stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikael Lebell
Elämä

Mikael Lebellin isä oli Puolasta kotoisin ollut kristiinankaupunkilainen kauppias ja valtiopäivämies Casimir Lebell (synt. Subkowski). Hän opiskeli Porin triviaalikoulussa 1729–1733, Turun akatemiassa 1733–1738 ja vielä myöhemmin 1759–1764 Saksassa Greifswaldin yliopistossa, jossa Lebell väitteli tohtoriksi. Papiksi hänet vihittiin Turussa vuonna 1736, jonka jälkeen Lebell työskenteli aluksi kappalaisen apulaisena Närpiössä ja Turun tuomiorovastin apulaisena, kunnes hänet nimitettiin Turun ruotsalaisen seurakunnan kappalaiseksi 1741. Kaksi vuotta myöhemmin Lebell valittiin Jomalan virkaatekeväksi kirkkoherraksi ja 1746 Ulvilan ja Porin kirkkoherraksi. Turun ja Porin läänin lääninrovastina hän toimi vuodesta 1748 alkaen.
Poriin saapumisestaan lähtien Lebell oli pormestari Lars Sacklénin ja professori Johan Kraftmanin ohella paikkakunnan merkittävimpiä vaikuttajia, jotka toimivat ahkerasti kaupungin nostamiseksi isonvihan aiheuttamasta rappiotilasta. Lebellin panos näkyi erityisesti kansansivistystyössä, mutta hän muodosti Sacklénin ja Kraftmanin kanssa kolmikon, jonka johdolla raastuvankokouksissa ajettiin voimakkaasti erilaisia uudistuksia. Heidän ympärilleen ryhmittyi myös osa Porin varakkaista porvareista.
Lebell avioitui vuonna 1737 Maria Monseenin (k. 1747), 1747 Maria Elisabet Eneskjöldin (1724–1754), 1756 Elisabet Böckelmanin (k. 1778) ja 1789 Kristina Dahlmarkin (k. 1819) kanssa. Avioliitoissa syntyneistä lapsista tunnetuin on hovisaarnaajana toiminut teologian professori Fredrik Lebell (1752–1819). Naituaan Maria Elisabeth Eneskjöldin, sai Lebell vuonna 1758 haltuunsa tämän sisaren miehelle majuri Berndt Johan Eneskiöldille aikaisemmin kuuluneen Yyterin säteriratsutilan. Lisäksi Lebell omisti Kokemäensaaressa sijaitsevan Savon tilan. Hänen laajaa sukuaan on myöhemmin vaikuttanut eri puolilla Etelä-Suomea sekä myös Ruotsissa.
Katsura Tarō

| Katsura Tarō> 桂 太郎 |
| --- | --- |
 Katsura Tarō
Japanin 11. pääministeri
 2. kesäkuuta 1901 – 7. tammikuuta 1906  
Monarkki:  Meiji
Edeltäjä:  Itō Hirobumi
Seuraaja:  Saionji Kinmochi
Japanin 13. pääministeri
 14. heinäkuuta 1908 – 30. elokuuta 1911  
Monarkki:  Meiji
Edeltäjä:  Saionji Kinmochi
Seuraaja:  Saionji Kinmochi
Japanin 15. pääministeri
 21. joulukuuta 1912 – 20. helmikuuta 1913  
Monarkki:  Yoshihito
Edeltäjä:  Saionji Kinmochi
Seuraaja:  Yamamoto Gonnohyōe
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. tammikuuta 1848 Hagi, Nagaton provinssi, Japani
Kuollut: 10. lokakuuta 1913 (65 vuotta) Tokio, Japani
Ammatti:  sotilas
Tiedot
Puolue:  Rikken dōshikai
 Nimikirjoitus
Katsura Tarō (jap. 桂太郎, 4. tammikuuta 1848 – 10. lokakuuta 1913) oli Keisarillisen Japanin armeijan kenraali, poliitikko ja kolminkertainen Japanin pääministeri.
Sotilasura

