stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Bagration
Taustaa

Saksan päämaja oli vakuuttunut, että neuvostoliittolaiset jatkaisivat hyökkäystä rintaman eteläosassa, jossa puna-armeija oli jo 75 kilometrin päässä Lvovista ja joka tarjosi suorimman ja nopeimman reitin kohti Berliiniä. Torjuakseen hyökkäyksen tällä sektorilla, saksalaiset siirsivät sinne joukkoja keskustan armeijaryhmältä, jonka rintamalinja oli vielä syvällä Neuvostoliiton alueella. Keskustan armeijaryhmältä oli siirretty joukkoja myös Normandiaan torjumaan länsiliittoutuneiden maihinnousua. Kesäkuun alussa 1944 keskustan armeijaryhmän tiedustelu alkoi havaita merkkejä puna-armeijan valmistelemasta suurhyökkäyksestä. Voimakkaat tykistömuodostelmat olivat ryhtyneet hakuammuntaan keskustan armeijaryhmän rintamalla, ja pian saksalaiset saivat tietää vahvoja sotilasvoimia keskitettävän Keskustan armeijaryhmän rintamalle. 14. kesäkuuta pidetyssä neuvottelussa keskustan armeijaryhmän komentajat ilmoittivat vihollisen valtavista keskityksistä heidän rintamallaan. Sekä maavoimien yleisesikunta että Adolf Hitler olivat kuitenkin varmoja siitä että hyökkäys tapahtuisi Pohjois-Ukrainan armeijaryhmää vastaan. Keskustan armeijaryhmää vastaan keskitettyjä joukkoja pidettiin saman operaation vähemmän tärkeänä osana, ja tämän takia uskottiin keskustan armeijaryhmän kykenevän torjumaan sitä vastaan tehdyn hyökkäyksen, jonka arveltiin tapahtuvan pelkästään saksalaisten joukkojen sitomiseksi hyökkäyksen painopisteen ollessa Pohjois-Ukrainassa, jonne keskitettiinkin suurin osa Saksan panssaridivisioonista. Keskustan armeijaryhmän pyydettyä edes suurempia reservejä, sille ilmoitettiin ettei itärintaman tilanne sallinut sitä.
Dneprjoelle oli 4. armeija rakentanut takalinjaa. Joen toisella puolen olevan sillanpääaseman tyhjentäminen olisi voinut tehdä armeijaryhmän rintaman kestävämmäksi. Keskustan armeijaryhmä halusikin vetää rintaman Bobruisk–Polotsk-linjalle – tällöin rintama olisi ollut lyhyempi ja siten vahvempi. Armeijaryhmän sotamarsalkka Ernst Busch oli jo toukokuussa 1944 ehdottanut tällaista, mutta oli saanut Hitleriltä jyrkän kieltävän vastauksen. Näiden päätösten seurauksena keskustan armeijaryhmä oli operaation alkaessa täysin alakynnessä puna-armeijaa vastaan. Sen puolustettavana oli aivan liian pitkä linja ja sillä oli aivan liian vähän voimia. Operaatio Bagration muodostui menestykselliseksi puna-armeijalla hyvin huomattavalta osalta myös siksi, että Luftwaffe joutui jo syksyllä 1943 siirtämään peräti 2/3 päivähävittäjistään toimimaan pelkästään Yhdysvaltain 8. ilma-armeijaa (US 8th Air Forces) vastaan. Operaatio Bagrationin alettua kesäkuussa 1944 oli Luftwaffella asettaa aluksi vain noin 40 toimintakuntoista päivähävittäjää hyökkääjän 5 000–6 000 lentokonetta vastaan, joten puna-armeijalla oli täydellinen ilmaherruus. Käytännössä Saksan Keskustan armeijaryhmä soti ilman mitään ilmasuojaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Bagration Wikimedia Commonsissa
Operaatio Bagration 22. kesäkuuta – 19. elokuuta 1944
Glutamiinihappo

