stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haminan mursu

Haminan mursu konservoituna Luonnontieteellisessä keskusmuseossa.
Haminan mursu eli Stena oli Itämerellä kesällä 2022 harhaillut mursu, joka rantautui Haminaan ja Kotkaan heinäkuussa 2022 ja jonka liikkeitä seurattiin Suomen mediassa tarkkaan.
Mursu herätti Suomessa huomiota ja huolta, koska se ei kuulu Suomen kotoperäiseen eläimistöön. Se on arktinen vesieläin, jonka luontaiseen elinympäristöön kuuluvat Pohjoinen jäämeri sekä Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosat. Mursu voi kuitenkin eksyä esimerkiksi tavoitellessaan kalasaalista, ja lämpimiin vesiin harhautuneen mursun on vaikea selviytyä pitkään hengissä. Esimerkiksi kapeat Tanskan salmet ohittava mursu ei välttämättä enää löydä pois Itämereltä, jossa ei ole sille luontaista ravintoa.
Rantauduttuaan mursun todettiin olevan nälkiintynyt ja sitä yritettiin pelastaa, mutta se menehtyi 19. heinäkuuta 2022. Reilua viikkoa myöhemmin sille järjestettiin muistotilaisuus Kotkan meripäivillä.
Tapahtumien kulku > Havainnot

Kesän 2022 mittaan Itämerellä oli tehty useita havaintoja mursuyksilöstä, jonka vaeltamista oli seurattu Norjanmereltä Tanskan salmien kautta Itämerelle ja lopulta Suomenlahdelle. Naaraspuolinen mursu tunnettiin suomalaisissa tiedotusvälineissä useimmiten Haminan tai Kymenlaakson mursuna, ja kansainvälisissä yhteyksissä siitä käytettiin ainakin nimiä Sten, Stena ja Luffe.
Tapahtumien kulku > Rantautuminen

Mursu rantautui Suomeen ensin 15. heinäkuuta Haminassa. Virka-apuun pyydettiin Korkeasaaren eläintarhan eläinlääkäri, mutta mursu sukelsi takaisin mereen ennen kuin tämä ennätti paikalle.
Seuraavana päivänä mursu joutui kotkalaisen kalastajan Antero Halosen rysään. Merivartioston avustuksella se saatiin pois rysästä, mutta hässäkässä se upotti Halosen veneen ja siinä olleen 10 000 euron arvoisen laitteiston.
Mursu rantautui 19. heinäkuuta Kotkassa, jolloin Korkeasaaren eläinlääkäri pääsi tarkastamaan sen kunnon. Tarkastuksessa kävi ilmi, että mursu oli nälkiintynyt. Tilannetta olivat arvioimassa myös paikalliset virkaeläinlääkärit. Lisäksi ely-keskus, aluehallintovirasto, maa- ja metsätalousministeriö sekä ympäristöministeriö antoivat konsultaatiota mursun mahdollisesta luontoon palauttamisesta, mikäli mursu otettaisiin väliaikaisesti hoitoon. Konsultaatiota saatiin myös kansainvälisesti. Media seurasi tilannetta kuvaamalla paikalta suoria lähetyksiä verkkoon. Eläin nukutettiin ja nostettiin pressun avulla kuljetuslaatikkoon, ja sitä alettiin kuljettaa kuorma-autolla hoitoon Helsinkiin Korkeasaaren Villieläinsairaalaan. Kuljetuksen aikana mursu kuitenkin kuoli.
Tapahtumien kulku > Ruumiinavaus