Katsura syntyi samurai-perheeseen Hagissa, Chōshūn hanissa. Nuorena Katsura liittyi Tokugawa-shōgunaatin vastaiseen liikkeeseen ja oli osallisena eräissä Boshin-sodan suurista taisteluista.
Uusi Meiji-hallitus katsoi Katsuran olevan kyvykäs ja lähetti hänet Saksaan opiskelemaan sotatiedettä. Hän palveli sotilasasiamiehenä Japanin suurlähetystössä Saksassa vuosina 1875–1878 ja uudestaan 1884–1885. Palatessaan Japaniin hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Katsura palveli useissa merkittävissä armeijan viroissa ja vuonna 1886 hänet nimitettiin sotaministeriksi.
Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana Katsura komensi Keisarillisen Japanin armeijan kolmatta divisioonaa opettajansa sotamarsalkka Yamagata Aritomon alaisuudessa. Sodan jälkeen Katsuralle myönnettiin kazoku-aatelijärjestelmän mukainen shishaku-titteli (varakreivi). Hänet nimitettiin Taiwanin toiseksi kenraalikuvernööriksi 2. kesäkuuta 1896 ja hän toimi virassa vuoden 1896 lokakuuhun asti. Katsura toimi kahdessa peräkkäisessä hallituksessa sotaministerinä vuodesta 1898 vuoteen 1901.
Pääministerikaudet

Katsuran ensimmäinen pääministerikausi alkoi 2. kesäkuuta 1901 ja jatkui neljä ja puoli vuotta eteenpäin aina 7:een tammikuuta 1906 asti, mikä oli tuon ajan ennätys Japanissa. Hänen ensimmäisen toimikautensa aikana Japani solmi Japanin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liiton vuonna 1902 sekä voitti Venäjän vuosina 1904 ja 1905 käydyssä Venäjän–Japanin sodassa. Yhdysvaltojen kanssa 1905 tehty Taftin–Katsuran sopimus antoi Japanille toimivan, Korean kattavan suojelualueen.
Katsura luopui virastaan Saionji Kinmochin hyväksi tammikuussa 1906 Japanin ja Venäjän välisen sodan päättäneen Portsmouthin rauhansopimuksen aiheuttaman kiistelyn ja epäsuosion vuoksi.
Katsuran toinen kausi pääministerinä oli 14. heinäkuuta 1908 – 30. elokuuta 1911. Katsuran epäsuosio kasvoi entisestään hänen toisen kautensa aikana, koska yleisesti epäiltiin hänen käyttävän virkaansa henkilökohtaisen omaisuutensa kasvattamiseen ja pitävän armeijan etuja tärkeämpinä kuin kansan edut. Erottuaan virasta Katsurasta tuli kōshaku (herttua), naidaijin (keisarillisen sinetin haltija) sekä yksi genroista. Katsura toimi pääministerinä vielä kolmannen lyhyen kauden 21. joulukuuta 1912 – 20. helmikuuta 1913. Hänen nimityksensä aiheutti laajoja mellakoita, joita alettiin nimittää Taishōn poliittiseksi kriisiksi. Hänen nimitystään pidettiin genroiden juonena, jonka tarkoitus oli syrjäyttää perustuslaillinen hallinto. Kompromissin sijaan Katsura perusti oman poliittisen puolueensa Rikken dōshikain pyrkimyksenään hankkia omat tukijoukkonsa. Katsuralle esitetyn epäluottamuslauseen ja tukijoiden menettämisen jälkeen Katsura luopui pakon edessä virastaan helmikuussa 1913.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katsura Tarō Wikimedia Commonsissa
Montenegro talviolympialaisissa 2010

Montenegro osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 yhden miehen joukkueella. Tämä oli maan ensimmäinen osallistuminen talviolympialaisiin itsenäisenä valtiona. Montenegron edustaja Bojan Kosić edusti maataan pujottelussa ja suurpujottelussa.
Khevsureti

