stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sonja Halla-aho

Sonja Halla-aho (s. 1993) on suomalainen näyttelijä, joka on kotoisin Alajärveltä. Hän on esiintynyt muun muassa Valkeakosken kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Tampereen Ylioppilasteatterin jäsen Halla-aho on ollut vuodesta 2013.lähde?
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Tuotantoyhtiö/Ohjaaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | "Pelle" | Sini | Red Stage Entertainment, TAMK, Tuotantotehdas Sulkanen / Sahin Cengiz |
| 2016 | Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen | Anni | Zodiak Finland / Saara Cantell |
| 2016 | Tulen morsian | Lovisa | Periferia Productions / Saara Cantell |
| 2015 | Valkoinen raivo | kiusaaja | Art Films / Arto Halonen |
| 2015 | Sivustakatsoja | Nainen | Juho Fossi |
| 2015 | 1,048 | Brittany | Bottomlands Productions / Juho Fossi |
| 2023 | Lapua 1976 | Ulla | Blankface Oy / Toni Kurkimäki |
Filmografia > Tv-sarjat

| Vuosi | Tv-sarja | Rooli | Tuotantoyhtiö / ohjaaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Joulukalenteri: Jäätävä seikkailu | tonttu | Yle / Johanna Smith |
| 2016, 2018 | Uusi päivä | Mirkku Virkkunen | Yle / Juha Lankinen |
| 2015 | Haamukirjoittaja | Loviisa / Love-Lisa | Yle / Lenka Hellstedt |
| 2015 | Kotihälytys | Mira | Aitomedia / Hannu Kontturi |
| 2020 | Downshiftaajat | Maija | Yellow Film & TV / Juha Lankinen & Antti Heikki Pesonen |
| 2022 | True Story Suomi | toinen äiti | Warner Bros. International Television Production Finland / Teemu Niukkanen |
Brandon Bochenski

| Brandon Bochenski |
| --- | --- |
 Bochenski vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1982 (ikä 42) Blaine, Minnesota, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat  Kazakstan
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–2017
Aik. seurat:  Binghamton Senators (AHL) Ottawa Senators Chicago Blackhawks Norfolk Admirals (AHL) Boston Bruins Providence Bruins (AHL) Anaheim Ducks Nashville Predators Tampa Bay Lightning Barys Astana (KHL)
NHL-varaus:  223. varaus, 2001 Ottawa Senators
Brandon Louis Bochenski (s. 4. huhtikuuta 1982 Blaine, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen jääkiekkoilija. Hänellä on myös Kazakstanin kansallisuus. Bochenski pelasi jääkiekkourallaan 156 NHL-ottelua ja 412 KHL-ottelua. Hänet muistetaan etenkin ajastaan kazakstanilaisessa Barys Astanassa, jonka kapteenina hän myös toimi.
Jääkiekkouransa jälkeen Bochenski on työskennellyt kiinteistövälittäjänä. Hänet valittiin kesäkuussa 2020 Pohjois-Dakotassa sijaitsevan Grand Forksin kaupunginjohtajaksi itsenäisenä republikaanisen puolueen tukemana ehdokkaana.
Pelaajaura

Ennen ammattilaisuraansa Bochenski pelasi yliopistokiekkoa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa, ja oli 2004 ehdolla parhaan yliopistopelaajan Hobey Baker Awardin saajaksi. Hän oli Ottawa Senatorsin seitsemännen kierroksen varaus vuoden 2001 NHL:n varaustilaisuudessa.
Bochenski pelasi vuosina 2005–2010 yhteensä 156 NHL-runkosarjaottelua sekä kolme pudotuspeliottelua. Hän siirtyi kaudelle 2010–2011 KHL:n Barys Astanaan, jossa pelasi seitsemän kautta.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Bochenski edusti synnyinmaataan Yhdysvaltoja vuoden 2007 MM-kilpailuissa. Vuonna 2016 hän sai oikeuden edustaa Kazakstania, ja pelasi maajoukkueessa saman vuoden MM-kilpailuissa. Bochenski pelasi Kazakstanin paidassa myös seuraavan vuoden olympiakarsintaturnauksessa sekä 1. divisioonan MM-kisoissa.
Bettina Lemström

