stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arja Alho

| Arja Inkeri Alho |
| --- | --- |

Suomen II valtiovarainministeri
 Lipponen I  13. huhtikuuta 1995 – 8. lokakuuta 1997  
Edeltäjä:  Ulla Puolanne
Seuraaja:  Jouko Skinnari
Kansanedustaja
 26.3.1983–23.3.1999, 19.3.2003–20.3.2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1954 (ikä 70) Hartola
Ammatti:  tutkija ja vapaa kirjoittaja
Tiedot
Puolue:  SDP
Arja Inkeri Alho (s. 21. maaliskuuta 1954 Hartola) on suomalainen tutkija ja vapaa kirjoittaja sekä poliitikko. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden tohtori.
Alho oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1983–1999 Helsingin kaupungin vaalipiiristä ja vuosina 2003–2007 Uudenmaan vaalipiiristä. Hän oli Lipposen I hallituksen toinen valtiovarainministeri vuosina 1995–1997.
Elämä

Alho valmistui ylioppilaaksi Joutsan yhteiskoulusta vuonna 1974 ja sairaanhoitajaksi Lahden sairaanhoito-oppilaitoksesta vuonna 1977. Hän työskenteli vuodet 1977–1981 sairaanhoitajana Kellokosken sairaalassa ja Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa. Ennen valintaansa eduskuntaan Alho toimi Uudenmaan lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston projektisihteerinä vuodet 1981–1983.
Vuonna 1989 Alho valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta. Vuonna 2004 hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi.
Poliittinen ura

Alho oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1980–1999 ja puheenjohtaja vuosina 1993–1994. Helsingin kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1989–1990 ja ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuonna 1991. Hän johti SDP:n Helsingin piiriä vuosina 1993–1996. Vuosina 2007–2008 Alho toimi Siuntion kunnanhallituksen puheenjohtajana. Hänet valittiin Siuntion kunnanvaltuustoon vuoden 2012 kuntavaaleissa. Alho toimi Siuntion kunnanvaltuuston puheenjohtajana 2013–2017.
Alho valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1983 vaaleissa Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hän toimi SDP:n kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuoteen 1999 saakka. Alho oli ehdolla myös vuoden 1999 vaaleissa, muttei tullut valituksi 2 021 äänellä. Vuoden 2003 vaaleissa Alho valittiin eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä. Hän oli ehdolla myös vuoden 2007 vaaleissa ja sai 2 726 ääntä pudoten eduskunnasta. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Alho pyrki jälleen kansanedustajaksi, mutta ei tullut valituksi.
Vuosina 1995–1997 Alho toimi toisena valtiovarainministerinä Lipposen I hallituksessa. Hän vastasi verotuksesta, rahoitusmarkkinoista ja valtioneuvoston tulevaisuusselontekojen valmistelusta. Syksyllä 1997 Alho erosi ministerin tehtävästä niin kutsutun Sundqvist-jupakan seurauksena.
Eduskunnassa Alho oli perustuslakivaliokunnan pitkäaikainen jäsen ja sen varapuheenjohtaja vuosina 1987–1995 ja 2003–2007. Hän toimi Suomen Pankin tilintarkastajana vuosina 1991–1995 ja pankkivaltuuston jäsenenä 2003–2007. Hän oli kahteen otteeseen Pohjoismaiden neuvoston valtuuskunnan jäsen (1997–1999 ja 2003–2007) ja toimi myös Pohjoismaiden investointipankki NIB:n kontrollikomitean jäsenenä. Alho oli myös Itämeren parlamentaarikkokonferenssin Suomen valtuuskunnan jäsen vuosina 2003–2007. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1982 ja 1988 vaaleissa.
Alhon muita luottamustoimia ovat olleet muun muassa hallintoneuvoston jäsenyydet Kemirassa (1988–1995) ja Sonerassa (1998–2001). Vuosina 2003–2007 hän oli Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen (Suomi-yhtiön) edustajiston jäsen ja vuosina 2008–2013 hallituksen varapuheenjohtaja. Vuosina 2004–2008 Alho oli myös HOK-Elannon edustajiston jäsen.
Loppuvuodesta 2009 Alho aloitti Ydin-lehden päätoimittajana. Hän pyrki vuonna 2013 Maailmanpankin johtokuntaan.
Yksityiselämä

Alhon puoliso oli vuosina 1990–2005 toimittaja Petteri Väänänen. Heillä on kaksi lasta.
Julkaisut

