stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Führer
Führer und Reichskanzler

Johtaja ja valtakunnankansleri (saks. Führer und Reichskanzler) oli Hitlerin virkanimike Saksan valtionpäämiehenä vuodesta 1934 lähtien. Saksan valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin kuoltua vuonna 1934 säädettiin laki, jolla valtakunnanpresidentin ja valtakunnankanslerin tehtävät yhdistettiin johtajan ja valtakunnankanslerin viraksi, ja suoraan lain nojalla tähän virkaan nimitettiin Adolf Hitler, joka jo 30. tammikuuta 1933 oli nimitetty valtakunnankansleriksi ja sen jälkeen lyhyessä ajassa keskittänyt itselleen käytännössä kaiken vallan.
Natsien valtakaudellakin vuonna 1920 säädetty tasavaltainen perustuslaki pysyi muodollisesti voimassa, joskin eräiltä kohdin muutettuna. Vuonna 1933 säädetty valtalaki kuitenkin teki sen suurelta osin lähes merkityksettömäksi.
Lain mukaan johtaja ja valtakunnankansleri oli valittava kansanäänestyksellä elinajaksi. Ainoan kerran tällainen kansanäänestys pidettiin 19. elokuuta 1934, jolloin samalla kertaa äänestettiin sekä valtakunnanpresidentin ja -kanslerin tehtävien yhdistämisestä että Hitlerin valinnasta tähän virkaan.
Johtajalla ja valtakunnankanslerilla oli valtakunnan presidentin oikeudet. Hän edusti maata ulkovaltoihin nähden, nimitti ja erotti ministerit ja toimi sotavoimien ylipäällikkönä. Hän nimitti myös osavaltioissa toimineet valtakunnan käskynhaltijat (Reichstatthulter). Hänellä oli lisäksi valta hajottaa valtiopäivät, jotka tosin Hitlerin valtakaudella vain harvoin edes kokoontuivat. Valtakunnankanslerina hän myös johti politiikkaa. Vuonna 1933 säädetyn valtalain mukaan hänellä oli oikeus säätää lakeja ilman valtiopäivien myötävaikutustakin. Ministeritkin olivat vastuussa toimistaan vain Johtajalle ja valtakunnankanslerille.
Hitlerin tehtyä vuonna 1945 itsemurhan uutta johtajaa ei enää nimitetty, joskin Karl Dönitz toimi lyhyen aikaa valtakunnanpresidenttinä.
Muiden diktaattorien vastaavia arvonimiä

Useat muut fasistiset johtajat käyttivät samantapaisia titteleitä, esimerkiksi Italian diktaattori Benito Mussolini tunnettiin nimellä Duce, ’johtaja’. Mussolinin esimerkki lienee innoittanut Hitleriä Führer-käsitteen käyttöönotossa.
Muita vastaavia titteleitä olivat Itsenäinen Kroatian valtion johtajan Ante Pavelićin käyttämä poglavnik ja Slovakian tasavallan Jozef Tison vodca. Espanjan diktaattori Francisco Francon käyttämä arvonimi caudillo tarkoitti myös johtajaa.
Katpensas

| Katpensas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Celastrales
Heimo::  Kelasköynnöskasvit Celastraceae
Suku::  Katpensaat Catha
Laji::  edulis
Kaksiosainen nimi
 Catha edulis  (Vahl) Forsskal ex Endl. 
Katso myös
   Katpensas Wikispeciesissä   Katpensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Katpensas eli khatpensas (Catha edulis) eli kati eli khat on 2–25 metriä korkea ainavihanta pensas tai puu. Sen lehtiä ja oksia käytetään päihteenä. Katpensas kasvaa täysimittaiseksi 5–10 vuodessa. Kasvillisuusvyöhykkeestä riippuen se voi kasvaa jopa yli kymmenmetriseksi.
Tuore khatinlehti sisältää noin 0,1 % katinonia ja pienemmät määrät katiinia. Ne ovat molekyylirakenteeltaan amfetamiinin sukulaisia, ja niillä on amfetamiinin tapainen piristävä sekä psyykkistä riippuvuutta aiheuttava vaikutus.
Katinonijohdannaisia käytetään myös lääkeaineina, yleisimpänä niistä bupropioni.
Käyttö

