stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Steve Morse
Deep Purple

Steve Morse pestattiin Deep Purpleen vuoden 1993 maailmankiertueella eronneen Ritchie Blackmoren tilalle. Yhtyeen muut jäsenet olivat laulaja Ian Gillan, basisti Roger Glover, rumpali Ian Paice ja kosketinsoittaja Jon Lord. Yhtye ryhtyi työstämään uuden kitaristin voimin uusia kappaleita. Tuloksena olivat albumit Purpendicular vuonna 1996 ja Abandon vuonna 1998. Yhtye julkaisi vielä yhden albumin Bananas (2003), ennen kuin alusta asti mukana ollut Jon Lord erosi, ja tilalle tuli Don Airey, joka oli soittanut mm. Black Sabbathissa, Rainbowssa ja Whitesnakessa. Vuonna 2005 Deep Purple julkaisi albumin Rapture of the Deep.
Morse soitti vuoden 2022 heinäkuuhun asti Deep Purplessa, kunnes joutui jättämään yhtyeen vaimonsa sairauden vuoksi.
Living Loud

Living Loudissa soittivat Uriah Heepin rumpali Lee Kerslake ja entinen basisti Bob Daisley, Steve Morse sekä Deep Purplestakin tuttu kosketinsoittaja Don Airey. Laulajana toimi muun muassa Cold Chisel ja INXS kokoonpanoissa ollut Jimmy Barnes.
Yhtye on tullut tunnetuksi siitä, että se äänitti vuonna 2004 ilmestyneelle debyyttialbumilleen paljon materiaalia Ozzy Osbournen kahdelta ensimmäiseltä studioalbumilta Blizzard of Ozz ja Diary of a Madman, joille Bob Daisley ja Lee Kerslake kirjoittivat Osbournen ja Randy Rhoadsin kanssa aikanaan paljon materiaalia. Tähän ovat päällimmäisenä syynä olleet Osbournen ja Daisley/Kerslake -kaksikon väliset riidat, jotka koskivat nimenomaan Osbournen kahden ensimmäisen studioalbumin rojalteja. Daisley ja Kerslake eivät mielestään ole saaneet niitä oikeutetusti.
Diskografia > Dixie Dregs

1975 The Great Spectacular
1977 Free Fall
1978 What If
1979 Night Of The Living Dregs
1980 Dregs Of The Earth
1981 Unsung Heroes
1982 Industry Standard
1989 Divided We Stand
1992 Bring 'Em Back Alive
1994 Full Circle
1997 King Biscuit Flower Hour Presents – The Dregs 1979
2000 California Screamin
2002 20th Century Masters: The Best Of The Dixie Dregs
2002 Sects, Dregs & Rock 'n' Roll
Diskografia > Steve Morse Band ja soololevyt

1984 The Introduction
1985 Stand Up
1989 High Tension Wires
1991 Southern Steel
1992 Coast To Coast
1995 Structural Damage
1996 StressFest
2000 Major Impacts
2002 Split Decision
2004 Major Impacts 2
2005 Prime Cuts – From Steve Morse's Magna Carta sessions
2009 Out Standing in Their Field
Diskografia > Kansas

1986 Power
1988 In the Spirit of Things
1998 King Biscuit Flower Hour Presents Kansas (äänitetty 14. helmikuuta 1989)
2004 Sail On: The 30th Anniversary Collection
Diskografia > Deep Purple

1996 Purpendicular
1998 Abandon
1999 Total Abandon
2003 Bananas
2005 Rapture of the Deep
2013 Now What !?
2017 Infinite
Muita levytyksiä
Tales from Yesterday: Yes Tribute kappaleet  "Clap" ja "Mood For The Day"
Nylon & Steel yhteistyö Manuel Barruecon kanssa, mukana useita kitaristeja mm. Andy Summers
kappaleet "Cavatina", "Without Sunglasses/Sense Ulleres de Sol","Northern Lights", "Up In The Air"
"Up In The Air"  on Morsen säveltämä, alun perin Steve Howen kanssa esitetty duetto albumilla Industry Standard
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steve Morse Wikimedia Commonsissa
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC
Talouskellari

