stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Charles Edison

Charles Edison
Charles Edison (3. elokuuta 1890 Llewellyn Park, New Jersey  – 31. heinäkuuta 1969) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja liikemies. Hän oli keksijä Thomas Edisonin poika.
Edison toimi New Jerseyn 42. kuvernöörinä (1941–1944) sekä maansa laivastoministerinä (1940).
Charles Edison oli kuollessaan naimisissa, mutta hänellä ei ollut lapsia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Edison Wikimedia Commonsissa
Claude Goasguen

Claude Goasguen vuonna 2008
Claude Goasguen (12. maaliskuuta 1945 – 28. toukokuuta 2020) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kansalliskokouksen jäsenenä 1993–1995 ja uudelleen vuodesta 1997 kuolemaansa asti. Hän oli Les Républicains -puolueen jäsen. Goasguen toimi valtion uudistamisesta, hajauttamisesta ja kansalaisuudesta vastaavana ministerinä Alain Juppén hallituksessa.
Hän kuoli 28. toukokuuta 2020 Issy-les-Moulineaux’ssa 75-vuotiaana covid-19:n takia.
Carsten Jensen

Carsten Jensen (s. 24. heinäkuuta 1952 Marstal, Ærø) on tanskalainen kirjailija, journalisti ja yhteiskuntakriitikko.
Carsten Jensen vuonna 2010.
Jensen valmistui Kööpenhaminan yliopistosta kirjallisuustieteen maisteriksi vuonna 1981. Hän tuli 80-luvulla tunnetuksi Politiken-lehdessä julkaistuista yhteiskuntakriittisistä esseistään, artikkeleistaan ja reportaaseistaan. Hän on työskennellyt myös lukuisissa muissa tanskalaisissa lehdissä. Vuosina 1985-1990 hän toimi Fredag-aikakauslehden päätoimittajana.
Vuonna 1997 Jensen sai kirjakauppiaiden jakaman Boghandlernes Gyldne Laurbær -palkinnon matkakertomuksestaan Jeg har set verden begynde.
Vuonna 2001 Etelä-Tanskan yliopiston humanistinen tiedekunta myönsi Jensenille kulttuurianalyysin dosentin arvon ja vuosina 2000 – 2003 Jensen toimi yhtenä Tanskan ammatillisen keskusjärjestön perustaman ”kulttuuristen viisaiden miesten neuvoston” jäsenenä. Vuonna 2004 hän tuli tunnetuksi myös "Vis Hvad Du Kan"-kykyjenetsintäohjelman tuomarina.
Jensen voitti radiokanava P2:n romaanipalkinnon 2007 teoksellaan Vi, de druknede (suom. Me hukkuneet, 2009). Tästä romaanistaan hän sai myös Danske Bankin 300 000 tanskan kruunun arvoisen kirjallisuuspalkinnon. Me hukkuneet on historiallinen romaani, joka kuvaa kirjailijan kotikaupunkia Marstalia vuosina 1848 – 1945, jolloin kaupunki oli merkittävä paikka Tanskan merenkululle.
Jensen vastaanotti vuonna 2010 Olof Palme –palkinnon, koska hän oli "sanoilla ja teoilla taistellut heikkojen ja sorrettujen puolesta sekä kotimaassaan että ulkomailla". Samana vuonna hän otti vastaan myös "Ebbe Kløvedal Reichin demokratiakapulan". Viestikapula annetaan vuoden ajaksi henkilölle, joka toiminnallaan jatkuvasti pyrkii edistämään demokratiaa.
Vuodesta 2012 lähtien Jensen on vastaanottanut Tanskan valtion jakamaa elinikäistä taiteilija-apurahaa.
Jensen asuu yhdessä kirjailija Liz Jensenin kanssa. Hänellä on yksi tytär aiemmasta avioliitosta.
Teokset

