stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vehkalampi (Keuruu, Simsiö)

| Vehkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°18′33″N, 24°31′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kupanjoen valuma-alue (35.66)
Laskujoki:  Vehkapuro 
Järvinumero:  35.664.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  163,1 m  
Rantaviiva:  0,592 km  
Pinta-ala:  2,115 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkalampi 
Vehkalampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Simsiön kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Nuuskapuron valuma-alueeseen (35.664) se kuuluu.
Victor Jørgensen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 67 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1949 | 66,7 kg |  |
Victor Jørgensen (12. kesäkuuta 1924 Hjørring – 29. elokuuta 2001 Rødovre) oli tanskalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Jørgensen voitti sarjan 67 kg olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän hävisi välieränsä Neuvostoliiton lopulta hopeaa saavuttaneelle Sergei Štšerbakoville.
Valais’n Alpit

| Valais’n Alpit> Penniiniset Alpit, saks. Walliser Alpen, ransk. Alpes valaisannes, ital. Alpi Pennine, retoromaaniksi Alpii Pennini |
| --- | --- |
 Näkymä Valais’n Alpeille.
Maantiede
Sijainti:   Italia  Sveitsi
Päävuoristo:  Alpit
Korkein kohta
Nimi:  Dufourspitze
Korkeus meren-pinnan tasosta:  4 638 m
Grand Combin (4 314 m) nähtynä pohjoisesta.
Matterhornin (4 478 m) pohjoispuoli.
Gornergrat Zermattissa.
Valais’n Alpit eli Wallisin Alpit tai Penniiniset Alpit (saks. Walliser Alpen, ransk. Alpes valaisannes, ital. Alpi Pennine, retoromaaniksi Alpii Pennini, engl. Pennine Alps tai Valais Alps) on Länsi-Alppeihin kuuluva vuorijono, joka sijaitsee osittain Sveitsin (Valais) ja osittain Italian (Piemonte ja Aostanlaakso) puolella.
Valais’n Alppien korkein huippu Dufourspitze (4 638 m) on myös Sveitsin korkein vuori.
Huippuja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dufourspitze (4 638 m)  Ostspitze (4 632 m)  Grenzgipfel (4 618 m)  Nordend (4 609 m)  Zumsteinspitze (4 563 m)  Signalkuppe (4 554 m)  Dom (4 545 m)  Lyskamm (4 538 m)  Weisshorn (4 506 m)  Täschhorn (4 491 m)  Matterhorn (4 478 m)  Parrotspitze (4 432 m)  Dent Blanche (4 364 m)  Nadelhorn (4 327 m)  Grand Combin (4 314 m)  Lenzspitze (4 294 m)  Stecknadelhorn (4 241 m)  Castor (4 230 m)  Zinalrothorn (4 223 m)  Hohberghorn (4 219 m) |  Piramide Vincent (4 215 m)  Alphubel (4 206 m)  Rimpfischhorn (4 199 m)  Strahlhorn (4 191 m)  Dent d’Hérens (4 171 m)  Breithorn (4 164 m)  Bishorn (4 153 m)  Pollux (4 092 m)  Ober Gabelhorn (4 073 m)  Dürrenhorn (4 035 m)  Allalinhorn (4 027 m)  Weissmies (4 031 m)  Lagginhorn (4 010 m)  Fletschhorn (3 993 m)  Adlerhorn (3 988 m)  Schalihorn (3 974 m)  Jägerhorn (3 970 m)  Grand Cornier (3 962 m)  Ulrichshorn (3 925 m)  Wellenkuppe (3 903 m) |  Feechopf (3 888 m)  Klein Matterhorn (3 883 m)  Pointe du Mountet (3 877 m)  La Ruinette (3 879 m)  Mont Blanc de Cheilon (3 870 m)  Bouquetins (3 838 m)  Brunegghorn (3 833 m)  Tour de Boussine (3 833 m)  Cima di Jazzi (3 818 m)  Balfrin (3 802 m)  Pigne d’Arolla (3 796 m)  Mont Vélan (3 765 m)  Tête Blanche (3 750 m)  L'Évêque (3 738 m)  Le Pleureur (3 706 m)  Aiguille de la Tsa (3 668 m)  Besso (3 667 m)  Mont Collon (3 637 m)  Les Diablons (3 605 m)  Mont Gelé (3 517 m) |  Becca di Luseney (3 506 m)  Château des Dames (3 489 m)  Grand Tournalin (3 379 m)  Rosablanche (3 348 m)  Mont Avril (3 341 m)  Grande Rochère (3 326 m)  Corno Bianco (3 320 m)  Testa Grigia (3 315 m)  Sasseneire (3 259 m)  Grand Golliat (3 240 m)  Pizzo Bianco (3 216 m)  Latelhorn (3 207 m)  Jegihorn (3 206 m)  Schwarzhorn (3 204 m)  Gornergrat (3 136 m)  Mont Nery (3 070 m)  Bella Tola (3 028 m)  Monte Tagliaferro (2 964 m)  Riffelhorn (2 931 m)  Cima di Bò (2 556 m) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valais’n Alpit Wikimedia Commonsissa
Vesirakentaminen

