stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matej Mohorič

| Matej Mohorič |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Slovenia
Pyöräilijä
Joukkue:  Team Bahrain Victorious
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2013 2014 2015 2016 2017 2018–:  Sava Cannondale Cannondale-Garmin Lampre-Merida UAE Abu Dhabi Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious
Suurimmat voitot
 Milano – San Remo 2022 U23 maantieajon maailmanmestaruus 2013 Gravelpyöräilyn maailmanmestaruus 2023 BinckBank Tour 2018 Saksan ympäriajo 2018 Puolan ympäriajo 2023 Ranskan ympäriajo, 3 etappia Italian ympäriajo, etappi Espanjan ympäriajo, etappi  Maantieajon Slovenian-mestaruus 2018, 2021  Aika-ajon Slovenian-mestaruus 2014 
 Tiedot päivitetty: 28. kesäkuuta 2024 
| Mitalit> Maa:   Slovenia.Miesten gravelpyöräily.Gravelpyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovenia.Miesten gravelpyöräily.Gravelpyöräilyn MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Slovenia.Miesten gravelpyöräily.Gravelpyöräilyn MM-kilpailut  | Maa:   Slovenia> Miesten gravelpyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Veneto 2023 | maantieeajo |  |
Matej Mohorič (s. 19. lokakuuta 1994) on slovenialainen maantiepyöräilijä, Milano – San Remon voittaja.
Hän aloitti ammattilaisuransa Sava-joukkueessa 2013. Hän on edustanut Cannondale-tallia 2014, Cannondale-Garminia 2015, Lampre-Meridaa 2016, UAE Abu Dhabia 2017 ja Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victoriousta vuodesta 2020.
Mohorič voitti Limburgin MM-kilpailujen 2012 alle 18-vuotiaiden sarjassa kultaa maantieajossa ja hopeaa aika-ajossa. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sai junioreiden sarjassa pronssia aika-ajossa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden maantieajon maailmanmestaruuden Firenzessä 2013. Hän voitti seitsemännen etapin Espanjan ympäriajossa 2017 ja kymmenennen etapin Italian ympäriajossa 2018. Hän voitti BinckBank Tourin ja Saksan ympäriajon 2018 sekä maantieajon Slovenian-mestaruuden 2018 ja 2021. Hän voitti seitsemännen ja 19. etapin Ranskan ympäriajossa 2021.
Mohorič voitti Milano – San Remo -monumentin 2022 karattuaan kärkiryhmästä Poggion laskussa muutama kilometri ennen maalia. Hän voitti toiseksi tulleen Anthony Turgisin kahdella sekunnilla. Hän voitti 19. etapin Ranskan ympäriajossa 2023. Hän voitti samana vuonna Puolan ympäriajon kokonaiskilpailun sekunnin erolla João Almeidaan. Hän voitti 2023 myös gravelpyöräilyn maailmanmestaruuden. Hän voitti aika-ajon Slovenian-mestaruuden 2024.
Saavutuksia

Lähde: Pro Cycling Stats
BMW M

| BMW M GmbH |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  rajavastuuyhtiö
Perustettu:  1972
Kotipaikka:   München, Baijeri, Saksa
Toimiala:  autoteollisuus, moottoripyöräteollisuus
Tuotteet:  autot moottoripyörät
Omistaja:  Bayerische Motoren Werke AG
Kotisivu:  https://www.bmw.fi/fi/mallisto/m-mallit.html
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
BMW M GmbH, aiemmin BMW Motorsport GmbH, on BMW:n moottoriurheilusta vastaava osasto.
Historia

Perustamisajankohdastaan toukokuussa 1972 35 työntekijän voimin, se kasvoi 400 työntekijään 1988, ja on nykyisin kiinteä osa BMW:n tuloksentekoa. Ensimmäinen kilpailuprojekti oli BMW 3.0 CSL.
BMW M-tuotteiden menestyksen, kuten BMW 3.0 CSL:n autourheilussa ja korkean suorituskyvyn urheiluautojen kasvavan myynnin vuoksi, M esitteli autoja myyntiin yleisölle. Ensimmäinen virallinen M-tunnuksinen auto asiakasmyyntiin oli M1, joka esiteltiin Pariisin Motor Show:ssa 1978.
M-tunnuksiset henkilöautot

