stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uudet kujeet
Kappaleet

Pii-paa autot (Pii-paa)
Soo-soo-sormet (uusi kappale)
Pikku-Matsin auto (uusi kappale)
Urheiluliikkeitä 1 (uusi kappale)
Onko vastahasi tullut (Pii-paa)
Sami ja Timppa (Pii-paa)
Unikeko (uusi kappale)
Lämpömittari (Pii-paa)
Kolme puuta (uusi kappale)
Harakka-loru (Pii-paa)
Urheiluliikkeitä 2 (uusi kappale)
Taikurin hattu (Pii-paa)
Harmaa lokki (Pii-paa)
Linnan juhlat (Pii-paa)
Pikkuiset kultakalat (uusi kappale)
Hyvin pyyhkii (uusi kappale)
Maaleja (uusi kappale)
Urheiluliikkeitä 3 (uusi kappale)
Jalalla (uusi kappale)
Marsilaiset (Pii-paa)
Ompelukone (Pii-paa)
Viisi pientä dinoa (uusi kappale)
Lällätys (Pii-paa)
Meripoika (uusi kappale)
Urheiluliikkeitä 4 (uusi kappale)
Unikuvia (Pii-paa)
Näin tehtiin Soo-Soo-Sormet
Kokoonpano

Mats Lillrank – laulu, leikki, kitarat, saksofoni
Timo Nuutinen – basso, kitarat, taustalaulu, huuliharppu
Ari Bergström – kosketinsoittimet, taustalaulu
Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot, taustalaulu
Kiitokset

Taikatemput Simo Aalto kappaleessa Taikurin hattu.
Turkin suuri kansalliskokous

| Turkin suuri kansalliskokous |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Historia
Perustettu:  23. huhtikuuta 1920
Johto
Puhemies:  Numan Kurtulmuş (AKP)
Kokoonpano
Edustajia:  600
 
Puolueet:  Hallitus (263)      AKP (263) Hallituksen tukijat (55)      MHP (50)       HÜDA PAR (4)       DSP (1) Oppositio (282)      CHP (130)       HDP (65)       İYİ (43)       F&F (20)       DEVA (15)       YRP (5)       DP (2)       Sitoutumaton (1)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  14. toukokuuta 2023
Kokouspaikka
 Parlamenttirakennus
Kotisivut
 https://global.tbmm.gov.tr/index.php/EN/yd/
Turkin suuri kansalliskokous (turk. Türkiye Büyük Millet Meclisi) on Turkin yksikamarinen lainsäädännöllinen elin. Se koostuu 600 edustajasta, jotka valitaan viiden vuoden välein järjestettävissä vaaleissa.
Historia

Ensimmäinen parlamentti perustettiin jo vuonna 1877 sulttaani Abdulhamid II:n aloitteesta. Osmanien valtakunnan romahdettua Turkin tasavaltaan perustettiin parlamentti nuorturkkilaisten aloitteesta vuonna 1908.selvennä Nykymuodossaan parlamentti perustettiin 23. huhtikuuta 1920. Ensimmäisissä parlamenttivaaleissa valittiin yhteensä 324 edustajaa. Näistä kuitenkin vain 115 pääsi osallistumaan ensimmäiseen istuntoon. Tasavallan ensimmäinen perustuslaki astui voimaan 1921.
Kansanedustajat

Turkin perustuslain mukaan kansanedustajia valitaan yhteensä 600. Vaalipiirejä on yhteensä 87..
Ehdokkaaksi voivat asettua kaikki vähintään 25-vuotiaat Turkin kansalaiset, jotka eivät ole hakeutuneet konkurssiin, saaneet tuomiota tietyistä perustuslaissa mainituista rikoksista perustuslakia tai kärsineet vankeustuomiota viimeisen vuoden aikana. Miehiltä vaaditaan myös suoritettua asevelvollisuutta.
Vaalit