Khevsuretin sijainti Georgiassa
Šatilin kylä
Khevsuretilaisia perinteisissä asuissa vuoden 1910 tienoilla
Khevsureti (georg. ხევსურეთი) on historiallis-maantieteellinen alue Georgian koillisosassa Suur-Kaukasuksen rinteillä Tšetšenian rajalla. Se on syrjäinen, vaikeasti saavutettava vuoristoalue, jossa on säilynyt vanhaa arkkitehtuuria ja tapoja. Se kuuluu Mtskheta-Mtianetin hallintoalueeseen.
Alueen merkittävin kylä on Šatili 1 395 metrin korkeudella merenpinnasta. Siellä on säilynyt yli 50 puolustustornia. Jotkin rakennukset ovat 500-luvulta, suurin osa 900–1100-luvuilta. Ne hylättiin valtaosin 1950-luvulla ja restauroitiin osittain 1970-luvulla. Toinen tärkeä kylä on lähes 1 600 metrin korkeudella sijaitseva Mutso, jossa on noin 30 puolustustornia. Se kuitenkin hylättiin lähes täysin 1900-luvun alussa ja se on osittain raunioitunut. Muita pienempiä kyliä ovat Ardoti ja Khakhabo. Šatiliin ei ole tieyhteyttä talvella joulukuusta huhtikuuhun, koska sinne johtava sola on suljettu. Sekä Khevsuretin että viereisen Pšavin alueen hallinnollisena keskuksena toimii Barisakhon kylä.
Khevsuretin asukkaat tunnetaan nimellä khevsurebi. 1920-luvulla alueella oli vielä 4 000 pysyvää asukasta, mutta nykyään heitä on vain 400, ja monet asuvat käytännössä Tbilisissä. Khevsuretilaiset tunnetaan muun muassa kauniista tekstiileistään, jotka on kirjailtu tähdin ja ristein. Miesten sanotaan käyttäneen rengashaarniskoita 1930-luvulle saakka. Khevsuretilaisia pidetään lyhytsanaisina, mutta heidät tunnetaan myös runoudestaan.
Khevsuretilaisten uskonnossa on säilynyt esikristillisiä piirteitä. Esimerkiksi ikonit on kielletty, eikä varsinaisia kirkkoja ole. Ristien sijaan saatetaan käyttää peuran tai pässin sarvia. Palvottuihin henkiin (vohi) kuuluvat esimerkiksi vuorten suojelija Goris Angelosi, myrskyjä ja lumivyöryjä aiheuttava ”suuren vuoren isä” Did Gori ja Panin kaltainen Otšopintre. Pyhää Yrjöä pidetään sodan jumalana.
Kirjallisuutta

Manning, Paul: Love Stories: Language, Private Love, and Public Romance in Georgia.  University of Toronto Press, 2015.  ISBN 9781442608962.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khevsureti Wikimedia Commonsissa
Mikael Ljungberg

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 97 kg |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | 100 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 1993 | 100 kg |  |
|  Kultaa | Praha 1995 | 100 kg |  |
|  Pronssia | Pireus 1999 | 97 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Besançon 1995 | 100 kg |  |
|  Kultaa | Sofia 1999 | 97 kg |  |
|  Hopeaa | Minsk 1998 | 97 kg |  |
Mikael Ljungberg (13. kesäkuuta 1970 Göteborg – 17. marraskuuta 2004 Mölndal) oli ruotsalainen painija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuosina 1993 ja 1995, Euroopan mestaruuden 1995 ja 1999 sekä olympiakultaa 2000 Sydneyssä. Lisäksi hän saavutti olympiapronssia 1996, EM-hopeaa 1998 ja MM-pronssia 1999.
Kärsittyään pitkään masennuksesta Ljungberg oli hoidettavana psykiatrisessa sairaalassa Mölndalissa, kun hän teki itsemurhan.
Aiheesta muualla

Mikael Ljungberg Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Minj

Minj on:
Minj, kaupunki Papua-Uudessa-Guineassa
Sukunimenä

Michael Minj, intialainen piispa
Patras Minj, intialainen piispa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Minj”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Michel Jean Guyard

Michel Jean Guyard (19. kesäkuuta 1936 Pariisi – 23. heinäkuuta 2021) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pariisin arkkihiippakuntaan 25. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Le Havren hiippakunnan johtoon 9. heinäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Marie Lustiger, jota avustivat Joseph Marie Louis Duval ja Michel Marie Paul Saudreau. Uusi piispa asetettiin virkaansa 17. lokakuuta.
Guyard jäi eläkkeelle 24. kesäkuuta 2011.
Mikael Liespuu

Mikael Liespuu (s. 4. maaliskuuta 1991) on jo ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Liespuu edusti Turun Palloseuraa, vaikka hän onkin pelannut lähinnä TPS:n reservijoukkue ÅIFK:ssa. Liespuu on TPS:n oma kasvatti ja ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi kaudella 2010. Hän on myös pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Liespuu on pelipaikaltaan puolustaja ja pääasiassa hän on pelannut topparina. Liespuu lopetti pelaajauransa kauden 2016 päätteeksi.
Aiheesta muualla