Salg, klasse og død (1975)
Sjælen sidder i øjet (1985)
På en mørkeræd klode (1986)
Souveniers fra 80'erne (1988)
Kannibalernes nadver (1988
Jorden i munden (1991)
Af en astmatisk kritikers bekendelser (1992)
Forsømmelsernes bog (1993)
Jeg har set verden begynde (1996)
Jeg har hørt et stjerneskud (1997)
År to & tre (1999)
Oprøret mod tyngdeloven (2001)
Jorden rundt (2003)
Livet i Camp Eden (2004)
Det glemte folk – en rejse i Burmas grænseland (2004)
Vi, de druknede (2006) (suom. Me hukkuneet, 2009)
Sidste rejse (2007)
Vi sejlede bare – virkeligheden bag Vi, de druknede (2009)
Ud (2010)
Horisonter (2011)
Den første sten (2015)
Krigen der aldrig ender. Reportager fra Afghanistan. Yhdessä Anders Hammerin kanssa. (2016)
Palkinnot ja ehdokkuudet > Palkinnot

1993 – Georg Brandes –palkinto
1997 – Otto Gelsted –palkinto
1997 – Boghandlernes Gyldne Laurbær, teoksesta Jeg har set verden begynde
2007 – P2 Romanpriset, teoksesta Vi, de druknede
2007 – Danske Banks Litteraturpris, teoksesta Vi, de druknede
2010 – Olof Palme -palkinto
2011 – Søren Gyldendal –palkinto
2016 – Læsernes Bogpris, teoksesta Den første sten
Palkinnot ja ehdokkuudet > Ehdokkuudet

1999 – Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto, teoksilla Jeg har set verden begynde ja Jeg har hørt et stjerneskud
2007 – Læsernes Bogpris, teoksella Vi, de druknede
2016 – DR Romanpris, teoksella Den første sten
Building Up the Apathy

| Building Up the Apathy Silent Voices |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Studio 57, Alaveteli
 Julkaistu: 16. helmikuuta 2006
 Tuottaja(t): Silent Voices
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 59.44
 Levy-yhtiö: Avalon Online
Silent Voicesin muut julkaisut
| Infernal 2004 | Building Up the Apathy 2006 | Reveal the Change 2013 |
Building Up the Apathy on kokkolalaisen Silent Voices -yhtyeen kolmas albumi vuodelta 2006. Se on äänitetty Alavetelin Studio 57:ssa.
Kappaleet

World’s End – 9.46
Distorted – 6.58
Once Lost Life – 6.06
Blood of Eden – 7.46
Corridors – 6.06
Hollowed – 6.35
The Realm of Flames – 6.07
Into the Flow – 10.20
Kokoonpano

Michael Henneken – laulu
Timo Kauppinen – kitara
Jukka-Pekka Koivisto – rummut
Pasi Kauppinen – basso
Henrik Klingenberg – koskettimet
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Metal Storm: 7.5/10
Aiheesta muualla

Building Up the Apathy Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Building Up the Apathy Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Built to Last

| Built to Last HammerFall |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. marraskuuta 2016
 Tuottaja(t): James Michael, Oscar Dronjak, Pontus Norgren
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 47.28
 Levy-yhtiö: Napalm Records
HammerFallin muut julkaisut
| (r)Evolution 2014 | Built to Last 2016 | Dominion 2019 |
Singlet albumilta Built to Last
 ”The Sacred Vow” Julkaistu: 25. elokuuta 2016
Built to Last on ruotsalaisen power metal -yhtye HammerFallin 10. studioalbumi. Se julkaistiin 4. marraskuuta 2016.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Bring It! | 4.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Hammer High! | 4.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Sacred Vow | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Dethrone And Defy | 5.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Twilight Princess | 5.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Stormbreaker | 4.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Built To Last | 3.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Star Of Home | 4.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | New Breed | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Second To None | 5.30 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 47.21 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Joacim Cans – laulu
Oscar Dronjak – kitara
Pontus Norgren – kitara
Fredrik Larsson – basso
David Wallin - rummut
Arvostelut

