stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Burns Woodward

| Robert Burns Woodward |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1917 Boston, Yhdysvallat
Kuollut: 8. heinäkuuta 1979 (62 vuotta) Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  MIT
Instituutti:  Harvardin yliopisto
Oppilaat:  Kendall Houk  Ronald Breslow  Stuart Schreiber  William R. Roush
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Orgaaninen synteesi
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1965)
Robert Burns Woodward (10. huhtikuuta 1917 Boston – 8. heinäkuuta 1979 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1965 saavutuksistaan orgaanisen synteesin alalla. Hänen pääasiallinen tutkimuskohteensa koko uran ajan oli luonnonaineiden kemia. Häntä pidetään modernin orgaanisen synteettisen kemian isänä.
Woodward kiinnostui jo nuorena kemiasta. Vuonna 1933 hän aloitti opinnot MIT:ssä. Vuonna 1936 hän oli suorittanut alemman korkeakoulututkinnon luonnontieteessä ja jo seuraavana vuonna hän saavutti tohtorin arvon estrogeenin synteesiä koskevista tutkimuksistaan. Hän kehitti merkittävästi tieteenalansa teoreettista tietämystä ja käytännön tutkimusmenetelmiä.
1940-luvun alussa Woodwardin tutkimukset kohdistuivat pääasiassa ultraviolettispektroskopiaan. Hän selvitti useiden yhdisteiden rakenteita. Vuonna 1944 hän raportoi yhdessä William von Doeringin kanssa kiniinin synteesistä. 1940-luvun kuluessa Woodward oli syntetisoinut kiniinin lisäksi myös kolesterolin, kortisonin, strykniinin, lysergihapon, reserpiinin, klorofyllin, kefalosporiinin ja kolkisiinin. Myöhemmin Woodward kehitteli infrapunaspektroskopian ja NMR-spektroskopian tehokkaampaa käyttöä.
Woodward aloitti 1960-luvun alussa yhdessä sveitsiläisen kollegansa Albert Eschenmoserin kanssa monimutkaisen B12-vitamiinin synteesi, jossa heidän lisäkseen oli mukana lähes 100 opiskelijaa. Synteesi on tähän mennessä monimutkaisin luonnossa esiintyvän yhdisteen synteesi.
Sveitsissä on vuodesta 1963 alkaen toiminut hänen mukaansa nimetty tutkimuslaitos.
Aiheesta muualla

Woodwardin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla
| n k Nobelin kemianpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: van ’t Hoff  1902: H. E. Fischer  1903: Arrhenius  1904: Ramsay  1905: von Bayer  1906: Moissan  1907: Buchner  1908: Rutherford  1909: Ostwald  1910: Wallach  1911: M. Curie  1912: Grignard, Sabatier  1913: Werner  1914: Richards  1915: Willstätter  1918: Haber  1920: Nernst  1921: Soddy  1922: Aston  1923: Pregl  1925: Zsigmondy 
1926–1950:  1926: Svedberg  1927: Wieland  1928: Windaus  1929: Harden, von Euler-Chelpin  1930: H. Fischer  1931: Bosch, Bergius  1932: Langmuir  1934: Urey  1935: F. Joliot-Curie, I. Joliot-Curie  1936: Debye  1937: Haworth, Karrer  1938: Kuhn  1939: Butenandt, Ružička  1943: de Hevesy  1944: Hahn  1945: Virtanen  1946: Sumner, Northrop, Stanley  1947: Robinson  1948: Tiselius  1949: Giauque  1950: Alder, Diels 
1951–1975:  1951: McMillan, Seaborg  1952: Martin, Synge  1953: Staudinger  1954: Pauling  1955: du Vigneaud  1956: Hinshelwood, Semjonov  1957: Todd  1958: Sanger  1959: Heyrovský  1960: Libby  1961: Calvin  1962: Perutz, Kendrew  1963: Ziegler, Natta  1964: Hodgkin  1965: Woodward  1966: Mulliken  1967: Eigen, Norrish, Porter  1968: Onsager  1969: Barton, Hassel  1970: Leloir  1971: Herzberg  1972: Anfinsen, Moore, Stein  1973: E. O. Fischer, Wilkinson  1974: Flory  1975: Cornforth, Prelog 
1976–2000:  1976: Lipscomb  1977: Prigogine  1978: Mitchell  1979: Brown, Wittig  1980: Berg, Gilbert, Sanger  1981: Fukui, Hoffmann  1982: Klug  1983: Taube  1984: Merrifield  1985: Hauptman, Karle  1986: Herschbach, Lee, Polanyi  1987: Cram, Lehn, Pedersen  1988: Deisenhofer, Huber, Michel  1989: Altman, Cech  1990: Corey  1991: Ernst  1992: Marcus  1993: Mullis, Smith  1994: Olah  1995: Crutzen, Molina, Rowland  1996: Curl, Kroto, Smalley  1997: Boyer, Walker, Skou  1998: Kohn, Pople  1999: Zewail  2000: Heeger, MacDiarmid, Shirakawa 
2001–:  2001: Knowles, Noyori, Sharpless  2002: Fenn, Tanaka, Wüthrich  2003: Agre, MacKinnon  2004: Ciechanover, Hershko, Rose  2005: Grubbs, Schrock, Chauvin  2006: Kornberg  2007: Ertl  2008: Shimomura, Chalfie, Tsien  2009: Ramakrishnan, Steitz, Yonath  2010: Heck, Suzuki, Negishi  2011: Shechtman  2012: Lefkowitz, Kobilka  2013: Karplus, Levitt, Warshel  2014: Betzig, Hell, Moerner  2015: Lindahl, Modrich, Sancar  2016: Sauvage, Stoddart, Feringa  2017: Dubochet, Frank, Henderson  2018: Arnold, Smith, Winter  2019: Goodenough, Whittingham, Yoshino  2020: Charpentier, Doudna  2021: List, MacMillan  2022: Bertozzi, Meldal, Sharpless  2023: Bawendi, Brus, Jekimov  2024: Baker, Hassabis, Jumper 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Mathematics Genealogy Project  Scopus 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Roy Wood

