stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viikko ennen vappua
Juoni

Tomi (16) ja Aino (12) ovat sisaruksia ja toistensa parhaita ystäviä, joita yhdistää innostus jalkapalloon. Ainon joukkueen fanaattisena kannattajana Tomille on tärkeää, että joukkue voittaa mestaruuden. Tomin ja Ainon äiti Marjo tekee lastensa elämästä vaikeaa jatkuvilla bileillään. Äitinsä arvaamattomaan käytökseen tottunut Tomi huolestuu kuitenkin todella vasta tajutessaan, että hänen oma siskonsa on muuttumassa. Aino ei olekaan enää se kiltti, jalkapalloon keskittyvä pikkusisko, jollaisena Tomi on tottunut Ainoa pitämään. Tomille paljastuu, että Aino on muuttumassa nopeasti. Hän koettaa estää siskonsa muutoksen, mutta joutuu huomaamaan, ettei toista ihmistä voi hallita väkisin. Tomin on opittava luottamaan sekä itseensä, että muihin. Ainoastaan sitä kautta hän ja Aino voivat päästä elämässä eteenpäin.
Arviot lehdissä

Aamulehdessä, Turun Sanomissa ja Etelä-Suomen Sanomissa julkaistiin Anne Välinoron kirjoittama arvostelu elokuvasta. Välinoro antoi elokuvalle neljä tähteä.
"Viikko ennen vappua on kaunis, koskettava ja hämmentävän sujuvasti tehty novellielokuva kahdesta sisaruksesta pääkaupunkiseudun lähiössä."... "Ramezan saa nuoret näyttelijänsä tavattoman luonteviksi, nuorukaisen sielun väikkymään kevarin sivupeilissä ja betonilähiön runoilemaan kevään kalvaudessa."
Festivaalit

Viikko ennen vappua pääsi ainoana suomalaisena elokuvana vuoden 2010 Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlien kansainväliseen kilpailusarjaan. Festivaalille ilmoitettiin 5121 elokuvaa (Suomesta 62), joista kilpailun ohjelmistoon valikoitui 78. Elokuva palkittiin juryn erikoismaininnalla.
Clermont-Ferrand on yksi maailman arvostetuimmista lyhytelokuvafestivaaleista.
Palkinnot

| --- | --- |
32nd Clermont-Ferrand International Short Film Festival: Special Mention of Jury (Mention Ada Solomon)
16th Toronto  Worldwide Short Film Festival: Deluxe Award for Best Live Action Short 
7th Curtocircuito International Short Film Festival, Santiago de Compostela: Best Fiction in international competition 
11th Calgary International Film Festival: Best Live Action Short Film 
16th Drama International Short Film Festival: 2nd Prize for Best Short Fiction Film
3rd Strasbourg International Film Festival: Best Actor in a Short Film 
28th Festival Tous Courts - International Short Film Festival of Aix en Provence: Special Mention of the Young Jury
Tekniset tiedot

Kuvausformaatti: Super 16 mm. Esitysformaatti: 35 mm, HD, Digibeta. Kuvasuhde: 1:1.85 (35 mm), 1:1.78 (HD). Ääni: Dolby Digital, Dolby SR
Aiheesta muualla

Parkkinen, Pia: "Yhtäkkiä olin osa valtavaa massaa, joka oli tullut tuhoamaan eurooppalaista elämää" – Suomessa 30 vuotta asunut ohjaaja Hamy Ramezan lannistui pakolaiskriisistä Yle Uutiset.  27.10.2019. Viitattu 11.9.2020.
Suomalainen novellielokuva 2009 – Toinen vuosi novellielokuvia Kotikatsomossa Yle Vintti. Viitattu 11.9.2020.
Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlien nettisivut
Väinö Haapanen