Vesirakentaminen tai vesistörakentaminen on vesistön muuttamiseen tähtäävää rakentamistoimintaa. Tätä voi olla ruoppaus, täyttäminen, uusien vesiuomien kaivaminen. Vesirakentamista harjoitetaan vesistöjen käytön tai suojelun edistämiseksi, tulvien ehkäisemiseksi tai maanviljelys- tai metsämaan kuivattamiseksi.
Vesirakentamisessa käytettäviä rakenteita ovat padot, penkereet, tekojärvet, ojat, ruoppaukset ja läjäysalueet. Vesirakentaminen vaikuttaa jokien ja järvien vedenkorkeuksiin, virtaamiin tai pohjanmuotoihin sekä vesiympäristöön ja luonnonolosuhteisiin. Rakentamisesta aiheutuvat haitat on minimoitava niin, että luonnonoloille, kalakannoille ja rannan tai vesialueen omistajalle ei aiheudu vahinkoa.
Suomen vesilain mukaan vesirakentamiseen, silloin kun se aiheuttaa edellä kuvattuja seurauksia, tarvitaan lupa.
Aiheesta muualla

Vuoden 2011 vesilaki (Vesilaki 27.5.2011/587) Finlex. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita. Arkistoitu 4.6.2012. Viitattu 24.5.2012.
Vuoden 1961 vesilaki (Vesilaki 19.5.1961/264, kumottu) Finlex. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita. Arkistoitu 4.6.2012. Viitattu 12.7.2010.
Vigeland

| Vigeland |
| --- | --- |
 Vigeland vuonna 2009.
 Vigeland
 Koordinaatit: 58°04′47″N, 7°18′28″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Agder
Kunta:  Lindesnes
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,2 km²
Väkiluku (2023):  1 637
 – Väestötiheys:  1 364,2 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vigeland on taajama Lindesnesin kunnassa Norjassa. Se oli kunnan hallinnollinen keskus ennen vuotta 2020. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 1 637 vuonna 2023.
Vallen kirkko
Tunnettuja henkilöitä

Emanuel Vigeland (1875–1948), taidemaalari
Gustav Vigeland (1869–1943), kuvanveistäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vigeland Wikimedia Commonsissa
Venäjän tasavalta

