stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikeus omaan kieleen

Oikeus omaan kieleen on kansalaisoikeus, jonka perusteella ihmisillä on oikeus oman äidinkielensä ylläpitämiseen ja käyttämiseen ja itsensä julkiseen ilmaisuun omalla äidinkielellään. Kielellisten, kulttuurillisten tai etnisten vähemmistöjen oikeutta käyttää omaa kieltään on pyritty joissain maissa rajoittamaan esimerkiksi vähemmistön sulauttamiseksi valtaväestöön.
YK:n Taloudellisten, sosiaalisten ja sivistyksellisten oikeuksien sopimuksen 15 artiklan mukaan yksilöllä on oikeus ottaa osaa kulttuurielämään ja sopimusvaltiot velvoitetaan toimenpiteisiin, jotka ovat välttämättömiä sivistyksen kehittämisen ja levittämisen kannalta. Euroopan sosiaalinen peruskirja velvoittaa Euroopan neuvoston edistämään ja helpottamaan mahdollisuuksien mukaan maahanmuuttajien lapsien äidinkielenopetusta ja myös vastaanottajamaan kielen opettamista maahanmuuttajille.
Suomen perustuslaki turvaa suomalaisille oikeuden käyttää tuomioistuimessa ja muiden viranomaisten kanssa asioidessa omaa kieltään, suomea tai ruotsia. Samoin taataan suomen- ja ruotsinkielisen väestön sivistykselliset tarpeet. Lisäksi perustuslaissa määritellään, että saamelaisilla alkuperäiskansana sekä romaneilla ja muilla ryhmillä on oikeus ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan. Perustuslain määrittelemiä oikeuksia on tarkemmin määrätty kielilaissa. Myös saamelaisten  ja viittomakielisten oikeuksista säädetään lailla. Maahanmuuttajilla on oikeus säilyttää kulttuuriaan ja kieltään myös kotouttamislain mukaan.
Yhdysvaltain 11. panssaroitu ratsuväkirykmentti

Rykmentin tunnus
Rykmentin kalustoa Irakin sodassa.
11. panssaroitu ratsuväkirykmentti (engl. 11th Armored Cavalry Regiment) on Yhdysvaltain maavoimien vuonna 1901 perustettu joukko-osasto, jonka tukikohta sijaitsee Fort Irwinissä Kaliforniassa.
Rykmentti on palvellut toisessa maailmansodassa, Vietnamin sodassa, Persianlahden sodassa ja Irakin sodassa.
Niko Kautiainen

| Niko Kautiainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 2001 (ikä 23) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  182 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura (P):  SaiPa
Sarja:  SM-liiga
Nyk. seura:  Ketterä (Mestis)
Pelinumero:  59 / 70
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Niko Kautiainen (s. 17. elokuuta 2001 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä lainalla SM-liigajoukkue Saimaan Pallosta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Kautiainen laukoo oikealta.
Ura

