stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juri Danilovitš
Moskovan ruhtinas

Juri järjesti Rjazanin ruhtinas Konstantin Romanovitšin murhan vuonna 1307. Hallitsija oli jäänyt Jurin isän vangiksi vuonna 1302 ja virunut siitä lähin Moskovassa. Rjazanin järkyttyessä tästä barbaarisuudesta Juri sai lopullisesti haltuunsa Kolomnan. Hän valtasi myös Možaiskin, joka oli kuulunut ennen Smolenskin ruhtinaille. Vuoteen 1314 mennessä Juri sai metropoliitta Pietarin tuen ja solmi liiton Novgorodin kanssa Tveriä vastaan.
Vuonna 1315 Juri meni Saraihin kaanin hovin, jossa hän vietti kaksi vuotta ja solmi liiton Uzbeg-kaanin (1313–1341) kanssa ja nai kaanin sisaren Kontšakan, joka kääntyi ortodoksiseen uskontoon ja otti nimen Agafia. Juri nimitettiin Vladimirin suuriruhtinaaksi vuonna 1317. Hän yritti valloittaa myös Tverin suuren mongolisotajoukon kanssa, mutta armeija lyötiin ja hänen veljensä Boris ja hänen vaimonsa otettiin vangeiksi. Juri pakeni Novgorodiin ja anoi rauhaa. Hänen vaimonsa kuoli Tverissä, jolloin Juri kanteli kaanille tämän tulleen myrkytetyksi Mikaelin käskystä. Molemmat ruhtinaat kutsuttiin Saraihin, jossa Mihail mestattiin Uzbegin käskystä vuonna 1318.
Juri palasi Venäjälle vuonna 1319. Hän sai tehtävän kerätä kaikki Venäjän verot Uzbeg-kaanille. Hiukan ennen kuolemaansa Juri johti Novgorodin armeijan taisteluun ruotsalaisia vastaan ja perusti Pähkinäsaaren linnoituksen Nevan suulle. Solmittuaan Pähkinäsaaren rauhan vuonna 1323 hän jatkoi valloituksia idässä ja valloitti Veliki Ustjugin samana vuonna. Mihailin poika Tverin ruhtinas Dmitri kosti Jurille isänsä kuoleman ja kanteli vuonna 1322 kaanille Jurin kavaltavan veroja. Juri kutsuttiin Ordaan tuomittavaksi, mutta Dmitri surmasi hänet omakätisesti ennen virallista tutkintaa. Tämän seurauksena kaani mestautti Dmitrinkin kahdeksan kuukautta myöhemmin vuonna 1326.
Julia Soaemias

Julia Soaemiasta esittävä veistos Antalyan museossa Turkissa.
Julia Soaemias Bassiana (k. 11. maaliskuuta 222 Rooma) oli Rooman keisari Elagabaluksen äiti, joka käytti poikansa hallitsijakautena suurta valtaa yhdessä äitinsä Julia Maesan kanssa.
Elämä

