12. divisioona (talvisota)
Yleiskuvaus 12. divisioonan käymistä taisteluista > Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella

12. divisioonan joukot joutuivat mukaan taisteluihin jo talvisodan ensimmäisenä päivänä 30. marraskuuta 1939 Suojärven alueella. Suojärvellä toimivan Taisteluosasto Teittisen (osia JR 34:ta ja JR 36:sta) joukot saivat taistelukosketuksen Neuvostoliiton 56. divisioonaan kaikkien valtakuntien rajan ylittävien tielinjojen suunnissa. Ensimmäisen sotavuorokauden aikana vihollisen hyökkäystä hidastettiin merkittävästi useilla suunnilla, tämän päästessä etenemään vain hitaasti.
Toisena sotapäivänä 1. joulukuuta 1939 Suojärven taistelualueen eteläosassa sijaitsevan Artahuuhdan alueella ratsumestari Arnold Majewskin johtamat joukot pysäyttivät kokonaan puna-armeijan etenemisen ja Verkkolammen alueella luutnantti A. Juutilaisen johtama komppania teki samoin neuvostojoukkojen alueelle edenneiden joukkojen suhteen. III/JR 34 pysäytti vastustajan joukkojen hyökkäyksiä muun muassa Ison Pyhäjärven yli ja sen pohjoispuolella. Kevyt osasto 12 sitoutui päivän aikana myös taisteluihin eri puolella Suojärven aluetta.
2. joulukuuta Taisteluosasto Räsäsen alueen kautta edenneet Neuvostoliiton 139. divisioonan joukot alkoivat vaikuttaa taisteluiden kulkuun etenemällä pohjoisesta päin 12. divisioonan joukkojen vasemmalla sivustalla. Sivustauhan vuoksi 12. divisioonan esikunta antoi Osasto Teittiselle määräyksen vetäytyä viivytysasemistaan, josta osaston komentaja luopuikin vastahakoisesti.
Seuraavana päivänä 12. divisioonan joukot yrittivät jopa vastahyökkäystä Loimolaan johtavan tien suunnassa, mutta sotaan tottumattomat joukot joutuivat pakokauhun valtaan ollessaan ilman panssarintorjunta-aseita ja kohdatessaan vastaan etenevän panssarivaunuosaston. Joukot vetäytyivät takaisin Piitsoinojalle määrättyyn puolustusasemaan. 4. joulukuuta puna-armeijan joukkojen aloitettua hyökkäyksen mainittua puolostuslinjaa vastaan levisi suomalaisjoukkojen keskuuteen huhu neuvostotankkien murtautumisesta selustaan. Tästä seurasi pakokauhu ja puolustusasemasta luovuttiin joukkojen vetäytyessä sekavana laumana kohti Loimolaa. Saman päivän iltana 12. divisioonan joukot miehittivät Kollaanjoen länsirannalla olevat asemat.
Piitsoinojalta vetäytymisen seurauksena suomalaisjoukkojen yhteys eteneviin neuvostojoukkoihin katkesi. 5. joulukuuta yritettiin jälleen vastahyökkäystä ja etulinjan palauttamista Piitsoinojalle. Hyökkäys jouduttiin kuitenkin keskeyttämään. Puna-armeijan yksiköt pääsivät jatkamaan hyökkäystään Piitsoinojalta suuremmin joukoin ilmeisesti vasta 6. joulukuuta. Seuraavan päivän kuluessa suomalaiset ryhmittyivät Kollaanjoen asemiin ja ennen puoltayötä taistelukosketus neuvostojoukkoihin oli syntynyt.
Divisioonan eteläistä vastuualuetta puolustanut I/JR 34 joutui Loimolan-Käsnäselän tien varrella sodan alkuviikkoina lähinnä eriasteisiin kahakoihin etenevien neuvostojoukkojen kanssa. Pataljoona kykeni kuitenkin muun muassa vastaiskuin säilyttämään asemansa .
Divisioonan osalta viivytysvaiheen voidaan katsoa päättyneen 8. joulukuuta mennessä muun muassa Kollaanjoen alueella, jossa tuolloin aloitettiin jo torjuntataistelut. Muualla viivytysvaihe kesti jonkin verran pidempään ja viivytystaisteluiden voidaan katsoa päättyneen divisioonan osalta 12. joulukuuta mennessä kaikilla lohkoilla.
