stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arnon Milchan

Arnon Milchan vuonna 1994.
Arnon Milchan (s. Rehovot) on entinen jalkapalloilija, entinen Mossadin työntekijä, lannoiteyrittäjä, menestynyt elokuvatuottaja sekä eräs maailman rikkaimmista henkilöistä. Milchan on uskonnolliselta vakaumukseltaan juutalainen. Nuorena Milchan pelasi jalkapalloa Maccabi Tel Aviv -joukkueessa sekä Israelin maajoukkueessa. Myöhemmin hän opiskeli Geneven yliopistossa. Tämän jälkeen hän alkoi kehittää isänsä lannoiteyritystä, josta tuli lopulta Israelin menestyneimpiä. Vuonna 1991 Milchan perusti New Regency Productions -yrityksen, ja hänestä tuli eräs Hollywoodin tärkeimmistä elokuvatuottajista. Hänen tuottamiaan elokuvia ovat muun muassa Fight Club, Pretty Woman, Mr. ja Mrs. Smith, Once Upon a Time in America ja Natural Born Killers.
Milchan harjoittaa myös hyväntekeväisyyttä. Eräs hänen lahjoituskohteistaan on Yitzhak Rabin Center, jolle hän on lahjoittanut miljoona dollaria.
Arena Pantanal

| Arena Pantanal |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Cuiabá
Koordinaatit:  15°36′11″S, 56°07′14″W
Rakennustyöt aloitettu:  2010
Katsojakapasiteetti
 42 968 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Arena Pantanal on monikäyttöinen stadion Cuiabán kaupungissa. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2010. Stadion oli yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2014 pelipaikka.
Arena Lviv

| Arena Lviv |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Lviv, Ukraina
Koordinaatit:  49°46′31″N, 24°1′40″E
Kustannukset:  85 miljoonaa euroa
Arkkitehti:  Alberta Vimmer Design Bureau
Katsojakapasiteetti
 34 915 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Arena Lviv on jalkapallostadion Lvivin kaupungissa Länsi-Ukrainassa. Lemberg oli stadionin projektinimi. Stadionin  kapasiteetti on 34 915 paikkaa . Stadion valmistui vuonna 2011.
André Moccand

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | perämiehellinen nelikko |  |
André Moccand (s. 25. tammikuuta 1931) on sveitsiläinen entinen soutaja.
Moccand kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa miesten perämiehellisessä nelikossa.
André Mayamba Mabuti Kathongo

André Mayamba Mabuti Kathongo (1931 Mukila – 12. huhtikuuta 2016) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. heinäkuuta 1959 ja nimitettiin Popokabakan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 27. huhtikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pierre Bouckaert, jota avustivat Edoardo Rovida ja Alexander Mbuka-Nzundu.
1. joulukuuta 1979 Mayamba Mabuti Kathongosta tuli Popokabakan piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 24. syyskuuta 1993.
Fiat 100-90

| Fiat 100-90 |
| --- | --- |

Valmistusvuodet:  1984 - 2002
Moottori
Moottori:  100 hv
Polttoainesäiliö:  130 l
Fiat 100-90 on Fiatin kuusisylinterinen vakiona ahtamaton traktori.
Valmistusajankohta

Traktoria valmistettiin vuosina 1984–2002.
Teknisiä tietoja > Moottori

Teho: 100 hv (74 kW)
Iskutilavuus: 5,4 l
Polttoainetyyppi: Diesel
Teknisiä tietoja > Muita tietoja

