stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ove Sjöström
Suomen sisällissota

Sjöström saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän kuoli 23. maaliskuuta 1918.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Vänrikki 11. helmikuuta 1918 |    |  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania kuvattuna Libaussa.
Sarita Skagnes

Sarita Skagnes (2009)
Sarita Skagnes (synt. Satwant Kaur Khenth, ent. Satwant Paulsen, s. 1969 Punjab, Intia) on norjalainen kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti.
Hänen esikoisteoksensa, omaelämäkerta Vain tytär (Bare en datter, Gyldendal, 2007), on kuvaus tytön kasvusta perinteisessä punjabilaisessa patriarkaalisessa yhteisössä.
Skagnes syntyi intialaiseen perheeseen ei-toivottuna kolmantena tyttärenä. Hänen lapsuuttaan leimasivat pakkotyö, toistuvat pahoinpitelyt ja omien sukulaisten harjoittama seksuaalinen hyväksikäyttö. Muun perheen muuttaessa Norjaan hänet vaihdettiin miespuoliseen serkkuun ja hän jäi Intiaan kotiapulaiseksi tätinsä perheeseen. Vasta kuusitoistavuotiaana Skagnes seurasi perhettään Norjaan. Arkea synkensi perhettään väkivaltaisesti hallitseva isä, jolle erityisesti tyttäret olivat vain taakka. Skagnesin rakastuttua norjalaismieheen isä uhkasi häntä kunniamurhalla. Uhan vuoksi Skagnes joutui läheisineen vaihtamaan sekä asuinpaikkaa että nimeään.
Kirjan julkaisun jälkeen Skagnes on keskittynyt erityisesti ajamaan tyttöjen ja naisten olojen parantamista lähisuhde- ja perheväkivaltaa sekä pakkoavioliittoja vastaan. Hän on toiminut asiantuntijana ja neuvonantajana seminaareissa, paneeleissa sekä toimikunnissa. Hän on kiertänyt kouluissa luennoimassa aiheesta.
Kirjansa tekijänoikeustuotot Skagnes lahjoittaa lyhentämättömänä kehitysyhteistyöjärjestö Planin kansainväliseen Koska olen tyttö -kampanjaan, joka edistää kehitysmaiden – erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa olevien – tyttöjen koulutusta, suojelua ja oikeuksia.
Teokset

Vain tytär. Helsinki, Otava, 2010. ISBN 978-951-31-5668-8.
Palkinnot

Åpenhetsprisen (2008)
Aiheesta muualla

Emma Schmidt: "Min pappa ville döda mig" SVT.se. 8.7.2013. Viitattu 16.5.2016. (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat
Lumottu lapsi

| Lumottu lapsi |
| --- | --- |
 Marie-Thérèse Gauley nimiroolissa vuonna 1926.
Alkuperäinen nimi:  L’Enfant et les Sortilèges
Säveltäjä:  Maurice Ravel
Libretto:  Colette
Tyylilaji:  fantasiaooppera
Kieli:  ranska
Kantaesitys:  21. maaliskuuta 1925  Monte Carlon ooppera
Lumottu lapsi (L’Enfant et les Sortilèges) on kaksinäytöksinen lyyrinen fantasiaooppera, johon libreton on kirjoittanut ranskalainen kirjailija Colette ja musiikin säveltänyt Maurice Ravel.
Pariisin oopperan johtaja Jacques Rouché oli jo vuonna 1915 pyytänyt Colettelta seurueelleen ”satubalettia”. Rouché ehdotti säveltäjäksi Ravelia, mikä miellytti Colettea, johon Ravelin musiikki oli jo aiemmin vedonnut. Colette kirjoitti libreton poikkeuksellisen nopeasti, viikossa. Ravel pääsi työhön käsiksi vasta 1920, sillä pyynnön saatuaan hän oli rintamalla ambulanssinkuljettajana ja sen jälkeen muiden hankkeiden työllistämä. Libretisti ja säveltäjä olivat hyvin vähän yhteydessä missään vaiheessa, mutta he olivat samalla aaltopituudella.
Oopperan ensi-ilta oli Monte Carlon oopperassa 21. maaliskuuta 1925, jolloin Colette kuuli musiikin ensi kerran. Ensiesityksessä hänen kurkkuaan kuristi liikutuksesta. Coletten elämäkerrankirjoittajan Judith Thurmanin mukaan libretto heijastelee Coletten omia lapsuudentraumoja, yksinäisyyttä ja hylkäämisenkokemuksia. Coletten draamateoksia ei yleensä pidetä kuin keskinkertaisina, mutta tässä hän onnistui mestarillisesti, sanoo Thurman.
Marikki Hakola on tehnyt oopperan pohjalta televisioelokuvan Lumottu lapsi.
Luhtavuohennokka

