stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karen Forkel

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | Keihäänheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 1993 | Keihäänheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1994 | Keihäänheitto |  |
Maa:   Itä-Saksa
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Split 1990 | Keihäänheitto |  |
Karen Forkel (s. 24. syyskuuta 1970 Wolfen) on saksalainen entinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili keihäänheitossa. Hän edusti Itä-Saksaa vuoteen 1990 saakka ja voitti maata edustaessaan hopeaa Splitin EM-kisoista 1990. Saksaa edustaessaan hän voitti pronssia Barcelonan olympialaisista 1992 ja hopeaa sekä Stuttgartin MM-kisoista 1993 että Helsingin EM-kisoista 1994.
Forkel edusti seuratasolla SV Hallea, jonka riveissä hän voitti yhteensä kuusi mitalia Saksan-mestaruuskilpailuista.
Ennätykset

Keihäänheitto (uusi keihäsmalli): 65,17 m (1999)
Keihäänheitto (vanha keihäsmalli): 70,20 m (1991)
Kammersrohr

| Kammersrohr |
| --- | --- |
 Kammersrohr on maatalousseutua.
 vaakuna

 Kammersrohr
 Koordinaatit: 47°15′30″N, 7°35′30″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Solothurnin kantoni
Hallintoalue (Bezirk):  Lebernin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,95 km²
Korkeus:  494–760 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  28
 – Väestötiheys:  29 as./km²
 
 - 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kammersrohr on kunta Pohjois-Sveitsissä Solothurnin kantonissa. Siellä on 28 vakinaista asukasta (tilanne 31.12.2018). Kunta on väkiluvultaan Sveitsin pienin kunta (5.4.2020 alkaen).
Sijainti

Kammersrohr sijaitsee Aarejoen pohjoispuolella viitisen kilometriä Solothurnin kaupungista koilliseen.
Aiheesta muualla

Zurschmiede, Urs: Kammersrohr (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  26.11.2014. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kammersrohr Wikimedia Commonsissa
Karl Wilhelm Sulin

K.W. Sulinin hautamuistomerkki Ikaalisten vanhalla hautausmaalla
Karl Wilhelm Sulin (18. syyskuuta 1839 Rauma – 8. helmikuuta 1897 Ikaalinen) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Sulinin vanhemmat olivat kirkkoherra Benjamin Sulin ja Lovisa Emilia Forsinius ja puoliso vuodesta 1895 Maria Sofia Andersson (k. 1945). Sulin valmistui filosofian kandidaatiksi 1863 ja lakitieteen kandidaatiksi 1867. Toimittuaan ensin Turun hovioikeudessa Sulin siirtyi Viipurin hovioikeuden sihteeriksi 1878 ja seuraavana vuonna hänestä tuli hovioikeuden asessori. Vuonna 1882 hänestä tuli Turun hovioikeuden asessori ja 1889 Ikaalisten tuomiokunnan tuomari. Sulinin erikoisalaa oli rikosoikeus, 1878 hänestä tuli sotaväen rikoslakien valmistelleen komitean jäsen ja sihteeri ja 1880 taas vuoden 1875 rikoslakiehdotusta tarkastavan komitean jäsen.
Sulin oli porvarissäädyssä Turun edustajana valtiopäivillä 1888, toimien niiden rikoslakivaliokunnassa.  Jo vuonna 1872 Sulin julkaisi Karl Kristian Sjörosin kanssa ruotsiksi vuoden 1734 lain lisäyksineen, muutoksineen ja selityksineen, mistä hän toimitti yhteensä viisi myöhempää painosta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran 1877 julkaisema suomenkielinen lakiteos perustui mainittuun kirjaan.
Karl Wilhelm Lindeberg

