stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evankeliumi Markuksen mukaan
Sisältö

Evankeliumi alkaa Johannes Kastajan toiminnasta, Jeesuksen saamasta kasteesta, ja opetuslasten valinnasta. Sen jälkeen seuraavat Jeesuksen tavanomaiset opetukset, ihmeet ja muu julkinen toiminta, johtaen Jeesuksen ristiinnaulitsemiseen.
Markuksen evankeliumin juuret ovat selvästi suullisessa perimätiedossa.lähde? Kreikankielinen alkuteksti on nimenomaan puhumalla kerrottua kieltä, muun muassa sana ”heti” (kreik. ευθυς, euthus) esiintyy huomattavan usein verrattuna muihin evankeliumeihin. Sanaa käytettiin silloin, kun haluttiin kuvata menneisyydessä tehtyjä tekoja tai tapahtuneita asioita, ja antaa niille elävyyttä ja vauhtia – esimerkiksi ”Heti sen jälkeen Henki ajoi hänet autiomaahan” (Mark. 1:12).
Sisältö > Tyyli ja rakenne

Markuksen kieli on yksinkertaista puhekielistä kreikkaa. Markus on koonnut tietonsa suullisesti ja mahdollisesti kirjallisesta perimätiedosta. Markuksen evankeliumi on kanonisoiduista evankeliumeista lyhyin. Se ei kerro mitään Jeesuksen syntymästä ja lapsuudesta.
Markuksen evankeliumi voidaan jakaa asiasisällöltään kolmeen osaan. Evankeliumin alkupuoliskolla kuvataan Jeesuksen opetusta ja ihmetekoja (Mark. 1:1–8:26). Seuraavassa osassa kuvataan Jeesuksen matkaa Jerusalemiin, minkä aikana hän kolmesti ennustaa opetuslapsilleen tulevan kärsimyksensä (Mark. 8:27–10:52). Viimeinen jakso kuvaa Jeesuksen viimeisiä päiviä ja tyhjän haudan löytymistä (Mark. 11:1–16:8).
Muihin evankeliumeihin verrattuna Markuksella ei ole niin selkeää jäsentelyä kuin Matteuksella, niin selkeää ohjelmaa kuin Luukkaalla eikä niin vahvaa teologiaa kuin Johanneksella. Markuksen esitystapa on ”kansanomainen” ja sanoma on kohdistettu jo perustiedot tuntevalle lukijalle.
Sisältö > Yleisö

Yleisen teorian mukaan Markuksen evankeliumi on hellenistinen evankeliumi, joka on tarkoitettu pääasiassa kreikkaa puhuville Rooman valtakunnan kansalaisille. Juutalaiset perinteet on useissa kohdin selitetty niin, että ei-juutalaisetkin voivat ymmärtää asiat (esimerkiksi Mark 7:1–4 , 14:12 , 15:42 ).
Kirjoittaja on myös selittänyt arameankieliset sanat ja sanonnat, esimerkiksi ”talita kuum” (Mark. 5:41 ).
”korban” (7:11 )
ja ”abba” (14:36 ).
Markus käyttää muiden synoptisten evankeliumien tavoin Vanhan testamentin lainauksissaan Septuagintaa eli kreikankielistä käännöstä. Tämä käy ilmi muun muassa jakeissa 1:2, 2:23–28, 10:48b ja 12:18–27.
Evankeliumin hellenismi ei rajoitu kieleen. Sen kuvausta siitä, kuinka juutalaisten suuri neuvosto Sanhedrin tuomitsi Jeesuksen, on käytetty perusteena juutalaisvastaisuuteen. Farisealaisten demonisointi osoittaa, että kirja on tarkoitettu pakanalliselle yleisölle tai ainoastaan osittain juutalaisperäiselle, kuten Aleksandrian juutalaisille.lähde?
Sisältö > Ominaispiirteitä

