stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kehitysvamma
Kehitysvammaisuuden asteet

Kehitysvammaisuuden aste vaihtelee lievästä syvään. Lievät kehitysvammaisuuden muodot ovat huomattavasti yleisempiä kuin vaikeammat. Älykkyysosamäärän mukainen ryhmittely ei vastaa tarkasti kehitysvammaisen todellista suoriutumista elämässä, sillä henkilön kykyprofiili vaihtelee. Vuonna 2012 käyttöön otettu suomalainen tautiluokitus ICD-10 sisältää seuraavat rajat kehitysvammaisuuden asteille- Niiden pohjana ovat olleet älykkyystestin keskihajonnalla mitatut erot älykkyysjakautuman keskiarvosta 100, mutta nämä perinteiset rajat ovat joissain määrin eläneet.
F70 Lievä kehitysvammaisuus  ÄO = 50-69
F71 Keskivaikea kehitysvammaisuus, ÄO = 35-49
F72 Vaikea kehitysvammaisuus,  ÄO = 20-34
F73 Syvä kehitysvammaisuus, ÄO < 20
Kehitysvammaisuuden asteet > Lievä kehitysvamma

Lievä kehitysvammaisuus on tavanomaisesti sijoittunut kahden ja kolmen keskihajonnan väliin väestön älykkyysjakautumassa. Lievästi kehitysvammaiset oppivat jokapäiväisessä elämässä tarvittavan puhekyvyn. Useimmat pystyvät huolehtimaan itsestään itsenäisesti syömisen, peseytymisen ja pukeutumisen osalta ja menestyvät kodinhoidossa sekä yksinkertaisissa työtehtävissä.
Lievästi kehitysvammaisilla on yleensä luku- ja kirjoitusvaikeuksia ja he ovat usein erityisopetuksessa. Lievästi kehitysvammaiset pystyvät aikuisena asumaan itsenäisesti tai hieman tuettuna. He tarvitsevat usein tukea kyetäkseen asioimaan ja hankkimaan tarvitsemansa palvelut. Heidän rahankäyttötaitonsa voivat olla puutteellista. Monet aikuiset kykenevät kuitenkin ylläpitämään hyviä sosiaalisia suhteita.
Kehitysvammaisuuden asteet > Keskivaikea kehitysvamma

Suurin osa keskivaikeista kehitysvammoista johtuu elimellisestä syystä. Keskivaikeasti kehitysvammaiset kehittyvät hitaasti sekä käsityskyvyltään että kielellisesti ja heidän kykynsä näillä alueella jäävät vähäisiksi. Kielen kehityksen taso vaihtelee. Jotkut kykenevät osallistumaan yksinkertaiseen keskusteluun. Toisilla on riittävästi kielellisiä kykyjä omien perustarpeiden ilmaisemiseksi. Jotkut oppivat puhumaan vain joitakin sanoja, mutta saattavat ymmärtää yksinkertaisia ohjeita ja oppia käyttämään käsimerkkejä. Keskivaikeasti kehitysvammaisista osa oppii lukemisen, kirjoittamisen ja laskemisen perustaidot. Kyky huolehtia itsestä ja motoriset taidot jäävät vaillinaisiksi. Aikuiset tarvitsevat vaihtelevaa tukea päivittäin. Useimmat pystyvät osallistumaan ohjattuun työhön  tavallisella työpaikalla tai työkeskuksessa ja kulkemaan työpaikalleen itsenäisesti.
Kehitysvammaisuuden asteet > Vaikea kehitysvamma

Useimmilla vaikeasti kehitysvammaisilla on huomattavia liikunnallisia häiriöitä ja muita lisäongelmia. Vaikea kehitysvammaisuus aiheuttaa jatkuvan tuen ja ohjauksen tarpeen. Jos on vaikea kehitysvamma, tarvitsee huomattavaa tukea asumisessa ja työtehtävien suorittamisessa. Pitkän kuntoutuksen avulla voi kuitenkin kehittyä melko itsenäiseksi henkilökohtaisissa päivittäisissä toimissa.
Kehitysvammaisuuden asteet > Syvä kehitysvamma

