stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stężyca (Pommerin voivodikunta)

| Stężycan kunta (Gmina Stężyca) Gmina Stãżëca |
| --- | --- |
 Jezioro Długie -järvi Niesiołowicen kylässä
 vaakuna
   Stężycan kunta  Kartuzyn piirikunta  Pommerin voivodikunta  Pommerin voivodikunta Puolan kartalla
 Koordinaatit: 54°12′N, 17°57′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Pommeri
Piirikunta:  Kartuzy
 – Kunnanjohtaja:  Tomasz Brzoskowski
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  161 km²
Korkeus:  160–329 m
Väkiluku (2020):  10 765
 – Väestötiheys:  67 as./km²
Suuntanumero(t):  (+48) 58
Rekisterikilpi:  GKA
 
 Verkkosivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stężyca (kašubiksi Gmina Stãżëca) on maalaiskunta Kartuzyn piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 10 675. Kunnan hallintokeskus on Stężycan kylä.
Kunnan kartta
Stężycan kunnan 18 kylää ovat Borucino, Czaple, Gapowo, Gołubie, Kamienica Szlachecka, Klukowa Huta, Łączyno, Łosienice, Niesiołowice, Nowa Wieś, Pierszczewo, Potuły, Sikorzyno, Stężyca, Stężycka Huta, Szymbark, Zgorzałe sekä Żuromino. Sen pinta-ala on noin 161 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat valtatie 20 sekä voivodikunnan tiet 214 ja 228. Stężyca rajautuu Kartuzyn, Chmielnon, Somoninon, Kościerzynan, Sulęczynon ja Sierakowicen kuntiin.
Stężycan kunnan alue sijaitsee fyysis-maantieteellisesti Kasubian järviseudulla. Kunnan pinta-alasta noin 52 prosenttia on maatalousmaata ja lähes 30 prosenttia metsää. Siitä noin 60 prosenttia on Kasubian maisemapuiston alueella. Kunnan matalin kohta on noin 160 metriä merenpinnan yläpuolella ja se sijoittuu Jezioro Ostrzyckie -järvelle, kun taas korkein kohta on noin 329 metrin korkeuteen yltävä Wieżyca-kukkula.
Stężycan kunnan väestö on kasvanut viimeisten vuosikymmenten aikana huomattavasti; vuonna 1995 sen väkiluku oli 7 628. Vuoden 2019 joulukuussa 49,1 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 50,9 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 28,0 prosenttia, työikäiset 58,5 prosenttia ja eläkeikäiset 13,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 34,6 vuotta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 45,4 prosenttia oli kašubinkielisiä. Kunnan työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa 2,8 prosenttia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stężycan kunta Wikimedia Commonsissa
Gmina Wiejska Stężyca (pdf)  2020. Lublinin tilastokeskus. (puolaksi)
Sune K. Bergström

| Sune K>  Bergström |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1916 Tukholma
Kuollut: 15. elokuuta 2004 (88 vuotta) Tukholma
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Biokemia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1982)
Karl Sune Detlof Bergström (10. tammikuuta 1916 Tukholma – 15. elokuuta 2004) oli ruotsalainen biokemisti. Hän sai Nobelin lääketieteenpalkinnon vuonna 1982 yhdessä maanmiehensä Bengt I. Samuelssonin sekä brittiläisen John R. Vanen kanssa prostaglandiineihin liittyvistä tutkimuksistaan. Prostaglandiinit ovat kudoshormoneihin kuuluvia tyydyttymättömiä rasvahappoja, joilla on vaikutuksia monien elinten toimintaan.
Bergström väitteli vuonna 1944 Karoliinisessa instituutissa Tukholmassa. Vuosina 1969–1977 hän oli saman laitoksen rehtori.
Vuonna 1982 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi.
Bergströmin poika Svante Pääbo on evoluutiogeneetikko, joka sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 2022.
Sune Maconi

