stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Radon
Esiintyminen ja terveysvaikutukset

Suomalaisten asuntojen radonpitoisuudet ovat maailman suurimpia ja Suomessa yleinen rakennusten perustamistapa eli maanvarainen laatta edistää radonin virtausta asuintiloihin Suomalaisissa pientaloasunnoissa sisäilman keskimääräinen radonpitoisuus on 120 Bq/m3 ja kerrostaloasunnoissa 50 Bq/m3..
Radon on voimakkaan radioaktiivinen ja noin puolet suomalaisten säteilyannoksesta syntyykin radonista222. Radonin radioaktiiviset hajoamistuotteet tarttuvat keuhkoputkiin ja keuhko­rakkuloihin lisäten merkittävästi keuhkosyöpäriskiä, ja radon onkin tupakoinnin jälkeen toiseksi yleisin keuhkosyövän aiheuttaja Suomessa. Jokainen sadan becquerelin lisäys hengitysilmassa lisää keuhkosyövän todennäköisyyttä 16 prosentilla. WHO suositti tämän vuoksi vuonna 2009, että sen jäsenvaltiot laskevat sisäilman radonin suositellun enimmäispitoisuuden tasolle 100 Bq/m3. Enimmäisarvo oli Suomessa vuonna 2017 silti vanhojen asuntojen osalta vielä 400 Bq/m3 ja uusien osalta 200. Sisäilman radonin suurin sallittu arvo tulee laskemaan uuden EU-direktiivin myötä vuoteen 2018 mennessä 300 Bq/m3 tai vielä alemmas.
Radonin pitoisuus maankuoressa on keskimäärin 4 · 10−13 mg/kg. Maan pintakerrosten huokosilman radonpitoisuus Suomessa on tyypillisesti 10 000–100 000 Bq/m3 ja se riippuu vallitsevan maa- ja kivilajin uraani- ja radiumpitoisuudesta. Erityisesti eteläisessä Suomessa on paljon radonpitoisia alueita . 
Pienikin ilmavirtaus maaperästä riittää nostamaan sisäilman radonpitoisuuden satoihin becquereleihin kuutiometrissä radonpitoisella alueella3..
Erityisen suuria radon­pitoisuuksia on eräissä kaivoksissa. Esimerkiksi Schneebergin hopea­kaivoksessa Saksassa, jossa malmi louhittiin hyvin syvältä, todettiin jo 1500-luvulla, että monet kaivoksessa työskennelleet kuolivat lyhyen ajan kuluessa vuoritaudin nimellä kulkeneeseen keuhko­syöpään
Esiintyminen ja terveysvaikutukset > Radonmittaukset ja radonin poisto rakennuksesta