Päinvastoin kuin Matteus ja Luukas, Markus ei kerro Jeesuksen elämästä mitään ennen tämän julkisen toiminnan alkua: ei Jeesuksen syntymästä, kuten Matteus (Matt. 1:18–2:12) ja Luukas (Luuk. 2:1–20), tai Jeesuksen lapsuudesta (Luuk. 2:41–52), ei lasten joukkomurhasta (Matt. 2:13–23), eikä Johannes Kastajan taustoista (Luuk 1:1). Evankeliumi ei myöskään sisällä Jeesuksen sukupuuta (Matt. 1:1–17; Luuk. 3:23–38). Sen sijaan kerronta keskittyy Jeesuksen tekemiin ihmeisiin, ja se sisältää ihmeitä, joita muissa synoptisissa evankeliumeissa ei ole.
Ihmisen poika on yleisin Jeesuksesta käytetty nimitys (2:10, 2:28, 8:31, 9:9, 9:12, 9:31, 10:33, 10:45, 14:21, 14:41). Jeesus käyttää nimitystä itsestään useita kertoja. Monet ovat katsoneet, että nimitys on evankeliumille hyvin keskeinen, ja se on vaikuttanut merkittävästi Markuksen kristologiaan. Se yhdistää Markuksen Danielin kirjasta peräisin olevan ”Ihmisen pojan” (vertaa Dan. 7:13–14 ) ja Jesajan kirjan ”kärsivän Herran palvelijan” (Jes. 52:13–53:12 ).
– ”Mutta miksi sitten on kirjoitettu, että Ihmisen Poika joutuu paljon kärsimään ja kokemaan halveksuntaa?” (Mark. 9:12 ).
On ajateltu, että tämä on johtunut kristittyjen vainoista, ja että kirjoittaja on halunnut rohkaista kärsiviä kristittyjä kestämään vaikeudet.
Sisältö > Varhaiset muutokset

Markuksen evankeliumi on kanonisista evankeliumeista lyhin. Käsin kirjoitetuilla papyrusrullilla ja koodekseilla on taipumus hukata tekstiä alusta tai lopusta, samoin kuin kannettomasta pokkarista saattaa irrota sivuja. Tässä hävikissä ei ole kyse tarkoituksellisista poistoista. Esimerkiksi Markuksen evankeliumin aloitusjae 1:1  tunnetaan kahdessa eri muodossa. Puolet ennen 100-lukualähde? tunnetuista teksteistä sisältää sanat ”Jumalan Pojasta”, puolet taas ei. Esimerkiksi Westcott-Hort-laitoksessa sanat ovat suluissa.
Monet tutkijat noudattavat periaatetta, jonka mukaan lyhyempi versio olisi yleisesti varhaisempi muoto. Kuitenkin myös tahallinen materiaalin poisto tai kopiointivirheet voivat tuottaa lyhyempiä tekstejä, joten tutkijat eivät yleisesti halua soveltaa periaatetta sokeasti.
Tyypillisesti kopiointivirheitä on tapahtunut myös niin, että sivujen marginaaliin tehdyt huomautukset ovat siirtyneet osaksi varsinaista tekstiä. Kaikki esimerkit tällaisesta ovat edelleen väittelyiden kohteena, mutta yksi esitetty on Markuksen evankeliumin jae 7:16 , ”Jolla on korvat, se kuulkoon!”, joka ei sisälly vanhimpiin ja luotettavimpiin käsikirjoituksiin. Se löytyy muun muassa Textus Receptuksesta, mutta ei Westcott-Hort -laitoksesta. Uudessa kirkkoraamatussa sen yhteyteen on liitetty huomautus.
Sisältö > Lopetus

