stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ali Saadetdin
Elämä ja ura

Ali Urhan Saadetdinin liikemies-isän Ferid Saadetdinin vanhemmat olivat Venäjältä Tampereelle 1900-luvun alussa muuttaneita tataareita. Saadetdin-suvussa on Ali Urhanin lisäksi kaksi muuta saman nimistä; veli Ali Saadetdin ja setä, jääkiekkoilija Ali Saadetdin. Myös toinen setä, Mönäyvär pelasi jääkiekkoa. Serkku on johtaja Timur Kärki. Saadetdin on naimisissa Mervi Saadetdinin kanssa.
Saadetdin työskenteli ensin Avonius Oy:ssä.  Vuonna 1982 hän perusti ohjelmistopalveluyritys Solteqin, joka kehittää it-järjestelmiä kotimaisen kaupan, logistiikan ja teollisuuden yrityksille sekä julkishallinnolle. Aika oli otollinen, koska ala kasvoi voimakkaasti pc:iden ja minitietokoneiden leviämisen takia. Vuonna 2006 Saadetdin valittiin Gofore Oy:n hallituksen jäseneksi.
Vuonna 2015 Saadetdin myi Solteqin yli 3 miljoonalla eurolla, mikä teki hänestä miljonäärin. Samana vuonna hän jäi eläkkeelle. Vuonna 2016 Saadetdin kommentoi verotietojen julkistamisen yhteydessä, että Suomen sosiaalietuudet ovat liian raskaita ja tukijärjestelmää pitää järkeistää.
Hallituksen puheenjohtajana

Solteq Oy, 1982−2015
Sportit Finland Oy, 2001−2016
Artekus, (Solteqin tytäryhtiö vuodesta 2006), 2002−
Ramentor Oy, ?−
Hallituksen jäsenenä

Gofore Oy, 2006−
Educrane Oy, 2007−
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2011–2012

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2011–2012 oli TPS:n järjestyksessään 65. pääsarjakausi. SM-liigan runkosarja alkoi TPS:n osalta 15. syyskuuta 2011 vierasottelulla Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan ja päättyi 15. maaliskuuta 2012 vierasottelulla Porin Ässiä vastaan. Joukkueen päävalmentajana aloitti Pekka Virta.
Runkosarja

Turun Palloseura sijoittui runkosarjassa kymmenenneksi saaden kolme pistettä yhdeksänneksi sijoittunutta Rauman Lukkoa vähemmän ja yhden pisteen yhdenneksitoista sijoittunutta Saimaan Palloa enemmän. Seura teki 134 maalia, mikä oli koko liigassa kolmanneksi vähiten, ja päästi 180 maalia, neljänneksi eniten koko liigassa. TPS:n paras pistemies Ville Vahalahti sijoittui pistepörssissä kahdeksanneksi tehoilla 21+29=50. Tšekkiläinen Tomas Mojzis ylsi puolustajien pistepörssissä kymmenen parhaan joukkoon.
Pudotuspelit

Palloseura sai Villi kortti -kierroksella vastaansa seitsemänneksi sijoittuneen Oulun Kärpät. TPS hävisi sarjan molemmat pelit ja putosi jatkosta.
Saapungin valopallo

Kuusamon Saapungin valopallo on 3. tammikuuta 1971 sattunut ufo-tapaus. Se liitetään Pudasjärven ufoaaltoon ajallisesti, vaikka maantieteellisesti paikkakunnat ovat täysin erillisiä, ja joskus puhutaankin myös Pudasjärven-Kuusamon ufoaallosta. Tapaus tuli tunnetuksi "Tiskivesitapauksena" nähdyn kohteen jättämästä jäljestä esitetyn teorian mukaan. Tapaus nostatti kohua, ja teorian esittänyt professori Birger Wiik sai osakseen kiusallista julkisuutta. Pilapiirtäjä Kari Suomalainen teki aiheesta kaksi piirrosta, jotka julkaistiin Helsingin Sanomat -lehdessä 29.1. ja 7.2.1971. Olavi Hurmerinnan pilapiirros julkaistiin Uusi Suomi -lehdessä 27.1.1971
Tapauksen kulku