Syvästi kehitysvammaisten henkilöiden käsityskyky ja kielelliset valmiudet ovat rajoittuneet korkeintaan peruspyyntöjen ymmärtämiseen ja yksinkertaisten pyyntöjen esittämiseen. He tarvitsevat jatkuvaa hoivaa, koska heillä on suuria puutteita liikunnassa sekä kyvyssä huolehtia henkilökohtaisista toimista. Opiskelussa tähdätään päivittäisiin elämäntilanteisiin liittyvien asioiden oppimiseen sekä mm. liikunnallisten ja vuorovaikutukseen liittyvien perustaitojen kehittymiseen. Syvästi kehitysvammaiset voivat tulla omatoimiseksi joissakin päivittäisen elämän toiminnoissa, kuten syömisessä, ja oppia yksinkertaisia työtehtäviä. Asumisessaan he tarvitsevat kuitenkin ympärivuorokautista valvontaa.
Kuolleisuus

Laitoksissa asuvat kehitysvammaiset kuolivat vielä 1970-luvulla keskimäärin parikymppisinä puutteellisen hoidon vuoksi.  Sittemmin kuolleisuusero muuhun väestöön nähden on kutistunut voimakkaasti ja on nykyisin enää 10 vuotta. Nykyisen kuolleisuuseron arvellaan johtuvan esimerkiksi hoidon viivästymisestä ja siitä, ettei kehitysvammaisille ole ollut tarjolla riittäviä terveyspalveluja. Kehitysvammaisten yleisimmät kuolinsyyt ovat sydän- ja verisuonisairaudet, hengityselinsairaudet, syöpä ja tapaturmat.
Erityishuollon palvelut

Laki kehitysvammaisten erityishuollosta luettelee kymmenen erityishuoltoon kuuluvaa palvelua. Niitä ovat 1) tutkimus, joka käsittää erityishuollon yksilöllisen suunnittelun ja toteuttamisen edellyttämät selvitykset; 2) terveydenhuolto; 3) tarpeellinen ohjaus, kuntoutus sekä toiminnallinen valmennus;  4) työtoiminnan ja asumisen järjestäminen sekä muu vastaava yhteiskunnallista sopeutumista edistävä toiminta; 5) henkilökohtaisten apuneuvojen ja apuvälineiden järjestäminen; 6) yksilöllinen hoito ja muu huolenpito; 7) henkilön aviopuolison, vanhempien ja muiden perheenjäsenten, muun huoltajan tai hänelle muuten läheisen henkilön ohjaus ja neuvonta; 8) tiedotustoiminnan harjoittaminen erityishuoltopalveluksista; 9) kehityshäiriöiden ehkäisy; sekä 10) muu vastaava erityishuollon toteuttamiseksi tarpeellinen toiminta.
Erityishuollon palvelut > Opetus

Kehitysvammaiset tarvitsevat yleensä erityisopetusta, jonka järjestäminen on perusopetuslain velvoittamaa. Kehitysvammaisilla on sen vuoksi kuuden vuoden iässä alkava pidennetty oppivelvollisuus, joka kestää 11 vuotta. Pidennetyn oppivelvollisuuden turvin oppilaalle pyritään takaamaan paremmat mahdollisuudet omaksua yhteiskunnassa tarvittavat perustiedot ja -taidot.
Kun lapsella on todettu kehitysviivästymä tai kehitysvamma, tehdään kuntoutustyöryhmän tuella koulumuodon selvitys ja mahdollinen päätös erityisestä tuesta. Kehitysvammaisen oppilaan opetus voidaan järjestää joko yleisopetuksen tai erityisopetuksen ryhmässä tai molemmissa.  Erilaisten apuvälineiden ja yksilöllistettyjen oppimateriaalien lisäksi oppilas saattaa tarvita tukea koulunkäynnin päivittäiseen sujumiseen. Koulutoimi myöntää tarvittaessa lapselle koulunkäyntiavustajan.
Erityishuollon palvelut > Asuminen

Kehitysvammaisille järjestetään autettua, ohjattua ja tuettua asumista. Autettu ja ohjattu asuminen toteutuvat yleensä asuntoloissa. Autettuun asumiseen liittyy yövalvonta, jota ohjatussa asumisessa ei ole. Tuetussa asumisessa kehitysvammainen asuu omassa asunnossa, jossa käy tarvittaessa ohjaaja.
Aikuisista kehitysvammaisista 13 000 eli vajaa kolmannes asuu vanhempiensa luona. Ryhmäkodeissa asuu yhteensä 9 000 kehitysvammaista. Tuettuja asuntoja on noin 3 000 kehitysvammaisella.
Erityishuollon palvelut > Työtoiminta

