stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun ylioppilaskylä
Rakennettu ympäristö

Ylioppilaskylän rakennukset ovat vuosina 1968–1980 rakennettuja matalia kerrostaloja korttelipihoineen. Erkki Valovirran ja Jan Söderlundin suunnittelemat rakennukset edustavat tyylisuunnaltaan konstruktivismia; omana aikanaan ylioppilaskylää pidettiin arkkitehtuurin huippusaavutuksena. Rakentamisessa haluttiin korostaa strukturalismin ihanteiden mukaan rakenteiden pelkistettyä kauneutta. Nykyistä arvostusta osoittaa, että 1960-luvun strukturalistista suunnittelua edustava Turun läntinen ylioppilaskylä sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Ylioppilaskylän kolmikerroksiset rakennukset on sijoiteltu maastoon suorakulmaiseen koordinaatistoon. Läntinen, vuosina 1968–1974 rakennettu osa muodostuu 50 × 50 m kortteleista, joissa neljä taloa on kytketty toisiinsa kulkukäytävillä. Korttelien sisällä on tiiviitä, puistomaisia sisäpihoja. Jokaisen talon käytävällä on 12 opiskelijan asunnot, joihin jokaiseen kuuluu huone ja wc- ja suihkutila, sekä yhteiskeittiö. Kahta rakennusta kohden on yhteinen saunaosasto katolla. Arkkitehtuuri perustuu betonielementteihin, joita koristavat värikkäät puuelementtijulkisivut. Kirkas värityssuunnitelma on Howard Smithin käsialaa. Erkki Valovirta suunnitteli länsiosan peruskorjauksen, joka toteutettiin vuosina 1997–2002. Osiin elementeistä lisättiin parvekkeita, ovia tai ikkunoita.
Vuosina 1975–1980 rakennetussa itäosassa toteutettiin korttelirakenne, joka kiertyy yhtenäisenä alueen keskellä olevan omakotitaloryhmän ympärille. Julkisivut olivat alumiinipeltisiä, joko siniharmaan tai tummanpunaisen värisiä. Itäosan peruskorjattiin 1994–2004 ja tuolloin suuri osa 2–3 huoneen + keittiön soluasunnoista muutettiin yksiöiksi, kolmioiksi ja neliöiksi. Samalla osaan asunnoista tehtiin parvekkeita, ikkunoiden ruudutusta muutettiin ja katoista tehtiin pulpettikatot, jolloin rakennusten ilme muuttui alkuperäisestä.
Ylioppilaskylää on laajennettu jatkuvasti lisääntyvän kysynnän vuoksi. Vuosina 2004–2008 läntisen Yo-kylän ja Helsingintien väliin rakennettiin asuinkohde Nummenranta. Vuonna 2011 alueelle valmistui maamerkki, 43 metriä korkea 12-kerroksinen Ikituuri-niminen asuintornitalo. Inspehtorinkadun varteen hotelli Caribian viereen on valmistui vuonna 2019 Aitiopaikka-niminen kohde, jossa on 225 asuntoa, suurimman osan ollessa yksiöitä. Aitiopaikan katolla on yli 500 aurinkopanelia, joiden tuottoteho on suurempi kuin kiinteistön vuosittainen tarve. Länsipuolen keskelle valmistui vuoden 2022 alussa uusi opiskelija-asuntokohde Tyyssija. Kohteen valmistuttua siihen muuttivat lähikauppa K-Kylänvalinta, TYS:n toimisto ja uusina palveluina aloittivat Arkean opiskelijaravintola sekä CampusSportin kuntosali. Lisäksi rakennuksessa on yhteiskäyttötila TYS n' Chill, johon ei tarvitse varausta, vaan vain TYS:in sivuilta löytyvällä kulkuoikeusanomuksella saatavan henkilökohtaisen PIN-koodin.
Vuonna 1999 ylioppilaskylän 30-vuotisjuhlan kunniaksi Inspehtorinkadulle pystytettiin taiteilija Pepe Gonzálezin suunnittelema Monumental Sculpture Igitur -veistos.
Palvelut

