stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käppäselkä
Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueella sijaitsevat Bardovo III:n ja Vikšan kivikautiset asuinpaikat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu autioksi jääneen Meloiguban kylän tsasouna. Uunitsassa on viipurilaisen kauppiaan Pjotr Beljajevin vuonna 1851 perustaman sahalaitoksen rauniot. Venäjän kansalaissodan ja toisen maailmansodan tapahtumista kertoo kaksi muistolaattaa ja muistoristi.
Seudun rikas ja puhdas luonto, Äänisen ja Šaidomajärven kauniit maisemat muodostavat edellytykset matkailun kehitykselle.
Aiheesta muualla

Käppäselän kunta Kontupohjan piirin sivustolla (venäjäksi)
| n k Kontupohjan piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kontupohja  Hirvas  Kentjärvi  Käppäselkä  Ketrajärvi  Novinka  Petrovski  Jänispelto
Kärppähait

| Kärppähait |
| --- | --- |
 Chaenogaleus macrostoma
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Luomihaikalat Carcharhiniformes
Heimo::  Kärppähait Hemigaleidae  Hasse, 1897
Katso myös
   Kärppähait Wikispeciesissä   Kärppähait Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärppähait (Hemigaleidae) on luomihaikalojen lahkoon kuuluva merissä elävä kalaheimo.
Lajit

Kärppähaihin kuuluu seitsemän tai kahdeksan lajia neljässä suvussa.
Chaenogaleus macrostoma
Kärppähai (Hemigaleus microstoma)
Hemipristis elongatus
Hemipristis serra
Paragaleus leucolomatus
Atlantinkärppähai (Paragaleus pectoralis)
Paragaleus randalli
Paragaleus tengi
Levinneisyys

Kärppähaiden heimon lajeja tavataan läheltä rannikkoa Atlantin itäosista sekä indopasifisen merialueen rannikkoseuduilta. Lajit elävät veden pintakerroksista aina 100 metrin syvyyteen.
Anatomia

Kärppähait ovat suhteellisen pieniä haita ja ovat yleensä alle 1,4 metriä pitkiä. Suurikokoisin laji Hemipristis elongatus kasvaa noin 240 cm pitkäksi. Kärppähait ovat solakoita ja väritykseltään harmaita. Lajien silmät ovat soikeat ja silmien takana sijaitsevat hengitysaukot pienet. Selkäevistä etummainen on korkeampi ja takimmainen evistä on noin kaksi kolmasosaa etummaisen korkeudesta. Kärppähait muistuttavat koirahaita ja tiikerihaita, mutta eroaa koirahaista pyrstöeduskuoppansa ja tiikerihaista toisen selkäevänsä perusteella.
Kärppähaiden ravintoa ovat pienet kalat, pääjalkaiset, äyriäiset ja piikkinahkaiset. Hampaat ovat pienet tai keskikokoiset ja niitä on kummassakin leuassa 25–43. Eri sukujen lajit eroavat toisistaan hampaisen määrän ja muodon perusteilla. Erilaiset hampaiden muodot ovat sopeutuma erilaisiin saaliseläimiin.
Kärppähait ja ihmiset

Kärppähaiden heimon lajien ei tiedetä hyökänneen ihmisten kimppuun. Joitakin lajeja pyydystetään ja syödään. Suurimpien lajien eviä myydään ja niiden öljyjä voidaan käyttää vitamiinilisänä. Kärppähait ovat kuitenkin harvinaisempia kuin tiikerihait tai vasarahait, eikä niiden pyytämisen ole niin suurta eikä taloudellisesti yhtä merkittävää.
Kärhöt

| Kärhöt |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Kärhöt Clematis  L.
Katso myös
   Kärhöt Wikispeciesissä   Kärhöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kärhöt (Clematis) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva suku. Kärhöt ovat suosittuja koristekasveja ja suvun lajeista on jalostettu runsaasti lajikkeita.
Kuvaus