Yksi kehitysvammaisten erityishuoltoon kuuluvia palveluja on työtoiminnan järjestäminen. Sen tehtäväksi Kehitysvammaliiton työryhmä määritteli järjestää kehitysvammaiselle tarpeellista toimintaa ja ohjausta, parantaa omatoimisuustaitoja ja edistää työllistymistä ja yhteiskuntaan sopeutumista.
Kolmasosa kehitysvammaisista osallistuu työtoimintaan, joka on yleensä osa-aikaista palkatonta työtä. Työtoiminta tapahtuu kehitysvammaisten työkeskuksissa, joissa tehdään yritysten alihankintatöinä esimerkiksi lajittelu- kokoonpano- ja pakkaustehtäviä. Noin joka neljäs työtoiminnassa oleva on avotyössä eli työskentelee työkeskusten ulkopuolella. Avotyötoiminnassa yleisimpiä tehtäviä ovat keittiö-, kahvila-, siivous- ja pesulatyöt. Lähes puolet avotyötoiminnan työpaikoista on julkisella sektorilla.  Noin 2 prosenttia työikäisistä kehitysvammaisista on palkkatyössä.
Sekä normaalissa työsuhteessa että avotyössä tai työtoiminnassa työskentelevien kehitysvammaisten keskimääräinen työviikko on yleensä alle 25 tuntia.  Normaalissa työsuhteessa työskentelevät saavat usein työkyvyttömyyseläkettä palkan lisäksi. Työtoiminnasta ei makseta palkkaa eikä eläkemaksuja tai vuosilomakorvauksia eivätkä avotyöntekijät ole työterveyshuollon piirissä. Osallistujat saavat  työkyvyttömyyseläkettä ja kunnan maksamaa työosuusrahaa, jonka suuruus oli vuonna 2015 keskimäärin viisi euroa päivässä. Toimintakeskuksissa työskentelevät joutuvat palauttamaan osan työosuusrahasta työpaikkaruokailun kattavana ylläpitomaksuna. Kunnat päättävät työosuusrahan suuruuden sekä sen, maksetaanko sitä lainkaan. Suurimman Suomessa maksettavan työosuusrahan määrä 2015 oli 12 euroa päivässä.
Saloviita, Lehtinen ja Pirttimaa arvostelivat vuonna 1997 työtoimintaa sen ristiriidoista. Työtoiminta oli työntekoa ilman palkkaa, virallisesti työkyvyttömät olivat tekemässä työtä, se oli kuntoutusta ilman tavoitteita ja tuloksia, integraatiota yhteiskunnan ulkopuolella ja yritystoiminnan jäljittelyä ilman kannattavuutta. Kirjoittajien mielestä työtoiminnan taustalla oli vaivaishuollon ajoilta periytynyt moralismi, jonka mukaan apu ei saanut olla vastikkeetonta ja köyhiä oli siveellisestä kasvatettava työnteon avulla. Valtakunnallinen vammaisneuvosto totesi vuonna 2014, että työtoimintaan osallistuminen ei ollut aina vapaaehtoista, eikä siitä maksettu palkkaa, vaikka toiminnan tuloksena syntyi myytävä tuote tai palvelu ja toimintaan osallistuvilta edellytettiin työaikojen noudattamista. Avotyössä olevilla saatettiin teettää viikonloppu-, ilta- ja pyhävuoroja, jotta työsuhteessa oleville työntekijöille vältyttiin maksamasta työvuorolisiä.
Historiaa

Omaiset hylkäsivät aiemmin kehitysvammaiset lapsensa usein yhteiskunnan ylläpitämiin laitoksiin. Esimerkiksi Ison-Britannian kuningatar Elisabethin serkut Nerissa ja Katherine Bowes-Lyon lavastettiiin kuolleiksi, vaikka he elivät todellisuudessa huonomaineisessa Earlswoodin kehitysvammalaitoksessa, johon he olivat joutuneet muuttamaan jo nuorina, kun heidän isänsä kuoli. Henkilökunnan mukaan kukaan ei käynyt viimeisten vuosikymmenten aikana edes katsomassa heitä, ja he elivät myös täydellisessä köyhyydessä. Naiset eivät oppineet koskaan puhumaan, mutta muistivat silti sukulaisensa aina nähdessään heidät televisiossa.
Kirjallisuutta

