stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henri Michaux
Elämä

Michaux syntyi 24. toukokuuta 1899 Belgiassa Namurissa. Perhe muutti Brysseliin, jossa Michaux kävi jesuiittakoulua. Hän aloitti lääketieteen opinnot, mutta jätti ne kesken. Michaux lähti merille ja matkusteli koko elämänsä ajan käyden esimerkiksi Keski- ja Etelä-Amerikassa, Intiassa ja Kaukoidässä. Pääasiallisesti hän asui Pariisissa ja sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1955. Elämänkumppaniinsa Marie-Louise Ferdièreen Michaux tutustui vuonna 1935.
Lautréamont’n runot herättivät Michaux’n kirjallisen kutsumuksen. Myös Michaux’n opettaja kannusti häntä ryhtymään kirjailijaksi. Pariisiin muutettuaan vuonna 1924 hän ystävystyi Jules Supervillen kanssa ja tutustui myös moniin surrealisteihin, kuten Max Ernstiin, Giorgio de Chiricoon ja Paul Kleehen.
1950-luvulta lähtien Michaux’n taideteoksia alkoi olla esillä lukuisissa museoissa ja taidegallerioissa.
Michaux sai Einaudi Prize -palkinnon Venetsian biennaalissa vuonna 1960. Hänelle myönnettiin myös Grand Prix National des Lettres -kirjallisuuspalkinto vuonna 1965, mutta hän kieltäytyi vastaanottamasta sitä.
Michaux kuoli sydänkohtaukseen Pariisissa 19. lokakuuta 1984.
Tuotanto

Vuonna 1927 Michaux julkaisi teoksen Qui je fus, joka sai ristiriitaisen vastaanoton. Teosta ei voinut verrata oikein mihinkään aiempaan kirjallisuuteen. André Gide ryhtyi puolustamaan Michaux’n kirjoitustapaa luennossaan Découvrons Henri Michaux (1941, Tutustukaamme Henri Michaux’hon), jonka jälkeen Michaux alkoi vähitellen saavuttaa suosiota.
Michaux loi kuvitteellisen Iso-Garabannian maan, jonka ihmisistä, kasveista ja elämästä hän kertoi seikkaperäisesti. Myös medosemien heimo, joka on eläinten, kasvien, aineen ja hengen ristisiitos, on Michaux’n mielikuvituksesta lähtöisin.
Fantasiakirjojensa lisäksi Michaux kirjoitti proosarunoja ja lukuisia matkakirjoja. Uusien paikkojen ja ihmisten kohtaaminen on Michaux’lle samalla itsetutkiskelua. Tuotanto muodostaa ikään kuin katkonaisen matkapäiväkirjan.
Vuonna 1944 ilmestyi Labyrinthes, jossa oli mukana Michaux’n piirros. Samana vuonna hän piti ensimmäisen taidenäyttelynsä. Kuvataiteesta tuli entistä tärkeämpi ilmaisukeino Michaux’lle.
Michaux tunnetaan varsinkin luomastaan henkilöhahmosta, Höyhenestä (Plume). Plume on antisankari, joka kokee koko ajan olevansa ulkopuolinen minne ikinä hän meneekin. Hänessä voidaan nähdä viitteitä Dostojevskin Idiootista, Buster Keatonista tai Kafkan K:sta. Absurdi maailmankokemus ja musta huumori leimaavat Plume-proosarunoja.
Suomennetut teokset