Useat Saapungin kylän asukkaat heräsivät noin 6.00 voimakkaaseen valoilmiöön. Näkyvyys oli lumimyrskyn takia noin 300 metriä, mutta ilmiö valaisi ympäristöään noin 1,5 km:n säteellä. Se eteni Saapunkijärven päällä viistosti seitsemän boforin vastatuuleen, arvioiden mukaan kävelyvauhtia noin kymmenen metrin korkeudessa. Valon kirkkaus riitti silminnäkijöiden mukaan valaisemaan läheisiä vaaroja yksityiskohtaisesti.. Ilmiö pysähtyi Martta ja Mauno Talalan talon puutarhaan, jossa he havaitsivat sen noin 6.15, ja mistä se myös katosi noin minuutin kuluttua, jolloin pariskunnan talon sähköt katkesivat hetkeksi, mitä oli tapahtunut myös muualla kulkureitin ympäristössä. Ilmiötä kauempaa tarkkailleet kertoivat sen poistuneen ylöspäin.
Perheen poika Timo Talala havaitsi päivän valjettua puutarhasta lumeen jääneen kovaksi jäätyneen vihertävän kolmionmuotoisen jäljen, jonka myös muu perhe kävi toteamassa. Jäljen leveys oli 2,3 metriä ja pituus 5,7 metriä. Jäätyneen osan mitattiin olevan noin 2×3,5 metriä . Jäljen keskellä oli kohonneita, sisältä onttoja jääpuikkoja, joiden päässä oli pullistuma.
Tutkimukset ja tiskivesikohu

Oululaiset ufotutkijat tekivät silminnäkijähaastattelut sekä ottivat näytteitä 7.1. ja vertailunäytteitä 17.1. ja vielä myöhemmin kasvistosta. Jäljen näytettä tutki Oulu Oy:n pääkemisti, minkä lisäksi tutkimuksia tehtiin Oulun yliopistossa vertailunäytteineen. Näytteestä löytyi kalsiumia, kaliumia, piitä, rautaa, klooria ja titaania. Lisäksi siinä oli tärkkelysjyväsiä ja sienille kuuluvaa solukkoa. Näytteet olivat myös hyvin likaisia, likaisempia kuin muualta pihalta otetut vertailunäytteet. Kemiallisessa analyysissä ei löytynyt jälkiä palamisesta. Radioaktiivista säteilyä ei myöskään havaittu, eikä talouden jätevedelle ominaisia kolibakteereita löydetty.
Professori Birger Wiik Geologian tutkimuskeskuksesta antoi jäljestä 23.1. Helsingin Sanomissa julkaistun lausunnon, jossa hän arvioi sen olevan peräisin lumeen kaadetusta tiskivedestä, minkä lisäksi hän kummasteli pohjoisen ufouskomuksia ja tiedon puutetta suhteessa ufoilmiöön. Valoilmiön syyksi Wiik ehdotti salamaa. Lausunto aiheutti voimakkaan reaktion Oulun ufotutkijoissa. He moittivat Wiikiä huonosta perehtymisestä asiaan ja välinpitämättömyydestä. Talalan perhe koki lausunnon ylimielisenä ja halventavana heidän lähetettyään näytteen Wiikille henkilökohtaisesti.
"Tiskivesien kaatopaikan me kyllä tiedämme ja takaan että ikkunan alle niitä ei ole kaadeltu"
Wiik sai lukuisia häirintäsoittoja, ja hän koki häntä vastaan hyökätyn henkilökohtaisesti, mikä katkeroitti häntä. Hän oli antanut lausunnon tiedemiehenä ja koki tämän jääneen sivuun lehdistön nostamassa kohussa
"Tästä lähtien lienee parasta, että julkaisen tutkimustulokseni vain ulkomaisissa ammattilehdissä."
Wiik ei julkaissut saamiaan tuloksia vaan lähetti henkilökohtaisen vastauksen Talalan perheelle, joka puolestaan toimitti vastauksen Oulun ufotutkijoille. Wiik piti jälkeä ehdottomasti ihmisen aiheuttamana ja erillisenä suhteessa valoilmiöön, jolle hän ei yrittänyt vastauksessaan esittää mitään teoriaa.
Näytteitä lähetettiin myös Britanniaan, ja tulokset julkaistiin Flying Saucer Review -lehdessä
Uudemmat tutkimukset

