stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harapainen

| Harapainen |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Harapainen korostettuna.  Lappeenrannan alueellinen jako
Kaupunki:  Lappeenranta
Kaupunginosa nro:  15
Väkiluku:  1 091 (31.12.2013)
Harapainen on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustan etelälaidalla Karjalan radan ja valtatie 6:n välissä.
Pientalojen lisäksi Harapaisessa on muutamia 1990- ja 2000-luvuilla valmistuneita kerrostaloja. Harapaisen tilastoalueella on 1 091 asukasta. Harapaisessa sijaitsevat muun muassa Harapaisen pallokenttä, Harapaisen teollisuusalue ja kauppakeskus Myllykeskus. Kauppakeskus Myllykeskuksen paikalla ovat toimineet aiemmin Ekamarket ja Euromarket. Etelä-Karjalan Osuuskauppa osti kiinteistön vuonna 2010, jolloin Myllykeskus perustettiin. Vuonna 2023 Eekoo ilmoitti aikovansa perustaa Myllykeskuksen paikalle uuden Prisma-myymälän nimeltään "Prisma Lappee", jonka on määrä valmistua kevättalvella 2024.
Ilmakuva Harapaisesta 1990-luvulla. Kuvassa keskellä silloinen Euromarket, jossa toimii nykyisin S-Market Myllykeskus. Kuvassa alhaalla menee Vanha Viipurintie ja ylhäällä näkyy Harapaisen asuintaloja. Aivan kuvan yläreunassa näkyy jo Alakylän taloja.
Kaupunginosaa rajaavat Karjalan rata pohjoisessa, Lietokatu idässä, valtatie 6 etelässä ja Vanha Viipurintie lännessä. Harapaisen naapurikaupunginosia ovat Alakylä, Parkkarila, Tirilä, Hyrymäki ja Reijola.
Historia

Harapainen alkoi kehittyä asuinalueeksi toisen maailmansodan jälkeen, mihin asti se oli maaseutua. Se on tunnettu myös nimellä Invalidikylä alueelle sijoittuneiden sotainvalidien vuoksi. Harapaisen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin 21. syyskuuta 1962.
Vuosina 1949–1969 Harapaisessa oli ravirata, jossa kilpailtiin vuoden 1955 kuninkuusravit. Radan yhteydessä toimi myös suosittu tanssilava Ratapaviljonki. Radan omistanut Lappeenrannan–Lappeen hevosystäväinseura joutui talousvaikeuksiin ja vuonna 1969 se myi radan maa-alueet kaupungille, joka kaavoitti ne omakotitalotonteiksi. Nykyiset Kimonkatu ja Liinakonkatu tontteineen ovat vanhan radan suorien suuntaisesti. Hevosurheiluhistoriasta muistuttavat myös kadunnimet Ravikatu ja Silakatu. Vuonna 1973 Lavolaan valmistui Lappeenrannan keskusravirata eli nykyinen Lappeenrannan ravirata.
Aiheesta muualla

Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lappeenranta
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahvenlampi • Alakylä • Hakali • Harapainen • Hartikkala • Hiekkapelto • Hiessilta • Honkalahti • Hyrymäki • Ihalainen • Kanavansuu • Karhuvuori • Kariniemi • Kaukas • Keskus • Kesola • Kesämäki • Kimpinen • Kivisalmi • Korvenkeskus • Kourula • Kuusela • Kuusimäki • Kylpylä • Laihia • Lampikangas • Lapvesi • Lauritsala • Lavola • Leiri • Lentokenttä • Lepola • Linnoitus • Lintukangas • Mattila • Mustola • Myllymäki • Mälkiä • Mäntylä • Nuijamaa • Pajarila • Pallo–Tyysterniemi • Parkkarila • Peltola • Pulp • Putkinotko • Pöyhiänniemi • Rauha • Reijola • Ruoholampi • Rutola • Sammonlahti • Selkäharju • Skinnarila • Suolahti • Taikinamäki • Tirilä • Tykki–Kiviharju • Uus-Lavola • Vesivalo • Voisalmi • Ylämaa
Kyliä:  Hanhijärvi • Hiivaniemi • Kansola • Konnunsuo • Kontu • Leino • Louko • Moisio • Ravattila • Raippo • Ruokola • Rännikorpi • Simola • Sirkjärvi • Vainikkala
Muita alueita:  Huhtiniemi • Joutseno • Nuijamaa • Pikisaari • Ylämaa
Kuninkuusravit 1955 käynnissä Harapaisen raviradalla. Taustalla näkyy raviradan paviljonki-katsomorakennus.
Happo-emästitraus

