stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asklipieío (Ródos)

| Asklipieío Ασκληπιείο |
| --- | --- |
 Kímisis Theotókou -kirkko Asklipieíossa.
 Asklipieío
 Koordinaatit: 36°4′18″N, 27°55′50″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Ródos
Kunnallisyksikkö:  Nótia Ródos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  6901090401
Väkiluku (2011):  483
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asklipieío (kreik. Ασκληπιείο; kath.kreik. Ασκληπιείον, Asklipieíon) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Nótia Ródoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Nótia Ródoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 483 (vuonna 2011).
Asklipieíon johanniittalinnan rauniot.
Kylä sijaitsee Lárdoksen ja Gennádin kylien välissä. Rodoksen kaupunkiin on matkaa kylästä 64 kilometriä. Asklipieío muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ασκληπιείου, Topikí Koinótita Asklipieíou), johon kuuluu varsinaisen Asklipieíon kylän lisäksi Kiotárin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 646.
Kreikkalaisen mytologian lääkintätaidon jumala, Asklepios, syntyi tarun mukaan Asklipieíossa. Kylässä olikin antiikin aikana parantola, jossa työskenteli parantajien lisäksi pappeja. Parantolaan tehtiin pyhiinvaellusmatkoja eri puolilta kreikkalaista maailmaa. Nykyisin parantola on raunioina.
Asklipieíossa sijaitsee Johanniittain ritarikunnan rakentaman linnan rauniot sekä bysanttilaista arkkitehtuuria edustava Kímisis Theotókou -kirkko (Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko) 1000-luvulta. Kirkon sisätiloissa on freskoja, jotka ovat pääasiassa 1400-luvulla maalattuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asklipieío Wikimedia Commonsissa
Tietoa ja kuvia Asklipieíosta (englanniksi)
Lisää tietoa ja kuvia (saksaksi)
Asetonisyanohydriini

| Asetonisyanohydriini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksi-2-metyylipropaaninitriili
CAS-numero:  75-86-5
PubChem CID:  6406
SMILES:  CC(C)(C#N)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H7NO
Moolimassa:  85,106 g/mol
Sulamispiste:  –19 °C 
Kiehumispiste:  95 °C 
Tiheys:  0,932 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Asetonisyanohydriini (C4H7NO) on syanohydriineihin kuuluva orgaaninen yhdiste.  Ainetta käytetään polymeeriteollisuudessa metyylimetakrylaatin ja polymetyylimetakrylaatin valmistuksessa ja orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa muun muassa lääkeaineita. 
Yhdisteestä käytetään myös nimiä 2-hydroksi-2-metyylipropioninitriili, 2-metyyli-laktonitriili, 2-syanopropaani-2-oli ja p-hydroksi-isobutyronitriili.
Ominaisuudet

Asetonisyanohydriini on huoneenlämpötilassa väritöntä karvasmantelin hajuista nestettä. Yhdiste liukenee veteen, mutta hydrolysoituu helposti erityisesti emäksisissä olosuhteissa muodostaen asetonia ja vetysyanidia. Tämän vuoksi asetonisyanohydriini voidaan stabiloida pienellä määrällä rikkihappoa. Yhdiste liukenee hyvin myös etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin ja heikommin eetteriin. Asetonisyanohydriini muodostaa komplekseja useiden siirtymämetallien kanssa.
Valmistus ja käyttö

Asetonisyanohydriiniä valmistetaan asetonin ja vetysyanidin välisellä reaktiolla tyypillisimmin jatkuvatoimisena prosessina. Reaktio on tyypiltään nukleofiilinen additio karbonyyliryhmään ja reaktiossa käytetään emäksistä katalyyttiä kuten natriumhydroksidia, kaliumhydroksidia tai kaliumkarbonaattia. Muodostuvasta tuotteesta poistetaan reagoimattomat lähtöaineet strippaamalla.
Asetonisyanohydriinin tärkein yksittäinen käyttökohde on polymeeriteollisuudessa metyylimetakrylaatin valmistus. Yhdiste reagoi väkevän rikkihapon kanssa muodostaen ensin metakryyliamidisulfaatiksi, joka reagoi metanolin kanssa muodostaen tuotteena metyylimetakrylaattia. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat muiden syanohydriinien synteesi, lääkeaineiden ja lääkeaineiden valmistuksessa tarvittavien kemikaalien kuten etyyli-2-hydroksibutanoaatin tuotanto. Lisäksi ainetta voidaan käyttää eräiden metallien puhdistamisessa ja erottamisassa ja hyöteismyrkkynä.
Myrkyllisyys