Khatia käytetään pureskelemalla, jolloin siitä liukenevat vaikuttavat aineet imeytyvät suun limakalvoilta. Khatia on perinteisesti käytetty päihteenä itäisessä Afrikassa ja Lähi-idässä. Jotkut maahanmuuttajat ovat tuoneet käytön mukanaan myös Eurooppaan, missä khatin käyttö rajoittuu käytännössä näiden maahanmuuttajien keskuuteen.lähde? Kuivatuista khatin lehdistä käytetään usein nimitystä abyssinialainen tee tai arabialainen tee.
Khatin päihdevaikutus perustuu siitä pureskeltaessa liukeneviin katinoniin ja katiiniin. Pureskeltava kerta-annos khatia painaa noin 100 grammaa, jota käytetään parin tunnin ajan. Khatin päihdevaikutukset ovat sitä voimakkaampia, mitä tuoreempia pureskeltavat lehdet ovat. Khatilla on piristävä ja puheliaisuutta lisäävä vaikutus, mutta käytön seurauksena voivat olla sydämen rytmihäiriöt, päänsärky, punoitus, unettomuus, hyperaktiivisuus, aggressiivisuus ja ahdistusoireet. Pitkäaikainen khatinkäyttö voi altistaa vatsahaavalle ja maksavaurioille, ja aine voi aiheuttaa masennusta ja unihäiriöitä.
Khat on luokiteltu brittiläisen Science Select Commiteen tutkimuksessa vähiten haitalliseksi päihteeksi.
Khatia käytetään usein sosiaalisena huumeena miesten istunnoissa, esimerkiksi Jemenissä. Naisilta istuntoihin pääsy on useimmiten kielletty.
Khat tuottaa mielihyvää helpommin lämpimässä.
Lainsäädäntö

Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa khat luokitellaan huumeeksi ja sen kasvatus, maahantuonti, myynti ja käyttö ovat rangaistavia. Khatin käyttö ja myynti kiellettiin Britanniassa kesäkuussa 2014. Alankomaissa khat kiellettiin tammikuussa 2012. Suomessa alle kilon hallussapito on luettu vähäiseksi määräksi sakkoja määrätessä. Korkein oikeus on todennut vuonna 2011, että khat ei ole rikoslain tarkoittama erittäin vaarallinen huumausaine.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ITIS: Catha edulis (englanniksi)
Flora of China: Catha edulis (englanniksi)
LemonGAT Shake (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Erowid Khat Vault (englanniksi)
Khat drug profile The European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA) (englanniksi)
Irti khatista -opas
Khat – viherpallo poskessa Matkasto 19.8.2013.
Kati - uusi huume Suomessa Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 1992;108(16):1390
Khat Power: The Latest War On Drugs Vice 24.1.2014
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Catha edulis:  Wikidata: Q207642  Wikispecies: Catha edulis  APDB: 78794  BioLib: 199198  CoL: RTRB  Ecocrop: 4352  EoL: 405237  EPPO: CAVED  FNA: 250084159  FoC: 250084159  GBIF: 3169158  GRIN: 9606  iNaturalist: 190367  IPNI: 941530-1  IRMNG: 10202236  ITIS: 506067  IUCN: 34617  NCBI: 123405  Observation.org: 430680  Open Tree of Life: 282743  Plant List: kew-2705603  PLANTS: CAED7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:941530-1  SANBI: 1884-3  Tropicos: 50224405  WFO: wfo-0000590815 
Celastrus edulis:  Wikidata: Q87614461  GRIN: 9712  IPNI: 160276-1  IRMNG: 10211611  ITIS: 510502  Open Tree of Life: 7631343  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:160276-1 
Khatin lajittelua käyttöä varten.
Pieni ikuisuus

