stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Armenia (provinssi)
Historia

Armenian kuningaskunnan alueesta tuli osa Roomaa keisari Trajanuksen aikana vuonna 114. Provinssi lakkautettiin jo vuonna 117, jolloin sen pääosa eli Armenia major palasi itsenäiseksi kuningaskunnaksi. Näin provinssi oli kuitenkin olemassa juuri Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Armenia minor liitettiin Cappadocian provinssiin. Myöhemmin noin vuonna 293 Armenia minor erotettiin Cappadociasta omaksi provinssikseen.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Armenia (114–118) (sekä Armenia minor että Armenia maior) | (osana Cappadocian provinssia) | Armenia minor | Armenia prima | (Turkki itäinen) |
|  | Armenia (114–118) (sekä Armenia minor että Armenia maior) | (osana Cappadocian provinssia) | Armenia minor | Armenia secunda | (Turkki itäinen) |
|  | Armenia (114–118) (sekä Armenia minor että Armenia maior) |  |  |  | (Armenia) |
|  | Sophene |  |  |  | (Turkki kaakkoinen) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  ↑  Armenia maior palautui vuonna 118 vasallikuningaskunnaksi, kun taas Armenia minor yhdistettiin Cappadocian provinssiin.
Fononi

Fononi on kiteen värähtelyenergian kvantti. Fononeihin liittyvät ilmiöt ovat tärkeä osa tiiviin aineen fysiikkaa, koska ne vaikuttavat materiaalien fysikaalisiin ominaisuuksiin kuten lämmönjohtavuuteen ja sähkönjohtavuuteen. Lämmön johtuminen eristeessä johtuu fononien etenemisestä, ja matalataajuiset fononit ovat äänen kvantittuneita värähtelyjä kiinteässä aineessa.
Klassisen mekaniikan mukaan kiteen värähtely voidaan hajottaa eri värähtelykomponenttien superpositioksi Fourier'n muunnoksen avulla. Kun näitä eri värähtelytiloja tarkastellaan kvanttimekaniikan mallein niissä ilmenee hiukkasominaisuuksia. Värähtelyn energiatilojen miehitys voidaan siksi kuvata kiteessä liikkuvilla hiukkasilla, joita kutsutaan fononeiksi. Fononilla ei kuitenkaan ole varsinaista liikemäärää, sillä se ilmaisee atomien suhteellista liikettä eikä atomien massakeskipisteiden liikettä.selvennä Hiukkasina fononit käyttäytyvät kuten bosonit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fononi Wikimedia Commonsissa
Michael Forgeron

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michael Forgeron olympiavoittajana 1992. |  Michael Forgeron olympiavoittajana 1992. |  Michael Forgeron olympiavoittajana 1992. |  |
Maa:   Kanada
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kahdeksikko |  |
Michael "Mike" Forgeron (s. 24. tammikuuta 1966 Main-à-Dieu, Nova Scotia) on kanadalainen soutaja. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa kahdeksikossa. Atlantan olympialaisissa 1996 hän kilpaili pariairokaksikossa ja sijoittui seitsemänneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi perämiehettömässä nelosessa vuonna 1993, ja samassa luokassa hän saavutti Kansainyhteisön kisoissa pronssia vuonna 1994.
Areiopagi (neuvosto)

Arkontit
Arkontti
Basileus
Polemarkki
Thesmothetai
Muut virkamiehet
Prytani
Strategos
Nomothetai
Muita virkamiehiä...
Toimielimet
Ekklesia eli kansankokous
Bule eli neuvosto
Areiopagi
Heliaia
Muuta
Ostrakismos
Areiopagi (joskus myös Areopagi, m.kreik. Ἄρειος πάγος, Areios pagos) eli Areiopagin neuvosto (ἡ βουλὴ ἡ ἐν Ἀρείῳ πάγῳ, hē būlē hē en Areiō pagō) oli antiikin Ateenassa toiminut entisistä arkonteista muodostettu tuomioistuin ja ylempi neuvosto. Se oli toinen Ateenan kahdesta bulesta eli neuvostosta 500-miehisen neuvoston ohella. Areiopagin neuvosto kokoontui sille nimen antaneella Areiopagin kukkulalla Agoran ja Akropoliin välisellä alueella. Ainakin 300-luvulla eaa. neuvosto kokoontui joskus myös Agoralla Kuninkaallisessa stoassa (Stoa basileios).
Areiopagi oli instituutiona hyvin vanha, ja aiemmin Ateenan merkittävimpiä poliittisia toimijoita. Demokratian kaudella sen valtaa vähennettiin, niin että sille lopulta kuuluivat lähinnä murhaoikeudenkäynnit sekä kaupungin moraalin ja uskonnollisten asioiden valvonta. Luonteeltaan areiopagia on verrattu parlamentin ylähuoneeseen ja korkeimpaan oikeuteen.
Historia > Varhaishistoria

