stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elisabeth Koch
Ura

Koch aloitti 1920-luvulla työskentelyn puutarhaneuvojana Marttaliitossa ja puutarhaopettajana entisessä oppilaitoksessaan. Hänellä oli myös oma suunnittelutoimisto. Vuodesta 1924 aina 1950-luvulle hän toimi Helsingin kaupungin puutarhaneuvojana ja opasti kaupunki- ja palstaviljelijöitä käytännönläheisesti. Koch teki Helsingin kaupungille puutarhasuunnitelmat muun muassa Herttoniemen, Vallilan, Kumpulan ja Talin siirtolapuutarhoihin ja suunnitteli sodan jälkeen istutuksia ja pihoja, joista kansainvälistä huomiota ovat saaneet Puu-Käpylän työväenkortteli, Kallion Torkkelinmäki, Kone ja Silta -osakeyhtiön korttelipiha Vallilassa sekä Olympiakylän puutarha-alue.
Koch oli myös perustamassa vuonna 1946 puutarha- ja puistosuunnittelijoiden ammatillista yhdistystä, Suomen puutarha-arkkitehdit ry:tä, jonka nimeksi muutettiin vuonna 1979 Suomen maisema-arkkitehdit – Finlands Landskapsarkitekter.
Kochin opit ja julkaisut

Lähtökohtana Kochin suunnittelutyölle oli puutarhan tarkoituksenmukaisuus; luonnonmukainen ja kaunis puutarha ilahduttaisi kaikkina vuodenaikoina. Ihminen tarvitsi hänen mukaansa kukkia vastapainoksi myös synkkinä lama- ja sota-aikoina. Koch kirjoitti työnsä ohessa  käytännönläheisiä puutarhakirjoja, joiden välityksellä hänen suunnittelemansa mallipihat levisivät puutarhaharrastajien parissa ympäri Suomen.
Julkaisuja

Hemträdgården, Finlands svenska Marthaförbund, 1919
Kotipuutarhan perustamis- ja hoito-ohjeita, 1929
Oma puutarha, WSOY, 1942
Suomen siirtolapuutarhaliike, 1945
Min hemträdgård 1954 (suomenkielinen painos Oma puutarhani 1955)
Brunakärr Koloniträdgård 1918- 1968, E. Koch, 1968
Grevená

| Grevená Grevenán kunta Γρεβενά Δήμος Γρεβενών |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Grevená
 Koordinaatit: 40°05′N, 21°25′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Länsi-Makedonia
Alueyksikkö:  Grevená
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  1501
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 859,9 km²
Väkiluku (2011):  25 905
 – Kunnallis­yksikkö:  17 610
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  13 374
 – Kaupunki:  13 137
 – Väestötiheys:  13,93 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  511 00
Suuntanumero(t):  24620
Rekisterikilpi:  ΡΝ
 
 www.dimosgrevenon.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grevená (kreik. Γρεβενά) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Γρεβενών, Dímos Grevenón), joka sijaitsee Grevenán alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kaupunki on alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 1 859,9 neliökilometriä ja väkiluku 25 905. Varsinaisen Grevenán kaupungin väkiluku on 13 137 (vuonna 2011).
Nykyinen Grevenán kunta muodostui, kun Grevená, Ágios Kosmás, Avdélla, Dotsikó, Filippaíoi, Górgiani, Irakleótes, Mesoloúri, Perivóli, Samarína, Smíxi, Theódoros Ziákas ja Véntzio yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Δήμος Γρεβενών. Grevenán kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Länsi-Makedonian alue
| --- | --- |
Flórinan alueyksikkö:   Amýntaio  Flórina  Préspes 
Grevenán alueyksikkö:   Deskáti  Grevená 
Kastorián alueyksikkö:   Kastoriá  Nestório  Orestída 
Kozánin alueyksikkö:   Eordaía  Kozáni  Sérvia  Velventós  Vóio
Guillaume Connesson

Guillaume Connesson
Guillaume Connesson (s. 1970 Boulogne-Billancourt, Ranska) on säveltäjä.
Elämä ja ura