Kaski, Markus & Manninen, Anja & Pihko, Helena (toim.): Kehitysvammaisuus.  (4. uudistettu painos)  Helsinki:  WSOY Oppimateriaalit, 2009.  ISBN 978-951-0-32350-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Erityisopetuksen verkkopalvelu
Hyvinkään Kehitysvammaisten Tuki Ry
Kehitysvammahuollon tietopankki (Arkistoitu – Internet Archive)
Kehitysvammaisten Tukiliitto ry
Kehitysvammaliitto
Me itse (Arkistoitu – Internet Archive)
Papunet - sivusto puhevammaisuudesta ja selkokielestä
Verneri - kehitysvamma-alan verkkopalvelu
Väitös työn merkityksestä kehitysvammaiselle
Vitali Ginzburg

| Vitali Ginzburg> Виталий Лазаревич Гинзбург |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Виталий Лазаревич Гинзбург
Syntynyt: 4. lokakuuta (21. syyskuuta) 1916 Moskova, Venäjä
Kuollut: 8. marraskuuta 2009 (93 vuotta) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   venäläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Moskovan yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Igor Tamm 
Instituutti:  Lebevin fysiikaninstituutti Moskovan fysiikan ja teknologian instituutti
Oppilaat:  Leonid Keldysh (käännä suomeksi), David Abramovich Kirzhnits (käännä suomeksi) ja Vladimir Vasilevitsj Zjeleznjakov
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  Plasma, Supranesteet
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2003)
Vitali Lazarevitš Ginzburg (ven. Виталий Лазаревич Гинзбург; 4. lokakuuta (J: 21. syyskuuta) 1916 Moskova, Venäjän keisarikunta – 8. marraskuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen fyysikko, joka osallistui Neuvostoliiton vetypommin kehittelyyn 1950-luvulla. Ginzburg sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 2003 yhdessä venäläis-yhdysvaltalaisen Aleksei Abrikosovin ja yhdysvaltalaisen Anthony Leggettin kanssa työstään suprajohtavuuden ja supranesteiden parissa.
Ginzburg valmistui Moskovan valtionyliopistosta 1938 ja sai väitöskirjansa valmiiksi 1942. Ginzburg työskenteli Lebedevin fysiikaninstituutissa 1940-luvulta lähtien, ja hän oli instituutin johtaja 1971–1988. Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen Ginzburg oli vuodesta 1956. Hänen suurimpia saavutuksiaan on Lev Landaun kanssa kehittämä suprajohtimiin liittyvä Ginzburgin–Landaun-teoria.
Venäjänjuutalaista syntyperää ollut Ginzburg oli tunnettu ateismin edustaja sekä neuvostoaikana että kommunismin romahtamisen jälkeisellä Venäjällä. Hän oli yksi allekirjoittajista presidentti Vladimir Putinille lähetetyssä avoimessa kirjeessä, jossa vastustettiin Venäjällä lisääntynyttä klerikalismia. Ginzburg tunnettiin myös voimakkaana antisemitismin vastustajana ja Israelin valtion kannattajana.
Gleipnir

Gleipnir on skandinaavisen mytologian ketju. Aasat olivat vangineet Lokin pojan susi Fenririn. Jumalat sitoivat Fenririn ensin kahdesti rautaketjuihin, mutta se vapautui niistä. Tämän jälkeen kääpiöt Odinin avustuksella takoivat Gleipnirin. Gleipnir on valmistettu kuudesta aineesta: kissan askelista, naisen parrasta, kalan hengityksestä, vuoren juurista, karhun jänteistä ja linnun syljestä. Ketju oli ohutta kuin silkki. Fenrir suostui kahlittavaksi Gleipnir-ketjulla, mutta yhden jumalista täytyi laittaa kätensä Fenririn suuhun todisteeksi siitä ettei ketjussa ollut taikuutta. Vain Tyr oli kyllin rohkea suorittamaan tämän vaatimuksen. Fenrir tempoi ja kiskoi, mutta ei pystynyt rikkomaan kahletta. Raivoissaan Fenrir puri Tyrin toisen käden poikki.
HMS Gipsy (1897)