Evankeliumin alkuperäisestä lopusta on ollut paljon keskustelua. Jotkut tutkijat olettavat, että evankeliumi on alun perin loppunut jakeeseen 16:8, ja Jeesuksen ilmestyminen opetuslapsilleen kuolemansa jälkeen (Mark. 16:9–20 ) olisi lisätty myöhemmin. Vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset eivät sisällä näitä jakeita ja niiden tyyli poikkeaa muusta evankeliumista, mikä vihjaisi niiden olevan myöhempi lisäys. Joissakin versioissa loppu on jopa erilainen jakeen 16:8 jälkeen. 400-luvulla evankeliumille tunnettiin ainakin neljä erilaista lopetusta.
200-luvulla elänyt teologi Origenes lainasi Matteuksen, Luukkaan ja Johanneksen evankeliumien ylösnousemuskertomuksia, mutta ei lainannut mitään Markuksen evankeliumista jakeen 16:8 jälkeen, mikä osoittaisi, että hänen käytössään ollut kopio ei sisältänyt sen jälkeen tulevia jakeita. Tämä ei kuitenkaan todista, ettei niitä olisi ollut. Kriitikot ovat jakautuneet sen suhteen, onko evankeliumin äkillinen loppu tyhjälle haudalle ilman selityksiä ollut tarkoituksellinen, vai onko se johtunut loppuosan katoamisesta tai jopa kirjoittajan kuolemasta. Joidenkin mukaan lopetus on ollut tarkoituksellinen keino messiaanisen salaisuuden säilyttämiseksi.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Evankeliumi Markuksen mukaan”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka: Markuksen evankeliumi.  Aurinko, 2011.  ISBN 9789522301963
Kirjallisuutta > Englanniksi

Donahue, John R. & Harrington, Daniel J.: The Gospel of Mark.  (Sacra Pagina 2)  Liturgical Press, 2005.  ISBN 0814659659
France, R. T.: The Gospel of Mark: A Commentary on the Greek Text.  (New international Greek Testament commentary 2)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2002.  ISBN 0853645760
Lane, William L.: The Gospel of Mark.  (The new international commentary on the New Testament 2)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1974.  ISBN 0802825028
Phillips, John: Exploring the Gospel of Mark: An Expository Commentary.  (The John Phillips Commentary Series 2)  Kregel Academic, 2003.  ISBN 0825433819
Telford, W. R.: The Theology of the Gospel of Mark.  (New Testament Theology)  Cambridge University Press, 1999.  ISBN 0521439779
Witherington, Ben: The Gospel of Mark: A Socio-Rhetorical Commentary.  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2001.  ISBN 0802845037
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evankeliumi Markuksen mukaan Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Evankeliumi Markuksen mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Evankeliumi Markuksen mukaan (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Evankeliumi Markuksen mukaan. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Evankeliumi Markuksen mukaan (1938, 1776 ja 1642). Finbible - suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

MacRory, Joseph: Gospel of Saint Mark Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Kirby, Peter (toim.): Gospel of Mark. Early Christian Writings. (englanniksi)
Koskenniemi, Erkki (toim.): Evankeliumi Markuksen mukaan. SLEY:n raamattuluennot.
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys 
Evankelista Markus. Jusepe Leonardo, 1630.
Mark 4:40–5:7, 800-luku, armeniaksi
Anian David

Anian David (myös Daavid) oli 1400-luvulla Ylä-Satakunnassa vaikuttanut vauras talonpoika. Hän toimi nimeään kantaneen talonpoikaiskapinan johtajana.
David oli kotoisin Vesilahden pitäjän Anian kylästä, jossa hän omisti ainakin 1500-luvulla Heikkilä-nimellä tunnetun talon. Anian kylä on nimetty Davidin suvun liikanimen, mahdollisesti vanhan sukunimen mukaan. Heikkilän talo oli vauras, ja sillä oli eräomistuksia Ruovedellä saakka. David nousi syksyllä 1438 Ylä-Satakunnan talonpoikien kapinan johtajaksi. Hänen sanotaan korottaneen itse itsensä talonpoikaiskuninkaaksi (bondekonung).
Lempäälän Kuokkalaan kapinaa saapui sovittelemaan Turun piispa Maunu II Tavast, ja 9. tammikuuta 1439 laadittiinkin piispan johdolla sitoumuskirje, jolla talonpojat lupasivat olla nousematta enää koskaan esivaltaansa ja valtakuntaa vastaan. Talonpojat selvisivät tapahtumista vähällä, mutta David ja hänen veljensä eivät kuuluneet armahdettujen joukkoon, sillä he olivat paenneet Rääveliin. Viipurin linnanpäällikkö Krister Nilsinpoika kehotti kirjeessään 5. heinäkuuta 1439 Räävelin raatia vangitsemaan Davidin, jos hän ilmestyy kaupunkiin, ja toimittamaan hänet Hans Kröpelinille.
Davidin myöhempiä elämänvaiheita ei tunneta, mutta tila Anian kylässä säilyi suvun hallinnassa. Ilmeisesti sen omaisuutta takavarikoitiin jonkin verran, ainakin väliaikaisesti.
Abdou Diallo

