stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ounasvaaran mäkikeskus
Ounasvaaran K6

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 6 metrissä ja HS-piste 8 metrissä.
Mäkiennätyksen 6,0 metriä ovat hypänneet Viljami Nurmela kaksi kertaa ja Aukusti Nurmela 20. huhtikuuta 2024. Naisten mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Hilla Hirvonen 17. maaliskuuta 2018 Hopeasompa-kilpailussa.
Kesämäkiennätyksen 4,0 metriä ovat hypänneet Viljami ja Aukusti Nurmela kaksi kertaa 13. ja 14. elokuuta 2022 Ounasvaaran kesäkisoissa. Naisten kesämäkiennätyksen 4,0 metriä on hypännyt Adelia Leinonen 13. elokuuta 2022 Ounasvaaran kesäkisoissa.
Jonathan Milan

| Jonathan Milan |
| --- | --- |
 Jonathan Milan Italian ympäriajossa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. lokakuuta 2000 (ikä 24)
Kansalaisuus:   Italia
Pyöräilijä
Pituus:  193 cm
Joukkue:  Lidl-Trek
Laji:  maantie- ja ratapyöräily
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2017–2018:  A.S.D. Sacilese Euro 90 P3
Ammattilaisjoukkue(et)
2019–2020 2021–2023 2024–:  Cycling Team Friuli Team Bahrain Victorious Lidl-Trek
Suurimmat voitot
 Joukkuetakaa-ajon olympiakulta 2020 Takaa-ajon maailmanmestaruus 2024 Joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruus 2021 Italian ympäriajo, pistekilpailu 2023, 2024, 4 etappia 
 Tiedot päivitetty: 20. tammikuuta 2025 
| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten pyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | joukkuetakaa-ajo |  |
| Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Ratapyöräilyn MM-kilpailut  | Ratapyöräilyn MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Roubaix 2021 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Kultaa | Ballerup 2024 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Roubaix 2021 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Saint-Quentin-en-Yvelines 2022 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Saint-Quentin-en-Yvelines 2022 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2023 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Berliini 2020 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Glasgow 2023 | takaa-ajo |  |
| Ratapyöräilyn EM-kilpailut  | Ratapyöräilyn EM-kilpailut  | Ratapyöräilyn EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Grenchen 2021 | takaa-ajo |  |
|  Kultaa | Grenchen 2023 | takaa-ajo |  |
|  Kultaa | Grenchen 2023 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Plovdiv 2020 | takaa-ajo |  |
|  Hopeaa | Plovdiv 2020 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Plovdiv 2020 | 1 km aika-ajo |  |
|  Pronssia | Apeldoorn 2024 | joukkuetakaa-ajo |  |
Jonathan Milan (s. 1. lokakuuta 2000 Tolmezzo, Udinen maakunta) on italialainen rata- ja maantiepyöräilijä. Hän on saavuttanut ratapyöräilyssä joukkuetakaa-ajon olympiakultaa ja maailmanmestaruuden sekä henkilökohtaisen takaa-ajon maailmanmestaruuden. Maantiepyöräilyssä hän on 2020-luvun puolivälissä yksi parhaista sprinttereistä, ja voittanut kahdesti Italian ympäriajon pistekilpailun.
Ratapyöräily

Milan kuului Italian joukkueeseen, joka voitti 4 kilometrin takaa-ajon olympiakultaa vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti samassa lajissa pronssia Pariisin olympialaisissa 2024.
Milan on voittanut henkilökohtaisen takaa-ajon maailmanmestaruuden vuonna 2024. Hän on saanut samassa lajissa hopeaa vuosina 2021 ja 2022 ja pronssia 2023 sekä sijoittunut neljänneksi 2020. Joukkuetakaa-ajossa hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2021 sekä saanut hopeaa 2022 ja 2023 sekä pronssia 2020.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Milan on saavuttanut henkilökohtaisessa takaa-ajossa kultaa vuosina 2021 ja 2023 sekä hopeaa vuonna 2020. Joukkuetakaa-ajossa hän on saanut kultaa vuonna 2023, hopeaa 2020 ja pronssia 2024. Kilometrin aika-ajossa hän saavutti EM-pronssia vuonna 2020. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai hopeaa joukkuetakaa-ajossa ja pronssia henkilökohtaisessa takaa-ajossa 2020.
Maantiepyöräily