Naiskansanedustajan muotokuva. Naisnäkökulma vallankäytössä.  (Pro gradu -tutkielma)  Helsingin yliopisto, valtiotieteellinen tiedekunta, 1989.  ISBN 952-90-0988-7
Kafka kävi meillä.  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 978-951-3-11149-6
Silent democracy, noisy media.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Yliopistopaino, 2004.  ISBN 978-952-1-01902-9  Teoksen verkkoversio.
Alho, Arja (toim.): Pippuri sen tekee.  Omakustanne, 2007.  ISBN 978-952-9-21683-3
Kovan tuulen varoitus.  Helsinki:  Into Kustannus, 2009.  ISBN 978-952-0-10377-4
Ei riitä! 120 euroa lisää perusturvaan.  Helsinki:  Into Kustannus, 2010.  ISBN 978-952-264-022-2
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Arja Alho Wikisitaateissa
Arja Alhon verkkosivusto
.aspx Arja Alho Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Arja Alho Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Sutinen, Teija: Arja Alho koki kovia politiikassa, mutta ei tunne katkeruutta HS.fi. 21.3.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Savukosken seurakunta

| Savukosken seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  luterilainen
Perustettu:  1916
Liitetty:  1931
Liitettiin:  Pelkosenniemen seurakuntaan
Infobox OKNimi-testi OK: 
Savukosken seurakunta oli vuosina 1916–1931 Savukoskella toiminut emäseurakunta. Seurakunta liitettiin vuonna 1931 Pelkosenniemen seurakuntaan. Savukosken seurakunta irroitettiin alunperin Sodankylän seurakunnan ja Kuolajärven seurakunnan osista itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi 1916. Kirkko rakennettiin valtion varoilla. Seurakuntaan kuuluneet Tanhuan kylän asukkaat anoivat liittämistä Pelkosenniemen seurakuntaan 1921. Lopulta seurakunta määrättiin liitettäväksi valtioneuvoston päätöksellä ja liittäminen toteutui 1931.
Aiheesta muualla

Tietoja Suomen seurakunnista -tietokanta: Savukoski
| n k Lapin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Enontekiö  Inari  Kittilä  Kolari  Muonio  Pelkosenniemi  Sodankylä  Utsjoki  |  |
| Entiset seurakunnat |  Savukoski  |  |
Oulun hiippakunta
Amsterdamsaari

Île Amsterdam
Île Amsterdamin kartta
| --- | --- |
Muut nimet:  Île Amsterdam
Sijainti:  37°52′S, 77°32′E Ranska
Vesialue:  Intian valtameri 
Korkeimmat kohdat:  Mont de la Dives (en), 867  m 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Amsterdamsaari (ransk. Île Amsterdam) on Ranskan eteläisiin ja antarktisiin alueisiin kuuluva tuliperäinen saari Intian valtameren eteläosassa. Saaren pinta-ala on 55 km² ja saarella on ympärivuoden miehitetty sääasema.
Maantiede

Amsterdamsaari sijaitsee Intian valtameren eteläosassa. Sijainniltaan se on yksi maailman syrjäisimmistä saarista. 89 kilometriä saaresta etelään sijaitsee pieni Île Saint-Paul. Saaren pinta-ala on 55 km² ja se on ovaalin muotoinen. Saaren korkein kohta Mont de la Dives kohoaa 881 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saari kohoaa loivasti idästä saaren keskustaa kohti. Suuri osa rannikosta on jyrkkää kalliota. Rantakallioiden korkeus vaihtelee 700 metristä saaren länsiosassa noin 30–60 metriin. Saari on tuliperäinen ja sillä on useita keiloja.
Amsterdamsaaren vuotuinen keskimääräinen lämpötila on 13,8°C. Elokuun keskilämpötila on 11,2°C ja helmikuun 17°C. Vuotuinen sadanta on 1127 mm. Ilmasto vaihtelee korkeuden mukaan. Lähempänä merenpintaa sää on lauhkea, kun taas korkeimmilla paikoilla ilmasto muistuttaa muiden subantarktisten saarien ilmastoa.
Maantiede > Luonto

