stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Molvanîa

| Molvanîa – Itä-Euroopan hyljeksitty helmi> Molvanîa – a land untouched by modern dentistry |
| --- | --- |
 Kirjan englanninkielisen alkuteoksen kansi.
Alkuperäisteos
Kieli:  englanti
Genre:  parodia
Kustantaja:  Working Dog Productions (Jet Lag)
Julkaistu:  2003 (Australiassa)
Sivumäärä:  176
ISBN:  978-1-74066-110-2
Suomennos
Suomentaja:  Tarja Kontro
Kustantaja:  Otava
Sivumäärä:  175
Sarja: Jet Lag
Seuraava:  Phaic Tan – Auringonpistos naurettavan halvalla
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Molvanîa – Itä-Euroopan hyljeksitty helmi (Molvanîa – a land untouched by modern dentistry) on vuonna 2003 ilmestynyt humoristinen matkaopas kuvitteellisesta Itä-Euroopaan sijoittuvasta Molvanîan valtiosta. Parodisen opaskirjan ovat kirjoittaneet australialaiset televisiokoomikot Santo Cilauro, Tom Gleisner ja Rob Sitch. Teos ilmestyi alkujaan  kuvitteellisten matkakohteiden Jet Lag -kirjasarjan ensimmäisenä osana. Tarja Kontron suomennos ilmestyi Otavan kustantamana vuonna 2004. Kirjan tyylissä on vaikutteita Lonely Planet -matkaopassarjasta.
Kirja Molvanîasta oli kansainvälinen jättimenestys. Myös kirjasarjan seuraava teos suomennettiin: Indokiinaan sijoittuvasta mielikuvamatkakohteesta kertova Phaic Tan – Auringonpistos naurettavan halvalla (2006, ISBN 951-1-21078-5). Kirjasarjan kolmantena teoksena julkaistiin englanniksi Keski-Amerikan kuviteltua matkakohdetta parodisoiva San Sombrèro - A Land of Carnivals, Cocktails and Coups (2007, ISBN 1-74066-385-3). Sarjan neljännessä, englanniksi julkaistussa kirjassa palattiin kuvitteellisen Molvanîan tematiikkaan (Molvanian Baby Names: With Meanings, Derivations And Probable Pronunciations, 2009, ISBN 978-1-74066-859-0).
Moduli (algebra)

Abstraktissa algebrassa moduli on vektoriavaruuden yleistys. Ainoa ero on, että kerroinkunnan (eli "skalaarien") ei tarvitsekaan olla kunta: riittää, että se on rengas.
Erona on siis se, että skalaarien kertolaskun ei tarvitse olla vaihdannainen, nollasta poikkeavillakaan skalaareilla ei tarvitse olla käänteisalkiota, ja skalaarien joukko saa olla jopa  \{0\} (ks. rengas).
Motivointi

Vektoriavaruudessa skalaarit muodostavat kunnan. Niillä voi kertoa vektoreita. Kertolasku toteuttaa tietyt laskutoimituslait, esimerkiksi osittelulait.
Esimerkiksi vektoriavaruuden  \mathbb {R} ^{2} tai  \mathbb {R} ^{n} skalaarit ovat reaalilukuja. Niillä voi kertoa kyseisen vektorin, jolloin sen suunta säilyy mutta pituus moninkertaistuu skalaarin verran. Esimerkiksi  3\cdot (2,3)=(6,9).
Modulissa riittää, että skalaarit muodostavat renkaan, joten moduli on merkittävä yleistys vektoriavaruudesta. Tämä on ainoa ero; muut vasemman modulin ehdot ovat samat: alla esitetyt neljä skalaarikertolaskun aksioomaa ja se, että skalaarikerrottavien olioiden joukko (vektoriavaruus tai moduli) on Abelin ryhmä.
Moduleiden teoria perustuu paljolti siihen, että suuri osa vektoriavaruuden tuloksista on saatu yleistettyä moduleille. Skalaarikunnan tilalla voi siis olla esimerkiksi pääideaalirengas. Kaikkia vektoriavaruuden tulokset eivät kuitenkaan päde kaikille moduleille. Esimerkiksi kaikilla moduleilla ei ole kantaa, ja osa niistäkin, joilla on, kuten vapaat modulit, käyttäytyvät joiltain osin merkittävästi eri lailla kuin vektoriavaruudet.
Modulit ovat keskeinen käsite kommutatiivisessa algebrassa, joka taas on tärkeä matematiikan osa-alue esimerkiksi:
algebrallisessa geometriassa
homologisessa algebrassa ja algebrallisessa topologiassa
ryhmien esitysteoriassa.
Määritelmä