Areiopagin neuvosto oli ateenalaisten oman käsityksen mukaan kaupungin vanhimpia instituutioita. Se koostui alun perin ylhäisimpien sukujen edustajista, ja toimi Ateenan kuninkaan neuvostona ja oikeusistuimena kaikkein raskaimmille rikoksille. Näin se vastasi homeerista vanhinten neuvostoa. Antiikin lähteet antavat ymmärtää neuvoston olleen olemassa jo ennen ensimmäisen messenialaissodan alkua vuonna 743 eaa. Varmuudella neuvoston tiedetään olleen olemassa ja kokoontuneen Areiopagin kukkulalla viimeistään varhaisella arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Se ei kuitenkaan esiinny Drakonin laeissa, mahdollisesti siksi, ettei kaupungissa vielä tuolloin ollut muita neuvostoja, joten sitä ei ollut tarvetta mainita erikseen.
Vielä 500-luvulla eaa. areiopagin neuvosto oli Ateenan merkittävin poliittinen toimija. Solonin lakien myötä neuvosto sai itselleen suurimman osan oikeudenkäytöstä, joka kuului aiemmin efetai-oikeudelle. Se myös valvoi koko hallintoa ja virkamiehiä sekä lakeja, moraalia, uskonnollisia asioita ja kuria. Sillä oli oikeus saattaa yksityiset ihmiset vastuuseen rikkeistä. Solonin uudistuksista lähtien areiopagin jäseninä olivat kaikki entiset arkontit, mikäli nämä olivat suorittaneet virkakautensa moitteetta. Myöhemmin klassisella kaudella jotkut pitivät Solonia neuvoston perustajana, mutta kuten todettua, se oli varmuudella olemassa jo ennen tätä. Aristoteles näki areiopagin Solonin valtiomuodon oligarkisena piirteenä.
400-luvulle eaa. tultaessa ja Ateenan demokratian laajetessa neuvoston arvovalta väheni. Neuvosto kuitenkin palautti arvostustaan toimillaan Salamiin taistelun vuonna 480 eaa. alla, sillä sen jäsenet maksoivat, valtion kassan ollessa tyhjä, omista varoistaan kahdeksan drakhmaa jokaiselle laivastossa palvelleelle. Tämä kasvatti neuvoston arvostusta ja valtaa joksikin aikaa. Areiopagi olikin Ateenan merivallan kuudentoista ensimmäisen vuoden aikana eli 478–462 eaa. jälleen kaupungin vahvin poliittinen toimija.
Jäsenet

Areiopagin alkuperäisiä jäseniä olivat eupatridit (Eupatridai) eli Ateenan ylimystösukujen jäsenet tai vanhimmat. Solonin ajoista lähtien neuvoston jäseniksi tulivat eliniäksi kaikki entiset arkontit virkakautensa jälkeen, mikäli eivät olleet syyllistyneet virkarikkeisiin. Näin neuvoston kokoa ei ollut rajoitettu henkilömäärällisesti bulen koon tavoin. Areiopagin oikeudenkäynneissä istui mukana myös kuningasarkontti.
Kun arkontit alettiin valita arvalla ja virka tuli avoimeksi laajemmille yhteiskuntaluokille, myös areiopagin jäseniksi alkoi nousta muuta kuin perinteistä aristokratiaa. Neuvosto säilyi kuitenkin läpi historiansa hengeltään aristokraattisena, vaikka kehittyikin jäsenyyksien puolesta timokratiaksi. Neuvoston jäsenet nauttivat suurta arvostusta. Isokrates kirjoitti, että huonotkin miehet hillitsivät areiopagiin valintansa jälkeen paheitaan neuvoston ilmapiirin ansiosta.
Tehtävät