Kylässä on lähikauppa ja kebab-ravintola. Turun ylioppilaskyläsäätiön (TYS) toimisto sijaitsee ylioppilaskylän länsipuolella. TYS on ylioppilaskylän asukkaiden yhteinen vuokranantaja. Sen piiriin kuuluu lisäksi useita muita asuntokohteita ympäri Turkua.
Lähin julkinen kirjasto on Nummen kirjasto. Alueella on myös tenniskenttä ja leikkipuisto. Aurajoen vartta pitkin kulkee ulkoilureitti. Linja-autoyhteyksiä ovat linjat 50, 51, 53, 54 ja 220, jotka kulkevat yhteensä noin viisi kertaa tunnissa, sekä yölinja 36. Ylioppilaskylässä on myös Turun kaupungin päiväkoteja, ja lähellä sijaitsee Pyhän Katariinan kirkko, Nummenpakan koulun Aurajoen ja Nummen yksiköt sekä Katariinan koulu.
Kylpylähotelli Caribia sijaitsee keskeisellä paikalla ylioppilaskylän länsipuolella. Hotellirakennus oli alun perin rakennettu TYSin kongressikeskukseksi. Hanke pahensi säätiön talousvaikeuksia, ja kaupunki sai hotellin vastineeksi säätiön pelastamisesta. Rakennus saneerattiin kylpylähotelli Caribiaksi vuonna 1999, jolloin hotelliin toteutettiin kylpyläosasto, monitoimihallia laajennettiin ja ulkoasua muutettiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun Ylioppilaskyläsäätion verkkosivut
Sisäpiha vanhalla läntisellä puolella.
Type 56

| Tyyppi 56 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Rynnäkkökivääri
Valmistusmaa:   Kiina 
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  7,62 mm (7,62x39 M43) 
Aseen pituus:  880 mm 
Piipun pituus:  415 mm 
Paino (tyhjänä):  4,30 kg 
Lipas:  Tanko 
Kapasiteetti:  30  patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  n. 715 m/s 
Type 56 -rynnäkkökivääri
Type 56 (kiin. 1956年式自动步枪) on kiinalainen lisenssikopio AK-47 -rynnäkkökivääristä. Type 56 on Kansan vapautusarmeijan käytössä korvattu 1980-luvulla Type 81 -rynnäkkökiväärillä.
Aiheesta muualla

Type 56 assault rifle (PR China)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Type 56 Wikimedia Commonsissa
Tver

| Tver Тверь |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tverin alueen sijainti Venäjällä
 Tver
 Koordinaatit: 56°51′34.6″N, 35°54′43.1″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Tverin alue
Piiri:  Tverin kaupunkipiirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  152 km²
Väkiluku (2015):  414 006
 – Väestötiheys:  2 659 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
Suuntanumero(t):  +7 4822
 
 www.tver.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tver (ven. Тверь), aikaisemmin Kalinin (ven. Кали́нин) (1931–1990),  on kaupunki Venäjän federaatiossa Volga- ja Tvertsa-jokien yhtymäkohdassa Tverin alueella, 167 kilometriä Moskovan luoteispuolella. Vuonna 2010 Tverissä, joka on alueensa pääkaupunki, asui 404 000 asukasta, osa heistä Tverin karjalaisia.
Historiaa

Ensimmäinen kirjallinen maininta Tveristä on vuodelta 1164. Alkuaan Tver kuului Novgorodille ja vuodesta 1209 alkaen Vladimir–Suzdalin ruhtinaskunnalle. Tver oli Tverin ruhtinaskunnan pääkaupunkina vuodesta 1246 lähtien. 1300–1400-luvuilla kaupunki oli tärkeä talouden ja kulttuurin keskus. Vuonna 1485 se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuonna 1569 Iivana IV:n sotajoukot ja vuonna 1609 puolalaiset hävittivät Tveriä ja sen lähialueita.
1700- ja 1800-luvuilla Tveristä tuli merkittävä liikenteen ja kaupan keskus. Vuodesta 1775 se oli Tverin kuvernementin pääkaupunki. 1800-luvun jälkipuoliskolla kaupunkiin perustettiin tekstiiliteollisuutta ja mm. junanvaunuja valmistava tehdas.
Vuosien 1931 ja 1990 välisenä aikana Tver tunnettiin nimellä Kalinin. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset joukot miehittivät ja hävittivät kaupunkia.
Tveristä on kotoisin muun muassa 1400-luvulla elänyt kauppias ja tutkimusmatkailija Afanasi Nikitin.
Liikenteestä ja talouselämästä