Väinö Edvard Haapanen (16. huhtikuuta 1898 Kiukainen – 16. huhtikuuta 1984 Naantali) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Haapasen vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Isak Edvard Haapanen ja Ida Sofia Bergroos ja puoliso Taimi Maria Lindén. Haapanen oli koulun käytyään apulainen isänsä kaupassa Kiukaisissa, Mynämäellä ja Turussa, kalan, kananmunien, maataloustuotteiden välityskaupan omistaja Turussa 1919–1930, Kontio & Kontio Oy:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1930–1944 ja Oy Kameka Ab:n, vuodesta 1948 Kalayhtymä Oy, pääosakas ja toimitusjohtaja 1945–1969. Kalayhtymä oli alallaan erittäin merkittävä, se jalosti aikanaan kaksi kolmasosaa Suomessa myydystä silakasta. Haapanen oli myös Turun Silli Oy:n osakas vuodesta 1934. Yhtiöidensä nimissä Haapanen harjoitti kalastusta muun muassa Islannin pyyntialueilla. Hänellä oli Naantalissa oma telakka, jossa rakennettiin aluksia paitsi kalastukseen, myös saaristokuljetuksiin. Haapanen oli Soinisten kartanon osakas Naantalin maalaiskunnassa 1936–1948 ja sittemmin Soiniemen tilan omistaja Naantalissa, jossa oli muun muassa tuhansia omenapuita ja muita hedelmäviljelyksiä. Kauppaneuvoksen arvonimen Haapanen sai 1966.
Väinö Granlund (suojeluskuntajohtaja)

Karl Väinö Granlund (22. helmikuuta 1890 Helsinki – 3. syyskuuta 1927 Vaasa) oli suomalainen filosofian kandidaatti, reservikapteeni ja jääkäriliikkeen aktivisti, joka toimi Vaasan suojeluskuntapiirin (Vasa skyddskårsdistrik) piiripäällikkönä vuosina 1919–1927.
Granlundin isä oli nahkurimestari K. F. Granlund. Väinö Granlund syntyi Helsingissä mutta kävi koulunsa Vaasassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan historiaa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1916. Granlund oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen vuonna 1916.
Vuosina 1916–1917 Granlund työskenteli Västankvarnin kansanopiston opettajana ja sen jälkeen Ruotsalaisen Kansanpuolueen toimitsijana Vaasan läänin eteläisessä vaalipiirissä. Hän oli myös Pohjanmaan ruotsinkielisen nuorisojärjestön puheenjohtaja. Hän kuului syksyllä 1917 Vaasan suojeluskuntapiirin ensimmäisen päällikön Paul von Gerichin esikuntaan. Suomen sisällissodan aikana 1918 Granlund oli ensin Vaasan sotilaspiirin päällikkönä ja sitten apulaissotakomissaarina, missä tehtävässä hän jatkoi, kunnes hänet nimitettiin Vaasan suojeluskuntapiirin päälliköksi vuonna 1919. Hän sai 1918 luutnantin ja 1923 kapteenin sotilasarvon. Granlund oli Vasa Svenska Klubbenin perustajajäsen 1919.
Granlund oli 1920-luvulla myös Yhtymä Vientirauhan Vaasan piirin asiamies. Hän toimi Vaasan suojeluskuntapiirin päällikkönä kuolemaansa asti vuonna 1927. Hän kuoli 37-vuotiaana Vaasan kulkutautisairaalassa pikkulavantautiin ja komplikaatioihin. Vähän ennen kuolemaansa hän kävi aktiiviupseerikurssin, ja hänen oli tarkoitus saada majurin arvo syksyllä 1927.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
 Luutnantti 1918  Kapteeni 1923:
Wilhelm Bölsche

Wilhelm Bölsche 1908. Valokuva: Nicola Perscheid.
Wilhelm Bölsche (2. tammikuuta 1861 – 30. elokuuta 1939) oli tuottelias saksalainen kirjailija, jonka yleistajuiset, kehitysoppia käsittelevät teokset saavuttivat aikanaan laajan lukijakunnan. Niistä mainittavia ovat Entwicklungsgeschichte der Natur (1883−1896, 2 osaa) ja Liebesleben in der Natur (1898−1900, 2 osaa). Suomeksi on käännetty muun muassa Charles Darwin. Elämäkerrallinen kuvaus, Ihmisen polveutuminen ja Eläinten sukupuu.
Suomennetut teokset