Kärhöt ovat monivuotisia ja kesävihantia puuvartisia tai ainakin tyvestä puutuneita köynnöksiä. Lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeettomia ja kerrannaisia. Kasvit ovat yksikotisia ja kukat kaksineuvoisia. Kukissa on tavallisesti neljä teriömäistä kehälehteä. Heteitä on paljon. Hedelmä on pähkylä, joka on tavallisesti lenninhaivenellinen.
Kärhöjen tuholaisena on Suomeen levinnyt kärhöpistiäinen (Eurhadinoceraea ventralis).
Kärhölajeja

Koristekasvina tunnettuja lajeja:
Clematis alpina – alppikärhö
Clematis chiisanensis – pagodikärhö
Clematis fauriei – magnuksenkärhö
Clematis flammula – tuoksukärhö
Clematis fusca – kamtšatkankärhö
Clematis heracleifolia – trumpettisinikärhö, trumpettikärhö
Clematis integrifolia – kellokärhö
Clematis intricata – mongoliankeltakärhö
Clematis koreana – koreankärhö
Clematis ligusticifolia – huntukärhö
Clematis macropetala – kruunukärhö
Clematis mandshurica – mantšuriankärhö
Clematis montana – vuorikärhö
Clematis ochotensis – ohotankärhö
Clematis orientalis – idänkeltakärhö
Clematis potaninii – kiinanlumikärhö
Clematis recta – pensaskärhö
Clematis serratifolia – tuoksukeltakärhö
Clematis sibirica (aiemmin C. alpina subsp. sibirica) – siperiankärhö
Clematis tangutica – kiinankeltakärhö (kiinankärhö)
Clematis texensis – lyhtykärhö
Clematis tibetana – tiibetinkeltakärhö
Clematis tubulosa – hyasinttikärhö
Clematis viorna – pisarakärhö
Clematis virginiana – virginiankärhö
Clematis vitalba – saksankärhö
Clematis viticella – viinikärhö
Muita lajeja:
Clematis addisonii – uurnakärhö
Clematis armandii – nietoskärhö
Clematis brevicaudata – neidonkärhö
Clematis cirrhosa – pallekärhö
Clematis columbiana – kalliovuortenkärhö
Clematis elisabethae-carolae – kreetankärhö
Clematis hexapetala – vuokkokärhö
Clematis occidentalis – lännenkärhö
Clematis songarica – songariankärhö
Clematis stans – kielokärhö
Clematis terniflora – pilvikärhö
Clematis villosa – savannikärhö
Lajikeryhmiä, risteymiä ja lajikkeita

Clematis Alpina-ryhmä – tarha-alppikärhö
Clematis × diversifolia – tiukukärhö
Clematis × durandii – helokärhö
Clematis Integrifolia-ryhmä – tarhakellokärhö
Clematis Isokukkaisten kärhöjen ryhmä – loistokärhö eli jalokärhö
Clematis 'Paul Farges' – lumikärhö
Clematis Tangutica-ryhmä – tarhakeltakärhö
Clematis Texensis-ryhmä – tarhalyhtykärhö
Clematis Viticella-ryhmä – tarhaviinikärhö
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Clematis
Suomen Lajitietokeskus: Kärhöt – Clematis
Clematis on the Web (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Clematis (englanniksi)
Flora of China: Clematis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157634  Wikispecies: Clematis  APDB: 189527  APNI: 71463  BOLD: 121544  CoL: 3QTB  eFloraSA: Clematis  EoL: 38289  EPPO: 1CLVG  FloraBase: 21433  FNA: 107312  FoAO2: Clematis  FoC: 107312  GBIF: 3033512  GRIN: 2682  iNaturalist: 49877  IPNI: 329401-2  IRMNG: 1332603  ITIS: 18685  NBN: NHMSYS0000457372  NCBI: 3452  NZOR: 6d8b1651-9551-4c4f-a028-38ab64fc4bfb  Open Tree of Life: 964052  Paleobiology Database: 319970  PLANTS: CLEMA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:329401-2  Tropicos: 40010110  VASCAN: 1006  VicFlora: 0446bb69-be97-4877-b87a-980b159400bb  WFO: wfo-4000008565
Mannerlaakio