Imperiumi:
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Built to Last Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Built to Last Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Camilo Miettinen

| Camilo Miettinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1986 (ikä 38) Medellín, Kolumbia
Kansalaisuus:   Suomi  Kolumbia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Cami
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  84 kg
Pelinumero:  52
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–2017
Seurat:  Blues (SM-liiga) TPS (SM-liiga) IK Oskarshamn (Allsvenskan) HC Gap (Ligue Magnus) HC Grenoble (Ligue Magnus)   GrIFK (II-divisioona)
Camilo Miettinen (s. 1. maaliskuuta 1986 Medellín, Kolumbia) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi sekä keskus- että laitahyökkääjänä. Hän pelasi urallaan 318 SM-liigan runkosarjaottelua ja voitti Espoo Bluesissa kahdesti SM-pronssia. Miettinen edusti ammattilaisurallansa myös TPS:ää, Ruotsin Allsvenskanin IK Oskarshamnia sekä Ranskan pääsarjan Gapia ja Grenoblea. Miettinen lopetti kevääseen 2017, mutta pelasi vielä seuraavalla kaudella II-divisioonan GrIFKissa.
Ura

Miettinen on Espoon Jääklubin kasvatti ja hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoon Bluesiin. Hän oli vuosina 2005–2007 Bluesin A-nuorten kapteenina. Kaudella 2005–2006 hän oli tehopisteillä 13+16=29 Bluesin A-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja maalisyöttäjä. Bluesin A-nuoret voittivat SM-pronssiin keväällä 2006. Kaudella 2006–2007 Miettinen teki A-nuorissa 39 runkosarjaottelussa tehopisteet 21+31=52, joilla hän oli A-nuorten SM-liigan pistepörssin neljäs. Hän voitti keväällä 2007 A-nuorten SM-hopeaa. Miettinen teki syyskuussa 2006 kaksivuotisen pelaajasopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa ja hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa tammikuussa 2007 ja teki ottelussa ensimmäisen maalinsa.
Miettinen teki Kaudella 2007–2008 46 runkosarjaottelussa tehopisteet 4+5=9. Hän pelasi kauden aikana myös seitsemän Mestis-ottelua Salamoissa ja Kiekko-Vantaassa. Miettinen voitti Bluesissa SM-hopeaa keväällä 2008. Hän teki huhtikuussa 2008 kaksivuotisen jatkosopimuksen. Miettinen siirtyi syyskuun 2008 lopulla lainalle Mestiksen Savonlinnan Pallokerhoon, jossa pelasi kaksi ottelua. Sen jälkeen hän pelasi lainalla TuTossa. Hän palasi Bluesiin lokakuun 2008 lopulla, kun useat joukkueen pelaajat loukkaantuivat. Kauden aikana Miettinen teki SM-liigan runkosarjassa yhteensä 32 ottelussa tehopisteet 4+8=12. Miettisen kausi päättyi tammikuussa 2009 rannevammaan.
Miettinen oli kaudella 2009–2010 Bluesin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän pelasi runkosarjassa 36 ottelua, koska hän oli sivussa marraskuussa 2009 tulleen rannevamman vuoksi noin kahdeksan viikkoa. Miettinen teki helmikuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehopisteillä 11+11=22. Miettinen oli Bluesin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän pelasi kauden aikana Kiekko-Vantaassa kolme ottelua.
Miettinen oli kaudella 2012–2013 Bluesin varakapteeni. Blues vuokrasi Miettisen kuitenkin tammikuussa 2013 TPS:an, joka teki samalla Miettisen kanssa sopimuksen kevääseen 2015. Miettinen ei pelannut koko sopimuskautta turkulaisjoukkueessa, sillä osapuolet purkivat sopimuksen kesällä 2014. Miettinen oli teki kaudella 2013–2014 TPS:ssa 15 pistettä 46 ottelussa, ja hän päätti huonosti sujuneen kauden jälkeen siirtyä ulkomaille. Miettinen tekikin kaudesta 2014–2015 sopimuksen Allsvenskanin IK Oskarshamnin kansssa.
Miettinen pelasi kauden Oskarshamnissa ja siirtyi sitten Ranskan pääsarjan hallitsevaan mestariin Gapiin. Miettinen oli voittamassa Gapissa Ranskan liigacupin mestaruutta. Lisäksi hän oli paras pistemies varsinaisen sarjan pudotuspeleissä tehtyään 11 ottelussa pisteet 3+13. Miettinen jatkoi kaudella 2016–2017 edelleen Ranskassa mutta siirtyi Grenobleen, missä hän voitti Ranskan cupin.
Miettinen oli jo kauden 2016–2017 jälkeen lopettamassa uraansa. Miettinen pelasi kuitenkin vielä seuraavalla kaudella 24 ottelua II-divisioonan 1-lohkon mestaruuden voittaneessa GrIFK:ssa. Miettinen teki pelaamissaan otteluissa 43 pistettä. Miettinen teki vielä paluun GrIFK:iin keväällä 2024, jolloin hän pelasi kaksi pudotuspeliottelua II-divisioonassa.
Perhe

