stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meridiaaniympyrä
Aiheesta muualla

Gautier Meridian Circle (Arkistoitu – Internet Archive)
U.S. Naval Observatory Flagstaff - 0.2-m FASTT (Arkistoitu – Internet Archive)
The Carlsberg Meridian Telescope 48°12′45.07″N, 16°17′29.02″E
T. L. Ertelin vuonna 1828 rakentama meridiaani­ympyrä Kunstkamerassa, Pietarissa
Repsold-yhtiön vuonna 1886 rakentama meridiaaniympyrä Kuffnerin observatoriosa Wienissä. , n circle at the Kuffner observatory, Vienna, Austria, built by Repsold & Sons, Hamburg, 1886. Laitteen ulkoreunalla on kaksi lyhyttä vihreää lieriömäistä vastapainoa, ja siinä on neljä pitkää ja ohutta mikroskooppia kulmien lukemiseksi kiekoilta.
Ympyrää lukevan mikroskoopin poikkileikkaus, Nortonin kirjasta (1867)
Maailman ensimmäinen meridiaani­ympyrä Ole Rømerin Observatorium Tusculanumissa
Warnerin ja Swaseyn vuonna 1898 rakentama 6-tuumainen meridiaani­ympyrä Yhdysvaltain meri­voimien observatoriossa (U.S. Naval Observatory), USNO
The Ron Stone/Farrand Optical Companyn vuonna 1981 rakentama Flagstaffin astrometrinen transit-teleskooppi Yhdysvaltain meri­voimien observatoriossa
Käännös suomeksi
Monorail

Linnanmäen Maisemajuna-monorail.
Monorail Seattlessa.
Monorail eli kohorata on yksikiskoinen sähkökäyttöinen juna ja yksi julkisen liikenteen muodoista. Sen kisko on yleensä rakennettu siltarakenteeksi kaupungin tai puiston yläpuolelle. Monorail-järjestelmiä käytetään näyttelyissä, huvipuistoissa ja kaupunkiliikenteessä.
Kaupunkiliikenteessä monorail-järjestelmiä on muun muassa Wuppertalissa (Wuppertalin riippurata), Seattlessa, Las Vegasissa ja useissa Japanin kaupungeissa. Kaupunkiliikenteen monorail-järjestelmien kuljetuskyky ja nopeus ovat samaa luokkaa kuin saman junakoon metro- ja pikaraitiotiejärjestelmissä. Myös Moskovassa kokeiltiin monorail-yhteyttä vuosina 2009–2012, mutta se ei saavuttanut metron rinnalla suosiota ja lakkautettiin.
Monorailin huomattavin etu on, että radan koko on pieni ja juna on siinä tiukasti kiinni, joten monorail voi kääntyä, nousta ja laskea hyvinkin ahtaassa tilassa. Haittapuolia ovat heikko yhteensopivuus muiden rautatiejärjestelmien kanssa ja siten tarve rakentaa omat radat, asemat ja muu infrastruktuuri. Teoriassa on mahdollista, että kiskovaihteen rikkoontuessa monorail voisi kokonaan pudota radaltaan, mutta käytännössä tämänkaltaisia onnettomuuksia ei ole esiintynyt. Yleensä monorailin katsotaan olevan rakennuskustannuksiltaan pikaraitiotietä kalliimpi mutta kuitenkin metroa tai raskasta rautatielinjaa halvempi. Monorail ei kuitenkaan ole kovin yleinen, vaikka se on koeteltu teknologia ja ollut käytössä kaupunkiolosuhteissa jo vuodesta 1901 (Wuppertalin riippurata).
Suomessa on monorail Linnanmäen huvipuistossa Helsingissä ja Tykkimäen huvipuistossa Kouvolassa. Linnanmäen Maisemajuna-niminen monorail on valmistettu Saksassa vuonna 1979 ja sen rata on 490 metriä pitkä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monorail Wikimedia Commonsissa
Wuppertalin Schwebebahnin esittely Robert Schwandlin metrosivustolla
The Monorail Society, monoraileja kannattava sivusto
LightRailNow, monorailien kritiikkiä
Roger Verey