Perunakellari Dagsmarkissa 1914.
Talouskellari on maakerroksen tai rakennuksen alla niin kutsutussa kellarikerroksessa oleva tila, jossa säilytetään elintarvikkeita. Kellareissa säilytetään sekä säilöttyjä elintarvikkeita kuten mehuja, hilloja, ja viinejä sekä raakoja elintarvikkeita kuten juureksia ja perunoita. Joskus käytetään myös nimitystä perunakellari. Kellarityyppisiä tiloja käytetään myös joidenkin elintarvikkeiden kuten viinien ja juustojen jälkikypsyttämiseen.
Kellarin lämpötila pidetään tarpeen mukaan jossain nollan ja huoneenlämpötilan välillä, tyypillisesti kuitenkin selvästi alhaisempana. Ilmankosteus on tyypillisesti korkea verrattuna normaaliin huonekosteuteen.
Maakellari

Perinteinen talouskellarityyppi on maakellari. Maakellari voi olla rakennuksien alla tai siihen yhteydessä, tai se voi olla erillinen, osittain maan alle rakennettu pieni tila. Parhaiten maakellari toimii kun se on rakennettu osittain tai kokonaan maan alle, varjoisalle pohjoiseen suuntautuvalle rinteelle, oviaukon avautuessa pohjoiseen. Maakellarissa tulee olla kosteuseristämätön maalattia (esimerkiksi tiiltä) ja hyvä ilmanvaihto. Maakellarin ilmanvaihto on yleensä painovoimainen. Ruokatarvikkeiden lisäksi maakellari on sopiva paikka myös sellaisten monivuotisten kasvien talvisäilytykseen, jotka eivät kestäisi talven yli ulkona.
Maakellari > Säilytysolosuhteet

Perinteisen yleismaakellarin lämpötilan tulisi olla nollan ja +5 asteen välillä. Paras suhteellinen ilmankosteus kellarissa on 75 ja 95 prosentin välillä. Kellarin oikea lämpötila ja ilmankosteus ovat tärkeitä asioita säilyvyyden kannalta. Riippuen siitä, mitä kellarissa säilytetään, lämpötila ja kosteus pitää ottaa huomioon eri tavalla. Jos olosuhteet eivät ole oikeat, niillä on mm. seuraavanlaisia vaikutuksia:
Liian alhaisessa lämpötilassa perunat imeltyvät ja nestemäiset tuotteet vesittyvät.
Liian korkeassa lämpötilassa elintarvikkeet eivät säily.
Liian kuivassa ilmassa juurekset nahistuvat ja viinipullojen korkit kuivuvat ja kutistuvat, pulloihin pääsee ilmaa ja viini etikoituu.
Liian kosteassa ilmassa kellariin alkaa muodostua homesientä.
Viinikellari

Viinikellari on paikka, jossa viiniä säilytetään joko tynnyreissä tai pulloissa. Viinintuottajat kypsyttävät viinejä viinikellareissa. Viinipullojen pitkäaikainen säilyttäminen vaatii sekin hyvät olosuhteet kellarissa.  Erilaiset viinit vaativat kuitenkin hieman erilaisia olosuhteita, ja tämä kannattaa ottaa huomioon. Valkoviinejä säilytetään yleensä muutamaa astetta viileämmässä lämpötilassa kuin punaviinejä. Punaviinejä olisi hyvä säilyttää 10-15 asteen lämpötilassa. Valkoviinit puolestaan viihtyvät 5-10 asteen lämpötilassa. Jos pyritään säilyttämään kumpiakin viinilaatuja, pitää valita lämpötila noin puolestavälistä eli 10 asteen tienoilta. Viinikellarissa myös kosteus on otettava huomioon. Suhteellisen ilmankosteuden tulisi olla 50-80%. Kosteus on tärkeää säilyyvyden takia, sillä liian kosteassa ympäristössä korkit saattavat homehtua, ja liian kuivassa ne taas kutistuvat ja pulloon pääsee ilmaa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Nurmisto, U. 1985. Rakennan maakellarin. Julkaisijat: Työtehoseura Ry, Rakentajain Kustannus Oy, Helsinki. Painopaikka: Gummerus Oy, Jyväskylä. 81 s. ISBN 951-676-302-2
Yleistä maakellareista (Arkistoitu – Internet Archive)
Maakellari ulkoa.
Tynnyreitä viinikellarissa.
Heikki Talvitie