Asetonisyanohydriini on hyvin myrkyllinen yhdiste ja vastaa myrkyllisyydeltään vetysyanidia. Yhdisteen LD50 rotilla suun kautta on 18,65 mg/kg. Aineen myrkyllisyys johtuu sen hajoamistesta eläinten elimistössä vetysyanidiksi. Aineelle altistumisesta voi seurata hengitysvaikeuksia, huonovointisuutta, kouristuksia, sydämen rytmisäiriöitä tajuttomuus ja jopa kuolema.
Aiheesta muualla

DrugBank: Acetone Cyanohydrin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Acetone cyanohydrin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Acetone cyanohydrin (englanniksi)
ChemBlink: Acetone cyanohydrin (englanniksi)
Arvajanjoen valuma-alue

Arvajanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.26) on Kymijoen vesistön (14) Suur-Päijänteen alueessa (14.2) sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Valuma-alueen vedet virtaavat alas Arvajan reittiä myöten ja laskevat Päijänteeseen Arvajankoskessa. Päijänne kuuluu Päijänteen alueeseen (14.22).
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Arvajanjoen valuma-alueen pinta-ala on 259,75 neliökilometriä ja sen järvisyys on 13,51 %. Vesistöviranomaisten VALUE- verkkopalvelu antaa pinta-alaksi 263 neliökilometriä. Valuma-alueen koko on noin 25 kilometriä pitkä ja noin 20 kilometriä leveä. Se sijaitsee Kymijoen vesistön länsilaidalla ja sillä on yhteinen vedenjakaja Kokemäenjoen vesistön (35) kanssa. Kokemäenjoen vesistö ulottuu valuma-alueen länsi ja lounaispuolelle. Muissa suunnissa sitä ympäröi Päijänteen alueeseen (14.22) kuuluvia valuma-alueita ja lännessä Päijänteen lähialueen (14.221) vesistöjä. Näitä pienempiä valuma-alueita ovat pohjoisessa Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueen (14.226), kaakossa Iso-Pihlajajärven valuma-alueen (14.225) ja etelässä Lummennen ja Vesijaon valuma-alueen (14.25) valuma-alueet. Arvajanjoen valuma-alue sijaitsee Pirkanmaan Kuhmoisten ja Keski-Suomen Jämsän alueilla.
Yleistä > Pääuoman kulun määritys ja pituus > Arvajan reitti

Joki laskee Päijänteen Arvajanlahteen Arvajankoskessa. Se on Arvajan reitin alin osuus, joka on pituudeltaan vaatimattomat 350 metriä. Arvajan reitti alkaa Isojärvestä ja se muodostuu 8 koskijaksosta ja 17 järvestä tai suvantoaltaasta . Ne ovat yläjuoksulta lueteltuina Kivikoski, Koekeskinen, Kotakoski, Kotajärvi, Linkinkoski, Iso Savijärvi–Alainen Savijärvi, Kukkostenjoki, Kukkolammi, Kelkäte, Jokelanjärvi, Puukoistenkosket, Pälämä, Lammi, Kähöjoki, Riihijärvi, Kassalansalmi, Kaijanjärvi, Syväsalmi, Pirttijärvi, Kapalokoski, Kapalojärvi, Lehmijärvi ja Arvajankoski. Arvajan reitin pituus on 18,4 kilometriä  (tai 19 km ) ja korkeusero Isojärvestä Päijänteeseen on 41 metriä.
Yleistä > Pääuoman kulun määritys ja pituus > Pääuoma

