stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henkilöntarkastus ja -katsastus (psykiatria)
Toimenpiteen toteuttaminen

Henkilöntarkastuksessa, jossa voidaan tutkia mm. potilaan vaatetus, tulee olla läsnä kaksi hoitohenkilökuntaan kuuluvaa henkilöä. Potilaan yksityisyydestä tulee huolehtia mm. siten, että tarkastus ei tapahdu tilassa, jossa potilas on muiden henkilöiden nähtävissä.
Henkilönkatsastuksessa tulee myös olla läsnä kaksi osaston henkilökuntaan kuuluvaa henkilöä. Anatomista asiantuntemusta vaativan tutkimuksen saa tehdä vain henkilö, jolla on riittävästi anatomian tuntemusta. Käytännössä tämä tarkoittaa usein sitä, että tutkimuksen voi suorittaa vain lääkäri.
Jatkotoimenpiteet

Mikäli henkilöntarkastuksessa tai henkilönkatsastuksessa käy ilmi, että potilaan hallussa on aiemmin mainittuja aineita tai esineitä tulee henkilökunnan ensisijaisesti ohjata potilasta toimittamaan omaisuus sairaalan ulkopuolelle, hävittämään ne tai luovuttamaan ne osaston henkilökunnan säilytettäväksi. Lääkärin erillisellä, kirjallisella päätöksellä omaisuus voidaan myös ottaa haltuun. Haltuunotetusta omaisuudesta tulee laatia erillinen luettelo potilaan sairauskertomuksen liitteeksi.
Sosiaali- ja terveysministeriön antaman ohjeen mukaan alkoholipitoiset nesteet voidaan hävittää esim. kaatamalla ne viemäriin ja huumausaineet on mahdollista luovuttaa poliisille (edelleen hävitettäväksi).
Hummus

Hummus öljyllä ja sitruunamehulla.
Hummus (arab. حُمُّص‎, hepr. ‏חוּמוּס‎, armeniaksi համոս) on kikherneistä valmistettu tahna.
Hummus sisältää jauhettujen kikherneiden (besan-jauho) lisäksi tahinia (hummus bi tahini) eli seesaminsiementahnaa sekä sitruunamehua, valkosipulia, mausteita ja oliiviöljyä. Sitä tarjotaan tavallisesti pitaleivän päälle siveltynä levitteenä, alkupalojen kastikkeena tai dippikastikkeena. Hummus on alkuaan libanonilainen ruoka, jota on alettu käyttää muissakin arabiankielisissä maissa sekä Israelissa, Kreikassa ja Turkissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hummus Wikimedia Commonsissa
Knut Gustaf Nikolai Borgenström

Turun ja Porin läänin kuvernööri, kenraalimajuri Nikolai Borgenström (1905–1911)
Knut Gustaf Nikolai Borgenström (6. syyskuuta 1851 Loppi – 15. lokakuuta 1918 Turku) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi myös Turun ja Porin läänin kuvernöörinä.
Hän opiskeli Pietarin kadettikoulussa sekä myöhemmin Nikolain yleisesikunta-akatemiassa, josta Borgenström valmistui aliluutnanttina vuonna 1872. Hän osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878 ja palveli sen jälkeen armeijan insinöörijoukoissa. Vuonna 1893 Borgenströn ylennettiin everstiluutnantiksi ja hänet määrättiin sotilasinsinöörilaitoksen päähallintoon vanhemmaksi yleisesikuntaupseeriksi. Everstiksi ylennetty Borgenström nimitettiin vuonna 1903 Suomen sotaväen esikunnan yleisesikuntaupseeriksi ja vielä myöhemmin samana vuonna Suomen tulliylihallituksen pääjohtajaksi.
Vuosina 1905–1911 Borgenström toimi Turun ja Porin läänin kuvernöörinä. Reserviin siirtymisensä jälkeen hän työskenteli turkulaisen telakkayhtiön W:m Crichton & C:o Ab:n palveluksessa sekä oli kaupungin köyhäinhoitolautakunnan puheenjohtajana 1911-1918. Sisällissodan aikana Borgenström nimitettiin Turun komendantiksi 15. huhtikuuta 1918, mutta häntä ei kuitenkaan merkitty Suomen armeijan upseeriluetteloihin.
Hjalmar Bergman