Polttoainesäiliö: 130 l
Aleksei Urmanov

| Aleksei Urmanov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. marraskuuta 1973 (ikä 50) Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Taitoluistelija
Pituus:  180 cm
Entiset valmentajat:  Aleksei Mišin
Luisteluseura:  Trade Union Club
Lopettanut:  1999
Aleksei Jevgenjevitš Urmanov (ven. Алексей Евгеньевич Урманов, s. 17. marraskuuta 1973 Leningrad) on venäläinen taitoluistelija, joka nykyään työskentelee taitoluisteluvalmentajana. Urmanov on vuoden 1994 olympiamestari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksei Urmanov Wikimedia Commonsissa
Miesten yksinluistelun olympiavoittajat
1908: Ulrich Salchow
– 1920: Gillis Grafström
– 1924: Gillis Grafström
– 1928: Gillis Grafström
– 1932: Karl Schäfer
– 1936: Karl Schäfer
– 1948: Dick Button
– 1952: Dick Button
– 1956: Hayes Alan Jenkins
– 1960: David Jenkins
– 1964: Manfred Schnelldorfer
– 1968: Wolfgang Schwarz
– 1972: Ondrej Nepela
– 1976: John Curry
– 1980: Robin Cousins
– 1984: Scott Hamilton
– 1988: Brian Boitano
– 1992: Viktor Petrenko
– 1994: Aleksei Urmanov
– 1998: Ilja Kulik
– 2002: Aleksei Jagudin
– 2006: Jevgeni Pljuštšenko
– 2010: Evan Lysacek
– 2014: Yuzuru Hanyū
– 2018: Yuzuru Hanyū
– 2022: Nathan Chen
Miesten yksinluistelun Euroopan-mestarit
Formula One 2001

| Formula One 2001 |
| --- | --- |
 Pelin kansikuva.
Kehittäjä:  Studio 33 (PS) Sony Studio Liverpool (PS2)
Julkaisija:  SCEE NA 989 Studios
Pelisarja:  Formula 1
Julkaistu:  PlayStation 2 PAL 20. huhtikuuta 2001 NA 24. syyskuuta 2001 JP 11. lokakuuta 2001 PlayStation PAL 8. toukokuuta 2001
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ELSPA: 3+ ESRB: E  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation, PlayStation 2
Jakelumuoto:  CD, DVD
Oheislaite:  pad-ohjain, rattiohjain
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Formula One 2001 on Sonyn kehittämä Formula 1 -pelisarjan ajopeli, joka julkaistiin vuonna 2001 PlayStation- ja PlayStation 2 -konsoleille. Peli sisältää kaikki kauden 2001 tallit, kuljettajat ja radat. Pelin mukana on kausikooste kaudesta 2000. Pelin suomenkielisinä selostajina toimivat Matti Kyllönen ja Erkki Mustakari.
Tallit ja kuljettajat

| Talli | Valmistaja | Auto | Moottori | Renkaat | Nro | Kuljettajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Scuderia Ferrari Marlboro | Ferrari | F2001 | Ferrari | B | 1 |  Michael Schumacher |
|  Scuderia Ferrari Marlboro | Ferrari | F2001 | Ferrari | B | 2 |  Rubens Barrichello |
|  West McLaren Mercedes | McLaren | MP4-16 | Mercedes | B | 3 |  Mika Häkkinen |
|  West McLaren Mercedes | McLaren | MP4-16 | Mercedes | B | 4 |  David Coulthard |
|  BMW WilliamsF1 Team | Williams | FW23 | BMW | M | 5 |  Ralf Schumacher |
|  BMW WilliamsF1 Team | Williams | FW23 | BMW | M | 6 |  Juan Pablo Montoya |
|  Mild Seven Benetton Renault | Benetton | B201 | Renault | M | 7 |  Giancarlo Fisichella |
|  Mild Seven Benetton Renault | Benetton | B201 | Renault | M | 8 |  Jenson Button |
|  Lucky Strike BAR Honda | BAR | 003 | Honda | B | 9 |  Olivier Panis |
|  Lucky Strike BAR Honda | BAR | 003 | Honda | B | 10 |  Jacques Villeneuve |
|  B&H Jordan Honda | Jordan | EJ11 | Honda | B | 11 |  Heinz-Harald Frentzen |
|  B&H Jordan Honda | Jordan | EJ11 | Honda | B | 12 |  Jarno Trulli |
|  Orange Arrows Asiatech | Arrows | A22 | Asiatech | B | 14 |  Jos Verstappen |
|  Orange Arrows Asiatech | Arrows | A22 | Asiatech | B | 15 |  Enrique Bernoldi |
|  Red Bull Sauber Petronas | Sauber | C20 | Petronas | B | 16 |  Nick Heidfeld |
|  Red Bull Sauber Petronas | Sauber | C20 | Petronas | B | 17 |  Kimi Räikkönen |
|  Jaguar Racing F1 Team | Jaguar | R2 | Cosworth | M | 18 |  Eddie Irvine |
|  Jaguar Racing F1 Team | Jaguar | R2 | Cosworth | M | 19 |  Luciano Burti |
|  European Minardi F1 | Minardi | PS01 | European | M | 20 |  Tarso Marques |
|  European Minardi F1 | Minardi | PS01 | European | M | 21 |  Fernando Alonso |
|  Prost Acer | Prost | AP04 | Acer | M | 22 |  Jean Alesi |
|  Prost Acer | Prost | AP04 | Acer | M | 23 |  Gastón Mazzacane |
Radat

