stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hisako Furuno

| Hisako Furuno> 古野 久子.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hisako Furuno
Syntynyt: 25. elokuuta 1952 (ikä 72) Fukuokan prefektuuri, Japani
Kansalaisuus:   Japani
Koripalloilija
Maajoukkueet
:   Japani
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Japani.Naisten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Naisten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Japani> Naisten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kolumbia 1975 |  |  |
Hisako Furuno (jap. 古野 久子, Furuno Hisako, s. 25. elokuuta 1952 Fukuokan prefektuuri) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Furuno kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla.
Hugo Koivu

Hugo Koivu (1. joulukuuta 1888 Revonlahti – 15. tammikuuta 1966 Oulainen) oli suomalainen Pyhäjokilaakson alueella vaikuttanut tehtailija ja liikemies.
Hugo Koivu kävi Limingan kansanopiston 1910 ja kauppakoulukurssin 1915. Hän oli nuorena mukana Revonlahdella nuorisoseura- ja raittiusseuratyössä ja osallistui kilpailjana moniin paikallisiin urheilukilpailuihin. Koivu oli vuosina 1910–1914 maanviljelijänä Revonlahdella. Hän toimi Revonlahdella muun muassa kunnallislautakunnan esimiehenä, kunnan rahastonhoitajana, elintarvelautakunnan toimitsijana, tilattoman väestön rahastonhoitajana sekä Revonlahden kunnan metsätöidenvalvojana. Suomen sisällissodan aikana Koivu oli Revonlahden kunnan kutsuntalautakunnan puheenjohtajana.
Koivu muutti vuonna 1919 Nivalaan Oy Jyrkänkosken mylly- ja sahaliikkeen kirjanpitäjäksi ja työnvalvojaksi. Hän oli yhdessä Matti Isomaan kanssa pääomistajana tässä vuonna 1920 toimintansa aloittaneessa yrityksessä. Yrityksen toiminta katkesi kuitenkin tuotantotilat tuhonneeseen tulipaloon joulukuussa 1921. Koivu ja Isomaa olivat pääosakkaina vuonna 1922 toimintansa aloittaneessa Nivalan Saha ja Mylly Oy:ssä, joka jatkoi Oy Jyrkänkosken toimintaa. Koivu oli Nivalan Saha ja Mylly Oy:n johtajana ja yhtenä omistajana aina vuoteen 1938 saakka, jolloin hän siirtyi Haapajärven sahan toimitusjohtajaksi.
Koivu muutti perheineen Haapajärveltä Oulaisiin 1939 ja perusti sinne ensin Parantolanmäen takana sijainneen vehnämyllyn, jonka hän muutti sittemmin pesulaksi. Sotavuosina hänellä oli Oulaisissa myös pilketehdas ja kessutehdas, jossa valmistettiin Passi-, Lassi- ja Massi-kessutoppia. Hän rakensi 1938 Oulaisten kirkon viereen Oulaistenkatu 55:een Koivula-nimisen kaksikerroksisen tasakattoisen funkkistyylisen liike- ja asuintalonsa, joka oli myöhemmin 1950-luvulta lähtien Toppila Oy:n konttori- ja asunrakennuksena.
Koivu oli 1940-luvulla aloitteentekijänä Parantolanmäen pohjavesivarojen tutkimisessa ja Oulaisten sähköistämisessä. Hän oli osakkaana vuonna 1945 perustetussa Oulaisten Sähkö Oy:ssä, joka sopi sähkönhankinnasta Siikajokivarressa toimineen Voima Oy Pöyryn kanssa. Koivu johti myös työvaliokuntaa, jonka toimesta perustettiin maaliskuussa 1946 alueellinen sähköyhtiö Revon Sähkö Oy. Koivu oli 1950-luvun alkupuolella aloitteellinen perustettaessa Pyhäjokialueelle omaa paikallislehteä. Koivu tutustui toimittaja Yrjö Talveen (1930–2002) ja sai hänet kiinnostumaan hankkeesta niin että Talvi alkoi maaliskuussa 1954 toimittamaan Koivun vinttikamarista käsin uutta Pyhäjokiseutu-lehteä. Paikallislehti Pyhäjokiseudun ensimmäinen näytenumero ilmestyi 15. huhtikuuta 1954.
Hugo Koivu oli naimisissa vuodesta 1916 Johanna Kustaava Kreutzerin (1892–1963) kanssa.
IDL