Vuonna 2002 oululainen Tiede ja ufot -ryhmä aloitti tapauksesta uudet tutkimukset. Tutkimuksen mukaan lumen sulattamiseen jäljen alueelta ei olisi riittänyt edes ämpärillinen tulikuumaa tiskivettä, eikä tämä olisi myöskään selittänyt jäljessä havaittuja onttoja jääpuikkoja. Tutkimuksessa laskettiin, että jäljen tuottamiseen on vaadittu vähintään 75 megajoulea energiaa, ja saadakseen sen aikaan, isotrooppisen säteilijän alkulämpötilaksi pitää olettaa useita tuhansia asteita, kun ilmiö on ollut vähintään metrin korkeudella, jolloin säteilyn intensiteetti olisi ollut ainakin luokkaa 35 megawattia per neliömetri ja kokonaisteho noin 1,8 gigawattia. Näiden uusien tietojen pohjalta tutkijat päättelivät ilmiön olleen plasmapallo tai erittäin kuuma pallosalama, kuten jo aiemmissakin tutkimuksissa oli esitetty. Dosentti Lasse Makkonen esitti selityksen myös sille, miten lumessa olleessa jäljessä havaitut jääpuikot olivat syntyneet.
Joulukuussa 2006 tapaus sai kuitenkin erikoisen käänteen. Pian sen jälkeen kun Koillissanomat oli uutisoinut lisätutkimusten tuloksista , julkisuuteen tuli entinen remonttimies Jorma Palosaari, joka oli kollegansa kanssa tekemässä jäljen löytäneen perheen talossa remonttia ennen Saapungin ufotapausta. Ilmeni, että he olivat joutuneet kaatamaan laitevian vuoksi talonväen tietämättä 30–40 litraa fosforihappoa maahan juuri siihen paikkaan, josta jälki ufohavainnon jälkeen löydettiin. He eivät uskaltaneet puhua siitä aikaisemmin, koska toimenpide oli luvaton ja nykylakien mukaan myös ympäristörikos.
Tiede ja ufot -ryhmän vetäjä Matias Päätalo uskoo kuitenkin fosforihapon aiheuttaman sulamisjäljen ehtineen peittyä lumeen ufohavaintoon mennessä eikä pidä sitä mahdollisena selityksenä erikoisille jääpuikoille. Sen sijaan maaperätutkimusten tulokset tulisivat hänen mukaansa ymmärrettävämmiksi, jos maaperä oli fosforihapon saastuttamaa.
Tammikuussa 2007 tuli myös ilmi, että Kuusamon rajavartiosto oli tehnyt tapauksesta omia tutkimuksiaan Esikunnan käskystä, ja ilmeni, että he olivat toimittaneet siitä näyte-erän Birger Wiikille. Samalla kuuluisaan tiskivesiteoriaan tuli uutta valoa, sillä aiemmin Wiikin analyysia oli arvosteltu pintapuolisuudesta, mutta nyt tuli esille vaihtoehtoinen tulkinta, jonka mukaan hän olisikin saanut erehdyksessä tutkittavakseen vertailunäytteen talon emännän navetan nurkalle kaatamasta pesuvedestä.
Etumerkki (matematiikka)

Plus- ja miinusmerkit
Etumerkki on matematiikassa reaaliluvun positiivisuuden ja negatiivisuuden osoittava merkki. Mikäli luku on positiivinen, luvun etumerkki on + (plus). Negatiivisen luvun etumerkki on − (miinus). Nollalla ei ole etumerkkiä. Negatiivisen luvun etumerkki on aina merkittävä näkyviin lukua kirjoitettaessa, mutta positiivisella luvulla tämä ei ole välttämätöntä. Etumerkitön reaaliluku on siis nolla tai positiivinen. Jonkin luvun kertominen luvulla −1 aiheuttaa luvun etumerkin vaihtumisen.
Kirjallisuutta

Rikkonen, Harri: Matematiikan pitkä peruskurssi II – Reaalimuuttujan funktioiden differentiaalilasku.  Helsinki:  Otakustantamo, 1969.  ISBN 951-671-022-0
Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-13-6 (pdf).
Rämevenhokas

| Rämevenhokas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Venhokkaat Nolidae
Alaheimo::  Venhoyökköset Chloephorinae
Suku::  Nola
Laji::  aerugula
Kaksiosainen nimi
 Nola aerugula  (Hübner, 1793) 
Synonyymit
 Nola centonalis 
Katso myös
   Rämevenhokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rämevenhokas (Nola aerugula) on yleinen soiden perhoslaji. Vanhassa kirjallisuudessa se tunnetaan valkeakyhmyisenä allaskehrääjänä.
Koko ja ulkonäkö