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Roger Verey |  Roger Verey |  Roger Verey |  |
Maa:   Puola
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 | pariairokaksikko |  |
Roger Roland Verey (14. maaliskuuta 1912 Lausanne, Sveitsi – 6. syyskuuta 2000 Krakova) oli puolalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Verey kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä. Pariairokaksikossa hän voitti pronssia yhdessä Jerzy Ustupskin kanssa. Yksikössä hän ei selviytynyt loppukilpailuun.
Verey kuoli Krakovassa 6. syyskuuta 2000, 88-vuotiaana.
Macaon taistelu

Macaon taistelu oli Itä-Intian kauppakomppanian tekemä epäonnistunut yritys vallata Macao 24. kesäkuuta 1622. Maihinnousseet hollantilaiset ajettiin takaisin laivoilleen huolimatta Macaon puolustuksen hekkouksista.
Tausta

Macao oli Portugalin hallitsema satama Kiinan rannikolla. Portugali oli 1600-luvun alkupuolella Espanjan kruunun yhteydessä ja se oli ajautunut alueella kiivaaseen kamppailuun Alankomaiden kanssa. Alankomaat kävivät omaa vapaussotaansa Espanjaa vastaan. Macao oli joutunut useiden hollantilaisten hyökkäysten kohteeksi 1600-luvun alkuvuosina. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania eli VOC (Vereenidge Oostindische Compagnie) ylläpiti merisaartoa Aasiassa. Kauppakomppania oli kuitenkin pohjimmiltaan liikeyritys, eikä se ollut erityisen kiinnostunut kalliiksi tulevasta merisaarron ylläpidosta. Itä-Intian kenraalikuvernööri Jan Pietersz Coen halusikin suoraa kunnianhimoista ja rohkeaa toimintaa Espanjaa ja Portugalia vastaan heikentääkseen näiden asemaa Aasiassa. Kohteeksi Coen valitsi Macaon. Coen ohjeisti myös hyökkääjiä perustamaan tukikohdan jonnekin Kantonin lähistölle hyökkäyksen jostain syystä epäonnistuessa.
Taistelu

Cornelis Reyersen johti huhtikuussa 1622 16 laivaa ja 1 300 sotilasta käsittäneen joukkonsa Jaavalta kohti Macaota. Macaota ei ollut vielä tuolloin linnoitettu ja valtauksen uskottiin näin onnistuvan suhteellisen yksinkertaisella taktiikalla. Reyersen laski maihin Cacilhasin rannalla 24. kesäkuuta 600 sotilasta, jotka hyökkäsivät Macaota vastaan maitse samalla, kun hollantilaisten lavat tulittivat Macaota mereltä. Sotilaiden joukossa oli paitsi hollantilaisia, mutta myös japanilaisia ja bandalaisia palkkasotilaita. Puolustajat olivat kuitenkin hiljattain saaneet vahvistuksekseen espanjalaisia sotilaita ja tykkejä. Espanjalaisten ja portugalilaisten sotilaiden lisäksi puolustajat käsittivät afrikkalaisia orjia ja taisteluun osallistuivat jopa paikalla olleet jesuiitat. Hyökkääviä hollantilaisia pidäteltiin linnoitteiden sijaan ankaralla tulituksella. Jesuiittapappi Padre Jeronimo Rhon sanotaan tehneen Fortaleza do Montelta tykinlaukauksen, joka osui hollantilaisten ruutivarastoon. Ruutivarasto räjähti aiheuttaen suuria tappioita. Ruudin ja ammusten loputtua hyökkääjät vetäytyivät takaisin omiin laivoihinsa.
Seuraukset

Hollantilaisten sanotaan menettäneen kaatuneina lähes 300 sotilasta. Puolustajien tappiot jäivät hyvin vähäiseksi. Hollantilaisten hyökkäys oli torjuttu, mutta Macao kärsi huomattavasti hollantilaisten jatkuvasta paineesta 1600-luvun alkupuoliskolla. Hollantilaisten onnistui lisäksi myöhemmin ajaa heidät Sri Lankalta ja Malakalta. Kiinan Ming-dynastian keisari Tianqi sulki hollantilaiset pois Kiinan rannikon kaupankäynnistä hyökkäyksestä kuultuaan. Hollantilaiset vastasivat aloittamalla merirosvouksen maan ranikolla.
Macaon puolustamiseksi aloitettiin taistelun jälkeen rakentaa Guian linnoitusta. Monten linnoitus valmistui 1620-luvulla.
Taistelun muistomerkki Macaolla.
Kuvastaja