1984 esiteltiin M535i-tyyppimerkintää kantanut henkilöauto, jonka vapaastihengittävässä, bensiinikäyttöisessä 3430 cm3 R6-moottorissa oli tehoa 160 kW . 2012 BMW esitteli dieselkäyttöisen M550d-mallin.
Aiheesta muualla

https://www.motorsport.bmw-motorrad.com/en/home.html#/filter-all
1973 BMW 3.0 CSL Nurburgringin 6h-kilpailussa
BMW E28 M535i vuosimallia 1986
Turun rauhanyhdistys

| Turun rauhanyhdistys |
| --- | --- |
 Turun rauhanyhdistys.
Sijainti:  Vaskitie 2 20660 Littoinen
Seurakunta:  Turun rauhanyhdistys ry (SRK)
Rakentamisvuosi:  2007
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rauhanyhdistyksen logo.
Turun rauhanyhdistys (aik.  Piikkiön seudun Rauhanyhdistys) on Kaarinan Littoisissa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Turun Rauhanyhdistys ry järjestää seuroja ja muita tilaisuuksia.
Turun rauhanyhdistyksen toimitalo on valmistunut 2007. Talon on suunnitellut arkkitehtitoimisto Markku Raudasoja. Toimitalon seurasalissa on 330 istumapaikkaa.
Historia

Ensimmäiset lestadiolaisseurat pidettiin Turussa 1870-luvulla. Vuonna 1889 perustettiin Rauhanyhdistys Turussa ry, johon liittyi tuolloin 77 jäsentä. Luostarinkadulta hankittiin pian talo, joka kunnostettiin rukoushuoneeksi. Muutamassa vuodessa jäsenmäärä nousi 200 henkeen. 1800- ja 1900-lukujen taitteen suuri hajaannus vaikutti myös Turkuun. Yhdistys ja rukoushuone jäivät uusheräyksen haltuun. Esikoislestadiolaisuus muodosti oman ryhmänsä vanhoillislestadiolaisuuden jäädessä varsin pieneksi alkaen kasvaa vasta 1940-luvulla.
Hajaannuksen jälkeen vanhoillislestadiolaisuuden kannatus pysyi Turussa pitkään alhaisena. Vuonna 1946 perustettiin Turun ja lähiympäristön Rauhanyhdistys ry. Se kuitenkin erotettiin erimielisyyksien tähden Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksestä vuonna 1961 ja siitä tuli elämänsanalaisten yhdistys. Vanhoillisuuden kannattajat perustivat 1961 Piikkiön seudun Rauhanyhdistyksen, jonka nimi vuonna 1965 muutettiin Turun Rauhanyhdistykseksi. Siihen kuului 1996 noin 200 jäsentä, joista 30–40 oli opiskelijoita muualta Suomesta. Tällöin yhdistyksen toimialueeseen kuului 33 kuntaa. Rukoushuone sijaitsi Ekmaninkadulla Nättinummessa. Sunnuntaisin pidettyihin seuroihin kokoontui noin 150–200 henkeä.
Zeke Zettner