Roy Wood (vasemmalla) yhtyeensä Wizzard-kanssa 1970-luvulla.
Roy Wood (s. 8. marraskuuta 1946, Birmingham) on englantilainen multi-instrumentalisti, laulaja ja lauluntekijä. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Mike Sheridan and The Nightriders. Vuonna 1966 hän perusti The Move -yhtyeen ja 1971 oli vuorossa Jeff Lynnen kanssa koottu sinfonista rockia soittanut Electric Light Orchestra. Wood erosi siitä kuitenkin jo ensimmäisen albumin jälkeen ja perusti Wizzard-yhtyeen. Wizzardin musiikin tyylilaji sai vaikutteita 1950-luvun rock and rollista, ja sama linja jatkui myös soolotuotannossa.
Roy Wood's Wizzard on esiintynyt Suomessa ainakin Ruisrockissa 1973. Tosin Roy Wood oli lavalla vain minuutin verran, kun hän oli suuttunut äänentoistolaitteisiin ja ennen kaikkea Status Quon menestykseen. Yleisö nimittäin kaatoi aidat ja juoksi esiintymislavan eteen. Tästä Roy Wood ei pitänyt.
Woodin musiikki vetosi suomalaiseen kuulijakuntaan, sillä esimerkiksi MUSA-lehden lukijakunta äänesti Wizzardin singlen "Angel Fingers" vuoden 1973 neljänneksi parhaaksi ja saman yhtyeen kappaleen "See My Baby Jive" sijalle 11. Samassa lehdessä alkoi myös artikkelisarja muusikon urasta.
Diskografia > Albumit

Boulders (1973)
Mustard (1975)
Roy Wood Story (1976)
On the Road (1979)
Wizzard:
Wizzard Brew (1973)
Introducing Eddy and The Falcons (1974)
See My Baby Jive (1974)
The Wizzard - Roy Wood (1977)
Roy Wood & The Wizzo Band:
Super Active Wizzo (1977)
Diskografia > Singlet

Goin' Down the Road / The Premium Bond Theme (1974)
Wizzard:
Rock 'n' Roll Winter / Dream of Unwin (1974)
Yykeä

Yykeä (vanhemmissa kirjallisissa lähteissä myös Jyykeä, norj. Lyngen, pohjoissaameksi Ivgu) on Norjan kunta Lyngenin niemimaalla Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Sen pinta-ala on 813 neliökilometriä ja asukasluku 2 714 vuoden 2023 alussa. Kunnan keskustaajama on Yykeänmuotka eli Muotka (norj. Lyngseidet). Alue on kuuluisa huikeista merinäkymistään ja linnustostaan. Yykeän kirkko on vuodelta 1782.
Maantiede

