stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Linkebeek
Kuuluisia asukkaita

Herman Teirlinck (1879–1967), kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linkebeek Wikimedia Commonsissa
Kunnan virallinen kotisivu (hollanniksi) (ranskaksi)
Flanderin Brabantin provinssin kunnat
August Lundelin

August Lundelin
August Fredrik Lundelin (17. elokuuta 1871 Tampere – 1950) oli suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Tampereen verkatehtaan toimitusjohtajana. Hän aloitti uransa yrityksen juoksupoikana.
August Lundelinin vanhemmat olivat työmies Fredrik Lundelin ja Eeva Frisk. Lundelinin isä oli työssä vanuttajana Tampereen verkatehtaalla. Hän kävi kansakoulun ja tuli sitten 10-vuotiaana vuonna 1881 Tampereen verkatehtaan palvelukseen juoksupojaksi. Lundelin opiskeli sittemmin kaupallisia aineita ja kieliä iltakoulussa ja kartutti tietojaan itseopiskelulla.
Lundelin pääsi iän ja kokemuksen karttuessa juoksupojasta aluksi tilausten lähettäjäksi ja varastonhoitajaksi sekä sen jälkeen kirjanpitäjäksi ja kirjeenvaihtajaksi. Hän oli kassanhoitajana ja konttoripäällikkönä 1897–1904 ja sen jälkeen isännöitsijänä ja johtokunnan jäsenenä 1904–1918 sen jälkeen kun isännöitsijänä aiemmin toiminut Erik Nilsson yllättäen erosi. Viimeksi Lundelin toimi vielä eläkkeelle jäätyään yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1919–1938. Lundelin oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä. Lundelin harrasti musiikkia ja hän kuului Tampereen amatööriorkesterin perustajiin ja toimihenkilöihin. Hän omisti maatilan ensin Lempäälässä ja sittemmin hän omisti Mustoon tilan Kangasalan Suinulan kylässä.
August Lundelin oli naimisissa vuodesta 1900 Martta Bauerin kanssa, jonka isä oli Tampereella hotellin omistanut Nikolai Bauer.
Atlas linguarum Fennicarum – Itämerensuomalainen kielikartasto

| Atlas linguarum Fennicarum – Itämerensuomalainen kielikartasto |
| --- | --- |
Kirjailija:  Tuomo Tuomi (päätoimittaja)
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Kotimaisten kielten tutkimuskeskus
Julkaistu:  2004, 2007, 2010
Sivumäärä:  464, 540, 486
ISBN:  951-746-327-8, 978-951-746-727-8, 978-952-222-234-3
Sarja: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 800 &   Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 118
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Atlas linguarum Fennicarum – Itämerensuomalainen kielikartasto on kielitieteellinen kolmessa osassa julkaistu kartasto, joka kuvaa itämerensuomalaisten kielten areaalisia suhteita ja vanhan itämerensuomalaisen kieliyhteyden jakautumista nykyisiksi tytärkieliksi. Sarjan on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja Kotimaisten kielten tutkimuskeskus vuosina 2004, 2007 ja 2010.
Atlas Linguarum Fennicarum on syntynyt suomalais-virolais-karjalaisena yhteistyöhankkeena. Toimittamisesta ovat vastanneet Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, Eesti Keele Instituut ja Venäjän Tiedeakatemian Karjalan tiedekeskuksen Kielen, kirjallisuuden ja historian instituutti.
Sisältö

