stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Palolampi
Teokset

Kollaa kestää – kuvaus Kollaanjoen taisteluista. WSOY 1940, 8. tekijän uusima painos 1955, 14. painos 2010 ; julkaistu myös ruotsiksi (Kollaafronten håller, Söderström, Helsingfors ja Norstedt, Stockholm 1941), saksaksi (Der Winterfeldzug : Krieg in Finnlands Wäldern 1939/1940, Alfred Metzner, Berlin 1941), viroksi (Kollaa peab vastu, Orto, Toronto 1956) sekä latviaksi (Kolla turas, Apgads Zelta äbele, Riga, 1943).
Viimeinen vastaisku – kertomuksia sodan kohtaloista. WSOY 1941
Asevelihengestä ja työn tulevaisuudesta. Suomen aseveljien liitto, Helsinki 1942
Asevelityön sosiaalinen ja valtakunnallinen merkitys : Rukajärven suunnalla helmikuussa 1943 upseereille järjestetyissä tilaisuuksissa pidetyn puheen pääkohdat. Suomen aseveljien liitto, Helsinki 1943
Puheaineistoa työnantajille pidettävään selostukseen. Suomen aseveljien liitto, Helsinki 1943
Suomi ratkaisevana historiantekijänä. Suomen aseveljien liitto, Helsinki 1943
Kuin savi valajansa käsissä : kertomus ajasta. Kuva ja sana, Helsinki 1947
Urheilumme nykyhetki : SVUL:n liittokokouksessa Turussa 21.5.1950 pidetty alustus. SVUL, Helsinki 1950
Tampere taistelee 1899–1944 : eräs läpileikkaus itsenäisyystaistelustamme Kivi, Helsinki 1954
Puoli vuosisataa pukineteollisuutta: Yhtyneet Pukutehtaat Oy:n vaiheet vv.1906–1956. Yhtyneet pukutehtaat, Tampere 1956
Miksi oikeastaan urheilemme? : ajankohtaista pohdittavaa urheilun ystäville ja vastustajillekin ; toim. Erkki Palolampi. Opintotoiminnan keskusliiton julkaisuja 3. Otava 1958
Tahkon latu : Lauri Pihkala eilen ja tänään : julkaistu Lauri Pihkalan 75-vuotispäivänä 5.1.1963 ; toim. Heikki Klemola ; toimituskunta Aimo Halila, Sulo Kolkka, Erkki Palolampi ; valokuvat J. Pohjakallio. Liikuntatieteellinen seura, Helsinki 1963
Kunnon asiat – ja kunnottomat : pakinoita ja esseitä. WSOY 1968
Kun se kerran tulee : kehyskertomus ja kaksi tarinaa talvisodan aikalaisista. Kustannuspiste, Tampere 1979, 2. uud. painos WSOY 1990
Tahkon hengessä : Urheilun puolesta, urheilua vastaan. Ajankohtaista ja ajatonta pohdiskelua urheilusta ja sen tehtavasta antiikista alkaen. Otava 1983
Aiheesta muualla

E. Palolampi : Saksalainen vahtiparaati, Aamulehti, 04.06.1939, nro 147, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erkki Voutilainen

Erkki Voutilainen (7. lokakuuta 1914 Helsinki – 23. maaliskuuta 1988 Espoo) oli suomalainen valokuvaaja. Hän toimi ateljee-, mainos- ja lehtikuvaajana. Hän kuvasi Uusi Suomi ja Maaseudun Tulevaisuus -lehdille sekä freelancerina. Hän omisti Foto E. Voutilainen -kuvaamon.
Erkki Voipio