| HMS Gipsy |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1896
Laskettu vesille:  9. maaliskuuta 1897
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1898
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  355 t (standardi) 400 t (kuormattu)
Pituus:  65,68 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,40 m
Syväys:  2,49 m
Koneteho:  6 300 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Gipsy oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Gipsy-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 1. lokakuuta 1896 telakkanumerolla 395. Alus laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1897 ja se valmistui heinäkuussa 1898.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 17. maaliskuuta 1921.
Ghost – näkymätön rakkaus

| Ghost – näkymätön rakkaus> Ghost |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jerry Zucker
Käsikirjoittaja:  Bruce Joel Rubin
Tuottaja:  Lisa Weinstein   Howard W. Koch
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Adam Greenberg
Leikkaaja:  Walter Murch
Pääosat:  Patrick Swayze   Demi Moore   Whoopi Goldberg   Tony Goldwyn   Rick Aviles
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  128 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  22 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ghost – näkymätön rakkaus (Ghost) on yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 1990. Sen on ohjannut Jerry Zucker ja pääosissa nähdään Patrick Swayze, Demi Moore, Whoopi Goldberg, Tony Goldwyn ja Rick Aviles.
Whoopi Goldberg voitti roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Oscarin, BAFTAn ja Golden Globen. Lisäksi Bruce Joel Rubin voitti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin. Elokuva oli ehdolla lisäksi parhaan elokuvan Oscariin ja Golden Globeen.
Palkintoja > Oscarit

Paras naissivuosa: Whoopi Goldberg
Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Bruce Joel Rubin
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras leikkaus: Walter Murch
Paras elokuvamusiikki: Maurice Jarre
Palkintoja > BAFTAt

Paras naissivuosa: Whoopi Goldberg
Ehdokkaana:
Paras alkuperäiskäskirjoitus: Bruce Joel Rubin
Paras maskeeraus: Ben Nye Jr.
Parhaat visuaaliset tehosteet: Koko tehostetiimille
Palkintoja > Golden Globet

Paras naissivuosa: Whoopi Goldberg
Ehdokkaana:
Paras draamaelokuva
Paras miespääosa komedia- tai musikaalielokuvassa: Patrick Swayze
Paras naispääosa komedia- tai musikaalielokuvassa: Demi Moore
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo Ghostin tarjoavan ”fantasiaa, romantiikkaa, jännitystä, kauhua ja komediaa näppäränä ja tunteellisena kokonaisuutena”. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Roy J. Glauber

| Roy Jay Glauber |
| --- | --- |
 Roy J. Glauber Nobelin-palkintojen jakotilaisuudessa 10. joulukuuta 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1925 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 26. joulukuuta 2018 (93 vuotta) Newton, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Julian Schwinger
Instituutti:  Harvardin yliopisto
Oppilaat:  Daniel Frank Walls
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Kvanttioptiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2005)
Roy Jay Glauber (1. syyskuuta 1925 New York – 26. joulukuuta 2018 Newton, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka sai vuoden 2005 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä John L. Hallin kanssa optisen koherenssin kvanttiteorian kehittämisestä. John Hall ja Roy Glauber jakoivat palkinnon saksalaisen Theodor Hänschin kanssa.
Glauber toimi professorina Harvardin ja Arizonan yliopistoissa.
Glauber kuoli 26. joulukuuta 2018 ollessaan 93 vuoden ikäinen.
Lisa Gherardini

