stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 2017
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut 22.2.–5.3. Lahdessa, Suomessa. Kisojen 21 lajista Norja voitti kultaa seitsemässä ja Saksa kuudessa. Suomen ainoa kultamitalisti oli 15 kilometrin perinteisen tyylin hiihdon voittanut Iivo Niskanen, joka lisäksi saavutti perinteisen hiihtotavan parisprintissä Sami Jauhojärven kanssa pronssia. Mitaleille pääsi kaikkiaan 12 maata. Norjan Marit Bjørgen naisten maastohiihdossa ja Saksan Johannes Rydzek yhdistetyssä voittivat kumpikin neljä kultamitalia. Miesten hiihdossa Venäjän Sergei Ustjugov voitti kaksi kultaa ja kolme hopeaa. Mäkihypyssä Itävallan Stefan Kraft voitti kultaa molemmissa miesten henkilökohtaisissa kilpailuissa sekä Saksan Carina Vogt naisten henkilökohtaisessa kilpailussa ja sekajoukkueiden kilpailussa.
Keski-Euroopan mäkiviikko 30.12.2016–6.1.2017. Puolan Kamil Stoch voitti kokonaiskilpailun ennen maanmiestään Piotr Żyłaa ja Norjan Daniel-André Tandea, jonka suksen side aukesi kesken viimeisen osakilpailun toisen hypyn. Tande voitti kaksi osakilpailua sekä Stoch ja Itävallan Stefan Kraft yhden.
Pyöräily

Italian ympäriajo 5.–28.5. Kilpailun voitti Alankomaiden Tom Dumoulin 31 sekunnin erolla Kolumbian Nairo Quintanaan ja 40 sekunnin erolla Italian Vincenzo Nibaliin. Dumoulin ohitti Quintanan viimeisenä päivänä Monzan moottoriradalla ajetussa aika-ajossa.
Ranskan ympäriajo 1.–23.7. Saksan Düsseldorfista alkaneen kilpailun voitti Ison-Britannian Chris Froome 54 sekunnin erolla Kolumbian Rigoberto Urániin ja 2.20 minuutin erolla Ranskan Romain Bardet'hen. Froome voitti kilpailun jo neljännen kerran. Saksan Marcel Kittel voitti viisi etappia ajon alkupuolella.
Espanjan ympäriajo 19.8.–10.9. Ranskan Nîmesistä alkaneen kilpailun voitti Chris Froome 2.15 minuutin erolla Vincenzo Nibaliin ja 3.15 minuutin erolla Venäjän Ilnur Zakariniin.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 16.–24.9. Bergenissä, Norjassa. Maantieajon maailmanmestaruuden voittivat Slovakian Peter Sagan ja Alankomaiden Chantal Blaak. Aika-ajon nopeimmat olivat Alankomaiden Tom Dumoulin, joka sai kultaa myös joukkueaika-ajossa, ja saman maan Annemiek van Vleuten. Suomen Lotta Lepistö saavutti toisena perättäisenä vuonna MM-pronssia joukkueaika-ajossa saksalaisen Cervélo-Bigla Pro Cycling -tallin riveissä.
Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 12.–16.4. Hongkongissa. Ohjelmassa oli sekä miehillä että naisilla kymmenen lajia. Australian, Ranskan ja Venäjän pyöräilijät voittivat kolme kultamitalia ja Australia yhteensä 11 mitalia. Kaikkiaan mitaleille ylsi 16 maata. Saksan Kristina Vogel voitti kaksi henkilökohtaista kultamitalia, eräajon ja keirinin. Kahteen kultaan ylsivät myös Australian Cameron Meyer, Ranskan Benjamin Thomas, Venäjän Darija Šmeleva ja Yhdysvaltain Chloé Dygert.
Raviurheilu

Prix d’Amérique 29.1. Pariisissa. Kilpailun voitti Franck Nivardin ohjastama Bold Eagle.
Elitloppet 27.–28.5. Tukholmassa. Päälähdön voitti Björn Goopin ohjastama Timoko ja Elitkampenin paras oli Antti Tupamäen ohjastama suomalaisravuri Polara.
Salibandy