Abdou Diallo helmikuussa 2022.
Abdou-Lakhad Diallo (s. 4. toukokuuta 1996 Tours, Ranska) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia. Hän on Ranskan lisäksi pelannut Saksan ja Belgian pääsarjassa. Hän on pelannut Senegalin maajoukkueessa maaliskuusta 2021 alkaen edustettuaan aiemmin Ranskan nuorisomaajoukkueita.
Seuraura

Diallo pelasi Ranskassa AS Monacon junioreissa vuodesta 2011. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäiset Ligue 1 -ottelunsa joulukuussa 2014. Hän oli kauden 2015–2016 lainalla Belgian pääsarjassa pelaavassa SV Zulte Waregemissa ja kuului joukkueen vakiokokoonpanoon. Kaudella 2016–2017 hän pääsi Monacossa jälleen pelaamaan vain viisi Ligue 1 -ottelua ja yhden Mestarien liigan ottelun. Monaco voitti Ranskan-mestaruuden. Kesällä 2017 hän siirtyi Saksaan, jossa hän edusti yhden kauden Mainzia ja seuraavan kauden Borussia Dortmundia. Hän pelasi Bundesliigassa 55 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi Dortmundin joukkueessa seitsemän ottelua.
Diallo siirtyi kesällä 2019 ranskalaisseura Paris Saint-Germainiin. Hän pelasi Ligue 1:ssä ensimmäisellä kaudellaan 16, toisella 22 ja kolmannella 12 ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kausittain kolme, kahdeksan ja kaksi ottelua. Hän voitti Ranskan liigamestaruuden vuosina 2020 ja 2022, Ranskan cupin vuosina 2020 ja 2021 sekä Ranskan liigacupin 2020. Maaleja hän ei ole PSG:n pelaajana tehnyt. Kaudeksi 2022–2023 Diallo siirtyi lainalle saksalaisseura RB Leipzigiin. Hän pelasi kahdeksan bundesliigaottelua ja teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua. Leipzigin voittamassa Saksan cupissa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Maajoukkueura

Diallo pelasi Ranskan kaikissa nuorisomaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Diallo pelasi Senegalin maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2021 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Kongon tasavaltaa vastaan. Hän pelasi täydet minuutit Senegalin kaikissa seitsemässä ottelussa tammi-helmikuussa 2022 pelatuissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joissa Senegal voitti mestaruuden. Diallo teki joukkueensa kolmesta maalista ensimmäisen välieräottelussa Burkina Fasoa vastaan. Loppuottelu Egyptiä vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Diallo teki maalin joukkueensa toisena laukojana. MM-kilpailuissa 2022 Diallo pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki neljä ottelua.
Diallo on pelannut heinäkuun 2023 loppuun mennessä 23 miesten maaottelua ja ne kaikki avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt näissä maaotteluissa kaksi maalia, joista ensimmäisen syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Togoa vastaan.
Axel Vidjeskog