Lyhenne IDL voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
ohjelmistorajapintojen kuvauskieltä
IDL, ohjelmointikieli
New Yorkin kansainvälistä lentoasemaa (aiemmalta nimeltään "Idlewild") vuosina 1948–1963, kunnes lentoasema nimettiin John F. Kennedyn mukaan ja se sai uuden IATA-tunnuksen "JFK"
Intermediate density lipoprotein, lipidien ja kolesterolin aineenvaihduntaan liittyvä verenkierron proteiini
International Date Line, kansainvälinen päivämääräraja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”IDL”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Impivaaran uimahalli

Impivaaran uimahalli elokuussa 2012.
Impivaaran uimahalli (turkulaisittain Imppari) on Turussa Kaerlan kaupunginosassa sijaitseva 1. kesäkuuta 1975 avattu uimahalli, jonka omistaa Turun kaupunki. Valmistuessaan Impivaaran uimahalli oli suurin lajiaan Pohjoismaissa, ja se on edelleen Suomen suurin uimahalli allaspinta-alaltaan. Uimahalli on osa Impivaaran liikuntakeskusta.
Uimahallissa kävi ennen remonttia vuosittain noin 275 000 kävijää. Uimahallin peruskorjaus- ja laajennustyöt aloitettiin joulukuussa 2009, ja uimahalli avattiin jälleen käyttöön 14. helmikuuta 2012. Remontin kustannukset ovat noin 23 miljoonaa euroa.
Remontin jälkeen Impivaarassa on yhteensä kahdeksan allasta, joiden yhteispinta-ala on noin 2 250 neliömetriä. 50- ja 25-metriset altaat sekä monitoimi-, opetus-, hyppy-, perhe-, kahluu- ja kylmäallas. Uimahallirakennuksessa on myös liikuntasali ja kolme kuntosalia. Tilat nimetään Seitsemän veljeksen paikkojen ja hahmojen mukaan. Sisäänkäynnin yläpuolella on Ann Sundholmin suunnittelema pilviaiheinen taideteos Taivaan vuohet.
Suomen Uimaliitto valitsi Impivaaran uimahallin syksystä 2012 lähtien koko Suomen maajoukkueen uintikeskukseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Impivaaran uimahalli Wikimedia Commonsissa
Impivaaran uimahallin kotisivut Turun kaupunki.
Inocencio Arnau

| Pyhä Inocencio Arnau |
| --- | --- |
 Pyhä Inocencio Arnau
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1887 Cecilia del Valle de Oro, Lugo, Espanja
Kuollut: 9. lokakuuta 1934 Turón, Espanja
Ammatti:  pappi
Pyhä Inocencio Canoura Arnau (10. maaliskuuta 1887 Cecilia del Valle de Oro, Lugo, Espanja – 9. lokakuuta 1934 Turón, Espanja) oli pyhimys, marttyyri, passionisti ja pappi. Hän hän halusi hengelliseen virkaan jo teini-iässä ja liittyi passionisteihin 18-vuotiaana. Pyhimys on yksi yhdeksästä Astorian marttyyreistä Espanjan sisällissodan aikana. Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 7. syyskuuta 1989, autuaaksi 29. huhtikuuta 1990 ja pyhimykseksi 21. marraskuuta 1999. Hän eli seuraavien 4 paavin hallintokausien aikana: Leo XIII (1878-1903), pyhä Pius X (1903-1914), Benedictus XV (1914-1922) ja Pius XI (1922-1939). Miehen muistopäivää vietetään 9. lokakuuta.
Lovisa (Ruotsin kuningatar)

| Lovisa |
| --- | --- |
 Lovisa, Ruotsin ja Norjan kuningatar n. 1865
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  8. heinäkuuta 1859 – 30. maaliskuuta 1871
Kruunajaiset:  3. toukokuuta 1860 Tukholma
Edeltäjä:  Josefina
Seuraaja:  Sofia
Norjan kuningatar
Valtakausi:  8. heinäkuuta 1859 – 30. maaliskuuta 1871
Kruunajaiset:  5. elokuuta 1860 Trondheim
Edeltäjä:  Josefina
Seuraaja:  Sofia

