stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkaainen rannikkokulttuuri
Historia > Arkaaisen rannikkokulttuurin katoaminen

Arkaainen rannikkokulttuuri katosi noin 3000 - 1000 eaa. välisenä aikana. Tarkkaa syytä kulttuurin häviämiseen ei tiedetä. Pohjoisen Labradorin ilmaston äkillinen kylmeneminen vuonna 2000 eaa. on saattanut osaltaan vaikuttaa alkuperäisväestön siirtymiseen toisaalle. Seudulle noihin aikoihin saapuneet Esi-Dorsetin kulttuuriin kuuluneet paleoeskimot erosivat intiaaneista niin fyysisiltä ominaisuuksiltaan kuin kieleltäänkin ja toivat Labradoriin omat perinteensä. Uudet tulokkaat jatkoivat levittäytymistään etelämmäksi alkuperäisten asukkaiden kustannuksella. Koko arkaainen rannikkokulttuuri katosi Labradorin rannikoilta ja paleoeskimot asuttivat uudelleen tyhjiksi jääneet leiripaikat. Samoin kävi Newfoundlandissa. Arkeologit eivät ole löytäneet ainuttakaan intiaanien hautakumpua, joka olisi tehty saarella noin vuonna 1000 eaa. tai sen jälkeen. Paleoeskimot kansoittivat saaren saman vuosituhannen aikana.
Labradorin rannikolta on löydetty useita merkkejä niinkutsutuista "välivaiheen intiaaneista", jotka asuivat alueella samaan aikaan kuin eskimot. Nämä vuosina 1500 - 1 eaa. vaikuttaneet ryhmät merkitsevät historiallista asemaa nykyintiaanien ja arkaaisten rannikkointiaanien välillä. He pitivät pieniä leiripaikkojaan hajallaan Belle Islen salmen pohjoispuolelle, mutta Newfouldlandissa heidän mahdollisesta asumisestaan ei ole löytynyt merkkejä. Näiden intiaanien kulttuuri pohjautui enemmän maalta saatavaan ravintoon kuin merellä tapahtuvaan kalastukseen..
Seuraavan vuosituhannen puolivälin jälkeen seurannut uusi ilmaston lämpeneminen sai arktisiin olosuhteisiin tottuneet eskimot jättämään Newfoundlandin. Saaren ottivat haltuunsa noin 800 jaa. etelästä tulleet intiaanit. Tällöin Port Au Choix joutui beothukien tai micmacien sukuisten heimojen haltuun Monet tutkijat pitävät beothukeja arkaaisten rannikkointiaanien jälkeläisinä.
New Foundlandissa ja Labradorissa sijaitsivat arkaaisen rannikkokulttuurin suurimmat asutuskeskukset.
Kyllikki Virolainen

| Kyllikki Virolainen |
| --- | --- |
 Kyllikki Stenros Tänään kotona -ohjelman lavasteissa 1960-luvun loppupuolella.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. helmikuuta 1924 Asikkala
Kuollut: 8. toukokuuta 2009 (85 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Puoliso:  Johannes Virolainen (vih. 1981) Helge Stenros
Eeva Kyllikki Virolainen (ent. Stenros, o.s. Salojärvi; 6. helmikuuta 1924 Asikkala – 8. toukokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja, joka tunnettiin pitkästä urastaan television Tänään kotona -ohjelmassa sekä valtioneuvos Johannes Virolaisen vaimona.
Työura

Koulutukseltaan Kyllikki Virolainen oli agronomi. Opintojensa jälkeen hän työskenteli Työtehoseurassa tiedotussihteerinä ja tiedotuspäällikkönä vuosina 1952–1965. Vuonna 1965 hän siirtyi Oy Mainos TV-Reklam Ab:n perheohjelmien toimituspäälliköksi. Hän toimi myös radio- ja tv-selostajana ja -toimittajana vuodesta 1958 alkaen. Toimittajana hänet tunnettiin erityisesti vuonna 1965 aloittamastaan Tänään kotona -ohjelmasta, joka loppui 1984 kun hän jäi MTV:stä eläkkeelle.
Kansanedustajana