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. huhtikuuta 2001 (ikä 23)
Syntymäpaikka: Kruunupyy, Suomi
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: KuPS
Junioriseurat
-2019: FF Jaro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2020 | FF Jaro | 35 | (6) |
| 2017–2020 | →JBK | 11 | (1) |
| 2021- | KuPS | 73 | (10) |
| 2021 | → KuFu-98 | 6 | (6) |
| 2022 | → Ilves (laina) | 10 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 135 | (24) |
Maajoukkue
| 2017 | Suomi U16 | 3 | (0) |
| 2017 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 2019 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 2022 | Suomi U21 | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. lokakuuta 2022.
Axel Vidjeskog (s. 14. huhtikuuta 2001 Kruunupyy) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Veikkausliigaa Kuopion Palloseurassa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Pelaajaura

Axel Vidjeskogin kasvattajaseura on Pietarsaaren FF Jaro, jossa hän pelasi neljänä Ykkösen kautena sekä sen farmijoukkueessa Kakkosen JBK:ssa. Maaleja hän teki Jaron riveissä  tuolloin kuusi kappaletta. Neljän kauden aikana Vidjeskog edusti FF Jaroa 35 Ykkösen ottelussa, joissa tehoja on kertynyt kuuden maalin ja kolmen maalisyötön verran.
Kauden 2021 alussa Axel Vidjeskog, joka solmi 2+1-vuotisen sopimuksen Veikkausliigan Kuopion Palloseuran kanssa. Veikkausliigadebyyttinsä hän teki kaudella 2021 KuPSin paidassa, ja kuudentoista ottelun aikana hän myös viimeisteli ensimmäisen maalinsa pääsarjatasolla 14. kesäkuuta 2021 FC Interiä vastaan. Kaudeksi 2022 Vidjeskog siirtyi toiseen Veikkausliigaseuraan eli Tampereen Ilvekseen lainalla KuPS:sta saadakseen lisää peliaikaa. Hän palasi KuPS:ään heinäkuussa 2022 lainasopimuksensa päättymisen jälkeen. Marraskussa 2023 hän jatkoi sopimustaan ​​KuPS:n kanssa vuoden 2024 loppuun asti. Hän oli voitamassa KuPS:n riveissä kaudella 2024 sekä Suomen Cupin että Suomen mestaruuden.
Axel Vidjeskog on pelannut kauden 2024 loppuun mennessä Veikkausliigassa neljän kauden aikana KuPS:n ja Ilveksen riveissä 83 ottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Axel Vidjeskog on ollut mukana U16-, U17-, U18- ja U21-vuotiaiden maajoukkueissa kaikkiaan 10 ottelussa.
Vidjeskogin perheessä on useita tunnettuja jalkapalloilijoita. Isä Niklas Vidjeskog pelasi FF Jaron paidassa 150 liigaottelua. Isoveli Adam puolestaan oli nostamassa Veikkausliigaan syksyllä 2024 veljesten kasvattajaseura FF Jaroa, jonka päävalmentajana toimi Niklas Vidjeskog. Pikkuveli Isak puolestaan on ruotsalaisen Kalmar FF:n organisaatiossa.
Saavutukset > Joukkueena

Veikkausliigan kultaa kaudella 2024 KuPS:n riveissä,
Veikkausliigan hopeaa kaudella 2021 ja 2022 KuPS:n riveissä,
Suomen cup-mestaruus 2021 ja 2024 KuPS:n riveissä
Aiheesta muualla

Koskimaa Veikkausliigan sivuilla
Axel Vidjeskog Transfermarkt.com
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Annika Åman

| Annika Åman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1986 Oravainen
Ammatti:  näyttelijä, teatteriohjaaja, kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Lumpänglar (romaani, 2022)
Palkinnot
 lastenkulttuurin valtionpalkinto (2022) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Annika Åman (s. 1986 Oravainen) on suomalainen kirjailija, näyttelijä ja ohjaaja, joka perusti 2012 Alexandra Mangsin kanssa Pohjanmaalle lasten ja nuorten teatteriryhmän Unga Scenkompanietin. Hän on myös näytellyt teatterissa sekä ohjannut ja käsikirjoittanut Oravaisten teatterille. Åmanin esikoisromaani Lumpänglar julkaistiin 2022.
Ura

