stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ampola
Historia

Kylä kuului Ruonankartanon läänin Ambölen verokuntaan. Siihen kuului vuonna 1540 kaksi kruununtilaa, Ylistalo eli Oppgården ja Alastalo eli Nedergården. Näistä Alastalo autioitui vuonna 1621 ja otettiin uudelleen viljelykseen vuonna 1643. Kristiina Horn osti tilan kruunulta rälssiksi vuonna 1647, ostaen samana vuonna myös Ylistalon, joka oli samalla vuosikymmenellä määrätty laivaston palkkatilaksi. Molemmat tilat palautuivat kruunulle 1700-luvun alussa. Vuonna 1763 Ylistalon osti itselleen perintötilaksi talon silloinen lampuoti. Samana vuonna myös Alastalo ostettiin perinnöksi.
1774 Ampolassa suoritettiin isojako. Tuolloin kylän kumpikin kantatila sijaitsi lähekkäin nykyisen, 1760-luvulla valmistuneen Ylistalon päärakennuksen koillispuolella. Siitä tuli myöhemmin kantatilojen yhdistymisen seurauksena syntyneen Ampolan tilan päärakennus.
Paul Tibbets

Paul Tibbets vuonna 2003.
Paul Warfield Tibbets Jr. (23. helmikuuta 1915 – 1. marraskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen lentäjä ja prikaatikenraali Yhdysvaltain ilmavoimissa. Tibbets muistetaan parhaiten siitä, että hän oli komentaja sekä pääohjaaja lentokoneessa, josta pudotettiin atomipommi Hiroshimaan 6. elokuuta 1945. Tibbets oli myös operaatio Silverplaten (myös tunnettu Projekti Albertana) lentokoulutustoiminnan johtaja ja 509. raskaan erityispommitusrykmentin päällikkö (509th Composite Group).
Karl Lindahl (insinööri)

| Karl Lindahl> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Karl "Kalle" Anders Lindahl
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1932
Kuollut: 15. huhtikuuta 2023 (91 vuotta)
Uran tiedot
Laji:  110 m aidat
Seura:  Hyvinkään Tahko
Saavutukset
Ennätykset:  110 m aidat 14,9 (1956) 200 m aidat 26,0 (1954) 400 m aidat 59,0 (1955)
 Tietolaatikko päivitetty 9. toukokuuta 2023 
Karl "Kalle" Anders Lindahl (9. huhtikuuta 1932 Hyvinkää - 15. huhtikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja ammatiltaan paperi-insinööri. Yleisurheilussa hänen päälajinsa oli 110 metrin aitajuoksu. Hän edusti aktiiviurallaan Hyvinkään Tahkoa.
Lindahl kilpaili 1950-luvulla 110 metrin aitajuoksussa nousten vuonna 1955 Kalevan kisojen mitalistiksi. Maaotteluedustuksia hänellä oli kaksi eli vuoden 1955 Suomi-Ruotsi -maaottelu ja syksyn 1956 Suomi-Unkari -maaottelu, jossa hän juoksi ennätyksensä 14,9.
Kalle Lindahl syntyi Hyvinkäällä. Hänen isänsä John oli lääkäri ja äitinsä Saara sairaanhoitaja. Sotien aikana vanhemmat työskentelivät Vaasassa sotasairaalassa, ja pikku-Kalle lähetettiin sotalapseksi Ruotsiin. Lapsuuden kesiä Lindahlit viettivät Espoon Suvisaaristossa, jossa hänen setänsä, arkkitehti Kari Lindahl oli suunnitellut ja rakennuttanut kesäpaikan.
Karl Lindahl opiskeli Helsingin Tekniska Läroverketissä insinööriksi. Opiskelun aikaisessa harjoittelussa Lindahl suuntautui paperiteollisuuteen. Valmistuttuaan hän siirtyi Kymmene Oy:n Voikkaan tehtaalle käyttöinsinööriksi. Hän siirtyi 1960-luvun lopulla Helsinkiin paperiteollisuuden kudosvalmistaja Fennofeltin palvelukseen, joka sulautui ruotsalaiseen Nordiskafiltin ja edelleen amerikkalaiseen Albanyyn. Eläköityessään Lindahl johti Albany Fennofeltin toimintaa Suomessa.
Shropshirenterrieri

| Shropshirenterrieri> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  ketun metsästys
Muita nimityksiä:  Shropshire Terrier, Shropshire Fox Terrier
Shropshirenterrieri (Shropshire Terrier) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Alkuperä