Erkki Voipio (1. marraskuuta 1917 Helsinki – 22. joulukuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen teoreettisen sähkötekniikan professori.
Erkki Voipio valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1943, ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1946 ja tekniikan tohtoriksi Tukholman Kuninkaallisesta teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1955. Voipio toimi Teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan professorina vuosina 1957–1980 ja vararehtorina 1979–1980.
Voipio on tunnettu sähkötekniikkaa ja piiriteoriaa käsittelevistä oppikirjoistaan, jotka ovat olleet laajasti käytössä suomalaisissa tekniikan alan oppilaitoksissa.
Teknillisen korkeakoulun opiskelijoiden keskuudessa Voipio oli tunnettu tiukasta arvostelukäytännöstään. Voipio rakasti tenttitehtäviä, joissa joutui laskemaan valtavasti ja hyvin hankalilla luvuilla. Laskutikkujen aikaan tenttisalissa kävikin melkoinen suhina. Pienikin laskuvirhe saattoi johtaa johtaa siihen, että tehtäväpisteiksi tuli pyöreä nolla.
Erkki Voipion isä oli käytännöllisen teologian professori Aarni Voipio ja veli Merentutkimuslaitoksen johtaja Aarno Voipio.
Erkki Vuorenmaa

Erkki Vuorenmaa (s. 1. joulukuuta 1947 Jyväskylä) on Metallityöväen Liiton entinen puheenjohtaja (2000–2008). Vuonna 2008 hänen seuraajakseen valittiin Riku Aalto.
Vuorenmaa on toiminut SAK:n hallituksen jäsenenä ja sen työvaliokunnassa sekä eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallituksen varajäsenenä. Hän on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti. Vuosina 1993–2000 hän oli Uudenmaan Sosialidemokraattien puheenjohtaja, SDP:n puoluevaltuuston jäsen 1996–2002 ja puoluehallituksen jäsen 2002–2008.
Vuorenmaa kannattaa kolmikantaista tulopolitiikkaa.
Estella Ketola

| Estella Ketola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. syyskuuta 1895 Pori
Kuollut: 11. heinäkuuta 1925 (29 vuotta) Hämeenlinna
Poliitikko
Puolue:  SKP, SSTP
Ida Estella Ketola (22. syyskuuta 1895 Pori – 11. heinäkuuta 1925 Hämeenlinna) oli suomalainen kommunisti, joka toimi muun muassa Ulvilan kunnanvaltuutettuna ja Sosialidemokraattisen nuorisoliiton Satakunnan piirisihteerinä. Hän kuoli poliittisena vankina saatuaan tuomion valtiopetoksen valmisteluun osallistumisesta.
Elämä > Varhaiset vuodet

Estella Ketola syntyi vuonna 1895 seitsenlapsiseen räätälin perheeseen Porissa, josta he vuosisadan vaihteessa muuttivat Ulvilaan kuuluneeseen Uudenkoiviston esikaupunkiin. Ketola oli mukana Sosialidemokraattisen nuorisoliiton toiminnassa jo 1910-luvun alussa. Vuonna 1916 hän liittyi Uudenkoiviston työväenyhdistyksen nuoriso-osastoon ja oli myös Toejoen työväenyhdistyksen nuoriso-osaston puheenjohtaja. Ketola oli aktiivinen järjestötyöntekijä, joka kiersi eri tilaisuuksissa puhujana ja lausujana. Sisällissodan aikana hän toimi ompelijana porilaisessa räätälinliikkeessä, joka valmisti varusteita punakaartille. Punaisten vetäydyttyä Porista 13. huhtikuuta 1918 Ketola lähti pakolaisten mukana kohti itää, ja jäi saksalaisten vangiksi Hollolassa 1. toukokuuta. Hänet siirrettiin Hämeenlinnan vankileirille ja vapautettiin kuulustelujen jälkeen heinäkuun alussa.
Elämä > Sisällissodan jälkeen