Eduskuntaan silloinen Kyllikki Stenros nousi varaedustajan paikalta vuonna 1977 samasta vaaliliitosta valitun liberaalien Pekka Tarjanteen siirryttyä Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen Helsingistä eduskuntaan noussut Keskustapuolueen kansanedustaja. Kansanedustajan ura jäi lyhyeksi ja päättyi jo vuonna 1979. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982. Ainoana Helsingin vaalipiiristä valittuna keskustalaisena valitsijamiehenä Kyllikki Virolainen keräsi vuoden 1982 presidentinvaalin valitsijamiesvaalissa yli 7 800 ääntä, ja hänen uskottiin olevan tiukasti kiinni kansanedustajan paikassa seuraavissa eduskuntavaaleissa. Vuoden 1983 vaaleissa hänen saamansa 1 300 ääntä riittivät kuitenkin vain neljänteen varasijaan. Myöhemmin Kyllikki Virolainen ei enää pyrkinyt eduskuntaan.
Avioliitto Johannes Virolaisen kanssa

Eduskunnassa Kyllikki Stenros tutustui tulevaan puolisoonsa Johannes Virolaiseen, joka oli vielä naimisissa Kaarina Virolaisen kanssa; heidän rakkaustarinansa aiheuttikin merkittävää kuohuntaa 1970-luvun lopulla. Johannes Virolainen tiesi itsekin, että hänen avioeronsa herättäisi pahennusta perinteisiä arvoja vaalivan Keskustan puolueväen keskuudessa, mutta sanoi häntä haastatelleelle Lasse Lehtiselle, että ”Kyllikki ei ollut syy avioeroon, vaan seuraus välirikosta”.
Johannes ja Kyllikki Virolainen avioituivat vuonna 1981. Kyllikki ja Johannes Virolaisesta tuli kahden vuosikymmenen ajaksi yksi Suomen seuratuimmista pareista, ja vuosien mittaan he saivat yhä enemmän kutsuja sellaisiinkin tilaisuuksiin, joita heidän toivottiin vain kunnioittavan läsnäolollaan.
Kyllikki Virolainen kuoli 8. toukokuuta 2009 sydänsairauteen. Hänen ainoa lapsensa on vuonna 1952 syntynyt poika Ralf Erik Stenros.Ralf Erik Stenrosin isä on Helge Stenros, joka oli Kyllikki Virolaisen ensimmäinen aviomies. Helge Stenros oli insinööri, ja hän harrasti muun muassa radioamatööritoimintaa tunnuksella OH2MH. lähde?
Kirjoja

Kyllikki Virolainen on kirjoittanut useita kirjoja, joista tunnetuimpia lienevät:
Pakinoita ja pohdintoja elämästä, ihmissuhteista ja ihmisenä olemisesta sisältävä Pilvipoudalla, WSOY 1976. ISBN 951-0-07522-1
runokokoelma Kyllikki (yhdessä Pirjo Tuomisen kanssa), Otava 1985. ISBN 951-1-08586-7
muistelmateos Havaintoja ajasta ja ihmisistä, Otava 1988. ISBN 951-1-09695-8
muistelmateos Kolmas elämä (yhdessä Johannes Virolaisen kanssa), WSOY 1998. ISBN 951-0-22492-8
muistelmateos Neljännen elämän kynnyksellä (toimittanut Kaija Valkonen), WSOY 2002. ISBN 951-0-26912-3
Kirjallisuutta

Malmberg, Raili: ”Virolainen, Kyllikki (1924–2009)”, Suomen kansallisbiografia, osa 10, s. 614–615.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-451-2  / Teoksen verkkoversio Viitattu 29.10.2023.
Aiheesta muualla

Kyllikki Virolaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kyllikki ja Johannes Virolainen Linnan juhlissa. Ylen Elävä arkisto.
Tuttu juttu: Kyllikki ja Johannes. Ylen Elävä arkisto.
| n k Keskustapuolueen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (39):  Eskelinen  Hanhirova  Härkönen  Jokela  Kaarna  Kangas  Ahti Karjalainen  Aino Karjalainen  Karpola  Linna  Maijala  Martikainen  Mattila  Nieminen  Pekkala  Pekonen  Pesälä  Pihlajamäki  Poutanen  Raudaskoski  Saimo  Saukko  Saukkonen  Savola  Sukselainen  Sutinen  Tenhiälä  Tuomaala  Tähkämaa  Uusitalo  Vesterinen  Vilmi  J. Virolainen  K. Virolainen (1977–1979)  Väyrynen  Väänänen  Yläjärvi  Äikäs  Ääri 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo 
Kyllikki ja Johannes Virolaisen hauta Lohjan Pyhän Laurin kirkon hautausmaalla.
Sea Horse

Ravintola Sea Horse Ullanlinnassa.
Sea Horse on 1934  perustettu helsinkiläisravintola, joka on perustamisestaan lähtien vaalinut perinteikästä ravintolakulttuuria sekä sisustuksellaan että ruokalistallaan. Sea Horse tunnetaan myös nimellä Sikala. Ravintolan osoite on Kapteeninkatu 11.
Ravintolan asiakkaina on ollut merimiehiä, kulttuurihenkilöitä ja kaikkea siltä väliltä. Nimimerkki ”Origon” (toimittaja Jouni Lompolo) mukaan väkeä voi tavata nobelisteista kulman kundeihin.
Henkilökuntaan on kuulunut monenlaisia persoonallisuuksia. Vahtimestarina toimi 1930-luvulla kalterijääkäri Gunnar Salenius. Uuden takaseinän , katon ja seinien sävyt teki Kimmo Kaivanto. Takaosan, seinan ja katon maalasivat Matti ja Juha Rahikka. Katto ja seinä lamput suunnitteli Janne Rahikka. Omistajina Janne Rahikka ja Juha Leppänen.Viihdetaiteilija Spede Pasasen tytär Pirre Pasanen oli Sea Horsen ravintoloitsijana muutaman vuoden isänsä kuoleman jälkeen.
Vuonna 2003 avattiin laajennusosa, kabinetti Musta hevonen (Helsingissä oli myös Musta Hevonen -niminen ravintola, joka lopetti toimintansa 31.12.2013). Kabinetissa on Kimmo Kaivannon teos Punaista ja mustaa. Pääsalin takaseinällä on kahta merihevosta esittävä maalaus, jonka synnystä perimätieto kertoo kaksi versiota. Toisen mukaan 1940-luvulla ravintolaan murtautuneet taideopiskelijat ovat maalanneet sen. Toisen version mukaan rahaton taideopiskelija maksoi ravintolalaskunsa maalaamalla teoksen. Ravintolan historiikin kirjoittaneen Lamppu Laamasen mukaan merihevoset maalasivat parin yön aikana maaliskuussa 1970 Espoon taidekoulussa opiskelleet Oili Syvälahti ja Kaj Brandt.
Ruokalistan suosikeista mainittakoon paistetut silakat, kaalikääryleet, pyttipannu, lihapyörykät ja wieninleike talon tapaan. Sipulipihvi on kirjallisuudessakin Sea Horsen yhteydessä mainittu, yli 40 vuotta listalla ollut klassikko.
”Sikalan” tunnettuja kanta-asiakkaita ovat olleet edellä mainittujen Jouni Lompolon ja Kimmo Kaivannon lisäksi visailumies Jyrki Otila, runoilija Pentti Saaritsa,  liikennetoimittaja Esko Riihelä sekä muusikko Andy McCoy. Asiakkaina ovat olleet myös runoilija Pablo Neruda, filosofi  Jean-Paul Sartre ja jazzmuusikko Dizzy Gillespie.
Kirjallisuutta

Lamppu Laamanen : Ravintola Sea Horse : lyhyt oppimäärä. LampLite, Helsinki 2010 ISBN 978-952-67283-1-5
Aiheesta muualla

Ravintola Sea Horsen kotisivut
KTM (yritys)

| KTM |
| --- | --- |

Perustettu:  1934
Perustaja:  Hans Trunkenpolz
Tuotteet:  moottoripyörät
Kotisivu:  www.ktm.com/en-fi.html
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mika Kallion 125 cm³ KTM-moottoripyörä.
Kronreif, Trunkenpolz, Mattighofen eli KTM on itävaltalainen moottoripyörävalmistaja. Yhtiön perusti Mattighofenissa vuonna 1934 insinööri Hans Trunkenpolz nimellä Kraftfahrzeuge Trunkenpolz Mattighofen, jolloin se oli vielä metallityöpaja.
Historia

Vuonna 1953 yhtiö ryhtyi valmistamaan moottoripyöriä. Tuolloin tehtaan 20 työntekijää valmisti kolme pyörää päivässä. Vuonna 1955 liikemies Ernst Kronreif tuli yhtiön osakkaaksi, jolloin sen nimi muutettiin nykyiseksi. Hans Trunkenpolz kuoli vuonna 1962. Alkuaikoina lähes kaikki moottoripyörien osat valmistettiin KTM:n omassa tehtaassa.
1992 yhtiö ajautuu konkurssiin. KTM jaettiin kolmeen yhtiöön:
KTM Sportmotorcycles GmbH (1994 lähtien KTM Sportmotocycles AG)
KTM Fahrrad GmbH (polkupyörät)
KTM Kühler GmbH (lämpöpatterit)
Moottoripyöriä valmistava osa onnistui vakuuttamaan sijoittajat ja teki vakuuttavan paluun huipulle. Ruotsalaisen Husabergin osto vuonna 1995 ja uusi "hard enduro" -konsepti puri ostajiin ja KTM valmistaa nykyään noin 80 000 moottoripyörää vuosittain liikevaihdon ollessa lähes puoli miljardia euroa.
KTM on satsannut voimakkaasti katukäyttöisiin moottoripyöriin, erityisesti nk. matkaenduroihin. Tätä suunnitelmaa ovat toteuttaneet viime vuosien 950 Adventure, 990 Adventure ja 950 Super Enduro. Vuonna 2008 tuli KTM:ltä ensimmäinen kilpapyörä katukäyttöön - KTM RC8. Sen moottori on viritetty versio 990 Adventuren LC8:sista. KTM:n myydyin malli on EXC 125. Nykyään KTM on osa Husqvarna Motorcycles -yritystä.
2020-luvulla yritys ajautui talousvaikeuksiin ja hakeutui maksukyvyttömyyskäsittelyyn, jossa joulukuussa 2024 selvisi, että yrityksellä on myymättä yli 265 000 jo valmistettua moottoripyörää, noin vuoden tuotantoa vastaava määrä. Yritykselle annettiin kuitenkih lisäaikaa helmikuuhun 2025 asti muun muassa lisäpääoman hankkimiseen kriisistä selviytymiseksi. Helmikuussa 2025 yhtiön velanmaksukyky paranikin, mutta rahojen alkuperää ei kerrottu. Yritys kertoi myös laatineensa uuden saneeraussuunnitelman.
Autovalmistus

Yritys valmistaa myös KTM X-Bow -urheiluautoa. X-Bow esiteltiin Geneven autonäyttelyssä vuonna 2007. X-Bow:n moottori on kaksilitrainen turboahdettu 237 hevosvoiman moottori Volkswagen Golf GTI:stä, joka sijaitsee kuljettajan takana. Auton runko on hiilikuitua ja jousituksen osat ovat näkyvillä. Istuimen paikka on kiinteä ja ratin sekä polkimien asentoa voi säätää kuljettajan koon mukaan.
X-Bow GT2 on kilpa-auto, joka käyttää Audin valmistamaa 2,5 litran moottoria. Moottori tuottaa 530 hevosvoimaa ja autossa Holingerin kuusivaihteinen manuaalinen vaihteisto.
X-Bow GT-XR on katuversio GT2-luokan kilpa-autosta. GT-XR on katettu, painaa 1 250 kilogrammaa ja käyttää Audin 2,5 litran TFSI-moottoria.
Kilpaurheilu