Shropshirenterrieri oli peräisin länsienglantilaisesta Shropshiren kreivikunnasta, ja se oli läheistä sukua cheshirenterrierille. Se saavutti suosiota 1800-luvun puolivälissä, minkä jälkeen se kuitenkin alkoi harvinaistua – lähinnä liian korkean sisäsiittoisuuden ja aggressiivisuuden takia. Erään raportin mukaan sillä oli vielä yksi muukin heikkous: perinnöllinen taipumus kuurouteen.
Paikallinen tilanomistaja, rotua harrastanut Domville Poole käytti jalostusohjelmassaan bulldoggeja saadakseen lisää sitkeyttä terriereihinsä. Hänen tavoitteensa olikin saada koiransa muistuttamaan ulkoisesti niin paljon puhdasta kettuterrieriä kuin mahdollista ja luonteeltaan niin paljon bullterrieriä kuin mahdollista. Koirat olivat kuitenkin liian innokkaita tappamaan ketun sen sijaan että olisivat antaneet sen ajokoirien jahdattavaksi, mikä vähensi rodun suosiota.
ǁKaras

| ǁKaras |
| --- | --- |
 ǁKarasin alueen maisemaa, Fish River Canyon
 Alueen sijainti Namibiassa
Valtio:  Namibia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Keetmanshoop
Pinta-ala:  161 325 km²
Väkiluku (2023):  109 893
 – väestötiheys:  0,7 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NA-KA
ǁKaras on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Sen pinta-ala on 161 325 neliökilometriä, ja se on Namibian alueista suurin. Alueella oli vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan 109 893 asukasta.
ǁKarasin pääkaupunki on Keetmanshoop. Muita suurempia taajamia ovat Lüderitz, Oranjemund, Karasburg, Noordoewer, Bethanie, Koës, Aus, Aroab, Grünau, Ariamsvlei, Warmbad ja Rosh Pinah.
ǁKaras on Namibian alueista eteläisin. Se rajoittuu etelässä ja idässä Etelä-Afrikkaan, lännessä Atlantin valtamereen ja pohjoisessa Hardapin alueeseen. Rannikolla harjoitetaan kalastusta ja sisämaassa karjanhoitoa. Lisäksi alueella on timanttikaivoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ǁKaras Wikimedia Commonsissa
Namibian hallinnolliset alueet
Erongo
Hardap
Itä-Kavango
ǁKaras
Khomas
Kunene
Länsi-Kavango
Ohangwena
Omaheke
Omusati
Oshana
Oshikoto
Otjozondjupa
Sambesi
Leevi

Portugalilainen ääripiirros, jossa esiintyy nimi Levi.
Leevi (לֵוִי) on Raamatun Vanhassa testamentissa Jaakobin ja Lean poika. Hän esiintyy Raamatussa sekä Leevin heimon että leeviläisen pappissäädyn, leeviläisten, kantaisänä. Hänen poikiaan olivat Gerson, Kehat ja Merari.
Aiheesta muualla