Karl Wilhelm Lindeberg (26. kesäkuuta 1768 Helsinki – 4. lokakuuta 1834 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Lindebergin vanhemmat olivat raatimies Christian Lindeberg ja Anna  Christina (Maria Elisabet) Sahlstedt ja puoliso vuodesta 1800 Anna Helena Holmstén. Lindeberg kävi triviaalikoulun Helsingissä 1776–1781 ja oli mahdollisesti kauppaharjoittelija setänsä Anders Lindebergin liikkeessä 1781–1794. Porvarinoikeudet 1794 saanut Lindeberg toimi Helsingissä kauppiaana ja laivanvarustajana. Hän oli 1830-luvulla suurin laivanvarustaja Helsingissä. Lindeberg oli Ullanlinnan laivaveistämön omistaja vuodesta 1828 ja samasta vuodesta Vanhankaupungin sahan osakas Helsingin pitäjässä,  hankittuaan molemmat kauppaneuvos Lars Sederholmin kuolinpesältä. Helsingin kaupunginvanhin Lindeberg oli vuoteen 1820 ja Helsingin lainavarojen hoitokomission puheenjohtaja Jakob Wendeliuksen jälkeen vuodesta 1817.  Lindeberg sai kauppaneuvoksen arvonimen 1812. Hän asui Helsingissä omistamassaan Burtzin talossa.
Karl Wilhelm Sirén

Karl (Kaarlo) Wilhelm Sirén (22. kesäkuuta 1795 Jämsä – 18. toukokuuta 1866 Pietari) oli suomalainen pappi ja Inkerinmaan Lempaalan ja Pietarin Pyhän Marian suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.
Sirénin vanhemmat olivat Korpilahden kappalainen Karl Sirén (1761–1809) ja Maria Lovisa Lucander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1817. Sirén vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa 1819.
Sirén toimi pappina Viipurissa sekä Pietarin ruotsalaisessa ja suomalaisessa seurakunnissa. Hän oli Lempaalan kirkkoherrana Inkerissä vuodesta 1825 (astui virkaan 1828) ja Pietarin suomalaisen Marian seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1838 alkaen. Sirén sai konsistorineuvoksen arvon 1863.
Sirén oli suomalaisuuden harrastaja ja oli perustamassa lainakirjastoa ja suomalaista koulua, jota pidetään ensimmäisenä suomalaisena oppikouluna. Hän julkaisi 1841 saksaksi Lempaalan historiikin, joka on julkaistu 1959 Kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjassa. Koulu sai nimen P. Marian Suomalainen Koulu, ja se aloitti poikakouluna 1844. Tyttökoulu perustettiin 1849.
Sirén oli naimisissa vuodesta 1826 Maria Margareta Lovisa Enckellin (k. 1866) kanssa jonka isä oli Orimattilan kirkkoherra Karl Henrik Enckell (1772–1809). Heidän poikiaan olivat Suomen kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Karl Sirén (1829–1877) ja postihallituksen kassanhoitaja, valtioneuvos Reinhold Wilhelm Sirén (1837–1903), Tytär Olga Sirén oli naimisissa vuodesta 1851 kauppaneuvos Nikolai Kiseleffin kanssa.
Kapisan maakunta

| Kapisan maakunta |
| --- | --- |

 Kapisan maakunnan sijainti Afganistanin kartalla.
Valtio:  Afganistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mahmud-i-Raqi
Väkiluku (2020)  (Arvio):  488 298
Aikavyöhyke:  UTC+4:30
Kapisa (persiaksi: کاپيسا) on yksi Afganistanin 34 maakunnasta (velayat). Se sijaitsee maan koillisosassa. Sen keskuspaikka on Mahmud-i-Raqi. Maakunnan väkiluku on 397 160 (2010) ja sen pinta-ala on 1 842 km².
Kapisan rajanaapureita ovat maakunnat Panjshir pohjoisessa, Laghman idässä, Kabul etelässä ja Parvan lännessä.
Hallinnollinen jako

Maakunta jakautuu yhdeksään alueeseen
Alasay
Hesa Awal Kohistan
Hesa Duwum Kohistan
Koh Band
Mahmud Raqi
Nijrab
Tagab
Käännös suomeksi
Karen Hækkerup