Rämevenhokkaan ulkonäkö vaihtelee, ja sen tunnistaminen voi olla hankalaa. Etusiivet ovat leveyteensä nähden lyhyet. Siipien pohjaväri on kirkkaan valkoinen, mutta suurelta osin ruskealla varjostunut, ja etusiiven poikki kulkee kaksi tummaa ja leveää poikkijuovaa. Poikkijuovien ulkopuolella siipi on vaaleimmillaan. Siiven kärki on tummempi, ja siinä erottuu heikosti vaalea aaltoviiru. Siiven päällä olevat suomutupsut ovat mustat, mutta sivuiltaan valkoiset. Takasiivet ovat vaaleat tai vaaleanharmaat ja tummuvat ulospäin ja etureunaa kohti. Osa yksilöistä on hyvin vaaleita, ja niiden kuviointia voi olla vaikea erottaa. Siipiväli on 15–18 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta suureen osaan Keski- ja Pohjois-Eurooppaa. Etelämpää se puuttuu suurilta alueilta. Idässä lajia tavataan Venäjän kaukoitään ja Japaniin asti. Suomessa rämevenhokasta tavataan yleisenä, joskin harvalukuisena koko maan etelä ja keskiosissa pohjoisimpien havaintojen ollessa Kokkola-Kajaani-linjalta. Se lentää yhtenä sukupolvena heinäkuun alusta elokuulle. Lennon huippu on heinäkuun puolivälissä.
Elinympäristö ja elintavat

Nimensä mukaisesti rämevenhokas elää ennen kaikkea soilla, mutta etenkin Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa populaatioita löytyy hiekkaisilta, matalakasvustoisilta merenrannoilta. Suomessa lajin tiedetään elävän myös kosteissa koivikoissa. Päivisin perhoset piilottelevat kasvillisuuden joukossa ja aloittavat lentonsa heti auringon laskettua. Koiraat lentävät etsimässä naaraita matalalla kasvillisuuden joukossa, ja naaraan ympärille voi kertyä useiden koiraiden muodostama parvi. Molemmat sukupuolet tulevat valolle.
Naaras tuottaa vain vähän munia, luultavasti ei enempää kuin 50. Toukka viettää aikansa lähinnä lehtien alapinnoilla ja kasvaa hyvin hitaasti ennen siirtymistään talvilevolle. Se on täysikasvuinen seuraavan vuoden kesäkuussa ja koteloituu karikkeen joukkoon, heimolle tyypillisen, kovan, pientä venettä muistuttavan kotelokopan sisään.
Ravintokasvi

Ravintokasvitiedot perustuvat pääasiassa kasvatettuihin toukkiin. Niiden tiedetään syövän ainakin koivuja, lakkaa ja mustikkaa.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1306103  Wikispecies: Nola aerugula  BioLib: 54756  BOLD: 196872  CoL: 945SP  EoL: 3941477  Fauna Europaea: 447172  Fauna Europaea (new): a75abc51-5943-428d-9d26-78236f603fd1  GBIF: 4534779  iNaturalist: 244408  LepIndex: 35070  LoB: 4243  MaBENA: NolaAerug  NBN: NHMSYS0000503394  NCBI: 753203  Observation.org: 10022  Open Tree of Life: 161677  Laji.fi: MX.62354
Saarenkylä (Muurame)

Saarenkylä
| --- | --- |
Sijainti:  Muurame Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  115 m 
Pinta-ala:  2,04 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Saarenkylä on Päijänteen saari ja saaren kattava kylä Keski-Suomessa Muuramessa Muuratsalon ja mantereen välissä.
Maantietoa