Sune Victor Maconi (31. toukokuuta 1885 Kristiinankaupunki – 18. syyskuuta 1928) oli suomalainen arkkitehti ja Savonlinnan museon intendentti.
Sune Victor Maconi syntyi Kristiinankaupungissa vuonna 1885. Hänen vanhempansa olivat Eugen Alexander Maconi (1839–1919) ja Aina Maria Aurora Hedmanson (s. 1857). Hän avioitui Helsingissä 20. huhtikuuta 1916 Elsa Margaretha Melleniuksen (1892–1949) kanssa. Sune Maconi kuoli liikenneonnettomuudessa Ruotsissa 18.9.1928.
Sune Maconin suunnittelemia rakennuksia on muun muassa Hietalahden vanha konepajahalli. Vuonna 1916 rakennettu halli on nykyisin museoviraston suojelukohteiden listalla. Maconi työskenteli myös Savonlinnan museon intendenttinä ja Olavinlinnan restauroinnin suunnittelijana 1910- ja 1920-luvuilla.
Tuotantoa

Sune Maconi: "Hajamerkintöjä P. Olavin linnan historiasta", Helsinki, 1925
Richard Denning

| Richard Denning |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ludwig Albert Heindrich Denninger Jnr
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1914 Poughkeepsie, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 11. lokakuuta 1998 Escondido, Kalifornia
Puoliso:  Evelyn Ankers (1942–1985) Patricia Leffingwell (1986–)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Richard Denning oik. Ludwig Albert Heindrich Denninger Jnr (17. maaliskuuta 1914 Poughkeepsie, New York – 11. lokakuuta 1998 Escondido, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Denningin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1937 valmistunut Tytön ja laivaston puolesta. Vuosina 1937–1942 hän esiintyi pienissä rooleissa yli 50 elokuvassa. Yhdysvaltain liityttyä sotaan, Denning palveli laivastossa. Hän avioitui 1942 kauhuelokuvarooleistaan tunnetun näyttelijän Evelyn Ankersin kanssa. Kotiuduttuaan laivastosta Denning ei heti saanut näyttelijäntöitä, joten hän elätti itsensä hummerinkalastajana. Vuonna 1948 hän sai roolin Lucille Ballin vastanäyttelijänä radion suosikkikomediassa My Favorite Husband. Elokuvarooleja hänellä oli lähinnä B-elokuvissa tai sivurooleissa suuremmissa tuotannoissa, kuten elokuvassa Unohtumaton rakkaus vuonna 1957. Denning esiintyi myös useissa kauhuelokuvissa, kuten Mustan laguunin hirviö (1954) ja Day the World Ended (1956). 1960-luvun alkupuolella Denning vetäytyi elokuvista ja muutti Havaijille. Vuonna 1968 hänet kiinnitettiin kuvernöörin rooliin poliisisarjassa Hawaii Five-O, jossa hän näytteli sarjan päättymisen 1980 saakka.
Richard Denning on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Richard-Strauss-Straßen metroasema

| Richard-Strauss-Straße |
| --- | --- |

 Münchenin metro 
Perustiedot
Lyhenne:  RS
Metrolinjat:  U4
Osoite:  Bogenhausen
Paikkakunta:  München
Avattu:  27. lokakuuta 1988
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Laitureita:  2
Laituriraiteita:  2
Liukuportaita:  kyllä
Hissejä:  kyllä
Richard-Strauss-Straße on Münchenin metron U4-linjan metroasema, joka avattiin 27. lokakuuta 1988.
Soininen (kartano)

| Soininen |
| --- | --- |
 Soinisten kartano keväällä 2022
Sijainti:  Naantali, Varsinais-Suomi
Rakennustyyppi:  Kartano
Perustettu:  1600-luku
Valmistumisvuosi:  1895
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soinisten kartano on Naantalissa Varsinais-Suomessa sijaitseva kartano. Tilan nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1865.
Historia

Soinisten tila oli 1570-luvulle asti lampuotitilana ja 1600-luvulla siitä tuli rustholli. Samalla aukealla Soinisen kanssa sijainneen Immasten ja Vadjon talot liitettiin Soinisiin vuonna 1869.
Historia > Omistajat