Itämerensuomalainen kielikartasto keskittyy pääasiassa sanastoilmiöihin, ja sen tavoitteena on kuvata itämerensuomalaisten kielten keskinäisiä suhteita sekä kontakteja naapurikieliin. Kartastossa kuvataan, miten kielenilmiöiden levikit kuvastavat itämerensuomalaisten kielten jakautumista nykyisiksi kieliksi. Sanasto liittyy kiinteästi myös kielenulkoisiin kulttuuri-ilmiöihin, joten kartasto palvelee myös kulttuurimaantiedettä.
Kartoissa kuvattavat tiedot on kerätty 317 kysymystä sisältävän kyselysarjan perusteella. Aihepiirit kattavat koko alkukantaisen inhimillisen elämänpiirin. Kysymyksistä valtaosa on onomasiologisia, eli ne kartoittavat tietyn käsitteen nimityksiä, kuten ilmasuuntien tai viikonpäivien nimityksiä. Teossarjassa kartoitetaan osittain myös alkuperältään saman sanan alueittain vaihtelevia muotoja ja merkityksiä.
Teossarjassa käsitellään seuraavien aihepiirien sanastoa: asuminen, eläminen, rakennukset, maanviljely ja karjanhoito, kalastus ja metsästys, käsityötekniikka ja ruokatalous, ihmisen anatomia ja fysiologia sekä henkiset toiminnot ja ominaisuudet, sukulaistermit, eläin- ja kasvikunta, kulkuvälineet ja liikkuminen, ilmansuunnat sekä paikallisuus- ja maastotermit, ajanilmaukset sekä pronominit, konjunktiot ja partikkelit.
Kartasto sisältää monentyyppisiä karttoja, ja kaikkiin karttoihin liittyy yksityiskohtainen kommenttiosuus, joka selittää kartoissa kuvattavia ilmiöitä ja niiden vaihtelua. Usein kartoituksen tulos on jaettu useaksi kartaksi. Esimerkiksi mahla-sana kuvataan kolmessa kartassa, joista kaksi ensimmäistä esittelee sanan eri äänneasut ja kolmas äänneasujen eri merkitysryhmät, kuten ’lehtipuiden rungossa virtaavan nesteen’ lisäksi mahla voi tarkoittaa itämerensuomalaisissa kielissä ’nilaa’, ’verta’ tai ’räkää’.
Sarjan ensimmäisessä osassa esitellään sanojen levikkiä 213 kolmivärisellä kartalla, joita kommentoidaan myös sanallisesti. Kartastossa on laajahko teoreettinen johdanto ja tuoreimpien tutkimustulosten valottama katsaus itämerensuomalaisia kieliä puhuvien kansojen väestönkehitykseen. Toisessa osassa käsitellään muun muassa seuraavien aihepiirien sanastoa: ihmisen anatomia ja fysiologia, henkiset toiminnot ja ominaisuudet, sukulaisuustermit, eläin- ja kasvikunta sekä värien nimitykset. Sanojen levikkejä esitellään yli 250 kartalla. Vimeisessä osassa käsitellään muun muassa maanviljelystä, karjanhoitoa, kalastusta, metsästystä, käsityötekniikkaa, ruokataloutta, kulkuvälineitä, liikkumista. Sanojen levikkejä esitellään yli 200 kartalla.
Sisältö > Kartaston karttojen päätyypit

