stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ivan Bunin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Bunin Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Varvara Paštšenko (1870-1918), 1892
Ivan Bunin ja Vera Muromtseva, 1910-luku
Ivan Bunin ja hänen veljensä Julius (Juli) (1857-1921) 1890-luvun alussa
Kirjallisuusryhmä Sredan jäsenet: ylärivi vas.: Stepan Skitalets, Fjodor Šaljapin, Jevgeni Tšhirikov; alarivi vas: Maksim Gorki, Leonid Andrejev, Ivan Bunin, Nikolai Telešov.
Ivan Bunin 1890-luvun lopulla
Käärmeenpalvonta

Hygieia, terveyden ja puhtauden jumalatar.
Lääketieteen symboli - Asklepioksen sauva.
Käärmeenpalvonta tarkoittaa käärmeiden pitämistä pyhinä ja kunnioitettavina olioina. Uskomuksissa ja taikuudessa käärmeiden merkitys on ollut suurempi kuin minkään muun eläimen. Ne ovat olleet parannustaidon jumalien, kuten kreikkalaisten Asklepioksen ja egyptiläisten Serapiksen, tunnusmerkkinä ja niiden nahan vaihtaminen on toiminut nuortumisen ja uudelleensyntymisen vertauskuvana. Toisaalta kristinuskossa ja skandinaavisessa mytologiassa käärme edustaa paholaista. Käärmeiden vihaaminen on yleistä, mutta esimerkiksi Intiassa niitä pidetään loukkaamattomina.
Temppeleissään käärmeitä ovat palvoneet muun muassa asteekit sekä muinaiset egyptiläiset ja kreikkalaiset, joille käärmeet olivat ennen kaikkea hautojen vartijoita. Se liittyy yleismaailmalliseen käsitykseen käärmeen hahmossa esiintyvästä ihmisen sielusta, kuten vaikkapa Väinämöisen Tuonelan matkalla, josta Kalevalassa kerrotaan. Jotkut ovat uskoneet käärmeiden tuottavan onnea ja niitä on käytetty myös sairauksien parantamiseen. Käärmeet ovat olleet enne-eläiminä, toteemieläiminä ja falloksen vertauskuvina ne ovat liittyneet hedelmällisyyskulttiin. Karjalankannaksella käärmeiden uskottiin olevan kodinhaltijoita. Näitä haltijaeläimiä pidettiin elätteinä navetoissa, joissa niille tarjottiin maitoa. Toisaalta niiden arveltiin imevän maitoa suoraan lehmien utareista. Muualla niihin on liittynyt tarinoita käärmeistä noitien apueläiminä esimerkiksi sytyttämässä tulipaloja, kruunupäisistä käärmeistä, jättiläiskäärmeistä, käärmeiden käräjistä ja ihmisiä kiekkona pyörien takaa ajavista käärmeistä.
Jarl Köhler

Harald Jarl Fredrik Köhler (s. 7. maaliskuuta 1935 Helsinki) on suomalainen teollisuusjohtaja. Hän oli Finnboardin toimitusjohtaja 1979–1990 ja Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton toimitusjohtaja 1990–1996.
Köhler on ollut työurallaan pitkän linjan paperi- ja kartonkialan toimija. Hän aloitti Finnpapin myyntimiehenä 1950-luvun puolivälissä ja siirtyi 1960-luvun alussa Finnpapin edustajaksi Kairoon. 1960-luvun lopulla hän siirtyi Kairosta edelleen Finnpapin myyntijohtajaksi Lontooseen. Vuonna 1971 hänestä tuli Lontoon-yksikön toimitusjohtaja. Vuonna 1979 hän palasi Suomeen Finnboardin toimitusjohtajaksi.
Metsäteollisuuden vuorineuvokset halusivat Köhlerin johtamaan 1990-alussa kansainvälistyvän metsäteollisuuden suomalaista edunvalvontajärjestöä. Hänet nähtiin sopivaksi tehtävään pitkän kansainvälisen uransa ansiosta. Köhler on hoitanut lukuisia muitakin luottamustehtäviä muun muassa suomalais-englantilaisen kauppayhdistyksen, Citi-Bankin ja EVAn hallituksessa.
Köhler osallistui Yhdysvaltain-matkoillaan CSIS:n ja Bilderberg-ryhmän kokouksiin, tutustui muiden muassa Henry Kissingeriin ja toimi tämän Suomen-yhdyshenkilönä 1980-luvun alusta lähtien.
Kyökin puolella