Harhailla, laiskotella. Suom. Pekka Parkkinen ja Jaakko A. Ahokas, Espoo: Weilin + Göös 1980 ISBN 951-35-1982-1
Höyheniä. Suom. Janna Kantola, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-27809-2 Sarja: NVL:n ja WSOY:n käännöslyriikkasarja. Proosarunot suomennettu kokoelmista Un certain Plume; Plume précédé de Lointain intérieur; La nuit remue; Face aux verrous.
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Runoja julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti, 2001; nro 1 ; s. 37. Osa Plume -sarjasta, joka oli julkaistu 1938. Proosaruno, päivätty 1938. Suom. Janna Kantola.
Bren-klubin kunniavieras
Plume ja raajarikot
Yhdeksän lapsen äiti!
Runo julkaisussa: Tuli & Savu : runouslehti, 2017 ; nro 87
Uusia havaintoja: 1 ja 2, suom. Riikka Ala-Hakula,
Proosarunoja kokoelmasta La nuit remue (1935). Julkaisussa: Kerberos 2001; nro 2. Suom. Janna Kantola.
Honfleur : Laituri
Honfleur : Projektio
Honfleur : Väliintulo
Proosarunoja kokoelmasta Mes proprietes (1929). Julkaisussa: Parnasso 2012 ; nro 5 ; s. 19. Suom. Riikka Ala-Hakula.
Hyönteiset
Katafalkit
Muistiinpanoja kasvitieteestä
Parpue
Runoja antologiassa: Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4 Runot suomentanut Tuukka Kangasluoma.
Huuto
Kirjaimisto
Väsymys
Runoja antologiassa: Tulisen järjen aika: kymmenen modernia ranskalaista lyyrikkoa, suom. Aale Tynni, WSOY 1962 (sis. suomentajan johdanto sekä runojen selityksiä ja tulkintoja.)
"Kirjoitan teille kaukaisesta maasta" : 1-12, suom.
La Cordillera de los Andes, myös teoksissa: Salaperäinen seurue: runoja jotka tulivat ja jäivät, suom. ja toim. Pentti Saaritsa, WSOY 1997 ISBN 951-0-22208-9 ja Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8 (Runo sisältyy antologian kahteen uudempaan painokseen.)
Labyrintti, myös teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8 (Runo sisältyy antologian kahteen uudempaan painokseen.)
Levollinen mies
Plume matkoilla
Valikoima teoksia

Qui je fus, 1927
Écuador, journal de voyage, 1929
Difficultés, 1930
Un certain Plume, 1930
Un barbare en Asie, 1933
La nuit remue, 1935
Voyage en Grande Garabagne, 1936
Je vous écris d’un pays lointain, 1938, suom. Kirjoitan teille kaukaisesta maasta antologiassa: Tulisen järjen aika
Au pays de la magie, 1941
La Ralentie, 1942
Exorcismes, 1943
Labyrinthes, 1944
L’Espace du dedans, 1944
Épreuves, Exorcismes, 1945
Apparitions, 1946
Ailleurs, 1948
Voyage en Grande Garabagne, 1948
Meidosems, 1948
Poésie pour Pouvoir, 1949
La Vie dans les Plis, 1949
Passages, 1950
Mouvements, 1951
L’Infini turbulent, 1953
Misérable Miracle, 1955
Connaissance par les gouffres, 1961
Vents et Poussières, 1962
Idéogrammes en Chine, 1975
Les ravagés, 1976
Jours de silence, 1978
Saisir, 1979
Chemins cherchés, chemins perdus, transgressions, 1981
Mouvements, 1982
Les commencements, 1983
Le jardin exalté, 1983
Par surprise, 1983
En appel de visages, 1984
Par les traits, 1984
Déplacements, dégagements, 1985 (postuumisti)
Affrontements, 1985 (postuumisti)
Aiheesta muualla

Henri Michaux (1899–1984) Authors' Calendar (authorscalendar.info) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Janne Holmström

Janne Holmström (s. 1982) on suomalainen runoilija ja leipurimestari. Juoksemista harrastavan Holmströmin kirjallisia innoittajia ovat muun muassa Lauri Viita, Lasse Virén ja Charles Chaplin.
Holmströmin esikoiskokoelma Kauan sitten hukkunut (2021) käsittelee isoisän kokemuksia sotalapsena Tanskassa ja siitä aiheutuneita traumoja. Teos oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2021.
Toinen runoteos Olen melkein olemassa (2024) käsittelee runominän yksinäisyyttä perheen lähtiessä ja hänen jäädessään yksin. Se on keinovalikoimaltaan laajempi, mutta teoksen Parnassossa arvioinut Juha-Pekka Kilpiö ei oikein ymmärrä sen komiikkaa: "Ehkä runokomiikan haaste onkin siinä, uskaltaako se ottaa puujalkavitsin vakavasti." Hän kuitenkin pitää teosta teknisesti näppäränä. Helsingin Sanomien Antti Majander ymmärtää komiikan ja sanoo, ettei Holmströmin tekstejä pidä ottaa kirjaimellisesti: "Parhaimmaksi Holmströmin valitusvirren nostaakin sen roisi hauskuus."
Teokset