Radonpitoisuus asuin- ja työtiloissa on syytä selvittää kaikkialla Suomessa, sillä raja-arvot ylittäviä kohteita on kaikkialla Suomessa. Radonmittaukset tehdään aina talvella, sillä radonpitoisuus on tyypillisesti kesäkaudella hyvin matala, koska asuintiloissa on kesällä vähemmän alipainetta kuin lämmityskaudella ja koska kesällä voidaan tuulettaa runsaammin ilman, että asunto jäähtyy liikaa.
Tuulettuvalla alapohjalla (rossipohja) varustetut rakennukset ovat kesäaikaan tyypillisesti radonpitoisuudeltaan lähes ulkoilmaan verrattavissa, mutta talvella radonia saattaa päästä huoneilmaan etenkin, jos tuuletusaukot suljetaan talveksi, jos alapohjarakenteet vuotavat ilmaa asuintiloihin, jos alapohjan alla oleva ryömintätila on matala tai jos sokkelissa ei ole riittävästi tuuletusaukkoja.
Koneellisella ilmanvaihdolla ja jäähdytyslaitteilla varustetut ilmatiiviit uudet rakennukset pitävät ikkunat suljettuina myös lämpimän sään aikana, jolloin ilmanvaihdon alipaineisuus vetää radonpitoista huokosilmaa puoleensa. Ilmanvaihdon riittämättömyys rakennuksessa saattaa kesäkaudella jäädä myös huomioimatta, kun tarjolla on esim. ilmalämpöpumpun jäähdyttämää sisäilmaa.
Hiekka- ja soraharjuille ja niiden läheisyyteen rakennetuissa rakennuksissa voi radonpitoisuus sisäilmassa ylittää kesäaikana jopa huomattavasti talvimittausten keskiarvon. Syynä poikkeuksellisiin radonpitoisuuksiin on harjualueiden sisäiset ilmavirtaukset ja tuulien aiheuttamat maaperän huokosilman pumppaukset. Sulana aikana harjualueiden maaperän lämpötilaerot vallitsevaan ulkoilmaan aiheuttavat myös tehostuneen imuilmiön ja kohonneen radonriskin.
Radonin mittaus on mahdollista aktiivisin ja passiivisin mittausmenetelmin. Suomessa viranomaisvalvonnan vaatimat radon-mittaukset on tehtävä Säteilyturvakeskuksen hyväksynnällä, joka tuottaa radon-mittauspalvelua itse sekä hyväksyy muut palvelua tarjoavat yritykset. Ennen korjauksia tehdään mittaukset, jotka passiivisilla menetelmillä kestävät useita kuukausia. Radonkorjausten toimivuus varmistetaan mittauksilla. Mittauksia suoritettaessa tulee myös huomioida tilojen osastoinnit.
Korkeita radonpitoisuuksia voidaan alentaa tehokkaasti erilaisilla torjuntamenetelmillä. Radonimurien, imupisteiden ja -kaivojen avulla radonpituisuutta on mahdollista pienentää. Ennen korjauksia on hyvä suorittaa aina kohdekohtainen korjaustapa-analyysi. Ilmanvaihdon toimimattomuus ja liiallinen alipaine kasvattavat myös radonriskiä.
Käyttö

Radonia on käytetty syövän hoidossa, mutta nykyään käytetään turvallisempia metodeja.
Radonin radioaktiivisuutta voidaan hyödyntää muun muassa kaasuvuotojen havainnoinnissa. Radonia hyödynnetään myös hydrologiassa: jos jokivedessä on suuri pitoisuus radonia, saa se vettä pohjavedestä, joka on kosketuksessa radiumin kanssa.
Radonia eristetään uraanipitoisesta malmista poistamalla ensin vety- ja happikaasut johtamalla kaasuseos 1 000 Kelvinin lämpötilassa. Hapot ja kosteus poistetaan kaliumhydroksidin ja fosforipentoksidin avulla. Radon kondensoidaan nestemäisen typen avulla ja puhdistetaan sublimaation avulla muista kaasuista. Radonin yhdisteitä on erittäin vaikea valmistaa ja niillä ei ole toistaiseksi keksitty kaupallista käyttöä.
Käyttö > Yksiköt

Radonin, kuten muidenkin radioaktiivisten aineiden määriä ja pitoisuuksia ei tavallisesti ilmaista massa- tai tilavuusprosentteina vaan aktiivisuutena tilavuus- tai massayksikköä kohti eli aktiivisuuspitoisuutena. Aktiivisuuden SI-yksikkö on becquerel, ja se vastaa sellaista määrää radioaktiivista ainetta, jossa yksi atomiydin sekunnissa hajoaa lähettämällä säteilyä. Koska radon-222-atomin massa on 222 atomimassayksikköä eli 
222 · 1,660 · 10−24 = 3,686 · 10−22 grammaa ja sen hajoamisvakio on 2,098 · 10−6 s−1, voidaan laskea, että 1 Bq radonia vastaa noin 0,177 femtogrammaa eli 0,177 · 10−15 grammaa. Pitoisuuden ollessa 1 Bq/m3 on litrassa ilmaa noin 480 atomia radonia eli noin yksi radonatomi 5,6 · 1019 molekyyliä kohti.
Historia