Vaaleanpunaisella merkityt alueet ovat mannerlaakioita.
Mannerlaakio on yleensä tasainen ja lähes vaakasuora, fanerotsooisten sedimenttikivien peittämä alue.
Mannerlaakio on osa kratonia, joka tarkoittaa vanhaa ja tektonisesti rauhallista maankuoren osaa.
Mannakka

| Mannakka Манновка, Mannovka |
| --- | --- |
 Mannakka
 Koordinaatit: 59°26′53″N, 28°18′40″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Suuri-Lutska
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2011):  11
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mannakka (ven. Ма́нновка, Mannovka) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Suuren-Lutskan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen oikealla rannalla 27 kilometriä kunnan keskuspaikasta Kingiseppskistä luoteeseen. Kylässä on 11 vakituista asukasta (vuonna 2011).
Mannakan kylä mainitaan ensimmäisen kerran ruotsalaisten vuosina 1618–1623 laatimassa verokirjassa. Vuonna 1848 siellä oli 126 asukasta, jotka olivat kaikki inkeroisia. 1800-luvun alussa asukkaat olivat tilanomistajan maaorjia ja myöhemmin valtion talonpoikia, jotka kuuluivat Haavikon ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 23 taloa ja 168 asukasta. Neuvostoaikana Mannakka kuului aluksi Tiensuun ja myöhemmin Koskinan (Koškino) kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, jotka jakautuvat suurempaan pohjoiseen ja pienempään eteläiseen kylänosaan. Valtaosa taloista toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 30 henkeä.
Mannakkaan johtaa asfaltoitu maantie Jaamasta. Kylästä on linja-autoyhteys Jaamaan.
Kääpiökäki

| Kääpiökäki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Käkilinnut Cuculiformes
Heimo::  Käet Cuculidae
Suku::  Pikkukäet Coccycua
Laji::  pumila
Kaksiosainen nimi
 Coccycua pumila  (Strickland, 1852) 
Katso myös
   Kääpiökäki Wikispeciesissä   Kääpiökäki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiökäki (Coccycua pumila) on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Kääpiökäki on käeksi pienikokoinen ja voi kasvaa 20–22 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kääpiökäen päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat harmaat. Pyrstö on lyhyempi kuin muilla pikkukäkien suvun lajeilla. Lajin kurkku ja rinta ovat väriltään punaruskeat. Vatsa on valkoinen ja siinä on myös keltaisia höyheniä. Linnun silmät ovat punaiset ja musta nokka on hieman alaspäinkaartunut.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kääpiökäkeä tavataan Kolumbiasta, Venezuelasta ja Brasiliasta sekä toisinaan Panamasta. Sen elinympäristöä ovat trooppiset metsät, metsien reunamaat, pensaikot, savannit ja kaupunkien puutarhat ja puistot. Ne liikkuvat yleensä yksinään ja etsivät ravinnokseen hyönteisiä ja niiden toukkia maasta ja puista. Kääpiökäen pesimäkausi on tammikuusta elokuulle. Laji ei ole pesäloinen vaan rakentaa risupesän. Naaras voi pesiä samanaikaisesti kahden koiraan kanssa.
Johanna Manninen (korkeushyppääjä)

| Johanna Perkiö> Johanna Manninen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1968 (ikä 56) Tampere
Uran tiedot
Laji:  korkeushyppy
Seura:  Tampereen Pyrintö
Saavutukset
Voitot:  Kalevan kisat 1993
Ennätykset:  184 cm (korkeushyppy)
Johanna Perkiö (o.s. Manninen, s. 18. huhtikuuta 1968 Tampere) on entinen suomalainen korkeushyppääjä.
Johanna Manninen voitti korkeushypyssä Suomen mestaruuden vuonna 1993 sekä saavutti SM-pronssia vuonna 1994. Seuratasolla hän edusti Tampereen Pyrintöä sekä Suomea kahdessa maaottelussa, voittaen muun muassa Ruotsi–Suomi-maaottelun 1993. Hänen ennätyksensä on 184 cm vuodelta 1993.
Manninen on koulutukseltaan ekonomi. Hänen isänsä Juhani Manninen on pituushypyn Suomen mestari ja olympiaedustaja.
Manipogo