Naisten maailmanmestaruuskilpailut 1.–9.12. Bratislavassa, Slovakiassa. Ruotsi voitti loppuottelussa rangaistuslaukauskilpailun jälkeen Suomen 6–5. Pronssiottelussa Sveitsi voitti Tšekin 3–2. Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ruotsin Emelie Wibron ja hänen lisäkseen tähdistöjoukkueeseen valittiin hyökkääjiksi Sveitsin Corin Rüttimann ja pistepörssin voittanut Slovakian Paulina Hudáková, puolustajiksi Ruotsin Moa Tschöp ja Suomen My Kippilä sekä maalivahdiksi Suomen Tiltu Siltanen.
Soutu

Maailmanmestaruuskilpailut 24.9.–1.10. Sarasotassa, Floridassa, Yhdysvalloissa. Yksiköiden mestaruudet voittivat Tšekin Ondřej Synek ja Sveitsin Jeannine Gmelin.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailut 30.6.–7.7. Virossa. Ruotsi voitti yhdeksästä lajista neljä. Ruotsin Tove Alexandersson voitti kolme kultaa sekä Ruotsin Helena Jansson ja Norjan Olav Lundanes kaksi. Suomen Venla Harju sai kaksi pronssia, keskimatkalla sekä Marika Teinin ja Merja Rantasen kanssa viestissä.
Tiomila-viesti 29.–30.4. Göteborg-Partillessa. Isäntämaan IFK Göteborg voitti miesten viestin ja Stora Tuna OK, ankkurinaan Tove Alexandersson, naisten viestin.
Jukolan viesti 17.–18.6. Joensuussa ja Enossa. Ruotsin IFK Göteborg voitti miesten Jukolan ja saman maan Alfta-Ösa OK Venlojen viestin.
Taitoluistelu

Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 29.3.–2.4. Helsingissä, Suomessa. Maailmanmestaruuden voittivat Japanin Yuzuru Hanyū, Venäjän Jevgenija Medvedeva, pariluistelussa Kiinan Sui Wenjing / Han Cong sekä jäätanssissa Kanadan Tessa Virtue / Scott Moir.
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 25.–29.1. Ostravassa, Tšekissä. Mestaruuden voittivat Espanjan Javier Fernández, Venäjän Jevgenija Medvedeva, pariluistelussa Venäjän Jevgenija Tarasova / Vladimir Morozov sekä jäätanssissa Ranskan Gabriella Papadakis / Guillaume Cizeron.
Muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailut 5.–8.4. Colorado Springsissä, Yhdysvalloissa. Kultaa voitti venäläisjoukkue Paradise, hopealle sijoittui Suomen Marigold IceUnity ja pronssia sai Kanadan Nexxice.
Tennis

Australian avoin turnaus 19.–29.1. Miesten kaksinpelin loppuottelussa sveitsiläinen Roger Federer voitti espanjalaisen Rafael Nadalin 3–2. Naisten kaksinpelin loppuottelussa yhdysvaltalainen Serena Williams voitti siskonsa Venus Williamsin 2–0 ja saavutti uransa 23. kaksinpelin Grand Slam -voiton nousten yksinään avoimen aikakauden voittotilaston ykköseksi. Miesten nelinpelin loppuottelussa suomalais-australialainen pari Henri Kontinen / John Peers voitti yhdysvaltalaisen veljesparin Bob Bryan / Mike Bryan 2–0; tämä oli Kontisen ensimmäinen Grand Slam -voitto miesten nelinpelissä.
Ranskan avoin turnaus 28.5.–11.6. Kaksinpelien loppuotteluissa Rafael Nadal voitti sveitsiläisen Stanislas Wawrinkan 3–0 ja latvialainen Jeļena Ostapenko romanialaisen Simona Halepin 2–1. Nadal voitti Ranskan avoimen mestaruuden ennätyksellisesti kymmenennen kerran eikä hävinnyt turnauksessa erääkään. Ostapenko nousi voittajaksi sijoittamattomana pelaajana. Naisten nelinpelissä yhdysvaltalais-tšekkiläinen pari Bethanie Mattek-Sands / Lucie Šafářová otti vuoden toisen Grand Slam -voittonsa.
Wimbledonin turnaus 3.–16.7. Roger Federer voitti loppuottelussa kroatialaisen Marin Čilićin 3–0 ja saavutti ennätyksellisen kahdeksannen voiton Wimbledonin miesten kaksinpelissä. Naisten kaksinpelin loppuottelussa espanjalainen Garbiñe Muguruza voitti Venus Williamsin 2–0.
Yhdysvaltain avoin turnaus 28.8.–10.9. Miesten kaksinpelin loppuottelussa Rafael Nadal voitti eteläafrikkalaisen Kevin Andersonin 3–0. Naisten loppuottelussa maailmanlistalla sijalla 83 ollut yhdysvaltalainen Sloane Stephens voittai maannaisensa Madison Keysin 2–0. Sekanelinpelissä brittiläis-sveitsiläinen pari Jamie Murray / Martina Hingis saavutti vuoden toisen Grand Slam -tittelinsä.
Fed Cupin loppuottelu 11.–12.11. Minskissä, Valko-Venäjällä. Yhdysvallat voitti emäntämaa Valko-Venäjän 3–2.
Davis Cupin loppuottelu 24.–26.11. Villeneuve-d’Ascqissa, Ranskassa. Isäntämaa Ranska voitti Belgian 3–2.
Uinti

Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut 14.–30.7. Budapestissa, Unkarissa. Mitalitilaston ykkönen oli 21 kultamitalia voittanut Yhdysvallat; sen voitoista 18 tuli ratauinnista sekä yksi avovesiuinnista, avovesiuimahypyistä ja vesipallosta. Mitaleille ylsi kaikkiaan 29 maata. Yhdysvaltain Caeleb Dressel voitti seitsemän kultamitalia, joista kolme henkilökohtaisilta uintimatkoilta. Yhdysvaltain Katie Ledecky voitti viisi kultamitalia, joista kolme henkilökohtaisilta matkoilta, ja myös Ruotsin Sarah Sjöström voitti kolme henkilökohtaista kultaa. Taitouinnissa Venäjän Svetlana Kolesnitšenko voitti neljä kultaa.
Lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 13.–17.12. Kööpenhaminassa, Tanskassa. Mitalitilaston kärjessä olivat yhdeksän kultaa voittanut Venäjä ja kahdeksan kullan Unkari. Kaikkiaan mitaleille ylsi 21 maata. Unkarin kultamitaleista Katinka Hosszú hankki kuusi voittamalla kaikki naisten henkilökohtaiset selkä- ja sekauintimatkat. Suomalaisista Jenna Laukkanen saavutti hopeaa 50 ja 100 metrin rintauinnissa.
Voimistelu

Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 2.–8.10. Montrealissa, Kanadassa. Kiina ja Japani voittivat kolme kultamitalia. Kaikkiaan mitaleille ylsi 15 maata. Moniotteluiden mestarit olivat Kiinan Xiao Ruoteng ja Yhdysvaltain Morgan Hurd. Japanin Kenzō Shirai voitti kultaa permannolla ja hypyssä.
Trampoliinivoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 9.–12.11. Sofiassa, Bulgariassa. Ohjelmassa oli 14 lajia, joista Kiina voitti kultaa seitsemässä. Kaikkiaan mitaleille ylsi 13 maata.
Rytmisen voimistelun maailmanmestaruuskilpailut 30.8.–3.9. Pesarossa, Italiassa. Venäjä voitti kultaa seitsemässä lajissa kahdeksasta. Kaikkiaan mitaleille ylsi kuusi maata. Henkilökohtaisista lajeista Venäjän Dina Averina voitti kolme ja hänen kaksossiskonsa Arina Averina kaksi; neljässä lajissa he ottivat kaksoisvoiton.
Yleisurheilu

Maailmanmestaruuskilpailut 4.–13.8. Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Kisoihin osallistui 205 maata ja yli 2 000 urheilijaa. Venäjä suljettiin pois kisoista mutta erityisluvalla mukaan pääsi ilman kansallisuustunnuksia 19 venäläistä urheilijaa, joista korkeushyppääjä Marija Lasitskene voitti kultaa. Kahteen kultamitaliin ylsivät yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Tori Bowie, Phyllis Francis ja Allyson Felix. Naisten 50 kilometrin kävely oli ensi kertaa MM-ohjelmassa ja sen voitti Portugalin Inês Henriques maailmanennätysajalla 4.05.56. Mitalitilaston ykkönen oli kymmenen kultamitalia kerännyt Yhdysvallat. Kaikkiaan mitaleille ylsi 43 joukkuetta. Suomen ainoa pistesija oli Tero Pitkämäen viides sija keihäänheitossa.
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 26.3. Kampalassa, Ugandassa. Miesten maailmanmestaruuden voitti kenialainen Geoffrey Kipsang Kamworor ennen maanmiestään Leonard Kiplimo Barsotonia. Joukkuemestaruuden voitti kuitenkin Etiopia. Naisten kilpailussa Kenia vei kuusi ensimmäistä sijaa Irene Chepet Cheptain johdolla ja voitti tietysti myös joukkuekilpailun.
IAAF World Relays 22.–23.4. Nassaussa, Bahamalla. Yhdysvallat voitti yhdeksästä lajista viisi.
Kenian Mary Keitany voitti 23.4. Lontoon maratonin ajalla 2.17.01, joka oli pelkästään naisten kesken juostujen maratonien maailmanennätys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 2017 Wikimedia Commonsissa
Serpentiiniankeriaat