| Hjalmar Bergman> Hjalmar Fredrik Elgérus Bergman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1883 Örebro
Kuollut: 1. tammikuuta 1931 (47 vuotta) Berliini
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Aikakausi:  1906-1930
Kirjallinen suuntaus: romaanit, novellit, näytelmät
Esikoisteos:  Markurells i Wadköping, Swedenhielms
Muuta tietoa
 Hjalmar Bergman oli yksi kuuluisimmista ruotsalaisista proosakirjailijoista 1900-luvun alkupuolella 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hjalmar Bergmanin teräksestä leikattu hahmo. Patsas Wadköpingin kulttuurialueella Örebrossa.
Hjalmar Fredrik Elgérus Bergman (11. syyskuuta 1883 Örebro, Ruotsi – 1. tammikuuta 1931 Berliini, Saksa) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen maineensa perustuu erityisesti tyyliltään reheviin romaaneihin sekä näytelmiin, joissa yhdistyvät realismi ja mielikuvitus, raskasmielisyys ja huumori. Hän on kuvannut erityisesti Bergslagenia. Hän on 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä ruotsalaisia prosaisteja. Hän kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksia.
Suomennokset

Hänen armonsa testamentti. Suomentanut Toini Kalima. Kirja, 1923.
Markurellien perhe. Suomentanut Aukusti Simelius. Otava, 1934.
Johtaja, Rouva Ingeborg. Suomentaneet Salme ja Matti Sadeniemi. Otava, 1939.
Kukaan ei ymmärrä. Suomentanut Laila Järvinen. Kansankirja, 1945.
Jac ilveilijä. Suomentaneet Paula Porkka ja Teijo Havu. WSOY, 1947.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Hjalmar Bergmanin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta.
Kiinalainen lohikäärme

| Kiinalainen lohikäärme |
| --- | --- |
 Sinivihreä lohikäärme Qing-dynastian lipusta
Ominaisuudet
Muut nimet:  loong long lung
Asuinpaikka:  Kiina, osa uskomuksista on levinnyt muualle Aasiaan
Kansanperinne
Ensimmäinen maininta:  kiinalaiset tarustot
Samanlaiset olennot:  Eurooppalainen lohikäärme
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiinalainen lohikäärme (kiin. long tai lung) on taruolento kiinalaisessa mytologiassa, kiinalaisessa kansanperinnössä ja yleisesti kiinalaisessa kulttuurissa. Kiinalaisilla lohikäärmeillä on monia eläinmäisiä muotoja, kuten kilpikonna- ja kalamuodot, mutta yleisimmin ne kuvataan käärmemäisinä neljällä jalalla. Akateemikot ovat tunnistaneet neljä uskottavaa teoriaa kiinalaisen lohikäärmeen alkuperästä: käärmeet, kiinanalligaattorit, ukkonen ja luonnon palvonta.selvennä Ne perinteisesti symboloivat voimakkaita ja lupaavia voimia, erityisesti veden, sateiden, taifuunien ja tulvien hallintaa. Lohikäärme on myös voiman, voimakkuuden ja onnen symboli ihmisille, jotka ovat sen arvoisia Itä-Aasian kulttuurissa. Keisarillisen Kiinan päivinä Kiinan keisari käytti yleensä lohikäärmettä keisarillisen voimakkuutensa ja voimansa symbolina. Kiinalaisessa kulttuurissa erinomaisia ja merkittäviä ihmisiä verrataan lohikäärmeeseen, kun taas kyvyttömiä ihmisiä, joilla ei ole saavutuksia, verrataan muihin, halveksittuihin olentoihin, kuten matoon. Useissa kiinalaisissa sananlaskuissa ja idiomeissa on viittauksia lohikäärmeeseen.
Kiinalainen kulttuuri on vaikuttanut vaikutelmaan lohikäärmeistä monissa Aasian maissa, kuten Koreassa, Vietnamissa ja Japanissa. Kiinalainen perinne on aina käyttänyt lohikäärmetoteemia kansallisena tunnuksena, ja Qing-dynastian "Keltainen lohikäärme lippu" on vaikuttanut vaikutelmaan, että Kiina on lohikäärme monissa Euroopan maissa. Nykyaikaisen Bhutanin lipun valkoinen lohikäärme on klassinen kiinalaistyylinen lohikäärme.[lähde? ]
Kiinalainen paviljonki

