stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veinoplus
Historia

2004: Veinoplus suunnittelu
2005: Princeps study (ensin julkaistu kliininen tutkimus)
2011: Myynti 25 maassa
Kuvaus

Veinoplus on taskukokoinen laite varustettuna kahdella elektrodilla. Laitteessa on kolme painiketta: keskimmäinen on päälle/pois -painike ja kaksi muuta merkittyinä “+” ja “-” –merkein, ovat painikkeita, joilla säädetään stimuluksen voimakkuutta. Elektrodit tulee asettaa pohkeeseen: joko molemmat elektrodit yhteen pohkeeseen, jos laskimovajaatoiminta on vain toisessa jalassa tai yksi elektrodi kumpaankin pohkeeseen, mikäli molemmissa jaloissa on laskimovajaatoimintaa.
Veinoplus teknologia

Veinoplus teknologia perustuu sähköstimulaatioon. 9V pariston johdosta laitteen antamat sähköimpulssit ovat alhaista taajuutta ja jännitettä. Input power on alle 0.3W ja output power on alle 0.05W. Veinoplus-laitteen ja muiden sähköisten lihasstimulaattoreiden ero on impulssien aaltomuodossa. Tällä ainutlaatuisella aaltomuodolla sähköinen kenttä pääsee syvälle läpi pohkeen ja siten stimuloi tärkeää kudosmäärää. Tämän seurauksena Veinoplus aiheuttaa syvien lihasten supistelun vaikka molemmat elektrodit ovat yli metrin etäisyydellä toisistaan, esimerkiksi yksi elektrodi kummassakin pohkeessa.
Veinoplus tuottaa turvallisia ja kivuttomia sähköisiä impulsseja. Itse asiassa signaalin voimakkuus on alle rajojen, jotka ovat asettaneet Association for the Advancement of Medical Instrumentation ja American National Standards Institute (AAMI / ANSI ; NS-4; 1986/2002). Laite ei aiheuta kohtuuttomia sähkömagneettisia häiriöitä. Näin sitä voidaan käyttää lentokoneessa, paitsi nousun ja laskun aikana. Lopuksi, tutkimus raskaana olevilla naisilla on osoittanut, että Veinoplus –laitteella ei ole haittavaikutuksia sikiölle eikä raskaudelle.
Kliiniset tiedot > Fysiologiset ominaisuudet

Veinoplus aktivoi pohjelihaspumpun, mikä on vastuussa noin 80 %:sti laskimoveren paluusta. Pohjelihassupistukset puristavat syviä laskimoita ja pumppaavat laskimoverta sydäntä kohti painovoimaa vastaan.
Voimme nostaa esiin kolme hemodynaamista vaikutusta:
laskimostaasin poistaminen
laskimoveren virtauksen määrän ja nopeuden lisääminen
refluksin estäminen pinnallisissa ja syvissä laskimoissa
Kliiniset tiedot > Käyttöaiheet

Veinoplus on tarkoitettu käytettäväksi kroonisten laskimovajaatoiminnan oireiden hoidossa:
kivuliaat tai raskaat jalat
yökouristukset
levottomat jalat
post-tromboottinen syndrooma.
Veinoplus voi myös helpottaa kroonisen laskimoperäisen haavauman paranemista.
Veinoplus –laitetta voivat käyttää joko potilaat, jotka kärsivät laskimotaudista tai joilla on riski laskimovajaatoiminnalle:
pitkittynyt liikkumattomuus (pitkät lennot, ammatit joissa paljon istumista tai seisomista…)
suonikohjut
raskaus
ylipaino
fyysisen aktiviteetin (kävely) puute
kuumuus.
Kliiniset tiedot > Vasta-aiheet