Kasvillisuudesta alle 250 metrin korkeuksilla tavataan lähinnä lajia Poa novarae. 600 metriin saakka esiintyy lajeja Scirpus nodosus ja Spartina arundinacea. Vielä korkeammalla tavataan tulimaanakeenaa (Acaena magellanica) sekä eri sammalia. Etenkin saaren rannikolla kasvillisuuteen on vaikuttanut karjanhoito. Saarelle tuotiin nautoja vuonna 1871. Laidunnuksesta on kärsinyt esimerkiksi kotoperäinen puulaji Phylica nitida ja saarelle on tuotu monia sinne kuulumattomia kasvilajeja laidunnusta varten. Puita tavataan nykyisin vain muutamalla paikalla, mutta niitä on pyritty istuttamaan uudelleen ja saaren eteläosa on palautettu luonnontilaiseen tilaansa ilman tulokaslajeja.
Amsterdamsaari on merkittävin uhanalaisen Thalassarche carteri-albatrossin pesimäsaarista. Vuonna 2006 saarella oli arviolta 27 000 pesivää paria. Muita saarella pesiviä lajeja ovat nokialbatrossi, endeeminen erittäin uhanalainen amsterdamsaarenalbatrossi ja pitkätöyhtöpingviini. Amsterdamsaari on myös uudenamsterdaminhylkeen ja etelänmerinorsun lisääntymisaluetta. Saarella on myös sinne tuotuja nisäkäslajeja, kuten rottia, hiiriä ja kissoja.
Historia

Amsterdamsaaren löysi Fernão de Magalhãesin laivaston mukana yhdellä laivalla ollut Juan Sebastián Elcano vuonna 1522. Saaren nimesi Anthony van Diemen vuonna 1633. Ensimmäinen saarelle rantautunut oli puolestaan Willem de Vlamingh vuonna 1696. Saari liitettiin Ranskaan vuonna 1843 ja vuonna 1951 perustettiin Ranskan eteläisten ja antarktiset alueiden hallitsema Martin de Vivièsin ympäri vuoden miehitetty sääasema. Henkilökuntaa asemalla on kesäisin noin neljäkymmentä ja talvisin parikymmentä.
Tammikuussa 2025 saarella syttyi maastopalo, jonka takia kaikki ihmiset evakuoitiin Réunionille. Saaren syrjäisyyden takia palo pääsi etenemään hallitsemattomasti ja on polttanut yli puolet tämän Unescon maailmanperintökohteen pinta-alasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amsterdamsaari Wikimedia Commonsissa
Rannikon kalliota.
Phylica nitida.
Rehn

Rehn on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alf Rehn (s. 1972), suomalainen organisaation ja johtamisen professori, kirjoittaja ja puhuja
Artur Rehn (1885–1940), suomalainen teatteriohjaaja
Elisabeth Rehn (s. 1935), suomalainen poliitikko
Erwin Rehn (1927–2000), saksalainen natsien vastarintamies
Fritz Rehn (1874–1934), saksalainen tuomari
Gösta Rehn (1913–1996), ruotsalainen kansantaloustieteilijä
Götz Rehn (s. 1950), saksalainen taloustieteilijä
James Abram Garfield Rehn (1881–1965), yhdysvaltalainen hyönteistutkija
Jean Eric Rehn (1717–1793), ruotsalainen taiteilija
Jens Rehn (1918–1983), saksalainen kirjailija
Kevin Rehn Eires, Yohio (s. 1995), ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä
Ludwig Rehn (1849–1930), saksalainen kirurgi
Marie-Elisabeth Rehn (s. 1951), saksalainen folkloristi ja toimittaja
Marja Rehn (1953–2014), suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija
Olli Rehn (s. 1962), suomalainen poliitikko, Suomen Pankin pääjohtaja 2018–
Ove H. Rehn (1933–2004), suomalainen ekonomi ja jalkapallovaikuttaja
Stefan Rehn (s. 1966), ruotsalainen jalkapalloilija
Trista Rehn (s. 1972), yhdysvaltalainen televisioesiintyjä
Veronica Rehn-Kivi (s. 1956), suomalainen arkkitehti ja RKP:n kansanedustaja
Vuokko Rehn (1938–2011), suomalainen Keskustan kansanedustaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
José Mourinho