Kauan sitten hukkunut, Tammi 2021 ISBN 978-952-04-2775-7
Olen melkein olemassa, Tammi 2024 ISBN 978-952-04-6245-1
Metateoria

Metateoria on teoria, joka koskee teoriaa. Matematiikassa ja matemaattisessa logiikassa metateoria on matemaattinen teoria toisesta matemaattisesta teoriasta. Metateoreettiset tutkimukset ovat osa tieteenfilosofiaa. Metateoriaa ei sovelleta suoraan käytäntöön, mutta sillä voi olla sovelluksia käytäntöihin sen tutkimalla alueella.
Metatieteen kehkeytyvä tutkimusalue pyrkii käyttämään tieteellistä tietoa tieteen käytäntöjen parantamiseen. Eräiden tulkintojen mukaan tiedolliseen toimintaan sisältyy aina metateoreettisia kannanottoja. Siten metateoreettiset valinnat ovat väistämättömiä, toiminnassa ei voi valita metateorioiden käyttämisen ja käyttämättä jättämisen, vaan niiden tietoisen ja tiedostamatta käyttämisen välillä.
Esimerkkejä metateorioiden lähteistä ja muodoista > Metatiede

Metatiede on tieteellisen metodologian käyttöä tieteen itsensä tutkimiseen. Metatiede pyrkii parantamaan tieteellisen tutkimuksen laatua ja vähentämään heikkoa tutkimusta. Se tunnetaan myös tieteentieteenä, joka käyttää tieteen menetelmiä sen selvittämiseen, miten tutkimusta tehdään ja millaisia parannuksia voidaan saada aikaan. Metatiede itsessään koskee kaikkia tutkimusaloja ja sitä on kuvattu lintuperspektiiviksi tieteeseen. John Ioannidisin mukaan Tiede on paras asia, mitä on tapahtunut ihmisille... mutta sitä voidaan tehdä paremmin.
Vuonna 1966 ilmestyneessä varhaisessa metatieteellisessä artikkelissa tutkittiin 295 artikkelia kymmenestä arvostetusta lääketieteen julkaisusta. Tutkimuksessa havaittiin, että "lähes 73 prosentissa artikkeleista... johtopäätösten perustelut olivat virheelliset". Seuraavina vuosikymmeninä metatieteellinen tutkimus löysi monia menetelmäongelmia, heikkouksia ja huonoja käytäntöjä monilla tieteellisen tutkimuksen alueilla. Useita tutkimuksia ei voitu toistaa, varsinkaan lääketieteessä ja ns. pehmeissä tieteissä. 2010-luvulla otettiin tätä ilmiötä kuvaamaan käsite toistokriisi (replication crisis) osana kasvavaa tietoisuutta ongelmasta.
Esimerkkejä metateorioiden lähteistä ja muodoista > Metamatematiikka ja metateoreemat

Metamatematiikka esiteltiin 1900-luvun filosofiassa perustuen saksalaisen matemaatikon David Hilbertin työn tuloksiin. Hilbert julkaisi vuonna 1905 suunnitelman matematiikan yhtenäisyyden ja kattavuuden todistukseksi. Hilbertin unelman murskasi Kurt Gödel, joka vuonna 1931 käytti epätäydellisyysteoreemaansa osoittaen Hilbertin tavoitteen mahdottomaksi. Tästä huolimatta hänen ratkaisemattomien matemaattisten ongelmien tutkimusohjelmastaan kehkeytyi metamatemaattinen suunnitelma, joka vaikutti matematiikan suuntaan 1900-luvun kuluessa.
Metateoreema määritellään teoreemia koskevaksi lauseeksi. Metateoreema määrittelee kriteerin, jolla vanhasta teoreemasta voidaan johtaa uusi vaihtamalla sen kohteita tietyn säännön mukaan. Tämä sääntö tunnetaan duaalilakina (duality law) tai duaaliperiaatteena (duality principle). Teoreema voidaan myös siirtää uudelle alueelle (kategorioiden teoriasta ryhmien teoriaan) tai toiseen kontekstiin samalla alueella (lineaarimuunnoksista matriiseihin).
Esimerkkejä metateorioiden lähteistä ja muodoista > Metakieli

