stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lexa Ikonen
Taidekoti Jykelä

Hirsirakennus on jo kolmannella paikallaan, johon se siirrettiin Haapajärven keskustasta. Alun perin 1800-luvulla rakennetun suuren talon hirret tuotiin Muurasjärveltä hevospelillä. Pari alimmaista hirsikertaa on jouduttu joskus uusimaan. Tuulisuojana on perinteinen tervapahvi, hirsien päällä lautavuoraus, räystäät kunnolliset ja talo seisoo korkean tuuletetun rossipohjan päällä.
Uudenguineanvuoristokoira

| Uudenguineanvuoristokoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Papua-Uusi-Guinea
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira
Nykyinen käyttö:  vahtikoira
Muita nimityksiä:  New Guinea Hill Dog
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Väritys:  mustavalkoinen
Uudenguineanvuoristokoira (New Guinea Hill Dog) on papuauusiguinealainen koirarotu.
Ulkomuoto

Uudenguineanvuoristokoira on uudenguineankoiraa kookkaampi. Rotu on pystykorvainen ja kippurahäntäinen. Sen karvapeite on sileää ja lyhyttä, ja sen väritys on mustavalkoinen.
Alkuperä

Rotu on kotoisin sisämaasta, ja sen ainoa käyttötarkoitus on toimia vahtikoirana. Sitä ei tule sekoittaa laulavaan uudenguineankoiraan.
Lena Philipsson

| Lena Philipsson |
| --- | --- |
 Lena Philipsson vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1966 (ikä 58) Vetlanda, Jönköpingin lääni
Muusikko
Taiteilijanimi:  Lena Ph
Laulukielet:  ruotsi ja englanti
Aktiivisena:  1984–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Sony BMG Music Entertainment
Aiheesta muualla
www.lenaphilipsson.se
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Maria Magdalena "Lena" Philipsson tai Lena Ph (s. 19. tammikuuta 1966 Vetlanda, Jönköpingin lääni) on ruotsalainen laulaja.
Philipssonin ura alkoi singlestä Boy / You Open My Eyes (1984) ja vuosina 1986, 1987 ja 1988 hän kilpaili Melodifestivalenissa. Vuonna 1997 Lena Philipsson jäi tauolle, joka loppui näyttävästi hänen voitettuaan vuoden 2004 Melodifestivalenin Orupin kirjoittamalla kappaleellaan Det gör ont. Hän edusti Ruotsia Istanbulissa Eurovision laulukilpailussa 2004 englanninkieliseksi käännetyllä kappaleella It Hurts. Kappale sijoittui viidenneksi.
Vuonna 2005 Philipsson oli kiertueella Darinin ja Magnus Ugglan kanssa.
Melodifestivalenissa

Kärleken är evig (1986 – sijoittui toiseksi)
Dansa i neon (1987 – sijoittui viidenneksi)
Om igen (1988 – sijoittui toiseksi)
Det Gör Ont / It Hurts (2004 – voitti)
Diskografia > Albumit

Kärleken är evig (1986 – SW: 20.)
Dansa i neon (1987 – SW: 19.)
Talking in Your Sleep (1988 – SW: 9.)
My Name (1989 – SW: 10.)
A Woman's Gotta Do What a Woman's Gotta Do (1991 – SW: 7.)
Fantasy (1993)
Lena Philipsson (1995 – SW: 10.)
Bästa vänner (1997)
Det gör ont en stund på natten men inget på dan (2004 – SW: 1.)
Jag ångrar ingenting (2005 – SW: 2.)
Diskografia > Singlet