Areiopagin neuvosto oli Ateenan ylempi neuvosto (ἡ ἄνω βουλή, hē anō būlē) erotuksena alemmasta neuvostosta eli bulesta, joka oli alun perin 400-miehinen ja myöhemmin 500-miehinen. Areiopagin neuvosto toimi koko historiansa ajan oikeusistuimena, ja siksi siihen viitataan antiikin lähteissä yleensä ennen kaikkea tässä ominaisuudessa. Alun perin neuvosto oli kuitenkin Ateenan kaupunkivaltion ylin päätöksiä tekevä elin. Näin areiopagi oli, nykytermein ilmaistuna, yhtä aikaa eräänlainen ”parlamentin ylähuone” ja ”korkein oikeus”.
Areiopagille kuuluivat alun perin erityisesti murhaoikeudenkäynnit. Drakon siirsi murhatapaukset efetai-oikeusistuimelle, mutta Solon palautti ne takaisin areiopagille, jonka jälkeen efetaille jäivät lähinnä rituaaliset puhdistusmenot henkirikosten jälkeen. Solon antoi areiopagille myös lukuisia uusia tehtäviä. Hän teki neuvostosta käytännössä koko kaupungin ylimmän valvojan. Se valvoi sekä lakeja, järjestystä, moraalia että uskonnollisia asioita. Solonin sanottiin asettaneen areiopagille ja bulelle niillä olleet tehtävät, jotta ne toimisivat yhdessä ikään kuin ”valtiolaivan ankkureina, jotta myrskyt eivät heittelisi sitä”.
Tehtävät > Murhaoikeudenkäynnit

Areiopagin murhaoikeudenkäynnit suoritettiin juhlallisesti ja oikeudenmukaisuuteen pyrkien. Kuningasarkontti esitteli oikeustapauksen neuvostolle ja istui sen joukossa yhtenä tuomareista. Kokous pidettiin ulkoilmassa, mahdollisesti siksi, että vältyttäisiin murhaan ja murhaajaan liitetyltä saastumiselta. Ensin esiin astui syyttäjä, joka vannoi juhlallisella valalla (διωμοσία, diōmosia), että hänen syytöksensä oli totuudenmukainen, ja manasi itsensä ja koko perheensä päälle kirouksen, jos näin ei olisi. Tämän jälkeen syytetty kielsi vuorollaan syytöksen todenperäisyyden samanlaisella valalla.
Tämän jälkeen kumpikin osapuoli esitti näkemyksensä mahdollisimman selvästi. Heidän tuli puhuessaan pysyä asiassa, eivätkä he saaneet vedota tuomareiden tunteisiin. Syyttäjä ja syytetty puhuivat kahdelta veistämättömältä luonnonkiveltä (ἀργοὶ λίθοι, argoi lithoi), jotka ovat kukkulalla edelleen. Syyttäjän kivi tunnettiin nimellä lithos anaideias (λίθος ἀναιδείας, ”anteeksi­antamattomuuden/­leppy­mättömyyden kivi”), syytetyn kivi puolestaan nimellä lithos hybreōs (λίθος ὕβρεως, ”hybriksen kivi”). Ensimmäisen puheen jälkeen syytetty saattoi vapaaehtoisesti jättää Ateenan, ja välttää näin Drakonin lakien murhasta määräämän rangaistuksen eli kuolemaantuomion; kyseiset lait olivat nimittäin voimassa vielä murhien osalta. Sen enempää syyttäjä kuin oikeusistuinkaan eivät voineet estää lähtöä, muutoin kuin isänmurhan tapauksessa. Tällä tavoin maanpakoon lähtenyt ei kuitenkaan saanut koskaan palata, ja aina kun ateenalaiset säätivät, että maanpakoon määrätyt saivat palata kaupunkiin, säädöksiin lisättiin aina maininta, ettei paluuoikeus koskenut areiopagista lähteneitä.
Tehtävät > Lakien suojelu