Ainoa vasta-aihe Veinoplus-laitteen käytölle on sydämentahdistin.
Linkit

tuotteen kotisivu
yhtiön kotisivu (ISO 9001 ja ISO 13485)
Asemasota Missejoella

Asemasota Missejoella (nykyinen Misajoki) käytiin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla, ja siihen osallistui suomalaisista miehistä koottu ja saksalais-suomalaisen päällystön johtama Kuninkaallinen preussilainen jääkäripataljoona 27 kesä–elokuussa 1916. Tämä jakso oli jääkäripataljoonan ensimmäinen rintamapalvelus, jolloin se myös koki ensimmäiset taistelutappionsa.
Jääkäripataljoona 27 oli alistettuna saksalaisen 3. ratsuväkiprikaatin osasto B:lle, jota johti eversti Dewall. Pataljoona otti asemansa 11.–12. kesäkuuta Ulaanirykmentti 9:ään ja Nostoväkirykmentti 17:n 3. pataljoonaan kuuluneilta joukoilta.
Asemat sijaitsivat Tirulin suoalueella Jelgavasta, saks. Mitau Riikaan johtavien rautatie- ja maantieyhteyksien itäpuolella. Misa kulkee silloisen rintamalinjan halki. Niille oli tyypillistä alava ja märkä maasto, joka teki esimerkiksi asemien kaivamisen paikoitellen mahdottomaksi, siksi asemat ja ”kämpät” (majoituskorsut) rakennettiin maan päälle.
13. kesäkuuta 1916 haavoittui ruuanhakumatkalla kuolettavasti 1. komppaniaan kuulunut jääkäri Alfred Hyytinen. Hän oli ensimmäinen kaatunut jääkäri.
Jääkäripataljoonan asemasotajakso Misajoella päättyi yllättävään siirtoon Tukumsiin ja edelleen Riianlahden rannikolle.
Toinen Mithridateen sota

Toinen Mithridateen sota oli osa Mithridateen sotia, jotka käytiin Pontoksen ja Rooman välillä. Toisen Mithridateen sodan komentajina toimivat Pontoksen kuningas Mithridates VI ja roomalainen kenraali Lucius Licinius Murena.
Sotaa seurasi Kolmas Mithridateen sota.
17. sotasairaala

Mikkelin kaupunginsairaalan pommisuoja. Kuva: Sotamuseo
17. sotasairaala (17. SotaS) toimi talvi- ja jatkosodan aikana Mikkelissä. Mikkeliä pommitettiin talvisodan aikana. Lääninsairaalaan osui useita pommeja. Maaliskuun 5. päivänä 1940 pommi tunkeutui läpi rakennuksen kellarikerroksessa sijainneeseen väestösuojaan ja surmasi siellä yli 20 ihmistä. Lisäksi useita loukkaantui.
Talvisota