| Karen Hækkerup |
| --- | --- |
 Hækkerup vuonna 2011.
Kansankäräjäedustaja
 2005–2014  
Tanskan sosiaali- ja integraatioministeri
 Helle Thorning-Schmidtin I hallitus 3. lokakuuta 2011 – 9. elokuuta 2013  
Edeltäjä:  Benedikte Kiær
Seuraaja:  Annette Vilhelmsen
Tanskan elintarvikeministeri
 Helle Thorning-Schmidtin I hallitus 9. elokuuta 2013 – 12. joulukuuta 2013  
Edeltäjä:  Mette Gjerskov
Seuraaja:  Dan Jørgensen
Tanskan oikeusministeri
 Helle Thorning-Schmidtin I ja II hallitus 12. joulukuuta 2013 – 10. lokakuuta 2014  
Edeltäjä:  Morten Bødskov
Seuraaja:  Mette Frederiksen
Henkilötiedot
Koko nimi:  Karen Angelo Hækkerup
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1974 (ikä 50) Hillerød, Tanska
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraatit
Koulutus:  Kööpenhaminan yliopisto
Karen Angelo Hækkerup (s. 12. kesäkuuta 1974 Hillerød) on tanskalainen entinen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2005–2014 sekä toiminut Tanskan sosiaali- ja integraatioministerinä vuosina 2011–2013, elintarvikeministerinä vuonna 2013 sekä oikeusministerinä vuosina 2013–2014.
Vuonna 2014 Hækkerup siirtyi politiikasta maataloustuottajien etujärjestön Landbrug & Fødevarerin johtajaksi. Vuonna 2019 hänestä tuli Tanskan UNICEF:in pääsihteeri.
Aiheesta muualla

Karen Hækkerup Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karen Hækkerup Wikimedia Commonsissa
Kaakkolampi (Multia, kirkonkylä)

| Kaakkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Multia
Koordinaatit:  62°24′17″N, 24°44′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarhianjoen alue (35.63)
Laskujoki:  oja Paskopuroon 
Järvinumero:  35.632.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,6 m  
Rantaviiva:  0,959 km  
Pinta-ala:  3,935 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaakkolampi 
Kaakkolampi  on Keski-Suomessa Multialla Multian taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Tarhapäänjärven alueeseen (35.632) se kuuluu.
Kantin tuulivoimapuisto

| Kantin tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Karvia
Koordinaatit:  62°05′53″N, 22°33′54″E
Rakentaminen alkoi:  2015 
Sähköverkkoon:  2016 
Valmistunut:  2016 
Kustannus:  45 miljoonaa € 
Perustaja:  Karvian kunta
Rakennuttaja:  Taaleri 
Omistaja:  Kantin Tuulipuisto Ky
Operaattori:  Taaleri 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1
Korkeus:  135–150 m 
Pinta-ala:  4,2 km² 
Tuulivoimalat:  8 × Nordex N131 (3 MW) 
Kapasiteetti:  24 MW  
Vuosituotanto:  noin 70–80 GWh 
 fiKantin tuulivoimapuisto 
Kantin tuulivoimapuisto on Satakunnan Karviassa Kantin ja Hautalankylä vieressä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 8 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 24 megawattia ja vuosituotanto on 70–80 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut Taaleritehdas, sen omistaa Taalerin Kantin Tuulipuisto Ky ja operoi Taaleri.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee metsäalueella, joka jää Karvianjoen ja Suomijoen viljeltyjen jokilaaksojen väliin. Eniten asutusta on Karvianjoen peltoaukealla Hautalankylällä. Tuulipuistossa tuulivoimaloiden suurin välimatka on 2,3 kilometriä, poikittainen suurin välimatka on 2,0 kilometriä kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä . Voimalat sijaitsevat 135–150 metrin korkeudella mpy. Korkeimmat mäet löytyvät Isonmäenmaalta. Tuulipuistoon tulee tiet Hautalankylältä ja Patolankylältä, josta ne haarautuvat Kankaanpää-Karvian maantieltä (seututie 273). Kolmas tie alkaa Suomijärvelle johtavalta yhdystieltä 13305.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa N131-mallia, jonka napakorkeus on 144 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 131 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,9 megawattia.
Tuulivoimapuiston sähkö johdetaan maakaapeleilla sen länsipuolella pohjois-etelä- suuntaisen 110 kilovoltin sähkölinan viereen rakennetulle sähköasemalle.
Historiaa

