stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pinakion

Tuomarinvirassa toimineen Arkhilokhos Faleronlaisen pinakion, n. 370–362 eaa. British Museum.
Tuomareiden pinakioneita (nimi, isän nimi, demos), n. 400–100-luku eaa. Antiikin Agoran museo.
Pinakion (m.kreik. πινάκιον, ’pieni taulu’ < dem., πίναξ, pinaks, ’taulu’) oli antiikin Kreikassa ja erityisesti Ateenassa pieni pronssilevy, jota käytettiin virkojen, erityisesti tuomarinvirkojen, arpomisessa kleroterion-arvontalaitteella sekä eräänlaisina virkamerkkeinä.
Pinakioneihin oli yleensä kirjoitettu henkilön nimi ja joskus myös patronyymi eli isännimi sekä demonyymi eli demokseen perustunut nimi. Lisäksi niissä oli virallinen leima. Henkilön tuli esittää pinakioninsa, kun halusi tulla valituksi tuomariksi. Pinakion ripustettiin joskus kaulaan narulla, ja se haudattiin usein henkilön mukana.
Pinaks voi tarkoittaa myös levyä, johon tuomarit kirjoittivat tuomionsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta pinakionit Wikimedia Commonsissa
Pikkupussikaniini

| Pikkupussikaniini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Pussimäyrät Peramelemorphia
Heimo::  Pussikaniinit Thylacomyidae
Suku::  Macrotis
Laji::  leucura
Kaksiosainen nimi
 Macrotis leucura  (Thomas, 1887) 
 Historiallinen pikkupussikaniinin levinneisyysalue
Katso myös
   Pikkupussikaniini Wikispeciesissä   Pikkupussikaniini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkupussikaniini (Macrotis leucura) on Australiassa elänyt, mutta todennäköisesti jo sukupuuttoon kuollut nisäkäs. Se eli mantereen sisäosien aavikoilla, mutta hävisi 1900-luvun puolivälissä. Laji löydettiin vasta vuonna 1887.
Koko ja ulkonäkö

Pikkupussikaniini oli lähisukulaistaan isopussikaniinia pienempi ja sen turkki oli värittömämmän kellanruskea. Lajin ruumiinpituus oli 20–27 senttimetriä ja painoa oli 300–450 grammaa. Hännän pituus oli noin 15 senttiä. Vatsapuoli oli selkäpuolta vaaleampi ja häntä valkoinen, joka vastasi 70 prosenttia ruumiinpituudesta. Muutoin se muistutti suuresti sukulaislajiaan.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkupussikaniinia on tavattu vain Australian keskiosien aavikoilla. Sitä on löydetty Etelä-Australiasta ja Pohjoisterritorion alueilla Gibsonin- ja Ison Hiekka-Aavikon alueelta. 
Sen elinympäristöä olivat hiekkaiset ja saviset aavikot,Triodia-suvun ”spinifex”-ruohomättäät, joissa saattoi olla myös harvakseltaan puita ja pensaita.
Elintavat

Pikkupussikaniinin elintavoista on vain vähän tietoa. Ne muistuttivat erittäin paljon isopussikaniinia. Se oli yöaktiivinen ja vietti päivät kolossaan. Se eli yksin tai pareittain. Mahanäytteiden perusteella se söi enimmäkseen eläinravintoa. Ravinto koostui termiiteistä, muurahaisista, juurista ja koisokasvien siemenistä. Poikasia syntyi kerralla yleensä kaksi.
Häviäminen

Pikkupussikaniini harvinaistui nopeasti 1900-luvulla. Se johtunee turkismetsästyksestä ja vierasperäisten nisäkäspetojen, kuten kettujen ja kissojen saalistuksesta, sekä Australiaan tuotujen kaniinien aiheuttamasta kilpailusta ja elinympäristön tuhoamisesta. Mahdollisesti myös tulenhallinta haittasi lajin menestystä.
Viimeinen varma havainto elävästä eläimestä on vuodelta 1931 läheltä Cooncherietä Etelä-Australian koillisosasta. Vuonna 1967 löydettiin kiilapyrstökotkan pesästä pikkupussikaniinin kallo, jonka ikää ei kuitenkaan tiedetä. Aboriginaalien mukaan laji eli vielä 1960-luvulla.
Pikkutyranninapsija

| Pikkutyranninapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Tyranninapsijat Camptostoma
Laji::  obsoletum
Kaksiosainen nimi
 Camptostoma obsoletum  (Temminck, 1824) 
Alalajit
 C. o. bogotense  C. o. bolivianum  C. o. caucae  C. o. cinerascens  C. o. flaviventre  C. o. griseum  C. o. majus  C. o. maranonicum  C. o. napaeum  C. o. obsoletum  C. o. olivaceum  C. o. orphnum  C. o. pusillum  C. o. sclateri  C. o. venezuelae 
Katso myös
   Pikkutyranninapsija Wikispeciesissä   Pikkutyranninapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkutyranninapsija (Camptostoma obsoletum) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan pikkutyranninapsija on noin 10 cm. Laji on selästään väritykseltään harmahtavan ruskea ja päälaki on muuta ruumista ruskeampi. Päälaella on tuuhea töyhtö ja silmien ympärillä ohuet valkoiset renkaat. Ruskeissa siivissä on kaksi siipijuovaa, jotka voivat olla valkoisia tai kanelinruskeita alalajista riippuen. Rinta on väriltään harmahtavan keltainen ja vatsa on linnulla vaalean keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Keski-Amerikassa pikkutyranninapsijaa tavataan Costa Ricasta ja Panamasta. Etelä-Amerikassa linnun levinneisyysalue ulottuu Andeilla Venezuelasta Peruun, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan sekä Brasiliasta Argentiinaan. Pikkutyranninapsijan elinympäristöä ovat kuivat pensaikot, kosteiden metsien reunamaat ja puutarhat. Tiheitä metsiä lintu välttelee. Pikkutyranninapsijan elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Pikkutyranninapsijat liikkuvat yleensä yksin tai pareittain eivätkä yleensä liity sekaparviin. Ravintonaan laji käyttää hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja. Ravintonsa se etsii pensaiden lehdiltä tai pyydystää ilmasta. Pikkutyranninapsijan pallomainen pesä sijaitsee yleensä hyvin kätkettynä melko korkealla. Naaras munii kaksi valkoista kanelinruskeapilkullista munaa.
Pikkutunnelimyyrä

| Pikkutunnelimyyrä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Myyrät Cricetidae
Alaheimo::  Varsinaiset myyrät Arvicolinae
Suku::  Peltomyyrät Microtus
Laji::  subterraneus
Kaksiosainen nimi
 Microtus subterraneus  (de Selys-Longchamps, 1836) 
Synonyymit
 Microtus (Terricola) subterraneus 
Katso myös
   Pikkutunnelimyyrä Wikispeciesissä   Pikkutunnelimyyrä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkutunnelimyyrä eli tunneliruohomyyrä (Microtus subterraneus, syn. Pitymus subterraneus) on peltomyyrien sukuun ja Terricola-alasukuun kuuluva jyrsijälaji. Lajia ei tavata Suomessa. Se muistuttaa kenttämyyriä jopa hampaistoltaan, mutta on tummemman harmaa ja sillä on välipäälaenluu toisenmuotoinen.
Levinneisyys

Sen levinneisyysalueeseen kuuluu Keski-Eurooppa, Balkanin niemimaa, Italia, Turkki ja osa Länsi-Eurooppaa ja Venäjää. Pikkutunnelimyyrän elinympäristöä ovat kohtalaisen kosteat pellot. Lajia pidetään erityisen eurooppalaisena. Ilmenjärven ja Äänisen seudun esiintymiä arvellaan jääkauden jälkeisen lämpökauden aikaisiksi reliktiesiintymiksi.
Käyttäytyminen