Mikael Liespuu Uefan sivuilla
Mikael Liespuu FC TPS:n kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
TPS – Ykkönen
1 Koponen |
2 Moundi |
3 Kinnunen |
4 Holma |
5 Mahlamäki |
6 Sihvonen |
8 Taimi |
9 Jakonen |
12 Aaltonen |
14 Pikkarainen |
15 Samba |
16 Muzaci |
17 Espinosa |
18 Hilton |
19 Pajula |
20 Karlsson |
21 Heinonen |
23 Latonen |
25 Pohjolainen |
26 Jalonen |
27 Kalabatama |
29 Pakkanen |
30 Seppä |
Valmentaja Johansson
Klaus Salmi

Klaus Salmi vasemmaisimpana
Karl Klaus Salmi (3. joulukuuta 1908 Helsinki – 10. heinäkuuta 1987 Kuopio) oli suomalainen pasunisti, laulaja ja lauluntekijä. Hän käytti myös salanimeä Kaarlo Kurki. Salmi johti vuosina 1931–1952 Ramblersia, jonka on katsottu ensimmäisenä suomalaisorkesterina varsinaisesti edustaneen jazzia. Hän toimi orkesterissa itse pasunistina. Hän oli ennen uraansa Ramblersissa soittanut vuodesta 1927 lähtien eri kokoonpanoissa trumpettia ja pasuunaa.
Ura > Varhaiset vaiheet

Salmi aloitti uransa Harry Bergströmin Black Birds -kokoonpanossa. Hän työskenteli tämän jälkeen Helsingin osakunnissa ja mykkäelokuvien Civis-teatterissa. Salmi työskenteli uransa varhaisina vuosina myös Pajazzo- ja Zamba-kokoonpanoissa. Zambassa soittivat Salmen kanssa muiden muassa Tommy Tuomikoski, Allu Kosonen ja Robert von Essen. Zamba esiintyi maan ensimmäisessä äänielokuvassa (”Sano se suomeksi”, 1931), joka kuitenkin on kadonnut.
Ura > Ramblers

Zamban pohjalta syntyi Ramblers, jossa Salmi toimi vaihtelevan kokoonpanon johtohahmona. Hänen johdollaan tehtiin vuonna 1931 sen ensimmäinen äänilevy. Siinä laulajana toimi Leo Adamson, ja kappaleet (”Muistan sua, Elaine”, ”Onnen maa”) olivat Allu Kososen sekä Matti Jurvan tekemiä. Vuodelta 1938 on merkittävä Tukholmassa tehty äänitys kappaleesta ”Unelmissain oot mun”, jossa harmonikkaa soittaa Toivo Kärki. Salmi tulkitsi vuonna 1945 Ramblersin kanssa laulajana kappaleet ”Dinah” ja ”Some of These Days”. Orkesterin viimeinen julkinen esiintyminen tehtiin vuonna 1952. Myöhemmin se kuitenkin säesti levytyksillä solisteja.
Ura > Muu työ

Salmen tekemiä kappaleita levyttivät eri artistit. Useimmat hänen kappaleistaan julkaistiin salanimellä (Kaarlo Kurki), ja hänen kanssaan niitä oli tekemässä muiden muassa Lauri Jauhiainen. Salmelta levytettyjen kappaleiden joukossa ovat ”Ilta Linnanmäellä” (Kipparikvartetti, 1949), ”Kenen syy” (Jorma Ikävalko, 1950) ja ”Satu ruskeista silmistä” (Veikko Tuomi, 1950). Näiden levytysten tekemisen aikaan Salmi toimi sovittajana ja levytyspäällikkönä Niilo Saarikon Levytukussa. Hän asui vuodesta 1972 Kuopiossa, jossa teki opetustehtäviä. Hän palautti Ramblers-kokoonpanon toimintaan enää vain harrastusluonteisesti.
Kantatie 88