Sisällissodan jälkeen Ketola jatkoi poliittista toimintaansa vuodesta 1920 lähtien. Hän oli muun muassa Sosialidemokraattisen nuorisoliiton Satakunnan piirijärjestön sihteerinä, ja liittyi kesällä 1921 kommunistien johtaman Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen jäseneksi. Samana kesänä Ketola osallistui myös kielletyn Suomen Kommunistisen Puolueen Pietarissa järjestettyyn puoluekokoukseen yhdessä porilaisen kirjaltajan ja kaupunginvaltuutetun Paavo Nyströmin kanssa. Ketola oli SSTP:n edustajana Ulvilan kunnanvaltuustossa, ja puolueen ehdokkaana vuoden 1922 eduskuntavaaleissa. Hän oli jyrkän kommunistisen linjan edustaja, joka hyökkäsi usein maltillisempia sosialidemokraatteja vastaan, ja arvosteli ”patavanhoillisina” pitämiään sosialidemokraattisia johtajia. Ketola erosi kirkosta heti uskonnonvapauslain astuttua voimaan ja tunnustautui vapaa-ajattelijaksi.
Etsivä keskuspoliisi tarkkaili Ketolaa ja Nyströmiä pitkään, ja kesäkuussa 1923 heidät lopulta pidätettiin epäiltynä kommunistisesta toiminnasta. Kotietsinnässä Ketolan hallusta hallusta löytyi runsaasti kommunistisia julkaisuja. Samaan aikaan Ketolan ja Nyströmin kanssa pidätettiin kuusi muuta Pietarin kokoukseen osallistunutta, joiden joukossa olivat kansanedustajat Frans Hiilos ja August Rytkönen. Jo aikaisemmin oli Suomesta saapuneista 50 kokousedustajasta pidätetty 12 henkilöä, muun muassa Arvo ”Poika” Tuominen, Hugo M. Ahokanta, Kalle Lepola ja Heikki Mäkinen. Helsingissä suoritetuissa kuulusteluissa Ketola tunnusti osallistuneensa puoluekokoukseen kesällä 1921. Sitä pidettiin erittäin raskauttavana, koska kokouksessa hyväksyttiin Kominternin vahvistamat vallankumoukselliset menettelytavat.
Ketola oli tutkintavankeudessa Turun lääninvankilassa, mutta kun hänen osuuttaan kokouksessa tehtyihin päätöksiin ei pystytty näyttämään toteen, vapautti Turun hovioikeus Ketolan joulukuun lopussa 1923. Samassa yhteydessä käsiteltiin kaikkiaan neljäntoista ”Pietarin kävijän” syytteet. EK vangitsi Ketolan uudelleen heti vuorokautta myöhemmin, mutta joutui vapauttamaan hänet vajaan viikon kuluttua 5. tammikuuta 1924. Syyttäjän tekemän valituksen jälkeen Korkein oikeus tuomitsi Ketolan ja Nyströmin huhtikuussa 1925 vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta.
Ketola passitettiin kärsimään tuomiotaan Hämeenlinnan naisvankilaan. Sairauksista kärsinyt Ketola oli jo vankilaan mennessään niin huonossa kunnossa, että hänet sijoitettiin sairasosastolle, jossa hän menehtyi sydänvikaan heinäkuussa 1925. Ketola haudattiin Poriin Käppärän hautausmaalle. Hautajaisista muodostui suuri poliittinen tilaisuus, johon Työväenjärjestöjen Tiedonantajan mukaan osallistui 2 000–3 000 ihmistä. Haudalla esiintyivät kapellimestari Kustaa Liesmäen johtama Porin Työväen Soittokunta sekä Porin ja Toejoen nuorisokuorot. Tilaisuudessa esitettiin myös Ketolan vankeusaikanaan kirjoittaman laulun Taistoon. Hautaanlaskun jälkeen poliisi hajotti väkijoukon estääkseen tapahtuman muuttumisen avoimeksi mielenosoitukseksi.
Estella Ketolan hautajaiset Käppärän hautausmaalla.
Vankeudessa kuolleiden SKP:n jäsenten joukkohauta, johon myös Ketola on haudattu.
Etumerkki

Etumerkki voi tarkoittaa
matematiikan etumerkkiä
nuottikirjoituksessa käytettäviä etumerkkejä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Etumerkki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Evinrude