| Heikki Talvitie |
| --- | --- |
 Heikki Talvitie huhtikuussa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1939 (ikä 85) Viipuri
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  diplomaatti
Arvonimi: erikoislähettiläs (2017)
Titteli:  puheenjohtaja
Vanhemmat:  Veikko Armas Rafael Talvitie ja Pirkko Annikki Vuori
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Marja Kristiina Valtari 1964–
Lapset:  Jyrki 1966, Henrikki 1971, Vera 1974
Muut tiedot
Aktiivisena:  1964–
Merkittävät teokset: Itsenäisyyden ilmansuunnat 2015
Järjestö:  Danielson-Kalmari-seminaarin järjestelytoimikunta 1990–, Suomen historian päivien järjestelytoimikunta 2000–, Suomi-Venäjä-seura 2002–2014, Museoliiton hallitus 2003–
Heikki Talvitie (s. 5. syyskuuta 1939 Viipuri) on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut suurlähettiläänä Belgradissa 1984–1988, Moskovassa 1988–1992 ja Tukholmassa 1996–2002. Talvitie on tunnettu Neuvostoliiton asiantuntija.
Ura

Talvitie valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1963 ja liittyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1964. Hän on suurlähettilään tehtävien lisäksi työskennellyt Haagin lähetystössä sekä New Yorkissa YK-edustustossa. Hän työskenteli paljon ulkoasiainministeriön poliittisella osastolla ja 1. huhtikuuta 1971 lähtien raporttijaostolla, jonne saapui runsaasti salaista ja muuta materiaalia Suomen lähetystöistä ympäri maailmaa. Hänet nimitettiin YK-edustustoon 1. syyskuuta 1972 lukien.
Talvitie on työskentellyt ministerineuvos Moskovassa 1976–1980. Ulkoasiainministeriön toimistopäällikkö hän oli 1980–1982 ja ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1983–1984. Talvitie oli myös EU:n erikoisedustaja Kaukasiassa ja ETYJin erikoislähettiläänä Georgiassa.
Talvitie oli vuosina 2002–2014 Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtajana ja seuran valtuuston puheenjohtaja vuodesta 2014 ja Historian Ystäväin liiton puheenjohtaja vuosina 2001–2010 sekä Museoliiton puheenjohtaja vuodesta 2003.
Talvitie erosi helmikuussa 2016 Suomi–Venäjä-Seuran valtuuston puheenjohtajuudesta. Talvitie kuului aiemmin Pietari-säätiön hallitukseen, jonka entisiltä jäseniltä PRH vaatii tuolloin yhteensä yli 10 miljoonan euron vahingonkorvauksia vahingoista, joita on aiheutunut lainvastaisista päätöksistä ja laiminlyönneistä Pietarin Suomi-taloon liittyen. Myöhemmin Helsingin käräjäoikeus hylkäsi PRH:n kanteen vanhentuneena.
Venäjän presidentti Vladimir Putin palkitsi 18.8.2014 Talvitien Ystävyyden kunniamerkillä ystävyyden ja yhteistyön vahvistamisesta Venäjän kanssa.
Kritiikki

Dosentti Jukka Seppinen on syyttänyt Talvitietä neuvostomyönteisten virkamiesten suosimisesta ja siitä ettei Talvitie Seppisen mukaan pyrkinyt patoamaan KGB:n vaikutusta Suomessa. Kääntäjä-kirjailija Jukka Mallinen on taas syyttänyt Talvitietä, että hänen puheenjohtajakaudella Suomi-Venäjä-Seuran viemisestä  Kremlin käsikassaraksi ja äänenkannattajaksi.
Talvitie on kommentoinut mediassa Venäjän sotilaallista toimintaa Georgiassa 2008 ja Ukrainassa 2014. Helsingin Sanomissa arvosteltiin Talvitietä Krimin valtausta puolustelevaksi. Vuonna 2024 lehti totesi Talvitien antaneen "arvovaltansa Putinin sylttytehtaan käyttöön" tämän esitettyä Putinia myötäileviä kantoja Venäjän suurlähettilään kanssa Venäjän tiede- ja kulttuurikeskuksessa.
Kunnianosoitukset

Ystävyyden kunniamerkki (2014)
Bertha Tammelin

| Bertha Tammelin |
| --- | --- |
 Bertha Tammelin vuonna 1883.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Bertha Carolina Mathilda Tammelin
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1836
Kuollut: 1915
Ammatti:  näyttelijä, oopperalaulaja, säveltäjä, muusikko
Bertha Carolina Mathilda Tammelin (o.s. Bock; 21. maaliskuuta 1836 Tukholma – 1915) oli ruotsalainen näyttelijä, muusikko ja näyttämötyön opettaja.
Elämä ja ura