Areiopagi valvoi lakeja, virkamiesten toimintaa virassa sekä kansalaisia. Se ohjasi ekklesian eli kansankokouksen toimintaa ja saattoi keskeyttää perustuslainvastaiset lakiehdotukset. Neuvosto valitsi alun perin arkontit sen jälkeen, kun tehtävä ei enää ollut perinnöllinen. Sen jälkeen kun arkonttien kaudet oli rajattu yhteen vuoteen, neuvosto myös suoritti arkonttien toimien arvioinnin näiden kauden päättyessä.
Myöhemmin lakien valvonta siirrettiin areiopagilta erillisille virkamiehille nimeltä nomofylakes. Kyseinen virka lakkautettiin kuitenkin Eukleideen arkonttikaudella, jolloin areiopagi sai takaisin osan aikaisemmasta vallastaan. Tämän jälkeen lakien valvonta kuului erityisille nomothetai-virkamiehille, joita kutsuttiin myös nimellä anagrafeis, ja areiopagin tehtävänä oli puolestaan valvoa lakien noudattamista. Käytännössä sen enempää nomofylakes kuin areiopagikaan eivät kuitenkaan kyenneet radikaalidemokratian kaudella estämään kansaa säätämästä ekklesiassa sellaisia lakeja kuin se halusi. Ainoaksi lakien perustuslainmukaisuuden valvonnan välineeksi muodostui grafē paranomōn -menettely.
Tehtävät > Moraalin ja järjestyksen valvonta

Areiopagi myös valvoi julkista moraalia ja järjestystä. Neuvosto saattoi kuulustella ketä tahansa siitä, miten tämä hankki elantonsa, ja rangaista joutilaita. Ihmiset saattoivat joutua syytteeseen myös muutoin elämäntapansa vuoksi. Toisaalta neuvoston tiedetään myös palkinneen esimerkkillisinä pidettyjä henkilöitä. Areiopagin kerrotaan myös muun muassa auttaneen tarpeessa olevia rikkaampien varoilla sekä valvoneen nuorukaisten koulutusta. Naisia valvoneiden gynaikonomoi-virkamiesten ohella areiopagilla oli oikeus tehdä kotitarkastuksia, ja muun muassa valvoa, ettei vieraiden määrä pidoissa ollut liian suuri. On oletettavaa, että areiopagi saattoi toimia mainituilla tavoilla vain yleisen mielipiteen tuella.
Areiopagi suoritti myös omatoimisesti tutkintoja törkeissä rikostapauksissa, joissa syyllisistä ei ollut tietoa tai syyttäjää ei ilmaantunut. Tutkinnan tulokset (ἀπόφασις, apofasis) esitettiin ekklesialle. Ekklesia myös saattoi antaa tällaisen tutkinnan areiopagin tehtäväksi. Areiopagin tiedetään myös puuttuneen ekklesian tekemiin päätöksiin. Eräässä tapauksessa areiopagi pidätti syytetyn, Antifonin, jonka kansa oli jo kerran vapauttanut, ja vei hänet uudelleen tuomittavaksi, mikä johti hänen tuomitsemiseensa kuolemaan. Toisessa tapauksessa areiopagi perui Aiskhineen nimittämisen Ateenan edustajaksi amfiktyoniliitossa, ja nimitti tilalle Hypereideen. Myös näissä tapauksissa areiopagilla on todennäköisesti täytynyt olla jos ei yleisen mielipiteen niin suuren kansanryhmän tuki toimilleen.
Tehtävät > Uskonnolliset asiat