Evinrude-perämoottori
Evinrude Outboard Motors oli yhdysvaltalainen perämoottorien valmistaja. Vuosina 1906–2020 toiminut yritys oli alallaan maailman vanhin. Yhdysvaltalais-norjalaisen Ole Evinruden Milwaukeessa perustama yritys oli viime vuosinaan kanadalaisen Bombardier Recreational Productsin (BRP) omistuksessa.
Evinrude tunnettiin Yhdysvaltojen markkinoilla perämoottoreiden vakaana suunnannäyttäjänä, Johnson kestävistä ja käytännöllisistä ja Mercury nopeista moottoreistaan. Evinrude ja Johnson olivat pitkään saman, vuonna 1935 perustetun Outboard Marine Corporationin (OMC) omistuksessa, kunnes emoyhtiö teki konkurssin 2001 ja Bombardier osti molemmat merkit ja siirsi ne 2003 perustettuun itsenäiseen Bombardier Recreational Products (BRP) -yhtiöön. BRP lopetti Johnson-merkin vuonna 2007 ja sitten myös Evinruden 2020.
Evinrude-tehtaan 300 työntekijää työttömiksi jättäneen lopettamispäätöksen takana oli BRP:n mukaan Covid-19-pandemian tuomat lisävaikeudet perämoottorien pitkään jatkuneelle laskevalle kysynnälle.
OMC valmisti vuosina 1962–1970 myös lujitemuoviveneitä merkeillä Evinrude, Johnson ja OMC. Muotit myytiin Chris-Craft-venevalmistajalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evinrude Wikimedia Commonsissa
Eternity (Catharina Zühlken kappale)

| ”Eternity” Catharina Zühlke |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 31. tammikuuta 2020
 Tekijä(t): säv. Marcia Sondeijker, Roel Rats, Josefin Myrberg, Henrik Tala san. Catharina Zühlke, Sondeijker, Rats, Myrberg, Tala sov. Tala, Rats
 Tuottaja(t): Henrik Tala
 Kesto: 03.03
 Levy-yhtiö: Woolshed Music
Eternity on Catharina Zühlken esittämä musiikkikappale, joka sijoittui vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailussa viidenneksi. Kappale kertoo rakkauden voimasta. Sen ovat kirjoittaneet Henrik Tala, Marcia Sondeijker, Roel Rats, Catharina Zühlke ja Josefin Myrberg.
Kappaleen synty ja aihe

Kappaleen kirjoittaneet suomalainen Henrik Tala sekä hollantilaiset Marcia Sondeijker ja Roel Rats tapasivat vuoden 2019 Euroviisuissa Tel Avivissa, ja syntyi idea musiikin tekemisestä yhdessä. He järjestivät tapaamisen Tukholmaan, jossa kirjoitettiin ”Eternity”. Kappaletta tehtäessä kolmikon mielessä oli heidän lähipiiriin kuulunut henkilö ja tämän vaikea elämäntilanne. Kappaleen aiheen pohja-ajatuksena oli se, ”kuinka elämä voi yhdessä illassa kääntyä täysin päälaelleen”, ja ainoa asia joka säilyy on rakkaus.
Toisena sävellyspäivänä ryhmään liittyi mukaan ruotsalainen Josefin Myrberg. ”Eternity” valmistui, kun sanoitukseen osallistunut Catharina Zühlke tuli mukaan. Kappaleen tuotti Henrik Tala.
Zühlke on kertonut, että kappale on hänelle hyvin henkilökohtainen ja että se on hänelle kunnianosoitus ja tapaa muistaa kuolleita ihmisiä. ”Eternity” on tyyliltään balladi.
Julkaisu ja vastaanotto