Milan aloitti maantiepyöräilyn ammattilaisuransa Cycling Team Friuli -joukkueessa vuosina 2019–2020. UCI World Tour -tasolla hän on edustanut Team Bahrain Victoriousta kausilla 2021–2023 ja Lidl-Trekiä vuodesta 2024 alkaen . Hän on voittanut Italian ympäriajon pistekilpailun vuonna 2023, jolloin hän voitti yhden etapin ja 2024, jolloin hän voitti kolme etappia.
Saavutuksia maantiepyöräilyssä

Lähteet: Pro Cycling Stats, CycleBase
Carl Olof Tallgren

| Carl Olof Tallgren |
| --- | --- |

Suomen valtiovarainministeri
 Karjalaisen II hallitus 15.7.1970–28.10.1971  
Edeltäjä:  Päiviö Hetemäki
Seuraaja:  Päiviö Hetemäki
Kansanedustaja
 19.5.1961–26.9.1975  
Ryhmä/puolue:  Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Turun läänin eteläinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1927 Turku
Kuollut: 16. kesäkuuta 2024 (97 vuotta) Turku
Arvonimi: kunniatohtori (1988)
Tiedot
Puolue:  RKP
Carl Olof Kristian Tallgren (28. tammikuuta 1927 Turku – 16. kesäkuuta 2024 Turku) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana ja järjestyksessään kahdeksantena puheenjohtajana vuosina 1974–1977 kolmen vuoden ajan. Tallgren toimi valtiovarainministerinä Ahti Karjalaisen toisen hallituksen toiminta-ajan 15. heinäkuuta 1970 – 29. lokakuuta 1971.
Tallgren kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1945 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi 1951. Hänestä tuli valtiotieteiden maisteri 1964. Åbo Akademi promovoi Tallgrenin filosofian kunniatohtoriksi 1988.
Tallgren toimi Turunmaan sairaalan talouspäällikkönä vuosina 1952–1961, Suomen Punaisen Ristin Turunmaan piirin toiminnanjohtajana vuosina 1957–1961 sekä Konstsamfundetin toimitusjohtajana vuosina 1973–1991. Tallgren nousi eduskuntaan toukokuussa 1961 kuolleen Ralf Törngrenin tilalle.
Tallgren valittiin RKP:n puheenjohtajaksi edeltäjänsä Kristian Gestrinin sairastuttua vuonna 1974, jolloin hän oli jo ilmoittanut jättävänsä eduskunnan seuraavissa vaaleissa. Konstsamfundetin toimitusjohtajana Tallgren johti Helsingin keskustassa sijaitsevan Forumin korttelin kehittämistä kauppakeskukseksi. Lisäksi Tallgren oli taustavaikuttajana Hanasaaren kulttuurikeskuksen ja Saaristomeren kansallispuiston perustamisessa.
Aiheesta muualla

