stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyramidologia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A Short History of Pyramidology BBC.
Pyramidology - a case of Science, Pseudo-science and religion greatdreams.com.
Charles Taze Russellin kirjoitus pyramidista pastor-russell.com. Arkistoitu 15.1.2006. Viitattu 1.12.2016.
The Hall of Ma'at: Verifying the Evidence for Alternative History hallofmaat.com. Arkistoitu 6.9.2019. Viitattu 1.12.2016.
Orion-korrelaatioteorian keskeisimmän väitteen havainnollistus: Gizan pyramidi­alueen kartta sijoitettuna Orionin vyön tähtiä esittävän valokuvan päälle.
Käännös suomeksi
Välimerenliitäjä

| Välimerenliitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Vaalealiitäjät Calonectris
Laji::  diomedea
Kaksiosainen nimi
 Calonectris diomedea  (Scopoli, 1769) 
Katso myös
   Välimerenliitäjä Wikispeciesissä   Välimerenliitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Calonectris diomedea
Välimerenliitäjä eli keltanokkaliitäjä (Calonectris diomedea) on Välimeren ympäristössä ja Itä-Atlantilla elävä merilintu, joka pesii yhdyskunnittain jyrkkien rantakallioiden ja kalliosaarten koloissa.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 45–56 senttimetriä ja siipiväli 112–126 senttimetriä.
Esiintyminen

Laji oli aikoinaan erittäin yleinen varsinkin Portugalille kuuluvilla Selvagenssaarilla, mutta 1970-luvulla laji oli vaarassa kuolla sukupuuttoon saarilla. Lintuja pyydettiin 1800-luvun alkuvuosista lähtien jopa 30 000 yksilöä vuodessa höyhenten ja lihan vuoksi. Nykyisin kanta on elpynyt. Nimialalaji diomedea pesii Välimerellä, alalaji borealis Azoreilla (50 000–90 000 paria), Kanariansaarilla (30 000 paria) ja Madeiralla. Maailman populaation koko on 280 000–420 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Välimeren populaatio talvehtii avomerellä Etelä-Afrikan ympärillä, alalaji borealis Brasilian ja Pohjois-Argentiinan edustalla. Nuoret borealikset viettävät ensimmäisen kesänsä Keski- ja Pohjois-Amerikan vesillä, kun taas nuoret diomedeat palaavat kesäksi Välimerelle.
Lisääntyminen

Parit palaavat pesimäsaarelle helmikuun puolivälistä lähtien, mutta muninta alkaa vasta toukokuun lopulla ja jatkuu koko kesäkuun. Pesä on kivenlohkareen alla, maassa kasvillisuuden suojassa tai kolossa. Linnut käyvät maissa ainoastaan öisin. Naaras munii yhden munan, jonka haudonta kestää 54 päivää. Poikaset oppivat lentämään lokakuussa tai marraskuun alussa.
Ravinto

Syö kaloja, äyriäisiä ja jätteitä.
Aiheesta muualla

Välimerenliitäjä Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q216850  Wikispecies: Calonectris diomedea  ABA: corshe  Avibase: CA4D268D439B2832  BioLib: 8369  BirdLife: 45061132  BOLD: 16037  BOW: scoshe1  CoL: PYXH  eBird: scoshe1  EUNIS: 940  EURING: 360  Fauna Europaea: 96588  Fauna Europaea (new): d1a3b118-56c0-4f7f-9594-b47fb15a3cdc  GBIF: 2481521  GNAB: corys-shearwater  IBC: 165  iNaturalist: 509656  IRMNG: 11417914  ITIS: 203446  IUCN: 45061132  NatureServe: 2.795098  NBN: NBNSYS0000000230  NCBI: 52122  Neotropical: corshe  NZOR: 86416270-446c-49bb-88a9-8781fc5d0d5b  OBIS: 137194  Open Tree of Life: 172646  Paleobiology Database: 83366  Paleobiology Database: 83366  SeaLifeBase: 76509  Taxonomicon: 51562  WoRMS: 137194  Xeno-canto: Calonectris-diomedea
Quosego

