stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Vaasan puistoista
Puistikkokadut

| Puisto | Paikka | Alue | Kartalla | Kuvaus | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hovioikeudenpuistikko | Vaasan hovioikeuden edustalta kauppatorin pohjoisreunaa pitkin Vaasan rautatieaseman edustalle |  | 63.0957°N, 21.6111°E | Keskikaistalla kaksi puuriviä ja polku. Lyseonkadun kohdalla vanha kaivokatos. Useita julkisia taideteoksia etenkin kirkon vaiheilta kauppatorin kävelykatuosuudelle. |  |
| Vanhan Vaasan kirkkokujanne | Mustasaaren kirkolta länteen | Vanha Vaasa | 63.0701°N, 21.7267°E | Suomen vanhin yhä olemassa oleva puistokatu ja julkinen puisto. Rakennettiin vuonna 1776 Carl Fredrik Adelcrantzin suunnitelman mukaan. Lehmuksia neljässä rivissä. |  |
| Kauppapuistikko | Alkaa pohjoisessa Rautatienkadusta, loppuu moottoritien alkuun.Kauppatori jakaa kadun kahteen osuuteen. |  | 63.0915°N, 21.6196°E | Keskikaistalla kaksi puuriviä ja polku. Vanha kaivokatos nro 4:n kohdalla. Eteläosaltaan vilkas sisääntuloväylä. |  |
| Kirkkopuistikko | Pohjoisesta Onkilahden rannasta etelään Kasarmintorille. Vaasan kirkko jakaa kadun kahteen osuuteen. |  | 63.0962°N, 21.6088°E | Keskikaistalla kaksi puuriviä ja polku. Vanha kaivokatos nro 8:n kohdalla. C. A. Setterbergin muistomerkki, Z. Topeliuksen patsas ja Suomen Pankin korkokuvat. |  |
| Korsholmanpuistikko | Vaasan keskustan eteläosassa Vaasan vankilan kulmalta Kasarmintorin etelälaitaa yli Kauppapuistikon Ratakadulle. |  | 63.0909°N, 21.6217°E | Keskikaistalla kaksi puuriviä ja polku. |  |
| Vaasanpuistikko | Vaskiluodon sillalta kauppatorin eteläpuolitse rautatien ylittävälle maasillalle. |  | 63.0945°N, 21.613°E | Keskikaistalla kaksi puuriviä ja polku. Vilkas läpiajokatu. |  |

Vaasan ydinkeskustan puistot: 1 Asemanpuisto, 2 Hovioikeudenpuisto, 3 Inkerinpuisto, 4 Kalarannan puisto, 5 Kasarmintori, 6 Kaupungintalonpuisto, 7 Kirkkopuisto, 8 Marianpuisto, 9 Setterbergin puisto ja 10 Koivupuisto.
Vaasan keskustan viisi puistikkokatua.
Jarkko Sipilä

| Jarkko Sipilä |
| --- | --- |
 Jarkko Sipilä vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1964 Helsinki
Kuollut: 7. maaliskuuta 2022 (57 vuotta) Helsinki
Ammatti:  oikeustoimittaja, kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus
Esikoisteos:  Koukku (1996)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jarkko Kari Tapio Sipilä (15. huhtikuuta 1964 Helsinki – 7. maaliskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen dekkarikirjailija ja MTV:n rikostoimituksen päällikkö.
Ura