Kiinalainen paviljonki
Kiinalainen paviljonki (ruots. Kina slott) on yksi Ruotsin kuninkaallisista linnoista. Se sijaitsee Drottningholmin linnanpuistossa Ekerön kunnan Lovönin saarella Tukholman läänissä. Se toimii Ruotsin kuninkaallisten kesänviettopaikkana.
Alun perin paviljongin paikalla sijaitsi pienempi puinen versio samaisesta rakennuksesta, joka oli kuningas Aadolf Fredrikin syntymäpäivälahja hänen puolisolleen, kuningatar Loviisa Ulriikalle vuonna 1753. Nykyinen pysyvä versio Kiinalaisesta paviljongista, joka korvasi sitä edeltäneen puupaviljongin, on arkkitehti Carl Fredrik Adelcrantzin suunnittelema. Rakennustyöt aloitettiin 1763 ja saatiin päätökseen kuusi vuotta myöhemmin 1769. Rakennuksen sisustus ja sen muu arkkitehtuuri yhdistelee rokokoo-tyylisuuntaa sekä kiinalaistyyppistä eksotiikkaa.
Paviljonki kuuluu yhdessä Drottningholmin linnan ja -teatterin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Helgoland-luokka

| Helgoland-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  22 440 t (normaali) 25 200 t (max)
Pituus:  167,2 m
Leveys:  28,5 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  28 000 ihp
Nopeus:  20,3 solmua
Miehistöä:  1 113
Aseistus
Meritorjunta:  12 × 30,5 cm SKL/50 -tykkiä 14 × 15 cm SKL/45 -tykkiä 14 × 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 6 × 50 cm torpedoputkea
Helgoland-luokka oli Saksan keisarillisen laivaston toinen dreadnought-tyyppisten taistelulaivojen luokka, johon kuului neljä vuosina 1911–1912 käyttöön otettua alusta.
Suunnittelu

Erona edeltävään Nassau-luokkaan oli 280 mm pääaseistuksen korvaaminen 30,5 senttimetrin SK L/50 -tykeillä. Reichsmarineamt sai tietää brittien ollessa ottamassa taistelulaivoissaan käyttöön 340 mm tykkejä ja amerikkalaisten rakentavan taistelulaivoja 305 mm tykeillä.
Helgoland-luokka säilytti Nassau-luokan tykkitornien sijoituksen eteen, taakse ja kaksi keskelle molemmille sivuille, litistetyn kuusikulmion muodossa. Myös apuaseistuksena olivat samat 15 senttimetrin ja 8,8 senttimetrin tykit.
Suunnittelu > Propulsiojärjestelmä

Myös voimanlähteenä oli edelleen kolmipaisunta (trippeli) -höyrykoneet. Pääsyynä oli hinta; Parsonsilla oli monopoli höyryturbiineissa ja yhtiö vaati miljoonan kultamarkan lisenssimaksua joka turbiinista
Suunnittelu > Suoja

Panssarointi oli pääasiassa saman. Ainoana erona oli tykkitornien vahvistettu panssarointi.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Helgoland | Howaldtswerke, Kiel | 24. joulukuuta 1908 | 25. syyskuuta 1909 | 19. joulukuuta 1911 | romutettu 1924 |
| SMS Ostfriesland | Kaiserliche Werft Wilhelmshaven | 19. lokakuuta 1908 | 30. syyskuuta 1909 | 15. syyskuuta 1911 | upotettu maalilaivana 21. heinäkuuta 1921 |
| SMS Thüringen | Weser, Bremen | 7. marraskuuta 1908 | 27. marraskuuta 1909 | 10. syyskuuta 1911 | romutettu 1923 |
| SMS Oldenburg | Schichau, Danzig | 1. maaliskuuta 1909 | 30. kesäkuuta 1910 | 1. heinäkuuta 1912 | romutettu 1921 |
Käyttö