Saari on 3,1 kilometriä pitkä, 1,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,04 neliökilometriä. Se sijaitsee Muuramen keskustaajaman edustalla Lehtisselän länsipuolella. Riihivuori kohoaa sen lounaispuolella niemessä, jonka Riihiniemen rantaan saari on melkein maatunut kiinni. Mantereen väliin jäävät Kivijärven lahti ja Kivijärven kanava sekä pohjoisempana Saarenlahti. Saarenkylän eteläpuolelle Kivijärven taakse jää Viitesaari, jonka itäpuolella on yhteinen Uitonsalmi Muuratsalon suunnalla. Saarenkylän saaren koillispuolella sijaitsee vielä Majasaari.
Saari muistuttaa puolikuuta, jonka kapein kohta sijaitsee keskellä olevan Joutsenlahden kohdalla. Saari on siinä 220 metriä leveä. Saaren korkein huippu sijaitsee saaren eteläpäässä Hongistossa, joka on saaren laajin metsäalue. Se yltää noin 115 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Silloin se kohoaa 37 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saarella on Joutsenlahdella ja saaren pohjoispäässä neljä muutakin metsäistä mäkeä. Joutsenlahden mäki on niistä korkein ja se kohoaa noin 14 metrin korkeuteen.
Saaren viljelymaat sijaitsevat pääasiassa sen pohjoisoissa ja loppuvat saaren kapeikkoon Hongiston alkaessa kohota. Myös saaren eteläosassa on peltomaata neljän palstan verran. Saaren asutus on haja-asutusta, joka muodostaa koko saaren käsittävän kylän. Riihiniemen asuinalue on levittäytynyt sillan länsipuolelle muutaman talon osalta. Rannoille on rakennettu lähes 60 vapaa-ajan asuntoa. Ne keskittyvät lähinnä saaren eteläosoon Hongiston ympärille. Saarelle haarautuu tie yhdystieltä 16619 ja se kulkee Pitkälän ja Riihiniemen kautta Kivijärven kanavalle, jossa se ylittää kanavan siltaa pitkin. Tie haarautuu pohjoiseen- ja eteläiseen haaraan, josta lähtee tiet saaren jokaiseen osaan. Saaren kiertää veneväylä, joka kulkee ensin Uittosalmella ja joka haarautuu Lehtisselälle Majasaaren salmen kautta Saareslahteen.
Historiaa

Saarenkylässä on asuttu keskiajalta asti kiinteästi ja saaren kylätontin paikka sijaitsee todennäköisesti Kulmalan maatilan ja Vuohisaaren kohdalla peltorinteessä. Kylätontti näkyy ”Saaris by” -nimisenä vanhassa Kuninkaankartassa 1700-luvun lopulta. Toinen kartta vuodelta 1863 näyttää sekin Saarenkylän saarena.
Päijänteen vedenpinnan alentaminen 1830-luvulla tai sen jälkeen on saanut saaret maatumaan toisiinsa ja mantereeseen kiinni. Vanhassa rekognosointikartassaselvennä vuodelta 1782 on järven vedenpinta niin korkealla, että saaren ja mantereen välissä on salmi. Saareen kulki tie, joka ylitti salmen nykyisen tien kohdalta tai sen läheltä. Taloudellisessa kartassa vuodelta 1940 saari on maayhteydessä Riihivuoren rantaan ja niin se on piirretty vielä vuoden 1992 peruskartassa. Tämän jälkeen on kaivettu kannaksen yli Kivijärven kanava.
Aiheesta muualla

Manninen, Puola & Manninen, Turo: Saarenkylä–Muuramen helmi, Saarenkylän kyläyhdistys 2010, ISBN 978-952-92-7974-6
Ruuvi

Kokoelma erilaisia ruuveja
Voimansiirrossa käytettävä kierukkavaihde
Ruuvi on yksinkertainen mekaaninen laite, jonka avulla kiertyvä liike muunnetaan eteneväksi liikkeeksi. Ruuveja – tai yleisemmin kierteitä – käytetään erilaisiin tarkoitukseen: kiinnittämiseen, kappaleiden liikuttamiseen tai säätämiseen. Ruuveiksi sanotaan myös kierteen muotoon valmistettuja kuljetinrakenteita. On olemassa esimerkiksi viljan siirtoon tarkoitettu ruuvikuljetin, rehuelevaattori. Myös puun halkaisuun voidaan käyttää erityistä halkaisuruuvia.
Ruuvin historia