| Kyökin puolella |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Risto Orko
Käsikirjoittaja:  Gustaf Molander Gösta Stevens Tancred Ibsen
Perustuu:  Sigrid Boon romaaniin Vi som går kjøkkenveien (1930), suom. Kyökin puolella (Porvoo: WSOY, 1931) ja Gustaf Molanderin siitä ohjaamaan elokuvaan Vi, som går köksvägen (1932)
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Charles Bauer Erik Blomberg Armas Hirvonen Uno Pihlström
Leikkaaja:  Risto Orko
Lavastaja:  Ville Salminen
Pääosat:  Helena Kara Tauno Majuri Eine Laine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  31. elokuuta 1940
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 134 713 mk
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helena Kara.
Kyökin puolella (ruots. Vi, som gå köksvägen) on Risto Orkon ohjaama mustavalkoinen suomalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1940. Se perustuu norjalaisen Sigrid Boon romaaniin Vi som går kjøkkenveien (1930) ja siitä tehtyyn ruotsalaiseen elokuvaan Vi, som går köksvägen (1932).
Elokuvan keskushahmo on hemmoteltu tehtailijan tytär Arja (Helena Kara), joka vedonlyönnin seurauksena päätyy Haukan kartanon sisäköksi. Poispilattuna pidetty mamselli haluaa näyttää kykenevänsä kotitaloustöihin. Komedia syntyy ajalle tuttuun tapaan roolihenkilöiden sijoittamisesta näille mahdollisimman outoon ympäristöön. Elokuvaa ei pidetty kokonaisuutena kovin erikoisena teoksena, mutta siinä kuultu iskelmä ”Sulle salaisuuden kertoa mä voisin” muodostui ikivihreäksi.
Kyökin puolella nähtiin Jyväskylässä Elohuvi-teatterin avajaisohjelmana. Sen ensiesitys oli elo-syyskuun vaihteessa 1940 Helsingin Kino-Palatsissa ja Scalassa sekä useissa maakuntateattereissa.
Tuotanto

Sigrid Boon romaani Vi som går kjøkkenveien ilmestyi suomeksi nimellä Kyökin puolella vuonna 1931. Romaaniin pohjautuvan ruotsalaisen elokuvan Vi, som går köksvägen on ohjannut Gustaf Molander niin ikään vuonna 1932. Samana vuonna valmistui myös elokuvan norjalainen versio Tancred Ibsenin ohjaamana. Risto Orkon ohjaus perustui Molanderin ja Ibsenin tekemään ja Gösta Stevensin kuvausasuun muokkaamaan käsikirjoitukseen, josta Paavo Jännes teki suomennoksen ja samalla käänsi roolihenkilöiden nimet suomenkielisiksi. Orko muutteli käsikirjoitusta vielä kuvausvaiheessa: hän muun muassa siirsi uimahallikohtauksen hiekkarannalle ja lisäsi tivolijakson.
Kyökin puolella valmistui poikkeusoloissa talvisodan molemmin puolin. Sen kuvaukset aloitettiin Tallinnassa lokakuussa 1939, mutta ne keskeytyivät sodan puhkeamiseen. Kuvauksia jatkettiin välirauhan aikana keväällä 1940. Haukan kartanoa esitti Espoonkartano. Muita kuvauspaikkoja olivat Hamina, Hanko, Tampere (tivoli), Helsingin Eläintarhan kilpa-ajorata ja Kloostrimetsan kilpa-ajorata Tallinnan Piritassa. Sisäkuvat otettiin Helsingin Munkkisaaren studioilla.
Ari Karman osaan oli alun perin kiinnitetty Olavi Reimas, mutta hän vammautui talvisodassa, ja tilalle tuli Tauno Majuri. Poikkeusolojen takia Kyökin puolella -elokuvan kuvaajat vaihtuivat useaan kertaan, eikä ketään heistä mainita alkuteksteissä. Kuvaajia oli yhteensä kuusi, heidän joukossaan Erik Blomberg, Armas Hirvonen ja Uno Pihlström. Elokuvassa on autenttisia näkymiä Eläintarhan ajoista.
Yleisömenestykseltään Kyökin puolella oli vuoden 1940 kolmanneksi paras.  Televisiossa Kyökin puolella esitettiin ensi kerran 1964. Vuoden 1977 televisioesityksessä se keräsi noin 2 100 000 katsojaa.
Musiikki

