stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gabienen taistelu
Joukot > Eumeneen suunnitelmat

Eumenes sai tietää Antigonoksen taistelujärjestyksestä, ja hän päätti itse komentaa vasemman siiven ratsuväkeä. Vasemman siipensä tueksi Eumenes sijoitti myös 60 parasta sotanorsuaan. Oikean siiven heikomman ratsuväen ja sotanorsujen komentoon Eumenes laittoi erään Filippoksen, joka sai käskyn välttää taistelua niin kauan kuin vasemman siiven taistelu oli vielä ratkaisematta. Falangin vasemmassa päässä heti Eumeneen ratsuväen vierellä taistelivat argyraspidit ja hypaspistit. Heidän oikealla siivellään taistelivat palkkasotilaat ja kaikkein oikeimmalla itämaiset sotilaat, jotka oli opetettu taistelemaan makedonialaiseen tapaan. Paraitakenen taistelusta poiketen Eumeneen kanssa liittoutuneet satraapit eivät komentaneet omia joukkojaan, vaan he johtivat omia ratsuväkiosastojaan Eumeneen siivellä. Oikean siiven komentajasta Filippoksesta ei ole tarkempaa tietoa, mutta luultavasti hän oli Eumeneen läheisiä apulaisia.
Ilmeisesti Eumenes ei luottanut kaikkiin liittolaisiinsa. Jokin tapahtuma Makedoniassa oli saattanut horjuttaa Eumeneen asemaa. Makedonian kuningas ja Aleksanteri Suuren veli Filippos III murhattiin lokakuussa 317 eaa., mutta tämä tieto ei ole voinut ehtiä Gabieneen ennen taistelua, koska se olisi entisestään vahvistanut Eumeneen asemaa. Kesällä 317 eaa. Filippos III:n vaimo Eurydike oli riidellyt Makedonian valtionhoitajan Polyperkhonin kanssa ja lopulta syrjäyttänyt tämän ja nimittänyt Kassandroksen uudeksi valtionhoitajaksi. Luultavasti Eumeneen nimitys peruttiin samalla. On mahdollista, että itään oli saapunut tietoja Polyperkhonin syrjäyttämisestä ja poliittisesta sekasorrosta Makedoniassa. Eumenes ja hänen liittolaisensa olivat eristettyinä lännestä, koska Seleukos hallitsi Babyloniaa ja Susianaa. Aikaisemmin oli odotettu, että Polyperkhon olisi saapunut Makedoniasta kuninkaallisen armeijan kanssa kukistamaan Antigonosta. Nyt oli selvää, ettei näin tulisi käymään.
Taistelun kulku > Taistelun alku

Ennen taistelun alkua argyraspidien komentaja Antigenes lähetti erään ratsumiehen puhumaan Antigonoksen makedonialaisten sotilaiden kanssa. Mies ratsasti makedonialaisten falangin eteen ja huusi, että heidän vastustajinaan olivat nyt sotilaat, jotka Aleksanterin ja Filippoksen kanssa valloittivat maailman. Tämän kuullessaan Antigonoksen makedonialaiset alkoivat valittaa siitä, että heidän tuli taistella omia maanmiehiään vastaan. Eumeneen joukoista taas kuului hurrauksia. Kun Eumenes näki joukkojen taistelutahdon olevan korkealla, hän käski armeijan lähteä hyökkäykseen.
Ensimmäinen kahakka käytiin sotanorsujen ja kevyen jalkaväen välillä, jotka oli sijoitettu kummankin armeijan rivistöjen eteen. Heti taistelun alettua suuri pölypilvi peitti taistelukentän. Antigonos näki tämän ja ryhtyi välittömästi toimeen. Hän valitsi joukon meedialaista ja tarantolaista ratsuväkeä ja antoi heille tehtäväksi kiertää taistelukenttä ja hyökätä Eumeneen leiriin, joka oli noin kilometrin päässä taistelupaikasta. Persialaiset olivat käyttäneet samaa taktiikkaa Gaugamelan taistelussa, mutta tuolloin se ei ollut tuottanut tulosta. Diodoros Sisilialaisen mukaan Antigonos antoi käskyn heti kun hän näki, että taistelukenttä alkoi jäädä paksun pölypilven peittoon. On mahdollista että Antigonos oli suunnitellut hyökkäyksen leiriä vastaan jo etukäteen. Tätä tukee se että Paraitakenen taistelussa Antigonos oli asettanut meedialaisen ja tarantolaisen ratsuväen vasemmalle siivelle niin kauaksi itsestään kuin vain mahdollista. On kuitenkin epäselvää, olivatko leiriä kohti lähetetyt joukot oikealla vai vasemmalla siivellä.
Meedialainen ja tarantolainen ratsuväki tekivät suuren kaartoliikkeen osittain pölypilven suojassa ja saapuivat Eumeneen leiriin. Tämä kiertoliike jäi Eumeneen armeijalta kokonaan huomaamatta. Antigonoksen joukot kukistivat leirin puolustajat helposti ja kuljettivat leirissä olleet sotilaiden vaimot, lapset, palvelijat ja useiden sotaretkien saaliit Antigonoksen puolelle.
Taistelun kulku > Ratsuväkitaistelu