Miettinen adoptoitiin kaksivuotiaana Kolumbiasta Suomeen.
Saavutukset

SM-hopea 2008 ja 2011
A-nuorten SM-hopea 2007 ja SM-pronssi 2006
Ranskan cup-mestaruus 2017
Catherine Deneuven filmografia

Catherine Deneuve vuonna 1969.
Tämä on luettelo Catherine Deneuven filmografiasta.
Televisioelokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Prinsessa Marie | Princesse Marie | prinsessa Marie Bonaparte |
| 2007 | Frühstück mit einer Unbekannten | Frühstück mit einer Unbekannten | elegantti nainen |
Lyhytelokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1962 | Ça c’est la vie | Ça c’est la vie | tyttö |
| 1996 | Court toujours : L’Inconnu | Court toujours : L’Inconnu | Marianne |
| 1997 | Sans titre | Sans titre | nainen |
| 2017 | Belle à croquer | Belle à croquer | enkeli |
| 2017 | Naissance d’une étoile | Naissance d’une étoile | Jean |
| 2018 | Duo des chats | Duo des chats | äiti |
Televisiosarjat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Jakson nimi / määrä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Les Liaisons dangereuses | Les Liaisons dangereuses | markiisitar Isabelle de Merteuil | 3 |
| 2006 | Muodon vuoksi | Nip/Tuck | Diana Lubey | ”Diana Lubey” |
| 2013 | As Linhas de Torres | As Linhas de Torres | Severina Schweitzer | ”Depois da Batalha” |
Carrere

Carrere on pieni levy-yhtiö, jonka perusti 1970-luvulla ranskalainen  Claude Carrère. Yhtiön ensimmäinen tähti oli Sheila, joka meni vuonna 1970 Claude Carreren kanssa naimisiin.  Se toimi aluksi diskomusiikin levittäjänä, mutta 1980-luvulla siitä tuli brittiläisten uuden aallon heavy metal -yhtyeiden tuottaja.
Artisteja ja yhtyeitä

Sheila B.
Saxon
Rage
Demon
P. Lion, Italia
Claude Le Jeune

Claude Le Jeune.
Claude Le Jeune (1528 – 1602) oli ranskalainen renessanssiajan kuorosäveltäjä. Hän kuului musicue mesuréen joka antiikin esikuvia seuraten yritti sopeuttaa latinalaiset runomitat soinnilliseen asuun. Le Jeune oli musicue musuréen paras jäsen. Hänen sarjateoksissaan, esimerkiksi Kevät, soveltamaansa tyyliä on kuvailtu maalailevaksi. Le Jeune sävelsi myös muun muassa psalttarinselvennä useampaan otteeseen sekä Baffin antiikkirunomitallisia lauluja. Hän saattoi lisätä polyfoniseen sävellykseen ylimääräisen äänen.
Cergy-Pontoisen yliopisto