Kautiainen on Jokereiden kasvatti. Kaudella 2015–2016 hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 22+28=50, joilla Kautiainen sijoittui koko sarjan pistepörssissä neljänneksi. Hän voitti Jokereiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin myös C-nuorten SM-sarjassa tehoilla 11+15=26. Kaudella 2017–2018 Kautiainen oli 20 osumallaan seuran B-nuorten paras maalintekijä. Hänet palkittiin kauden päätteeksi koko sarjan parhaana maalintekijänä Raimo Summanen -palkinnolla. Kautiainen voitti Jokereiden sisäisen maalipörssin myös kaudella 2018–2019 25 osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2019–2020 Kautiainen siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 18+33=51, joilla Kautiainen jakoi koko A-nuorten SM-liigan alku- ja runkosarjan yhteenlasketun pistepörssin yhdeksännen sijan TPS:n Arttu Nevasaaren kanssa. Kaudella 2020–2021 hän voitti SaiPan sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 19+11=30. Kautiainen debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä. SaiPa lainasi hänet Mestis-joukkue Imatran Ketterään 13. helmikuuta 2021 pelattuun otteluun KeuPa HT:tä vastaan, jolloin Kautiainen onnistui myös maalinteossa. Hän teki SaiPassa SM-liigadebyyttinsä 3. huhtikuuta 2021 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Kautiainen merkittiin joukkueen kolmosketjun oikeaan laitaan Ville Petmanin ja Rasmus Hämäläisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.43 minuuttia. Kautiainen sai myös kakkossyöttöpisteen Leevi Karjalaisen maaliin. SM-liigauransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan, runkosarjan päätöskierroksella 13. huhtikuuta 2021 ylivoimalla vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, kun Kautiainen teki SaiPan 4–4-tasoitusmaalin ilman maalivahtia vain sekunti ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Hän teki ottelussa myös kaksi syöttöpistettä. Juhani Salo valitsi Kautiaisen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän teki viidessä pelaamassaan SM-liigaottelussa yhteensä tehot 1+3=4.
Huhtikuussa 2021 Kautiainen teki SaiPan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Ketterän Mestis-joukkueeseen. Kautiainen teki SaiPassa liigauransa avausmaalin kauden kuudennessa ottelussaan 19. helmikuuta 2022 vieraissa Tapparaa vastaan. Hän pelasi SM-liigassa kauden aikana 18 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5. Kautiainen pelasi kauden loppuun Ketterässä. Viidennessä finaaliottelussa 4. toukokuuta 2022 Kiekko-Espoota vastaan hän teki joukkueen 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin, joka ratkaisi Ketterälle lopulta Mestiksen mestaruuden.
Elokuussa 2022 SaiPa lainasi Kautiaisen koko kauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella Ketterään.
Muuta

Kautiaisen isä Sami pelasi omalla urallaan hyökkääjänä alemmissa sarjoissa. Heidän isoisänsä Hannu Kautiainen on entinen SM-sarjatason jalkapalloilija, joka oli mm. voittamassa Suomenmestaruutta Helsingin Jalkapalloklubissa vuonna 1973.
Yhdysvaltain 100. jalkaväkidivisioona

| 100>  jalkaväkidivisioona 100th Infantry Division |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1918–1919 1921–1946 1946–
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Maavoimat
Rooli:  koulutus
Osa joukkoa:  United States Army Reserve Command
Tukikohta:  Fort Knox
Värit:  Sininen, punainen
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Withers A. Burress Andrew C. Tychsen
Yhdysvaltain 100. jalkaväkidivisioona (engl. 100th Infantry Division (Leader Development), entinen 100th Infantry Division) on Yhdysvaltain maavoimien divisioona, joka perustettiin ensimmäisen kerran ensimmäisen maailmansodan lopussa. Se perustettiin uudelleen Toiseen maailmansotaan vuonna 1942 Fort Jacksonissa Etelä-Carolinassa.
Toisen maailmansodan ansioista palkittiin Medal of Honorilla kolme divisioonan sotilasta: Charles F. Carey Jr., Mike Colallilo ja Edward A. Silk. Sodan aikana se menetti kaatuneina 916, haavoittuneina 3 656 ja kadonneina 180 miestä. Maailmansodan päätyttyä divisioona lakkautettiin Camp Patrick Henryssä, Virginiassa 10. tammikuuta 1946.
Muurahaispeippo

| Muurahaispeippo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot Estrildidae
Suku::  Muurahaispeipot Parmoptila
Laji::  woodhousei
Kaksiosainen nimi
 Parmoptila woodhousei  Cassin, 1859 
Katso myös
   Muurahaispeippo Wikispeciesissä   Muurahaispeippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Muurahaispeippo (Parmoptila woodhousei) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Muurahaispeippoa tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Nigeriassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nicola Riganti

Nicola Riganti (24. maaliskuuta 1744 – 31. elokuuta 1822) oli katolisen kirkon 14. elokuuta 1768 vihitty italialainen pappi. Hänestä tuli Ancona e Numanan piispa vuonna 1816. Hänestä tehtiin kardinaali samana vuonna, mutta hän ei ennättänyt osallistua yhteenkään konklaaviin, sillä seuraava pidettiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1823.
Aiheesta muualla

Catholic-hierarchy.org: Nicola Cardinal Riganti (englanniksi)
Narvanjoen vesivoimalaitos

| Narvanjoen vesivoimalaitos    Нарвская ГЭС Narva hüdroelektrijaam |
| --- | --- |