Moraalin valvontaan liittyi myös kaupungin uskonnollisen elämän valvonta. Areiopagin tehtäviin kuului yleisesti rangaista jumalattomia sekä epähurskaita tekoja tehneitä. Areiopagi myös muun muassa valvoi Attikan pyhien oliivipuiden kasvatusta ja tuomitsi ne, jotka olivat kaataneet puita. Kerran neuvoston tiedetään tarkastaneen, että kuningasarkontin puoliso eli basilissa, jolle kuului tiettyjä uskonnollisia tehtäviä, oli lain määräämällä tavalla aito ateenalainen; ja kun kävi ilmi ettei näin ollut, neuvosto määräsi kuningasarkontille sakon.
Apostoli Paavalin tapaus mainitaan usein esimerkkinä areiopagin vallasta uskonnollisissa asioissa. Apostolien tekojen kertomus ei kuitenkaan tarkkaan ottaen vaadi sitä, että Paavali olisi todella ollut areiopagin neuvoston itsensä edessä tai ainakaan varsinaisesti syytettynä oikeudessa. Toisaalta areiopagi mitä suurimmalla todennäköisyydellä valvoi uusien uskonnollisten kulttien (ἐπίθετα ἱερά, epitheta hiera) tuontia kaupunkiin, vastakohtanaan kaupungin vanhat, isiltä perityt (πάτρια, patria) kultit.
Areiopagin kukkula, areiopagin neuvoston kokoontumispaikka, Akropoliilta nähtynä.
Jean-Léon Gérôme, Fryne areiopagin edessä, 1861.
Franz Georg Hermann, Paavali areiopagin edessä, 1729.
Arlesitar

| Arlesitar> L’Arlésienne |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Albert Capellani
Käsikirjoittaja:  Albert Capellani
Perustuu:  Alphonse Daudetin novelliin
Säveltäjä:  Georges Bizet
Pääosat:  Jeanne Grumbach, Jean Marié de L’Isle, Henri Desfontaines
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Société cinématographique des auteurs et gens de lettres
Ensi-ilta:  16. lokakuuta 1908 (Ranska) 9. marraskuuta 1908 (Suomi)
Kesto:  355/302 metriä (16 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arlesitar (ransk. L’Arlésienne) on vuonna 1908 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Alphonse Daudetin novelliin perustuva ja Albert Capellanin ohjaama draama oli ensimmäinen ”taidefilmiksi” kutsuttu teos.
Juoni

Arlesiin härkätaistelua katsomaan tullut Frédéric kohtaa kauniin tytön, joka saa hänet unohtamaan morsiamensa. Hän esittelee tytön vanhemmilleen, mutta tämän entinen sulhanen näyttää hänelle kirjeen, jossa tyttö vannoo rakastavansa miestä. Frédéric ajaa tytön pois, mutta tämä jää vaivaamaan hänen mieltään. Arlesittaren kuvajaista jahdatessaan Frédéric syöksyy kuolemaansa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeanne Grumbach  | … |     |
|  Melle Bouquet  | … |     |
|  Melle Bertyl  | … |     |
|  Jean Marié de L’Isle  | … |     |
|  Henri Desfontaines  | … |  Mitifio   |
|  Paul Capellani  | … |  Frederi   |
|  Henry Krauss  | … |  Balthazar   |
|  Jeanne Delvair  | … |     |
Tuotanto ja vastaanotto

Elokuvan on tuottanut ”taidefilmeihin” erikoistunut Pathé Frèresin tytäryhtiö Société cinématographique des auteurs et gens de lettres eli SCAGL. Se sai ensi-iltansa kuukautta ennen kilpailevan yhtiön Le Film d’Artin ensimmäisiä teoksia. Eliittiä tavoitelleesta kilpailijasta poiketen SCAGL:n kirjallisuussovitukset oli suunnattu myös tavalliselle yleisölle. Monista ”taidefilmeistä” poiketen elokuva on tehty etupäässä luonnollisessa ympäristössä ja se tarjoaa mieleenpainuvan panoraamakuvan Arlesin kattojen yllä. Arlesitarta varten sovitettiin ensimmäinen tunnetun tekijän elokuvasäestys, joka tosin ei ole alkuperäissävellys, vaan se perustuu Georges Bizetin Daudetin näytelmää varten säveltämään musiikkiin.
Arlesittaren vastaanotto oli pääosin positiivinen, mutta se sai ilmeisesti vähemmän huomiota kuin Le Film d’Artin marraskuussa seurannut ensi-ilta, jossa nähtiin muun muassa Guisen herttuan murha. Capellanin elämäkerran kirjoittaja Christine Leteux kuvaa elokuvaa ”mestariteokseksi, joka vangitsee Daudetin teoksen runollisuuden”.
Arlesitarta esitettiin helsinkiläisissä Central ja Maailman Ympäri -teattereissa marraskuussa 1908. Lehti-ilmoituksissa sen mainostettiin olevan ”ensimmäinen taiteellinen filmi”, jossa esiintyy ensiluokkaisia teatterinäyttelijöitä ja joka on kuvattu Daudetin teoksen tapahtumapaikalla. Centralin ilmoituksen mukaan elokuvan tekstit olivat poikkeuksellisesti suomen ja ranskan kielillä. Turun Sanomien mukaan ”murhenäytelmä on hyvin vaikuttava ja sitä suurella jännityksellä seuraa alusta loppuun”.
Elokuva on säilynyt, ja se on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Arlesitar Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Helge Forsberg