Renkaan R vasen moduli eli vasemmanpuolinen moduli sisältää Abelin ryhmän (M,+)
ja skalaarikertolaskun R × M → M, jota
merkitään rx, missä r kuuluu R:ään ja x kuuluu
M:ään siten, että kaikilla R:n alkioilla r,s ja
M:n alkioilla x,y on voimassa
r(x+y) = rx+ry
(r+s)x = rx+sx
(rs)x = r(sx)
1x = x
Tätä voidaan myös sanoa M:n vasemmaksi R-moduliksi tai RM. Oikeanpuolisessa modulissa ehto 3. korvataan ehdolla (sr)x = r(sx).
Toisin kuin tässä artikkelissa oletetaan, kirjallisuudessa ei aina vaadita renkaiden olevan ykkösellisiä. Tällöin myöskään moduliehtojen ehtoa 4 ei tietenkään vaadita. Jos modulissa on kuitenkin yksikköalkio, sanotaan, että moduli on ykkösellinen.
Bimoduli on moduli joka on sekä vasen, että oikea moduli. Jos rengas R on kommutatiivinen, on vasen R-moduli sama kuin oikea R-moduli. Tällöin molempia moduleita kutsutaan yksinkertaisesti nimellä R-moduli.
Esimerkkejä

Jos K on kunta, ovat K-modulit ja K-vektoriavaruudet sama asia.
Jos  R=\{0\} eli  1=0, niin  M=\{0\}.
Z-modulit ja Abelin ryhmät vastaavat toisiaan. Tämä tarkoittaa sitä, että jokainen Abelin ryhmä on kokonaislukujen Z renkaan moduli yksikäsitteisellä tavalla. Olkoon n > 0 ja nx = x + x + ... + x (n summattavaa), 0x = 0, ja (−n)x = −(nx).
Jos R on mielivaltainen rengas ja n on luonnollinen luku, on karteesinen tulo Rn sekä R:n vasen, että oikea moduli, missä laskutoimitukset määritellään komponenteittain. Tapaus n=0 on triviaali R-moduli {0}, jossa on vain neutraalialkio. Tällöin moduli on vapaa ja luku n on vapaan modulin aste.
Jos X on sileä monisto, sileät funktiot X:ltä reaaliluvuille muodostavat renkaan C∞(X). Kaikkien X:n sileiden vektorikenttien joukko muodostaa modulin avaruudessa C∞(X), kuten myös tensorikentät ja differentiaalimuodot.
Reaalikertoimiset nxn-matriisit muodostavat renkaan R ja euklidinen avaruus Rn on tämän renkaan suhteen vasen moduli, missä modulin laskutoimitus on määritelty matriisikertolaskun avulla.
Jos R on mielivaltainen rengas ja I on mielivaltainen R:n ideaali, on I R:n vasen moduli. Vastaavasti voidaan määritellä oikea moduli.
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke; Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Tadžikit

| Tadžikit> تاجيک‎,  Tājīk Тоҷик |
| --- | --- |
Väkiluku:  16–20 miljoonaa
Asuinalueet:   Afganistan 9 450 000–11 550 000     Tadžikistan 6 787 000 (2014)   Uzbekistan 1 420 000 (2012)   Pakistan 220 000   Venäjä 201 000   Yhdysvallat 52 000    Kirgisia 47 500  Kiina 39 642    Kanada 15 870   Ukraina 4 255 
Kielet:  persia (tadžikki, dari)
Uskonnot:  islam   zarathustralaisuus buddhalaisuus
Vanha tadžikkimies Samarkandissa 1900-luvun alussa. Sergei Prokudin-Gorskin ottama valokuva.
Tadžikit ovat indoeurooppalaisten kansojen iranilaiseen ryhmään kuuluva kansa Keski-Aasiassa. Tadžikkeja on yhteensä yli 40 miljoonaa. Tadžikit ovat pääasiassa muslimeja ja puhuvat tadžikkia, joka kuuluu indoeurooppalaiseen kielikuntaan ja on läheistä sukua Iranissa puhuttavalle persialle.
Asuinalue