| Zeke Zettner> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. syyskuuta 1948
Kuollut: 10. marraskuuta 1973 (25 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  Rock
Soittimet:  bassokitara ja kitara 
Yhtyeet:  The Stooges
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Thomas ”Zeke” Zettner (21. syyskuuta 1948 – 10. marraskuuta 1973) oli yhdysvaltalainen The Stooges -rockyhtyeen jäsen. Hän toimi alun perin Stoogesin roudarina mutta korvasi yhtyeen alkuperäisbasisti Dave Alexanderin Fun House -albumin ilmestymisen jälkeen elokuussa 1970. Danny Fields äänitti Zettnerin ensimmäisen Stooges-esiintymisen 17. elokuuta 1970. Se julkaistiin vasta vuonna 2010 livealbumina nimellä Have Some Fun: Live at Ungano’s. Zettner ei ollut soittanut koskaan aikaisemmin ja oli hidas oppimaan. Yhtyeen kitaristi Ron Asheton on myöhemmin muistellut, että Zettnerin soittotaito oli korkeintaan välttävä.
Zettner jätti The Stoogesin lähdettyään Vietnamiin alkuvuonna 1971. Hänet korvasi Jimmy Recca.
Kuolema

Zettner oli heroiiniriippuvainen eikä pysynyt kauaa The Stoogesin jäsenenä. Hän kuoli heroiinin yliannostukseen 10. marraskuuta 1973, vain 25-vuotiaana.
Suomi 2030-luvulla

Suomi 2030-luvulla käsittelee ennustettuja ja suunniteltuja tapahtumia Suomessa 2030-luvulla.
Politiikka > Vaalit

Eduskuntavaaleja Suomessa järjestetään 2030-luvulla todennäköisesti kolme kappaletta:
Eduskuntavaalit 2031
Eduskuntavaalit 2035
Eduskuntavaalit 2039
2030-luvun aluevaaleja:
Aluevaalit 2033
Aluevaalit 2037
Kuntavaaleja Suomessa järjestetään 2030-luvulla todennäköisesti kaksi kappaletta:
Kuntavaalit 2033
Kuntavaalit 2037
Politiikka > Ympäristöpolitiikka

Montrealin luontokokouksessa 2022 maailman valtiot sitoutuivat pysäyttämään luontokadon vuoteen 2030 mennessä. Suomen kohdalla tämä tarkoittaa luonnonvarojen kulutuksen vähentämistä vähintään puolella vuoden 2022 tasosta vuoteen 2030 mennessä. Suomen tavoitteena on olla hiilineutraali vuoteen 2035 mennessä.
Väestö

Tilastokeskuksen vuoden 2021 ennusteen mukaan Suomen väkiluku olisi korkeimmillaan vuonna 2033, jolloin se olisi 5,6 miljoonaa ihmistä. Vuonna 2034 väkiluku lähtisi laskuun. Väestön ennustetaan keskittyvän kaupunkiseuduille. Koska nuorten ikäluokat ovat 2030-luvulla entistä suppeammat, myös yliopistokaupunkeihin on ennustettu joko erittäin vähäisiä muuttovoittoja tai jopa muuttotappioita.
Ennusteen mukaan vuonna 2040 väkiluku kasvaisi enää Uudenmaan ja Pirkanmaan maakunnissa sekä Ahvenanmaalla. Vuoden 2022 ennusteen mukaan kasvavia kaupunkiseutuja olisivat Helsingin seutu (+203 417), Tampereen seutu (+46 895), Turun seutu (+25 637), Oulun seutu (+24 546), Jyväskylän seutu (+6 620), Kuopion seutu (+2 796), Rovaniemen seutu (+2407) ja Porvoon seutu (+1100). Tampereen väkiluvun ennakoidaan kasvavan 350 000:een vuoteen 2035 mennessä. Alueellinen eriytyminen saattaa kasvaa. Korkeasti koulutetut keskittyvät oletettavasti suurimpiin kaupunkeihin. Maaseudulla asuvia on merkittävästi vähemmän kuin kaupungissa asuvia.
2010-luvun puolivälistä lähtien kuolleiden määrä on ollut syntyneitä suurempi. Oletettavasti entistä useampi suomalainen on lapseton. Vuoden 2019 väestöennusteen mukaan Suomessa on 2030-luvun alussa 80 kuntaa, joissa syntyy alle 15 lasta vuodessa. Maahanmuuton merkitys Suomen väestörakenteella on iso, sillä vuodesta 2015 alkaen Suomen väestölisäys on perustunut pelkästään vieraskieliseen väestöön.
Tilastokeskuksen ennusteessa miesten elinajanodote pitenee vajaalla viidellä ja naisten runsaalla kolmella vuodella vuoteen 2040 mennessä.
Viimeisten toisen maailmansodan sotaveteraanien odotetaan kuolevan noin vuonna 2035.
Yhteiskunta