Leevi Raamatussa
Paul Delph

| Paul Delph> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. helmikuuta 1957
Kuollut: 21. toukokuuta 1996
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, tuottaja, ääniteknikko
Muusikko
Soittimet:  kosketinsoittimet, trumpetti
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paul Lee Delph (28. helmikuuta 1957 Cincinnati, Yhdysvallat – 21. toukokuuta 1996 Cincinnati, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, tuottaja, studiomuusikko ja äänisuunnittelija.
Delph suoritti sekä pianon että säveltämisen loppututkinnon University of Cincinnati College Conservatory of Musicissa ja muutti Hollywoodiin 20-vuotiaana. Delph soitti erilaisissa big band-, jazz-rock- ja rock-yhtyeissä ja liittyi vuonna 1978 Empire-yhtyeeseen, joka ei kuitenkaan saanut levytyssopimusta.
Delph lauloi ja soitti koskettimia 1980-luvulla Zoo Drive -yhtyeessä, joka esitti kappaleen ”North Shore Roar” elokuvassa Pohjoisrannikko (North Shore, 1987).
Delph sävelsi musiikkia elokuviin ja televisiosarjoihin. Hän lauloi kappaleiden ”Fight to Survive” ja ”On My Own” kaksoisversiot elokuvaan Bloodsport – viimeiseen asti (Bloodsport, 1988) ja ”Only One Thing” elokuvaan Klik – kohtalokas kuva (No Small Affair, 1984).
Delph oli osallisena useiden artistien, kuten Bryan Adams, Alice Cooper, Donna Summer, Suzi Quatro, The Weather Girls ja Jon Anderson, levyillä. Delph soitti syntetisaattoria The Weather Girlsin kappaleella ”It's Raining Men” (1982) ja oli kosketinsoittaja ja taustalaulaja Alice Cooperin albumilla Constrictor (1986). Delph tuotti Jimmie Spheerisin viimeisen levyn Spheeris (1984).
Delph kertoi sukulaisilleen vuonna 1992 sairastavansa aidsia. Albumi A God That Can Dance valmistui vuonna 1995.
Diskografia > Sooloalbumit

Release (1992)
A God That Can Dance (1995, virallinen julkaisu 2003)
Aiheesta muualla

Paul Delphin muistosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Anabasis (Arrianos)

| Anabasis> Ἀνάβασις |
| --- | --- |
 Teoksen kansilehti vuoden 1575 painoksesta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Arrianos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  historia
Julkaistu:  100-luku Vanhin säilynyt käsikirjoitus 1200 Ensimmäinen painos 1535
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Anabasis (m.kreik. Ἀνάβασις, "Retki sisämaahan"; lat. Anabasis Alexandri) on kreikkalaisen historioitsijan, filosofin ja sotilaan Arrianoksen (n. 90 – n. 175) pääteos. Se käsittelee Aleksanteri Suuren elämää ja sotaretkiä. Anabasis on tärkein nykypäivään säilynyt lähde Aleksanterin elämästä. Anabasiksen esikuva on Ksenofonin samanniminen teos.
Arrianos

Arrianos oli kotoisin Bithynian Nikomedeiasta. Hän opiskeli filosofiaa Epiktetoksen oppilaana ja ystävystyi tulevan keisari Hadrianuksen kanssa. Arrianos eteni roomalaisella virkamiesurallaan ja Hadrianuksen ollessa keisarina Arrianos oli konsuli joko vuonna 129 tai 130. Tämän jälkeen hän toimi Kappadokian maaherrana, jossa tehtävässä hän soti alaaneja vastaan. Virkamiesuransa aikana ja tämän jälkeen Arrianoksella oli aikaa kirjoittaa useita teoksia, jotka käsittelevät filosofiaa, maantiedettä, historiaa ja sodankäyntiä. Arrianos piti itse Aleksanteri Suurta käsittelevää Anabasista pääteoksenaan. Toinen Aleksanterian sotaretkeä käsittelevä teos oli Indika, joka käsitteli Intian ihmeitä ja Nearkhoksen laivaston matkaa. Indika ja Anabasis ovat säilyneet kokonaisuudessaan. Arrianos kirjoitti myös teoksen Tapahtumat Aleksanterin jälkeen, joka käsitteli diadokkien sotia. Tämä teos on säilynyt vain bysanttilaisessa yhteenvedossa.
Anabasiksen merkitys

