta 1992 Langenthal, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Calgary Flames varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hänen vahvuuksiin kuuluu kiekolliset taidot, hyökkäyspään pelaaminen, ahkera työntekeminen ja ruuhkapelaaminen. Bärtschillä on sekä hyvän pelintekijän että maalintekijän ominaisuuksia. Hänen kokonsa ei ole kuitenkaan ihanteellinen NHL:ään. Bärtschillä on puutteita myös fysiikassa.
Ura > Seuraura

Bärtschi on kotikaupunkinsa joukkueen SC Langenthalin kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana kaudella 2008–2009 Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä. Toukokuussa 2009 Bärtschi teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Langenthalin kanssa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi NLB:ssä 37 runkosarjaottelua tehopistein 6+6=12 sekä seitsemän playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Bärtschi edusti vielä A-nuorissa Langenthalin lisäksi myös EV Zugia.
Kesällä 2010 WHL-joukkue Portland Winterhawks varasi Bärtschin seitsemäntenä pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2010–2011 ja teki 66 runkosarjaottelussa tehot 34+51=85. Bärtschi oli Winterhawksin toiseksi paras pistemies Ryan Johansenin jälkeen, ellei kesken kauden Vancouver Giantsista siirtyneen Craig Cunninghamin WHL:n yhteistehoja lasketa. Hän oli koko WHL:n eniten pisteitä, maaleja ja syöttöjä tehnyt tulokas.
Calgary Flames varasi Bärtschin NHL:n varaustilaisuuden 13. pelaajana kesällä 2011. Hänestä tuli kaikkien aikojen toiseksi korkeimmalla numerolla NHL:ään varattu sveitsiläispelaaja. Ennätys on Bärtschin Winterhawksissa ja ikäkausimaajoukkueissa pelanneen joukkuetoverin Nino Niederreiterin hallussa, joka varattiin viidentenä pelaajana New York Islandersiin kesällä 2010.
Bärtschi teki Flamesin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen jo varauksensa jälkeen heinäkuussa 2011, mutta hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa 2011–2012 vielä suurimmaksi osaksi WHL:ssä, sillä Bärtschi palautettiin harjoitusleirin päätteeksi WHL:ään. Hän oli tehoilla 33+61=94 Winterhawksin toiseksi paras pistemies Ty Rattien jälkeen ja sijoittui koko WHL:n pistepörssissä kymmenenneksi. Bärtschi voitti myös koko kevään 2012 pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+20=34. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Bärtschi valittiin kauden aikana myös kolmesti liigan viikon pelaajaksi ja palkittiin Winterhawksin arvokkaimpana pelaajana.
Bärtschi pelasi kauden 2011–2012 aikana myös viisi NHL-ottelua Flamesissa tehden niissä kolme maalia, kun joukkue kutsui hänet hätäavuksi WHL:stä. Bärtschi pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 9. maaliskuuta 2012 Winnipeg Jetsiä vastaan ja hänen NHL-uransa avausmaali syntyi kaksi päivää myöhemmin 11. maaliskuuta vieraissa Minnesota Wildin Matt Hackettin taakse.
Syksyn 2012 harjoitusleirin päätteeksi Bärtschi siirrettiin Flamesin farmijoukkue Abbotsford Heatiin, AHL:ään.
Ura > Maajoukkueura

Bärtschi pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, joista jälkimmäinen turnaus jäi Sveitsin varakapteenina toimineelle Bärtschille loukkaantumisen takia vain kahden ottelun mittaiseksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista jälkimmäisessä turnauksessa Bärtschi valittiin Sveitsin top-3-pelaajaksi.
Tilastot

Bärtschi WHL-joukkue Portland Winterhawksin paidassa.
Kantáran linna

Näkymä Kantáran linnasta.
Kantáran linna (kreik. Κάστρο της Καντάρας, Kástro tis Kantáras) sijaitsee Kyproksen saarella Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan alueella.
Historia