Suomen vanhushuoltosuhteen on ennustettu huononevan lasten ja työikäisen väestön määrä vähetessä. Etenkin hoitoalaan on ennakoitu kohdistuvan paineita.
Jos tupakkalain tavoite toteutuu, vuonna 2030 tupakka- tai nikotiinituotteita käyttää päivittäin alle viisi prosenttia väestöstä.
Liikenne

Euroopan unionin tavoitteena on, että liikenne unionin alueella on nollapäästöistä vuoteen 2035 mennessä. Tällöin uusia polttomoottoriautoja ei enää valmisteta. Sähköautojen lisääntymisen ennustetaan jatkuvan. Autoalan ennusteen mukaan sähköautojen osuus ensirekisteröidyistä henkilöautoista on lähes 70 prosenttia vuonna 2030. Täyssähköisiä henkilöautoja arvioidaan olevan vuonna 2030 puoli miljoonaa ja miljoonan sähköauton raja ylitettäisiin vuonna 2035. Ennusteiden mukaan valtaosa autoista on vielä pitkään polttomoottoriautoja. Vuonna 2040 polttomoottoriautoja arvioidaan olevan noin 40 prosenttia autokannasta.
Uuden tieliikennelain mukaan vanhojen liikennemerkkien pitää olla korvattuna uusilla 1. kesäkuuta 2030 mennessä.
Uskonto

Kirkon tutkimuskeskuksen ennusteen mukaan Suomen luterilaisen kirkon jäsenmäärä laskee alle puoleen väestöstä 2030-luvun puolessa välissä. Kastettujen määrän ennakoidaan laskevan alle 40 prosenttiin syntyneistä.
Ympäristö

Aalto-yliopiston ja Sitran selvityksen mukaan keskivertosuomalaisen on pienennettävä hiilijalanjälkeään 2020-luvun alun 10 tonnista 2,5 tonniin vuoteen 2030 mennessä. Tämä mahdollistaisi ilmaston lämpenemisen rajoittamisen 1,5 asteeseen Pariisin ilmastosopimuksen tavoitteiden mukaisesti. Hiilijalanjäljen tavoitetaso on 1,4 tonnia vuoteen 2040 mennessä.
Ilmasto

Ilmastonmuutos Suomessa merkitsisi ennustusten mukaan sään lämpenemistä sekä sään ääri-ilmiöiden lisääntymistä. Myrskyjen ja kuumuusaaltojen on ennakoitu lisääntyvän, mikä vaikuttaisi esimerkiksi infrastruktuurin korjaustarpeeseen.
Luther-Agricola-Seura

Luther-Agricola-Seura on vuonna 1940 perustettu suomalainen tieteellinen seura, joka keskittyy erityisesti systemaattisen teologian ja kirkkohistorian julkaisu- ja kustannustoimintaan. Seura perustettiin edistämään saksalais-suomalaista kulttuurivaihtoa teologian alalla. Seuran vanhimmat kokouspöytäkirjat ovat kadonneet, mahdollisesti jopa hävitetty kansallissosialististen yhteyksien takia. Seuran ensimmäinen julkaisu oli Saksan evankelisen kirkon ulkoasianosaston johtaja Theodor Heckelin kirjoittama Luthers Kleiner Katechismus und die Wirklichkeit ja toinen Jaakko Gummeruksen kirjoittaman Agricola-elämäkerran saksankielinen käännös. Nykyaikana Luther-Agricola-Seura kuuluu Tieteellisten seurain valtuuskuntaan ja kääntää suomalaista tutkimusta saksaksi ja englanniksi.
Seura julkaisee vuosittain yhden tai kaksi kirjaa sekä kahta tieteellistä julkaisusarjaa. Seuran julkaisusarjoista Schriften der Luther-Agricola-Gesellschaft keskittyy vieraskieliseen teologiseen tutkimukseen saksaksi ja englanniksi. Studia missiologica et oecumenica Fennica -julkaisu puolestaan käsittelee missiologiaa ja ekumeniikkaa. Jälkimmäisen julkaisemisen seura aloitti 1990-luvulla, kun Missiologian ja ekumeniikan seura lopetti toimintansa ja yhdistyi Luther-Agricola-Seuran kanssa. Vuonna 2020 seura aloitti aineistonsa digitoinnin.
Luther-Agricola-Seuralla oli noin 160 jäsentä vuonna 2005.
TV1 Kansainvälinen musiikki