1) Onomasiologiset eli leksikaaliset kartat kuvaavat eri kielten tunteman yhteisen käsitteen nimityksiä. Onomasiologinen karttatyyppi on kartastossa selvästi yleisin.
2) Formatiivikartat kuvaavat kielenilmiön, erityisesti sanan muodon levikkiä. Formatiivilla tarkoitetaan sanan äänteellisen hahmon yleistystä, esimerkiksi lämmin-formatiivi on yleistys sanoista lämmi(n), lämmyn, lämi, lämmi ja niin edelleen. Formatiivit on pääsääntöisesti kirjoitettu versaalikirjaimin. Pelkän formatiivin levikin lisäksi kartastossa kuvataan myös formatiivin kattamien sanojen äänne- ja muotopiirteiden levikkejä ja semantiikkaa. Usein karttoihin on yhdistetty kahden tai useamman formatiivin tiedot.
3) Semanttiset kartat havainnollistavat sanan eri merkitysten levikkiä, esimerkiksi formatiivilla hako (suomen hako, viron haga) on seuraavia merkityksiä: ’havupuun lehvä’, ’maatunut tai veteen kaatunut puu’, ’oksa’, ’neulanen’. Jos kyseessä on semanttinen kartta, se on usein kerrottu kartan otsikkotiedoissa.
4) Motiivi- eli miellekartat kuvaavat käsitteen taustalla olevaa yhteistä motiivia. Kartastossa selvennetään, miten esimerkiksi perunan nimitys voi perustua päärynän, omenan, nauriin tai munan nimitykseen. Jos kyseessä on motiivikartta, tämä on usein kerrottu kartan otsikkotiedoissa. Edellä kuvattujen karttatyyppien lisäksi painetun kartaston johdannossa mainitaan frekvenssi- eli tilastokartat sekä ideaalityyppi- eli rekonstruktiokartat, mutta näitä karttatyyppejä ei juuri kartastossa ole.
Kartasto kuvaa 1900-luvun alun kielimuotoja. Tiedot on kerätty 259 perushavaintopisteestä eli kartoituspisteestä, jotka jakautuvat kielittäin seuraavasti: suomi 185, karjala 29, vepsä 7, inkeroinen 3, vatja 3, viro 30 ja liivi 3. Tietoja on hankittu sekä arkistoista että kenttätutkimuksella aineistoa keräten. Suomen ja viron tiedot perustuvat yksinomaan arkistojen kokoelmiin, ja karjalan ja vepsän tiedot ovat lähes kokonaan kenttäkeruun tulosta.
Kartasto on muokattu tietokantamuotoiseksi aineistoksi Kotimaisten kielten keskuksessa Avoin data ja paikkatieto -hankkeessa ja sen jatkohankkeissa vuosina 2013 ja 2014.
Sähköinen kartasto noudattaa painetun kartaston hierarkiaa ja kuvaustapaa, mistä aiheutuu muun muassa tietojen toisteisuutta. Käytännössä tämä näkyy esimerkiksi kartoissa, jotka kuvaavat ’muikun’ (Coregonus albula) nimityksiä. Ensimmäisessä kartassa esitetään eri nimitysten levikit formatiivitasolla (muikku, rääpys, maiva, silli) ja seuraavissa kartoissa kuvataan muikun ja rääpyksen eri muotojen levikit, jolloin muikku-levikki on sama kuin muikku- ja muje-muotojen yhteislevikki ja rääpys-levikki on sama kuin rääpys, rääppö/rääpöi, rääbis, rääpus ja rääpyskä -muotojen yhteislevikki.
Les Palmes de monsieur Schutz

| Les Palmes de monsieur Schutz |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Claude Pinoteau
Käsikirjoittaja:   Claude Pinoteau  Jean-Noël Fenwick  Richard Dembo 
Perustuu:  Jean-Noël Fenwickin näytelmään Les Palmes de monsieur Schutz (1989)
Tuottaja:  Emmanuel Schlumberger
Säveltäjä:  Vladimir Cosma
Kuvaaja:  Pierre Lhomme
Leikkaaja:  Marie-Josèphe Yoyotte
Lavastaja:  Georges Glon
Pääosat:   Isabelle Huppert  Charles Berling  Philippe Noiret 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   France 2 Cinéma  French Productions  L Films  StudioCanal  Sofineurope 
Ensi-ilta:   1997-4-99. huhtikuuta 1997 (Ranska)  
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Les Palmes de monsieur Schutz (kirjoitusasuna myös Les Palmes de M. Schutz) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut Claude Pinoteaun ohjaama ranskalainen elämäkerrallinen draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert, Charles Berling ja Philippe Noiret. Elokuva perustuu Jean-Noël Fenwickin samannimiseen palkittuun näytelmään Les Palmes de monsieur Schutz (1989), jonka pohjalta Fenwick, Claude Pinoteau ja Richard Dembo sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Emmanuel Schlumberger.
Nobelin fysiikanpalkinnoilla palkitut fyysikot Pierre-Gilles de Gennes ja Georges Charpak esiintyvät elokuvassa cameorooleissa.
Juoni