Julia Soaemiaksen syntymävuotta ei tiedetä. Hänen vanhempansa olivat Syyrian Emesasta lähtöisin olleet konsuli Gaius Julius Avitus Alexianus ja Julia Maesa, jonka sisko Julia Domna oli keisari Septimius Severuksen vaimo. Julia Soaemiaksen sisko Julia Mamaea oli tulevan keisari Severus Alexanderin äiti. Julia Soaemiaksen puoliso oli senaattoriksi kohonnut syyrialainen Sextus Varius Marcellus. Heille syntyi poika Varius Avitus.
Kun pretoriaaniprefekti Macrinus vuonna 217 murhautti Julia Soaemiaksen serkun, keisari Caracallan, ja ryhtyi itse keisariksi, karkotettiin Julia Maesan perhe Roomasta takaisin Emesaan. Syyriaan sijoitetut armeijan legioonat kuitenkin julistivat toukokuussa 218 Julia Maesan yllytyksestä Julia Soaemiaksen noin 14-vuotiaan pojan Varius Avituksen keisariksi, ja vallananastaja Macrinus kukistui nopeasti. Perhe väitti Varius Avituksen olevan Caracallan avioton poika ja siten oikeutettu keisariuteen. Ajatuksen keksi ilmeisesti Varius Avituksen opettajana toiminut hovimies Gannys, joka oli myös  Julia Soaemiaksen rakastaja. Uuden keisarin viralliseksi hallitsijanimeksi tuli Marcus Aurelius Antoninus, mutta hänet tunnetaan historiankirjoissa keisari Elagabaluksena, sillä hän oli syyrialaisen Elagabalus-jumalan ylipappi. Pian keisariksi tultuaan Elagabalus murhautti Gannyksen.
Julia Maesa oli nostanut alaikäisen tyttärenpoikansa keisariksi voidakseen käyttää valtaa itse, mutta myös Julia Soaemias oli vallanhimoinen ja alkoi juonitella äitiään vastaan. Hän lietsoi ja kannusti Elagabaluksen holtitonta käytöstä vähentääkseen Julia Maesan vaikutusvaltaa tähän. Julia Soaemias tuki myös poikansa epäsuosittua päätöstä julistaa auringonjumala Elagabalus roomalaisen uskonnon ylimmäksi jumalaksi, kun taas Julia Maesa vastusti sitä.
Vuonna 221 Julia Maesa painosti Elagabaluksen adoptoimaan ja nimeämään seuraajakseen serkkunsa, Julia Mamaean pojan Bassianus Alexianuksen (myöh. Severus Alexander). Elagabalus aavisti, että hänet aiottiin syrjäyttää, ja yritti lietsoa sotilaat surmaamaan Bassianus Alexianuksen. Sen sijaan sotilaat surmasivatkin 11. maaliskuuta 222 keisarin ja tämän äidin eräässä käymälässä, johon nämä olivat paenneet. Julia Maesa oli mahdollisesti vastuussa tyttärensä ja tyttärenpoikansa surmauttamisesta. Murhan jälkeen Julia Soaemiaksen ja Elagabaluksen ruumiita raahattiin pitkin Rooman katuja ja ne viskattiin lopuksi Tiberiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julia Soaemias Wikimedia Commonsissa
Kaken pesula

| Kaken pesula |
| --- | --- |
Tyyli:  talk show
Kestoaika:  30 minuuttia
Luoja(t):  Marketta Mattila (tuottaja) Raisa Rauhamaa (tuottaja) Ikoni & Indeksi (tuotantoyhtiö)
Pääosissa:  Marketta Mattila Raisa Rauhamaa Jarkko Tiainen
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  1997 – 16. joulukuuta 2001
Aiheesta muualla
IMDb 
Kaken pesula oli vuosina 1997–2001 Yle TV1 -kanavalla esitetty suomalainen keskusteluohjelma, jonka studio oli lavastettu pesulan näköiseksi. Ohjelman juontajina ja tuottajina toimivat Marketta Mattila ja Raisa Rauhamaa. Pesulan isäntää Kakea esitti ohjelmassa Jarkko Tiainen.
Viiden vuoden aikana ohjelmassa vieraili yli tuhat yhteiskunta- ja kulttuurielämän vaikuttajaa. Ohjelma onnistui toisaalta hermostuttamaan, toisaalta ihastuttamaan niin tavallista kansaa kuin kulttuurieliittiäkin.
Mattila ja Rauhamaa toimittivat tuotantoyhtiönsä Ikoni & Indeksi kautta myöhemmin samantapaista kulttuurikeskusteluohjelmaa Voimala, jota esitettiin 2003–2012.
K. L. Lindström

Knut (Canut) Legat Lindström (21. toukokuuta 1809 Turku – 21. lokakuuta 1879 Turku) oli suomalainen opettaja ja virsirunoilija.
Lindströmin vanhemmat olivat turkulainen puutarhuri, sittemmin ravintoloitsija Erik Lindström ja Brita Kristina Dahlbom. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1828. Lindström valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1840. Hän toimi Turun yläalkeiskoulun vt. kollegana vuodesta 1842, konrehtorina vuodesta 1854, apulaisrehtorina vuodesta 1858 ja rehtorina vuodesta 1860 jääden lakkautuspalkalle 1873.
Lindström julkaisi tekemiään virsiehdotuksia vuosina 1858, 1860 ja 1861 kolmena vihkona nimeltä Uusia Suomalaisia Virsiä. Hän oli myös jäsenenä vuonna 1863 asetetussa suomalaisessa virsikirjakomiteassa.
Lindstöm oli naimisissa vuodesta 1844 Erika Amalia Waszin kanssa.
Jules Dumont d’Urville