| Quosego |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  kulttuurilehti
Kustantaja:  tekijät, Söderströms
Perustettu:  1928
Lakkautettu:  1929
Päätoimittaja:  Cid Erik Tallqvist
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  ruotsi
Quosego – Tidskrift för en ny generation oli suomenruotsalainen kulttuurijulkaisu, josta ilmestyi 1928–1929 neljä numeroa. Lehden päähuomio kohdistui Suomen modernismiin.
Aiemmin lyhyen aikaa ilmestyneen Ultran monet kirjoittajat siirtyivät 1928 perustettuun Quosegoon, jossa Elmer Diktonius oli jälleen vahva voima. Lehden toinen perustaja ja toimittaja oli Hagar Olsson. Mukaan tulivat merkittävällä panoksella myös Rabbe Enckell ja Gunnar Björling. Lehti poikkesi kuitenkin Ultrasta sikäli, että siltä puuttui kansainvälinen tavoite ja se oli yksinomaan ruotsinkielinen. Päähuomio kohdistui kotimaisiin tapahtumiin. Sisältö oli johtavien kotimaisten kirjoittajien runoa ja proosaa ja niiden rinnalla esseitä, jotka käsittelivät modernismin estetiikkaa.
Lehdestä ilmestyi neljä numeroa, yhteensä 208 sivua. Ulkoasultaan se ei, kuten ei Ultrakaan, edustanut modernismia. Alaotsikko oli ”Tidskrift för en ny generation”, ja päätoimittaja oli ensin kääntäjä ja yliopiston opettaja Cid Erik Tallqvist, sitten Rabbe Enckell ja lopuksi Kurt Reuter. Lehti oli kytköksissä kustannustalo Söderströmsiin, joka tiettävästi rahoitti lehden numerot 2 ja 4. Päätoimittaja ja kirjoittajat vastasivat numeroiden 1 ja 3 kustannuksista. Lehden ensimmäisen numeron painoksen suuruus oli 900. Ahkerimpia kirjoittajia olivat Enckell ja Björling. Lehti muodosti sillan suomenruotsalaisen avantgarden ja Ruotsissa nousemassa olevan modernismin välille.
Quosego oli vähemmän radikaali kuin Ultra. Se tarjosi foorumin individualistisemmalle ja kokeellisemmalle modernismille. Sillä ei myöskään ollut selvää radikaalia ohjelmanjulistusta. Erik Kihlman määritteli Nya Arguksessa sen kiukkuisen uuden sukupolven äänitorveksi, jolla oli käytössään myös Hufvudstadsbladet ja Svenska Pressen. Rolf Lagerborg katsoi, että lehti otti itsensä liian vakavasti. Ruotsalainen kriitikko Göran von Rettig piti lehteä surullisenkuuluisana lehtenä, jota siteerattiin kaikilla ruotsalaisilla pilapalstoilla.
Kirjallisuutta

Olof Enckell, Vägen till Quosego, teoksessa Quosego, Söderström & Co, 1970.
Aiheesta muualla

Cid Erik Tallqvist talar om Quosego och modernism; 26.2.1954, Yle Arkivet
Pekka Pöyry