| Nro | Kilpailu | Rata |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Australian Grand Prix | Albert Park, Melbourne |
| 2 |  Malesian Grand Prix | Sepang International Circuit, Sepang |
| 3 |  Brasilian Grand Prix | Autódromo José Carlos Pace, São Paulo |
| 4 |  San Marinon Grand Prix | Autodromo Enzo e Dino Ferrari, Imola |
| 5 |  Espanjan Grand Prix | Circuit de Catalunya, Montmeló |
| 6 |  Itävallan Grand Prix | A1-Ring, Spielberg |
| 7 |  Monacon Grand Prix | Circuit de Monaco, Monte Carlo |
| 8 |  Kanadan Grand Prix | Circuit Gilles Villeneuve, Montreal |
| 9 |  Euroopan Grand Prix | Nürburgring, Nürburg |
| 10 |  Ranskan Grand Prix | Circuit de Nevers Magny-Cours, Magny-Cours |
| 11 |  Britannian Grand Prix | Silverstone Circuit, Silverstone |
| 12 |  Saksan Grand Prix | Hockenheimring, Hockenheim |
| 13 |  Unkarin Grand Prix | Hungaroring, Mogyoród |
| 14 |  Belgian Grand Prix | Circuit de Spa-Francorchamps, Spa |
| 15 |  Italian Grand Prix | Autodromo Nazionale Monza, Monza |
| 16 |  Yhdysvaltain Grand Prix | Indianapolis Motor Speedway, Indianapolis |
| 17 |  Japanin Grand Prix | Suzuka Circuit, Suzuka |
Alkoholi- ja tupakkasponsorit

Pelissä on sensuroitu kaikki Alkoholi- ja tupakkasponsorit, eri maiden päihdelakien ja ikärajoitusten suojelemiseksi.
Ferrarin Marlboro-mainokset ovat poissa kokonaan, valkoiset taustat ovat säilyneet autoissa.
Williamsin Veltins-tekstit on korvattu auton värillä
Jaguarin Beck's oluen teksti on korvattu tekstillä "Best's"
McLarenin West-mainostekstit on korvattu "Mika" ja "David" -teksteillä samalla tavoin kuten maissa jossa tupakkamainokset olivat kiellettyjä.
Benettonin "Mild Seven" on korvattu teksteillä "Benetton" (moottorisuojassa) ja "Renault Sport" (takasiivessä)
BAR:in Lucky Strike on korvattu tekstillä "Look Alike" ja etusiiven ja kylkien logot ovat keskeltä täysin mustan väriset.
Jordanin Benson & Hedges on korvattu tekstillä "Bitten Heroes"
Erik Satie

Erik Satien omakuva.
Erik Satie (oik. Éric Alfred Leslie Satie; 17. toukokuuta 1866 Honfleur – 1. heinäkuuta 1925 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja avantgardisti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea humoristisista, kokeilevista ja perinteisiä oppeja parodioivista sävellyksistään ja kirjoituksistaan.
Satie ehti elämänsä aikana kokeilla ja yhdistellä musiikissaan paljon erilaisia tyylilajeja. Yhteistä miltei kaikille hänen sävellyksilleen on kuitenkin tietynlainen minimalismi ja naiivius. Teosten otsikot ovat usein hullunkurisia, kuten Véritables Préludes flasques pour un chien eli ”Todella veteliä preludeja koiralle”.[lähde? ]
Satien tunnetuin teos on pianosarja Gymnopédies, jonka valmistuttua hän alkoi nimittää itseään ”gymnopedistiksi”. Paitsi musiikistaan Satie muistetaan yhä myös omalaatuisesta elämäntyylistään.
Elämä > Nuoruus