Kunta sijaitsee pääosin nimensä mukaisen niemen pohjoisosassa sekä osittain lähes niemen halki yltävän Kjosen-lahden eteläpuolella. Kuntaa ja Lyngenin niemeä ympäröi lännessä Ullsfjorden-vuono ja idässä Yykeänvuono ja sen perukka, Storfjorden.
Kunnan ja niemen pinnanmuotoja hallitsevat paikoin jopa yli 1 800 metrin korkeuteen yltävät vuoret, jotka on nimetty ”Lyngenin alpeiksi” (Lyngsalpene tai Lyngsfjellan). Suurella osalla huipuista korkeus jää noin 1 000 ja 1 600 metrin välille. Hallitsevia laaksoja kunnassa ovat pohjoisesta etelään luettuna Nordlenangsbotn (Kvasstinddalen), Reindalen, Veidalen, Strupskardet, Russedalen, Stortinddalen, Fastdalen, Tytebærdalen, Kvalvikdalen ja Lyngsdalen.
Kunnan korkeimpiin kuuluvia huippuja:
Kyliä ja paikkoja

Itarivuono (Nordlenangen), Yykeänvankka (Furuflaten), Kariniemi (Karnes), Kolsivuopio (Kvalvik), Kuotsavuopio (Rottenvik), Yykeänmuotka eli Muotka (Lyngseidet), Muotkalahti (Kjosen), Voivuono (Pollen), Vuosvankka (Furuflaten)
Tunnettuja henkilöitä

Kirsten Hansteen (1903–1974), poliitikko, Norjan ensimmäinen naispuolinen ministeri
Just Knud Qvigstad (1853–1957), kielitieteilijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yykeä Wikimedia Commonsissa
Tromssan läänin kunnat
Bardu
Dyrøy
Gratangen
Harstad
Ibestad
Kaivuono (Kåfjord)
Kalsa (Karlsøy)
Kierua (Skjervøy)
Kvæfjord
Lavangen
Målselv
Naavuono (Kvænangen)
Omasvuono (Storfjord)
Paatsivuono (Balsfjord)
Raisi (Nordreisa)
Raisivuono (Sørreisa)
Salangen
Senja
Tjeldsund
Tromssa
Yykeä (Lyngen)
Norjan läänit | Norja
Wuthering Heights (kappale)

| ”Wuthering Heights” Kate Bush |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: The Kick Inside
 Julkaistu: 5. tammikuuta 1978
 Tekijä(t): Kate Bush
 Tuottaja(t): Andrew Powell
 Tyylilaji: taidepop, taiderock
 Kesto: 04.28
 Levy-yhtiö: EMI
Kate Bushin muut singlet
|   | ”Wuthering Heights” 1978 | ”Moving” 1978 |
Wuthering Heights on Kate Bushin kappale vuodelta 1978 ja hänen ensimmäinen singlensä. Se oli valtava menestys ja pysyi  Britannian singlelistan kärkipaikalla kuukauden ajan. Samalla Kate Bushista tuli ensimmäinen nainen, joka on ollut itse kirjoittamallaan kappaleella Britannian listaykkösenä. Hän oli tuolloin 19-vuotias.
”Wuthering Heights” on mukana Kate Bushin ensimmäisellä levyllä The Kick Inside. Innoituksen kappaleeseen antoi Emily Brontën romaanin Humisevan harjun televisiosovitus. Muusikon levy-yhtiö EMI olisi halunnut, että häneltä olisi julkaistu ensimmäisenä singlenä kappale ”James and the Cold Gun”, mutta Bush itse oli ehdottomasti ”Wuthering Heightsin” valitsemisen kannalla. Lopulta yhtiön johtohenkilöt taipuivat artistin vaatimukseen ja ”Wuthering Heightsista” tuli Bushin uran menestynein yksittäinen kappale.
Kappaleen alkuperäinen sävellaji on A-duuri ja sen refreeni C♯-duurissa (D♭-duuri), eikä kappaleen toonikaa vahvisteta kappaleen aikana.selvennä
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Wuthering Heights” ylsi sijalle 18.
Neoliittinen Kreikka