Samalla Antigonos johti ratsuväkensä oikean siiven hyökkäykseen ilmeisesti sotanorsujen oikealta puolelta Eumeneen ratsuväkeä vastaan. Nähdessään Antigonoksen hyökkäyksen Peukestas kieltäytyi taistelemasta ja lähti perääntymään mukanaan suurin osa liittolaisista ja heidän ratsuväestään; yhteensä noin 1 500 ratsumiestä. Antiikin lähteissä kerrotaan, että Peukestas perääntyi pelosta, mutta luultavampaa on, että kyseessä oli harkittu teko. Eumeneen liittolaiset olivat ilmeisesti päättäneet välttää taistelua. Peukestaan lisäksi perääntyivät Stasanor, Eudamos ja monet muut Aleksanteri Suuren armeijan veteraanit, joiden on vaikea kuvitella tehneen näin pelosta. Heille oli luultavasti selvää, että heidän argyraspidinsa ja hypaspistinsa löisivät Antigonoksen jalkaväen, kun samalla Antigonos kukistaisi Eumeneen. Taistelun jälkeen liittolaiset toivoivat ilmeisesti pystyvänsä neuvottelemaan Antigonoksen kanssa. Peukestas oli jo ennen taistelua esittänyt, että armeijan tulisi välttää taistelua Antigonoksen kanssa.
Eumenes yritti epätoivoisesti puolustautua Antigonoksen hyökkäystä vastaan, vaikka olikin alakynnessä. Hän yritti taistelun tiimellyksessä löytää Antigonoksen ja lyödä hänet kaksintaistelussa, kuten hän oli aikaisemmin tehnyt vastustajalleen Neoptolemokselle vuonna 321 eaa. Eumenes kuitenkin epäonnistui, ja hänen sotanorsunsa kärsivät myös tappion sen jälkeen, kun suurin norsuista oli kaatunut. Suuren eläimen kuolema oli eräänlainen taistelun ratkaisun symboli, ja se teki suuren vaikutuksen taistelun silminnäkijänä olleeseen Hieronymos Kardialaiseen. Tässä tilanteessa Eumenes tiesi vasemman siiven olleen menetetty, ja hän perääntyi oikealla siivellä olleen Filippoksen ratsuväen luokse, joka ei vielä ollut osallistunut taisteluun.
Taistelun kulku > Jalkaväkitaistelu

Samanaikaisesti ratsuväkitaistelun kanssa Eumeneen raskas jalkaväki, argyraspidit etunenässä, saavutti Antigonoksen jalkaväen ja kukisti sen. Antiikin lähteissä Eumeneen jalkaväen voiton kerrotaan olleen täysin argyraspidien ansiota. Antigonos näki, että hänen oma jalkaväkensä oli lyöty hajalle, ja jakoi ratsuväkensä kahteen osastoon. Peithonin johtama ratsuväki sai tehtäväksi hyökätä argyraspidien kimppuun, kun Antigonos itse ratsuväkensä kanssa esti Eumeneen pääsyn argyraspidien avuksi. Ratsuväki ei pystynyt hyökkäämään tiiviisti pakatun raskaan jalkaväen kimppuun, mutta Peithon onnistui estämään argyraspideja liittymästä Eumeneen ratsuväkeen.
Tappiot