Jules Dumont d'Urville. Lähde: British Museum.
Jules Sébastien César Dumont d'Urville (23. toukokuuta 1790 – 8. toukokuuta 1842) oli ranskalainen laivaston amiraali, joka teki 1800-luvulla uraauurtavia löytöretkiä nykyisessä Oseaniassa. Hänen retkensä ulottuivat antarktisille alueille saakka.
Tutkimusmatkat

D'Urville oli mukana navigoijana kahdella hydrografisella ja kasvitieteellisellä tutkimusmatkalla Tyynellämerellä vuosina 1822–1825 ja 1826–1829. Vuonna 1822 alkaneella matkalla hän toimi korvetti Coquillen ensimmäisenä upseerina, vastuullaan kerätä erityisesti kasvi- ja hyönteisnäytteitä ranskalaisille tiedemiehille. Näytteitä kertyi yli 3 000 kasvilajista, joista jopa 400 oli aikaisemmin tuntemattomia, sekä 1 200 hyönteislajista, joista noin 300 oli tieteelle tuntemattomia.
Menestyksekkään tutkimusmatkan johdosta Ranskan meriministeri lähetti d'Urvillen vuonna 1826 uudelle matkalle, tällä kertaa retkikunnan johtajana. Matkaan lähdettiin samalla korvetilla kuin edellisellä matkalla, joskin aluksen nimi oli nyt Astrolabe. Retkikunnan kartoitustyön ansiosta Tyynenmeren saaret jaettiin kolmeen ryhmään, eli Melanesiaan, Polynesiaan ja Mikronesiaan. Lisäksi matkan aikana mitattiin maan magnetismia ja meren lämpötilaa järjestelmällisesti eri syvyyksistä. D'Urville julkaisi tutkimusmatkastaan maailman ympäri kirjan Voyage de la corvette l'Astrolabe, 1826–1829.
D'Urvillen kolmas tutkimusretki 1837–1840 suuntautui eteläisille leveysasteille. Matkan tarkoituksena oli määrittään magneettisen etelänavan sijainti. Retkikunta pääsi Etelämantereen rannikolle lähelle magneettista etelänapaa. Retkikunta myös nousi maihin, pystytti sinne Ranskan lipun ja julisti kapean rantakaistaleen kuuluvan Ranskalle. D'Urville nimesi alueen vaimonsa etunimen mukaan Adélienmaaksi. Palattuaan tutkimusretkeltään vuonna 1840 D'Urville ylennettiin ansioittensa perusteella kontra-amiraaliksi.
Tutkimusmatkat > Milon Venus

D'Urville oli vaikuttamassa myös kuuluisan antiikin veistoksen Milon Venuksen päätymiseen Kreikasta Ranskaan. Hän oli vuonna 1820 mukana Ranskan laivaston upseerina merentutkimusmatkalla Välimerellä, kun Míloksen saarella paikallinen Ranskan varakonsuli esitteli hänelle vastalöytyneen patsaan. D'Urville kehotti ryhtymään toimenpiteisiin veistoksen saamiseksi Ranskaan, mikä myöhemmin toteutuikin.
Kuolema

D'Urville kuoli perheineen Ranskan ensimmäisessä junaonnettomuudessa Meudonissa Pariisin Versaillesin linjalla 51-vuotiaana. Junan etummaisen veturin akselin katkeaminen sai junan syöksymään raiteiltaan. Junan viisi ensimmäistä vaunua tuhoutui tulipalossa. Onnettomuudessa kuoli kaikkiaan 55 ihmistä.
Useita paikkoja on nimetty d'Urvillen mukaan. Niiden joukossa ovat d'Urvillenmeri eteläisellä Tyynellämerellä ja d'Urvillensaari Uuden-Seelannin edustalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jules Dumont d’Urville Wikimedia Commonsissa
KLR

Lyhenne Klr tai KLR voi viitata ainakin seuraaviin:
Kawasaki KLR650, moottoripyörä
Kaulinrannan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Klr,  rautatieliikennepaikka Suomessa
Kolerin rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Klr,  rautatieliikennepaikka Ruotsissa
Kawartha Lakes Railway, kanadalainen rautatieyhtiö
Kalmarin lentoasema, IATA-koodi KLR, lentoasema Ruotsissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”KLR”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jouko Elevaara