.aspx Carl Olof Tallgren Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Carl Olof Tallgren Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kristian Gestrin | Ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtaja 1974–1977 | Seuraaja: Pär Stenbäck |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Päiviö Hetemäki | Suomen valtiovarainministeri 1970–1971 | Seuraaja: Päiviö Hetemäki |
| n k Svensk Ungdomin puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Olav Ahlbäck (1943–1948)  Christoffer Schildt (1948–1953)  Grels Teir (1953–1957)  Hans W. Hansson (1957–1960)  Carl Olof Tallgren (1960–1962)  Hugo Skott (1962–1964)  Nils Malmberg (1964–1966)  Rainer Erlund (1966–1967)  Pär Stenbäck (1967–1970)  Christoffer Taxell (1970–1972)  Jan-Erik Granö (1972–1973)  Olav Jern (1973–1975)  Björn Månsson (1975–1977)  Mikael Ingberg (1977–1979)  Mårten Johansson (1979–1981)  Astrid Thors (1981–1983)  Nina Maria Wilkman (1983–1984)  Kjell Westermark (1984–1985)  Max Arhippainen (1985–1987)  Joakim Lönnroth (1987–1989)  Anders Dahlqvist (1989–1991)  Rikard Korkman (1991–1994)  Örn Witting (1994–1996)  Stefan Svennfors (1996–1998)  Marcus Rantala (1998–2000)  Magnus Öster (2000–2001)  Linda Lindholm (2001–2003)  Fredrik Guseff (2003–2005)  Anna Bertills (2005–2007)  Minna Lindberg (2007–2008)  Oscar Ohlis (2008–2010)  Fredrika Åkerö (2010–2012)  Niklas Mannfolk (2012–2014)  Ida Schauman (2014–2017)  Christoffer Ingo (2017–2019)  Frida Sigfrids (2019–2022)  Julia Ståhle (2022–2024)  Dan Cederlöf (2024–) 
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
RKP (13):  Aminoff (1960–1962)  Ehrnrooth  Högström  Jungarå  Korsbäck  Lindh  Meinander  Nordfors  Nordström  Procopé  Sundell  Tallgren (1961–1962)  Teir  Törngren (1958–1961†)  Österholm (1958–1960) 
Ahvenanmaa:  Andersson (1959–1962)  Larson (1958–1959†) 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
RKP (13):  Ehrnrooth  Gestrin  Högström  Jungarå  Korsbäck  Laurén  Lindh  Nordfors  Sundell  Söderhjelm  Tallgren  Teir  Wickman 
Ahvenanmaa:  Andersson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Kull  Melin  Nordström  Procopé  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
RKP (11):  Ehrnrooth  Gestrin  Granvik  Korsbäck  Melin  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
RKP (9):  Ehrnrooth (1972–1973)  Gestrin  Granvik  Procopé  Sigfrids  Stenbäck  Tallgren  Teir  Westerlund 
Ahvenanmaa:  Häggblom 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Ann-Christine Syvänen

| Ann-Christine Syvänen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1950 (ikä 74–75)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  molekulaarisen lääketieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (väitös 1986, biokemia)
Instituutti:  Uppsalan yliopisto
Tutkimusalue:  Molekyylilääketiede
Palkinnot:  Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen (2007), Rudbeck-mitali (2014), Highly Cited Researchers (Clarivate Analytics, 2018)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ann-Christine Elisabeth Syvänen (s. 1950) on suomalainen Uppsalan yliopiston molekulaarisen lääketieteen professori ja hän on työskennellyt myös Uppsalan akateemisessa sairaalassa.
Syvänen opiskeli ja väitteli Helsingin yliopistossa biokemiasta. Hänen englanninkielisen artikkeliväitöskirjansa (1986) otsikkona oli New developments in nucleic acid hybridization.
Työurallaan professori Syvänen on kehittänyt muun muassa nukleiinihappojen analyysitekniikkaa ja perustanut menestyksekkään ihmisen sairauksia ajanmukaisin geneettisiä ja epigeneettisiä tekniikoita käyttävän tutkimusryhmän. Hän on 2010-luvulla keskittynyt erityisesti lapsuusajan leukemian ja autoimmuunisairauksien tutkimiseen. Hän on perustanut  Uppsalan yliopistoon alkujaan Knut ja Alice Wallenbergin säätiön tukemana laajan SNP&SEQ -teknologia-alustan, jolla voidaan analysoida SNP-genotyypit ja tehdä toisen sukupolven sekvensointia. Tämä tutkimusympäristö palvelee akateemisia tutkijoita myös muualta Ruotsista ja ulkomailta. SNP-luokittelun johtavana asiantuntijana hän on julkaissut tutkimusryhmineen useita runsaasti viitattuja tieteellisiä artikkeleita, mukaan luettuna kaksi aihepiirin katsausartikkelia Nature Genetics -lehdessä 2000-luvulla. Hän on tutkijatovereineen julkaissut monia laajasti viitattuja tutkimusartikkeleita tieteen huippujulkaisuissa (kuten Nature, Science, PNAS) myös tämän jälkeen.
Syvänen kutsuttiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2007. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Uppsalan yliopiston Rudbeck-mitali tunnustuksena korkeatasoisista tieteellisistä ansioista. Vuonna 2018 Syvänen nousi arvostetulle viitatuimpien tutkijoiden 2018 Highly Cited Researchers -listalle tieteenrajat ylittävän tutkimuksen aihepiiristä.  Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla on kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa. Koti- tai ulkoimailla työskenteleviä suomalaisia tai Suomessa työskenteleviä ulkomaisia tutkijoita listalla on noin 40.
Aiheesta muualla