Éric Satie syntyi 17. toukokuuta 1866 Honfleurissa, Normandiassa. Etunimeä Erik hän alkoi käyttää vasta sävellystensä signeerauksissa. Lapsuutensa Satie vietti vuoroin Honfleurissa, vuoroin Pariisissa. Kun hän oli nelivuotias, perhe muutti Pariisiin. Kaksi vuotta myöhemmin äiti Jane kuoli ja Éric lähetettiin pikkuveljensä kanssa isovanhempien luo Honfleuriin. Siellä Satie sai ensimmäiset soittotuntinsa paikalliselta urkurilta. Kun isoäiti vuonna 1878 kuoli, veljekset palasivat Pariisiin isänsä Alfredin luo, joka oli mennyt naimisiin pianonsoitonopettajan kanssa. 1880-luvun alussa Alfred alkoi julkaista salonkimusiikkia. Joukossa oli hänen omia kappaleitaan samoin kuin vaimon sävellyksiä.[lähde? ]
Vuonna 1879 Satie pääsi Pariisin konservatorioon, jossa häntä pidettiin lahjakkaana, mutta erittäin laiskana oppilaana. Hänet passitettiin kotiin, mutta hyväksyttiin uudelleen konservatorioon vuoden 1885 lopussa. Toisella kertaa Satie ei onnistunut paljonkaan paremmin, joten hän päätti mennä armeijaan. Muutaman viikon kuluttua hän kyllästyi ja keinotteli itsensä vapaaksi hankkimallaselvennä itselleen keuhkoputkentulehduksen.[lähde? ]
Satie muutti Montmartren taiteilijakukkulalle vuonna 1887. Tuolloin hän oli jo julkaissut muutamia sävellyksiä isänsä kustantamossa. Satie toimi kahvilapianistina muun muassa Le Chat Noirin kahvilassa ja tutustui sen taiteelliseen asiakaskuntaan. Hän kirjoitti näihin aikoihin Gymnopediansa sekä muita lyhyitä pianosävellyksiä (Ogives, Gnossiennes) ja tutustui Claude Debussyhin. 1890-luvun alussa hän liittyi ruusuristiläiseen veljeskuntaan ”Ordre de la Rose-Croix Catholique, du Temple et du Graal”, jota johti Joséphin Péladan. Tähän aikaan hän sävelsi esimerkiksi teokset Salut Drapeau!, Le Fils des étoiles ja Sonneries de la Rose+Croix.[lähde? ]
Vuoteen 1892 mennessä Satie oli säveltänyt ensimmäiset kappaleet (Fête donnée par des Chevaliers Normands en l’Honneur d’une jeune Demoiselle) itse kehittämällään sävellysmenetelmällä, luonut musiikkia ritarinäytelmään (Préludes du Nazaréen), oli julkaissut ensimmäisen valesävellyksensäselvennä (ilmoittaen ensi-illan oopperalle Le Bâtard de Tristan, jota hän ei todennäköisesti koskaan säveltänyt) ja riitaantunut Péladanin kanssa. Samana syksynä hän aloitti Uspud-baletin kirjoittamisen yhdessä Contamine de Latourin kanssa.[lähde? ]
Elämä > Arcueil