Charles Darwin: elämäkerrallinen kuvaus, suomentanut Iivari Leiviskä, Helsinki: Otava 1900. Sarja: Vanamon kirjoja, 5. Suurten miesten elämäkertoja, 4.
Eläinten sukupuu, tekijän luvalla suomensi U. B, Helsinki: K. E. Holm 1906. Sarja: Helppotajuinen tieteellinen kirjasto, 4.
Ihmisen polveutuminen, tekijän luvalla suomensi U. B, Helsinki: K. E. Holm 1906. Sarja: Helppotajuinen tieteellinen kirjasto, 3.
Kivihiilimetsässä, kuvat tehnyt Rud. Oeffinger, saksankielestä suomentanut Herman Stenberg, Helsinki: K. E. Holm 1907. Sarja: Helppotajuinen tieteellinen kirjasto, 5.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilhelm Bölsche Wikimedia Commonsissa
Wolfgang Schöne

Wolfgang Schöne (s. 9. helmikuuta 1940 Bad Gandersheim) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän opiskeli konservatorioissa Hannoverissa sekä Hampurissa ja sai diplominsa vuonna 1969. Hänen ensisijainen opettajansa oli Naan Pöld. Hän aloitti uransa voitettuaan kansainväliset kilpailut Rio de Janeirossa, Bordeauxissa, Berliinissä, Hertogenboschissa ja Stuttgartissa.
Maineensa levittyä Saksan ulkopuolelle Schöne pääsi usein esiintymään eri puolille Eurooppaa, Yhdysvaltoihin, Meksikoon, Etelä-Amerikkaan ja Japaniin. Hän liittyi vuonna 1973 Stuttgartin oopperaan, minkä lisäksi hän on usein vieraillut Wienin valtionoopperassa ja Hampurin oopperassa. Hän esiintyi myös Salzburgin festivaalilla. Vuonna 1978 hän sai Kammersänger-arvonimen. Vuonna 1979 Schöne esiintyi ensimmäistä kertaa Israelin filharmonikkojen kanssa Johann Sebastian Bachin H-mollimessun (BWV 232) esityksessä, jonka johti Helmuth Rilling.
Schönen ooppera- ja konserttiohjelmisto ulottuu Claudio Monteverdin teoksista Krzysztof Pendereckin ja Hans Werner Henzen kaltaisten nykysäveltäjien tuotantoon.
Willard Metcalf

Willard Metcalf, Cornish Hills.
Willard Metcalf, May Night.
Willard Leroy Metcalf (1. heinäkuuta 1858 Lowell, Massachusetts – 9. maaliskuuta 1925 New York, New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän aloitti maalaamisen vuonna 1874 ja opiskeli 1880-luvulla myös Euroopassa. Hän tuli tunnetuksi varsinkin maisemamaalarina, ja hänen työtään on nähtävillä muun muassa Corcoran Gallery of Artissa Washington DC:ssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Willard Metcalf Wikimedia Commonsissa
Viippero (järvi)

| Viippero |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Suonenjoki
Koordinaatit:  62°30′16″N, 27°01′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pieksäjärven valuma-alue (14.79)
Laskujoki:  Viipperonjoki Pesäjärveen 
Järvinumero:  14.798.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,7 m  
Pituus:  1,7 km  
Leveys:  1,4 km  
Rantaviiva:  7,709 km  
Pinta-ala:  99,389 ha  
Tilavuus:  0,00328415 km³ 
Keskisyvyys:  3,3 m  
Suurin syvyys:  10 m  
Saaria:  9 
 fiViippero 
Viippero tai Viipperonjärvi on Pohjois-Savossa Suonenjoella  Viipperon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 99 hehtaaria. Sillä on 9 saarta, joiden yhteispinta-ala on 2 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 3,28 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00328 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on 10,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 7,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Pieksäjärven valuma-alueella (14.79), jonka Viipperonjoen valuma-alueeseen (14.798) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy.
Willandran järvialue