Kollaanjoella taistelut alkoivat Neuvostoliiton 56. divisioonan joukkojen saavuttua 7. joulukuuta Kollaanjoen itärannalle. Alueella puolustautuva JR 34 oli siirtynyt alun perin viivytysasemaksi tarkoitettuun asemaan jo 3. joulukuuta ja saanut sen varustettua kohtuulliseen taistelukuntoon. Neuvostojoukot pyrkivät murtamaan suomalaisten puolustusaseman ns. suoraan liikkeestä ja hyökkäsivät panssarivaunujen tukemana kohti suomalaisten asemia. Hyökkäys kuitenkin torjuttiin muun muassa tykistön tuella. Hyökkäyksensä epäonnistuttua puna-armeijan joukot alkoivat jo ennen puoltayötä siirtyä etelämmäksi.
Seuraavana päivänä 8. joulukuuta neuvostojoukot eivät suuremmin hyökkäilleet. Ne ilmeisimmin odottelivat hyökkäävän divisioonan loppuja joukko-osastoja saapuvaksi alueelle. Mainittuna päivänä 12. divisioonan esikunta määräsi Kollaan alueen joukoista muodostettavaksi Taisteluosasto Teittisen, johon tuli kuulumaan jo aiemmin mainitun JR 34:n lisäksi JR 35, joista tosin molemmista niiden ensimmäinen pataljoona oli sijoitettuna muualle. Lisäksi osastoon kuului patteristo Kenttätykistörykmentti 12:sta ja 23. PionK.
9. joulukuuta aamupäivällä neuvostojoukot aloittivat jälleen hyökkäyksen, mutta se torjuttiin jälleen. Päivän aikana Kollaan alueella havaittiin joukkoja kaikista Neuvostoliiton 56. divisioonan rykmenteistä, joten koko divisioonan todettiin saapuneen alueelle. 10. joulukuuta alkaen puna-armeijan yksiköt aloittivat lähes päivittäiset hyökkäykset Kollaanjoen rintamaa vastaan. Hyökkäyksiin liittyi lähes poikkeuksetta neuvostotykistön koko valoisan ajan kestänyt tulitus suomalaisasemiin. Puna-armeijan joukkojen tavoitteena oli näillä hyökkäyksillä ilmeisesti sitoa suomalaisjoukkoja näiden asemiin ja pyrkiä samanaikaisesti kiertämään puolustajan sivuilta näiden taakse.
Havaittuaan, että suomalaisten lyöminen Kollaanjoelta ei onnistunut pelkällä rintamahyökkäyksellä, päätti 56. divisioonan esikunta lähettää ilmeisesti noin kahden pataljoonan suuruiset joukot kiertämään suomalaisten selustaan etelän kautta. Puna-armeijan joukot lähtivät liikkeelle 11. joulukuuta ja etenivät Kollaanjoen yli noin viisi kilometriä taistelualueen halkaisevan ratalinjan eteläpuolelta. Samanaikaisesti neuvostojoukot hyökkäsivät myös Kollaanjoen rintamalinjaa vastaan tykistön tukemana. 12. joulukuuta suomalaiset havaitsivat sivustaansa kohdistuvan uhan ja keskittivät lisäjoukkoja oikealle sivustalleen. Päivän aikana suomalaisten onnistui pysäyttää puna-armeijan osastojen eteneminen noin kolme kilometriä rautatiestä etelään.
13. joulukuuta aamupäivällä suomalaisten joukkojen onnistui saada etenevät neuvostojoukot väliinsä läntisen Vesisuon alueella. Aloitettu taistelu ei johtanut kuitenkaan ratkaisuun; tosin puna-armeijan joukkojen eteneminen alueella pysähtyi. Kollaan rintamalinjalla päivä oli rauhallinen ja suomalaisten onnistui levittää rintamalinjaansa etelää kohti tavoitteena katkaista selustaan edenneiden neuvostojoukkojen kulkureitit (missä onnistuttiin vasta seuraavana päivänä). Suomalaisten selustaan edenneistä pataljoonista toinen hajosi ja alkoi vetäytyä takaisin lähtöasemiinsa päivän aikana. Seuraavan yön aikana suomalaiset tiedustelupartiot löysivät Kollaanjärven itäpuolelta neuvostojoukkojen leirialueen. Kyseessä oli 56. divisioonan joukot, jotka oli lähetetty kiertämään suomalaisten puolustusasemia myös pohjoisesta. Kollaanjoen rintamasta jouduttiin aloittamaan suomalaisjoukkojen irrottaminen sivustauhan torjumista varten.