Edellä selitetty Arvajan reitti muodostaa valuma-alueen pääuoman alajuoksun, joka sijaitsee vesistöalueissa Arvajan alue (14.261) ja Pälämän alue (14.262). Pääuoman yläjuoksu sisältyy Isojärven valuma-alue (14.263), jonka valuma-alue on vielä niinkin suuri kuin 156,02 neliökilometriä . Isojärvellä viranomaisten vesireittikaaviossa Kiviselällä yhtyy Isojärvenlahden ja Janaselän suunnilta tulevat reitin toisiinsa. Niiden valuma-alueiden pinta-alat ovat vastaavasti 34 ja 122 neliökilometriä. Kun viranomaisten vesireiteillä ei Vahterinsalmessa ole valuma-aluetta määrtetty, jää pääuoman vaihtoehdoksi Vahterinsalmen tai Ouninpohjan suunta. Vain Ouninpohjalle johtaa tilastoitava vesireitti ja sen pinta-ala järvialtaan ulkopuolella on 29 neliökilometriä. Tässä ei oteta lopullisesti kantaa, kumpi latvareitti kuuluisi viralliseen pääuomaan. Kummankin reitin pituus järvenselkiä pitkin olisi kartoista mitattuna yli 17 kilometriä ja Ouninpohjan metsäpuroja pitkin lisäksi 7,4 kilometriä. Pääuoman pituus on Päijänteeltä Isojärven pohjoisrannoille noin 36 kilometriä ja mahdollisen metsäpuron reitin kanssa yli 43 kilometriä.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Arvajan alue (14.261)
Pälämän alue (14.262)
Virtalanojan valuma-alue (14.264)
Isojärven valuma-alue (14.263)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 82,4 %, maatalousalueita 2,5 %, kosteikkoja ja soita on 0,2 % ja rakennettuja alueita on 2,1 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 12,7 %.
Alppo Asikainen

Martin Klein ja Asikainen Tukholman olympialaisissa
Alfred Johan (Alppo) Asikainen (2. marraskuuta 1888 Viipuri – 7. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Asikainen edusti painiseuroja Viipurin Tarmo ja Karjalan Tarmo.
Tukholman olympialaisten 1912 välisarjan mitaliottelussa Asikainen ja virolainen, Venäjää edustanut Martin Klein painivat ennätykselliset 11 tuntia 40 minuuttia. Lopulta loppuottelupaikka ratkaistiin 5 minuutin mattopainilla, jonka Klein voitti. Ruotsalaiset järjestäjät ohjasivat uupuneen Kleinin heti ottelun jälkeen sarjan finaaliin kohtaamaan Ruotsin Claes Johanssonin. Klein kuitenkin luopui ja tyytyi hopeaan.
Alppo Asikaisen poika Toivo Asikainen oli jalkapalloilija, joka voitti Suomen mestaruuden vuonna 1940 ja pelasi kahdessa A-maaottelussa.
Saavutuksia

Olympiapronssia Tukholma 1912 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 75 kg)
Maailmanmestari Helsinki 1911 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 83 kg)
Suomen mestari 1910 (83 kg)
Aiheesta muualla

Juha Kanerva: / Asikainen, Alpo (1888 - 1942) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Alpo Asikainen Estofilia.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Werner Freyberg

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Friedrich Wilhelm Werner Freyberg (29. heinäkuuta 1902 Leipzig – 15. tammikuuta 1973 Leipzig) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Freyberg pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1926–1928 yhteensä neljä ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kahdessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Hans-Georg von Friedeburg

Alfred Jodl allekirjoittaa antautumisasiakirjan. Friedeburg kuvassa oikealla.
Hans-Georg von Friedeburg (15. heinäkuuta 1895 – 23. toukokuuta 1945) oli amiraali, natsi-Saksan sukellusvenelaivaston sijaiskomentaja ja Kriegsmarinen viimeinen päällikkö.
Huolimatta juutalaisesta isoäidistään, Friedeburg oli varhainen natsien kannattaja, ja Heinrich Himmler suojeli häntä mahdollisilta juutalaisvastaisilta toimilta. Friedeburg teki lupaavan uran laivastossa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja hänet nimitettiin natsien U-sukellusvenelaivaston sijaiskomentajaksi syyskuussa 1941. Hän valvoi U-veneiden harjoittelua ja sukellusvenetukikohtia Ranskassa ja järjesteli myöhemmin U-veneiden vartiolinjoja Keski-Atlantille, jossa niiden oli tarkoitus etsiä ja tuhota liittoutuneiden saattueita. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi vuonna 1942. Friedeburg sai U-venelaivaston komennukseensa seuraavan vuoden helmikuussa. Hänet palkittiin ritariristillä 17. tammikuuta 1945. Hän seurasi Karl Dönitziä Kriegesmarinen komentajana, kun tästä tuli Saksan valtakunnanpresidentti Adolf Hitlerin itsemurhan jälkeen (kuten Hitlerin testamentissa määrättiin). Friedeburg ylennettiin kenraaliamiraaliksi 1. toukokuuta 1945.
Friedeburg sai käskyn Dönitziltä varhain toukokuussa 1945 neuvotella liittoutuneiden kanssa. Hän saapui kenraali Bernard Montgomeryn päämajaan Lüneburgissa Saksassa 2. toukokuuta, ja allekirjoitti virallisen asiakirjan antautumisesta koko Saksan laivaston, saksalaisten johtajien ja joukkojen puolesta Pohjois-Euroopassa. Antautuminen tuli voimaan keskiyöllä 8.–9. toukokuuta 1945.
23. toukokuuta 1945 liittoutuneet ilmoittivat Friedeburgille, että hänet pidätetään sotavankina muiden Saksan korkeimman sotilasjohdon upseerien lailla. Hän teki itsemurhan ottamalla myrkkyä vielä samana päivänä.
Käännös suomeksi
Arthur Freed