| Serpentiiniankeriaat |
| --- | --- |
 Serpentiiniankerias (Derichthys serpentinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anquilliformes
Heimo::  Serpentiiniankeriaat  Derichthyidae  Gill, 1884
Suvut
 Derichthys  Nessorhamphus 
Katso myös
   Serpentiiniankeriaat Wikispeciesissä   Serpentiiniankeriaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Serpentiiniankeriaat (Derichthyidae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan valtameristä lämpimistä ja lauhkeista vesistä.
Lajit ja anatomia

Serpentiiniankeriaiden heimoon kuuluu kaksi sukua ja kolme lajia. Lajit ovat serpentiiniankerias (Derichthys serpentinus), pitkäkaula-ankerias (Nessorrhamphus ingolfianus) ja Nesorrhamphus danae. Ne ovat keskikokoisia kaloja ja saavuttavat 40–60 cm:n pituuden. Ruumis on pitkulainen ja kaula on pitkä ja kapea. Kuono on serpentiiniankeriaalla lyhyt ja Nesorrhamphus-suvun lajeilla pidempi. Pitkä selkäevä alkaa melko takaa ja on yhtynyt pyrstö- ja peräevien kanssa. Päässä on useita huokosia, jotka ovat osa aistijärjestelmää. Serpentiiniankeriaat ovat suomuttomia ja väriltään yksivärisen ruskeita tai mustia ja evät ovat muuta ruumista vaaleammat.
Levinneisyys

Serpentiiniankeriaslajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta lämpimistä ja lauhkeista vesistä. Ne elävät avomerellä yleensä yli 500 metrin syvyydessä. Serpentiiniankeriaiden elintavoista tiedetään vain hyvin vähän.
Serifos (kaupunki)

| Serifos> Σέριφος |
| --- | --- |
 Serifoksen akropolis ja nykyinen Chóran kylä.
Sijainti
 Serifos
Koordinaatit:  37°09′17″N, 24°30′22″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chóra, Sérifos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kykladit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Serifos (m.kreik. Σέριφος, lat. Seriphos/Seriphus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Serifoksen saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Chóran eli Sérifoksen kylän paikalla.
Maantiede

Serifoksen poliksen keskus sijaitsi nykyisen Chóran paikalla saaren itäosissa. Kaupunkivaltion valtaan kuului koko saari, eikä siellä ollut muita poliksia. Kaupungilla oli satama, joka sijaitsi oletettavasti nykyisen Livádin paikalla.
Strabon luki Serifoksen saaren Kykladeihin, mutta Stefanos Byzantionlainen Sporadeihin. Saarella harjoitettiin maataloutta, mutta se oli ilmeisesti resursseiltaan monia muita saaria köyhempi. Serifokselta on myöhempinä aikoina louhittu rauta- ja kuparimalmia, mutta on epäselvää, louhittiinko niitä jo antiikin aikana.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa Serifos esiintyy paikkana, johon Danaeta ja Perseusta kuljettanut arkku rantautui. Perseus myös varttui siellä  tämän jälkeen, ja siellä hän myös lopuksi muutti asukkaat kiviksi Medusan päätä käyttäen.
Antiikin aikana Serifos oli muiden pohjoisten Kykladien polisten tavoin Ateenasta tulleiden joonialaisten perustama siirtokunta. Kaupunki löi omaa hopearahaa arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. lähtien. Serifos oli yksi harvoista saariston kaupungeista, jotka eivät alistuneet persialaisten vaatimuksiin persialaissotien aikaan vuonna 490 eaa. Sodassa kaupunki osallistui Salamiin taisteluun vuonna 480 eaa. kreikkalaisten puolella yhdellä laivalla.
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Serifos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon ja maksoi Ateenalle kahden talentin suuruista veroa. Se saattoi kuulua myös toiseen Ateenan liittoon seuraavalla vuosisadalla. Myöhempinä aikoina saari mainitaan antiikin lähteissä lähinnä köyhyytensä ja vähämerkityksellisyytensä vuoksi, ja tästä vaikuttaa tulleen antiikin kirjallisuudessa lähes sanonta. Kenties tästä syystä saarta käytettiin roomalaisella kaudella karkotuspaikkana valtiorikoksista.
Antiikin kirjailijat mainitsevat erikoisena yksityiskohtana, että Serifoksen sammakot olivat poikkeuksellisesti äänettömiä. Sammakko esiintyi myös kaupungin lyömissä rahoissa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Serifios (Σερίφιος). Kratinoksen tiedetään kirjoittaneen komedian nimeltä Serifoslaiset (Serifioi).
Rakennukset ja löydökset

