stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tequila (Jax Jonesin, Martin Solveigin ja Rayen kappale)

| ”Tequila” Jax Jones, Martin Solveig & Raye |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Europa
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2020
 Tuottaja(t): Jax Jones, Alex Tepper (vast.), Ralph (vast.), Solveig (vast.)
 Tyylilaji: electro house
 Kesto: 03.30
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Jax Jonesin muut singlet
| ”This Is Real” 2019 | ”Tequila” 2020 |   |
Martin Solveigin muut julkaisut
| ”Juliet & Romeo” 2019 | ”Tequila” 2020 |   |
Rayen muut julkaisut
| ”All of My Love” 2019 | ”Tequila” 2020 |   |
Tequila on brittiläisen DJ-tuottaja Jax Jonesin, ranskalaisen DJ-tuottaja Martin Solveigin sekä brittiläislaulaja Rayen kappale. Sen julkaisi Polydor Records digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 21. helmikuuta 2020. Se on osana Jonesin ja Solveigin tulevaa Europa-projektia. Kappale on päässyt julkaisunsa jälkeen listoille Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Skotlannissa, Uudessa-Seelannissa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Videolla koko esiintyjäkolmikosta tulee juontajia 1980-luvun peliohjelmassa.
Käännös suomeksi
Kristallografia

Hiiltä ilman kiderakennetta, puuhiili.
Hiiltä säännöllisessä hilassa, timantti.
Kristallografia eli kidetiede eli kideoppi on tieteenala, joka tutkii kiteisen aineen erikoispiirteitä, kuten kiderakennetta eli atomien kaukojärjestystä.
Historia ja alan kehitys

Perinteinen kristallografia eli kidemorfologia perustui kiteiden geometrian ja muotojen tutkimiseen. Kiteistä mitattiin niiden tahkojen ja laskennallisten akselien välisiä kulmia, ja määritettiin kiteiden symmetrian lajeja.
Nobelin fysiikanpalkinto myönnettiin 1914 Max von Lauelle, joka huomasi röntgensäteiden siroavan kiteytyneestä materiaalista. Löytö loi pohjan modernille kristallografialle, jonka avulla pystytään selvittämään molekyylien kolmiulotteinen rakenne. Kristallografian keksimisen satavuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2014 vietettiin kansainvälistä kristallografian juhlavuotta.
Nykyisin röntgenkristallografia tutkii kiteiden sisäistä rakennetta käyttäen apunaan röntgensäteiden sirontaa eri suuntiin. Tieteenä se voidaan luokitella geologian ja fysiikan välimaastoon. Kristallografialla on tutkimusmenetelmänä tärkeä rooli kemian, biologian ja fysiikan tutkimuksessa. Kristallografian avulla on mm. selvitetty 1950-luvulla DNA:n kaksoiskierre.
Kiteiden ominaisuudet

Kiteistä käytetään muodon ja muiden ominaisuuksien perusteella erilaisia termejä. Esimerkiksi neulamaisia kiteitä kutsutaan teräväkärkisiksi, ohuita säikeitä sisältäviä kiteitä sanotaan kuitumaisiksi ja kiteitä, joissa on laajoja tasaisia pintoja, sanotaan laattamaisiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kristallografia Wikimedia Commonsissa
Oksamnikiini