Arthur Freed vuonna 1964.
Arthur Freed, alk. Arthur Grossman (9. syyskuuta 1894 Charleston – 12. huhtikuuta 1973 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen sanoittaja ja elokuvatuottaja. Hän voitti kaksi Oscar-palkintoa elokuvilla Pariisin lumoissa (1951) ja Gigi (1958). Muita hänen tuottamiaan elokuvia ovat Me villissä lännessä (1943), Juna kulkee länteen (1946) , Sinun kanssasi kahden (1948), Lumottu laakso (1954) ja Laulavat sadepisarat (1952). Sanoittajana hän työskenteli paljon yhteistyössä säveltäjä Nacio Herb Brownin kanssa. Freedin tunnetuimpiin sanoituksiin kuuluvat ”Singin’ in the Rain”, ”Temptation”, ”All I Do Is Dream of You”, ”You Are My Lucky Star” ja ”Good Morning”. Freed valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972.
Aiheesta muualla

Arthur Freed Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Asetoni

| Asetoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  2-propanoni, dimetyyliketoni
CAS-numero:  67-64-1
PubChem CID:  180
SMILES:  CC(=O)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6O
Moolimassa:  58,09 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  −94,9 °C (178,2 K)
Kiehumispiste:  56,3 °C (329,4 K)
Tiheys:  0,79 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Täysin liukeneva veteen Liukenee etanoliin, metanoliin, bentseeniin ja kloroformiin
   
Asetoni (myös 2-propanoni, propanoni, dimetyyliketoni, kemiallinen kaava C3H6O) on yksinkertaisin ketoniyhdiste. Asetoni on normaaliolosuhteissa väritön ja helposti syttyvä tunnusomaisen hajun omaava neste. Orgaanisena yhdisteenä se liukenee eetteriin, mutta pienen kokonsa ja ketoniryhmän ansiosta myös veteen ja etanoliin. Asetoni haihtuu erittäin nopeasti. Sen leimahduspiste on -18 °C ja itsesyttymislämpötila 465 °C.
Asetoni on erittäin heikko happo ja sen happovakion kymmenkantainen negatiivinen logaritmi pKa=19,3. Happamuus johtuu resonanssin stabiloimasta konjugaattiemäksestä. Toisessa resonanssimuodossa elektronegatiivinen happiatomi stabiloi negatiivisen varauksen.
Asetonin konjugaattiemäksen resonanssimuodot
Asetonia lasipullossa
Käyttö

Asetonia käytetään lähinnä liuottimena ja yleisesti orgaanisissa synteeseissä sekä laboratoriokemikaalina. Sitä valmistetaan hapettamalla 2-propanolista. Asetonia on muun muassa kynsilakanpoistoaineessa ja tinnerissä.
Valmistus

Asetonia on aiemmin tuotettu asetaattien kuivatislauksella. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä alettiin tuottaa Britanniassa teollisesti asetoni-butanoli-etanoli-käymisen avulla (ABE), jota jo Louis Pasteur ja F. Schardinger olivat käyttäneet, maissin ja hevoskastanjoiden tärkkelyksestä Chaim Weizmannin eristettyä Clostridium acetobutylicum -bakteerin.
Nykyisin asetonia tuotetaan pääasiassa propeenista. Pääasiallinen valmistusmenetelmä on kumeeniprosessi, jossa ensin tuotetaan bentseeniä propeenilla alkyloimalla kumeenia (isopropyylibentseeni). Kumeeni hapetetaan hapen avulla kumeenihydroperoksidiksi, joka taas hajotetaan niin sanotulla Hock-toisiintumisella happamissa olosuhteissa asetoniksi ja fenoliksi.
Ketoosissa ihmisen elimistö tuottaa asetonia. Asetonin haju on yksi ketoosin tuntomerkeistä.
Terveysvaarat