| Luhtavuohennokka |
| --- | --- |
 Luhtavuohennokka kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Vuohennokat Scutellaria
Laji::  galericulata
Kaksiosainen nimi
 Scutellaria galericulata  L. 
Katso myös
   Luhtavuohennokka Wikispeciesissä   Luhtavuohennokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Luhtavuohennokka (Scutellaria galericulata) on monivuotinen huulikukkainen kasvi.  Se on noin puoli metriä korkea sinikukkainen ruohovartinen kasvi, jota tavataan kosteilla kasvupaikoilla. Luhtavuohennokkaa on aiemmin käytetty rohdoskasvina.
Ulkonäkö ja koko

Luhtavuohennokan varsi kasvaa 10–50 cm korkeaksi. Varsi on nelikulmainen ja hennohko. Lehdet ovat 2–5 cm pitkiä, kapeanpuikeita, suippoja, hertta- tai tylppätyvisiä ja harvaan tylppähampaisia. Kukat ovat pareittain, mutta niitä on harvakseltaan. Alimmat kukkaparit ovat jopa varren ja haarain puoltaväliä alempana. Varsilehtiä muistuttavat kukkien tukilehdet ovat ainakin alimpia kukkia pidempiä. Huulimainen kukka on violetinsininen. Kukan verhiö on kaksihuulinen, ehyt, kalju tai hapsikarvainen, ja verhiön kellomaisessa torvessa on pysty, pullea lisäke. Myös teriö on kaksihuulinen ja pituudeltaan 10–20 mm. Ylähuuli on kupera, teriön torvi on pitkä ja loivasti käyrä. Suomessa luhtavuohennokka kukkii heinä-elokuussa.
Luhtavuohennokka muistuttaa paljon toista Suomessa tavattavaa, vuohennokkien sukuun kuuluvaa kasvia, keihäsvuohennokkaa (Scutellaria hastifolia).
Levinneisyys

Luhtavuohennokkaa kasvaa koko Euroopassa lukuun ottamatta mantereen eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella Keski-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Luhtavuohennokka on tavanomainen laji myös Pohjois-Amerikan keski- ja pohjoisosissa. Suomessa luhtavuohennokkaa esiintyy yleisesti koko maassa Keski-Lappiin saakka. Pohjois-Lapissa sitä on tavattu vain muutamassa paikassa.
Elinympäristö

Luhtavuohennokka on kosteiden kasvupaikkojen kasvi. Se viihtyy luhtarannoilla, rantapensaikoissa, rehevissä korvissa, ojan- ja puronvarsilla sekä kosteilla niityillä.
Käyttö

Luhtavuohennokka on vanha rohdoskasvi. Sitä on käytetty yleisesti vilustumista vastaan, mistä juontaa lajin riikinruotsalainen nimi frossört. Ennen vanhaan tätä rohtoa saattoi ostaa myös apteekeista. Kasvia on käytetty myös rohtona unettomuuden hoitoon.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Luhtavuohennokan levinneisyys Suomessa
LuontoPortti: Luhtavuohennokka (Scutellaria galericulata)
Pohjolan kasvien pauloissa: Scutellaria galericulata - luhtavuohennokka
ITIS: Scutellaria galericulata (englanniksi)
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Luhtavuohennokka (Scutellaria galericulata)[vanhentunut linkki]
Nettikasvio: Luhtavuohennokka (Scutellaria galericulata)[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158111  Wikispecies: Scutellaria galericulata  APDB: 165509  BioLib: 41021  Calflora: 7433  CoL: 4W283  CNPS: 1767  EoL: 578026  EPPO: SCDGA  EUNIS: 174386  FoC: 200020311  FoIO: SCUGAL  GBIF: 2926759  GRIN: 449354  iNaturalist: 79016  IPNI: 458280-1  IRMNG: 10590413  ITIS: 32798  IUCN: 19210380  MichiganFlora: 1594  MycoBank: 454244  NatureServe: 2.135492  NBN: NBNSYS0000004259  NCBI: 53169  Observation.org: 7433  Open Tree of Life: 907313  PFI: 4454  Plant List: kew-189114  PLANTS: SCGA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:458280-1  Tropicos: 17600337  VASCAN: 6455  WisFlora: 5013  WFO: wfo-0000307828  Laji.fi: MX.39455 
Luhtavuohennokka
Luhtavuohennokan kukkia
Nikki Sixx
Nuoruus