| Glutamiinihappo |
| --- | --- |

Koodit:  Glu, E
Molekyylimassa:  147,13
Sivuketjun tyyppi:  happo
Karboksyyliryhmän happovakio:  2,10
Aminoryhmän happovakio:  9,47
Sivuketjun happovakio:  4,07
Isoelektrinen piste:  3,15
Yleisyys proteiineissa:  6,3 %
Kodonit:  GAA, GAG
3D-malli glutamiinihappomolekyylistä
Glutamiinihappo (C5H9NO4) eli 2-aminopentaanidihappo (lyhenne Glu tai E), jonka anioninen muoto on glutamaatti, on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta.
Pitkään kypsytetty juusto kuten parmesaani ja cheddar, sienet, liha, kala, liivate, kala- ja soijakastike, merilevä ja tomaatti sisältävät runsaasti glutamaattia. Elimistö syntetisoi glutamaattia myös ravinnosta saadusta glutamiinista.
Glutamiinihappo on asparagiinihapon ohella toinen kahdesta happamasta aminohaposta ja se esiintyy fysiologisessa pH:ssa aina negatiivisena ionina;  kyseessä on glutamiinin karboksyylihappomuoto. Glutamiinihapporadikaali on nimeltään glutamyyli. Glutamiinihapon CAS-numero on 56-86-0 ja elintarvikkeissa käytettävä E-koodi on E620.
Metabolia

Glutamiinihappo on ei-välttämätön aminohappo, jonka ihmisen elimistö pystyy syntetisoimaan esimerkiksi alaniinin tai aspartaatin ja alfa-ketoglutaraatin yhdistämällä.
Metabolia > Aivokudoksessa

Glutamiinhapon isomeeri L-glutamaatti toimii aivokudoksessa proteiinien ja pienten peptidien rakennusaineena, hermovälittäjäaineena, solujen välisen ionisen ja osmoottisen toiminnan säätelijänä, välivaiheena energia-aineenvaihdunta-ketjussa, gamma-aminovoihapon esiasteena, ammoniakin myrkyllisyyden poistossa ja liiallisissa määrin hermomyrkkynä.
Se toimii lisäksi mm. rasvahappojen, foolihapon, glutationi-tripeptidin rakennusaineena ja sillä on merkittävä rooli kipuviestien välittämisessä sekä hermosolujen vaurioihin liittyen.
Metabolia > Synteesi

Aivoissa L-glutamaatti voi syntetisoitua seitsemällä eri tavalla, myös vastakkaiseen suuntaan takaisin l-glutamaatiksi. Aspartaattiaminotransferaasientsyymin avulla aspartaatista ja alfa-ketoglutaraatista, glutamaatti-dehydrogenaasin avulla vedestä ja glutamaatista, sekä GABA-, alaniini- tai ornitiini-aminotransferaasientsyymin avulla, asparagiini-syntetaasilla, tai vain yhteen suuntaan ornitiinista l-glutamaatiksi pyrrolideoni-dehydrogenaasilla. Muualla elimistössä se johtuu glutamiinista. selvennä
Metabolia > Transportaatio

L-glutamaatti ei pysty läpäisemään veri-aivoestettä. Aivojen verisuonten seinämissä, kapillaarisessa endoteelissä on kuitenkin ainakin yhdeksän erilaista aminohappojen siirtoon erikoistunutta kalvoproteiinijärjestelmää. Järjestelmien avulla elimistö säätää aivojen L-glutamaattitasoja, ja monet niistä voivat siirtää useita muitakin aminohappoja veri-aivoesteen yli.
Hermovälittäjäaine

Glutamiinihappo on aivojen pääasiallinen kiihottava eli eksitoiva hermovälittäjäaine. Glutamaatti on avainroolissa hermoston kestoherkistymisessä ja vaikuttaa mm. oppimiseen ja muistiin.
Hermovälittäjäaine > Toksisuudesta