Arrianoksen Anabasis on täydellisin kaikista Aleksanteri Suurta käsittelevistä lähteistä. Lisäksi kirjailijan käyttämät lähteet tiedetään tarkalleen. Arrianoksen Anabasis muodostaa sen taustan, jota vastaan kaikkia muita lähteitä voi verrata. Arrianos käsitteli kuitenkin tapahtumia, jotka olivat hänen eläessään jo yli 400 vuotta vanhoja. Aleksanteri Suuresta oli Arrianoksen aikana tullut retoriikassa yleisesti käytetty hahmo, jonka suuhun saattoi laittaa mitä tahansa.
Tyyli

Arrianos oli yksi monista kirjailijoista, jotka noin 100-luvun tienoilla kirjoittivat kreikaksi. Keisari Hadrianuksella, joka suosi kreikankielisiä kirjoittajia, oli tärkeä vaikutus kreikan kielen uuteen kukoistukseen. Muita tärkeitä tämän ajan kirjoittajia oli muun muassa historioitsija Appianos, joka käsitteli teoksissaan Rooman historiaa, sekä Pausanias, jonka matkakertomukset sisältävät paljon tietoa antiikin historiasta. Myös keisari Marcus Aureliuksen teos Itselleni oli kirjoitettu kreikaksi. Nämä kirjailijat, Arrianos mukaan lukien, eivät kuitenkaan käyttäneet ajallensa tyypillistä kreikkaa, vaan he kirjoittivat teoksensa tarkoituksella vanhahtavaan tyyliin, imitoiden yli 400 vuotta ennen heidän aikaansa käytettyä kieltä (attikismi). Anabasiksen teksti kärsii tästä taakasta eikä se ole tyyliltään kovin erikoinen. Arrianoksen kieli on kuitenkin hyvin selvää ja helposti ymmärrettävää.
Arrianoksen tyyliä ihailtiin jo antiikin aikana. Fotioksen mukaan Arrianos oli verrattavissa antiikin parhaimpiin kirjoittajiin. Fotios kiittää lisäksi Arrianosta tämän selkeydestä ja tyylistä, sekä siitä, että tämän teksti on vailla asiaan kuulumattomia poikkeamia.
Aikaisemmin on oletettu, että Anabasiksen teksti peilaisi suoraan Arrianoksen käyttämää päälähdettä, Ptolemaiosta. Nykytutkimus on kuitenkin osoittanut että Anabasis sisältää viittauksia Herodotoksen, Thukydideen ja Ksenofonin teoksiin. Esimerkiksi Aleksanterin haavoittumisen jälkeisten tapahtumien kuvaus, jossa Aleksanterin sotapäälliköt nuhtelevat tätä liiallisesta huimapäisyydestä, perustuu Nearkhoksen kertomukseen, mutta sotilaiden valitus siitä miten heidän kävisi, jos heidän kuninkaansa olisi saanut surmansa, muistuttaa kielellisesti Ksenofonin kuvausta siitä kuinka kreikkalaiset palkkasotilaat surevat kenraaliensa kuolemaa Kyyroksen sotaretkessä. Tästä kohtauksesta voi päätellä, että Arrianos piti sotilaiden valittelua aiheellisena, ja että Aleksanterin kunnianhimo sai hänet altistumaan turhille vaaroille. Saman kohtauksen yhteyteen Arrianos on lisännyt lyhyitä kuvauksia, jotka kuvaavat kuinka Aleksanteri epäonnistui taltuttamaan kunnianhimonsa. Yksi näistä kohtauksista kertoo siitä kuinka Aleksanteri tapaa intialaisen filosofin Dandamiin. Sama tapahtuma löytyy myös Strabonin Geografika, mutta Strabon on sijoittanut sen eri ajankohtaan, vaikka tarina muuten on sama kuin Anabasiksessa. Seuraavassa kohtauksessa Arrianos kertoo toisesta filosofista, Kalanoksesta, joka antaa polttaa itsensä roviolla. Arrianos vertaa Kalanoksen haluun kuolla Aleksanterin haluun valloittaa maailma. Kaikissa näissä tapauksissa Arrianos ei vääristele lähteitään, mutta hän käyttää niitä hyväkseen esittäessään omaa kuvaansa Aleksanterista.
Julkaisu