”Eternity” julkaistiin vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailun kappaleista viimeisenä, 31. tammikuuta 2020.
Iltalehden Mari Pudas kirjoitti, että kappale oli niin laadukas, että sitä kuunnellessa ”loksahtaa suorastaan leuat”. Pudas vertasi ”Eternitya” ruotsalaislaulaja Loreenin ”Euphoriaan” ja Venäjän Euroviisu-edustuskappaleisiin. Pudaksen mukaan kappaleen oli helppo kuvitella pärjäävän Euroviisuissa, etenkin jos visuaalisuus on onnistunut. Arvostelussaan Pudas antoi kappaleelle täydet kolme leijonaa.
Ylen Anton Vanha-Majamaa uskoi ”Eternityn” voittavan Uuden Musiikin Kilpailun ja siten pääsevän edustamaan Suomea Eurovision laulukilpailuun. Hänen mukaansa ”jos voitto (Euroviisuissa) kiinnostaa, raati lähettää Rotterdamiin Catharina Zühlken”.
Uuden Musiikin Kilpailussa 7. maaliskuuta 2020 ”Eternity” keräsi 66 pistettä ja sijoittui viidenneksi. Se sai 42 pistettä kansainvälisiltä raadeilta ja 24 pistettä yleisöltä.
Aiheesta muualla

YouTube: Kappaleen video
YouTube: Live-esitys UMK:ssa
Yle Areena: Catharina Zühlke – biisin tarina
Etunimet (kirja)

Etunimet on Kustaa Vilkunan kirja, joka käsittelee etupäässä suomalaisia etunimiä. Kirja ilmestyi vuonna 1976 sarjassa Otavan pienet tietosanakirjat. Neljäs, uudistettu painos ilmestyi vuonna 2005 Pirjo Mikkosen toimittamana. Hän on muun muassa lisännyt jokaisen nimiartikkelin alkuun lyhenteen nn (naisennimi) tai mn (miehennimi). Muuten kirjassa naisen- ja miehennimiä ei ole eroteltu toisistaan, toisin kuin myöhemmissä suomalaisissa etunimikirjoissa.
Aikaisemmin suomalaisia etunimiä on käsitelty vuonna 1947 julkaistussa teoksessa Etunimikirja (Hannes Teppo, Kustaa Vilkuna; SKS 1947. Tietolipas No 5).
Ecuadorilainen kulttuuri

Ecuadorilaisessa kulttuurissa yhdistyvät inkojen ja muiden Ecuadorin alkuperäisten asukkaiden kulttuuri, espanjalaisten mukanaan tuoma roomalaiskatolinen kulttuuri sekä muut vaikutteet, kuten esimerkiksi afroecuadorilaisen väestön keskuudessa säilyneet afrikkalaiset perinteet.
Ecuadorin virallinen kieli on espanja, mutta lisäksi maassa puhutaan useita alkuperäiskieliä. Maantieteellisesti Ecuador jaetaan neljään eri alueeseen, joista kullakin on myös omat kulttuuriset erityispiirteensä. Alueet ovat sierra eli vuoristo, costa eli rannikko, oriente eli sademetsäalue sekä Galápagossaaret. Alueelliset ja etniset identiteetit ovat Ecuadorissa vahvoja, mutta myös kansallinen identiteetti koetaan tärkeäksi.
Kirjallisuus

Kirjallisuus on Ecuadorissa monipuolista, ja sitä tuottavat toimittajien ja koulutettujen ihmisten lisäksi myös tavallisen kansan edustajat. Tunnettuja ecuadorilaisia kirjailijoita ovat muun muassa Jorge Icaza, Jorge Queirolo Bravo, Gabriela Alemán, Alejandro Carrión Aguirre sekä Benjamín Carrión Mora.
Vanhin merkittävä ecuadorilainen romaani on romanttista tyylisuuntaa edustaneen Juan León Meran Cumanda vuodelta 1879. Ecuadorilaista Juan Montalvoa on kutsuttu yhdeksi 1800-luvun hienoimmista eteläamerikkalaisista proosakirjailijoista.
Kuvataide