Manipogo on väitetty järvihirviö, joka huhupuheiden mukaan elää Kanadassa, Manitoban Manitobajärvessä. Hirviötä on kuvattu suurikokoiseksi ja mustaksi käärmeeksi tai ankeriaaksi, ja sillä kerrotaan olevan selässään yhdestä kuuteen kyttyrää tai kohoumaa.  Hirviöhavaintoja tästä merikäärmeen kaltaisesta olennosta on tehty karkeasti arvioiden vuodesta 1900 lähtien. Elokuussa 1962 kaksi kalastajaa sai otettua siitä valokuvan. Kuvassa olion vartalo on osittain taipunut kaarelle ylöspäin. Kalastajien kertoman mukaan sen pituus oli vähintään 3,5 metriä.
Aiheesta muualla

Unknownexplorers.com - Manipogo (englanniksi)
Search for Manipogo (englanniksi)
British Columbia Scientific Cryptozoology Club – Manipogo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Heidi Manninen

Heidi Manninen (s. 19. lokakuuta 1988 Helsinki) on suomalainen keilaaja. Hän on saavuttanut Euroopan-mestaruuskilpailussa joukkuekilpailun hopeaa Odensessa vuonna 2008. Samana vuonna hän voitti Mercurin joukkueessa kultaa SM-liigassa sekä saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa SM-hopeaa. Toisen kerran hän ylsi henkilökohtaisen kilpailun SM-hopealle vuonna 2011.
Manninen on seitsemän kertaa keilannut täyden 300 pisteen sarjan: maaliskuussa 2007, huhti- ja kesäkuussa 2008, helmikuussa 2009, joulukuussa 2011 sekä elo- ja marraskuussa 2015.
Heidi Mannisen sisko Nina Kovanen on myös maajoukkuetason keilaaja.
Manius Aquillius (101 eaa.)

Manius Aquillius (k. 88 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Aquillius oli vuoden 101 eaa. konsuli Mariuksen kanssa. Hänen isänsä oli vuoden 129 eaa. konsuli Manius Aquillius.
Aquillius kukisti orjakapinan Sisiliassa. Häntä syytettiin kiristyksestä mutta Marius sai hänet vapautettua syytöksistä. Vuonna 89 eaa. oli Vähässä-Aasiassa jossa hän sai aikaiseksi sodan Rooman ja Pontoksen välillä palauttamalla Bithynian kuninkaan Nikomedes IV:n ja Kappadokian kuninkaan Ariobarzanes I:v valtaistuimilleen. Aquillius provosoi myös muilla tavoin Pontoksen kungasta Mithridates VI:ä. Seuranneessa ensimmäisessä Mithridateen sodassa Aquillius joutui alakynteen ja lopulta Mithridateen vangiksi vuonna 88 eaa. Mithridates antoi teloittaa Aquilliusken.
Lähde

John Hazel: Who's who in the Roman World.  Routledge, 2002.  ISBN 0415291623
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Quintus Lutatius Catulus ja Gaius Marius | Rooman konsuli yhdessä Gaius Mariuksen kanssa | Seuraaja: Lucius Valerius Flaccus ja Gaius Marius |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  DDB
Käärmeankeriaat