| --- | --- |

Oksamnikiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
[7-nitro-2-[(propan-2-yyliamino)metyyli]-1,2,3,4-tetrahydrokinolin-6-yyli]metanoli
Tunnisteet
CAS-numero: 21738-42-1
ATC-koodi: P02BA042
PubChem CID: 4612
DrugBank: DB01096
Kemialliset tiedot
Kaava: C14H21N3O3 
Moolimassa: 279,338
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 147–149 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 2 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Oksamnikiini (C14H21N3O3) on tetrahydrokinoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä skistosomiaasin hoitoon. Oksamnikiini kuuluu WHO:n julkaisemaan keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa oksamnikiini on oranssia tai keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen ja paremmin esimerkiksi metanoliin, asetoniin tai kloroformiin. Oksamnikiini tehoaa ainoastaan Schistosoma mansoni -halkiomatoon, mutta ei muihin Schistosoma-suvun lajeihin. Yhdisteen vaikutusmekanismia ei tunneta täysin. Se mahdollisesti salpaa asetyylikoliinireseptoreita, jolloin mato halvaantuu. Oksamnikiini voi myös alkyloida matojen DNA:ta. Nykyään skistosomiaasin hoitoon käytetään useammin pratsikvanteelia kuin oksamnikiinia.
Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä oksamnikiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat kuumeilu, allergiset iho-oireet, pääkipu, huonovointisuus ja keskushermostoperäiset väsymys ja huimaus. Virtsan väri voi muuttua punertavaksi. Keskushermostovaikutusten takia yhdistettä ei suositella potilaille, joilla on ollut aikaisempia huimauskohtauksia.
Valmistus

Oksamnikiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa 2,6-dimetyylikinoliinin 2-asemassa sijaitseva metyyliryhmä kloorataan, ja tätä seuraa nukleofiilinen substituutioreaktio isopropyyliamiinin kanssa. Tämän jälkeen kinoliinirakenne pelkistetään vedyttämällä tetrahydrokinoliiniksi, ja seuraava vaihe on nitraus. Viimeinen vaihe oksamnikiinin synteesissä on metyyliryhmän hapetus hydroksimetyyliryhmäksi Aspergillus scleroticum -homeen avulla.
Kuninkaallinen viktorialaisketju

Kunniamerkin ketju
Kuninkaallinen viktorialaisketju (engl. Royal Victorian Chain) on brittiläinen kunnianosoitus, joka perustettiin vuonna 1902 kuningas Edvard VII:n käskystä. Nimestään huolimatta ketju ei ole osa kuninkaallista viktorialaisritarikuntaa. Ketjua myöntää Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija mielensä mukaan sellaisille henkilöille, jotka ovat erityisen ansioituneita tai jotka ovat hallitsijan erityisessä suosiossa. Saajan ei tarvitse olla Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen. Naisille kunnianosoitusta on myönnetty vuodesta 1937 lähtien. Canterburyn arkkipiispa on myös perinteisesti saanut automaattisesti kunnianosoituksen virkansa puolesta.
Kunnianosoitusta myönnetään yhdessä luokassa:
kunniamerkin nauha
Ketjun tunnukset tulee palauttaa kruunulle saajan kuoltua.
Titaniitti

Vihreää titaniittia
Ruskehtavaa titaniittia
Titaniitti on silikaattimineraaleihin kuuluva mineraali. Sen värisävy vaihtelee vihreän ja ruskean sekä harmaan ja mustan välillä. Titaniitin kemiallinen kaava on CaTiSiO5.
Epäpuhtaudet

Titaniitin seassa on usein rautaa ja alumiinia. Harvinaisempia epäpuhtauksia ovat cerium ja yttrium.
Esiintyminen

Yleisimpiä titaniittia sisältäviä kivilajeja ovat pegmatiitti, gneissi ja liuskekivet. Jalokivilaatuista titaniittia on löydetty Meksikosta. Mineraalia on löydetty myös Sveitsistä, Yhdysvalloista, Uralin vuoristosta ja Kuolan niemimaalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Titaniitti Wikimedia Commonsissa
Webmineral: Titanite Mineral Data (englanniksi)
Mindat: Titanite (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Titanite (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (pdf)
Wulfeniitti

| Wulfeniitti |
| --- | --- |
 Punakiteistä wulfeniittia Arizonasta, Yhdysvalloista
Luokka:  oksidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  PbMoO4
Molekyylipaino:  367,15 g/mol
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  keltainen tai punainen
Aiheesta muualla
  Wulfeniitti Commonsissa 
Wulfeniitti on mineraali, joka on saanut nimensä itävaltalaisen mineralogin Franz Wülfenin mukaan. Se on lyijymalmi, joka on yleensä väriltään keltaista, mutta jossa voi olla myös punaisia kiteitä. Kiteiden taitekerroin on korkea. Kemiallinen kaava on PbMoO4.lähde?
Esiintyminen