Kantatie 88 on Raahesta (Saloisista) Vihannin, Pulkkilan, Piippolan, Pyhännän ja Vieremän kautta Iisalmeen kulkeva kantatie. Tien pituus on 191 kilometriä. Tie on hyvälaatuinen ja kaksikaistainen. Pulkkilan ja Iisalmen välinen osuus tiestä on osa lyhintä päätieyhteyttä Oulun ja Kuopion kaupunkien välillä, mutta sen liikennemäärät ovat melko pienet. Tätä osuutta on myös ehdotettu muutettavaksi valtatieksi. Tiellä on varalaskupaikka noin 17 kilometrin päässä Vieremältä. Tie tunnetaan kansan keskuudessa Malmitien nimellä. Tiellä on yksi ohituskaistaosuus Salahmilla.
Reitti ja merkittävimmät tieyhteydet

Raahe (vt 8 E8)
Vihanti (st 790, kt 86)
Haapavesi
Siikalatva
Pulkkila (st 794, vt 4 E75)
Piippola (st 800)
Pyhäntä (st 822, vt 28)
Vieremä (st 595)
Iisalmi (vt 27)
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Iisalmen ja Pulkkilan välinen tie nimettiin valtatieksi 19. Saloisten ja Pulkkilan välinen tie on rakennettu pääosin 1960-luvulla, ja vuonna 1971 se nimettiin kantatieksi 88. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa myös Iisalmen ja Pulkkilan välisen tien luokka alennettiin kantatieksi. Tämä on Suomen tiehistorian ainoa kerta, kun jokin tieosuus on valtatienä lakkautettu muun syyn kuin alueluovutusten tai uuden linjauksen (esimerkiksi moottoritien valmistumisen) vuoksi.
Nykyisin valtatie 19 on Jalasjärven ja Jepuan välinen tie.
Keshorn Walcott

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Keshorn Walcott |  Keshorn Walcott |  Keshorn Walcott |  |
Maa:   Trinidad ja Tobago
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | keihäänheitto |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | keihäänheitto |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | keihäänheitto |  |
|  Hopeaa | Lima 2019 | keihäänheitto |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2014 | keihäänheitto |  |
Keshorn Walcott (s. 2. huhtikuuta 1993 Toco, Trinidad ja Tobago) on trinidadtobagolainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja.
Ura

Walcott aloitti yleisurheilun 15-vuotiaana. Kokeiltuaan monia yleisurheilulajeja hän valitsi lajikseen keihäänheiton. Hän meni Kuubaan harjoittelemaan Elton-veljensä perässä, mutta ei pärjännyt kolmiloikassa kuten veljensä, vaan keihäs oli hänen lajinsa.
Walcott voitti kultaa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuista Barcelonassa 2012 tuloksella 78,64. Hän voitti myös alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden 2010 ja 2012 sekä alueen juniorimestaruuksia niin kutsutuista CARIFTA-kilpailuista (2011 ja 2012), joka on vuosittainen yleisurheilukilpailu, johon osallistuvat Karibian vapaakauppaliiton (CARIFTA) urheilijat.
Ura > Lontoon olympialaiset

Lontoon olympialaisten keihäänheiton karsinnassa Walcott heitti 81,75 metriä eikä rikkonut 82 metrin karsintarajaa. Hän oli karsinnan kymmenes ja selvisi loppukilpailuun. Edellisvuoden lokakuussa Walcottin ennätys oli 75,77 ja 27. toukokuuta 2012 Walcott heitti Havannassa ennätyksensä 80,11 metriä. Ennen olympiafinaalia Walcottin ennätys oli 82,83 metriä.
Hän voitti kultaa Lontoon olympialaisissa 2012 parantaen keihäänheiton finaalissa kaksi kertaa maansa ennätystä aluksi lukemaan 83,51 metriä ja sitten 84,58 metriin. Hän voitti kultamitalin seitsemällä senttimetrillä ennen Ukrainan Oleksandr Pjatnytsjaa ja 46 senttimetrillä ennen Suomen Antti Ruuskasta. Pjatnytsja hylättiin sittemmin dopingin takia. Lontoossa 19-vuotiaasta Walcottista tuli kaikkien aikojen nuorin miesten keihäänheiton olympiavoittaja. Hän oli ensimmäinen Euroopan ulkopuolinen miesten keihäänheiton voittaja sitten Helsingin olympialaisten vuonna 1952, jolloin voittaja oli yhdysvaltalainen Cyrus Young. Walcott onkin samalla ensimmäinen karibialainen miesten keihäänheiton olympiavoittaja ja toinen Trinidad ja Tobagoa edustanut olympiavoittaja. Voittoa seurannut maanantai julistettiin kansalliseksi vapaapäiväksi Trinidad ja Tobagossa Walcottin voiton kunniaksi.
Ura > Lontoon jälkeen