Vanhin Anabasiksen käsikirjoitus, niin kutsuttu Codex Vindobonensis, on peräisin noin vuodelta 1200. Kaikki myöhemmät käsikirjoitukset ovat sen kopioita.
Fotioksen Bibliotekhassa on yhteenveto Anabasiksesta ja sitä seuranneesta teoksesta, joka käsitteli Aleksanterin kuoleman jälkeisiä tapahtumia. 900-luvulta peräisin oleva kokoelma katkelmia sisältää pätkiä Anabasiksesta. 1100-luvulla Eustathios Thessalonikelainen siteeraa useaan otteeseen Anabasiksesta Homerosta ja Dionysios Periegetesta käsittelevissä kommentaareissaan.
Anabasiksen ensimmäinen painetun version julkaisi Trincavelli Venetsiassa vuonna 1535. Ennen kreikankielistä versiota Anabasis oli kuitenkin julkaistu latinaksi käännettynä. B. Facius käänsi sen vuonna 1508. Myös Charles Valgulius käänsi sen, mutta ajankohtaa ja julkaisupaikkaa ei tunneta. Italialainen humanisti Vergerio käänsi Anabasiksen helppolukuiseksi latinaksi keisari Sigismundille. Toinen latinankielinen versio painettiin vuonna 1503. Edition princepsin jälkeen Anabasis julkaistiin useaan kertaan: Strasbourgissa vuonna 1539, Pariisissa vuonna 1575, Amsterdamissa vuonna 1688. Anabasis julkaistiin myös useaan kertaan 1700-luvulla.
Arrianoksen käyttämät lähteet

Arrianos kertoo teoksensa esipuheessa käyttäneen lähteinään Ptolemaios ja Aristobuloksen teoksia, koska hän piti niitä luotettavimpina.
»Kun Ptolemaios Lagoksen poika ja Aristobulos, Aristobuloksen poika, kirjoittavat Aleksanterista, Filippoksen pojasta, samoja asioita, niin kirjoitan minäkin näin sillä mielellä että kyseinen asia on totta. Mutta kun heidän kertomuksensa eroavat, valitsen sen joka vaikuttaa todennäköisemmältä ja joka samalla on kertomisen arvoista. Eri kirjailijat ovat kirjoittaneet erilaisia asioita Aleksanterista, ja ei ole olemassa ketään muuta, josta eri kirjoittajat olisivat kirjoittaneet niin vastakohtaisia asioita. Olen kuitenkin saanut sen käsityksen että Ptolemaios ja Aristobulos ovat luotettavimmat kertomuksissaan, Aristobulos koska hän osallistui kuninkaan sotaretkeen, Ptolemaios koska hän teki samoin ja lisäksi, koska hän oli kuningas, olisi hänelle valehteleminen ollut suurempi häpeä.» 
(Arrianos, Anabasiksen esipuheessa.)
Nykytutkijat ovat samaa mieltä Arrianoksen kanssa siitä että Aristobulos ja Ptolemaios olivat hyvä lähteitä koska he olivat osallistuneet Aleksanterin sotaretkeen. Arrianos oli näiden lisäksi tutustunut muihin lähteisiin, ja lisäsi omaan kirjaansa tapahtumia, joita nämä kaksi eivät mainitse. Näihin lähteisiin kuuluu esimerkiksi Nearkhos.
Arrianos mainitsee lähteensä usein tarinan edetessä. Kuudennesta kirjasta edespäin hän käyttää lähteenään myös paljon Nearkhosta, joka hänkin oli silminnäkijä, ja maantieteiljiä Eratosthenestä. Arrianoksen teoksen on joskus tulkittu peilaavan suoraan Ptolemaioksen kadonneen teoksen sisältöä, mutta tätä ei nykyään pidetä todennäköisenä. Ptolemaioksen osuutta Arrianoksen teoksesta on myös yritetty löytää tekstin tyylin analyysin avulla.
Arrianoksen kuva Aleksanterista