Jouko Olavi ”Jokkeri” Elevaara (s. 13. huhtikuuta 1943 Merikarvia) on suomalainen viihdealan yrittäjä ja vaikuttaja sekä entinen yleisurheiluvalmentaja. Koulutukseltaan hän on liikunnanohjaaja. Elevaara on työskennellyt myös urheilutoimittajana.
Viihdeala

Elevaara omisti Merikarvialla toimineen Merikievari-viihdekeskuksen, joka oli aikanaan yksi Suomen suosituimpia tanssipaikkoja. Hän myi Merkievarin vuonna 2012 ja keskittyi pyörittämään Kauhajoen Aronkeidasta sekä paikkakunnan kesälavaa Kasinoa. Elevaaralla on ollut lisäksi useita tanssilavoja eri puolilla maata. Parhaimmillaan hän pyöritti samanaikaisesti yhtätoista tanssipaikkaa. Ensimmäiset huvitilaisuutensa Elevaara järjesti 1960-luvulla Posiolla varainhankintakeinona paikalliselle urheiluseuralle.
1990-luvulla Elevaara järjesti vuosittaista Jokkerin löytö -iskelmälaulukilpailua. Hän julkaisi myös Viihdesanomat-nimistä lehteä, jossa julkaistiin niin sanottua Jokkerin listaa. Siinä Elevaara määritteli säännöllisesti suomalaisten artistien kulloisenkin arvon viihdemaailmassa. Lista herätti usein ärtymystä taiteilijoiden keskuudessa.  Elevaara on esiintynyt usein julkisuudessa suomalaiseen tanssimusiikkiin ja lavatanssikulttuuriin liittyvissä aiheissa.
Yleisurheilu

Elevaara aloitti yleisurheiluvalmennuksen 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa toimiessaan Posion Pyrinnön toiminnanjohtajana. Hänen aikanaan Pyrintö nousi Kalevan malja -pisteillä laskettuna maan toiseksi parhaaksi yleisurheiluseuraksi. Parhaana vuotena Elevaaran valmennettavat voittivat yli 40 SM-kultaa kaikki ikäluokat mukaan lukien. Posiolta hän muutti vuonna 1973 siirtyen valmentajaksi ja toiminnanjohtajaksi Saarijärven Pullistukseen. Elevaaran tunnetuimpia valmennettavia olivat kestävyysjuoksijat Kaarlo Maaninka ja Martti Vainio sekä seiväshyppääjä Kimmo Pallonen. Maaninka sijoittui Elevaaran valmentamana pronssille 5 000 metrin ja hopealle 10 000 metrin matkoilla Moskovan olympialaisissa vuonna 1980. Uskoon tultuaan Maaninka paljasti käyttäneensä veritankkausta ennen kisoja.
Jouko Elevaara on julkaissut yhden juoksuvalmennusoppaan. 1980-luvulla hän kehitti hiihtäjille tarkoitetun Jokkerin ventti -nimellä tunnetuksi tulleen kuntopiirin, joka on vielä nykyäänkin suosittu harjoite kestävyys- ja kuntourheilijoiden keskuudessa.
Omalla urheilu-urallaan Elevaara hyppäsi vuonna 1973 Posion Pyrintöä edustaessaan vielä vuoden 2014 lopussa voimassa olleen pituushypyn Lapin piirin ennätyksen 730.
Toimittajana

Vuosina 1978–1982 Elevaara työskenteli Vaasa-lehden urheilutoimittajana nimimerkillä ”Jokkeri”. Hän oli toiminut jo Posiolla työskennellässään Lapin Kansan ja Koillissanomien avustajana, ja jatkoi urheiluseurojen lehtien tekemistä myös Saarijärvellä ja Lahdessa.
Elevaara on työskennellyt kolumnistina ja bloggaajana myös Satakunnan Kansalle.
Teokset

Jokkerin kuntokirja : huippukunnon käsikirja.  Vaasa:  Vaasa Oy, 1979.  ISBN 951-66002-1-2.
Kakeibo