KTM on laajentanut moottoriurheilun puolelle. Erityisesti se on saavuttanut suosiota Pariisi–Dakar-aavikkorallissa, jossa sen pyörillä on otettu nyt 9 voittoa peräkkäin (2001-2010, -08 kisa peruttiin). 2003 lähtien KTM on osallistunut myös MotoGP-sarjaan. Suomalainen Mika Kallio ajoi Red Bull KTM-tallissa vuoteen 2008. Suurimmat menestyksensä merkki on kuitenkin saavuttanut endurossa ja motocrossissa. 1990-luvun loppupuolella KTM nousi motocrossin MM-sarjassakin varteenotettavaksi japanilaismerkkien haastajaksi. 2000-luvulla merkillä on saavutettu lajeissa lukuisia maailman-, Euroopan-, Pohjoismaiden ja Suomenmestaruuksia.
Vuosikymmenen puolivälissä kilpailumenestys on nostanut KTM:n enduro- ja motocrosspyörät monessa Euroopan maassa myynnissä jo japanilaismerkkien ohi. KTM-tallissa ajoi kaudella 2008 11-kertainen maailmanmestari sekä 2-kertainen GNCC-sarjan mestari Juha Salminen sekä viisinkertainen maailmanmestari Samuli Aro. Salmisen ja Aron jälkeen menestynein endurokuljettaja on Marko Tarkkala. Menestynein ulkomaalainen on kaksinkertainen maailmanmestari Ivan Cervantes.
Moottoripyörämalleja

KTM EXC 125
KTM SX 125
KTM SX 150
KTM EXC 150
KTM EXC 200
KTM EXC 250
KTM EXCF 250
KTM SX 250
KTM SXF 250
KTM EXC 300
KTM EXCF 350
KTM EXC 360
KTM SX 360
KTM EXCF 400
KTM EXCF 450
KTM EXC 85
KTM SXF 450
KTM EXCF 500
KTM SXF 505
KTM EXCF 520
KTM SXF 520
KTM EXCF 525
KTM EXCF 530
KTM EXC 530 RACING
KTM RC 125
KTM 1050 Adventure
KTM 1190 Adventure R
KTM 1190 Adventure
KTM 1290 Super Adventure
KTM 1290 Super Duke
KTM 950 Adventure
KTM 990 Adventure
KTM 990 Super Duke
KTM RC8
KTM SX
KTM Duke 125
KTM RC 125
KTM 125 Duke ABS
KTM 390 Duke ABS
KTM 690 Duke ABS
KTM 690 SMC
KTM 690 SMC R
KTM Enduro 690
KTM Enduro R 690 2006-2018
KTM Enduro R 690 SE 2019- TC, Quickshifter+
KTM X-Bow.
Juho Orpana