Connesson opiskeli Boulogne-Billancourtin aluekonservatoriossa ja Pariisin konservatoriossa. Hän sai ensipalkinnot kuoronjohdossa, musiikin historiassa, analyysissä, sähköakustiikassa ja orkestraatiossa. Hänen opettajiensa joukossa oli Marcel Landowski.. Vuonna 1997 hänestä tuli Aubervilliers–La Courneuven konservatorion orkestraation professori. Hänellä on ollut residenssit muiden muassa Orchestre de Pau Pays de Béarnissa (2010–2012), Alankomaiden filharmonikoissa (2016–2018), Lyonin kansallisorkesterin (2016–2018) ja Île-de-Francen kansallisorkesterissa (2019–2021).
Musiikki

Connessonin varhaisia teoksia leimasi avoimuus taidemusiikin ulkopuolisille vaikutteille, kuten popmusiikille, mikä näkyy muiden muassa teoksissa Disco-Toccata (1994), Double Quatuor (1994), Night Club (1996) ja Techno-Parade (2002). Muihin vaikutteisiin on kuulunut laajalle ulotettu tanssillisuus, joka on merkittävässä asemassa esimerkiksi teoksessa Sextuor (1999). Connessonin sävelkieli on uustonaalinen, ja hän on omaksunut barokkimusiikista tutun pulssin jatkuvuuden.
Connesson sävelsi vuonna 1998 uuden musiikin F. W. Murnaun samannimiseen lyhytelokuvaan, Auringonnousuun. Hänen orkesterituotantoonsa kuuluvat myös teokset Enluminures (1999), Triptyque symphonique (1997–2007) ja Une lueur dans l'âge sombre (2005). Vokaalimusiikkia edustavat teokset Liturgies de l'ombre, Le Livre de l'amour ja Medea. Kantaatti Athanor (2003) on sävelletty sooloäänelle, kuorolle ja orkesterille.
Suurin osa Connessonin teoksista on sävelletty tilauksiin; esimerkiksi teoksen Pour sortit au jour (2013) tilasi Chicagon sinfoniaorkesteri sekä teoksen Les trois cités de Lovecraft yhdessä Alankomaiden filharmonikot ja Lyonin kansallisorkesteri. Muita Connessonin teosten tilaajia ovat olleet Concertgebouw-orkesteri ja Philadelphian orkesteri sekä esittäjiä Brysselin filharmonikot, Yhdysvaltain kansallisorkesteri, Cincinnatin sinfoniaorkesteri ja BBC:n sinfoniaorkesteri.
Connesson sai Victoires de la musique -palkinnot vuosina 2015 ja 2019 sekä Sacemin suurpalkinnon vuonna 2012. Hänen teostensa levytykset ovat tuoneet hänelle myös Classica-lehden Chocin, Diapason d’Or de l’annéen. Hänen orkesteriteoksensa Supernova (1997) toi hänelle vuonna 1998 Cardin-palkinnon, ja vuonna 1999 hän sai Nadia ja Lili Boulangerin palkinnon. Hänen musiikkiaan on levytetty Deutsche Grammophonille.
Aiheesta muualla

Gérard Billaudot Éditeur: Guillaume Connesson (englanniksi)
Emmet Reid Blake

Emmet Reid Blake (29. marraskuuta 1908 Abbeville, Etelä-Carolina – 10. tammikuuta 1997 Chicago) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Valmistuttuaan presbyteerisestä collegesta 1928 Blake rullaluisteli 900 mailia Greenwoodista Pittsburghiin, missä hän ryhtyi opiskelemaan osa-aikaisesti Pittsburghin yliopistossa, josta hän valmistui 1933. Täällä ollessaan hän pääsi osallistumaan Brasiliaan ja Venezuelaan suuntautuneelle, National Geographicin kustantamalle lintujen tutkimusretkelle. Vuonna 1931 Blake aloitti työskentelyn Field Museum of Natural History of Chicagossa johtamalla metsästys- ja keräilyretken Venezuelaan. 1935 hän sai museosta assistentin viran ja työskenteli siellä yli 60 vuotta. Hän johti lukuisia mittavia tutkimusretkiä Keski- ja Etelä-Amerikkaan, ja julkaisi suuren määrän artikkeleita ja kirjoja.
Blake nimesi linnuista oranssiotsamuuran (Formicarius rufifrons) 1957.
Teoksia