Sipilä kävi Sanoman toimittajakoulun ja työskenteli rikostoimittajana Helsingin Sanomissa vuosina 1991–1996 ja MTV3:ssa vuodesta 1996. Hän myös opiskeli vuoden rakennustekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa.
Kirjailijaksi Sipilä ryhtyi ystävänsä ja kollegansa Harri Nykäsen kehotuksesta. Nykäsen tavoin Sipilä on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen. Useimmissa hänen rikosromaaneissaan on päähenkilönä komisario Kari Takamäki ryhmineen. Sipilän esikoisteos Koukku julkaistiin vuonna 1996. Hän julkaisi myös novellikokoelman Kulmapubin koktaili. 1990-luvun puolivälissä Sipilä kirjoitti muutaman lyhyen rikoskuunnelman. Lisäksi hän kirjoitti pitkät kuunnelmat Nimbus ja Kirottu Palosaari.
MTV3 esitti 1. lokakuuta 2006 alkaen Sipilän kirjallisuuteen perustuvan televisiosarjan Rikospoliisi ei laula. Sen ohjasi Jarmo Lampela, ja toisena käsikirjoittajana oli Sipilän ohella hänen ystävänsä, muun muassa Helsingin Sanomien toimittajana työskennellyt Jouni Mölsä. Ohjelman ensi-iltaa seurasi lähes miljoona suomalaista.lähde?
Sipilä toimi pitkään Oikeustoimittajat ry:n puheenjohtajana. Vuonna 2004 sisäministeriön poliisiosasto myönsi Sipilälle poliisin ansioristin. Gummerus myönsi vuonna 2006 Sipilälle Kaarlen palkinnon. Suomen dekkariseura myönsi Sipilälle vuonna 2009 Vuoden Johtolanka -palkinnon.
Sipilä teki rikostoimittaja Pekka Lehtisen kanssa kolmea ohjelmaa. Vuosina 2014–2016 he juonsivat MTV:n nettiin Vinkkimiehet-ohjelmaa. Helmikuussa 2017 MTV3-kanavalla alkoi Sipilän ja Lehtisen rikos- ja oikeusalan ajankohtaisohjelma Rikospaikka. Rikospaikka on jatkoa Vinkkimiehet-sarjalle. Vuodesta 2018 he tekivät Radioplay-palveluun Rikospaikkaradio-podcastia.
Sipilältä ilmestyi Crime Time -kustannusyhtiöltä vielä hänen kuolemansa jälkeen yksi dekkari, joka julkaistiin kesäkuussa 2022.
Yksityiselämä

Sipilän perheeseen kuuluivat vaimo ja kolme lasta. Hän harrasti jalkapallo- ja jääkiekkovalmennusta. Sipilä oli itsekin lahjakas urheilija, sillä hän voitti koripallon SM-mitaleja juniorisarjoissa 1980-luvulla ja oli aktiivinen käsipalloilija 1990-luvulla.lähde?
Sipilä kuoli Helsingissä 7. maaliskuuta 2022 sairauskohtaukseen, jonka oli saanut noin viikkoa aiemmin.
Teokset

Koukku.  Book Studio, 1996.  ISBN 951-611-802-X
Kulmapubin koktaili.  Taskukirja Loisto, 1998.  ISBN 952-459-627-X
Kosketuslaukaus.  Book Studio, 2001.  ISBN 951-20-5926-6
Tappokäsky.  Book Studio, 2002.  ISBN 951-20-6238-0
Venkula.  (Teoksessa Intohimosta rikokseen)  Book Studio, 2002.  ISBN 951-20-6121-X
Karu keikka.  Gummerus, 2003.  ISBN 951-20-6466-9
Kultainen peura.  Taskukirja Loisto Oy, 2004.  ISBN 952-459-503-6
Todennäköisin syin.  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6672-6
Likainen kaupunki.  Gummerus, 2005.  ISBN 951-20-6943-1
Mitään salaamatta.  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7252-1
Palosaari. Yleisradion Radioteatteri, kuunnelma, 2006 (ensiesitys kesällä 2007 nimellä Kirottu Palosaari)
Kylmä jälki.  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7527-0
Seinää vasten.  Gummerus, 2008.  ISBN 978-951-20-7810-3
Prikaatin kosto.  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-7989-6
Helsinki Homicide: Against the Wall.  (Seinää vasten englanniksi)  Ice Cold Crime, 2009.  ISBN 978-098-244-490-0
Katumurha.  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8335-0
Veri luottoa lisää (minidekkari) Vakka & kansi 2010 ISBN 978-952-59-1217-3
Paha paha tyttö.  (Yhdessä Harri Nykäsen kanssa)  Crime Time, 2010.  ISBN 978-952-92-7216-7
Muru.  Crime Time, 2011.  ISBN 978-952-5918-24-3
Suljetuin ovin.  Crime Time, 2012.  ISBN 978-952-5918-75-5
Valepoliisi.  Crime Time, 2013.  ISBN 978-952-289-048-1
Rahan metsästäjät.  (Jarkko Sipilä & Scott Stenvenson)  Crime Time, 2013.  ISBN 978-952-289-046-7
Luupuisto.  Crime Time, 2014.  ISBN 978-952-289-146-4
Mies kuumasta.  Crime Time, 2015.  ISBN 978-952-289-243-0
Valheen kasvot. Crime Time, 2016. ISBN 978-952-289-278-2
Syvälle haudattu, Crime Time, 2017. ISBN 978-952-289-324-6
Häikäilemätön, Crime Time, 2018. ISBN 978-952-289-418-2
Uhripeli, Crime Time, 2019. ISBN 978-952-289-521-9
Syy tappaa, Crime Time, 2020. ISBN 978-952-291-750-8
Pelontekijät.  Crime Time, 2021.  ISBN 978-952-291-971-7
Kahdesti tapettu.  Crime Time, 2022.  ISBN 978-952-382-214-6
Aiheesta muualla