Glutamaatti on voimakkaasti glutamaattireseptoreita aktivoiva. L-Glutamaatilla on suurina pitoisuuksina hermo- ja gliasolujen kuolemaa aiheuttava neurotoksinen luonne.
Glia- ja hermosolujen solukalvojen pinnoilla olevat EAAT- (kiihdyttävien aminohappojen kuljettaja) ja VGLUT- (vesikkeli glutamaatti transportteri) tyyppiset glutamaattitransportterit siirtävät nopeasti glutamaattia solujen välisestä tilasta solujen sisään. Aivovauriossa tai muussa vastaavanlaisessa epänormaalissa terveydentilassa transportterit saattavat toimia vastakkaiseen suuntaan ja näitä soluja kiihdyttävän glutamaatin pitoisuus solujen välisessä tilassa kasvaa. Glutamaatti saa aikaan solujen ulkopinnan NMDA-reseptorien aktivoitumisen ja kalsiumionien (Ca2+) virtaamisen reseptorien Ca2+-ionikanavien kautta solujen sisään, joka voi johtaa lopulta solujen kuolemaan mahdollisesti ainakin seuraavanlaisten vauriomekanismien kautta:
Solujen sisäinen Ca2+-pitoisuus säätelee mitokondrion eri toimintoja ja hallitsemattomasti kasvaessaan saa aikaan mitokondrion vaurioitumisen.
Suuri Ca2+-pitoisuus lisää solun sisäistä typpioksidin (NO) pitoisuutta liikaa. NO lisää solulle haitallista oksidatiivista stressiä muodostamalla vapaita radikaaleja.
Suuri glutamaatti- tai Ca2+-pitoisuus lisää ohjelmoitua solukuolemaa (apoptoosia) lisäävien geenien promootiota tai vähentää apoptoosia vähentävien geenien transkriptiotekijöiden määrää.
Aivojen normaalien glutamaattitasojen pienestäkin häiritsemisestä voi seurata voimallinen vaikutus käytökseen ja muihin aivojen toimintaan liittyviin ominaisuuksiin. On kuitenkin huomattava, että glutamaatin nauttiminen suun kautta lisäaineena ei juurikaan vaikuta sen pitoisuuksiin keskushermostossa mainitusta kolmesta syystä: Ainetta on elimistössä runsaimmin luonnostaankin juuri hermostossa, se ei läpäise veriaivokynnystä ja elimistö osaa syntetisoida sitä itse.
Glutamaatti ruoassa ei sinänsä ole turvallisuusriski, vaikka siitä on herännyt paljon keskustelua ja se on jopa kielletty joissain Suomen kouluissa. Yliherkkyysreaktioita se voi joillekin aiheuttaa.
Käyttö elintarvikkeissa

Glutamiinihapon natriumsuolaa, natriumglutamaattia, käytetään arominvahventeena (lisäaine E621). Viides perusmaku, umami, tunnistaa nimenomaan natriumglutamaatin.
Glutamiinihappoa on runsaasti hiivauutteessa, jota sitäkin käytetään arominvahventeena.
Suoloja

mononatriumglutamaatti
monokaliumglutamaatti
kalsiumdiglutamaatti
monoammoniusglutamaatti
magnesiumdiglutamaatti
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liber Herbarum II: Luettelo glutamiinihappoa sisältävistä kasveista
Käyttöturvallisuustiedote: L-Glutamiinihappo (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Glutamic Acid (englanniksi)
PubChem: D-glutamic acid (englanniksi)
PubChem: DL-Glutamic acid (englanniksi)
DrugBank: Glutamic acid (englanniksi)
DrugBank: D-Glutamic Acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Glutamic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): D-Glutamic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): L-Glutamic acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): D-Glutamic acid (englanniksi)
DrugBank: Glutamic acid (englanniksi)
DrugBank: D-Glutamic Acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Glutamic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Glutamic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): DL-Glutamic acid (englanniksi)
ChemBlink: L-Glutamic acid (englanniksi)
ChemBlink: D(-)-Glutamic acid (englanniksi)
ChemBlink: DL-Glutamic acid (englanniksi)
Proteiinisynteesissä käytettävät aminohapot
alaniini
arginiini
asparagiini
asparagiinihappo
fenyylialaniini
glutamiini
glutamiinihappo
glysiini
histidiini
isoleusiini
kysteiini
leusiini
lysiini
metioniini
proliini
seriini
treoniini
tryptofaani
tyrosiini
valiini
Bandama

| Bandama |
| --- | --- |
 Punainen Bandama Bouaflén luona.
Alkulähde:  Boundialin luona
Laskupaikka:  Atlantin valtameri Grand-Lahoun lähellä  5°8′14″N, 5°0′30″W
Maat:  Norsunluurannikko
Pituus:  1 050 km
Valuma-alue:  97 000 km²