Happo-emästitrausta. Liuoksen punainen väri johtuu todennäköisesti fenoliftaleiini-indikaattorista
Happo-emästitraus eli neutralointititraus on eräs useista titrausmenetelmistä. Happo-emästitraus on kvantitatiivinen analyysimenetelmä, jonka avulla voidaan määrittää tuntemattoman happo- tai emäsliuoksen konsentraatio. Titraus perustuu hapon ja emäksen väliseen neutraloitumisreaktioon.
Välineet ja menettelytapa

Happo-emästitrauksessa konsentraatioltaan tuntematon happo- tai emäsnäyte analysoidaan titrantin avulla lisäämällä sitä näyteliuokseen vähitellen ja tarkkailemalla liuoksen pH-muutosta. Titranttina käytetään tunnetun väkevyistä happo- tai emäsliuosta, jota kutsutaan standardiliuokseksi.
Titrauksessa tutkittava näyte mitataan pipetin avulla erlenmeyerpulloon tai keitinlasiin. Standardiliuos lisätään useimmiten byrettiin, jonka mitta-asteikolta luetaan titrausliuoksen kulutus. Byretin sijaan voidaan käyttää myös standardiliuoksen kulutuksen automaattisesti mittaavaa titraattoria. Näytettä sekoitetaan magneettisekoittimen avulla. Titrauksen ekvivalenttikohta määritetään pH-indikaattorin tai pH-mittarin avulla. Standardiliuoksina käytetään happoja titrattaessa yleensä natriumhydroksidiliuosta, jonka konsentraatio on 0,1 mol/l ja emäksiä titrattaessa 0,1-molaarista suolahappo- tai rikkihappoliuosta.
Ennen titrauksen alkua on valittava pH-indikaattori, jonka värinmuutosalue osuu ekvivalenttikohdan pH:n läheisyyteen. Ekvivalenttikohta on kohta, jossa kaikki happo tai emäs on neutraloitu. Titrattaessa vahva happoa vahvalla emäksellä ekvivalenttikohdan happamuus on 7. Kun heikkoa happoa titrataan vahvalla emäksellä ekvivalenttikohdan pH on yli 7. Vastaavasti heikon emäksen titrauksessa ekvivalenttikohta on happaman puolella. Useimmin käytettyjä indikaattoreita ovat fenoliftaleiini ja bromitymolisininen. Byretistä tai titraattorista päästetään näytteen joukkoon standardiliuosta tipoittain. Ekvivalentti kohta huomataan, kun indikaattorin väri on muuttunut. Värinmuutoskohdassa standardliuosta on lisätty näytteeseen yhtäsuuri ainemäärä kuin näytteessä on tutkittavaa happoa tai emästä.. Jos pH:n mittaukseen on käytetty pH-mittaria, voidaan piirtää myös titrauskäyrä.
Titrauskäyrä

Titrauskäyrässä vaaka-akselina on titrausliuoksen titraukseen käytetty tilavuus ja pystyakselina on liuoksen happamuus. Titrattaessa happoja käyrä lähtee matalammasta pH:sta päättyen korkeaan pH:hon ja emästä titrattaessa käyrän alkupisteen pH on korkea ja loppupisteen matalampi. Ekvivalenttikohta näkyy käyrässä happamuuden voimakkaana nousuna tai laskuna.
Titrattaessa heikkoa happoa tai emästä muodostuu titrauksen puolivälissä puskuriliuosalue. Tällöin heikon hapon tai emäksen ja niitä vastaavien suolojen konsentraatiot ovat samat. Kun pH puskurialueella tiedetään, voidaan määrittää tutkittavan aineen happo- tai emäsvakio.
Jos happo kykenee luovuttamaan useamman kuin yhden protonin, on se moniarvoinen eli polyproottinen. Titrauskäyrällä voidaan silloin erottaa useampi ekvivalenttikohtaa mikäli protonit eivät irtoa yhtä helposti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Happo-emästitraus (Arkistoitu – Internet Archive) Opetushallitus Etälukion kemia
Happo-emästitrauslaitteisto: byretti ja erlenmeyerpullo
Hiilihapon titrauskäyrä on tyypillinen polyproottiselle heikolle hapolle. Kummatkin ekvivalenttikohdat ovat näkyvissä
Heikon hapon tirauskäyrä. Titrauksen puolivälissä muodostuva puskuriliuosalue on merkitty sinisellä
Biologian filosofian näkökulmia