17. sotasairaalan toiminta käynnistyi 13. lokakuuta 1939. Lääkintämajuri K. R. Ignatius toimi sairaalan päällikkölääkärinä. Ylihoitajatajana toimi Siiri Naukkarinen. Talouspäällikkönä toimi kauppaneuvos Aarne Jordan 31. joulukuuta 1939 asti. Tehtävässä seurasi lääninsairaalan taloudenhoitaja Yrjö Lehtinen, joka menehtyi 5. maaliskuuta 1940 tapahtuneessa pommituksessa. Tehtävässä siirtyi lääninsairaalan vt. taloudehoitaja Kalle Mattilalle. Apteekkarina toimi P.J Porthan, joka määrättiin 17. lokakuuta 1939 jo muualle. Tehtävässä seurasi apteekkari Kalle Lehtonen, joka aloitti tehtävässä 8. joulukuta 1939. Hänet vapautettiin tehtäästä 24. huhtikuuta 1940. Sairaanhoitajia sairaalassa työskenteli 68 ja lääkintälottia 7. Viipurin lääninsairaalan evakuoinnin yhteydessä Mikkellin lähetettiin 43 nuoremman kurssin sairaanhoitajaopiskelijaa. Potilaat saapuivat sairasjunalla Mikkeliin. Junan tyhjentämiseen meni aikaa 1 ½-1 1/4 tuntia ja käytössä oli kaksi paareilla vaustettua linja-autoa  ja kaksi tavallista linja-autoa istuville potilaille. Piiriesikunta lähetti tarvittavan määrän paarin kantajia juna-asemalle ja sairaaloille. Sairaalaan saapuneet kylvetettiin. Sairaala joutui pommitusten kohteeksi ja ensimmäinen sairaanhoitaja kuoli pommituksessa 5. tammikuuta 1940. Maaliskuun 5. päivä 1940 tapahtuneessa pommituksessa kuoli talouspäällikkö, vahtimestari, puhelinkeskuksen hoitaja, siivojaa, keittäjä ja lotta. Sairaalan potilaita kuoli yhteensä viisi ja myös poiliklinikan potilaita kuoli viisi.
| Osasto | Sijainti | Kuva | Sairaansijat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Mikkelin lääninsairaala, Mikkeli | Mikkelin lääninsairaala. Suur-Savon museon kokoelma.  |  220 sairaansijaa (50 siviilipotilaille) Lääninsairaala tuhoutui 5. maaliskuuta 1940 tapahtuneessa pommituksessa. |
| 2. | Mikkelin Lyseo, Mikkeli | Mikkelin Lyseo. Suur-Savon museon kokoelma |  200 sairaansijaa. Lyseo ikkunat tuhoutuivat  5. tammikuuta 1940 tapahtuneessa pommituksessa ja potilaat siirrettiin Otavan maatalouskoululle. Lyseoon osui 5. maaliskuuta 1940 pommituksessa palopommi, joka tuhosi rakennuksen. |
| 3. | Moision sairaala, Mikkeli |  |  600 sairaansijaa |
| 4. | Otavan maatalouskoulu, Mikkeli |  |  100 sairaansijaa |
| 5. | Seurakuntatalo, Mikkeli | Mikkelin seurakuntatalo. Museoviraston historian kuvakokoelma |  80 sairaansijaa. Seurakuntatalo joutui pommitusten kohteeksi ja rakennus paloi 5. tammikuuta 1940. Vain potilaat vaatteineen saatiin turvaan. |
| 6. | Kunnallissairaala, Mikkeli |  |  70 sairaasijaa kulkutautipotilaille |
| 7. | Sairilan kartano, Mikkeli |  |  40 sairaansijaa, toipilaskoti |
| 8. | Sairilan kansakoulu, Mikkeli |  |  50 sairaansijaa, toipilaskoti |
| 9. | Visulahti, Mikkeli |  |  50 sairaansijaa, toipilaskoti |
| 10. | Heikkala, Mikkeli |  |  50 sairaansijaa, toipilaskoti |
| 11. | Koivikon turvakoti, Mikkeli |  |  101 sairaansijaa |
Jatkosota

17. sotasairaalan toiminta käynnistyi 20. kesäkuuta 1941 Mikkelissä. Päällikkölääkärinä toimi lääkintämajuri Paavo Noponen, joka siirtyi 31. maaliskuuta 1942 Helsinkiin. Hänen tilalle tuli lääkintämajuri Arvo A. Männistö. Ylihoitajana toimi Siiri Naukkarinen myös jatkosodan aikana.
A-osastot ja sairaalat oli tarkoitettu kirurgisille potilaille, joiden hoitoon tarvittiin leikkaussalia, röntgeniä ja laboratoriota. B-osastoilla hoidettiin lievemmin haavoittuneita ja järjestettiin kirurgisten potilaiden kuntoutus. Lisäksi siellä hoidettiin sisätautien potilaita ja tartuntatauteja sairastavia.
Jatkosodan suurhyökkäys kuormitti haavoittuneiden kuljetuskapasitettia ja sotasairaaloita. Haavoittuneita kuljetettiin heinäkuusta syyskuuhun Saimaata pitkin proomuilla Mikkelin satamaan. Surin osa osa proomulla saapuneista siirrettiin junilla edelleen muihin sotasairaaloihin.
| Osasto | Sijainti | Kuva | Sairaansijat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1a. | Mikkelin lääninsairaala, Mikkeli | Mikkelin lääninsairaala. Suur-Savon museon kokoelma.  |  230 sairaansijaa A-kirurgisille potilaille |
| 1b. | Mikkelin Lyseo, Mikkeli (28.6.1941-2.1.1942) (1944) |  |  175 sairaansijaa A-kirurgisille potilaille  150 sairaansijaa B-kirugisille potilaille (kesä 1944)  sotavammapoliklinikka |
| 2. ja 7. | Moision sairaala, Mikkeli |  |  228 sairaansijaa A-kirurgisille potilaille. Paikkaluku laskettiin 130:een 22.10.1944.  120 sairaansijaa mielitautisille potilaille  100 sairaansijaa sisätautisille potiaille 22.10.1944 alkaen |
| 3. | Koivikon turvakoti, Mikkeli |  |  100 sairaansijaa B-kirurgisille potilaille |
| 4. | Kuuromykkäin koulu, Mikkeli |  |  142 sairaansijaa sisätautipotilaille 9.3.1944 asti ja 25.9.1944 alkaen 22.10.1944 asti. |
| 4. | Koivikon turvakoti, Mikkeli |  |  140 sairaansijaa sisätautipotilaille 9.3.1944 alkaen 25.9.1944 asti.  |
| 5. | Kaupungin sairaala ja kulkutautien sairaala, Mikkeli |  |  68 sairaansijaa, joista 10 kulkutautisairaalassa sisätautipotilalle ja kulkutautipotilaille. Kulkutautisairaala luovutettin Mikkelin kaupungin käyttöön 20. marraskuuta 1943. |
| 6. | Rouhialan kansakoulu, Mikkeli (27.6.1941-30.10.1941) |  |  107 sairaasijaa iho- ja veneristen sairauksien potilaille |
Sairaalan toiminta määrättin lopetettavaksi 20. marraskuuta 1944. Sitä ennen potilaat tuli siirtää toisiin sotasairaaloihin. Lääninsairaalan jäi hoidettavaksi 11 potilasta, joita ei voitu siirtää muualle. Henkilökunta kotiutettiin, paitsi päällikkölääkäri, kommendantti, talouspäällikkö ja joitakin avustavia henkilöitä. Heidät koiutettiin 30. marraskuuta 1944. Sairaalan lopettamistilaisuus järjestettiin 25. marraskuta 1944.
Risto Pakarinen