Marie Curie huomasi vuonna 1899, että ilma muuttuu radioaktiiviseksi, kun se altistuu radiumille. Curie ei kuitenkaan tutkinut ilmiötä enempää. Saksalainen fyysikko Friedrich Ernst Dorn tutki Curien löytämää ilmiötä radiumyhdisteillä ja löysi radonkaasun vuonna 1900. Hän havaitsi kaasun tulevan radiumista ja kutsui sitä radiumin emanaatioksi. Nykyisin termein Dornin löytämä aine oli 222Rn. Ernest Rutherford tunnisti radonin alkuaineeksi kaksi vuotta myöhemmin. William Ramsay ja Robert Gray eristivät ensimmäisenä radonin vuonna 1908 ja nimesivät sen nitoniksi. Myöhemmin 1923 niton nimettiin radoniksi radiumin mukaan. Radon oli järjestyksessä viides löydetty radioaktiivinen alkuaine.
1900-luvun alussa havaittiin, että radiumin lisäksi myös toriumista ja aktiniumista lähti radioaktiivisia kaasuja. Niitä kaikkia nimitettiin aluksi emanaatioiksi. Rutherford ja Robert B. Owens raportoivat jo 1899 uudesta toriumin erittämästä radioaktiivisesta aineesta, jonka nykyisin tiedämme olleen 220Rn. André-Louis Debierne havaitsi aktiniumin hajoamissarjassa syntyvän kolmantena löydetyn radonin isotoopin 219Rn vuonna 1904. Tuolloin ei isotoopin käsitettä vielä tunnettu, minkä vuoksi eri aineista lähteviä radonin isotooppeja Rn-222, Rn-219 ja Rn-220 pidettiin aluksi eri alkuaineina. Niille ehdotettiin useita eri nimiä; nitonin ohella käytettiin nimityksiä radium-, aktinium- ja toriumemanaatio, myöhemmin lyhemmin radon, aktinon ja toron. Näistä toron (Tn) nimitystä näkee edelleen julkaisuissa, vaikka se ei ole IUPACin virallisen termistön mukainen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Radon Säteilyturvakeskuksen internetsivuilla
Pientaloasuntojen radonpitoisuudet Suomen kunnissa
Säteilyturvakeskuksen hyväksymät radonmittausmenetelmät
Kunnat, joissa työpaikkojen radonmittaus on pakollinen
Periodictable: Technical data for Radon (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Radon (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Radon (englanniksi)
PeriodicTable: Radon (Rn) (englanniksi)
PubChem: Radon (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Radon (englanniksi)
Radon-222:n sijainti uraanin hajoamissarjassa. Kuvassa myös marginaaliset hajoamissarjat. Hajoamisajat alimpana numeroista.
Jukka Tilsa

Tilsan albumi Zoppaa ja Zärvintä vuodelta 2004 kokoaa tuotantoa kolmelta vuosikymmeneltä.
Jukka Tilsa (s. 4. tammikuuta 1961 Eräjärvi) on suomalainen sarjakuvataiteilija. 
Tilsan piirtämiä ja muun muassa Pauli Kallion käsikirjoittamia sarjoja Postimies Niilo ja Sekametsä on julkaistu Helsingin Sanomissa. Vuonna 2001 Tilsa sai Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon.
Tilsan tuotanto alkoi vuonna 1980 julkaistusta Zärpä-omakustannelehdestä. Jo varhaisissa sarjoissa Tilsan tyyliksi vakiintuivat naivistinen piirrostyyli, absurdit juonenkäänteet sekä hillitön kielenkäyttö, jossa ”nuorisokielen” tapaan esimerkiksi kirjainpari ”ks” korvataan x-kirjaimella, ja kirjainpari ”ts” z-kirjaimella.
Ura

Siviiliammatiltaan Tilsa on maanviljelijä. Hän on myös soittanut klarinettia ja muita soittimia muun muassa Jahnukaiset-nimisessä jazz-yhtyeessä.
Zärpä-lehtien jälkeen Tilsa vetäytyi vuosikymmeneksi maanviljelyn ja maalaustaiteen pariin. 1990-luvun alussa Tilsa palasi piirtämään sarjakuvia – omien sanojensa mukaan tienatakseen rahaa vannesahaan. Sarjakuvaseura Suuri Kurpitsa kokosi Zärpä-sarjoista kokoelma-albumin Zärmikkäimmät vuonna 1994.
Strippisarjakuva Pätkittäin käy kateeksi ilmestyi Helsingin Sanomien Nyt-viikkoliitteessä. Sarjakuvassa muun muassa katsotaan jalkapalloa televisiosta (siis sen sisältä).
Tuotanto > Albumit