Tverin rautatieasema valmistui 1850, rautatieliikenne Pietarin ja Moskovan välillä alkoi 1851. Sijainti kahden suurkaupungin välissä ja rooli alueensa (lääninsä) pääkaupunkina takaa nykyisin kattavat rautatieyhteydet eri puolille Venäjää ja ulkomaillekin (esimerkiksi Helsinkiin ja Tallinnaan).
Keskeinen Pietarin ja Moskovan yhdistävä M10-valtatie (E 105) kulkee Tverin kautta, tosin sisältäen ohikulkumahdollisuuden kaupungin eteläpuolitse.
Kaupungin länsilaidalla, 10 kilometriä keskustasta länteen, sijaitsee sotilasrahtikoneiden kotikenttänä toimiva Tver-Migalovon lentotukikohta.
Tverissä sijaitsi suomalaisen yrityksen Pauligin kahvipaahtimo, mutta yritys myi paahtimonsa yksityiselle sijoittajalle Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Kauppasummaa ei julkistettu ja brändi poistui Venäjältä vuonna 2022.
Puiden uittoa Volgalla, vuoden 1910 näkymä Tveristä
Tverin rautatieasema on erittäin vilkas kauttakulkuliikenteen asema Pietari-Moskova rautatiellä.
Jokilaiva Tveriä halkovalla Volgalla
Type 63 (panssarivaunu)

Type 63 it-psv, kuvan vaunuyksilö museoituna.
Type 63 on kiinalaisvalmisteinen ilmatorjuntapanssarivaunu, jota käytettiin ja valmistettiin myös Vietnamissa. Type 63 kehitettiin Kiinassa, joka poti liikkuvan ilmatorjuntakaluston puutetta. Vaunu ei kuitenkaan täyttänyt perimmäistä käyttötarkoitustaan maajoukkojen it-suojana. Siinä on ylhäältä avonainen torni, joka suojasi vain heikosti tykkimiehistöä, eikä siinä ole tutkaa. Lisäksi ammusten jakelu jouduttiin tekemään käsin. Nämä johtivat pienen tulinopeuden ohella alhaiseen tuhoamistodennäköisyyteen (kill ratio/kill probablity). Vaunun ongelmat tekivät siitä suhteellisen helpon kohteen, esimerkiksi matalalla nopeasti lentäville vihollisen lentokoneille.
Philip Trewhitt esitti ihmetyksensä panssaroituja ajoneuvoja käsitelleessä kirjassaan viitaten Type 63:n pitkään käyttöikään, vaikka se soveltui jokseenkin heikosti käyttötarkoitukseensa. Kiinassa it-psv-asetta käytettiin 1980-luvun lopulle saakka. Asetyyppi on osallistunut Vietnamin sotaan, jolloin sitä käyttivät Vietkongin sissit.
Vaunumiehistön lukumäärä on 6 henkeä. Vaunun runkorakenne pohjautui Neuvostoliiton T-34:ään, jota vietiin Kiinaan suuria määriä ennen 1950-luvulla tapahtunutta maiden välistä välirikkoa. V-12 dieselmoottori on 500 hv (373 kW) tehoinen ja sallii 55 km/h enimmäisnopeuden tieolosuhteissa. Pääaseet ovat kaksi avonaisessa tykkitornissa sijaitsevaa 37 mm kanuunaa.
Aiheesta muualla

http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/row/type-63-aaa.htm
http://tanknutdave.com/the-chinese-pgz88-spaag/#
http://www.army-guide.com/eng/firm64.html
http://www.militaryfactory.com/armor/detail.asp?armor_id=94
Tutkimusvilppi

Tutkimusvilppi eli tieteellinen vilppi on epärehellisesti laadittujen tutkimussuunnitelmien, -raporttien ja -tulosten esittämistä tutkimusten rahoittajille, tieteellisille julkaisuille ja muille tutkijoille. Yleensä tutkimusvilpin muodoiksi katsotaan sepittäminen, oikeiden tulosten väärentäminen ja plagiointi. Eräät tutkimusvilpin määritelmät sisällyttävät tutkimusvilpiksi myös ideoiden luvattoman käytön eli ideoiden anastuksen, samoin kuin tutkimuksen tahallinen vaikeuttaminen (esim. tutkimusaineiston tahallinen tuhoaminen).
Määritelmä