Bandama on Atlantin valtamereen laskeva joki Norsunluurannikolla. Sen pituus on 1 050 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 97 000 neliökilometriä.
Joen muodostavat Valkoinen ja Punainen Bandama eli Marahoué, jotka saavat molemmat alkunsa Boundialin seudulta. Valkoinen Bandama virtaa ensin itään ja kääntyy sitten Ferkessédougoun luona etelään. Sen sivujokia ovat oikeanpuoleiset Solomougou ja Bou ja vasemmanpuoleiset Badénou ja Lokopho. Vuonna 1972 valmistunut Kossoun pato muodostaa 1 700 neliökilometrin laajuisen tekojärven, joka on Norsunluurannikon suurin järvi. Padon vesivoimalaitoksen kapasiteetti on 176 megawattia.
Kossoun alapuolella Valkoiseen Bandamaan yhtyy oikealta puolelta 550 kilometriä pitkä Punainen Bandama eli Marahoué, jonka valuma-alueen laajuus on 24 300 neliökilometriä. Joki kääntyy kaakkoon ja siihen yhdistyy vasemmalta puolelta N’zi, jonka pituus on 725 kilometriä ja valuma-alue 35 500 neliökilometriä.
Kossoun ja N’zin välillä on vuonna 1979 valmistunut Taabon pato, joka muodostaa 69 neliökilometrin laajuisen tekojärven. Padon vesivoimalaitoksen kapasiteetti on 210 megawattia.
Bandama laskee mereen Grand-Lahoun luona Tagban laguunin hiekkasärkässä olevan aukon kautta. Se on liikennöintikelpoinen alajuoksullaan muutaman kymmenen kilometrin matkalla.
Bandat

Bandat ovat adamawalais-ubangilaista kieltä puhuva kansa Keski-Afrikan tasavallassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Bandat asuvat Ubangi- ja Charijokien välisellä alueella. Heitä on yli 1,5 miljoonaa henkeä, joista noin 950 000 asuu Keski-Afrikan tasavallassa ja 600 000 Kongon demokraattisessa tasavallassa. Pieniä ryhmiä on myös Sudanissa ja Kongon tasavallassa. Bandoihin kuuluu lukuisia heimoja, joilla on omat nimityksensä.
Bandojen uskotaan olevan peräisin Darfurin alueelta. Heidän elinkeinojaan ovat maanviljely, puutarhanhoito ja karjanhoito. Perinteisen yhteiskunnan perustan muodostavat suurperheistä koostuvat kyläyhteisöt.
Bandat harjoittavat perinteistä uskontoa. Osa on kristittyjä (katolisia ja protestantteja). Muslimeiksi kääntyneitä bandoista käytetään nimitystä runga.
Balta

| Balta Балта |
| --- | --- |
 Näkymä Baltaan (2018).
 lippu:  vaakuna
 Balta
 Koordinaatit: 47.9363°N, 29.6225°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Odessan alue
Piiri:  Podilskin piiri
Väkiluku (2021)  ():  18 242
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Balta (ukr. Балта) on kaupunki Ukrainan Odessan alueen Podilskin piirissä, Etelä-Bugin vesistöön kuuluvan Kodymajoen varrella. Balta sijaitsee 24 kilometriä piirikeskus Podilskin keskustasta pohjoiseen ja linnuntietä 183 kilometriä aluekeskus Odessasta pohjoisluoteeseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 242 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2011 väkiluku oli 19 353, vuonna 1998 noin 23 600.
Balta on ollut asuttuna paikkakuntana olemassa ainakin 1500-luvulta lähtien. Se kuului Turkkiin vuoteen 1791 saakka, ja Iaşin rauhansopimuksen jälkeen Venäjän keisarikuntaan. Vuonna 1797 siitä tuli Podilian kuvernementtiin kuuluva kaupunki. Vuonna 1880 asukkaista 80 prosenttia oli juutalaisia. Balta on vuodesta 1923 alkaen Baltan piirin hallintokeskus. Vuosina 1924–1929 se oli Moldavan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan (Moldovan ASNT) pääkaupunki. Balta on vuodesta 1940 lähtien kuulunut Odessan alueeseen. Ukrainan vuoden 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kaupunki on kuulunut Podilskin piiriin.
Katunäkymä kaupungista.
Hallintorakennus.
Baltan sairaala (2008).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balta Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Bandin kieli