Chórassa on säilynyt vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä, sillä nykyinen kylä on kokonaan antiikin aikaisen kaupungin päällä. Joitakin antiikin aikaisten rakennusten osia on käytetty kylän myöhemmässä linnassa (Kástro). Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Perseukselle omistettu pyhäkkö sekä Diktyksen ja Klymenen alttarit.
Saarelta tehtyjä esinelöytöjä on esillä pienessä Sérifoksen arkeologisessa museossa Chórassa.
Servo

Servomoottori
Servo on asemointiin tarkoitettu toimilaitteen ohjauspiiri, jossa on takaisinkytkentä asema-anturiin. Mitä kauempana servo-ohjattu laite on tavoiteasemasta, sitä suuremmalla voimalla se pyrkii siihen. Servo-ohjattuja toimilaitteita voidaan toteuttaa pneumaattisesti, hydraulisesti ja sähköisesti. Hydraulisia servoventtiilejä käytetään liikkuvissa työkoneissa. Sähköiset servot ovat tyypillisiä työstökoneissa, teollisuusroboteissa, muissa roboteissa ja radio-ohjatuissa laitteissa. Servokytkentä on eräänlainen voiman vahvistin, joka mahdollistaa sen, että kevyellä ohjaussauvan liikkeellä pystytään ohjaamaan esimerkiksi kaivinkoneen kauhaa tai saadaan ohjaustehostin toimimaan.
Servomoottori

Servomoottorissa on itse moottorin kanssa samaan pakettiin sijoitettu yleensä pulssityyppinen anturi akselin kulman mittaamiseksi ja pyörimiskertojen laskemiseksi.
Servomoottoria ohjataan elektronisen servo-ohjaimen avulla. Servo-ohjain ohjaa servomoottoria vastaanottamalla servomoottorin asematiedon ja vertaamalla sitä haluttuun asematietoon. Tämän tiedon perusteella se ohjaa servomoottorin pyörimistä.
Servomoottoreita on monilla periaatteilla toimivia: mm. DC-servomoottori, harjaton DC-servomoottori ja AC-servomoottori.
Servomoottoreita käytetään liikkeenohjaimissa monissa tarkkuutta vaativissa kohteissa, kuten NC-työstökoneiden akseleissa, autojen ohjaustehostimissa ja vakionopeudensäätimissä, lentokoneiden fly-by-wire -ohjausjärjestelmissä, radio-ohjattavissa laitteissa yms.
Kirjallisuutta

Infopress: Servo- ja pientaajuusvahvistimet..  (Elektroniikan perusteet III)  Helsinki:  Infopress, 1978.  ISBN 951-737-067-9
Serubbabel