| Biologian filosofian näkökulmia |
| --- | --- |

Kirjailija:  Matti Sintonen (toim.)
Kieli:  suomi
Genre:  biologian filosofia
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  1998
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  349
ISBN:  951-662-743-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Biologian filosofian näkökulmia on vuonna 1998 ilmestynyt kirja biologian filosofiasta. Teoksen toimitti Matti Sintonen ja kustansi Gaudeamus.
Aiheesta muualla

Kari Lagerspetz: Biologian filosofia pääsee kutsuille[vanhentunut linkki]. Tieteessä tapahtuu 3/1999.
Putte Wilhelmsson: Tieto on ihmismielen luomus[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 11.8.1999.
George Gebhard: Biologian suuret kysymykset. Yliopisto 5/1999.
Birjusinsk

| Birjusinsk Бирюсинск |
| --- | --- |

 vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Irkutskin alue
Piiri:  Taišet
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23 km²
Väkiluku (2009):  9 300
 – Väestötiheys:  404 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Birjusinsk (ven. Бирюси́нск) on kaupunki Irkutskin alueen Taišetin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Birjusa-joen rannalla 682 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupungin kautta kulkee Siperian rata. Asukkaita on 9 300 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa Sujetihan taajamasta. Vuonna 1967 siitä tuli Birjusinskin kaupunki. Neuvostoaikana kaupungin tärkein yritys oli mm. etanolia ja hiivaa valmistanut tehdas, joka on sittemmin lopettanut toimintansa.lähde?
Biohakkerointi

Biohakkerointi on terveyden ja suorituskyvyn edistämistä ja sairauksien ennaltaehkäisemistä, jossa käytetään itsensä mittaamista ja erilaisia teknologisia välineitä.
Biohakkerointiin kuuluu ruokavalion optimointia, lisäravinteiden käyttöä ja joskus esimerkiksi pätkäpaastoa. Stressiä biohakkeroinnissa pyritään tietoisesti vähentämään esimerkiksi meditoimalla ja liikkumalla luonnossa. Biohakkeroinnissa voidaan kiinnittää huomiota myös työpaikan ilmanlaatuun, valaistukseen ja ergonomiaan.
Biohakkeri kerää ruokailustaan, unestaan ja liikkumisestaan dataa ja toistaa mittauksia saadakseen tietoa toimenpiteidensä ja niiden hienosäädön vaikutuksista. Biohakkerit tutkituttavat esimerkiksi D-vitamiinitasoaan, B12-vitamiinitasoaan, matala-asteisen tulehduksen tasojaan ja geeniperimäänsä. Laboratoriotestejä biohakkerit teettävät usein yksityisesti ilman lääkärin lähetettä. Biohakkerit myös tarkkailevat itse omaa unenlaatuaan ja mittaavat kehoaan sensoreilla, askelmittareilla, aktiivisuusrannekkeilla, geenitesteillä ja verinäytteillä. Biohakkerit käyttävät älypuhelinsovelluksia, jotka mittaavat aktiivisuutta, sykettä ja hengitystiheyttä. Kerätyn datan pohjalta biohakkeri voi esimerkiksi yrittää palautua huonoista yöunista nukkumalla hyvin ajoitetut päiväunet tai syömällä lisäravinteita.
Biohakkerointi on suosittua etenkin 20–30-vuotiaiden miesten ja 35–45-vuotiaiden naisten keskuudessa.
Biohakkerointia on arvosteltu kaupallisuudesta, tarpeettomista testeistä sekä siitä, että siinä käytetyn teknologian vaikutuksista ei useinkaan ole tieteellistä näyttöä.
Kirjallisuutta