Soinisten kartanon omisti 1600-luvun alkupuolella Turun hovioikeuden asessori Wegelius, joka aateloitiin nimellä Petrus Laurenti Ekenberg vuonna 1651. Turun hovioikeudella ei tuolloin ollut omaa taloa ja sen puutteessa oikeuden istuntoja pidettiin vuokrahuoneistoissa. Asessori Ekenberg antoi Soinisten päärakennuksen hovioikeuden käytettäväksi ja hovioikeuden istuntoja pidettiin rakennuksessa vuosina 1643-1647. Ekenbergin vaakunassa on kuvattuna neljä tammea ja sen muistoksi istutti hän Soinisten päärakennuksen lähelle neljä tammea, jotka yhä kasvavat puutarhassa.
Ekenbergien jälkeen Soininen kuului Östermanin suvulle, jolta se siirtyi Sandeliuksen suvulle avioliiton kautta vuonna 1854. Omistajista yksi tunnetuimmista oli hovioikeudenasessori J. E. Sandelius.
Soinisten tilan pinta-ala oli 440,15 hehtaaria 1930-luvulla, josta peltoa oli 140 hehtaaria, viljeltyä laidunta 5,5 hehtaaria ja metsämaata 294 hehtaaria.
Historia > Rakennukset

Soinisten hirsinen päärakennus on valmistunut vuonna 1865 ja se käsittää yhteensä 10 huonetta. Tilan vanha punamultamaalilla maalattu päärakennus rakennettiin 1600-luvun alkupuolella, mutta se on myöhemmin purettu osittain uuden päärakennuksen tieltä. Vanhassa päärakennuksessa oli 5 huonetta. Rakennuskantaan kuuluu myös kivinen karjarakennus vuodelta 1879 ja tiilinen viinapränni vuodelta 1819. Karjarakennusta on laajennettu vuonna 1940. Tilakeskuksesta on merenrantaan matkaa noin 300 metriä.
Squalius ghigii

| Squalius ghigii |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särkikalat Cyprinidae
Suku::  Squalius
Laji::  ghigii
Kaksiosainen nimi
 Squalius ghigii  (Gianferrari, 1927) 
Synonyymit
 Ladigesocypris ghigii (Gianferrari, 1927) 
Katso myös
   Squalius ghigii Wikispeciesissä   Squalius ghigii Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Squalius ghigii (myös  Ladigesocypris ghigii) on pienikokoinen makeanveden särkikala, jota tavataan Kreikan Ródoksella.
Ulkonäkö ja koko

Squalius ghigii kasvaa 6,5 cm pitkäksi. Se on hopeankiiltoinen ja vartaloltaan pitkulainen.
Levinneisyys ja elintavat

Squalius ghigii elää makeassa vedessä: joissa ja lammikoissa. Sen katsotaan esiintyvän vain Ródoksella.  Turkin puolella on kuitenkin yksittäisinä esiintyminä samankaltaisia mutta huonosti tunnettuja kaloja, joita on joskus myös pidetty S. ghigiinä, joskus sen alalajeina, joskus taas erillisinä lajeina S. irideus ja Ladigesocypris meremere.
Uhanalaisuus

Squalius ghigii elää sellaisissa pienissä vesistöissä, jotka kuivuvat vähäsateisina vuosina. Sen pahimpia uhkia ovat veden käyttö ja kesäinen kuivuus.  Sen on sanottu olleen yksi Euroopan vaarantuneimmista makean veden kalalajeista. Lajia on suojeltu EU-projektina ja suurin osa sen  elinympäristöistä on nykyisin Natura 2000 -alueena. Alueilla jossa lajia tavataan, on vedenottamista ja muuta lajia häiritsevää toimintaa rajoitettu määräyksin. Viimeaikaisissa seurantatutkimuksissa on todettu lajin kannan elpyvän ja vakiintuvan suojelutoimien ansiosta. Lajin kunniaksi on perustettu opastuskeskus.
Stöð 2

| Stöð 2 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  9. lokakuuta 1986
Omistaja:  365 ljósvakamiðlar (Islannin mediayhtiö)
Maa:   Islanti
Näkyvyysalue:  Koko maa
satelliitti:  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stöð 2 (suomeksi Kanava 2) on islantilainen kaupallinen televisiokanava, jonka omistaa islantilainen mediayhtiö 365 ljósvakamiðlar. Kanava aloitti toimintansa vuonna 1986. Se oli ensimmäinen Islannissa perustettu yksityinen televisiokanava sen jälkeen kun valtion tv-monopoli purettiin.
Ohjelmisto