Pikkutunnelimyyrät liikkuvat pääasiassa yöaikaan, mutta suuren ravinnontarpeensa takia niitä esiintyy joskus myös päivänvalossa. Ravintoa ne etsivät alakasvillisuuden seasta ja maan alta. Pikkutunnelimyyrät ovat nopeita liikkujia ja osaavat myös hyppiä. Enimmäkseen lajin yksilöt elävät kaivamissaan maanalaisissa käytävissä.
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Life: Microtus subterraneus (luettu 18.4.2011) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Microtus subterraneus:  Wikidata: Q556305  Wikispecies: Microtus subterraneus  ADW: Microtus_subterraneus  BioLib: 20636  BOLD: 29504  EoL: 1179671  EPPO: MICRSU  EUNIS: 11290  Fauna Europaea: 305680  Fauna Europaea (new): 728d3b55-5df1-4f21-8500-c7af6f1049bc  GBIF: 2438660  iNaturalist: 44266  IRMNG: 10771112  ITIS: 632893  IUCN: 13489  MDD: 1002104  MSW: 13000300  NCBI: 137712  Observation.org: 85007  Open Tree of Life: 965600 
Arvicola subterraneus:  Wikidata: Q109646815  EUNIS: 11968  GBIF: 4409224 
Video pikkutunnelimyyrästä.
Pilvet (albumi)

| Pilvet Jukka Kuoppamäki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Pekka Nurmikallio/Microvox
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP, MC
 Tuottaja(t): Satsanga Records
 Tyylilaji: folk, iskelmä
 Levy-yhtiö: Satsanga Records
Jukka Kuoppamäen muut julkaisut
| Miljoona hikistä kilometriä 1976 | Pilvet 1977 | Rakkautta maailmaan 1978 |
Pilvet on Jukka Kuoppamäen loppuvuodesta 1977 julkaistu albumi. Se oli ensimmäinen levy hänen Länsi-Saksaan muuttonsa jälkeen, ja kappaleet on sävelletty Stuttgartin pappisseminaarissa. Niistä kuvastuu katse elettyyn elämään, koti-ikävä ja ensimmäisen lukukauden teemat, joista lauluja syntyi. Se oli Kuoppamäen tapa sisäistää seminaarikursseja.
Sävellykset ja sanoitukset on tehnyt Jukka Kuoppamäki, sovitukset ovat Pirjo ja Matti Bergströmin käsialaa. ”Keskeltä läpi” kertoo Parsifalin tarinan, kun taas ”Neito ja lohikäärme” käsittelee vanhaa tarinaa lohikäärmeen voittajasta. Singlenä julkaistiin kappale ”Taivaan linnut” B-puolenaan ”Mä olen puu”.
Albumista ei muodostunut kaupallista menestystä, vaan se jäi vähälle huomiolle. Artisti oli keikkalavojen kiertämisen sijaan kaukana Länsi-Saksassa opiskelemassa.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset Jukka Kuoppamäki
Sovitukset Pirjo ja Matti Bergström
A-puoli
Jos alkaa saisin uudelleen – 3.30
Pilvet – 2.46
Keskeltä läpi – 3.34
Mä olen puu – 2.40
Rannan kivet – 3.08
Viljaa – 3.07
B-puoli
Neito ja lohikäärme – 2.48
Saapunut on kesäkuu – 2.54
Taivaan linnut – 3.06
Kun sä katsot noin – 2.26
Puutarhaan – 2.33
Minä en ole minä – 3.16
Kokoonpano

Otto Berger, Nono Söderberg ja Jukka Kuoppamäki – kitara
Matti Bergström – basso
Nappi Ikonen – rummut
Mikko Kuoppamäki – bongot
Pirjo Bergström – kosketinsoittimet, haitari, syntetisaattori
Pineiós (Thessalia)

| Pineiós Πηνειός |
| --- | --- |
 Pineiós-joki Lárisassa, taustalla Óssavuori.
Alkulähde:  Píndosvuoret
Laskupaikka:  Thermaïkóslahti  39°56′3″N, 22°43′3″E
Maat:  Kreikka
Pituus:  205 km
 Pineíós-joki kartalla.
Pineiós (kreik. Πηνειός), antiikin Peneios (m.kreik. Πηνειός, Pēneios, lat. Peneus), on joki, joka virtaa Thessaliassa Kreikassa. Sen pituus on 205 kilometriä. Joki saa alkunsa pohjoisesta Píndos-vuoristosta ja se laskee Thermaïkóslahteen Egeanmeren pohjoisosassa. Pineiós on Kreikan joista kolmanneksi pisin.
Thessalian tasanko ja Pineiós-joki.
Pineiós-joki Témpin solassa.
Píneios virtaa muun muassa Malakásin, Kalampákan, Megála Kalývian, Farkadónan ja Lárisan läpi. Tämän jälkeen se kulkee Témpin eli Tempen solan läpi ja laskee mereen Paralía Kouloúraksen ja Alexandrinín kylien kohdalla, missä se muodostaa suistoalueen. Suisto on Natura 2000 -aluetta.
Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistettiin joenjumala Peneiokseen. Keskiajalla joki tunnettiin myös nimillä Salambrias tai Salabrias (Σαλα[μ]βριάς).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Píneios Wikimedia Commonsissa
Rafael Pippingsköld

Rafael (Rafaël) Pippingsköld (11. toukokuuta 1859 Kajaani – 24. syyskuuta 1931) oli asemapäällikkö, joka on saanut ainoana Suomessa 1. luokan liikennetarkastajan arvonimen, vuonna 1925.
Pippingsköldin vanhemmat olivat piirilääkäri A. P. Pippingsköld ja Karin Nyman ja puoliso vuodesta 1884 Ellen Josefina Dickström. Pippingsköld toimi sähköttäjänä Toijalan asemalla 1878–1884, asemapäällikkönä Liedossa vuodesta 1884, Orivedellä vuodesta 1889, Toijalassa vuodesta 1897 ja Porissa vuodesta 1908. Hän oli Akaan kuntakokouksen esimies 1899–1902 ja Porin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1915–1918.
Pilkkarunot

| Pilkkarunot> Σίλλοι.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Timon Fleiuslainen
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia, satiiri
Julkaistu:  noin 250 eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pilkkarunot (m.kreik. Σίλλοι, Silloi) oli pyrrhonistista skeptisismiä edustaneen Timon Fleiuslaisen kirjoittama satiirinen ja parodinen teos, joka arvosteli filosofiaa pilkallisten runojen muodossa.
Historia

Timon kirjoitti Pilkkarunot noin vuonna 250 eaa. Se on hänen merkittävin ja suosituin teoksensa. Teoksen alkukielinen nimi on monikko kreikan kielen sanasta sillos (σίλλος, ’kierosilmäinen’). Teos voidaan nähdä Timonin yrityksenä esitellä omaa pyrrhonistista ajatteluaan ja kirjoittaa kriittistä filosofian historiaa tavalla, joka olisi jossain määrin uskollinen hänen opettajansa Pyrrhonin pyrkimykselle välttää filosofian kirjoittamista kokonaan.
Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta sen runoista on säilynyt 65 katkelmaa, yhteensä 133 säettä, muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta. Merkittävin lähde on Diogenes Laertioksen teos Merkittävien filosofien elämät ja opit, joka lainaa usein Timonin runosäkeitä filosofien elämäkertojen yhteydessä. Muita lähteitä ovat muun muassa myöhempi pyrrhonisti Sekstos Empeirikos sekä Athenaios ja Aristokles Messeneläinen. Aristokles kuvasi teoksen ”loukkaukseksi kaikkia ihmisiä kohtaan”.
Myöhemmin nimestä silloi tuli nimitys vastaavanlaisten satiiristen ja parodisten teosten lajityypille. Ksenofanes oli kirjoittanut samanlaisia filosofisia satiireja jo ennen Timonia. Myöhemmän antiikin aikana hänen nimiinsä laitettiin viisi kirjaa pilkkarunoja. Siitä huolimatta silloi-muoto on laitettu Timonin nimiin, ja Timonia pidetään lajityypin varsinaisena perustajana. Ksenofanes ja Timon tunnetaan yhdessä nimellä sillografit. Timonin teoksesta kirjoitettiin antiikin aikana kaksi kommentaaria nimeltä Pilkkarunoista; toisen kirjoitti Apollonides Nikaialainen ja toisen Sotion Aleksandrialainen.
Sisältö