Gummeruksen kirjailijaesittely. (Arkistoitu – Internet Archive)
Sipilä Dekkarinetissä.
Jarkko Sipilän verkkosivut.
Jarkko Sipilän haastattelu. Kirjastokaista-video.
Jarkko Sipilä – Finland’s finest. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva 2  3  4  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
Edvin Sippola

Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Edvin Abraham Sippola (9. maaliskuuta 1893 Kauhava – 13. huhtikuuta 1939) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Sippolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Sippola ja Kustaava Sippola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Rakel Alice Vesikarin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulun kurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Sotilaskoulutusta hän sai tykistö- ja tiedonantokurssilla vuonna 1926 ja konekiväärikomppanianpäällikkökurssilla vuonna 1929 sekä tykistökurssilla vuonna 1931. Lisäksi hän suoritti suojeluskuntain komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1934.
Jääkärikausi

Sippola työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Sippola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sippola palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka nimettiin myöhemmin ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan Jääkäripataljoonaksi. Pataljoonassa hän toimi nuorempana upseerina 4. komppaniassa. Hän erosi armeijasta 24. syyskuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 1. tammikuuta 1920, jossa hänet nimitettiin paikallispäälliköksi Parkanon suojeluskuntaan. Parkanosta hän siirtyi 10. heinäkuuta 1920 paikallispäälliköksi Huittisiin ja 1. syyskuuta 1922 alkaen Hollolaan. Helmikuun alusta vuonna 1926 hänet nimitettiin Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 2. sotilasohjaajaksi ja 1. helmikuuta 1930 alkaen I alueen ja 1. helmikuuta 1933 alkaen VIII alueen sekä 5. joulukuuta 1935 alkaen IV alueen päälliköksi. Hänet on haudattu Forssaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 29. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1928  Kapteeni 9. joulukuuta 1931 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Etelä- ja Pohjois-Hämeen sekä Jyväskylän suojeluskuntapiirien käsivarsikilpi.
Luettelo Suomen presidenttien perheistä
Huomioita > Presidentit, jotka ovat avioituneet kahdesti

K. J. Ståhlberg vuosina 1893 ja 1920
J. K. Paasikivi vuosina 1897 ja 1934
Sauli Niinistö vuosina 1974 ja 2009
Huomioita > Presidentit, jotka ovat avioituneet toimikautensa aikana

K. J. Ståhlberg vuonna 1920
Tarja Halonen vuonna 2000
Huomioita > Presidentit, joilla on ollut alaikäisiä lapsia toimikautensa aikana

