Yellowstonen kansallispuisto
Luonto > Eläimistö

Yellowstonen alueella elää kaikkiaan 67 erilaista nisäkäslajia, ja siellä onkin Manner-Yhdysvaltojen tihein nisäkäskeskittymä. Lajistoon kuuluu muun muassa mustakarhu, harmaakarhu, susi ja seitsemän alkuperäistä sorkkaeläintä.
Pohjois-Amerikassa saattoi olla 1800-luvun alussa jopa 30–60 miljoonaa biisonia. Länteen levittäytyvät uudisasukkaat tappoivat lajin vuosisadassa lähes sukupuuttoon. Yellowstone oli biisoneiden ainoita turvapaikkoja, ja 1800-luvun lopulla armeija turvasi lajin säilymisen vartioimalla Yellowstonea. Puistossakin laji kuitenkin hiipui, ja 1902 niitä oli enää jäljellä parikymmentä. Armeija toi 1906–1907 Buffalo Ranchille 21 eläintä hoidettavaksi ja kasvattavaksi. Tästä ryhmästä kasvoi yli tuhannen yksilön lauma. Biisoneiden määrä on vuosien varrella melko tasaisesti lisääntynyt muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, ja nykyään puistossa on noin 4 000 yksilöä.
Karhuja Yellowstonen alueella elää tuhatkunta, josta noin puolet on mustakarhuja ja puolet harmaakarhuja. Joskus karhut ovat hyökänneet ihmisten kimppuun ja haavoittaneet näitä, mutta tätä tapahtuu hyvin harvoin. Puistossa kävi vuosina 1980–2002 yli 62 miljoonaa vierailijaa. Saman ajan kuluessa vain 32 ihmistä joutui karhun hyökkäyksen kohteeksi. Vaikka karhuja ei puiston sääntöjen mukaan saa syöttää, monet vierailijat eivät noudata sääntöä, jolloin he houkuttelevat karhuja lähemmäksi ihmisten käyttämiä alueita ja lisäävät riskiä joutua karhun hyökkäyksen kohteeksi.
Alueella elää myös hirviä ja vapiteja eli kanadanhirviä. Hirviä ei ole alueella paljon, eikä se ole alueen alkuperäislaji, sillä sen arvioidaan levinneen sinne 1870-luvulla. 1980-luvulla hirviä arvioitiin olevan alle tuhat. Vapiteja on puistossa kesäisin 10 000–20 000 ja talvisin alle 5 000. Se onkin puiston yleisin iso nisäkäs. Puiston muita sorkkaeläimiä ovat muulipeura, valkohäntäpeura, paksusarvilammas, lumivuohi ja hanka-antilooppi. Lumivuohi ei ole puiston alkuperäislaji, vaan se on levinnyt puiston pohjoisosiin lähialueille metsästystä varten istutetuista yksilöistä.
Ilveksiä puistossa on vain muutamia, ja näköhavainnot niistä ovat harvinaisia. Myös puumia on vain muutamia. Niiden kokonaislukumäärän arvioidaan olevan 18-24, mutta niiden määrän on arvioitu olevan kasvussa. Vuonna 1995 puistoon tuotiin Kanadasta susia. Puiston alkuperäiset sudet oli pitkälti tapettu 1900-luvun alkuvaiheissa. Vuosien 1914–1926 puistossa tapettiin ainakin 136 sutta, sillä lajia pidettiin mielivaltaisena tappajana ja sen saaliita turhina kuolemina. Susihavaintoja oli 1940-luvulla enää harvassa. Susia on nykyään Yellowstonessa noin 120. Lisäksi puistossa elää kojootteja ja kettuja.
Yellowstonen yleisiin pienempiin nisäkkäisiin kuuluu muun muassa viisi näätäeläinlajia, neljä lepakkolajia, neljä jänislajia, amerikanpiiskujänis, kolme päästäislajia, seitsemän oravalajia ja kanadanpuupiikkisika.