Willandran järvialue: 1) Mulurulujärvi, 2) Willandrapuro, 3) Garnpungjärvi, 4) Leaghurjärvi, 5) Mungojärvi, 6) Arumpojärvi ja 7) Chibnalwoodin järvet
Willandran järvialue on Unescon maailmanperintökohde, joka kattaa 2 400 km²:n alueen Australiassa Uuden Etelä-Walesin lounaisosassa. Se valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Alueella on merkittävä sekä luonnoltaan että kulttuuriselta arvoltaan. Siellä on merkittäviä jäänteitä varhaisista sivilisaatioista muun muassa maailman vanhin polttohautauspaikka. Osa alueesta kuuluu Mungon kansallispuistoon.
Aiheesta muualla

Australian Department of Environment and Heritage (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Willandran järvialue UNESCOn sivuilla (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Australiassa
Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet
Fossiilialueet: Naracoorte ja Riversleigh
Australian rangaistussiirtolat
Fraser Island
Iso Valliriutta
Greater Blue Mountains -alue
Heard ja McDonaldinsaaret
Kakadu
Lord Howe
Macquariensaari
Ningaloo
Purnululu
Royal Exhibition Building
Carlton Gardens
Shark Bay
Sydneyn oopperatalo
Tasmanian erämaat
Uluru-Kata Tjuta
Queenslandin tropiikki
Willandran järvialue
Wolfgang Schneiderhan

Wolfgang Eduard Schneiderhan (28. toukokuuta 1915 Wien – 18. toukokuuta 2002 Wien) oli itävaltalainen viulisti.

Wolfgang Schneiderhan syntyi Wienissä Itävallassa. Hän opiskeli viulunsoittoa Otakar Ševčíkin johdolla Tšekissä, ja Julius Winklerin kanssa Wienissä. Hän asui Englannissa vuosina 1929–1932 ja esiintyi laulajien, esimerkiksi Maria Jeritzan, Fjodor Šaljapinin, Jan Kiepuran ja Paul Robesonin, kanssa. Itävaltaan palattuaan hän johti Wienin sinfoniaorkesteria vuodesta 1933, kunnes siirtyi johtamaan Wienin filharmonikkoja vuosiksi 1937–1951.
Vuonna 1937 hän perusti nimeään kantavan Schneiderhan-kvartetin, jonka hän lakkautti jättäessään filharmonikot vuonna 1951 voidakseen keskittyä soolouraansa. Hän opetti vuosina 1938–1956 Universität Salzburg Mozarteumissa ja liittyi vuonna 1940 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja esiintyi kvartettinsa kanssa yksityiskonsertissa Wienin gauleiterin Baldur von Schirachin kotona vuonna 1942.
Viulisti Georg Kulenkampffin kuoltua vuonna 1948 Schneiderhan otti hänen paikkansa pianotriossa, jonka muut jäsenet olivat pianisti Edwin Fischer ja sellisti Enrico Mainardi.
Vuodesta 1949 Schneiderhan opetti myös Luzernin konservatoriossa, jossa hän perusti yhdessä oppilaansa Rudolf Baumgartnerin kanssa Festival Strings Lucerne -kamariorkesterin vuonna 1956.
Wolfgang Schneiderhan oli naimisissa laulaja Irmgard Seefriedin kanssa vuodesta 1948 vaimon kuolemaan vuonna 1988 asti; he kasvattivat kolme tytärtä. Schneiderhan kuoli synnyinkaupungissaan Wienissä 86-vuotiaana.
Wei Jianhua

Wei Jianhua (kiin.: 魏建华; pinyin: Wèi Jiànhuá; s. 23. maaliskuuta 1979) on kiinalainen keihäänheittäjä. Wei heitti 18. elokuuta 2000 Pekingissä naisten keihäänheiton Aasian ennätyksen 63,92 metriä. Hänen maannaisensa Lu Huihui rikkoi ennätyksen huhtikuussa 2012 tuloksella 64,95 m.
Wei voitti pronssia yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 1998, jotka järjestettiin Ranskan Annecyssa. Sevillan MM-kilpailuissa seuraavana vuonna hän oli loppukilpailun seitsemäs 62,97 metriä kantaneella heitollaan. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 Wei sijoittui kymmenenneksi tuloksella 58,33. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 58,45.
Aiheesta muualla