Yleisimmin käytetty tutkimusvilpin määrittely on NSF:n (National Science Foundation) 1987 määritelmä, joka tunnetaan lyhenteellä FFP (fabrication, falsication, plagiarism). Yhdysvaltojen liittovaltion terveystutkimuksia koskeva ohje NIH (National Institutes of Health) DHHS (U.S. Department of Health & Human Services) 1989 perustuu FFP:n, ja siihen on lisätty yleislause koskien vakavaa poikkeamista tieteellisistä menetelmistä ("other practices that seriously deviate from those that are commonly accepted within the scientific community").
Suomen tutkimuseettisen neuvottelukunnan vuonna 2012 päivittämien ohjeiden mukaan vilppi on "väärien tietojen tai tulosten esittämistä tiedeyhteisölle tai niiden levittämistä esimerkiksi julkaisussa, tieteellisessä kokouksessa pidettävässä esitelmässä, julkaistavaksi tarkoitetussa käsikirjoituksessa, oppimateriaalissa tai rahoitushakemuksessa. Vilppiä on myös toisten tutkijoiden tekemän työn anastaminen tai esittäminen omana tutkimuksena." Vilpin ilmenemismuotoja ovat anastaminen, luvaton lainaaminen, sepittäminen ja vääristely. Plagioinnin arvioidaan olevan yleisin tutkimusvilpin muoto, ja plagiointi on muita tutkimusvilpin muotoja helpompi todentaa, koska uutta tekstiä voidaan helposti verrata aikaisempiin teksteihin.
Tutkimuksen tulokset voi julistaa salaisiksi toimeksiantaja (esimerkiksi sotilastutkimus tai yritystoimita), jolloin kyse ei ole tutkimusvilpistä. Sotilaallisen tutkimuksen yhteydessä (Suomessa puolustusvoimat) julkaistuja vääriä tutkimustuloksia ei ole eettisessä mielessä pidetä tutkimusvilppinä, vaan sodankäyntiin kuuluvana harhautustoimintana. Harhautustoiminta kuuluu perinteisesti sodankäyntiin, esimerkkinä kiinalaisten jymäyttämisen taito.
Tutkimusvilpin ilmianto

Tutkimusvilpin aiheellinen ilmianto on eettisesti katsoen hyväksi tieteelle. Ilmiannon tekemiselle tulisi olla olemassa sellainen menettelytapa, jolla suojataan sekä tutkimusvilppiepäilyn tekijä että tutkimusvilpistä epäillyn henkilön tai henkilöiden sosiaalinen maine. Perusteeton tutkimusvilppiepäilystä ilmoittaminen on eettisesti väärin. Suomessa vilppiepäilyjen käsitteleminen kuuluu ensisijaisesti tieteellistä tutkimusta harjoittaville organisaatioille. Loukkausepäilyn selvitysprosessiin tai päätökseen tyytymätön osapuoli voi pyytää lausuntoa asiasta tutkimuseettiseltä neuvottelukunnalta. Ohje loukkausepäilyjen käsittelemisestä astui voimaan 2013.
Tutkimusvilppiepäilyn perustutkimusmallit ovat keskitetty (muun muassa Tanska, Yhdysvallat: ORI 1992 alkaen) ja hajautettu (mm. Suomi, oppilaitoskohtainen tutkinta). Tutkimusvilpin hallinnollista tutkimisprosessia tiedeyhteisössä pidetään vaikeasti hallittavana, ja se muistuttaa oikeusprosessia sillä erotuksella, että teosta epäilty on oikeusturvaltaan rikosoikeusprosessiin verrattuna heikompi. Prosessin vaiheet ovat epäilyn määrittely, epäilyn tutkinta, kuuleminen (epäilty, muut asianosaiset, asiantuntijat), johtopäätösten tekeminen ja seuraamusten (sanktiot) määrääminen. Yleensä tutkimusvilppiepäilyn käsittely on puutteellista.
Tutkimusvilpin ilmiannon vaiheet ovat mukaan muiden selitysten harkitseminen, kysyminen syyttämisen sijaan, todisteiden etsiminen, ammaltillisen asenteen säilyttäminen, tavoitteiden analysointi ja neuvojen hankikiminen sekä niiden noudattaminen. Vilpin ilmiantaminen on vakava toimenpide kaikkien sen osallisten kannalta, joten se on tehtävä harkiten, ja joissakin tapauksissa voi olla parasta vain unohtaa asia ja jättää ilmianto tekemättä.
Tutkimusvilpin ilmiannon seuraukset ilmiannon tehneelle ovat yleensä kielteisiä, ja harvoin myönteisiä. Ilmiantoon rohkaistaan, mutta sen seurauksena on tavanomaisesti yhteisöväkivallan kohteeksi valitseminen (mm. nuhtelu, uhkailu, yhteisön ulkopuolelle sulkeminen, erottaminen, oikeudelliset toimet, syyllistäminen). Ilmoittajan henkilöön kohdistuvista teoista voi olla seurauksena mm. avioero ja itsetuhoinen käyttäytyminen (itsemurha). Ilmiannon seurauksena tiedeyhteisölle voi olla tapauksen asialliallinen selvittäminen ja tapauksesta oppiminen tai sitten esim. tutkimusvilpistä epäilyn suojeleminen (ilmiannon huomiotta jättäminen, tietämättömäksi jättäytyminen) ja tapauksen neutralisaatio.
Tutkimusvilpin seuraukset

