Brasilian historia
Tasavallan kausi

1800-luvun lopulla Brasilian väkiluku oli noin 15 miljoonaa ja uusia siirtolaisia saapui yli 100 000 vuodessa. Kahvi ja raakakumi olivat 1880-luvulla nousseet päävientituotteiksi, uusia plantaaseja perustettiin kaiken aikaa ja myös teollisuus kehittyi nopeaa vauhtia. Talouskasvu oli ripeää, mutta samalla jo ennestään suuret tuloerot kasvoivat huimasti. Pinnan alla kyteneestä tyytymättömyydestä huolimatta olot pysyivät verraten rauhallisina 1920-luvun alkuun saakka, koska ensimmäinen maailmansota kiihdytti maataloustuotteiden kysyntää ja vauhditti siten myös Brasilian talouskasvua. Vuosikymmenen alkupuolella tapahtui kuitenkin joitakin sotilasvallankaappauksen yrityksiä, ja kun kansainvälinen talouslama vuonna 1929 saapui, romahtivat myös kahvin maailmanmarkkinahinnat, ja tätä kautta myös koko Brasilian talous. Tästä oli seurauksena lokakuun 1930 sotilasvallankaappaus, joka nosti valtaan kenraali Getúlio Vargasin.
Getulio Vargasin valtakaudella Brasilian teollisuustuotantoa, sosiaaliturvaa sekä koulujärjestelmää kehitettiin voimakkaasti. Varjopuolena kuitenkin oli, että vuonna 1937 hän otti itselleen diktaattorin valtuudet, hajotti parlamentin, lakkautti perustuslain ja kielsi poliittisten puolueiden toiminnan. Toisen maailmansodan syttyminen nosti jälleen brasilialaisten maataloustuotteiden kysyntää maailmalla, mikä rauhoitti oloja ja nosti talouden kasvuun. Vuonna 1942 Brasilia julisti sodan akselivalloille (Italia, Saksa ja Japani) ja lähetti vuonna 1943 jopa omia joukkoja taistelemaan Eurooppaan Italian rintamalle. Sodan päätyttyä maa oli mukana yhdessä muiden liittoutuneiden kanssa perustumassa Yhdistyneitä kansakuntia vuonna 1945. Samaan aikaan Vargasin sisäpoliittinen asema kuitenkin horjui. Hänen täytyi tukeutua vasemmistoon pysyäkseen vallassa ja toteuttaakseen radikaalia uudistusohjelmaansa, mikä herätti tyytymättömyyttä armeijan ja oikeistolaisten piirien taholta. Lokakuussa 1945 Getulio Vargas syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa. Hänen tilalleen presidentiksi asetettiin Enrico Gaspar Dutra, joka palautti demokratian, säädätti uuden perustuslain ja kielsi kommunistien toiminnan. Diplomaattiset suhteet Neuvostoliittoon katkaistiin. Vargas ei kuitenkaan luovuttanut. Hän osallistui vuonna 1950 presidentinvaaleihin ja voitti ne selkeästi. Vargas jatkoi kesken jäänyttä uudistusohjelmaansa: hän muun muassa kansallisti öljyteollisuuden ja pyrki parantamaan maaseudun elinoloja jakamalla maata tilattomalle väestölle. Lisäksi hän pyrki kaventamaan yhdysvaltalaisten yritysten siihen saakka maassa nauttimia etuja. Tämä herätti jälleen huolestuneisuutta armeijan ja omistavan luokan piirissä, ja Vargasia painostettiin kaiken aikaa eroamaan. Tähän hän ei kuitenkaan suostunut, vaan teki mieluummin itsemurhan vuonna 1954.
Vargasin tilalle presidentiksi tuli João Café Filho, mutta hän joutui eroamaan virastaan jo vuonna 1955. Hänen seuraajakseen presidenttinä tuli Juscelino Kubitschek de Oliveira. Armeija suhtautui alusta alkaen vihamielisesti myös presidentti Kubitschekiin, mutta hän onnistui siitä huolimatta toteuttamaan jo pitkän aikaa suunnitteilla olleen suurhankkeen: siirtämään Brasilian pääkaupungin Rio de Janeirosta harvaan asuttuun sisämaahan. Tällä tavoin Kubitschek yritti innostaa rannikon suurkaupunkien slummeissa asuvia muuttamaan sisämaahan johon hän arveli kätkeytyvän suuria taloudellisia mahdollisuuksia. Uusi pääkaupunki Brasília vihittiin käyttöön vuonna 1960, ja samana vuonna presidentinvaalit voitti Janio da Silva Quoadros, joka ehti armeijan vastustuksen vuoksi toimia virassaan vain seitsemän kuukautta. Hänen tilalleen tuli vasemmistolainen João Goulart, joka aloitti muun muassa maareformin ja solmi jälleen diplomaattisuhteet Neuvostoliittoon.