Kuopion Uimaseura
Kansalaistoimintauinti kuopiolaisena ja kansallisena ilmiönä > Muuttuva uinnin kansalaistoiminnan tavoitteellisuus

Kuopiota ympäröivät järvet ovat vaikuttaneet kuopiolaisen uinnin varhaiseen kehittymiseen. Uimalaitosten ja -huoneiden sekä uimarantojen rakentaminen Kuopioon liittyi yhtäältä kasvavan teollisuustyöväestön hygieniasta huolehtimiseen. Toisaalta veteen tehdyillä rakennelmilla oli matkailua edistänyttä vetovoimaa. Sanomalehtien yleistymisen myötä tieto eri puolilla tapahtuneista hukkumisista levisi ja ihmisten ymmärrys uimataidon tarpeellisuudesta lisääntyi. Uinnin kansalaistoiminnan varhaisena tavoitteena oli edistää ensisijaisesti uimaopetusta ja hengenpelastustyötä.
Uinnin kansalaistoimijat ottivat toimintansa alusta lähtien tavoitteekseen uintitietouden levittämisen Pohjois-Savoon ja Pohjois-Karjalaan. Uimaopetus- ja hengenpelastustyön rinnalla Kuopiossa alettiin kansallisen kehityslinjan mukaisesti kehittää kilpauintia. Vielä 1900-luvun alkupuolella käsitykset kilpaurheilun sopimattomuudesta naisille olivat yleisiä. Kuitenkin naisten ja tyttöjen kilpauintia kehitettiin rinnan miesten uinnin kanssa. Naisia seuratoiminnassa oli kuitenkin miehiä vähemmän, ja naisten näkyvyys julkisuudessa jäi ymmärrettävästi vähäiseksi.
Valkoisessa Suomessa uinnin tehtävänä oli 1920–1930-luvulla osaltaan kasvattaa maanpuolustuskelpoisia miehiä, ryhdikkäitä kunnon kansalaisia. Vallalla oli käsitys, että sotilaiden fyysinen kunto ratkaisee sodan lopputuloksen. Kuopiossa vahvasti toimineen suojeluskuntauinnin merkitys porvarillisen uinnin kannalta oli hyödyllinen: suojeluskuntauinti toimi väylänä uimaseuran kilpailu- ja muuhun toimintaan. Yhteistyötä toteutettiin lähinnä siten, että kansalaistoimijat tarjosivat suojeluskunnalle uimalaitoksen harjoittelukäyttöön.
Edelleen toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1945–1968 kuopiolaisen uinnin kansalaistoiminnan painopiste oli selvästi uimaopetus- ja hengenpelastustyössä. Kilpauinti kiinnosti kuopiolaisia uintiaktiiveja, mutta muualle maahan rakennettujen uimahallien myötä alueelliset erot harjoitteluolosuhteissa ja siten myös tuloksissa ilmenivät selvästi.
Kansallisesti uimaopetus- ja hengenpelastustyön eriyttäminen uimaseurasta tapahtui Kuopiossa myöhään. Useissa suomalaisissa uimaseuroissa eriytyminen oli tapahtunut SUH:n (Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliiton) perustamisen myötä vuonna 1957. Kuopiossa tilanne oli kuitenkin toisenlainen kuin monella muulla paikkakunnalla, sillä kaupungissa ei ollut uimahallia. Jos uimaopetustoiminta Kuopion Uimaseurassa olisi lopetettu 1950-luvun lopulla, lopettaminen olisi todennäköisesti lamaannuttanut KuUS:n kilpailullisen toiminnan viimeistään seuraavalla vuosikymmenellä. KuUS:n uimakoulutoiminta nimittäin muodosti käytännössä seuratoiminnan rungon: uintiin motivoituneimpia uimakoululaisia ohjattiin kilpauintiharrastukseen ja edelleen seuran moniin tehtäviin.
Liikunta on kanavoitu toteutettavaksi vapaaehtoisten urheiluseurojen, kuntien ja valtion kautta. Valtio alkoi kiinnostua urheilusta aikaisempaa laajemmin Suomen itsenäistyminen myötä. Sitä ennen liikunnasta vastasivat lähinnä urheiluseurat ja oppikoulut. Liikunnan ja urheilun tuottamisessa urheiluseuroista tuli 1900-luvun edetessä yhä keskeisempi osa urheilun toimintajärjestelmää, ja samalla liikuntakulttuurin alueelliset erot kasvoivat. Urheilun toimintajärjestelmiä alettiin kehittää laajasti 1960-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä esimerkiksi Kuopiossa oppilaitokset kytkeytyivät uintiurheiluun vuonna 1975, kun paikkakunnalla käynnistyi uintikeskus, jossa sovitettiin yhteen uintiharjoittelua, perus-, ammatti- ja lukiokoulutusta.
Uinnin kannalta oli tärkeää, että kunnallinen urheilulautakunta syntyi nuoressa valtiossa ohjaamaan julkista liikuntapaikkarakentamista, koska uinnin kansalaistoiminta ei tullut enää toimeen tilapäisillä avustuksilla. Vaikka uimaseuran toiminta perustui vapaaehtoisuuteen, Kuopion kaupunki oli liikuntakulttuurissa monella tapaa vahva toimija. Yhdessä kaupungin kanssa kuopiolainen uinnin kansalaistoimintaväki on jatkuvasti pyrkinyt edistämään uinnin olosuhteita. 1960-luvulla kuntalaisten kiistely kärjistyi valintaan, rakennetaanko Kuopioon uimahalli vai kirjasto. Kansallisessa vertailussa Kuopion uimahalli valmistui melko myöhään, sillä uimahalli oli jo rakennettu monelle huomattavasti pienemmälle paikkakunnalle. Kuopion uimahallin rakennuspäätös oli osoitus siitä, kuinka suuri vaikutus kansalaistoiminnan aktiivisuudella oli uimahallin rakentamisratkaisuihin.
Uimahallin valmistuminen mahdollisti uimaseuroille tilaisuuden seuratoiminnan uudelleen organisoitumiselle ja aikakaudelle edistyksellisten menetelmien käyttöön ottamiselle. Samalla uinti kehittyi nopeasti verrattuna moniin muihin urheilulajeihin, joiden olosuhteissa ei tapahtunut yhtä merkittävää muutosta. Jo 1960-luvun puolivälissä kilpauintiharjoittelu oli järjestelmällisempää ja tehokkaampaa kuin monien muiden urheilulajien harjoittelu. Uinnin eriytymiskehitys tapahtui kansallisen liikuntakulttuurin vaiheisiin verrattuna varhain. Eriytymiskehitys ilmeni lajiseurojen osuuden kasvamisena ja monina uinnin harrastamisen muotoina.
Myös uimahallien merkitys terveyden edistämiselle ymmärrettiin varhain. Voi todeta, että uimaopetus ja kilpauinti tarpeineen ja vaatimuksineen loivat perustan kuntouinnin harrastamiselle ja sen kehittymiselle suosituksi kuntoliikunnan muodoksi. Vaikka uimahallien urheilulle tuomat edut ymmärrettiin, samalla tuotiin esiin myös sosiaaliset ja terveydelliset seikat.