Cergy-Pontoisen yliopisto (ransk. L’université de Cergy-Pontoise eli UCP) on vuonna 1991 perustettu yliopisto, joka sijaitsee Cergy-Pontoisessa, Ranskassa. Yliopistossa on yli 15 000 opiskelijaa. Kansainvälisten vertailujen perusteella yliopistoa pidetään yhtenä Ranskan parhaista.
Yliopisto on yhteistyössä Institut d’études politiques de Saint-Germain-en-Layen kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Burjaatit

Burjaatit ovat mongolikansa Pohjois-Aasiassa Baikaljärven ympäristössä. Burjaatit puhuvat mongolilaisiin kieliin kuuluvaa burjaattia. Suurin osa burjaateista asuu Venäjällä, jossa heitä vuonna 2002 oli 445 175. Suurin osa Venäjän burjaateista ja noin puolet kaikista burjaateista asuu Venäjän federaatioon kuuluvassa Burjatian tasavallassa. Burjaatteja asuu myös Burjatiasta länteen Irkutskin alueella ja erityisesti sen Ust-Ordynskin Burjatian piirikunnassa sekä Burjatiasta itään Taka-Baikalian aluepiirissä ja etenkin sen Agan Burjatian piirikunnassa. Lisäksi heitä asuu Burjatian eteläpuolella Mongoliassa noin 64 900 (1995), jossa he ovat keskittyneet lähinnä maan koillisosaan Burjatian rajan tuntumaan ja Kiinassa.[lähde? ] Siirtolaisuuden myötä heitä on levinnyt myös muualle, lähinnä entisen Neuvostoliiton alueelle. Esimerkiksi Ukrainassa asui vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 391 burjaattia.
Uskonnoltaan suurin osa burjaateista on buddhalaisia, mutta myös šamanistisen ja ortodoksisen uskon kannattajia on. Burjaatit ovat alun perin olleet paimentolaiskansa ja vasta 1900-luvun alusta alkaen he ovat laajamittaisesti siirtyneet maanviljelijöiksi ja kiinteään asutukseen.
Burjaatit ovat myös saaneet mainetta Ukrainan sodassa 2022. Paavi Franciscus sanoi loppuvuodesta 2022 haastattelussa Jesuit magazine American burjaattien olleen sodassa julmimpia sotureita tšetšeenien ohella.
Ukrainalaiset ovat kohdistaneet propagandaa burjaatteja vastaan.
Burjaatit Venäjällä 2002

Burjatia 272 910
Irkutskin alue 80 565
Ust-Ordynskin Burjatia 53 649
Taka-Baikalian aluepiiri (ent. Tšitan alue) 70 457
Agan Burjatia 45 149
Saha 7 266
Moskova 2 304
Pietari 1 152
Krasnojarskin aluepiiri 1 051
Novosibirskin alue 940
Primorjen aluepiiri 880
Habarovskin aluepiiri 793
Tomskin alue 603
Moskovan alue 482
Amurin alue 474
Magadanin alue 466
Tuva 436
Tjumenin alue 399
Kansallistarusto ja heimot

Burjaateilla on rikas kansallistarusto (lähinnä sankarilauluja), jota on tallennettu runsaasti. Burjaatit jaetaan kahteen pääheimoon, lännessä asuviin Bargus-burjaatteihin ja idässä asuviin Hori-burjaatteihin. Taruston mukaan koko kansa polveutuu suuresta sankarista nimeltä Bargus ja pääheimot edelleen hänen kahdesta pojastaan Buridaista ja Horidaista, joista heimot ovat saaneet myös nimensä. Nämä pääheimot jakaantuvat useisiin pienempiin heimoihin ja sukuihin. Näihin on myöhemmin liittynyt etelästä Mongoliasta tullut kolmas ryhmä Selengan-burjaatit. Burjaattikansaan on vuosisatojen kuluessa sulautunut mongoleja, turkkilaisia, tunguuseja ja saoyedeja. Jotkut burjaattiheimot pitävät itseään Aasian hunnien jälkeläisinä, toiset taas katsovat polveutuvansa Tšingis-kaanista.[lähde? ]
Historia