Metateorian tutkimus laajeni 1900-luvun kuluessa, kun sitä sovellettiin kielitieteeseen ja sen käyttämään metakielen käsitteeseen. Metakieli on kielen tutkimisen väline. Tutkimuksen kohteena olevaa kieltä sanotaan
kohdekieleksi (object language) ja vastaavasti kieltä, jolla kohdekielestä puhutaan kutsutaan metakieleksi.
Esimerkkejä metateorioiden lähteistä ja muodoista > Metalogiikka

Metalogiikka on logiikan metateorian tutkimusta. Siinä missä logiikka tutkii loogisten järjestelmien käyttöä validien ja kestävien argumenttien rakentamiseen, metalogiikka tutkii loogisten järjestelmien ominaisuuksia. Logiikka käsittelee totuuksia, jotka voidaan johtaa loogista systeemiä käyttäen; metalogiikka keskittyy totuuksiin, joita voidaan johtaa totuuksien ilmaisemiseen käytetyistä kielistä ja järjestelmistä. Metalogiikan tutkimuksen peruskohteita ovat formaalit kielet, formaalit järjestelmät ja niiden tulkinnat. Formaalien järjestelmien tulkintaa tutkiva matemaattisen logiikan haara tunnetaan malliteoriana ja deduktiivisten järjestelmien tutkimus puolestaan todistusteoriana.
Esimerkkejä metateorioiden lähteistä ja muodoista > Metafilosofia

Metafilosofia on "filosofian luonteen tutkimista".
Sen aihepiiriin kuuluvat filosofian tavoitteet, rajat ja manetelmät. Näin ollen, siinä missä filosofia tyypillisesti tutkii olemisen luonnetta, olioiden todellisuutta, tiedon mahdollisuutta, totuuden luonnetta jne. metafilosofia on itsereflektiivistä tutkimusta niiden toimintojen luonteesta, tavoitteista ja menetelmistä, joilla filosofian tutkimusta tehdään. Metafilosofia kysyy, mitä filosofia on, millaisia kysymyksiä sen tulisi kysyä, kuinka se asettaa kysymyksensä ja vastaa niihin ja mitä se saavuttaa niin tehdessään. Joidenkin mielestä metafilosofia asettuu filosofiaa ennen olevaksi ja sitä valmistelevaksi asiaksi, osalle se on filosofian elimellinen osaja eräät yhdistävät näitä näkemyksiä.
Soveltavien tieteenalojen näkemyksiä metateorioista > Sosiologia

Sosiologiassa metateoria on aiempien sosiologisten teorioiden tutkimista. Sosiologinen teoria tutkii sosiaalista maailmaa ja metateoria tutkii sosiologisia teorioita. Metateoriointi voi olla a) pyrkimystä teorian syvempään ymmärtämiseen, b) esityötä uuden sosiologisen teorian kehittämiseksi ja c) pyrkimystä luoda aiempaa teoriaa laajempi perspektiivi. Kaikissa näissä metateoria on reflektiivistä toimintaa.
Soveltavien tieteenalojen näkemyksiä metateorioista > Kasvatustiede

Kasvatustieteen metateorioihin Kenneth Gergen (1999) laskee (kognitiivisen) konstruktivismin, sosiaalisen konstruktivismin ja konstruktionismin. (Kognitiivisen) konstruktivismin mukaan yksilön mieli rakentaa todellisuuden johdonmukaiseksi ulkomaailman kanssa. Sosiaalisen konstruktivismin mukaan mieli rakentaa maailman, mutta mentaalisiin rakenteisiin vaikuttavat merkittävästi sosiaaliset käytännöt, historia ja merkitykselliset ihmissuhteet. Konstruktionismin mukaan diskurssit ovat se keino, jolla itse ja maailma artikuloituvat.
Soveltavien tieteenalojen näkemyksiä metateorioista > Psykologia

Psykologiassa metateoreettista työskentelyä voidaan kutsua psykologisten teorioiden ja teoriaongelmien (theory problems)
metatieteelliseksi tutkimukseksi. Teoreettinen psykologia (theoretical psychology) on tämän metatieteen soveltamista. Kehittyvien järjestelmien teoria (evolutionary systems theory) on Paul Badcockin (2012) ehdotus psykologian tieteenalan hierarkkiseksi metamalliksi. Teoria yhdistää toisiinsa uusdarwinistisia valintaperiaatteita ja dynaamisten järjestelmien teoriaa.
Soveltavien tieteenalojen näkemyksiä metateorioista > Informaatiotutkimus