Kärleken är evig (1986)
Åh Amadeus (1986)
Jag känner (Ti Sento) (1986)
Dansa i neon (1987)
Cheerio (1987)
Saknar dig innan du går (1987)
Den ende (1987)
I'm a Fool/Teach Me Tiger (1987)
Om igen (1988)
Talking in Your Sleep (1988)
I Varje spegel / Ain't it Just the Way (1988)
Tänd ett ljus (1989)
Standing in the Rain / Blue Jeans (1989)
Why (1989)
The Escape (1991)
006 / Hard to Be a Lover (1991)
The Preacher (1991)
Are You in or Are You Out? (1991)
Fantasy (1993)
Give Me Your Love (1993)
Baby Baby Love (1993)
Månsken i augusti (1994)
Kärlek kommer med sommar (1995)
Stjärnorna (1995)
Bästa vänner (1997)
Tänk om jag aldrig mer (1997)
Av och på (1997)
Det gör ont (2004)
Delirium (2004)
Lena Anthem (2004)
Unga pojkar och äldre män (2005)
Han jobbar i affär (2005)
På Gatan Där Jag Bor (2005)
Jag ångrar ingenting (2006)
Det ringer på min dörr (2006)
Dancing in the neon light (2011)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut ruotsiksi
Vapaavuori

Vapaavuori on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jan Vapaavuori (s. 1965), Helsingin pormestari, kansanedustaja ja ministeri
Lennart Vapaavuori (1912–1957), pappi ja nuortenkirjailija
Marika Vapaavuori (s. 1971), teatterikäsikirjoittaja ja ohjaaja
Matti Vapaavuori (1928–2019), lääkäri, professori
Merja Wirkkala-Vapaavuori (s. 1954), oopperalaulaja
Niilo Vapaavuori (1899–1949), päätoimittaja
Outi Vapaavuori (s. 1959), eläinlääkäri ja pieneläinkirurgian professori
Pekka Vapaavuori (s. 1945), pianisti ja rehtori
Pekka Vapaavuori (s. 1962), arkkitehti
Sakari Vapaavuori (1920–1989), keraamikko
Tuure Vapaavuori (1905–1977), lähetysjohtaja ja kirjailija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vapaatuotantoalue

Vapaakauppa-alue tai erikoistalousalue (englanniksi Free Trade Zone (FTZ), Export Processing Zone (EPZ) tai Special Economic Zone), on alue, jolla toimivat yritykset saavat vero- ja tullihelpotuksia ja joilla vallitsee väljempi työnlainsäädäntö. Vapaakauppa-alueille pyritään houkuttelemaan ulkomaisia investointeja varsinkin työvoimaintensiivisille aloille. Vapaakauppa-alueet sijaitsevat yleensä kehitysmaissa ja usein niiden köyhimmillä alueilla, jossa ulkomaalaisten investointien toivotaan vähentävän köyhyyttä. Ensimmäiset Vapaakauppa-alueet perustettiin Latinalaisessa Amerikassa 1920-luvulla.
Vapaakauppa-alueita oli vuonna 1999 noin 3000 116 maassa ja ne työllistivät 43 miljoonaa ihmistä. Alueiden tärkeimmät tuotteet ovat vaatteet, kengät, urheiluvarusteet, elektroniikka ja lelut. Kiina perusti useita erikoistalousalueita 1980-luvulla houkutellakseen investointeja ja myöhemmin alueita on perustettu muun muassa Intiaan etenkin teknologiateollisuuden tarpeisiin. Euroopassa talousalueita on perustettu muun muassa Puolaan, Unkariin ja Venäjälle.
Vapaakauppa-alueita on kritisoitu siitä, että niillä toimivat yritykset riistävät työvoimaa lainsäädännön väljyyden vuoksi. Työläisten kokoontumis- ja järjestäytymisoikeutta rajoitetaan ja palkat ovat huonoja.. Työläisten oikeuksien lisäksi Vapaakauppa-alueilla on myös muuta maata väljemmät ympäristösäädökset. Esimerkiksi Intiassa erityistalousalueita koskeva SEZ-laki tuli voimaan vuonna 2006, jonka seurauksena näillä alueilla tapahtuva tuotantoa kannustettiin joustavalla hallinnolla, sekä vero- ja muilla eduilla. Intian Vapaakauppa-alueilla elektroniikkateollisuudessa on todettu laajoja epäkohtia: työvoima on suureksi osaksi nuoria ja perheettömiä, jotka työskentelevät määräaikaisissa työsuhteissa ja saavat elämiseen riittämätöntä palkkaa. Myös järjestäytymisoikeuksissa on todettu puutteita.
Laurentiuslainen kokoelma