Tutkimusvilpistä aiheutuvista seurauksista vakavin on muiden tutkijoiden tutkimusten suuntautuminen väärille kehityspoluille (työajan menetys). Luotettavana pidetty tosiasioihin perustumaton tutkimus voi aiheuttaa taloudellisia vahinkoja kolmansille osapuolille, esim. silloin kun tuloksia pidetään oikeudenkäyntien perustana. Vilpillinen julkaistu tutkimus lisää tutkijan ansioita, ja se voi parantaa hänen asemaansa kilpailtaessa virasta tai tutkimusrahoituksesta. Julkisuudessa käsiteltävän vilppiepäilyn vaikutus tieteen julkiselle kuvalle vaihtelee sen mukaan, miten asianmukaisesti vilppiepäilyn käsittelyprosessi on hoidettu.
Käytännössä tutkimusvilpin tutkijan kannalta tärkein seuraamus on tutkijan henkilökohtaiseen tutkijamaineen aleneminen. Tutkimusvilppi voi myös johtaa jo myönnetyn korkeakoulututkinnon menettämiseen. Tästä seuraa nuorella tutkijalla uran pysähtyminen ja varttuneemmalla tutkijalla työtilaisuuksien väheneminen. Tutkimusvilpin toteennäyttämisen jälkeen ideaalitilanne olisi se, että tutkija kantaa teostaan moraalisen vastuun. Näin ei useinkaan ole. Tutkimusvilppi on tutkijan kannalta epäeettinen kaikissa ilmenemismuodoissaan.
Markku Tykkyläinen

Markku Juhani Tykkyläinen (s. 1952lähde?) on Joensuun yliopistosta valmistunut ja vuonna 1987 väitellyt suomalainen maantieteilijä. Tykkyläinen oli yhteiskuntamaantieteen professorina Joensuun yliopistossa vuosina 1998–2003. Vuodesta 2004 alkaen Tykkyläinen on toiminut maaseutututkimuksen professorina Joensuun ja sittemmin Itä-Suomen yliopistossa.
Tykkyläisen tieteellisen kiinnostuksen kohteina ovat teorianmuodostaminen ja metodologiset kysymykset maantieteessä, menetelmäkehitys ja niiden monipuolinen soveltaminen haasteellisissa olosuhteissa.
Tutkimustyössään Tykkyläinen on keskittynyt muun muassa luonnonvaraperustaisten yhdyskuntien ja alueiden taloudelliseen ja sosiaaliseen rakentumiseen ja yhteisöjen ja yhdyskuntien reaktioihin kun talouden ja yhteiskunnan rakenteet uudistuvat. Tykkyläinen on tutkinut uusien taloudellis-maantieteellisten rakenteiden ja toimintamallien syntymistä sekä reaktiomekanismeja useissa Euroopan maissa, Venäjällä ja Australiassa.
Tykkyläinen on tehnyt ja johtanut työssäkäynnin ja työyhteisöjen tutkimuksia muun muassa kaivoksilla ja öljykentillä. Tykkyläinen on mallintanut aluetaloudellista kehitystä erityisesti Suomessa. Hän suunnitteli ja käynnisti monitieteisen geoinformatiikan opetuksen Joensuun yliopistossa ja geospatiaalisen analyysin opetuksen Itä-Suomen yliopistossa.
Tykkyläinen oli Suomen Maantieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 2000 ja 2001 sekä vuosina 2008 ja 2009.
Vuonna 2016 Tykkyläinen sai neljäntenä maantieteilijänä Ragnar Hult-mitalin ansioistaan sekä opetuksessa että tutkimuksessa. Hän on ohjannut 23 väitöskirjaa ja useita graduja.
Julkaisuja > Tutkimuksia kirjoina