Sixxin isä jätti perheen Nikkin ollessa kolmevuotias. Sillä välin Sixx oli ehtinyt saada sisaren, josta Sixxillä ei ollut paljon tietoa. Hänellä oli myös vanhempi sisarpuoli ja vasta monien vuosien jälkeen Sixx sai tietää totuuden sisarestaan, joka oli vaikeasti kehitysvammainen.
Sixxin lapsuus ja nuoruus oli hankala. Äiti ei pystynyt huolehtimaan lapsestaan erityisen hyvin, ja Sixx vietti enimmän aikaa isovanhempiensa kanssa. Nikkin äiti heivasi Sixxin aina isovanhempiensa luo, kun hän löysi uuden miehen. Sixxiä kiusattiin paljon kouluissa, eikä hän löytänyt paikkaa johon sopeutuisi eikä ystäviä joiden kanssa voisi leikkiä. Isovanhemmat muuttivat usein, joten Sixx joutui jatkuvasti uuteen ympäristöön, josta seurasi sopeutumisvaikeuksia. Nikki oli nuorena väkivaltainen ja vihainen ja joutui yleensä koulussa hakemaan hyväksyntää tappelemisella. Nikki kuitenkin viihtyi isovanhempien kasvatuksessa, ja he tukivat Nikkiä kaikessa kuin omaa poikaansa. Teini-iässä Sixx asui vuoden Seattlessa alivuokralaisena monissa asunnoissa ja sillan alla. Hän tuli toimeen myymällä kannabista, kunnes poliisi sai hänet kiinni ja hän joutui lähtemään kaupungista takaisin isovanhempiensa luo.
Sixx vaihtoi teini-iässä nimensä Frank Ferrana nimeksi Nikki Sixx, koska oli saanut Frank-nimensä isänsä mukaan. Isä oli tätä aiemmin kieltänyt poikansa Nikkin, ja torjunut myös tämän avunpyynnöt.
Ura

Mötley Crüe perustettiin 1981, kun Sixx jätti edellisen yhtyeensä Londonin ja alkoi koota uutta yhtyettä löydettyään ensin Tommy Leen. He alkoivat soittaa bassoa ja rumpuja yhdessä samalla, kun Sixx kaupitteli puhelimitse hehkulamppuja. He näkivät lehdessä Mick Marsin "Äänekäs, röyhkeä ja raju kitaristi vapaalla jalalla" -ilmoituksen ja ottivat tähän yhteyttä. Mars ehdotti laulajaksi Vince Neiliä, jonka kanssa Tommy oli ollut samassa lukiossa, ja näin tämä liittyi yhtyeeseen.
Sixx käytti 1980-luvulla paljon huumeita ja oli moneen otteeseen kuolla heroiinin yliannostukseen. Hänet on kaksi kertaa todettu jopa kuolleeksi. Nikki kertoo, että hänellä on ollut kuolemanrajakokemuksia. Nikki Sixx on myös kiertänyt kaupunkeja Andy McCoyn kanssa etsiessään huumeita. Andy McCoy oli mukana Lontoossa Nikkin saadessa huumeiden yliannostuksen.
Myöhemmin Nikki Sixx on vaikuttanut myös yhtyeessä Brides of Destruction. Nikki Sixx on julkaissut vuoden 2007 heinä-elokuussa Yhdysvalloissa kirjan nimeltä The Heroin Diaries, joka on kirjoitettu Nikki Sixxin vuosien 1986–1987 päiväkirjojen pohjalta. Samanniminen albumi, soundtrack kirjalle, teki Nikkin nykyisen sivuprojektiyhtye Sixx: A.M..
Nikki on myös perustanut valokuvausstudion Fanny Farmin ja kirjoittanut kaksi kirjaa, Heroiinipäiväkirja ja Nikki Sixxin maailma.
Vuonna 2010 Nikki perusti oman radio-ohjelman nimeltä Sixx Sense. Hänen juontajaparinaan toimii Kerri Kasem.
Avioliitot ja seurustelusuhteet