Neoliittinen Kreikka viittaa nykyisen Kreikan alueeseen neoliittisella kaudella eli myöhemmällä kivikaudella. Siihen voidaan lukea myös sen loppuvaiheen kalkoliittinen kausi eli kuparikausi. Aikakausia luonnehtivat muun muassa maanviljelyksen, kiinteiden asutusten ja keramiikan tulo sekä kuparikaudella ensimmäisten metallien vaiheittainen käyttöönotto. Aikakaudet kattavat yhdessä noin ajan 7000/6800–3200 eaa.
Kreikasta on tehty lukuisia neoliittisen kauden löytöjä eri puolilta maata. Neoliittista kautta seurasi pronssikausi, jolloin Kreikassa vaikuttivat niin kutsutut Egeanmeren kulttuurit.
Historia > Kaudet

Neoliittinen kausi voidaan jakaa osakausiin seuraavasti. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä, ja vaihtelevat eri lähteissä.
| Ajoitus (noin) | Kausi | Keskeisiä löytöpaikkoja> Keski-Kreikka ja Peloponnesos | Keskeisiä löytöpaikkoja> Kykladit | Keskeisiä löytöpaikkoja> Makedonia | Keskeisiä löytöpaikkoja> Thessalia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7000–6500 eaa. | Esikeraaminen | Fránchthi |  |  | Árgissa |
| 6500–5800 eaa. | Varhainen neoliittinen | Fránchthi Korintti Nemea |  | Néa Nikomídeia | Proto-Sésklo |
| 5800–5300 eaa. | Keskinen neoliittinen | Chairóneia |  | Dispilió | Sésklo |
| 5300–4800 eaa. | Myöhäinen neoliittinen I | Eláteia | Sáliagkos | Dispilió Ntikilí Tas Sitagroí |  |
| 4800–4500 eaa. | Myöhäinen neoliittinen II |  | Náxos | Dispilió Ntikilí Tas Sitagroí | Dimíni |
| 4500–3200 eaa. | Kalkoliittinen | Aígina Ateena  | Kefála | Dispilió Ntikilí Tas Sitagroí |  |
Löytöpaikkoja

Keski-Kreikka
Ateena
Chairóneia
Eláteia
Lianokládi
Néa Mákri
Orchomenós
Kreeta
Knossos
Kykladit
Fteliá, Mýkonos
Kefála, Kéa
Sáliagkos
Strófilas, Ándros
Zeuksen luola, Náxos
Makedonia ja Traakia
Afgí, Kastoriá
Dispilió, Kastoriá
Néa Nikomídeia
Ntikilí Tas (Dikili Tash)
Promachónas
Sérvia-Varytimídis
Sitagroí
Peloponnesos
Dendrá, Argolis
Fránchthin luola, Argolis
Korintti
Lerna
Nemea
Thessalia
Arápi Magoúla (Magoúla Arápi), Lárisa
Árgissa Magoúla
Achílleio, Lárisa
Dimíni, Magnesia
Gentíki
Magoulítsa
Magoúla Zerélia
Otzáki Magoúla
Pýrasos
Sésklo, Magnesia
Souflí Magoúla
Theópetran luola
Tsanglí Magoúla
Tzáni
Kirjallisuutta

Perlès, Catherine: The Early Neolithic in Greece: The First Farming Communities in Europe.  (Cambridge World Archaeology)  Cambridge University Press, 2001.  ISBN 0521000270
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neoliittinen Kreikka Wikimedia Commonsissa
Rekonstruktio Dispilión neoliittisesta asutuksesta.
Sésklon neoliittisen asutuksen raunioita.
Sésklon löytöjä, n. 5300 eaa. Kansallinen arkeologinen museo.
Obsidiaanista tehtyjä teriä, n. 4300–3200 eaa. Náxoksen arkeologinen museo.
”Kardítsan ajattelija”, n. 4500–3300 eaa. Kansallinen arkeologinen museo.
Naishahmoinen kalkkikivinen figuriini Kárpathokselta, n. 4500–3200 eaa. Kykladisten idolien edeltäjä. British Museum.
Wohlen

| Wohlen |
| --- | --- |
 Wohlenin keskusta.
 vaakuna

 Wohlen
 Koordinaatit: 47°21′N, 8°17′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Aargau
Hallintoalue (Bezirk):  Bremgartenin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,45 km²
Korkeus:  405–548 m
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  16 078
 – Väestötiheys:  1 291 as./km²
 
 www.wohlen.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wohlen on kaupunki Sveitsissä Aargaun kantonissa. Siellä on runsaat 16 000 vakinaista asukasta. Wohlen on yksi Bremgartenin hallinnollisen alueen (saks. Bezirk Bremgarten) 22 kunnasta.
Sijainti