| Risto Pakarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1967  Helsinki 
Kansalaisuus:  Suomi
Kirjailija
Tyylilajit:  kauno- ja tietokirjallisuus
Esikoisteos:  Jonain päivänä Jennifer
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Risto Pakarinen on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka on myös toiminut kääntäjänä. Koulutukseltaan Pakarinen on kauppatieteiden maisteri. Hän on toiminut vapaana toimittajana erikoisalueenaan jääkiekko ja on toiminut myös toimittajana Kansainvälisessä jääkiekkoliitossa IIHF:ssä. Hän on myös suomentanut ruotsalaisen Kiekkotähti-nuortenkirjasarjan.
Hänen esikoisromaaninsa Someday Jennifer (HarperCollins Canada 2019) ilmestyi ensin Kanadassa vuonna 2019, ja sitten myös Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa. Suomessa romaani oli kustantamon ensimmäinen suomalaiskirjailijan teos.
Pakarisen viimeisin teos on syyskuussa 2024 ilmestynyt Alpo Suhosen elämäkerta Alpo. Hän on myös yksi nuorisomusikaali Lätkä The Musicalin käsikirjoittajista.
Pakarinen asuu Tukholmassa.
Tuotanto > Tietokirjat

Pakarinen, Risto: Joukkue vailla vertaa - 10 vuotta maailmanmestaruudesta. Finnjewel 2005. ISBN 952-99448-1-0
Pakarinen, Risto - Brückler, Bernd: This is Russia: Life in the KHL. CreateSpace 2013 ISBN 978-1-4943-7928-5 -- Suomeksi Elämää KHL:ssä. Into Kustannus 2014. ISBN 978-952-264-343-8
Cameron, Steve et al: Hockey Hall of Fame Treasures. (Afterword). Firefly Books 2011 ISBN 978-1-55407-887-5
Pakarinen, Risto - Suhonen, Alpo: Pelaa omalla mailallasi. Auditorium 2015 ISBN 978-952-7043-19-6
Pakarinen, Risto - Suhonen, Alpo: Markku Kanerva - Näin valmennan voittajia. Into 2020. ISBN 978-952-351-200-9
Pakarinen, Risto - Suhonen, Alpo: Markku Kanerva - Matkalla EM-kisoihin (äänikirja). Into 2021. ISBN 978-952-351-676-2
Pakarinen, Risto - Pia Penttala: Suomen Supernanny – pienillä teoilla parempaa perhe-elämää Into 2021. ISBN 978-952-351-753-0
Pakarinen, Risto - Puhakka, Janne: Ulos kopista, Johnny Kniga 2022. ISBN 978-951-0-46778-7
Pakarinen, Risto - Penttala, Pia: Suomen Supernanny – Lempeämpää perhe-elämää Into 2022. ISBN 978-952-351-814-8
Pakarinen, Risto: Alpo.. Into 2024. ISBN 978-952-393-331-6
Tuotanto > Romaanit