Informaatiotutkimukselle tai -tieteelle (information science, information studies, library and information science) hyödyllisen metateorian tulee Vickeryn (1997) mukaan kyetä kytkeytymään sitä soveltavan tieteen jo tekemiin ennakko-oletuksiin. Talja, Tuominen ja Savolainen (2005) soveltavat Gergenin kasvatustieteen alalle esittämiä metateorioita tunnistaakseen informaatiotutkimuksessa vallitsevia tai kehkeytyviä metateorioita kielen saaman roolin ja tiedon tuottamisen osalta. Heidän oma valintansa on konstruktionismi, jonka he katsovat tarjoavan riittävän laajan analyyttisen kehikon erilaisten epistemologisten näkemysten vertailuun.
Aiheesta muualla

Dervin, Brenda: On studying information seeking methodologically: the implications of connecting metatheory to method. Information Processing & Management, 1999, 35. vsk, nro 6, s. 727-750.
Hjørland, Birger: Theory and metatheory of information science: A new interpretation. Journal of Documentation, 1998, 54. vsk, nro 5, s. 606-621.
Eskola Jari & Pihlström, Sami (toim.): ”Metafora, metateoria ja sosiaalitieteet (kirj. Pekka Kuusela)”, Ihmistä tutkimassa: Yhteiskuntatieteiden metodologian ajankohtaisia kysymyksiä, s. 77-104.  Kuopio:  Kuopion yliopisto, 2003.
Metatheory Encyclopædia Britannica Online
Gadomski, Adam Maria: Meta-Knowledge Unified Framework (Arkistoitu – Internet Archive) a  TOGA (Top-down Object-based Goal-oriented Approach) perspective
Tuominen, Kimmo, Talja, Sanna, & Savolainen, Reijo: Discourse, cognition, and reality: Toward a social constructionist metatheory for library and information science. Emerging frameworks and methods, 2002, s. 271-283.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Metatheory
Käännös suomeksi
Holmin motti

Holmin motti oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu, jossa puna-armeija saartoi 5 500 saksalaissotilasta Holmin kaupunkiin Leningradin eteläpuolelle. Suurempi motti luotiin myös Demjanskiin, 100 kilometriä koilliseen. Motti oli seurausta saksalaisten jouduttua perääntymään Moskovan taistelussa. Saksalaiset joukot onnistuivat lopulta purkautumaan motista 5. toukokuuta 1942. Onnistuneen puolustustaistelun seurauksena Adolf Hitler palkitsi kaupunkia puolustaneiden joukkojen komentajan Theodor Schererin tammenlehtirautaristillä.
Saksalaisjoukkoja Holmissa vuonna 1942.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Richard Muck, Kampfgruppe Scherer–105 Tage im Kessel, (saksaksi) published: 1943, reprinted: 2007, publisher: Arndt Verlag, ISBN 978-3-88741-091-9
Jason D Mark (2011). "Besieged:The Epic Battle for Cholm". Leaping Horseman Books. ISBN 978-0-9751076-9-0.
Paul Carell, Unternehmen Barbarossa im Bild, (saksaksi) published: 1967, publisher: Verlag Ullstein, ISBN 3-7766-1709-8
Kholm Shield (saksaksi) www.lexikon-der-wehrmacht.de
Holvasti