Les Palmes de monsieur Schutz sijoittuu 1800-luvun loppuun ja 1900-luvun alkuun ja kertoo tutkijoiden, Marie (Isabelle Huppert) ja Pierre Curien (Charles Berling), elämistä, urista ja löydöistä radioaktiivisuuden saralla.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Marie Curie   |
|  Charles Berling  | … |  Pierre Curie   |
|  Philippe Noiret  | … |  professori Rodolphe Schutz   |
|  Christian Charmetant  | … |  Gustave Bémont   |
|  Philippe Morier-Genoud  | … |  herra de Clausat   |
|  Marie-Laure Descoureaux  | … |  Georgette Robert   |
|  Julien Cafaro  | … |  Arsène   |
|  David Gibson  | … |  professori Binet   |
|  Jacques Mignot  | … |  professori Henri Becquerel   |
|  Antoine Nouel  | … |  Paul Claudel   |
|  Jean-Noël Fenwick  | … |  Raseur   |
|  Corinne Marchand  | … |  rouva Schulz   |
Tuotanto

Les Palmes de monsieur Schutzin kuvaukset alkoivat 16. syyskuuta 1996 ja päättyivät marraskuussa 1996. Elokuva kuvattiin Pariisissa 5 980 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat France 2 Cinéma, French Productions, L Films, StudioCanal ja Sofineurope.
Julkaisu

Les Palmes de monsieur Schutz sai ensi-iltansa Ranskassa 9. huhtikuuta 1997 ja oli AMLF:n teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 303 345 katsojaa.
Aiheesta muualla

Les Palmes de monsieur Schutz Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Les Palmes de monsieur Schutz AllMoviessa. (englanniksi)
Les Palmes de monsieur Schutz AlloCinéssä (ranskaksi)
Les Palmes de monsieur Schutz UniFrancessa (ranskaksi)
Lepilemur sahamalaza

| Lepilemur sahamalaza |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Kärppämakit Lepilemuridae
Suku::  Lepilemur
Laji::  sahamalaza
Kaksiosainen nimi
 Lepilemur sahamalaza  (Andriaholinirina et al, 2017) 
 Levinneisyyskartta
Katso myös
   Lepilemur sahamalaza Wikispeciesissä   Lepilemur sahamalaza Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lepilemur sahamalaza on Sahamalazan niemimaalla Madagaskarin luoteisosassa tavattava Lepilemur-suvun maki. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Taksonomia

Lepilemur sahamalaza määriteltiin omaksi lajikseen vuonna 2006 (Andriaholinirina et al.). Aikaisemmin se määriteltiin nosybesaarenmakiksi (Lepilemur dorsalis). Alun perin tieteellinen nimi oli muodossa sahamalazensis. Kieliopillisesti vääränä vanha nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa sahamalaza vuonna 2017.
Koko ja ulkonäkö

Lajin yksilöt painavat suppeiden tilastojen mukaan 687–892 grammaa. Niiden ruumiin pituus on 252–266 mm ja hännän pituus 260–274 mm. Väritys vaihtelee jonkin veran yksilöstä toiseen. Ruumiin selkäpuoli on punertavanruskea. Sääret ja jalkojen alaosat ovat harmaat ja hieman punertavat. Ruumiin vatsapuoli on vaaleanharmaa tai kermanvalkoinen. Naama on harmaa. Päälaelta keskiselkään kulkee musta raita. Häntä on punaisenruskea tai tummanruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia Lepilemur sahamalaza tavataan vain Sahamalazan niemimaalla Madagaskarin luoteisosassa. Levinneisyysalueen tarkkoja rajoja ei tunneta. Mikäli levinneisyysalue vastaa sympatrisen Eulemur flavifronsin esiintymisaluetta se rajoittuu pohjoisessa Andranomalazajokeen ja etelässä Maevaranojokeen. Esiintymisalueella on kokoa arviolta 514 km².
Sahamalazan niemimaa on välialue Sambiranon alueen pohjoisessa ja etelän kuivien lehtimetsien välillä. Alueella on jäljellä vielä kolme suurempaa metsäaluetta. Lepilemur sahamalaza esiintyy primaarisissa ja sekundaarisissa metsissä. Lajin esiintymistiheydestä on tehty useita erilaisia arvioita.
Elintavat