Wei Jianhua Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Wells

| Wells |
| --- | --- |
 Ilmakuva Wellsin keskustasta
 Wells
 Koordinaatit: 51°12′33″N, 2°39′3″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Lounais-Englanti
Kreivikunta:  Somerset
Piirikunta:  Mendip
Väkiluku (2011):  11 343
 
 www.wells.gov.uk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wells on kaupunki Etelä-Englannissa, Somersetin kreivikunnassa, noin tunnin junamatkan päässä Lontoosta. Vuonna 2011 kaupungissa arvioitiin olevan noin 11 000 asukasta. Se on pienin Englannin kaupungeista, joilla on cityn asema.
Wells tunnetaan upeasta katedraalistaan, joka on rakennettu vuosien 1182 ja 1260 välillä. Katedraalin keltaisesta hiekkakivestä tehtyyn länsiseinään on kaiverrettu 356 patsasta.
Wells oli jo roomalaisten asuinpaikka, mutta siitä tuli merkittävä keskus saksien vallan aikana, kun Wessexin kuningas perusti sinne kirkon vuonna 704. Markkinaoikeudet kaupungissa on ollut ainakin vuodesta 1160. Englannin sisällissodan aikana parlamentin joukot pitivät kaupunkia hallussaan ja käyttivät katedraalia tallina. Toisen maailmansodan aikana kaupungissa toimi vankileiri, johon tuotiin saksalaisia ja italialaisia sotavankeja.
Kaupunki on turistien suosima kohde katedraalin sekä läheisten Glastonburyn, Bathin ja Stonehengen takia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wells Wikimedia Commonsissa
Wi

Wi tarkoittaa seuraavia:
wi, katakana-merkki ヰ ja hiragana-merkki ゐ, japanin kielen kana-merkki
Wisconsin, postilyhenne WI, Yhdysvaltain osavaltio.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Wi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Välipakanlahti

| Välipakanlahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Pohjanmaa
Kunnat:  Perho
Koordinaatit:  63°19′27″N, 24°35′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
Laskupuro:  Myllypuro Salamajärveen 
Järvinumero:  14.454.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  175,3 m  
Pituus:  660 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  1,738 km  
Pinta-ala:  8,141 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVälipakanlahti 
Välipakanlahti  on Keski-Pohjanmaalla Perhossa  Salamajärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 660 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Isojoen–Jääjoen valuma-alueella (14.45), jonka Alajoen valuma-alueeseen (14.454) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 175,3 metriä mpy.
Väinö H. Broman

Väinö Harry Broman (s. 29. joulukuuta 1932 Helsinki) on joensuulainen yrittäjä ja kauppaneuvos. Nuoruusvuosinaan hän oli tunnettu olympiatason haulikkoampuja ja SM-tason golfinpelaaja.
Väinö H. Broman on harjoittanut autojen varaosakauppaa vuodesta 1965 lähtien. Alkuaikoina Bromanin varaosaliikkeenä oli Pielisensuun Auto Oy, mutta 1990-luvulla nimi muutettiin Varaosamaailmaksi, kun samanniminen varaosaliikeketju perustettiin samaan aikaan. Hänet valittiin vuonna 1993 Pohjois-Karjalan vuoden yrittäjäksi. Maaliskuussa 2007 Broman Group osti itseään 2,5 kertaa suuremman turkulaisen Motonetin. Väinö H. Broman toimii Broman Group Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Poika Harri Broman toimii konsernin ja Varaosamaailman toimitusjohtajana. Toinen poika Eero Broman puolestaan toimii Motonetin toimitusjohtajana ja konsernin varatoimitusjohtajana. Väinö H. Bromanin puoliso kuulu Reenpää-sukuun. Äitinsä puolelta Broman on Cederbergin sukua.
Väinö H. Broman on ollut urheiluampuja ja golfaaja. Hän oli mukana Rooman olympialaisissa 1960 ja seuraavan vuoden MM-kilpailuissa karsiutuen molemmissa loppukilpailusta. SM-kultaa hän saavutti olympiahaulikossa henkilökohtaisessa ja joukkueessa vuonna 1960. Golfissa hän saavutti SM-hopeaa 1959 ja 1960.
Joensuulaisena Väinö H. Broman on ollut aktiivi karjalaisen kulttuurin tukija toimien Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallituksessa vuodesta 1994. Lisäksi on toiminut Saksan kunniakonsulina Pohjois-Karjalassa 1996–2003.
Aiheesta muualla