Bertha Tammelin oli balettitanssija Karolina Bockin ja muusikko C. F. Bockin tytär. Hän suoritti Dramatenin oppilaskoulun vuosina 1853–1855 ja työskenteli Kuninkaallisessa teatterissa näyttelijänä ja laulajana vuodesta 1856 vuoteen 1887. Hänellä oli satoja puhe- ja laulurooleja. Alati heikkenevän näön takia hän joutui jättämään näyttämötyönsä verraten varhain. Viimeisen kerran Tammelin nähtiin teatterilavalla maaliskuussa 1884.
Tammelinin tunnetuimpiin puherooleihin kuului kaksi Ingrid-nimistä hahmoa. Toinen oli näytelmässä Bröllopet på Ulvåsa ja toinen näytelmässä Engelbrekt och hans dalkarlar. Daniel Hjortissa hän tulkitsi Ebba Flemingiä. Hänen muita näyttämötaiteellisia tulkintojaan olivat muun muassa kuningatar Hamletissa, Debora teoksessa Qvinnans sanna styrka sekä Ulrika teoksessa Slägtingar. Oopperalaulajana hänen tulkintojaan olivat muun muassa Puck oopperassa Oberon ja Karin oopperassa Elfjungfrun. Tammelinin mezzosopraanoa luonnehdittiin hienostuneeksi, muttei erityisen vahvaksi. Hän sävelsi yhden laulun ja soitti näytelmiin musiikkia. Konserttipianistina hän esiintyi ensi kerran jo 1850.
Vuodesta 1879 Tammelin opetti laulua Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Vuonna 1889 hän aloitti opettajana Dramatenin oppilaskoulussa. Hänen oppilainaan olivat lukuisat aikansa tunnetut ruotsalaistaiteilijat, kuten näyttelijä Ellen Hartman-Cederström.
Bertha Tammelin sai Litteris et Artibus -mitalin 1885. Hänen puolisonsa oli reviisori Filip Tammelin vuodesta 1873.
Aiheesta muualla

Runeberg.org
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  Europeana
Bertta Tammelin

Bertta Tammelin (21. kesäkuuta 1907 Suoniemi – helmikuu 1988) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Tampereen Työväen Teatterissa. Vahvimmillaan hän oli tiukkojen ja johdonmukaisten luonteiden tulkitsijana.
Elämä ja ura

Bertta Tammelinin vanhemmat olivat kivityömies Vihtori Tammelin ja Hilja Niittynen. Hän kävi kansakoulun synnyinpaikkakunnallaan Suoniemellä. Syksyllä 1924 hän aloitti näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa. Hän suoritti myös lauluopintoja. Hänen ankara työkurinsa kiinnitti TTT:n johtajan Kosti Elon huomion. Tammelinin uran alkuvuosien töihin kuuluivat muun muassa Agnes (näytelmässä Synti), Aino Zink (Miehen kylkiluu) ja Kaarin (Kaksi kuningatarta). Myöhemmin hän tulkitsi Hella Wuolijoen suosittujen Niskavuori-näytelmien hahmoja, kuten Ilonaa (Niskavuoren leipä) ja Malviinaa (Niskavuoren nuori emäntä). Hänen tulkintansa Niskavuoren Hetasta oli erityisen vaikuttava.
Jatkosodan aikana Tammelin oli mukana sotamiesten viihdytyskiertueilla. 20-vuotisnäyttelijäjuhlassaan hän tulkitsi Conwayn perheen Maddea. Itse hän nimenomaan halusi puhua näyttelijäjuhlasta taiteilijajuhlan sijaan. Tammelin jäi Tampereen Työväen Teatterista eläkkeelle 1952. Hänen jäähyväisroolinsa oli rouva Maret Alfred Gehrin näytelmässä Kuudes kerros. Tammelinin näyttelijäntyölle oli ominaista intensiivinen eläytyminen. Haastatteluissa hän painotti näyttelijäntyön rehellisyyttä. Hän näyttäytyi pienessä sivuosassa Edvin Laineen elokuvassa Yrjänän emännän synti (1943).
Aiheesta muualla