| Käärmeankeriaat |
| --- | --- |
 Harlekiiniankerias (Myrichthys colubrinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Käärmeankeriaat  Ophichthidae  Günther, 1870
Katso myös
   Käärmeankeriaat Wikispeciesissä   Käärmeankeriaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käärmeankeriaat (Ophichthidae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat käärmeankeriaiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimo on lajimäärältään ankeriaskalojen lahkon suurin. Siihen kuuluu 52 sukua ja lähteestä riippuen 250–290 lajia. Käärmeankeriaiden heimo jaetaan Myrophinae-, johon kuuluu 11 sukua, ja Ophichthinae-alaheimoon, johon kuuluu 41 sukua.
Käärmeankeriaslajit saavuttavat yleensä noin 50 cm:n pituuden, mutta suurimmat lajit voivat kasvaa 250 cm pitkiksi. Ruumis on pitkulainen ja käärmemäinen. Selkä- ja peräevät ovat pitkät, mutta eivät kaikilla lajeilla ulotu kapenevan pyrstön kärkeen asti. Osalla lajeista ei ole rintaeviä. Silmät ovat lajeista riippuen joko kookkaat tai pienet. Kuonon kärki on heimon lajeilla usein terävä ja sieraimet kaukana toisistaan ja ovat joskus putkimaiset. Väritykseltään Myrophinae- ja Ophichthinae-alalahkojen lajit eroavat toisistaan. Myrophinae-lajit ovat useimmiten yksivärisen tummia, kun taas Ophichthinae-alalahkoon kuuluvat käärmeankeriaat ovat värikkäitä ja ruumiissa on täpliä, raitoja tai laikkuja.
Levinneisyys ja elintavat

Käärmeankeriaita tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne ovat pääasiassa mereisiä rannikkoseutujen lajeja, mutta eräitä käärmeankeriaita tavataan myös joista. Suurin osa elää alle 200 metrin syvyydessä, mutta niitä on tavattu myös yli 800 metrin syvyydestä. Useat käärmeankeriaslajeita elävät kaivautuneena pyrstöedellä hiekka- tai sorapohjaan, josta ne vaanivat ravintoaan pieniä kaloja ja äyriäisiä.
Köln (F211)

| Köln |
| --- | --- |
 Köln

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bremer Vulcan
Kölinlasku:  16. kesäkuuta 1980
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 1981
Palveluskäyttöön:  19. lokakuuta 1984
Poistui palveluskäytöstä:  31. heinäkuuta 2012
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t
Pituus:  130,50 m
Leveys:  14,60 m
Syväys:  6,30 m
Koneteho:  2 × MTU 20V956 TB92 -dieselmoottoria 8 140 kW 2 × GE LM2500 -kaasuturbiinia 30 000 kW
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  202+20 hengen lentomiehistö
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO Melara 76 mm tykki 2 × Mauser MLG27 27 mm pikatykkiä 1 × 8 siilon ohjusjärjestelmä, 16 × Sea Sparrow -ilmatorjuntaohjusta 2 × Mk49 ohjusjärjestelmä, 21 × RAM-ohjus 2 × Harpoon-ohjusjärjestelmää, 8 ohjusta 2 × Mk 32 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä, 8 × DM4A1 tai Mk46 torpedoa 2 × Sea Lynx Mk.88A -helikopteria
Köln (runkonumero F211) oli Saksan liittotasavallan laivaston ja yhdistyneen Saksan laivaston Bremen-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1984 ja poistettiin palveluksesta 2012.
Valmistus

Alus tilattiin 26. marraskuuta 1977 Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 16. kesäkuuta 1980. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1981 ja otettiin palvelukseen 19. lokakuuta 1984.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 31. heinäkuuta 2012.
Kylli Köngäs

| Kylli Köngäs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. marraskuuta 1962 (ikä 61) Tervola
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1986–
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Hanna Kyllikki Köngäs (15. marraskuuta 1962 Tervola) on suomalainen näyttelijä. Köngäs on tehnyt uransa suurelta osin Rovaniemen Teatterissa.
Ura