Diodoros, Polyainos ja Junianus Justinus ovat yksimielisiä siitä, että 5 000 Antigonoksen sotilaista kaatui. Polyainos lisää vielä, että Eumeneen joukoista kaatui vain 300 miestä ja argyraspideista ei yksikään kaatunut, mutta tämä on ehkä liioittelua. Gabienen taistelussa Antigonos kärsi vieläkin suurempia tappioita kuin Paraitakenen taistelussa. Hänen joukkonsa olivat varmasti väsyneitä ja huonosti motivoituneita aavikon ylityksen jälkeen, ja lisäksi jalkaväki oli lukumäärältään pienempi kuin vihollisen.
Taistelun jälkeen

Lopulta yön saapuessa argyraspidit marssivat Peukestaan ratsuväen luokse. Pian paikalle saapui myös Eumenes. Antigenes ja Teutamos syyttivät Peukestasta ratsuväen tappiosta. Eumenes oli sitä mieltä, että jos taisteluun alettaisiin uudelleen, voitto olisi varma, koska Antigonoksen jalkaväki oli kärsinyt niin suuria tappioita ja toisaalta Eumeneen ratsuväen tappiot eivät olleet kovin suuret. Luultavinta olisi, että Antigonos pakenisi paikalta, kuten hän oli tehnyt Paraitakenen taistelun jälkeen.
Vaikka Eumenes olikin sotilaallisessa mielessä oikeassa, eivät hänen liittolaisensa enää välittäneet tästä. Satraapit vaativat, että armeijan tulisi perääntyä ja jatkaa kamppailua muualla. Ilmeisesti he toivoivat, että Antigenes ja Teutamos luopuisivat Eumeneesta ja liittoutuisivat heidän kanssaan. Rivisotilaiden mielipide oli, että tärkeintä oli heidän perheidensä ja omaisuutensa pelastaminen. Antigonos antoikin sotilaille lupauksen palauttaa heidän perheensä heti, kun nämä luovuttaisivat Eumeneen hänelle.
Lopulta Peukestas suostui Antigonoksen ehdotukseen ja loikkasi Antigonoksen puolelle mukanaan 10 000 persialaista sotilasta. Suurin osa Eumeneen armeijasta seurasi perässä. Argyraspidit ottivat Eumeneen vangiksi, ennen kuin tämä sai tietää, että hänet oli petetty. He luovuttivat Eumeneen eräälle Nikanorille, jonka Antigonos oli lähettänyt tätä tehtävää varten. Osa satraapeista ja päälliköistä, kuten Karmanian satraappi Tlepolemos, pakenivat paikalta joukkoineen. Antigonos otti loikkarit omaan palvelukseensa, mutta antoi teloittaa omia henkilökohtaisia vihollisiaan, kuten argyraspidien komentajan Antigeneen, Eudamoksen ja erään Kefalonin. Antigenes teloitettiin erittäin julmalla tavalla. Hänet poltettiin elävältä kuopassa. Antigonos antoi pitää Eumeneen vangittuna, koska ei osannut päättää, mitä tälle pitäisi tehdä. Ilmeisesti Antigonos ei halunnut tappaa Eumenesta, mutta Noran tapahtumien jälkeen hän ei enää luottanut tähän. Antigonos kutsui koolle ystävänsä ja kysyi heidän mielipiteitään. Nearkhos ja Demetrios halusivat säästää Eumeneen hengen, mutta toiset vaativat, että Eumenes tuli teloittaa. Lopulta näin kävikin, ja teloituksen jälkeen Eumeneen ruumis luovutettiin hänen ystävilleen hautausta varten.
Antigonoksella oli nyt armeija, joka koostui 50 000 miehestä jalkaväkeä ja ainakin 12 000 miehestä ratsuväkeä. Satraapeille kuuluneet ratsujoukot hän lähetti kotiin, mutta piti argyraspidit ja makedonialaiseen tapaan koulutetut itämaiset joukot itsellään. Myöhemmin Antigonos jakoi satraappikunnat uudelleen. Tämän jälkeen Antigonos oli kiistatta itäisten maakuntien hallitsija, ja persialaiset pitivät häntä jopa kuninkaana. Vaarallisena pitämänsä argyraspidit Antigonos antoi Arakhosian satraappi Sibyrtioksellee, joka sai määräyksen käyttää heitä sodassa intialaisia vastaan.
Antiikin lähteet