Ann-Christine Syvänen (englanniksi) (researchgate.net)
Google Scholar -haku "Syvänen Ann-Christine" 5.12.2018. Google Scholar, scholar.google.com. Viitattu 5.12.2018.
Storsatsning på DNA-analys (6.10.2014) (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) (kemivarldenbiotech.se)
Genfynd i Uppsala kan förklara allvarlig kvinnosjukdom (Projektanslag 2011) (ruotsiksi) (wallenberg.org)
About us - The SNP&SEQ Technology Platform (englanniksi) (uu.se)
Genomanalysernas möjligheter för barnleukemiforskningen - Ann-Christine Syvänen (ruotsiksi) (youtube.com)
Ann-Christine Syvänen(2005) Toward genome-wide SNP genotyping. Nature Genetics, 37:S5-10 (pdf)[vanhentunut linkki] via (englanniksi) (uu.se)
Ann-Christine Syvänen (2001) Accessing genetic variation: Genotyping single nucleotide polymorphisms. Nature Reviews Genetics 2:930–942 (tiivistelmä), kokoartikkeli (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Pori
Maantiede

Porin pinta-ala oli 2022-01-01 1. tammikuuta 2022 maanmittauslaitoksen mittausten mukaan 2 062,00 km², josta 1 156,16 km² on maata, 61,83 km² sisävesialueita ja loput 844,01 km² merivesialueita. Porin läpi virtaa Kokemäenjoki, jolla on ollut suuri vaikutus kaupungin historiaan. Joen leveys on keskustan kohdalla hieman alle 200 metriä. Joen virtaamisnopeus kaupungin alueella on alhainen. Sen suisto, jossa joen suuhaarojen eli juopien väliin jäävät Porin luodoiksi nimitetyt suistosaaret, alkaa Porin keskustan tuntumasta.
Maaperä Porissa ja sen ympäristössä vaihtelee etelän ja pohjoisen reunaosien tasaisesta tai rikkonaisemmasta moreenimaasta Yyterin­niemen harjuainekseen ja Kokemäenjokisuiston ja jokivarren savi-, hiesu- ja hietakerrostumiin. Kaupungin rannikkoseudut ovat alavaa ja tasaista maata, keskikorkeus merenpinnasta on alle kymmenen metriä. Meren lahdet alueella ovat yleensä matalia. Rannikolla on hiekka kasaantunut paikoittain loiviksi dyyneiksi, mikä on nähtävissä Yyterissä, jonka hiekkarannat ovat Suomen kuuluisimpia.
Porin maaperän yleisin kivilaji on hiekkakivi. Se on levittäytynyt kallioperään tasaiseksi patjaksi, ja sitä peittävät paksut irtonaiset maakerrokset. Porin korkein kohta on Tornivuori Lavian itäosassa. Peruskartan mukaan huippu ylittää 137,5 metriä.
Pori on saaristo-osakunta, eli sen saaristo-osiin sovelletaan saaristokuntaa koskevia säännöksiä.
Maantiede > Alueliitokset

Ennen alueliitoksia Porin kaupungin pinta-ala oli 66,1 neliökilometriä, josta 35 oli maa-alaa ja 31,1 neliökilometriä vesialaa.
| Vuosi | Liitetty alue | Pinta-ala km²> Maa-alue | Pinta-ala km²> Vesialue | Pinta-ala km²> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1911 | Osa Porin maalaiskunnasta | 0,5 | 4,2 | 4,7 |
| 1939 | Osa Porin maalaiskunnasta | 3,0 | 21,1 | 24,1 |
| 1941 | Osa Porin maalaiskunnasta | 37,5 | 2,9 | 40,4 |
| 1941 | Osa Ulvilasta | 20,5 | 1,4 | 21,9 |
| 1960 | Osa Porin maalaiskunnasta | 0,8 | 0,5 | 1,3 |
| 1967 | Porin maalaiskunta kokonaan | 184,4 | 19,0 | 203,4 |
| 1971 | Lattomeri-Niittymaa Ulvilasta ja Nakkilasta | 32,0 | 0,0 | 32,0 |
| 1972 | Ahlainen | 186,3 | 100,0 | 286,3 |
| 2010 | Noormarkku | 316,9 | 15,2 | 332,1 |
| 2015 | Lavia | 321,1 | 36,6 | 357,7 |
Maantiede > Kallioperä