Kaikki alukset selviytyivät sodasta. Ne luovutettiin sodan jälkeen sotakorvauksena ympärysvalloille.
SMS Helgoland romutettiin Britanniassa 1921.
Japani ei ottanut sille luovutettua alusta vastaan, vaan myi sen suoraan purettavaksi.
Ranska sai SMS Thüringenin, jota käytettiin maalialuksena, kunnes alus romutettiin rannalle ajettuna Gâvresissa 1923.
SMS Ostfriesland luovutettiin Yhdysvalloille, missä alusta käytettiin 20. – 21. heinäkuuta 1921 armeijan ja laivaston ilmajoukkojen esityksessä ilmahyökkäyksen tehosta taistelulaivaa vastaan. Ostfriesland upposi, kun Martin- ja Handley-Page-pommikoneet eversti Billy Mitchellin alaisuudessa hyökkäsivät sitä vastaan kuudella 2 000 naulan lentopommilla esityksen toisena päivänä.
Pommi räjähtää Ostfriedlandin vierellä Yhdysvaltain asevoimien pommitusesityksessä.
Highway 61 Revisited

| Highway 61 Revisited Bob Dylan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 15. kesäkuuta –  4. elokuuta 1965
 Julkaistu: 30. elokuuta 1965
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Bob Johnston, kappaleessa ”Like a Rolling Stone” Tom Wilson
 Tyylilaji: folkrock rock
 Kesto: 48.49
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  3. (1965)   4. (lokakuu 1965)   28. (1966)   35. (10. joulukuuta 1966)
Bob Dylanin muut julkaisut
| Bringing It All Back Home 1965 | Highway 61 Revisited 1965 | Blonde on Blonde 1966 |
Highway 61 Revisited on Bob Dylanin kuudes albumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 1965. Albumilla Dylan muutti musiikillista suuntautumistaan akustisesta folkista sähköiseen folkrockiin, mikä aiheutti joissakin hänen ihalijoissaan ärtymystä. Albumia pidetään usein yhtenä Dylanin parhaimmista ja populaarimusiikin historian merkittävimmistä. Folkrockin lisäksi albumi sisältää bluesvaikutteita muun muassa kappaleissa ”Tombstone Blues” ja ”Highway 61 Revisited”. Tähän vaikutti varsinkin sessiokitaristina tunnetun Mike Bloomfieldin bluessävytteinen kitaransoitto. Albumi sisältää myös rhythm and blues -sävytteisen kappaleen ”It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry”.
Albumi sisältää yhden Dylanin tunnetuimmista kappaleista, ”Like a Rolling Stonen”. Kappale julkaistiin singlenä ja se nousi listan sijalle kaksi. Rolling Stone -lehti valitsi ”Like a Rolling Stonen” maailman kaikkien aikojen parhaaksi kappaleeksi listallaan The Greatest Songs of All Time. Päätöskappale ”Desolation Row” on myös yksi Dylanin arvostetuimmista sävellyksistä ja sekin löytyy Rolling Stonesin parhaiden kappaleiden listalta sijalta 187.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Bob Dylan.
A-puoli
Like a Rolling Stone – 6.13
Tombstone Blues – 6.00
It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry – 4.09
From a Buick 6 – 3.19
Ballad of a Thin Man – 5.58
B-puoli
Queen Jane Approximately – 5.31
Highway 61 Revisited – 3.30
Just Like Tom Thumb'’s Blues – 5.32
Desolation Row – 11.22
Kokoonpano

Michael Bloomfield – kitara
Harvey Brooks – bassokitara
Bob Dylan – kitara, huuliharppu, piano, kosketinsoittimet, äänitehosteet, laulu
Bobby Gregg – rummut
Paul Griffin – urut, piano, kosketinsoittimet
Al Kooper – urut, kitara, piano, käyrätorvi, kosketinsoittimet
Sam Lay – rummut
Charlie McCoy – kitara
Frank Owens – piano
Russ Savakus – bassokitara
Kiinalainen mytologia