Asetoni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Suuret asetonipitoisuudet voivat aiheuttaa nenän, nielun ärsytystä ja silmien kirvelyä ja erittäin suuret pitoisuudet heikkoutta, päänsärkyä, väsymystä, pahoinvointia ja  mahdollisesti jopa tajuttomuuden ja kuoleman. Mikäli asetonia menee silmään, se voi aiheuttaa sidekalvontulehduksen tai jopa sarveiskalvon vaurion. Asetonin joutuessa iholle, iho kuivuu. Muutaman desilitran nielemisestä aiheutuu tajuttomuus. On todettu, että päivittäinen asetonihöyryn suurille pitoisuuksille altistuminen aiheuttaa pohjukaissuolen, mahalaukun ja hengitysteiden tulehdusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Asetonin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 26.12.2014.
Asetonin kansainvälinen kemikaalikortti
Asetonin OVA-ohje (Arkistoitu – Internet Archive)
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Asetoni (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Acetone (englanniksi)
Human Metabolome Database: Acetone (englanniksi)
KEGG: Acetone (englanniksi)
ChemBlink: Acetone (englanniksi)
Asetonin myyntipakkaus
Roberto Frinolli

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Roberto Frinolli |  Roberto Frinolli |  Roberto Frinolli |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 400 metrin aidat |  |
Roberto Frinolli (s. 13. marraskuuta 1940) on entinen italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin aitajuoksu.
Frinolli sijoittui Tokion 1964 olympialaisten 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 50,7 s. Hänen maanmiehensä Salvatore Morale juoksi 0,6 sekuntia nopeammin ja sai pronssia. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Frinolli voitti 400 metrin aitajuoksussa kultaa ajalla 49,8 s. Hän osallistui myös 4 × 400 metrin viestijuoksuun, jossa Italian joukkue sijoittui kuudenneksi ajalla 3.06,5. Melbournen 1968 olympialaisissa hän oli aitajuoksun loppukilpailussa ainoa italialainen ja jäi viimeiseksi eli kahdeksanneksi ajalla 50,1 s.
Frenulum

Frenulum on pieni ihopoimu, kiinnitysside siittimen alapinnalla.
Frenulum (esinahan kiinnike) on pieni ihopoimu, eräänlainen kiinnitysside, siittimen alapinnalla, joka kiinnittää esinahan terskan alapintaan. Frenulumin sanotaan olevan siittimen herkin osa.lähde? Lapsuudessa tehdyissä ympärileikkauksissa frenulum usein poistetaan. Frenulumin ollessa liian lyhyt, kääntyy peniksen pää alaspäin esinahkaa taaksepäin venytettäessä. Esinahan kiinnikkeen tiukkuutta esiintyy noin 5 prosentilla ympärileikkaamattomista miehistä. Vaiva on korjattavissa frenuloplastiaksi kutsutulla lääketieteellisellä toimenpiteellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frenulum Wikimedia Commonsissa
Aruba

Aruba on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva maa ja saari Karibianmerellä Venezuelan edustalla. Sen asukasluku on 103 000 (2004) ja suurin kaupunki Oranjestad. Aruba on 193 neliökilometrin laajuinen melko tasainen saari. Saaren ilmasto on kuiva ja kuuma. Caquetio-intiaanit asuttivat Aruban noin vuonna 1000, ja espanjalaiset saapuivat sinne vuonna 1499. Eurooppalaiset jättivät Aruban pitkäksi aikaa rauhaan, kunnes Alankomaille vuonna 1636 siirtyneestä saaresta löydettiin 1820-luvulla kultaa. Kultaryntäys kesti noin sata vuotta, minkä jälkeen saari vaurastui öljynjalostusteollisuuden ansiosta. Nykyään matkailu on tärkein elinkeino.
Maantiede

Aruba sijaitsee Karibianmerellä Länsi-Intian saaristossa noin 29 kilometrin päässä Venezuelan Paraguanán niemimaasta. Saari on pinta-alaltaan 179 neliökilometriä, ja noin 32 kilometriä pitkä ja leveimmillään 10 kilometriä leveä. Aruba on tasainen saari, ja sen korkein kohta on 189 metrin korkuinen Mount Jamanota. Saarella on myös joitakin jyrkkärinteisiä yksittäisiä kukkuloita, joista korkein on 171 metrin korkuinen Hooiberg.
Aruban ilmasto on trooppinen. Päivän keskilämpötila on käytännössä ympäri vuoden 28 asteen tienoilla. Köppenin ilmastoluokituksessa Aruba sijaitsee puolikuivassa aroilmastossa. Saarella on selvä jako sade- ja kuivaankauteen. Sadekausi kestää syyskuulta tammikuulle ja kuivakausi helmikuulta kesäkuulle. Sateet ovat kuitenkin vähäisiä ympäri vuoden, ja vuotuinen sädemäärä on vain noin 450 millimetriä. Aruba sijaitsee Karibian hurrikaanivyöhykkeen eteläreunoilla, ja vain noin kerran sadassa vuodessa trooppinen hurrikaani aiheuttaa tuntuvaa vahinkoa saarella.
Historia