Venäjän tasavalta (ven. Россійская республика, Rossijskaja respublika) oli vuonna 1917 olemassa ollut Venäjän keisarikunnan lyhytikäinen seuraajavaltio. Virallisesti Venäjä oli tasavaltana 14. syyskuuta (J: 1. syyskuuta) – 7. marraskuuta (J: 25. lokakuuta) 1917, tosin keisarinvalta oli käytännössä päättynyt jo helmikuun vallankumoukseen saman vuoden maaliskuussa.
Venäjän viimeinen keisari Nikolai II luopui vallasta helmikuun vallankumouksen yhteydessä 15. (2.) maaliskuuta 1917 ja luovutti kruunun veljelleen Mikael Aleksandrovitšille, joka kieltäytyi siitä seuraavana päivänä. Valta siirtyi Venäjän väliaikaiselle hallitukselle, kunnes Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous päättäisi tulevasta valtiomuodosta. Väliaikainen hallitus julisti Venäjän tasavallaksi 14. syyskuuta, jo ennen perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaaleja. Venäjän tasavalta lakkasi olemasta lokakuun vallankumouksen seurauksena, jolloin sitä seurasi Neuvosto-Venäjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän tasavalta Wikimedia Commonsissa
Постановление о провозглашении России республикой (julistus Venäjän tasavallasta) (venäjäksi)
Vehkalampi (Karstula, Oinoskylä)

| Vehkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  63°01′34″N, 24°59′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskujoki:  suo-oja ala-Kastejärveen 
Järvinumero:  14.445.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  165,8 m  
Pituus:  530 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,304 km  
Pinta-ala:  7,833 ha  
Tilavuus:  0,0001044 km³ 
Keskisyvyys:  1,33 m  
Suurin syvyys:  2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkalampi 
Vehkalampi  on Keski-Suomessa Karstulassa  Oinoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 530 metriä pitkä, 240 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,8 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 104 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys on 2,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Viivajoen valuma-alueeseen (14.445) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,8 metriä mpy.
Venäjänsalonkikoira

| Venäjänsalonkikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Venäjä
Määrä:  Suomessa tuntematon
Rodun syntyaika:  2000-luvun alku
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Muita nimityksiä:  Русская салонная собака, Russian Salon Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu RKF: ryhmä 9 Seura- ja kääpiökoirat
Ulkonäkö
Paino:  1,8-4 kg
Säkäkorkeus:  18-28 cm
Väritys:  kerma, fawn, soopeli, punainen, ruskea, brindle, isabella, merle, sininen, musta tai valkokirjava
Venäjänsalonkikoira (ven. Русская салонная собака, Russkaja salonnaja sobaka) on venäläinen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n hyväksyntää, mutta se on tunnustettu roduksi Venäjän Kennelfederaatiossa (RKF).
Ulkonäkö

Silmät ovat keskikokoiset, soikeat ja kirkkaat; niiden toivotuin väri on tumma tai karvapeitteen kanssa yhteen sopiva; merle-värisillä yksilöillä voi olla täysin tai osittain siniset silmät. Korvat ovat lähes tulkoon tasakylkisen kolmion muotoiset ja korkealle asettuneet; kärjet eivät ole pyöristyneet. Karvapeite on pehmeä, kiiltävä, mahdollisimman pitkä, joko suora tai lähes suora; selkärangan kohdalta se jakautuu kahtia ja roikkuu molempien kylkien päällä. Väritys voi olla punainen (kaikissa sävyissään kermasta ja fawnista soopeliin ja syvänpunaiseen), ruskea, brindle (kaikissa sävyissään), isabella, merle (kaikissa sävyissään), sininen tai musta. Säkäkorkeus vaihtelee 18-28 cm ja paino 1,8-4 kg välillä; 0,5 kg:n poikkeus suuntaan tai toiseen sallitaan. Kaikissa väreissä sallitaan pienemmät tai suuremmat valkoiset merkit; toisinaan lähes koko karvapeite voi olla valkoinen.
Alkuperä

Venäläinen kynologi Ju. Lakatoš jalosti venäjänsalonkikoiran Moskovassa 2000-luvun alussa risteyttämällä keskenään erilaisia kääpiökoiria. Sitä tavattiin alun perin vain punaisena, kunnes myös muita värejä alettiin hyväksyä. RKF julkaisi ensimmäisen rotumääritelmän vuonna 2013.
Rotu muistuttaa yorkshirenterrieriä.
Valaisin

