stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Valtakunnan Urheiluliitto
Historia > Sodanjälkeinen aika > Urheilupolitiikasta liikuntapolitiikkaan

Vasemmiston voitettua vuoden 1966 eduskuntavaalit uusi suuntaus asetti haasteita myös urheilujärjestöille. SVUL vahvana porvarillisena keskusjärjestönä joutui tässä kritiikin kohteeksi. Presidentti Kekkonen piti kuuluisaksi tulleen niin sanotun sporttipuheen Jyväskylän yliopistossa vuonna 1971. Siinä hän tarkasteli urheilun tilaa ja antoi isän kädestä:
»(...) Urheilu alkaa meillä olla ainoa elämän ala, johon nykyaikainen yhteiskunnallinen kehitys ja uudistus eivät ole päässeet syvemmälti vaikuttamaan. Urheilu on meillä aina tähän päivään saakka säilyttänyt asemansa autonomisena, eristyneenä, vaikutuksia torjuvana, konservatiivisena instituutiona, rudimenttina, jäänteenä.
(...) Sporttijohtajamme ja määräävässä asemassa olevat urheilujärjestömme suhtautuvat yleensä kielteisesti siihen, että yhteiskunnan vaikutus urheilun päämäärien asettamiseen ja urheilutoiminnan käytännölliseen ohjaamiseen lisääntyisi.
(...) Ainoa poikkeus, joka sallitaan, ja jota äänekkäästi vaaditaan, on valtiovallan antama taloudellinen tuki, kunhan saatujen avustusten käyttämisen valvonta ei loukkaa vapaan järjestötoiminnan itsenäisyyttä.»
Valtion urheiluneuvoston aloitteesta luotu toimikunta perusti vuoden 1971 alussa "urheilun keskusorganisaatiosuunnittelun neuvottelukunnan" (UNK), jonka puheenjohtajaksi kutsuttiin professori Paavo Seppänen. Alun perin UNK:n oli saatava työnsä valmiiksi vuoden 1971 loppuun mennessä, mutta aika osoittautui liian lyhyeksi. UNK julkisti ensimmäisen sopimusesityksen marraskuussa 1971 ja toisen joulukuussa 1972. Tavoitteeksi asetettu Suomen Urheilun Keskusjärjestö osoittautui mahdottomaksi toteuttaa. SVUL kannatti vahvaa keskusjärjestöä ja vastusti erikoisliittojen riippumattomuutta. Myönteisimmin Seppäsen malliin suhtautuivat TUK ja Suomen Palloliitto. TUL:ssä esiintyi sisäisiä mielipide-eroja, sillä kansandemokraatit torjuivat esitykset jyrkästi, sosiaalidemokraateissa osa puolesta ja osa vastaan sekä poliittisesti kansandemokraattien ja sosiaalidemokraattien välissä toimineet TPSL:n edustajat lopulta vastaan. Tämän jälkeen urheilupoliittista kokonaisratkaisua ei 1970-luvulla käsitelty, vaan TUL:n ja TUK:n yhdistymisneuvottelut olivat keskeisin toiminnan kohde. Ne päättyivät TUK:n seurojen liittymiseen TUL:oon vuosikymmenen lopussa.
Historia > SVUL:n keskusliittokauden päättyminen – Suomen urheilun eheytyminen