Ruokaviraston heti heinäkuussa tekemän ruumiinavauksen perusteella mursun pääteltiin kuolleen nälkään. Sen rasvakerros oli olematon ja mahalaukku tyhjä. Mursu painoi alle 600 kiloa, kun täysi-ikäinen naarasmursu painaa keskimäärin tuhat kiloa. Mursu syö tavallisesti esimerkiksi tuhansia simpukoita päivässä, eikä se todennäköisesti löytänyt sopivaa ravintoa Itämerestä.
Lopullisessa raportissaan 9. marraskuuta 2022 Ruokavirasto totesi, että mursu kuoli todennäköisesti nääntymisen, heikon yleiskunnon ja stressin laukaisemaan sydämen rytmihäiriöperäiseen äkilliseen toiminnanvajaukseen ja siitä seuranneeseen sydänpysähdykseen. Mursun nukutukseen käytettyjen lääkeaineiden vaikutusta sydämen toiminnanvajauksen kehittymiseen ei voitu todistaa eikä liioin poissulkea. Mursu oli kuollessaan hyvin laiha ja se kärsi muun muassa mahahaavoista ja tulehduksista.
Mursun perimästä määritetty mitokondrio-DNA paljasti, että mursun alkuperä on Euroopan arktisilla alueilla. Määritys tehtiin Luonnontieteellisessä keskusmuseossa (Luomus). Tutkimusten jälkeen kaikki mursun osat – paitsi nahka ja luut – toimitettiin Kankaanpäähän Honkajoki Oy:n hävitettäväksi. Lisäksi mursun kudosta ja DNA:ta on tallennettu Luomuksen genominäytekokoelmaan.
Konservointi

597-kiloiselta ja 328-senttiseltä mursulta nyljettiin nahka heinä-elokuussa 2022 ja sitä alettiin työstämään yleisönäyttelyyn.
Helsingissä Ruokaviraston obduktiosalissa Luonnontieteellisen keskusmuseon ylikonservaattori, konservaattori ja konservaattorioppilas poistivat mursulta nahan ennen kuin eläinlääkärit ryhtyivät selvittämään eläimen kuolinsyytä. Nahka kuljetettiin saavissa Luonnontieteelliseen keskusmuseoon. Nahasta poistettiin liha ja rasva. Jotta nahka ei pilaantuisi, se suolattiin, mikä tappoi siitä bakteerit. Nahka liotettiin parkitsemisnesteessä – veden, muurahaishapon ja suolan seoksessa. Kolmen sentin paksuinen, 120-kiloinen nahka ohennettiin puukolla, kuorimaraudalla ja nahanohennuskoneella muutaman millin paksuuteen ja 40 kilon painoon, minkä jälkeen se pakastettiin. Luut liotettiin entsyymikylvyssä. Myöhemmin niistä kootaan mursun luuranko esille näyttelyyn. Mursun ruho poltettiin bioenergiaksi ja mursulle veistettiin uusi vartalo uretaanilevyistä. Nahka liimattiin uretaaniveistoksen päälle. Pääkallon ympärille muotoiltiin savesta muotti ja muottiin valettiin uretaanivaahdosta uusi pää. Hampaista otettiin muotti, jonka avulla valettiin tekohampaat epoksihartsista. Lasiset silmät teetettiin saksalaisella silmätehtaalla. Mursun 436 viiksikarvaa kiinnitettiin yksitellen takaisin paikoilleen. Pinta maalattiin kynäruiskulla ja pensseleillä. Sitten mursu kiinnitettiin museon eteishallin seinään.
Mursu tuli yleisön nähtäville Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon yleisönäyttelyyn, museon ala-aulaan, 19. syyskuuta 2023 alkaen.
Huomionosoitukset

Sanoittaja-muusikko Ilkka Vainio teki Haminan mursulle kappaleen, jonka ensiesitys tapahtui 30. heinäkuuta 2022 Kotkan meripäivillä museolaiva S/S Hyökyn luona pidetyssä muistotilaisuudessa. Kappaleen sävelmä perustuu hänen isänsä Juha Vainion kappaleeseen ”Vanhojapoikia viiksekkäitä”. Haminassa Mursulle myös tehtiin muistomerkki Tervasaareen. Jokin määrä turisteja on vieraillut Kotkan Tavastilassa kuvatakseen mursun viimeisiä leposijoja. Hamina Tattoossa myytiin Mursu-rintamerkkejä. Haminan lähellä sijaitseva panimo julkaisi mursun kunniaksi mursuoluen.
Mursun tarina käydään läpi Nelosen Korkeasaari-sarjan toisen tuotantokauden (2023) päätösjaksossa Korkeasaaren eläinlääkärin ja Luonnontieteellisen keskusmuseon ylikonservaattorin toimesta.
Trnava (piiri)

Trnavan piiri (slovakiksi okres Trnava) on piiri Slovakian lounaisosassa, Bratislavan alueen itäpuolella. Se on yksi Trnavan alueen seitsemästä piiristä. Vuonna 2022 lopussa piirin väkiluku oli 132 195. Piirin keskuksena toimii aluekeskus, yliopistokaupunki Trnava.
Jaslovske Bohunicen kunnassa sijaitseva Bohunicen ydinvoimalaitos on Slovakian tärkeimpiä sähklntuotantolaitoksia.
Trnavan piiri on tärkeä alue Slovakian sähköntuotannolle, koska siellä sijaitsevat Bohunicen ydinvoimalaitos (880 MW) ja Malženicen voimalaitos (430 MW).
Kaupunki ja muut kunnat

Piirissä on vain yksi kaupunki. Sen ohella piirissä on 44 muuta kuntaa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Biely Kostol  Bíňovce  Bohdanovce nad Trnavou  Boleráz  Borová  Brestovany  Bučany  Buková  Cífer  Dechtice  Dlhá  Dobrá Voda  Dolná Krupá  Dolné Dubové  Dolné Lovčice  |  Dolné Orešany  Horná Krupá  Horné Dubové  Horné Orešany  Hrnčiarovce nad Parnou  Jaslovské Bohunice  Kátlovce  Košolná  Križovany nad Dudváhom  Lošonec  Majcichov  Malženice  Naháč  Opoj  Pavlice  |  Radošovce  Ružindol  Slovenská Nová Ves  Smolenice  Suchá nad Parnou  Šelpice  Špačince  Šúrovce  Trnava  Trstín  Vlčkovce  Voderady  Zavar  Zeleneč  Zvončín  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trnava (piiri) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sk:Trnava (okres) – Mm. pinta-ala ja väkiluku peräisin käännösartikkelista
Käännös suomeksi
Tunturisaamelaiset

Tunturisaamelaiset on nimitys, jolla on tarkoitettu usein poronhoitajasaamelaisia, koska poronhoito on vallitsevana heidän elinkeinoelämässään ja muiden elinkeinojen merkitys on vähäisempi. Tunturisaamelaiset muodostavat toisen pohjoissaamelaisten kulttuurillisista ryhmistä merisaamelaisten ohella.
Chris Stein

| Chris Stein |
| --- | --- |
 Chris Stein
Henkilötiedot
Koko nimi:  Christopher Stein
Syntynyt: 5. tammikuuta 1950 (ikä 74) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä, valokuvaaja, musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Chris Stein
Tyylilajit:  uusi aalto ja rock 
Soittimet:  kitara, basso
Yhtyeet:  Blondie
Levy-yhtiöt:  Chrysalis, Animal Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Christopher Stein (s. 5. tammikuuta 1950, New York Yhdysvallat) on Blondie-yhtyeen kitaristi ja lauluntekijä sekä yksi yhtyeen perustajista. Chris Steinia usein kiitetään Blondie-yhtyeen soundin muokkaamisesta, sillä hän kirjoitti huomattavan osan yhtyeen tunnetuimmista kappaleista ja osallistui yhtyeen levyjen tuottamiseen. Hän on myös luonut uraa valokuvaajana ja musiikkituottajana ja säveltänyt musiikkia TV-sarjoihin ja elokuviin.
Elämä > Varhaiset vuodet

Kitaristi ja lauluntekijä Chris Stein syntyi 5. tammikuuta 1950 Brooklynissä New Yorkissa. Hän on isänsä Benin ja äitinsä Estellen ainoa lapsi. Alun perin Stein halusi ryhtyä egyptologiksi mutta vaihtoi kiinnostuksensa musiikkiin saatuaan vanhemmiltaan 11-vuotiaana ensimmäisen kitaransa. Chris lapsuudessa oli ongelmia: hänet erotettiin Midwoodin lukiosta vuonna 1965 pitkän tukkansa vuoksi, hän kärsi hermoromahduksesta, ja hänen isänsä kuoli sydänkohtaukseen. 1970-luvun alussa Stein näki New York Dolls-yhtyeen ja innostui näkemästään – hän halusi liittyä samanlaiseen bändiin.
Elämä > Ura musiikin parissa.

Hän liittyi paikalliseen The Stilettos -yhtyeeseen, jossa Debbie Harry oli yksi laulajista. Steinin ja Harryn välille syntyi pian romanttinen suhde. Kun Stilettos hajosi 1970-luvun puolivälissä, Stein ja Harry päättivät perustaa uuden bändin yhdessä, mikä johti Blondien syntymiseen pian sen jälkeen. Blondie liittyi nousevaan CBGB-klubin ympärillä olevaan punk-skeneen, johon kuuluivat myös Ramones, Talking Heads, Johnny Thunders, The Cramps ja monet muut. Blondie julkaisi itsenäisesti nimikkodebyyttinsä vuonna 1976.
Chrysalis-levymerkin kanssa solmitun sopimuksen jälkeen Blondie saavutti suuren suosion. Plastic Letters (1977) ja Parallel Lines (1978) myivät hyvin. Bändillä oli useita radiohittejä, mutta vuonna 1982 julkaistun The Hunter -albumin myötä yhtyeen suosio alkoi laskea. Blondie hajosi vuonna 1982, pääasiassa siksi, että Steinillä diagnosoitiin harvinainen ihosairaus, tappava autoimmuunisairaus pemfigus, joka aiheutti rakkuloiden puhkeamista koko kehoon. Stein toipui lopulta täysin.
Chris Stein johti Animal Records -levymerkkiä vuosina 1982–1984. Steinin levy-yhtiö julkaisi ja tuotti esimerkiksi The Gun Club -yhtyeen albumin Miami sekä Iggy Popin kokeellisen Zombie Birdhouse -albumin. Sairautensa vuoksi Stein joutui lopulta sulkemaan levy-yhtiönsä. Hän ja Harry erosivat myös parina mutta pysyivät hyvinä ystävinä ja jatkoivat yhteistyötä. Stein osallistui useiden Debbie Harryn sooloalbumien tekoon, kuten Kookoo (1981), Rockbird (1986) ja Def, Dumb, & Blonde (1989). Chris Stein vieraili myös Ramonesin basistin Dee Dee Ramonen alter-egon Dee Dee Kingin rap-albumilla Standing in the Spotlight (1988).
1990-luvun lopulla Chris Stein ja Debbie Harry käynnistivät Blondien jälleen uudestaan kahden muun alkuperäisjäsenen (kosketinsoittaja Jimmy Destrin ja rumpali Clem Burken kanssa. He palasivat suosioon vahvan studioalbumin No Exit (1999) ja siltä julkaistun ”Maria”-hitin voimin. Chris Stein on säveltänyt musiikkia useisiin elokuviin, kuten Union City (1980), Pie in the Sky: The Brigid Berlin Story (2000), Wild Style (1982) ja Polyester sekä TV-ohjelmiin, kuten When Disco Ruled the World (2005).
Elämä > Valokuvaus

Stein dokumentoi valokuvissaan usein ihmisiä ja kaupunkimaisemia. Hänen kuvansa ovat usein mustavalkoisia. Chrisin valokuvataidetta on esitelty lehdistössä ja gallerioissa ympäri maailmaa, erityisesti vuonna 2017 Lontoon arvostetussa Somerset Housessa, jossa hänen näyttelynsä houkutteli paikalle raporttien mukaan 60 000 kävijää.  Stein on tehnyt yhteistyötä monien kuvataiteilijoiden kanssa vuosien varrella, mukaan lukien Andy Warhol, Jean-Michel Basquiat, Shepard Fairey. Hän on myös valokuvannut useita tunnettuja rock-muusikkoja kuten Iggy Pop, David Bowie, Stiv Bators ja Ramones. Steinin valokuvia on käytetty muun muassa Lydia Lunchin albumien kansissa. Hän on julkaissut useita valokuvakirjoja, kuten Negative: Me, Blondie and the Advent of Punk (2014) ja Point of View: Me, New York City and the Punk Scene (2018).
Elämä > Yksityiselämä

Chris Stein asuu New Yorkissa näyttelijävaimonsa Barbara Sicuranzan ja heidän tyttärensä Valin kanssa. Chris Steinin tytär Akira Stein kuoli lääkkeiden yliannostukseen vuonna 2023. Chris Stein tiedotti tyttärensä kuolemasta Facebookin kautta.
Debbie Harry ja Chris Stein
Jumalanäidin Akatistos -ikoni

Jumalanäidin Akatistos -ikoni 1300-luvulta. Tässä ikonissa on pääkuvan ympärillä 24 pienempää Jumalanäidin elämästä kertovaa kuvaa. Huom. Tämä kuva ei ole ollut Kuopiossa sijaitsevan ikonin mallina.
Jumalanäidin Akatistos -ikoni on Jumalanäitiä eli Neitsyt Mariaa esittävä ikoniluokka, jonka kuva-aihe liittyy Neitsyt Marialle seisaaltaan veisattavan ylistyshymnin eli akatistoksen sanoihin ja merkitykseen. Historiallisesti ensimmäinen seisaaltaan laulettava akatistos laadittiin Jumalanäidille. Perimätiedon mukaan sitä laulettiin seisaaltaan yöllisessä jumalanpalveluksessa Konstantinopolin kaupungin vapauduttua piirityksestä vuonna 626.  Pitkän veisun sanojen pohjalta on laadittu kuva-aiheeltaan monenlaisia, toisistaan suuresti poikkeavia ikoneita.
Jumalansynnyttäjän akatistoshymni alkaa sanoilla Sinulle oi jumalansynnyttäjä, voitollisten sotajoukkojen johtajalle, me Sinun palvelijasi, vaaroista päästyämme kiitokseksi veisaamme voittovirren...
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jumalanäidin Akatistos -ikoni Wikimedia Commonsissa
Näkymä Suomen ortodoksinen kirkkomuseo Riisan yläkerrasta Kuopiossa. Keskellä on ihmeitätekevänä kunnioitettu Jumalanäidin ylistys -ikoni 1700-luvun puolivälistä.
Tuomas Tervonen

Tuomas Tervonen (s. 24. huhtikuuta 1975) on suomalainen pesäpalloilija. Tervonen pelasi Superpesistä kaudet 1996–2009. Hänen seuransa olivat Haapajärven Pesä-Kiilat, Kiteen Pallo-90, Pattijoen Urheilijat ja Oulun Lippo. Hänen kasvattajaseuransa on Pyhäjärven Pohti. Tervonen saavutti urallaan kaksi SM-kultaa ja kaksi SM-hopeaa. Kaudella 2001 Tervonen jakoi Superpesiksen etenijätilaston voiton Valtteri Ketosen kanssa 65 tuodulla juoksulla. Tervonen pelasi urallaan seitsemän Itä-Länsi-ottelua. Tervonen pelasi urallaan 367 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kahdeksan kunnaria ja 33 tavallista juoksua, toi 507 juoksua ja keräsi 1773 kärkilyöntiä. Tervonen pelasi urallaan 79 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja neljä tavallista juoksua, toi 128 juoksua ja keräsi 405 kärkilyöntiä. Tervonen pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän toi 16 juoksua ja keräsi 35 kärkilyöntiä. Ulkopelissä hän pelasi kopparina.
Tritium

Vety   -   Deuterium   -    Tritium
Tritium (T tai 3H) on vedyn radioaktiivinen isotooppi. Tritium-ytimessä on yksi protoni ja kaksi neutronia. Tritiumin löysivät Ernest Rutherford, M. L. Oliphant ja Harteck vuonna 1934 pommittaessaan deuterium-atomeja deuteroneilla eli deuterium-atomin ytimillä.
Tritiumin puoliintumisaika on 12,3 vuotta. Yhden tritium-gramman aktiivisuus on 356 terabecquereliä. Se hajoaa beeta-miinus-hajoamisella helium-3:ksi, elektroniksi ja antineutriinoksi. Syntyvän elektronin energia on hyvin matala, keskimäärin 5,7 kiloelektronivolttia. Matalan energiatason takia tritiumin hajoamisessa syntyvän beetasäteilyn kantama on hyvin lyhyt, ja se pysähtyy jo ihon kuolleeseen pintakerrokseen. Siksi tritium voi aiheuttaa terveyshaittoja vain, jos sitä pääsee elimistön sisään. Säteilyn matalan energiatason ansiosta tritium aiheuttaa pienen säteilyannoksen suhteessa sen aktiivisuuteen.
Pieniä määriä tritiumia muodostuu yläilmakehässä, kun kosmiset säteet iskeytyvät typpimolekyyleihin. Ydinvoimaloissa muodostuu ydinreaktioiden yhteydessä tritiumia, jota pääsee lauhdutusveden mukana veteen. Tritiumia levisi ilmakehään 1950- ja 1960-lukujen ydinasekokeissa. Niiden jälkeen tritiumin määrä ilmakehässä on laskenut. Tritiumia voidaan myös valmistaa reaktoreissa pommittamalla litium-6:ta tai deuteriumia neutroneilla.
Tritium voi esiintyä kaasumaisena, mutta yleisimmin tritium esiintyy muodossa, jossa toinen vesimolekyylin vetyatomeista on korvautunut sillä.
Esiintyminen luonnossa

Vuosien 1945 ja 1963 välillä ilmakehässä tehdyissä ydinkokeissa ympäristöön pääsi noin 650 kg tritiumia. Ydinkokeiden loputtua tritium on vähitellen hajonnut, ja vuonna 2007 sitä oli jäljellä noin 40 kg. Tämän lisäksi maapallolla on noin 3,5 kg tritiumia, joka on syntynyt ilmakehässä avaruudesta tulevan kosmisen säteilyn vaikutuksesta. Kaikesta maapallon tritiumista noin 90 prosenttia on valtamerissä.
Tritiumia syntyy ilmakehässä kosmisen säteilyn takia 150–200 grammaa eli 50 000–70 000 terabecquereliä (TBq) vuodessa. Hyvin pieniä määriä tritiumia pääsee ympäristöön myös ydinvoimaloista. Suurempia tritiumpäästöjä tulee käytetyn ydinpolttoaineen jälleenkäsittelylaitoksilta: La Haguesta Ranskasta noin 30 grammaa (11 000 TBq) vuodessa ja Sellafieldista Isosta-Britanniasta noin 8 grammaa (2 800 TBq) vuodessa. Fukushiman ydinvoimalaonnettomuuden jäljiltä laitoksen alueelle on varastoituna vettä, joka sisältää yhteensä noin 2,4 grammaa (860 TBq) tritiumia. Vesi aiotaan päästää mereen.
Käyttö

Tritiumin hajoamisessa syntyvät elektronit voivat virittää muiden aineiden elektroneja, joten sitä käytetään itsevalaisevana aineena rannekellojen näytöissä ja hätäuloskäyntien opasteissa. Tritiumia voidaan käyttää myös merkkiaineena isotooppigeokemiassa ja lääketieteessä tutkittaessa lääkeaineiden metaboliaa. Yksi energiantuotannon kannalta lupaavimmista fuusioreaktioista on deuteriumin ja tritiumin fuusio. Siinä vapautuu energiaa 16 MeV. Ongelmana on reaktion vaatima 40 miljoonan kelvinin lämpötila.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
WolframAlpha: Tritium (englanniksi)
Argonne National Laboratory: Radiological and Chemical Fact Sheets to Support Health Risk Analyses for Contaminated Areas, Tritium (Hydrogen-3), s. 56–57 (englanniksi) (pdf)
Henri Laaksonen

| Henri Laaksonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Sveitsi  Suomi
Tennispelaaja
Pituus:  185 cm
Paino:  78 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2009–
Palkintorahat:  2 296 402 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  93. (7.8.2017)
Voitot/tappiot:  51–75
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2019)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2019)
Wimbledon:  1. kierros (2017)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2017)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  
Voitot/tappiot:  3–15
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Henri Joona Julius Laaksonen (s. 31. maaliskuuta 1992 Lohja) on suomalais-sveitsiläinen tennispelaaja. Hänen toistaiseksi paras sijoituksensa kaksinpelissä on ollut ATP-listan sija 93 elokuussa 2017. Hän voitti alle 16-vuotiaiden kaksinpelin Euroopan-mestaruuden vuonna 2008.
Seuratasolla Laaksonen edustaa Grasshopper Club Zürichiä. Suomessa pelatessaan hän edusti Hyvinkään Tennisseuraa.
Laaksosen äiti on suomalainen, ja isä on sveitsiläinen tennispelaaja Sandro Della Piana, joka on korkeimmillaan sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 325.
Tennisura > Junioriura

Laaksonen aloitti tenniksen kolmevuotiaana. Hän voitti alle 16-vuotiaiden kaksinpelin Euroopan-mestaruuden Moskovassa heinäkuussa 2008. Sijoittamattomana turnauksessa pelannut Laaksonen päihitti loppuottelussa neljänneksi sijoitetun Dominik Schultzin luvuin 6–2, 6–2. Laaksonen kilpaili junioreiden Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2008, jossa hän hävisi nelinpelissä avausottelunsa.
Vuonna 2009 Laaksonen hävisi Australian avointen poikien kaksinpelin toisella kierroksella Adrien Pugetille. Laaksonen reväytti jalkansa ottelun kolmannessa erässä, eikä sen jälkeen pystynyt enää pelaamaan kunnolla. Hän lopetti tämän vuoksi myös nelinpeliturnauksen ruotsalaisen Daniel Bertan kanssa. Kesäkuussa Laaksonen eteni Ranskan avointen poikien sarjassa välieriin, mutta hävisi sen Daniel Bertalle erin 0–2 (4–6, 5–7). Laaksonen oli voittanut pelaajien kaikki viisi aiempaa kohtaamista. Suoritus oli kuitenkin kaikkien aikojen paras suomalaissuoritus Ranskan avointen poikien sarjassa.
Laaksonen kilpaili heinäkuussa 2009 nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa selviten neljännelle kierrokselle, jossa hän hävisi Yannik Reuterille. Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä Laaksonen hävisi ensimmäisellä kierroksella Bernard Tomicille. Hänen viimeiseksi junioriturnauksekseen jäi vuoden 2010 Australian avoimet, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Benjamin Mitchellille. Junioreiden maailmanlistalla Laaksonen oli parhaimmillaan sijalla 20 maaliskuussa 2010.
Tennisura > Ammattilaisura

Laaksonen edusti Suomea ensimmäistä kertaa 12. heinäkuuta 2009 Davis Cupissa Monacoa vastaan. Ottelu pelattiin Naantalissa ja siinä hän voitti Clement Morelin erin 3–2 (7–5, 6–2, 6–7(4), 2–6, 6–3). Tämä oli myös Laaksosen uran ensimmäinen viisieräinen ottelu.
Vuoden 2011 alusta Laaksonen siirtyi edustamaan Sveitsiä. Hänellä on sekä Suomen että Sveitsin kansalaisuus, ja hänen isänsä on sveitsiläinen. Laaksonen oli harjoitellut kolmen vuoden ajan Sveitsissä. Samalla hän siirtyi miesten sarjoihin. Laaksonen harjoitteli Sveitsissä silloisen valmentajansa Joachim Kretzin kanssa.
Heinäkuussa 2012 Laaksonen pelasi toisen kerran urallaan ATP-maailmankiertueella Gstaadin turnauksessa, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 39 olleelle Santiago Giraldolle luvuin 2–6, 2–6. Heinäkuun loppupuolella Laaksonen osallistui villillä kortilla Suomessa pelattavaan ATP-haastajaturnaukseen, Tampere Openiin. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Timo Niemisen ja toisella kierroksella Harri Heliövaaran 6–4, 6–4. Turnauksen puolivälierässä Laaksonen voitti maailmanlistan sijalla 150 olleen Jonathan Dasnières de Veigyn luvuin 7–6(4), 5–7, 6–4. Välierässä hän hävisi turnauksen ykkössijoitetulle, João Sousalle. Turnauksessa Laaksonen kertoi haluavansa Sveitsin Davis Cup -joukkueen edustajaksi. Lokakuussa pelatussa Gstaadin ATP-turnauksessa Laaksonen hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Paul-Henri Mathieulle 2–6, 5–7. Loka-marraskuun vaihteessa Laaksonen eteni välieriin Geneven haastajaturnauksessa. Hän voitti turnauksessa muun muassa maailmanlistan sijalla 90 olleen Malek Jazirin. Kauden 2012 päätteeksi Laaksonen voitti Sveitsin mestaruuden miesten kaksinpelissä.
Tammi-helmikuun vaihteessa 2013 Laaksonen edusti ensimmäistä kertaa urallaan Sveitsiä Davis Cupissa, kun maa kohtasi Tšekin. Laaksonen voitti Jiří Veselýn suoraan kolmessa erässä. Hän hävisi ottelunsa maailmanlistan sijalla kuusi ollutta Tomáš Berdychiä vastaan, voittaen kuitenkin yhden erän. Laaksonen saavutti ensimmäisen ATP-turnauksen otteluvoittonsa huhtikuussa pelatussa Casablancan turnauksessa, jonka pääsarjaan hän pääsi mukaan karsintojen kautta. Hän päihitti avauskierroksella Younes Rachidin. Toisella kierroksella hän hävisi maailmanlistan sijalla 55 olleelle Grega Žemljalle. Heinäkuussa Laaksonen pääsi toiselle kierrokselle Swedish Openissa, jossa hän hävisi Juan Mónacolle. Gstaadin turnauksessa Laaksonen hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Roberto Bautista-Agutille. Lokakuussa Laaksonen hävisi Baselin turnauksen ensimmäisellä kierroksella Juan Martín del Potrolle. Kauden päätteeksi Laaksonen voitti Sveitsin mestaruuden miesten kaksinpelissä.
Vuoden 2015 lopulla Laaksonen voitti ensimmäisen Challenger-turnauksensa Yhdysvalloissa Champaignissa. Toinen turnausvoitto Challenger-tasolla tuli Kiinan Shanghaissa vuoden 2016 syksyllä. Hän myös uusi mestaruutensa Champaignissa 2016. Laaksonen pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2017, missä hän hävisi avauskierroksella Lukáš Rosolille. Båstadin ATP-turnauksessa hän eteni puolivälieriin.