Linna rakennettiin 900-luvulla Kyrenian vuoristoalueelle, noin 600 metrin korkeuteen suojaamaan Bysantin valtaan tuolloin kuulunutta Kyprosta arabeilta. Kuningas Rikhard Leijonamieli valloitti Kyproksen ja samalla Kantáran linnan vuonna 1191.
Matkailu

Nykyisin linna on nähtävyys, jonka kävijämäärä lisääntyy koko ajan Pohjois-Kyproksen rajanylittämisen helpotuttua vuonna 2004.
KF Drita

Klubi Futbollistik Drita on jalkapalloseura Gjilanin kunnasta. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Kosovon superliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Drita voitti kaudella 2017–2018 Kosovon mestaruuden, mikä takasi paikan seuraavan kauden Mestarien liigaan.
KERS

KERS-järjestelmä
KERS-järjestelmän toimintaperiaate
Kinetic Energy Recovery System (lyh. KERS) on ajoneuvon jarrutusjärjestelmä, joka ottaa talteen auton massan ja pyörivien osien (renkaat, voimansiirto, moottori) kineettistä energiaa varastoimalla sen vauhtipyörään tai korkeajännitteisiin akkuihin. Aikaisemmin KERS-järjestelmiä on käytetty erityisesti junissa, mutta nykyisin myös kilpa-autoilussa, muun muassa Formula 1:ssä. Kaikki hybridi- ja täyssähköautot käyttävät kineettisen energian varastointia akkuun. Monissa polttomoottoriautoissakin säästetään polttoainetta kineettisen energian talteenotolla: käynnistysakkua ei ladata aivan täyteen moottorilla ja akun varausta täydennetään käyttämällä laturia jarrutuksen apuna.
Automobile Club de l’Ouest on kannattanut KERSin käyttöä 2000-luvun alkukymmeneltä lähtien Le Mansin 24 tunnin ajoissa LMP1-luokassa.
Thomas More ‑rakennus

| Thomas More ‑rakennus |
| --- | --- |
Sijainti:  Kirchberg, Luxemburg
Rakennustyyppi:  tuomioistuin
Avattu:  1993
Käyttäjä:  Euroopan unionin tuomioistuin
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Thomas More ‑rakennus on Euroopan unionin tuomioistuimen Luxemburgissa sijaitseva rakennus, joka on osa Oikeuspalatsi-kompleksia. Thomas More -rakennus on tuomioistuimen oikeuspalatsin toinen laajennusosa, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1993.
Thomas More ‑rakennuksesta löytyy unionin yleisen tuomioistuimen tuomareiden kabinetteja sekä kirjaamo. Rakennuksessa on kaksi istuntosalia: sininen sali ja vihreä sali sekä kokoussali.
Thomas More -rakennus on rakennettu neljän sisäpihan ympärille ja sijoitettu Erasmus‑rakennuksen jatkeeseen. Rakennus toistaa Erasmus‑rakennuksen arkkitehtonisia ominaisuuksia. Aulan julkisivu on suunniteltu laajaksi, rakenteeltaan vaakatasossa olevaksi lasikaareksi, joka yhdistää Erasmus-ja Themis‑rakennukset. Rakennuksen modulaarinen kehikko on tehty betonista ja teräksestä. Julkisivut on tehty graniitista, ja niissä on käytetty lasitettua alumiinirakennetta.
Rakennus on nimetty Thomas Moren mukaan.
Thomas Morley