Kakeibo (jap. 家計簿, kakeibo) on japanilainen säästömenetelmä. Sana kakeibo voidaan kääntää ”kotitalouden tilikirjaksi”, ja se on sananmukaisesti tarkoitettu kotitalousten taloudenhallintaan. Kakeibot vaihtelevat rakenteiltaan, mutta perusidea on sama. Kuukauden alussa kakeiboon kirjoitetaan alkavan kuukauden tulot ja välttämättömät menot ja päätetään jonkinlainen säästötavoite. Tämän jälkeen käyttäjä kirjaa päivittäin ylös omat menonsa, jotka lasketaan ensin viikon ja myöhemmin kuukauden päätteeksi yhteen. Kuukauden lopuksi kakeiboon kirjoitetaan yhteenveto kuukauden rahankäytöstä. Menojen ja tulojen lisäksi kakeiboon kirjoitetaan ajatuksia ja huomioita, minkä tarkoituksena on kasvattaa tietoisuutta omasta kulutuksesta. Kakeibo voi olla valmis kirja tai itse tehty.
Historia

Kakeibon kehitti japanilainen naistoimittaja Motoko Hani, joka julkaisi ensimmäisen kakeibon naistenlehdessä vuonna 1904.
KLS

KLS tai Kls voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kleine-Levinin syndrooma, KLS, uni-, syömis- ja käytöshäiriöitä aiheuttava oireyhtymä
Kelso-Longviewin lentoasema, IATA-koodi KLS
Kiitän Luojaani sinusta, suomalainen gospel-yhtye.
Kelloselän rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Kls,  rautatieliikennepaikka Suomessa
Kilaforsin rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Kls,  rautatieliikennepaikka Ruotsissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”KLS”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
KIC Motorsport

Elias Seppänen autolla numero 58 vuonna 2021.
KIC Motorsport on suomalainen autourheilutalli, joka kilpailee Formula Regional European Championship -sarjassa.
Tallin omistaa Petri Lappalainen.
Historia

Tallissa ovat ajaneet muun muassa Konsta Lappalainen, Isac Blomqvist, Jake Hughes, Nico Göhler, Niko Kari, Nicola Marinangeli, Juri Vips, Elias Seppänen, Jasin Ferati, Gianluca Petecof, Santiago Ramos, Francesco Braschi ja William Alatalo.
Vuonna 2020 Patrik Pasma ajoi tallissa neljä voittoa kauden 23 osakilpailussa ja sijoittui neljänneksi.
Kaudella 2023 tallissa ajavat Maya Weug, Iker Oikarinen ja Shannon Lugassy.
Aiheesta muualla

Verkkosivut (englanniksi)
Kake Randelin (albumi)

| Kake Randelin Kake Randelin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981
 Julkaistu: 1981
 Tuottaja(t): Timo Lindström
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 34.49
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Kake Randelin muut julkaisut
|   | Kake Randelin 1981 | Huoleton 1982 |
Kake Randelin on Kake Randelinin debyyttialbumi vuodelta 1981.
Kappaleet

Margarita – 2.53 (säv. Raul Reiman, Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
En koskaan pysty hyvittämään – 3.15 (säv. Jori Sivonen, san. Juha Vainio)
Ero – 3.02 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
Hyvä jytä harasoo – 1.58 (säv. Jukka Ylönen, san. Raul Reiman, sov. Jori Sivonen)
En itke vaikka ikävöin – 3.07 (säv. Jori Sivonen, san. Chrisse Johansson)
Kapakasta kapakkaan – 2.48 (säv. Hillel Tokazier, san. Juha Vainio)
Kirje kotiin – 3.25 (säv. ja san. Ari Häkkinen)
En ihmiseksi ole mikään enkeli – 2.19 (säv. Raul Reiman, san. Chrisse Johansson, sov. Jori Sivonen)
Joskus niin, joskus näin – 2.46 (säv. Pentti Siltala, san. Chrisse Johansson, sov. Jori Sivonen)
Stepan ja Verushka – 2.44 (säv. Michael Boleslaw Kujawa, san. Raul Reiman)
Spesiaalijuttu – 2.46 (säv. Jukka Kuoppamäki, san. Chrisse Johansson, sov. Jori Sivonen)
En unta saa – 3.10 (säv. ja san. Ari Häkkinen)
Kake Randelin (1985)

| Kake Randelin Kake Randelin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1985
 Levy-yhtiö: Finnlevy
Kake Randelinin muut julkaisut
| Kake 1984 | Kake Randelin 1985 | Kaken rallit 1986 |
Kake Randelin on iskelmälaulaja Kake Randelinin albumi vuodelta 1985. Sen on tuottanut Timo Lindström ja sovittanut Jori Sivonen, joka on myös säveltänyt yhtä lukuun ottamatta kaikki albumin kappaleet.
Kappaleella ”Unessa on mahdollisuus” laulaa myös Meiju Suvas.
Kappaleet