Keraaminen pöytävalaisin lukulamppuna.
Katuvalaisin Kapkaupungissa.
Pankkiirilamppu kehitettiin Yhdysvalloissa 1909.
Nivelvartinen anglepoise-työvalaisin vuodelta 1932.
Louis Poulsenin valmistama ja Poul Henningsenin suunnittelema kattovalaisin PH Kontrast. Oikeassa alakulmassa myös Wilhelm Wagenveldin Bauhaus-pöytävalaisin.
Valaisin on keinovaloa tuottava laite, jota käytetään sisä- ja ulkotilojen ja yksittäisten kohteiden valaistukseen etenkin silloin, kun luonnonvaloa eli auringonvaloa ei ole tarpeeksi saatavissa. Nykyisin valaisimella tarkoitetaan lähes aina sähköllä toimivaa valonlähdettä, mutta valaisimia ovat myös perinteinen öljylamppu ja kaasulamppu sekä niitäkin vanhemmat kynttilä, soihtu ja päre.
Sähkövalaisin on yleensä yhden tai useamman vaihdettavan lampun eli polttimon pidike, joka voi olla varustettu valon suuntaa ohjaavalla varjostimella tai heijastimella sekä virtakytkimellä ja mahdollisesti siihen liittyvällä valon määrää säätelevällä himmentimellä. Siirreltävissä tai käyttäjän ulottuville asennetuissa valaisimissa kytkimet ja säätimet ovat valaisimen rungossa tai virtajohdossa, kattovalaisimissa seinäkytkiminä. Joissakin nykyajan LED-valaisimissa valoa tuottava elementti ei ole vaihdettavissa vaan kiinteä osa valaisinta.
Nykyaikaiset sähkövalaisimet ulottuvat pienistä henkilökohtaisista valaisimista (taskulamppu, otsalamppu yms.) ja koristevalaisimista (esim. kausivalot) suuriin ja tehokkaisiin ulkovalaisimiin, kuten katuvaloihin ja urheilustadionien valaistusjärjestelmiin. Omia säätä ja tärinää kestäviä erikoisvalaisimia käytetään muun muassa erilaisissa tieliikenteen ajoneuvoissa sekä ilmailussa ja merenkulussa: kulkusuuntaan kohdistetut, valkoista valoa tuottavat ajovalot ovat varsinaisia valaisimia, kun taas muihin suuntiin näyttävät, usein muunväriset valot pikemminkin varoitusvaloja tai merkinantolaitteita. Teatteri- ja muissa esityksissä sekä valo- ja elokuvauksessa käytettävät valaisimet ovat omia erikoistuotteitaan, samoin kuin erilaisissa tieteellisissä sovelluksissa ja hoitotyössä käytettävät valonlähteet, kuten kasvivalot tai hammaslääkärin valaisimet.
Häikäisysuojaus

Hyvä valaisin antaa valoa katseen kohteeseen, mutta ei häiritsevän paljon muualle, varsinkaan suoraan katsojan silmiin. Valaisimen muotoilussa otetaan huomioon tämä häikäisysuojaus joko valoa hajottavilla varjostimilla tai opaalikuvuilla tai valon suuntaa rajaavilla elementeillä, kuten ritilöillä. Tehokas keino häikäisyn estämiseen on myös epäsuora valaistus, jossa valaisimet on suunniteltu valaisemaan pehmeästi seinän, katon tai valaisimen oman suurehkon heijastuspinnan kautta.
Vehkalampi (Karstula, Pääpohja)

| Vehkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Karstula
Koordinaatit:  63°01′28″N, 24°50′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskupuro:  Vehkapuro Lahnajärveen 
Järvinumero:  14.445.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  196 m  
Pituus:  450 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  1,212 km  
Pinta-ala:  2,787 ha  
Tilavuus:  0.000083 km³ 
Keskisyvyys:  2,98 m  
Suurin syvyys:  5,2 m  
Saaria:  1 
 fiVehkalampi 
Vehkalampi  on Keski-Suomessa Karstulassa  Pääpohjan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 450 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 83 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 5,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Viivajoen valuma-alueeseen (14.445) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 196 metriä mpy.
Valaisevat yöpilvet