Wulfeniittia esiintyy lyijypitoisissa malmikivissä. Sitä on löydetty Yhdysvalloista, Romaniasta, Itävallasta ja Namibiasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wulfeniitti Wikimedia Commonsissa
Kainiitti

| Kainiitti |
| --- | --- |

Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  KMgSO4Cl • 3 H2O
Aiheesta muualla
  Kainiitti Commonsissa 
Kainiitti on mineraali, joka on kaliumkloridin ja magnesiumsulfaatin yhdiste. Sen nimi tulee kreikan kielisestä uutta tarkoittavasta sanasta, sillä kainiittia esiintyy suhteellisen uusissa kivilajeissa. Kemiallinen kaava on KMgSO4Cl•3H2O.lähde?
Esiintyminen

Kainiittia esiintyy joissakin sedimenttisissä ja tuliperäisissä kivilajeissa sekä suolaesiintymissä. Sitä esiintyy samoissa paikoissa kuin haliittia, sylviittiä ja karnalliittia. Sitä on löydetty Itävallasta, Yhdysvalloista, Ukrainasta, Italiasta ja Saksasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kainiitti Wikimedia Commonsissa
Webmineral: Kainite Mineral Data (englanniksi)
Mindat: Kainite (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Kainite (pdf) (englanniksi)
Ylistysmusiikki

| Ylistysmusiikki |
| --- | --- |
 Jesus Culture-yhtyeen live-esiintyminen.
Alkuperä:  Hengellinen musiikki Kristillinen nykymusiikki
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1990-luku
Ylistysmusiikki (engl. Contemporary worship music) on kristillisen nykymusiikin yhteislaulullinen alalaji, jossa jumalanpalveluksissa tai muissa tilaisuuksissa esitettävä musiikki yhdistetään useimmiten pop- ja rock-tyylipiirteillä Jumalaa ylistävään tekstiin. Ylistysmusiikki on ollut 1990-luvulta lähtien kasvava maailmanlaajuinen trendi, jonka juuret on amerikkalaisessa Jeesus-liikkeessä.
Nykyaikainen ylistysmusiikki on saanut merkittäviä vaikutteita nykyaikaisesta populäärimusiikista. Ylistysmusiikkia lauletaan pääasiassa yksi- tai kaksiäänisesti. Ylistysmusiikin säestykseen kuuluvat perinteisten yhtyesoittimien lisäksi myös kuorot sekä jousi- ja vaskisoittimet. Monissa ylistysmusiikin sanoituksissa on käytetty tukena Vanhasta testamentista tuttuja psalmeja.
Historia

Ylistysmusiikki sai alkunsa vastakulttuurisessa Jeesus-liikkeessä 1960-luvulla. Jeesus-liike antoi hippikulttuurille kristillisen ilmaisun ja liikkeen yksinkertaiset kitarapohjaiset laulut loivat uuden perinteen kristilliseen musiikkiin. Ylistysmusiikki levisi vähitellen laajalle. Musiiikin yhteiskristilliset mahdollisuudet tulivat näkyväksi mm. ajatuksessa Jeesus-marsseista.
1970-luvulla ylistysmusiikki oli hallitseva tyylilaji lähinnä liikkeen myötä syntyneissä seurakunnissa. Ylistysmusiikin levy-yhtiöitä olivat tuolloin Maranatha! Music, Vineyard Music ja Hosanna! Music.  Ylistysmusiikki rantautui Pohjoismaihin 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Historia > Ylistysmusiikin valtavirtaistuminen alalajiksi