Pieni ikuisuus (Sotalapsipatsas) on Sanna Koiviston vuonna 1996 tekemä pronssiveistos Kemissä Sisäsataman puistossa. Teos muistuttaa noin 70 000 suomalaislapsen siirrosta Ruotsiin ja Tanskaan toisen maailmansodan aikana.
Kirjaksi muotoillulla betonialustalla on yli metrin korkuinen sikiöasennossa kyyhöttävä lapsihahmo. Huopaan kääriytynyt pelokas lapsi ilmentää epävarmuutta ja tuntoja, joita hänellä on joutuessaan eroon perheestään. Avattu kirja kuvaa sivistystä: toisella sivulla on lasten käsiä, jotka yrittävät tarttua turvallisiin käsiin, toisella sivulla on kaipaavien äitien kasvoja ja käsiä. Laatassa on kemiläisten Elsi ja Ossi Liitenin teksti:
Kemin seudun sotalapset pystyttivät patsaan muistoksi Suomen sotien 1938-1944 sotalapsille sekä muistutukseksi lasten hädästä ja kärsimyksestä sotaa käyvissä maissa.
Kimmo Alho

| Kimmo Alho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1958 Helsinki (ikä 66)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  psykologian emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1983, FT 1987)
Väitöstyön ohjaaja:  Risto Näätänen
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kimmo Alho (s. 31. maaliskuuta 1958 Helsinki) on suomalainen Helsingin yliopiston psykologian emeritusprofessori, joka on tutkimuksessaan erikoistunut kognitiiviseen neurotieteeseen.  Hän on perehtynyt erityisesti tarkkaavaisuuden aivomekanismeihin ja niiden toimintaan nykyajan digitalisoituneissa elinympäristöissä.
Ura

Alho valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1983 pääaineenaan yleinen psykologia ja filosofian tohtoriksi psykologian oppiaineessa 1987. Vuosina 1988–1998 hän työskenteli Suomen Akatemian nuorempana ja vanhempana tutkijana. Vuosina 1988–2000 hänellä oli kognitiivisen neurotieteen dosentuuri Helsingin yliopistossa ja vuodesta 1994 hän on ollut myös Turun yliopiston kognitiivisen neurotieteen dosentti. Vuosina 1998–1999 Alho hoiti psykologian vt. professuuria Helsingin yliopistossa ja vuosina 1999–2000 hän oli Tampereen yliopiston psykologian professori. Helsingin yliopiston psykologian professorina hän toimi vuosina 2000–2024.
Alho on myös työskennellyt vierailevana tutkijana Kalifornian yliopistossa (University of California at Davis) vuosina 1989–1990, 2000–2001 ja 2007 sekä vierailevana tutkimusprofessorina Barcelonan yliopistossa vuosina 1996–1997 ja 2011–2012 ja Université Paris Descartes -yliopistossa vuosina 2018–2019. Vuosina 2012–2014 Alho työskenteli tutkimusjohtajana Helsingin yliopiston Tutkijakollegiumissa ja vuosina 2014–2015 tutkijana (Erik Allardt Fellow) Swedish Collegium for Advanced Study -tutkimuslaitoksessa Uppsalassa.
Alho valittiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2006, Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2012   ja Society for Psychophysiological Research -seuran Fellow’ksi vuonna 2022.
Aiheesta muualla

Kimmo Alho Google Scholarissa
Kimmo Alho Web of Science'ssa
Kimmo Alho ORCIDissa
Laakso, L.-K. (7.3.2016) Onko tyttöjen ja poikien aivoissa eroja? Huippututkijat vastaavat (yle.fi)
Tutkijat avaavat tarkkaavaisuutemme rajoja (30.12.2013) (Arkistoitu – Internet Archive) (aka.fi)
Save and Quit? -asiantuntijahaastattelut (17.2.2020) Kimmo Alho, psykologian professori, Helsingin yliopisto (areena.yle.fi)
Mediakasvatusseura ry (18.10.2021) Kimmo Alho: Median käyttö ja aivojen hyvinvointi. (youtube.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID  Publons  ResearcherID
Koiratytöt