Bettina Kristina Lemström (s. 29. maaliskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt kilpapurjehtija. Hän purjehti 470-luokassa yhdessä sisarensa Annika Mannströmin kanssa.
Kaksikko osallistui Soulin olympialaisiin 1988, jossa he sijoittuivat neljänneksi. MM-kilpailuissa he voittivat hopeaa vuonna 1986. EM-kilpailuista he saavuttivat kultaa 1987 ja pronssia 1989.
He lopettivat kilpauransa vuonna 1990.
Arttu Tolonen

Arttu Tolonen (s.1971) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sanoittaja, tuottaja, toimittaja ja kulttuuritoimija. Hänen soittimiaan ovat kitara, syntetisaattorit ja koneet, basso, banjo, mandoliini, huuliharppu ja lap steel.
Hän on soittanut yhtyeissä Giant Robot, Riitaoja, Black Audio, Them Bird Things, Halme Prospekt, Fat Beat Sound System ja Hannu Salama & Vapaat Radikaalit. Lisäksi hän on soittanut ja/tai säveltänyt musiikkia Palefacen, Asan, Black Magic Sixin ja monien muiden levyillä. Arttu Tolonen oli mukana tekemässä Giant Robotin Emma-palkinnon voittanut Domesticity-albumia ja osa tekijäporukkaa, joka voitti Teosto-palkinnon Asan Loppuasukas-levystä.
Arttu Tolonen on toiminut promoottorina Helsingissä ja järjestänyt lukuisia klubi- ja galleriakeikkoja sekä ollut mukana luomassa ja buukkaamassa vuosina 2012 ja 2013 järjestettyä Kuudes Aisti -festivaalia. Nykyään hän on osa Flow Festival -tapahtuman ohjelmaryhmää.
Toimittajana Arttu Tolonen on kirjoittanut pitkään mm. Suomen suurimpaan rock-lehteen Soundiin, jossa hänellä on kolumni. Hän oli mukana tekemässä Nuorgam-verkkomediaa.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Alpo Halinen

Alpo ”Apeli” Halinen (22. heinäkuuta 1934 Kuusankoski – 11. toukokuuta 2022 Hyvinkää) oli suomalainen muusikko ja televisioesiintyjä. Hän toimi 1970-luvulla juontajana monissa Yleisradion musiikkiohjelmissa, kuten Suomen euroviisukarsinnassa 1973 ja 1975. Hän oli mukana kisällilauluperinnettä yllä pitäneessä Songilo-lauluyhteessä, jonka muutkin jäsenet olivat tv-kasvoja: Aarre Elo, Heikki Kahila, Jani Uhlenius ja Jukka Virtanen.
Halinen toimi erilaisissa järjestö- ja virkamiestehtävissä, muun muassa Espoon kaupungin kulttuurisihteerinä, työvoimaministeriössä ja sosialidemokraattisen työväenliikkeen kulttuurijärjestöissä.
Aiheesta muualla

Apeli Halisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Sturm und Drang (yhtye)