Pohjois-Satakunnassa on 2010-luvulla ollut myönteinen asenne tuulivoimapuistoja kohtaan. Neljä kuntaa, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia ja Siikainen, toteuttivat yhteistyönä selvityksen, jossa nämä kartoittivat alueiltaan tuulivoimalle otollisia alueita. Selvitys valmistui kesällä 2012. Alueet liitettiin mukaan Satakunnan vaihemaakuntakaavan ehdotukseen toukokuussa 2013. Siinä Kantin kylän koillispuolelle rajattiin tuulivoimalle sopivaksi katsottu alue, joka rajautuu idässä ohittavan 110 kilovoltin sähkölinjan länsipuolelle ja alueen peltomaiden sisään jäävälle metsäsaarekkeeseen. Alueella on ollut sopivia tieyhteyksiä ja tilaa tuulivoimaloiden rakennustarvikkeiden välivarastointiin ja ajoneuvojen paikoituksiin. Karvian sähköasemalle on matkaa alueen pohjoiskärjestä 1,5 kilometriä.
Alkuperäinen suunnitelmaksi otettiin maakuntakaavaan ajateltu pinta-alaltaan 4,2 neliökilometrin tuulivoimapuistoalue (alue numero 21), johon oli merkitty paikat yhteensä 11 tuulivoimalaitokselle. Niille kaavailtiin 160 metrin napakorkeutta ja tuuliturbiinin halkaisijalle 120 metriä. Voimaloiden kapasiteetti ilmoitettiin 3 megawattia, joten tuulivoimapuiston kokonaiskapasiteetiksi haluttiin 33 megawattia ja vuosituotannoksi yli 100 gigawattituntia. Alueen tuulimittaukset lupasivat korkeuksissa tuulta keskimäärin 7,6 metriä sekunnissa.
Alueelle laadittiin osayleiskaava vuonna 2014, joka hyväksyttiin Karvian kunnanvaltuustossa toukokuussa 2014. Yleiskaavassa alueelle osoitettiin paikat 9 tuulivoimalalle, joiden nimellistehoksi merkittiin 3 megawattia. Voimaloiden maksimikorkeudeksi rajattiin 210 metriä, jonka myös puolustusvoimat hyväksyi.
Taaleritehdas hankki oikeudet tuulivoimapuistoon ja perusti vuonna 2015 sen rakentamiseksi yhtiön Kantin Tuulipuisto Ky. Rakentaminen aloitettiin vuoden 2015 lopulla  teiden, nostopihojen ja voimaloiden perustusten rakentamisella. Niitä koordinoi ja toteutti NCC Rakennus. Tuulipuiston sisäisen sähköverkon, tietoverkon ja sähkönsiirtolinjojen rakentaminen sisältyi tähän. Alue valmistui loppuvuonna 2016, jota ennen tuulivoimaloiden valmistajat Nordexilta tulivat kesällä asentamaan tilatut kahdeksan voimalaa . Niiden pyyhkäisykorkeus on noin 210 metriä. Tuulipuisto kytkettiin sähköverkkoon loppuvuonna 2016 ja avajaiset pidettiin lokakuussa 2017 .
Kai von Fieandt

Kai Viktor Johannes von Fieandt (24. elokuuta 1909 Helsinki – 18. heinäkuuta 2000 Espoo) oli Helsingin yliopiston psykologian professori.
Opiskeluaikanaan von Fieandt toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. Vuonna 1951 von Fieandt nimitettiin Helsingin yliopiston ensimmäiseksi psykologian professoriksi. Vuonna 1966 perustettiin virallisesti toinen professuuri, jolloin Kai von Fieandtin opetusalaksi määriteltiin yleinen psykologia ja Arvo Lehtovaaran opetusalana oli soveltava psykologia. Von Fieandt jäi professorin virastaan eläkkeelle vuonna 1973.
Työssään von Fieandt keskittyi hahmopsykologian ja kokeellisen psykologian tutkimukseen. Hänen perustutkimusteoksistaan tunnetuin on Havaitsemisen maailma. Hänen viimeinen teoksensa käsitteli Gibsonin pintagradientteja. Hän standardoi tunnetuimman älykkyystestin WAIS:in suomalaisiin olosuhteisiin. Suomen lisäksi von Fieandt teki tutkimustyötä Yhdysvalloissa Cornellin, Texasin ja Coloradon yliopistoissa. Hän teki myös aktiivisesti pohjoismaista yhteistyötä.
Sota-aikana von Fieandt toimi Mikkelissä Suomen armeijan päämajassa sotajoukkojen mielialan raportoijana. Hän oli perustamassa Suomen sotilaspsykologista seuraa, jonka kunniapuheenjohtajaksi hänet kutsuttiin vuonna 1969. Hän oli myös Suomen sotatieteellisen seuran ja Suomen sotilassosiologisen seuran kutsujäsen. Vuosina 1966–1973 hän toimi Lappeenrannan kesäyliopiston rehtorina. Hänellä oli kesäasunto Ristiinassa, ja hän oli perustamassa Helsingin Ristiina-seuraa, jonka kunniajäseneksi hänet kutsuttiin vuonna 1980.
Kirjallisuutta