| Pekka Pöyry |
| --- | --- |
 Pekka Pöyry vuonna 1967.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1939
Kuollut: 4. elokuuta 1980 (40 vuotta) Helsinki
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1960-luku – 1980
Tyylilajit:  jazz, progressiivinen rock, rock
Soittimet:  pääasiassa saksofoni ja huilu
Yhtyeet:  muun muassa The Islanders, Tasavallan Presidentti sekä lukuisia studioprojekteja
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pekka Juhani Pöyry (10. joulukuuta 1939 Helsinki – 4. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen saksofonisti ja huilisti. Hänet tunnettiin muun muassa Tasavallan Presidentti- ja Islanders-yhtyeistä. Näiden lisäksi Pöyry soitti muun muassa Jukka Tolosen ja Pekka Pohjolan 1970-luvun soololevyillä sekä Heikki Sarmannon eri projekteissa. Pöyryllä oli myös omia orkestereja, kuten Pekka Pöyry Quartet ja Pekka Pöyry Quintet.
Vaikka Pöyryn musiikilliset juuret olivatkin bebopissa, oli hän aina valmis soittamaan kaikenlaista musiikkia. Tämän vuoksi Pöyry oli uransa aikana mukana hyvinkin erityylisissä kokoonpanoissa. Pöyry pysytteli yhtyeissä mieluiten taka-alalla, eikä myöskään koskaan suostunut tekemään omaa soololevyä, vaikka muutamat levy-yhtiöt häneltä sellaista toivoivat. Pöyry oli myös mukana perustamassa Akateemista Jazz Klubia, piti 1960-luvulla radiossa jazz-aiheisia ohjelmia ja kirjoitti alan lehtiin.
Musiikkiura

Pekka Pöyryn äiti oli diplomipianisti, arkkitehti Marja Pöyry o.s. Paatela ja isä arkkitehti Olli Pöyry. Pöyry kiinnostui jazz-musiikista kouluiässä ja ryhtyi opiskelemaan viulun ja klarinetin soittoa. Pääinstrumentiksi vakiintui kuitenkin Charlie Parkerin innoittamana alttosaksofoni. Lisäksi hän soitti huilua ja sopraanosaksofonia.
Valmistuttuaan oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1966 Pöyry päätti ryhtyä ammattimuusikoksi. Samana vuonna hän edusti Yleisradiota EBU:n konsertissa Lontoossa. 1960-luvun puolivälissä hänellä oli oma kvartettinsa yhdessä pianisti Eero Ojasen, basisti Teppo Hauta-ahon ja rumpali Reino Laineen kanssa. Vuoden 1966 Porin jazzfestivaalien jälkeen yhtyeeseen liittyi laulajaksi norjalais-suomalainen Pia Skaar. Toukokuussa 1967 Pöyry esiintyi Erik Lindströmin kvintetin riveissä Tallinnan jazzfestivaaleilla, ja samana vuonna hän liittyi Kirkan taustayhtyeeseen, The Islandersiin.
1960–1970-luvun taitteessa Pöyry liittyi progressiivista rockia esittäneen Tasavallan Presidentin riveihin. Yhtyeen kitaristin Jukka Tolosen ohella Pöyry oli yhtyeessä johtava kappaleenkirjoittaja, ja ryhmästä muodostui yksi kaikkien aikojen merkittävimmistä suomalaisista progeyhtyeistä. Yhtye yritti myös kansainvälistä läpimurtoa esiintymällä muun muassa Readingin rockfestivaaleilla Englannissa vuonna 1973. Se kuitenkin hajosi vuonna 1974.
Vuonna 1975 Pöyry kiersi Pohjois-Eurooppaa Nordjazz-kvintetin kanssa, ja myöhemmin hän liittyi Heikki Sarmannon orkesteriin. Tästä orkesterista kehittyi myöhemmin UMO Jazz Orchestra, jossa Pöyryllä oli merkittävä rooli. UMO:n riveissä Pöyry esiintyi muun muassa Ljubljanan festivaaleilla silloisessa Jugoslaviassa vuonna 1976. Konsertteja oli myös Puolassa, Tšekkoslovakiassa, Kuubassa, Neuvostoliitossa, Englannissa ja Yhdysvalloissa yhdessä muiden yhtyeiden kanssa. 1970-luvun lopulla hän soitti muun muassa yhtyeissä Taurus, Middle-Earth Band ja Conjunto Baron.
Pekka Pöyry soitti viimeisen keikkansa Elmupolilla 3. elokuuta 1980 The Middle-Earth Bandin kanssa. Hän sairasti kaksisuuntaista mielialahäiriötä ja teki itsemurhan hirttäytymällä 4. elokuuta. Pöyry on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Levytyksiä