Valaisevia yöpilviä Saimaan yllä.
Valaisevia yöpilviä ISS:ltä nähtynä.
Valaisevat yöpilvet ovat vaaleita kuitumaisia, väriltään valkeita tai sinertäviä pilviä. Ne muistuttavat untuvapilviä, mutta esiintyvät noin 82 kilometrin korkeudessa ylemmässä ilmakehässä mesopaussi-kerroksessa. Pilvet saavat valonsa Auringosta, vaikka maanpinta on varjossa ja hämärä.
Esiintyminen

Valaisevia yöpilviä näkyy kesällä, kun Aurinko on 4–16 astetta horisontin alapuolella. Kun Aurinko on alle 4–6 astetta horisontin alapuolella, taivas on niin vaalea, etteivät yöpilvet näy. Toisaalta kun Aurinko on yli 16 astetta horisontin alapuolella, se ei enää valaise yöpilvien korkeudelle.
Yöpilvet alkavat näkyä noin tunti auringonlaskun jälkeen. Niiden näkyminen vaatii melko pilvettömän sään. Joskus himmeitä yöpilviä saattaa olla vaikea huomata. Niitä esiintyy huhtikuusta lokakuuhun, runsaimmin kesäkuun lopusta elokuun alkuun. Havaintohuiput ovat kesäkuun lopulla ja heinäkuun loppupuolella. Kesä on parasta havaintoaikaa, koska yöpilvien esiintymiskorkeus – mesopaussi – jäähtyy ja siellä oleva niukka kosteus tiivistyy. Kesällä Aurinko myös viettää pidemmän ajan sopivalla korkeudella horisontin alapuolella.
Yöpilviä nähdään laajoina ja kirkkaina alueina muutamia kertoja kesässä. Ne näyttävät kuituisilta, tasaisilta kerroksilta, aalloilta tai pyörteiltä ja niissä voi olla pitkiä, teräviä, kirkkaita juovia. Juovat voivat muodostaa verkon, jos kaksi yöpilvikerrosta on eri korkeuksilla. Yöpilvet voivat olla ruskeita tai punertavia horisontin lähellä, kun ilmakehä suodattaa pilvistä heijastunutta valoa. Yöpilvistä heijastuva valo on polarisoitunutta.
Vaikka valtaosa valaisevista yöpilvistä esiintyy noin 82 kilometrin korkeudessa, korkeuden vaihteluväli on 75–90 km. Valaisevia yöpilviä nähdään 45–85 leveysasteiden välissä, joskin eniten välillä 55–65°.
Rakenne ja alkuperä

Valaisevien yöpilvien paksuus on 0,5–2 km ja ne muistuttavat rakenteeltaan untuvapilviä. Pilvialue voi kattaa jopa miljoona neliökilometriä eli kolmen Suomen pinta-alan verran. Valaisevat yöpilvet ovat hienojakoisen pölyn ympärille tiivistyneitä vesijääkiteitä, pilvien aines on peräisin ehkä meteoreista ja tulivuorenpurkauksista. On myös esitetty sukkulalaukaisujen vaikuttavan niiden esiintymiseen. Valaisevat yöpilvet ovat ilmeisesti melko tuore ilmiö, sillä ensimmäinen maininta niistä on vasta vuodelta 1885, hieman Krakataun purkauksen jälkeen. Valaisevien yöpilvien perimmäistä luonnetta ja syntytapaa ei tunneta tarkkaan sillä ne sijaitsevat ilmakehän osassa, jonka tutkiminen on hyvin hankalaa. On myös arveltu, että valaisevat yöpilvet liittyisivät jollakin tapaa ilmastonmuutokseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
AIM satellite mission (Arkistoitu – Internet Archive)
BBC News Article on satellite mission
Gary Thomas's page at U. Colorado
Noctilucent Cloud Observers' Homepage
Vanha kauppahalli