Birds of Mexico, a guide for field identification. University of Chicago, 1954.
Manual of Neotropical Birds: Spheniscidae (Penguins) to Laridae (Gulls & Allies), Vol. 1. University of Chicago Press, Chicago, 1977.
Elite Residence

| Elite Residence> Tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Dubai, Yhdistyneet arabiemiraatit
Rakennettu:  2007–2012
Käyttötarkoitus:  asuinrakennus
Tila:  valmis
Tekniset tiedot
Kerroksia:  87
Korkeus
Antenni:  381 m
Kattokorkeus:  380,5 m
Ylin kerros:  314,5 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elite Residence (arab. إيليت ريزيدنس‎, ’Īlīt Rīzīdans) on Dubaissa Yhdistyneissä arabiemiraateissa sijaitseva 381 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on Arabiemiraattien kuudenneksi korkein rakennus. Tornin rakentaminen aloitettiin vuonna 2007, ja se valmistui 2012. Rakennuksessa on 87 kerrosta.
Elite Residencen käyttötarkoitus on asuinrakennus. Sen hissit on toimittanut suomalainen Kone, ja rakennus on valmistettu täysin betonista.
Emmett Till

Tillin äiti katsomassa hänen ruu­mis­taan yhdessä sul­ha­sensa Gene Mobleyn kans­sa ruu­mis­huo­neella ennen hänen hau­ta­jai­si­aan. Time-lehti nimesi tämän valo­kuvan vuonna 2016 kaik­kien aiko­jen 100 vai­ku­tus­val­tai­sim­man valo­kuvan jouk­koon.
Emmett Louis Till (25. heinäkuuta 1941 Chicago, Illinois – 28. elokuuta 1955 Money, Mississippi) oli Yhdysvalloissa 14-vuotiaana lynkattu afroamerikkalainen poika, jonka tuomiotta jätetystä murhasta tuli yksi Pohjois-Amerikan mustan väestönosan kansalaisoikeusliikkeen tärkeimmistä alkusysäyksistä 1950-luvun puolivälissä.
Chicagolaispoika Emmett Till vietti kesälomaansa 1955 sukulaistensa luona Mississippin osavaltion Tallahatchien piirikunnassa. 21-vuotias valkoinen kaupanhoitaja Carolyn Bryant alkoi syyttää poikaa seksuaalisesta ahdistelusta, muun muassa viheltämisestä hänelle flirttailevasti ja käymisestä häneen käsiksi. Muutamaa päivää myöhemmin Bryantin aviomies ja miehen velipuoli kaappasivat pojan ja lynkkasivat hänet. Ruumis löydettiin kolme päivää myöhemmin Tallahatchie-joesta lähes tunnistamattomaksi ruhjottuna. Syyskuussa 1955 valkoihoisista koostunut valamiehistö vapautti lynkkaajat syytteistä. Carolyn Bryant myönsi myöhemmin liioitelleensa tapausta, ja hänen miehensä ja lankonsa tunnustivat rikoksen ja myivät tarinansa Look-aikakauslehdelle.
Emmett Tillin murhaa on käsitelty monessa kulttuuriteoksessa, ja Tillin mukaan on nimetty monia paikkoja. James Baldwin kirjoitti tapauksen pohjalta näytelmän Blues for Mister Charlie, joka sai Euroopan-kantaesityksensä helsinkiläisen Kansanteatteri-Työväenteatterin esityksenä Laulu valkoiselle herralle tammikuussa 1965. Muita tapauksen innoittamia teoksia ovat Toni Morrisonin näytelmä Dreaming Emmett, Bob Dylanin laulu ”The Death of Emmett Till” ja Emmylou Harrisin laulu ”My Name Is Emmett Till”. Runoja aiheesta ovat julkaisseet ainakin Langston Hughes, Gwendolyn Brooks ja Audre Lorde.
Vuonna 2008 tuli Yhdysvalloissa voimaan laki nimeltä Emmett Till Unsolved Civil Rights Crime Act, joka mahdollistaa puutteellisesti selvitettyjen kansalaisoikeusrikosten ottamisen uudelleen tutkittaviksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emmett Till Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Emmett Till
Käännös suomeksi
Eliteschule des Fußballs