Hieronymos Kardialainen oli taistelun silminnäkijä, ja hänen kirjoittamansa teos oli Diodoros Sisilialaisen historian 19. kirjan päälähde. Hieronymos oli Eumeneen maanmies, ja taistelun jälkeen hän jäi Antigonoksen vangiksi. Myöhemmin hän palveli Antigonosta, tämän poikaa Demetriosta ja vielä Demetrioksen poikaa Antigonos II Gonatasta. Muutamaa fragmenttia lukuun ottamatta Hieronymoksen teos on kadonnut. Muita Gabienen taistelua käsitteleviä lähteitä ovat Plutarkhoksen Eumeneen elämäkerta, Polyainoksen Strategematan Antigonosta käsittelevä osio ja Junianus Justinuksen epitomi. Hieronymos oli myös Plutarkhoksen, Polyainoksen ja Justinuksen päälähde. Myös Arrianoksen kadonnut diadokkeja käsitellyt teos perustui Hieronymokseen.
Antigonoksen lyöttämä kolikko.
Demetrioksen lyöttämä kolikko.
Rekonstruktio hypaspistien varusteista.
Joukkojen sijainti ennen taistelun alkua. 
  Eumeneen joukot  Antigonoksen joukotE-kirjaimet merkitsevät viiden sotanorsun ja 250 kevyesti aseistetun sotilaan ryhmää. Pantodapoi olivat itäisistä maakunnista kotoisin olleita sotilaita, jotka oli koulutettu taistelemaan makedonialaiseen tapaan.
Antigonos johti oikean siipensä ratsuväen hyökkäykseen Eumeneen vasemman siiven ratsuväkeä vastaan. Samalla meedialainen ja tarantolainen ratsuväki tekivät suuren kaartoliikkeen Eumeneen leiriä vastaan.
Eumeneen raskas jalkaväki kukisti Antigonoksen jalkaväen. Peithonin johtama ratsuväki hyökkäsi argyraspidien kimppuun. Antigonoksen ratsuväki esti Eumeneen pääsyn argyraspidien avuksi.
Gallia (diokeesi)

| Gallia Dioecesis Galliarum> Rooman diokeesi |
| --- | --- |

 Gallian diokeesin alue.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Gallia
Nykyinen valtio/alue:  Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Ranska, Saksa, Sveitsi
Perustettu:  n. 293
Gallia (lat. Dioecesis Galliarum/Galliae) oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti Gallian sekä Roomaan kuuluneen osan Germaniasta. Näin siihen kuului alueita pääosin nykyisestä Ranskasta, Benelux-maista, Saksasta ja Sveitsistä.
Gallian diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Diokeesi kuului Gallian prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 diokeesi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen Gallian prefektuuriin.
Provinssit

Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin (kaikkien muutosten tarkkaa ajoitusta ei tunneta):
| Provinssit> n. vuosina 293–395 | Provinssit> vuodesta 395 |
| --- | --- |
Alpes Poeninae et Graiae
Belgica prima
Belgica secunda
Germania prima
Germania secunda
Lugdunensis prima
Lugdunensis secunda
Lugdunensis secunda: Lugdunensis tertia
Lugdunensis secunda: Senonia (Lugdunensis quarta)
Sequania: Maxima Sequanorum
Selitykset:
↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.
↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gallian diokeesi Wikimedia Commonsissa
Rooman diokeesit
| --- | --- |
n. 293–395:  Africa · Asiana · Britannia · Gallia · Hispania · Italia · Moesia · Oriens · Pannonia · Pontica · Thracia · Viennensis
n. 395–:  Aegyptus · Africa · Asiana · Britannia · Dacia · Gallia · Hispania · Italia annonaria · Italia suburbicaria · Macedonia · Oriens · Pannonia · Pontica · Septem provinciae · Thracia
Jekaterina Gamova

Jekaterina Aleksandrovna Gamova (ven. Екатерина Александровна Гамова, s. 17. lokakuuta 1980) on venäläinen lentopalloilija. Hän on kuulunut maajoukkueisiin, jotka voittivat kultaa vuosien 2006 ja 2010 maailmanmestaruuskilpailuissa Japanissa. Jälkimmäisessä turnauksessa hänet valittiin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Gamovan pituus on 202 cm ja hän on yksi pisimmistä naisurheilijoista.
Gamova on voittanut joukkueineen myös hopeaa kaksissa kesäolympialaisissa, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004).
Matthias Gallas