| Vanha kauppahalli Gamla Saluhallen ja Vanha kauppahalli |
| --- | --- |

Sijainti:  Kaartinkaupunki, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°09′58″N 24°57′10″E﻿ / ﻿60.1661°N 24.9528°E﻿ / 60.1661; 24.9528
Rakennustyyppi:  Kauppahalli
Suunnittelija:  Gustaf Nyström
Valmistumisvuosi:  1889
 fiVanha kauppahalli 
  
Kauppahallin sisätiloja heinäkuussa 2007.
Vanha kauppahalli on vuonna 1889 avattu helsinkiläinen kauppahalli, joka sijaitsee Etelärannassa lähellä Kauppatoria. Se on kaupungin kauppahalleista vanhin. Rakennuksen on suunnitellut Gustaf Nyström.
Nykyään halli on myös suosittu matkailunähtävyys.
Hallissa on yhteensä noin 25 eri kauppiasta ja kahvilaa, joiden tuotevalikoima koostuu enimmäkseen elintarvikkeista. Niiden joukossa on yksi Suomen pienimmistä Alkon myymälöistä.
Hallin talotekniikkaa remontoitiin vuosina 2012–2014, jolloin halli oli puolitoista vuotta suljettuna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vanha kauppahalli
Vanhan Kauppahallin virtuaalikierros
Helsingin kauppahallit
Hakaniemen kauppahalli
Hietalahden kauppahalli
Vanha kauppahalli
Vanamot

| Vanamot |
| --- | --- |
 Kukkiva kellokuusama (Linnaea amabilis).
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Linnaeaoideae
Suku::  Vanamot Linnaea  L. (1753)
Katso myös
   Vanamot Wikispeciesissä   Vanamot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanamot (Linnaea) on nykyisin kuusamakasveihin kuuluva kasvisuku. Se voidaan rajata joko suppeasti (s. stricto), jolloin siihen kuuluu ainoana lajina boreaalinen hentovartinen varpukasvi vanamo (Linnaea borealis) tai laajasti (s. lato), jolloin siihen kuuluu 20 lajia. Laajasti käsitettyyn vanamoiden sukuun yhdistetään kuusamakasvien alaheimon Linnaeoideae (aiemmin heimo vanamokasvit) kaikki suvut, myös abeliat (Abelia), Diabelia, Dipelta, kellokuusamat (Kolkwitzia) ja Vesalea. Kaikki vanamot ovat puuvartiskasveja ja niitä esiintyy maailman koko pohjoisella puoliskolla.
Suvun tieteellisen nimen Linnaea Carl von Linné on antanut itsensä mukaan.
Lajeja

kellokuusama (Linnaea amabilis tai Kolkwitzia amabilis)
vanamo (Linnaea borealis)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Vanamot – Linnaea
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vanamot (Linnaea)
Viktor Kilpinen

Viktor Kilpinen (25. helmikuuta 1865 Maaria – 2. huhtikuuta 1935 Jyväskylä) oli suomalainen Jyväskylässä vaikuttanut johtaja ja muinaisesineiden keräilijä.
Pitkän päivätyön liikealalla muun muassa Keski-Suomen Rautakaupan talousosaston johtajana tehnyt Kilpinen tunnettiin Jyväskylässä ja muuallakin Suomessa etenkin liikkeiden näyteikkunoiden koristelusuunnitelmistaan. Kilpinen oli jo vuonna 1900 osallistunut tällä alalla Pariisin maailmannäyttelyyn. Kilpinen kokosi matkoillaan kokoelmiinsa vanhoja rahoja, aseita sekä koriste-esineitä ja kansatieteellisiä esineitä. Hän keräsi merkittävän 5 000 esineen kokoelman ja lahjoitti sen vuonna 1932 Keski-Suomen museolle. Kilpinen oli myös taidemesenaatti, hän tuki taloudellisesti muun muassa kuvanveistäjä Oskar Raja-ahoa. Kilpinen asui 1920- ja 1930-luvuilla Jyväskylässä vuonna 1910 rakennetussa Halosen harmonitehtaan talossa, jossa hän säilytti myös esinekokoelmaansa.
Viktor Kilpinen kuoli sydänkohtaukseen huhtikuussa 1935 70-vuotiaana.
Viherukonkorento