Satie tuli tunnetuksi omintakeisista elämäntavoistaan: hän asui muutaman neliömetrin kokoisessa kopperossa, jonka ovi ei mahtunut aukeamaan sängyn takia. Hän pukeutui muutamien vuosien ajan täsmälleen samanlaiseen samettiasuun, joita hän omisti seitsemän kappaletta. Satie herätti huomiota pilapuheillaan ja arvaamattomilla tempauksillaan: hän perusti esimerkiksi oman kirkon, jonka ainoa jäsen hän oli, ja haastoi Pariisin oopperan johtajan kaksintaisteluun. Myöhemmin hän muutti Arcueil’n kaupunginosaan ja käveli joka yö Pariisin läpi, turvallisuussyistä vasara taskussaan. Samettipukujen sijaan hän alkoi käyttää mustaa knallia.[lähde? ]
Säveltäjä Claude Debussy oli Satien pitkäaikainen ystävä. Debussy sai Satien kanssa keskustellessaan uusia ideoita impressionismin soveltamisesta musiikkiin, Satie puolestaan Debussyltä teknistä apua muun muassa sävellystensä soitintamisessa. Muutoinkin Satie sai paljon vaikutteita kuvataiteista. Ennen kaikkea hän oli kokeilija, joka raivasi tietä uusille suuntauksille. Hän ei kuitenkaan koskaan itse jatkanut ajatustensa kehittelyä, vaan jätti työn muille. Hyvä esimerkki hänen omalaatuisista sävellyksistään on pianoteos Vexations, jossa sama äärimmäisen yksinkertainen teema toistuu 840 kertaa; sen esittäminen kestää noin vuorokauden. Kun Satien sävellyksiä haukuttiin muodottomiksi, hän sävelsi ”päärynänmuotoisia kappaleita” (Trois Morceaux en forme de poire).[lähde? ]
Satie alkoi saada mainetta vasta elämänsä loppupuolella. Hän nousi nuorten radikaalien säveltäjien esikuvaksi ja oli läheisesti tekemisissä Les Six -ryhmän kanssa. Hän kuoli alkoholismin aiheuttamaan maksakirroosiin ja keuhkokuumeeseen vuonna 1925. Hänen asunnostaan, johon hän ei ollut sallinut kenenkään astua yli kahteen vuosikymmeneen, löydettiin uskomaton sekasorto.
Musiikki

Satien tuotanto voidaan jakaa karkeasti kahteen osaan. Toimeentulonsa ja kahvilasoittajan työnsä vuoksi hän sävelsi paljon kabareemusiikkia. Toisaalta hän oli taiteilija, ja taidemusiikin, etenkin näyttämömusiikin osuus kasvoi hänen muutettuaan Arcueil’hin. Gymnopedioiden ohella Satien tunnetuimmat teokset ovat pianosarja Gnossiennes, sinfoninen draama Socrate sekä baletit Parade ja Relâche.[lähde? ]
Sävellyksiä

| --- | --- |
 Quatre Ogives, 1888  Trois Gymnopédies, 1888  Gnossienne (nro 5), 1889  Trois Gnossiennes, 1890  Gnossienne (nro 4), 1891  Le Fils des étoiles, 1891  Uspud, 1892  Vexations, 1893  Messe des pauvres, 1895  Gnossienne (nro 6)  Pièces froides, 1897  Je te veux, 1897  Jack-in-the-box, 1899  Trois Morceaux en forme de poire, 1903  Le Piccadilly, 1904  En Habit de cheval, 1911 :  Apercus désagréables, 1912  Deux Préludes pour un chien, 1912  Préludes flasques pour un chien, 1912  Véritables Préludes flasques pour un chien, 1912  Le Piège de Méduse, 1913 ("lyyrinen komedia")  Descriptions automatiques, 1913  Embryons Desséchés, 1913  Sports et divertissements, 1914  Avant-dernières pensées, 1915  Parade, 1917  Sonatine bureaucratique, 1917  Musique d’ameublement, 1917  Socrate, 1918  La Belle Excentrique, 1920  Mercure, 1924  Relâche, 1924
Kirjallisuutta

