stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikan Suomalainen Lehti (1879–1894)
Aiheesta muualla

Amerikan Suomalainen Lehti digitoituna Kansalliskirjastossa
Altamura

| Altamura |
| --- | --- |
 Altamuran katedraali
 vaakuna
 Altamura Barissa
 Altamura
 Koordinaatit:  
Valtio:  Italia
Alue:  Apulia
Metropolikaupunki:  Bari
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  428 km²
Korkeus:  450 m
Väkiluku (2011):  69 529
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Altamura on kaupunki Apuliassa, Etelä-Italiassa, Materan lähellä. Se sijaitsee 45 kilometriä lounaaseen Barista. Vuonna 2016 Altamurassa oli yli 70000 asukasta. Nimekäs "pane di Altamura" (Altamuran leipä) on todennäköisesti italian tunnetuin leipä. Ykkösnähtävyys sekä vanhin kaupungin muistomerkki on katedraali, jonka keisari Fredrik II rakennutti vuonna 1232.
Vähän matkan päässä kaupungista on löydetty vuonna 1993 neandertalilaisen luuranko (”Uomo di Altamura”, Altamuran mies), joka on yksi maailman parhaiten säilyneistä neandertalilaisen luurangoista. Sen kallosta on eristetty neandertalialisen DNA:ta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Altamura Wikimedia Commonsissa
Sérgio Sette Câmara

| Sérgio Sette Câmara |
| --- | --- |
 Sérgio Sette Câmara vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sérgio Sette Câmara Filho
Syntynyt: 23. toukokuuta 1998 (ikä 26) Belo Horizonte, Brasilia
Kansalaisuus:   Brasilia
Aiheesta muualla
www.sergiosettecamara.com
Sérgio Sette Câmara Filho (s. 23. toukokuuta 1998 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia) on brasilialainen rata-autoilija.
Câmara kuului vuonna 2016 Red Bullin nuorten kuljettajien ohjelmaan.
Ura

Câmara aloitti uransa karting-luokista vuonna 2006. Vuonna 2011 hän voitti Brasilian Kartingin Junior -luokan mestaruuden. Seuraava vuonna hän voitti IAME International -luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Câmara sijoittui Brasilian Karting -luokan toiseksi.
Vuonna 2014 Câmara aloitteli kilpauraansa ajaen kolme kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2015 Câmara ajoi täyden kauden Euroopan F3 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kaksi kolmossijaa ja 57,5 pistettä sijoittuen sarjan 15:ksi. Hän osallistui samana vuonna perinteiseen Formula 3 Masters kilpailuun sijoittuen kilpailussa kolmanneksi. Hän ajoi myös samana vuonna seitsemän kilpailua Toyota Racing Series -sarjassa. Vuonna 2016 Câmara jatkoi Euroopan F3 -sarjassa. Hän nousi kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle, keräsi 117 pistettä ja sijoittui kuljettajien sarjassa 11:nneksi. Kauden jälkeisessä Macaon GP:ssä hän sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2017 Câmara ajoi Formula 2 -sarjassa MP Motorsportilla. Hän keräsi 47 pistettä ollen sarjan 12. Hän otti kauden ainoan voittonsa Belgian sprinttikilpailussa ja sijoittui toiseksi Italian sprinttikilpailussa.
Kaudeksi 2018 hän siirtyi ajamaan Carlin-talliin.
Formula 2 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | MP Motorsport | BHRFEA 13 | BHRSPR 18 | ESPFEA 14 | ESPSPR 15 | MONFEA Kesk. | MONSPR 14 | AZEFEA 13 | AZESPR 9 | AUTFEA 16 | AUTSPR 10 | GBRFEA 13 | GBRSPR 15 | HUNFEA 16 | HUNSPR 13 | BELFEA 6 | BELSPR 1 | ITAFEA 7 | ITASPR 2 | JERFEA 10 | JERSPR 14 | ABUFEA 9 | ABUSPR 8 |  |  | 47 | 12. |
| 2018 | Carlin | BHRFEA 2 | BHRSPR 3 | AZEFEA 4 | AZESPR DSQ | ESPFEA 7 | ESPSPR Kesk. | MONFEA DNS | MONSPR DNS | FRAFEA 2 | FRASPR 6 | AUTFEA 6 | AUTSPR 3 | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 17 | HUNFEA 7 | HUNSPR 3 | BELFEA 2 | BELSPR 9 | ITAFEA 7 | ITASPR 3 | RUSFEA 5 | RUSSPR 2 | ABUFEA 16 | ABUSPR 10 | 164 | 6. |
| 2019 | DAMS | BHRFEA 3 | BHRSPR 2 | AZEFEA Kesk. | AZESPR 6 | ESPFEA NC | ESPSPR 17 | MONFEA 3 | MONSPR 6 | FRAFEA 2 | FRASPR 5 | AUTFEA 5 | AUTSPR 1 | GBRFEA 4 | GBRSPR 17 | HUNFEA 5 | HUNSPR 3 | BELFEA C | BELSPR C | ITAFEA 5 | ITASPR Kesk. | RUSFEA 5 | RUSSPR 6 | ABUFEA 1 | ABUSPR 3 | 204 | 4. |
Amerikan Sanomat (Ashtabula)