Valtio:  Venäjä 
Sijainti:  Ivangorodskoye urban settlement (d) (käännä suomeksi) ja Narva (d) 
Koordinaatit:  59°22′05″N, 28°12′40″E
Rakentaminen alkoi:  1950 
Sähköverkkoon:  1955 
Valmistunut:  1956 
Kustannus:  440,9 miljoonaa ruplaa 
Pääurakoitsija:  Lengidroproject 
Omistaja:  TGK-1 
Pato
Nimi:  Narvan pato
Tyyppi:  gravitaatiopato, betonia maapato
Vesistö:  Narvanjoen vesistöalue
Joki tai koski:  Narvanjoki
Valuma-alue:  56 056 km²  
Keskivirtaama:  390 m³/s  
Korkeus reunalle:  27 m 
Korkeus:  9,2 m  
Pituus:  206 m  (betoni) ja  1647 m (maapato)
Paksuus juuresta:  50 m (maapato) 
Paksuus ylhäältä:  14 m 
Tilavuus:  575 500 000 m³ 
Juoksutuskanavia:  11 ja 2 
Juoksutusvirtaama:  2 450 m³/s ja 150 m³/s 
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Narvan tekojärvi
Pituus:  25 km 
Pinta-ala:  191,4 km²  
Kokonaistilavuus:  0,365 km³  
Sääntelytilavuus:  0,091 km³ 
Inaktiivinen tilavuus:  0,274 km³
Syvyys:  15 m
Keskikorkeus:  25 m  mpy. 
:  (24–25 m mpy.)
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Pudotuskorkeus:  23,5 m  
Rakennevirtaama:  651 m³/s  
Turbiinit:  3 × Kaplan (41,7 MW) 
Kapasiteetti:  124,8 MW  
Säännöstelyaika:  12 vrk
Vuosituotanto:  549,9 GWh 
 fiNarvanjoen vesivoimalaitos 
Commons:  luokka
Narvanjoen vesivoimalaitos (ven. Нарвская ГЭС, Narvskaja GES, vir. Narva hüdroelektrijaam) sijaitsee Narvanjoessa, joka on Venäjän ja Viron välinen rajajoki, sen itärannalla Ivangorodissa vastapäätä Viron Narvaa. Ivangorod kuuluu Leningradin alueeseen. Voimala hyödyntää Narvan vesiputousta, joka on muodostunut Baltian klintin kohdalle. Se on Narvanjoen vesistöalueen merkittävin vesivoimalaitos ja se voidaan toimintatavansa vuoksi luokitella jokivoimalaitokseksi.
Narvan pato ja Narvan tekojärvi

Narvan pato (myös vir. Kulgu pais ) kulkee poikittain jokilaaksossa siinä alkavan koskijakson yläpuolella. Pato muodostuu pääosin pengermäisestä maapadosta, jonka kokonaispituus on 1 647 metriä. Maapadon tilavuus on 575 500 kuutiometriä ja sen keskellä sijaitsee betonista valmistettu säännöstelypato, joka on 206 metriä pitkä. Siinä on 11 ohijuoksutusporttia, jotka ovat kaikki 16 metriä leveitä. Ohijuoksuaukoista voidaan juoksuttaa vettä 2 450 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), joka joutuu Narvanjoen pääuomaan ja peittää tavallisesti kuivillaan näkyvän kosken ja putouksen. Säännöstelypadon suojana on 200 metriä pitkä jääsuoja.
Padon taakse aukeaa tavallisesti alle 200 neliökilometrin suuruinen Narvan tekojärvi. Ennen patoamista paikalla virtasi vain Narvanjoki, johon yhtyivät sivujoet Kulgu jõgi , Tšernovka , Pljussa  ja Pjata. Nämä ovat nykyään tekojärveen laskevia jokia. Padolla nostetaan tekojärven vedenpinta 25 metriin mpy. Se on syvimmillään 14,6 metriä , mutta sen keskisyvyys on vain 1,8 metriä.
Voimala Ivangorodin linnasta nähtynä
Kosket ja putoukset ohijuoksutusten aikana
Voimalaitos ja sen kanavat