Sixx on ollut kaksi kertaa naimisissa, ensin Playboy-malli Brandi Brandtin (1989-1996) ja sitten malli-näyttelijä Donna D’Erricon (1997-2007) kanssa. Sixxillä on Brandtin kanssa kolme lasta, Gunner s. 1991, Storm s.1994 ja Decker s. 1995. D’Erricon kanssa hänellä on lapsi Frankie-Jean s. 2001, jonka Sixx nimesi annettuaan viimein anteeksi isälleen.
Nikki Sixx tapasi Playboyn Playmate-tytön vuodelta 1995 ja entisen Baywatch-näyttelijä D’Erricon Mötley-rumpali Tommy Leen tuolloisen tyttöystävän Pamela Andersonin järjestämillä sokkotreffeillä (MTV:n Blind Date -ohjelmassa). Pariskunta avioitui joulukuussa 1996. Avioero pantiin vireille keväällä 2006, ja ero astui voiman 2007. Sixx ja D’Errico ovat avioeron jälkeen jakaneet omaisuuttaan oikeuden kautta.
Sixx ja D’Errico käyttivät liittonsa aikana huumeita, ja se sekä D’Erricon tuhlaileva elämäntyyli aiheuttivat ongelmia. Eron yhteydessä Sixx sai tietää salattuja asioita ex-vaimonsa menneisyydestä. Donna D’Errico oli työskennellyt stripparina Teksasissa ja Las Vegasissa. Sixx kertoi eräässä haastattelussa olevansa erittäin järkyttynyt, sillä hänellä ei ollut aavistusta myöskään D’Erricon harjoittamasta prostituutiosta. Pariskunta on sopinut lapsen huoltajuudesta, ja nykyään Nikki on yksinhuoltajaisä.
Nikki on seurustellut Hollywood-tatuoija Kat Von D:n kanssa keväästä 2008 aina tammikuuhun 2010 asti. Nikki meni 16. maaliskuuta 2014 naimisiin kahden vuoden seurustelun jälkeen Courtney Binghamin kanssa, heillä on vuonna 2019 syntynyt tytär Ruby Sixx.
Vuonna 2012 ilmestyi Nikki Sixxin kirja "Nikki Sixxin Maailma" (engl. This is gonna hurt. Music, Photography, and Life through the distorted Lens of Nikki Sixx, Like Kustannus).
Sixxin käyttämiä bassokitaroita

Epiphone Nikki Sixx Blackbird Bass
Fender Precision Bass
"Schecter Sixx" Bass
B. C. Rich Warlock
B. C. Rich Mockingbird
Rickenbacker 4001
Kirjallisuutta

Mötley Crüe : the dirt : törkytehdas: Maailman pahamaineisimman rockbändin tunnustukset; tekijät Tommy Lee, Mick Mars, Vince Neil, Nikki Sixx ; toim. Neil Strauss, suomentanut Sami Kärkkäinen. Like 2011 ISBN 978-952-01-0734-5
Lukijaisuus

Josef Wilhelm Wallanderin maalaus vuodelta 1855; lukijaisuusliikkeen kannattaja saarnaa yleisölle.
Lukijaisuus eli lukijat, ruotsiksi läsare, on Ruotsin Norlannissa noin vuonna 1740 alkunsa saanut kirkon sisällä toiminut herätysliike. Liike sulautui 1800-luvulla osin lestadiolaisuuteen. Myös roseniolaisuus on peräisin lukijaisuudesta. Liikkeen juuret ovat Saksasta tulleessa pietismissä ja herrnhutilaisuudessa. Lukijaisuus vaikutti Ruotsissa vuosina 1750–1900. 1850-luvulla "läsare" oli Ruotsissa yleinen nimitys kaikille kansanherätyksille.
Liikkeen historiaa