Helge Bernhard Forsberg (13. marraskuuta 1920 Pyhtää – 3. tammikuuta 2005 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja.
Forsberg edusti soutu-urallaan Sunilan Sisua ja vuonna 1945 perustettua Sunilan Soutajia. Jälkimmäisessä hän muodosti isoveljensä Osrik Forsbergin sekä Veikko Lommin, Oiva Lommin ja perämies Veli Aution kanssa venekunnan, joka edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten perämiehellisten nelosten kilpailussa. Joukkue ei kuitenkaan päässyt loppukilpailuun.
Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Helge Forsberg oli mukana vuosina 1947, 1949 ja 1950. Keskimmäisellä kerralla hän saavutti pronssia. Suomen mestaruuden hän voitti nelosessa vuosina 1947, 1949 ja 1950 sekä kahdeksikossa vuonna 1950.
180 senttimetriä pitkä "Hese" Forsberg oli ammatiltaan autonkuljettaja ja toimi soutujoukkueiden kuljetustehtävissä.
Fontina

Fontina-juustoa
Fontina on italialainen lehmänmaidosta valmistettava puolipehmeä juusto. Sitä valmistetaan ainoastaan Luoteis-Italiassa Aostanlaaksossa. Fontina on Euroopan unionissa nimisuojattu elintarvike merkinnällä suojattu alkuperänimitys (SAN, ital. DOP, engl. PDO).
Fontina valmistetaan kahden lypsykerran raakamaidosta, se suolataan kuivumisen jälkeen ja kypsytetään noin kolme kuukautta 6–10 asteen lämpötilassa. Fontina-kiekko on ohutkuorinen, litteä ja pyöreä, noin 30–45 cm halkaisijaltaan, ja se painaa 8–18 kilogrammaa.
Fontina on miedon aromaattinen ja helposti sulatettava juusto. Sen rasvapitoisuus kuiva-aineesta on 45 %. Fontinaa voi käyttää esimerkiksi leivän päällä ja lämpimien ruokien valmistuksessa, ja viiniksi sen kanssa sopii punaviini.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fontina Wikimedia Commonsissa
Fontina means Aosta Valley (Tuottajaorganisaation verkkosivut) The Consortium Produttori e Tutela della DOP Fontina. Arkistoitu 25.9.2017. (englanniksi), (italiaksi)
Osrik Forsberg

Osrik Ingvald Forsberg (26. syyskuuta 1912 Pyhtää – 11. helmikuuta 1994 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja.
Forsberg edusti soutu-urallaan Pyhtään Yritystä ja vuonna 1945 perustettua Sunilan Soutajia. Jälkimmäisessä hän muodosti veljensä Helge Forsbergin sekä Veikko Lommin, Oiva Lommin ja perämies Veli Aution kanssa venekunnan, joka edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten perämiehellisten nelosten kilpailussa. Joukkue ei kuitenkaan päässyt loppukilpailuun.
Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Osrik Forsberg oli mukana vuosina 1946 ja 1947. Jälkimmäisellä kerralla hän saavutti pronssia. Suomen mestaruuden hän voitti nelosessa vuosina 1940, 1945, 1946 ja 1947 sekä kahdeksikossa vuonna 1946.
181 senttimetriä pitkä Forsberg toimi Sunilan Soutajien johtokunnassa. Ammatiltaan hän oli autonkuljettaja.
Ruben Forsblom