Helsingin Sanomat luetteli muistokirjoituksessaan Pekka Pöyryn merkittävimpiä levytyksiä:
Jukka Tolosen Tolonen! (1971)
Eero Koivistoisen The Original Sin (1971)
Pekka Pohjolan Pihkasilmä kaarnakorva (1972)
Carita Holmströmin We Are What We Do (1973)
Mike Koskisen Sunwebs (1975)
Heikki Sarmannon New Hope Jazz Mass (1978)
Aiheesta muualla

Lindfors, Jukka: Pekka Pöyry soitti soolot suoraan sydämestä. Yle Elävä Arkisto 27.9.2013
Tasavallan Presidentti
|  Vesa Aaltonen  Jukka Tolonen  Frank Robson  Juhani Aaltonen  Heikki Virtanen >  Måns Groundstroem  Pekka Pöyry  Eero Raittinen  Esa Kotilainen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Tasavallan Presidentti  Magneettimiehen kuolema  Tasavallan Presidentti  Lambertland  Milky Way Moses  Six Complete 
Livealbumit:  Still Struggling for Freedom  Pop-Liisa 1: Tasavallan Presidentti 1973  Live in Lambertland  Changing Times and Movements  State Visit  The Lost 1971 Studio Session  Live at Ruisrock 1971 
Kokoelmat: Classics
EP:t: Six
Singlet:  ”Time Alone with You”  ”Solitary”  ”Sisältäni portin löysin”  ”Drinking” 
DVD:t: Six + Live!
Katso myös: Diskografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
R34

R-34 laskeutuu Mineolaan, Long Islandille
R-34:n tuulessa vaurioitunut hylky.
R34 oli William Beardmore and Companyn Inchinnanissa, Skotlannissa rakentama ilmalaiva. Sen ensilento oli 14. maaliskuuta 1919.
R34 oli R33-luokan ilmalaiva. Luokassa oli vain kaksi ilmalaivaa, luokan nimikkolaiva R33 ja R34. Kummankin rakennustyöt aloitti Royal Navy ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta ne tulivat palveluskäyttöön vasta sodan jälkeen.
R34 siirrettiin palveluspaikkaansa East Fortuneen 30. toukokuuta 1919 ja suoritti ensimmäisen kestävyyslentonsa (56 tuntia) Baltian yllä 17.–20. kesäkuuta.
Seuraavaksi R34 päätettiin lähettää ensimmäiselle keskeytyksettömälle edestakaiselle Atlantin ylilennolle majuri George Scottin alaisuudessa. Ilmalaivaa ei ollut suunniteltu matkustajien kuljetukseen ja  lisätiloja järjestettiin ripustamalla riippumattoja aluksen keskirungon kulkuväylille. Lämmintä ruokaa valmistettiin moottorin pakoputkeen hitsatulla lautasella. Britanniasta lähtö tapahtui 2. heinäkuuta 1919 ja  Mineolaan, Long Islandille, Yhdysvaltoihin saavuttiin 6. heinäkuuta 108 tunnin 10 minuutin lennon jälkeen polttoainetta ollessa jäljellä enää 30 minuutin lentoa varten. Koska laskeutumispaikan miehistöllä ei ollut kokemusta isojen jäykkien ilmalaivojen käsittelystä majuri E.M. Pritchard hyppäsi laskuvarjolla 600 metristä maahan koordinoimaan laskeutumisjärjestelyjä ja siten hänestä tuli ensimmäinen Euroopasta Amerikkaan ilmateitse saapunut henkilö. Tämä oli ensimmäinen idästä länteen tapahtunut Atlantin ylitys ja se tapahtui kaksi viikkoa ensimmäisen keskeytyksettömän John Alcockin ja Arthur Whitten Brownin länsi-itäsuuntaisen Atlantin ylityksen jälkeen. Alcock ja Brown olivat ylittäneet Atlantin ensimmäisen maailmansodan aikaisella muunnetulla Vickers Vimy -pommikoneella. R34:n paluumatka 33 henkilön kanssa Pulham St Maryyn Norfolkiin tapahtui 10.–13. heinäkuuta ja kesti 75 tuntia 3 minuuttia.
R34 palasi East Fortuneen kunnostustöitä varten siirtyäkseen sitten Howdeniin, East Riding of Yorkshireen miehistön koulutusta varten.
27. tammikuuta 1921 R34 lähti rutiinina pidetylle harjoituslennolle. Sää kuitenkin paheni Pohjanmeren yllä eikä alus vastaanottanut radioitse lähetettyä paluusignaalia. Suunnistusvirheen seurauksena R34 osui North York Moorsiin pimeässä ja menetti kaksi potkuria. Seuraavaksi alus lähti uudelleen merelle käyttäen kahta jäljelle jäänyttä moottoria ja seurasi päivänvalossa Humberin suistoa takaisin Howdeniin. Voimakkaiden tuulien vuoksi alus ei voinut siirtyä suojaansa ja se ankkuroitiin ulkopuolelle yön ajaksi. Aamuun mennessä alus oli saanut lisää vaurioita ja se poistettiin käytöstä.
Tietoja