Broman Groupin omistajaperhe palkittiin EY:n yrittäjäkisassa - Vuoden Perheyrittäjä 2017 (4.11.2017) (motonet.fi)
Weirton

| Weirton |
| --- | --- |

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Länsi-Virginia
Väkiluku:  18 670
Postinumero:  26062
 
 https://www.cityofweirton.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Weirton on kaupunki Hancockin piirikunnassa, Länsi-Virginiassa, Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Ohio-joen varrella. Kaupungissa asuu 18 670 asukasta, joista 60 % on 18-64-vuotiaita. Lopuista 40 prosentista suurin osa on yli 65-vuotiaita. 53 prosenttia väestöstä on naisia ja 47 prosenttia miehiä. Köyhyydessä elää 13,3 prosenttia väestöstä. Keski-ikä on 47,7 vuotta, joka on suurempi kuin Länsi-Virginian keskiarvo 42,4 vuotta. Kaupungin postinumero on 26062.
Väinö Junus

| Väinö Junus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1905 nykyisen Leningradin alueen Hatsinan piirin Puutostin kunnan Pokkisen-Purskovan kylä
Kuollut: 15. marraskuuta 1937 Leningrad
Kansalaisuus:  neuvostoliittolainen, inkeriläinen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kielitiede
Väinö Junus (ven. Вейно Иванович Юнус, Veino Ivanovitš Junus; 1905 nykyisen Leningradin alueen Hatsinan piirin Puutostin kunnan Pokkisen-Purskovan kylä – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli inkeriläissyntyinen kielentutkija, joka 1930-luvulla loi lyhytikäiseksi jääneen inkeroisen kirjakielen.
Elämä

Väinö Junus syntyi inkeriläiseen talonpoikaisperheeseen. Hän suoritti Hatsinan suomalaisen opettajateknikumin, työskenteli opettajana Neuvosto-Karjalassa ja Leningradin alueella, opiskeli Hertzenin pedagogisessa instituutissa ja valmistui Leningradin yliopistosta, jossa hän harjoitti jatko-opintoja Nikolai Marrin ja Dmitri Bubrihin johdolla. Myöhemmin Junus toimi Leningradin filologian, kirjallisuuden ja kielitieteen instituutin (LIFLI) dosenttina, Hertzen-instituutin opettajana sekä Kielen ja ajattelun instituutin tutkijana.
Vuonna 1932 Junus laati Dubovin ja Lensun kanssa inkeroisen aapisen, seuraavina vuosina kaksi lukukirjaa ja vuonna 1936 inkeroisen kieliopin. Ensimmäiset kirjat perustuivat Soikkolan murteeseen, mutta vuoden 1936 kielioppiin oli otettu piirteitä myös Ala-Laukaan kielimuodosta. Oppikirjoissa on havaittavissa myös suomalaisuuksia.
Kielitieteen ohella Junus harrasti kuvataidetta. Hän kuvitti muun muassa Gennadi Fišin Kiimasjärven valtauksen ja Leningradissa suomeksi ilmestyneet Jaroslav Hašekin Kunnon sotamies Shvejkin seikkailut.
Junus pidätettiin Stalinin vainojen aikana syyskuussa 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja teloitettiin ampumalla.
Aiheesta muualla

Väinö Junus: Iƶoran keelen grammatikka -kielioppi Kansalliskirjaston verkkopalvelussa
Vivian Fine