Yellowstonessa on havaittu 330 lintulajia, joista noin 148 pesii alueella. Lintulajeista muuttohaukka, valkopäämerikotka ja trumpettikurki on luokiteltu vaarantuneiksi. Muuttohaukka asuu Yellowstonessa huhtikuusta lokakuuhun ja talvehtii Meksikossa. Vuotta 1970 edeltänyt torjunta-aineiden liikakäyttö vahingoitti merkittävästi muuttohaukkakantaa, mutta viime vuosien suojelutoimet ovat johtaneet kannan kasvuun. Myös myrkytyksistä kärsinyt Yhdysvaltain kansallislintu valkopäämerikotka elää puistossa koko vuoden eikä muuta ulkomaille talvehtimaan. Yellowstonessa on parhaillaan käynnissä suojeluohjelma, jonka tavoitteena on saada puistoon 62 kotkaparia, jotka tuottaisivat yhteensä 53 poikasta vuosittain. Trumpettikurki on yksi Pohjois-Amerikan uhanalaisimmista lajeista. Laji kärsi ihmisen levittäytyessä 1700- ja 1800-luvuilla yhä laajemmalle Yhdysvaltoihin. Yellowstonessa ne viipyvät kesät. Vuonna 1999 Yellowstonessa oli vain kaksi aikuista trumpettikurkea, joista toinen kuoli seuraavana vuonna. Tavallisimpia lintulajeja Yellowstonessa sen sijaan ovat muun muassa vuoritiainen, kanadanhanhi, preerialokki ja korppi.
Yellowstonen sammakkoeläin- ja matelijakannat ovat pienenlaiset. Tämä johtuu ilmeisesti kansallispuiston kylmistä ja kuivista olosuhteista, jotka eivät ole sopivaa elinympäristöä useimmille sammakkoeläimille ja matelijoille. Puistossa elää kuusi matelija- ja neljä sammakkoeläinlajia, esimerkiksi preeriakalkkarokäärme. Vuonna 1991 Yellowstonen henkilökunta asetti yhteistyössä Idahon osavaltionyliopiston kanssa puistoon tarkkailuasemia, joiden tarkoituksena oli tutkia syitä sammakkoeläinten ja matelijoiden kannan etenevään pienenemiseen Pohjois-Amerikassa. Syiksi on arveltu jo mainittuja kuivuutta ja kylmyyttä, mutta myös muun muassa saasteita, sairauksia ja saalistusta.
Puistossa elää 11 alkuperäistä kalalajia, ja niistä kolme on urheilukalastuksessa pyydettäviä (punakurkkulohi, pohjanharjus ja vuoripyörösiika). Lisäksi puistossa elää viisi istutettua lajia. Puiston suurimmassa järvessä Yellowstonessa elää maailman suurin punakurkkulohikanta, joka kuuluu alueen mukaan nimettyyn alalajiin, yellowstonenpunakurkkuloheen (Oncorhynchus clarkii bouvieri). Sen kanta vähentyi huomattavasti 1900-luvulla kalastajien saavuttua Yellowstoneen ja puiston henkilökunnan laskiessa vesistöihin uusia, Yellowstonen lajistoon kuulumattomia vierasperäisiä kaloja, jolloin Yellowstonen punakurkkulohi joutui entistä tiukempaan kilpailuun elintilasta. Alkuperäislajien kanta saatiin kasvamaan 1970-luvulla kalastusta koskevan ”pyydä ja päästä” -säännön avulla, mutta lajien välistä kilpailua ei ole pystytty rajoittamaan. Erityisesti aggressiivinen petokala harmaanieriä uhkaa punakurkkulohta. Myöskään sairauksilta ei ole vältytty: vuonna 1998 Yellowstonejärvestä löydettiin lohikalojen kierretautia aiheuttavaa Myxobolus cerebralis -itiöeläintä.