Pituus: 196 m
Halkaisija: 24 m
Kaasusäiliöiden tilavuus: 55 218 m³ vetyä
Kokonaisnostokyky: 53 524 kg
Hyötykuorma: 23 586 kg
Voimalähde: 5 × Sunbeam Maori 12 sylinteriä,  275 hp (205 kW)
Huippunopeus: 100 km/h
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
R34 - The Record Breaker - The Airship Heritage Trust (englanniksi)
Pyhtää

| Pyhtää Pyttis |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Pyhän Henrikin kirkko
Sijainti:  60°29′31.7″N, 026°32′34.9″E
Maakunta:  Kymenlaakson maakunta
Seutukunta:  Kotka–Haminan seutukunta
Kuntanumero:  624
Hallinnollinen keskus:  Siltakylä
Perustettu:  1347
Kuntaliitokset:  Ruotsinpyhtää (2010, osa)
Pinta-ala ilman merialueita:  336,40 km² 230:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  780,96 km² 147:nneksi suurin 2022 
– maa:  324,63 km²
– sisävesi:  11,77 km²
– meri:  444,56 km²
Väkiluku:  5 007 165:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  15,42 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,2 %
– 15–64-v.:  56,9 %
– yli 64-v.:  26,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  88,3 %
– ruotsinkielisiä:  6,8 %
– muut:  4,9 %
Kunnallisvero:  8,1 % 252:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Terhi Lindholm
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • SDP   • PS   • Kesk.   • RKP   • Vihr.   • Vas.:   8 5 5 4 2 2 1
www.pyhtaa.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhtää (ruots. Pyttis) on Suomen kunta, joka sijaitsee Suomenlahden rannikolla Kymenlaakson maakunnassa. Kunnan asukasluku on 5 007. Pyhtää on Suomen itäisin kaksikielinen kunta ja myös Kymenlaakson ainoa kaksikielinen kunta, mistä syystä se kuuluu Itä-Uudenmaan käräjäoikeuden tuomiopiiriin. Seutukuntajaossa se kuuluu Kotka–Haminan seutukuntaan ja on sen läntisin kunta. Pyhtään naapurikunnat ovat Loviisa, Kotka ja Kouvola. Entinen naapurikunta on Loviisaan vuonna 2010 liitetty Ruotsinpyhtää.
Maantiede