Burjaattien asuinalueen läntistä osaa kutsuttiin aikoinaan nimellä Bargudžin-Tukum, ja tämän alueen itäosa on ollut Mongolien valtakunnan ydinalue. Sana burjaatti mainitaan ensi kerran mongolilähteissä 1240.[lähde? ]
Ensimmäinen maininta burjaattien ja venäläisten välisistä kohtaamisista on vuodelta 1612.[lähde? ] Kasakoiden harjoittama sorto ja lähetyssaarnaajien yritykset käännyttää burjaatit ortodokseiksi johtivat siihen, että 1635 koko burjaattikansa siirtyi Mongoliaan. Burjaatit kuitenkin palasivat takaisin kotimaahansa 1665, kun olot olivat parantuneet.
Suurin osa burjaateista ja heidän asuinalueestaan liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuosina 1689 ja 1728 tehtyjen sopimusten mukaan, jolloin Baikaljärveä ympäröivät alueet erotettiin Mongoliasta. Tämän jälkeen burjaateilla oli jonkin asteinen itsehallinto. Itsehallinto kuitenkin lakkautettiin asteittain 1902-1907.
Neuvostoliitossa burjaattien asuinalueen pääosasta muodostettiin Burjaatti-Mongolien autonominen alue 9. tammikuuta 1922 ja edelleen Burjaatti-Mongolien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 30. toukokuuta 1923. Vuonna 1937 burjaattien asuinalueet jaettiin kolmeen osaan, kun Agan Burjatia ja Ust-Ordynskin Burjatia erotettiin Burjaatti-Mongolien ASNT:sta erillisiksi kansallisiksi piirikunniksi (1977 lähtien autonomisiksi piirikunniksi). Nämä piirikunnat sulautuivat Irkutskin alueeseen ja Taka-Baikalian aluepiiriin vuonna 2008.
Kuuluisia burjaatteja

Irina Pantajeva, malli ja näyttelijä
Juri Jehanurov, ukrainalainen poliitikko ja entinen pääministeri
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Perinteinen burjaattien jurtta.
Chuck Noll

Noll vuonna 1954
Charles Henry ”Chuck” Noll (5. tammikuuta 1932 Cleveland, Ohio – 13. kesäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja. Hän toimi Pittsburgh Steelersin päävalmentajana vuosina 1969–1991 ja johti seuran neljään Super Bowl -voittoon.
Noll oli ennen valmennusuraansa ammattilaispelaajana vuosina 1953–1959. Hän pääsi Pro Football Hall of Fameen vuonna 1993.
Aiheesta muualla

Pro Football Hall of Fame (englanniksi)
Pro-football-reference.com (englanniksi)
Databasefootball.com (pelaajana), (englanniksi)
Databasefootball.com (valmentajana), (englanniksi)
Chief Keef

| Chief Keef |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Keith Farrelle Cozart
Syntynyt: 15. elokuuta 1995 (ikä 29)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Sosa, Chief Sosa, Almighty Sosa, Father of New Generation
Aktiivisena:  2008-
Tyylilajit:  Hip-Hop, Trap, Drill, Mumble Rap
Levy-yhtiöt:  1017 Records, Glory Boyz Entertainment ja Glo Gang 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Keith Farrelle Cozart (s. 15. elokuuta 1995), tunnetaan taiteilijanimillä Chief Keef, Chief Sosa ja Sosa, on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Diskografia > Mixtapet