Tadžikit muodostavat enemmistön Tadžikistanin väestöstä ja ovat huomattavana vähemmistönä Afganistanissa ja Uzbekistanissa. Vähäisempiä määriä tadžikkeja asuu myös Kiinassa, pääasiassa Sinkiangissa, Iranin ja Pakistanin pohjoisosissa, Turkmenistanissa, Kirgisiassa ja Kazakstanissa.
Aikaisemmin nykyisten tadžikkien esi-isät asuttivat paljon laajempaa aluetta Keski-Aasiasta, mutta joutuivat väistymään, kun turkkilais-tataarilaiset kansat muuttivat alueelle.
Nykyisin tadžikit muodostavat enemmistön Tadžikistanin väestöstä (79,9 %). He ovat myös huomattava ryhmä Afganistanissa (42 %), missä he asuttavat maan koillisosia. Lisäksi Kabulissa, Mazar-i-Sharifissa ja Heratissa on huomattavia määriä tadžikkeja. Uzbekistanin tadžikkiväestö on keskittynyt Tadžikistanin vastaiselle rajalle maan itäosaan sekä maan eteläosassa olevalle Surkandarjan alueelle. Lisäksi he muodostavat enemmistön Buharan ja Samarqandin kaupunkien väestöstä lännempänä. Virallisten tietojen mukaan Uzbekistanin väestöstä on tadžikkeja noin 5 %, mutta määrän uskotaan olevan suurempi, jopa 25-30 % väestöstä. Pakistanissa asustaa noin 0,5-1 miljoonaa tadžikkia, mutta heistä suurin osa on Afganistanista sotaa pakoon lähteneitä pakolaisia. Kiinan noin 41 000 tadžikista suurin osa (96 %) asuu Sinkiangin autonomisessa provinssissa Länsi-Kiinassa. Sinkiangissa olevassa Taxorganissa tadžikkien autonomisessa piirikunnassa asuu noin 60 % Kiinan tadžikeista.
Määritelmä

Sanalla tadžikki voidaan ylimalkaisesti tarkoittaa kaikkia iranilaisia kansoja, jotka asuvat Iranin itäpuolella ja puhuvat persiaa tai sille läheisiä kieliä. Keski-Aasiassa asuu kuitenkin myös kansoja, kuten hazarat ja aimakit, jotka eivät ole iranilaista alkuperää, mutta puhuvat persiaa. Vuoristo-Badahšanin alueella Itä-Tadžikistanissa ja Afganistanissa asuvat Vuoristo-tadžikit tai pamirilaiset sekä Länsi-Kiinassa, Sinkiangin provinssissa asuvat tadžikit puolestaan koostuvat oikeastaan monista pienistä etnisistä ryhmistä, mutta heidät yleensä luetaan tadžikeihin.
Termin alkuperä

Termin tadžikki alkuperä on epäselvä. Nykyisin pääasiallisesti uskotaan sanan tadžikki olevan vanha turkkilainen ilmaisu, joka kuvaa kaikkia persiaa puhuvia ja iranilaista alkuperää olevia kansoja. Sanaa tadžikki ei ollut olemassa ennen kuin turkkilais-tataarilaiset kansat valloittivat Keski-Aasian. Myös ne persiankieliset, jotka asuvat Iranin pohjoisosissa, turkkilaisten kielten alueella, kutsuvat itseään tadžikeiksi. Tässä mielessä sanaa tadžikki voitaisiin pitää synonyyminä sanalle persialainen, mutta Iranin muissa osissa persiankieliset eivät käytä itsestään tätä termiä. Toisen teorian mukaan sana tadžikki tulee sanasta Ta-Hia, joka on kiinalaisten käyttämä nimi muinaisesta Pathriasta.
Kieli

Tadžikkien puhuma indoeurooppalainen tadžikin kieli on läheistä sukua persian kielelle tai sitten vain persian murre. Tadžikkien puhumasta kielestä käytetään Tadžikistanissa nimeä tadžikki. Afganistanissa kielestä puolestaan käytetään yleensä nimeä dari.
Uskonto

Suurin osa tadžikeista tunnustaa islamin sunnimuotoa, mutta on myös šiiavähemmistöjä on siellä täällä. Afganistanissa šiialaisia tadžikkeja kutsutaan farseiksi. Samarqandissa ja Buharassa on vanhastaan ollut suuria tadžikin-kielisiä juutalaisyhteisöjä. Pienempiä yhteisöjä on ollut myös Kabulissa ja Heratissa sekä muissa tadžikkialueen kaupungeissa. Suurin osa näistä tadžikinkielisistä juutalaisista on muuttanut 1900-luvun aikana Israeliin ja Yhdysvaltoihin. Kristittyjä tadžikkeja ei ole juuri lainkaan.
Historia