Rautio, Vesa & Tykkyläinen, Markku (eds.) (2008), Russia’s Northern Regions on the Edge. Kikimora Publications, Helsinki 233 siv. ISBN 9789521040979
Neil, Cecily & Tykkyläinen, Markku (eds.) (1998), Local Economic Development, A geographical comparison of rural community restructuring, United Nations University Press, Tokyo, 365 siv. ISBN 9280809989
Tykkyläinen, Markku (1994), Kaupunkilaismainarit Forrestaniassa - työpaikkamajoituksen vaikutus aluerakenteeseen Länsi-Australiassa, Joensuu University Press, Joensuu, 214 siv. ISBN 9529800037
Neil, Cecily, Tykkyläinen, Markku & Bradbury, John (1992) (eds.), Coping with Closure: an international comparison of mine town experiences, Routledge, London & New York, 427 siv. ISBN 0415066514
Tykkyläinen, Markku & Kavilo, Seppo (1991), Maaseudun asuttaminen ja talouden rakennemuutos Suomessa, Joensuun yliopisto yhteiskuntatieteiden tiedekunta, Kulttuuri- ja suunnittelumaantieteen tutkimuksia 2, 114 siv. ISBN 9516969569
Julkaisuja > Tieteellisiä kirja-artikkeleita

Lehtonen, Olli & Tykkyläinen, Markku (2011), Potentials and employment impacts of advanced energy production from forest residues in sparsely populated areas, Brunn, S. (ed.). Engineering Earth. The Impacts of Megaengineering Projects, Springer.
Tykkyläinen, Markku (2010), Geography and Economic Evolution of the Russian North, Huttunen, T. & Ylikangas, M. (eds.), Witnessing Change in Contemporary Russia, 250-283, Kikimora, Helsinki. ISBN 9789521051531
Lehtonen, Olli & Tykkyläinen, Markku (2009), The Emerging Shortage of Labour in Forestry in a Remote Coniferous Region: A Brake on the Massive Use of Biofuels, Andersson, K., Eklund, E., Lehtola, M. & Salmi, P. (eds.), Beyond the Rural-Urban Divide, Cross-continental perspectives on the differentiated countryside and its regulation, 25-55, Research in Rural Sociology and Development 14, Emerald Group Publishing, Bingley. ISBN 9781848551381
Tykkyläinen, Markku (2000), Coping with Transition on the Margin: Survival in the Rural Communities of Karelia and Hungary, Kangaspuro M. (ed.), Russia: More Different than Most, 199-231, Kikimora Publications, Helsinki.
Tykkyläinen, Markku (1997), From Territorial Marginality to Marginality in Cybersociety, Jussila, H., Leimgruber, W. & Majoral R. (eds.), Perceptions of Marginality: Theoretical Issues and Regional Perceptions of Marginality in Geographical Space, 123-132, Ashgate, Aldershot. ISBN 9781859726839
Type 85

Kiinalainen Type 85 taistelupanssarivaunu (MBT).
Type 85 on kiinalainen Norincon valmistama taistelupanssarivaunu. Sitä on käyttänyt Kiinan Kansanvapautusarmeija (PLA). Vaunutyypin edeltäjään Norinco Type 80:een verrattuna Type 85:een tehtiin monia edistyksellisiä muutoksia. Philip Trewhittin mukaan se ei siltikään ollut täysin vertailukelpoinen vastaavan kokoisten länsimaalaisten vaunujen kanssa. Aiempaan vaunuun verrattuna Type 85:ssä oli vahvempi panssarointi, joka myöhemmissä versioissa oli komposiittia, ja paremmat viestintälaitteet. Vaunun torni oli valuteräksen sijasta kokonaan hitsattua.
V12-dieselmoottori on mekaanisesti ahdettu, ja se on 730 hv (544 kW) tehoinen. Enimmäinen maantienopeus on 57,3 km/h. Vaunukanuuna on 125 mm vahvuinen, ja automaattilatauksen myötä miehistömäärä on supistunut neljästä kolmeen. Apuaseina ovat 7,62 mm ja 12,7 mm konekiväärit, joista jälkimmäinen on ilmatorjuntaa varten. Suojasavunheittimiä on 2x6 kappaletta. 41 tonnin taistelumassan omaavan vaunun toimintasäde on 500 km.
Kiinassa se on pysynyt palveluskäytössä 2010-luvulle tultaessa.
Panssarivaunumallin muunnoksia olivat ainakin: Type 88C-MBT, Pakistanissa valmistettu Type 85-IIMBT, Type 85-IIIMBT ja Type 654 Armoured Repair and Recovery Vehicle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Type 85-II army-guide.com. (englanniksi)
NORINCO Type 80 / Type 85 / Type 88 (englanniksi) (militaryfactory.com)
NORINCO Type 85-II (englanniksi) (militaryfactory.com)
http://www.globalsecurity.org/military/world/china/type-85.htm
http://www.tanks.net/1990s-tanks/type-85-ii-main-battle-tank.html
http://thedefenders.8m.com/type85.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Type 80