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Mário dos Santos Mourinho Félix
Syntymäaika: 26. tammikuuta 1963 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Setúbal, Portugali
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 senttimetriä
Lempinimi: Mou, The Special One, The Only One, The Happy One
Seura
Seura: Fenerbahçe
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1980–1982 | Rio Ave | 16 | (2) |
| 1982–1983 | Belenenses | 16 | (2) |
| 1983–1985 | Sesimbra | 35 | (1) |
| 1985–1987 | Comércio e Indústria | 27 | (8) |
| Yhteensä | Yhteensä | 94 | (13) |
Valmennusura
2000: Benfica
2001–2002: União de Leiria
2002–2004: Porto
2004–2007: Chelsea
2008–2010: Internazionale
2010–2013: Real Madrid
2013–2015: Chelsea
2016–2018: Manchester United
2019–2021: Tottenham Hotspur
2021–2024: Roma
2024–: Fenerbahçe
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José Mário dos Santos Mourinho Félix ([ʒuˈzɛ moˈɾiɲu]; s. 26. tammikuuta 1963 Setúbal) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on toiminut kesäkuusta 2024 lähtien Fenerbahçen päävalmentajana.
Mourinhoa pidetään yleisesti yhtenä 2000-luvun parhaista jalkapallovalmentajista. Hän johti Porton perättäisinä vuosina UEFA Cupin ja Mestarien liigan voittoon. Mourinho on myös voittanut kaksi perättäistä pääsarjamestaruutta sekä Portossa, Chelseassa että Interissä. Hänet tunnetaan erityisesti suorapuheisista ja itsevarmoista lausunnoistaan.
Tammikuussa 2011 Mourinho sai ensimmäistä kertaa myönnetyn FIFAn vuoden valmentaja -palkinnon voitettuaan kauden 2009–2010 aikana Italian pääsarjamestaruuden, Italian cupin ja Mestarien liigan.
Varhainen elämä

Jose Mourinho syntyi 26. tammikuuta 1963 Setubalissa noin 50 kilometriä Portugalin pääkaupunki Lissabonista etelään. Hänen isänsä, joka tunnettiin nimellä Felix Mourinho, oli ammatikseen pelaava jalkapallomaalivahti, joka pelasi myöhemmin yhden ottelun Portugalin maajoukkueessakin. Maria-äiti oli peruskoulun opettaja. Josélla oli isosisko. Mourinhot asuivat Josén rikkaan isosedän omistamassa kartanossa, ja José kävi yksityiskoulua. Josén rakkain harrastus jo varhain oli jalkapallo, jota hän pelasi etenkin isänsä kanssa. Koulussa hän menestyi hyvin, etenkin kieliaineissa, mutta matematiikassa huonommin.
Mourinhon perhe hyötyi vuoden 1974 Neilikkavallankumouksesta, sillä sen jälkeen Josén koulutus osoittautui hyödylliseksi. Toisaalta Mourinhon isosedän suuri omaisuus valtiollistettiin, jolloin hänen maillaan asuneen Mourinhon perheen oli kiristettävä vyötä, ja he muuttivat Airesin kaupunkiin.
Teini-iässä Mourinho tutustui portugalilaisille vanhemmille Angolassa syntyneeseen Matildeen. He menivät naimisiin vuonna 1989. Heillä on kaksi lasta.
Pelaajaura

Mourinho haaveili teini-ikäisenä ammattijalkapalloilijan urasta ja kannatti englantilaista Liverpoolin joukkuetta. Hän pelasi puolustajana ja puolustavana keskikenttäpelaajana. Hän aloitti ammattilaisuransa 18-vuotiaana Portugalin pääsarjan Rio Avessa, jonka valmentaja hänen isänsä oli. Mourinho oli joukkueessa varamiehenä eikä pelannut yhtään kokonaista ottelua. Sen jälkeen isä ja poika siirtyivät alemmalle sarjatasolle Belenensesiin, jossa José oli reservipelaajana. Sen jälkeen Mourinho pelasi vielä alempien sarjatasojen Sesimbrassa ja Comércio e Indústriassa. Ammattilaisotteluita hän pelasi urallaan yhteensä 94 ja teki niissä 13 maalia. Hän päätti pelaajauransa 24-vuotiaana.
Opiskelu ja apuvalmentajan ura