Anders Ruben Forsblom (24. kesäkuuta 1931 Porvoon maalaiskunta – 18. kesäkuuta 2023 Raasepori) oli suomalainen maantiepyöräilijä.
Porvoon Akillesta ja Loviisan Toria edustanut Forsblom kilpaili miesten maantieajossa Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän keskeytti. Hän oli varamiehenä joukkuekilpailussa, jossa Suomi jäi tuloksetta. Forsblom kilpaili myös vuoden 1953 MM-kilpailuissa. SM-maantieajosta Forsblom voitti yksilökilpailussa kultaa vuosina 1953 ja 1954 ja hopeaa 1955 sekä joukkuekilpailun kultaa vuosina 1953, 1954 ja 1955. Porvoon ajot hän voitti vuonna 1954.
Forsblomin veli Holger Forsblom (1917–1982) voitti kuurojen MM-pronssia vuonna 1948.
Forsblom on haudattu Pyhän Olavin hautausmaalle Karjaalle.
Åke Forsberg

Åke Leonard Forsberg (8. heinäkuuta 1925 – 9. maaliskuuta 2006) oli suomalainen jalkapalloilija, jonka ura päättyi 1957.
Hyökkääjänä pelannut Forsberg edusti koko uransa ajan 1943–1957 Kiffeniä. Kaikkiaan hän pelasi 12 kauden aikana 118 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 70 maalia. Hän oli kaudella 1951 mestaruussarjan paras maalintekijä.
Maajoukkueessa Forsberg pelasi yhden maaottelun vuonna 1952.
Veikko Forsblom

Veikko Aleksander Forsblom (2. syyskuuta 1922 Viipuri – 30. lokakuuta 2006) oli suomalainen jalka- ja jääpalloilija.
Tukimiehenä pelannut "Nuija" Forsblom edusti urallaan Talikkalan Tovereita, pääasiassa TUL:n sarjassa pelannutta Tampereen Pallo-Veikkoja 1940–1947, Tampereen Ilves-Kissoja 1947–1950 ja Tampereen Kisatovereita 1951–1954. Hän voitti Ilves-Kissoissa Suomen-mestaruuden 1950 ja TPV:ssa kolme TUL:n mestaruutta. Kaikkiaan Forsblom pelasi kolmen mestaruussarjakauden aikana 44 ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Maajoukkueessa Forsblom pelasi vuosina 1946–1948 yhteensä kahdeksan maaottelua.
Forsblom on valmentanut Tampereen Kisatoverien junioreita ja edustusjoukkuetta ja kuulunut seuran palloilujaostoon. Forsblomille on luovutettu Ilves-Kissojen hopeinen ja Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki.
Forsblom pelasi myös jääpalloa mestaruussarjassa.
Folpetti

| Folpetti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(trikloorimetyylisulfanyyli)isoindoli-1,3-dioni
CAS-numero:  133-07-3
PubChem CID:  8607
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=O)N(C2=O)SC(Cl)(Cl)Cl 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H4Cl3NO2S
Moolimassa:  296,552 g/mol
Sulamispiste:  177–178,5 °C
Tiheys:  1,72 g/cm3
Folpetti (C9H4Cl3NO2S) on imideihin kuuluva fungisidi. Yhdistettä käytetään sienitautien torjuntaan hedelmä- ja vihannesviljelyksillä. Suomessa folpetin käyttö on ollut kiellettyä vuoden 1997 alusta alkaen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Folpetti on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä kiteitä. Yhdiste liukenee huonosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten kloroformiin, bentseeniin ja 2-propanoliin. Folpettia valmistetaan ftaali-imidin natriumsuolan ja trikloorimetaanisulfenyylikloridin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään orgaanisia liuottimia.
Folpettia käytetään hedelmäpuutarhoilla ruven, ruostesienten ja muiden sienitautien torjuntaan. Sitä voidaan käyttää myös viinitarhoilla ja vihannesviljelmillä. Folpetti on teholtaan suhteellisen laajakirjoinen ja tehoaa useisiin sieniin. Folpettia voidaan lisätä fungisidiksi myös muoveihin.
Aiheesta muualla

Folpetin kansainvälinen kemikaalikortti