Holvasti on Itä-Tampereella Kangasalan rajalla sijaitseva kaupunginosa. Alueella on lähinnä pien- ja rivitaloja. Naapurikaupunginosat ovat Vehmainen, Leinola, Linnainmaa ja Atala. Holvastin alue rajoittuu pohjoisessa Lahdentiehen (Valtatie 12), lännessä Orimuskatuun ja Holvastinkatuun, etelässä Tampere-Haapamäki-rataan ja idässä Kangasalan rajaan. Holvastissa oli vuoden 2018 lopussa 2486 asukasta.
Holvasti mainittiin vuoden 1540 maakirjassa Messukylän pitäjän Vehmaisten kylään kuuluvana talona. Myöhemmissä asiakirjoissa esiintyvät myös Holvastinvainio ja Holvastinpelto. Holvastiin liitettiin vuonna 1913 naapurina ollut Grötin tila ja Messukylän kunta osti molemmat talot vuonna 1928. Holvastin alue siirtyi Tampereen kaupunkiin Messukylän alueliitoksen yhteydessä vuoden 1947 alussa. Holvastin alueen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1964.
Holvastia palvelee Tampereen kaupungin liikennelaitoksen linja 6. Holvastin lähituntumassa kulkevat myös linjat 17, 18 ja 29. Alue kuuluu Nyssen maksuvyöhykkeeseen B. 
Holvastissa on palvellut vuodesta 1993 lähtien Orimuskioski 
Lähin ruokakauppa ja koulu sijaitsevat Leinolassa ja muutaman kilometrin päässä Linnainmaalla on Koillis-Tampereen hyvinvointikeskus nimeltään Koilliskeskus.
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
Nagasakin atomipommitus

9. elokuuta 1945 Nagasakiin pudotettiin Trinity-kokeessa testatun ”The Gadgetin” tyyppinen, noin 20 kilotonnin imploosiopommi, jonka paino oli noin 4 600 kilogrammaa ja joka sai lempinimekseen Fat Man (”Lihava mies”). Pommi oli hieman Little Boyta pidempi – 3,25 metriä – mutta sen paksuus oli 1,52 metriä ja muodoltaan se oli kuin muna, jonka perässä oli laatikkomainen siivekerakennelma.
Pommin pudotti Charles Sweeneyn ohjaama B-29 nimeltään Bockscar. Pommituslennolla oli vaikeuksia. Aluksi toinen konetta saattavista, mittalaitteita mukanaan kuljettavista koneista eksyi pilveen. Sitä odotettiin turhaan 40 minuuttia, mikä kulutti polttoainetta. Operaation ensisijainen kohde oli Kokuran kaupunki, mutta pilvipeite esti kohteen pommittamisen. Bockscarin polttoainesäiliön pumppu meni rikki, ja yli 2 000 kilogrammaa polttoainetta menetettiin, mikä lyhensi lentoaikaa. Bockscar joutuikin palatessaan turvautumaan varalaskupaikkaan Okinawalla muiden koneiden palatessa Tinianille.
Lennettyään kolme kertaa Kokuran kaupungin yli kone suuntasi vaihtoehtoiseen kohteeseen Nagasakiin. Aluksi myös Nagasakin yllä oli pilviä, mutta ne rakoilivat viime hetkellä. Tämä mahdollisti visuaalisesti kohteen pommittamisen. Pommi pudotettiin noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta – aiotusta kohteesta – luoteeseen olevalle teollisuusalueelle. Se räjähti 43 sekuntia myöhemmin 469 metrin korkeudessa. Nagasakin pommi (22 kilotonnia) aiheutti tuhoa vähemmän kuin Hiroshiman pommi, vaikka se oli voimakkaampi, sillä maasto oli mäkisempää. Kumpuileva maasto toisaalta suojasi, toisaalta keskitti ja voimisti räjähdyksen voimaa suppealla alueella, jonka koko oli noin 11 neliökilometriä. Tämän pommituksen valokuvauskoneessa oli mukana Kuninkaallisten ilmavoimien edustajat Leonard Cheshire ja William Penney. Bockscarin tutkaupseerina oli luutnantti Jacob Beser, joka oli ollut Enola Gaynkin lennolla. Hän on siis maailman ainoa kahteen ydinasehyökkäykseen osaa ottanut. Pommi tuhosi eniten rakennuksia noin 3,8 kilometrin alalla Urakamin laaksossa. Pommi tappoi heti noin 35 000–70 000 ihmistä ja vammautti 41 000. Nagasakin pommin suurempi voima näkyi sen tuhoalueessa. Paineaalto tuhosi rakennuksia ainakin vielä 2,4 kilometrin päässä. Graniitti muuttui karkeaksi 1,5 kertaa kauempana kuin Hiroshimassa ja hiiltymistä tapahtui 3,35 kilometrin päässä. Tulipaloja oli 3,2 kilometrin päässä keskipisteestä. Ihmisiä paloi Nagasakissa 4,2 kilometrin päässä, Hiroshimassa 2,4 kilometrin päässä. Tiiliä siirtyili paikoiltaan keskimäärin kolmen kilometrin päässä, mutta joissain tapauksissa jopa 4,9 kilometrin päässä.lähde?
Nagasakin pommi tuhosi paikan teollisuusalasta 68,3 prosenttia, eli paljon enemmän kuin Hiroshiman pommi.
Atomipommin vaikutus ihmisiin