| Kuvastaja |
| --- | --- |
Palkitaan:  paras suomalainen fantasiakirja
Palkinnon antaja:  Suomen Tolkien-seura Kontu ry
Maa:  Suomi
Ensimmäinen palkinto:  2001
Virallinen internet-sivu
Kuvastaja on Suomen Tolkien-seura Konnun jakama kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain valintaraadin parhaaksi katsomalle suomalaiselle fantasiakirjalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001.
Palkinnosta kilpailevat edellisenä vuonna ilmestyneet suomalaiset fantasiaromaanit selkeästi satukirjoiksi laskettavia teoksia lukuun ottamatta. Palkinto jaetaan syksyisin Helsingin kirjamessujen yhteydessä.
Alun perin palkinnon nimeksi oli tarkoitus tulla ”Silmaril” Tolkienin Silmarillion-teoksessa keskeisessä osassa olevien jalokivien mukaan, mutta Tolkienin perikunta ei hyväksynyt nimen käyttöä. Kuvastaja (engl. Mirrormere) on Tarussa sormusten herrasta mainittu järvi, jonka pinnasta heijastuvat päivälläkin tähdet.
Palkintopystin tekijä oli vuosina 2001–2006 ja 2008–2012 Markus Pitkänen, vuosina 2007 ja 2013–2014 Kati Ahtiainen ja vuosina 2016–2020 Parasolla Crafts.
Palkinnon saajat

| Vuosi | Kirjailija | Teos | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Johanna Sinisalo | Ennen päivänlaskua ei voi |  |
| 2002 | Sari Peltoniemi | Hirvi |  |
| 2003 | Tuula T. Matintupa | Tuulen kalastajat |  |
| 2004 | Juha Ruusuvuori | Nokian nuoriso-ohjaaja |  |
| 2005 | Ilkka Auer | Sysilouhien sukua |  |
| 2006 | Jyrki Vainonen | Perintö |  |
| 2007 | Pasi Ilmari Jääskeläinen | Lumikko ja yhdeksän muuta |  |
| 2008 | Päivi Honkapää | Viides tuuli |  |
| 2009 | Anni Nupponen | Nainen ja kuningas |  |
| 2010 | Helena Waris | Uniin piirretty polku |  |
| 2011 | Pasi Ilmari Jääskeläinen | Harjukaupungin salakäytävät |  |
| 2012 | Helena Waris | Sudenlapset |  |
| 2013 | Jenny Kangasvuo | Sudenveri |  |
| 2014 | Helena Waris | Talviverinen |  |
| 2015 | Helena Waris | Vuori |  |
| 2016 | Emmi Itäranta | Kudottujen kujien kaupunki |  |
| 2017 | Virve Sammalkorpi | Paflagonian perilliset – Iax Agolaskyn päiväkirjan säästyneet sivut |  |
| 2018 | Elina Rouhiainen | Muistojenlukija |  |
| 2019 | Maria Turtschaninoff | Maresin voima (Breven från Maresi) |  |
| 2020 | Katariina Heikkilä | Punainen nyrkki | Katri Alatalo: Ikuisesti, siskoni   Ilkka Auer: Kymnaasi (Agnes af Forsellesin kymnaasi orvoille ja hyljeksityille tytöille)   Briitta Hepo-oja: Suomea lohikäärmeille   Juhani Karila: Pienen hauen pyydystys |
| 2021 | Susanna Hynynen & Dess Terentjeva | Neonkaupunki | Briitta Hepo-oja: Sydämiä seireeneille   Meri Luttinen: Myrskynsilmä   Elina Pitkäkangas: Hukan perimät   Emma Puikkonen & Arja Puikkonen: Löytölintu |
| 2022 | Magdalena Hai | Isetin solmu | Joanna Heinonen: Veren väki   Sini Helminen: Hurme   Anniina Mikama: Myrrys   Johanna Sinisalo: Ukkoshuilu |
| 2023 | Elina Pitkäkangas | Sang | Katri Kauppinen: Laakson linnut, Aavan laulut   Ulpu-Maria Lehtinen: Kalmanperhon kutsu   Hanna Morre: Vastatuulen lohikäärme   Helena Waris: Saari |
| 2024 | Anni Kuu Nupponen | Sydänmeri | Topias Haikala: Varjokäärme, mestaripunoja   Vehka Kurjenmiekka: Kellopelisydän   J. S. Meresmaa: Tytär hämärän, piika pimeän   Sara Norja: Kummajaisten kesä |
Aiheesta muualla