SVUL:n puheenjohtaja kauppaneuvos Jukka Uunilan aikana 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa yritettiin jälleen vakavasti SVUL:n ja TUL:n yhdistämistä. Eheytyksen lähtölaukauksen ampui Uunila SVUL:n liittokokouksessa 9. joulukuuta 1989. Sen mukaan ”suurimmat keskusjärjestöt SVUL ja TUL ryhtyvät välittömästi käymään keskusteluja yhden, kaikkia koskevan valtakunnallisen urheiluorganisaation perustamisesta.” Tästä käynnistynyt eheytymisprosessi kesti neljä vuotta aina 19. joulukuuta 1993 asti, jolloin SVUL:n liittokokous päätti organisaationsa alasajosta keskusliittona 31. maaliskuuta 1994 mennessä.,
Yhdentymisen liikkeellelähtö vuosina 1990–1991 oli nihkeä. TUL ja sen silloinen puheenjohtaja Matti Ahde lähtivät siitä, että TUL jää elämään urheilun saralla. Ainoastaan kilpa- ja huippu-urheilu siirretään uuden yhteisen perustettavan järjestön vastuulle. Eheytymisen teki vielä mutkikkaammaksi vuoden 1992 aikana paljastuneet SVUL:n taloussotkut. Niissä leimautui erityisesti silloinen SVUL:n pääsihteeri Mauri Oksanen. SVUL:lle oli 1980-lopun kasinopelaamisessa syntynyt useamman sadan miljoonan velkataakka. SVUL:lla oli lopputilinpäätöksessään velkaa 350 miljoonaa markkaa.
Eheytymisessä oli ensi vaiheessa vuoden 1990 lopulla keskeisenä hahmona Carl-Olaf Homén, jonka johdolla saatiin ensimmäinen työryhmäehdotus uudesta yhteisestä keskusjärjestöstä. Toinen olennainen henkilö ehetystoiminnassa oli valtion liikuntaneuvoston puheenjohtaja valtioneuvos Harri Holkeri. Hän ilmoitti, että Suomen urheilun päällekkäisyydet pitää lakkauttaa. Välineenä hänellä oli ns. pyöreän pöydän neuvottelut. Tammikuussa 1992 otettiin pitkä askel uuteen yhteisöön. Silloin 86 valtionapua saavaa urheilujärjestöä allekirjoitti Holkerin esittelemän yhdentymisen aiesopimuksen. TUL ei halunnut osallistua neuvotteluihin, joissa suunniteltiin sen lakkauttamista tai yhdistämistä SVUL:ään. Lisäksi se halusi lisäselvyyttä SVUL:n taloussotkuista. Talousasioiden selvittämiseksi valtioneuvosto nimitti keväällä 1993 selvitysmieheksi Hiihtoliiton silloisen puheenjohtajan Eino Petäjäniemen. Sen mukaan Veikkauksen säästövaroista SVUL:n lajiliitot, Suomen urheiluopisto Vierumäellä ja TUL saivat yhteensä 27,9 miljoonaa markkaa. Näin SVUL vältti konkurssin., Urheilun uusi yhteisö Suomen Liikunta ja Urheilu (SLU) perustettiin 16. marraskuuta 1993. SVUL jäi uuden yhteisön ulkopuolelle ja päätti omassa liittokokouksessaan 19. joulukuuta 1993 aloittaa SVUL:n keskusjärjestöaseman alasajon maaliskuun loppuun 1994 mennessä. Samassa tilaisuudessa pitkäaikainen SVUL:n puheenjohtaja Jukka Uunila luopui tehtävästään.
Maaliskuussa 2025 SVUL oli edelleen yhdistysrekisterissä, ja se on Suomen olympiakomitean jäsen sekä Yleisradio Oy:n osakas.
SVUL:n puheenjohtajat

| --- | --- |
 Ivar Wilskman 1906–1914  Kaarle Majantie 1914–1919  Aksel Ek 1919–1924, 1928–1931  Kustaa Levälahti 1925–1927  Väinö Niiniluoto 1932–1934  Jukka Rangell 1934–1945, 1951–1954  Väinö Karikoski 1945–1951 :  Kauno Kleemola 1954–1960  Akseli Kaskela 1960–1971  Erkki Kivelä 1972–1981  Jukka Uunila 1982–1993  Heino Avikainen 1993–2005  Martti Huhtamäki 2005–2017  Tarja Mäki-Punto-Ristanen 2017–2018
SVUL:n sihteerit ja pääsihteerit (vuodesta 1952)

Aarne R. Lang 1914–1919
Ranne Roni 1919–1920
Väinö Kaarna 1920–1921
Lauri Santala 1921–1952
Kallio Kotkas 1952–1962
Aaro Laine 1963–1972
Mauri Oksanen 1973–1994
SVUL:n liittovaltuuston puheenjohtajat

Kalle Kaihari 1953–1957
Erkki Kivelä 1969–1971
Kosti Rasinperä 1972–1977
Hannu Koskivuori 1978–1985
Pertti Tuomala 1986–1994
Jäsenmäärän kehitys