Pakarinen, Risto: Someday Jennifer. HarperCollins Canada 2019. ISBN 978-1-4434-5385-1
Aiheesta muualla

Risto Pakarisen verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Lucius Veruksen sota Parthiaa vastaan

Lucius Veruksen sota Parthiaa vastaan käytiin vuosina 162–166 Rooman valtakunnan ja Parthian välillä. Sota loppui Rooman voittoon.
Keisari Marcus Aurelius lähetti nuoremman hallitsijakumppaninsa Rooman itärajalle sotimaan parthialaisia vastaan. Historia Augusta väittää, että Lucius Verus juopotteli ja juhli miltei koko sodan ajan ja jätti itse sotimisen alamaisilleen. Marcus nimittikin kokeneen sotapäällikön Avidius Cassiuksen Syyrian joukkojen päälliköksi. Verus perusti päämajansa Syyrian rannikolle.
Roomalaiset valtasivat Parthian tärkeimmät kaupungit Seleukian ja Ktesifonin. Lopulta parthialaiset antautuivat ja roomalaiset asettivat mieleisensä kuninkaan Parthian valtaistuimelle.
Sodan päätteeksi Lucius Verus ja Marcus Aurelius juhlivat Roomassa triumfin vuonna 166. Keisarit ottivat itselleen arvonimet Armeniacus ja Parthicus.
Skellefteå

| Skellefteå |
| --- | --- |
 Kuvia Skellefteåsta.
 Skellefteå
 Koordinaatit: 64°45′N, 20°57′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Västerbotten
Kunta:  Skellefteån kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  21,74 km²
Väkiluku:  32 775
 – Väestötiheys:  1 507,6 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skellefteå (aikaisemmin suom. Heletti) on entinen kaupunki ja nykyinen Skellefteån kunnan keskustaajama. Skellefteå sijaitsee Perämeren rannikon läheisyydessä Pohjois-Ruotsissa. Se kuuluu Västerbottenin lääniin ja Västerbottenin historialliseen maakuntaan.
Historiaa

Skellefteån alueen läpi virtaava Skelleftejoki (joskus suom. Helettijoki) oli aikoinaan rajajoki, jonka eteläpuolella asui helsinglantilaisia eli ruotsalaisia ja pohjoispuolella lappalaisia ja suomalaisia. Alueen suomalaista väestöä kutsuttiin keskiaikaisissa kirjoituksissa kveeneiksi ja heidän maataan Kvenlandiksi, esimerkiksi Ottar Haalogalantilaisen kuvauksessa noin vuodelta 890 sekä islantilaisen Níkulás Bergssonin Leiðarvísir og borgarskipan -nimisessä kuvauksessa pohjoisen kansoista vuodelta 1157.
Skellefteån seurakunta mainitaan ensi kerran 1324 ja ensimmäinen kirkko rakennettiin 1330.
Alueen vanhasta asutuksesta huolimatta Skellefteån kaupunki on Norlannin nuorimpia. Kaupungin perusti virallisesti kirkkoherra Nils Nordlander vuonna 1845. Vuonna 1967 kaupunkiin liitettiin Skellefteån maalaiskunta sekä Bureå, Byske ja Jörn. Kaupungin arvonimen Skellefteå menetti vuonna 1971, jolloin Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon. Vuonna 1974 Skellefteån kuntaan tulivat kuulumaan vielä Burträsk ja Lövånger. Nykyinen Skellefteån kunta on pinta-alaltaan ja väkiluvultaan paljon suurempi kuin entinen Skellefteån kaupunki.
Nykyään

Nykyään Skellefteå on kehittynyt teollisuus- ja kaivoskaupungiksi ja monet vanhat puurakennukset ovat saaneet väistyä tiilitalojen tieltä.
Kaivosyhtiö Bolidenin kuparisulatto on toiminut Skellefteåssa 1930-luvulta lähtien. Se työllistää nykyisin noin 700–800 henkilöä. Skellefteåta kutsutaan joskus kultakaupungiksi (ruots. guldstaden) siellä kaivettavan kullan takia.
2020-luvun taitteessa kaupunkiin perustettiin suuri Northvolt-yrityksen akkutehdas, joka työllisti tuhansia ihmisiä. Yritystä ei kuitenkaan saatu kannattavaksi ja se ajautui Ruotsin suurimmaksi arvioituun konkurssiin maaliskuussa 2025. Tehtaalle pyritään löytämään jatkaja.
Vaakuna