Sovijärvi, Olli & Arina, Teemu & Halmetoja, Jaakko: Biohakkerin käsikirja: päivitä itsesi ja vapauta sisäinen potentiaalisi.  Biohacker Center BHC, 2016.  ISBN 9789526845838
Gisela Birkemeyer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gisela Birkemeyer (Köhler) 22.7.1956 |  Gisela Birkemeyer (Köhler) 22.7.1956 |  Gisela Birkemeyer (Köhler) 22.7.1956 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | 80 metrin aidat |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 80 metrin aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1958 | 80 metrin aidat |  |
Gisela Birkemeyer (o.s. Köhler, 22. joulukuuta 1931 – 26. maaliskuuta 2024 Berliini) oli itäsaksalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.
Gisela Birkemeyer, silloiselta nimeltään Köhler, saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa hopeaa 80 metrin aitajuoksussa ajalla 10,9 s. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi sekä 200 metrin juoksussa ajalla 24,3 s että 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 47,2 s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Birkemeyer saavutti aitajuoksussa pronssia ajalla 11,0 s. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti aitajuoksussa niin ikään pronssia ajalla 11,0 s.
Birkemeyer voitti vuosina 1951–1964 yhteensä 40 DDR:n mestaruutta eri yleisurheilulajeissa. Hän juoksi kaksi virallista maailmanennätystä 80 metrin aitajuoksussa ja lisäksi seitsemän virallista maailmanennätystä eri viestijuoksumatkoilla DDR:n joukkueessa tai Saksojen yhteisessä joukkueessa.
Hammaspyörä

Hammasratasanimaatio
Hammaspyörä eli hammasratas on mekaanisen voimansiirtolaitteen osa, jonka avulla pyörivä liike voidaan siirtää akselilta toiselle tai muuttaa suoraviivaiseksi liikkeeksi. Hammaspyörässä on tasavälein poikittaisia tai viistoja harjanteita, joita kutsutaan hampaiksi. Hampaat vastaavat toisen hammaspyörän tai hammastangon hampaisiin ja välittävät siten voiman ja liikkeen kone-elimestä toiseen. Kun kaksi eri akseleilla olevaa hammasratasta on hampaidensa kautta yhteydessä toisiinsa, sanotaan, että ne ovat rynnössä.
Hammaspyörien koko vaihtelee käyttötarkoituksen mukaan: suurimmat ovat halkaisijaltaan useita metrejä. Pienehköjä hammaspyöriä on esimerkiksi mekaanisissa rannekellokoneistoissa ja tarkkuusmittavälineissä. Hammaspyöriä käytetään paljon ajoneuvojen vaihteistoissa ja erilaisissa vaihteissa. Hammaspyörillä on helppo aikaansaada erisuuruisia välityssuhteita hammaslukuja ja samalla halkaisijoita muuttamalla.
Hammaspyörien avulla voidaan muuttaa pyörimisliikkeen nopeutta ja momenttia. Kun kaksi erikokoista hammaspyörää on rynnössä ja pyörii, pienemmän hammaspyörän pyörimisnopeus on suurempi kuin isomman hammaspyörän. Kun kaksi erikokoista hammaspyörää on rynnössä ja välittää voimaa, pienempään pyörään vaikuttaa pienempi momentti kuin suurempaan pyörään. Hammaspyörä välityksen avulla voidaan siis pienentää momenttia ja suurentaa nopeutta tai suurentaa momenttia ja pienentää nopeutta. Välityssuhde ilmaisee miten hammaspyörien momentit ja pyörimisnopeudet suhteutuvat toisiinsa. Esimerkiksi kun 20-hampainen hammasratas on rynnössä 60-hampaiseen hammasrattaaseen, 20-hampainen ratas pyörii kolminkertaisella nopeudella 60-hampaiseen verrattuna. Jos kyseisessä tilanteessa hammaspyörät välittävät voimaa, on 20-hampaisella rattaalla vaikuttava momentti yhden kolmasosan 60-hampaisella rattaalla vaikuttavasta momentista.
Rynnössä olevat hammaspyörät vaikuttavat toisiinsa yhtä suurella voimalla. Voimien vaikutuspisteet ovat kuitenkin hammaspyörien pyörimisakseleilta eri etäisyydellä, mikä aiheuttaa sen, että momentit ovat erisuuret.
Pyörimisliikkeen teho säilyy hammaspyörävälityksessä samana, jos häviöitä ei oteta huomioon.
Kun kaksi ulkopuolisesti hammastettua hammaspyörää laitetaan ryntöön, ne pyörivät eri suuntiin. Kun sisäpuolisesti ja ulkopuolisesti hammastettu pyörä laitetaan ryntöön, ne pyörivät samaan suuntaan.
Hammaspyöriä muistuttavat ketjupyörät ja hammashihnapyörät.
Sovellukset