Amerikan Sanomat oli Ohion Ashtabulassa vuosina 1897–1913 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
Yhdysvaltain Sanomia julkaisseen August Edwardsin muutettua Minneapolisiin vuonna 1893 Ohion suomalaiset jäivät neljäksi vuodeksi ilman omaa sanomalehteä. Vuonna 1897 Edwards palasi Ashtabulaan, jossa hän alkoi julkaista Amerikan Sanomat -nimistä viikkolehteä. Vuonna 1903 sen levikki oli kasvanut 9 000 kappaleeseen. Samana vuonna Edwards osti Michiganin Calumetista Suomettaren, minkä jälkeen lehti ilmestyi nimellä Amerikan Sanomat ja Suometar. Edwardsin vetäydyttyä lehtityöstä sen toimittajina työskentelivät J. Jaatinen, Julius Saastamoinen ja Emil Saastamoinen.
Amerikan Sanomien levikki nousi vuosina 1909–1910 yli 11 000 kappaleen. Lehdellä oli lukijoita kaukana Ohion rajojen ulkopuolella. Pian sen levikki alkoi kuitenkin pudota rajusti ja oli vuonna 1913 enää 5 000 kappaletta. Harmittomana ja värittömänä Amerikan Sanomat ei kyennyt kilpailemaan suurten kasvukeskusten poliittisten lehtien kanssa.
Aiheesta muualla

Amerikan Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Amerikan Sanomat ja Suometar digitoituna kansalliskirjastossa
Amerikan Suometar

Amerikan Suometar oli vuonna 1910 kahdeksansivuinen kuvaton broadsheet.
Amerikan Suometar oli luterilaisen Suomi-Synodin Michiganin Hancockissa vuosina 1899–1962 julkaisema amerikansuomalainen sanomalehti.
Amerikan Suomettaren perustamisen syynä oli muiden amerikansuomalaisten lehtien kriittinen suhtautuminen Suomi-Synodin tarkoitusperiin ja toimintaan. Sen ensimmäinen toimittaja oli N. J. Ahlman. Pappien ja maallikkojen julkaisema lehti siirtyi vuonna 1900 Paimen-Sanomien ja Lasten Lehden tavoin Suomalaisen Luterilaisen Kustannusliikkeen omaisuudeksi. Kristillisessä hengessä toimitetun lehden tarkoituksena oli tukea Suomi-Synodin, sen papiston ja raittiusliikkeen toimintaa, säilyttää ja edistää suomalaista kansallishenkeä, kulttuuria ja opetusta sekä kertoa Suomen, Yhdysvaltojen ja amerikansuomalaisen yhteisön sekä mahdollisuuksien mukaan myös muun maailman tapahtumista.
Lehden tilaajamäärä oli 4 000 vuonna 1903, 5 300 vuonna 1913 ja enimmillään 7 000 vuonna 1917. Sen ilmestymistiheys laajeni viikkolehdestä kolmeen kertaan viikossa vuonna 1913. Toimittajat olivat alkuvaiheessa sivutoimisia ja vaihtuivat useasti. Vuosina 1908–1911 toimittajana työskenteli John Parkkila ja vuodesta 1913 Emil Saastamoinen. Linjaltaan konservatiivinen lehti vastusti sosialisteja ja riiteli jatkuvasti samassa kaupungissa ilmestyneen Työmiehen kanssa. Sen kovin koetus oli Kuparisaaren kaivoslakko vuosina 1913–1914, jolloin Suometarta syytettiin suuryritysten ja lakonmurtajien tukemisesta.
Amerikan Suomettaren levikki keskittyi Yhdysvaltojen Keskilännen valtioihin. Yritykset laajentaa sen tilaajakuntaa maan itärannikolla eivät ilmeisesti koskaan tuottaneet tulosta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kustannusliike perusti haarakonttorin länsirannikolle Oregonin Astoriaan, joka alkoi julkaista erillistä Lännen Suometar -lehteä. Astorian epäonninen lehtiyritys ja Hancockiin perustettu kirja- ja paperikauppa veivät kustannusliikkeen konkurssin partaalle, mutta vuoteen 1958 mennessä se oli jälleen velaton. Viimeisinä vuosinaan Amerikan Suomettaren tilanne heikkeni nopeasti, eikä Suomi-Synodi pystynyt tukemaan sitä rahallisesti. Sen ilmestyminen lakkasi vuoden 1962 lopussa, jolloin kirkkokunta liitettiin Amerikan luterilaiseen kirkkoon. Lehden tilaajaluettelon osti Amerikan Uutiset, josta tuli eräänlainen suomenkielisen kirkollisen toiminnan äänenkannattaja.
Nimellä Amerikan Suometar on ilmestynyt myös J. W. Lähteen New York Millsissä vuosina 1889–1890 toimittama lehti.
Aiheesta muualla