Saksan kirkon sisällä syntyneet herätysliikkeet säteilivät vaikutustaan Ruotsiin. 1740-luvulla herrnhutilaisuus koki voimakkaan leviämisen Ruotsissa. Liike levisi Norlantiin vuonna 1770 aina Norrbottenin rannikolle, Uumajaan, Piitimeen ja Tornioon saakka. Tiettävästi ensimmäisen kerran tästä uskonnollisesta liikehdinnästä käytti nimitystä lukijaisuus lehtori Anders Knös vuonna 1761.
Nimitys lukijaisuus tulee siitä, että liikkeen kannattajat ajattelivat tavallisellakin ihmisellä olevan oikeus tutkia Raamattua ja muita uskonnollisia kirjoja ilman papin koulutusta. Papit eivät tästä pitäneet, vaan yrittivät estää liikkeen leviämisen. Liike oli maallikkojohtoinen, mutta myös kirkossa viroissa toimivia lukijaisia oli, esimerkiksi kappalainen Mårten Thunberg 1760-luvulla, pastori Pehr Erik Bylund ja pastori Pehr Brandell 1800-luvulla. Myös maallikot toimivat lukijaisuudessa, esimerkiksi talonpojat Olof Palmgren 1800-luvun alussa ja Per Ersson ja Johan Riström 1840-luvulla.
Lukijaisuus hajaantui separaation aikakautena 1820-luvulla erimielisyyksien takia, ja hektisen ekspansion kausi päättyi 1830-luvulla. 1800-luvun alussa Ruotsissa vaikutti viisi lukijaisuuden suuntaa: vanhalukijaisuus, herrnhutilainen lukijaisuus, uuslukijaisuus, ylievankelinen lukijaisuus sekä roseniolainen uuslukijaisuus. Pääsuuntaa eli vanhalukijaisuutta pidettiin lainomaisena sekä uskollisena kirkolle, papeille ja jumalanpalveluselämälle. Uuslukijaisuutta pidettiin evankelisena. Se jakautui maantieteellisesti Norrbottenin ja Västerbottenin alueella vaikuttaneisiin ryhmiin. Erityisesti Västerbottenissa uuslukijaiset olivat kriittisiä kirkkoa kohtaan, mutta tavallisesti kuitenkin sille uskollisia. Norrbottenissa uuslukijaiset olivat usein separatisteja. Norlannin lukijaisuus sai nimensä vaikutusalueensa mukaan.
Lestadiolaisuuden perustajan pappi Lars Levi Laestadiuksen äiti kuului vanhalukijaisuuteen, kun taas Laestadius itse löysi elävän uskon uuslukijaisiin kuuluneelta Lapin Marialta Åselessa vuonna 1844. Laestadius tunsi jo opiskeluaikanaan heihin "salaista vetoa" ja puolusti heitä. Laestadius huomasi että saamelaiset lukijaiset "osoittivat suurempaa uutteruutta kristinoppiin kuin ruotsalainen väki yleensä". Lapin Maria tuli "elävään uskoon" Pehr Brandellin välityksellä. Aiemmin Laestadius tutustui uuslukijalaisuuteen Pehr Brandellin ystävän, pastori Pehr Bylundin välityksellä.
Liikkeestä ei ole jäänyt paljoakaan tietoa jälkipolville, koska lukijaisten piti toimia mahdollisimman huomaamattomasti Ruotsin lain kieltäessä seurojen pitämisen. Saarnaajat eivät myöskään kirjoittaneet saarnojaan muistiin.
Ruotsin kirkon herätysliike