Kallioperä tulee näkyviin meren rannikon ja luotojen silokallioina ja paikoitellen jopa mäkien harjanteina. Paljastunut kallioperä on joissakin paikoissa rapautunut suuriksi lohkareröykkiöiksi. Tällaista näkee esimerkiksi Ahlaisissa. Kokemäenjokilaakson sekä sen etelä- ja lounaispuolen kallioperä on hiekkakiveä. Hiekkakivikerroksen läpi tunkeutuvat Luvialla ja Nakkilan lounaisosissa diabaasikalliot. Kokemäenjoen pohjois- ja koillispuolella kallioperä on pääasiassa erilaisia dioriitteja. Kallioperäjuonteet noudattavat usein Kokemäenjoen suuntaa eli ovat luode–kaakko-suunnassa.
Satakunnan maakuntakivi on hiekkakivi. Satakunnan hiekkakivi on rakennetutkimusten perusteella joensuistosedimentti, jossa aineksen pääasialliset kuljetussuunnat ovat olleet luoteeseen ja pohjoiseen. Porin seuduilla, erityisesti Ahlaisissa on ollut etsitty malmeja. Tutkimuksissa on löytynyt malmimineraaleja, mutta malmipitoisuus on ollut niin pieni, ettei kaivostoimintaa ole kannattanut aloittaa.
Maantiede > Maaperä

Porin reuna-alueiden maaperä on etenkin Viasveden ja Kuuminaistenniemen suunnassa moreenia, joka koostuu kaikenkokoisista kiviaineksista. Tavallisesti moreenimaat ovat kuusimetsän peitossa. Ahlaisissa ja Ruosniemessä moreeniselänteitä puhkovat kalliopaljastumat ja painanteissa on savea ja turvemaata. Harjuainesta on etenkin Yyterinniemellä. Harjuista on paikoitellen otettu hiekkaa ja soraa eri tarkoituksiin, joten jäljelle on jäänyt vain suuria kuoppia. Hiekka rannikolla on joissakin kohdissa kasaantunut hiekkadyyneiksi. Alavien tasankojen ja jokitörmien yleisimpiä maalajeja ovat savi, hiesu ja hieno hieta.
Savikerrokset ovat joissakin kohdin jopa 50 metrin paksuisia. Savea ja hietaa sisältävät pellot ovat erinomaisia viljelysmaita. Porin ympäristön suurimmat suot sijaitsevat Kullaalla ja Noormarkun itäosissa. Harvat niistä ovat enää luonnontilassa. Soita on kuivattu ja otettu viljelykäyttöön ja niistä on otettu paikoin turvetta.
Karhuluodon hiekkaranta.
Maantiede > Vesistöt

Porissa on paljon vesistöjä. Selkämeren rannikkoa on Porin kohdalla noin 20 kilometriä. Merenlahdet ovat matalia. Meriveden virtaussuunnat ovat rannikolla etelästä pohjoiseen. Veden korkeuden vaihtelu on keskimäärin 130 senttimetriä. Meriveden lämpötila syvänteissä on 2–3 astetta, kun taas pintavesi lämpenee heinäkuussa 14–15-asteiseksi. Rannikkovedet jäätyvät marras-joulukuussa ja kiintojään vahvuus on 30–50 senttimetriä. Porin Kokemäenjoen vesi on ollut hyvin saasteista, mutta se on alkanut puhdistua, kun uusien vesilakien määräämät puhdistamot on saatu toimintaan.
Historia > Kaupunki syntyy joen suistoon