Zärmikkäimmät.  (Sarjat ovat ilmestyneet Zärpä-lehdessä 1980)  Tampere:  Suuri kurpitsa, 1994.  ISBN 951-95853-7-0
Potaattien yö.  Tampere:  Suuri Kurpitsa, 1997.  ISBN 952-9887-15-9
Kootuimmat teokset (1998)
Päin heiniä (1999)
Postimies Niilo.  (Käsikirjoitukset Pauli Kallio, kuvitus J. Tilsa. Sarjat on julkaistu Helsingin Sanomain sunnuntaisivuilla 1999–2001)  Helsinki:  Like, 2001.  ISBN 951-578-850-1
Poutaa Japanissa (2001)
Ketsuppi on punaista, Supermauno (2003)
Zoppaa ja zärvintä (2004)
Ilma-autolla Kaliforniaan (2005)
Neron-leimauxia (2006)
Tupelon tuplaseriffi (2008)
Sunnuntai Sekametsässä (2011)
Löylyä, Supermauno! (2011)
Eikka Etevä hurmaa hameväen (2013)
Kuusipäinen kuristaja.  Tampere:  Suuri kurpitsa, 2015.  ISBN 978-952-9887-96-5
Tuotanto > Lehdissä julkaistuja sarjoja

Venetsijärvi (aiemmin Maito Pirkan tiedotuslehti, myöhemmin Maaseudun Tulevaisuus)
Kannat kattoon (Rytmi)
Postimies Niilo (käsikirjoitus Pauli Kallio) (Helsingin Sanomat)
Pätkittäin käy kateeksi (Helsingin Sanomien Nyt-liite)
Eikka Etevä (Helsingin Sanomien Nyt-liite)
Sekametsä (käsikirjoitus Pauli Kallio) (Helsingin Sanomat)
Tuotanto > Äänitteet

Zuurehkot zetelit (cd) (2000)
Jahnukaiset: Beverly Hills (cd) (2006)
Jahnukaiset: Neljä esinettä (cd) (2010)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Tero Mielonen: Tajunnanvirtaa. Kvaak.fi 27.5.2015.
Vesa Sisättö: Kuusipäinen kuristaja. Vihreä lanka 4.6.2015.
Matti Komulainen: Kuvitettuja lastuja. Turun sanomat 16.6.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Raghuram Rajan

Raghuram Rajan
Raghuram Govind Rajan (s. 3. helmikuuta 1963 Bhopal, Intia) on Chicagon yliopiston taloustieteen professori.
Hän on aiemmin, 2003–2006, ollut Kansainvälisen valuuttarahaston pääekonomisti, ja siinä tehtävässä ollessaan hän Yhdysvalloissa vuonna 2005 pidetyssä keskuspankkisymposiumissa, joka oli omistettu Yhdysvaltain keskuspankin pääjohtajan tehtävät jättäneelle Alan Greenspanille, ennakoi parin vuoden kuluttua Yhdysvalloista alkaneita rahoitusmarkkinahäiriöitä, jotka lopulta laajenivat maailmanlaajuiseksi finanssikriisiksi. Rajan on kertonut tilaisuudesta teoksessaan Fault Lines (2010), jossa hän analysoi finanssikriisin syitä.
Rajan aloitti Intian keskuspankin pääjohtajana syyskuussa 2013. Hän ilmoitti kesäkuussa 2016 siirtyvänsä tieteelliseen työhön toimikautensa päättyessä 4. syyskuuta 2016.
Teokset

Rajan, Raghuram: Fault Lines: How Hidden Fractures Still Threaten the World Economy.  Princeton University Press, 2010.  ISBN 9780691146836  (englanniksi)
Rajan, Raghuram; Zingales, Luigi: Saving capitalism from the capitalists.  Princeton University Press, 2004.  ISBN 9780691121284  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raghuram Rajan Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  Mathematics Genealogy Project  Scopus 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Raja (vuoden 1982 elokuva)

| Raja> The Border |
| --- | --- |
 Alkuperäinen elokuvajuliste
Ohjaaja:  Tony Richardson
Käsikirjoittaja:  Walon Green Deric Washburn David Freeman
Tuottaja:  Neil Hartley Edgar Bonfman, Jr.
Säveltäjä:  Ry Cooder Domingo Samudio
Kuvaaja:  Ric Waite
Leikkaaja:  Robert K. Lambert
Pääosat:  Jack Nicholson Harvey Keitel Valerie Perrine Warren Oates Elpidia Carrilo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  USA:ssa 31. tammikuuta 1982 Suomessa 30. huhtikuuta 1982
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  22 miljoonaa USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raja on Tony Richardsonin ohjaama rikos- ja draamaelokuva vuodelta 1982. Sen pääosassa nähdään Jack Nicholson.
Juoni