Amerikan Suometar digitoituna Kansalliskirjastossa
Amerikan Suometar 1899-1919: muistojulkaisu.  Hancock:  Suomalais-luteerilainen kustannusliike, 1919.  Teoksen verkkoversio.
Amerikan Suomalainen Lehti

Lehden etusivu kesäkuussa 1876.
Amerikan Suomalainen Lehti oli Michiganin Hancockissa vuonna 1876 ilmestynyt ensimmäinen amerikansuomalainen sanomalehti.
Lehden perustaja oli Suomesta saapunut ylioppilas Antti Johannes Muikku. Sen tarkoitus oli palvella Kuparisaaren kasvavaa suomalaisasutusta. Nelisivuinen ja nelipalstainen Amerikan Suomalainen Lehti painettiin saksalaisen E. P. Kibbeen kirjapainossa. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. huhtikuuta 1876. Puoluekannaltaan republikaaninen lehti oli sisällöltään monipuolinen ja pirteä ja siinä oli runsaasti ilmoituksia. Sen tilaajamäärä jäi kuitenkin liian pieneksi, varsinkin kun paikallinen lestadiolaisjohtaja oli kieltänyt joukkojaan sitä lukemasta. Lehden viimeinen numero ilmestyi saman vuoden heinäkuussa. Sen jälkeen Muikku julkaisi muutaman numeron Lehtinen-nimistä sanomalehteä.
Aiheesta muualla

Amerikan Suomalainen Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
Lehtinen digitoituna kansalliskirjastossa
Amityville

Amityvillen kylä.
Amityville on kylä Babylonin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa. Kylän asukasluku on 9 441 (2000) ja pinta-ala noin 6,5 neliökilometriä. Kylä asutettiin 1600-luvulla ja se sai itsehallinnon (incorporated) vuonna 1894. Kylä oli aikoinaan suosittu lomakohde.
Taiwaninmakaki

| Taiwaninmakaki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Heimo::  Vanhan maailman häntäapinat Cercopithecidae
Suku::  Makakit Macaca
Laji::  cyclopis
Kaksiosainen nimi
 Macaca cyclopis  (Swinhoe, 1863) 
 Taiwaninmakakin levinneisyys
Katso myös
   Taiwaninmakaki Wikispeciesissä   Taiwaninmakaki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Taiwaninmakaki (Macaca cyclopis) on Taiwanilla eli Kiinan tasavallassa endeemisenä tavattava makaki. Joitakin luontoon karanneita taiwaninmakakeita esiintyy myös paikoitellen Japanissa.
Koko ja ulkonäkö