Kuten muutkin herätysliikkeet, lukijaisuus oli vastatoimi kirkon puhdasoppisuudelle ja tapakristillisyydelle. Ruotsin kirkossa vaikutti tuolloin puhdasoppisuus eli niin sanottu luterilainen ortodoksia. Puhdasoppiset papit eivät suvainneet poikkeavia opin- ja uskonkäsityksiä. Jännitteitä aiheuttivat erilaiset käsitykset lain ja evankeliumin suhteesta. Lutherin postillojen tulkinnoista oli myös erilaisia näkemyksiä. Ruotsin kirkko ei jäänyt toimettomana katsomaan tämän herätysliikkeen leviämistä, vaan papisto sai hallitusvallan säätämään pietistiset seurat kieltävän lain eli konventikkeliplakaatin. Konventikkeliplakaatti ei kuitenkaan pystynyt estämään liikkeen leviämistä. Kotihartaudet ja maallikkosaarnaajat veivät liikkeen sanomaa eteenpäin yhä laajemmalle. Kotiseurat olivat liikkeen keskeinen tuntomerkki. Liikkeen jäseniä ilmiannettiin viranomaisille luvattomasta seurojen pidosta.
Ruotsin hallitus joutui käsittelemään lukijaisuuden aiheuttamia konflikteja etenkin vuosina 1810–1850. Tuolloin osa lukijaisryhmistä ajautui täyteen eroon kirkosta. Osassa lukijaisryhmistä alettiin valita omia sielunhoitajia ja sakramenttien toimittajia. Erimielisyyksiä kirkon kanssa syntyi uudesta kastekaavasta, katekismuksesta, kirkon käsikirjasta sekä virsikirjasta. Vuonna 1823 lukijaisuudesta käytiin huomiota herättänyt valtiopäiväkeskustelu.
Lukijaisuus levisi, kun kansa ei saanut kirkosta kaipaamaansa hengellistä ravintoa. Esimerkiksi Noran seurakunnan kirkko, johon mahtui noin 2 000 ihmistä, tuli ääriään myöten täyteen kaukaakin vaeltaneista ihmisistä, kun lukijaispappi Brandell saarnasi. Lukijaisuus levisi vaeltavien saamelaisten mukana.
Elämä ja elintavat

Kristillisyys näkyi lukijaisten elämässä. Heillä oli vakavat elintavat, ja he vieroksuivat maallista elämäntapaa poiketen näin ympäristöstään. Esimerkiksi alkoholi, kortinpeluu ja tanssit nähtiin syntinä. Seuroja pidettiin kodeissa, ja niissä puhui maallikko tai liikkeen pappi. Seuroissa saarnattiin parannuksen tekoa ja syntien anteeksiantamista. Lukijaisilla oli käytössä taivaan valtakunnan avaimet ja hengellinen pappeus. Lukijaiset opettivat ihmisen tulevan synnintuntoon lain kautta. Lukijaisuudessa arvostettiin Raamattua ja sitä luettiin kotihartauksissa. Myös erilaiset hartauskirjat ja postillat kuuluivat lukemistoon. Kotihartaudet olivat keskeinen tuntomerkki, ja kotihartauksia ilmiannettiin viranomaisille. Hartauskokouksia kutsuttiin konventikkeleiksi ja kylärukouksiksi. Lukijaisten keskuudessa esiintyi myös liikutuksia.
Lukijaisia pidettiin hengellisesti ylpeinä. Lars Levi Laestadiuksen mukaan lukijaisuus oli pilkkanimi, ja heitä halveksittiin etenkin kirkon taholta. Rovasti Isac Grape nuoremman (1779–1855) kirjoitus Skellefteåsta kertoo hyvin silloin vallinneesta jännitteestä: ”Eräät seurakuntalaiset täällä kuvittelevat olevansa päteviä oitis tutkimaan ja tuomitsemaan kaikkea oppia maailmassa sekä tekemään jokaisen uskontunnustuksesta eron, onko hän oikea kristitty vai eikö - -. He pitävät oikeutenaan tutkia toisten uskoa. Lisäksi he ovat yleensä sitä mieltä, että hyväksi tunnetut papit, korjatut katekismukset ja hengelliset kirjat, lukuun ottamatta Lutheria, ovat vielä lujasti pimeydessä.”
Lukijaiset olivat myös ahkeria puhuttelemaan muita ihmisiä. He saattoivat kysyä ihmisiltä näiden sieluntilaa ja sitä, että ovatko nämä uudestisyntyneet. He saattoivat puhutella ihmisiä ennen ja jälkeen jumalanpalveluksen. Tämä ärsytti joitakin ihmisiä, ja Ruotsin Ylitorniolla tuomari joutui nuhtelemaan muita luterilaisia siitä, että nämä olivat pahoinpidelleet lukijaisia. Esimerkiksi seurakunnan kirkkoherra oli lyönyt häntä puhutellutta renkiä. Kruununvouti Hackzellin mukaan joukossa oli myös monia, jotka "lausuvat ajatuksensa uskonnollisista aiheista ainoastaan silloin, kun joku herättää kysymyksen sellaisesta, mutta eivät ensinkään millään sopimattomalla ja poistyöntävällä tavalla."
Kirkkoherra Nils Johan Eklund kuvaa saamelaisia lukijaisia näin: "Varmin osoitus kristillisyyden syvästä vaikutuksesta heihin oli se, että he itse olivat voittaneet heidän heimoaan kaikkialla hallinneen juoppouden paheen, niin että he kaikki elivät niin kuin kristityn tuleekin". Myös Petrus Laestadius kirjoittaa Sirkan saamelaiskylässä tapahtuneesta muutoksesta: "Nyt sirkkalaiset ovat mitä uskonnollisinta väkeä, hiljaisia ja järjestykseen taipuvaisia saamelaisia".
Uuslukijaisuudeksi (”nyläseriet”) nimitettiin liikettä, joka syntyi 1800-luvun alussa Piitimen Lapissa. Se levisi Tornionjokivarteen.
Kirjallisuutta