Vuoden 2018 vaaleissa Erdoğanin johtama AK-puolue sai hieman yli puolet kaikista äänistä.. Naisten osuus edustajien määrästä kasvoi, mutta oli edelleen matala verrattuna miehiin. Naispuolisia kansanedustajia valittiin yhteensä 103.. Mustafa Şentop valittiin parlamentin puhemieheksi helmikuussa 2019. Hän toimi aikaisemmin varapuhemiehenä.
Galleria

Parlamentin istuntosali
Puhemiehen istuin
Pienoismalli parlamenttirakennuksesta Istanbulissa
Vapaaelektronilaser

Vapaaelektronilaser (engl. Free Electron Laser, FEL) on laser, joka tuottaa koherenttia sähkömagneettista säteilyä. Vapaaelektronilaserin toimintaperiaate poikkeaa paljon perinteisen laserin toimintaperiaatteesta. Siinä säteilyä ei saada aikaan kaasun, nesteen tai kiinteän olomuodon laserin tavoin jonkin aineen elektronitiloja virittämällä vaan säteily syntyy lähes valonnopeudella kulkevien elektronien mutkitellessa erilaisten magneettijonojen aikaansaamissa magneettikentissä.
FELissä magneettijonorakenne saa elektronit mutkittelemaan ja siten säteilemään valoa, jonka aallonpituus riippuu magneettijonon rakenteesta, elektronien nopeudesta ja magneettikentän voimakkuudesta.
Vapaaelektronilasereiden tuottaman säteilyn aallonpituus on tavanomaisista lasereista poiketen säädettävissä mikroaaltoalueelta aina röntgensäteilyalueelle. Kaikki vapaaelektronilaserit eivät pysty kattamaan koko aallonpituusaluetta vaan vain tietyn osan siitä. Vapaaelektronilaserit ovat tyypillisesti isoja laitteita, jopa satoja metrejä pitkiä.
Ensimmäisen ehdotuksen vapaaelektronilasereista esitti John M. J. Madey vuonna 1971. Kesti kuitenkin kuusi vuotta ennen kuin Madey rakensi kollegoidensa kanssa ensimmäisen vapaaelektronilaserin Stanfordin yliopistossa. Nykyään vapaalektronilasereita on useissa eri tutkimuskeskuksissa. Maailman ensimmäinen pehmeän röntgenalueen vapaaelektronilaser FLASH valmistui vuonna 2000 Hampuriin. Ensimmäinen kovan röntgenalueen vapaaelektronilaser LCLS Stanfordissa sai aikaan ensimmäisen säteensä huhtikuussa 2009.
Aiheesta muualla

FLASH — vapaaelektronilaser Hampurissa (englanniksi)
Vapaaheitto

Juhana Blomstedt, Vapaaheitto, 2010.
Vapaaheitto on Juhana Blomstedtin (1937–2010) viimeiseksi työksi jäänyt veistos, joka sijaitsee Helsingin Munkkiniemessä, Munkkiniemen yhteiskoulun nurmialueella. Veistos on tehty corten-teräksestä, ja sitä valaistaan neljällä maahan upo­tetulla valaisimella. Teos paljastettiin lokakuussa 2010.
Teoksen nimi on tullut koripallon liikerataa kuvaavasta kaaresta, joka nousee lähes kuuden metrin korkeuteen. Sen kärki päättyy 3,05 metrin korkeuteen, joka vastaa korirenkaan ja kentän pinnan välistä etäisyyttä.
Veistoksen tarkoituksena on vaalia urheilu- ja koripallokulttuuria Munkkiniemessä ja Hel­singissä. Munkkiniemen yhteiskoulu ja koripalloseura Torpan Pojat ovat yhdessä tehneet lajia tunnetuksi ja kohottaneet paikkakunnan mainetta koko maassa. Vapaaheitosta tuli myös valtakunnallinen kunnianosoitus koko urheilulajille.
Juhana Blomstedt oli innokas koripalloilija. Taidekriitikko Timo Valjakan mukaan Vapaaheitossa näkyy se, että Blomstedt oli kiinnostunut havaitsemisen lainalaisuuksista ja geometristen muotojen moniselitteisyydestä. Valjakan mukaan ajateltua korirengasta kohti suuntautuva ja kapeneva teräsmuoto ei kuvaa yhtä yksittäistä vapaaheittoa, vaan satoja sellaisia. Näin Vapaaheitossa on kyse jokaista kunnianhimoista koripalloilijaa ja taiteilijaa yhdistävästä asiasta, pyrkimyksestä mahdollisimman tarkkaan ja puhtaaseen suoritukseen.
Aiheesta muualla