Köngäs syntyi agrologi Erkki Köngäksen ja opettaja Elina Alajoen perheeseen. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1986. Niin ikään 1986 Köngäs kiinnitettiin näyttelijäksi Kotkan kaupunginteatteriin; sen jälkeen hän näytteli Seinäjoen kaupunginteatterissa. Vuonna 1999 Köngäs sai näyttelijänkiinnityksen Rovaniemen Teatteriin; se on jatkunut 2020-luvulle.
Köngäksen näyttämötehtäviä ovat olleet muun muassa Beatrice italialaisen Carlo Goldonin näytelmässä Kahden herran palvelija, Dunja venäläisklassikossa Rikos ja rangaistus ja Golde musikaalissa Viulunsoittaja katolla. Hella Wuolijoen draamassa Niskavuoren nuori emäntä Köngäs näytteli Malviinaa ja Niskavuoren Hetassa hänellä oli sivuosa Loviisana. Robert James Wallerin draamassa Hiljaiset sillat Köngäs teki Francescan osan. Hän on näytellyt myös Anna Kareninan.
Köngäs on myös ohjannut muutaman näytelmän, kuten Anna Talven outo viivytys (Rovaniemen Teatteri), joka sai runsaat 3 000 katsojaa.
Kylli Köngäs on näytellyt sivuosia muutamissa kokoillan elokuvissa, kuten Varjoja paratiisissa (1986), jossa hän on Ilonan ystävätär. Elokuvassa Kuningas lähtee Ranskaan (1986) Köngäs on Anne Varkaan roolissa. Köngäs on näytellyt sivurooleja myös eräissä televisiotuotannoissa, kuten sarjoissa Raid ja Taivaan tulet.
Aiheesta muualla

Yle Areena:  Varjoja paratiisissa (70 min.)
YouTube: Kuningatarleikit (Rovaniemen Teatteri, 3'27)
Käärmetalo

| Käärmetalo |
| --- | --- |

Sijainti:  Käpylä, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°12′43″N 24°56′35″E﻿ / ﻿60.212°N 24.943°E﻿ / 60.212; 24.943
Rakennustyyppi:  Kiinteistö
Tyylisuunta:  Modernistinen arkkitehtuuri
Suunnittelija:  Yrjö Lindegren
Valmistumisvuosi:  1951
Omistaja:  Helsingin kaupungin asunnot
 fiKäärmetalo 
  
Käärmetalo on Helsingin Käpylässä osoitteessa Mäkelänkatu 86 sijaitseva pitkä, mutkitteleva Arava-kerrostalo, joka koostuu kolmesta asuinrakennuksesta ja Käpylinna-nimisestä huoltorakennuksesta. Sen suunnitteli arkkitehti Yrjö Lindegren ja se valmistui vuonna 1951. Asuntoja rakennuksissa on yhteensä 190 kappaletta. Huoltorakennuksessa oli alun perin uimahalli, pesula, sauna, päiväkoti ja lämpökeskus, mutta tilojen käyttöä on muutettu. Päiväkoti Käpylinna jatkaa kuitenkin edelleen toimintaansa rakennuksessa.
Käärmetalo on sodanjälkeisen modernismin edustajana poikkeuksellinen, sillä kaavamaisen puhdaslinjaisen arkkitehtuurin on korvannut "herkkä ja rikas ilmaisu". Asuinrakennuksissa on 4–7 lamellia ja ne nousevat viereistä Mäkelänkatua korkeammalle. Luonnonkivimuuri ja katulinjaan sijoitettu huoltorakennus suojaavat pihaa. Poimutetut asuinrakennukset luovat vaihtelua ja suojaisia pihatiloja. Myös näkymät asunnoista ovat laajoja ja ne on onnistuttu suuntaamaan hyviin ilmansuuntiin. Seinäpintaan tuovat rytmiä kantavien väliseinien jatkeet, joiden avulla rakenteellisuus on tuotu rakennuksen julkisivuun. Vaikka rakennus on mutkitteleva, itse asuinhuoneet on pidetty suorakulmaisina: vain aputilat ja portaat ovat epäsäännöllisen muotoisia.
Helsingin kaupunki on suojellut rakennuksen asemakaavassa vuonna 2014. Rakennuksessa alkoi tämän jälkeen mittava ja kallis remontti, jossa huomioidaan asemakaavan tarkat suojelumääräykset. Käärmetalon peruskorjauksen suunnitteli  arkkitehti Mona Schalin, ja se palkittiin arkkitehtuurin Finlandia -palkinnolla vuonna 2019. Peruskorjauksessa kunnostettiin muun muassa kylpyhuoneet, keittiöt, sisäpinnat, yläpohjarakenteet, ulkorappaus, parvekkeet, ovet, ikkunat, yhteistilat ja LVI-järjestelmät. Korjaustyöt tehtiin kuitenkin pitkälti rakennussuojelun edellyttämällä tavalla. Suurin osa vanhoista ikkunoista korjattiin, keittiöiden alkuperäiset kiintokalusteet kunnostettiin ja rakennuksen ilmanvaihto säilytettiin painovoimaisena, mikä säästää energiaa ja huoltokustannuksia ja ehkäisee sisäilmaongelmien syntymistä.  Samassa korttelissa oleva Käpylinnan korjaus kuitenkin keskeytettiin siinä vaiheessa kun kaupunki oli päättänyt ensin uimahallitilan muuttamisesta päiväkotikäyttöön ja tämän jälkeen todennut hankkeen liian kalliiksi. Lisäksi vilkasliikenteisen Mäkelänkadun takia alueen ilmanlaatu oli ongelmallinen päiväkodille.
Käärmetalo on mukana kansainvälisen modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestön Docomomon merkittävien arkkitehtuurikohteiden luettelossa. Se on lisäksi yhdessä Käpylän puutaloalueiden kanssa Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen (RKY) listalla.
Kuvia