Amazing Race
Simpsonit
Kymppikerho
The Oprah Winfrey Show
Neighbours
Pelkokerroin
Vaimot vaihtoon
Diili
Third Watch
24
Joey
Hurja remontti
Shield – lain varjolla
NCIS Rikostutkijat
Kevin Hill
Miehen puolikkaat
The Osbournes
Whose Line Is It Anyway?
Monk
4400
Muodon vuoksi
Pako
Rooma
Huff – terapian tarpeessa
Elämäni on elokuva
Greyn anatomia
Olet mitä syöt
Punk'd
Listen Up
How I Met Your Mother
Missing
Strong Medicine – kovaa lääkettä
Most Haunted
The Closer
Num3rot
Yövuorossa
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Sunetra Sarker

Sunetra Sarker Corfield (s. 1973) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tohtori Zoe Hannan roolista televisiosarjassa Casualty (aiemmalta nimeltään Suomessa Sairaalaelämää), sekä sarjoista Brookside ja Syntiset sisaret.
Sarker sai kesäkuussa 2005 miehensä Nick Corfieldin kanssa ensimmäisen lapsensa. Vuonna 2007 hän aloitti pitkäaikaisen roolin Casualty-sarjassa, ja vuonna 2015 Sarker kilpaili Ison-Britannian Strictly Come Dancing -sarjassa, jonka vastine Tanssii tähtien kanssa -sarja on Suomessa.
Aiheesta muualla

Sunetra Sarker Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Streamline moderne

Club Moderne 1937, Anaconda, Montana.
Chrysler Airflow 1934.
Bakeliittiradio 1930-luvun lopulta.
Tatra T77.
Streamline moderne eli virtaviiva oli Art Decon myöhäinen haara, joka nousi esiin 1930-luvulla. Arkkitehtuurin ja teollisen muotoilun tyylisuunnalle olivat ominaisia viirtaviivaisen kaarevat muodot, horisontaalisuus sekä nopeuden ja teknologian ihannointi.
Lähtökohtia

Aerodynaaminen virtaviivaisuus oli tärkeää kulkuneuvoissa, joista etenkin lentokoneet ja laivat toimivat esikuvina. Vauhdin muotokieltä sovellettiin myös paikallaan pysyviin rakennuksiin ja kodinkoneisiin. Arkkitehtuurissa suosittiin vaakasuuntaisia linjoja ja laivoihin viittaavia yksityiskohtia. Monet rakennukset muistuttivat valtamerilaivoja, joiden kulta-aikaa elettiin. Virtaviivainen suunnittelu oli yleisintä teollisuus- ja liikerakennuksissa, mutta sitä sovellettiin jonkin verran myös asuinrakennuksissa.
Tuotesuunnittelussa autojen, kodinkoneiden, pienten radioiden, huonekalujen, puhelinten ja muiden laitteiden valmistajat kiinnostuivat uudesta muotoiluaatteesta. Virtaviivaista suunnittelua suosittiin muiden muassa sähkökelloissa, ompelukoneissa ja pölynimureissa. Laaja tuotevalikoima jääkaapeista kynänterottimiin muistutti virtaviivaisia kulkuvälineitä. Valmistuksessa käytettiin mieluusti uusia materiaaleja kuten alumiinia ja bakeliittia. Virtaviivainen design yhdistyi mielikuvissa varakkuuteen ja edessä odottavan jännittävään tulevaisuuteen. Nämä toiveet saivat vastakaikua etenkin amerikkalaisessa keskiluokassa.
Vertailua lähisuuntauksiin

Streamline moderne heijasteli ajan taloudellista tilaa sen ohella, että se oli vastareaktio art decolle. Laman edetessä 1930-luvulla suunnittelijat alkoivat riisua art decon kasvi- ja eläinaiheista ornamentiikkaa ja alkoivat korostaa puhdaslinjaista liikkeen ja vauhdin tuntua sekä uusinta teknologiaa. Arkiesineiden muotoilu muuttui ultramoderniksi ja virtaviivaiseksi.
Betoni ja lasi korvasivat eksoottiset puu- ja kivilaadut. Art decon terävien kulmien tilalle tuli aerodynaamisia kaarteita. Jo Art deco oli ollut futuristisen modernia ja urbaania verrattuna jugendiin. Virtaviivaisessa suunnittelussa oli silti usein mukana art decon piirteitä, vaikka johtavat virtaviivaiset suunnittelijat inhosivatkin vastikään muodista mennyttä art decoa, joka oli heidän mielestään aikansa elänyttä ja vääristyneen modernia.
Myös art decossa aikakauden uudet ilmiöt, kuten Bauhaus, pilvenpiirtäjät, valtamerilaivat, funktionalismi ja koneromantiikka olivat tärkeitä virikkeitä. Moderni urbaani elämä, massatuotanto ja uusi teknologia kuten muovi olivat myös art decon innoittajia. Mukana oli silti vielä jugendillekin ominaista taidekäsityön ja yksilöllisyyden arvostusta ennemmin kuin teollista anonyymiyttä. Pyöreät ja geometriset muodot viittasivat enemmänkin luonnonmuotoihin. Lisäksi art deco painotti loisteliaan ylellistä koristeellisuutta ja pintakuviointia yleensä.
Samaan aikaan Euroopassa johtava tyylisuunta oli funktionalismi, jolla oli erojen ohella yhteisiä piirteitä streamline modernen kanssa. Myös funktionalismissa pyrittiin alentamaan valmistuskustannuksia ja tuomaan tuotteet työväestön ulottuville. Virtaviivaisuus ja funktionalismi ovat periaatteessa varsin vastakkaisia suunnitteluperiaatteita, mutta yhteisiä piirteitä on silti runsaasti. Molemmat muun muassa pyrkivät ottamaan oletetun kuluttajan huomioon tuotesuunnittelussa.
Arkkitehtuurissa yhteistä olivat tasakattojen suosiminen, pelkistäminen ja ornamenttien vähentäminen, valkoiset sileät seinäpinnat, nauhaikkunat ja lasin runsas käyttö.
Streamline modernen ja funktionalismin yhteiset piirteet lienevät kotoisin yhteisestä esikuvasta Bauhausista. Kun natsit sulkivat 1933 Bauhausin, suurin osa sen opettajista siirtyi Yhdysvaltoihin, missä heidän ideansa saivat hyvän vastaanoton. Bauhaus oli suosinut myös epäsymmetristä sommittelua ja kromausta, joista tuli yleisiä myös Yhdysvalloissa.
Tyypillisiä piirteitä arkkitehtuurissa

Vaakasuuntaisuus
Pyöristetetyt reunat, kulmaikkunat ja lasitiiliseinät
Pyöreät laivaikkunat
Kromaukset
Tasaiset rapatut tai stukkopintaiset seinät
Tasakatot
Vaakasuuntaisia uurteita tai "vauhtiviivoja" seinissä
Vaimeat värit, sävytettyä valkoista ja maavärejä - reunukset ja tehostevärit olivat kontrastiksi tummia tai metallisia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Streamline Moderne arkkitehtuuria Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virtaviivaisia vetureita ja autoja Wikimedia Commonsissa
Silverstonen 6 tunnin ajo

Silverstonen Rata
Silverstonen 6 tunnin ajo (aiemmin Silverstonen tuhannen kilometrin ajo) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu joka ajetaan Silverstonen moottoriradalla radalla Englannissa. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 6 tuntia. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1976, jolloin se kuului World Sportscar Championship -sarjaan. Vuodesta 2012 alkaen kilpailu on kuulunut FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Voittajat