Eliteschule des Fußballs on Saksan jalkapalloliiton antama tunnustus, joka myönnetään koulun, liiton ja seurajalkapallon yhteistyössä onnistuneille seuroille ja kouluille. Ensimmäisen kerran tunnustus myönnettiin vuonna 2006 Cottbusissa.
Arvonimen kriteerit koostuvat kahdeksastatoista kriteeristä, jotka täyttämällä koulu saa arvonimen.
Guillaume Faye

Guillaume Faye
Guillaume Faye (7. marraskuuta 1949 Angoulême – 6. maaliskuuta 2019) oli ranskalainen äärioikeistolainen kirjailija, joka edusti identitaarista liikettä. Alun perin hän nousi Ranskassa julkisuuteen Nouvelle Droite -liikkeen johtaja Alain de Benoistin yhteistyökumppanina. Sittemmin hänet tunnettiin tämän lähestymistapojen kriitikkona.
Faye opiskeli Institut d’études politiques de Parisissa. Metapoliittisen vaikuttamisen lisäksi hän toimi radiopersoonana ja pornonäyttelijänä.
Faye oli voimakas väestönvaihtoteorian edistäjä. Hän hahmotti maailman etnisten ryhmien ja sivilisaatioiden selviytymis- ja valtataisteluna. Hänen mukaansa eurooppalaista kulttuuria ja identiteettiä uhkasi tuhoutuminen, koska hänen mielestään eliitti oli sallinut Euroopan kolonisaation erityisesti muslimien taholta.
Ajatukset ja vaikutus

Kirjastaan Pourquoi nous combattons, manifeste de la résistance européenne (2001) alkaneessa sarjassa Faye kritisoi Alain de Benoistin ajatuksia. Fayen mukaan Nouvelle Droite -liike edusti haitallista metapoliittista strategiaa, jolla liike yritti pienten lehtien ja ajatuspajojen kautta saada ajatuksensa vähitellen edustetuiksi vallanpitäjien parissa. Faye näki virheenä myös sen, että Nouvelle Droite oli kehystänyt Ranskaan kohdistuvaksi keskeiseksi uhaksi Yhdysvaltain kulttuurisen vaikutuksen. Faye piti islamia eksistentiaalisena uhkana. Kirjassaan L'Archéofuturisme Faye kuvaili metapolitiikkaa käytännön politiikkaa täydentävänä, ei kuitenkaan poliittisen toiminnan korvaajana. Hän piti valitettavana sitä, ettei Nouvelle Droite ollut luonut yhteyttä Jean-Marie Le Penin Kansalliseen rintamaan.
Faye ei pitänyt islamia ensisijaisesti uskontona vaan biologisena ja sosiaalisena rotuna, joka haastoi eurooppalaisten valta-aseman. Hän kuvaili itseään rasistiksi ja kannatti järjestäytyneen eturintaman muodostamista kokemaansa kehitystä vastaan. Fayen mukaan oli jatkuvasti meneillään matalan intensiteetin rotusota; hänen mukaansa ranskalaisten rotuajattelijoiden tulisi aloittaa sota omilla ehdoillaan tulevien vuosikymmenten aikana, sillä muuten hänen mukaansa olisi liian myöhäistä, minkä hän uskoi johtavan "muslimien voittoon". Kirjassaan Guerre civile raciale (2019) Faye arvosteli voimakkaasti konservatiivista katolista ajattelija Pierre Manentia, jonka mukaan muslimeja ei tulisi pyrkiä assimiloimaan. Manentin mukaan islamilainen elämäntapa tulisi sen sijaan hyväksyä pysyvänä osana Ranskan monikulttuurista ja postsekulaaria yhteiskuntaa. Faye vastasi tähän toteamalla, että jos Ranska on liian heikko assimiloidakseen muslimimaahanmuuttajia, se on myös liian heikko neuvotellakseen näiden kanssa. Faye korosti median ja mediahuomion merkitystä vaikuttamisen kannalta.
Fayen rasismi pohjautui paneurooppalaiseen valkoiseen identiteettiin. Hän näki islamilaisen terrorismin osana samaa ilmiötä kuin esimerkiksi varkaudet, mikäli ne olivat muslimien tekemiä. Hänen näkökulmastaan molemmat edustivat valkoisiin kohdistuvaa rodullista aggressiota.
Laajempi vaikutus