| Lisa del Giocondo |
| --- | --- |
 Yksityiskohta Mona Lisasta (1503–1506), Leonardo da Vinci, Louvre
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1479 Firenze, Firenzen tasavalta
Kuollut: 15. heinäkuuta 1542 tai noin 1551 (63- tai 72-vuotiaana) Firenze, Firenzen herttuakunta
Puoliso:  Francesco del Giocondo
Lapset:  Piero, Camilla, Andrea, Giocondo ja Marietta
Lisa del Giocondo (15. kesäkuuta 1479 Firenze, Firenzen tasavalta – 15. heinäkuuta 1542 tai noin 1551 Firenze, Firenzen herttuakunta), o.s. ja tunnettu nimillä Lisa Gherardini ja Lisa di Antonio Maria (Antonmaria) Gherardini, myös vain Lisa ja Mona Lisa, oli firenzeläisen ja toscanalaisen Gherardini-suvun jäsen Italiassa. Häntä pidetään Leonardo da Vincin maalaaman muotokuvan Mona Lisan mallina.
Gherardini syntyi Firenzessä ja meni teini-ikäisenä naimisiin silkki- ja kangaskauppiaan kanssa, josta tuli myöhemmin paikallinen virkamies. Hän sai kuusi lasta, ja hänen uskotaan viettäneen mukavaa ja tavallista keskiluokan elämää. Gherardini eli pidempään kuin aviomiehensä, joka oli häntä huomattavasti vanhempi.
Varhainen elämä ja perhe

Firenze oli 1400-luvulla yksi Euroopan suurimmista kaupungeista. Sitä pidettiin vakavaraisena, mutta varallisuuserot olivat suuria. Gherardinin perhe oli vanhaa aatelissukua, mutta se oli menettänyt ajan kuluessa vaikutusvaltansa. He elivät mukavasti maatilojen tuotolla mutteivät olleet rikkaita.
Gherardinin isä Antonmaria di Noldo Gherardini menetti kaksi vaimoa, jotka kuolivat molemmat synnytyksen yhteydessä. Lisa di Giovanni Filippo de Carduccin kanssa hän meni naimisiin vuonna 1465 ja Caterina Rucellain kanssa vuonna 1473. Lisa Gherardinin äiti oli Lucrezia del Caccia, Piera Spinellin tytär ja Gherardinin kolmas vaimo, jonka kanssa hän solmi kolmannen avioliittonsa vuonna 1476. Isä vuokrasi tai omisti yhteen aikaan Chiantissa kuusi karja- ja maatilaa, jotka tuottivat vehnää, viiniä ja oliiviöljyä.
Lisa Gherardini syntyi Firenzessä 15. kesäkuuta 1479 Via Maggiolla, vaikka vuosien ajan hänen luultiin syntyneen eräällä perheen tiloista, Villa Vignamaggiossa Greven ulkopuolella. Hänet nimettiin Lisaksi isänisänsä vaimon mukaan. Hän oli vanhin seitsemästä lapsesta, ja hänellä oli kolme sisarta, joista yhden nimi oli Ginevra, ja kolme veljeä, nimeltään Giovangualberto, Francesco ja Noldo.
Perhe eli Firenzessä, alun perin Santa Trinitan lähellä ja myöhemmin vuokra-asunnossa lähellä Santo Spiritoa, todennäköisimmin siksi, että heillä ei ollut varaa vanhan kotinsa kunnostamiseen sen vahingoittumisen jälkeen. Perhe muutti nykyiselle Via dei Pepille ja sitten Santa Crocen lähelle, jossa he asuivat lähellä Ser Piero da Vinciä, Leonardon isää. He omistivat myös pienen maaseutuhuvilan St. Donatossa, Poggion kylässä noin 32 kilometriä kaupungista etelään. Noldo, Lisa Gherardinin isoisä, oli testamentannut chiantilaisen maatilan Santa Maria Nuovan sairaalalle. Lisa Gherardinin isä sai vuokrasopimuksen toiselle sairaalan maatiloista, ja kyetäkseen valvomaan vehnän korjuuta vietti perheineen kesät tilalla Ca’ di Pesa -nimisessä talossa.
Mona Lisa