Hammaspyörien pääasiallinen käyttötarkoitus on voiman mekaaninen siirto lyhyillä etäisyyksillä. Pidemmillä matkoilla käytetään hihnoja, köysiä tai ketjuvälitystä. Muita käyttötarkoituksia ovat hammaspyöräpumput ja -moottorit, joissa hampaiden välissä olevaa tilaa käytetään nesteen siirtämiseen.
Jaottelut > Hammaspyörätyypit

Tavanomaisin hammaspyörätyyppi on lieriöhammaspyörä, jota käytetään samansuuntaisten akselien välisessä voimansiirrossa.
Kartiohammaspyöriä käytetään kulmavoimansiirrossa, eli kun hammaspyörien akselit eivät ole yhdensuuntaiset.
Kierähammaspyörillä siirretään voimaa sellaisten akseleiden välillä, jotka eivät ole yhdensuuntaisia eivätkä leikkaa toisiaan.
Jaottelut > Ulko- ja sisähammastus

Hammaspyörät jaetaan hammastuksen sijainnin mukaan ulko- ja sisähammastettuihin pyöriin. Hammastus voi olla suora, vino tai kaareva.
Jaottelut > Hammastukset > Suora hammastus

Yleisin hammastustapa on suora hammastus, jossa hampaat ovat yhdensuuntaiset akselin kanssa.
Jaottelut > Hammastukset > Vino hammastus

Vinohampaisten pyörien hampaat ovat kulmassa hammaspyörän akseliin nähden. Vinohampaisen pyöräparin hampaiden välissä ei synny äkillistä kosketusta, vaan vähintään kaksi hammasparia on jatkuvasti kosketuksessa keskenään. Tästä syystä vinohampainen pyöräpari on suorahampaista hiljaisempi. Vinohampaisen pyörän hampaat ovat pidemmät kuin saman levyisen suorahampaisen pyörän, joten hammaspyörän tehonsiirtokyky paranee vinouskulman kasvaessa. Rajoittavana tekijänä on kuitenkin hammaspyörien laakeroinnin kyky ottaa vastaan tästä aiheutuva aksiaalinen kuorma. Käytännössä vinouskulma on tyypillisesti 8°–15°.
Jaottelut > Hammastukset > Nuolihammastus

Vinohampaisen hammaspyörän aiheuttama aksiaalikuorma voidaan poistaa laittamalla samalle akselille kaksi erikätistä, vinohampaista hammaspyörää, jolloin aksiaalivoimat kumoavat toisensa. Käytännössä hammaspyörät voidaan valmistaa yhdestä kappaleesta. Tämänkaltaista hammastusta sanotaan nuoli-, kulma- tai kalanruotohammastukseksi. Vinohampaisten pyörien tapaan nuolihammaspyörissä on jatkuva hammaskosketus ja ne ovat erittäin lujia sekä tärinättömiä. Nuolihammaspyöriä käytetään esimerkiksi raskaissa valssikoneissa sekä joissain laivojen vaihteissa.
Jaottelut > Hammastukset > Kaarihammastus