Syntynyt:  5. elokuuta 1828 Haag, Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta
Kuollut:  30. maaliskuuta 1871 (42 vuotta) Tukholman kuninkaanlinna, Tukholma, Ruotsi
Hautapaikka:  Riddarholmin kirkko, Tukholma
Puoliso:  Kaarle XV
Lapset:  Louise Carl Oscar
Koko nimi:  Wilhelmina Frederika Alexandra Anne Louise
Suku:  Orania-Nassau
Isä:  Fredrik
Äiti:  Louise
Uskonto:  protestanttisuus
Nimikirjoitus:  
Kuningatar Lovisa, käsinväritetty valokuva Mathias Hansen n. 1865
Kaarle XV:n ja kuningatar Lovisan hauta Riddarholmin kirkossa
Lovisa (Wilhelmina Fredrika Alexandra Anne Louise);  (5. elokuuta 1828 Korte Voorhout, Haag, Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta – 30. maaliskuuta 1871 Tukholman kuninkaanlinna, Ruotsin kuningaskunta) oli Ruotsin ja Norjan kuningatar, kuningas Kaarle XV:n (IV:n) puoliso ja Alankomaiden prinsessa.
Suku

Hänen isänsä oli Alankomaiden prinssi Wilhelm Fredrik Karl (1797–1881), kuningas Vilhelm I:n ja Preussin prinsessa Frederica Louisa Wilhelminan nuorempi poika ja kuningas Vilhelm II:n veli. Hänen äitinsä oli Preussin prinsessa Louise Augusta Wilhelmina Amalia (1808–1870), kuningas Fredrik Vilhelm III:n ja kuningatar Luise von Mecklenburg-Strelitzin nuorin tytär. Vanhemmat olivat keskenään serkuksia ja Louise oli heidän vanhin lapsensa. Hänellä oli kolme sisarusta, joista ainoastaan nuorin sisar Wilhelmine (1841–1910), eli aikuiseksi asti ja avioitui Wiedin prinssi Vilhelmin kanssa. Louise kuului Oranie-Nassau sukuun.
Avioliittosuunnitelmat

Suunnitelmat kruununprinssi Kaarlen ja Preussin prinsessan avioliitosta oli jouduttu hylkäämään. Kabinettisihteeri L. Manderström sai vuonna 1849 tehtäväkseen tutkia yhteyttä Hollannin kuningashuoneeseen. Manderströmin kuvaus valitusta prinsessa Louisesta (Ruotsissa Lovisa), joka oli Vilhelm III:n serkku, on diplomaattinen mestariteos, jossa korostetaan hänen erinomaista kasvatustaan ja hyvää luonnettaan, mutta rivien välistä vihjailllaan, ettei kyse ollut mistään kaunottaresta.
Haagissa osapuolten välisessä tapaamisessa Louisa rakastui välittömästi komeaan ja hurmaavaan kruununprinssiin, joka ei ​​pitänyt morsianehdokastaan erityisen houkuttelevana. Kaarle kuitenkin antoi periksi, ja uudenvuodenpäivänä 1850 Oskar I pystyi pyytämään Hollannin kuninkaalta Louisan kättä avioliittoon poikansa puolesta.
Avioliitto oli suurelta osin kuningas Oskarin työtä, joka halusi yhdistää Bernadotte-dynastian vanhoihin eurooppalaisiin ruhtinassukuihin. Louisan protestanttinen usko tyydytti yleistä mielipidettä kahden katolisen kuningattaren jälkeen, ja myös se, että hänen sukunsa oli tunnettu rikkaudestaan. Ylimitoitetut odotukset runsaista myötäjäisistä antoivat epämiellyttävän kaiun valtiopäivien keskusteluissa ja radikaalin lehdistön väitteessä, että "rikkaat appivanhemmat" voisivat rahoittaa hallitsijan maksamaan itse Ruotsin rautatiet.
Louisa valmistautui kihlauksensa aikana tehtäväänsä hyvin opiskelemalla ruotsia ja tutkimalla ruotsalaisia ​​tapoja ja oloja. Hän joutui häitten jälkeen tekemään "Eriksgatan" uuden kotimaansa halki kuningas Oscar esiliinanaan.
Avioliitto ja lapset