Serubbabel (hepr. ‏זְרֻבָּבֶל‎, Zerūbbāḇel, kreik. Ζοροβάβελ, Zorovável, lat. Zorobabel, vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Serubbaabel) oli Raamatun mukaan Persian valtakunnan käskynhaltija Jehudin provinssissa ja Juudan toiseksi viimeisen kuninkaan Jekonjan pojanpoika, joka johdatti ensimmäisen juutalaisryhmän, 42 360 henkilöä, Babyloniasta takaisin Juudaan Kyyros I Suuren hallitsijakauden ensimmäisenä vuotena. Tämän on yleensä arveltu tapahtuneen vuosien 538 ja 520 eKr. välisenä aikana. Pian sen jälkeen Serubbabelin johdolla aloitettiin myös Jerusalemin toisen temppelin rakennustyöt.
Kaikissa Vanhan testamentin kohdissa, joissa Serubbabelista kerrotaan, mainitaan samalla myös Babylonista hänen mukanaan palannut ylipappi Joosua (Jesua), Josadakin poika.  Yhdessä nämä kaksi johdattivat ensimmäiset juutalaiset paluumuuttajat Juudaan ja aloittivat temppelin jälleenrakentamisen. Vanhan testamentin teologi John Kesslerin mukaan Juuda eli Jehuda oli tuolloin pieni maakunta, joka ulottui 25 kilometrin päähän Jerusalemista ja jota ennen persialaisvaltaa oli hallittu itsenäisenä valtiona.
Dareios Suuri nimitti Serubbabelin Jehudin maakunnan käskynhaltijaksi.  Tämän virkanimityksen jälkeen Serubbabel aloitti temppelin jälleenrakentamisen. Elias Bickerman pitää mahdollisena, että yksi syy siihen, minkä vuoksi Serubbabel saattoi niin tehdä, oli se, että Dareios I:n valtaannousun aikoihin vuonna 522 eKr. maassa puhkesi kapinoita, jotka askarruttivat tämän mieltä siinä määrin, että hän saattoi aloittaa rakennustyöt tarvitsematta pelätä seurauksia.
Serubbabel ja Daavidin suku

Serubbabel oli Daavidista alkaneen kuningassuvun jälkeläinen. Hänen sukulaisuussuhteistaan esiintyy Raamatun eri kohdissa kuitenkin ristiriitaisia tietoja. Esran kirjan mukaan hän oli Sealtielin poika, Ensimmäisen aikakirjan mukaan taas Pedajan, Sealtelin veljen poika. Sekä Sealtel että Pedaja olivat Jekonjan, Daavidin dynastian toiseksi viimeisen kuninkaan poikia.
Raamatun mukaan profeetta Jeremia oli kuitenkin kironnut Jekonjan (Konjan) sanomalla, ettei yksikään hänen jälkeläisensä enää koskaan pääsisi Daavidin valtaistuimelle hallitsemaan Juudeaa. Serubbabelistakaan ei tullut valtaistuimella istuvaa hallitsijaa, joskin hänestä tuli Persian valtakunnan käskynhaltija Juudassa. Lisäksi hän sai tehtäväkseen rakentaa temppeli uudelleen Dareios I:n (520 eKr.) hallituskauden toisena vuonna yhdessä ylimmäisen papin Joosuan, Josadakin pojan, kanssa.
Muslimihistorioitsija Ya'qubin mukaan Tooraa ja profeettakirjoja, jotka olivat olleet kadoksissa, ei löytänyt Esra vaan jo häntä ennen Serubbabel. Seder Olam Zuttan mukaan hän oli sama henkilö kuin Exilarch, jonka mainitaan seuranneen Sealtielia Babylonissa.
Serubbabel ja Daavidin suku > Serubbabel ja Sesbassar

Esran kirjan alussa mainitaan, että Kyyros luovutti temppelin esineet aarteidenvartija Mitredatille, joka teki niistä luettelon Juudan ruhtinas Sesbassarille, joka kuljetti ne mukanaan Babylonista Jerusalemiin Serubbabelin tavoin myös Sesbassarin mainitaan olleen Juudan käskynhaltija ja laskeneen uuden temppelin perustuksen. Tämän jälkeen Sesbassarista ei kuitenkaan kerrota enää mitään, mutta Serubbabel ilmaantuu kertomuksen päähenkilöksi.  Tätä on selitetty eri tavoin. Erään teorian mukaan Sesbassar ja Serubbabel olivat sama henkilö. Toisen teorian mukaan Sesbassar oli sama kuin Senassar, Aikakirjoissa mainittu Serubbabelin setä,, kun taas kolmannen selityksen mukaan Sesbassar aloitti rakennustyöt ja Serubbabel jatkoi niitä.
Serubbabelin temppelin pienoismalli
Käännös suomeksi
Eero Vaara