Teos Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Uumajanjoen vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Uumajanjoen vesistö (ruots. Umeälvens avrinningsområde, vesistöaluetunnus 28) muodostuu Pohjanlahden Merenkurkkuun laskevan Uumajanjoen (ruots. Umeälven) ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 26 815 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Uumajanjoki, joka alkaa Norjan rajan läheltä Över-Umanin järvestä. Joen kokonaispituus on 449 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 14 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue

Uumajanjoen vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä. Vesistöalue ulottuu luoteessa Ruotsin ja Norjan valtiorajalle asti. Siellä se kohtaa vielä Ruotsin puolella Vefsnan vesistön (tunnus 115) ja Ranan vesistön (tunnus 116), jotka molemmat laskevat Norjan kautta Atlanttiin. Muuten valtionraja seuraa vuoristossa vesistöjen välistä vedenjakajaa. Koillispuolella on Uumajanjoen vesistöllä Skelleftejoen vesistön kanssa pitkä yhteinen vedenjakaja. Se ulottuu yläjuoksulta alajuoksun alaneljännekseen asti, missä Skelleftejoen vesistö vaihtuu kolmeen pienempään vesistöön Rickleånin vesistöön (tunnus 24), Sävarånin vesistöön (tunnus 26) ja Tavelånin vesistöön (tunnus 27). Vastakkaisella lounaispuolella on samantapainen tilanne. Siellä Uumajanjoen vesistöllä on yhteinen vedenjakaja Vefsnan vesistön jälkeen ensin Ångermanjoen vesistön, sitten Öreälvenin vesistön (tunnus 30) ja aivan lopussa ja lyhyesti Hörnånin vesistön (tunnus 29) kanssa. Uumajanjoen joensuun ympäristössä sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-alakin on pieni.
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (53,1 %), turve (16,6 %), kalliomaa (18,4 %), hiekka ja sora (1,1 %), multamaa (1,7 %), savimaa (0,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (60 %), soita ja kosteikkoja (11,6 %), kalliomaita (3,3 %), viljelymaita (0,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (17,2 %). Näiden lisäksi on 7,1 % vesistöjä.
Vesistön valuma-alue > Virtaamia

SMHI on julkaissut tilastossaan Uumajanjoen virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 465 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 1 390 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 149 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 442,5 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 1 365 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 128 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 1 284,7 m³/s on mitattu elokuussa 1998 ja pienin 178 m³/s elokuussa 2006. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulvan vaikutus kestäisi pitkään ja sen huippu ajoittuisi kesäkuulle. Huippuvirtaamat varastoidaan yläjuoksulla järviin ja varastoaltaisiin ja vettä päästetään vesivoimatuotantoon pitkin kesää.
Vesivoimaa

Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 435 patoa, joista 24,2 % säännöstellään jokien virtauksia. Säännöstelykapasiteetti on 3 546 miljoonaa kuutiometriä.
Vesistön pääuomassa on 19 vesivoimalaitosta: Stornorrfors (599 MW, on suurin), Pengfors, Harrsele, Bjurfors Nedre, Bjurfors Övre, Tuggen, Hällforsen, Betsele, Bålforsen, Rusfors, Grundfors, Stensele, Umluspen, Juktan, Gardikfors, Gejmån, Abelvattnet, Ajaure ja Klippen. Vesistön sivu-uomissa on vielä 5 voimalaa lisää:
Jokksbäckenissa on Forsbäcken/Jokksbäcken,
Gertsbäckenissa on Gertsbäcken,
Rödånissa on Kvarnsvedjans elkraft,
Åmanissa on Åmsele Nedre ja Åmsele Övre.
Voimaloiden yhteisteho on 1 807 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 7 580 gigawattituntia.
Käännös suomeksi
Vahakaktukset