Anabasiksen lopussa olevassa kappaleessa Arrianos ylistää Aleksanteria ja luettelee hänen omistaneen miltei kaikki mahdolliset hyveet, niin henkiset kuin ruumiillisetkin. Ylistyspuheen jälkeen Arrianos puolustaa Aleksanterin negatiivisia ominaisuuksia ja katsoo, että Aleksanterin tekoja täytyy katsoa kokonaisuutena. Aleksanterin suurenmoiset teot erottavat tämän koko muusta ihmiskunnasta. Arrianoksen ylistyspuhetta voi verrata Thukydideen kuuluisaan kuvaukseen Themistokleesta teoksessa Peloponnesolaissota. Suurempi vaikutus Arrianokseen oli varmasti Ksenofonin kirjoittamalla Kyyros nuoremman ylistyspuheella teoksessa Kyyroksen sotaretki.
And I Love Her

| ”And I Love Her” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: A Hard Day’s Night   Something New (US)
 B-puoli: ”If I Fell”
 Äänitetty : 25.–27. helmikuuta 1964, Abbey Road Studios, Lontoo
 Julkaistu: 20. heinäkuuta 1964
 Formaatti: 7"-vinyyli
 Tekijä(t): John Lennon, Paul McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 02.29
 Levy-yhtiö: Capitol, Parlophone, Odeon
Listasijoitukset
  12. (Billboard Hot 100, 25.7.1964)
The Beatlesin muut singlet
| ”A Hard Day’s Night” 1964 | ”And I Love Her” (USA) 1964 | ”I Feel Fine”   1964”I’ll Cry Instead” (USA) 1964 |
And I Love Her on The Beatlesin kappale, joka julkaistiin yhtyeen albumilla A Hard Day’s Night vuonna 1964. Suurimman osan kappaleesta kirjoitti Paul McCartney, mutta sen työstöön osallistui myös John Lennon. Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa, jolloin se nousi Billboard Hot 100 -listan 12. sijalle. Se ilmestyi myös muun muassa joissakin Manner-Euroopan maissa sekä Japanissa, Meksikossa ja Chilessä, mutta ei Britanniassa.
Kappale on tyylillisesti herkkä balladi ja John Lennon kutsuikin ”And I Love Heria” Paul McCartneyn ”ensimmäiseksi ’Yesterdayksi’”.
Laulun synty

Kappaleen pääasiallisen tekijän Paul McCartneyn on sanottu kirjoittaneen kappaleen silloiselle tyttöystävälleen Jane Asherille, mutta McCartney itse on kertonut, ettei sitä ole tehty kenellekään tietylle henkilölle. ”And I Love Her” on latinotyylinen herkkä balladi. McCartney työsti sen Jane Asherin vanhempien omistaman talon kellarissa Lontoon Wimpole Streetillä, missä hän ja Lennon kirjoittivat monet yhtyeen kappaleista. Kun McCartney oli saanut kappaleen valmiiksi, oli tuottaja George Martin sitä mieltä, että lauluun tarvitaan vielä erillinen väliosa. John Lennon on väittänyt auttaneensa sen teossa. McCartneylla on asiasta oma mielipiteensä:
»En ole varma, osallistuiko Lennon kappaleen tekemiseen lainkaan... Keskiosa on minun tekemäni. Sanoisin, että John todennäköisesti auttoi keskiosan kanssa, mutta hän ei voi sanoa sen olevan hänen tekemänsä. Kirjoitin tämän (laulun) itse.» 
(Paul McCartney.)
McCartneyn mielestä kappaleen otsikon aloittaminen keskeltä lausetta oli ovelaa. Perry Como käytti myöhemmin samaa ideaa levyttäessään kappaleen ”And I Love You So”.
”And I Love Her” on ilmeisesti ainoa Beatlesin kappale, jossa sävellaji vaihtuu soolon aikana. George Harrison soitti soolon flamenco-kitaralla. Toinen huomionarvoinen asia on se, että kappale kulkee mollissa, mutta vaihtuu aivan lopussa duuriin. Yhtye oli aiemmin käyttänyt samaa keinoa omassa versiossaan kappaleesta ”A Taste of Honey” albumilla Please Please Me.
Äänitys

Musiikkinäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Laulu äänitettiin Lontoon Abbey Road -studioiden kakkosstudiossa 25–27. helmikuuta 1964. Kappaleesta otettiin kaikkiaan 21 ottoa, joista viimeinen valittiin lopulliseksi versioksi. Kappaleen ensimmäiset versiot olivat nopeampitempoisia ja niissä oli enemmän sähköisiä soittimia – lopullisessa versiossa ainoat elektroniset instrumentit ovat John Lennonin puoliakustinen Gibson J160E -kitara sekä Paul McCartneyn basso. Alkuperäinen versio ei myöskään sisältänyt George Martinin vaatimaa väliosaa. Kyseinen alkuperäinen versio on julkaistu myöhemmin albumilla Anthology 1. Ringo Starr ei soita kappaleessa rumpusettiä vaan bongorumpuja. Kappale viimeisteltiin kaksiosaisessa miksauksessa 3. maaliskuuta ja 22. kesäkuuta 1964.
Äänitys > Kokoonpano

Paul McCartney – laulu, bassokitara (Höfner 500/1)
John Lennon – akustinen rytmikitara (Gibson J160E)
George Harrison – akustinen soolokitara (Jose Ramirez classical), rytmikapulat
Ringo Starr – bongorummut
Julkaisu ja vastaanotto

Yhdysvalloissa ”And I Lover Her” ilmestyi singlenä Capitol Recordsin julkaisemana 20. heinäkuuta 1964 B-puolenaan ”If I Fell”. ”And I Love Her” nousi Billboardin listalle viisi päivää myöhemmin ja oli korkeimmillaan sijalla 12. Listaviikkoja kertyi yhteensä yhdeksän. Se nousi listalle myös Cashboxin (14.) ja Record Worldin (16.) listoilla. Myös B-puoli ”If I Fell” saavutti pientä menestystä ollen Billboard-listalla parhaimmillaan 53. sijalla, Record Worldissa 59. ja Cashboxissa 64. Singlen kannessa käytettiin samaa Dezo Hoffmannin ottamaa kuvaa, joka oli myös Four by The Beatles -EP:n kannessa. Kappale ilmestyi Yhdysvalloissa myös A Hard Day’s Nightin Amerikan-versiolla, jolla oli kappaleen tavallisen version lisäksi George Martinin orkesterin esittämä instrumentaaliversio.
Britanniassa kappale ilmestyi A Hard Day’s Night -albumilla 10. heinäkuuta 1964. Singlenä, tai edes B-puolena, sitä ei julkaistu koskaan. Sen sijaan joissain Manner-Euroopan maissa sekä ainakin Japanissa, Meksikossa ja Chilessä single ilmestyi joko Parlophonen tai Odeon Recordsin julkaisemana. Meksikon-painoksessa B-puolena oli poikkeuksellisesti ”Tell Me Why”.
Julkaisu ja vastaanotto > Singlen kappaleet

A-puoli
And I Love Her – 2.29 (säv. Lennon/McCartney)
B-puoli
If I Fell – 2.17 (säv. Lennon/McCartney)
Muut versiot

”And I Love Her” on yksi coveroiduimmista Beatles-kappaleista, ja 1970-luvun alkuun mennessä siitä oli tehty jo yli kolmesataa levytystä. Oman versionsa ovat levyttäneet muun muassa José Feliciano, Julio Iglesias, Henry Mancini, Barry Manilow, Bob Marley & The Wailers, Sarah Vaughan ja Bobby Womack.