Ennen avioliittoaan prinsessa tunnettiin nimellä Louise, mutta hänen avioiduttuaan 19. kesäkuuta 1850 Tukholman Suurkirkossa Ruotsin kruununprinssi Kaarlen kanssa hänet tunnettiin Ruotsissa kruununprinsessa Lovisana. Vuonna 1859 hänen puolisonsa astui Ruotsin valtaistuimelle nimellä Kaarle XV ja Norjan valtaistuimelle nimellä Kaarle IV, ja Lovisasta tuli molempien maiden kuningatar.
Pari sai kaksi lasta, prinsessa Louisen (1851–1926), josta tuli Tanskan kuningatar kuningas Fredrik VIII:n puolisona, ja prinssi Carl Oscarin (1852–1854), joka kuoli 2-vuotiaana huonosti hoidettuun lastentautiin. Nuoremman lapsen syntymän aiheuttamien komplikaatioiden jälkeen hän ei voinut enää tulla uudelleen raskaaksi. Louisan sanotaan tarjonneen puolisolleen avioeroa, mutta tämä kieltäytyi tarjouksesta.
Kuningatar

Vuoden 1859 valtaistuimen vaihtuessa Louisesta tuli kuningatar, ja hänet kruunattiin seuraavana vuonna ensin Tukholmassa ja sitten Trondheimissa, ensimmäisenä Norjan kuningattarena keskiajan jälkeen. Lovisalla ei ollut poliittista vaikutusvaltaa, ja hän pidättäytyi yrityksistä vaikuttaa, mutta seurasi tapahtumia kiinnostuneena ja ilmaisi mielipiteensä "sisäpiirissä". Hän kuvaili kansanedustuslaitoksen uudistuksen hyväksymistä "ukonilmaksi" (kirje Anna Piperille 7. joulukuuta 1865), eikä hän jakanut puolisonsa Saksan vastaista asennetta.
Kuningatar oli saanut opetusta ranskan, englannin, saksan ja venäjän kielistä sekä pianonsoitosta. Hän piti historiasta ja musiikista, mutta oli epäsosiaalinen eikä välittänyt virallisista edustustehtävistä ja halusi elää rauhallista perher-elämää. Silti hän osallistui paljon hyväntekeväisyyteen, mikä oli kuningashuoneen naispuolisille jäsenille lähes pakollista. Hän toimi muun muassa suojelijana itsensä mukaan nimetylle, vuonna 1854 Tukholmaan perustetulle ja vuoteen 1970 asti toimineelle lastensairaalalle Kronprinsessan Lovisas vårdanstalt för sjuka barn.
Hänen kiinnostuksensa suuntautui erityisesti sairaisiin ja kuuromykkiin lapsiin. Hänen tukemiaan ja perustamiaan instituutioita olivat Kronprinsessan Lovisas vårdanstalt, Tysta skolan, "Femöresföreningen" orpokotien perustamiseksi Lappiin ja Drottning Lovisas understödsförening, jonka tehtävänä oli kerätä varoja erilaisten hyväntekeväisyyshankkeiden tukemiseen.
Lovisa, joka oli syvästi uskonnollinen, käänsi muutaman englannin- ja hollanninkielisen rakentamista käsittelevän kirjan ruotsiksi. Louis De Geeriltä Lovisa sai epiteetin, että tämä oli "lahjakas ja jalo nainen". Suhteessaan epävakaaseen puolisoonsa hän osoitti muuttumatonta antaumusta ja pettämätöntä kärsivällisyyttä.
Kuningatar Lovisa kuoli 42-vuotiaana keuhkokuumeeseen maaliskuun lopussa 1871 Tukholman kuninkaanlinnassa. Hänet on haudattu Riddarholmin kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lovisa (Ruotsin kuningatar) Wikimedia Commonsissa
Ruotsin ja Norjan kuningatar Lovisa, tuntematon taiteilija 1860-luku
IDVD

| iDVD |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Apple
Kehityshistoria
Vakaa versio:  7.1.2 (heinäkuu 2011)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  DVD:n luonti
Alusta:  OS X
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
iDVD on Applen kehittämä DVD:n luontiohjelma OS X:ille. iDVD mahdollistaa käyttäjän lisätä QuickTime-elokuvia, MP3-musiikkia ja valokuvia DVD:hen, joita voidaan katsoa kaupallisilla DVD-soittimilla. Se on verratavissa Microsoft Windowsin vastavaan Windows DVD Makeriin.
Apple lopetti iDVD-ohjelman tukemisen viimeistään vuonna 2014.
LibRaw