Bandi on Liberiassa asuvien bandien puhuma mandelainen kieli. Sen puhujia on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 105 000 henkeä.
Bandit asuvat Liberian pohjoisosassa Lofan piirikunnassa. Liberian levottomuuksien aikana monet siirtyivät rajan toiselle puolelle Guineaan.
Bandi kuuluu mandekielten länsihaaran lounaisryhmään. Ryhmän muita kieliä ovat kpelle, loko, loma, mende ja zialo. Bandi jakautuu kuuteen murteeseen, joiden väliset erot ovat pieniä. Tahamban murteella on julkaistu Uusi testamentti ja muuta kirjallisuutta.
HMS Balder

| HMS Balder |
| --- | --- |
 HMS Balder

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskrona varvet
Laskettu vesille:  11. heinäkuuta 1870
Palveluskäyttöön:  13. lokakuuta 1870
Poistui palveluskäytöstä:  27. lokakuuta 1901
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1911
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 873 t
Pituus:  62 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,5 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  1 380 hv
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  218
Aseistus
Aseistus:  6 x 167 mm M/69 -kanuunaa 2 x 30 naulan suustaladattavaa karronadia
HMS Balder oli Ruotsin laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu potkurikorvetti.
Valmistus

Ruotsin vuosien 1865-1866 valtiopäivät vahvistivat aluksen hankinnan. Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 11. heinäkuuta 1870. Alus otettiin palveluksen vielä samana vuonna 13. lokakuuta.
Palvelus

Vuonna 1886 aluksen aseistukseksi vaihdettiin kaksi 15,2 cm M/83 -kanuunaa, kuusi 12,2 cm M/81 -kanuunaa sekä seitsemän kevyempää tykkiä, jotka olivat 65 mm M/86 -venetykki, kaksi 38 mm M/84 -pikatykkiä ja neljä 12 mm ksp M/75 -konekivääriä. Alus poistettiin palveluksesta 27. huhtikuuta 1901. Raskaat 15,2 cm tykit vaihdettiin vuonna 1894 12,2 cm M/81 -tykkeihin sekä aseistusta täydennettiin konekiväärillä.
Alus poistettiin palveluksesta 27. huhtikuuta 1901, jonka jälkeen se makasi ankkurissa. Alus myytiin vuonna 1911 romutettavaksi.
Babylonialainen kertomus

| Babylonialainen kertomus> Βαβυλωνιακά.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Iamblikhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  romaani
Julkaistu:  n. 165–180 jaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Babylonialainen kertomus (m.kreik. Βαβυλωνιακά, Babylōniaka, lat. Babyloniaca) oli Iamblikhoksen 100-luvulla kirjoittama antiikin kreikkalainen romaani. Sen teksti ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta sen sisältö tunnetaan tiivistelmän kautta.
Historia

Iamblikhos ja hänen teoksensa on ajoitettu Rooman keisarikaudelle noin vuosiin 165–180 jaa. Näin romaani voidaan ajoittaa tarkemmin kuin useimmat muut antiikin kreikkalaiset romaanit. Iamblikhoksen kerrotaan olleen syyrialainen, joka osasi syyriaa ja akkadia sekä kreikkaa, jolla hän kirjoitti romaaninsa. On kuitenkin mahdollista, että viittaus babylonialaisiin juuriin on keksitty lähinnä hänen teoksensa nimen ja sisällön perusteella.
Nykyisin romaani tunnetaan lähinnä Fotioksen teoksessa Bibliotheke olevasta tiivistelmästä. Lisäksi siitä on säilynyt muita katkelmia. Yhteensä tekstiä tunnetaan noin 55 nykysivun verran. Kerrotaan, että romaanista olisi ollut myös yksi kokonainen käsikirjoitus, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1671. Tämän tiedon luotettavuus on kuitenkin kyseenalaistettu.
Sisältö

