Tupavuoren säiliöalue
Historia

Öljynjalostamon (tuolloin öljynpuhdistamo) rakentaminen Suomeen oli ollut esillä jo ennen toista maailmansotaa. Sodan aikana huoltovarmuus nousi entistä enemmän esille ja myös saksalaisten vaatimuksesta Suomi päätti rakentaa öljy- ja bensiinituotteille turvallisen maanalaisen varastoinnin. Vaatimuksina olivat paikan sijainti Hankoniemen länsipuolella, suojaisa ja syvä satama, riittävän tilavat kalliot sekä helpot rautatie- ja maantieyhteydet. Vuonna 1943 aloitettiin suunnitelemaan kalliovarastoa Tupavuoreen. Tupavuoreen oli suunniteltu jo pitkään nestemäisten poltto- ja voiteluaineiden säiliökeskusta, jollaisesta oli kova puute sodan jälkeisessä Suomessa. Kesällä 1944 Suomen valtio pakkolunasti 50 hehtaaria maata Tupavuorelta pakkolunastuksista sotilastarkoituksiin annetun lain perusteella. Tuolloin alkoi Naantalin kehittyminen merkittäväksi teollisuuskeskukseksi Suomessa. Säiliöalue sijoittui tuolloin toiminnassa olleen Tupavuoren merikylpylän viereen.
Tupavuoren säiliöalueen, silloiselta nimeltään Naantalin keskusvaraston, rakennustyöt aloitettiin 7. elokuuta 1944. Säiliötiloja louhittiin maan sisään kallioon, joka kohoa merestä paikoin lähes pystysuoraan yli 40 metrin korkeuteen. Ensimmäiset kaksi 4 000 kuutiometrin säiliötä otettiin käyttöön vuoden 1946 joulukuussa jolloin saapui myös ensimmäinen laiva. Säiliöitä rakennettiin yhteensä seitsemän ja niistä pari oli spriisäiliöitä, joista laivattiin puuspriitä Tupavuoreen polttoainetta tuoviin laivoihin. Teräslieriösäiliöiden korkeus oli 19 metriä ja halkaisija 16 metriä. Rantaan rakennettiin 80 metriä pitkä laituri ja paikalle rakennettiin myös satamarata. Sataman syväys rannassa oli luonnostaan 10,5 metriä ja suojaisan, mutta leveän ja suoran saaristoväylän ansiosta suurimmatkin Suomeen saapuvat tankkialukset pystyivät tulemaan Naantaliin täydessä lastissa, kun aikaisemmin ne joutuivat keventämään lastiaan joko Selkämerellä tai Ruotsin satamissa. Hyvänä puolena oli myös se, että väylä pysyy auki ympäri vuoden.
Ennakoiden suunnitellun öljynjalostamon tarpeita, vuonna 1947 pakkolunastettiin koko 246 hehtaarin alue, joka luovutettiin Naantalin keskusvaraston käyttöön. Vuonna 1948 perustettiin Neste Oy huolehtimaan Suomen polttoainehuollosta ja nesteiden varastoinnista. Aluksi säiliötiloja vuokrattiin myös ulkopuolisille öljy-yhtiöille ja Oy Alkoholiliike Ab:lle (nykyinen Alko Oy), joka varastoi Tupavuoressa spriitä.
28. heinäkuuta 1948 kello 14 Tupavuoressa syttyi suuri tulipalo. Palo sai alkunsa rannalle aukeavan alatunnelin suuaukon lähellä, kun kuusi työmiestä oli pumppuhuoneessa tekemässä rumputyötä. Yksi miehistä pudotti vanhingossa käsisähkölampun, jonka kipinä sytytti räjähdysmäisesti putkista tihkuneen bensiinin. Pari miehistä sai palohaavoja ja heidät kuljetettiin Turkuun sairaalaan. Vammat eivät kuitenkaan olleet vaikeita. Onnettomuuden tapahtuessa oli käynnissä myös bensiinin ja spriin pumppaus. Putkien kumiletkut sulivat, jolloin bensiini ja sprii pääsi vuotamaan vapaasti ja valui palavana mereen. Seuraavana yönä palokunta alkoi saamaan tulta hallintaan tukahduttamalla palavaa bensiiniä hiekalla ja raudankappaleilla. Säiliöiden päälle kalliolle rakennettiin tie, jota kautta 60 kuorma-autoa toi hiekkaa. Palavaan ja vuotavaan bensiinisäiliöön pumpattiin vettä, joka tyrehdytti palavien nesteiden vuodot. Spriisäiliön vuoto tyrehdytettiin 100 kilolla trasselia. Myös palotunnelin suuta yritettiin tukkia suurella teräslevyllä, mutta se lensi räjähdyksen voimasta kauas merelle. Tulipalon sammuttaminen kesti kauan, ja vielä toisenakin sammutuspäivänä voimakkaat räjähdykset kivisateineen aiheuttivat vaaratilanteita. Onnettomuuden sattuessa seitsemästä säiliöstä viisi oli käytössä ja yksi vielä keskeneräinen. Kolmessa säiliössä oli bensiiniä 6,3 miljoonaa kiloa eli noin 9 miljoonaa litraa. Kahdessa säiliössä oli spriitä noin 2,8 miljoonaa kiloa. Tulipaloa oli sammuttamassa toistakymmentä palokuntaa ja tuhatkunta sotilasta. Tulipalossa paloi bensiiniä puoli miljoonaa litraa ja spriitä 100 000 litraa, jotka olivat yhteisarvoltaan vajaat viisi miljoonaa markkaa. VTT:n paloteknillisen laboratorion johtaja professori Virtala arvioi palon johtuneen keskeneräisestä varastojärjestelmästä ja vielä asentamattomista erikoisturvallisuuslaitteista.
Nesteen alkuvuosien tapahtumat olivat kaataa koko yrityksen: Tupavuoren 1948 suurtulipalo, tappiolliseksi osoittautunut Tupavuoren säiliötilojen vuokraus ulkopuolisille öljy-yhtiöille ja Alkolle, sekä ajallisesti epäonnistunut S/T Nesteen kauppa vuonna 1948.
Neljän maanpäällisen säiliön perustustyöt aloitettiin syksyllä 1951 ja itse terässäiliöiden valmistaminen toukokuussa 1952. 16 metriä korkeat säiliöt joiden jokaisen tilavuus oli 16 000 kuutiometriä, valmistuivat nopeasti ja viimeinen keväällä 1953. Vuonna 1954 Neste omisti maata Tupavuoressa 248 hehtaaria. Tupavuori oli tuolloin Suomen suurin varastoalue 128 000 kuutiometrin säiliötiloineen ja sitä pidettiin parhaimpana öljysatamana Suomessa. Tupavuorelle rakennettiin myös henkilökunnalle asuntoja.
Suomen hallitus hyväksyi vuonna 1954 Nesteen suunnitelman Naantalin öljynjalostamon rakentamiseksi Tupavuoren säiliöalueen viereen. Jalostamon rakentaminen aloitettiin vuonna 1955 ja tuotanto aloitettiin loppukesällä 1957. Alun perin jalostamo oli tarkoitus rakentaa Tupavuoren laelle, mutta jalostamon tarvitseman runsaan jäähdytysveden pumppaaminen kallion laelle olisi tullut liian kalliiksi, joten jalostamo sijoitettiin alemmas lähelle merenpinnan tasoa.