Unite the Right Rallyn jälkeen Thomas Chatterton Williams ja muut yhdysvaltalaiset kommentaattorit arvioivat Fayen vaikuttaneen vahvasti valkoisen ylivallan kannattajiin Yhdysvalloissa. Chatterton Williamsin mukaan Unite the Right Rallyn osallistujien retoriikka oli Ranskan äärioikeistopiireistä omaksuttua.
Monet äärioikeistovaikuttajat viittasivat Fayeen ylistävillä ilmauksilla, joihin kuuluivat "todellisen oikeiston kärkiälykkö" ja "visionääri". Häntä ovat arvostaneet muiden muassa Jean-Marie Le Pen, Dan Roodt, Daniel Friberg, Greg Johnson, Jared Taylor, Martin Lichtmesz, Richard B. Spencer, Martin Sellner ja Alankomaiden Erkenbrand-liike. Ruotsalainen Marcus Follin viittasi usein Fayen kirjoituksiin innoituksensa lähteinä.
Elitismi

Muodot
Rasismi
Rasismi Suomessa
Rotusyrjintä
Afrofobia
Seksismi
Ikäsyrjintä (lapset, teinit)
Uskonnollinen syrjintä
Koulukiusaaminen
Työsyrjintä
Elitismi
Homofobia
Ksenofobia
Luokkasyrjintä
Miesviha
Naisviha
Nepotismi
Oikofobia
Sanismi
Transfobia
Vammaisten syrjintä
Audismi
Ableismi
Riisto
Uskontoryhmiä kohtaan
Muslimit
Juutalaiset
Kristityt
Uskonnottomat
Ilmeneminen
Apartheid
Etninen puhdistus
Holokausti
Kansanmurha
Lynkkaus
Orjuus
Vaino
Kiihotus
Valkoinen ylivalta
Rikos ihmisyyttä vastaan
Musta ylivalta
Pakkosiirto
Vihapuhe
Viharikos
Aiheeseen liittyvää
Ennakkoluulo
Moniarvoisuus
Monikulttuurisuus
Positiivinen syrjintä
Suvaitsevaisuus
Yhdenvertaisuus
Tasa-arvo
Poliittinen korrektius
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa
Elitismi tarkoittaa eliitin sosiaalista tai poliittista valta-asemaa, tai sitä kannattavaa näkemystä.
Elitismin mukaan eliittien muodostuminen on toivottavaa ja nykyisten eliittien asemaa sekä erioikeuksia on järkevää suojella. Esimerkiksi Platon oli sitä mieltä, että hallitseminen on niiden työtä, jotka ovat kaikkein viisaimpia, mutta koska ihmiset harvoin tunnistavat ne, jotka ovat heitä itseään viisaampia, demokratia ei yleensä johda viisaimpien valtaan.
Emanuel Leutze