Kartiohammaspyörissä toisinaan käytetyllä kaarevalla hammastuksella saavutetaan suoraa hammastusta suurempi tehonsiirtokyky ja hiljaisempi käyntiääni. Kaarihammastusta kutsutaan myös spiraalihammastukseksi tai ruuvihammastukseksi, sillä hampaat liukuvat hiukan samalla tavalla kuin ruuvikierre.
Kaarihampaisista, samoin kuin vinohampaisista kartiopyöristä, voidaan rakentaa hypoidivaihde, mikäli pyöräparin hammaspyörillä on erisuuruiset vinouskulmat. Tällöin käyttävän pyörän akseli ei leikkaa käytettävän pyörän akselia. Tyypillisesti hypoidivaihteita käytetään ajoneuvojen vetopyörästöissä.
Planeettavaihde, joka koostuu sisähammastetusta kehäpyörästä ja ulkohammastetuista aurinko- ja planeettapyöristä.
Kierävaihde.
Suorahampainen lieriöhammaspyörä.
Vinohampaisia lieriöhammaspyöriä kuorma-auton vaihteiston sivuakselilla. Akselin päässä on kartiorullalaakeri, joka kannattelee hammaspyörää myös aksiaalisuunnassa.
Nuolihammaspyöriä.
Kaarihampaisista kartiohammaspyöristä koostuva hypoidivaihde.
Hapsukiislanen

| Hapsukiislanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Heimo::  Ruokit Alcidae
Suku::  Kiislaset Aethia
Laji::  pygmaea
Kaksiosainen nimi
 Aethia pygmaea  (J.F.Gmelin, 1789) 
Katso myös
   Hapsukiislanen Wikispeciesissä   Hapsukiislanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hapsukiislanen (Aethia pygmaea) on pieni ruokkien heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan ainoastaan Aleuteilla, Kommodorinsaarilla ja Kuriileilla.
Ulkonäkö

Kooltaan hapsukiislanen on 17–22 cm pitkä. Väriltään se on harmahtavan tai ruskehtavan musta ja vatsassa on valkoista. Päässä on seitsemän ohutta hapsumaista sulkaa ja valkoisia höyheniä. Hapsukiislasen nokka on pesimäaikaan oranssi, muulloin harmaa.
Levinneisyys ja elintavat

Hapsukiislanen elää vain Aleuteilla, Komentajasaarilla ja Kuriileilla. Se pesii kolonioina kivikkoisilla rannikoilla useimmiten asumattomilla saarilla ja luodoilla. Sen ravintoa on pääasiassa eläinplankton, jota se pyydystää muun muassa vuorovesilammikoista. Hapsukiislasen elinsaarille tuotiin 1700-luvun puolivälistä alkaen naaleja turkiseläimiksi ja kiihkeintä tuonti oli 1910–1940 lukujen välillä. Naalien vuoksi hapsukiislasen kanta taantui ja vuonna 1976 niitä arvioitiin olevan jäljellä 25 000 yksilöä. Naaleja on metsästetty ja hapsukiislasten määrä kääntyi kasvuun. Vuonna 2003 niitä oli arvioiden mukaan noin 116 000 yksilöä.
Aiheesta muualla

ITIS: Aethia pygmaea (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Aethia pygmaea:  Wikidata: Q639692  Wikispecies: Aethia pygmaea  ABA: whiauk  Avibase: E3893615A5AF83A3  BirdLife: 22694918  BOLD: 10155  BOW: whiauk  CoL: 65CP7  eBird: whiauk  EURING: 6500  GBIF: 5229271  GNAB: whiskered-auklet  iNaturalist: 4545  IRMNG: 10457817  ITIS: 177021  IUCN: 22694918  NatureServe: 2.103627  NCBI: 28687  Observation.org: 73114  OBIS: 344017  Paleobiology Database: 372775  Paleobiology Database: 372775  SeaLifeBase: 74297  WoRMS: 344017  Xeno-canto: Aethia-pygmaea 
Alca pygmaea:  Wikidata: Q109578003  GBIF: 11369000
Hannibal (vuoden 1959 elokuva)

| Hannibal> Annibale |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste mainitsee ohjaajaksi Carlo Ludovico Bragaglian.
Ohjaaja:  Edgar G. Ulmer, Carlo Ludovico Bragaglia
Käsikirjoittaja:  Alessandro Continenza, Joseph McNamara, Mortimer Braun, Edgar G. Ulmer
Tuottaja:  Ottavio Poggi
Säveltäjä:  Carlo Rustichelli
Kuvaaja:  Raffaele Masciocchi
Leikkaaja:  Renato Cinquini
Pukusuunnittelija:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Lavastaja:  Ernest Kromberg, Amedeo Mellone
Pääosat:  Victor Mature, Rita Gam, Gabriele Ferzetti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Liber Film
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  21. joulukuuta 1959 (Italia) 2. syyskuuta 1960 (Suomi)
Kesto:  95 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia, englanti
Tuotto:  672 791 627 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hannibal (ital. Annibale) on vuonna 1959 valmistunut italialainen elokuva. Lajityypiltään historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan ovat ohjanneet Edgar G. Ulmer ja Carlo Ludovico Bragaglia. Sen pääosaa Hannibalia esittää yhdysvaltalainen Victor Mature.
Juoni