Walcott karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän heitti Glasgow'n Kansainyhteisön kisojen 2014 karsinnassa Trinidad ja Tobagon ennätyksen 85,28 m. Loppukilpailussa hän sai hopeaa tuloksella 82,67 m. Hän paransi maansa ennätystä elokuun lopulla Zürichin Timanttiliigan osakilpailussa lukemiin 85,77 m. Vuonna 2015 hän paransi maansa ennätystä Rooman Timanttiliigan osakilpailussa tulokseen 86,20 m, Birminghamin Timanttiliigan osakilpailussa tulokseen 86,43 m ja Lausannen Timanttiliigan osakilpailussa lukemiin 90,16 m. Pan-Amerikan kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 83,27 m. Pekingin MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai pronssia tuloksella 85,38. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän voitti kultaa Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa 2018. Seuraavana vuonna hän saavutti hopeaa Liman Pan-Amerikan kisoissa tuloksella 83,55.
Dohan MM-kilpailuissa Walcott selvitti keihään karsinnat mutta loppukilpailussa hän sai vain kaksi mitattua heittoa, joista parempi kantoi 77,47 metriä. Sillä tuloksella hän jäi finaalissa toiseksi viimeiseksi, takanaan vain ilman tulosta jäänyt Kenian Julius Yego. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja sijoittui neljänneksi Kansainyhteisön kisoissa. Hän voitti kultaa Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa 2023.
Muuta

Walcottin pituus on 183 senttimetriä ja paino 90 kilogrammaa. Hänen valmentajansa on kuubalainen Ismael Lopez.
Muuta > Parhaat tulokset

90,16 (1) Lausanne 9.7.2015
89,12 (2) Kuortane 26.6.2021
89,07 (3) Hengelo 6.6.2022
88,68 (1q2) Rio de Janeiro 17.8.2016
86,64 (2) Kuortane 18.6.2022
86,61 (3) Rooma 8.6.2017
86,48 (3) Turku 13.6.2017
86,43 (3) Birmingham 7.6.2015
86,35 (3) Oslo 9.6.2016
86,20 (3) Rooma 4.6.2015
Muuta > Kausien parhaat heitot

2010 67,01 Santo Domingo 3.7.
2011 75,77 Guadalajara 28.10.
2012 84,58 Lontoo 11.8.
2013 84,39 Port of Spain 3.5.
2014 85,77 Zürich 28.8.
2015 90,16 Lausanne 9.7.
2016 88,68 Rio de Janeiro 17.8.
2017 86,61 Rooma 8.6.
2018 84,96 Port of Spain 23.6.
2019 86,09 Turku 11.6.
2021 89,12 Kuortane 26.6.
2022 89,07 Hengelo 6.6.
2023 85,85 Kuortane 17.6. *
* = kausi kesken
Koivukylän kirjasto

| Koivukylän kirjasto |
| --- | --- |
 Koivukylän kirjasto ovelta nähtynä (1/2020).
Sijainti:  Ojalehdonkuja 1, 01400 Vantaa 
Tyyppi:  Vantaan kaupunginkirjaston yksikkö
Asiakkaita:  noin 172 000 (2017)
Johtaja:  Ville Karinen
Kotisivut
Koivukylän kirjasto on yksi Vantaan kaupunginkirjaston kymmenestä kirjastosta. Se sijaitsee Asolan kaupunginosassa kauppakeskus Koivukeskuksessa. Vuonna 2017, kirjaston toimiessa vielä aiemmassa osoitteessaan pääradan toisella puolella, Koivukylän kirjaston kävijämäärä oli noin 172 000. Koivukylän kirjasto on Vantaan ensimmäinen kauppakeskuksessa toimiva kirjasto.
Kirjaston entiset tilat ja muutto