Narvanjoen kosket alkavat pari kilometriä ennen sen putousta. Jokiuoman koskiosuudella sijaitsee muutama saari ja joki on padottu juuri Kreenholmin saaren yläpuolelta.
Voimalaitos haluttiin rakentaa joen pääuoman syvimpään kohtaan, joten padolta kaivettiin tulovedelle 2 144 metriä pitkä kanava voimalaitokselle. Kanavan rakennevirtaama on 820 m³/s. Voimalaitoksen kohdalla vesi putoaa 23,5 metriä ja vesi ohjataan kolmen vesiturbiinin läpi poistokanavalle. Se johtaa lähes välittömästi joen pääuomaan, mutta sitä on paranneltu 1 060 metrin matkalta. Voimalan oikealla puolella sijaitsee vielä kaksi 10,8 metriä leveää ohijuoksutusporttia, joiden kapasiteetti on 150 m³/s.
Voimalaitosrakennus on 84 metriä pitkä ja sen alla sijaitseva turbiinihalli on 61 metriä pitkä ja 18 metriä leveä. Kukin vesiturbiini vie sieltä tilaa 20 metriä. Turbiinit ovat Kalpan-turbiineja (malli PL 495-VB-660) ja niiden mekaaninen teho on 48 megawattia (MW) täydellä 217 m³/s virtaamalla. Ne pyörivät pystyasennossa ja akselin yläpäähän on kiinnitetty niiden sähkögeneraattorit (mallia START 1030/120-68), joiden kapasiteetti on 41,7 MW. Ne tuottavat 10 500 voltin jännitteen, joka muunnetaan muuntamolla erilaisiksi jännitteiksi. Sähkö toimitetaan Venäjän korkeajänniteverkkoon viidellä 110 000 voltin johdolla.
Narvanjoen keskimääräinen virtaama on 12,3 km³ vuodessa eli noin 390 m³/s. Sillä on voimalaitoksen keskimääräiseksi vuosituotannon suuruudeksi tullut 640 GWh  ja se muutettuna tuotantotehoksi antaisi keskimmäärin 73 MW (58 % maksimitehosta).
Narvanjoen virtaamia eri kuukausina
Narvanjoen profiili pituussuunnassa Peipsijärveltä Suomenlahteen
Voimalaitoksen merkitys

Voimalan kuuluu voimayhtiölle TGK-1, jonka osakkeita omistavat Gazprom (51,79 %), Fortum (25,66 %) ja muut (22,5 %) . Kaikki sen tuottama sähkö johdetaan Venäjän sähköverkkoon, josta Ivangorod käyttää vain 10 %. Narvan voimala on nimetty Leningradin ydinvoimalan varavoimalähteeksi.
Historiaa

Vesivoimalaitosta oli yritetty rakentaa Narvanjokeen jo 1880-luvulta asti, mutta huonolla menestyksellä. Sitten 1900-luvun hankkeet, kuten insinööri Koenigin ehdotus, saksalaisen Siemens Bounionin 50 MW hanke ja englantilaisen Dickensin ehdotus, kariutuivat kaikki. Vasta Lengidroprojectin (ven. Ленгидропроект ) insinöörin Jakov Gluskinin (ven. Яков Глускин) johdolla voimalaitoshanke vietiin valmiiksi asti. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1950 ja saatiin päätökseen vuonna 1956. Voimala kytkettiin sähköverkkoon 30. syyskuuta 1955. Voimalan laitteisto valmistettiin Leningradissa Elektrosilan (ven. Электросила) ja Leningradin metallin (ven. Ленинградский металлический завод) tehtaissa. Narvan tekojärven alle jäi 40,3 km³ viljelymaata ja 742 rakennusta siirrettiin muualle turvaan . Viron itsenäistyttyä voimalaitos käytännössä jaettiin Venäjän ja Viron kesken. Kummallakin on osa Narvan tekojärvestä ja padoista, mutta voimalaitosyksikkö on vain venäläisomistuksessa.
Aiheesta muualla

Narvan voimala (Arkistoitu – Internet Archive) (valokuvia)
Нарвская ГЭС отмечает 59-летие (Arkistoitu – Internet Archive) (Narvan laitos täyttää 59 vuotta) sisältää vanhoja valokuvia
Nicola Thost