| Juho Orpana> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. lokakuuta 1987 (ikä 37)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2018–
Merkittävät roolit:  Robin Marklund (Salatut elämät) Jussi Tammi (Piiritys) Laivaston upseeri (Utö)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Juho Pekka Orpana (s. 16. lokakuuta 1987) on suomalainen näyttelijä. Hän on mukana Film Action Crew Finlandissa, joka on erikoistunut viranomaisroolituksiin ja niiden varusteisiin sekä kalustoon. Yritys myös kouluttaa näyttelijöitä.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2019 | Kaksi ruumista rannalla | Poliisiupseeri |
| 2021 | Vuosisadan häät | Poliisi |
| 2021 | Sorjonen: Muraalimurhat | Poliisin erityisinterventioyksikkö Poliisiradio (ääni) |
| 2021 | Syke: Hätätila | Poliisi |
| 2021 | Omerta 6/12 | avustaja |
| 2022 | Mitä jäljelle jää | Ruotsalainen poliisiupseeri |
| 2022 | Kiljuset! | Palomies |
| 2023 | Comeback | Poliisi sairaalalla |
| 2025 | Häjyt 2 | Poliisin karhuryhmä |
Filmografia > Televisio- ja nettisarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2018 | Sekasin | Vanginvartija |
| 2018 | Keisari Aarnio | Jykä Hämäläisen avustaja |
| 2018 | Ivalo | Rikostutkija (poisleikattu rooli) |
| 2018 | Bullets | Poliisi |
| 2018 | Luottomies | Teatterikoulun opiskelija |
| 2019 | Salatut elämät | Asiantuntija viinitilaisuudessa |
| 2020 | Salatut elämät | Vanhempi konstaapeli |
| 2021–2023 | Salatut elämät | Robin Marklund |
| 2019 | Modernit miehet | Kuntoklubin asiakas |
| 2019 | Aktivistit | Santarmi (poisleikattu rooli) |
| 2019 | Suden hetki | Rikoskonstaapeli |
| 2019 | Aallonmurtaja | Vanhempi konstaapeli Nikkinen (poisleikattu rooli) |
| 2019 | Roba | Poliisi |
| 2019 | Syke | Poliisi |
| 2019 | Nyrkki | Dmitri Body Double |
| 2019 | Justimus esittää: Duo | Poliisi (poisleikattu rooli) |
| 2019 | Sipoon Herttua | Karhuryhmä |
| 2019 | Sorjonen | Poliisiradio (ääni) |
| 2020 | Kalifornian Kommando | Swat-ryhmän jäsen |
| 2020 | Ex-onnelliset | Paavon työkaveri |
| 2020 | Sunnuntailounas | Talkshow-juontaja |
| 2023 | Sunnuntailounas | Haastattelija |
| 2020–2021 | Karppi | Valmiusjoukon poliisi |
| 2021, 2024 | Karkurit | Valmiusryhmän johtaja |
| 2021 | Rahti | Poliisiupseeri |
| 2021 | Maria Kallio | Paavo Tolonen |
| 2021 | Hautalehto | Vanhempi konstaapeli Nikkinen |
| 2022 | Kultakala | Poliisivirkailija |
| 2022, 2024 | Paratiisi | Karhuryhmän johtaja |
| 2022, 2024 | Helsinki-syndrooma | Poliisiteknikko Peitepoliisi |
| 2022–2023 | Kakarat | Poliisi |
| 2023 | Piiritys | Jussi Tammi |
| 2023 | Renki | Nuorempi konstaapeli |
| 2023 | Justimus esittää: Kuuma peruna | Poliisi |
| 2023 | Koodinimi: Annika | Swat Team Finland |
| 2023 | Kiitos elämä | Poliisi |
| 2023 | Onnela | Poliisi |
| 2024 | Pasilan myrkky - Manni | Karhu 2 |
| 2024 | Utö | Laivaston upseeri |
| 2024 | Konflikti | Vihollinen poliisiasemalla |
| 2025 | Queen of Fucking Everything | Rikostutkija |
Aiheesta muualla

Juho Orpana Elonetissä.
Juho Orpana Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Anna Karjalainen

| Anna Karjalainen |
| --- | --- |
 Anna Karjalainen Kampissa 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. huhtikuuta 1992 (ikä 32) Vaala
Kansalaisuus:   Suomi
Muusikko
Laulukielet:  suomi (2014–), englanti (2008–2017)
Aktiivisena:  2008–
Tyylilajit:  iskelmä, progressiivinen rock, pop, rock
Soittimet:  kitara 
Yhtyeet:  Kaneli (2008–2017) Maustetytöt (2017–)
Levy-yhtiöt:  Is This Art! (2018–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anna Karjalainen (s. 14. huhtikuuta 1992) on suomalainen muusikko ja sisarensa Kaisa Karjalaisen kanssa perustamansa Maustetytöt-yhtyeen toinen jäsen. Karjalainen soittaa yhtyeessä kitaraa.
Ura