| Vahakaktukset |
| --- | --- |
 Vahakaktus Copiapoa cinerea.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Notocacteae
Suku::  Vahakaktukset Copiapoa  Britton & Rose
Katso myös
   Vahakaktukset Wikispeciesissä   Vahakaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahakaktukset (Copiapoa) on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Lajit voivat muodostaa laajoja kasvustoja. Suvun tieteellinen nimi juontuu chileläisestä Copiapón kaupungista, jonka ympäristössä monet vahakaktuslajit kasvavat.
Ulkonäkö ja koko

Vahakaktukset ovat joko yksistään kasvavia tai mättäitä muodostavia. Niiden varret ovat pallomaisia tai pitkänomaisia ja lieriömäisiä, kärjestään tavallisesti tiheän villamaisen karvan peittämiä. Varren uurteet ovat selvästi erottuvia. Vahakaktukset ovat tavallisesti piikkisiä; piikit ovat vaihtelevanlaisia. Juuret ovat joko rihmamaisia tai paalumaisia pääjuuria.
Vahakaktusten kukat kehittyvät kasvin varren kärkeen ja ovat kellomaisia tai suppilomaisia, väriltään keltaisia. Pohjusmalja on lyhyt ja leveä, ja perikarpelli (pohjuksen ja emin tyven muodostama rakenne) lyhyt ja paljaspintainen. Hedelmä on pieni ja sileä, mutta sen kärjessä on pysyviä vihreitä suomuja. Siemenet ovat kookkaita ja kiiltävän mustia.
Levinneisyys

Vahakaktukset ovat kotoisin Atacaman aavikkoalueelta Chilen pohjoisosista.
Lajit

Sukuun kuuluu 26 lajia:
Copiapoa atacamensis
Copiapoa bridgesii
Copiapoa calderana
Copiapoa cinerascens
Copiapoa cinerea – vahakaktus
Copiapoa conglomerata
Copiapoa coquimbana
Copiapoa echinoides
Copiapoa esmeraldana
Copiapoa fiedleriana
Copiapoa grandiflora
Copiapoa haseltoniana
Copiapoa humilis
Copiapoa hypogaea
Copiapoa krainziana
Copiapoa laui
Copiapoa longistaminea
Copiapoa malletiana
Copiapoa marginata
Copiapoa megarhiza
Copiapoa mollicula
Copiapoa serpentisulcata
Copiapoa solaris
Copiapoa taltalensis
Copiapoa tenuissima
Copiapoa tocopillana
Uganda olympialaisissa