K. J. Ståhlberg
L. K. Relander
Risto Ryti
Sauli Niinistö
Huomioita > Presidentti, joka on saanut lapsen toimikautensa aikana

Sauli Niinistö vuonna 2018
Huomioita > Presidentit, jotka ovat jääneet leskeksi

K. J. Ståhlberg vuosina 1917 ja 1950
J. K. Paasikivi vuonna 1931
Urho Kekkonen vuonna 1974
Sauli Niinistö vuonna 1995
Huomioita > Presidentit, jotka ovat eronneet puolisostaan

Gustaf Mannerheim vuonna 1919
Tarja Halonen 1980-luvun vaihteessa (avopuoliso)
Huomioita > Presidentit, jotka eivät ole olleet aviossa toimikautensa aikana

Gustaf Mannerheim aviossa vuosina 1892–1919, presidenttinä vuosina 1944–1946
Tarja Halonen ei ollut naimissa tullessaan presidentiksi 1. maaliskuuta 2000, mutta avioitui Pentti Arajärven kanssa 26. elokuuta samana vuonna.
Huomioita > Presidenttien lapset, jotka kuolivat ennen vanhempiaan tai toista vanhempaansa

Eino Svinhufvud vuonna 1938
Arne Svinhufvud vuonna 1942 (P. E. Svinhufvud kuoli vuonna 1944 ja Ellen Svinhufvud vuonna 1953)
Vieno Kallio vuonna 1938 (Kyösti Kallio kuoli vuonna 1940 ja Kaisa Kallio vuonna 1954)
Annikki Paasikivi vuonna 1950
Juhani Paasikivi vuonna 1942
Varma Paasikivi vuonna 1941 (J.K. Paasikivi kuoli vuonna 1956)
Taneli Kekkonen vuonna 1985 (Urho Kekkonen kuoli vuonna 1986)
Huomioita > Presidentit, joilla on ollut ulkomaalainen puoliso

Gustaf Mannerheim oli naimisissa venäläisen Anastasia Mannerheimin kanssa.
Alexander Stubb on naimisissa alun perin englantilaisen Suzanne Innes-Stubbin kanssa.
Moses Sithole

Moses Sithole (s. 17. marraskuuta 1964) on eteläafrikkalainen sarjamurhaaja, joka tunnetaan niin sanotuista ABC-murhista. ABC-murhat saivat nimensä tapahtumien alettua Atteridgevillestä jatkuen Boksburgiin ja loppuen Clevelandiin Johannesburgin lähiöihin.
5. joulukuuta 1997 Sithole tuomittiin 2 410 vuodeksi vankeuteen 38 ihmisen murhasta sekä 40 raiskauksesta ja satunnaisista pienemmistä teoista aikavälillä 1994–1995. Yhdistetty rangaistus koostuu 12 vuodesta jokaista 40:tä raiskausta kohti, 50 vuodesta jokaista 38:aa murhaa kohti sekä viidestä vuodesta jokaista kuutta ryöstöä kohden.
Vuonna 2000 hänellä kerrottiin olevan AIDS.
Sisteri