| Viherukonkorento |
| --- | --- |
 Uros
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Sudenkorennot Odonata
Alalahko::  Aitosudenkorennot Anisoptera
Heimo::  Ukonkorennot Aeshnidae
Suku::  Aeshna
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Aeshna viridis  Eversmann, 1836 
Katso myös
   Viherukonkorento Wikispeciesissä   Viherukonkorento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Naaras
Viherukonkorento (Aeshna viridis) on Suomessa hyvin harvinainen ja paikoittainen, rauhoitettu sudenkorento.
Koko ja ulkonäkö

Viherukonkorennon ruumiin pituus on noin 65–75 mm. Koiras on kirkkaanvärinen ja eksoottinen ukonkorento. Silmät ovat kirkkaan siniset, keskiruumiin sivut kokonaan vihreät ja olkajuovat ovat leveät, kirkkaanvihreät. Musta takaruumis on suurten sinisten täplien kirjoma. Siivet ovat ruskeasävyiset.
Naaras on himmeämpi; silmät ovat kullankeltaiset, paksu takaruumis on vihreä. Keskiruumis on muuten vihreä, mutta siipien edessä on ruskeaa. Keskiruumiissa on vihreät, leveät olkajuovat. Laji muistuttaa suomalaisista korentolajeista eniten kirjoukonkorentoa, mutta tämän silmät eivät ole kirkkaansiniset ja keskiruumiin sivuilla on aina selviä mustia pystyraitoja.
Levinneisyys

Levinnyt laajalle Keski- ja Itä-Eurooppaan ja siitä Aasiaan. Esiintyy paikoittaisena, johtuen tiukoista elinpaikkavaatimuksista. Suomesta tunnetaan vain alun toistakymmentä esiintymää, suurin osa Hämeessä. Tunnetuin esiintymä lienee Parikkalan Siikalahdella.
Elinympäristö ja elintavat

Viherukonkorento elää vain vesistöissä, joissa kasvaa sahalehteä (Stratiotes aloides). Tämä kasvi viihtyy vain rehevillä, suhteellisen kirkasvetisillä järvillä joilla on kalkkipitoinen vesi. Tämän takia lajit ovat hyvin paikoittaisia. Viherukonkorentonaaras munii sahalehtituppaisiin, ja toukka elää sahalehtikasvustoissa. Sahalehti suojaa toukkia piikikkäänä kasvina kaloilta ja muilta korentojen toukilta. Lajin koko populaatio lentää tavallisesti iltahämärissä hankkimassa ravintoa.
Venäjänsaksalaiset

| Venäjänsaksalaiset> российские немцы Russlanddeutsche |
| --- | --- |
 Venäjänsaksalaisten osuus väestöstä vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan
Väkiluku:  394 138 (2010)
Asuinalueet:   Venäjä
Kielet:  venäjä, saksa
Uskonnot:  mennoniitat, luterilaisuus
Sukulaiskansat:  muut saksalaiset
Venäjänsaksalaiset (saks. Russlanddeutsche, ven. российские немцы, rossijskie nemtsy) on nimitys etnisille saksalaisille, jotka ovat syntyneet ja asuvat eri puolilla Venäjällä tai entisen Neuvostoliiton aluetta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 394 138.