Uganda osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Melbournen 1956 kesäolympialaisissa. Siitä lähtien se on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin lukuun ottamatta Montréalin 1976 olympialaisia, joita se boikotoi. Ensimmäiset olympiamitalinsa maa sai Méxicon 1968 kesäolympialaisissa ja ensimmäisen olympiavoittonsa neljä vuotta myöhemmin Münchenin kisoissa. Talviolympialaisiin se ei ole osallistunut.
Ugandan menestyksekkäimmät lajit olympialaisissa ovat yleisurheilu ja nyrkkeily, joista se on saanut kaikki saavuttamansa mitalit. Maa on saavuttanut neljä olympiavoittoa, jotka ovat tulleet yleisurheilusta. Ugandan olympiavoittajat ovat miesten 400 metrin aitajuoksun Münchenin 1972 kisoissa voittanut John Akii-Bua, miesten maratonin Lontoon olympialaisissa 2012 voittanut Stephen Kiprotich sekä Tokion olympialaisissa 2021 naisten 3000 metrin estejuoksun voittanut Peruth Chemutai ja miesten 5000 metrin juoksun voittanut Joshua Cheptegei.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Nyrkkeily | 0 | 3 | 1 | 4 | 48 |
|  Yleisurheilu | 4 | 1 | 2 | 7 | 40 |
| Yhteensä | 4 | 4 | 3 | 11 | 73 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1956  1956 Melbourne: 0
1960  1960 Rooma: 0
1964  1964 Tokio: 0
| 1968  1968 Mexico City | 0 | 1 | 1 | 2 | 36 |
| 1972  1972 München | 1 | 1 | 0 | 2 | 24 |
| 1980  1980 Moskova | 0 | 1 | 0 | 1 | 32 |
1984  1984 Los Angeles: 0
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
| 1996  1996 Atlanta | 0 | 0 | 1 | 1 | 71 |
2000  2000 Sydney: 0
2004  2004 Ateena: 0
2008  2008 Peking: 0
| 2012  2012 Lontoo | 1 | 0 | 0 | 1 | 50 |
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
| 2020  2020 Tokio | 2 | 1 | 1 | 4 | 36 |
| Yhteensä | 4 | 4 | 3 | 11 | 73 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 Hopeaa | Eridadi Mukwanga | 1968  1968 Mexico City |  Nyrkkeily | 54 kg |
| 3 Pronssia | Leo Rwabwogo | 1968  1968 Mexico City |  Nyrkkeily | 51 kg |
| 1 Kultaa | John Akii-Bua | 1972  1972 München |  Yleisurheilu | Miesten 400 m aitajuoksu |
| 2 Hopeaa | Leo Rwabwogo | 1972  1972 München |  Nyrkkeily | 51 kg |
| 2 Hopeaa | John Mugabi | 1980  1980 Moskova |  Nyrkkeily | 67 kg |
| 3 Pronssia | Davis Kamoga | 1996  1996 Atlanta |  Yleisurheilu | Miesten 400 m juoksu |
| 1 Kultaa | Stephen Kiprotich | 2012  2012 Lontoo |  Yleisurheilu | Miesten maraton |
| 2 Hopeaa | Joshua Cheptegei | 2020  2020 Tokio |  Yleisurheilu | Miesten 10 000 m juoksu |
| 3 Pronssia | Jacob Kiplimo | 2020  2020 Tokio |  Yleisurheilu | Miesten 10 000 m juoksu |
| 1 Kultaa | Peruth Chemutai | 2020  2020 Tokio |  Yleisurheilu | Naisten 3 000 m estejuoksu |
| 1 Kultaa | Joshua Cheptegei | 2020  2020 Tokio |  Yleisurheilu | Miesten 5 000 m juoksu |
Lähteet:
Varsinais-Suomen kylät

| Varsinais-Suomen kylät ry |
| --- | --- |
Toimiala:  kylätoiminta
Puheenjohtaja:  Sami Tantarimäki, Turku
Hallitus:  Sinikka Paulin, Maija Mäki, Minna Nieminen, Maarit Teuri, Henrik Hausen, Kalevi Kallonen, Ilkka Jokioinen
Aiheesta muualla
[www.vskylat.fi Sivusto]
Varsinais-Suomen kylät ry on Varsinais-Suomessa toimiva kylätoimintayhdistys, joka myöntää vuosittain muun muassa Varsinais-Suomen vuoden kylä-kunniamaininnan. Yhdistyksellä on edustaja 4H:n Etelä-Suomen alueneuvostossa.  Se saa mm. Leader ja EMOTRI-tukea.
Vappu Oura

Saimi Greta Valborg Pylkkänen, o.s. Öhrbom, kirjailijanimi Vappu Oura (8. lokakuuta 1897 Asikkala – 28. kesäkuuta 1977 Tapiola) oli suomalainen kirjailija.
Teokset

Sammuen ja syttyen : helsinkiläisromaani. Otava 1929
Hiekkalinnoja : romaani. Otava 1930
Kadonnut sormus: 2-osainen näytelmä. Pellervo-seura, Helsinki 1944
Varsinaiset luukalat

| Varsinaiset luukalat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Osaluokka::  Teleosteomorpha
Lohko::  Varsinaiset luukalat Teleostei  Müller, 1845
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varsinaiset luukalat (Teleostei) on viuhkaeväisten alaluokan ja kehittyneiden luukalojen (Neopterygii) kladin suurin lohko. Varsinaisiin luukaloihin kuuluu noin 96 % kaikista nykykaloista, noin 33 300 kalalajia.
Luokittelu