Tadžikkien esi-isät ovat asustaneet Keski-Aasiassa, Afganistanissa ja Kiinan länsiosassa ainakin 4 000 vuotta ja ovat näin ollen yksi alueen vanhimmista kansoista. Rodullisesti he ovat sekoitus vuosituhansien aikana alueelle siirtyneistä kansoista.
Viimeaikaiset tapahtumat

Neuvostoliiton romahdus ja Afganistanin sodat ovat nostattaneet nationalismiaatetta koko tadžikkialueella. Tadžikistan on ollut tämän liikkeen keskuspaikkana ja Tadžikistanin hallitus on pyrkinyt elvyttämään samanidivaltakunnan perinnettä. Samanidien valtakunta oli ensimmäinen tadžikkien hallitsema valtio Keski-Aasiassa arabien valloituksen jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tadžikit Wikimedia Commonsissa
Molekyylikello

Molekyylikello on molekyylien ajan mukana tapahtuvaan muuttumiseen perustuva ajoitusmenetelmä. Sillä koetetaan selvittää, milloin kaksi lajia erosivat toisistaan. Koska molekyylien muuttumisnopeus vaihtelee ajan kuluessa, molekyylikellolla saadaan monesti hyvin epätarkkoja tuloksia ilman menetelmän säätämistä muiden ajoitusmenetelmien avulla. Yleensä molekyylikelloa on käytetty soveltaen evoluutioteoriaa, paleontologiaa ja eläviä eliöitä. Nykyään molekyylejä etsitään myös vanhoista eliöistä kuten dinosauruksista. Molekyylien muuttuminen ajan mukana näkyy muun muassa globiineissa ja sytokromi-c:ssä.
Molekyylikello

Molekyylikellon idean kehittivät yhdysvaltalainen kemisti Linus Pauling ja Itävallassa syntynyt mutta Yhdysvalloissa uransa luonut molekyylibiologi Emile Zuckerkandl vuonna 1962. He nimesivät keksintönsä vuonna 1965 molekyylikelloksi ("molecular clock").
Se perustuu hypoteesiin, jonka mukaan tiettyihin DNA-jaksoihin syntyy tasaiseen tahtiin mutaatioita vuosimiljoonien aikana. Molekyylien evoluutio on siis ajan suhteen vakio, eli niiden eroista voidaan laskea kahden lajin erkanemisajankohta.
Eräiden tutkijoiden mukaan tällä tavalla voidaan selvittää, milloin laji on jakaantunut kahdeksi uudeksi lajiksi, koska eri lajeilta poimittuja DNA-tekstejä on verrattu kirjain kirjaimelta niin menestyksekkäästi, että on voitu niiden pohjalta laatia lajien sukupuita.
Esimerkiksi sytokromi-c on proteiini, jonka rakenteen kertovassa geenitekstissä on 339 kirjainta. Ihmisen sytokromi-c eroaa kahdeltatoista kirjaimelta hevosen sytokromi-c:stä. Ihmisillä ja marakateilla on vain yhden kirjaimen ero, kuten on myös hevosilla ja aaseilla. Sialla ja hevosella taasen on kolmen kirjaimen ero, joten se on etäisempää sukua hevoselle kuin aasi. Sytokromi-c:hen tulevien kirjoitusvirheiden määrä kuvastaa hyvin sen, miten perimää vertailemalla voidaan päätellä milloin haaroja on syntynyt eliökunnan sukupuuhun.
Perinnöllisyystutkija Motoo Kimura osoitti jo aikoinaan miten paljon geenitekstistä voi muuttua ilman, että tekstin merkitys muuttuu. Molekyylikello siis jättää miljoonien vuosien aikana DNA:han merkityksettömiä jälkiä.
Ajoituksia varten molekyylikello pitää kalibroida, ja sitä varten pitää arvioida DNA-ketjussa tapahtuvien neutraalien virheiden kasautuma. Yksi tapa kalibroida virheiden määrä on käyttää lähteenä kahta elävää ryhmää lajeja, joiden erkaneminen tiedetään tunnettujen fossiilien perusteella. Myös useita eri molekyylikelloja voidaan käyttää rinnakkain, jolloin virheen mahdollisuutta pienennetään.
Aiheesta muualla

http://home.wxs.nl/~gkorthof/kortho37.htm
http://awcmee.massey.ac.nz/aw.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Tahiti