Lepilemur sahamalaza on yöeläin. Päivät se viettää lepäillen puun koloissa tai oksien suojassa. Tyypillisiä lepopuita ovat Bridelia pervilleana ja Sorindeia madagascariensis. Lajia on tutkittu luonnossa vain vähän, mutta se on todennäköisesti yksineläjä. Niiden reviirillä on kokoa 1,4 hehtaaria.
Lepilemur sahamalaza on kasvinsyöjä ja se käyttää ravinnokseen ainakin 42 eri kasvilajia. Yleisiä sen ravinnokseen käyttämiä lajeja ovat Clitoria lasciva, mango (Mangifera indica), Garcinia pauciflora -mangostanilaji ja suippuvuolasmarja (Sorindeia madagascariensis). Se voi myös syödä Ficus tiliaefolia -viikunalajin hedelmiä, hyönteisiä, hyönteisten toukkia ja hämähäkkejä.
Lepilemur sahamalaza tunnistaa petoeläimiä niiden ääntelyn perusteella ja pystyy myös erottamaan eri tyyppiset petoeläimet ja reagoimaan kuhunkin tarkoituksen mukaisella tavalla. Ne kuuntelevat myös muiden lajien varoitusääniä.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt lajin Lepilemur sahamalaza äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Viimeisen kolmen sukupolven tai noin 21 vuoden aikana kannan koon on arvioitu pienentyneen yli 80 %.
Suurin yksittäinen uhka lajille on sen elinympäristön häviäminen maatalouden ja metsähakkuiden takia. Metsiä raivataan pelloiksi ja puita hakataan puuhiilen tuottoa varten. Paikalliset harjoittavat myös lajin metsästystä.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Sitä tavataan Sahamalaza–Iles Radaman kansallispuistossa ja Sahamalazan niemimaa on ollut vuodesta 2001 Unescon biosfäärin suojelualue.
Valokuvassa.
Atlas Pain

| Atlas Pain> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2013–
Tyylilaji:  folk metal
Kotipaikka:   Italia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Samuele Faulisi, laulu, kitara, kosketinsoittimet   Louie Raphael, basso   Riccardo Floridia, rummut   Fabrizio Tartarini, kitara  
Levy-yhtiö:  Scarlet Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Atlas Pain on italialainen vuonna 2013 perustettu folk metal -yhtye. Yhtyeen kappaleiden sanoitukset liittyvät myytteihin, legendoihin sekä vanhoihin kertomuksiin.
Historia

Laulaja Samuele Faulisi perusti Atlas Painin toukokuussa 2013. Yhtyeen muiksi jäseniksi liittyivät kitaristi Fabrizio Tartarini, rumpali Riccardo Floridia sekä basisti Louie Raphael. Alkuvuodesta 2014 yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa, joka johti sopimukseen Ronin Agencyn kanssa.
Alkuvuonna 2015 Atlas Pain keikkaili pohjois-Italiassa tehden samalla kappaleita ensimmäisellä virallisella studiojulkaisulleen. Toukokuussa julkaistiin EP-levy nimeltä Behind the Front Page. Vuotta myöhemmin toukokuussa 2016 yhtye siirtyi studioon nauhoittamaan debyyttialbumiaan. Heinäkuussa se solmi sopimuksen italialaisen levy-yhtiö Scarlet Recordsin kanssa. Ensimmäinen kymmenen kappaletta sisältänyt albumi What the Oak Left julkaistiin 10. maaliskuuta 2017.
Scarlet Records julkaisi Atlas Painin toisen studioalbumin Tales of a Pathfinder huhtikuussa 2019.
Diskografia

Behind the Front Page (EP, 2015)
What the Oak Left (2017)
Tales of a Pathfinder (2019)
Diskografia > Singlet