Aruban ensimmäiset asukkaat elivät saarella noin 4 000 vuotta sitten. Vaikka heistä ei ole löytynyt paljoakaan todisteita, puolinomadiset ihmiset elivät todennäköisesti pienissä ryhmissä ja käyttivät ravinnokseen kalaa, kotiloita ja kilpikonnia. Caquetio-intiaanit saapuivat saarelle noin vuonna 1000. Hekin olivat kalastajia, mutta he myös viljelivät maata.
Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat saarelle vuonna 1499. Alonso de Ojeda näki saaren todennäköisesti tutkiessaan Etelä-Amerikan pohjoisrannikkoa. Hän ei kunnolla dokumentoinut löytöään, mutta kutsui saarta nimellä ”la isla de los gigantes” (”jättiläisten saari”). Nimi olisi periaatteessa sopinut kaikkiin Karibian saariin, sillä niiden intiaaniasukkaat olivat tuolloin keskipituista eurooppalaista pidempiä. Ojedan retkikunnassa oli mukana myös Amerigo Vespucci, joka palattuaan Espanjaan kerskui löytäneensä muun muassa Etelä-Amerikan pohjoisrannikon saaret. Häntä onkin joskus pidetty ABC-saarien löytäjänä.
Espanjalaiset jättivät saaren pitkälti rauhaan, sillä sen ilmasto oli liian kuiva viljelyyn eivätkä he löytäneet saarelta etsimäänsä kultaa. Saaresta tuli kuitenkin merirosvojen piilopaikka. Kahdeksankymmenvuotisen sodan aikana 1636 Alankomaat otti Aruban, Bonairen ja Curaçaon haltuunsa. Niitä hallittiin alkuun Hollannin Länsi-Intian kauppakomppanian alaisuudessa. Yhdistyneen kuningaskunnan otti 1805 Aruban Napoleonin sotien aikana, kun Ranska oli vallannut Alankomaat. Napoleon kukistettiin Waterloon taistelussa 1815, ja Alankomaat sai Aruban takaisin 1816.
Aruban vauraus sai alkunsa kultaryntäyksestä, joka alkoi 1820-luvulla. Kultaryntäys päättyi 1916, kun kaivoksen pitäminen ei enää kannattanut. Aruban talous hiipui hetkellisesti, ja se perustui lähinnä aaloeiden viljelyyn. Pian kuitenkin löydettiin 30 mailin päästä Venezuelan Maracaibojärveltä öljyä. Aruba nähtiin sopivaksi paikaksi jalostaa öljyä, joten saarelle rakennettiin 1924 öljynjalostamo. Jalostamo houkutteli saarelle työntekijöitä Amerikoista ja Euroopasta. Se tuotti parhaimmillaan 400 000 barrelia öljyä päivässä. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset ottivatkin jalostamon kohteekseen, ja vuonna 1942 saksalaissukellusvene U-156 upotti neljä öljytankkeria satamassa. Tämän jälkeen Yhdysvallat alkoi puolustaa saarta eikä sinne tehty enää onnistuneita hyökkäyksiä.
Sodan jälkeen talous keskittyi edelleen öljynjalostukseen, mutta saarella alkoi tulla myös turisteja. Saaren viranomaiset alkoivat panostaa turismiin kuitenkin vasta 1985, jolloin jalostamo suljettiin maailmanlaajuisen öljyn ylituotannon takia. Saaresta tulikin nopeasti merkittävä turismikeskus, ja vaikka jalostamo avattiin uudelleen 1991 saarelaiset ovat jatkaneet panostusta myös turismiin.
Aruballa alettiin haaveilla itsenäisyydestä jo 1970-luvulla, äänestäjät olivat vuonna 1977 itsenäisyyden kannalla. Aruba erosi 1986 Alankomaiden Antilleista ja siitä tuli Alankomaiden kuningaskunnan autonominen osa. Tällöin alkanut prosessi, joka tähtäsi täyteen itsenäisyyteen 1996 keskeytettiin kuitenkin vuonna 1994 Aruban pyynnöstä.