Kollaanjoen taistelualueen eteläosissa aloite siirtyi suomalaisjoukoille 14. joulukuuta hyökkäävien neuvostojoukkojen toisen pataljoonan hajottua ja aloitettua vetäytymisen alueelta. Everstiluutnantti V. Teittinen alkoi siirtää joukkojaan pois Kollaanjoen eteläiseltä taistelualueelta puna-armeijan joukkojen edetessä taistelualueen pohjoisosassa. Neuvostoliiton 56. divisioonaan kuuluneet parin komppanian voimat olivat etenemässä pohjoisen kautta suomalaisten puolustajien selustaan. Päivän aikana jo aiemmin mainitun luutnantti Aarne Juutilaisen johtama komppania hyökkäsi Kollaanjoen itäpuolelle, tuhoten muun muassa viisi hyökkäysvaunua ja ottaen sotasaaliiksi muun muassa kaksi panssarintorjuntatykkiä ja kolme konekivääriä. Juutilaisen komppania jätti etuvartioaseman Kollaanjoen itäpuolelle, mistä oli hyötyä myöhemmin 12. divisioonan esikunnan suunnitteleman vastahyökkäyksen toteuttamisessa.
15. joulukuuta suomalaisjoukot jatkoivat Kollaanjoen eteläpuolisen taistelualueen haravointia ja havaitsivat, että alueella oli edelleen ainakin pari komppaniaa neuvostojoukkoja pyrkimässä kohti pohjoisessa olevaa junarataa. Suomalaisten onnistui motittaa toinen komppanioista (jonka miehistö antautui seuraavana aamuna). Tilanne Vesisoiden alueella ratkesi käytännössä tämän vuorokauden aikana. Pohjoiselle taistelualueelle ryhdyttiin keskittämään lisää suomalaisjoukkoja vastatoimiin Kollaanjärven pohjoispuolitse edenneitä puna-armeijan yksiköitä vastaan. Puolustavat joukot saatiin ryhmitettyä paikoilleen alkavan yön aikana.
16.–18. joulukuuta välisenä aikana suomalaiset saivat tilanteen Kollaanjoen alueella jälleen hallintaansa ja Neuvostoliiton 56. divisioona veti joukkonsa takaisin Kollaan alueella. Suomalaisjoukot saivat omat joukkonsa takaisin rintamaan koko alueella. Neuvostojoukkojen havaittiin Kollaan rintamalla ryhmittelevän joukkojaan uudelleen ja alkavan kaivautua asemiin.
Neuvostojoukkojen epäonnistuttua suomalaisasemien kiertämisessä oli taisteluissa hiljaisempi päivä 19. joulukuuta. Päivän aikana taisteluosasto Teittinen ryhmitti joukkojaan uudelleen ja pyrki tiedustelupartioiden avulla selvittämään vastapuolen joukkojen ryhmitystä seuraavana päivänä aloitettavaksi suunniteltua hyökkäystä silmällä pitäen.
Aloite Kollaanjoen taistelualueella siirtyi suomalaisille ja 20. joulukuuta klo 6 Taisteluosasto Teittisen joukot aloittivat hyökkäyksen, jonka tavoitteena oli työntää puna-armeijan joukot pois alueelta. Hyökkäyksen toteuttamistavaksi valittiin kaksipuolinen saarrostus, jossa sekä etelän että pohjoisen kautta kierrettäisiin neuvostojoukkojen selustaan noin pataljoonan voimin. Tavoitteena oli, että joukot katkaisisivat puna-armeijan selustayhteydet noin kolmen kilometrin päässä etulinjasta, Näätäojan maastossa. Rintamassa olevien joukkojen tuli samanaikaisesti aloittaa hyökkäys kohti neuvostojoukkojen asemia. Puna-armeijan joukkojen sitkeä vastarinta, kiristynyt pakkanen (-25 astetta) ja toisen koukkaavista pataljoonista suuntautuminen noin 1,5 kilometriä liiaksi länteen johtivat kuitenkin päivän aikana hyökkäyksen epäonnistumiseen ja joukot vetäytyivät takaisin lähtöasemiinsa seuraavan illan ja yön kuluessa. Kollaanjoen itärannalle jäi kuitenkin suomalaisjoukkoja etuvartioasemiin.
Kaksi seuraavaa päivää käytettiin uuteen hyökkäykseen valmistautumiseen ja 23. joulukuuta se toteutettiin. Suunnitelma oli hyvin samankaltainen kuin edellisellä kerralla, mutta tämäkään ei johtanut odotettuun tulokseen ja hyökkäys keskeytettiin saman päivän iltana. 24 ja 25. joulukuuta puna-armeijan joukot hyökkäsivät pariinkin otteeseen Loimola-Suojärvi-radan eteläpuolella panssarivaunujen tukemana. Hyökkäykset pystyttiin kuitenkin torjumaan.
Vuodenvaihteen seutu oli Kollaan rintamalla sangen rauhallista aikaa, tosin suomalaiset lähettivät tiedustelupartioita jopa 10–15 kilometrin päähän neuvostojoukkojen selustaan.