Iamblikhoksen Babylonialainen kertomus kertoi antiikin kreikkalaisille romaaneille tyypilliseen tapaan päähenkilöidensä, rakastavan parin, seikkailuista. Päähenkilöt olivat Rhodanes-niminen nuorukainen ja Sinonis-niminen neito. Sudan mukaan romaani olisi koostunut 39 kirjasta. Fotioksen yhteenveto käsittää kuitenkin vain 16 kirjaa.
Romaanin kerrontatyyli muistuttaa aikansa niin kutsuttua toista sofistiikkaa. Juoni on monipolvinen ja romaani on ollut hyvin pitkä verrattuna muihin tunnettuihin antiikin kreikkalaisiin romaaneihin. Tapahtumat sijoittuvat pääosin Mesopotamiaan. Tapahtuma-aika on kuitenkin epämääräinen. Mesopotamia esiintyy tapahtumapaikkana myös Kharitonin Kallirhoessa sekä romaanissa Ninos ja Semiramis.
Sisältö > Huomioita

Romaanissa on monin tavoin itämaisempi leima kuin muissa kreikkalaisissa romaaneissa, mikä näkyy paitsi tapahtumapaikoissa myös päähenkilöiden nimissä. Muille romaaneille tyypillisiä hellenistisiä elementtejä on vähemmän. Mesopotamia esiintyy tapahtumapaikkana myös Kharitonin Kallirhoessa sekä romaanissa Ninos ja Semiramis.
Romaani on myös muita romaaneja väkivaltaisempi, sekä realistisempi siinä, että päähenkilöiden välillä on riitoja, eikä Sinonis lopulta odotakaan Rhodanesta, vaan avioituu toisen kanssa. Romaanin juonessa on havaittavissa varhaista juonenkehittelyä, jossa kerronta ei koostu irrallisista episodeista, vaan tapahtumat seuraavat toisistaan. Monet käänteet muistuttavat kuitenkin romaanissa jo aiemmin olleita.
Kirjallisuutta

Iamblichus: A Babylonian Story. Teoksessa Reardon, B. P. (toim.): Collected Ancient Greek Novels.  (Second Edition (First Edition 1989))  Berkeley:  University of California Press, 2008.  ISBN 9780520256552
Iamblichos: Babyloniaka. Teoksessa Stephens, Susan A. & Winkler, John J.: Ancient Greek Novels: The Fragments: Introduction, Text, Translation, and Commentary, s. 179–245.  (Princeton Legacy Library)  Princeton University Press, 2014.  ISBN 1400863384
Antiikin kreikkalaiset romaanit
| --- | --- |
Varsinaiset säilyneet romaanit:  Dafnis ja Khloe · Efesoslainen kertomus · Etiopialainen kertomus · Kallirhoe · Leukippe ja Kleitofon
Muuta proosafiktiota:  Aleksanteri-romaani · Apollonios Tyroslainen · Babylonialainen kertomus · Foinikialainen kertomus · Herpyllis · Iolaos · Kalligone · Khione · Metiokhos ja Parthenope · Miletoslainen kertomus · Ninos ja Semiramis · Sesonkhosis · Thulen takaiset ihmeet · Tinufis · Tosi tarina
SMS Balaton

| SMS Balaton |
| --- | --- |
 Piirros aluksesta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ganz Danubius & Company, Porto Ré
Kölinlasku:  6. marraskuuta 1911
Laskettu vesille:  16. marraskuuta 1912
Palveluskäyttöön:  3. marraskuuta 1913
Poistui palveluskäytöstä:  Italialle 1920 nimellä RN Zenson poistettu 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  870 t (suunniteltu) 1 060 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m (pp) 84 m (vesiraja)
Leveys:  7,8 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  20 640 shp
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  104
Aseistus
Aseistus:  2 × Skoda 10 cm/50 tykkiä 6 × Skoda 6,6 cm/45 -tykkiä 4 × 45 cm torpedoputkea
SMS Balaton oli Itävalta-Unkarin laivaston Tátra-luokan hävittäjä. Alus luovutettiin 1920 Versailles’n rauhansopimuksen mukaan Italialle, joka nimesi sen RN Zensoniksi.
Valmistus