Kirjavinkkien Kuvastaja-palkintoa käsittelevä sivu – Lista voittajista ja raadin lehdistötiedotteet, joissa perusteluja valinnoille.
| n k Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot |
| --- | --- |
Aforistiikka:  Valtakunnallinen aforismikilpailu  Vuoden aforismikirja  Samuli Paronen -palkinto 
Kaunokirjallisuus:  Finlandia-palkinto  Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto  J. H. Erkon kirjoituskilpailu  Jarkko Laine -palkinto  Kalevi Jäntin palkinto  Nuori Aleksis -palkinto  Savonia-kirjallisuuspalkinto  Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto  Tiiliskivi-palkinto  Toisinkoinen-palkinto 
Käännökset:  J. A. Hollon palkinto  Jarl Hellemann -palkinto  Mikael Agricola -palkinto  Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 
Lasten- ja nuortenkirjallisuus:  Anni Polva -palkinto  Anni Swan -mitali  Arvid Lydecken -palkinto  Kaarina Helakisa -palkinto  Laivakello-palkinto  Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia  Lasten LukuVarkaus -palkinto  Onnimanni-palkinto  Punni-palkinto  Pääskynen-palkinto  Rudolf Koivu -palkinto  Runeberg Junior  Tirlittan-palkinto  Topelius-palkinto 
Tieteis- ja fantasiakirjallisuus:  Atorox-palkinto  Kuvastaja  Tähtifantasia-palkinto  Tähtivaeltaja-palkinto 
Tietokirjallisuus:  Kanava-palkinto  Lauri Jäntin tietokirjapalkinto  Oppikirjailijapalkinto  Tietokirjailijapalkinto  Tietokirjallisuuden Finlandia  Tieto-Lauri  Tietopöllö-palkinto  Warelius-palkinto  Vuoden historiateos  Vuoden keittokirja  Vuoden tiedekirja 
Näytelmätekstit:  Lea-palkinto 
Muut palkinnot:  Aleksis Kiven palkinto  Alvar Renqvist -palkinto  Edvard Richter -palkinto  HelMet-kirjallisuuspalkinto  Kaarlen palkinto  Kiitos kirjasta -mitali  Kirjailija kiittää -palkinto  Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto  Kankaanpää-palkinto  Kirjallisuuden valtionpalkinto  Kirjapöllö  Möllärimestari  Napero-Finlandia  Pirkanmaan kirjoituskilpailu  Runeberg-palkinto  Sarjakuva-Finlandia  Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto  Suomen Ekonomien kirjallisuuspalkinto  P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto  Tollanderin palkinto  Tulenkantaja  Waltari-palkinto  Veijo Meri -palkinto  Väinö Linnan palkinto  Vuoden urheilukirja  Vuoden johtolanka -palkinto  Suunta-palkinto  Vuoden kaunein kirja  Vuoden kirjateko -palkinto  Vuoden kristillinen kirja  Vuoden luontokirja 
Lakkautetut palkinnot:  Eeva Joenpelto -palkinto  J. H. Erkon palkinto  Koskenkorva-palkinto  Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto  Tauno Karilaan palkinto  Pirkanmaan Plättä  Vuoden runoilija 
Runous:  Eeva-Liisa Manner -palkinto  Eino Leinon palkinto  Runo-Kaarina-palkinto  Tanssiva karhu
Itä-Suomen viestipataljoona