Pyhtään pinta-ala 780,96 km², josta 11,77 km² on sisävesistöjä. Kallioperältään se kuuluu Kaakkois-Suomen rapakivialueeseen. Kunta sijaitsee mantereen puolelta kokonaan Kymijoen suuhaarojen välissä, ja Pyhtäänhaara virtaa kokonaan kunnan alueella. Kunnan eteläosissa on viljelysmaisemaa Siltakylänjoen varrella, Heinlahdessa, Purolassa ja Pyhtäänhaaran varrella, sekä pohjoisessa Hirvikosken kylässä. Pienen Siltakylänjoen vesistöalue jää Kymijoen suuhaarojen väliin. Pohjoisessa on laajoja suoalueita, jotka kuuluvat Valkmusan kansallispuistoon. Eteläisen Kymenlaakson suurimman järven Tammijärven itäosa kuuluu Pyhtääseen. Muuten järviä on vähän, niihin kuuluvat Länsikylänjärvi, Huutjärvi ja Kärsäjärvi.
Suomenlahden saariston merkittävimmät saaret Pyhtäällä ovat vain kapeiden salmien mantereesta erottama Munapirtti ja ulompana merellä sijaitseva Kaunissaari. Ulkosaaristo kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon. Merialueita kuntaan kuuluu 446 km².
Historia

Ruotsinkieliset tulivat Pyhtään alueelle 1200-luvulla osana ruotsalaisten Suomen rannikon kolonisaatiota. Pyhtää mainitaan itsenäisenä seurakuntana vuonna 1380, mitä ennen se on ollut luultavasti Pernajan kappeliseurakunta. Pyhtäästä on erotettu itsenäisiksi Kymi, Elimäki ja Ruotsinpyhtää.
Turun rauhassa vuonna 1743 osa Kaakkois-Suomea liitettiin Venäjään, jolloin raja tuli kulkemaan Kymijokea ja sen suiston läntisintä haaraa pitkin. Tällöin raja jakoi siihenastisen Pyhtään pitäjän kahtia. Ruotsin puolelle jääneestä osasta muodostettiin Ruotsinpyhtää, Pyhtään ja sen kirkonkylän jäädessä Venäjän puolelle.
Pyhtääseen liitettiin lakkautetusta Ruotsinpyhtään kunnasta Haaviston ja Vastilan kylien alue vuonna 2010 tehdyssä Loviisan, Ruotsinpyhtään, Pernajan ja Liljendalin kuntaliitoksessa.
Hallinto

Pyhtään kunnanjohtaja on vuodesta 2022 Terhi Lindholm. Kunnanvaltuustossa on 27 paikkaa, joista kahdeksan on kokoomuksen, viisi SDP:n, viisi perussuomalaisten, neljä keskustan, kaksi RKP:n, kaksi vihreiden ja yksi vasemmistoliiton hallussa kaudella 2021–2025.
Talous

Vuonna 2016 suurimmat yhteisöveron maksajat olivat Intermarketing, lääkärikeskus ATA-Diagnostiikka ja toimitiloja vuokraava Tuusulan Yrityskeskus. Suurin työnantaja on paperin jatkojalostusta tekevä Pyroll, alkujaan Pyhtään Paperi Oy.
Väestö

Pyhtää on kaksikielinen, 88,4 prosenttia asukkaista puhuu suomea äidinkielenään ja 7,8 prosenttia ruotsia. 
Ruotsinkielisten osuus on suurin kunnan länsi- ja lounaisosissa, kun taas itä- ja pohjoisosat ovat voittopuolisesti suomenkielisiä. Suurimmat väestökeskittymät ovat idässä Kotkan suunnassa sijaitseva Siltakylän, Huutjärven ja Heinlahden alue sekä lännessä sijaitseva Pyhtään kirkonkylän alue. Väestötiheys on 16,6 asukasta/km².
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Pyhtään väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 5 218 | 5 218 |
| 1985 | 1985 |    | 5 372 | 5 372 |
| 1990 | 1990 |    | 5 482 | 5 482 |
| 1995 | 1995 |    | 5 428 | 5 428 |
| 2000 | 2000 |    | 5 253 | 5 253 |
| 2005 | 2005 |    | 5 138 | 5 138 |
| 2010 | 2010 |    | 5 355 | 5 355 |
| 2015 | 2015 |    | 5 321 | 5 321 |
| 2020 | 2020 |    | 5 162 | 5 162 |
Lähde: Tilastokeskus.
Seurakunnat