Eero Tapio Vaara (s. 5. joulukuuta 1968 Ruokolahti) on suomalainen liiketaloustieteilijä. Hän on organisaatio- ja strategiatutkija, jonka keskeisiä tutkimusalueita ovat organisatorinen ja strateginen muutos (esim. yrityskaupat ja fuusiot), strateginen päätöksenteko sekä strategiatyö, institutionaalinen muutos ja muutoksen legitimaatio sekä monikansalliset yhtymät, globalisaatio ja nationalismi  . Hän on tunnettu erityisesti diskursseja, narratiiveja ja kommunikaatiota koskevista analyyseista, ja häntä pidetään yhtenä maailman johtavimmista tutkijoista organisatorisen diskurssianalyysin alueella.
Vaara toimii organisaatio- ja strategiatutkimuksen professorina Oxfordin yliopistossa (Said Business School) . Oxfordin professuurin lisäksi Vaara jatkaa työtään Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa Visiting Distinguished - professorina, sekä tutkimushanke Future of Workin vastaavana vetäjänä provosti Kristiina Mäkelän ohella.
Ura tutkijana

Vaara on aiemmin toiminut professorina Aalto-yliopistossa, EMYLON Business Schoolissa sekä Hankenissa, jossa hän oli myös vararehtorina vuosina 2010-2012. Vierailevana professorina Vaara on ollut niin Lancasterin yliopistossa kuin HEC:ssa, Pariisissa.
Hän on julkaissut yli 100 vertaisarvioitua tieteellistä julkaisua vuodesta 1999 lähtien . Vuonna 2019 Turun yliopiston tutkijat arvostivat Vaaran julkaisuiltaan näkyvimmäksi suomalaiseksi johtamisen ja markkinoinnin tutkijaksi.
Vaara on palkittu useasti työstään organisaatiotutkimuksen parissa: vuonna 2014 Vaaran, Saku Mantereen sekä Joep Cornellisenin tutkimus " "The Contraction of Meaning: The Combined Effect of Communication, Emotions, and Materiality on Sensemaking in the Stockwell Shooting" palkittiin organisaatiotutkimuksen "OMT Best Published Awardilla" Academy of Managementin toimesta. Lisäksi Vaara on palkittu Roland Calori Prizella organisaatiotutkimuksen alueella vuonna 2003 sekä JIBS Silver Medalilla hänen työstään kansainvälisen liiketoiminnan tutkimuksen hyväksi vuonna 2019.
Tutkijan työnsä ohella Vaara on toiminut useissa organisaatiotutkimuksen luottamustehtävissä, kuten EGOS-järjestön hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana, Academy of Managementin hallituksen jäsenenä (Board of Governors), EIASM-järjestön hallituksen jäsenenä, SCANCORin hallituksen jäsenenä sekä Suomen strategisen johtamisen seuran ja Liikkeenjohdollisen tutkimusryhmän hallituksen jäsenenä. Hän on toiminut myös Academy of Management Journalin associate editorina.
Uusi Amsterdam

| Uusi Amsterdam Nieuw Amsterdam> 1626–1664 |
| --- | --- |
   Johannes Vingboonsin maalaus Uudesta Amsterdamista vuodelta 1664. 
Valtiomuoto:  Alankomaiden siirtokunta
Kuvernööri:  Peter Minuit Wouter Van Twiller Willem Kieft Peter Stuyvesant
Väkiluku:  1 500 (1650-luku) koko siirtokunta 3 500
Valuutta:  Alankomaiden guldeni
Uusi Amsterdam (holl. Nieuw Amsterdam) oli hollantilaisten uudisasukkaiden vuonna 1626 Manhattanin saarelle perustama siirtokunta. Alueen löysi vuonna 1609 Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa ollut brittiläinen merikapteeni Henry Hudson etsiessään uutta kauppareittiä Intiaan. Alankomaat ei kuitenkaan vielä tuolloin ollut kiinnostunut uudesta alueesta, ja siirtokunta sinne perustettiinkin vasta 1620-luvulla. Englantilaiset valloittivat siirtokunnan itselleen vuonna 1664. Hollantilaiset valtasivat sen takaisin vuonna 1673, mutta joutuivat luovuttamaan sen lopullisesti Englannille Westminsterin sopimuksessa vuonna 1674. Englantilaiset vaihtoivat siirtokunnan nimen New Yorkiksi.