Karjalainen opiskeli ala-asteikäisenä kitaransoittoa kansalaisopistossa. Ensimmäisen yhtyeensä Kanelin hän perusti siskonsa kanssa vuonna 2008. Myös heidän Maija-sisarensa tuli mukaan Kaneliin soittamaan rumpuja. Vuonna 2013 Karjalaiset muuttivat Helsinkiin, kun Asko Keränen halusi tuottaa Kanelin esikoislevyn. Keränen kutsui siskoksia "maustetytöiksi".
Diskografia > Kaneli > Studioalbumit

Hazy Days (2016)
Diskografia > Kaneli > EP:t

Tommy's Broken Guitar (2012)
Diskografia > Maustetytöt > Studioalbumit

Kaikki tiet vievät Peltolaan (2019)
Eivät enkelitkään ilman siipiä lennä (2020)
Maailman onnellisin kansa (2023)
EP:t
Maustetytöt X Agents (2022)
Kaisa Karjalainen

| Kaisa Karjalainen |
| --- | --- |
 Kaisa Karjalainen Kampissa 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1993 (ikä 31)
Kansalaisuus:   Suomi
Muusikko
Laulukielet:  suomi (2014–), englanti (2008–2017)
Aktiivisena:  2008–
Tyylilajit:  iskelmä, progressiivinen rock, pop, rock
Soittimet:  kosketinsoittimet, bassokitara, melodika, nokkahuilu
Yhtyeet:  Kaneli (2008–2017) Ehkä (2014–2017) Maustetytöt (2017–)
Levy-yhtiöt:  Is This Art! (2018–)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kaisa Karjalainen (s. 3. joulukuuta 1993) on suomalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä. Hän laulaa ja soittaa kosketinsoittimia Maustetytöt-yhtyeessä. Aiemmin hän on ollut jäsenenä Kaneli- ja Ehkä-yhtyeissä. Kanelissa hän oli solisti ja basisti ja Ehkässä pääosin solisti.
Karjalainen vietti lapsuutensa ja osan nuoruuttaan Vaalan Kankarissa Soutuojalla. Hän aloitti haitarinsoiton opiskelun kansalaisopistossa alakoulun loppupuolella. Ensimmäisen yhtyeensä Kanelin hän perusti siskojensa Annan ja Maijan kanssa vuonna 2008. Soittimina yhtyeessä olivat kitara, basso, rummut ja huuliharppu.
Karjalainen opiskeli Oulussa Madetojan musiikkilukiossa. Oulusta hän muutti Helsinkiin vuonna 2013, kun 22-Pistepirkon Asko Keränen halusi tuottaa Kanelin esikoislevyn. Yhtye hajosi pian vuonna 2016 ilmestyneen esikoislevynsä Hazy Days julkaisun jälkeen. Karjalaisella oli myös Janne Aslak Räsäsen kanssa Ehkä-yhtye, jossa hän lauloi ja soitti kosketinsoittimia, melodikaa ja nokkahuilua.
Karjalainen perusti sisarensa Anna Karjalaisen kanssa yhtyeen Maustetytöt syksyllä 2017. Yhtyeen ensimmäinen single ”Tein kai lottorivini väärin” julkaistiin helmikuussa 2019. Kappale on myynyt kultaa ja on yhtyeen kuunnelluin kappale Spotifyssa. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia, joista ensimmäiset kaksi ovat myyneet kultaa.
Diskografia > Kaneli > Studioalbumit

Hazy Days (2016)
Diskografia > Kaneli > EP:t

Tommy's Broken Guitar (2012)
Diskografia > Ehkä > EP:t

Työttömän yövuoro (2015)
Sää, sääsket ja sä (2016)
Diskografia > Maustetytöt > Studioalbumit

Kaikki tiet vievät Peltolaan (2019)
Eivät enkelitkään ilman siipiä lennä (2020)
Maailman onnellisin kansa (2023)
EP:t
Maustetytöt X Agents (2022)
Seimelän tyttökoti