Nainen ja sisteri. Pieter Cornelisz. van Slingelandtin öljymaalaus, 1677 (Mildred Anna Williams Collection, San Franciscon taidemuseo, San Francisco).
Sisteri, cittern eli sisterni (engl. cittern, myös citharen, cithren, cittharn; saks. Cister, Cither, Cythar, Halszither, Zister, Zitter; ransk. cistre; it. cetara, cetera, cetra; esp. citara, cithara, citola) on 18:lla tai 19:llä kiinteällä metallista tai luusta tehdyllä otenauhalla varustettu metallikielinen näppäilysoitin, jota näppäiltiin soittolehdellä ja jonka kielisilta on liikuteltavissa. Sisterin edestäpäin katsottuna päärynää muistuttava runko on matala ja pohja tasainen tai vain hieman kupera. Soittimen kielten määrä on vaihdellut rakentajasta ja rakennuspaikasta riippuen: ranskalaiset sisterit olivat usein nelikuoroisia (kieliä kahdeksan), italialaiset kuusikuoroisia (kieliä 12), englantilaiset ja saksalaiset viisikuoroisia (kieliä kymmenen). Bassokokoisen sisterin eli ceteronen (saks. gross Cither, gross Zittern; ransk. cisteron; it. ceterone, citara tiorbata) kielten määrä on enimmillään 28.
Sisteri oli suosionsa huipulla 1500–1600-luvuilla. Renessanssiaikana soittimen katsottiin periytyvän antiikin kitharasta (κιθάρα), vaikka edeltäjäksi on pikemmin osoitettava keskiaikainen citole.
Sisterin 1600- ja 1700-luvulla syntyneitä paikallisia erityismuotoja ovat mm. kellositra, englanninkitara ja portugalinkitara. Saksalaisella kielialueella sisteri koki uuden tulemisensa 1900-luvun vaihteessa, jolloin kehitettiin Thüringenin metsäsitra (saks. Lutherzither, Thüringer Waldzither, Waldzither, Wartburglaute), joka oli suosittu varsinkin Wandervogel-liikkeen parissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sisteri Wikimedia Commonsissa
Mimo – Musical Instrument Museum Online ,Scope:,Size:!n,Source:,Support:)))
Anneli Sistonen

Anneli Sistonen (taiteilijaniminä myös Sistoska ja RockAnssi; 11. maaliskuuta 1944 Oulu – 8. lokakuuta 2014) oli suomalainen jazz-, rock- ja viihdelaulaja, joka tuli tunnetuksi ahkerana ja räväkkänä esiintyjänä. Hän oli usein Martin Brushane Big Bandin solistina, muun muassa vuonna 1978 julkaistulla LP-levyllä. Sistonen esiintyy myös Brushanen big bandin aiemmalla albumilla Kulosaaren Casinolla 1971–1975.
Oulussa syntynyt Anneli Sistonen oli töissä kahviloissa ja kaupan myyjänä ennen kuin ryhtyi päätoimiseksi esiintyväksi taiteilijaksi 1960-luvun keskivaiheilla. Hän aloitti uransa yhtenä Suomen ensimmäisistä naispuolisista rocklaulajista jo 1950-luvun puolella taiteilijanimellä RockAnssi. Hän esiintyi usein muun muassa helsinkiläisellä nuorisotalolla Haka-kerholla. Perustettuaan vain naisista koostuvan yhtyeen hän keskittyi jazziin.
Uransa aktiivisimmassa vaiheessa 1970-luvulla Anneli Sistonen esiintyi jopa useita kertoja päivässä tanssilavojen ja ravintoloiden lisäksi erilaisissa laitoksissa ja yritystilaisuuksissa. 1980-luvun alussa hän uupui rankkaan esiintymistahtiin. Vuodesta 1984 hän asui Hämeenlinnan Hauholla, jossa hän piti käytettyjen vaatteiden divaria. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Sistonen kantoi sanomalehtien mielipidekirjoituksissaan huolta vanhustenhoidosta ja oli ehdolla vuonna 2008 kunnallisvaaleissa Hämeenlinnan kunnassa. Hänet on haudattu Hauhon hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Aho, Anne & Taskinen, Anne: Rockin korkeat korot. Suomalaisen naisrockin historia! WSOY 2004. ISBN 951-0-28404-1. (Sistosesta kirjan alussa.)
Vilkas Sippola

Matti Vilkas Tapio Sippola (23. helmikuuta 1889 Vaasa – 30. kesäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen veljensä Aarne ja Urho olivat myös jääkäreitä.
Perhe ja opinnot

Vilkas Sippolan vanhemmat olivat Matti Sippola ja Maria Josefiina Silfverberg. Sippola kävi kansakoulun ja Helsingin teollisuuskoulun teknokemiallisen osaston. Hänet vihittiin avioliittoon Anni Matilda Lindforsin kanssa 1921.
Jääkärikausi