Taiwaninmakakien urokset ovat huomattavasti naaraampia kookkaampia. Urosten paino on 6–9 kiloa ja pituus 45–54 cm. Pienemmät naaraat ovat painoltaan noin 5 kiloa ja pituudeltaan 40 cm. Makakien hännän pituus on noin 40 cm ja niillä on kesäisin ruskehtava turkki. Talvisin turkin karvoitus harmaantuu. Rinnassa makakeilla on harmaata tai valkoista karvaa. Naama on karvaton ja sen iho vaaleanpunainen. Pitkä nenä on litteä. Suussaan makakilla on suuret kulmahampaat ja vahvat poskihampaat. Makakeilla on poskipussit, joihin ne voivat kerätä ruokaa ja siirtyä sitten turvallisempaan paikkaan syömään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Taiwaninmakaki on endeeminen laji Taiwanissa eli Kiinan tasavallassa. Nykyisin makakehja tavataan lähinnä Taiwanin saaren sisäosien vuorilla. Aiemmin ne ovat ilmeisesti olleet ykleisiä rannikolla, mutta sittemmin ne ovat hävinneet ihmisen asuttamilta alueilta. Taiwaninmakakia tavataan paikoitellen myös vieraslajina Japanissa, jossa niitä on päässyt luontoon etenkin eläintarhoista karkaamalla. Japanissa laji on myös risteytynyt paikallisten japaninmakakien kanssa.
Taiwaninmakakit suosivat elinympäristönään lehtimetsiä, lehti- ja havupuiden sekametsiä, havumetsiä tai bambumetsiä. Viljellyillä alueilla sitä saatetaan tavata ravinnonhaussa. Korkeimmillaan makakeja tavataan 3 600 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta yleisimmillään ne ovat 1 000–1 500 metrin korkeudella.
Elintavat

Taiwaninmakakit ovat päiväaktiivisia. Suurimman osan ajastaan ne viettävät maassa neljällä jalalla kulkien. Makakit elävät ryhmissä, joissa on noin 10 yksilöä. Suuremmatkin ryhmät ovat tosin mahdollisia. Yhteen ryhmään kuuluu useita naaraita ja yksi tai useampi uros. Jos uroksia on useita, yksi niistä pyrkii hallitsemaan koko ryhmää. Naarailla on oma hierarkiansa, jossa korkeassa asemassa olevien yksilöiden jälkekläiset perivät asemansa. Keskinäiseen kommunikaatioonsa makakit käyttävät erilaisia äänähdyksiä ja kasvojen ilmeitä.
Makakien ruokavalioon lukeutuvat hedelmät, lehdet, marjat, siemenet, hyönteiset ja pienet selkärangalliset. Kaikkiaan ne saattavat käyttää ravinnokseen yli 300  eri kasvilajia, joista monelle ne ovat myös huomattavia siementen levittäjiä. Makakit saattavat myös ryöstellä ravintoa ihmisten viljelmiltä. Makakien petoeläimiin kuuluvat esimerkiksi suuret petolinnut ja aiemmin myös sukupuuttoon jo mahdollisesti kuollut formosanpuuleopardi.
Urokset ja naaraat tulevat sukukypsiksi noin 5 vuoden iässä, Parittelu tapahtuu marraskuun ja tammikuun välisenä aikana ja poikaset syntyvät useimmiten helmikuun ja kesäkuun välisenä aikana. Vuosittainen syntyvyys on noin 0,70. Nuoret naaraat synnyttävät tavallisesti vain joka toinen vuosi ja vanhemmat vuosittain.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt nubianvuohen elinvoimaiseksi lajiksi. Lajin selviytymisellä ei uskota olevan suuria uhkia. Sen kantoja voivat tosin vähentää elinympäristön pieneneminen maanviljelyn ja rakentamisen takia. Lajia metsästetään jonkin verran laittomasti, mutta metsästyksellä ei uskota olevan suurta vaikutusta lajin kantoihin. Makakeja myös hävitetään tuhoeläiminä etenkin viljelymaiden lähellä. Lajia tavataan useilla suojelluilla alueilla ja esimerkiksi viidessä Taiwanin kansallispuistossa.
Makakiemo poikasen kanssa.
Makakijoukko.
Svenska Aero Jaktfalken