Katkelma laurentiuslaisesta kokoelmasta
Laurentiuslainen kokoelma tai Laurentiuksen kronikka on tähän päivään asti säilynyt kronikkakokoelma, joka sisältää vanhimman Nestorin kronikan ja sen myöhäisemmät versiot. Se sisältää lähinnä Pohjois-Venäjän alueen historiaa.
Kokoelman kopioi Laurentius-niminen munkki Nižni Novgorodista vuonna 1377 Dmitri Konstantinovitšille, joka oli Suzdalin prinssi. Tämän kopion Laurentius teki sittemmin hävinneestä kokoelmasta, joka oli koottu suuriruhtinas Mihail Jaroslavitšille vuonna 1305. Teos jatkaa kronologiaa aina vuoteen 1305 asti, mutta jostain syystä vuodet 898–922, 1263–83 ja 1288–9 puuttuvat. Kreivi Aleksei Musin-Puškin sai laurentiuslaisen kokoelman haltuunsa vuonna 1792 ja lahjoitti sen Venäjän kansalliskirjastoon Pietariin.
Aiheesta muualla

Skannatut sivut tekstistä (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden 1377 version skannatut sivut (venäjäksi)
Vaike Pilvistu

| Vaike Pilvistu> Vaike Brenner, Vaike Piirimaa.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 1926 Mäo, Paiden kunta
Kuollut: 6. maaliskuuta 1993 Põlva
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tyylilajit:  lyriikka
Esikoisteos:  Hingeaken, 1982
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vaike Pilvistu (o.s. Brenner; 17. elokuuta 1926 Mäo, Paiden kunta – 6. maaliskuuta 1993 Põlva) oli virolainen runoilija.
Pilvistu eli nuoruutensa Järvamaalla ja valmistui lukiosta Viljandissa vuonna 1942. Hän työskenteli agronomina eri paikoissa, mutta vammautui työtapaturmassa ja joutui jättämään fyysiset työt. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa maakuntalehdessä vuonna 1950. Hänen ensimmäinen runokirjansa julkaistiin vuonna 1982, ja sitä seurasi kaksi muutakin. Muutamat runot on myös käännetty suomeksi. Runoja leimaa vanha maalaisympäristö, mikä antaa niille vanhanaikaisen leiman.
Teokset

Hingeaken. Tallinn: Eesti Raamat 1982.
Käed. Tallinn: Eesti Raamat 1985.
Suur tee kõliseb kõrva. Tallinn: Eesti Raamat 1987.
Aiheesta muualla

Pihlaja : kahdeksan eestiläistä naisrunoilijaa ; valik. ja suom. Aino Kaasinen. Lahti 1983.
Aleksius Malle, Ikka on keegi. Sirp ja Vasar -lehti 38/1985, sivu 5.
Lounais-Häme (täsmennyssivu)

Lounais-Häme tarkoittaa seuraavia asioita:
Lounais-Häme, historiallisen Hämeen lounaisin osa nykyisten Kanta-Hämeen, Varsinais-Suomen ja Pirkanmaan maakuntien alueella
Lounais-Häme, Forssassa vuosina 1907–1909 ilmestynyt sanomalehti
Lounais-Häme, Hämeen Kansan viikkolehti vuosina 1990–1995
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lounais-Häme”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Under the Iron Sea

| Under the Iron Sea Keane |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuu – elokuu 2005 Helioscentric-studioilla, Ryessa, East Sussexissa, lokakuu 2005 – helmikuu 2006 The Magic Shopissa, New Yorkissa
 Julkaistu: 12. kesäkuuta 2006
 Tuottaja(t): Andy Green, Keane
 Tyylilaji: pop, rock
 Kesto: 50.30
 Levy-yhtiö: Island
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 8.
Keanen muut julkaisut
| Live Recordings 2004 2005 | Under the Iron Sea 2006 | Live 06 2006 |
Under the Iron Sea on brittiyhtye Keanen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. heinäkuuta 2006. Englannissa levy pomppasi suoraan albumilistalla sijalle yksi ja sitä myytiin ensimmäisellä viikollaan 222 297 kappaletta. Yhdysvalloissa albumi sijoittui Billboard 200 -listalla sijalle 4 ja sitä myytiin 75 702 kappaletta. 22. tammikuuta mennessä albumia on myyty maailmanlaajuisesti jo yli 2,5 miljoonaa kappaletta. Suomessa albumi nousi virallisen albumilistan sijalle 8.
Kappaleet