Thomas Morley (1557/1558 Norwich – lokakuu 1602 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja musiikkiteoreetikko. Hän oli englantilaisen madrigaalin edelläkävijä.
Morley opiskeli William Byrdin johdolla. Hän työskenteli lapsikuoron johtajana Norwichin tuomiokirkossa vuosina 1583–1587. Sittemmin hän toimi urkurina St Giles-without-Cripplegatessa ja St Paulin katedraalissa. Morley kääntyi hyvin todennäköisesti katolilaiseksi varhaisessa vaiheessa, mutta oli jättänyt katolisen kirkon viimeistään vuonna 1591, koska osallistui silloin englantilaisten katolilaisten vakoilemiseen Alankomaissa.
Morleyn sävelsi madrigaalien lisäksi canzonettoja ja baletteja, joista jälkimmäiset olivat Giovanni Giacomo Gastoldin mallin mukaan laadittuja. Niissä on kuitenkin enemmän musiikillista kehittelyä ja voimakkaampi harmonisen suunnan tunne kuin Gastoldin töissä. Omien alkuperäissävellystensä ohella Morley teki englanninkielisiä käännöksiä italialaisista madrigaaleista. Vuonna 1598 hän sai monopolin musiikin painamiseen Englannissa teoreettisesti 21 vuoden ajalle. Morley julkaisi myös kirjan A Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke (1597), joka on hänen aikansa ja häntä edeltäneiden sukupolvien sävellystyylien teoreettisen pohjan lähde. Viimeiset alkuperäissävellyksensä Morley julkaisi teoksessa The First Booke of Ayres (1600), mutta vielä vuonna 1603 julkaistiin hänen editoimansa The Triumphes of Oriana -kokoelma eri säveltäjien tekemistä madrigaaleista. Madrigaalien ohella Morleyn teoksiin kuuluvat esimerkiksi kuusiääniset motetit Laboravi in gemitu meo ja De profundis clamavi.
Morleyn varhainen tuotanto poikkeaa tyylillisesti hänen myöhemmistä teoksistaan. Hän sai koulutuksensa laajasti ja vahvasti polyfonisen englantilaisen tyylin mukaisesti, mutta 1590-luvun teoksissaan hän osoitti hallitsevansa italialaisen madrigaalityylin.
Tal Afar

| Tal Afar (تل عفر) |
| --- | --- |
 Tal Afarin linna
 Tal Afar
 Koordinaatit: 36.3742°N, 42.4542°E 
Valtio:   Irak
Maakunta:  Ninawa
Piirikunta:  Tal Afar
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tal Afar (arab. تل عفر‎‎, Tal ʿAfar) tai Telafar on kaupunki Ninawan maakunnassa Luoteis-Irakissa. Kaupungista on noin 57 kilometriä Syyrian rajalle. Mosul sijaitsee noin 60 kilometriä kaupungista itään ja Irakin pääkaupunki Bagdad noin 383 kilometriä eteläkaakkoon. Kaupunki on noin 520 000 asukkaan Tal Afarin piirikunnan hallintokeskus (piirikunnassa asui 17 % maakunnan 3,04 miljoonasta asukkaasta).
Kaupunki on tunnettu turkmeeniasukkaistaan. Irakin sodan aikana vuonna 2006 kaupungissa oli noin 200 000 tai 250 000 asukasta; kaupunki oli välillä al-Qaidan hallinnassa. Kesäkuussa 2014 kaupungin kerrottiin joutuneen puolestaan ääri-islamistisen Isisin johtamien sunnitaistelijoiden haltuun. Elokuussa 2017 Irakin armeija aloitti hyökkäyksen kaupunkiin ja kaupunki vallattiin saman kuun loppuun mennessä.
Piirikunnan väestö kuuluu Irakin köyhimpiin. Vuonna 2011 noin 45 prosenttia Tal Afarin piirikunnan väestöstä eli kansallista tulorajaa (2,5 dollaria päivässä) alhaisemmalla toimeentulolla. Yli 12-vuotiaista noin 38 prosenttia oli lukutaidottomia. On huomattavaa, että Ninavan maakunnan tytöistä läheskään kaikki eivät pääse kouluun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tal Afar Wikimedia Commonsissa
Peshmerga fight off ISIS attack in Tal Afar (27.6.2015) (rudaw.net) (englanniksi)
Coalition bombing kills ISIS governor in Tal Afar (rudaw.net) (englanniksi)
Jim Hoft: BREAKING: ISIS Executes 600 Yazidi Hostages in Tal Afar (2.5.2015) (thegatewaypundit.com) (englanniksi)
IS Militants Blow Up Historical Tal Afar Castle (Hazhar Mamuzini) (basnews.com) (englanniksi)
Kalle Kuusela