Pyhtään ainoa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta vuoden 2018 aluejaon mukaan on Pyhtään seurakunta (ruots. Pyttis församling).
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Pyhtäällä toimii Hirvikosken helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pyhtään alueella toimii Kaakkois-Suomen ortodoksinen seurakunta.
Katolisen kirkon Helsingin hiippakunnassa Pyhtää kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen, mutta kirkkoa kunnassa ei ole.
Liikenne

Pyhtään tärkein tieväylä on Valtatie 7 eli Eurooppatie 18, joka Pyhtään osalta valmistui moottoritieksi vuonna 2014. Ennen sen valmistumista tärkein tie oli vanha valtatie 7 eli nykyinen seututie 170, joka kulkee kunnan läpi etelässä lähellä rannikkoa. Seututie 170 noudattelee vanhan Kuninkaantien suuntaa ja myös kunnan tärkeimmät taajamat ovat kehittyneet tämän tien varrelle. Stockforsin sähkörautatie liikennöi Pyhtäällä vuosina 1905–1971.
Koulutus

Pyhtäällä on neljä peruskoulua, jotka antavat opetusta vuosiluokille 1–6. Alakouluista kolme on suomenkielisiä eli Huutjärven koulu, Suur-Ahvenkosken koulu ja Hirvikosken koulu. Purolassa sijaitseva Pyttis svenska skola on ruotsinkielinen. Huutjärven koulussa on esikoulun ja alakoulun lisäksi Pyhtään ainoa yläkoulu. Pyttis svenska skolan oppilaat siirtyvät seitsemännelle vuosiluokalle Loviisaan tai Kotkaan. Huutjärven uusi koulurakennus valmistui vuonna 2007 ja sitä käy nykyään noin 470 oppilasta. Koulun ensimmäisenä vuotena koulussa oli yli 520 oppilasta. Toisen asteen koulutusta ei ole. Lähimmät lukiot ovat Loviisassa ja Kotkassa.
Lopetettuja kouluja ovat Heinlahden koulu, Purolan koulu, Kankaan koulu ja Munapirtin ruotsinkielinen kansakoulu.
Nähtävyydet

Pyhtään Pyhän Henrikin kirkko on keskiaikainen harmaakivikirkko.
Pyhtäällä sijaitsee kahden kansallispuiston alueita. Valkmusan kansallispuisto kunnan pohjoisosissa on suurimmaksi osaksi Pyhtäällä ja ulkosaaristo kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon.
Kaunissaari.
Tapahtuma- ja elämyskeskus Aeronautica Arena tarjoaa m.m. tuulitunnelilentoa, sisäsurffausta ja melontaa Kymijoella.
Strukan kanava ja käsikäyttöiset sulut. Kanavasta on mahdollista kulkea veneellä Pyhtään kirkonkylästä Suomenlahdelle. Strukan sulut rakennettiin yli sata vuotta sitten munkkien lohiapajille – nyt siellä on Suomen ainoa käsikäyttöinen sulkuportti merelle.
Stockforsin historiallinen tehdasalue on saanut alkunsa vuonna 1902, kun Ole Nerdrum ja Olaf Bulow perustivat alueelle sillä hetkellä Suomen suurimman puuhiomon. Kulttuurihistoriallisesti arvokas miljöö toimii nyt monipuolisen yritys- ja tapahtumatoiminnan näyttämönä. Alueella sijaitsee pakkausmuseo, lintuhoitola ja karting-rata. Kaarihallissa on järjestetty myös tanssitapahtumia.
Pyhtään Kulttuuritalo on vuonna 2021 entiseen kunnanvirastoon perustettu kulttuuri- ja tapahtumakeskus, joka on noussut tunnetuksi erityisesti kesäkeikoistaan. Kulttuuritalon sisäpihalla järjestetään Suomen eturivin artistien ulkoilmakonsertteja. Kulttuuritalon tiloissa toimii kahvila Café Kuppis, taidegalleria sekä luovan työn residenssi, ja kulttuuritalo tarjoaa myös työtiloja taide-, kulttuuri- ja yhteisötoimijoille. Pyhtään Kulttuuritalo palkittiin Matkamessuilla 2025 Matkailutoimittajien Killan toimesta vuoden 2024 kotimaan matkakohteena.
Kylät ja taajamat