Chang’e lentää Kuuhun.
Kiinalainen mytologia on kokoelma Kiinan kulttuurihistoriaa, kansantaruja ja uskontoja. Kiinalaiset myytit ja legendat ovat kulkeneet tuhansia vuosia suullisena perinteenä. Ensimmäiset kirjalliset mytologiset tarinat ovat ajalta ennen ajanlaskua alkua, esimerkiksi Shanhaijing ("Vuorten ja merten klassikko"). Toiset myytit kulkivat teatterinäytöksinä ja lauluina, jotka myöhemmin kirjoitettiin ylös sellaisiin teoksiin kuin Fengshen yanyi.
Knut Getz Wold

| Knut Getz Wold |
| --- | --- |

Norjan keskuspankin pääjohtaja
 1970–1985  
Edeltäjä:  Erik Brofoss
Seuraaja:  Hermod Skånland
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1915 Verdal, Norja
Kuollut: 9. lokakuuta 1987 (72 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  ekonomisti
Knut Getz Wold (3. elokuuta 1915 Verdal – 9. lokakuuta 1987 Oslo) oli norjalainen ekonomisti ja Norjan keskuspankin pääjohtaja vuosina 1970–1985.
Helen Reddy

| Helen Reddy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1941 Melbourne, Australia
Kuollut: 29. syyskuuta 2020 (78 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Muusikko
Aktiivisena:  1966–2002   2012–2017
Tyylilajit:  popmusiikki
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Fontana 
Aiheesta muualla
www.helenreddy.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Helen Reddy (25. lokakuuta 1941 Melbourne, Australia – 29. syyskuuta 2020 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli australialais-yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi laulullaan ”I Am Woman” (Capitol Records, 1972), joka toi hänelle Grammy-palkinnon.
Nuoruus

Helen Reddy syntyi Melbournessa 1941. Hänen perheensä oli esiintyviä taiteilijoita, ja hän jätti koulun 15-vuotiaana esiintyäkseen perheensä kanssa. Reddy muutti vuonna 1966 New Yorkiin, kun hän voitti kykykilpailun kautta mahdollisuuden levytyssopimuksen Mercury Recordsin kanssa. Hän ei saanut vielä sopimusta, mutta hän päätti jäädä Yhdysvaltoihin yrittääkseen uraa laulajana.
Uran huippuvuodet

Reddyn mies, manageri Jeff Wald sai Reddylle Capitol Recordsin kautta sopimuksen. Reddy levytti Jesus Christ Superstar -musikaalin kappaleen ”I Don’t Know How to Love Him”, joka nousi Billboardin listoilla sijalle 13. Vuonna 1971 julkaistusta kappaleesta alkoi Reddyn noin kymmenen vuotta kestänyt jakso, jonka aikana hän levytti useita top 40 -listoille noussutta kappaletta.
Reddyn single ”I Am Woman” julkaistiin vuonna 1972, ja se nousi singlelistojen kärkeen. Hän oli ensimmäinen australialainen laulaja Yhdysvaltain listakärjessä. Hän sai ensimmäisenä australialaisena kappaleesta myös parhaan naispoplaulajan Grammy-palkinnon. Reddy oli vuosien 1973 ja 1974 aikana myös maailman myydyin naislaulaja. Kappaletta ”I Am Woman” seurasivat myydyimpien listojen kärkipäässä kappaleet ”Delta Dawn”, ”Angie Baby”, ”Leave Me Alone (Ruby Red Dress)” ja ”You and Me Against the World”. Reddy esiintyi 1970-luvun puolivälissä täysillä esiintymisareenoilla, ja hänen lämmittelyesiintyjinään toimivat muun muassa Joan Rivers ja Barry Manilow.
Reddy esiintyi myös televisiossa ja elokuvissa. Hän muun muassa juonsi vuonna 1973 kahdeksanosaista varieteeohjelmaa The Helen Reddy Show. Reddy näytteli sivurooleissa muun muassa jännityselokuvassa Jättiläinen taivaalla (1974) ja perhe-elokuvassa Pete ja lohikäärme Elliott (1977).
Uran hiipuminen ja viimeiset vuodet