Ihanus, Juhani: ”Fieandt, Kai von (1909–2000)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 766–767.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6.  / Teoksen verkkoversio.
Lehtovaara, Arvo (toim.): Contemporary research in psychology of perception: In honorem Kai von Fieandt sexagenarii.  Helsinki:  WSOY, 1969.
Karkunvuoren tunneli

| Karkunvuoren tunneli |
| --- | --- |
 Karkunvuoren tunneli
Paikkakunta:  Tampere
Maa:  Suomi
Koordinaatit:  61°27′48″N, 023°48′26″E
Avattu:  1993
Pituus:  180 m
Ajokaistoja:  4
Karkunvuoren tunneli on 180 metriä pitkä, graniittikallion läpi louhittu moottoritietunneli valtatiellä 9 Tampereella. Tunneli rakennettiin vuonna 1993 Tampereen itäisen ohikulkutien rakennustöiden yhteydessä. Se sijaitsee noin 2 kilometriä Lakalaivan eritasoliittymästä itään.
Aiheesta muualla

Viistokuva Karkunvuoren tunnelista, Fonecta
Karkunvuoren tunnelin ilmakuva, Kansalaisen karttapaikka
Kartanonkosken liikuntapuisto

Kartanonkosken liikuntapuisto on urheilupuisto Kartanonkoskessa, Pakkalassa. Puistossa on muun muassa useita tekonurmikenttiä, kaksi tenniskenttää sekä koripallokenttä.
Kaakkolampi (Pihtipudas, Junganperä)

| Kaakkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Pihtipudas
Koordinaatit:  63°34′12″N, 25°16′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Alvajärven valuma-alue (14.48)
Laskuoja:  oja Korvenniitynpuroon 
Järvinumero:  14.482.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  127,6 m  
Pituus:  620 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  1,324 km  
Pinta-ala:  2,287 ha  
Tilavuus:  0.000066 km³ 
Keskisyvyys:  2,9 m  
Suurin syvyys:  5,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaakkolampi 
Kaakkolampi  on Keski-Suomessa Pihtiputaalla  Junganperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 620 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 66 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 5,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Alvajärven valuma-alueella (14.48), jonka Muurasjärven alueeseen (14.482) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,6 metriä mpy.
Kasuaarilinnut

| Kasuaarilinnut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kasuaarilinnut  Casuariiformes  Sclater, 1880

Heimot
 Kasuaarit (Casuariidae)  Emut (Dromaiidae) 
Katso myös
   Kasuaarilinnut Wikispeciesissä   Kasuaarilinnut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kasuaarilinnut (Casuariiformes) on lintujen lahko, johon kuuluu neljä Australaasian alueella elävää lajia. Emujen heimossa on vain yksi laji, emu, mutta kasuaarien heimoon kolme lajia.
Emu on strutsin jälkeen toiseksi suurin elävä lintu. Suuret yksilöt ovat 1,5–1,8 metriä korkeita ja painavat jopa 55 kilogrammaa. Emut ovat ruskeita tai rusehtavan mustia, ja kasuaarit ovat puolestaan pääosin mustia, mutta pikkukasuaarilla on punaista, oranssia ja keltaista kaulassa ja niskassa. Kasuaarilinnuilla on monien muiden juoksevien lintujen tapaan vain kolme varvasta. Muiden isojen lentokyvyttömien lintujen tapaan niiden rintalastassa ei ole harjaa, mutta toisaalta niiden jalat ovat voimakkaammat.
Kasuaarit ja emu oli aiemmin osa strutsilintujen lahkoa, joka 2000-luvulla on kuitenkin todistettu polyfyleettiseksi ryhmäksi. On mahdollista, että kasuaarilinnut ovat kehittyneet Australiaasiaan tulleista lentokykyisistä linnuista.
Karl Reth