Mourinhon isä oli ryhtynyt valmentajaksi vuonna 1977 ja otti 14-vuotiaan poikansa mukaan valmennustiimiinsä. Kun Mourinhon pelaajaura myöhemmin näytti jäävän vaatimattomaksi, hän alkoi suunnitella valmentajanuraa. Hän pyrki Lissabonin teknilliseen yliopistoon opiskelemaan liikuntatieteitä ja pääsi oppilaitokseen toisella yrittämällä. Mourinholle opiskelun tarkoituksena oli kerätä mahdollisimman paljon tietoa tulevaa valmentajanuraansa varten. Opintoihin kuuluvalla harjoittelujaksollaan hän toimi kolmen vuoden ajan liikunnanopettajana. Hän valmistui myöhemmin erinomaisin arvosanoin. 25-vuotiaana Mourinho osallistui Skotlannissa Euroopan jalkapalloliiton valmentajakurssille suorittaakseen virallisen valmentajalisenssinsä ensimmäisen osan. Hänestä tuli kotikaupunkinsa Vitória Setúbalin U16- ja U18-joukkueiden valmentaja, ja seuran edustusjoukkueen valmentaja Manuel Fernandes otti Mourinhon valmennustiimiinsä siirryttyään pääsarjajoukkue Estrela de Amadoraan. Estrelan pudottua sarjasta Fernandes ja apuvalmentajaksi nostettu Mourinho siirtyivät A. D. Ovarenseen.
Vuonna 1990 Mourinho teki apuvalmentajasopimuksen Estrela de Amadoran kanssa. Riitaannuttuaan päävalmentajan kanssa hän siirtyi Ovarenseen, jossa hän jatkoi apuvalmentajana vuoteen 1993. Silloin Sporting Lissabonin apuvalmentajaksi noussut Fernandes palkkasi englantia osaavan Mourinhon tulkiksi uuden englantilaisen päävalmentajan Bobby Robsonin ja joukkueen portugalinkielisten pelaajien välille. Miesten yhteistyö sujui hyvin, ja Robson alkoi antaa Mourinholle vastuuta myös maalivahtien harjoituksista. Kun Robson erotettiin Sportingista joulukuussa 1993, myös Mourinho sai lähteä. Robson oli kuitenkin saanut tarjouksen FC Portosta ja pyysi Mourinhon mukaansa, mihin tämä suostui. Portossa Mourinhon työhön kuului tulkkauksen lisäksi myös vastustajien tarkkailu ennen otteluita. Seuraavina vuosina Porto voitti kaksi sarjamestaruutta ja kansallisen cupin. Keväällä 1996 parivaljakko teki sopimuksen FC Barcelonan kanssa. Kun Robson jätti Barcelonan vuonna 1998, Mourinho jäi seuraan uuden päävalmentaja Louis van Gaalin alaiseksi. Mourinho valmensi Barcelonan kakkosjoukkuetta ja toimi edustusjoukkueen päävalmentajana ystävyysotteluissa. Sinä aikana joukkue voitti kahdesti La Ligan ja UEFA Super Cupin. Kun Van Gaal lähti seurasta keväällä 2000, Mourinhonkaan sopimusta ei uusittu. Hän kieltäytyi useista tarjouksista apuvalmentajan paikkoihin, sillä hän halusi päävalmentajaksi.
Päävalmentajaura > Portugalissa

Loppukesällä 2000 Mourinho teki sopimuksen portugalilaisseura Benfican kanssa, ja hänestä tuli seuran historian nuorin päävalmentaja. Benfica-pesti kesti kuitenkin vain kolme kuukautta ja yhdeksän sarjapeliä, sillä seuran uusi puheenjohtaja halusi päävalmentajaksi toisen miehen.
Huhtikuussa 2001 Mourinho aloitti portugalilaisen UD Leirian päävalmentajana. Mourinho hankki uusia pelaajia, uudisti joukkueen harjoittelun ja nosti joukkueen sarjan kärkisijoille syksyllä 2001. Joulukuussa FC Porto otti Mourinhoon yhteyttä ja palkkasi hänet päävalmentajakseen keskellä kautta. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Mourinhon alaisuudessa aiemmin vaatimattomasti menestynyt Porto voitti ylivoimaisen sarjamestaruuden, cupin sekä Eurooppa-liigan. Joukkue voitti seuraavana vuonna niin Portugalin sarjamestaruuden kuin Mestarien liigankin. Nämä menestyksen vuodet nostivat Mourinhon maailman halutuimmaksi jalkapallovalmentajaksi, ja hän sai tarjouksia usealta huippuseuralta. Mourinho tapasi englantilaisseura Chelsean omistajan Roman Abramovitšin ja neuvotteli hänen kanssaan nelivuotisen sopimuksen, joka tarjosi Mourinholle Chelsean päävalmentajana kuusi miljoonaa euroa vuodessa sekä 1,5 miljoonan mestaruusbonukset.
Päävalmentajaura > Chelsea