TV1:n Kansainvälinen musiikki oli Yleisradion TV1:een vuonna 1993 perustettu kahden tuottajan, Aarno Cronvallin ja Erkki Pohjanheimon, tuotantoryhmä. Itsenäinen tuotantoryhmä perustettiin ohjelmapäällikkö Aarre Elon alaisuuteen. Muusta viihteestä oli edelleen vastannut Ere Kokkosen vetämä TV1:n Taideohjelmien linja, jonkin aikaa Fiktio-ohjelmien osasto ja vuodesta 1994 Viihdeohjelmat. Kansainvälisen musiikin keskeisenä tehtävänä oli kehittää ja edistää kansainväliseen ohjelmavaihtoon ja myyntiin tarkoitettua ohjelmistoa TV1:ssä sekä vaikuttaa asiantuntemuksellaan TV1:n ulkomaisen musiikkiohjelmiston hankintaan. Tuotantoryhmä teki musiikkiohjelmia myös kotimaista lähetystoimintaa varten. Kansainvälinen musiikki edusti Yleisradion TV1:tä EBU:n (Euroopan yleisradioliitto) musiikkia käsittelevissä kokouksissa.
Aarno Cronvall oli aikaisemmin toiminut toimituspäällikkönä ja tuottaja-ohjaajana TV1:n Musiikkitoimituksessa, Erkki Pohjanheimo puolestaan TV1:n Viihdetoimituksen tuottajana, ohjaajana ja toimituspäällikkönä.
TV1:n Kansainvälisen musiikin toiminta jäi verraten lyhyeksi (1993–1995) TV1:n jatkuvissa organisaatiouudistuksissa.
Kansainvälisen musiikin tuotantoja

Suomen euroviisukarsinnat (1994)
Eurovision laulukilpailu/ Suomen osuudet (1993–1994, lisäksi televisiointi välivuonna 1995)
Eino Grön 35 / Lahden Sävel (1993)
Suomalaisia rakkauslauluja / Lahden Sävel (1993)
Macbeth / Savonlinnan Oopperajuhlat (1993)
Lahja elämälle (1993)
Euroviisujen ilot ja itkut (1994)
Ykköstähti (1994)
Tämän haluaisin laulaa –sarja (1994): Satu Vihavainen, Antti Suhonen, Kaisa Hannula, Esa Ruuttunen, Pirkko Törnqvist, Petteri Salomaa, Raili Viljakainen, Jorma Silvasti
Vihreän saaren musiikkia (1994)
Eurooppalainen jazz-yö – EBU Jazz Night (1994) / Lähetyspaikat: Storyville, Helsinki sekä Maastricht, Alankomaat ja Budapest, Unkari. EBU-projektin päätuottaja: Kansainvälinen musiikki.
Sibeliusta Pietarissa, Sinfonia no 6, d-molli, RSO ja Jukka-Pekka Saraste (1994)
King's Singers ja Valkeat yöt (King’s Singers and White Nights) (1994)
Keskiyön auringon laulufestivaali – Midnight Sun Song Festival (1994),,,,
Suuri kansanmusiikki-ilta Kaustisella (1994)
Lounatuuli – hyväntekeväisyyskonsertti (Suomen Aivohalvaus- ja Afasialiitto) (1994)
Ossi Runne 50 vuotta viihdyttäjänä, osat 1–2 (1995)
Aiheesta muualla