| Sturm und Drang |
| --- | --- |
 Sturm und Drang esiintymässä vuonna 2011 Popkalaset-tapahtumassa Tammisaaressa.
Tiedot
Toiminnassa:  2004–2014
Tyylilaji:  heavy metal hard rock power metal
Kotipaikka:   Vaasa, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  André Linman,  laulu, kitara   Jeppe Welroos,  koskettimet   Calle Fahllund,  rummut   Joel Wendlin,  basso   Jani Kuoppamaa,  kitara  
Entiset jäsenet:  Henrik Kurkiala,  basso, laulu   Alex Ivars,  kitara  
Levy-yhtiö:  Helsinki Music Company / Warner Music Finland   GUN Records  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sturm und Drang oli Vaasassa vuonna 2004 perustettu ja 2014 hajonnut suomalainen metalliyhtye. Sen tyyli oli hyvin power metal -painotteista, mutta yhtyeen musiikissa oli vaikutteita myös perinteisemmästä heavy metalista ja hard rockista. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa yhtyeen levy-yhtiö oli Helsinki Music Company ja muualla Euroopassa saksalainen GUN Records. Yhtye sai aloittaessaan huomiota jäsentensä nuoren iän ansiosta: ensimmäisen levyn ilmestyessä Sturm und Drangin jäsenet olivat 15–16-vuotiaita. Yhtye esiintyi uransa aikana Suomen lisäksi muun muassa Saksassa, Japanissa ja Italiassa. Sturm und Drangin kahta ensimmäistä levyä on myyty yhteensä lähes 100 000 kappaletta.
Historia > Yhtyeen perustaminen ja ensimmäinen albumi (2004–2007)

Idean yhtyeen perustamisesta saivat laulaja-kitaristi André ja basisti Henrik ollessaan kotimatkalla Judas Priestin konsertista vuonna 2004. Keikan jälkeen pojat päättivät perustaa yhtyeen. He pyysivät mukaan samassa koulussa olleet Callen ja Jepen. Pojat soittivat covereita Callen kellarissa muun muassa Judas Priestiltä ja Diolta. Vain pari viikkoa tämän jälkeen heillä oli ensimmäinen esiintyminen. Esiintymisen jälkeen yhtye tajusi tarvitsevansa toisen kitaristin, joten mukaan pyydettiin Andrén vanha ystävä Alex. Nimensä Sturm und Drang otti Saksassa 1700-luvulla vaikuttaneesta samannimisestä kirjallisuus- ja musiikkiliikkeestä.
Yhtyeen ensimmäinen single, ”Rising Son”, julkaistiin helmikuussa 2007. Se sijoittui Suomen virallisen singlelistan sijalle neljä. Ensimmäinen albumi, Learning to Rock, julkaistiin toukokuussa. Se nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle kolme. Toukokuussa yhtye teki GUN Recordsin kanssa levytyssopimuksen Eurooppaan. Keski-Euroopassa albumi julkaistiin elokuussa ja Japanissa marraskuussa. Suomessa debyyttialbumia myytiin platinalevyyn oikeuttava määrä.
Historia > Kiertueita ja toinen albumi (2008–2009)

Ensimmäiselle Euroopan kiertueelleen yhtye lähti loka–marraskuussa 2007. Yhtye esiintyi Saksassa, Puolassa, Tšekissä, Unkarissa, Itävallassa, Sveitsissä ja Italiassa Apocalyptican ja Stam1nan lämmittelijänä. Vuodeksi 2008 suunniteltu Euroopan-kiertue peruuntui kotimaiden kiireiden takia.
Vuonna 2008 Sturm und Drang äänestettiin vuoden yhtyetulokkaaksi Emma-gaalassa. Yhtyeen toinen albumi, Rock ’n Roll Children, julkaistiin marraskuussa 2008. Sitä myytiin Suomessa viikon aikana kultalevyyn oikeuttava määrä, 15 000 kappaletta. Albumi debytoi Suomen albumilistan sijalla kaksi. Japanissa albumi julkaistiin marraskuussa, ja vuoden 2009 alussa muissa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia tuotti suomalainen Jimmy Westerlund.
Historia > Tauko ja muutoksia kokoonpanoon (2009–2010)