Tuulikki on minun tyttöni – 1.09 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
Ei itkeä saa – 3.12 (säv. Jori Sivonen, san. Juha Vainio)
Mulle kävi tuuri – 3.36 (säv. Kari Litmanen, san. Jorma Toiviainen, sov. Jori Sivonen)
Voitko mua vielä kauan rakastaa – .04 (säv. 00, san. Jori Sivonen, sov. Vexi Salmi)
Tule kanssani kammarin seslonkiin – 4.23 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
Unessa on mahdollisuus – 3.57 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman) (yhdessä Meiju Suvaksen kanssa)
Tule tyttö kulkurin mukaan – 3.08 (säv. Jori Sivonen, san. Juha Vainio)
Siellä kotini on – 3.58 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
Ensi vuonna – 3.02 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
Minkä tähden – 4.10 (säv. Jori Sivonen, san. Kyösti Timonen)
Talven ja roudan maa – 3.52 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
No comprendo – 3.12 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)
Justin Foley

| Justin Foley |
| --- | --- |
 Justin Foley Killswitch Engagen konsertissa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1976 (ikä 48) Simsbury, Connecticut, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  JayFo
Tyylilajit:  metalcore, thrash metal
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Killswitch Engage, Blood Has Been Shed, Red Tide, Unearth, As I Lay Dying
Levy-yhtiöt:  Roadrunner, Ferret Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Justin Foley (s. 16. kesäkuuta 1976 Simsbury) on yhdysvaltalaisen metalcore-yhtye Killswitch Engagen rumpali. Hän soittaa myös Killswitch Engagen laulajan Howard Jonesin kanssa samaa tyylilajia edustavassa yhtyeessä Blood Has Been Shed.
Foley korvasi yhtyeen edellisen rumpalin Tom Gomesin lokakuussa 2003.
Diskografia > Blood Has Been Shed

Novella of Uriel (20. helmikuuta 2001, Ferret Records)
Spirals (11. maaliskuuta 2003, Ferret Records)
Diskografia > Killswitch Engage

The End of Heartache (11. toukokuuta 2004, Roadrunner Records)
As Daylight Dies (21. marraskuuta 2006, Roadrunner Records)
Killswitch Engage (30. kesäkuuta 2009, Roadrunner Records)
K. M. Forsberg

Karl Matias (Matthias) Forsberg (22. elokuuta 1825 Tampere – 12. helmikuuta 1868 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja kirjallisuuden suomentaja.
Forsbergin vanhemmat olivat tamperelainen räätäli sekä ruokatavarakauppias Karl Fredrik Forsberg ja Margareta Nyström. Hän kävi Turun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1845. Forsberg opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850, lääketieteen kandidaatiksi 1855, lääketieteen lisensiaatiksi 1859 ja lääketieteen tohtoriksi 1860. Hän harjoitti sitten lääkärintointa Helsingissä.
Forsberg teki itsemurhan helmikuussa 1868.
Suomennoksia

Cornelius Nepos : Jalojen sankarien elämäkertoja ; suom. K. M. Forsberg. Ynnä latinalais-suomalaisen sanakirjan kanssa, sanakirjan toimittaja Nestor Järvinen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 19 osa. Helsinki 1876
Köhniönjärvi