Kia Kaha (2019)
The Moving Empire (2019)
All Star (2021)
Leonard von Pfaler

Leonard von Pfaler vuonna 1956 julkaistussa postimerkissä.
Leonard von Pfaler (20. joulukuuta 1856 Turku – 28. helmikuuta 1931) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Von Pfalerin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitajan apulainen Carl Fredrik von Pfaler ja Karolina Miller. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1876, lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1882 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1887. Ennen varatuomariksi tuloaan hän ehti olla Valtiopäiväkirjaston johtaja vuosina 1879–1884. Vuosina 1889–1892 hän toimi senaatin valtionvaraintoimituskunnan ensimmäisenä apukamreerina, mutta vuonna 1892 hän siirtyi Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin haarakonttorin johtajaksi. Pankin toimitusjohtajaksi von Pfaler nousi vuonna 1907, ja hänen suunnitelmansa uuden suurpankin perustamisesta toteutui, kun pankki yhdistyi Suomen Yhdys-Pankin kanssa vuonna 1919. Von Pfalerista tuli muodostuneen Pohjoismaiden Yhdyspankin ensimmäinen pääjohtaja, jossa asemassa hän oli vuoteen 1928 saakka, noin 72-vuotiaaksi.
Poliittiselta kannaltaan von Pfaler oli ruotsinmielinen liberaali. Hän oli porvarissäädyssä Hangon edustaja valtiopäivillä vuosina 1885, 1888 ja 1891 ja Helsingin edustaja vuosina  1894,  1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Säädyn puhemies hän oli vuosina 1905–1906. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen von Pfaler oli vuosina 1892–1894 ja 1897–1905.
Von Pfalerin puoliso oli vuodesta 1882 Sigrid Alice Levón, jonka vanhemmat olivat kauppaneuvos Alexander August Levón ja Alexandra Teresia Gottsman. Parille syntyi neljä lasta: Greta (s. 1883), Carl Robert (s. 1885), Carl Sigurd (s. 1888) ja Gurli (s. 1889).
Teokset

L. v. Pfaler. Aktiebolaget Nordiska Föreningsbanken 1919–1927. Helsingfors: Nordiska föreningsbanken, 1937. 80 s.
L. v. Pfaler. Förteckning öfver skrifter i rätts- och statsvetenskapliga ämnen samt lagsamlingar m.m., utgifna i Finland åren 1809–1878 (Luettelo kirjoituksista oikeus- ja valtiotieteellisissä asioissa sekä lakikokouksista y.m., Suomessa ulosannettuja vuosina 1809–1878). Helsingfors: G. W. Edlund, 1879. 66 s.
Postimerkkejä

Punaisen Ristin postimerkkisarjassa julkaistiin Leonard von Pfalerista ruskea postimerkki 26. marraskuuta 1956. Sen arvo oli 10 markkaa, jonka lisäksi siitä maksettiin kaksi markkaa lisää (10 markkaa + 2 markkaa)
Artralgia

Artralgia tarkoittaa nivelkipua. Termi itsessään ei siten ota kantaa kivun aiheuttajaan. Artralgiaa voivat aiheuttaa eri sairaudet, mutta se voi myös olla esimerkiksi lääkkeen sivuvaikutus. Sairauksista esimerkiksi nivelrikko, nivelreuma, selkärankareuma tai nivelpsoriasis voi olla artralgian taustalla. Ikääntyneillä artralgia liittyy monessa tapauksessa nivelten kulumiseen iän myötä.
Nivelkipu ja nivelkulumat ovat naisilla yleisempiä kuin miehillä.
Artralgia ja myalgia (lihaskipu) ovat yleisiä mirtatsapiinin (erään masennuslääkkeen) sivuvaikutuksia.
Aulis Onninen

Aulis Alfred Onninen (14. lokakuuta 1906 Turku – 1. huhtikuuta 2002 Turku) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Onnisen vanhemmat olivat kauppaneuvos, toimitusjohtaja Alfred Onninen ja Olga Maria Ahtinen ja puoliso vuodesta 1939 Saara Linnea Savisalo. Onninen kävi viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota 1918–1924 ja suoritti vesi- ja lämpöjohtoinsinöörin tutkinnon Kölnissä 1927. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Onninen oli Vesijohtoliike Onninen Oy:n lämpöinsinööri ja teknillinen johtaja 1928–1950 ja johtokunnan jäsen, Pumppu- ja armatuuritehdas Melta Oy:n toimitusjohtaja, teknillinen johtaja 1939–1968, johtokunnan jäsen ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1949, Yhtymä Onninen Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1951–1968 sekä Oulun Onninen Oy:n ja Porin Onninen Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1951–1968. Onninen oli myös Turun Sato Oy:n perustajia ja hallintohenkilöitä sekä Keskus-Sato Oy:n hallintohenkilöitä ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Onninen oli reservin luutnantti (1939). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961.
Liian paksu perhoseksi