| LibRaw> Kehityshistoria |
| --- | --- |
Vakaa versio:  0.21.3 (18. syyskuuta 2024)
Kehitystilanne:  aktiivinen
Tiedot
Ohjelmointikielet:  C++
Lisenssi:  GNU LGPL v2.1 ja Common Development and Distribution License version 1.0
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
LibRaw on avoimen lähdekoodin kirjasto raw-kuvien käsittelyyn. Kirjasto tukee sekä itse kuvadataa että metatietoa. Kirjaston kehitys keskittyy uusien kameramallien ja tiedostomuotojen lisäämiseen, kuvadatan käsittelyyn tarvittavien metatietojen keräämiseen, sekä rajapinnan tarjoamiseen muunlaisen metadatan lukemiseen. Kirjastossa on vain minimaalinen tuki konversiolle ja tilanteisiin, joissa konversio ei ole kirjastoa käyttävän ohjelman pääasiallinen tehtävä. Projekti on aloitettu vuonna 2008 ja perustuu Dave Coffinin dcraw.c-työkaluun. Kirjaston pääasiallinen tarkoitus on digitaalikameroiden raw-tiedostojen lukeminen ja se tukee lähes kaikkia raw-muotoja. Tiedon oikeellisuus on kirjaston tavoite. Kirjastossa on rajapinta C++ ja C-kielille. Raw-tietojen jälkikäsittely ei kuulu kirjaston varsinaiseen tavoitteeseen.
Raw-tietojen käsittely vaatii tiedon varsinaisesta kameramallista metatiedon lisäksi, jonka vuoksi kirjastossa on tuki useille kameramalleille.
IDGAF

| ”IDGAF” Dua Lipa |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Dua Lipa
 Julkaistu: 12. tammikuuta 2018
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Stephen "Koz" Kozmeniuk, Larzz Principato (vast.), Lorna Blackwood (sanat)
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.38
 Levy-yhtiö: Warner Bros. Records
Dua Lipan muut singlet
| ”Homesick” 2017 | ”IDGAF” 2018 | ”One Kiss” 2018 |
IDGAF (akronyymi lauselle "I don't give a fuck") on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Dua Lipan musiikkikappale. Sen julkaisi Warner Bros. Records hänen omaa nimeä kantavan debyyttistudioalbumin seitsemäntenä ja viimeisenä singlenä 12. tammikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Lipa, Uzoechi Emenike, Larzz Principato, Skyler Stonestreet ja Whiskey Water, joista Principato myös tuotti sen Stephen "Koz" Kozmeniukin ja Lorna Blackwoodin kanssa. Kappaleelle on toteutettu myös Henry Scholfieldin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Lipan kertoman mukaan videon juoni kertoo "ihmisen vahvemman ja heikomman puolen kaksintaistelusta, molempien huomatessa loppujen lopuksi, että itserakkaus on aihe, millä voi päästä yli mistä tahansa tielle tulevasta negatiivisesta asiasta." Video sai ehdokkuuden vuoden 2018 MTV Video Music Awardsissa kategoriassa "Paras koreografia".
"IDGAF" oli kansainvälinen menestys, sen päästyä Irlannin singlelistan kärkeen ja Britannian singlelistan sijalle 3. jonka lisäksi se pääsi singlelistan viiden parhaan joukkoon kahdessatoista muussa valtiossa. Yhdysvalloissa kappaleen paras sijoitus oli Billboard Hot 100-listan sija 49. Kappale on myynyt julkaisunsa jälkeen Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa kaksinkertaista, Kanadassa kolminkertaista ja Australiassa nelinkertaista platinaa.
Käännös suomeksi
Luke Cage