Englannin valioliigaseura Chelsean manageriksi Mourinho tuli kesällä 2004. Ensi töikseen hän myi Chelseasta pois 25 pelaajaa. Hän muutti joukkueen pelityylin puolustavammaksi, mistä häntä arvosteltiin paljon. Mourinho johdatti heti ensimmäisellä kaudellaan Chelsean sen ensimmäiseen sarjamestaruuteen 50 vuoteen. Joukkueen nopean menestyksen ansiosta Abramovitš pidensi Mourinhon sopimuksen viisivuotiseksi. Voitettuaan Chelsealle toisen peräkkäisen Valioliigamestaruuden Mourinho sai oman vahanukkensa Tussaudin vahakabinettiin ensimmäisenä Valioliigan valmentajana. Mourinho saavutti seurassa myös kaksi Englannin liigacupin voittoa ja yhden FA Cupin voiton.
Chelsean jäätyä kaudella 2006/2007 Valioliigassa toiseksi ja pudottuaan jälleen Mestarien liigan välierissä Abramovitš alkoi suunnitella erottavansa Mourinhon. Abramovitš ei pitänyt Mourinhon puolustavasta pelityylistä eikä siitä, että Mourinho ei peluuttanut suurella summalla ostettua Andri Ševtšenkoa. Mourinho halusi lisää rahaa pelaajiin, mihin Abramovitš ei suostunut. Syyskuussa 2007 seura ja Mourinho ilmoittivat purkaneensa valmentajan sopimuksen.
Päävalmentajaura > Inter Milan

Jätettyään Chelsean Mourinho sai tarjouksia kaikilta suurilta seuroilta ja myös esimerkiksi Meksikon maajoukkueelta.
Kesäkuussa 2008 Mourinho allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Inter Milanin kanssa. Hän aloitti voittamalla heti ensimmäisessä ottelussaan Italian supercupin finaalin. Italian mestaruuden hän voitti ylivoimaisesti jo ensimmäisellä kaudellaan keväällä 2009, ja hänen sopimustaan jatkettiin kesään 2012 asti. Kaudella 2009/2010 Inter voitti sarjamestaruuden, Italian cupin ja Mestarien liigan. Jälkeenpäin Mourinho on kuvaillut vuotta 2010 elämänsä parhaana vuotena ja Mestarien liigan loppuottelua uransa suurimpana voittona.
Mourinhosta tuli keväällä 2010 ensimmäinen manageri, joka on johdattanut kolme eri seuraa Mestareiden liigassa neljän parhaan joukkoon. Hän nousi samalla Ernst Happelin ja Ottmar Hitzfeldin joukkoon Mestarien liigan/Euroopan Cupin kahdessa eri seurassa voittaneena valmentajana.
Loppuottelun jälkeisissä lehdistöhaastatteluissa Mourinho totesi jättävänsä Interin ja mainitsi myös siirtyvänsä Real Madridin peräsimeen. Lehtitiedot olivat jo pitkään yhdistäneet hänet espanjalaisseuran uudeksi päävalmentajaksi.
Päävalmentajaura > Real Madrid