Annika Åman opiskeli Novia-ammattikorkeakoulussa esittäviä taiteita ja valmistui sieltä 2011. Hän on näytellyt Wasa-teatterissa ja Espoon Unga Teaternissa.
Åman ja Alexandra Mangs perustivat vuonna 2012 ruotsinkieliselle Pohjanmaalle lasten ja nuorten teatteriryhmän Unga Scenkompanietin. Åman toimii sen ohjaajana, dramaturgina ja taiteellisena johtajana. Teatteri toimii yhteisöteatterina, jonka esitykset pohjautuvat taustatutkimukseen ja yhteistyöhön lasten ja nuorten kanssa. Åman ja Mangs palkittiin 2022 lastenkulttuurin valtionpalkinnon ”intohimoisesta työstään lasten- ja nuortenteatterin parissa”.
Åman on toiminut näyttelijänä, ohjaajana ja käsikirjoittajana Oravaisten teatterille. Åmanin esikoisromaani Lumpänglar julkaistiin 2022. Kirja sijoittuu Oravaisten tekstiilitehtaalle, ja Åman oli aiemmin ohjannut ja kirjoittanut samaan Oravaisten teatterille samaan paikkaan näytelmät Lumpänglar (2013–2014) ja Lumpänglars väg (2017–2018). Esitykset saivat yhdessä teatterin ennätysyleisön.
Aada Nurmi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 12. maaliskuuta 2003 (ikä 21)
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: KuPS
Junioriseurat
: EuPa
Maajoukkue
|  | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. joulukuuta 2023.
Aada Nurmi (s. 12. maaliskuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa.
Ura

Nurmi on kotoisin Eurasta ja hänen kasvattajaseuransa on Euran Pallo.
Nurmi siirtyi marraskuussa 2021 Kansallisen liigan Helsingin Palloseuraan edustettuaan edelliskaudella HFA Märskyä. Hän pelasi ensimmäistä kertaa pääsarjassa 26. maaliskuuta 2022 kotiottelussa NJS:aa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki seuraavassa pelissä PK-35:n vieraana. Kaikkiaan hän pelasi kahden kauden aikana HPS:ssa 45 Kansallisen liigan ottelussa, joissa hän teki kahdeksan maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Hänet valittiin Kansallisen liigan kauden 2023 parhaaksi keskikenttäpelaajaksi.
Nurmi siirtyi kaudeksi 2024 Kuopion Palloseuraan yksivuotisella sopimuksella, jossa on lisäksi optio seuraavasta kaudesta.
Nurmi oli Suomen naisten maajoukkueen mukana ensimmäisen kerran heinäkuussa 2023, kun Suomi kohtasi Islannin ja Skotlannin. Hän pääsi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran kentälle marraskuun 2023 lopulla Kansojen liigan ottelussa Romaniaa vastaan. Hän on edustanut myös nuorten maajoukkueita.
Afrikanmeriharakka

| Afrikanmeriharakka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Meriharakat Haematopodidae
Suku::  Meriharakat Haematopus
Laji::  moquini
Kaksiosainen nimi
 Haematopus moquini  Bonaparte, 1856 
Katso myös
   Afrikanmeriharakka Wikispeciesissä   Afrikanmeriharakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanmeriharakka (Haematopus moquini) on musta kahlaajalintu. Lajin nimesi ja kuvaili Charles Lucien Bonaparte 1856, ranskalaisen luonnontieteilijän Alfred Moquin-Tandonin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Meriharakan kokoinen, höyhenpuvultaan kokonaan musta kahlaaja, jonka koivet ja nokka ovat kirkkaanpunaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun puku on ruskehtavampi kuin aikuisen. Ääni muistuttaa meriharakan ääntä.
Esiintyminen