Aarno Cronvallin tuotantoyhtiö (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Pohjanheimon tuotantoja  (Arkistoitu – Internet Archive)
22 Bullets

| 22 Bullets> L’immortel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Berry
Käsikirjoittaja:  Richard Berry
Perustuu:  Jacky Imbertin elämään ja Franz-Olivier Giesbertin kirjaan L’immortel
Tuottaja:   Luc Besson  Pierre-Ange Le Pogam 
Säveltäjä:  Klaus Badelt
Kuvaaja:  Thomas Hardmeier
Leikkaaja:  Camille Delamarre
Pääosat:  Jean Reno
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  EuropaCorp
Levittäjä:  Fórum Hungary Netflix
Ensi-ilta:  24. maaliskuuta 2010 20. elokuuta 2010 (Suomi)
Kesto:  117 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
22 Bullets (ransk. L’immortel)  on Richard Berryn ohjaama ja Luc Bessonin tuottama tositapahtumiin perustuva ranskalainen jännityselokuva vuodelta 2010. Elokuvan keskiössä on Marseillen mafian johdossa toiminut Charly Matteï (Jean Reno), joka haluaisi jättää rikollisen uran taakseen ja elää tavallista arkea perheensä kanssa. Charlyyn kuitenkin ammutaan parkkihallissa 22 luotia mutta hän jää ihmeen kaupalla eloon ja sotkeentuu jälleen mafian välienselvittelyihin.
Elokuva pohjautuu löyhästi Jacky Imbertin elämään ja Franz-Olivier Giesbertin kirjaan L'immortel.
Arvioita

Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtikeskiarvon 1,8.
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,00.
Aiheesta muualla

Vanha-Majamaa, Anton: 22 Bullets. Filmgoer.  7.12.2010. Arkistoitu 29.4.2013.
Maria Uljanova

Maria Aleksandrovna Uljanov
Marija (Maria) Aleksandrovna Uljanova (ven. Мария Александровна Ульянова, o.s. Blank, Бланк; 6. marraskuuta 1835 – 25. kesäkuuta 1916) oli Venäjän vallankumousjohtajan  ja Neuvostoliiton perustajan Vladimir Leninin äiti.
Maria syntyi kuuden lapsen perheeseen. Perheen isä Aleksandr Blank (alkuaan Israel Blank) oli tunnettu psykologi, taustaltaan juutalainen, joka oli kääntynyt kristinuskoon. Marian suku oli kosmopoliittinen: hänen äidinisänsä oli Pietarin saksalaista sukua, alkujaan Lyypekistä ja äidinäitinsä Pietariin muuttanutta ruotsalaista sukua.
Marian äiti Anna Ivanovna Groschopf kuoli 1838 ja isä Aleksandr meni naimisiin vaimonsa sisaren Jekaterina von Essenin kanssa joka kasvatti lapset. He ostivat maatilan Kazanista. Maria sai kotikoulutuksensa. Hän oppi useita kieliä kuten saksaa, ranskaa ja englantia. Myös venäläinen kirjallisuus kuului opetukseen. Vuonna 1863 Maria valmistui opettajaksi ja alkoi työskennellä kansanopetuksessa.
Mentyään naimisiin Ilja Uljanovin kanssa, joka oli matematiikan ja fysiikan opettaja,  Maria muutti miehensä kanssa Penzaan. Myöhemmin he muuttivat Nižni Novgorodiin ja sieltä Simbirskiin jossa Ilja toimi koulutarkastajana.
Marian elämä oli hyvin vaiherikasta. Hänen suurimpia vaikeuksiaan olivat taloudelliset vaikeudet, puolison kuolema vuonna 1886 ja vanhimman pojan Aleksandrin teloitus vuonna 1887, tyttären Olgan kuolema vuonna 1891 ja lasten Vladimirin, Annan, Dimitrin ja Marian pidätykset ja maastakarkotus.
Maria kävi tapaamassa maanpaossa ollutta poikaansa Vladimiria kaksi kertaa, Ranskassa kesällä 1902 ja Tukholmassa syksyllä 1910.
Hnutí Brontosaurus