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicola Thost vuonna 2015. |  Nicola Thost vuonna 2015. |  Nicola Thost vuonna 2015. |  |
Maa:   Saksa
Naisten lumilautailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | half-pipe |  |
Nicola Thost (s. 3. toukokuuta 1977 Pforzheim) on saksalainen lumilautailija ja olympiavoittaja. Thost voitti kultaa Naganon kisoissa 1998 lumikourussa. Salt Lake Cityssä 2002 hän sijoittui yhdenneksitoista.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Nicola Thost Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Naisten lumilautailun half-pipen olympiavoittajat
Nicola Tiggeler

Nicola Tiggeler (2017).
Nicola Tiggeler (s. 1. huhtikuuta 1960 Hannover) on saksalainen näyttelijä, joka on näytellyt Barbara von Heidenbergia saksalaisessa telenovelassa Lemmen viemää.
Yksityiselämä

Tiggeler on naimisissa teatteriohjaaja Werner Standburgin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Tiggeler asuu Berliinissä, Saksassa.
Nicola Spirig

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicola Spirig |  Nicola Spirig |  Nicola Spirig |  |
Maa:   Sveitsi
Naisten triathlon
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | triathlon |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | triathlon |  |
Nicola Spirig (s. 7. helmikuuta 1982) on sveitsiläinen triathlonisti ja olympiavoittaja. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Spirig ylitti maalilinjan ajassa 1.59.48 yhtä aikaa ruotsalaisen Lisa Nordénin kanssa. Spirig julistettiin voittajaksi maalikameran tarkistuksen jälkeen. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa hän saavutti olympiahopeaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicola Spirig Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain 17. maahanlaskudivisioona

| 17>  maahanlaskudivisioona |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1943–1945
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  maavoimat
Rooli:  maahanlaskujoukot
Koko:  divisioona
Lempinimi:  Golden Talons
Motto:  Thunder From Heaven
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  William M. Miley
17. maahanlaskudivisioona oli Yhdysvaltain maavoimienmaahanlaskudivisioona toisessa maailmansodassa. Se perustettiin huhtikuussa 1943, mutta sitä ei lähetetty Britanniaan ennen Normandian maihinnousua, koska sen koulutus oli kesken. Se liitettiin osaksi Liittoutuneiden 1. laskuvarjoarmeijaa.
Yhdysvaltain 17. maahanlaskudivisioonan muistomerkki
Neitsytniemi

Neitsytniemi oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista, joka sijaitsi Linnasaaren lounaisosassa samannimisellä niemellä. Idässä Neitsytniemi rajoittui Siikaniemen kaupunginosaan. Viipurin keskustaan oli matkaa hieman yli kilometri ja Neitsytniemestä oli myös siltayhteys viereiseen Sorvalin saareen. Nykyään alue kuuluu muun Linnasaaren tavoin Petrovskin (Петровский) kaupunginosaan.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Neitsytniemessä oli 1 640 asukasta, joista 1 362 oli suomenkielisiä, 86 ruotsinkielisiä ja 192 muunkielisiä.
Historia

Alueella oli kaupunkiin kuuluvaa asutusta jo 1700-luvun alkupuolella, mutta varsinaisesti Neitsytniemen asuttaminen aloitettiin 1750-luvulla, jolloin saareen rakennettu Pyhän Annan kruunun linnoitus oli saatu valmiiksi. Alueen pohjoisosa varattiin sotilaskäyttöön, sinne valmistui kasarmirakennusten lisäksi myös muun muassa sotilassairaala 1790-luvulla. Neitsytniemi oli alun perin tarkoitettu vain suomalaisten asuinalueeksi, mutta lopulta sinne sallittiin myös venäläisten muutto, koska kansallisuuksien pitäminen erillään oli käytännössä mahdotonta. Uusi asemakaava alueelle valmistui vuonna 1828. Vuonna 1912 Neitsytniemeen aloitettiin raitiovaunuliikenne kaupungin keskustasta. Turunsillalta lähteneen linjan päätepysäkki oli Palotorilla.
Neitsytniemessä oli myös kaksi hautausmaata ja ortodoksinen kirkko. Venäläisen varuskuntasairaalan Pietari-Paavalin kirkko ja hautausmaa sijaitsivat Palotorin pohjoispuolella ja aukion lounaispuolella oli puolestaan ruotsalais-saksalaisen seurakunnan luterilainen hautausmaa. Ortodoksinen kirkko ja hautausmaa hylättiin Suomen itsenäistymisen myötä. Luterilainen hautausmaa oli käytössä vain vuodet 1773–1799. Sinne on haudattu muun muassa Viipurin rykmentin komentaja kreivi Adlerberg sekä Anhalt-Bernburgin prinssi Viktor Amadeus, jonka hautamuistomerkin suunnitteli italialainen arkkitehti Giacomo Quarenghi. Hautausmaa muistomerkkeineen on kuitenkin tuhoutunut. Lisäksi Neitsytniemessä oli katolinen lastenkoti ja sen yhteydessä Neitsytniemen kappeli.
Kasarmialue ja sotilassairaala

