Saudi-Arabian historia
Saudivaltion synty > Wahhabismi ja ensimmäinen saudivaltio

Al Saud -suvun lähtöpaikka on Najdin keskiosissa, lähellä nykyistä Riadin kaupunkia. Noin vuonna 1500 suvun hallintaan päätyi eräitä taatelilehtoja, joka oli yksi harvoista maatalouden muodoista, jota alueella saattoi harjoittaa. Suku asettui sinne, ja ajan myötä alueesta kehittyi pieni kaupunki ja Al Saudit tunnustettiin sen johtajiksi.
Al Saud -suvun nousu liittyy läheisesti uskonoppineeseen Muhammad ibn Abd al-Wahhabiin, jonka aatteet muodostivat wahhabismi-liikkeen perustan. 1730-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa ja saarnata Najdin Huraymilan kaupungissa sekä shiialaisia että paikallisia käytäntöjä vastaan. Hän keskttyi siihen periaatteeseen, että on vain yksi Jumala, ja että Jumala ei jaa valtaansa kenenkään kanssa, ei myöskään imaamien. al-Wahhabin seuraajia alettiin kutsua wahhabilaisiksi.
Ajatus vain yhdestä Jumalasta ei ollut uusi, mutta Muhammad ibn Abd al-Wahhab piti tätä poliittisesti tärkeänä. Hän suuntasi kritiikkinsä shiialaisia vastaan, ja etsi tuekseen paikallisia johtajia, joille hän yritti vakuuttaa tämän olevan islamilainen kysymys. Hän laajensi viestiään koskemaan islamilaisen lain periaatteiden tiukkaa noudattamista. Hän tarvitsi taakseen kuitenkin poliittisen johtajan, joka antaisi tälle aatteelle laajempaa kannatusta. Koska Huraymilasta ei löytynyt poliittista tukea, al Wahhab lähti Uyaynahiin, jossa hän sai tuekseen joitakin paikallisia johtajia. Kaupunki oli kuitenkin liian lähellä Al Hufufia, joka oli yksi shiialaisuuden keskuspaikoista Itä-Arabiassa. Sen johtajat olivat ymmärrettävästi huolestuneita wahhabi-sanoman shiiavastaisesta sävystä. Osittain heidän vaikutuksensa seurauksena Muhammad ibn Abd al Wahhab pakotettiin lähtemään Uyaynahista, ja hän suuntasi Ad Diriyahiin. Ad Diriyahissa paikallinen johtaja Muhammad ibn Saud oli valmis tukemaan al Wahhabia. Vuonna 1744 Muhammad ibn Saud ja Muhammad ibn Abd al Wahhab vannoivat perinteisen muslimivalan, jossa he lupasivat työskennellä yhdessä islamilaisten periaatteiden mukaisen valtion perustamiseksi. Siihen asti al-Saudit oli hyväksytty perinteisiksi heimojohtajiksi, joiden hallinto perustui pitkäaikaiseen, mutta epämääräisesti määriteltyyn auktoriteettiin.
Muhammad ibn Abd al-Wahhab tarjosi al-Saud -hallitsijalle selkeästi määritellyn uskonnollisen tehtävän, jonka johdon hän saattaisi ottaa vastuulleen, ja johon al-Saud -suku voisi perustaa poliittisen auktoriteettinsa. Tämä uskonnollisen tarkoituksen periaate on säilynyt ilmeisenä Saudi-Arabian poliittisessa ideologiassa nykypäivään asti. Muhammad ibn Saud aloitti johtamalla armeijoita Najdin alueen kaupunkeihin ja kyliin erilaisten suosittujen ja shiialaisten käytäntöjen hävittämiseksi. Nämä toimet auttoivat muuttamaan Najdin kaupungit ja heimot Al Saudien ja wahhabismin aatteen mukaisiksi. Vuoteen 1765 mennessä Muhammad ibn Saudin joukot olivat vakiinnuttaneet wahhabismin, ja sen myötä al-Saudien poliittisen auktoriteetin, suurimmalle osalle Najdia.
Kun Muhammad ibn Saud kuoli vuonna 1765, hänen poikansa Abdulaziz jatkoi wahhabilaisuuden levittämistä. Vuonna 1801 al Saudien wahhabiarmeija hyökkäsi shiialaisille merkittävään Karbalaan nykyisen Irakin alueella, tuhoten merkittävät muistomerkit ja pyhäköt. Vuonna 1803 he saivat haltuunsa Mekan ja muita Hijazin alueen sunnalaisia kaupunkeja. Jos al-Saudit olisivat jääneet Najdiin, maailma olisi kiinnittänyt heihin vain vähän huomiota. Mutta Hijazin vangitseminen toi Al Saudit konfliktiin muun islamilaisen maailman kanssa. Suositut ja shiialaiset käytännöt, joita wahhabistit vastustivat, olivat tärkeitä muille muslimeille. Muslimeista suurin osa oli huolissaan pyhäkköjen tuhoutumisesta ja pyhiin kaupunkeihin pääsyn rajoittamisesta. Muhammad ibn Abd al-Wahhab kuoli vuonna 1792 ja Abdulaziz al-Saud kuoli vähän ennen Mekan valtausta. Hänen kuoltuaan valtaan nousi Saud bin Abdulaziz Al Saud.
Hijazin hallinta oli symbolisesti merkittävää. 1700-luvulla osmanit olivat islamilaisen maailman tärkein poliittinen voima. Osmanit kieltäytyivät myöntämästä Hijazin hallintaa paikallisille johtajille. Osmanit eivät kuitenkaan kyenneet 1800-luvun alussa palauttamaan Hijazin hallintaa itselleen. Tämän johdosta osmanit delegoivat Hijazin valtauksen Muhammad Alille, joka oli Egyptin varuskunnan puoli-itsenäisesti toiminut komentaja. Tämän poika Tusun Pašša, johti joukkonsa valtaamaan Hijazia vuonna 1816.
Tusun Paššan johtamat joukot valtasivat Mekan ja Medinan lähes välittömästi. Saud bin Abdulaziz Al Saud kuoli vuonna 1814 ja häntä vallassa seurannut Abdallah bin Saud pakeni Najdiin. Muhammad Ali lähetti hänen peräänsä toisen armeijan. Wahhabiitit linnoittautuivat al-Saudien perinteiseen pääkaupunkiin Dirijjaan, missä he onnistuivat kestämään kaksi vuotta ylivoimaisia egyptiläisiä joukkoja ja aseita vastaan. Lopulta wahhabiitit eivät kyenneet torjumaan hyökkäystä ja Dirijja kukistui vuonna 1818. Abdallah bin Saud vangittiin ja hänet vietiin osmanisulttaanin käskystä Istanbuliin, missä hänet teloitettiin.