Timonin Pilkkarunot käsitti kolme kirjaa tai runoa. Sen runot oli kirjoitettu heksametrimuodossa, ja sen oletetaan olleen pituudeltaan noin tuhat runosäettä. Filosofian lisäksi teos parodioi näin samalla Timonin runollisia vaikutteita, Hesiodosta, Homerosta ja attikalaista komediaa.
Diogeneen mukaan ensimmäinen kirjoista oli minämuodossa esitetty monologi. Toinen ja kolmas kirja olivat puolestaan dialogimuodossa. Niissä Timon esitti kyselevänsä Ksenofaneelta eri filosofeista, ja Ksenofanes vastasi. Toinen kirja käsitteli tällä tavalla varhaisempia filosofeja ja kolmas kirja myöhempiä filosofeja. Tällainen kyselevä esitys edustaa samalla skeptisen filosofian käytäntöä. Tutkijat ovat lähes yksimielisiä siitä, että teos sisälsi jonkinlaisen nekyia-kohtauksen eli laskeutumisen Haadeeseen. Tämä kehyskertomukselle valittu lajityyppi voidaan nähdä Homeroksen Odysseian vastaavien kohtien parodiana.
Timonin säkeet satirisoivat pääasiassa muiden filosofien oppeja, eivät niinkään itse filosofeja. Kohteena olivat erityisesti dogmaattisten filosofien ja koulukuntien opit. Timonin mukaan nämä filosofit eivät täyttäneet hänen esikuvansa Pyrrhonin esimerkillään asettamaa filosofista ihannetta. Timonin teoksessa esiintyvät Ksenofaneen ja Pyrrhonin lisäksi muun muassa Thales, Anaksagoras, Sokrates, Ksenofon, Aiskhines, Aristippos, Menedemos Eretrialainen, Platon,, Arkesilaos,, Aristoteles, Antisthenes, Pyrrhon, Zenon Kitionilainen Kleanthes, Pythagoras, Empedokles, Herakleitos, Zenon Elealainen, Demokritos, Protagoras sekä Epikuros. Esimerkiksi Eukleideesta ja muista sokraatikoista Timon kirjoittaa:
»Ἀλλ' οὔ μοι τούτων φλεδόνων μέλει, οὐδὲ γὰρ ἄλλου
οὐδενός, οὐ Φαίδωνος ὅτις γένετ', οὐδ' ἐριδάντεω
Εὐκλείδεω, Μεγαρεῦσιν ὃς ἔμβαλε λύσσαν ἐρισμοῦ.»
»All' ū moi tūtōn fledonōn melei, ūde gar allū
ūdenos, ū Faidōnos hotis genet', ūd' eridanteō
Eukleideō, Megareusin hos embale lyssan erismū.»
»Nämä loruilijat eivät minua kiinnosta, eikä kukaan
muukaan; ei Faidon, kuka lie ollutkaan, ei riitaisa
Eukleides, joka sai megaralaiset kinaamaan hullun lailla.»
Kaikki filosofit eivät saa Timonilta pelkkää moitetta; Ksenofaneen ja Pyrrhonin lisäksi Timon kiittää myös elealaisen koulukunnan filosofeja Zenonia ja Parmenidesta.
Kirjallisuutta

Di Marco, Massimo: Timone di Fliunte: Silli.  (Pilkkarunojen katkelmat sekä italiankielinen johdanto, käännös ja kommentaari)  Rome:  Edizione dell'Ateneo, 1989.
Diels, Hermann Alexander: Poetarum Philosophorum Fragmenta, s. 173–206.  (Timonilta säilyneet runokatkelmat)  Berlin:  Weidmann, 1901.
Lloyd-Jones, Hugh & Parsons, Peter: Supplementum Hellenisticum, s. 368–395.  (Timonilta säilyneet runokatkelmat)  Berlin & New York:  Walter de Gruyter, 1983.
Maidlan kartano

Maidlan kartanon päärakennus
Maidlan kartano (vir. Maidla mõis, saks. Wrangelstein) on kartano Lüganusen kunnassa Itä-Virumaan maakunnassa Virossa.
Ensi maininta Maidlan kartanosta on 1400-luvulta, mutta samannimisestä kylästä on tietoja jo 1200-luvulta. Kartanon perusti Hinke Maydell. Vuonna 1499 kartano siirtyi Otto Tuvelle, sitten 1529 Bremenille, sen jälkeen 1619 Brackeleille ja lopulta 1689 von Wrangelille 200 vuodeksi. Vuodesta 1890 sen omisti Oskar Löwis of Menar. 
Kartano takavarikoitiin vuoden 1919 maareformin yhteydessä.
Kartanon barokkityylisen päärakennuksen rakennutti vuosina 1764–1767 Georg Ludwig von Wrangel. Vuodesta 1925 siinä on toiminut koulu. Varsinkin kesäisin kartano tarjoaa myös palveluita: tiloja vuokrataan konsertteja, kokouksia ja muita tilaisuuksia varten.
Kartanoon kuuluu useita muitakin rakennuksia ja eri toimintoja: pehtorin talo, nuorisokeskus, aitta, jääkellariin perustettu tietopiste ja hostelli.
SMS Pillau