Toukokuussa 2010 Real Madrid ilmoitti erottavansa valmentaja Manuel Pellegrinin ja haluavansa tilalle Mourinhon, ja kuun lopussa seurojen puheenjohtajat pääsivät yhteisymmärrykseen Mourinhon siirtymisestä Madridiin.
Mourinhon vuosipalkka Realissa oli arviolta 8–16 miljoonaa euroa. Hän osti pelaajia 100 miljoonalla eurolla. Syyskuussa 2010 Portugalin jalkapalloliitto pyysi Mourinhoa maajoukkueen väliaikaiseksi valmentajaksi ja jatkamaan sen jälkeen koordinaattorina, mutta Mourinho kieltäytyi.
Keväällä 2011 Mourinho riitaantui Realin tähtipelaaja Cristiano Ronaldon kanssa ja hyllytti tämän yhden ottelun ajaksi, kun Ronaldo protestoi Mourinhon puolustusvoittoista taktiikkaa vastaan. Real sijoittui Mourinhon ensimmäisen kauden päätteeksi sarjassa kakkoseksi mutta voitti cupin ensi kertaa 18 vuoteen.
Kesällä 2011 Mourinho nimitettiin Realin urheilutoimenjohtajaksi, ja hän siirtyi näin johtamaan kaikkea urheilullista päätöksentekoa joukkueessa. Kaudella 2011/2012 Real voitti pääsarjamestaruuden ylivoimaisesti. Sen myötä Mourinhosta tuli neljäs valmentaja, joka oli voittanut liigamestaruuden neljässä eri maassa, ja niistä kolme oli maailman tärkeimpiä liigoja. Vaikka Real ei voittanutkaan Mestarien liigaa, seura jatkoi keväällä 2012 Mourinhon sopimusta vuoteen 2016 saakka.
Kausi 2012–2013 oli Mourinholle suuri pettymys. Real hävisi La Ligan mestaruuden jälleen FC Barcelonalle, putosi Mestarien liigasta välierissä ja hävisi Copa del Reyn loppuottelun paikallisvastustaja Atléticolle. Finaalin jälkeen Mourinho totesi kauden olleen hänen uransa huonoin. Mourinhon välit Realin pelaajien kanssa olivat myös huonontuneet entisestään. Jotkut pelaajat syyttivät Mourinhoa siitä, että tämä oli arvostellut pelaajia julkisuudessa. Lisäksi Mourinhon pitämä kova ja joustamaton kuri oli aiheuttanut vastustusta. Toukokuun lopulla kerrottiin, että Mourinho ja Real purkavat sopimuksensa.
Päävalmentajaura > Paluu Chelseaan

Mourinhon paluu Chelseaan varmistui kesäkuussa 2013. Hän allekirjoitti seuran kanssa nelivuotisen sopimuksen. Mourinhon ensimmäisellä kaudella Chelsea sijoittui sarjassa kolmanneksi ja selviytyi Mestarien liigassa välieriin.
Kaudelle 2014/15 Mourinho osti paljon uusia pelaajia. Joukkue voitti sarjamestaruuden ja Englannin liigacupin, ja Mourinho valittiin liigan parhaaksi valmentajaksi. Mestarien liigassa Chelsea putosi jo pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella PSG:tä vastaan. Mourinhon puolustusvoittoista pelitaktiikkaa kutsuttiin yleisesti "bussin parkkeeraamiseksi".
Mourinhon sopimusta jatkettiin kahdella vuodella kauden 2015/16 alussa. Mourinho ei kuitenkaan saanut joukkueensa peliä kulkemaan, ja tappiot seurasivat Valioliigassa toisiaan. Lopulta seurajohto erotti Mourinhon joulukuun puolivälissä, kun Chelsea oli hävinnyt 9 pelaamastaan 16 liigaottelusta ja joukkue majaili vasta sijalla 16.
Päävalmentajaura > Manchester United

Mourinhon vahvistettiin toukokuussa 2016 tehneen Manchester Unitedin kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Ensimmäisellä kaudella Mourinhon alaisuudessa United sijoittui sarjassa kuudenneksi sekä voitti Eurooppa-liigan ja Englannin liigacupin. Tammikuussa 2018 Mourinhon sopimusta jatkettiin vuodella ja yhdellä optiovuodella. Kaudella 2017–2018 United sijoittui toiseksi Valioliigassa ja Englannin cupissa.
Kausi 2018–2019 alkoi Manchester Unitedilla huonosti, ja joulukuun puolivälissä joukkue oli 19 pistettä Valioliigan kärkijoukkuetta perässä. Näin ollen Mourinho sai potkut seurasta 18. joulukuuta 2018.
Päävalmentajaura > Tottenham Hotspur

Marraskuussa 2019 Mourinho nimettiin lontoolaisen Tottenham Hotspurin päävalmentajaksi. Hänen sopimuksensa oli tarkoitus jatkua vuoteen 2023 saakka. Hän sai potkut 19. huhtikuuta 2021.
Päävalmentajaura > AS Roma

Toukokuussa 2021 Mourinho teki Serie A-seura AS Roman kanssa kaudesta 2021–2022 alkavan kolmivuotisen sopimuksen. Kaudella 2021–2022 Roma voitti Mourinhon alaisuudessa Konferenssiliigan. Roman seurajohto erotti Mourinhon 16. tammikuuta 2024. Erottamisen aikaan Roma oli Serie A:n sarjataulukossa yhdeksäntenä.