Sippola työskenteli Kelhon tulitikkutehtaan toisena johtajana ennen liittymistään jääkäreihin. Hän sai sotilaskoulutuksen Saksan kuninkaallisessa Preussin jääkäripataljoona 27:ssa osallistuen ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Misajoella, Riianlahdella,  Smārdesissa ja Lielupejoella. Sippola osallistui rintamakomennuksen jälkeen Liepājassa järjestetyille auto- ja rautatierakennuskursseille 1917.
Suomen sisällissota

Sippola saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan vääpeliksi ylennettynä helmikuussa 1918, kun Suomen sisällissota oli alkanut. Hänet komennettiin Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) 12. jääkäripataljoonan 2. komppanian joukkueenjohtajaksi osallistuen Tampereen taisteluun, jossa haavoittui lievästi Kalevankankaalla. Sippola määrättiin huhtikuusta 1918 alkaen 1. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan ja siirrettiin toukokuussa adjutantiksi 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sippola siirrettiin sisällissodan jälkeen koulutusaliupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonan heinäkuussa 1918. Hänet määrättiin toukokuussa 1919 nuoremmaksi upseeriksi Pioneeripataljoona I:een. Sotaväestä hän erosi lokakuussa 1919, mutta palasi 1922, jolloin hänet nimitettiin Asevarikko l:n ammustarkastajaksi ja komendantiksi Helsingin Vallisaareen. Hän kuoli työtapaturmaisesti noin viikkoa ennen Vallisaaren räjähdysonnettomuutta 1937. Sippola oli 30. kesäkuuta 1937 suorittamassa Asevarikko 1:n työpajalla Vallisaaressa paukkupanoksiksi tarkoitettujen tyhjien 47 mm:n tykinammusten hylsyjen nallitappien poistamista räjäyttämällä nallit ennen tappien poistoa keksimällään laittella. Yhdeksän nallitapin poisto onnistui mutta kymmenennen nallin räjäytys sytytti myös hylsyyn jääneen mustaruudin, jolloin räjähtäneen hylsyn palaset haavoittivat Sippolaa vakavasti käsiin ja vatsaan. Sippola kuoli sairaalassa kaksi tuntia onnettomuuden jälkeen. Onnettomuudessa haavoittui lievästi lähellä ollut hienomekaanikko Frans Theodor Esselström ja lisäksi työpajan ikkunat särkyivät. Sippola on haudattu Kauhavalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. lokakuuta 1916  Vääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 16. toukokuuta 1919  Luutnantti 22. lokakuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1936 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania
Kullervo Sippola

Kullervo Sippola
Ahto Kullervo Kaj Sippola (31. lokakuuta 1914 – 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäki, Kivennapa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 86. Hänelle myönnettiin Mannerheim-risti 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki.lähde?
Sippola oli Jalkaväkirykmentti 28:n 14. komppanian eli rykmentin tykkikomppanian (panssarintorjuntakomppanian) I joukkueen johtaja. Komppanialla oli aseistuksena mm. 37 mm panssarintorjuntatykkejä ja 20 mm pst-kiväärejä eli norsupyssyjä, sekä myöhemmin sotasaaliina saatuja venäläisiä 45 mm pst-tykkejä ("piiskatykki").lähde?
Sotahistoriallisen aikakauskirjan (n:o 24) mukaan Sippola oli myös yksi neljästä "Molotovin cocktailin" kehittäjästä.
Mannerheim-risti