| SMS Pillau |
| --- | --- |
 SMS Pillau

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  F. Schichau, Danzig
Kölinlasku:  1912
Laskettu vesille:  11. huhtikuuta 1914
Palveluskäyttöön:  14. joulukuuta 1914
Poistui palveluskäytöstä:  luovutettu 20. heinäkuuta Italialle RN Pisana
Loppuvaihe:  uponnut 28. kesäkuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 390 t
Pituus:  135,3 m
Leveys:  13,6 m
Syväys:  5,64 m
Koneteho:  30 000 shp
Nopeus:  27,5 solmua (50,9 km/h)
Miehistöä:  442
Aseistus
Aseistus:  8 × 15 cm SKL/L45 -tykkiä 2 × 8,8 cm tykkiä 2 × 50 cm torpedoputkea 120 miinaa
SMS Pillau oli Saksan keisarikunnan laivaston Pillau-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa. Saksan laivasto otti sen sisaraluksineen haltuun ennen niiden valmistumista tilaajalleen Venäjän keisarikunnan laivastolle.
Taustaa

F. Schichaun telakka Danzigista voitti 1912 kansainvälisen tarjouskilpailun kahdesta uudesta Venäjän keisarikunnan laivaston kevyestä risteilijästä. Alukset oli nimettiin 1913 venäläisen tavan mukaan jo kölinlaskun yhteydessä Muraview Amurskiksi ja Admiral Nevelskiksi. Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1914 ja ensimmäisen maailmansodan alkaessa se oli lähes valmis ja Saksan keisarikunta pakko-otti sen liittäen laivastoonsa. Alus valmistui 14. joulukuuta.
Palvelus

Pillau liitettiin valmistuessaan 2. tiedusteluryhmään, jonka mukana se palveli Itämerellä ja Pohjanmerellä. Alus osallistui Riianlahden taisteluun elokuussa 1915 sekä Skagerrakin taisteluun touko-kesäkuun vaihteessa 1916. Taistelun jälkeen alus saattoi pahoin vaurioituneen SMS Seydlitzin takaisin satamaan. Aluksen viimeinen operaatio ensimmäisessä maailmansodassa oli Helgolandin toinen taistelu.
Pillau luovutettiin sodan jälkeen Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RN Bari. Alus modernisoitiin 1933-1934 vastaamaan siirtomaapalveluksen tarpeita, jolloin se samalla muutettiin öljykäyttöiseksi.
Toisessa maailmansodassa alus tuki 1940 Korfun ja 1942 Bastian maihinnousua. Se myös tulitti partisaanien asemia Montenegron rannikolla 1942. Alus päätettiin 1943 muuttaa ilmatorjuntaristeilijäksi, mutta se upposi ilmahyökkäyksessä Livornossa odottaessaan siirtoa telakalle. Italian antauduttua aluksen tuhoja lisättiin, ettei se joutuisi saksalaisten käsiin.
Hylky nostettiin sodan päätyttyä ja se romutettiin.
Aiheesta muualla

Whitman, Edward C.: S.M.S. Pillau, German Protected Cruiser. (Julkaistu alun perin Marine Rundschau 69 1/2 tammikuu/helmikuu 1972 ss 127-128) F. P. D. S. News Letter, 1973, I. vsk, nro 2.  Foreign Periodicals Data Service. (englanniksi)
Pillau-luokan risteilijät
Pinegan piiri