Suomen itsenäistymisen jälkeen Neitsytniemen kasarmialueella toimivat kenttätykistörykmentti 2 ja Viipurin ilmatorjuntarykmentti. Lisäksi Suomen armeijan käyttöön otettiin vanha sotilassairaala. Vuonna 1932 valmistui sairaalan lisärakennus, jonka myötä Viipurin sotilassairaalassa oli 530 sairaspaikkaa. Se oli Helsingissä toimineen Tilkan ohella toinen Suomen suurista sotilassairaaloista. Talvisodan sytyttyä sairaalan toiminta siirrettiin pois Viipurista. Suomalaisten rakentama sotilassairaala on kuitenkin edelleen sairaalakäytössä.
Niilo Vapaavuori

Niilo Anshelm Vapaavuori (sukunimi vuoteen 1918 Friberg; 9. helmikuuta 1899 Kakskerta  – 14. heinäkuuta 1949) oli suomalainen päätoimittaja.
Vapaavuoren vanhemmat olivat veneenveistäjä  Johan Anshelm Friberg ja Hilda Amanda Nylund.  Hän kävi kuusi vuotta lyseota ja yksityisoppilaana 8. luokan. Vapaavuori toimi  lennätinvirkailijana Jyväskylässä ja Turussa 1917–1919, Turun Sanomain aputoimittajana 1921–1922, Uuden Auran toimitussihteerinä 1922–1923 ja Satakunnan Kansan toimitussihteerinä 1923–1926. Hän oli Perä-Pohja-lehden päätoimittajana 1926–1929, Oy Perä-Pohjan toimitusjohtajana 1926–1927 ja Uuden Auran 2. toimittajana 1929–1931.
Vapaavuori oli päätoimittajana Savo-lehdessä 1931–1935, Varsinais-Suomi -lehdessä 1935–1940  ja Ajan Suunta -lehdessä 1940–1944. Vapaavuori kirjoitti myös pakinoita Ajan Suuntaan nimimerkillä Mauri ja hän paljasti muun muassa 1943 kuka oli Pekka Peitsi-nimimerkin takana.
Viimeksi Vapaavuori työskenteli vakuutustarkastajana 1945–1949.
Niilo Vapaavuori oli naimisissa vuodesta 1923 Elli Maria Niemen kanssa. Poliitikko Jan Vapaavuori on Vapaavuoren pojanpoika.
Teoksia

Isänmaan Joulu 1940 : Isänmaallisen Kansanliikkeen joulujulkaisu ; toimittanut Niilo Vapaavuori. Isänmaallisen Kansanliikkeen kannatusyhdistys, Helsinki 1940
Aiheesta muualla

Niilo Wapaavuori : Terveisiä valkeita sannoilta!, Suomen Kuvalehti, 15.08.1925, nro 33, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nižni Novgorodin metro

| Nižni Novgorodin metro Нижегородский метрополитен |
| --- | --- |


Sijainti:  Nižni Novgorod,  Venäjä
Avattu:  1985
Pituus:  21,6 km
Asemia:  15
Linjoja:  2
Raideleveys:  1 520 mm
Sähköistys:  virtakisko, 825 V DC
Matkoja päivässä:  271,89
Matkoja vuodessa:  27,6 miljoonaa (2017)
  