| Hnutí Brontosaurus |
| --- | --- |

Perustettu:  1990
Toimiala:  Luonnonsuojelu
Kotipaikka:   Brno, Tšekki
Toiminta-alue:  Tšekki
Puheenjohtaja:  Alena Konečná
Aiheesta muualla
www.brontosaurus.cz
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hnutí Brontosaurus (suom. Brontosarus-liike) on tšekkiläinen ympäristöjärjestö. Toiminnassaan se keskittyy erityisesti lasten ja nuorten vapaaehtoistyön järjestämiseen, luonnon- ja ympäristönsuojelun edistämiseen sekä historiallisten monumenttien ja elinympäristöjen ennallistamiseen. Se on Tšekin vanhin yhä toiminnassa oleva valtioista riippumaton ympäristöjärjestö.
Organisaatio

Hnutí Brontosauruksen lakisääteisen johtokunnan valitsee joka vuosi järjestettävä yleiskokous. Johtokunta taas valitsee keskuudestaan puheenjohtajiston sekä valvonta- ja tarkastusvaliokunnat jotka valvovat päätöksenteon säännönmukaisuutta. Rahoituksensa järjestö saa pääasiassa sille maksetuista jäsenmaksuista, avustuksista, lahjoituksista sekä sen toiminnasta saaduista tuloista.
Hnutí Brontosaurus on jäsenenä tšekkiläisten ympäristöjärjestöjen muodostamassa Zelený kruh -organisaatiossa, Youth and Environment Europessa, Etelä-Määrin lasten ja nuorten neuvostossa sekä Tšekin lasten ja nuorten neuvostossa. Se on valtiosta erillinen järjestö, eikä se ole liittoutunut minkään poliittisen puolueen kanssa.
Toiminta

Toiminnassaan Hnutí Brontosaurus pyrkii edistämään kansalaistoimintaa keskittymällä luonnon- ja maisemansuojelun lisäksi koulutus- ja kasvatustoimintaan. Se järjestää vuosittain leirejä, joidenka aikana osallistujat auttavat luonnon tai muistomerkin kunnostamisessa. Tšekin kulttuurillisesti merkittävien muistomerkkien kunnostaminen on kuulunut Hnutí Brontosauruksen ohjelmaan vuodesta 2007 lähtien. Järjestö on ennallistanut useita linnoja, muun muassa Zvířeticessä sekä Lichnicessä.
Järjestön toiminta on ensisijaisesti suunnattu alle 26-vuotiaille nuorille.
Toiminta > Kansainväliset projektit

Hnutí Brontosaurus on järjestänyt humanitaarista vapaa-ehtoisprojektia Pohjois-Intian Ladakhissa, jonka aikana Mulbekhin kylään on tarkoitus rakentaa koulu ja sisäopilaitos. Dalai-lama on tukenut projektia.
Toimipisteet

Järjestön päämäja on Brnossa ja sen aluekeskukset sijaitsevat Prahassa, Jesenikyssä sekä Podlužíssa.
Historia