Kuten muutkin varakkaat firenzeläiset, Francesco ja hänen perheensä olivat taiteen ystäviä ja mesenaatteja. Francescon uskotaan tilanneen Leonardo da Vinciltä vaimonsa muotokuvan juhliakseen sekä Andrean syntymää että perheen uuden kodin ostoa. 1800- ja 1900-luvulla Mona Lisasta tuli yksi maailman kuuluisimmista maalauksista ja tutkijoiden ja harrastelijoiden spekulaatiot teoksen mallin identiteetistä tekivät maalauksesta maailmanlaajuisesti tunnistetun ikonin ja kaupallisen objektin. Vuonna 2005 asiantuntija löysi Heidelbergin yliopiston kirjaston kokoelmista sivuhuomautuksen, jonka mukaan teoksen malli olisi Lisa Gherardini.
Maike Vogt-Lüerssenin mukaan Heidelbergin yliopistosta löydetyssä huomautuksessa mainitaan kyllä Gheraldinin käly Lisa del Giocondo, josta da Vinci on tehnyt piirustuksen 1503, mutta merkintä ei todista Lisa Gheraldinin olleen Mona Lisan mallina. Vogt-Lüerssenin mukaan Mona Lisan asun kuviot paljastavat mallin Sforzan sukuun kuuluvaksi Isabella Aragonialaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lisa Gherardini Wikimedia Commonsissa
Portrait of Lisa Gherardini, wife of Francesco del Giocondo Musée du Louvre. Arkistoitu 11.12.2007. Viitattu 22.4.2024. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Toinen kuva Lisasta. Piirustusta on pidetty Leonardo da Vincin Mona Lisaa varten tekemänä.
Firenzen keskusta. Pariskunta asui Via della Stufalla (merkitty punaisella), noin kilometrin pohjoiseen Arno-joesta. Gherardinin vanhemmat asuivat lähempänä jokea, ensin pohjoisessa ja myöhemmin etelässä (sinisellä).
Mona Lisa, italiaksi La Gioconda ja ranskaksi La Joconde, Leonardo da Vincin maalaus Louvressa.
Gísli Súrinpojan saaga

Gísli Súrinpojan saaga (Gísla saga Súrssonar) kuuluu islantilaisiin saagoihin, ja se kertoo Gísli-nimisen miehen ja tämän suvun vaiheista Islannissa. Saaga on filologisin menetelmin ajoitettu 1220–30-luvuilla kirjoitetuksi.
Saagan keskeiset hahmot ovat mitä luultavimmin historiallisia henkilöitä, vaikkakin ne ovat saaneet vaikutteita ja värittyneet muusta perinteestä; Gísli itse kuoli vuonna 978 tai 979. Saagasta on olemassa kaksi eri versiota: niin sanottu lyhyt, M-versio, ja pitkä, S-versio. Lisäksi on säilynyt katkelmia kolmannesta, B-versiosta. Vanhin S-versio on säilynyt paperikäsikirjoituksissa 1700-luvulta, vanhin M-versio on peräisin 1400-luvulta. Saagan kirjoittaja, kuten saagojen yleensäkin, on anonyymi.
Gísli Súrinpojan saaga on ilmestynyt suomeksi 2003 Joonas Aholan kääntämänä ja toimittamana.
Juoni

Saagan keskeisimmät hahmot ovat Gísli, tämän vaimo Auðr (Authr), Gíslin veli Þorkell (Thorkell) ja lanko Þorgrímr (Thourgrimr) ja tämän serkku Eyjólfr (Eijoulfr). Tarinan alussa Gísli muuttaa perheineen Norjasta Islantiin. Kymmenen Islannissa vietetyn vuoden jälkeen Gísli tappaa lankonsa Þorgrímrin ja päätyy lainsuojattomaksi, henkipatoksi. Gísli onnistuu pakoilla Þorgrímrin murhan kostajia 13 vuoden ajan, kunnes jää kiinni. Gísli taistelee urhoollisesti häntä jäljittäneitä 12 miestä vastaan, kunnes haavoittuu ja syöksyy kalliolta alas kuolemaansa.
Aiheesta muualla

Kalevi Kuitunen: Lainsuojattomien tyly kohtalo. Helsingin Sanomat 4.5.2003.
Gibraltarin väestö

Gibraltarin väestö koostuu Gibraltarin asukkaista, joilla on monimuotoinen etninen tausta. Gibraltarin väkiluku vuonna 2012 oli 29 034. Alueen väestötiheys on noin 4 303 asukasta neliökilometrillä, ja se on yksi maailman tiheimmin asutetuista alueista. Gibraltarin pieni pinta-ala oli ongelma etenkin ennen 1990-luvun sotilasalueen pienentämistä, jolloin vain 20 prosenttia koko alueesta oli siviilien käytössä.