Kaupungin vaakuna on nykyisin Skellefteån kunnan käytössä.
Väestönkehitys

| Skellefteån taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 18 367 | 18 367 |
| 1965 | 1965 |    | 23 899 | 23 899 |
| 1970 | 1970 |    | 27 456 | 27 456 |
| 1975 | 1975 |    | 29 353 | 29 353 |
| 1980 | 1980 |    | 29 892 | 29 892 |
| 1990 | 1990 |    | 31 051 | 31 051 |
| 1995 | 1995 |    | 31 940 | 31 940 |
| 2000 | 2000 |    | 31 742 | 31 742 |
| 2005 | 2005 |    | 32 425 | 32 425 |
| 2010 | 2010 |    | 32 775 | 32 775 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Skellefteå kasvoi yhteen Stämningsgårdenin kanssa vuonna 1965.
Urheilu

Skellefteåsta on kotoisin jääkiekkoseura Skellefteå AIK.
Media

Skellefteåssa on Norran-sanomalehden päätoimitus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Skellefteå – Kaupungin viralliset sivut
Destination Skellefteå – Matkailutoimisto, tietoa ruotsiksi, englanniksi ja espanjaksi
Västerbottenin läänin kuntien keskustaajamat
Kaupan alan koulutus Suomessa

Kaupan alan koulutuksella Suomessa on pitkät perinteet. Se alkoi vuonna 1839 ruotsinkielisessä Handelsskolan i Åbo -oppilaitoksessa. Ensimmäinen suomenkielinen kaupan alan oppilaitos oli puolestaan 1887 perustettu Kuopion kauppakoulu.
Koulutus ei alusta lähtien rajoittunut pelkkiin kaupallisiin aineisiin, vaan kuten esimerkiksi Kuopion kauppakoulun perustamisasiakirjoista ilmenee, opetettiin myös yleissivistäviä aineita ja kieliä laajamittaisesti.
Varhaisia oppilaitoksia perustettiin sekä paikallisiin tarpeisiin että uusien yhteiskunnallisten suuntausten edistäjiksi koko kansakunnassa. Kielikysymyksen lisäksi kauppakoulut olivat muun muassa merkittäviä sukupuolten välisen tasa-arvon edistäjiä, sillä useimmat ottivat perustamisestaan lähtien vastaan mies- ja naisopiskelijoita. Merkittävien paikallisten ja kansallisten päämäärien takia oppilaitosten taustalla toimi aikansa tunnetuimpia henkilöitä. Esimerkiksi Kuopion kauppakoulun johtokunnassa toimi Minna Canth sekä useita merkittäviä kauppiassukujen edustajia (mm. Saastamoisen suvun edustajat).
Merkkipaaluja