Loppukesästä 1941 Sippola kunnostautui Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa Tyrjän kylän (Parikkala) kohdalla tuhoten henkilökohtaisesti mm. neljä vihollisen panssarivaunua, useita kuorma-autoja ja hirsirakenteisia konekivääripesäkkeitä.tarvitaan parempi lähde
JR 28:n komentaja teki esityksen Mannerheim-ristin myöntämiseksi, mutta kun mitään ei kuulunut, rykmentti teki uuden palkitsemisesityksen Tyrjän taistelujen jälkeen armeijakunnan komentaja kenraali Taavetti Laatikaisen puoltamana. 9. syyskuuta 1941 JR 28:n komentaja esitti Sippolalle Mannerheim-ristiä hänen tuhottuaan Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa kuusi panssarivaunua ja kuusi katettua konekivääripesäkettä 2.–7. elokuuta 1941. Esitys meni päämajaan, mutta se jäädytettiin lähes vuodeksi. Sippola vastaanotti Mannerheim-ristin 15. syyskuuta 1942 Mikkelissä, päämajan pihalla, marsalkka Mannerheimin kädestä. Hänet ylennettiin seuraavana päivänä luutnantiksi.lähde?
Sippola kaatui 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäen taistelussa. Hänet haudattiin aluksi Luumäelle ja lopullisesti 19. elokuuta Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan sankarihautaan.lähde?
Muuta

Kullervo Sippolan isoisä oli Suomen nuorisoseuraliikkeen perustaja Matti Sippola ja isä rakennusmestari ja itsenäisyysaktivisti Ahto Sippola. Hänen kolme setäänsä Aarne, Urho ja Vilkas Sippola olivat jääkäreitä.lähde?
Kirjallisuutta

Jermo, Aake: ”Siiranmäen miehet”, Helsinki Otava, 1977, 2. painos
Virkkunen, Veli: "Vuoksen voittajat",Helsinki WSOY 1985, ISBN 951-0-13283-7
Iisalo, Pentti: "Ritarivänrikit",  Lahden sotaveteraanipiirin veljestuki 2002, ISBN 978-9-52914717-5
Palmunen, Rainer (toim.): Läpi tulen ja veden, Valitut palat 1999
Bergroth, Tom C et al.: Vapaudenristin ritarikunta: isänmaan puolesta, WSOY, 1997, ISBN 951-0-22037-X (sid.)
Sirokit

| Sirokit |
| --- | --- |
 Kesäsirokki (Micromeria juliana)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Sirokit Micromeria  Benth.
Katso myös
   Sirokit Wikispeciesissä   Sirokit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sirokit eli mikromeriat (Micromeria) on huulikukkaiskasveihin kuuluva suku, jossa on noin 70 lajia. Niitä esiintyy Välimeren alueella, Kaukasuksella ja Lounais-Kiinassa. Ne ovat läheistä sukua kynteleille, käenmintuille (Acinos) ja mäkimintuille.
Sirokit ovat yksi- tai monivuotisia ruohokasveja tai pieniä ikivihreitä pensaita. Lehdet ovat usein aromaattisen tuoksuiset. Pienet kaksihuuliset kukat, joiden väri vaihtelee valkoisesta violettiin, muodostuvat ryhmiksi lyhytvartisiin kiehkuroihin. Sirokkeja voidaan käyttää koristekasvina, lääkekasvina ja maustekasvina, lajista riippuen.
Lajeja

Micromeria douglasii (syn. M. chamissonis) – valkosirokki eli valkomikromeria eli intiaaniminttu
Micromeria juliana – kesäsirokki eli kesämikromeria
Micromeria thymifolia → nykyisin Clinopodium album – timjamisirokki
Micromeria benthamii – tanasirokki
Micromeria glomerata – tagananansirokki
Micromeria graeca – hoikkasirokki
Micromeria helianthemifolia – ruususirokki
Micromeria herpyllomorpha – palmansirokki
Micromeria hyssopifolia – iisoppisirokki
Micromeria lachnophylla – teidensirokki
Micromeria lanata – villasirokki eli villamikromeria
Micromeria lasiophylla – lakisirokki
Micromeria lepida – gomeransirokki
Micromeria leucantha – neidonsirokki
Micromeria pineolens – tamadabansirokki
Micromeria rivas-martinezii – anagansirokki
Micromeria teneriffae – guimarinsirokki
Micromeria tenuis – hentosirokki
Micromeria varia – kanariansirokki eli kanarianmikromeria