U.F. Overload (2009)
Mulah Express (2010)
The Glory Road (2011)
Bang (2011)
Back From The Dead (2012)
Bang, Pt. 2 (2013)
Almighty So (2013)
Back from The Dead 2 (2014)
Big Gucci Sosa (feat. Gucci Mane) (2014)
Sorry 4 The Weight (2015)
Almighty DP (mukana DP Beats) (2015)
Almighty DP 2 (mukana DP Beats) (2015)
Finally Rollin 2 (Finally Rich 2) (2015)
Nobody 2 (mukana 12 Million) (2015)
Two Zero One Seven (2017)
Thot Breaker (2017)
The W (2017)
Ottopsy (2018)
Mansion Musick (2018)
The Cozart (2018)
Back From The Dead 3 (2018)
Camp GloTiggy (mukana Zaytoven) (2019)
Extra Glo (2020)
Diskografia > Studioalbumit

Finally Rich (2012)
Nobody (feat. Kanye West) (2014)
Bang 3 Pt. 1 (2015)
Bang 3 Pt. 2 (2015)
Dedication (2017)
GloToven (feat. Zaytoven) (2019)
4NEM (2021)
Aiheesta muualla

Chief Keef Reddit (englanniksi)
Chief Keef Genius lyrics (englanniksi)
Allmusic: Chief Keef - Biography (englanniksi)
Stereogum (englanniksi)
Chief Keef on Spotify
Pitchfork (englanniksi)
Chief Keef signing $6 million record deal (englanniksi)
Chief Keef XXL (englanniksi)
Chief Keef announces new album The Cozart on HotNewHipHop (englanniksi)
Carl Stumpf

Carl Stumpf
Carl Stumpf (21. huhtikuuta 1848 Wiesentheid, Saksa − 25. joulukuuta 1936) oli saksalainen filosofi ja psykologi, joka kuului ns. Brentanon koulukuntaan. Hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet muun muassa nykyaikaisen fenomenologian perustajaan Edmund Husserliin, hahmopsykologian perustajiin Max Wertheimeriin, Wolfgang Köhleriin ja Kurt Koffkaan, sekä itävaltalaiseen kirjailijaan Robert Musiliin.
Elämä ja ura

Stumpf opiskeli Franz Brentanon ja Rudolf Hermann Lotzen oppilaana. Hän oli eräs Brentanon ensimmäisiä oppilaita ja pysyi aina melko lähellä tämän varhaisia teorioita. Stumpf kirjoitti väitöskirjansa Lotzen valvonnassa Göttingenin yliopistossa (1868) ja suoritti myös habilitaationsa Göttingenissä. Myöhemmällä iällään hän kiinnostui yhä enemmän kokeellisen psykologian empiirisistä menetelmistä, ja hänestä tuli yksi tämän alan pioneereista.
Stumpf opetti aluksi Göttingenissä ja toimi myöhemmin professorina Würzburgin, Hallen, Münchenin ja Berliinin yliopistoissa. Viimeksi mainitussa hän perusti kokeellisen psykologian Berliinin koulukunnan, johon kuuluivat muun muassa Wertheimer,  Koffka ja Köhler. Koulusta tuli myöhemmin näiden kehittämän hahmopsykologian (Gestalt-psykologia) keskus.
Stumpfilla oli tunnetusti erimielisyyksiä Wilhelm Wundtin, joka oli tuolloin kokeellisen psykologian johtavia hahmoja, kanssa. Stumpf oli yhdysvaltalaisen filosofin ja psykologin William Jamesin hyvä ystävä ja kirjeenvaihtokumppani. James oli Stumpfin tavoin kiistoissa Wundtin kanssa.
Stumpfin nimiin on laitettu asiaintilan tai tosiseikan (Sachverhalt) käsite, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Husserlin teosten kautta. Stumpf tunnetaan myös hänen muodostamastaan kolmentoista tiedemiehen paneelista nimeltään ”Hans-komissio”, jonka tehtävänä oli tutkia, osasiko der Kluge Hans -niminen hevonen todella laskea. Psykologi Oskar Pfungst todisti lopulta, ettei hevonen kyennyt laskemaan.