Hepatiitti
Hepatiitin alaryhmät > Virusten aiheuttamat hepatiitit

Suurin osa akuuteista hepatiiteista johtuu viruksista. Akuutti hepatiitti jaetaan alatyyppeihin sen aiheuttaneen viruksen mukaan. Virologisesti eri hepatiitin alatyypit poikkeavat huomattavasti toisistaan, ja siksi myös erityyppisten hepatiittien hoidossa tarvitaan erilaisia keinoja.
Hepatiitti A ("tarttuva keltatauti") on yksi hepatiitin akuuteista muodoista. Sen aiheuttaa A-hepatiittivirus. Suomesta tauti on lähes kokonaan kadonnut. A-hepatiittivirus leviää ulosteen mukana. Hepatiitti A:n ensimmäisiin oireisiin kuuluvat kuume, nivelsärky, ripuli ja pahoinvointi. Myöhemmin sairastuneen iho kellastuu. Se johtuu siitä, että maksa ei voi poistaa verenkierrosta punasolujen hajoamisessa vapautuvaa bilirubiinia. Oireet voivat kestää kuukausia. Hepatiitti A johtaa harvoin kuolemaan ja paranee useimmiten itsestään. Se on vaarallinen lähinnä ihmisille, joilla on jo ennestään jokin maksasairaus. Vaikka muut hepatiitin akuutit muodot lisäävät riskiä sairastua maksasyöpään, hepatiitti A ei lisää. Hepatiitti A:han on rokotus, jonka vaikutus alkaa noin kahden viikon kuluttua ensimmäisen rokotuksen saamisesta. Myös gammaglobuliinia käytetään virukselta suojautumiseen.
Hepatiitti B on huomattavasti hepatiitin A-muotoa vaarallisempi. Elimistöön päässyt B-hepatiittivirus voi aiheuttaa kroonisen maksasairauden ja pahimmassa tapauksessa kuoleman. Myös kirroosin ja maksasyövän riski moninkertaistuu. Sairaus on jopa 30 prosentilla potilaista oireeton. Krooniseen B-hepatiittiin liittyy arviolta 15–25 prosentin kuolleisuus. Sairastumisen keskeiset riskitekijät ovat suonensisäiset huumeet (yhteisneuloilla) ja suojaamaton seksi useiden kumppanien kanssa. Myös B-hepatiittia vastaan on rokote. Saatavilla on myös yhdistelmärokote, jolla saadaan suoja sekä A- että B-hepatiittia vastaan. Hepatiitti B tarttuu herkästi seksuaalisessa kanssakäymisessä.
Hepatiitti C leviää veren välityksellä. Sairaus on monesti oireeton ja voi muuttua krooniseksi. Suomessa hemofiliaan sairastuneista noin puolet on saanut hepatiitti-C-tartunnan hemofilian hoitoon käytettävästä plasmaperäisestä lääkkeestä. Viiden vuoden ajan neulahuumeita käyttäneistä jo 40 prosentilla on C-hepatiitti. Seksin kautta C-hepatiitti on lähes mahdotonta saada (yksiavioisilla alle 0–0,6 prosentin riski/vuosi). Kroonisella potilaalla on satakertainen riski sairastua maksasyöpään, ja jo virus itsessään voi olla hengenvaarallinen. Myös C-hepatiitti etenee monilla maksakirroosiin ja usein sen kautta maksasyöpään. C-hepatiittia vastaan ei ole rokotetta. Monissa maissa on siirrytty geeniteknisesti valmistettuihin rekombinanttilääkkeisiin.
Hepatiitti D voi tarttua veren välityksellä, myös seksistä. Krooninen D-hepatiitti vaatii kehittyäkseen kuitenkin jo olemassa olevan B-hepatiittiviruksen. Suurin osa tapauksista todetaan terveydenhuollon asiakkailla rutiinitarkastuksissa.
Hepatiitti E on vuonna 1955 löydetty akuutti tautimuoto. Sitä tavataan lähinnä tropiikin kehittyvissä maissa; huomattavia epidemioita on esiintynyt muun muassa Intiassa ja Sudanissa. Tätä muotoa vastaan on kehitetty rokote, jonka testaaminen on onnistunut Kiinassa.
Hepatiitti F on viruksen aiheuttama maksatulehdus, jonka olemassaolo on kiisteltyä. Sairautta on kuvattu lääketieteellisessä kirjallisuudessa hyvin satunnaisesti, eikä sitä käytetä enää virallisessa diagnostiikassa.
Hepatiitti G ja hepatiitti GB kuvattiin 1990-luvulla. Molempien taustalla on ilmeisesti sama virus.