| Jaktfalken |
| --- | --- |
 Suomen ilmavoimien Jaktfalken II heinäkuussa 1943.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Svenska Aero ASJA
Suunnittelija:  Carl C. Bücker
Ensilento:  1929
Poistettu käytöstä:  1945 (Suomen ilmavoimat)
Pääkäyttäjät:  Ruotsin ilmavoimat Suomen ilmavoimat
Valmistusmäärä:  18 
Svenska Aero Jaktfalken (suom. tunturihaukka) oli ruotsalainen kaksitasoinen hävittäjälentokone, jonka kehitti, ja jota valmisti alkuun Svenska Aero -lentokonetehdas. Yhtiö ajautui 1930-luvun alulla talousvaikeuksiin, ja siirtyi ASJAn omistukseen. Koneita valmistettiin useampana sarjana kaikkiaan 18 yksilöä, ja ne palvelivat Ruotsin ilmavoimissa vuoteen 1941 saakka. Ruotsi lahjoitti kolme vanhentunutta konetta Suomelle talvisodan aikana joulukuussa 1939. Koneet olivat Suomessa koulutuskäytössä, ja niiden käyttö jatkui aina vuoteen 1945 saakka.
Historia

Ruotsalaisen Svenska Aero -lentokonevalmistajan palveluksessa ollut saksalainen lentokonesuunnittelija Carl C. Bücker suunnitteli vuonna 1929 Jaktfalken-hävittäjän. Prototyyppi teki ensilentonsa vuoden lopulla, ja ilmavoimat otti sen käyttöön tyyppimerkinnällä J 5. Kone osoittautui onnistuneeksi, ja eteni sarjatuotantoon. Jaktfalken I -tuotantomalli sai Ruotsin ilmavoimien tunnuksen J 6, ja sitä valmistettiin seitsemän kappaletta vuosina 1930–1931. J 6:n pohjalta kehitettiin seuraava J 6A -tuotantoversio, joita Ruotsin ilmavoimat tilasivat Svenska Aerolta kolme kappaletta marraskuussa 1931. Lentokonetehdas ajautui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin, ja siirtyi ASJA:n omistukseen vuonna 1933. ASJA valmisti konetyyppiä J 6B -tyyppimerkinnällä vielä seitsemän yksilöä lisää. Konetyyppi oli Ruotsin ilmavoimien käytössä vuoteen 1941.
Käyttö Suomessa

Talvisodan aikana joulukuussa 1939 Suomi sai lahjoituksena Ruotsilta kahdeksan vanhempaa harjoituskäyttöön tarkoitettua lentokonetta. Koneista kaksi oli Jaktfalkenin J 6B -mallia, ja kolmas alun perin J 6A, joka oli myöhemmin muutettu vastaamaan J 6B:tä. Koneet toimitettiin Suomeen tammikuussa 1940, ja ne saivat alkuperäisten ruotsalaistunnusten mukaiset rekisteritunnukset JF-219, JF-224 ja JF-228. Koneita käyttivät alkuun lentolaivue 34 ja Täydennyslentolaivueet 17 ja -35. JF-219 poistettiin käytöstä ensimmäisenä sen vaurioiduttua elokuussa 1941. Jäljellä olleet JF-224 ja JF-228 siirrettiin jatkosodan aikana Kauhavan Lentosotakoululle, missä JF-224 vaurioitui korjauskelvottomaan kuntoon helmikuussa 1944. Tyypin viimeinen lento Suomessa tehtiin JF-228:lla Ilmavoimien Varikolle 20. helmikuuta 1945. Koneista eniten käytetty oli JF-224, jolle kertyi Suomessa yhteensä 484 lentotuntia.
Versiot

Jaktfalken (J 5) – SA:n rakentama prototyyppi.
Jaktfalken I (J 6) – SA:n tuotantoversio, 7 kpl.
Jaktfalken II (J 6A) – SA:n jatkokehitetty tuotantoversio, 3 kpl.
Jaktfalken II (J 6B) – ASJA:n valmistama jatkokehitetty tuotantoversio, 7 kpl.
Tekniset tiedot (Jaktfalken II)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&07.05000007,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&08.08000008,8 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.04600003,46 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&022.080000022,8 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01080.&&&&001 080 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&01470.&&&&001 470 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Bristol Jupiter VIIF yhdeksänsylinterinen ilmajäähdytteinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0343.&&&&00343 kW (&&&&&&&&&&&&0460.&&&&00460 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”.~300 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0250.&&&&00250 km/h
Lentoaika: 2 h 30 min
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08500.&&&&008 500 m
Aseistus
2 × tahdistettua 8 mm Colt-konekivääriä (alkuperäinen)
2 × 7,7 mm asetta (myöhempi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svenska Aero Jaktfalken Wikimedia Commonsissa
Svenska Aero Jaktfalk.
Antti Vasala