John Holmgren: Norrlandsläseriet. Studier till dess förhistoria och historia fram till år 1830. Håkan Ohlssons boktryckeri, Lund 1948. 360 sivua.
Gunnar Wikmark: Pehr Brandell och läseriet i Ångermaland under förra hälften av 1800-talet. Prästmötesavhandling. Svenska kyrkans diakoninstyrelses bokförlag. Stockholm. Örnsköldsvik 1952. Ågrens Boktruckeri Aktiebolag. 688 sivua.
Gunnar Wikmark: Pehr Brandell och brandellianerna. En kyrklig linje i 1800-talets norrlandsläseri. Svenska Kyrkans diakonistyrelses bokförlag. Stockholm. 1960. 46 sivua. Populaarinen lyhennelmä edellisestä teoksesta.
Gunnar Wikmark: Lars Levi Laestadius och lappflickan Maria. Svenska kyrkans diakoninstyrelses bokförlag. Stockholm. Örnsköldsvik 1961. Ågrens Boktryckeri Aktiebolag. 48 sivua.
Gunnar Wikmark: Kyrkan och fosterlandsstiftelsen i Norra Pngermaland genom hundra år. Ågrens Boktryckeri AB Örnskoldsvik 1968. 228 sivua.
Tom Ericsson ja Börje Harnesk: Präster, predikare och profeter: Läseriet i övre Norrland 1800-1850. Gideå Vildros. 1994. 225 sivua.
C. Nordbäck: Kvinnorna och läseriet i Norrland. Några reflexioner kring kvinnornas medverkan i de norrländska väckelserna under förra hälften av 1800-talet. I Stat, religion, etnisitet: Rapport fra Skibotn-konferensen, 27–29 Mai 1996 (s. 145–164). Senter fo Samiske Studier. 1997.
C. Edqvist, Läseriet i Skelleftebygden under 1800-talet, 1917
C. J. E. Hasselberg, Norrländskt från hetsliv på sjuttonhundratalet, 1919
Aiheesta muualla

Läsare, Nordisk familjebok, 1912, Runeberg.org (ruotsiksi)
Luna (jumalatar)

Kuun jumalatar Luna, roomalainen veistos. Musei Capitolini, Rooma.
Luna (latinaksi Kuu) on roomalaisessa mytologiassa Kuun jumalatar. Hänen esikuvansa on kreikkalaisten jumalatar Selene, toinen esikuva on Hekate. Lunalla oli  päätemppeli Rooman Aventinus-kukkulalla. Auringon jumala Solin tavoin hän oli hevosajojen ajajien suojelija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luna (jumalatar) Wikimedia Commonsissa