Ylälahko Osteoglossomorpha
Lahko Arapaimakalat Osteoglossiformes
Lahko Kuusilmäkalat Hiodontiformes (mm. kuusilmä ja kultasilmä)
Ylälahko Elopomorpha
Lahko Tarponikalat Elopiformes (hopeakalat ja tarponit)
Lahko Naiskalat Albuliformes (naiskalat, trissat)
Lahko Piikkiankeriaskalat Notacanthiformes (liskoankeriaat ja piikkiankeriaat)
Lahko Ankeriaskalat Anguilliformes (mm. ankeriaat ja mureenat)
Lahko Ahmattiankeriaskalat Saccopharyngiformes
Ylälahko Clupeomorpha
Lahko Sillikalat Clupeiformes (mm. sillit ja sardellit)
Ylälahko Ostariophysi
Lahko Maitokalat Gonorynchiformes (mm. maitokala, korvakalat, liejukala)
Lahko Karppikalat Cypriniformes (mm. barbit, karpit, särjet, rasborat, kivennuoliaiset, piikkinuoliaiset, imukarpit)
Lahko Tetrakalat Characiformes (mm. tetrat, piraijat)
Lahko Veitsikalat Gymnotiformes (mm. veitsikalat ja sähköankeriaat)
Lahko Monnikalat Siluriformes
Ylälahko Protacanthopterygii
Lahko Lohikalat Salmoniformes (mm. lohet, siiat, harjukset)
Lahko Haukikalat Esociformes (hauet ja koirakalat)
Lahko Kuorekalat Osmeriformes (mm. kuoreet, meltit, aju)
Lahko Sillikuorekalat Argentiniformes (mm. sillikuoreet, silopäät, kiikarikalat)
Ylälahko Stenopterygii
Lahko Nuijapääkalat Ateleopodiformes
Lahko Sukasuukalat Stomiiformes (mm. sukasuut, lättäkalat, lyhtykalat, kitakalat)
Ylälahko Cyclosquamata
Lahko Auloppikalat Aulopiformes (mm. liskokalat ja keihäskalat)
Ylälahko Scopelomorpha
Lahko Valokalat Myctophiformes
Ylälahko Lampridiomorpha
Lahko Kiiltolahnakalat Lampriformes (mm. purje-evät, nauhakalat ja airokalat)
Ylälahko Polymyxiomorpha
Lahko Partakalat Polymixiiformes
Ylälahko Paracanthopterygii
Lahko Lohiahvenkalat Percopsiformes (mm. lohiahvenet ja sokkokalat)
Lahko Konnakalat Batrachoidiformes
Lahko Krottikalat Lophiiformes (mm. merikrotit, lyhtykrotit)
Lahko Turskakalat Gadiformes ( mm. turskat, mateet, lestikalat, kummeliturskat)
Lahko Partanilkkakalat Ophidiiformes (mm. neulakalat, brotulat)
Ylälahko Acanthopterygii
Lahko Kelttikalat Mugiliformes
Lahko Hopeakylkikalat Atheriniformes (mm. hopeakyljet sateenkaarikalat)
Lahko Nokkakalat Beloniformes (mm. liitokalat, medakat)
Lahko Valaanpääkalat Cetomimiformes (mm. valaanpäät, vihikala, punasuut, samettikala)
Lahko Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes (mm. killit, hammaskarpit)
Lahko Okakalat Stephanoberyciformes
Lahko Limapääkalat Beryciformes (mm. oravakalat, ananaskalat, roussit, lyhtysilmät)
Lahko Pietarinkalat Zeiformes (mm. oreot, vespot, karjukalat)
Lahko Imurikalat Gobiesociformes
Lahko Piikkikalat Gasterosteiformes
Lahko Putkisuukalat Syngnathiformes (mm. merineulat, merihevoset, torvikalat, trumpettikalat)
Lahko Yhdyskiduskalat Synbranchiformes (mm. kutsat, puikkokalat)
Lahko Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes (mm. pallokalat, säppikalat, möhkäkalat)
Lahko Kampelakalat Pleuronectiformes
Lahko Simppukalat Scorpaeniformes
Lahko Ahvenkalat Perciformes (40 % kaikista kaloista, muun muassa bassit, murisijat, kirjoahvenet, hammasahvenet, mullot, perhokalat, keisarikalat, huulikalat, teistit, merikissat, luikerot, tokot, tuulenkalat, välskärit, makrillit)
Veneenlaskupaikka