| Itä-Suomen viestipataljoona |
| --- | --- |
 Itä-Suomen viestipataljoonan lippu
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  Viestijoukot
Rooli:  valmiusyhtymän viestipataljoona
Osa joukkoa:  Karjalan prikaati
Tukikohta:  Vekaranjärvi, Kouvola
Kalusto:  XA200-alustalle asennetut esikuntapanssariajoneuvot (EPA)  Viestipanssariajoneuvo (VIPA)  CL600 "VIAS" -laitesuoja  ALVI -kalusto
Motto:  Kerralla kuntoon Ripeys, Reippaus, Sotilaallisuus, Turvallisuus
Värit:  violetti vihreä (EK)
Vuosipäivät:  perinnepäivä syyskuun viimeisellä viikolla
Komentajat
Nykyinen komentaja:  evl Mikko Rasimus
Tunnettuja komentajia:  kenr.luutn. Pasi Välimäki
Itä-Suomen viestipataljoona (lyhenne I-SVP) on Suomen maavoimien valmiusyhtymään Karjalan prikaatiin kuuluva viestiaselajin joukkoyksikkö Vekaranjärvellä Kouvolassa.
Historia

Itä-Suomen viestipataljoona vaalii Helsingissä 1. lokakuuta 1930 perustetun Viestipataljoona 2:n perinteitä.
Pataljoona perustettiin kesällä 1998, kun Keuruulla toiminut Keski-Suomen viestipataljoona lakkautettiin ja sen pääosat siirrettiin Vekaranjärvelle. K-SVP oli muodostettu yhdistämällä 4. erillinen viestikomppania ja 5. erillinen viestikomppania ja myöhemmin vielä 3. erillinen viestikomppania. Pataljoonan historiasta kertoo myös I-SVP:n joukkoyksikkölippu, joka oli alun perin suunniteltu K-SVP:n käyttöön. Lipun tangonpuoleisessa yläkulmassa on Keski-Suomen maakuntalintu metso.
Toiminta

Itä-Suomen viestipataljoona kouluttaa kenttäviestitoimintaan yhtymän viestijärjestelmä 2 -kalustolla, joka on asennettu Patrian valmistamiin XA-202-sarjan panssaroituihin ajoneuvoihin (Viestipasi). 1. viestikomppaniassa käytetään CL600-laitesuojiin sijoitettuja viestiasemia, jotka vastaavat toiminnaltaan viestipasiin sijoitettua asemaa.
Pataljoona antaa viestijoukkojen koulutuksen lisäksi myös Karjalan prikaatin sotilaspoliisikoulutuksen Esikuntakomppaniassa.
Organisaatio

Esikuntakomppania (EK)
1. viestikomppania (1. VK)
2. viestikomppania (2. VK)
Aiheesta muualla

Itä-Suomen viestipataljoona[vanhentunut linkki]
Suomen puolustusvoimien rauhanajan viestijoukot toisen maailmansodan jälkeen
1. Erillinen Viestikomppania (1952 Riihimäki, 1953 Oulu) | 2. Erillinen Viestikomppania (1952 Riihimäki, 1961 4. Erillinen Viestikomppania Riihimäki) | 2. Erillinen Viestikomppania (uusi) (1961 Riihimäki, 1963–1994 Turku) | 3. Erillinen Viestikomppania (1961 Kouvola, 1979–1997 Mikkeli) | 4. Erillinen Viestikomppania (Hämeenlinna, 1976 Keuruu Keski-Suomen Viestipataljoona) | 5. Erillinen Viestikomppania (Keuruu, 1976 Keski-Suomen Viestipataljoona) | Etelä-Suomen Viestipataljoona (1985 Riihimäki) | Ilmavoimien Viestipataljoona | Itä-Suomen Viestipataljoona (1988) Valkeala, 1976–1988 Keski-Suomen Viestipataljoona) | Keski-Suomen Viestipataljoona (1976 Keuruu, 1998 Valkeala Itä-Suomen Viestipataljoona | Panssariprikaatin Viestikomppania (1967 Hämeenlinna)  | Panssariprikaatin Viestipataljoona (1988 Hämeenlinna)   | Pohjois-Suomen Viestipataljoona (1989 Oulu, Kajaani)| Reserviupseerikoulun viestikomppania (Hamina) | Sähköteknillinen koulu (1948, Riihimäki) | Viesti- ja Sähkötekninen Koulu (2003, Riihimäki, Viestikoulu, 2009 Riihimäki),  | Viestikoulu (1976, Riihimäki) | Viestirykmentti
Emblem of signal soldier
Metsästys ja Kalastus

| Metsästys ja Kalastus |
| --- | --- |
Aihealue:  metsästys ja kalastus
Kustantaja:  Otavamedia
ISSN:  ISSN 0026-1629
Perustettu:  1911
Päätoimittaja:  Sami Rainisto
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  12 numeroa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Metsästys ja Kalastus on vuodesta 1911 julkaistu metsästys- ja kalastusharrastuksiin keskittyvä aikakauslehti. 12 kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä kustantaa Otavamedia, ja sen vastaava päätoimittaja on Sami Rainisto. Lehden verkkopalvelu käynnistyi maaliskuussa 2021. Vuonna 2017 painetun lehden lukijamäärä oli 234 000.
Historiaa