Koiratytöt on Marvi ja Merja Jalon kirjoittama kirjasarja. Sarjan päähenkilöt ovat Jenna ja Hannele Turusta. Jennan koira on kultainennoutaja, nimeltään Jesse. Hannelella, eli Hanskilla, ei ole omaa koiraa, mutta hän hoitaa ahkerasti samassa rapussa asuvan  Regina Tallbergin maltankoiraa, Cici-Charlottaa eli lyhyesti vain Ciciä. Cici on aika ärhäkkä maltankoira, mutta hyvin siisti.
Hannelen sisko Viivi käy Raision hevostallilla ratsastamassa, ja joskus Hanski ja Jenna joutuvat seikkailuihin tallillakin. Eräässä kirjassa Jenna ja Hannele päättävät auttaa hevostallin omistajaa. Omistajan vaimo on lähtenyt, ja hänellä on koirahoitola, joka on nyt jäänyt tallin omistajan vastuulle. Omistaja ei ymmärrä koirista mitään, joten Jenna ja Hannele lupaavat huolehtia loman ajan koirista.
Juoni

Kirjasarja alkaa siitä, kun Jenna löytää Hannelen kanssa kultaisennoutajan merestä. He pelastavat koiran, ja Jenna haluaisi pitää sen. Äiti on tietenkin eri mieltä, ja koira pannaan löytöeläinkotiin, jota pitää Jennan mielestä julma nainen, Tytti Lehtinen. Jenna ja Hannele eli Hanski päättävät päästää koiran vapaaksi, ennen kuin se lopetetaan. Hannele ostaa eräässä kirjassa myös toisen kultaisennoutajan pennun, mutta se todetaan varastetuksi. Jenna ja Hanski seikkailevat myös Lapissa, raisiolaisella hevostallilla, ja monissa muissa paikoissa.
Kymmenennessä kirjassa Jenna ja Hannele onnistuvat sattumalta selvittämään Jessen entisen omistajan. He kokevat suuren ja unohtumattoman seikkailun.
Kolmannessatoista kirjassa tytöt yrittävät kuumeisesti keksiä tapaa, jolla tienata rahaa joululahjojen ostamiseen. Auttamaan saapuu Jennaan ihastunut tyttöjen hyvä ystävä Eetu Rantanen. Eetu on luvannut toimia jouluaattona joulupukkina ja pyytää tyttöjä mukaansa joulutontuiksi. Rahan kerääminen ei kuitenkaan suju kommelluksitta.
Sarjan osat

Sarjan ensimmäiset kahdeksan osaa ovat Kariston kustantamia. Yhdeksännestä osasta lähtien sarjaa on kustantanut WSOY. Sarjan 28. osasta eteenpäin sarjaa taas on kustantanut Myllylahti.
Jesse löytökoira (2004)
Jesse ongelmakoira (2004)
Jesse ja kohtalokas kurssi (2005)
Jesse sankarikoira (2006)
Jesse vahtikoira (2006)
Jesse laivakoira (2007)
Jesse hoivakoira (2007)
Jesse lintukoira (2008)
Jesse turvakoira (2008)
Jesse käräjäkoira (2009)
Jesse karkukoira (2009)
Jesse pentukoira (2010)
Jesse joulukoira (2010)
Jesse muotikoira (2011)
Jesse fanikoira (2011)
Jesse seurapiirikoira (2012)
Jesse kaverikoira (2012)
Jesse etsijäkoira (2013)
Jesse kylpyläkoira (2013)
Jesse pääsiäiskoira (2014)
Jesse vauhtikoira (2014)
Jesse aarrekoira (2015)
Jesse retkikoira (2015)
Jesse matkakoira (2016)
Jesse aavekoira (2016)
Jesse rauniokoira (2017)
Jesse aateliskoira (2018)
Jesse mökkikoira (2020)
Jesse keskiaikakoira (2021)
Jesse sienikoira (2022)
Jesse kuntokoira (2023)
Jesse merikoira (2024)
Kippari (lehti)