Ylistysmusiikki nousi 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa kristillisen nykymusiikin merkittäväksi alalajiksi. Samoihin aikoihin ylistysmusiikki valtavirtaistui amerikkalaisissa seurakunnissa. Merkittävä vaikutus ylistysmusiikin leviämiseen oli Christian Copyright Licensing-lisensoinnilla, mikä mahdollisti musiikin käyttämisen sekä muusikoiden toimeentulon.
1990-luvun aikana monet merkittävät kirkot ja kirkkoliikkeet ovat nousseet ylistymusiikin trendien asettajiksi. Merkittäviä ylistysmusiikista kansainvälisesti tunnettuja kirkkoja ovat mm. Hillsong Church, Vineyard sekä kalifornialainen Bethel Church. Vaihtoehtoiset trendit ovat pyrkineet eroon tuotannollisuudesta ja korostavat musiikin painottamista lähiyhteisöihin.
Pohjoismaissa ylistysmusiikki on ottanut yhteiskristillisen muodon ja perinnettä on nähtävillä sekä luterilaisisten kirkkojen piirissä, herätysliikkeissä sekä helluntai- ja vapaaseurakunnissa. Suomessa ylistysmusiikki vakiinnutti asemansa seurakunnissa 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. 2010-luvulla ylistysmusiikki monipuolistui ja alkoi muistuttaa musiikillisesti yhä enemmän kristillistä pop-musiikkia.
Ominaisuudet > Musiikki

Nykyaikainen ylistysmusiikki on saanut merkittäviä vaikutteita nykyaikaisesta populäärimusiikista. Ylistysmusiikkia lauletaan pääasiassa yksi- tai kaksiäänisesti ja perinteisesti sitä on säestetty esimerkiksi pianolla, kitaralla ja rytmisoittimilla. Vähitellen musiikillinen tyyli on kehittynyt voimakkaammaksi ja ylistysmusiikkia on ilmaistu mm. orkesterielementtejä, kuten kuoroja sekä jousi- ja vaskisoittimia käyttämällä. Ylistysmusiikille ominaista on säkeistöjen toistaminen, instrumentointi ja dynamiikan vaihtelu. 1990-luvulla hallitseva tyylisuunta oli ns. ”Stadion-sound”. Nykyaikaiselle ylistysmusiikille on ominaista myös Hillsongista tuttu ”Wall of Sound”-estetiikka.
Ominaisuudet > Sanoitukset

Ylistysmusiikkille on ominaista nykyaikaisten sanoitusten ja ilmausten käyttö. Monissa ylistysmusiikin sanoituksissa on käytetty tukena Vanhasta testamentista tuttuja psalmeja.
Ominaisuudet > Rooli tilaisuuksissa

Ylistysmusiikilla on perinteisesti ollut suuri rooli erityisesti nykyaikaisessa länsimaisessa kristillisessä kulttuurissa. Musiikilla on ollut keskeinen rooli mm. kirkkojen tilaisuuksissa, mikä perustuu pidempään kulttuuriin jo Pelastusarmeijan alkuvuosista lähtien. Musiikilla on joissain yhteyksissä ollut myös sakramentaalinen rooli: musiikin avulla on muun muassa kiitetty Jumalaa.
Ylistysmusiikki populaarikulttuurissa

Ylistysmusiikki on tullut tutuksi maailmanlaajuisena trendinä mm. kevään 2020 koronasulkujen aikana. Tuolloin The UK Blessing-nimellä tunnettu ilmiö levisi viraalina sosiaalisen median ilmiönä. Ilmiössä useat eri kirkkojen edustajat lauloivat Aaronin siunauksena tunnettua The Blessing-kappaletta eri puolilla Isoa-Britanniaa. Ilmiöön osallistui edustajia mm. anglikaanisesta kirkosta, baptistikirkosta, Pelastusarmeijasta, uusista vapaakirkoista, katolisesta kirkosta ja muutamia koptikirkon jäseniä. The UK Blessing tuotti vastaavia ilmiöitä ympäri maailmaa: esimerkiksi Tanskassa tehtiin vastaava ylistysmusiikin versiointi Grundtvigin "Min Jesus lad mit hjetre få"-kappaleesta.
Aiheesta muualla