Atlantic – 4.13
Is It Any Wonder? – 3.01
Nothing in My Way – 4.00
Leaving So Soon? – 3.58
A Bad Dream – 5.06
Hamburg Song – 4.37
Put It Behind You – 3.36
The Iron Sea – 2.57
Crystal Ball – 3.53
Try Again – 4.27
Broken Toy – 6.07
The Frog Prince – 4.22
Singlet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Single | Kärkisijoitus (UK) | Julkaisupäivä |
| "Atlantic" | #35 | 16. helmikuuta 2006 |
| "Is It Any Wonder?" | #3 | 29. toukokuuta 2006 |
| "Crystal Ball" | #13 | 21. elokuuta 2006 |
| "Nothing in My Way" | #19 | 30. lokakuuta 2006 |
| "A Bad Dream" | #17 | 22. tammikuuta 2007 |
| "Try Again" | - | 9. helmikuuta 2007 |
Arvostelut

Metacritic: 63/100
Allmusic:
Entertainment Weekly: A–
The A.V. Club: B–
Pitchfork Media: 4.1/10
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Keanen kotisivut
Under the Iron Sea Myspacessa (englanniksi)
Lena Olin

| Lena Olin |
| --- | --- |
 Lena Olin heinäkuussa 2015
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lena Maria Jonna Olin
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1955 (ikä 69) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lasse Hallström (vih. 1994)
Lapset:  2
Sukulaiset:  Stig Olin (isä)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1976–
Merkittävät roolit:  Olemisen sietämätön keveys
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Lena Olin ja hänen avio­miehensä Lasse Hallström vuonna 2013.
Lena Maria Jonna Olin (s. 22. maaliskuuta 1955 Tukholma) on kansain­välisen uran luonut ruotsalainen näyttelijä.
Varhainen elämä

Olinin molemmat vanhemmat olivat näyttelijöitä. Hänen isällään Stig Olinilla oli pää­osa useissa Ingmar Bergmanin varhais­kauden elo­kuvissa.
Ura

Ennen näyttelijä­uraansa Olin työskenteli mallina, ja hänet valittiin Miss Skandinaviaksi 1974. Hän opiskeli Tukholman teatterikorkeakoulussa 1976–1979, minkä jälkeen hänellä oli kiinnitys Dramateniin aina vuoteen 1991 asti. Yksi hänen ensimmäisistä elo­kuva­rooleistaan oli Tage Danielssonin elo­kuvassa Picasson seikkailut (1978). Ingmar Bergman ohjasi Olinia muun muassa elo­kuvassa Fanny ja Alexander (1982) ja televisio­elo­kuvassa Harjoitusten jälkeen (1984), jossa hänellä oli pää­rooli Erland Josephsonin vasta­näyttelijänä.
Olinin kansain­välinen läpi­murto­rooli oli Sabina Philip Kaufmanin ohjaamassa, Milan Kunderan saman­nimiseen romaaniin perustuvassa elo­kuvassa Olemisen sietämätön keveys (1988), jossa hänen vasta­näyttelijöinään olivat Daniel Day-Lewis ja Juliette Binoche. Paul Mazurskyn Singer-kuvausta Vihassa ja rakkaudessa (1989) hän sai parhaan nais­sivu­osan Oscar-ehdokkuuden. Olin on näytellyt myös muun muassa Mike Figgisin Mr. Jonesissa (1993) Richard Geren kanssa, Roman Polańskin Yhdeksännessä portissa (1999), puolisonsa Lasse Hallströmin ohjaus­työssä Pieni suklaa­puoti (2000), joka perustuu Joanne Harrisin menestys­romaaniin, sekä televisio­sarjassa Alias.
Yksityiselämä