Wohlen sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Aareen laskevan Bünzjoen laaksossa parikymmentä kilometriä Zürichistä länteen. Seutu on kumpuilevaa Mittellandia.
Liikenneyhteydet

Valtatie 1 (saks. Hauptstrasse) Zürichistä Lenzburgin kautta Berniin ja valtatie 25 Zugista Lenzburgiin kulkevat Wohlenin kautta.
SBB:n rautatie Rotkreuzista Lenzburgiin ja Bruggiin kulkee Wohlenin kautta. Lisäksi Wohlenista on Aargau Verkehr AG:n junayhteys Bremgarteniin ja Dietikoniin (Zürichin S-Bahnin reitti S17).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wohlen Wikimedia Commonsissa
Lüscher, Geneviève: Wohlen (AG) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  17.11.2015. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Aargaun hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (210 kpl, 1.1.2020–)
 Aarau: Aarau • Biberstein •  Buchs • Densbüren • Erlinsbach • Gränichen • Hirschthal • Küttigen • Muhen • Oberentfelden • Suhr • Unterentfelden
 Baden:  Baden • Bellikon  • Bergdietikon • Birmenstorf • Ehrendingen •  Ennetbaden • Fislisbach • Freienwil • Gebenstorf • Killwangen • Künten • Mägenwil • Mellingen • Neuenhof • Niederrohrdorf • Oberrohrdorf • Obersiggenthal • Remetschwil • Spreitenbach •  Stetten • Turgi • Untersiggenthal • Wettingen • Wohlenschwil • Würenlingen • Würenlos
 Bremgarten: Arni • Berikon • Bremgarten • Büttikon • Dottikon • Eggenwil • Fischbach-Göslikon • Hägglingen • Islisberg • Jonen • Niederwil • Oberlunkhofen • Oberwil-Lieli • Rudolfstetten-Friedlisberg • Sarmenstorf • Tägerig • Uezwil • Unterlunkhofen • Villmergen • Widen • Wohlen • Zufikon
 Brugg: Auenstein •  Birr • Birrhard • Bözberg • Bözen • Brugg • Effingen • Elfingen •  Habsburg •  Hausen • Lupfig • Mandach • Mönthal • Mülligen • Remigen • Riniken • Rüfenach • Schinznach •  Thalheim • Veltheim • Villigen • Villnachern • Windisch
 Kulm: Beinwil am See • Birrwil • Burg • Dürrenäsch • Gontenschwil • Holziken • Leimbach • Leutwil • Menziken • Oberkulm • Reinach • Schlossrued • Schmiedrued • Schöftland • Teufenthal • Unterkulm • Zetzwil
 Laufenburg: Eiken •  Frick • Gansingen • Gipf-Oberfrick • Herznach • Hornussen • Kaisten • Laufenburg • Mettauertal • Münchwilen • Oberhof • Oeschgen • Schwaderloch • Sisseln • Ueken • Wittnau • Wölflinswil • Zeihen
 Lenzburg: Ammerswil • Boniswil • Brunegg • Dintikon • Egliswil • Fahrwangen • Hallwil • Hendschiken • Holderbank • Hunzenschwil • Lenzburg • Meisterschwanden • Möriken-Wildegg • Niederlenz • Othmarsingen • Rupperswil • Schafisheim • Seengen • Seon • Staufen
 Muri: Abtwil • Aristau • Auw • Beinwil • Besenbüren • Bettwil • Boswil • Bünzen • Buttwil • Dietwil • Geltwil • Kallern • Merenschwand • Mühlau •  Muri • Oberrüti • Rottenschwil • Sins • Waltenschwil
 Rheinfelden: Hellikon • Kaiseraugst • Magden • Möhlin • Mumpf • Obermumpf • Olsberg •  Rheinfelden • Schupfart •  Stein • Wallbach • Wegenstetten • Zeiningen • Zuzgen
 Zofingen: Aarburg • Bottenwil • Brittnau • Kirchleerau • Kölliken • Moosleerau • Murgenthal • Oftringen • Reitnau • Rothrist • Safenwil • Staffelbach • Strengelbach • Uerkheim • Vordemwald • Wiliberg • Zofingen
 Zurzach: Bad Zurzach • Baldingen • Böbikon • Böttstein • Döttingen • Endingen • Fisibach • Full-Reuenthal • Kaiserstuhl • Klingnau •  Koblenz • Leibstadt • Lengnau • Leuggern • Mellikon • Rekingen • Rietheim • Rümikon • Schneisingen • Siglistorf • Tegerfelden • Wislikofen
Doom 3