Lovsang.no – norjalainen ylistysmusiikin verkosto
”The UK Blessing” YouTube-palvelussa
| n k Kristillinen musiikki |
| --- | --- |
Tyylilajit:  Gospel  Kristillinen nykymusiikki  Kristillinen lastenmusiikki  Negrospirituaali  Ylistysmusiikki  Suomigospel 
Kirkkomusiikki:  Kirkkomusiikki  Messu  Virsi 
Palkinnot:  Dove-palkinto  Grammy-palkinto  Glow Gospel Awards  Kirkon musiikkipalkinto (1976–1992)  Gospel Music Hall of Fame
Dhafer Youssef

Dhafer Youssef
Dhafer Youssef (arab. ظافر يوسف‎‎; s. 19. marraskuuta 1967 Téboulba) on tunisialainen laulaja-lauluntekijä ja udinsoittaja.
Youssef aloitti laulamisen viisivuotiaana. Hänen suvussaan oli ollut pitkä muezzinien linja, ja hänen isoisänsä opettikin hänelle varhaisesta iästä saakka Koraanin resitointia. Youssef eteni laulamiseen sekä udinsoittoon ja pääsi Radio Monastirin lauluryhmän jäseneksi. Lähdettyään Tunisiin hän suoritti konservatorio-opintoja, joita jatkoi sitten Itävallassa. Itävallassa hän aloitti soittamisen Wolfgang Puschingin kanssa, ja ensimmäisen yhtyeensä (Zeryab) hän perusti lyömäsoittaja Gerhard Reiterin kanssa.
Youssef on levyillään muun muassa soittanut jazz- ja groovetyylistä musiikkia, yhdistänyt udin elektroniseen musiikkiin ja soittanut jousikvartetin kanssa. Youssef on ammentanut vaikutteita myös suufiperinteistä. Albumilla Abu Nawas Rhapsody (2010) hän haki inspiraationsa persialaisrunoilija Abu Nuwasin kirjoituksista. Häntä innoittaneita runoilijoita ja filosofeja ovat olleet myös Jalal ad-Din Muhammad Balkhi-Rumi ja Al-Hallaj.
Youssef on saanut useita BBC Radio 3:n maailmanmusiikkipalkintoehdokkuuksia. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Renaud Garcia-Fons, Nguyen Lê, Markus Stockhausen, Wolfgang Muthspiel, Deepak Ram, Eivind Aarset, Marilyn Mazur, Audun Erlien, Rune Arnesen, Bugge Wesseltoft, Nils Petter Molvær, Tigran Hamasyan, Mark Guiliana, Chris Jennings ja Huong Thanh.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
Unitarismi

Frank Lloyd Wright, First Unitarian Meeting House, Wisconsin, 1951.
Unitarismi on kristinuskon tulkinta, jonka mukaan Jumala on yksi. Sana ”unitarismi” juontuu latinan sanasta ’unitas’, joka tarkoittaa ykseyttä. Tämä kirkkohistoriallinen käsite otettiin käyttöön uudenaikaisen unitarismin kehittyessä 1500-luvulla viimeisenä reformaatioliikkeenä Euroopassa kolminaisuusoppia vastaan.
Unitaarinen jumalakuva on huomattavasti vanhempi kuin kolminaisuusoppi ja löydettävissä juutalaisuudesta. ”Kuule, Israel! Herra, meidän Jumalamme, Herra on yksi.” (5. Moos. 6:4; Mark. 12:29–30) Useimmat unitaarit tulkitsevat Jeesuksen omanneen juutalaisen uskontunnustuksen. Koska modernien unitarismin suuntausten perusperiaatteisiin kuuluu dogmittomuus ja uskonnonvapaus, useimmilla unitaariryhmittymillä ei ole virallista uskontunnustusta, jossa Jeesuksen asema olisi määritelty.
Historiaa