Porin edeltäjänä voidaan pitää Koke­mäen­joen varteen 1300-luvulla perustettua Ulvilan kaupunkia. Purjehtiminen joella kuitenkin vaikeutui jatkuvasti. Kokemäen ja Ulvilan merkitys väheni vähenemistään, kun laivat eivät enää päässeet jokea ylös.
Kustaa Vaasa lakkautti vuonna 1550 Ulvilan kaupungin ja määräsi sen asukkaat, samoin kuin Rauman, Porvoon ja Tammi­saaren asukkaat muuttamaan Helsinkiin. Porvaristo ei kuitenkaan viihtynyt vasta­perustetussa Helsingissä, ja useiden anomusten jälkeen nämä lakkautettujen kaupunkien asukkaat saivat luvan palata entisille asuinseuduilleen. Ulvilalaisia kuitenkin odotti uusi muutto­käsky, sillä Juhana Herttua halusi perustaa lähemmäksi merta uuden satama- ja kauppa­kaupungin, Porin, jonne ulvilalaisten oli muutettava. Hänen 8. maaliskuuta 1558 antamassaan Porin kaupungin perustamis­kirjeessä sanotaan: ”Koska olemme nähneet hyväksi, että meren puolelle olisi rakennettava vahva kauppakaupunki, emmekä Ulvilassa löydä mitään linnoitettavaksi soveltuvaa paikkaa, olemme valinneet toisen paikan Porin luota”. Alku­vaiheessa Porissa asusti noin 300 vastentahtoista asukasta. He kuitenkin alkoivat nopeasti löytää uuden asuinpaikkansa hyviä puolia, muun muassa edullisen sijainnin.
Historia > Vastaiskujen aikakausi

Porin kaupunki kasvoi ja rikastui, ja sinne rakennettiin Porin kuninkaankartano. Vuoden 1563 lopulla tilanne kuitenkin äkisti muuttui, kun Juhana ja hänen veljensä kuningas Eerik XIV riitautuivat. Porilaiset joutuivat tilanteeseen, jossa heidän piti valita Eerikin ja Juhanan väliltä. He hylkäsivät Juhanan alistuen täten Eerikin alamaisiksi. Eerik oli tyytyväinen ja antoi porilaisille palkinnoksi vuonna 1564 kaupunki- ja vapaakauppaoikeudet. Kaupungin kehitys näytti erittäin hyvältä, kunnes sen oli tuhota tulipalo 1570-luvulla. Tuli tuhosi kaupungista noin kolmanneksen, mutta se rakennettiin pian takaisin uudelleen. lähde?
1600-luvun alkupuolella Pori oli kasvanut Suomen kolmanneksi suurimmaksi kaupungiksi. Asukkaita oli vajaa tuhat, eikä asukasluvun kasvulle näkynyt loppua. 1640-luvulla Porin seutu oltiin aikeissa erottaa omaksi läänikseen, mutta Porin lääni jäi lyhytikäiseksi. Se ei kuitenkaan ollut ainoa Porin kokema takaisku tuohon aikaan. 1630-luvulla Porin pedagogio lopetettiin ja sen oppilaat pakkomuutettiin Turkuun. Pietari Brahe yritti helpottaa kaupungin koulutusvajetta perustamalla sinne triviaalikoulun, mutta oppilaitos tuhoutui täydellisesti vuoden 1688 kaupunkipalossa. Triviaalikoulu siirrettiin Raumalle ja tilalle avattiin paljon vaatimattomampi pedagogio. Tuon tapahtumasarjan seurauksena Pori ajautui alennustilaan. Se oli vallattu suuressa Pohjan sodassa, ja venäläiset valtaajat tuhosivat runsain mitoin kaupungin infrastruktuuria. Rauhan tultua kaupunki alkoi kuitenkin taas toipua, kun se vapautettiin veroista.lähde?
Historia > Tehdasteollisuuden esiinmarssi