| Kippari |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  veneily
Kustantaja:  Otavamedia
Julkaisija:  Otavamedia
Kokonaislevikki:  60 000 (2023)
Perustettu:  1982
Päätoimittaja:  Sami Rainisto
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  210 × 275 mm
Ilmestymistiheys:  kerran kuukaudessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kippari on suomalainen Otavamedian kustantama moottoriveneaiheinen harrastelehti. Lehti vertaa ja arvioi moottoriveneitä, kertoo veneilyalan uutisia ja vinkkejä veneiden huoltoon sekä kunnostamiseen. Ilmestymistiheys on 12 kertaa vuodessa ja lukijamäärä vuonna 2023 noin 53 000, joista 82 prosenttia miehiä ja loput naisia tai sukupuolettomia. Yli 50-vuotiaat ovat lehden suurin asiakaskunta.
Kippari-lehti perustettiin vuonna 1982, keskittyen ensimmäisen omistajansa Venetalo Bensowin tuotteisiin. Sen ensimmäinen päätoimittaja oli Eero Mattila. Lehti myytiin sittemmin Kipparilehden Kustannus Oy:lle, jossa toimivat lehden silloista toimituskuntaa.
Ennen 1990-lukua lehti käsitteli pääasiassa purjeveneitä ja vuonna 1989 Whitbread-veneillä oli oma erikoisnumeronsa. Saman vuoden lopussa lehdelle haettiin uusi kustantaja Yhtyneet Kuvalehdet Oy eli nykyinen Otavamedia.
1990-luvulla lehti uudistui yksinomaan moottorivenelehdeksi, vaikkakin purjeveneet mainittiin teksteissä harvoin. Silloisen päätoimittaja Vesa Lepän mukaan moottoriveneilijät kaipasivat oman lehtensä ja olivat muutenkin veneilyalan enemmistöä.
Vuoden 2024 lopulla Otavamedia lakkautti toisen veneilyaiheisen julkaisunsa Vene-lehden, jonka lukijamäärä oli siihen aikaan Kipparia pienempi. Veneen sisällöistä osa siirtyi Kippariin.
Laman aikaan lehti ilmestyi vain kahdeksan kertaa vuodessa, mutta sen tainnuttua numeroita lisättiin hiljalleen. Nykyään lehti ilmestyy kerran kuukaudessa.
Jari Tervo

| Jari Tervo |
| --- | --- |
 Jari Tervo Turun Kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jari Kalevi Tervo
Syntynyt: 2. helmikuuta 1959 (ikä 65) Rovaniemi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Kirjailija
Puoliso:  Kati Tervo
Lapset:  Kalle Tervo
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Tuulen keinutuoli (1980)
Palkinnot
  Kalevi Jäntin palkinto  Venla-palkinto  
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jari Kalevi Tervo (s. 2. helmikuuta 1959 Rovaniemi) on suomalainen kirjailija. Hän aloitti runoilijana ja siirtyi proosaan ja on käyttänyt suorasanaisten teostensa ympäristönä usein syntymäkaupunkiaan Rovaniemeä.
Elämä ja ura

Tervo suoritti siviilipalveluksen vankeinhoidon koulutuskeskuksessa. Hän opiskeli kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1983. Tervo työskenteli Ilta-Sanomien toimittajana vuoteen 1995, jolloin hän ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Kirjojensa lisäksi Tervo on kirjoittanut kolumneja muun muassa Ilta-Sanomiin ja Ylen sivuille. Vuosina 1998–2017 hän toimi Uutisvuoto-viihdeohjelman vakiojäsenenä.
Tervon proosa on perinteistä juonipohjaista proosaa, jota Tervo mielellään puolustaakin. Arkielämän huumori on Tervon keskeinen tyylipiirre. Tervon kirjat ovat menestyneet myös taloudellisesti erinomaisesti. Lisäksi Tervo on saanut suomalaisista kirjailijoista eniten kirjastoapurahoja vuosina 2004–2010.
Tervo valokuvaajansa kera sai 6. joulukuuta 1986 menettelynsä takia porttikiellon Linnan juhliin, koska soluttautui kättelyjonoon, vaikka oli juhlissa vain toimittajana. Porttikielto on myöhemmin kumottu.
Hänen vaimonsa Kati Tervo on julkaissut teokset Kesäpäiväkirja (2008) ja Jääkaapin henki (2011).
Tuotanto