Seimelän tyttökoti oli Vihdin Niuhalassa toiminut vuonna 1888 perustettu yksityinen lastenkoti ja koulukoti, joka sai valtion avustusta vuodesta 1907 lähtien.
Lastenkodin perusti Berta Hernberg (1864 Helsinki – 1941), joka johti sitä 38 vuotta. Alkuun sinne otettiin poikiakin, mutta valtionavun ehtona oli, että se olisi tyttöjen turvakoti. Irtautuessaan johtajan tehtävistä Hernberg perusti vuonna 1934 säätiön, joka pyrki toimessaan jatkamaan hänen tavoitteitaan hänen jättämänsä pääoman turvin.
Elisabeth Järnefelt asui jonkin aikaa Seimelässä ja kuvasi kirjeissään Seimelän elämänmenoa.
Päärakennus on niin sanottu Terijoen huvila, joka hankittiin 1924. Lastenkodin tiloihin tuli 1950-luvulla kotiteollisuuskoulu, sittemmin Vihdin käsi- ja taideteollisuusoppilaitos. Vuodesta 1977 lähtien oppilaitos oli kunnan omistuksessa ja siirtyi 2010 JU-design Oy:n omistukseen.
Aiheesta muualla

Kristiina Valolahti: Berta Hernbergin elämäntyö ja hänen perustamansa säätiö, Vihti: Berta Hernbergin säätiö 1995
Suvisirkku Talas (toimittaja): Elisabeth Järnefeltin kirjeitä 1881–1929, Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1996 ISBN 951-717-795-X
Scottin etelänaparetkikunta 1911–1912

Mount Erebus, jonka lähelle Robert Falcon Scott perusti tukikohtansa etelänaparetkeään varten.
Scottin etelänaparetkikunta 1911–1912 oli Ison-Britannian laivaston kommodori Robert Falcon Scottin viimeinen matka Etelämantereelle vuosina 1911–1912. Scott pääsi etelänavalle, mutta kuoli miehineen paluumatkalla. Retken vei tuhoon miesten uupumus, tarvikkeiden loppuminen ja paleltumat. Samaan aikaan kun Scott oli vasta ollut menossa etelänavalle, hänen kilpailijansa Roald Amundsen perusti navalle leirinsä. Retken epäonnistuminen johtui lähinnä siitä, että Scott käytti retkellään poneja rekien vetämisessä, kun siihen aikaan yleensä käytettiin arktisilla alueilla koiria. Jälkikäteen Scottia on pidetty joko traagisesti epäonnistuneena sankarina tai johtajana, joka taitamattomuuttaan ajoi retkikunnan kohti varmaa tuhoa. Scottin retkikunnalla oli mukana 12 tiedemiestä, jotka tekivät laajoja tieteellisiä tutkimuksia.
Retken valmisteluja > Erebusvuoren talvimaja

Scott haikaili Discoveryn retken jälkeen taas Etelämantereelle ja halusi valloittaa viimeisen tutkimattoman pisteen etelässä, etelänavan. Scott hankki rahat etelänapamatkalleen keräämällä itse. Scott houkutteli mukaan ryhmän tiedemiehiä.
Matka alkoi kesäkuussa 1910, kun Terra Nova -laiva lähti Lontoosta. Eteläisellä jäämerellä laiva joutui myrskyyn, jossa sen ruumaan tuli vettä. Pumput tukkeutuivat, ja Terra Novan miehet koettivat poistaa vettä ruumasta ämpärien avulla. Vuorokauden ponnistelujen jälkeen pumput alkoivat taas toimia, ja myrskykin laantui. Kaksi ponia, koira, tonneja hiiltä ja muita tarvikkeita oli kuitenkin menetetty. Scott aikoi ensin sijoittaa laivansa Cape Crozieriin, josta oli suora pääsy Rossin jäähyllylle, mutta meren jäätyminen esti tämän. Laiva rantautui McMurdon salmen ja Erebusvuoren lähelle Rossinsaaren Kap Evansiin. Paikan lähellä olivat talvehtineet myös aiemmat retkikunnat. Sinne rakennettiin talvehtimismajaksi suuri mökki, joka oli kooltaan 15,2 × 7,6 metriä.