| Luke Cage |
| --- | --- |
 Luke Cage, Voimamies
Luoja(t):  Archie Goodwin ja  John Romita Sr.
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Luke Cage, Hero for Hire #1 (1972)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Carl Lucas
Status:  Aktiivinen
Pituus:  198 cm
Paino:  192 kg
Ryhmäsidokset:  Kostajat, Vuokrasankarit, Ihmeneloset, Puolustajat
Henkilöllisyydet:  Voimamies
Voimat:  Yli-inhimillinen fyysinen voima ja kestävyys, regeneraatio
Suhteet
Sukulaiset:  Jessica Jones (vaimo) James Lucas (isä) Esther Lucas (äiti, kuollut) James Lucas Jr. (veli) Danielle Cage (tytär)
Luke Cage (syntymänimeltään Carl Lucas ja tunnettu myös Voimamiehenä) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Hahmon loivat käsikirjoittaja Archie Goodwin ja sarjakuvapiirtäjä John Romita Sr. Luke Cagen ensiesiintyminen tapahtui Luke Cage, Hero for Hire -lehden ensimmäisessä numerossa (kesäkuu 1972).
Cage oli ensimmäinen afroamerikkalainen supersankarihahmo jolle perustettiin hahmoon keskittyvä oma sarjakuva. Cage sopikin hyvin sarjakuvasankariksi. Cage oli ongelmanuori, joka altistettiin vankilassa ollessaan tieteellisiin tutkimuksiin. Kokeiden seurauksena Cage sai titaaninkovan ihon ja yli-inhimilliset fyysiset voimat. Saatuaan armahduksen Cage alkoi vuokrata voimiaan niitä tarvitseville.
Syntyi Marvel-universumin ensimmäinen Vuokrasankari, vaikka Cage ei koskaan ottanutkaan rahaa palveluksistaan. Myöhemmin Cage ryhtyi yhteistoimintaan Rautanyrkin, itämaisen taistelijan kanssa. Suositun Power Man & Iron Fist -sarjan myötä kaksikosta tuli yksi tunnetuimmista supersankarikaksikoista 1980-luvulla.
Huolimatta uraauurtavasta esiintymisestään Cage oli myös kiistanalainen sankari. Hän toimi osana 1970-luvulla vallinnutta blaxploitaatiota ja Marvel esitti hahmossa useita stereotypioita, jotka olivat ajalle ja blaxploitaation trendille ominaisia.
Muut mediat > Televisio

Luke Cage esiintyy toistuvana hahmona vuonna 2015 Marvel Televisionin toteuttamassa Netflix-sarjassa Jessica Jones, näyttelijänään Mike Colter. Hahmo esitellään baarin omistajana, jonka Jones tapaa tutkiessaan erästä tapausta. Hän oli naimissa Reva Connorsin kanssa, kunnes Kilgrave aivopesi Jessica Jonesin tappamaan tämän.
Hahmon oma sarja Luke Cage julkaistiin Netflixissä vuonna 2016, Mike Colterin palatessa rooliinsa.
Mike Colter palasi rooliinsa myös crossover-minisarjassa The Defenders vuonna 2017.
Muut mediat > Videopelit

Luke esiintyy pelattavana hahmona Marvel: Ultimate Alliance -pelissä. Hahmon äänenä toimi Greg Eagles.
Luke on myös NPC-hahmona ja Hämähäkkimiehen harjoittajana pelissä Spider-Man: Web of Shadows.
Muut mediat > Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Videopelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Gary Sturgis |  |  | Spider-Man 2 |
| 2006 | Greg Eagles |  |  | Marvel: Ultimate Alliance |
| 2008 | Robert Wisdom |  |  | Spider-Man: Web of Shadows |
| 2009 | Khary Payton |  |  | Marvel: Ultimate Alliance 2 |
| 2015–2018 | Mike Colter | Jessica Jones Luke Cage The Defenders |  |  |
Iain De Caestecker

| Iain De Caestecker |
| --- | --- |
 Iain De Caestecker vuonna 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1987 Glasgow, Skotlanti
Ammatti:  Näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1999–
Merkittävät roolit:  Leo Fitz (S.H.I.E.L.D. Agentit)
Aiheesta muualla
IMDb 
Iain De Caestecker (s. 29. joulukuuta 1987 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa Shell (2012), In Fear (2013), Not Another Happy Ending (2013), Lost River (2014) ja televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit (2013–2020).
Louise de La Vallière

Herttuatar Louise de La Vallière, Pierre Mignard
Françoise Louise de La Vallière, La Vallièren ja Vaujoursin herttuatar, synt. Françoise Louise de La Baume Le Blanc de La Vallière, Mademoiselle de La Vallière (6. elokuuta 1644 Hôtel (kaupunkipalatsi) de la Crouzille (myös Hôtel de la Vallière) Tours, Ranskan kuningaskunta – 7. kesäkuuta 1710 Pariisi) oli ranskalainen aatelisnainen ja Ranskan kuningas Ludvig XIV:n virallinen rakastajatar (ransk. maîtresse-en-titre) vuosina 1661–1667.
Hän oli suo jure eli omalla oikeudellaan La Vallièren ja Vaujoursin herttuatar. Lähdettyään hovista hän omisti elämänsä uskonnolle ja ryhtyi karmeliittanunnaksi vuonna 1674, hän asui luostarissa kuolemaansa vuoteen 1710 saakka.
Suku, kasvatus ja nuoruus