Ahvenkoski (Abborrfors), Alakylä (Nerbyn), Haavisto, Harjunkylä, Heinlahti (Heinlax), Hinkapyöli (Hinkaböle), Hirvikoski (Österhirvikoski), Huutjärvi, Itäkirkonkylä (Österkyrkoby), Itämyllykylä (Österkvarnby), Jonakorpi (Bjånakärret), Kangas, Kaunissaari (Fagerö), Kiviniemi (Stensnäs/Lillkuppis), Loosari/Loosaari (Klåsarö), Länsikirkonkylä (Västerkyrkoby), Länsikylä (Västerby/Västerkuppis), Länsimyllykylä (Västerkvarnby), Malmi (Malm), Metsäkylä (Skogsbyn), Munapirtti (Mogenpört), Mutankylä (Mudasbyn), Pirtnuora (Pörtnor), Purola (Svartbäck), Roones (Rånäs), Siltakylä (Broby/Storkuppis), Struka (Stråka), Tuuski (Tuskas), Ulkokylä (Utby), Vastila, Ylikylä (Uppbyn).
Kylät ja taajamat > Taajamat

Vuoden 2018 lopussa Pyhtäällä oli 5 187 asukasta, joista 3 781 asui taajamissa, 1 329 haja-asutusalueilla ja 77:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Pyhtään taajama-aste on 74,0 %. Pyhtään taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2018) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Siltakylä | 2 861 |
| 2 | Pyhtään kirkonkylä | 671 |
| 3 | Purola | 249 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Kulttuuri > Murre

Pyhtään alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Suomen kielessä Pyhtään puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Pyhtään murre kuuluu kaakkoishämäläiseen Iitin ryhmään. Pyhtään ruotsinkielinen murre luetaan uudenmaanruotsin ryhmän itä-uusimaalaisiin murteisiin.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Pyhtään pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lohikeitto, suolasilakat ja klimppisoppa.
Virkistys > Retkeily

Pyhtään alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Merkittävin kohde on Valkmusan kansallispuisto. Muita Pyhtään alueen kohteita ovat muun muassa Moronreikä sekä Kaunissaari.
Virkistys > Urheilu

Pyhtään vanhin urheiluseura on monilajiseura Pyhtään Yritys, joka on perustettu vuonna 1909. Pyhtään Yritys, Hirvikosken Vilpas, Heinlahden Kipinä ja Purolan Kiri perustivat vuonna 1948 keskusseuraksi Pyhtään Kisan. Pyhtään keskeisiä urheilupaikkoja ovat Kirkonkylän urheilukenttä ja Siltakylän urheilukenttä sekä sisälajeissa Huutjärven koulun liikuntasali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhtää Wikimedia Commonsissa
Pyhtään kunnan kotisivu
Tilastokeskus - Pyhtään avainluvut
Hirvikosken koulu (Arkistoitu – Internet Archive)