Kaupungin keskusta syttyi pommin kuumuuden takia tuleen. Pommin tuhoalueella henkiin jääneet muistuttivat palovammojen takia kauhukertomusten hahmoja: iho paloi valtaville rakoille, nahkaa roikkui ja uhreilla oli valtava jano. Paineaalto saattoi kuoria vaatteet pois. Ihmiset huusivat ”vettä!” viimeisiksi sanoikseen. Elävillä oli valtavia tuskia palohaavojen ja paineaallon aiheuttamien vammojen takia. Monilta paineaalto kuori vaatteet pois. Joiltakin paloi päälaki mustaksi. Monien sukupuolta oli vammojen takia vaikea tunnistaa. Vammautuneilta saattoi puuttua leuka ja jotkut raahasivat paineaallon kuorimaa ihoa perässään. Paineaalto repi uhreilta ihon ja kuumuus puhkaisi silmät. Vaatteet paloivat kiinni ihoon. Kimonojen kuviot syöpyivät ruumiiseen. Tuli levisi puutaloissa räjähdysmäisen nopeasti. Romahtaneissa taloissa loukkuun jääneet ihmiset huusivat apua, kunnes tuli poltti heidät. Monet läntisillä alueilla juoksivat veteen helpotusta saadakseen, mutta hukkuivat. Kuolemaisillaan olevia ihmisiä makasi maassa. Kuolevissa kuhisi toukkia. Elävät lapset huusivat kuolleiden äitiensä sylissä. Ruumiita oli joka puolella. Ruumiit alkoivat pian mädätä ja löyhkätä, joten ruumiita polttohaudattiin röykkiöittäin useita päiviä. Kuolleita kasattiin ja ruumiskasat sytytettiin tuleen öljyllä.
Hengissä säilyneillä harvoilla alueen lääkäreillä ja sairaanhoitajilla oli jättiurakka. Sairaaloista ja tilapäisistä kouluihin perustetuista ensiapupisteistä loppuivat lääkkeet nopeasti.
Välittömästi kuolleiden lisäksi säteilysairaus alkoi tappaa. Tuohon aikaan sitä sanottiin ”atomirutoksi”. Sen oireita olivat ripuli, hiusten lähtö ja iholla olevat violetit läiskät.
Japanilainen Tsutomu Yamaguchi on ainoa ihminen, joka selvisi hengissä molemmista iskuista. Hän kuoli vuonna 2010 ollessaan 93-vuotias.
Hiroshiman ja Nagasakin pommit tappoivat ja vammauttivat myös amerikkalaisia sotavankeja. Japanilaiset siviilit tappoivat pommien jälkeen monia lentäjiä, jotka pelastautuivat Hiroshiman jälkeen.
Jälleenrakentaminen

Hiroshima jälleenrakennettiin toisen maailmansodan jälkeen. Kaupunki sai lahjoituksena suuren määrän raitiovaunuja. Kaupungissa onkin nykyään Japanin laajamittaisin raitiovaunuverkosto. Vuonna 1949 Japanin parlamentti julisti Hiroshiman rauhankaupungiksi kaupungin pormestarin Shinzō Hamain aloitteesta. Kaupungista tuli suosittu rauhaa ja yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevien konferenssien pitopaikka. Hiroshiman rauhantutkimuslaitos perustettiin vuonna 1998 Hiroshiman yliopiston yhteyteen.
Nagasakissa on nykyisin huomattavaa lentokone-, silkki- ja puuvillateollisuutta, useita terästehtaita sekä yliopisto. Asukkaita Nagasakissa oli vuonna 2006 noin 455 000 (2006).
Atomipommitusten jälkipuinti

Hiroshiman ja Nagasakin pommit herättivät loputtoman keskustelun siitä, oliko aiheellista käyttää atomipommia japanilaisia kaupunkeja vastaan.