Alus tilattiin Porto Réstä (nyk. Kraljevica) Gnaz Danubius & Companylta, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1911. Alus laskettiin vesille 16. marraskuuta 1912 ja liitettiin laivastoon 3. marraskuuta 1913.
Palvelus

Alus luovutettiin 26. syyskuuta 1920 sotakorvauksena Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RN Zenson. Alus poistettiin palveluksesta 5. heinäkuuta 1923.
Bancha

| Bancha |
| --- | --- |

Tyyppi:  vihreän teen luokka
Alkuperä:  Japani
Kuvaus:  Arjen vihreää teetä. Koostuu kesällä ja syksyllä (2. ja 3. satokausi) kerättyistä suuremmiksi kasvaneista teelehdistä ja mahdollisesti mukana on myös versojen kärkiosia. Matala kofeiinipitoisuus.
Bancha (jap. 番茶, arkitee) on japanilainen vihreän teen luokka. Se koostuu teevuoden toisen ja kolmannen satokauden aikana kesällä ja syksyllä poimituista, senchan valmistuksessa hylätyistä isoista teelehdistä. Joskus banchaa luonnehditaan heikomman laatuluokan senchaksi. Joukossa on tyypillisesti satokauden alkua suuremmiksi kasvaneita ja vahvempia lehtiä ja versojen kärkiosia. Parhaan laatuinen bancha koostuu kesäkuussa (2. satokausi) kerätyistä teepensaan lehdistä. Banchan osuus japanilaisesta teetuotannosta on noin 9,8 %.
Hinnaltaan edullista, arkista banchaa haudutetaan tyypillisesti 75–88 °C:n lämpöisessä vedessä 2–3 minuuttia. Toinen näkemys on, että haudutusveden lämpötila voi olla jopa 100 °C mutta että haudutusaika on lyhyt (15–30 s).
Teejuoman makua ja tuoksua luonnehditaan paahteiseksi, länsimaalaisen teenjuojan mielestä usein miellyttäväksi muttei senchan tavoin maultaan  hienostuneeksi. Maku on voimakas ja juoman väri kellertävä, (pitempään) haudutettuna kullankeltainen. Kofeiinipitoisuus (teiini) on matala, ja siksi banchaa usein suositaan iltateenä tai lastenteenä.  Bancha on hyvin fluoripitoista ja siten hyväksi hampaille.
Bangladeshin sykloni 1991

| Bangladeshin sykloni |
| --- | --- |
 29.4.1991
Alin paine::  898 hPa
Kovin tuuli::  70 m/s
 Syklonin reitti ja voimakkuus.  Reittikartan pallot on väritetty Saffirin–Simpsonin asteikon mukaan. 012345
Bangladeshin sykloni 1991 oli nimeämätön trooppinen hirmumyrsky, joka iski Chittagongin alueelle Bangladeshiin 29. huhtikuuta 1991. Sen yhtämittaiset tuulet puhalsivat n. 70 m/s (257 km/h) ja ilmanpaine myrskyn keskuksessa oli matalimmillaan 938 mb.
Ainakin 138 000 ihmistä sai surmansa myrskyn takia. Useimmat kuolemat aiheutuivat hukkumisista, ja suurin osa kuolleista oli lapsia ja vanhuksia. Myrskyn aineelliset vahingot olivat 1,5 miljardia dollaria.
Vastauksena pääministeri Khaleda Zian avunpyyntöön käynnistettiin kansainvälinen sotilasoperaatio Sea Angel ("Merienkeli") 30. huhtikuuta. Ensimmäisiä auttajia oli yhdysvaltalainen laivasto-osasto, joka oli palaamassa Persianlahden sodasta. Operaatioon osallistuivat myös Yhdistynyt kuningaskunta, Kiina, Intia, Pakistan ja Japani. Operaatio päättyi 15. kesäkuuta 1991 ja sen on arvioitu pelastaneen noin 30 000 ihmisen hengen.