Myers, Rollo H.: Erik Satie.  New York:  Dover, 1968.  ISBN 0-486-21903-8.  (englanniksi)
Potter, Caroline (toim.): Erik Satie: Music, Art and Literature.  Farnham:  Ashgate, 2013.  ISBN 978-1-4094-3421-4.  (englanniksi)
Satie, Erik: Amnesiapotilaan muistelmia. (Suomentanut Harri Töysä) Musiikkitiede, 1990, nro 2, s. 201–203.
Satie, Erik: Muistinsa menettäneen muistelmat.  (Suomentanut Silva Kauko)  Helsinki:  Jack-in-the-Box, 1996.  ISBN 952-5019-01-2.
Satie, Erik: A Mammal’s Notebook: Collected Writings of Erik Satie.  (Edited by Ornella Volta & translated by Antony Melville)  London:  Atlas Press, 1996.  ISBN 0-947757-92-9.  (englanniksi)
Volta, Ornella: Av och till Satie: en brevbiografi.  (Översättning Magnus Hedlund)  Göteborg:  Bo Ejeby, 1992.  ISBN 91-88316-03-3.  (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Erik Satie (koko sävellystuotanto listattuna)
Tietosivusto Satiesta (englanniksi)
Erik Satie International Music Score Library Project (englanniksi) (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Satien partituureja Mutopia Project (englanniksi)
Maisons Satie. Satien synnyinkoti Honfleurissa toimii nykyään kotimuseona.
Satie elämänsä loppupuolella.
Fabio Celestini

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 31. lokakuuta 1975 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Lausanne, Sveitsi
Pelipaikka: puolustava keskikenttä
Pituus: 180 senttimetriä
Paino: 74 kilogrammaa
Seura
Seura: Lausanne
Pelinumero: 17
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–2000 2000–2002 2002–2004 2004–2005 2005–2010 2010– | Lausanne Troyes Marseille Levante Getafe Lausanne | 127 (23) 50 (2) 59 (1) 25 (1) 121 (1) 0 (0) |
Maajoukkue
| 1998–2007 | Sveitsi | 35 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. toukokuuta 2010.
Fabio Celestini (s. 31. lokakuuta 1975 Lausanne, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa sveitsiläistä Lausanne-Sportia.
Seurajoukkueura

Celestini aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Lausanne-Sportissa, jossa hän voitti Sveitsin cupin kahdesti peräkkäin vuosina 1998–1999. Hän oli molemmissa loppuotteluissa joukkueensa avauskokoonpanossa – samoin vuonna 2000, jolloin Lausanne oli loppuottelun häviävänä osapuolena.
2000-luvun alussa Celestini pelasi Ranskan Ligue 1:ssä kahden kauden ajan sekä Troyes’ssa että Marseillessa. Jälkimmäisen kanssa hän ylsi kaudella 2003–2004 UEFA-cupin loppuotteluun, jossa hän tuli vaihdosta kentälle viime minuuteiksi.
Kauden 2004–2005 Celestini edusti Espanjan Primera Divisiónin Levantea, jonka pudottua alemmalle sarjatasolla hän siirtyi Getafeen. Getafessa hän ei ollut kautta 2006–2007 lukuun ottamatta kiistaton avauskokoonpanon pelaaja, mutta pelasi viiden kauden aikana yli 100 liigaottelussa. Kauden 2007–2008 UEFA-cupissa hän pelasi kymmenessä ottelussa, kun Getafe eteni puolivälieriin. Joukkue ylsi myös kahdesti Espanjan cupin loppuotteluun vuosina 2007–2008.
Celestinin sopimus Getafen kanssa päättyi kauteen 2009–2010, jonka jälkeen hän palasi Lausanneen.
Maajoukkueura

Sveitsin maajoukkueessa Celestini on pelannut 35 ottelua vuosina 1998–2007. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2004 EM-kilpailuissa, jossa hän esiintyi kahdessa ottelussa. Kilpailuiden karsinnoissa hän teki viime hetken voittomaalin vierasottelussa Irlantia vastaan.
Saavutukset

Sveitsin cup: 1998, 1999
Aiheesta muualla

Fabio Celestinin esittely Lausanne-Sportin sivustolla (ranskaksi)
Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Stiel |
2 Haas |
3 Berner |
4 Henchoz |
5 M. Yakın |
6 Vogel |
7 Cabanas |
8 Wicky |
9 Frei |
10 H. Yakın |
11 Chapuisat |
12 Zuberbühler |
13 Zwyssig |
14 Magnin |
15 Gygax |
16 Celestini |
17 Spycher |
18 Huggel |
19 Barnetta |
20 Müller |
21 Rama |
22 Vonlanthen |
23 Roth |
Valmentaja Kuhn
Anton Leinonen

