Hirmuvaltias
Romaanin vaiheet > Kirjoitusprosessi

William Beckford (1760–1844) oli englantilainen eksentrikko, keräilijä ja libertiini, joka oli aikanaan Englannin rikkaimpia henkilöitä. Hänen isänsä toimi pitkään Lontoon pormestarina ja kuoli vuonna 1770, minkä jälkeen nuori Beckford kasvoi eristetyissä oloissa äitinsä, palvelusväen ja yksityisopettajien ympäröimänä. Hänen kiinnostuksensa kohteisiin kuuluivat maalaustaide, Lähi-idän historia ja kulttuuri sekä mahdollisesti myös okkultismi. Beckford aloitti itämaisten kertomusten kirjoittamisen jo teini-iässä. Noin vuonna 1777 kirjoitetussa esikoisromaanissa Long Story (myös The Vision) on siinäkin itämaisia elementtejä. Lisäksi juonessa ja hahmoissa on yhtymäkohtia Hirmuvaltiaaseen. Kumpikin tarina kertoo etsinnästä ja kummassakin esiintyy kaunis, Nouronihar-niminen henkilöhahmo.
Loppuvuodesta 1781 Beckford juhlisti täysi-ikäisyyttään sukutilansa ”Egyptiläisessä salissa”. Vieraita viihdytti joukko aikansa merkittävimpiä kastraattilaulajia, itämaisteemainen ohjelma ja Philippe de Loutherbourgin suunnittelema valonäytös, jonka aiheena oli nekromantia. Beckford aloitti järjestämästään juhlasta inspiroituneena Hirmuvaltiaan kirjoittamisen loppuvuodesta 1781, omien sanojensa mukaan uutenavuotena 1782. Hän kirjoitti romaaninsa Voltairen tyyliä jäljittelevällä ranskalla. Vuosia myöhemmin Beckford kehuskeli kirjoittaneensa tarinan kolmessa päivässä, mutta tosiasiassa hän hioi tekstiä yli vuoden. Se valmistui alkuvuodesta 1783, minkä jälkeen Beckford alkoi kirjoittaa ”episodeina” (the Episodes of Vathek) tunnettuja jatko-osia. Ne oli alkujaan tarkoitus liittää osaksi romaanin leipätekstiä, kohtaukseen, jossa Maanalaiseen tulen palatsiin vangitut aateliset kertovat tarinansa Vathekille.
Hirmuvaltiaan käsikirjoituksen Beckford jätti Samuel Henleylle, joka oli kirkonmies, opettaja ja vanhojen kirjojen tutkija ja jonka oli määrä kääntää kertomus englanniksi. Henley otti käännöstyössään suuria vapauksia, mutta hyväksytti tekstin Beckfordilla sitä mukaa kuin työ eteni. Käännöksen ensimmäinen osa valmistui vuodenvaihteen 1784–1785 tienoilla, ja Beckford oli siihen erittäin tyytyväinen. Tarvittaessa hän kuitenkin korjaili käännöstä. Toisaalta myös Henley esitti parannusehdotuksia, joiden perusteella Beckford teki juoneen pieniä muutoksia. Keskeisimmät muutokset koskivat Vathekin äidin Carathisin kohtaloa. Lisäksi tekstien yleisessä tunnelmassa on eroja: englanninkielinen versio korostaa kuivakkaa ironiaa ja kuvaa henkilöhahmot kielteisemmässä valossa, kun taas ranskankielinen versio on väkivaltaisempi. Beckford ja Henley pitivät yhteyttä etupäässä kirjeitse. Osana käännöstyötään Henley lisäsi tekstiin suuren määrän ”arvioivia ja selventäviä” viitteitä, joissa selitetään teoksen itämaista miljöötä ja etsitään tekstille mahdollisia esikuvia. Beckford avusti noottien laatimisessa, mutta toisaalta pyrki myös hillitsemään Henleyn intoa lisäillä niitä. Erimielisyyksien vuoksi miesten välit aikaa myöten viilenivät.
Henleyn käännöksen ohella tunnetaan Beckfordin yksityisopettajan John Letticen varhainen, lähes sanatarkka käännös vuodelta 1782. Katkelmallisuudestaan huolimatta se on osoittautunut arvokkaaksi lähteeksi, kun yritetään hahmottaa Hirmuvaltiaan tekstuaalista historiaa.
Hirmuvaltiaan kirjoitusprosessin aikana Beckfordin yksityiselämä ajautui syvenevään kriisiin. Beckfordin suku ei pitänyt hänen elämäntavastaan, ja vuonna 1782 he estivät hänen matkakertomuksensa Dreamsin julkaisun sen ahdistuneen ja välinpitämättömän sävyn vuoksi. Syyskuussa 1784 Beckfordin pederastinen suhde teini-ikäiseen William Courtenayhyn aiheutti skandaaliin, ja kirjailijan oli lähdettävä maanpakoon. Toukokuussa 1786 hänen vaimonsa Lady Margaret kuoli synnytyskomplikaatioihin. Vastoinkäymisten seurauksena Beckfordin kirjallinen tuotteliaisuus romahti. Episodien viimeistely ja Hirmuvaltiaan julkaisu lykkääntyivät siten tulevaisuuteen.