Käärmetalo
Yksityiskohta Tursontien puolelta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yrjö Lindegren, Arkkitehti-lehti 9–10/1950, s. 138
Merja Mannila: Rakennushanke joka valmistuu etuajassa? Tältä näyttää Käpylän Käärmetalolla, vaikka remonttiaikaa olisi vielä vuosi Helsingin Sanomat.  27.9.2020.
Köln (F220)

| Köln |
| --- | --- |
 Köln merellä vuonna 1982

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stülcken-Werft, Hampuri
Kölinlasku:  21. joulukuuta 1957
Laskettu vesille:  6. joulukuuta 1958
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1961
Poistui palveluskäytöstä:  17. joulukuuta 1982
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 090 t (standardi) 2 750 t (kuormattu)
Pituus:  105 m (vesiraja) 109,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,0 m
Syväys:  4,6 m
Koneteho:  2 x Brown Boveri & Cie -kaasuturbiinia, á 24 000 hv (8 832 kW)
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  238
Aseistus
Aseistus:  2 × 100 mm tykkiä 4 × Breda 40 mm/70 Mod 58 II MDL -ilmatorjuntatykkiä 2 × Bofors 40 mm/L70 Mod 58 -ilmatorjuntatykkiä 2 × Bofors 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä (neliputkinen) 4 × 533 mm torpedoputkea syvyyspommit ja merimiinat
Köln (runkonumero F220) oli Saksan liittotasavallan laivaston Köln-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin maaliskuussa 1957 Hampurista Stülcken-Werftiltä, missä köli laskettiin 21. joulukuuta 1957. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1958 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1961.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 17. joulukuuta 1982.
USS Manhattan (1863)

| USS Manhattan |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Perine, Secor and Company, New York, New York
Laskettu vesille:  14. lokakuuta 1863
Palveluskäyttöön:  6. kesäkuuta 1864
Poistui palveluskäytöstä:  14. joulukuuta 1901
Loppuvaihe:  myyty 24. maaliskuuta 1902
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 100 t
Pituus:  68,0 m
Leveys:  13,2 m
Syväys:  4,1 m
Koneteho:  320 ihp
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Aseistus:  2 × SB Daglgren 15" -tykkiä
USS Manhattan oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesille laskettu yksitorninen Canonicus-luokan monitori.
Valmistus

Perine, Secor and Company New Yorkista valmisti aluksen Joseph Coldwellin telakalla Jersey Cityssä New Jerseyssä. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1863 ja otettiin palvelukseen 6. kesäkuuta 1864 New Yorkin laivastontelakalla päällikkönään J. W. A. Nicholson.