Elokuva perustuu löyhästi toisen puunilaissodan tapahtumiin. Ylitettyään Alpit Hannibalin armeija saapuu Italiaan. Rooman senaatin enemmistö kannattaa aktiivista vastarintaa, kun taas senaattori Quintus Fabius Maximus puolustaa viivytystaktiikkaa ylivoimaisen vihollisen edessä. Senaattorin veljentytär Silvia joutuu Hannibalin vangiksi ja he rakastuvat toisiinsa. Roomalaiset kärsivät murskatappion Cannaen taistelussa ja Fabius Maximus valitaan armeijan komentajaksi. Hannibalin pojan ja vaimon saavuttua karthagolaisten leiriin Silvia pakenee Roomaan, jossa hänet tuomitaan kuolemaan. Karthagolaiset kokevat ensimmäisen tappionsa, sotapäällikön veli Hasdrubal saa surmansa ja Hannibal lähtee kulkemaan kohti tuhoaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Victor Mature  | … |  Hannibal   |
|  Rita Gam  | … |  Silvia   |
|  Gabriele Ferzetti  | … |  senaattori Fabius Maximus   |
|  Milly Vitale  | … |  Danila   |
|  Rick Battaglia  | … |  Hasdrubal   |
|  Franco Silva  | … |  Maharbal   |
|  Mario Girotti  | … |  Quintilius   |
|  Mirko Ellis  | … |  Mago   |
|  Andrea Aureli  | … |  Gaius Terentius Varro   |
|  Carlo Pedersoli  | … |  kenturio   |
|  Remo De Angelis  | … |     |
|  Mario Pisu  | … |  pappi   |
|  Pina Bottin  | … |  Silvian palvelijatar   |
|  Enzo Fiermonte  | … |  lähetti   |
|  Piero Tiberi  | … |  Hannibalin ja Danilan poika   |
|  Piero Mitri  | … |     |
|  Arturo Dominici  | … |  kauppias, joka tuo Silvialle sormuksen   |
|  Renzo Cesana  | … |  Minitius   |
|  Andrea Fantasia  | … |  Aemilius Paullus   |
|  Giovanni Cianfriglia  | … |  painija   |
Tuotanto

Hannibal on kuvattu Supercinescope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Jugoslaviassa. Monet ”ulkokuvista” on tehty sisätiloissa. Warner Brothersin rahoittaman elokuvan ohjaajaksi kerrotaan italialaisessa versiossa Carlo Ludovico Bragaglia ja yhdysvaltalaisessa Edgar G. Ulmer. Todellisuudessa suurimman osan vaativista kohtauksista teki Ulmer, joka vastasi myös aiheesta ja käsikirjoituksesta. Kuriositeettina on mainittu, että Hannibal on Mario Girottin alias Terence Hillin ja Carlo Pedersolin alias Bud Spencerin ensimmäinen yhteinen elokuva, vaikka he eivät vielä esiintyneetkään samoissa kohtauksissa.
Elokuva on isolla budjetilla tehty spektaakkeli, jonka ansioita ovat näyttävät joukkokohtaukset sirkusnorsuineen, Carlo Rustichellin voimakas musiikki ja Victor Maturen esittämä synkän eeppinen sankari. Sekavista taisteluista, Rooman senaattorien poliittisesta juonittelusta ja romanttisesta rakkausjuonesta koottu tarina alkaa lupaavasti, mutta latistuu elokuvan keskivaiheilla ja päättyy lopulta kuin seinään. Ulmerin mukaan syynä epäonnistumiseen olivat elokuvan amerikkalaiset rahoittajat, jotka pitivät ohjaajan ajatusta historian tuhoon tuomitsemasta Hannibalista liian filosofisena ja olivat enemmän kiinnostuneita ratsastuskohtauksista ja Alppeja ylittävistä elefanteista.