Lena Olin on ollut naimisissa ohjaaja Lasse Hallströmin kanssa vuodesta 1994. He asuvat New Yorkissa. Olinilla ja Hallströmillä on yksi tytär, ja Olinilla on poika aiemmasta suhteesta näyttelijä Örjan Rambergin kanssa.
Aiheesta muualla

Lena Olin Nationalencyklopedinissa
Lena Olin. Ingmar Bergman Face to Face (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaikutus

Fysiikassa vaikutus eli aktio (tunnus S) on skalaarinen suure, joka kuvastaa fysikaalista prosessia. Sen SI-yksikkö on  {\mbox{J}}\cdot {\mbox{s}} eli joule kerrottuna sekunnilla. Yksinkertaisimmillaan aktio on kineettisen energian ja prosessin keston tulo, lineaarisen liikemäärän ja avaruudellisen siirtymän tulo tai pyörimismäärän ja kulmaeron tulo. Kuitenkin yleensä tulee ottaa huomioon myös prosessin aikaiset muutokset edellä mainittujen osalta.
Klassisessa fysiikassa aktiolle ei juurikaan ole käyttökohteita lukuun ottamatta fysikaalisten järjestelmien liikeyhtälöitä, joiden johtamisessa voidaan hyödyntää stationaarisen aktion periaatetta. Kvanttimekaniikassa se sen sijaan on keskeinen käsite, sillä luonnon sallimat aktiot vaikuttavat olevan aina Planckin vakion likiarvon ( h=6{,}62606879\times 10^{-34}\ {\mbox{J}}\cdot {\mbox{s}}) kerrannaisia.
Louis Kuehn (uimahyppääjä)

| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Miesten uimahypyt. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 3 m ponnahduslauta |  |
Louis Edward ("Lou") Kuehn (2. huhtikuuta 1901 Portland, Oregon – 30. maaliskuuta 1981 West Linn, Oregon) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä. Hän voitti kultaa ponnahduslaudalla vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Hän toimi sittemmin lakimiehenä ja osa-aikaisena valmentajana Oregonissa. Hänet otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1988.
Louis Kébreau

Louis Kébreau 2011
Louis Kébreau (s. 8. marraskuuta 1938) on haitilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänestä tuli salesiaanien jäsen 1963, ja hänet vihittiin papiksi 1974. Hän sai 1986 nimitykset Port-au-Princen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Selendetan titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 1987. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat François-Wolff Ligondé ja Léonard Pétion Laroche.
Kébreau nimitettiin 1998 Hinchen hiippakunnan piispaksi ja 2008 Cap-Haïtienin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 2014.
Lockheed L-188 Electra

| Lockheed L-188 Electra |
| --- | --- |
 KLM:n Lockheed L-188 Electra C, Manchesterin lentoasemalla vuonna 1963.
Tyyppi:  matkustajalentokone kuljetuskone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Lockheed Corporation
Ensilento:  6. joulukuuta 1957
Esitelty:  12. tammikuuta 1959 (Eastern Air Lines)
Tila:  rajoitetussa käytössä
Pääkäyttäjät:  American Airlines, National Air Lines, Braniff, Eastern
Valmistusmäärä:  170 
Valmistusvuodet:  1957–1961
Yksikköhinta:  2,05 milj. USD (tammikuu 1958)
Muunnelmat:  Lockheed P-3 Orion
Lockheed L-188 Electra oli yhdysvaltalainen Lockheedin valmistama keskiraskas ja keskipitkien matkojen potkuriturbiinikäyttöinen liikennelentokone.
Konetyypille sattui 20 lento-onnettomuutta. Viidesti koneesta irtosi potkuri kesken lennon, mutta se ei kaikissa tapauksissa johtanut lentoturmaan.
Käyttö