Nykyisen Romanian alueella Transilvaniassa vaikutti unkarilaissyntyinen Ferenc Dávid (1520–1579), jota pidetään unitarismin perustajana. Unitaarista uskoa tunnustava Transilvanian kuningas Janos Sigismund antoi 1568 Tordan valtiopäivillä julistuksen, jonka mukaan ”ketään ei saa rangaista uskonsa takia, koska usko on Jumalan lahja”. Tämä takasi laajan uskonvapauden. Kansalaisvapauden puolustamisesta tuli näin osa unitaarien perinnettä.
Britanniassa vanhimpien unitaariseurakuntien juuret ulottuvat 1600-luvulle. Myös vanhimmat kokoustalot ovat tältä ajalta, vaikka kirkkokunta saattoi toimia laillisesti vasta vuodesta 1813. Britanniassa unitaarinen liike on sittemmin yhdistänyt useista eri hengellisistä suunnista tulevia vapaita kristittyjä. Pienestä jäsenmäärästä huolimatta sen niin hengellinen kuin yhteiskunnallinenkin vaikutus on ollut merkittävä.
Unitarismin yhdysvaltalainen haara on tunnettu Ralph Waldo Emersonin ja Henry David Thoreaun kirjallisen ja filosofisen tuotannon kautta. Kumpikin kuului unitaarikirkon aktiivisiin vaikuttajiin, ja Emerson toimi pitkään Bostonissa pastorina. Amerikkalaisen unitarismin perustava johtohahmo oli kongregationalistipastori William Ellery Channing, joka perusti vuonna 1825 Bostonissa American Unitarian Association -järjestön.
Nykypäivää

Unitarismi on maailmanlaajuisesti toimiva liike. Pohjoismaiden suurin unitaariyhteisö on Tanskassa. Euroopassa eniten unitaareja on Romanian unkarilaisvähemmistön joukossa Transilvaniassa. Eri puolilla maailmaa asuvia unitaareja yhdistää dogmiton kristillisyys ja luottamus enemmän henkilökohtaiseen kokemukseen kuin sitoviin uskonkappaleisiin. Osa unitaareista pitää itseään ennemmin humanisteina tai agnostikkoina, jopa ateisteina, kuin kristittyinä. Toisella laidalla ovat konservatiiviset kristilliset unitaarit.
Suomessa unitarismia edustaa Suomen Unitaarinen Seura ry (entinen Suomen Unitaariuniversalistinen Seura ry). Seuran toiminnan runkona ovat Helsingissä tai etäyhteydellä talvisaikaan kuukausittain pidettävät kokoukset, joissa pidetään alustuksia esimerkiksi ajankohtaisista aiheista ja vapaan uskonnollisuuden ilmiöistä Suomessa ja maailmalla. Materiaalina saatetaan käyttää Raamattua, muita tekstejä tai musiikkia. Alustuksen pohjalta keskustellaan vapaasti. Vanhastaan tilaisuudet on ollut tapana aloittaa hetken hiljaisuudella, ja kokoukset ovat usein loppuneet siten, että kukin osanottaja on halutessaan sytyttänyt kynttilän ääneen tai vain mielessään lausumalleen ajatukselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unitarismi Wikimedia Commonsissa
BBC – Religions: Unitarianism. (englanniksi)
Uskonnot.fi.
Unitaarit Suomessa -blogi.
Suomen Unitaarinen Seura Facebookissa.
Newington Green Unitarian Church, Lontoo, 1708.
Chris Witchhunter

Chris Witchhunter (oik. Christian Dudeck(18. joulukuuta 1965 – 8. syyskuuta 2008) oli saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin alkuperäinen rumpali, jonka Tom Angelripper lopulta erotti yhtyeestä vuonna 1992.
Witchhunterin on väitetty lähteneen itse Sodomista, mutta asiaa kommentoi Angelripper sekä itse Witchhunter Sodomin Lords of Depravity Part I:n historia-DVD:llä. Hänellä oli aikoinaan oma projekti nimeltään Witchhunter, joka ei koskaan julkaissut albumia.
Diskografia > Sodom