| Vuosi> 6 tunnin kesto | Kuljettajat> 6 tunnin kesto | Talli> 6 tunnin kesto | Auto> 6 tunnin kesto |
| --- | --- | --- | --- |
| 1976 |  John Fitzpatrick  Tom Walkinshaw |  Hermetite BMW | BMW 3.5 CSL |
| 1977 |  Jochen Mass  Jacky Ickx |  Martini Racing | Porsche 935/77 |
| 1978 |  Jochen Mass  Jacky Ickx |  Martini Racing | Porsche 935/78 |
| 1979 |  Hans Heyer  Bob Wollek  John Fitzpatrick |  Gelo Sportswear Team | Porsche 935/77A |
| 1980 |  Alain de Cadenet  Desiré Wilson |  Alain de Cadenet | De Cadenet Lola-Ford |
| 1981 |  Harald Grohs  Walter Röhrl  Dieter Schornstein |  Vegla Racing Team | Porsche 935J |
| 1982 |  Riccardo Patrese  Michele Alboreto |  Martini Racing | Lancia LC1 |
1000 km pituus
| 1983 |  Derek Bell  Stefan Bellof |  Rothmans Porsche | Porsche 956 |
| 1984 |  Jochen Mass  Jacky Ickx |  Rothmans Porsche | Porsche 956 |
| 1985 |  Jochen Mass  Jacky Ickx |  Rothmans Porsche | Porsche 962C |
| 1986 |  Derek Warwick  Eddie Cheever |  Silk Cut Jaguar | Jaguar XJR-6 |
| 1987 |  Eddie Cheever  Raul Boesel |  Silk Cut Jaguar | Jaguar XJR-8 |
| 1988 |  Eddie Cheever  Martin Brundle |  Silk Cut Jaguar | Jaguar XJR-9 |
1989: Ei kilpailtu
480 km pituus
| 1990 |  Martin Brundle  Alain Ferté |  Silk Cut Jaguar | Jaguar XJR-11 |
430 km pituus
| 1991 |  Teo Fabi  Derek Warwick |  Silk Cut Jaguar | Jaguar XJR-14 |
500 km pituus
| 1992 |  Derek Warwick  Yannick Dalmas |  Peugeot Talbot Sport | Peugeot 905 Evo 1B |
1993-1999: Ei kilpailtu
| 2000 |  JJ Lehto  Jörg Müller |  BMW Motorsport | BMW V12 LMR |
2001-2003: Ei kilpailtu
1000 km pituus
| 2004 |  Pierre Kaffer  Allan McNish |  Audi Sport UK Team Veloqx | Audi R8 |
| 2005 |  Allan McNish  Stéphane Ortelli |  Audi PlayStation Team Oreca | Audi R8 |
2006: Ei kilpailtu
| 2007 |  Marc Gené  Nicolas Minassian |  Team Peugeot Total | Peugeot 908 HDi FAP |
| 2008 |  Allan McNish  Rinaldo Capello |  Audi Sport Team Joest | Audi R10 TDI |
| 2009 |  Olivier Panis  Nicolas Lapierre |  Team Oreca Matmut AIM | Oreca 01-AIM |
| 2010 |  Nicolas Minassian  Anthony Davidson |  Team Peugeot Total | Peugeot 908 HDi FAP |
6 tunnin kesto
| 2011 |  Sébastien Bourdais  Simon Pagenaud |  Peugeot Sport Total | Peugeot 908 |
| 2012 |  Benoît Tréluyer  André Lotterer  Marcel Fässler |  Audi Sport Team Joest | Audi R18 e-tron quattro |
| 2013 |  Tom Kristensen  Allan McNish  Loïc Duval |  Audi Sport Team Joest | Audi R18 e-tron quattro |
| 2014 |  Anthony Davidson  Nicolas Lapierre  Sébastien Buemi |  Toyota Racing | Toyota TS040 Hybrid |
| 2015 |  André Lotterer  Benoît Tréluyer  Marcel Fässler |  Audi Sport Team Joest | Audi R18 e-tron quattro |
| 2016 |  Marc Lieb  Neel Jani  Romain Dumas |  Porsche Team | Porsche 919 Hybrid |
| 2017 |  Anthony Davidson  Kazuki Nakajima  Sébastien Buemi |  Toyota Gazoo Racing | Toyota TS050 Hybrid |
| 2018 |  Mathias Beche  Thomas Laurent  Gustavo Menezes |  Rebellion Racing | Rebellion R13-Gibson |
4 tunnin kesto
| 2019 |  José María López   Kamui Kobayashi  Mike Conway |  Toyota Gazoo Racing | Toyota TS050 Hybrid |

↑  Kilpailu jäi alle 6 tunnin aikarajan. Vain 776 km aiotusta 1000 km ajettiin.
Käännös suomeksi
Silverstonen 6 tunnin ajo 2014

|  Silverstonen 6 tunnin ajo 2014 |
| --- | --- |
 1 osakilpailu 8 osakilpailusta kaudella FIA World Endurance Championship -kausi 2014. 