Antti Antero Vasala (s. 13. toukokuuta 1977 Heinola) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti Lahden Ahkeraa ja hänen valmentajanaan toimi Simo Kaukonen. Kalevan kisoista Vasala voitti hopeaa ja kaksi pronssia 800 metrin juoksussa sekä kaksi hopeaa 1 500 metrin juoksussa. Lisäksi hän voitti viestijuoksun SM-kilpailuista neljä kultaa 4 x 800 metrin viestijuoksussa sekä kolme kultaa, hopeaa ja pronssia 4 x 1 500 metrin viestijuoksussa. Virallisissa kilpailuissa Vasala ei ole esiintynyt vuoden 2005 jälkeen.
Ans kattoo ny (kappale)

| ”Ans kattoo ny / Joskus kosket sydäntäin” Anita Hirvonen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Ans kattoo ny
 A-puoli: ”Ans kattoo ny”
 Julkaistu: 1983
 Tyylilaji: iskelmämusiikki
 Kesto: 03.04
 Levy-yhtiö: CBS
Anita Hirvosen muut singlet
|   | ”Ans kattoo ny / Joskus kosket sydäntäin”  |   |
Ans kattoo ny on suomalainen iskelmä vuodelta 1983. Sen sävelsi Antti Hyvärinen ja sanoitti Chrisse Johansson. Kappaleen tulkitsi Anita Hirvonen ja se on yksi hänen suuria menestyksiään ja samannimisen albumin avausraita. Kappale julkaistiin myös seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan "Joskus kosket sydäntäin". Albumin myynti ylitti kultalevyyn oikeuttavan määrän.
"Ans kattoo ny" edustaa Anita Hirvosen tuotannon kaupallista huippuaikaa, hänen kolme perättäistä studioalbumiaan ylitti kultalevyrajan vuosina 1981–1983. Kappaleen rakenne eroaa iskelmän peruskaavasta siten, että siinä lauletaan kertosäe - säkeistö -kertosäe - säkeistö, kun tyypillisesti säkeistö lauletaan ennen kertosäettä.
Iskelmämusiikille lajityypillisesti "Ans kattoo ny" kertoo parisuhteesta. Tässä tapauksessa laulun kertoja on juuri tavannut kiinnostavan ihmisen, ja epäröi, kannattaako suhteeseen ryhtyä. Sanoituksesta ilmenee, että kertoja tietää ihastuksestaan hieman, mutta ei omasta mielestään tarpeeksi. B-puolen "Joskus kosket sydäntäin" taasen kertoo parisuhteen jälkeisestä tilasta. Kertoja haikailee entisen rakkautensa perään, mutta on jo päässyt suhteen päättymisen aiheuttaman tuskan yli.
Aiheesta muualla

Chordu.com : Chords for Anita Hirvonen - Deva kukku de / Ans kattoo nyt
Andrew Driver

Andrew Driver
Andrew David Driver (s. 20. marraskuuta 1987) on englantilaissyntyinen ammattilaisjalkapalloilija, joka pelaa Skotlannin valioliigassa Heart of Midlothianin joukkueessa. Hän edusti poikien tasolla Skotlantia ja Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta. Lopulta hän valitsi Skotlannin jalkapallomaajoukkueen pelatakseen aikuisten tasolla kansainvälisiä otteluita.
Ura

Driver aloitti jalkapallouransa Hutchison Valen joukkueessa, josta hän siirtyi Heart of Midlothianin junioriakatemiaan. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueessa vuonna 2006 seuran harjoitusottelukiertueella. Samana syksynä hän teki debyyttinsä myös sarjaottelussa ja onnistui heti maalinteossa.
Driverin sopimus kestää vuoteen 2011 saakka, mutta moni seura on ollut hänestä kiinnostunut, varsinkin englantilaisseura Burnley FC ja hollantilainen FC Twente.
Palkinnot