SVUL:n elo oli jatkuvaa kasvua. Kovinta kasvuaikaa oli 1960-luku, jolloin vuosikymmenen alussa erikoisliittoja oli SVUL:n jäsenenä 17 ja vuosikymmenen lopussa 37. Suurimmillaan erikoisliittojen jäsenmäärä on ollut 54. Seurojen määrä alun 17:stä kasvoi huimaa vauhtia. 2 000 seuran raja meni rikki vuonna 1966, josta määrä tuplaantui vielä 1990-luvulle tultaessa.
| Vuosi | Erikoisliittoja | Seuroja | Jäseniä |
| --- | --- | --- | --- |
1900–05: 
| 1906 |  | 70 | 3 065 |
| 1911 |  | 287 | 16 099 |
| 1916 |  | 554 | 38 149 |
| 1921 |  | 308 | 22 411 |
| 1926 |  | 465 | 40 799 |
| 1931 |  | 599 | 53 575 |
| 1936 | 9 | 801 | 82 295 |
| 1941 | 11 | 1 021 | 115 084 |
| 1946 | 12 | 1 781 | 202 407 |
| 1951 | 16 | 1 527 | 358 457 |
| 1956 | 16 | 1 403 | 350 997 |
| 1961 | 20 | 1 586 | 436 927 |
| 1966 | 36 | 2 294 | 609 450 |
| 1970 | 37 | 2 563 | 744 336 |
| 1975 | 42 | 5 118 | 909 764 |
| 1980 | 45 | 5 545 | 949 364 |
| 1985 | 51 | 6 319 | 1 124 750 |
| 1990 | 53 | 4 274 | 1 098 962 |
| Vuosi | Jäseniksi liittyneet liitot |
| --- | --- |
1932: Urheilu-, Voimistelu-, Hiihto-, Pesäpallo-, Paini-, Pyöräily- ja Poikaurheiluliitot
1935: Painonnosto- ja Nyrkkeilyliitot
1937: Jääkiekkoliitto
1938: Uimaliitto
1945: Suunnistusliitto
1947: Koripallo-, Luistelu- ja Miekkailuliitot
1948: Naisten Liikuntakasvatusliitto
1957: Käsipalloliitto
1961: Taitoluistelu-, Kuntouheilu- ja Lentopalloliitot
1962: Ratsastajain-, Soutu-, Tennis-, Ampujain-, Golf-, Kanootti- ja Nykyaik. 5-otteluliitot
1963: Pöytätennis-, Judo-, Sulkapallo- ja Moottoriliitot
1964: Purjehtijaliitto
1965: Moottorivene- ja Vesihiihtoliitto
1966: Salamapallo- ja Ampumahiihtoliitot
1967: Kävelyurheiluliitto
1971: Maahockeyliitto
1973: Squash- ja Urheilusukeltajainliitto
1974: Urheiluautoilijoiden liitto
1975: Metsästäjäliitto
1976: Tanssiurheilun keskusliitto
1977: Karateliitto
1980: Jousiampujain liitto
1982: Baseball- ja softball-liitto, Taekwondoliitto
SVUL:n ensimmäinen toimitusvaliokunta – jäsenet vasemmalta: Juho Tamminen, Ivar Wilskman, Arvo Vartia, Gösta Wasenius, Aksel Ek ja Kaarle Majantie.
Urheiluopiston päärakennus Kaskela, pääsisäänkäynti korkeassa keskiosassa. Erik Bryggman (1936).
Kaatuneiden urheilijoiden muistokilpailut - Kyösti Kallio, Mannerheim ja Jukka Rangell
SVUL:n 1. Suomen Suurkisat 1947 – niiden kunniaksi julkaistiin postimerkki. Kisojen avajaismarssiin Helsingissä osallistui 51 500 voimistelijaa ja urheilijaa.
SVUL:n 2. Suomen Suurkisat 1956 – SVUL:n silloiset urheilujohtajat vasemmalta Liisa Orko, J.W.Rangell, Kauno Kleemola, Akseli Kaskela ja Yrjö Valkama vastaanottamassa urheilijoiden paraatia Töölön Pallokentällä kesäkuun lopulla 1956 sateisen sään vallitessa.
Toussaint L’Ouverture