Päivämäärä:  20. huhtikuuta 2014
Sijainti:  Silverstone Circuit
Kilpailun kesto:  6 tuntia
Silverstonen 6 tunnin ajo 2014 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2014 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 20. huhtikuuta Silverstonen moottoriradalla radalla Englannissa.
Kilpailun voitti Toyotalla ajaneet Anthony Davidson, Sébastien Buemi ja Nicolas Lapierre.
Silverstonen 6 tunnin ajo 2015

|  Silverstonen 6 tunnin ajo 2015 |
| --- | --- |
 1 osakilpailu 8 osakilpailusta kaudella FIA World Endurance Championship -kausi 2015. 

Päivämäärä:  12. huhtikuuta 2015
Sijainti:  Silverstone Circuit
Kilpailun kesto:  6 tuntia
Silverstonen 6 tunnin ajo 2015 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2015 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 12. huhtikuuta Silverstonen moottoriradalla radalla Englannissa.
Kilpailun voitti Audilla ajaneet André Lotterer, Marcel Fässler ja Benoît Tréluyer.
Svenja Schulze

| Svenja Schulze |
| --- | --- |

Saksan talousyhteistyö- ja kehitysministeri
 8. joulukuuta 2021–  
Edeltäjä:  Gerd Müller
Saksan ympäristö-, luonnonsuojelu- ja ydinturvallisuusministeri
 14. maaliskuuta 2018–8. joulukuuta 2021  
Edeltäjä:  Barbara Hendricks
Seuraaja:  Steffi Lemke
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1968 (ikä 56) Düsseldorf, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa
Tiedot
Puolue:  SPD
Aiheesta muualla
svenja-schulze.de
Svenja Schulze (s. 29. syyskuuta 1968 Düsseldorf) on saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimii talousyhteistyö- ja kehitysministerinä Scholzin hallituksessa 2021 lähtien. Schulze oli ympäristö-, luonnonsuojelu- ja ydinturvallisuusministeri Merkelin IV hallituksessa 2018–2021.
Vuosina 2010−2017 Schulze oli Nordrhein-Westfalenin osavaltion innovaatio-, tiede- ja tutkimusministeri.
Svenja Schulze on opiskellut saksan kieltä ja politiikan tutkimusta Ruhrin yliopistossa Bochumissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svenja Schulze Wikimedia Commonsissa
Riku Laukka

| Riku Laukka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. elokuuta 1986 (ikä 38)
Riku Laukka (s. 4. elokuuta 1986) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelasi kausilla 2006–2007 ja 2007–2008 Salibandyliigassa Oulun Luistinseurassa.
Riitta Pelli

Riitta Maria Pelli (s. 25. huhtikuuta 1978 Anjalankoski) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti vuodesta 2000 lähtien Esbo Idrottsföreningiä ja hänen valmentajinaan toimi vuoteen 2001 saakka Soili Paljakka.
Pelli saavutti sisäratojen SM-kilpailuista kuulantyönnön hopeaa vuonna 2001. Ennätyksikseen hän työnsi neljän kilon kuulalla ulkona 14,34 metriä (2000) ja hallissa 13,98 metriä (1996). Virallisiin kilpailuihin Pelli ei ole osallistunut vuoden 2002 jälkeen.
Rengastustoimisto

Rengastustoimisto vastaa lintujen rengastustoiminnasta Suomessa. Se toimii Helsingissä ja on osa Luonnontieteellisen keskusmuseon organisaatiota.
Vuonna 1926 Suomen rengastustoiminta siirrettiin Helsingin yliopiston eläintieteen museon vastuulle. Myöhemmin perustettiin erityinen Rengastustoimisto. Eläinmuseon remontin tieltä toimisto muutti väliaikaisesti Teollisuuskadulle Helsinkiin, mutta on palannut jälleen Eläinmuseolle.
Rengastustoimistosta vastaa Luonnontieteellisen keskusmuseon Eläintieteen yksikön seurantatiimi, jonka vetäjänä toimii intendentti Jari Valkama. Tiimiin kuuluu myös tutkijoita ja museomestareita.
Eurooppalaisten rengastustoimistojen yhteistyöelin ja toiminnan koordinoija on EURING, Euroopan rengastuskeskusten unioni.
Aiheesta muualla

Lintujen rengastus Luonnontieteellisen keskusmuseon sivuilla
EURING (englanniksi)