Ecuadorin kuvataiteessa yhdistyvät ikivanhat alkuperäisväestön kulttuuriperinteet ja espanjalaisten 1500-luvulla tuomat vaikutteet. Quiton seudulla on kehittynyt omaleimainen kirkkotaiteen koulukunta. Siihen kuuluvat pyhimyksenkuvat, joita veistettiin huolellisesti paikallisesta puusta, maalattiin realistisesti. Luonnonmukaisuutta lisättiin lasisilmillä ja toisinaan jopa aidoilla hiuksilla. Patsaat puettiin arvokkaista paikallisista kankaista tehtyihin vaatteisiin.
Moderneista taiteilijoista, jotka yhdistävät intiaanien ja espanjalaisten perinteitä, tunnetaan ulkomaillakin Oswaldo Guayasamin kantaa ottavat kubistiset työt. Manuel Rendon on merkittävä ekspressionisti, kun taas Enrique Tabara oli ensimmäisiä, joka käytti eurooppalaisaikaa edeltäviä aiheita ja kuvakieltä. Taiteilijoiden Guayasamin, Eduardo Kingman, Guerrero ja Paredes tyyliä on kuvattu alkuperäiskansojen ekspressionismiksi.
Arkkitehtuuri

Ecuadorissa on inka-ajan raunioita, vaikka ei yhtä hienoja kuin Perussa. Ingapircassa Cuencan lähellä kivirakennelma on pienikokoinen mutta hyvin säilynyt. Muita inkakohteita ovat Rumicucho Quiton lähellä, La Tolita Esmeraldasin lähellä ja Tomebamba Cuencassa.
Quitoa on sanottu arkkitehtuuriltaan parhaiten säilyneeksi siirtomaa-ajan pääkaupungiksi Latinalaisessa Amerikassa. Espanjalaisvallan ajalta on säilynyt barokkityylisiä kirkkoja. Tasavallan varhaisilta vuosilta on puolestaan jäljellä uusklassismia edustavia rakennuksia.
Myös Cuencassa on kauniita rakennuksia, kuten La Inmaculadan katedraali vuodelta 1885 ja El Sagrarion katedraali vuodelta 1557. Sen sijaan maan suurimmassa kaupungissa Guayaquilissa riehunut tulipalo tuhosi vanhan rakennuskannan, ja nyt siellä on pilvenpiirtäjiä ja peltikattoisia slummihökkeleitä.
Esittävät taiteet > Musiikki

Ecuadorilaisessa musiikissa yhdistyvät vaikutteet maapallon eri puolilta. Afroecuadorilaisen musiikin keskeinen soitin on marimba. Andien perinteiseen musiikkiin kuuluvat puhaltimet kuten guaramo-torvi, ja pifano- ja pinkullo-huilut sekä panhuilu, joita säestävät lyömäsoittimet.
Ecuadorilaisesta musiikista tunnetaan ulkomailla parhaiten yhtyeet, jotka käyttävät musiikissaan perinteisiä aineisosia. Monet ovat kotoisin Otavalosta tai Salasacasta. Lisäksi Quitossa toimii kansallinen sinfoniaorkesteri ja kansallisbaletti.
Esittävät taiteet > Elokuva

Ecuadorilainen elokuva eli kultakauttaan mykkäelokuvan aikana, jolloin 1920-luvun kirkkain tähti Augusto San Miguel teki kaksi pitkää elokuvaa. Tuohon aikaan monilla Latinalaisen Amerikan mailla oli omia elokuvantekijöitä, mutta äänielokuvan tultua espanjaksi jälkiäänitetyt Hollywood-tuotannot, eurooppalaiset elokuvat sekä Brasilian, Meksikon ja Argentiinan valtioiden tukeman elokuvateollisuuden tuotteet hallitsivat markkinoita.
Vuosituhannen vaihteessa Sebastian Cordero johti uuden ecuadorilaisen elokuvan nousua. 2000-luvulla elokuvia on palkittu kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Media on pääosin yksityisten yritysten käsissä. Radio on levinnyt laajimmalle, ja maassa on satoja radioasemia. Osa niistä lähettää ohjelmaa alkuperäiskansojen kielillä. Televisiossa on paljon latinalaisamerikkalaisia saippuaoopperoita.
Juhlat ja tapakulttuuri