Matthias Gallas.
Matthias Gallas (oik. Matthias di Gallasso, Campon kreivi ja Luceran herttua; 16. syyskuuta 1584 Trento – 25. huhtikuuta 1647 Wien) oli itävaltalainen sotilas ja toimi keisarillisen armeijan komentajana kolmikymmenvuotisessa sodassa. Hänen johtamansa sotaretket vuosina 1637, 1638 ja 1644 tuhosivat keisarin toiveet sodan voittamisesta. Hän oli jatkuvasti humalassa ja huolimaton komentaja.lähde? Häntä kutsuttiinkin nimellä ”vanha armeijoiden tuhoaja”. Gallas hyötyi henkilökohtaisesti kolmikymmenvuotisesta sodasta rikastumalla huomattavasti ja hankkimalla suuren maaomaisuuden. Hänen johtamillaan armeijoilla oli erityisen huono maine kolmikymmenvuotisen sodan aikana, koska ne olivat julmimpia ja ryöstelivät eniten.lähde?
Uran alku

Gallas aloitti uransa sotilaana palvelemalla Espanjan armeijassa kahdeksankymmenvuotisessa sodassa. Hän taisteli myös Savoijissa vuosina 1616–17 ja saavutti kapteenin arvon.
Kolmikymmenvuotisen sodan syttyessä Gallas liittyi everstinä katolisen liigan armeijaan ja sai johdettavakseen jalkaväkirykmentin. Hän kunnostautui erityisesti Stadtlohnin taistelussa 1623. Vuonna 1630 hän taisteli ranskalaisia vastaan Mantuan perimyssodassa, josta hänet palkittiin kreivin arvolla 1632. Mantuan sodan jälkeen Gallas palasi Saksaan ja liittyi Johann Tillyn johtamaan armeijaan keisarin huomion kiinnittyessä sotaan liittyneeseen Kustaa II Aadolfiin. Gallas johti espanjalaista prikaatia Tillyn alaisuudessa Breitenfeldin ensimmäisessä taistelussa. Hän siirtyi Albrecht von Wallensteinin alaisuuteen vuosiksi 1631–33 ja taisteli muun muassa Alte Vestessä ja Lützenissä, jossa johti armeijan oikeaa sivustaa.
Keisarillisen armeijan ylipäällikkönä

Gallas osallistui juonitteluun, joka johti Wallensteinin murhaan 1634. Tämän jälkeen hän sai käytännössä keisarillisen armeijan päällikkyyden, vaikka keisari Ferdinand II:n poika Unkarin kuningas Ferdinand olikin ylipäällikkö. Gallasille annettiin myös Wallensteinille aikaisemmin kuulunut Friedlandin herttuakunta. Hän johti keisarillisten vasenta siipeä vuonna 1634 Nördlingenin taistelussa, jossa ruotsalaiset murskattiin. Vuonna 1635 Gallasista tehtiin Luceran herttua. Prahan rauhan jälkeen, kesällä 1636, hän johti espanjalaisten armeijan Lothringeniin ja Franche-Comtéen. 1637 hän ajoi ruotsalaiset takaisin Pommeriin johtamallaan keisarin ja Saksin yhdistyneellä armeijalla, mutta joutui vetäytymään takaisin etelään seuraavana vuonna. Kummassakin operaatiossa Gallas ei kyennyt järjestämään riittävää huoltoa armeijoilleen, joiden vahvuus laski huomattavasti. Hän ei myöskään kyennyt lyömään heikkoja ruotsalaisia ja menetti armeijan komentajuuden 1638.
Hädän hetkellä keisari Ferdinand III kutsui Gallasin takaisin palvelukseen ja antoi tehtäväksi häiritä Lennart Torstenssonin Jyllannin valtausta kesällä 1644. Gallas joutui kuitenkin vetäytymään takaisin etelään ja hävitti jälleen armeijansa. Jäljelle jäi vain 1 000 miestä, alkuperäisen vahvuuden ollessa 18 000. Hän joutui katastrofin jälkeen uudelleen erotetuksi. Gallasin hukattua armeijan, oli keisarikunta avoin hyökkäykselle keväällä 1645 ja jälleen hädässä hänet kutsuttiin vielä kerran takaisin palvelukseen. Hän oli Melchior von Hatzfeldtin alaisuudessa hävityssä Jankovin taistelussa 1645, jonka jälkeen hän erosi itse lopullisesti.
Matthias Gallas vaatetti oman rykmenttinsä helmenharmailla takeilla vuonna 1645. Sama väri otettiin myöhemmin käyttöön koko Itävallan armeijassa.
Gamlakarleby (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Gamlakarleby oli Kokkolassa vuosina 1909–1911 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kokkolan ruotsin- ja suomenkieliset perustivat Gamlakarlebyn kaupungin kunnallispoliittiseksi oppositiolehdeksi. Lehti ei pärjännyt kilpailussa vakiintuneen Österbottningenin kanssa ja se jouduttiin lopettamaan taloudellisesten vaikeuksien takia. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät C. A. Knape (1909), Oskar Holmström (1910–1911), Helge Wilén (1911), Carlo Sandström (1911) ja Emil Micklin (1911).
Aiheesta muualla