| Liian paksu perhoseksi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sisko Istanmäki
Kieli:  suomi
Genre:  tragikomedia
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1995
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  241
ISBN:  951-26-4065-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Liian paksu perhoseksi on Sisko Istanmäen 1995 julkaistu romaani. Kirja oli Finlandia-palkintoehdokkaana.
Sovitukset

Romaanista muokatun tv-elokuvan ohjasi Heidi Köngäs. Siinä pääosaa Kaisua esittää Kaarina Hazard ja Kaisun miestä Erniä Mika Nuojua. Elokuva kuvattiin Alavuden Niinimaalla.
Kesällä 2022 Salon Teatteri esittää Vuohensaaren kesäteatterissa romaanin pohjalta sovitetun musiikkinäytelmän, jonka ohjaa Janne Jämsä.
Aiheesta muualla

Liian paksu perhoseksi Elonet.
Ylen elävä arkisto: Liian paksu perhoseksi
Lentopallo kesäolympialaisissa 1976

Lentopallo
Vuoden 1976 kesäolympialaisten lentopallo järjestettiin 18.–30. heinäkuuta 1976 Montreal Forumilla ja Paul Sauvé Arenalla, Montrealissa, Kanadassa. Tämä oli neljäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 216 osanottajaa 13 eri maasta. Tapahtumia oli kaksi.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  PuolaWłodzimierz Stefański Bronisław Bebel Lech Łasko Edward Skorek Tomasz Wójtowicz Wiesław Gawłowski Mirosław Rybaczewski Zbigniew Lubiejewski Ryszard Bosek Włodzimierz Sadalski Zbigniew Zarzycki Marek Karbarz |  NeuvostoliittoAnatoli Polištšuk Vjatšeslav Zaitsev Jefim Tšulak Vladimir Dorohov Aleksandr Jermilov Pāvels Seļivanovs Oleg Moliboga Vladimir Kondra Juri Starunski Vladimir Tšernyšov Vladimir Ulanov Aleksandr Savin |  KuubaLeonel Marshall Steward Victoriano Sarmientos Ernesto Martínez Víctor García Carlos Salas Raúl Vilches Jesús Savigne Lorenzo Martínez Diego Lapera Antonio Rodríguez Alfredo Figueredo Jorge Pérez Vento |
Mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  JapaniTakako Iida Mariko Okamoto Echiko Maeda Noriko Matsuda Takako Shirai Kiyomi Kato Yuko Arakida Katsuko Kanesaka Mariko Yoshida Shoko Takayanagi Hiromi Yano Juri Yokoyama |  NeuvostoliittoAnna Rostova Ljudmila Štšetina Lilija Osadtšaja Natalja Kušnir Olga Kozakova Nina Smolejeva Ljubov Rudovskaja Larisa Bergen Inna Ryskal Ljudmila Tšernyševa Zoja Jusova Nina Muradjan |  Etelä-KoreaSoon Bok Lee Jung Hye Yu Kyung Ja Byon Soo Nok Lee Myung Sun Baik Hee Sook Chang Kum Ja Ma Young Nae Yun Kyung Hwa Yu Mi Kum Park Soon Ok Jung Hea Jung Jo |
Ottelut > Miehet > Alkulohkot > Lohko A

| Sij>  | Joukkue | Ott>  | Voit>  | Häv>  | Pist>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Puola | 4 | 4 | 0 | 8 |
| 2. |  Kuuban | 4 | 3 | 1 | 7 |
| 3. |  Tšekkoslovakia | 4 | 2 | 2 | 6 |
| 4. |  Etelä-Korean | 4 | 1 | 3 | 5 |
| 5. |  Kanada | 4 | 0 | 4 | 4 |