| Doom 3 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  id Software Vicarious Visions (Xbox) Aspyr Media (Mac OS X)
Julkaisija:  Activision
Jakelija:  Activision Steam
Ohjaaja:  Tim Willits
Suunnittelija:  Tim Willits
Käsikirjoittaja:  Matthew J. Costello
Säveltäjä:  Chris Vrenna
Pelisarja:  Doom
Pelimoottori:  id Tech 4
Julkaistu:  Microsoft WindowsNA 3. elokuuta 2004EU 13. elokuuta 2004 Linux 4. lokakuuta 2004 Mac OS XNA 14. maaliskuuta 2005EU 8. huhtikuuta 2005 XboxNA 3. huhtikuuta 2005EU 8. huhtikuuta 2005
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli, selviytymiskauhu
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  BBFC: 18   ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo   PEGI: 18
Alusta:  Microsoft Windows, Linux, Mac OS X, Xbox
Lisenssi:  GNU General Public License ja suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  CD, DVD, digitaalinen lataus
  Vaatimukset  1,5 GHz suoritin  384 MB keskusmuistia  DirectX 9.0b  64 MB näytönohjain OpenGL 2.0 ajureilla  2 GB vapaata kiintolevytilaa  8x nopeuksinen CD-asema  Windows 2000/XP tai uudempi   
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Doom 3 on id Softwaren kehittämä ja Activisionin julkaisema ensimmäisen persoonan ammunta- ja selviytymiskauhupeli.  Peli julkaistiin Microsoft Windowsille 3. elokuuta 2004. Nykyään peli on saatavilla myös Linuxille, Mac OS X:lle ja Xboxille.
Nimestään huolimatta peli ei ole suoraan jatkoa pelisarjan tarinaan, vaan paranneltu versio sarjan ensimmäisestä pelistä. Tapahtumat sijoittuvat vuoden 2145 Marsiin, jossa sotateollisuuden kasauma on pystyttänyt tieteelliset tutkimustilat, joiden tarkoituksena on kehittää ja testailla teleportaatiota, bioteknologiaa sekä kehittyneempiä aseita. Teleportaatio on kuitenkin huomaamatta avannut portit helvettiin vuotaen tutkimuskeskuksen täyteen demoneita. Pelaaja pelaa nimettömällä avaruussotilaalla estäen helvetin voimia pääsemästä Maahan.
Peli käyttää palkittua id Tech 4 -pelimoottoria. Tunnelmaltaan peli on aivan erilainen edeltäjiinsä verrattuna. Pelin grafiikat ovat huoliteltuja, sekä valaistus ja varjostus ovat tosiaikaiset. Pelissä onkin panostettu enemmän piinaavaan kauhu- ja sci-fitunnelmaan, kuin valtavien demoniarmeijoiden lahtaamiseen. Tunnelmaa tasoihin tuovat myös kehuttu äänimaailma sekä paikoittain helvettiin viittaavat merkit, kuten pentagrammit.
Doom 3:sta on julkaistu hopeinen Limited Collector’s Edition -paketti, joka sisältää alkuperäisten The Ultimate Doom ja Doom 2 -pelien täysversiot, kuvagallerian, poistettuja hahmoja, dokumentteja Doom 3:n teosta ja pelin tekijöiden haastatteluja.
Doom 3:lle julkaistiin lisäosa Doom 3: Resurrection of Evil. Pelisarjasta on tehty elokuva nimeltä Doom, joka pohjautuu Doom 3:n tapahtumiin. Seuraaja Doom on julkaistu vuonna 2016.
Pelaaminen > Yksinpeli