| Toussaint L’Ouverture |
| --- | --- |
 Toussaintin muotokuva 1800-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: Vuosien 1739 ja 1746 välillä  Bréda, Saint-Domingue
Kuollut: 7. huhtikuuta 1803  Fort-de-Joux, Ranska
Kansalaisuus:  haitilainen ranskalainen
Ammatti:  Haitin vallankumouksen johtaja
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Haitin vallankumous
Sotilasarvo:  Divisioonakenraali ja kenraali
 Nimikirjoitus
François-Dominique Toussaint L’Ouverture (lisänimeltään L’Ouverture eli Alkusoitto; k. 7. huhtikuuta 1803 Fort-de-Joux, Ranska) oli Haitin vallankumouksen aikana vaikuttanut Ranskan Saint-Dominguella kapinoineiden orjien johtaja. Toussaintin joukot hallitsivat lopulta koko Hispaniolan saarta, jota Toussaint johti muodollisesti ranskalaisten alaisuudessa. Lopulta hän jäi kuitenkin saarelle palanneiden ranskalaisjoukkojen vangiksi kuollen vankeudessa Ranskan mannermaalla vuonna 1803.
Elämäkerta > Nuoruus

Toussaint syntyi Ranskan hallitsemassa osaa Hispaniolan saarta, eli Saint-Dominguella Brédassa Cap Françaisissa. Hänen syntymäpäiväänsä ei tunneta tarkasti. Toussaint lienee syntynyt vuosien 1739 ja 1746 välillä. Nimi Toussaint saattaa viitata hänen syntyneen pyhäinmiestenpäivänä eli tous-les-saintes. Hänen isänsä oli Dahomeyn alueelta Saint-Dominguelle tuotu orja. Toussaint sai mahdollisesti koulutusta kummisedältään tai jesuiitoilta. Hänen tiedetään olleen luku- ja kirjoitustaitoinen, minkä lisäksi hän on mahdollisesti opiskellut jonkin verran historiaa. Toussaintin itse kirjoittamia dokumentteja on kuitenkin vähän, sillä hän käytti useimmiten kirjuria. Toussaintin kirjoittamaksi tiedettyjen asiakirjojen kieli on horjuvaa, mutta hän puhui sujuvasti ranskaa ja siihen perustuvaa kreolia. Plantaasinomistajan orjana Toussaint toimi karjapaimenena, parantajana ja lopulta myös luottamusmiehenä. Toussaint vapautettiin orjuudesta vuonna 1776, minkä jälkeen hän meni naimisiin ja sai kaksi poikaa. Toussaint tunnettiin hartaana katolisena ja hän vastusti esimerkiksi alueella harjoitettua voodoota. Toussaint oli myös kasvissyöjä.
Toussaint lisäsi vuonna 1793 nimeensä nimen Louverture. Sana tarkoittaa ranskan kielessä 'avausta', mutta nimen tarkkaa merkitystä ei tiedetä. Joissain lähteissä nimi kirjoitetaan L'Ouverture.
Elämäkerta > Ranskalaisten paluu