Karl Reth (20. lokakuuta 1849 – 27. maaliskuuta 1933) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Augsburgin hiippakuntaan 26. heinäkuuta 1873 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Leten titulaaripiispaksi 27. huhtikuuta 1916. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maximilian von Lingg. Reth toimi vihkipiispana kuolemaansa saakka.
Karl Wilhelm Wefring

| Karl Wilhelm Wefring |
| --- | --- |

Norjan puolustusministeri
 Lykken hallitus 5. maaliskuuta 1926 – 26. heinäkuuta 1926  
Edeltäjä:  Rolf Jacobsen
Seuraaja:  Ingolf E. Christensen
 Halvorsenin II ja Bergen hallitus 6. maaliskuuat 1923 – 25. heinäkuuta 1924  
Edeltäjä:  Ivar Aavatsmark
Seuraaja:  Rolf Jacobsen
 Halvorsenin I hallitus 21. kesäkuuta 1920 – 22. kesäkuuta 1921  
Edeltäjä:  Ivar Aavatsmark
Seuraaja:  Ivar Aavatsmark
Suurkäräjäedustaja
 Oslon vaalipiiri 1925–1927 Etelä-Hedmarkin vaalipiiri 1916–1918  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1867 Eiker, Norja
Kuollut: 28. syyskuuta 1938 (70 vuotta)
Ammatti:  lääkäri, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Frisinnede Venstre
Karl Wilhelm Wefring (11. lokakuuta 1867 Eiker – 28. syyskuuta 1938) oli norjalainen lääkäri ja Frisinnede Venstre -puolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1916–1918 ja 1925–1927 sekä toimi Norjan puolustusministerinä 1920–1921, 1923–1924 ja 1926. Vuosina 1930–1937 hän johti oslolaista Rikshospitaliet-sairaalaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Wilhelm Wefring Wikimedia Commonsissa
Kuningaskondori

| Kuningaskondori |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Haikaralinnut Ciconiiformes
Heimo::  Kondorit Cathartidae
Suku::  Sarcoramphus
Laji::  papa
Kaksiosainen nimi
 Sarcoramphus papa  (Linnaeus, 1758) 
 Kuningaskondorin levinneisyys
Katso myös
   Kuningaskondori Wikispeciesissä   Kuningaskondori Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuningaskondori (Sarcoramphus papa) on kondorien heimoon kuuluva melko suuri petolintu.
Koko ja ulkonäkö

Kuningaskondorin pituus on 75 cm. Sen siipien kärkiväli on noin 2,1 metriä. Höyhenpuku on kirkkaanvärinen, ja päässä on eri värejä ja uurteista paljasta ihoa.
Esiintyminen

Kuningaskondoria tavataan Keski-Meksikosta Argentiinan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Etelä-Amerikassa kuningaskondori elää Andien itäpuolella lukuun ottamatta Länsi-Ecuadoria, Luoteis-Kolumbiaa ja Luoteis-Venezuelaa. Laji on melko yleinen, mutta sitä näkee harvoin, koska linnut lentävät usein korkealla metsien yllä. Kuningaskondorit kerääntyvät harvoin parviin, mikä on kondorien keskuudessa harvinaista.
Elinympäristö

Kuningaskondorit elävät trooppisissa alankosademetsissä ja metsätasangoilla alle 1 200 metrin korkeudessa.
Ravinto

Kuningaskondorit syövät monia erilaisia raatoja ja jokien rannoille ajautuneita kuolleita kaloja. Niiden hyvä hajuaisti (kalkkunakondorien rinnalla kiistatta kondorien paraskenen mukaan?) auttaa niitä löytämään pienikokoisenkin saaliin, ja suuren nokan avulla se voi hyödyntää raatoja.
Lisääntyminen

Kuningaskondorit tulevat sukukypsiksi 4–5 vuoden iässä. Ne esittävät monimutkaisen soitimensa ja munivat puunkoloon yhden valkoisen munan, jota molemmat vanhemmat hautovat 32–38 päivää. Poikaset viipyvät pesässä 10–25 viikkoa. Kuningaskondori on yksiavioinen.