Yhtye jäi tauolle vuoden 2009 aikana. Tauko venyi suunniteltua pidemmäksi, koska uudelle albumille ei löydetty sopivaa tuottajaa. Monet tuottajista olisivat halunneet tehdä albumin, josta yhtye on helppo tunnistaa. Yhtye itse kuitenkin halusi tehdä jotain erilaista. Lopulta tuottajaksi valittiin yhtyeen aiemmatkin albumit tuottanut Jimmy Westerlund. Alkuvuodesta 2010 yhtyeen basisti Henrik Kurkiala erosi yhtyeestä, ja yhtye alkoi etsiä uutta basistia. Vuoden 2010 syksyllä yhtye löysi uuden basistin, Joel Wendlinin, joka on yhtyeen jäsenten hyvä ystävä. Vuoden 2011 alkupuolella kitaristi Alex Ivars erosi yhtyeestä ja hänen tilalleen otettiin Jani Kuoppamaa.
Historia > Kolmas albumi ja yhtyeen lopettaminen (2011–2014)

Huhtikuussa 2011 yhtye oli äänittänyt kaksi kappaletta tulevalle kolmannelle albumilleen. Maaliskuussa 2012 albumi oli miksausta vaille valmis julkaistavaksi Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa ja Japanissa. Yhteensä yhtye teki 30 kappaletta, joista 10 julkaistiin albumilla. 21. syyskuuta 2012 yhtye julkaisi uuden albumin, nimeltään Graduation Day. Sen ensimmäinen single on nimeltään ”Molly the Murderer”. Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Marko Mäkilaakso. Albumin toisena singlenä julkaistiin kappale Goddamn Liar syyskuussa 2012.
Yhtyeestä tehtiin Like a rockstar -niminen dokumentti vuonna 2014. Dokumentin tuotti Pampas Produktion AB.
Yhtye lopetti vuonna 2014, kun sen jäsenillä alkoi olla muita suunnitelmia.
Maaliskuussa 2019 julkistettiin, että yhtyeen alkuperäisjäsenet André Linman ja Jeppe Welroos tekevät yhdessä duokiertueen nimellä "An Evening With Sturm und Drang featuring André Linman & Jeppe Welroos".
Muuta

Sturm und Drangin suurin taustavaikuttaja on laulaja André Linmanin isä Patrick Linman, joka on soittanut aikaisemmin kasariheviyhtyeessä Not Yet sekä myöhemmin kevyeen musiikkiin keskittyneessä yhtyeessä Place-2-Go. Patrick kirjoitti Andrén kanssa kaikki kappaleet, ja toimi myös yhtyeen managerina. Musiikillisiksi vaikutteikseen Sturm und Drangin jäsenet ovat kertoneet Kissin, Iron Maidenin, Dion ja Judas Priestin.
Jäsenet > Nykyiset

André Immanuel Linman – laulu, kitara
Lars Jesper ”Jeppe” Daniel Welroos – koskettimet
Carl Peter ”Calle” Ferdinand Fahllund – rummut, taustalaulu
Joel Wendlin – basso, taustalaulu
Jani Kuoppamaa – kitara
Jäsenet > Entiset

Alexander "Alex" Ivars – kitara, taustalaulu
Henrik ”Henkka” Kurkiala – basso
Diskografia > Albumit

Learning to Rock (31.5.2007)
Learning to Rock International Edition (31.10.2007)
Rock ’n Roll Children (12.11.2008)
Rock ’n Roll Children Special Edition (17.11.2008)
Graduation Day (21.9.2012)
Diskografia > Singlet

Rising Son (28.2.2007)
Forever (2007) (radio promo)
Indian (2007) (radio promo)
Broken (2.4.2008)
Break Away (3.9.2008) (radio promo)
A Million Nights (24.11.2008)
That's the Way I Am (2009) (radio promo)
Molly the Murderer (2012)
Goddamn Liar (2012)
Hysteria (2013)
Diskografia > Musiikkivideot

Rising Son (2007)
Indian (2007)
Break Away (2008)
A Million Nights (2008)
That's the Way I Am (2009)
Molly the Murderer (2012)
Hysteria (2013)
Aiheesta muualla