Gamlakarleby digitoituna kansalliskirjastossa
Galois’n ryhmä

Matematiikassa Galois’n ryhmä on ryhmä, joka liittyy tietyntyyppisiin kuntalaajennuksiin. Kuntalaajennusten tutkiminen Galois’n ryhmien ja niihin liittyvien polynomien avulla on nimeltään Galois’n teoria. Teoria ja ryhmät on nimetty Évariste Galois’n mukaan.
Määritelmä

Olkoon E F:n kuntalaajennus. Tarkastellaan kaikkien E/F:n automorfismien joukkoa. Tämä muodostaa ryhmän funktioiden yhdistämisen suhteen ja sitä merkitään Aut(E/F).
Jos E/F on Galois’n laajennus, sanotaan, että Aut(E/F) on kyseisen laajennuksen Galois’n ryhmä ja sitä merkitään yleensä Gal(E/F).
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
García Sánchez (Kastilia)

García Sánchez (k. 1029) oli Kastilian viimeinen kreivi ja oli vallassa 1017–1029 isänsä Sancho García jälkeen. Isänsä kuollessa hän oli alaikäinen ja hallintoa hoiti Navarran kuningas Sancho III Suuri, joka oli naimisissa García Sánchezin sisaren kanssa. Tultuaan täysi-ikäiseksi García haki liittolaissuhdetta Leónin kuninkaan Bermudo III:n kanssa päästäkseen vapaaksi Sanchon holhouksesta. Kreivi kuitenkin murhattiin 1029 ja Sancho III Suuri otti Kastilian haltuunsa vaimonsa nimissä ja nimitti poikansa  Ferdinand I:n kreivikunnan perijäksi.
Soava Gallone

Gallone vuonna 1930
Soava Gallone (oikealta nimeltään Stanislava Winawer, 1880 Varsova – 30. maaliskuuta 1957 Rooma) oli puolalaissyntyinen näyttelijä, josta tuli yksi italialaisen mykkäelokuvan tähdistä.
Soava Gallonen elokuvaura alkoi vuonna 1913 Cinesillä, jossa hänen aviomiehensä Carmine Gallone työskenteli ohjaajana. Hänen ensimmäisiä menestyselokuviaan olivat hänen miehensä ohjaama Avatar (1916) ja Eugenio Peregon La chiamavano Cosetta (1917). Näyttelijän ura oli käytännössä ohi vuonna 1927, jolloin hän siirtyi miehensä kanssa ulkomaille.
Muita elokuvia

La storia di un peccato, 1918
Il bacio di cirano, 1919
Maman Poupée, 1919
Amleto e il suo clown, 1920
Nemesis, 1920
La cavalcata ardente, 1925
Suuri intohimo (Celle qui domine), 1927
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Soava Gallone (englanniksi)
Elonet: Soava Gallone
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola 
Henkilöt:  Elonet
Gamelion