Tahiti
Tahiti oikealla ja pienempi Moorea vasemmalla
| --- | --- |
Sijainti:  Oseania  Ranskan Polynesia
Saariryhmä:  Seurasaaret
Korkein kohta:  Mont Orohena, 2 241 m
Pinta-ala:  1 045 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  191 779 (2022)
Suurin kaupunki:  Papeete
Kieli:  ranska (virallinen), tahiti
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tahiti on Tyynellämerellä sijaitsevan Ranskan Polynesian suurin saari. Siellä asuu yli 191 tuhatta ihmistä, joka on noin 69 prosenttia Ranskan Polynesian väestöstä. Tahitin pinta-ala on 1 048 km² ja korkein kohta on 2 241 metriä merenpinnasta. Ranskan Polynesian pääkaupunki Papeete sijaitsee Tahitin luoteisrannikolla. Tahitilla sijaitsee Ranskan Polynesian ainoa yliopisto: Université de la Polynésie française. Tahitilla käytetään sekä tahitin että ranskan kieliä. Matkailu on merkittävä elinkeino.
Maantiede

Tahitin saari muodostuu kahdesta pyöreähköstä osasta, joita yhdistää kapea kannas. Suurikokoisempi ja asutumpi Tahiti Nui sijaitsee luoteessa ja pienikokoisempi Tahiti Iti kaakossa. Suurta osaa saaren laguunista ympäröi rantariutta, jossa on yli 30 läpimenokohtaa. Tärkein niistä on pääkaupunki Papeeteen johtava väylä.
Pääosa väestöstä asuu Tahiti Nuin kapealla rantakaistaleella. Sisäosa on vuoristoista ja korkein huippu Mont Orohena kohoaa 2 241 metrin korkeuteen. Muita korkeita huippuja ovat muun muassa Mt Aorai (2 066 m), Mt Marau (1 493 m) ja Diadéme (1 321 m). Tahiti Itin korkein vuori on Mt Ronui (1 332 m). Vuorilta virtaa useita vuolaita jokia, joista suurin on Papenoʻo.
Tahiti syntyi muiden alueen saarten tavoin vulkaanisen toiminnan seurauksena. Suurempi osa Tahiti Nui syntyi arviolta 2,5-3 miljoonaa vuotta sitten ja pienempi osa Tahiti Iti alle miljoona vuotta sitten.
Mont Aorai -vuori.
Tautira Beach.
Tahitin kasvillisuutta.
Ilmasto

Tahitilla vallitsee merellinen trooppinen ilmasto. Lämpötilat ovat varsin tasaisia ympäri vuoden, päivän ylin keskimäärin 28–31 astetta ja yön alin 20–23 astetta. Eniten sataa joulu- ja tammikuussa, vähiten kesäkuusta syyskuuhun. Saaren eteläosissa vuosittainen sademäärä on noin 2 500 millimetriä, kun taas pohjoisosissa sadanta on noin 1 800 millimetriä. Silloin tällöin Tyynenmeren trooppiset syklonit tulevat Tahitille asti, näin käy yleensä marraskuun ja maaliskuun välisenä aikana.
Historia