Nižni Novgorodin metro (ven. Нижегородский метрополитен, Nižegorodski metropoliten) on Nižni Novgorodin kaupungin metrojärjestelmä Venäjällä. Se käsittää kaksi linjaa. Metron rakennustyöt aloitettiin 17. joulukuuta 1977, ja se avattiin käyttöön 20. marraskuuta 1985. Se oli Neuvostoliiton kymmenes metrojärjestelmä.
Nižni Novgorodin metro muistuttaa arkkitehtuuriltaan suuresti Moskovan ja Pietarin metroja.
|  | Nimi | Avattu | Pituus | Asemia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Avtozavodskaja-linja (ven. Автозаводская) | 1985 | 14,5 km | 11 |
| 2 | Sormovskaja-linja (ven. Сормовская) | 1993 | 7,1 km | 5 |
| 3 | Nagornaja-linja (ven. Нагорная) | suunnitteilla |  |  |
| Yhteensä: |  |  | 21,6 km | 15 |
Linjat ja asemat

|  Linja 1 > Avtozavodskaja-linja |  Linja 2  > Sormovskaja-linja |
| --- | --- |
 Sennaja ploštšad  Opernyi teatr  Gorkovskaja  Moskovskaja  Tškalovskaja  Leninskaja  Zaretšnaja  Dvigatel Revoljutsii  Proletarskaja  Avtozavodskaja  Komsomolskaja  Kirovskaja  Park kultury:  Strelka  Jarmarka  Moskovskaja  Kanavinskaja  Burnakovskaja  Burevestnik  Varja
Yhdysvaltain 10. vuoristodivisioona

| 10>  vuoristodivisioona |
| --- | --- |
 10. vuoristodivisioonan hihamerkki
Toiminnassa:  1943–1945 1948–1958 1985–
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Maavoimat
Koko:  Divisioona
Tukikohta:  Fort Drum
Motto:  "Climb to Glory"
Sodat ja taistelut:  Kiska Korean sota Persianlahden sota Afganistanin sota
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Micheal L. Oates
10. vuoristodivisioona engl. 10th Mountain Division on Yhdysvaltain maavoimien divisioona, joka on koulutettu suorittamaan tehtävänsä vaikeissa oloissa. Se on osa XVII maahanlaskujoukkoa, joka on valmiusjoukko, joka voidaan nopeasti lähettää eri puolille maailmaa. Divisioonan varuskunta on Fort Drum, New Yorkin osavaltiossa.
Nidavellir

Nidavellir on skandinaavisessa mytologiassa kääpiöiden asuttama maailma. Toisinaan käytetty nimi Svartalfheim viittaa mustiin haltioihin, ja tätä nimitystä käytetään samasta rodusta kuin kääpiöt. Nidavellirin kerrottiin olevan muuten samanlainen kuin ihmisten maailma Midgård, mutta se sijaitsi peilikuvana maan alla. Mytologian mukaan maailma oli jakautunut yhdeksään maailmaan, joista Asgårdin kerrottiin sijaitsevan ylimpänä. Maailmoja yhdisti elämänpuu Yggdrasil.
Nie Rongzhen

| Nie Rongzhen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1899
Kuollut: 1992
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Pohjoisen sotaretki  Pitkä marssi Kiinan sisällissota Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Sotilasarvo:  Kiinan marsalkka
Nie Rongzhen (1899–1992) oli Kiinan kommunistisen puolueen jäsen, upseeri ja yksi kymmenestä Kiinan kansantasavallan marsalkasta.
Nie Rongzhen syntyi varakkaaseen perheeseen, joka lähetti hänet opiskelemaan Ranskaan ja Belgiaan. Hän tutustui Zhou Enlaihin, liittyi kommunisteihin ja jatkoi sotilasopintoja Moskovassa. Kiinaan palattuaan hön opetti Zhoun johtamassa Whampoan sotilasakatemiassa.
Kiinan–Japanin sodassa Nie johti Kiinan panssarijoukkoja. Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen hän osallistui sotateollisuuden kehittämiseen. Hän johti tutkimusryhmää, joka kehitti Kiinan ydinasetta. Nie oli yksi Hua Guofengin sotilaallisista tukijoista tämän noustessa Neljän koplaa vastaan.