Anton Edvard Leinonen (20. elokuuta 1893 Tampere – 30. elokuuta 1953 Tampere) oli suomalainen työmies, joka Suomen sisällissodan aikana toimi punaisten Ikaalisten rintaman päällikkönä.
Elämä

Tampereella syntyneen Leinosen isä oli puuseppä Manu Leinonen. Kansakoulun jälkeen hän elätti itsensä erilaisilla töillä ollen ennen sisällissotaa
linnoitustöissä Helsingissä, Pietarissa ja Tallinnassa sekä viimeiseksi Lokomon konepajalla Tampereella. Heinäkuussa 1917 hän liittyi Tampereen työväenyhdistykseen kattila- ja levytyömiesten ammattiosastoon.
Sisällissodan alettua Leinonen sai viikon pituisen sotilaskoulutuksen Kalevankankaan kasarmilla ja palveli aluksi Tampereen punakaartin esikunnan kansliassa, kunnes hänet siirrettiin K. M. Evän ehdotuksesta helmikuun lopussa Ikaalisten rintaman päälliköksi Kyröskoskelle. Nimitykseen vaikutti ilmeisesti, että hän osasi venäjää ja pystyi näin kommunikoimaan rintamalla olleiden venäläisten kanssa. Leinosen apuna esikunnassa oli kolme Venäjän armeijan sotilasta A. Sokolov, I. Palmberg ja J. Kannola. Ikaalisten rintaman murruttua Kyröskosken taistelun jälkeen punaiset perääntyivät Tampereelle, jossa Leinonen joutui valkoisten vangiksi 6. huhtikuuta.
Hän onnistui välttämään teloituksen ja karkasi Tampereen vankileiriltä 22. kesäkuuta. Leinonen palasi junalla Helsinkiin, jossa hän asui vuokralla Siltasaaressa ja työskenteli hetken aikaa kirjansitojana. Lopulta Leinonen lähti maaseudulle työnhakuun ja yritti ilmeisesti päästä Venäjälle, mutta hänet pidätettiin Virolahdella 13. elokuuta ja passitettiin takaisin Tampereelle. Lokakuussa 1918 Leinonen sai neljän vuoden kuritushuonerangaistuksen, jota hän kärsi Turun lääninvankilassa.
Vapauduttuaan Leinonen perusti puolisonsa kanssa leipomon Pispalaan, mutta se teki konkurssin 1930-luvun lamavuosina, jonka jälkeen hän työskenteli Tampereen hihnatehtaalla. Talvisodan aikana Leinonen toimi Pispalassa väestönsuojelutehtävissä. Hän kuoli Tampereella 60-vuotiaana elokuussa 1953.
Formula One Grand Prix (videopeli)

| Formula One Grand Prix |
| --- | --- |

Kehittäjä:  MicroProse
Julkaisija:  MicroProse
Suunnittelija:  Geoff Crammond
Säveltäjä:  David Lowe
Ohjelmoija:  Geoff Crammond
Pelisarja:  Geoff Crammond's Grand Prix
Julkaistu:  1992
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Alusta:  Amiga, Atari ST, MS-DOS
Jakelumuoto:  levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Formula One Grand Prix (lyhennettynä F1GP, Pohjois-Amerikan markkinoilla nimellä World Circuit) on MicroProsen julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna 1992 Amigalle, Atari ST:lle ja MS-DOS:lle.
Pelillä ei nimestään huolimatta ollut FIA:n lisenssiä eikä siinä ollut oikeita Formula 1 -kuljettajien nimiä. Peli simuloi aikansa Formula 1 -kisoja ja antoi pelaajalle vapaat kädet tallien, kuljettajien tai autojensa säätämiseen.
Pelille julkaistiin kolme jatko-osaa.