Ranska solmi Amiensin rauhan Ison-Britannian kanssa vuonna 1801, mikä mahdollisti sotatoimet kapinoineita orjia vastaan. Helmikuussa 1802 saarelle saapui kenraali Charles Leclercin johtama 20 000 miehen ranskalaisarmeija. Ranskalaiset valtasivat nopeasti Santo Dominguen puolen saarta, sekä alueen satamakaupungit ja Saint-Dominguen eteläosat. Sisämaata ranskalaiset eivät kuitenkaan saaneet alistettua ja heidän miehensä kärsivät suuria tappioita aiheuttaneista keltakuumeesta. Vain parin kuukauden aikana ranskalaisten miesvahvuus oli puolittunut. Tästä huolimatta kapinallisjohtajiin lukeutuneet Henri Christophe ja Jean-Jacques Dessalines loikkasivat ranskalaisten puolelle helmikuussa 1802. Lopulta toukokuussa myös Toussaint lupasi laskea aseensa Leclercin luvattua, että orjuutta ei palauteta. Toussaint vetäytyi nyt omistamalleen plantaasille, kunnes pari viikoa myöhemmin kesäkuun puolella Jean-Baptiste Brunet kutsui hänet tapaamiseen. Paikalle saapunut Toussaint pidätettiin Napoleonin käskystä virallisena syynä kapinan suunnitteleminen. Toussaint vietiin vankeuteen Ranskaan Fort-de-Jouxin linnaan Juran vuoristoon. Toussaint kuoli vankeudessa 7. huhtikuuta 1803.
Toussaintia on joskus verrattu George Washingtoniin ja Simón Bolívariin kolmantena suurena amerikkalaisena vapaustaistelijana. Toussaintin kuoleman jälkeen uutinen ranskalaisten aikeista palauttaa orjuus sytytti kapinan uudelleen ja lopulta ranskalaiset vetäytyivät saarelta. Saint-Domingue julistettiin itsenäiseksi Haitiksi 1. tammikuuta 1804.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toussaint L’Ouverture Wikimedia Commonsissa
Musta Napoleon, Hakkapeliitta, 15.08.1933, nro 33, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Toussaint ranskalaisessa piirroksessa vuoden 1800 paikkeilta.
Toussaint haitilaisessa setelissä.
Gustavsberg (Sundsvall)

| Gustavsberg |
| --- | --- |
 Gustavsberg
 Koordinaatit: 62°24′00″N, 17°25′00″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västernorrlandin lääni
Maakunta:  Medelpad
Kunta:  Sundsvall
Gustavsberg on asuinalue Sundsvallin kunnassa Västernorrlandin läänissä Medelpadin  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Gustavsberg muodosti oman taajamansa vuoteen 2015, jolloin se kasvoi yhteen Vin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustavsberg (Sundsvall) Wikimedia Commonsissa
Keir Starmer

| Keir Starmer |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2024).
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 5.7.2024 –  
Monarkki:  Charles III
Kenraalikuvernööri:  Charles III
Varapääministeri:  Angela Rayner
Edeltäjä:  Rishi Sunak
Oppositiojohtaja
 4.4.2020 – 5.7.2024  
Monarkki:  Elisabet II Charles III
Pääministeri:  Boris Johnson Liz Truss Rishi Sunak
Edeltäjä:  Jeremy Corbyn
Seuraaja:  Rishi Sunak
Työväenpuolueen johtaja
 4.4.2020 –  
Edeltäjä:  Jeremy Corbyn
Kansanedustaja
 7.5.2015–  
Ryhmä/puolue:  Työväenpuolue
Vaalipiiri:  Holborn and St Pancras
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1962 (ikä 62) Southwark, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  britti
Arvonimi: Sir
Puoliso:  Victoria Alexander (2007–)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Uskonto:  ateisti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
keirstarmer.com
Keir Rodney Starmer ['kɪər] (s. 2. syyskuuta 1962 Lontoo) on brittiläinen poliitikko ja ihmisoikeusjuristi, joka on toiminut heinäkuusta 2024 lähtien Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä ja huhtikuusta 2020 lähtien Britannian työväenpuolueen puheenjohtajana. Vuosina 2020–2024 hän oli alahuoneen oppositiojohtaja.
Starmer valmistui juristiksi vuonna 1985 ja on tullut tunnetuksi työstään ihmisoikeuksien parissa. Vuosina 2008–2013 Starmer oli Englannin ja Walesin syyttäjäviraston johtaja. Starmer valittiin työväenpuolueen kansanedustajaksi Holborn and St Pancrasin vaalipiiristä Lontoosta vuonna 2015, ja vuonna 2020 hän nousi työväenpuolueen puheenjohtajaksi Jeremy Corbynin tilalle. Työväenpuolue päätti konservatiivien 14 vuoden valtakauden ja voitti vuoden 2024 parlamenttivaalit. Näin ollen Starmer nousi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeriksi.
Tausta

Keir Starmer syntyi työväenluokkaiseen perheeseen 2. syyskuuta 1962 Lontoossa, Southwarkin kaupunginosassa. Hänen äitinsä oli sairaanhoitaja Josephine Starmer (ent. Baker) ja isä työkaluseppä Rodney Starmer. Starmer sai etunimensä Britannian työväenpuolueen perustajan Keir Hardien (1856–1915) mukaan. Hänet kasvatettiin vapaasti Englannin kirkon parissa. Starmer on ateisti, joka on politiikassa vältellyt jumalaan viittaavaa kieltä.
Starmer valmistui lakimieheksi vuonna 1985 Leedsin yliopistosta. Hän jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa erikoistuen ihmisoikeuksiin.
Ura juristina

Vuonna 2002 Starmer nimitettiin Queen’s Counseliksi, joka arvonimi myönnetään arvostetulle ja kokeneelle asianajajalle.
Starmer puolusti kahta ympäristöaktivistia McDonald’sia vastaan käydyssä niin sanotussa McLibel-oikeudenkäynnissä. Starmer itse vertasi oikeudenkäyntiä Daavidin ja Goljatin taisteluun. McDonald’s voitti oikeudenkäynnin, mutta koki valtavan imagotappion.
Starmer oli Pohjois-Irlannin poliisilaitoksen ihmisoikeusasiantuntijana. Vuosina 2008–2013 Starmer oli Englannin ja Walesin syyttäjäviraston Crown Prosecution Servicen johtaja. Kuningatar Elisabeth II löi hänet ritariksi nimittämällä Starmerin Bathin ritarikunnan komentajaksi vuonna 2014.
Poliittinen ura

Starmer valittiin vaalipiiristään työväenpuolueen kansanedustajaksi vuoden 2015 parlamenttivaaleissa. Hän sai 17 048 ääntä. Ensimmäisellä kansanedustajakaudellaan hän toimi maahanmuuttoasioihin keskittyneenä varjoministerinä Corbynin varjohallituksessa. Starmer vastusti näyttävästi Brexitiä.
Starmerin kannattajat vaativat häntä ehdolle jo Työväenpuolueen vuoden 2015 puheenjohtajavaaliin, mutta tuolloin hän kieltäytyi kokemattomuuteensa vedoten ja tuki Andy Burnhamia. Puheenjohtajavaalin voitti työväenpuolueen vasenta laitaa edustava Jeremy Corbyn.
Corbynin johdolla Työväenpuolue hävisi sekä vuoden 2017 että vuoden 2019 parlamenttivaalit. Vuoden 2019 vaalien tulos oli Työväenpuolueen huonoin sitten vuoden 1935. Syynä pidettiin Corbynin liian vasemmistolaista linjaa ja sitä, että Corbynin kanta Brexitiin oli epäselvä. Corbyn ilmoitti eroavansa tehtävästään.
Keir Starmer ilmoittautui mukaan Työväenpuolueen puheenjohtajavaaliin 4. tammikuuta 2020. Vaalin ennakkosuosikki Starmer valittiin Työväenpuolueen uudeksi puheenjohtajaksi 4. huhtikuuta 2020. Maltillisena vasemmistolaisena tunnettu Starmer voitti puheenjohtajavaalissa laitavasemmistolaisen Rebecca Long-Baileyn ja oikeistodemari Lisa Nandyn. Starmer sai äänistä 56,2 prosenttia, Long-Bailey 27,6 prosenttia ja Nandy 16,2 prosenttia. Äänestys ja puoluekokous pidettiin digitaalisessa muodossa koronaviruspandemian vuoksi.
Puheenjohtajavaalin tulos tiesi myös sitä, että Starmerista tuli parlamentin alahuoneen oppositiojohtaja (engl. Leader of Her Majesty's Most Loyal Opposition).
Starmer tuli tunnetuksi Israelin ja juutalaisten tukijana. Starmerin vaimo on juutalainen ja perhe on noudattanut juutalaisia perinteitä. Starmerin mukaan Israelia boikotoiva Boycott, Divestment and Sanctions -kampanja on antisionistista antisemitismiä. Starmerin mukaan puolue on karistanut antisemitismin, joka pääsi valloilleen 2015–2020 Jeremy Corbynin puheenjohtajakaudella.
Israelin-Hamasin sodan aikana 2023 Starmer hyväksyi LBC:n haastattelussa 11. lokakuuta 2023 sähkön ja veden katkaisun koko Gazan kaistalta sanoen, että Israelilla on siihen oikeus itsepuolustukseksi, ”jos kaikki hoituu kansainvälisen lain mukaan”. Starmerin lausuntojen seurauksena yli 20 Labourin paikallisvaltuutettua erosi puolueesta. Labour menetti enemmistönsä Oxfordin paikallisvaltuustossa eroamisten vuoksi.
Yksityiselämä