1700-luvun puolessavälissä Porin väkiluku nousi yli tuhanteen. Pori oli päässyt taas hyvän kehityksen makuun. Kasvun vetureina toimivat muun muassa runsas ulkomaankauppa sekä Porin ja sen lähiseutujen maakauppa. Tapulioikeudet Pori sai uudelleen vuonna 1765 yli sadan vuoden tauon jälkeen. Vientitavaroita olivat muun muassa vilja, karja, pellava ja puutavara. Porilla oli myös mahtava kauppalaivasto jonka laivat kävivät jopa Saksassa asti. Purjelaivojen valmistus oli merkittävää. Myös tehdasteollisuus nosti noihin aikoihin Porissa päätään ja tupakkatehtaan perustaminen aloittikin teollisen vallankumouksen jonka seurauksena kaupunkiin perustettiin myös värjäyslaitos ja flanellikutomo. Kaupungilla meni siis taas suhteellisen hyvin, kunnes tuli taas hävitti kaupunkia vuonna 1801. Tulipalo tuhosi kaupungin lähes kokonaan, jättäen kodittomaksi noin 3 000 asukasta.
Jälleenrakennustyöt aloitettiin nopeasti. Pori oli edelleen taloudellisesti merkittävä kaupunki; laivaliikenne oli merkittävää johtuen sahatavaran ja tervan viennistä. Kauppalaivastosta kehittyi entistä mahtavampi ja 1840-luvulla otettiin käyttöön ensimmäiset höyrylaivat. Mutta ei kestänyt kauankaan, kun jo tuli palasi taas tuhoamaan kaupunkia 22. toukokuuta 1852. Tämä tulipalo tuhosi 3/4 Porin rakennuksista, ja köyhät kaupunkilaiset rakensivat tilapäisasuntoja palojätteistä. Kaiken omaisuutensa menettäneet muuttivat kuoppa-asuntoihin, joita kaivettiin hiekkakankaalle. Kaupungin johtajat saivat tarpeekseen tulipaloista, ja päättivät estää ne lopullisesti. Suunniteltiin uusi keskusta leveine puistokatuineen.
Laivanvarustus ja kauppalaivasto hiipuivat 1800-luvun puolivaiheessa. Laivanrakennus jatkui vilkkaana rannikolla mm. Luvialla, Reposaaressa ja Ahlaisissa. Osa kaupungin vastaperustetuista tehtaista päätyi konkurssiin, mutta Porista oli kuitenkin tullut teollisuuskaupunki. Saha-, metalli- ja tekstiiliteollisuus olivat suurimpia työllistäjiä. Vuonna 1852 perustettiin Rosenlew ja vuonna 1900 Porin puuvillatehdas. Teollinen toiminta synnytti Poriin äveriään yläluokan, joka valtasi nopeasti Etelärannan rantakorttelit ja niistä muodostuikin varakkaan väen asuinalue. Samalla kuitenkin syntyi entistä köyhempi työväenluokka. Rikkaiden ja köyhien välinen kuilu aiheutti kapinointia, ja 1900-luvun alussa työväestö alkoikin vaatia parempaa kohtelua.
Sotien jälkeen kaupungin väkiluku nousi nopeaa tahtia. 75 000 asukkaan raja ylitettiin vuonna 1970. Korkein piikki oli 1970-luvun puolivälissä, jolloin Porissa oli yli 80 000 asukasta.
Historia > Rakennemuutoksen ja laman vuodet

Raskaaseen teollisuuteen nojautuneen Porin elinkeinoelämä alkoi hiipumaan merkittävästi 1970-luvun puolivälistä alkaen, kun vuoden 1973 öljykriisi ja sitä seurannut raskaan teollisuuden tuotteiden kysynnän heikkeneminen ajoivat kaupungin syvään taantumaan. Koska Porin kaupunki ei saanut omaa yliopistoa ennen taantuman koittoa, tästä seurasi kaupunkia kolmen vuosikymmenen ajan koetellut rakennemuutos, jonka seurauksena myös kaupungin väestönkehitys kääntyi tappiolliseksi.
Rakennemuutos syveni entisestään vuonna 1981, kun Suomen sodanjälkeisen historian tuhoisin tulipalo Porin puuvillatehtaan kutomossa teki tehtaan toimintakelvottomaksi. Palon seurauksena Porin tekstiiliteollisuus koki kuoliniskun. Kaupunki ei ehtinyt toipua kokemistaan menetyksistä kun 1990-luvun alussa alkanut lama alkoi ajamaan lisää savupiipputeollisuuteen nojautuvia yrityksiä konkurssiin ja lisäsi korkealle nousseen työttömyyden aiheuttamia levottomuuksia. Levottomuudet purkautuivat valtakunnan tasolla huomiota saaneen runsaan väkivaltarikollisuuden muodossa.