Koivukylän kirjasto toimi aiemmin Hakopolulla sijaitsevassa rakennuksessa Havukoskella. Vantaan opetuslautakunta hyväksyi 13. maaliskuuta 2019 esityksen, että kirjasto muuttaa uusiin toimitiloihin. Vanhoista tiloista haluttiin luopua, koska ne ovat kuluneet ja sokkeloiset, ja niiden valvominen oli vaikeaa.  Uusi tila kauppakeskus Koivukeskuksessa saatiin käyttöön jo heinäkuussa 2019, jolloin siellä oli kirjaston suunnitteluun liittyvää toimintaa. Muutto uusiin tiloihin tapahtui saman vuoden syksynä, ja kirjasto oli kokonaan kiinni kahden viikon ajan 28. lokakuuta – 10. marraskuuta.
Kirjasto avattiin uusissa tiloissa 11. marraskuuta 2019. Uudet tilat saivat kehuja erityisesti saavutettavuudestaan. Kirjaston on kuitenkin tarkoitus olla kauppakeskuksessa vain väliaikaisesti, ja myöhemmin aletaan rakentaa kokonaan uutta kirjastorakennusta. Hankkeeseen voi kulua useampi vuosi, ja seuraava muutto saattaa sijoittua lähemmäksi 2030-lukua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koivukylän kirjasto Wikimedia Commonsissa
Koivukylän suuralueen kirjasto toimi aiemmin Havukosken puolella (kuvassa), mutta siirtyi marraskuussa 2019 pääradan länsipuolella sijaitsevaan kauppakeskus Koivukeskukseen.
Uuden kirjaston sisätiloja.
Kauhukeittiö (kausi 5)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 5 ohjelman voittaja pääsi johtamaan atlanticcityläistä miljardin dollarin Fornelletto-ravintolaa Borgata-hotellissa. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 29. tammikuuta – 14. toukokuuta 2009.
Henkilökunta

Gordon Ramsay, keittiömestari, keittiöpäällikkö ja ohjelman juontaja.
Scott Liebfried. apulaiskeittiöpäällikkö/sinisen ryhmän johtaja.
Gloria Felix, apulaiskeittiöpäällikkö/punaisen ryhmän johtaja.
Jean-Philippe Susilovic, hovimestari.
Kilpailijat

Kilpailijat jaettiin joukkueisiin sukupuolen mukaisesti.
Kilpailijat > Sininen joukkue

William "Wil" Kocol, 28, laadunvalvontakokki.
Charles "Charlie" McKay, 24, esivalmistelukokki.
Seth Levine, 27, yksityisjuhlien kokki.
Jason "J" Maxwell, 32, ruokahallikokki.
Giovanni Filipponi, 37, apulaiskokki.
Robert Hesse, 29, apulaiskeittiöpäällikkö.
Benjamin "Ben" Walanka, 26, johtava apulaiskeittiöpäällikkö.
Daniel "Danny" Veltri, 23, apulaiskokki. (voittaja)
Kilpailijat > Punainen joukkue

Ji-Hyun "Ji" Cha, 33, yksityinen pitopalvelutyöntekijä.
Colleen Cleek, 41, ravintola-alan opettaja/kouluttaja.
Coi Burruss, 22, kahvilakokki.
Lacey D'Angelo, 24, yritysbuffettikokki.
Alicia "LA" Limtiaco, 22, linjastokokki.
Carol Scott, 30, apulaiskeittiöpäällikkö.
Andrea Heinly, 30, linjastokokki.
Paula da Silva, 28, johtava apulaiskeittiöpäällikkö
Kilpailijat > Musta joukkue (top 6)

Giovanni Filipponi
Robert Hesse
Ben Walanka
Andrea Heinly
Paula da Silva
Danny Veltri
Kilpailijat > Finaalin joukkueet

Danny Veltrin joukkue
Ben Walanka
Giovanni Filipponi
Carol Scott
Paula da Silvan joukkue
Andrea Heinly
LA Limtiaco
Lacey D'Angelo
Muuta

Kilpailun voittanut Danny Veltri sai palkinnoksi 250 000 dollaria, mutta hän sai vaikuttaa vähemmän ravintolan toimintaan, koska hänet nimitettiin mestarikokki Stephen Kaltin apulaiskeittiöpäälliköksi Borgataan. Veltri työskenteli ravintolassa hetken aikaa, kunnes palasi Floridaan, jossa hän kärsi ylityöllistettynä väsymyksestä ja tuli, mm. pidätetyksi alkoholin alaisena ajamisesta (vapautui 500 $ takuita vastaan).