Bertha Tammelin Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Talvikaktukset

| Talvikaktukset |
| --- | --- |
 Marraskuunkaktus (Schlumbergera truncata).
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Rhipsalideae
Suku::  Talvikaktukset Schlumbergera  Lem.
Katso myös
   Talvikaktukset Wikispeciesissä   Talvikaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talvikaktukset (Schlumbergera) eli syys-, marraskuun- ja joulukaktukset kuuluvat kaktuskasveihin (Cactaceae). Ne ovat läheistä sukua lehtikaktuksien (Epiphyllum) kanssa. Talvikaktukset ovat erittäin helppoja hoitaa ja myös melko yleisiä. Marraskuun- ja joulukaktuksia myydään useissa kasveja myyvissä liikkeissä joulun ja syksyn aikana.
Villit talvikaktukset elävät Brasiliassa, mutta niistä on tehty risteytyksiä huonekasveiksi 1800-luvulta asti. Niissä on lohenpunainen, oranssinpunainen, valkoinen tai keltainen kukka. Lehtikaktukset ovat mehevälehtisiä kasveja.
Tuntomerkit

Talvikaktukset kasvavat luonnossa päällyskasveina puiden oksilla tai kallioilla ja ovat runsaasti haaroittuvia pensaita. Varret ovat nivelikkäät, litteät, kaksi-, harvoin kolmipalteiset tai liereät. Piikit ovat sukasmaisia, lyhyitä tai puuttuvat. Kukat sijaitsevat varren päässä ja ovat säteittäisiä tai vahvasti vastakohtaisia, väriltään vaihtelevia. Pohjus on maljamainen ja siinä on kehälehtiä muistuttavia suomuja. Heteet kiinnittyvät pohjusmaljaan ja muodostavat lyhyen putken vartalon ympärille. Hedelmä on talvikaktuksilla marjamainen ja kehälehdet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat soikeita tai munuaismaisia, kiiltävänruskeita tai mustia.
Levinneisyys

Talvikaktukset ovat kotoisin Itä-Brasilian vuorilta. Lajit kasvavat Atlantin rannikon osavaltioissa (São Paulo, Rio de Janeiro, Espírito Santo, Minas Gerais).
Lajit ja risteymät

Talvikaktusten sukuun sisällytetään yhdeksän lajia, joista kolme on risteymiä:
Schlumbergera × buckleyi – joulukaktus (S. russelliana × marraskuunkaktus)
Schlumbergera × exotica
Schlumbergera kautskyi
Schlumbergera microsphaerica
Schlumbergera opuntioides
Schlumbergera orssichiana
Schlumbergera × reginae
Schlumbergera russelliana
Schlumbergera truncata – marraskuunkaktus
Hoito

Lehtikaktuksia kastellaan kuten muitakin kaktuksia, mutta usein hiukan enemmän. Jos lehtikaktus alkaa osoittaa näivettymisen merkkejä, sille tulee antaa vettä. Mullan vaihto kerran 4 vuodessa. Kasvi tosin kasvaa nopeammin suuremmassa ruukussa. Käytä joulu- ja marraskuunkaktuksille erityistä multaseosta, jossa on hiekkaa ja kevytsoraa (vaihtoehtoisesti myös valmista kaktusmultaa), kukkamultaa, turvetta ja vaikkapa orkideamultaa. Mullan ja kasteluveden tulisi olla mahdollisimman hapanta tai sadevettä.lähde?
Knut Tallqvist

Knut Tallqvist (1924).
Knut Leonard Tallqvist (16. maaliskuuta 1865 Kirkkonummi – 16. elokuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen seemiläisten kulttuurien tutkija ja Helsingin yliopiston itämaiden kirjallisuuden professori. Hän oli tunnettu erityisesti assyriologian tutkijana.
Henkilöhistoria