Françoise Louise de La Baume Le Blanc de La Vallière, Mademoiselle de La Vallière syntyi aatelisperheeseen, upseeri Laurent de La Baume Le Blancin, La Vallièren herran (Seigneur) ja Françoise Le Prévost, parlamentin jäsenen lesken tyttärenä. La Blaume Le Blanc suku oli ansioitunut kruunulle tehdystä asepalveluksesta ja Le Prévostit olivat palvelleet hallitsijasukua oikeusoppineina sukupolvien ajan.
Hänen syntyessään isä oli Amboisen linnan käskynhaltija, missä hän vietti ensimmäiset elinvuotensa perheensä sekä La Vallièren linnassa Reugnyssa. Hänen tätinsä Élisabeth ja Charlotte, jotka olivat ursuliininunnia, opettivät häntä lukemisessa, kieliopissa, kirjoittamisessa ja julkisessa puhumisessa. Suvussa oli useita kiihtokatolisia kirkonmiehiä, kuten sedät Nantesin piispa Gilles ja jesuiittapappi Jacques.
Isän kuoleman jälkeen vuonna 1651 Françoise Louisen äiti meni uudelleen naimisiin Jacques de Courtavelin, Saint-Rémyn markiisin kanssa, joka oli maanpaossa olevan Orléansin herttua Gastonin (1608–1660, Henrik IV:n ja Maria de' Medicin kolmanneksi vanhin poika) hovimestari. Françoise Louise toimi vuodesta 1655 Blois'n linnassa seuranaisena herttuan kolmelle nuorimmalle tyttärelle, prinsessa Marguerite Louiselle, Élisabeth Margueritelle ja Françoise Madeleinelle, joitten kanssa hän sai koulutusta maalauksessa, musiikissa, etiketissä, ratsastustaidossa, kirjallisuudessa ja filosofiassa herttuan hovikappalaiselta, sivistyneeltä teologi Armand Jean le Bouthillier de Rancélta, joka myöhemmin perusti trappistijärjestön. Rancén ohjauksessa hänet tutustutettiin Trenton kirkolliskokouksen valtuuttaman katekeetan uusaristoteleisiin elementteihin.
Herttua Gastonin kuoleman jälkeen vuonna 1660 hänen leskensä Marie de Bourbon, Montpensierin herttuatar (1605–1627) muutti tyttäriensä kanssa Pariisin, Luxembourgin palatsiin ja otti mukaansa 16-vuotiaan Françoise Louisen.
Elämä hovissa 1661–1671

Etäisen sukulaisen rouva de Choisyn vaikutuksella Mademoiselle de La Vallière nimettiin uuden Orléansin herttuattaren Henrietta Englantilaisen, Ludvig XIV:n veljen Orléansin herttua Filip I:n puoliso, hovineidoksi, fille d'honneur vuonna 1661. Hän muutti uuteen kotiinsa Tuileriesin palatsiin. Henrietasta, jota kutsuttiin arvonimellä "Madame", tuli avioiduttuaan osa Fontainebleaun linnan hovia vuonna 1661, jossa Mademoiselle de La Vallière tapasi ensimmäisen kerran tulevan rakastajansa Ludvig XIV:n. Hän palveli herttuattarta yhdessä Françoise Athenaïs de Rochechouart de Mortemartin, Mademoiselle de Tonnay-Charenten, tulevan Madame de Montespanin kanssa.
Herttuatar Henriettan saapuessa hoviin kritisoitiin sitä, kuinka paljon kahdenkeskistä aikaa Ludvig XIV vietti kauniin kälynsä kanssa. Kuninkaalliset neuvonantajat rohkaisivat kuningasta torjumaan huhut insestisestä suhteesta osoittamalla romanttista kiinnostusta Henrietten lähipiirin uuteen jäseneen, Louise de La Vallièreen joka oli aloittanut palveluksensa kaksi kuukautta aiemmin. Kuninkaan sihteeri Dangeau haamukirjoitti sarjan romanttisia kirjeitä, joita väitettiin Ludvig XIV:n ja La Vallièren toisilleen kirjoittamiksi, toiset hoviherrat järjestivät myöhäisillan tapaamisia kuninkaan ja hovinaisen välillä, joissa oli romanttisen tapaamisen tuntua.