Hnutí Brontosaurus perustettiin sen jälkeen kun Yhdistyneet kansakunnat oli julistanut vuoden 1974 luonnonsuojelun teemavuodeksi. Alun perin sen tarkoitus oli ollut toimia vain kyseisen vuoden ajan, mutta luonnonsuojelun suosion nopean kasvun myötä sen toiminta vakinaistettiin.
Toimintansa ensimmäisinä vuosina järjestö oli kiinteästi osa silloisen Tšekkoslovakian sosialistista järjestelmää, mikä ei heikentänyt sen vetovoimaa. Brontosauruksen henkisenä johtajana toimi nuortenlehti Mladý světin toimittaja Josef Velek. Järjestön ensimmäisen toimintavuoden jokaiselle kuukaudelle oli valittu oma teemansa, kuten ilma, vesi tai liikenne. Toimintansa alussa sen aktiivit keräsivät tietoa luonnon tilasta eri puolilta Tšekkoslovakiaa. Teemavuoden loppumisen jälkeen Hnutí Brontosaurus perustettiin virallisesti vuonna 1975 Sosialistisen nuorisoliiton keskuskomitean hyväksynnän jälkeen.
Sosialismin aikana Hnutí Brontosaurus ei pyrkinyt ympäristönsuojelun edistämiseen suurien järjestelmämuutosten avulla, vaan pienten paikallisten tekojen ja tiedon levittämisen kautta.
Samettivallankumouksen jälkeen Hnutí Brontosaurus muodosti oman itsenäisen järjestönsä tammikuussa 1990. Demokratian ajan alkuvuosikymmenellä se ajautui kuitenkin monta vuotta kestäneeseen kriisiin. Noin kolmasosa sen jäsenistöstä erosi ja perusti uuden Asociaci Brontosaura -järjestön vuonna 1992, mikä kuitenkin taantui vuosien kuluessa. Myös Hnutí Brontosauruksen jäsenmäärä laski, minkä lisäksi sen työntekijät kavalsivat 250 000 korunan tuen vuonna 1997. Vuonna 1999 sille myönnettiin ympäristöministeriön palkinto, ja sen toiminta alkoi jälleen vahvistumaan. Vuonna 2011 sen 39:ään paikallisjärjstöön kuului 1061 jäsentä.
Logo

Hnutí Brontosauruksen logon on suunnitellut Vladimír Jiránek vuonna 1973. Se kuvaa sukupuuttoon kuollutta Brontosaurusta ja sen sanoma liittyy ihmisen tulevaisuuteen. Käykö ihmiselle samoin kuin brontosaurukselle?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hnutí Brontosaurus Wikimedia Commonsissa
Tšekin radion tekemä sarja järjestön historiasta
Uutisia järjestöstöstä iDnes.cz sivustolla
Brontosaurusmaskotti vuonna 1984.
Salomon Köhlström

Salomon Siimoninpoika Köhlström ent. Köykkä (24. huhtikuuta 1746 Jalasjärvi– 4. maaliskuuta 1827 Ilmajoki oli suomalainen kirkonrakentaja.
Elämä ja ura

Jalasjärvellä Köykän talossa syntyneen Köhlströmin vanhemmat olivat talollinen Simo Köykkä ja Anna Yrjöntytär. Jalasjärvellä syntynyt Köhlström muutti torppariksi Ilmajoelle Röyskölän kylään vuonna 1769. Hän suunnitteli ja rakensi useita kirkkoja lähinnä Etelä-Pohjanmaalla ja Satakuntaan.
Karvian kirkko 1789
Ahlaisten kirkko 1796
Jalasjärven kirkko 1800
Honkajoen kirkko 1804–1812
Karijoen kirkko 1808–1812
Kauhajoen kirkko 1820, tuhoutui tulipalossa 29. syyskuuta 1956
Lavian kirkko 1823
Köhlström laati lisäksi pohjapiirroksen Kauhajoen kirkkoa varten, mutta intendentinkonttori piti sitä liian monimutkaisena. Kurikan kirkkoon Köhlström rakensi kellotapulin vuonna 1794. Hän oli myös taitava kirvesmies ja puuseppä tehden muun muassa saarnastuoleja kirkkoihin. Salomon Köhlströmin poika Juha Köhlström oli myös kirkonrakentaja.
Elämä ja ura > Valokuvia kirkoista

Karvian kirkko, 1789, Karvia.
Ahlaisten kirkko, 1796, Pori.
Jalasjärven kirkko, 1800, Kurikka.
Honkajoen kirkko, 1804, Kankaanpää.
Karijoen kirkko, 1812, Karijoki.
Lavian kirkko, 1823, Pori.