Scottish Premier League Young Player of the Month: syyskuu 2007
Alpenan piirikunta

Alpenan piirikunta (engl. Alpena County) on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 28 907 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Alpenan kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1857.
Kuvia piirikunnasta

Alpenan piirikunnan oikeustalo Alpenassa.
Alpenan kaupungintalo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alpenan piirikunta Wikimedia Commonsissa
Andrew Dickson White

Andrew Dickson White vuonna 1910
Andrew Dickson White (7. marraskuuta 1832 Homer, New York – 4. marraskuuta 1918 Ithaca, New York) oli yhdysvaltalainen opettaja, historioitsija ja diplomaatti, joka oli toinen Cornellin yliopiston perustajista ja yliopiston ensimmäinen rehtori vuosina 1866–1885.
Opinnot ja työura

White opiskeli Yalen yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1853. Valmistumisen jälkeen White matkusti Eurooppaan, jossa hän opiskeli kieliä ja historiaa Pariisissa ja Berliinissä. Vuosina 1854–1855 hän toimi kuuden kuukauden ajan attaseana Yhdysvaltain lähetystössä Pietarissa. Palattuaan kotimaahansa White kirjautui jälleen Yalen yliopistoon, josta hän sai maisterin tutkinnon vuonna 1856. Vuosina 1858–1863 hän toimi historian ja englanninkielisen kirjallisuuden professorina Michiganin yliopistossa.
Vuonna 1864 Whitesta tuli Yhdysvaltain senaatin jäsen. Senaatin työssä hän tapasi toisen senaattorin, Ezra Cornellin, jonka kanssa White oli päättämässä korkeakoulun sijoittamisesta New Yorkin osavaltioon niin kutsutun Morrill-asetuksen perusteella. Yhteisen työskentelyn tuloksena syntyi Ithacan kaupunkiin sijoitettu Cornellin yliopisto, joka perustettiin vuonna 1865 ja avattiin virallisesti vuonna 1868. White nimettiin yliopiston ensimmäiseksi rehtoriksi. Hän jatkoi toimessa lähes 20 vuoden ajan vuoteen 1885 saakka.
Cornellin vuosien aikana White oli vuosina 1879–1881 virkavapaalla toimiessaan Yhdysvaltain erikoislähettiläänä Saksassa. Yliopistouran jälkeen hän toimi samassa tehtävässä vuosina 1892–1894 Venäjällä. White nimitettiin Yhdysvaltain Saksan suurlähettilääksi vuosiksi 1897–1902. Hän toimi Yhdysvaltain delegaation edustajana vuoden 1899 Haagin rauhankonferenssissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrew Dickson White Wikimedia Commonsissa
Antero Ruotsalainen

Klaus Antero Ruotsalainen (18. toukokuuta 1937 Kiuruvesi – 23. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Ruotsalainen suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1959 ja kuurojenkoulunopettajan tutkinnon 1961. Hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1966–1967. Hän oli edustettuna Suomen Taiteilijaseuran vuosinäyttelyissä 1968–1970, Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyssä 1968 sekä Nuorten näyttelyissä 1967 ja 1969. Hänen töitään on ollut esillä eri puolilla Suomea, Rostockissa (1977), Pariisissa (2002), Seixalissa (2004, 2005, 2008, 2010) ja Colorado Springsissä (2007).
Ruotsalaisella oli yksityisnäyttelyitä Helsingissä ja neuvostoaikaisessa Tallinnassa. Kiuruveden kulttuuritalossa on hänen omien teostensa pysyvä näyttely, jossa esillä on veistoksia, maalauksia ja grafiikkaa kaikkiaan 85 teoksen verran. Hänen teoksiaan kuuluu moniin muihin kokoelmiin muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseossa, Wäinö Aaltosen museossa, Heinolan taidemuseossa ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tiloissa.
Ruotsalainen työskenteli taiteellisen uransa ohella kuvaamataidon, musiikin ja teknisen työn opettajana sekä koulun johtajana. Hänellä oli myös vararehtorin asema ja erityisopettajan pätevyys. Television minisarjassa Presidentin mies (1998) oli lavasteina kaksitoista Ruotsalaisen taideteosta.