Reddyn levytysura hiipui 1980-luvulle mennessä, mutta ”I Am Woman” oli edelleen suosittu kappale ja sitä levytettiin edelleen ja käytettiin elokuvissa. Se oli noussut myös naisten voimaantumisen tunnuskappaleeksi. Reddy vetäytyi vuonna 2002 musiikkialalta ja alkoi opiskella Australiassa kliinistä hypnoterapiaa. Hän kertoi myöhemmin, että hän oli jo saavuttanut uransa huipun eikä pystynyt sitä enää ylittämään. Hän viittasi siihen, että hän oli päässyt käytännössä kirjoihin, sillä ”I Am Woman” -kappaletta siteerattiin high schoolin historian oppikirjan osiossa, jossa käsiteltiin feminismiä.
Reddy palasi vielä viihdealalle vuonna 2012, mutta hänen kerrottiin jo vuonna 2015 kärsivän dementiasta. Hän eli viimeiset vuotensa viihdetaiteilijoille tarkoitetussa hoitokodissa. Reddy kuoli syyskuussa 2020.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella ja oli vuodesta 1974 lähtien Yhdysvaltain kansalaisuus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helen Reddy Wikimedia Commonsissa
Knut Gustaf Ferdinand Grönhagen

Knut Gustaf Ferdinand Grönhagen (10. toukokuuta 1823 Hämeenkyrö – 8. tammikuuta 1909 Vilna) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut jalkaväenkenraali.
Grönhagenin vanhemmat olivat luutnantti, kruununnimismies Berndt August Grönhagen ja Eva Sofia Granfelt ja puoliso vuodesta 1855 Natalia Ivanovna Dvoržitskaja. Grönhagen tuli nuoremmaksi aliupseeriksi Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan 1840 ja ylennettiin porte-épée-vänrikiksi 1842. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin vänrikiksi ja siirrettiin Muromin jalkaväkirykmenttiin Vladimirin kuvernementtiin ja edelleen vuonna 1845 1. venäläiseen tarkk’ampujapataljoonaan. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1846, luutnantiksi 1847, alikapteeniksi 1850 ja kapteeniksi 1853.
Grönhagen siirrettiin helmikuussa 1855 2. reservitarkk’ampujapataljoonaan, mutta ylennettiin heinäkuussa majuriksi 1. tarkk’ampujapataljoonassa ja nimitettiin pataljoonan komentajaksi tammikuussa 1856. Hänet siirrettiin vuoden päästä 3. krenatööritarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja ylennettiin everstiluutnantiksi 1859. Grönhagen osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiksi. Vuonna 1866 hänet määrättiin 99. Ivangorodin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja vuonna 1873 Mogilevin alueen sotilaskäskynhaltijaksi sekä Mogilevin sotasairaalan päälliköksi. Grönhagen ylennettiin kenraalimajuriksi 1875 ja komennettiin Mogilevin alueelle sijoitettujen joukkojen 6. prikaatin komentajaksi vuonna 1881. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1885 ja jalkaväenkenraaliksi siirrettynä armeijan jalkaväen reserviin tammikuussa 1893. Eron sotapalveluksesta hän sai saman vuoden kesäkuussa.
Grönhagenin veli oli eversti Berndt Adolf Grönhagen.
Knut Hammarskjöld

Knut Hammarskjöld (16. tammikuuta 1922 Geneve, Sveitsi – 3. tammikuuta 2012 Lidingö, Tukholman lääni, Ruotsi) oli ruotsalainen diplomaatti ja IATAn johtaja.
Hammarskjöld oli lähetystöneuvos Ruotsin OEEC-delegaatiossa 1959–1960, sen jälkeen kuusi vuotta EFTA:ssa apulaispääsihteerinä ja IATAN pääjohtaja 1966–1984.
Hammarskjöld asui pitkään Kanadassa Montrealissa, josta hän muutti vaimonsa Inga-Lill Hammarskjöldin kanssa Gotlantiin, jonne he perustivat yrityksen Suderhälsan. Vuonna 2006 he muuttivat Lidingöön.
Hammarskjöldin setä oli YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöld.
Kieli-identiteetti