Eastern Air Lines aloitti 12. tammikuuta 1959 liikennöinnin New Yorkista Miamiin ja American Airlines 23. tammikuuta New Yorkista Chicagoon. Konetyyppi oli pidetty sekä matkustajien että lentäjien keskuudessa huolimatta jo 3. helmikuuta tapahtuneesta kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta. Onnettomuutta pidettiin lentäjän virheenä. Koneissa piti korjata kuitenkin resonanssista johtuva potkurien irtoaminen, mikä toi Lockheedille seitsemän miljoonan Yhdysvaltain dollarin menoerän. Braniffin 188A hajosi ilmassa 29. syyskuuta Texasissa. Hajoamisen syytä ei kyetty selvittämään, ja Northwesternin koneelle tapahtui samanlainen onnettomuus 17. maaliskuuta 1960 Indianassa. Neljäntoista kuukauden aikana tuhoutui kolme Electraa, mikä heikensi merkittävästi matkustajien ja lentäjien tyytyväisyyden uuteen koneeseen. Lehdistö ja kongressi vaativat konemallin asettamista lentokieltoon.
Alustavien tutkimusten jälkeen FAA rajoitti 25. maaliskuuta maksimilentonopeuden 644:stä 508:aan kilometriin tunnissa ja hieman myöhemmin 475 kilometriin tunnissa. Lopulliseksi syyksi paljastui moottoreiden kiinnityksen heikkous, mikä johti siipiin ja runkoon johtuvaan tärinään. Lockheed otti vastuun tapahtuneesta ja sijoitti 25 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria LEAP-ohjelmaan, jossa edelleen käytössä olevien koneiden moottoreiden kiinnitykset vahvistettiin ja osassa lisäksi korjattiin tärinän jo aiheuttamia vaurioita. Valmistuneista koneista 25 oli jo korjattu ennen luovutusta tilaajille. Korjaus osoittautui onnistuneeksi ja FAA poisti lentonopeusrajoitukset 5. helmikuuta 1961. Konetyypin maine ei kuitenkaan toipunut saamastaan huonosta uutisoinnista ja viimeinen Trans Australia Airlinesin tekemä tilaus kolmannesta 188A:sta tehtiin 26. helmikuuta 1960.
American oli ensimmäinen, joka vähensi Electojensa lukumäärää poistaessaan vuoden 1962 aikana yhdeksän 188A -konetta. Muut lentoyhtiöt toimivat pian samoin, ja ilmiö kasvoi entisestään Boeing 727:n käyttöönoton jälkeen vuonna 1964. Toisaalta muutamat yhtiöt olivat tyytyväisiä konemalliin, kuten Kalifornian reittejä lentävä Pacific Southwest Airlines, joka hankki kolmen ostamansa Electran lisäksi kolme käytettyä. Yhtiö joutui kuitenkin vuosina 1968–1969 korvaaman Electrat Boeing 727:llä. PSA jatkoi vuonna 1975 liikennöintiä Electroilla Lake Tahoelle, jonne ei saanut laskeutua suihkumoottorein varustetulla koneella. Eastern Air Lines piti Electroja varalta Douglas DC-9 koneiden käyttöönoton jälkeen reitillä Boston-New York-Washington aina vuoteen 1977 asti.
Matkustajaliikenteen konetyypillä vähetessä ainakin 57 koneista muutettiin rahtikoneiksi.
Tekniset tiedot (L-188A Electra)

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3 + 2 (pilotti, apupilotti, lentoinsinööri, 2 lentoemäntää/stuerttia)
Matkustajat: 66–85 (C-tyypissä 98)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&031.085000031,85 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&030.018000030,18 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&010.&&&&0010,00 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0120.0800000120,8 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&026036.&&&&0026 036 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&051256.&&&&0051 256 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Allison 501-D13 -potkuriturbiini; &&&&&&&&&&&02800.&&&&002 800 kW (&&&&&&&&&&&03750.&&&&003 750 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0721.&&&&00721 km/h 3 660 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&03540.&&&&003 540 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&09753.&&&&009 753 m
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lockheed L-188 Electra Wikimedia Commonsissa
Urakaze-luokka