| Emanuel Leutze |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1816 Schwäbisch Gmünd, Württemberg, Saksan liitto
Kuollut: 18. heinäkuuta 1868 (52 vuotta) Washington DC, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Saksa Yhdysvallat
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  Historiamaalaus
Kuuluisimpia töitä:  Washington ylittää Delawarejoen (1851)
 Nimikirjoitus
Emanuel Gottlieb Leutze (24. toukokuuta 1816 Schwäbisch Gmünd, Württemberg – 18. heinäkuuta 1868 Washington, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänen kuuluisin työnsä on historiamaalaus Washington ylittää Delawarejoen.
Leutzen perhe muutti Saksan Württembergistä Yhdysvaltojen Philadelphiaan vuonna 1825 hänen ollessaan vielä lapsi, koska hänen käsityöläisisänsä oli ollut mukana tasavaltalaisessa vallankumoustoiminnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1831 Leutze ryhtyi maalaamaan elättääksen perheensä. Saatuaan rahaa amerikkalaisilta tukijoiltaan hän palasi vuonna 1841 Saksaan opiskellakseen Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän asui tämän jälkeen Saksassa lähes 20 vuotta, mutta uhrasi pääosan ajastaan sarjalle Yhdysvaltain historiaan liittyneitä maalauksia. Nämä työt ovat aiheiltaan sentimentaalisia ja perustuvat erilaisille tarinoille. Ne noudattelevat Düsseldorfin koulukunnan tyyliä huolellisine yksityiskohtineen ja täyteläisine väreineen.
Leutzen tavoitteena oli pikemminkin maalausten vaikuttava poliittinen sanoma kuin niiden täydellinen historiallinen autenttisuus. Tunnetuimman työnsä Washington ylittää Delawarejoen hän maalasi tarkoituksenaan innostaa saksalaisia jatkamaan vapaustaisteluaan vuoden 1848 epäonnistuneiden vallankumousten jälkeen. Maalauksesta tuli kuitenkin nimenomaan amerikkalaisen patriotismin symboli ja yksi tunnetuimmista Yhdysvaltain historiaa esittävistä kuvista. Maalauksen ensimmäinen versio valmistui vuosina 1849–1850 ja päätyi Bremenin taidehalliin. Vuosina 1850–1851 valmistuneen toisen version Leutze lähetti Yhdysvaltoihin, jossa yksityinen keräilijä osti sen. Ensimmäinen kappale tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa, jälkimmäinen on yhä jäljellä.
Leutze muutti vuonna 1859 uudelleen Yhdysvaltoihin. Seuraavana vuonna hän sai Yhdysvaltain kongressilta toimeksiannon koristella Washingtonin kongressitalon porraskäytävä. Tuloksena syntyi suuri lännen valloitusta kuvaava seinämaalaus Westward the Course of Empire Takes Its Way (tunnettu myös nimellä Westward Ho). Tämä vuonna 1860 valmistunut maalaus jäi Leutzen viimeiseksi merkittäväksi työksi. Hän kuoli Washingtonissa kahdeksan vuotta myöhemmin 52-vuotiaana, ilmeisesti sydänkohtaukseen.
Töitä

Washington ylittää Delawarejoen (1851).
Kolumbus kuningattaren edessä (1843).
Westward the Course of Empire Takes Its Way (1861).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emanuel Leutze Wikimedia Commonsissa
Lakiakangas

Lakiakangas voi viitata seuraaviin asiohin:
Lakiakangas, metsäalue Haminassa
Lakiakangas, mahdollinen muinaisjäännös Haminassa
Lakiakangas, metsäalue Isojoella
Lakiakangas 1 ja 2, tuulivoimapuisto Isojoella ja Kristiinankaupungissa
Lakiakangas 3, tuulivoimapuisto Isojoella ja Kristiinankaupungissa
Lakiakangas, metsäalue Kankaanpäässä
Lakiakangas, metsäalue Kotkassa
Lakiakangas, metsäalue Kouvolassa
Lakiakangas, kohouma Kouvolassa
Lakiakangas, metsäalue Kuortaneella
Lakiakangas, kaksi metsäaluetta Luumäellä
Lakiakangas, metsäalue Ruokolahdella
Kurt Nyman