Tallqvistin vanhemmat olivat rovasti Johan Stefan Tallqvist ja Johanna Sofia Rindell. Knut Tallqvistin vanhempi veli Josef Verner Tallqvist (1862–1960) oli Helsingin yliopiston kansantalous- ja tilastotieteen ylimääräinen professori 1920-luvulla. Perhe oli ruotsinkielinen, mutta säilyneen kirjeenvaihdon perusteella voidaan päätellä Knut Tallqvistin olleen käytännössä kaksikielinen.
Tallqvist pääsi ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1883 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1887, maisteriksi ja lisensiaatiksi 1890 ja tohtoriksi 1894. Hän opiskeli assyriologiaa 1889–1890 Leipzigissa Saksassa ja teki 1893–1895 tutkimusmatkan Syyriaan, Palestiinaan ja Egyptiin.
Tallqvist toimi Helsingin yliopiston assyriologian ja seemiläisten kielten dosenttina 1891–1899, itämaiden kirjallisuuden professorina 1899–1933, historiallis-kielitieteellisen osaston dekaanina 1920–1930 sekä historiallis-kielitieteellisen laitoksen esimiehenä 1904–1935. Hän oli yliopiston filosofisen tiedekunnan promoottori 1932 ja sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon 1918.
Tallqvist oli Suomen Tiedeseuran puheenjohtaja 1912–1913 ja seuran hallituksen jäsen vuodesta 1923. Hän oli Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen vuodesta 1917 ja valtuuskunnan varapuheenjohtaja vuodesta 1936. Tallqvist kuului myös Suomen itämaisen seuran perustajiin ja toimi seuran puheenjohtajana 1917–1949. Tallqvist oli Suomalais-ugrilaisen seuran ja Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland -yhdistyksen kunniajäsen.
Tallqvist oli naimisissa 1895–1939 Irene Bäckströmin (k. 1939) kanssa. Heillä oli kolme lasta. Georg Nathanael Tallqvistista (s. 1903) tuli kirurgiaan ja urologiaan erikoistunut lääkäri.
Professorina Tallqvistin kerrotaan olleen vaativa ja suhtautuneen naisopiskelijoihin verraten tylysti. Hän kuvasi assyriologiaa "luunkovaksi työksi" (benhårt arbete) ja neuvoi opiskelijoita harjoittelemaan sunnuntaikävelyillään nuolenpäitä kävelykepillä hiekkaan.
Kirjallinen tuotanto > Suomennoksia

Tallqvist käänsi Gilgameš–eepoksen ruotsin kielelle. Hän oli myös mukana suomentamassa Koraania.
Koraani ; arabian kielestä suom. Jussi Aro, Armas Salonen, Knut Tallqvist. WSOY 1957, 5. painos 2006
Kirjallisuutta

Karttunen, Klaus: Vuosisata Aasiaa ja Afrikkaa: Suomen Itämainen Seura 1917–2017.  (Toimittaneet Lotta Aunio ja Sari Nieminen. Suomen Itämaisen Seuran suomenkielisiä julkaisuja, 45)  Helsinki:  Suomen Itämainen Seura, 2017.  ISSN 0359-7938  ISBN 978-951-9380-92-6
Hellen Tallqvist (toim.) : Knut Tallqvist och hans fästmö. Deras brevväxling under hans resa i Orienten 1893 – 1895. Svenskspråkiga skrifter utgivna av Finska Orientsällskapet 7. Finska Orientsällskapet, Helsingfors 1986 ISBN 9519380019
Aiheesta muualla

Knut Tallqvistin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Knut Tallqvist 375 humanistia -sivustolla 1.8.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Knut Tallqvist : Mitä hautapatsaat haastavat, Suomen Kuvalehti, 31.03.1926, nro 13-14, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Christian Moustgaard

Christian Moustgaard  [mustgoord] (12. toukokuuta 1950 Helsinki – 18. marraskuuta 2018 Nyköping) oli suomenruotsalainen musiikki- ja mediavaikuttaja. Hän oli perustamassa Elävän musiikin yhdistystä Elmua, Lepakkoa, Radio Cityä ja kaapelikanava ATV:tä.
Moustgaard toteutti Helsingin Jätkäsaareen musiikkialan ammattilaisille säätiöpohjaisen vuokratalon Jallukan, joka valmistui maaliskuussa 2017.. Moustgaardin sukutausta oli tanskalaista ja hän itse oli myös Tanskan kansalainen.
Aiheesta muualla

Christian Moustgaardin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
MSK Cabins

| MSK Cabins Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1950
Perustaja:  Ville ja Maija Isosaari
Kotipaikka:   Ylihärmä, Kauhava
Tuotteet:  Turvaohjaamot
Emoyhtiö:  MSK Group Oy
Kotisivu:  www.mskcabins.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
MSK Cabins Oy (Maaseudun Kone) on Etelä-Pohjanmaalla, Kauhavan Ylihärmässä toimiva turvaohjaamoiden valmistaja. Perheyritys valmistaa turvaohjaamoita mm. maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin. Yrityksen pohjana on Ville ja Maija Isosaaren 14. huhtikuuta 1950 perustama Maaseudun Kone Oy, josta sittemmin kehittyi MSK Group -konserni.
MSK Cabins on osa MSK Group -konsernia. Muut konserniyhtiöt ovat MSK Matec GmbH/s.r.o., MSK Plast Oy, Junkkari Oy ja Juncar Oy.
Aiheesta muualla

MSK Cabinsin kotisivut
Jutila, Sirpa: Paimenpojasta patruunaksi. Arkmedia Oy, 2000. ISBN 952-91-1959-3