Sturm und Drang Facebookissa
Sturm und Drang Myspacessa (englanniksi)
Anaïs Chevalier-Bouchet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anaïs Chevalier-Bouchet |  Anaïs Chevalier-Bouchet |  Anaïs Chevalier-Bouchet |  |
Maa:  Ranska
Naisten ampumahiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | normaalimatka |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | sekaviesti |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | 4 × 6 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 2016 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Hopeaa | Hochfilzen 2017 | sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Pokljuka 2021 | pikakilpailu |  |
|  Pronssia | Hochfilzen 2017 | pikakilpailu |  |
|  Pronssia | Hochfilzen 2017 | viesti |  |
|  Pronssia | Pokljuka 2021 | takaa-ajo |  |
|  Pronssia | Oberhof 2023 | sekaviesti |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Pronssia | Otepää 2015 | viesti |  |
Anaïs Chevalier-Bouchet (s. 12. helmikuuta 1993 Méolans-Revel) on ranskalainen ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti. 162 senttimetriä pitkä ja 55 kilogrammaa painava Chevalier edustaa CO 7 Laux -seuraa ja hänen valmentajanaan toimii Julien Robert.
Arvokilpailut

Vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa Chevalier oli parhaimmillaan takaa-ajon 44:s. Vuoden 2016 MM-kilpailuista Oslosta Chevalier saavutti hopeaa viestistä ja oli takaa-ajossa viidestoista. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sai hopeaa sekaviestissä sekä pronssia pikakilpailussa ja viestissä. Takaa-ajossa hän sijoittui 11:nneksi ja yhteislähdössä 13:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti avausosuuden pronssia saaneessa Ranskan naisten viestijoukkueessa. Pikakilpailussa hän oli kuudestoista. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa pikakilpailussa ja pronssia takaa-ajossa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti hopeaa sekaviestissä ja normaalimatkalla. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sai sekaviestissä pronssia sekä oli yhteislähdössä neljäs ja normaalimatkalla kahdestoista.
EM-kilpailuista hänellä on yksi viestipronssi, nuorten MM-kilpailuista kolme pronssia sekä yksi hopea ja nuorten EM-kilpailuista kaksi kultaa ja yksi pronssi. Vuoden 2011 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Chevalier saavutti yhden hopean ja yhden pronssin.
Maailmancup

Chevalier debytoi maailmancupissa joulukuussa 2013 Hochfilzenin pikakilpailussa saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä ollen 27:s. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon maaliskuussa 2014 Kontiolahden takaa-ajossa ollen kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Nové Měston pikakilpailussa joulukuussa 2016. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti seuraavan päivän takaa-ajokilpailussa. Hän oli samalla kaudella toinen Anterselvan normaalimatkalla sekä kolmas Hochfilzenin MM-pikakilpailussa ja Pyeongchangin pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi.
Chevalier sijoittui kaudella 2017–2018 kolmanneksi Kontiolahden ja Tjumenin yhteislähtökilpailuissa. Yhteislähtöcupissa hän oli viides. Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Nové Měston yhteislähdössä. Oberhofissa hän sijoittui toiseksi pikakilpailussa ja kolmanneksi takaa-ajossa. Kaudella 2020–2021 hän oli toinen Kontiolahden jälkimmäisessä pikakilpailussa. Hän oli kolmas Anterselvan normaalimatkan kilpailussa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi ja pikakilpailun cupissa viidenneksi. Kaudella 2021–2022 Chevalier sijoittui toiseksi Östersundin ensimmäisessä pikakilpailussa. Toisen pikakilpailun jälkeen käydyssä takaa-ajossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän sijoittui Anterselvan yhteislähdössä kolmanneksi. Hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa viides, takaa-ajocupissa neljäs ja pikakilpailucupissa viides. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Le Grand-Bornardin ja Ruhpoldingin yhteislähdöissä kolmanneksi. Nové Městossa hän oli kolmas sekä pikakilpailussa että takaa-ajossa. Oslon yhteislähtökilpailussa hän sijoitti kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas ja yhteislähtöcupissa toinen.
Ako Kiiski