| Köhniönjärvi Köhniö |
| --- | --- |
 Köhniönjärven uimaranta
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°14′35″N, 25°39′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Ristiselän alue (14.23)
Laskujoki:  Köyhänoja Jyväsjärveen 
Järvinumero:  14.232.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  126,1 m  
Pituus:  1,5 km  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  3,273 km  
Pinta-ala:  28,444 ha  
Tilavuus:  0,0019026 km³  
Keskisyvyys:  6,69 m  
Suurin syvyys:  18 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKöhniönjärvi 
Köhniönjärvi , joka on puhekielessä ja vanhemmissa kartoissa myös Köhniö , on Keski-Suomessa Jyväskylässä Kypärämäessä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee pitkänomaisessa laaksossa, joka jatkuu Keljoon asti. Sen ympäristössä on metsämaata, joka on sekametsää, ja idässä Kypärämäen asuinalueet. Köhniö on saanut nimensä järvestä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 1,9 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0019 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,7 metriä ja suurin syvyys on 18 metriä. Järvessä on pitkä syvänne, jonka syvyys on luoteispäässä yli 7 metriä ja kaakkoispäässä yli 15 metriä. Syvin kohta sijaitsee kaakkoispäässä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä ja sen etelärantaa seuraa Haapamäen rautatie. Järven eteläpuolella kulkee valtatie 18 ja pohjoispuolella yhdystie 6015. Killerin ravirata sijaitsee yhdystien takana järven pohjoispuolella. Järven kaakkoispäässä on uimaranta, jolla on laituri, hyppytorni, pukukopit, grillipaikka ja talvisin avanto.
Köhniönjärven luoteispäässä on kunnallistekniikan museo Könkkölä.. Aiemmin siellä sijaitsi kaupungin työntekijöiden virkistyspaikka jonka tiloissa toimi myöhemmin tilausravintola Juhlatalo Könkkölä. Vuonna 2013 tilat siirtyivät takaisin kaupungin käyttöön ja sinne tuli nuorille suunnattu Könkkölän toimintakeskus.
1960-luvulla rannalla toimi kesäisin rantakioski ja toimii jälleen kesällä 2015 . Kypärämäen–Köhniön asukasyhdistys ja Kypärämäen Martat järjestävät rannalla rantajuhlia.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,1 metriä mpy. Köhniönjärven luoteispäähän laskee Mäyräoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Soidenlampi, Mustalampi ja Kotalampi. Itärantaan laskee pieni puro Rimminsuolta. Sen valuma-alueella ovat Killervä, Riihilampi ja Rimminlampi. Köhniönjärvi laskee Köyhänojaa pitkin kolmen kilometrin päähän Jyväsjärven Korkeakoskenlahteen. Köyhänojalle tulee pudotusta 48 metriä. Siihen yhtyy matkalla Myllyjärven laskuoja.
Historiaa

Suurin osa Köhniönjärvestä kuului Jyväskylän kaupunkiin jo sen perustamisvuodesta 1837 lähtien. Vuonna 1914 myös Jyväskylän maalaiskuntaan kuulunut järven luoteisosa, jossa Könkkölän talo sijaitsee, siirrettiin kaupunkiin.
Vuoden 1963 peruskartassa oli Köhniön asuinalue rakennettuna ja Könkkölä oli talo pienellä peltopalstalla. Köhniönjärven kohdalla metsärannassa on aiemmin ollut rautatieseisake , mutta se on lakkautettu jo vuosikymmeniä  sitten. Nykyisen hiekkarannan kohdalle oli karttaan merkitty leirintäalue.
Jo kauan ennen kuin Köhniön ja Kypärämäen asuinalueet oli rakennettu, Köhniönjärven luoteispäässä oli Könkkölän torppa:
»Sen joka tänne on saapunut ajaen hevosella, autolla tai polkupyörällä, kannattaa jatkaa matkaa edelleen näiden erämaaseutujen läpi, kunnes hän 5 km. päästä kaupungista saapuu kapean, kirkasvetisen Köhniönjärven päähän. Sen rannalla, tien vasemmalla puolella on Könkkölän torppa. Harmaine, somaan sikermään järjestettyine asuin-, karja- ja talousrakennuksineen tuon kauniin metsäjärven rannalla on tämä torppa tyypillinen kuva keskisuomalaisen takamaa-eläjän idyllisestä pienoiskodista. – Köhniön vastarannalta näkyy jyrkkä hiekkapenger; siitä käy rautatierata järven rantaa kiertäen Jyväskylään» 
(Jyväskylän ja ympäristön matkaopas, 1912)
Kuvia

Köhniönjärveä keväällä
Talvisin Köhniönjärvessä harrastetaan avantouintia
Köhniönjärven uimarannan hyppytorni
Dm12-juna Köhniönjärven rannalla kulkevalla radalla