Metsästys ja Kalastus -lehteä alkoi vuonna 1911 julkaista Suomen Metsästysyhdistys. Se oli toinen suomenkielinen metsästyslehti vuonna 1906 perustetun Suomen metsästyslehden ohella. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli eräkirjailijana tunnettu A. E. Salmelainen ja hänen jälkeensä kilpa-ampuja Oscar Rosenqvist. Vuonna 1920 valtion tuki lehdelle lakkasi, mutta sen jatkuvuutta varmistivat yksityisin sijoituksin kirjailija Juhani Aho, Kalle Rikala, E. Hellevaara sekä Yrjö Ylänne, josta tuli lehden päätoimittaja melkein 50 vuodeksi samalla kun hän toimi pitkään myös Suomen Kuvalehden toimitussihteerinä. Innokas kalastaja Juhani Aho ehti olla lehden teossa mukana vain vuoden verran ennen kuolemaansa.
Vuonna 1939 Metsästyksen ja Kalastuksen kustantajaksi tuli Otava, sitten Lehtiaitta ja  Valiolehdet ja vuodesta 1981 Yhtyneet Kuvalehdet Oy, nykyiseltä nimeltään Otavamedia Oy. Sotien jälkeen lehden levikki nopeasti kymmenkertaistui noin 20 000 kappaleeseen. Lehti panosti jo varhain valokuvien käyttöön, ja etenkin väripainatukseen siirryttyä 1976 lehti tuli tunnetuksi korkealaatuisista luontokuvistaan.
Lehden julkaisijoita ovat olleet Suomen urheilukalastajain liitto, Suomen yleinen metsästäjäliitto ja Suomen metsästysyhdistys.
Päätoimittajia

A. E. Salmelainen 1911–1914
Oscar Rosenqvist 1915–1920
Yrjö Ylänne 1921–1968
Mauri Soikkanen 1969–1992
Jussi Soikkanen 1992–2012
Vesa Leppä 2012–2016
Petri Korhonen 2016–2018
Reijo Ruokanen 2018–2024
Sami Rainisto 2024–
Lettoväkäsammal

| Lettoväkäsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Ritvasammalet Amblystegiaceae
Suku::  Lettoväkäsammalet Campylium
Laji::  stellatum
Kaksiosainen nimi
 Campylium stellatum  (Hedw.) Lange & C.E.O.Jensen 
Katso myös
   Lettoväkäsammal Wikispeciesissä   Lettoväkäsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lettoväkäsammal (Campylium stellatum) on lettoväkäsammalten sukuun ja ritvasammalten heimoon kuuluva elinvoimainen sammal.
Ulkonäkö

Lettoväkäsammal on keskikokoinen (5-10 cm) epäsäännöllisesti haarautuva sammal. Se on väriltään kellertävä ja kiiltävä. Sen lehdet ovat leveätyviset ja niissä on pitkä, kapea ja siirottava kärki. Lehdissä ei ole yleensä keskisuonta, mutta hyvin harvoin se on lyhyt ja kaksihaarainen. Lehdet ovat yleensä niin tiheässä, että varsi ei näy. Itiöpesäkkeet ovat harvinaisia.
Levinneisyys

Lettoväkäsammal esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa se kasvaa koko maassa, pohjoisessa kuitenkin yleisempänä kuin etelässä.
Elinympäristö