Kaupan alan koulutus Suomessa alkoi Turussa vuonna 1839 (Handelsskolan i Åbo). Oppikielenä oli ruotsi.
Laivanvarustajaveljesten Johan ja Baltzar Fellmanin testamentin pohjalta 1860-luvulla perustetun rahaston turvin Raahen Porvari- ja Kauppakoulu aloitti toimintansa vuonna 1882 Suomen ensimmäisenä opistotasoisena kauppaoppilaitoksena.
Ensimmäinen suomenkielinen kauppakoulu, Kuopion kauppakoulu perustettiin vuonna 1887.
Vuonna 1898 perustettu Suomen liikemiesten kauppaopisto oli ensimmäinen suomenkielinen kauppaopisto. Samana vuonna perustettiin myös Jyväskylän seminaarin lehtori, valtiopäivämies K.G. Göösin ideoima ja Kuopion kauppakoulun ensimmäisen rehtorin, Kaarlo Brofeldtin päätoimittama Kauppalehti.
Asetus kauppaopetuksen järjestämisestä Suomessa valmistui vuonna 1904. Asetuksessa kauppaopetus jaettiin kolmeksi eri kouluksi. Ne olivat kauppaopisto, kauppakoulu ja kauppa-apulaiskoulu. Asetuksen mukaan kaksi edellistä olivat kaksivuotisia ja kauppa-apulaiskoulu kesti 1–2 vuotta. Kauppaopisto oli korkeamman tason kaupallista koulutusta antava oppilaitos ja se oli tarkoitettu 5 vuotta oppikoulua käyneille tai kauppakoulun suorittaneille. Sieltä valmistui konttoristejä ja liikemiehiä. Kauppakouluun pääsivät opiskelemaan ylemmän kansakoulun suorittaneet. Ennen vuotta 1904 monet kauppaopistoksi nimetyt joutuivat asetuksen johdosta vaihtamaan nimensä kauppakouluksi, mm. Tampereen kauppaopistosta tuli täten kauppakoulu.
Vanhin oppilaitos Handelsskolan i Åbo muuttui kaksikieliseksi vuonna 1905, ja nimeksi tuli Turun kauppaopisto - Handelsinstitutet i Åbo.
Vuonna 1911 Suomen liikemiesten kauppaopiston ylioppilaslinjasta muodostettiin kauppakorkeakoulu.
1990-luvulla kauppaopistojen ylioppilaslinjoista tehtiin ammattikorkeakoulujen yksiköitä. Merkonomi-tutkinto jäi toisen asteen oppilaitosten käyttöön.
Luovutettujen alueiden oppilaitoksia

Linnalan (Viipurissa)  kauppakoulu
Terijoen kauppakoulu
Sortavalan kauppakoulu (p. 1908)
Viipurin (kaupungin) kauppakoulu (p. 1891). Siirtyi vuonna 1944 Viipurin kauppaoppilaitoksena Tampereelle ja myöhemmin 1950-luvulla Lahden "Pikku-Viipuriin" eli Fellmanin pelloille.
Muita varhaisia kaupan alan oppilaitoksia

Helsingin kauppaoppilaitos (p. 1881; nykyään Suomen Liikemiesten Kauppaopisto)
Helsingfors handelsskola (p. 1882)
Imatran kauppakoulu
Joensuun kauppakoulu
Kajaanin kauppakoulu
Kemin kauppakoulu (p. 1950-luvun alussa)
Kotkan suomalainen kauppakoulu (p. 1904)
Lahden kauppakoulu
Lappeenrannan kauppakoulu (p. 1945)
Mikkelin kauppakoulu (p. 1929)
Oulun kauppakoulu (p. 1864)
Porin kauppakoulu (p. 1892)
Rovaniemen kauppakoulu (p. 1943)
Tampereen kauppakoulu (p. 1890)
Kauppaopiskelijat

Kaupan alan oppilaitoksiin syntyi aikojen kuluessa useita pitkäikäisiä opiskelijoiden yhteisöjä, joista vanhimmat ovat vuonna 1892 perustettu Toverikunta (nykyisin Kuopion Kauppaopiskelijat) sekä vuonna 1909 perustettu Joensuun Kauppaopiskelijoiden Kilta (Joensuun Tradenomiopiskelijoiden Kilta)
Rhodoksen piiritys (305–304 eaa.)

Rhodoksen piiritys (305–304 eaa.) oli yksi antiikin ajan kuuluisimmista piiritystaisteluista.
Makedonian sotapäällikkö Demetrios piiritti Rhodoksen kaupunkia pyrkimyksenään rikkoa rhodoslaisten liitto Ptolemaiosten Egyptin kanssa. Demetrios rakennutti helepoliina tunnetun suuren piiritystornin saadakseen kaupungin vallattua. Rhodoslaiset kuitenkin vastustivat Demetrioksen pyrkimyksiä onnistuneesti, ja kuningas lopettikin piirityksen vuoden jälkeen ja allekirjoitti rauhansopimuksen.
Vuosia piirityksen jälkeen rhodoslaiset myivät Demetrioksen hylkäämän helepoliin jäännökset ja rakennuttivat saamillaan varoilla auringonjumalaansa Heliosta esittävän patsaan piirityksen muistomerkiksi. Patsas opittiin myöhemmin tuntemaan Rhodoksen kolossina.
Kirjailija L. Sprague De Camp kuvasi piiritystä ja kolossin rakentamista historiallisessa romaanissaan The Bronze God of Rhodes.