| Urakaze / 浦風型駆逐艦 |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  907 t (normaali) 1 085 t (kuormattu)
Pituus:  87,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,4 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  22 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  120
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 120 mm/45 -tykkiä 4 × 8 cm/40 -tykkiä 4 × 53 cm torpedoputkea
Urakaze-luokka (jap. 浦風型駆逐艦, urakaze-gata kuchikukan) oli keisarillisen Japanin laivaston kahden hävittäjän muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Urakaze | Yarrow, Glasgow | 1. lokakuuta 1913 | 16. helmikuuta 1915 | 14. lokakuuta 1915 | romutettu 9. syyskuuta 1948 |
| Kawakaze | Yarrow | 1. lokakuuta 1913 | 27. syyskuuta 1915 | - | luovutettu Italialle 7. elokuuta 1915 23. joulukuuta 1916 RN Audace Saksan laivasto TA-20 12. syyskuuta 1943 upotettu 1. marraskuuta 1944 |
Uudenirlanninkoira

| Uudenirlanninkoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Papua-Uusi-Guinea
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  liharuoka
Nykyinen käyttö:  liharuoka, seurakoira
Muita nimityksiä:  New Ireland Dog
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Väritys:  kirjava
Uudenirlanninkoira (New Ireland Dog) on papuauusiguinealainen koirarotu.
Ulkomuoto

Uudenirlanninkoiran väritys on laikukas.
Alkuperä

Rotu on kotoisin Uudesta-Irlannista ja sen lähin sukulainen on kurī. Sen lihaa käytetään ravinnoksi, mutta sillä on saarella paikkansa myös seurakoirana.
Vailainen kirjaimisto

Vain tavumerkkejä.
Vailainen kirjaimisto on Liberiassa ja Sierra Leonessa puhuttavaa mandelaista vain kieltä varten laadittu omaperäinen tavukirjoitusjärjestelmä.
Vailaisen kirjaimiston loi vuoden 1833 tienoilla Momolu Duwalu Bukele, joka tunsi ennestään latinalaisen ja arabialaisen kirjaimiston. Ne eivät kuitenkaan ole suoraan vaikuttaneet sen kehitykseen. Arabialaisesta kirjoituksesta lainattu piirre on ehkä tarkkeiden käyttö. Eräät merkit lienevät alkuperältään piktografisia tai ideografisia. Ne saattavat perustua aikaisempaan kuvakirjoitukseen, joka ei ole säilynyt. Mahdollisena esikuvana on mainittu myös cherokeen tavukirjoitus.
1800–1900-lukujen aikana vain kirjoitusjärjestelmään tehtiin useita muutoksia. Yksinkertaistettu merkistö luotiin vuonna 1900. Siihen kuuluu 212 tavumerkkiä, joista osa on yksinkertaisia ja osa tarkkeilla varustettuja yhdysmerkkejä. Kirjoituksen suunta on vasemmalta oikealle.
Vailainen kirjaimisto luotiin alun perin rituaalitarkoituksia varten. Sitä käytettiin myös yksityisessä kirjeenvaihdossa, kansanperinteen muistiinpanoissa sekä Raamatun ja Koraanin tekstien käännöksissä. Kirjaimisto vaikutti menden, kpellen, loman ja bassan omaperäisten kirjoitusjärjestelmien kehitykseen. Vailainen kirjaimisto on edelleen käytössä, ja vuonna 2003 sillä julkaistiin Uusi testamentti.
Live at Hammersmith (Whitesnaken albumi)

| Live at Hammersmith Whitesnake |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 23. marraskuuta 1978 Hammersmith Odeonilla
 Julkaistu: maaliskuu 1980
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Martin Birch
 Tyylilaji: hard rock, blues rock, heavy metal
 Kesto: 36.09
 Levy-yhtiö: United Artists Records
Whitesnaken muut julkaisut
| Lovehunter 1979 | Live at Hammersmith 1980 | Ready an' Willing 1980 |
Live at Hammersmith on Whitesnaken livealbumi vuodelta 1978. Se julkaistiin ainoastaan Japanissa.