Witching Metal (1983)
Victims of Death (1984)
In the Sign of Evil (1984)
Obsessed by Cruelty (1986)
Expurse of Sodomy (1987)
Persecution Mania (1987)
Mortal Way of Live (1988)
Ausgebombt (1989)
Agent Orange (1989)
Better Off Dead (1990)
The Saw Is The Law (1991)
Tapping the Vein (1992)
Ten Black Years - Best Of (1996)
The Final Sign of Evil (2007)
Sodom
| --- | --- |
Studioalbumit:   Obsessed by Cruelty  Persecution Mania  Agent Orange  Better off Dead  Tapping the Vein  Get What You Deserve  Masquerade in Blood  'Til Death Do Us Unite  Code Red  M-16  Sodom  The Final Sign of Evil  In War and Pieces  Epitome of Torture  Decision Day  Genesis XIX 
Livealbumit:   Mortal Way of Live   Marooned Live  One Night in Bangkok 
Kokoelmat ja tribuutit:   Ten Black Years  Homage to the Gods  2 in 1  40 Years At War - The Greatest Hell Of Sodom 
EP-levyt:   In the Sign of Evil  Expurse of Sodomy  Ausgebombt  The Saw Is the Law  Aber Bitte mit Sahne  Sacred Warpath  Partisan  Chosen by the Grace of God  Out of the Frontline Trench  1982 
Singlet:  Get What You Deserve
Demot:   Witching Metal  Victims of Death 
DVD:t:   Lords of Depravity Part I   Lords of Depravity Part II 
Muuta:  Diskografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz
Oliveniitti

| Oliveniitti |
| --- | --- |

Luokka:  oksidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  Cu2(AsO4)(OH)
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  oliivinvihreä
Aiheesta muualla
  Oliveniitti Commonsissa 
Oliveniitti on mineraali, joka kuuluu kuparimineraaleihin. Se on nimensä mukaisesti väriltään oliivinvihreä. Se on monimutkainen kuparin ja arseenin yhdiste. Kemiallinen kaava on Cu2(AsO4)(OH).lähde?
Esiintyminen

Oliveniittia esiintyy muiden kuparimineraalien yhteydessä. Sitä on löydetty Isosta-Britanniasta, Ranskasta, Saksasta, Chilestä ja Namibiasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oliveniitti Wikimedia Commonsissa
Webmineral: Olivenite Mineral Data (englanniksi)
Mindat: Olivenite (englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Olivenite (pdf) (englanniksi)
Sylvaniitti

| Sylvaniitti |
| --- | --- |
 Sylvaniittia Romaniasta
Luokka:  sulfidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  (AuAg)Te4
Molekyylipaino:  815,23 g/mol
Aiheesta muualla
  Sylvaniitti Commonsissa 
Sylvaniitti (AuAg)Te4 on metallisen kullan itsensä lisäksi yksi harvoista kultamalmimineraaleista samoin kuin hopea- ja telluurimineraaleista. Normaalisti kullalla on erityinen taipumus liittyä telluuriin (Te). Sylvaniitti sai nimensä löytöpaikkansa, Transilvanian, mukaan. Sylvaniittia esiintyy Romaniassa, Australiassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Suomesta on löydetty sylvaniittia lehtimäisinä massoina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sylvaniitti Wikimedia Commonsissa
Mindat: Sylvanite (englanniksi)
Webmineral: Sylvanite Mineral Data (englanniksi)
Terence O’Neill

Terence O’Neill vuonna 1966.
Terence Marne O’Neill (10. syyskuuta 1914 Lontoo – 12. kesäkuuta 1990 Hampshire, Englanti) oli Pohjois-Irlannin pääministeri vuosina 1963–1969. Ulsterin unionistipuolueen (UUP) maltillista siipeä edustanut O’Neill yritti yhteiskunnallisilla uudistuksilla sovitella Pohjois-Irlannin uskonnollisten ryhmien välejä, mutta hänen pääministerikautensa päättyi epäonnistumiseen suurten levottomuuksien (The Troubles) alkaessa.