Veneenlaskupaikka Oulujoessa Utajärvellä
Veneenlaskupaikka Englannissa.
Veneenlaskupaikka.Ystad.
Veneenlaskupaikka eli veneluiska on vesistön rantaan rakennettu paikka, josta vene voidaan laskea vesille, tavallisesti auton perävaunusta tai erityisestä venetrailerista, joka peruutetaan luiskan avulla veteen.
Veneenlaskupaikan luiskan pituus on yleensä muutamia kymmeniä metrejä. Kalteva ja yleensä betonilla tai asvaltilla päällystetty luiska ulottuu muutaman metrin verran veteen. Yksinkertainen veneenlaskupaikka voidaan tehdä myös pelkästään kaivamalla vesistöön laskeutuva ura rantamaastoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esimerkki veneluiskan rakentamisesta[vanhentunut linkki]
Vesa (kasvitiede)

Puistolehmuksen tyvivesoja.
Chilenaraukarian kantovesoja.
Vesa on monivuotisen siemenkasvin juuresta, rönsystä tai ilmavarren tyvestä alkuperäisen perusrungon rinnalle tai tilalle kasvava pystyverso. Nimitystä käytetään erityisesti lehtipuiden ja pensaiden yhteydessä. Uusi verso saa alkunsa esimerkiksi varren tyvessä sijaitsevasta leposilmusta tai juuressa olevasta juurisilmusta. Sijaintinsa ja syntytapansa perusteella erilaisista vesoista käytetään seuraavia nimityksiä:
Juurivesa on kasvin juuressa olevasta juurisilmusta kasvamaan lähtenyt uusi verso.
Kantovesa on kaadetun puun kannosta kasvava vesa.
Runkovesa on puun runkoon jälkisilmusta kasvanut verso, joka sijaitsee normaalia katkaisukohtaa korkeammalla.
Rönsyvesa on maarönsystä tai pintarönsystä kasvava vesa.
Tyvivesa on ilmavarren tyvessä kasvava vesa.
Kantokäsittelyllä pyritään estämään lehtipuuvesakon syntymistä levittämällä tuoreen kannon leikkauspintaan torjunta-ainetta. Menetelmällä torjutaan kantojen ja juuriyhteyksien välityksellä terveisiin puihin leviäviä kasvitauteja. Kantoihin ruiskutetaan torjunta-aineliuosta tai sienen itiöseosta, joka kilpailee taudinaiheuttajan kanssa.
Vesalehdiksi kutsutaan juuresta, rönsystä tai varren tyvestä kasvaneen sivuhaaran lehtiä. Yleensä sivuhaara ei kuki sinä kasvukautena.
Vesaaminen tarkoittaa kasvatettavien metsäpuiden, etenkin havupuiden, taimikon kasvua haittaavien vesojen ja siemenestä kasvaneiden lehtipuiden taimien katkomista. Työ suoritetaan vesurin, moottorikäyttöisen raivaussahan tai kemikaalin (vesakkomyrkyn) avulla.
Vesakko on (lehti)puiden vesoista ja usein myös siemenistä kasvavista taimista muodostunut kasvusto.
Vacri

| Vacri |
| --- | --- |

 Vacri
 Koordinaatit: 42°18′N, 14°14′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Piergiuseppe Mammarella
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,27 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 631
 – Väestötiheys:  133 as./km²
Postinumero:  66010
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vacri on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 631 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 702 asukasta.