Antiikin aikana käytettiin Arkhimedeen ruuvia veden nostamiseen. Täyttä varmuutta ei ole siitä, keksikö sen Arkhimedes. Diodoroksen mukaan Arkhimedes keksi vesiruuvin asuessaan nuorena miehenä Aleksandriassa. Vesiruuvi levisi Egyptistä koko välimeren alueelle. Vitruvius mainitsee kirjoissaan ruuvipuristimen keksijäksi Heronin (10–70). Heron itse kuvaa omassa Mekhaniká teoksessaan niin ruuvipuristinta kuin kierukkavaihdetta. Ruuvipuristinta varten Heron kehitti menetelmän valmistaa mutteri. Jos ruuville halutaan nimetä isä, niin tämä kunnia kuuluu ehkä eniten Heronille.
Ensimmäinen kuva kiinnitykseen käytetystä ruuvista löytyy keskiaikaisesta saksalaisesta julkaisusta, Wolfeggin linnan talokirja noin vuosilta 1475–1490, jossa esitetään myös ruuvisorvi. Kiinnitykseen käytetyn ruuvin todennäköisin ensimmäinen käyttökohde oli hakapyssyn lunttulukon kiinnitys pyssyn puiseen tukkiin. Toinen 1500-luvulla tunnettu käyttökohde ruuveille oli haarniskat. Laajemmin metalliruuveja alettiin käyttää naulojen rinnalla 1500-luvulla. Saksalainen vuori-insinööri Georgius Agricola (1494–1555) kertoo 1556 julkaistussa teoksessan "De re metallica", miten metalliruuveilla saadaan nahka lujasti kiinni palkeiden puukehikkoon. Ruuvimeisseli keksittiin kuitenkin vasta 1780, kun ruuvien teollinen valmistus oli alkanut 1770-luvulla. Sahaamalla tehty ura oli pitkään suositumpi kantamuoto. Myös nelikulmainen kolo oli käytössä, mutta sen valmistus oli ongelma, sillä stanssattaessa ruuvi hajosi helposti.
Whitworth-kierre on eräs vanhimmista yhtenäisistä ruuvikierrejärjestelmistä. Sen suunnitteli vuonna 1841 Joseph Whitworth ja vuonna 1884 se otettiin käyttöön British Association for the Advanve of Science (BA)- järjestön teknisissä mittalaitteissa pienille ruuveille ja sai siten virallista asemaa.
Peter Robertson patentoi 1907 kylmäkarkaisulla tehdyn kestävän kolokantaruuvin. Hän halusi valmistaa ruuvinsa itse, joten sopimus Henry Fordin kanssa meni oregonilaiselle kulkukauppiaalle Henry F. Phillipsille, joka oli kehittänyt ristipääruuvin. Phillips salli muiden valmistaa ruuviaan lisenssillä. Autoteollisuudelle oli hyvä, että meisseli nousee ristipään kaltevista urista ylös, koska koneruuvitaltoissa ei ollut vääntövoiman rajoitinta. Seuraava kantamalli oli Torx, jonka Camcar-nimisen yrityksen tutkimusryhmä kehitti 1965 ja patentoi 1971. Pozidriv-ruuvi on Phillips-ruuvin kehittyneempi versio, mutta lipsuminen on yhä sen ominaisuus.
Yleistä

Teknisenä toteutuksena ruuvi on kierteinen tanko, jossa on usein kanta ja puuruuveissa myös terävä kärki. Myös itseporautuvia ruuveja, joissa kärki toimii leikkaimena, valmistetaan peltien kiinnitykseen.
Ruuveja valmistetaan erilaisista materiaaleista ja erilaisin pintakäsittelyin:
teräsruuveja valmistetaan muun muassa fosfatoituina, keltapassivoituina, sinkittyinä ja muovipinnoitteisina
ruuvin materiaalina ruostumaton ja haponkestävä teräs kestää korrosoivia olosuhteita paremmin kuin teräsruuvit, joissa korroosionesto on vain pinnassa. Esimerkiksi meriolosuhteissa käytetään usein ruostumattomia ruuveja
messingistä valmistettuja puuruuveja käytetään ulkonäöllisistä syistä
myös muovisia ruuveja on olemassa joihinkin erikoistarkoituksiin, kuten sähköä eristävään tarkoitukseen
Muita ruuvitarvikkeita:
aluslevy
kiinnitystulppa.
Ruuvityyppejä