Kalle Kuusela (s. 1975) on suomalainen vaatesuunnittelija. Hän perusti 1997 Kone Helsinki -nimisen vaateliikkeen, jonka hän kuitenkin myi vuonna 2007 mutta jatkaa yhteistyötä freelance-suunnittelijana.
Kuusela on vapaa suunnittelija ja suunnittelee paitsi entiselle yritykselleen, myös muun muassa Aarikalle. Hän on suunnitellut pukuja myös Linnan juhliin presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolle meneville vieraille ja farkkukankaisia hääpukuja ranskalaisyritykselle. Kuusela oli Young Professionals -lehden Vuoden 2006 nuoret kyvyt -listalla. Hän on suunnitellut puvustuksen Minna Tervamäen koreografiaan Something Else?.
Kone Helsinki

Kone Helsinki oli Kuuselan vuonna 1997 perustama vaateliike, joka myi lähinnä miesten vaatteita, erityisesti farkkukankaasta valmistettuja, sekä lisäksi paitoja ja logovöitä. Yritys tuli tunnetuksi Idols-kilpailun puvustajana ja on sen jälkeen ollut Antti Tuiskun vaatettaja. Yrityksen omistaja oli vuodesta ollut 2007 Perttu Klaavo. Yritys itse käytti nimestä logon kirjoitusasua koneHELSINKI.
Aiheesta muualla

City-lehti: KoneHelsinki – Erään katuvaatteen tarina
City-lehti: Kone kotikeittiössä
Kone Helsingin verkkosivut
Thomas Moriggl

Thomas Moriggl
Thomas Moriggl (s. 23. helmikuuta 1981 Silandro) on uransa lopettanut italialainen maastohiihtäjä, joka edusti seuratasolla G.S. Fiamme Giallea.
Aikuisten arvokisoissa Moriggl kilpaili ensimmäisen kerran Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 50 kilometrillä 21:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Moriggl oli sekä vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä että 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 24:s.
Maastohiihdon maailmancupissa Moriggl kilpaili ensimmäisen kerran Cognessa joulukuussa 2002. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Pragelaton 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2004 oltuaan kolmas. Toisen kerran hän sijoittui kolmanneksi Lahden 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2005.
Aiheesta muualla

Thomas Morigglin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kanuma

| Kanuma (鹿沼市) |
| --- | --- |
 Kanuma Imamiya-jinjan Yatai-festivaali
 lippu:  symboli
 Kanuman sijainti Tochigin prefektuurissa
 Kanuma
 Koordinaatit: 36°34′02″N, 139°44′42″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Tochigin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  490,64 km²
Väkiluku (09/2020):  94 839
 – Väestötiheys:  193 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Sugi
 – Kukka:  Intianalppiruusu
 – Hedelmä:  Mansikka
 
 https://www.city.kanuma.tochigi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kanuma (jap. 鹿沼市, Kanuma-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tochigin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa Utsunomiyan länsipuolella. Idässä kaupunki käsittää tasankoalueita, joiden läpi virtaa muun muassa Kurojoki, lännessä sen alue nousee Ashiovuorille. Kanumassa on 94 839 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 490,64 neliökilometriä.
Kanumaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Nikkō-linja ja Tōbu-rautateiden Nikkō-linja.
Kuvia

Furumine-jinja
Kanuman rautatieasema
Kohō-en-puutarha
Kanuman kantakaupunki vuoden 1975 ilmakuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanuma Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)