Lettoväkäsammal kasvaa runsasravinteisilla paikoilla, letoilla ja joskus kalkkipitoisilla kallioilla.
Hiuskarvan varassa (elokuva)

| Hiuskarvan varassa> The Treasure of San Teresa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alvin Rakoff
Käsikirjoittaja:  Jack Andrews
Perustuu:  Jeffrey Dellin näytelmään
Tuottaja:   Patrick Filmer-Sankey  John G. Nasht  Sydney Box 
Säveltäjä:  Don Banks
Kuvaaja:  Wilkie Cooper
Leikkaaja:  Jim Connock
Pääosat:   Eddie Constantine  Dawn Addams  Marius Goring  Christopher Lee 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Länsi-Saksa 
Tuotantoyhtiö:   Beaconsfield Productions  Kurt Ulrich Filmproduktion  Orbit Films 
Ensi-ilta:   Länsi-Saksa 21. heinäkuuta 1959  Suomi 9. lokakuuta 1959  Yhdysvallat lokakuussa 1962 
Kesto:  84 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiuskarvan varassa (engl. The Treasure of San Teresa; myös Hot Money Girl tai Rhapsodie in Blei) on vuonna 1959 julkaistu Alvin Rakoffin ohjaama brittiläis-saksalainen seikkailu-/rikoselokuva, jonka pääosissa ovat Eddie Constantine, Dawn Addams, Marius Goring ja Christopher Lee.
Hiuskarvan varassa perustuu Jeffrey Dellin näytelmään, jonka pohjalta Jack Andrews laati käsikirjoituksen.
Hiuskarvan varassa sai ensi-iltansa toisessa kotimaassaan Länsi-Saksassa 21. heinäkuuta vuonna 1959. Suomessa elokuva ilmestyi teattereihin 9. lokakuuta vuonna 1959. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-illan lokakuussa vuonna 1962.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eddie Constantine  | … |  Larry Brennan   |
|  Dawn Addams  | … |  Hedi von Hartmann   |
|  Marius Goring  | … |  Rudi Siebert   |
|  Christopher Lee  | … |  Jaeger   |
|  Nadine Tallier  | … |  Zizi   |
|  Walter Gotell  | … |  Hamburg inspector   |
|  Willi Witte  | … |  von Hartmann   |
|  Gaylord Cavallaro  | … |  Mike Jones   |
|  Hubert Mittendorf  | … |  Schneider   |
|  Georgina Cookson  | … |  Billie   |
|  Stella Bonheur  | … |  Sisar Angelica   |
|  Margaret Boyd  | … |  Sisar Catherine   |
|  Anna Turner  | … |  Billien sisäkkö   |
Aiheesta muualla

Hiuskarvan varassa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hiuskarvan varassa Elonet.
Hiuskarvan varassa AllMoviessa. (englanniksi)
Erä (lehti)

| Erä |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  Kalastus, Retkeily, metsästys,  luonto
Kustantaja:  Otavamedia
Julkaisija:  Otavamedia
Levikki:  36 554 (2014)
Päätoimittaja:  Sami Rainisto
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  217 × 280 mm
Ilmestymistiheys:  12 vuosittain
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Erä
Erä on Otavamedian julkaisema 12 kertaa vuodessa ilmestyvä aikakauslehti, jonka sisältö käsittelee retkeilyä, kalastusta, metsästystä ja luontoa. Lehdessä on myös suomalaisten retkeilijöiden kokemukseen perustuvaa retkikohde- ja välinetietoa. Lehden vastaava päätoimittaja on Sami Rainisto (2024-).
Erä.fi-sivusto koostuu kalastuksesta, metsästyksestä, retkeilystä, artikkeleista, keskustelufoorumeista ja blogeista. Erä on saatavana digilehtenä.
Päätoimittajia

Eero I. Nurmikko 1977–1981
Hannu Lindell 1981–1984
Seppo Suuronen 1981–
Aiheesta muualla

Erän sivut
Otavamedian kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
1737

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

Medici-suvun valtakausi Toscanan suurherttuakunnassa päättyi, ja valta siirtyi Habsburg-sukuiselle keisari Frans I:lle.
Göttingenin Georg-August-yliopisto perustettiin.
Trooppinen hirmumyrsky  surmasi noin 300 000 intialaista Bengalissa
Tsunami syntyi Tyynellämerellä, kun Kamtsatkaa vavisutti 9,3 Richterin maanjäristys
Turun linnan yhteyteen perustettiin naisvankilana toiminut kehruuhuone.
4. elokuuta – Osmanien valtakunta voitti ylivoimaisen Itävallan keisarillisen armeijan Banja Lukan taistelussa.