Rajavartija Charlie Smith on monesti osallistunut työnsä ohella huumeiden salakuljetukseen Teksasin Rio Grandella. Kun hän päättää parantaa tapansa ja auttaa "laitonta" naista löytämään lapsensa, hän joutuu vaikeuksiin korruptoituneen osastonsa, ahneen ja tyhmän vaimonsa sekä häikäilemättömän naapurinsa ja työtoverinsa kanssa. Pian kyse onkin jo sodasta.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvaa suorasukaisena mutta oudon pinnallisena ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Raja (vuoden 1982 elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Raja (vuoden 1982 elokuva) Elonet.
Rakennekynnet

Rakennekynnet
Rakennekynsi on luonnonkynnen päälle rakennettava kynsi. Niitä tehdään yleisimmin joko geelillä tai akryylillä. Konkreettisin ero näiden kahden välillä on tekotapa: geeli on valmista massaa, joka levitetään kynnelle ja kovetetaan UV-lampun alla. Akryylimassa useimmiten tehdään akryylinesteestä sekä akryylijauheesta, jolloin se kovettuu joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. On myös UV-kovetteisia akryylejä.
Akryyli on kovettuneena hieman kovempaa kuin geeli, joka ei kuitenkaan suoranaisesti vaikuta kynnen pysyvyyteen. Ihmisten kynsilaadut ovat erilaisia, joten toisen kynnellä pysyy paremmin akryyli, toisen kynnelle geeli on parempi vaihtoehto. Yksi suuri vaikuttava tekijä on oman kynnen kosteuspitoisuus. Luonnonkynnen, jolle rakennekynsi tehdään, tulee olla terve. Rakennekynsien tekijöitä työskentelee esimerkiksi kauneushoitoloissa, kampaamoissa sekä kynsistudioissa. Kynsien hinta vaihtelee paljon. Rakennekynnet ovat useita kertoja omia kynsiä vahvemmat.
Kirjallisuutta

Alexander-Potter, Pansy & Mineko Sugita: Kauniit kynnet. Yli 500 tyylikästä mallia.  ((Nail Art Sourcebook. Over 500 Designs for Fingertip Fashions, 2012.) Suomentanut Nelli Iivanainen)  Helsinki:  Minerva, 2013.  ISBN 978-952-492-786-4
Aiheesta muualla

Rakennekynnet syynissä (Arkistoitu – Internet Archive). Plaza.fi Ellit 10.10.2007.
Ripsienpidennykset ja rakennekynnet allergianäkökulmasta. Allergia- ja astmaliitto.
Raivoisa ajojahti

| Raivoisa ajojahti> Southern Comfort |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Walter Hill
Käsikirjoittaja:  Michael Kane Walter Hill
Tuottaja:  David Brown Michael Tolkin Nick Wechsler
Säveltäjä:  Ry Cooder
Kuvaaja:  Andrew Laszlo
Pääosat:  Keith Carradine Fred Ward Powers Boothe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Studios
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:  1981
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Raivoisa ajojahti (Southern Comfort) on Walter Hillin ohjaama draama- ja sotaelokuva vuodelta 1981. Sen pääosia näyttelevät Keith Carradine, Fred Ward ja Powers Boothe.
Juoni