Vivian Fine (28. syyskuuta 1913 Chicago – 20. maaliskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sai viisivuotiaana stipendin Chicago Musical Collegeen, jossa opiskelemisen aloitti seuraavana vuonna. Vuonna 1923 hän pääsi Chicagon American Conservatory of Musiciin, jossa opiskeli viulun- ja seuraavasta vuodesta alkaen Djane Lavoie-Herzin johdolla pianonsoittoa. Lavoie-Herz oli ollut Aleksandr Skrjabinin oppilas. Fine aloitti säveltämisen vuonna 1926. Myöhemmin hän opiskeli harmoniaa ja sävellystä Ruth Crawford Seegerin johdolla.
Finen 1920-luvun lopun tuotannossa painopiste on kamarimusiikissa. Nämä kappaleet ovat kontrapunktisia ja dissonoivia sekä Crawfordilta ja Henry Cowellilta tyylillisiä vaikutteita osoittavia. Vuonna 1931 Fine siirtyi New Yorkiin, jossa toimi tanssiteatterin pianistina. Samana vuonna hänen musiikkiaan kuultiin Hampurissa konsertissa, joka oli omistettu naissäveltäjien teoksille. Fine edusti siellä Crawfordin kanssa Yhdysvaltoja. Vuonna 1934 Fine pääsi Roger Sessionsin sävellysoppilaaksi, ja vähitellen hän siirtyi vähemmän dissonoivaan ilmaukseen. Hänellä oli yhteyksiä johtaviin koreografeihin, ja hänen tuotantoonsa kuuluukin useita tanssiteoksia. Näistä ensimmäinen on Doris Humphreylle sävelletty The Race of Life (1937). Muita esimerkkejä tästä genrestä ovat Charles Weidmanille sävelletty Opus 51 (1938), Martha Grahamille sävelletty Alcestis (1960) ja José Limónille sävelletty My Son, My Enemy (1965).
Vuonna 1977 Fine sai National Endowment for the Artsilta tilauksen, joka johti oopperan The Women in the Garden säveltämiseen. Teos kantaesitettiin vuonna 1978. Se koostuu kuvitellusta kohtaamisesta Emily Dickinsonin, Isadora Duncanin, Gertrude Steinin ja Virginia Woolfin välillä. Libretto perustuu lainauksiin näiden kirjailijoiden tuotannoista. Toinen ooppera oli multimediateokseksi nimitetty Memoirs of Uliana Rooney (1994), jonka tilasi Dallasin ooppera.
Fine oli mukana perustamassa American Composers Alliancea vuosina 1938 ja toimi sen varapuheenjohtajana vuosina 1961–1965. Hän opetti 1940-luvulla New Yorkin yliopistossa ja Juilliard School of Musicissa. Vuosina 1953–1960 hän oli Rothschild Foundationin musiikillinen johtaja. Vuodesta 1964 hän opetti Vermontin Bennington Collegessa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1987. Vuoden 1989 haastattelussa The New York Timesissa Fine ilmaisi toiveen, että "naissäveltäjä"-termiä ei enää kauan tarvittaisi; tässä hän yhtyi muiden muassa Miriam Gideonin ja Shulamit Ranin näkemyksiin. Fine totesi naisten tulleen hyväksytyiksi muissakin taiteenlajeissa ja huomautti, että "runoilijattaristakaan" ei enää puhuta.
Fine otettiin vuonna 1979 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi, ja hän sai Guggenheim-stipendin sävellyksessä vuonna 1980. Hänen viisiosainen Edvard Munchin maalauksiin perustuva teoksensa Drama for Orchestra eteni Pulitzer-finaaliin. Teoksen tilasi ja esitti San Franciscon sinfoniaorkesteri osana hänen työnsä viikon mittaista retrospektiiviä vuonna 1983.
Fine kuoli 86-vuotiaana auto-onnettomuuden uhrina.
Aiheesta muualla

IMSLP: Vivian Fine: nuotteja
Viralliset sivut (englanniksi)