Kuvassa kiinalaisvalmisteinen Type 80 -taistelupanssarivaunu (MBT).
Type 80 (ZTZ-80) on Kiinassa valmistettu taistelupanssarivaunu. Sitä on käyttänyt Kiinan Kansanvapautusarmeija (PLA) ja Sudan.
Vaunutyypin seuraaja on Type 85 ja edeltäjiä esimerkiksi Type 59 ja Type 69/79, jotka pohjautuvat melko pitkälle T-55:n ja T-62:n konstruktioon. Type 80 sai NBC-suojajärjestelmän joukkotuhoaseita vastaan, ja sen panssaria voidaan vahvistaa komposiittilevyillä. Vaunutyypin runkoratkaisu on uusi, pääase entistä järeämpi ja vaunun ammunnanhallinta moderni sekä tietokoneavusteinen, lisäksi palonsammutusjärjestelmä on vaunussa yhtenäinen.
Vaunumiehistö oli nelihenkinen, sillä vaunutyyppi tarvitsi ammusten lataajaa. Ampuja istuu rungossa edessä vasemmalla, muut miehistön jäsenet ovat torniin sijoitettuna. Tykki eli pääase on 105 mm vahvuinen. Apuaseet ovat tykin putken suuntainen 7,62 mm ja 12,7 mm (ilmatorjuntaa varten käytettävä) konekiväärit. Dieselmoottorissa on mekaaninen ahdin, ja V-12-mallisena voimalaitteena se antoi 730 hevosvoiman eli 544 kW:n tehon (sama moottorityyppi kuin Type 85:ssä). Tienopeudeksi saavutettiin enimmillään, kohtuulliseksi suoritusarvoksi katsottava 60 km/h. Taistelumassa on 38 tonnia ja toimintasäde 570 km. Vaunun vaihteisto on manuaalinen. Snorkkelin avulla Type 80 kykenee syväkahlaukseen.
Aiheesta muualla

Arkistoitu kopio sinodefence.com via archive.org. 20.2.2009 (last update). Arkistoitu 7.6.2010. (englanniksi)
NORINCO Type 80 / Type 85 / Type 88 (englanniksi) (militaryfactory.com)
http://www.tanks.net/1980s-tanks/type-80-main-battle-tank.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.army-guide.com/eng/product128.html
http://www.globalsecurity.org/military/world/china/type-80.htm
http://www.military-today.com/tanks/type_80.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://tanknutdave.com/type-80-type-88-type-85/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Tuuliajolla Berliinissä

| Tuuliajolla Berliinissä> Der Gang vor die Hunde |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Erich Kästner
Kieli:  saksa
Genre:  romaani
Suomennos
Suomentaja:  Vesa Tapio Valo
Kansitaiteilija:  Satu Enstedt
Kustantaja:  Aviador
Julkaistu:  2022
Ulkoasu:  nid.
Sivumäärä:  294
ISBN:  978-952-381-137-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tuuliajolla Berliinissä (Der Gang vor die Hunde) on  2013 ilmestynyt saksalaisen kirjailijan Erich Kästnerin romaani. Sen on suomentanut Vesa Tapio Valo, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2022 Aviador. Teoksesta ilmestyi jo vuonna 1931 versio nimellä Fabian. Die Geschichte eines Moralisten.