Raivoisa ajojahti kertoo joukosta Louisianan kansalliskaartilaisista joilla on meneillään viikonloppuharjoitukset. Ryhmä on hiukan myöhässä aikataulustaan ja rämeessä rämpiessään he löytävät paikallisten salametsästäjien majapaikan. Paikalla on myös vanhoja kanootteja, joukko päättää lainata kaanotteja päästäkseen harjoituksista pois aikaisemmin. Joella soutaessaan he huomaavat paikalliset rannalla ja yrittävät kertoa heille että heillä on kanootit vain väliaikaisessa lainassa. Kaartilaisilla on aseissa vain paukkupanoksia ja yksi ryhmän jäsenistä päättää pelotella paikallisia asukkaita ja rupeaa ammuskelemaan. Paikalliset pelästyvät ja alkavat ampua takaisin oikeilla aseilla. Tulitaistelussa ryhmän johtaja Poole ammutaan. Joukon rippeet pakenevat metsään jossa löytävät paikallisen yksikätisen metsästäjän ottaen tämän kiinni ja yksi ryhmän jäsenistä räjäyttää tämän majan kostoksi. Kaartilaisten perässä ovat kuitenkin vihaiset cajun-heimolaiset omine aseineen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Keith Carradine   | … |   Spencer   |
|   Fred Ward   | … |   Lonnie Reece   |
|   Powers Boothe   | … |   Charles Hardin   |
|   Franklyn Seales   | … |   Simms   |
|   T.K. Carter   | … |   Tyrone Cribbs   |
|   Lewis Smith   | … |   Stuckey   |
|   Les Lannom   | … |   Casper   |
|   Peter Coyote   | … |   Crawford Poole   |
|   Alan Autry   | … |   Bowden   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Raivoisa ajojahti saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Raision rautatieasema

Raision rautatieasema (lyh. Rai, ruots. Reso järnvägsstation) on rautatieasema Raision kaupungissa Varsinais-Suomessa.
Historia

Raision rautatieasema perustettiin vuonna 1923 Turku-Naantali maantien varteen, pari kilometriä Raision kirkonkylästä. Asemarakennus valmistui samana vuonna. Asema vihittiin käyttöön 30.5.1925. Aseman seudulle ei muodostunut uutta asutusta, sen sijaan teollisuutta sen lähistölle nousi runsaasti, kun esimerkiksi Raision tehtaiden edeltäjä Oy Vehnä Ab:n mylly perustettiin sen läheisyyteen. Raision rautatieasema oli myös radan merkittävin väliasema, sillä siellä haarautuvat Uudenkaupungin rata ja Naantalin rata.
Vaikka Raisio laajeni, ei rautatien käyttö kasvanut samassa tahdissa. Aseman lipunmyynti suljettiin 1.10.1988 ja henkilöliikenne loppui kokonaan vuoden 1993 alussa, koko Uudenkaupungin radan henkilöliikenteen lakkauttamisen myötä. Asema palvelee enää ainoastaan tavaraliikennettä, jonka ansiosta asema säilyi miehitettynä aina vuonna 2008 käyttöön otettuun kauko-ohjaukseen asti. Huonokuntoiseksi päässyt asema lähirakennuksineen siirtyi ensin Senaatti-kiinteistöjen myyntikohteeksi 2007 ja lopulta yksityisomistukseen kesäkuussa 2010.
Asema ja muut rakennukset

Itse asemarakennus yhdessä viereisen asuinkasarmin kanssa on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi, jonka vuoksi asemarakennuksia ja asemapuistoa tulee hoitaa Museoviraston ohjeiden mukaisesti "kulttuurihistoriaa ja hoitoperinteitä vaalien". Myös itse asemarakennuksen käyttöön virasto asettaa rajoituksia, sillä sen huonejakoa tai kiinteitä kalusteita ei saa muuttaa. Kokonaisuudessaan asema-alueen pinta-ala on noin kuusi hehtaaria ja sillä sijaitsee itse aseman lisäksi viisi muuta rakennusta: sauna, asuinrakennus ja kolme ulkorakennusta. Osa tontista on Raision tehtaiden pysäköintialuetta.
Aiheesta muualla

Kuvia Raision rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla
Rajajoki

| Siestarjoki (Rajajoki) |
| --- | --- |
 Siestarjoki seuraa oikealla punaisella olevaa linjaa (raja 1864-1940) Karjalankannaksen puolivälistä kohti etelää (linjalla ei joen etelään työntyvä mutka)
Alkulähde:  Äyräpäänselkä
Laskupaikka:  Suomenlahti
Maat:  Venäjä
Pituus:  85 km
Valuma-alue:  393 km²
Rajajoki eli Siestarjoki (ven. Сестра, Sestra, ruots. Systerbäck) on joki Karjalankannaksella Leningradin alueella Venäjällä. Joen pituus on 85 kilometriä.
Joki saa alkunsa Karjalankannaksen keskivaiheilta, Äyräpäänselän vedenjakajaseudulla sijaitsevilta Kolmikannan-, Kenkäsaaren-, Ristkiven-, Niemen- ja Kuuritsansoista. Sivujoista merkittävimmät ovat Siesjärvestä tuleva Siesjoki ja Haukijärven lasku-uoma. Rajajoki on matala ja sen leveys on alajuoksulla noin 15–20 metriä. Alimmalla juoksulla joki virtaa Roslivajärven eli Siestarjoenjärven läpi ja laskee Suomenlahteen Siestarjoen kaupungissa.
Rajajokena