Tervo on kirjoittanut 19 kaunokirjallista teosta, muutaman elokuvakäsikirjoituksen ja kuunnelmia. Aluksi hän kirjoitti runoja, mutta alkoi myöhemmin kirjoittaa romaaneja ja novelleja. Hän on kirjoittanut uusia kirjoja nopeaan tahtiin, ja niitä on kertynyt 1980-luvulla neljä, 1990-luvulla kymmenen ja 2000-luvulla viisi. Tervon ensimmäinen kirja on runokokoelma Tuulen keinutuoli vuodelta 1980. Vuonna 1989 Tervo kirjoitti ensimmäisen Julkkiskirjan yhdessä Jukka Kuikan kanssa.
1990-luvulla tulivat kuvioihin romaanit ja novellit. Vuonna 1990 Tervo kirjoitti vielä runokokoelman Muistoja Pohjolasta. Vuonna 1992 hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa, Pohjan hovi. Sen tapahtumat sijoittuvat ensimmäistä kertaa Rovaniemelle. Tervo julkaisi 90-luvulla myös muun muassa kirjallisen cd-levyn Elävänä Bulevardilla (1995), Toisen julkkiskirjan Jukka Kuikan kanssa (1998), novellikokoelman Taksirengin rakkaus (1998) ja valikoiduista runoista kootun runokokoelman Intialainen lippalakki (1999). Poliisin poika -romaanista tehtiin TV-näytelmä (1998), ja romaanin Pyhiesi yhteyteen pohjalta Pekka Milonoff ohjasi elokuvan, nimellä Rikos & Rakkaus (1999).
Vuonna 2000 julkaistu Kallellaan kertoo Tervon ja hänen vaimonsa Katin ensimmäisestä vuodesta vanhempina. Vuonna 2000 Tervo kirjoitti myös käsikirjoituksen televisiosarjaan Mahtihäät. Miljoona etunojapunnerusta -pienoisromaanille jatkoa oleva romaani Rautapää ilmestyi vuonna 2002. Vuonna 2003 Tervo julkaisi novellikokoelman nimeltä Siperian tango, joka on koottu valituista novelleista.
Vuonna 2004 ilmestynyt Suomen vaihtoehtoiseen historiaan sijoittunut romaani Myyrä oli Finlandia-palkintoehdokkaana. Romaani on Suomen itsenäisyyden ajan poliittista historiaa käsittelevän trilogian ensimmäinen osa. Muut osat ovat romaanit Ohrana (2006) ja Troikka (2008).
Loppuvuodesta 2006 MTV3 esitti Tervon käsikirjoittaman kahdeksanosainen draamakomedian Mogadishu Avenue. Sarja kuvaa syntyperäisten suomalaisten ja maahanmuuttajien kohtaamisia helsinkiläisessä vuokratalossa.
Koljatti on Tervon vuonna 2009 ilmestynyt satiiri, joka kertoo nykysuomalaisesta poliittisesta arjesta. Päähenkilöä, pääministeri Pekka Lahnasta, ja puoluesihteeri Pörhöstä lukuun ottamatta kaikki henkilöt esiintyvät siinä oikeilla nimillään.
Vuonna 2013 julkaistiin Kirjakauppaliiton kustantama kampanjateos Jarrusukka, jota oli saatavilla vain kansainvälisenä Kirjan ja ruusun päivänä 23. huhtikuuta.
Tervo vaihtoi 36 vuoden jälkeen kustantajaa WSOY:stä Otavaan helmikuussa 2016. Hänen romaaninsa Matriarkka oli ensimmäinen, jonka julkaisi Otava. Vuonna 2019 Tervo kirjoitti elämäkertakirjan Loiri.
Yksityiselämä

Tervo sai sairauskohtauksen 12. joulukuuta 2015 esitetyn Uutisvuodon 600. jakson juhlalähetyksen perjantaisessa nauhoituksessa. Myöhemmin lääkärissä selvisi, että kyse oli sydämen rytmihäiriöistä. Tammikuussa 2017 Tervo ilmoitti lopettavansa Uutisvuodon kesäkuussa.
Tervolla diagnosoitiin vuoden 2022 lopussa eturauhasen syöpä.
Teokset > Runokirjat