Kurt Wilhelm Nyman (s. 7. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija. Hänen seuransa oli Nyländska Jaktklubben.
Nyman, lempinimeltään Kucke, osallistui Münchenin olympialaisiin 1972. Venekunta, johon kuului Nyman, Göran Schauman ja Antero Sotamaa, sijoittui Louhi-luokassa kahdeksanneksi.
Suomen-mestaruuskilpailuissa Nyman oli Louhi-luokassa White Lady -nimisellä veneellä mestari vuosina 1970 ja 1972 ja hopealla vuosina 1969 ja 1971 sekä hopealla vuonna 1968 veneellä nimeltään Sha-La-La.
Nymanin isä oli urheiluvaikuttaja Nils-Erik Nyman.
Kultajäkälät

| Kultajäkälät |
| --- | --- |
 Pihlajankultajäkälä (Caloplaca cerina)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Keltajäkälät Teloschistales
Heimo::  Teloschistaceae
Suku::  Kultajäkälät Caloplaca  Th. Fr., 1860
Katso myös
   Kultajäkälät Wikispeciesissä   Kultajäkälät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultajäkälät (Caloplaca) on jäkäläsuku. Useilla sen lajeilla on värikäs kotelomalja. Monien lajien sekovarsi on keltainen tai oranssi, ja ne ovat yleisiä kalkkipitoisilla tai rannikon kivillä. Rupimainen tai suomumainen sekovarsi erottaa suvun jäkälät keltajäkälistä ja Teloschistes-jäkälistä, joiden itiöt ovat samanlaisia.
Lajeja

Sinikultajäkälä (Caloplaca ahtii)
Mustakultajäkälä (Caloplaca aractina)
Kirjokultajäkälä (Caloplaca atrocyanescens)
Kaunokultajäkälä (Caloplaca atroflava)
Pajunkultajäkälä (Caloplaca borealis)
Lahokultajäkälä (Caloplaca caesiorufella)
Pihlajankultajäkälä (Caloplaca cerina)
Lyijykultajäkälä (Caloplaca chlorina)
Caloplaca diphyes
Kehräkultajäkälä (Caloplaca diphyodes)
Ritarikultajäkälä (Caloplaca exsecuta)
Rusokultajäkälä (Caloplaca fuscorufa)
Caloplaca grimmiae
Ryynikultajäkälä (Caloplaca isidiigera)
Kapeahuulikultajäkälä (Caloplaca leptocheila)
Aitakultajäkälä (Caloplaca leucospilodes)
Jalokultajäkälä (Caloplaca lucifuga)
Lumikultajäkälä (Caloplaca nivalis)
Etelänkultajäkälä (Caloplaca obscurella)
Suomenkultajäkälä (Caloplaca pleiophora)
Caloplaca soralifera
Päällyskultajäkälä (Caloplaca stillicidiorum)
Katajankultajäkälä (Caloplaca subathallina)
Caloplaca tornoënsis
Caloplaca tromsoeënsis
Turunkultajäkälä (Caloplaca turkuensis)
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kultajäkälät (Caloplaca)
UniProt: Taxonomy - Caloplaca (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Caloplaca (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Caloplaca (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Caloplaca (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hakaniemenrannan virastotalo

| Hakaniemenrannan virastotalo |
| --- | --- |
 Virastotalo alkuperäisasussaan vuonna 2005, kuvattuna Kruununhaasta Siltavuorensalmen yli.
Osoite:  Hakaniemenkatu 2–4 / Hakaniemenranta 6, 00530 Helsinki
Sijainti:  Hakaniemenranta, Helsinki
Rakennustyyppi:  toimistorakennus
Valmistumisvuosi:  1975
Suunnittelija:  Kaj Salenius (1975) Antti-Matti Siikala (2008)
Rakennuttaja:  Rakennushallitus
Urakoitsija:  Palkki Oy
Omistaja:  Suomen valtio Senaatti-kiinteistöt
Tyylisuunta:  brutalismi
Julkisivumateriaali:  betoni (1975) valkea rakennuslevy, kuvioitu lasi (2008)
Kerrosala:  22 500 m2 
Tilavuus:  73 000 m3 
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hakaniemenrannan virastotalo (tai Opetushallituksen talo) on Helsingin Hakaniemenrantaan vuoden 1975 lopulla valmistunut suuri toimistorakennus, jossa ovat toimineet monet Suomen valtion virastot, pisimpään Opetushallitus. Brutalismia edustanut betonirakennus monotonisine julkisivuineen äänestettiin alkuperäisasussaan usein Helsingin rumimmaksi taloksi. Vuosina 2007–2008 rakennus kunnostettiin ja se sai muun muassa täysin uudennäköiset julkisivut.