Ecuadorissa yhdistyvät ikivanhat Andien kulttuuriperinteet ja espanjalaisten tuomat katoliset juhlapäivät. Kesäpäivänseisauksen juhla Inti Raymi on yhdistynyt Johannes Kastajan muistopäivään.
Kirkollisista vertauskuvista tärkein on Kristuksen kärsimys, ja ristiinnaulitun kuvat ovat yleisempiä ja tärkeämpiä kuin Neitsyt Marian ja kaikkien pyhien. Myös Marian ja pyhien luokse tehdään pyhiinvaelluksia hakemaan helpotusta terveydellisiin ja muihin ongelmiin. Synkretismi, jossa katoliseen uskoon sekaantunut paikallisia perinteitä, on yleistä. Perinteiset rohdokset ja vaihtoehtolääkintä sallittiin perustuslaissa vuonna 1998. Amazoninajahuaskaliaanin käyttö kiinnostaa myös länsimaisen lääketieteen edustajia.
Panamahattu on nimestään huolimatta perinteinen ecuadorilainen tuote.
Keittiö

Ecuadorilaista perusruokaa ovat mm. erilaiset keitot. Rannikolla syödään kookosliemeen tehtyä kalakeittoa, Sierralla perunakeittoa ja Amazoniassa paprikakeittoja. Maassa syödään runsaasti myös riisiä, noin 50-60 kiloa vuodessa henkeä kohti, kun taas esimerkiksi Suomessa kulutus on alle 10 kiloa vuodessa. Amazoniassa ja Sierralla alkuasukkaat tekevät maniokista ja maissista ruokaisaa, kevyesti käynyttä juomaa nimeltä chicha, jota nautitaan kaikissa seremonioissa mutta myös päivittäisenä energianlähteenä.
Ecuadorissa on pitkään kulutettu pääasiassa kotimaisia elintarvikkeita, ja lähes puolet asukkaista elää edelleen omavaraistaloudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ecuadorilainen kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Neitsyt Marian patsas 1700-luvulta.
La Inmaculadan katedraali Cuencassa.
Inti Raymin viettoa.
Biokaasu

Fysikaalisia perusteita
Aurinko · Auringon säteily

Fotosynteesi · Kasvi · Biomassa
 Humifikaatio · Fossiloituminen
Palaminen
Fossiiliset polttoaineet
Kivihiili · Maakaasu ·
 Maaöljy:
(Bensiini · Diesel · Polttoöljy) 
· Turve
Biopolttoaineet
Bioetanoli · Biodiesel · Biokaasu · Puupelletti · Puupolttoaine · Puukaasu
Muita käsitteitä
Energiakasvi · Epätavanomainen öljy · Ydinpolttoaine
Biokaasu on kaasuseos, jota syntyy kun biomassaa hajotetaan anaerobisesti mädättämällä. Biokaasu sisältää 60–65 % metaania (CH4) ja 30–35 % hiilidioksidia (CO2). Lisäksi biokaasussa on muun muassa vettä (H2O), typpeä (N2), happea (O2), vetyä (H2), ammoniakkia (NH3) ja rikkivetyä (H2S) syötteestä riippuen. Biokaasun lämpöarvo on hyvä, keskimäärin 6,4 kWh/m³. Biokaasun tuotantoon käy lähes kaikki biohajoava aines, ei kuitenkaan sellun valmistukseen soveltuva niin sanottu ligniinipitoinen puu. Maatiloilta saadaan raaka-aineiksi muun muassa lantaa ja eläin- ja kasvijätettä. Myös energiakasvit soveltuvat biokaasun tuotantoon. Kunnat voivat saada raaka-ainetta biojätteistä, puhdistamolietteistä ja saostuskaivolietteistä ja teollisuusyritykset muun muassa biohajoavista sivuvirroista. Valmistuksen jälkeen biokaasu ja maakaasu vastaavat käytännössä toisiaan. Ajoneuvokäyttö on puhdistamisen jälkeen teknisesti helppoa.
Biopolttoaineilla, kuten biokaasulla, energiankulutuksen kasvihuonekaasupäästöjä voidaan alentaa, jos voidaan olettaa sen valmistuksessa käytetyn biomassan korvaantuvan uudella biomassalla. Euroopan unionin tavoitteiden mukaan biopolttoaineiden osuus liikenteen polttoaineista tulisi olla vähintään 5,75 % vuonna 2010, 10,00 % vuonna 2020 ja jopa 25,00 % vuonna 2030.
Biokaasun historia > Ulkomailla