Tuulen keinutuoli.  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-10172-9
Sillankorvassa, illansuussa.  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11604-1
Kaistan taivasta.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15404-0
Muistoja Pohjolasta.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16735-5
Intialainen lippalakki. Valitut runot 1978–90.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23490-7
Teokset > Romaanit

Pohjan hovi.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18161-7
Poliisin poika.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18834-4
Pyhiesi yhteyteen.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20492-7
Tuulikaappimaa.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-22243-7
Minun sukuni tarina.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23675-6
Kallellaan. Isän päiväkirja.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24914-9
Suomemme heimo.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26155-6
Rautapää.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27279-5
Myyrä.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29394-6
Ohrana.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32052-8
Troikka.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34535-1
Koljatti.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35610-4
Layla.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38277-6
Jarrusukka.  Kirjakauppaliitto, 2013.  ISBN 978-952-67705-1-2
Esikoinen.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39971-2
Revontultentie.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40763-9
Pyrstötähti.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40987-9
Matriarkka.  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-30650-4
Aamen.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-32602-1
Pääskyt talvehtivat järven pohjassa.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-41003-4
Eeva ja Aatami: Epähistoriallinen romaani.  Helsinki:  Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-49383-9
Teokset > Novellikokoelmat

Siat ja naudat.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19641-X
Taksirengin rakkaus.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22998-9
Siperian tango. Valitut novellit 1993–2003.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28239-1
Teokset > Elämäkerrat

Loiri.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-31980-1
Ukko.  (Yhdessä Kati Tervon kanssa)  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-43586-0
Ukko ja mökki.  (Yhdessä Kati Tervon kanssa)  Helsinki:  Otava, 2024.  ISBN 978-951-1-48022-8
Teokset > Televisio-ohjelmat

Mogadishu Avenue, kahdeksanosainen televisiosarja, käsikirjoitus, 2006
Moska, kahdeksanosainen televisiosarja, käsikirjoitus, 2011
Kekkonen, kahdeksanosainen televisiosarja, toimitus ja juonto, 2017
Koivisto, kahdeksanosainen televisiosarja, toimitus ja juonto, 2019
Kylmän sodan Suomi, kahdeksanosainen televisiosarja, toimitus ja juonto, 2021
Palkintoja

Kalevi Jäntin palkinto 1993
Rovaniemen kaupungin taidepalkinto 1993
Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 1994 ja 1999
Uudet Kirjat -kerhon tunnustuspalkinto 1995
Venla-palkinto television parhaasta viihdeohjelmasta 1998 ja 1999
Varjo-Finlandia 1999 ja 2004
Vuoden johtolanka 2000
Kirjapöllö 2000
Venla-palkinto parhaasta käsikirjoituksesta 2003 (Tuulikaappimaa)
Yleisö-Venla 2005 (Uutisvuoto)
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2005
Veijo Meri -palkinto 2018
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Jari Tervo Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jari Tervo Wikimedia Commonsissa
Jari Tervo. 375 humanistia 29.11.2015. Helsingin yliopisto.
Jari Tervo Kirjasampo.fi:ssä
Jari Tervo Kirja.fi:ssä (Arkistoitu – Internet Archive)
Jari Tervo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Miten minusta tuli minä, Jari Tervo. Ylen Elävä arkisto.
Tervo ja Paasilinna baarissa. Ylen Elävä arkisto.
Emme tahdo vain kirjoja, tahdomme kirjailijan – tapaus Jari Tervo. Keskustelu Jari Tervon kirjailijabrändistä. Yle Radio 1:n Kirjakerho.
Jari Tervo: Aamen. Kirjastokaista-video
Tervon kolumnit Ylen sivuilla.
Hiltunen, Jari Olavi: Jari Tervo – parodisia henkilökuvia ja mustia lampaita. Vetus Et Nova 6.10.2012.
Tervo, Jari hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Jari Tervo Ylen Ammatti: Kirjailija -dokumenttisarjan henkilökuva vuodelta 2010. 57 min
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana  IdRef 
Jari Tervo Helsingin Kirjamessuilla vuonna 2008.