Elokuvan Kyökin puolella musiikin on säveltänyt George de Godzinsky ja laulut sanoittanut Ela eli Eine Laine. Kappaleista on jäänyt ikivihreänä elämään iskelmä ”Sulle salaisuuden kertoa mä voisin”. Se on myös elokuvan alkumusiikin pääteemana ja toistuu taustamusiikissa. Helena Karan laulukohtaus kuvattiin playbackina, itse kappaleen tulkitsi Elli Pihlaja. Lisäksi elokuvassa kuullaan Eine Laineen tulkitsemana laulu ”Tyttöni pienoinen” ja Helena Karan playbackina tulkitsema ”Öitteni haave”.
Arviot

Elokuva sai verrattain suopean vastaanoton kriitikoilta. Helsingin Sanomien kriitikko kirjoitti: ”Kotimaisten elokuvien usein silmiinpistävällekin heikkoudelle on anteeksiantavasti lausuttu: 'mutta meidän oloihimme nähden!' – – Kyökin puolella ei tällaista anteeksiantoa enää kaipaa, se pystyy kauttaaltaan tyydyttämään keskitasoa hieman vaateliaammankin katselijan.” Aamulehdessä kriitikko kiitti elokuvan toiminnallisuutta ja jouheasti etenevää juonta. Uuden Suomen arvostelija suhtautui nuivemmin: ”Kyökin puolella on ajanvieteromaanina melko korkeatasoinen, mutta elokuva jää keskinkertaiseksi.” Hän arvosteli äänityksen paikoin heikkoa tasoa.
Ilta-Sanomien kriitikko kirjoitti vuoden 1977 televisioesityksen yhteydessä, että elokuvassa on ”veikeätä romantiikkaa” ja ”huolettomia kauniita ihmisiä”. Kriitikko piti elokuvaa pikkuhauskana, osin jännittävänä ja näki siinä paikoin ajankuvaakin. Katso-lehdessä elokuvaa arvioitiin kaksitoista vuotta myöhemmin pinnalliseksi ja ”tekopirteäksi viihteeksi”. 2010-luvun kriitikko pitää elokuvan vahvimpana valttina ”viattoman veikeää” Helena Karaa.
Köyliön neljännes

Köyliön neljännes oli keskiajalla ja uudella ajalla Satakunnassa sijainnut hallintopitäjän osa eli neljänneskunta. Sen aluetta vastasi vuonna 1939 käytössä olleen kuntajaon mukaan Köyliön ja Säkylän kunnat sekä Yläneen kunnan kylät Yläne ja Heinjoki. Köyliön neljännes liitettiin Euran hallintopitäjään 1663–1664.
Kääriäiset

| Kääriäiset |
| --- | --- |
 Pensasrullakääriäinen (Pandemis heparana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kääriäismäiset Tortricioidea
Heimo::  Kääriäiset Tortricidae  Latreille, 1802
Alaheimot
 Kirjokääriäiset Olethreutinae  Kääriäiset Tortricinae  Vyökääriäiset Chlidanotinae 
Katso myös
   Kääriäiset Wikispeciesissä   Kääriäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kääriäiset (Tortricidae) on laaja, maailmanlaajuisesti yli 5 000 lajia käsittävä perhosheimo ja Tortricoidea-yläheimon ainoa heimo. Siihen kuuluvat lajit ovat enimmäkseen pienikokoisia, ja joidenkin toukat ovat huomattavia viljelyskasvien tuholaisia. Suomesta kääriäisiä on tavattu 402 lajia.
Kääriäisiä tavataan kaikilla mantereilla, mutta lajimäärä on suurin trooppisilla ja lauhkeilla alueilla. Aikuisten perhosten etusiipi on usein lähes suorakaiteen muotoinen, mikä johtuu siiven etureunan voimakkaasta kaartumisesta eteenpäin. Naaraan munanasetin on litteä, ja munat lasketaan usein pärekattomaisesti lomittain.
Monien kääriäislajien toukat tekevät ravintokasvinsa lehdestä käärön, jonka sisällä toukka on piilossa saalistajiltaan. Osa lajeista elää toukkavaiheensa kovertajina kasvien versojen tai siementen sisällä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kääriäiset – Tortricidae
UniProt: Taxonomy - Tortricidae (englanniksi)
Tortricid.net (englanniksi)
Eurasian Tortricidae (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q28953  Wikispecies: Tortricidae  ADW: Tortricidae  AFD: Tortricidae  BAMONA: Tortricidae  BioLib: 17323  BOLD: 425  BugGuide: 9524  EoL: 914  EPPO: 1TORTF  Fauna Europaea: 4189  Fauna Europaea (new): b5d5ffd6-500e-443d-8343-fa552883ef08  GBIF: 5343  iNaturalist: 47155  IRMNG: 103478  ITIS: 117856  NBN: NBNSYS0000161175  NCBI: 7139  NZOR: 0fc452e2-1cd2-44c3-ad88-c150bb1e3216  Open Tree of Life: 116636  Paleobiology Database: 134448  PPE: tortricidae  WoRMS: 989101
Kaarlo Kytö

Kaarlo Kytö 1930-luvun alussa.
Kaarlo Armand Kytö (22. helmikuuta 1902 Helsinki – 17. joulukuuta 1985 Pori) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Hänen uransa kesti yli puoli vuosisataa. Kydön näyttämötehtäviin kuului useita ensirakastajan rooleja.
Kytö sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1957.
Lapsuus ja nuoruus

Kaarlo Kydön vanhemmat olivat pannuseppä Antti Johan Kytö ja Maria Josefiina Mattila. Hän suoritti Helsingissä kansakoulun ja ammattikoulun, lisäksi hän opiskeli Helsingin Musiikkiopiston oopperaluokalla. Hänen laulunopettajiaan olivat Väinö Lehtinen, Väinö Forsman, Eino Rautavaara ja Riccardo Pettinella. Lausuntaa hän opiskeli Onni Savolan johdolla.
Ura > Teatteriura

Kytö aloitti näyttelijäharjoittelijana Sörnäisten Työväen Näyttämöllä kaudella 1917–1918, jonka jälkeen hän työskenteli näyttelijänä teattereissa eri puolilla Suomea; Koiton Näyttämö 1918–1920 ja 1921–1927, Oulun Työväen Näyttämö 1921, Kansan Näyttämö Helsingissä 1927–1929, Tampereen Työväen Teatteri 1929–1935 ja Helsingin Kansanteatteri 1935–1949, jossa hän toimi vuodesta 1941 lähtien myös ohjaajana. Uransa kahden viimeisen vuosikymmenen ajan Kytö työskenteli teatterinjohtajana neljän rannikkokaupungin teattereissa; Porin Teatteri 1949–1955, Kotkan kaupunginteatteri 1955–1959, Rauman Kaupunginteatteri 1959–1963 ja Vaasan Suomalainen Teatteri 1963–1969.
Kytö teki useita opintomatkoja kotimaansa ulkopuolelle: Italiaan, Saksaan ja Itävaltaan vuonna 1927, Saksaan jälleen 1931, Venäjälle 1933, Englantiin ja Ranskaan 1935 sekä Ruotsiin 1950.
Kaarlo Kydön näyttämötehtäviä olivat muun muassa Armand (kappaleessa Frasquita), Olinski (Sininen masurkka), Laertes (Hamlet) ja Ahmed Bey (Stambulin ruusu). Hänen erikoisalaansa olivat operetit ja "rakastelijan tehtävät". Useat teatteritaiteen klassiset sankariosat saivat tulkitsijansa Kydöstä, kuten Daniel Hjort, Othello ja Romeo (Romeo ja Julia). Kydön teatteriohjauksiin lukeutuivat muun muassa Saituri, Kesäyön unelma, Paljon melua tyhjästä ja Kuinka äkäpussi kesytetään.
Kytö oli mukana myös opetustyössä. Hän opetti Tampereen Työväenopistossa näyttämötaidetta ja kaunolukua 1930–1934. Vuosina 1962–1963 hän opetti suullista esitystaitoa Rauman opettajaseminaarissa. Lisäksi hän luennoi Vaasan Työväenopistossa 1963–1969.
Ura > Elokuvaura

Valkokankailla Kytö debytoi vuonna 1926. Hän näytteli ruotsalaisessa mykkäelokuvassa Fänrik Ståls sägner / del II ja suomalaisessa Teuvo Puron mykkäelokuvassa Meren kasvojen edessä. Ruotsalaiselokuva on säilynyt jälkipolville. Vuosina 1932–1944 Kytö näytteli kuudessatoista suomalaisessa äänielokuvassa. Erityisen käytetty näyttelijä hän oli 1930-luvun loppupuoliskolla. Huomattavia elokuvarooleja olivat muun muassa Koskenalustan Antti Valentin Vaalan elokuvassa Koskenlaskijan morsian vuonna 1937 ja miespääosa Roland af Hällströmin maalaisdraamassa Paimen, piika ja emäntä vuonna 1938. Seitsemän veljeksen elokuvataltioinnissa 1939 Kydöllä oli Aapon rooli. Vuonna 1941 hänellä oli sivuosa menestyselokuvassa Kulkurin valssi. Kaarlo Kydön elokuvaura päättyi arkkitehti Taiston roolilla Lea Joutseno -komediassa Dynamiittityttö 1944.
Ura > Levylaulajan ura

Heleän tenoriäänen omannut Kaarlo Kytö levytti useita lauluja lähinnä 1930-luvun alussa, kuten Kuutamo Laatokalla, Lumottu puutarha, Länsirintamalta ei mitään uutta, Revontulten maa ja Tammerkoski. Hän levytti myös duettoja Georg Malmsténin kanssa; niihin kuuluivat muun muassa Oskar Merikannon sävellys Onnelliset ja Vanha joululaulu. Kytö levytti myös salanimellä Kalle Kiljunen.
Yksityiselämä

Kaarlo Kytö avioitui Kerttu Onerva Kalliomäen kanssa vuonna 1928. Pariskunnalle syntyi poika Kalevi 1933. Liitto päättyi eroon 1949. Vuonna 1953 Kytö avioitui Else Emilia Heinosen kanssa.
Filmografia

Meren kasvojen edessä (1926)
Fänrik Ståls sägner / del II
Kuisma ja Helinä (1932)
VMV 6 (1936)
Miehen kylkiluu (1937)
Koskenlaskijan morsian (1937)
Ja alla oli tulinen järvi (1937)
Syyllisiäkö? (1938)
Paimen, piika ja emäntä (1938)
Markan tähden (1938)
Vänrikki Stoolin tarinat (1939)
Seitsemän veljestä (1939)
Halveksittu (1939)
Eulalia-täti (1940)
Kulkurin valssi (1941)
Neljä naista (1942)
Miehen kunnia (1943)
Dynamiittityttö (1944)
Käyttäjätuotanto

Käyttäjätuotanto (engl. produsage) on Web 2.0 -ympäristössä tapahtuva yhteisöllinen tapa jalostaa tietoa. Termin on esitellyt australialainen Axel Bruns kirjassaan Blogs, Wikipedia, Second Life, and Beyond from Production to Produsage, joka on julkaistu alkuvuodesta 2008. Käyttäjätuotannon syöte on sisältö ja sen tulos on jalostunut sisältö. Käyttäjätuotanto-termi on lähes synonyymi termille joukkouttaminen (engl. crowdsourcing), joka tarkoittaa yrityksen tehtävien ulkoistamista asiakkaiden suoritettavaksi niin, että molemmat saavat lisäarvoa.
Käyttäjätuotanto-termin esiin tuonut Axel Bruns.
Kuvaus

Käyttäjätuotanto perustuu ajatukseen kollektiivisesta älykkyydestä (engl. collective intelligence). Kollektiivinen älykkyys on suuren yhteisön jäsenten yhdessä muodostama tietämysvarasto. Yksittäisen kollektiivin jäsenen tiedonmuru on lähes merkityksetön, mutta kun riittävän suuri määrä "hyönteismieliä" ("pesämieliä") (engl. hive mind) toimii yhdessä ja yhdistää tiedonmurut, tulokset voivat olla merkittäviä. Käyttäjätuotanto on sitä tehokkaampaa, mitä suurempi on siihen osallistuvien aktiivisten käyttäjätuottajien lukumäärä.
Perinteinen teollisuustuotanto ei ole osallistuttanut kuluttajaa tuotteiden suunnitteluun, vaan kuluttajan rooli on "kuluttaa" teollisesti tuotettua fyysistä esinettä. Internetin käyttö muutti kuluttajan roolin käyttäjäksi, jolloin tuotteen valinnan suhteen syntyi valinnanvapaus, ja rooli ei ollut enää aikaisemman tavoin täysin passiivinen. Web 2.0 -toiminta-alusta mahdollisti internetkäyttäjän aktiivisen roolin sisällön jalostajana. Käyttäjätuotanto voi tapahtua liikevoittoa tavoittelevassa organisaatiossa tai liikevoittoa tavoittelemattomassa organisaatiossa. Molemmissa tapauksissa käyttäjätuottajan on koettava saavansa henkilökohtaista hyötyä osallisuudestaan.
Käyttäjätuotanto noudattaa käyttäjätuotanto-etikettiä, joka on netiketin muunnos. Käyttäjätuontantoetiketin tarkoituksena on säilyttää yhteisöllisyys. Tässä suhteessa käyttäjätuotanto ei eroa perinteisestä kasvokkais tehtävästä ryhmätyöstä. Käyttäjätuotantoon osallistuvan on tunnettava käyttämänsä alustan toimintatavat.
Käyttäjätuotannon menetelmiä voidaan käyttää yhtenä työvälineenä ja -tapana perinteisissä organisaatioissa tavanomaisten tietoperustaisten toimintaprosessien tehostajana. Sen periaatteet noudattavat ohjelmistotekniikassa käytettäviä ketteriä menetelmiä. Viestintä ja tiedonvaihto ovat välitöntä ja nopeaa toimintaa, ja kaikki ovat yhteisössä tasavertaisia.
Käyttäjätuotannon suurin ongelma on internetkäyttäjien jääminen passiivisiksi. On esitetty tilastoja, että käyttäjätuotantoympäristöissä toimivista yksi prosentti jalostaa sisältöä, yhdeksän prosenttia kommentoi sisältöä ja 90 prosenttia on sisällön kuluttajia. Lähes yhtä suuri ongelma käyttäjätuotannon kannalta on tekijänoikeuksien tiukka soveltaminen. Myös asiantuntijoiden osallistumattomuutta pidetään käyttäjätuotannon ongelmana.
Aiheesta muualla

Produsage.org
Kärsäkorennot

| Kärsäkorennot |
| --- | --- |
 Vyöskorpionikorento (Panorpa communis), koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Kärsäkorennot Mecoptera  Hyatt & Arms, 1891
Heimot
 Apteropanorpidae  Vaaksiaiskorennot Bittacidae  Lumikorennot Boreidae  Choristidae  Eomeropidae  Meropeidae  Nannochoristidae  Skorpionikorennot Panorpidae  Panorpodidae 
Katso myös
   Kärsäkorennot Wikispeciesissä   Kärsäkorennot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärsäkorennot (Mecoptera) on noin 750 lajia maailmanlaajuisesti käsittävä pieni hyönteislahko. Suomessa on tavattu seitsemän lajia.  Useimmat lajit ovat petohyönteisiä.
Nykyiset kärsäkorennot ovat jäänteitä hyvin vanhasta ja aikanaan monimuotoisesta hyönteislahkosta, sillä kärsäkorentoja esiintyy fossiilisena jo permikautisissa kerrostumissa. Lahkoa edustavien sedimentteihin hautautuneiden fossiilien määrä on tavattoman suuri ja monipuolinen. Aineistoa löytyy runsaasti permi-, trias- ja jurakausilta erilaisten nimettyjen fossiilisten lajien määrän ollessa lähes 750, joskin osa näistä lienee synonyymejä. Liitukauteen mennessä lahkon diversiteetti vähenee huomattavasti. Vastaavasti nuoremmat, meripihkaan fossiloituneet kärsäkorennot ovat harvinaisia.
Molekyylibiologisten vertailujen perusteella kirput ovat kärsäkorentojen sisarryhmä.
Ulkonäkö ja koko

Kärsäkorennot ovat saaneet nimensä voimakkaasti pidentyneestä ja alaspäin suuntautuneesta pään etuosasta, jonka päässä sijaitsevat purevat suuosat. Verkkosilmät ovat suuret ja tuntosarvet pitkät, yleensä enemmän kuin puolet ruumiin pituudesta. Myös jalat ovat pitkät. Osalla lajeista siivet ovat surkastuneet. Jos korennolla on kuitenkin siivet, ne ovat huomattavasti takaruumista pidemmät, mistä myös lahkon tieteellinen nimi juontaa juurensa (kreikkaa: meco pitkä, pteron siipi). Etu ja takasiivet ovat suunnilleen samankokoiset ja levätessään korento pitää niitä vaakatasossa takaruumiin päällä. Skorpionikorennoilla koiraan takaruumiin kärki on muuntunut pihtimäiseksi ulokkeeksi. Kärsäkorennot ovat noin 2,5 cm:n pituisia.
Lisääntyminen

Kosintamenot ovat usein monimutkaisia. Koiras tekee syljestä pallon jota naaras syö parittelun aikana. Naaras munii maahan. Toukat muistuttavat kovakuoriaistoukkia; ne elävät maaperässä ja syövät kuollutta orgaanista materiaalia. Toukkavaiheita on kolmesta neljään. Toukat menevät koteloituessaan maan alle. Muodonvaihdos on täydellinen. Kotelosta kuoriutuu aikuinen alku- tai keskikesällä.
Lajit Suomessa

Suomesta on tavattu seitsemän kärsäkorentolajia. Suomen lajien uhanalaisarvioinnin 2010 mukaan yksikään lajeista ei ole uhanalainen, mutta yksi on katsottu silmälläpidettäväksi (NT).
Lajit ovat systemaattisessa järjestyksessä.
heimo skorpionikorennot Panorpidae
lasiskorpionikorento Aulops alpina NT
vyöskorpionikorento Panorpa communis
tummavyöskorpionikorento Panorpa vulgaris
harmaaskorpionikorento Panorpa cognata
täpläskorpionikorento Panorpa germanica
kaakonskorpionikorento Panorpa hybrida
heimo lumikorennot Boreidae
lumikorento Boreus westwoodi