Biokaasun käytöstä maatiloilla valaistukseen ja keittiökäyttöön on viitteitä muinaisesta Sumerista 3000 eaa. ja kirjallisia tietoja Kiinasta 1600 eaa. Liikennekäytön vaatima teknologia kaasun varastoimiseksi korkeassa 200 baarin paineessa teräksestä valmistetuissa kaasupullossa kehittyi 1930-luvun alussa, jolloin alkoi synteettisen, kivihiilipohjaisen metaanin käyttö liikennepolttoaineena Saksassa. AGA kehitti 1930-luvulla biokaasun puhdistustekniikan, joka otettiin liikennekaasun tuotantokäyttöön Boråsissa vuonna 1941 ja Tukholmassa vuonna  1942. Ruotsissa ajoneuvokäyttö on yleistä, muun muassa Linköpingin kaikki linja-autot toimivat sillä.
Biokaasun historia > Suomessa

Suomessakin biokaasutekniikkaa oli tutkittu 1900-luvun alusta alkaen. Biokaasun hyödyntäminen alkoi Helsingissä 1930-luvulla Rajasaaren ja Kyläsaaren jätevedenpuhdistamoilla, ja kaasua siirrettiin Helsingin kaupunkikaasuverkostoon. Sota-aikana liikennepolttoaineista oli pulaa, joten vuonna 1941 Kyläsaaressa ja vuonna 1943 Rajasaaressa avattiin liikennebiokaasun tankkauspaikat. Autojen muuntosarjat sekä paineistus- ja tankkaustekniikan toimitti AGA eli silloinen Ab Gasaccumulator Oy, joka myös hoiti tankkausliiketoiminnan. Muuntosarjoja asennettiin kaupungin omistamiin autoihin, ja kaikkiaan 92 autolle annettiin lupa tehdä muutokset. Bensiinin tuonnin vapautuminen vuonna 1946 johti myös biokaasun tuotannon lopettamiseen. Päätöksen teki kaupunginhallitus, vaikka tuotanto oli taloudellisesti kannattavaa.
Biokaasun edut > Kotimaisuus

Biokaasu on kotimaista energiaa, jolla voi vahvistaa Suomen energiaomavaraisuutta ja luoda lisää työllisyyttä. Samalla se voi hyödyntää muun muassa energiakasveja biokaasuprosessissa ja maaseudun elinvoimaisuus lisääntyy.
Biokaasun edut > Kotimaisuus > Energiaomavaraisuus ja huoltovarmuus

Biokaasu tarjoaa myös monia ratkaisuja tulevaisuuden kiertotalousyhteiskuntaan. Se parantaa maaseudun energiaomavaraisuutta ja huoltovarmuutta. Maatilakoon laitosta isomman mittakaavan keskitetty biokaasulaitos voi tulevaisuudessa olla biojalostamo, joka hyödyntää jäte- ja sivuvirtoja ja tuottaa niistä biokemikaaleja, liikennepolttoainetta ja kierrätyslannoitteita.
Biokaasun edut > Uusiutuvuus

Lisäksi biokaasu on uusiutuvaa energiaa, joka tuotetaan muun muassa yhdyskuntajätteistä. Biokaasun tuotannossa syntyneet sivutuotteet voidaan hyödyntää lannoitteena pelloillamme eli tuotantoprosessilla saadaan aikaan niin sanottu täydellinen kierto, jossa kaikki prosessin ainekset voidaan käyttää hyödyksi, ja lopulta aine palaa luontoon.