| Pinegan piiri Пи́нежский райо́н Pinežski raion |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Pinegan piirin sijainti Arkangelin alueen kartalla.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Karpogory
Pinta-ala:  32 120 km²
Väkiluku (2009):  31 200
Pinegan piiri (ven. Пи́нежский райо́н, Pinežski raion) on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen itäosassa Pinegajoen varrella sijaitsevan piirin pinta-ala on 32 120 neliökilometriä. Asukkaita on 31 200 henkeä (vuonna 2009).
Piiriin kuuluu 15 kuntaa:
Karpogory (ven. Карпогоры)
Kevrola (ven. Кеврола)
Kuškopala (ven. Кушкопала)
Lavela (ven. Лавельское; hallinnollinen keskus Novolavela, ven. Новолавела)
Mežduretšenski (ven. Междуреченский)
Njuhtša (ven. Нюхченское; hallinnollinen keskus Zanjuhtša, ven. Занюхча)
Pinega (ven. Пинега)
Pirinem (ven. Пиринемь)
Pokšenga (ven. Покшеньгское; hallinnollinen keskus Kobelevo, ven. Кобелево)
Sija (ven. Сия)
Šilega (ven. Шилегское; hallinnollinen keskus Jasnyi, ven. Ясный)
Sosnovka (ven. Сосновка)
Sura (ven. Сура)
Trufanovo (ven. Труфаново)
Verkola (ven. Веркола)
Vuonna 1929 perustetut Pinegan ja Karpogoryn piirit yhdistettiin vuonna 1959 Pinegan piiriksi, jonka hallinnollinen keskus on Karpogoryn kylässä. Talous perustuu metsänhankintaan ja maanviljelyyn. Piirin alueella sijaitsee Pinegan luonnonsuojelualue. Pinegan taajamassa on kotiseutumuseo. Verkolan kylässä toimii siellä syntyneelle kirjailija Fjodor Abramoville omistettu museo.
Kirjallisuutta

Böök, Netta (toim.): Bjarmien mailla: Pinegajoen kyliä tutkimassa.  Oulu:  Pohjoinen, 1996.  ISBN 951-749-264-2
Aiheesta muualla

Pinegan piirin sivusto (venäjäksi)
Pinegan piiri Arkangelin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ousmane Issoufi Maïga

Ousmane Issoufi Maïga (s. 1945 tai 1946 Gaon alue) on malilainen taloustieteilijä ja hallintovirkailija. Hän toimi maan pääministerinä vuosina 2004–2007.
Maïga valmistui taloustieteilijäksi Kiovan yliopistosta vuonna 1970 ja suoritti pankkialan tutkinnon Washingtonin American Universityssä. Hän on työskennellyt Maailmanpankissa sekä Ranskan ja Malin valtiovarainministeriöissä.
Vuonna 2002 Maïga toimi nuoriso- ja urheiluministerinä, joka oli vastuussa jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailujen järjestämisestä Malissa. Kesäkuussa 2002 hänestä tuli talous- ja valtiovarainministeri ja lokakuussa liikenne- ja infrastruktuuriministeri. Maïga ei ollut minkään puolueen jäsen vaan piti itseään virkamiehenä.
Presidentti Amadou Toumani Touré nimitti Maïgan pääministeriksi Ahmed Mohamed ag Hamanin tilalle huhtikuussa 2004. Hän erosi tehtävästä vaalien jälkeen syyskuussa 2007. Uudeksi pääministeriksi tuli Modibo Sidibé.
Pikkuprioni

| Pikkuprioni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Prionit Pachyptila
Laji::  turtur
Kaksiosainen nimi
 Pachyptila turtur  (Kuhl, 1820) 
Katso myös
   Pikkuprioni Wikispeciesissä   Pikkuprioni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuprioni (Pachyptila turtur) on eteläisen pallonpuoliskon merialueilla esiintyvä pieni ja yleinen ulappaliitäjälaji.
Koko ja ulkonäkö

Lintu on suurimmillaan 27 cm pitkä. Linnun selkäpuoli on enimmäkseen harmaa, mutta sen pyrstönpää on musta ja sen selkäpuolella näkyy lentäessä musta M-kirjainta muistuttava kuvio. Vatsapuoli on vaalea. Linnulla on ohuet ja heikot jalat, ja sen nokkaa reunustaa sisäpuolelta kampamainen ripsireunus.
Levinneisyys

Lintua tavataan eteläisten merialueiden saarilla ja rannikoilla. Pesimäyhdyskuntia on Chatham-, Snares- ja Antipodisaarilla Uudessa-Seelannissa, Bassinsalmen saarilla Australiassa sekä Falklandinsaarilla, Marionsaarella, Crozetsaarilla ja Macquariensaarella. Uuden-Seelannin Eteläsaarelta löydettiin 1990-luvun alkupuolella kolme pientä pikkuprioniyhdyskuntaa. Maailmanpopulaation koko on noin kaksi miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.