Ruuveissa on erimuotoisia kantoja:
kupukantaruuvi (a)
pallokantaruuvi (b,c)
litteäkupukantaruuvi (d)
uppokantaruuvi(Senkkikanta) (e)
linssikantaruuvi (kupu-uppokantainen ruuvi) (f)
lukkoruuvi (kupukantainen päältä, alla neliömäinen lukitusosa)
kansiruuvi= puukierre, kuusiokanta. täkkipultti=kupukanta, tylppäpää ja mutterikiristys
Phillips-ruuvi
Pozidriv-ruuvi
torx-väännin
kuusiokoloruuvi
Ruuveissa on muun muassa seuraavanlaisia hahloja niiden vääntämiseksi:
uraruuvi; taltan koko ilmoitetaan yleensä kärjen leveytenä millimetreissä
ristikanta: Phillips (PH) ja Pozidriv (PZ); taltan koko ilmoitetaan lukuina 000, 00, 0, 1, 2, 3 ja 4, joista 0 on pieninselvennä ja 4 suurin koko - esim. PH2 on hyvin yleinen perusristikanta. Pozidriv-kantaiset ristipääruuvit erottaa Phillips-ruuveista kannan neljän ”pääsiipien” välissä olevista pienemmistä urista. Phillips-kanta kampeaa ruuvimeisselin ulos momentin kasvaessa; Pozidriv-kannalla ei ole tätä ominaisuutta.
torx (ulko- ja sisäpuolinen); yleisiä taltan kokoja ovat T-10, T-15, T-20, T-25, T-30 ja T-40
XZN
kuusiokoloruuvi; avaimen koko ilmoitetaan kuusion avainvälinä millimetreissä
kuusio (lähinnä pulteissa); avaimen koko kuten kuusiokoloruuvien osalta.
Ruuvityyppejä > Pultti

Tasakärkistä koneruuvia kutsutaan pultiksi ja sen ympärille kiertyvää vastakappaletta mutteriksi. Niin kutsutulla vaarnapultilla (myös pinnapultti) ei ole kantaa. Ankkuripultti laajentuu asennusreiässä kiristyessään, jolloin saadaan aikaan hyvä tartunta.
Käyttötarkoitus

Ruuveja on erilaisille materiaaleille:
puuruuvi (joissa kierteet usein puuttuvat ruuvin kannan läheltä)
peltiruuvi (jotka ovat aina kierteytettyjä kantaan saakka)
muoviruuvi (myös itsekierteyttäviä)
Ruuveja valmistetaan myös erilaisiin erikoistarkoituksiin:
kipsilevyruuvi
luuruuvi (kirurgia)
vaarnaruuvi, molemmista päistä kierteinen kannaton ruuvi, jollaista käytetään piilotetuissa ruuviliitoksissa.
Ruuvien kierteet

Ruuvien kierteitä on erilaisilla tiheyksillä (nousu) ja profiileilla. Kierteiden nousut kuten halkaisijatkin on standardoitu. Suomessa yleisimmissä ruuveissa on metriset nk. M-kierteet. Metrisistä kierteistä on olemassa kaksi alatyyppiä: yleisempi karkea kierre ja hienokierre. Muita yleisiä kierretyyppejä on tuumaiset UNC (karkea) ja UNF (hieno) erityisesti putkistoissa sekä aiemmin brittiläisissä laitteissa käytetyt BSW (Whitworth) ja BSF (brittiläinen hienokierre). Sähkölaitteissa on käytetty BA -kierrettä. Kierteissä on nousun lisäksi ero myös kierteen harjakulmassa; BA 47,5°, BSF ja BSW 55°, M, UNF ja UNC 60°.
| ruuvi/mutteri | avainväli s, mm |
| --- | --- |
M2: 4
M2,5: 5
M3: 5,6
M4: 7
M5: 8
M6: 10
M7: 11
M8: 13
M10: 17
M12: 19
M14: 22
M16: 24
M18: 27
M20: 30
Ruuvien vääntäminen

Yleensä ruuvi kiristyy myötäpäivään kierrettäessä. Ruuveja valmistetaan myös niin sanotulla vasenkätisellä kierteellä, jolloin se kiristyy vastapäivään kierrettäessä. Tällainen saattaa olla tarpeen esimerkiksi tietyissä koneiden pyörivissä osissa tahattoman aukeamisen estämiseksi. Käsiporakoneiden istukat on usein kiinnitetty itse porakoneeseen oikeakätisillä kierteillä, mutta lukkoruuvi vasenkätisellä kierteellä kuten polkupyörien polkimet vasemmalla puolella pyörää.
Ruuvien vääntämiseen tarkoitettuja työkaluja:
ruuvimeisseli eli ruuvitaltta
erilaiset vääntötyökalut
Ruuvien vääntäminen > Muita liittämismenetelmiä

niittaus
hitsaus
juotos
liimaus
Naulaus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruuvi Wikimedia Commonsissa
Erimuotoisia kantoja.
Ankkuripultti.
Koneruuvi ja sen ympärille kiertyvä mutteri.