Starmer on ollut naimisissa juristi Victoria Alexanderin kanssa vuodesta 2007, jonka isä on taustaltaan Puolan juutalaisia ja Alexanderin äiti kääntyi juutalaiseen uskoon. Alexander osallistuu liberaalin synagogan toimintaan. Pariskunnalla on kaksi lasta, tytär ja poika.
Kunnianosoituksia

Bathin ritarikunnan komentaja (Yhdistynyt kuningaskunta, 2014)
Vaikka Starmerille on myönnetty Sir-etuliitteeseen oikeuttava ritarikunnan nimitys, hän käyttää sitä vain harvakseltaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keir Starmer Wikimedia Commonsissa
| n k Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerit (luettelo) |
| --- | --- | --- |
|  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  |
  Luokka   Commons 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove  UK Parliament 
Muut:  IdRef 
Päämnisteri Keir Starmer nousee Downing Street 10:n portailla edeltäjiensä kuvien editse.
Klingsta och Allsta

| Klingsta och Allsta |
| --- | --- |
 Klingsta och Allsta
 Koordinaatit: 62°19′32″N, 17°12′59″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västernorrlandin lääni
Maakunta:  Medelpad
Kunta:  Sundsvall
Väkiluku (31.12.2023):  592
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klingsta och Allsta on taajama Sundsvallin kunnassa Västernorrlandin läänissä Medelpadin  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 592 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klingsta och Allsta Wikimedia Commonsissa
Ӝ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ӝ ӝ
Kyrillinen kirjaimisto
Nykyaikaiset kirjaimet
| А | Ӓ | Ӑ | Ӕ | Б | В | Г |
| Ѓ | Ґ | Ғ | Ҕ | Д | Ђ | Е |
| Ё | Ӗ | Є | Ә | Ӛ | Ж | Ӝ |
| Җ | З | Ҙ | Ӟ | Ӡ | Ԅ | Ѕ |
| Ԇ | И | Ӥ | Ӣ | І | Ї | Ӏ |
| Й | Ҋ | Ј | К | Қ | Ҝ | Ҟ |
| Ҡ | Ӄ | Л | Љ | Ԉ | М | Ӎ |
| Н | Њ | Ҥ | Ң | Ԋ | О | Ӧ |
| Ө | П | Р | С | Ԍ | Т | Ԏ |
| Ћ | Ќ | У | Ў | Ӱ | Ӳ | Ӯ |
| Ү | Ұ | Ф | Х | Һ | Ц | Ч |
| Џ | Ш | Щ | Ъ | Ы | Ӹ | Ь |
| Э | Ю | Я |  |  |  |  |
Muinaiset kirjaimet
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ꙓ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ |
| Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |  |  |
Ӝ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy udmurtin aakkosiin ja on aakkosjärjestyksessä yhdeksäs kirjain. Se on muodostettu kyrillisestä kirjaimesta ж lisäämällä siihen treema.
Ääntäminen

Ӝ on udmurtissa soinnillisen postalveolaarisen affrikaatan [ʤ] merkki.
Koodit

Alla olevassa taulukossa on lueteltu ison ja pienen kirjaimen koodiarvot heksalukuina eri merkistöissä.
|  | Ӝ | ӝ |
| --- | --- | --- |
| Unicode | 04DC | 04DD |
ISO 8859-5: -
KOI8: -
Windows-1251: -
MS-DOS-koodisivu 866: -
| HTML | &#x04DC; | &#x04DD; |
Pepe (internet-meemi)

Pepen graffiti
Pepe on alun perin sarjakuvahahmo Matt Furien sarjakuvasta Boy's Club ja suosittu internet-meemi. Ulkomuodoltaan Pepe on vihreä antropomorfinen sammakko.