Tahitin syntyperäinen väestö koostuu polynesialaisista, jotka tulivat saarelle arviolta 300–800-lukujen välissä. Mahdollisesti espanjalaisten toimeksiannosta portugalilaislähtöinen tutkimusmatkailija Pedr Hernandez de Queiros kävi Tahitilla jo vuonna 1606, mutta eivät kiinnittäneet siihen kovin suurta huomiota. Vuonna 1767 Tahitin nähnyttä Samuel Wallisia pidetään sen löytäjänä. Vuonna 1774 James Cook vieraili saarella ja arvioi saarella eläneen siihen aikaan noin 200 000 asukasta. Nykyisin tutkijoiden mielestä tahitilaisia oli tuolloin kuitenkin vain noin 35 000. Eurooppalaisten saarelle mukanaan tuomat sairaudet tappoivat niin paljon Tahitin asukkaita, että vuonna 1797 saarella oli enää noin 16 000 asukasta. Myöhemmin se laski vielä noin 6 000:een.
Kuuluisa HMS Bountyn kapina tapahtui vuonna 1789 pian Tahitilta lähtemisen jälkeen.
Tahitin kuningaskunta sai alkunsa kuningas Pōmare I:stä ja oli voimassa vuodesta noin vuoden 1780 vaiheilta vuoteen 1880, alkuun itsenäisenä, sittemmin Ranskan alaisuudessa. Pōmare II kääntyi kristinuskoon 1815 ja laajensi kuningaskunnan valtaa. Tahitista tuli samalla eräänlainen lähetyssaarnaajien johtama valtakunta, mutta kuningas Pōmare III ja kuningatar Pōmare IV heikensivät lähetyssaarnaajien asemaa. Pōmare IV karkotti 1836 kaksi ranskalaista katolista lähetyssaarnaajaa, ja Ranska vastasi 1842 tuomalla sota-aluksen ja vaati korvauksia sekä teki alueesta protektoraattinsa. Pōmare V luopui kruunusta 1880, jolloin Tahitista tuli Ranskan siirtomaa.
Ranskalainen taiteilija Paul Gauguin asui saarella 1890-luvulla. Hän julkaisi saaren elämästä ihannoivia kirjoituksia, jotka ovat myöhemmin paljastuneet varsin väritetyiksi.
Hallinnollinen jako

Ranskan Polynesia on jaettu 48 kuntaan, joista 12 sijaitsee Tahitilla. Kunnat ovat:
| Kunta | Väkiluku (2022) | Pinta-ala (km2 | Sijainti |
| --- | --- | --- | --- |
| Arue | 10 322 | 21,45 |  |
| Faa'a | 29 826 | 34,2 |  |
| Hitiaa O Te Ra | 10 196 | 218,2 |  |
| Mahina | 14 623 | 51,6 |  |
| Paea | 12 756 | 64,5 |  |
| Papara | 11 743 | 92,5 |  |
| Pape'ete | 26 654 | 17,4 |  |
| Pirae | 14 068 | 35,4 |  |
| Punaauia | 28 781 | 75,9 |  |
| Taiarapu-Est | 13 602 | 218,3 |  |
| Taiarapu-Ouest | 8 371 | 104,3 |  |
| Teva I Uta | 10 837 | 119,5 |  |
Turismi

Tahiti on tunnettu hyvistä rannoista sekä vesiurheilun paratiisina. Saari on tunnettu sukelluskohde. Tahiti on myös häämatkalaisten suosiossa, ja monet parit pitävät saarella vihkiseremonian.
Väestö

Tahitilla elää 191 779 ihmistä vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan. Koko Ranskan Polynesiassa oli samaan aikaan 278 786, joten iso osa asukkaista on keskittynyt Tahitille, missä asui 68,8 prosenttia väestöstä.
Tahitin asukkaista vudoen 2022 väestönlaskennan mukaan 65,3 prosenttia asui kaupunkialueilla, mutta osuus oli kuitenkin pienempi kuin vuona 2017, jolloin kaupungeissa asui 65,3 prosenttia asukkaista. Tahitin maaseudulla asukasluku olikin viiden vuoden aikana kasvanut keskimäärin 2,6 prosenttia vuodessa, kun kaupunkialueella väestönkasvu oli vain 0,4 prosenttia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tahiti Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Tahiti Wikivoyagessa (englanniksi)
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:  Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:  Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:  Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:  Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:  Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea 
Kapteeni Samuel Wallisin ja kuningatar Oberean tapaaminen Tahitilla noin vuonna 1772.
Matavai Bay William Hodgesin maalauksessa vuodelta 1776.
Suomi 1950-luvulla
Politiikka > Valtio