Kieli-identiteetti on kielitieteen alalla käytettävä käsite, joka tarkoittaa ihmisen suhdetta eri kielten puhujiin sekä hänen eri kieliin liittämiään arvoja ja merkityksiä. Kokemukset eri kielten omaksumisesta, oppimisesta, käyttämisestä ja unohtamisesta vaikuttavat kieli-identiteettiin. Jonkin kielen osaaminen ei kuitenkaan yksiselitteisesti välttämättä tarkoita siihen identifioitumista, eikä kieleen identifioituminen vaadi kielen osaamista. Kielellinen identiteetti kytkeytyy vahvasti kielielämäkertaan, joka on ikään kuin kronologinen kuvaus yksilön kieli-identiteetin muutoksesta.
Yksittäisten ihmisten kielielämäkerrat ja kieli-identiteetit ovat yhtä aikaa henkilökohtaisia ja sosiaalisia. Samalla kun ne kuvaavat ihmisen käsityksiä itsestään, ne heijastavat omaa aikaansa ja yhteisön asenteita ja arvostuksia suhteessa kieliin. Eri historian ajanjaksot ja eri yhteisiöjen käsitykset ja arvot vaihtelevat sen mukaan, että kuka voi ja saa puhua mitäkin kieltä ja kenellä on mahdollisuuksia ylläpitää omaksumiaan kieliä. Kielet eivät ole merkityksellisiä vain yksilön identiteetin ja elämäkerran kannalta, vaan ne avaavat hänelle erilaisia ovia myös vuorovaikutukseen, koulutukseen ja työelämään.
Aiheesta muualla

Kieli ja identiteetti -sivusto, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran teemasivusto
Kolme miestä

| Kolme miestä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Hannu Taina, 1984.
Ohjaaja:  Virke Lehtinen
Käsikirjoittaja:  Veikko Huovinen Virke Lehtinen Solja Kievari
Tuottaja:  Virke Lehtinen
Kuvaaja:  Hannu Peltomaa Virke Lehtinen
Leikkaaja:  Irma Taina
Pääosat:  Pekka Räty Vesa Veijalainen Marko Pohjanrinne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Aureus-Filmi
Ensi-ilta:  20. tammikuuta, 1984
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolme miestä on Virke Lehtisen ohjaama suomalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1984. Elokuva perustuu Veikko Huovisen laatimaan "elokuvakertomukseen", jonka pohjalta Lehtinen sekä Solja Kievari laativat elokuvan käsikirjoituksen.
Elokuva sijoittuu 1870-luvun Suomeen, jolloin Lapissa oli Ivalojoen kultaryntäys. Sen päähenkilöinä on kolme miestä, jotka lähtevät Lappiin kaivamaan kultaa.
Kiinalainen musiikki

Kiinalainen musiikki alkoi kehittyä jo Kiinan sivilisaation alkuvaiheilla. Hyvin kehittyneestä musiikkikulttuurista kertovia dokumentteja ja esineitä on säilynyt Zhou-dynastian ajalta saakka (1122–256 eaa). Perinteinen kiinalainen musiikki poikkeaa länsimaisesta musiikista paljon niin soitinten kuin sävelkulunkin osalta. 1900-luvulla Kiinassa ryhdyttiin käyttämään silloin tällöin länsimaista tasavireistä viritysjärjestelmää, jolloin soittimia muutettiin soveltuviksi länsimaiseen kaksitoista puolisävelaskielta sisältävään tasaviritysjärjestelmään. Kuitenkin toisinaan Kiinassa käytetään edelleen perinteistä kiinalaista viritysjärjestelmää. Kiinalaiseen musiikkiin kuuluvia soiitimia ovat puhallin- ja kielisoittimien lisäksi monenlaiset rummut.
Perinteisen musiikin performanssi Wuhanissa.
Soittimia

sheng, gongi, kello, symbaali
erhu
guzheng, pipa