Laji elää eteläisen Afrikan rannikolla Natalista Angolaan. Se pesii kuitenkin vain Namibian Lüderitzin ja Etelä-Afrikan Mazeppa Bayn välisellä alueella. meadewaldoi-alalaji on aiemmin esiintynyt Kanariansaarilla, mutta pesintää ei ole koskaan varmistettu.
Lajin kanta on vuonna 2015 tehtyjen arvioiden mukaan kasvussa, mihin on vaikuttanut erityisesti rannan läheisyydessä olevien saarien parempi hoito. Yksilömääräksi arvioitiin vuonna 2014 noin 6 670 yksilöä. Lajin parantuneen tilanteen ansiosta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto nosti vuonna 2017 sen luokituksen elinvoimaiseksi. Afrikanmeriharakka kuitenkin pesii ihmisten suosimilla rannoilla, ja pesimäaikana tapahtuva rantalomailu ja maastoajoneuvoilla kruisailu tuhoavat sekä pesiä että kasvillisuuteen piiloutuneita poikasia. Myös mangustit ja etelänselkälokit (Larus dominicanus) ryöstävät pesiä, varsinkin silloin, kun emot eivät uskalla tulla pesälle lähellä oleskelevien ihmisten takia.
Elinympäristö

Kivikkoiset ja kallioiset rannat sekä rannikolla että saarilla.
Lisääntyminen

Pesä on kuoppa hiekassa. Munia on 2-4, molemmat emot hautovat.
Ravinto

Nilviäiset, äyriäiset, lierot.
Vapaamuurarit

Suorakulma ja harppi on vapaamuurareiden yleisimmin käyttämä symboli.
Vapaamuurarit on maailmanlaajuinen liike, jonka tarkoitus on tukea jäsentensä moraalista kasvua. Vapaamuurarijärjestöt syntyivät 1700-luvulla Englannissa. Nimitys vapaamuurari juontaa juurensa keskiajalla syntyneisiin rakentajien kiltoihin. Eri maiden vapaamuurariyhdistyksissä on arvioitu olevan kahdesta miljoonasta kuuteen miljoonaa jäsentä. Vapaamuurarit kokoontuvat looseissa, joista muodostuvat kansalliset suurloosit. Kansainvälistä johtoa liikkeellä ei ole. Loosit vaalivat salaisten rituaalien mukaista toimintaa ja jäsenet kutsuvat toisiaan veljiksi. Rituaalien tarkoitus on henkinen kasvu symboliikan ja allegorian kautta. Jäsenyys on porrastettu eri asteisiin oppipojasta mestariin ja useissa looseissa myös näitä korkeampiin asteisiin.
Vapaamuurarien kesken ei tule käydä väittelyä politiikasta tai uskonnosta, joita pidetään kunkin jäsenen henkilökohtaisena asiana. Perinteisessä vapaamuurariudessa kuitenkin edellytetään uskoa Jumalaan tai korkeampaan voimaan ja jäseniksi pääsee vain miehiä. Ranskassa 1800-luvulla syntynyt Kansainvälinen yhteisvapaamuurarijärjestö eli Le Droit Humain hyväksyy jäsenikseen sekä miehiä että naisia. Historiallisesti etenkin katolinen kirkko on suhtautunut vapaamuurariuteen kielteisesti. Katolisissa maissa monet vapaamuurarit olivat vapaamielisiä deistejä, englanninkielisissä maissa taas protestanttisia kristittyjä. Vapaamuurareihin on kautta historian liitetty erilaisia syytöksiä, mutta vapaamuurarien perussääntö kieltää omaneduntavoittelun.
Suomessa ensimmäinen vapaamuurariloosi perustettiin vuonna 1756, mutta Venäjän vallan aikana järjestöt kiellettiin. Suomen Suurloosi perustettiin vuonna 1923 angloamerikkalaisen mallin mukaan. Nykyisin Suomen vapaamuurarilooseissa on noin 7300 jäsentä. Ruotsalaisen mallin mukaan toimiva Svenska Frimurare Orden i Finland hyväksyy jäseniksi vain kristittyjä. Yhteisvapaamuurarijärjestössä on parisataa jäsentä.