Pääosin pelaaja etenee yksin ahtaissa pimeissä käytävissä saaden tehtäviä radiopuhelimen kautta, joita hänen tulee suorittaa. Tasot ovat melko lineaarisia, ja niissä edetään paikasta A paikkaan B. Tunnelmaa luovat muutamat kauhuelementit, kuten pimeys. Pelaajalla on käytössään taskulamppu, jota hän tarvitsee pitkälle peliä käytännössä jatkuvasti pimeissä ympäristöissä. Taskulamppua ei kuitenkaan voi käyttää aseen kanssa yhdessä, joka tuo peliin uusia kauhuominaisuuksia, sillä pelaajan täytyy olla jatkuvasti varuillaan; taskulampulla voi tutkia ympäristöä, mutta demonin tai zombien ilmestyessä on paikoin salamannopeasti otettava ase käyttöön. Yksinpelissä pelaaja saa edetä lähes kaiken aikaa yksin ja tapaa vain harvoin hengissä olevia työntekijöitä tai muita sotilaita, mutta näiden työpisteiltä tai ruumiiden läheisyydestä voi löytyä videonauhoja ja viestejä pelaajan käyttämään kämmentietokoneeseen (PDA), joista taas löytää paikoin tarpeellisiakin tietoja, kuten koodeja mahdollisiin ammusvarastoihin.
Viholliset jakautuvat kahteen ryhmään zombeihin ja demoneihin. Zombit ovat ihmisiä, joihin on iskeytynyt demoninen voima tehden heistä aggressiivisia mutantteja. Zombit hyökkäävät pelaajaa vastaan käyttäen käsiään, työkalua, kuten jakoavainta, tuliasetta tai palavaa ruumistaan aseena. Demonit taas ovat hirviöitä suoraan helvetistä. He käyttävät aseinaan piikikkäitä raajojaan tai jotain muuta osaa kehostaan tai ampumalla tuli- / plasma-ammuksia. Pelissä on myös ajoittain päävihollisia, bosseja, joita tapaa pelissä muutaman.
Pelissä on kymmenen eri asetta ja kaiken kaikkiaan 12 eri aseena käytettävää esinettä. Pelille ominainen ase on sielukuutio. Sielukuutio on muinaisten sivilisaatioiden käyttämä ase, jota he käyttivät suojeluun pahoja voimia vastaan tuhansia vuosia sitten. Hyvin vähän tiedetään tästä aseesta, paitsi että, kun viisi demonia on tapettu, niin kuutiossa on niin paljon energiaa, että se tuhoaa kaiken tiellensä osuvan. Sitten se kerää kuolleitten energian ja siirtää sen käyttäjälleen. Kuutio on viety helvettiin turvaan, jottei kukaan voisi käyttää sitä demoneita vastaan enää.
Pelaaminen > Moninpeli

Doom 3:een julkaistiin neljän pelaajan moninpelimahdollisuus neljällä pelimodella. Peliyhteisö tosin loi modauksen, jonka avulla pelaajamäärän sai nostettua kahdeksaan tai kuuteentoista pelaajaan. Kaikki neljä pelimoodia ovat kaikki suuntautuneet deathmatch tyyliin. Perinteisessä deathmatch modessa pelaajat liikkuvat eri puolilla kenttää keräten aseita ja tappaen muita pelaajia. Pelaaja, jolla on eniten tappoja ajan päättyessä, voittaa pelin. Tiimipelissä on sama periaate, mutta joukkue vastaan joukkueena. Kolmas pelimoodi on last man standing, jossa jokaisella pelaajalla on rajallinen määrä uudelleensyntymisiä. Pelaajat menettävät elämäänsä aina kun heidät tapetaan. Lopussa kaikki paitsi yksi pelaaja eliminoidaan ja parhaiten selvinnyt pelaaja voittaa pelin. Viimeinen pelimoodi on turnaus, jossa aina kaksi pelaajaa taistelevat vastakkain ja toiset katselevat sivusta. Voittaja jää kentälle ja saa vastaansa aina uuden vastustajan. Xbox versio sisältää myös perinteisen kaksinpelin, jossa normaali yksinpeli pelataan yhteistyönä läpi.
Juoni

Doom 3:n tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2145, ja tapahtumapaikkana on Marsissa sijaitseva tutkimuskeskus Union Aerospace Corporation (UAC). Pelaajan tehtävä on ohjata nimetöntä, dialogeissa marineksi (merijalkaväen sotilas) kutsuttua hahmoa, joka yrittää selviytyä tutkimuskeskuksessa olevilta demoneilta. Tavoitteen aikana sotilas saa selville erinäisiä asioita tutkimuskeskuksen salaperäisestä hankkeesta, jonka on pannut alulle tohtori Malcolm Betruger. Pelin alussa pelaaja saa PDA-laitteen, jonne voi tallentaa muiden PDA:ien tiedostoja ja videoita.