Toisen maailmansodan jälkeen Suomi oli siirtynyt ensimmäisen tasavallan ajasta toiseen tasavaltaan. Liittoutuneiden valvontakomissio oli lähtenyt Suomesta 1947, jolloin solmittiin Pariisin rauhansopimus. Vaaran vuodet olivat ohi. 1950-luvun alkaessa Suomen presidenttinä toimi 79-vuotias Juho Kusti Paasikivi. Hän oli sotien jälkeisen puolueettomuuslinjan eli niin kutsutun Paasikiven–Kekkosen linjan linjan luoja. Maaliskuussa 1956 presidentiksi valittiin 55-vuotias Urho Kekkonen. Hänestä tuli Suomen tasavallan pitkäaikaisin presidentti.
Päinvastoin kuin 2000-luvulla, presidentillä oli laajat valtaoikeudet; hänellä oli oikeus jopa eduskunnan hajottamiseen.lähde? Presidentti Paasikivi hajotti eduskunnan marraskuussa 1953 ja määräsi uudet vaalit maaliskuulle 1954, koska puolueet eivät päässeet Kekkosen neljännen hallituksen erottua yksimielisyyteen uudesta poliittisesta hallituksesta.
Pääministerin valta oli huomattavasti pienempi kuin tasavallan presidentin. Hallitukset vaihtuivat tiuhaan, kaikkiaan Suomessa vaikutti 1950-luvun aikana neljätoista hallitusta. Vuosikymmenen vaihteessa maata johti K.-A. Fagerholmin vähemmistöhallitus. Urho Kekkonen toimi kaikkiaan viiden hallituksen pääministerinä. Muita pääministereitä olivat Sakari Tuomioja, Ralf Törngren ja V. J. Sukselainen, joka johti hallitusta 1960-luvulle siirryttäessä. Lisäksi Suomessa oli 1950-luvulla kaksi virkamieshallitusta.lähde?
Yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden aikaa oli Suomessa eletty puolisen vuosisataa. Äänioikeusikäraja oli 21 vuotta vuosina 1944–1969. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt 21 vuotta ennen vaalivuoden alkua. Äänestysaktiivisuus 1950-luvun eduskuntavaaleissa oli 75–80 %.
Eduskuntavaaleja Suomessa järjestettiin 1950-luvulla kolmet:
Eduskuntavaalit 1951
Eduskuntavaalit 1954
Eduskuntavaalit 1958.
Vuoden 1954 vaalit olivat Suomen historian ensimmäiset eduskuntavaalit, joissa uurnilla kävi yli kaksi miljoonaa äänioikeutettua.
Politiikka > Puolueet

Suurimpia puolueita olivat SDP, SKDL ja Maalaisliitto. Annetut äänet jakautuivat lähes tasan sosialististen ja porvarillisten puolueiden kesken. Vuoden 1958 vaaleissa sosialistipuolueet saivat eduskuntaan niukan enemmistön (101 paikkaa), vaikka heidän ääniosuutensa jäi 48 prosenttiin. Naisten osuus kansanedustajista oli 1950-luvun vaaleissa aiempaa korkeampi, noin 15 prosenttia.
Vuonna 1919 perustetun ja koko olemassaolonsa ajan kannatustaan menettäneen Edistyspuolueen seuraajaksi perustettiin helmikuussa 1951 Suomen Kansanpuolue. Uusi puolue pyrki ottamaan huomioon Suomessa sotien jälkeen tapahtuneen yhteiskunnallisen muutoksen eikä se enää korostanut liberaalisuutta yhtä voimakkaasti kuin Edistyspuolue. Osa Edistyspuolueen jäsenistä perusti Vapaamielisten Liiton, joka ei kuitenkaan koskaan saavuttanut mainittavaa menestystä Suomen politiikassa.
SDP:n sisällä oli toisen maailmansodan päättymisestä lähtien vallinnut jännite tannerilaisten ja Tannerin sodanaikaista politiikkaa vastustaneen siiven kesken. 1950-luvulla se muuntautui niin kutsuttujen asevelisosialistien ja ammattiyhdistyssiiven väliseksi. Puolueen puheenjohtajana toimi 1950-luvun alkupuolella lähellä ammattiyhdistyssiipeä ollut Emil Skog, jonka kannattajia kutsuttiin skogilaisiksi. Väinö Tannerin valinta SDP:n puheenjohtajaksi vuonna 1957 sinetöi puolueen kahtiajaon. Skogilaiset erosivat vuonna 1958 SDP:n eduskuntaryhmästä ja järjestyivät vuonna 1959 puolueeksi nimellä Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL). Maalaisliiton johdon kanssa riitautunut Veikko Vennamo erosi puolueesta vuonna 1958, ja hänen johdollaan perustettiin vuonna 1959 Suomen Pientalonpoikien Puolue.
Politiikka > Kunnat

Kunnallisvaaleja Suomessa järjestettiin 1950-luvulla kolmet:
Kunnallisvaalit 1950
Kunnallisvaalit 1953
Kunnallisvaalit 1956.
Kunnallisvaaleissa äänestysaktiivisuus oli alempi kuin eduskuntavaaleissa. Naisten osuus valituista oli alle kymmenesosa.