Joki on vuosisatojen aikana toiminut monien alueiden välisenä rajana. Joen katsottiin perinteisesti jakaneen Karjalan ja Inkerin. Ensimmäinen raja joelle tuli vuonna 1323 Pähkinäsaaren rauhassa Novgorodin valtion ja Ruotsin välille. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 Ruotsin alue laajeni itään, mutta myöhemmän Suomen alueen raja pysyi joella.
Vuoden 1721 Uudenkaupungin rauhan jälkeen aiemman Inkerin, sittemmin Pietarin kuvernementin ja Viipurin kuvernementin raja Venäjän sisäisenä kulki joella, mutta joen etelää kohti työntyvässä mutkassa sijaitseva Siestarjoen asetehtaan, nykyisen S. P. Voskovin työkalutehtaan alue liitettiin Pietarin kuvernementtiin 1723. Myös Suomen suuriruhtinaskunnan ja muun Venäjän raja kulki joella vuodesta 1812, lukuun ottamatta loppuosaa johtuen Siestarjoen kaupungin yhdistämisestä Suomeen ja näin joen alin juoksu tuli olemaan kokonaan Suomen puolella samoin kuin Roslivajärven länsiranta. Raja siirtyi Siestarjoen kaupungin Suomesta erottamisen yhteydessä vuonna 1864 siten, että Roslivajärvi kokonaan ja suurin osa alimmasta juoksusta jäi Venäjän puolelle: raja erkani joen suvantokohdasta länteen kulkien Ruostekanavaa pitkin yhtyen jokeen hieman ennen merta. Rajajoen länsirannalle vastapäätä Venäjän Valkeasaarta rakennettiin vuonna 1917 Rajajoen rautatieasema Riihimäki-Pietari-radan varrelle.
Vuoden 1864 linjauksella raja oli myös itsenäisen Suomen ja Venäjän/Neuvostoliiton välillä talvisotaan saakka, jolloin hyökännyt puna-armeija ylitti sen. Muodollisesti raja lakkasi olemasta sodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940, jolloin siirtyi Viipurin länsipuolelle saakka. Jatkosodan sytyttyä Suomen puolustusvoimat hyökkäsi Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941 sekä ylitti myös Siestarjoen lukuun ottamatta sen suuta ja Ruostekanavaa, jotka olivat osa Stalin-linjan Leningradin pohjoista puolustusvyöhykettä, Karjalan linnoitusaluetta. Sinne suomalaiset lopettivat etenemisensä syyskuussa 1941 palauttaen Tarton rauhan mukaisen rajalinjan. Asemasotavaihe kesti kesäkuuhun 1944, jolloin suomalaisten oli Karjalankannaksen suurtaisteluissa vetäydyttävä myös Siestarjoelta.
Nykyään Siestarjoen yläjuoksu muodostaa Viipurin piirin ja Seuloskoin piirin rajan.
Kuvagalleria

Rajajoki etelästä 1920-luvulla, vasemmalla Suomi, oikealla Venäjä
Rajajoen rautatiesilta etelästä 1920-luvulla, vasemmalla Suomi, oikealla Venäjä
Rajajoen nykyinen rautatiesilta vuonna 2010
Rajajoen rautatieasema lännestä 1920-luvulla
Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Aiheesta muualla

Eero Rautanen: Rajajoki, ripaus tiivistettyä historiaa Terijoki.info (Web Archive 2008).
Valle Klinck : Rajajoen rannoilla, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 30.11.1930, nro 48, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tauno Hannus : Kaakkoista rajaa samoilemassa eli pikkupaloja Rajajoen rantamilta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 01.10.1933, nro 40, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot