Antti Rannanjärvi
Viljavarkaus

Talvella 1867 Antti Rannanjärvi murtautui häjyjoukkionsa kanssa lukkari Flinkin ja maakauppias Stenforsin vilja-aittaan. Murtovarkauden toteuttamista edelsi pitkällinen suunnittelu ja sopivan hetken odottelu. Kyseinen vilja-aitta oli erityisen houkutteleva ryöstökohde, koska se oli normaalia suurempi ja sijaitsi etäällä silminnäkijöistä. Lisäksi moraalinen este oli pieni, koska viljan omistajat olivat varakkaita miehiä ja vilja oli tarkoitus myydä huonona viljavuotena kalliilla eteenpäin. Suurempi este oli aitan vahva lukko, jonka tiirikoimiseen ei taito riittänyt. Viljavarkaat päätyivät siis koko oven irrottamiseen, johon Rannanjärvi hankki erikoisvalmisteisen sahan langoltaan.
Varsinainen operaatio aloitettiin 30. tammikuuta vastaisena yönä. Rosvojoukkio lähti Rannanjärven talosta, mutta Rannanjärvi jäi itse johtamaan operaatiota etäältä. Joukkioon kuuluivat ainakin Rannanjärven poika Juha Rannanjärvi sekä veli Tuomas "pikku-Tuppu" Lööpär, itsellinen Antti Uitto ja renki Kristian Myllykoski. Ovi irrotettiin poralla ja erikoissahalla, mutta toimenpide kesti niin kauan, että viljojen varastaminen jätettiin toiseen kertaan. Sama porukka teki uuden reissun 5. helmikuuta. Alkoi sopiva lumipyry, joka peittäisi varkaiden jäljet. Varkaat täyttivät rekensä ruisviljalla ja jättivät arvottomammat ohrat paikoilleen. Varastetut viljat kätkettiin läheisen Naaraluoman rantaan, josta ne noin viikon kuluttua käytiin hakemassa.
Koska viljavarkaus oli onnistunut ja jäänyt huomaamatta, päätettiin loputkin viljat käydä varastamassa. Uusi lumipyry alkoi 11.helmikuuta, jolloin viljavarkaat lähtivät taas matkaan. Tällä kertaa mukana oli myös Antti Isotalon rikollisjoukko. Rannanjärven joukkoa täydensi renki Antti Pelttari. Isotalo pysyi Rannanjärven tavoin kotonaan laittaen asialle talollinen Kustaa Erkinpoika Ekoluoman ja tämän torpparin Kustaa Abrahaminpoika Ekoluoman. Nyt vilja-aitasta vietiin viimeisetkin viljat, joista puolet vietiin Rannanjärveen ja puolet Isotaloon. Edellisestä kerrasta poiketen jälkiä ei enää jaksettu peitellä eikä viljoja viety piilopaikan kautta.
Murtovarkaus paljastui viimein 15. helmikuuta. Maakauppias Stenfors oli käynyt tutkimassa rikospaikan jo aamulla, mutta palasi myöhemmin lautamies Gabriel Alaviitalan kanssa tekemään perusteellisemman tutkimuksen. Aitassa ja sen ympäristössä oli suurella joukolla tehdyn varkauden jälkiä, jotka eivät jättäneet epäilyksen varaa. Stenfors ja Alaviitala lähtivät seuraamaan täyteen lastattujen rekien jättämiä uria, jotka johtivat Rannanjärven veljen Tuomas Lööpärin talolle. Lööpäriin poikkeaminen ei tuntunut turvalliselta, joten maakauppias ja lautamies päättivät jatkaa haarautuvien jälkien seuraamista kohti etelää toisen haaran suunnatessa kohti Alahärmää. Jälkien etelähaara päättyi Antti Rannanjärven talon pihaan, mikä ei tullut Stenforsille ja Alaviitalalle yllätyksenä. Tällä kertaa he uskaltautuivat peremmälle tutkimaan, koska tiesivät Rannanjärven olevan poissa kotoaan. Rannanjärven aitasta löytyi viljatynnyreitä, jotka näyttivät juuri sinne tuoduilta. Rikospaikkaa tutkiessa ehti kuitenkin kulua liikaa aikaa, sillä heidän pois lähtiessä pihatiellä ajoivat vastaan Rannanjärvi ja Isotalo seurueineen. Arvaten, millä asialla maakauppias ja lautamies olivat, pyysi Rannanjärvi heidät sisälle taloon. Sisällä juotiin olutta kireän tunnelman vallitessa. Stenfors onnistui poistumaan tekosyyn varjolla, mutta Alaviitalaa ei päästetty vielä lähtemään. Rannanjärvi aloitti lautamiehen uhkailun tenttaamalla tämän aikeita ja rikkomalla astioita. Lopulta hän hyökkäsi Stenforsin kimppuun ja vaati tätä pysymään vaiti todistamastaan viljavarkaudesta. Alaviitala vannoi, ettei puhuisi kenellekään ja pyysi saada jäädä yöksi Rannanjärveen, koska ei uskaltanut lähteä kotimatkalle keskellä yötä. Alaviitalan vetäydyttyä jutusta myös Stenfors ja Flink päättivät pysyä vaiti.