| --- | --- |
Attikalainen kalenteri
Kuukaudet
1.: Hekatombaion
2.: Metageitnion
3.: Boedromion
4.: Pyanopsion
5.: Maimakterion
6.: Poseideon
7.: Gamelion
8.: Anthesterion
9.: Elafebolion
10.: Munikhion
11.: Thargelion
12.: Skiroforion
Gamelion (m.kreik. Γαμηλιών, Gamēliōn), aiemmin Lenaion (Ληναίων, Lēnaiōn), oli antiikin kreikkalainen kuukausi, joka tunnetaan ennen kaikkea Ateenassa käytetystä attikalaisesta kalenterista. Se oli saanut nimensä Gamelia-juhlasta. Kuukaudessa oli 29 tai 30 päivää ja se sijaitsi suunnilleen nykyisen tammi-helmikuun aikoihin. Kuukalenterin kuukautena sen paikassa oli kuitenkin vaihtelua jopa 60 päivän verran. Kuukauden 29. päivä jätettiin pois tarvittaessa, jotta seuraavan kuun alku osuisi uudenkuun kohdalle.
Päivät ja juhlat

Attikalaisessa kalenterissa jokaisen kuukauden kahdeksan ensimmäistä päivää oli omistettu jumalille muun muassa näiden syntymäpäivinä, joita vietettiin siis kerran kuussa, ei kerran vuodessa. Muut juhlat olivat vuosittaisia ja vaihtelivat siis kuukausittain. Kuukaudelle nimensä antanut Gamelia oli hääjuhla, ja kuukauden aikana vietettiin usein häitä. Kuukaudelle sijoittui myös muun muassa Lenaia-juhla, josta sen vanhempi nimi oli peräisin.
Kuukauden päivät ja juhlat olivat:
| Kuun vaihe | Päivä | Päivän nimi | Juhlia tai muita tapahtumia |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1. | Numenia eli uudenkuun päivä | Uudenkuun pyhäpäivä |
|  | 2. | 2. päivä kasvavaa kuuta | Agathos Daimonin (”Hyvän hengen”) päivä |
|  | 3. | 3. päivä kasvavaa kuuta | Athenen syntymäpäivä |
|  | 4. | 4. päivä kasvavaa kuuta | Afroditeen, Eroksen, Hermeen ja Herakleen päivä |
|  | 5. | 5. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 6. | 6. päivä kasvavaa kuuta | Artemiin syntymäpäivä |
|  | 7. | 7. päivä kasvavaa kuuta | Apollonin syntymäpäivä |
|  | 8. | 8. päivä kasvavaa kuuta | Poseidonin ja Theseuksen päivä |
|  | 9. | 9. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 10. | 10. päivä kasvavaa kuuta |  |
|  | 11. | 11. päivä |  |
|  | 12. | 12. päivä | Lenaia-juhlan 1. päivä |
|  | 13. | 13. päivä | Lenaia-juhlan 2. päivä |
|  | 14. | 14. päivä | Lenaia-juhlan 3. päivä |
|  | 15. | 15. päivä |  |
|  | 16. | 16. päivä |  |
|  | 17. | 17. päivä |  |
|  | 18. | 18. päivä |  |
|  | 19. | 19. päivä |  |
|  | 20. | 20. päivä |  |
|  | 21. | 10. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 22. | 9. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 23. | 8. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 24. | 7. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 25. | 6. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 26. | 5. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 27. | 4. päivä vähenevää kuuta | Gamelia- eli Theogamia-juhla |
|  | 28. | 3. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 29. | 2. päivä vähenevää kuuta |  |
|  | 30. | ”Vanha ja uusi päivä” (henē kai nea) | Hekaten deipnon (Hekatēs deipnon) |
Selitykset:
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Päivää aiemmin, jos kuukausi oli 29 päivän pituinen.
↑  Jos kuukausi oli 29 päivän pituinen, pois jätettiin kuun 29. päivä, ei 30. päivä.
↑  Aina kuun viimeisenä päivänä myös silloin, kun kuukaudessa oli 29 päivää.
Galepsos (Traakia)

| Galepsos> Γαληψός.Sijainti |
| --- | --- |
 Galepsos
Koordinaatit:  40°44′25″N, 23°59′9″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Karianí, Pangaío, Kavála, Itä-Makedonia ja Traakia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Aiheesta muualla
  Galepsos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galepsos (m.kreik. Γαληψός, Galēpsos; lat. Galepsus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Se sijaitsi nykyisen Pangaíon kunnan alueella lähellä Karianín kylää.