Ako Kiiski (s. 1969) on suomalainen muusikko, tuottaja ja säveltäjä.
Ura

Ako Kiiski on ollut basistina joidenkin televisio-ohjelmien kuten SuomiLOVE, Voice of Finland ja Vain elämää studio-orkestereissa sekä muutamien artistien levyillä ja kokoonpanoissa. Lisäksi Ako Kiiski on ollut muusikkona Ben Granfelt Bandissä, Guitar Slingersissa ja Riki Sorsan Leirinuotio-orkesterissa.
Ako Kiiski on myös toiminut säveltäjänä ja sovittajana monille artisteille kuten Jore Marjarannalle, Johanna Debreczenille ja Tommi Soidinmäelle. Suurituuli-yhtyeelle Ako on toiminut myös sanoittajana.
SuomiLOVE-ohjelman tunnusmusiikki on kokonaan Ako Kiisken käsialaa. Lisäksi Ville Nurmen kanssa Ako on tehnyt tunnusmusiikit monille tv-ohjelmille kuten Hertan maailma ja Itämeri.
Tuottajana

Ako Kiiski on toiminut tuottajana mm. Lenni-Kalle Taipaleen Piano-levylle ja Jore Marjarannan kolmelle levylle.
Alexander Sørloth

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. joulukuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Trondheim, Norja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 195 cm
Seura
Seura: Atlético Madrid
Pelinumero: 9
Junioriseurat
2001–2010: Strindheim IL
2010–2013: Rosenborg BK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2013–2015 | Rosenborg BK | 6 | (0) |
| 2015 | → Bodø/Glimt (laina) | 26 | (13) |
| 2016–2017 | Groningen | 38 | (5) |
| 2017–2018 | Midtjylland | 19 | (10) |
| 2018–2020 | Crystal Palace | 16 | (1) |
| 2019 | → Gent (laina) | 19 | (4) |
| 2019–2020 | → Trabzonspor (laina) | 34 | (24) |
| 2020–2023 | RB Leipzig | 30 | (5) |
| 2021–2023 | → Real Sociedad (laina) | 67 | (16) |
| 2023–2024 | Villarreal | 34 | (23) |
| 2024– | Atlético Madrid | 17 | (7) |
Maajoukkue
| 2011 | Norja U-16 | 3 | (0) |
| 2012 | Norja U-17 | 3 | (0) |
| 2013 | Norja U-18 | 11 | (5) |
| 2014 | Norja U-19 | 3 | (1) |
| 2015–2016 | Norja U-21 | 10 | (1) |
| 2016– | Norja | 53 | (18) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 17. joulukuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. elokuuta 2024.
Alexander Sørloth (s. 5. joulukuuta 1995 Trondheim) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen nykyinen seuransa on Espanjan La Ligassa pelaava Atlético Madrid. Hän on pelannut seitsemän eurooppalaisen maan pääsarjassa ja Norjan maajoukkueessa.
Sørloth aloitti uransa 5-vuotiaana Strindheim IL:ssa. Hän siirtyi 14-vuotiaana Rosenborgiin ja heinäkuussa 2013 tämän seuran ykkösjoukkueeseen. Joulukuussa 2014 hän siirtyi lainalle FK Bodø/Glimtiin. Marraskuussa 2015 hän teki neljän ja puolen vuoden sopimuksen FC Groningenin kanssa. Kesäkuussa 2017 hän siirtyi FC Midtjyllandiin. Tammikuussa 2018 hän siirtyi Crystal Palaceen. Kevätkauden 2019 hän oli lainalla Jupiler Pro Leaguen KAA Gentissä ja kauden 2019–2020 Turkin Superliigan Trabzonsporissa. Syyskuussa 2020 saksalaisseura RB Leipzig osti hänet Crystal Palacelta. Hän on pelannut vuodesta 2021 lähtien Espanjassa.
Sørloth teki debyyttinsä Norjan maajoukkueessa 29. toukokuuta 2016 Portugalia vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki 1. kesäkuuta 2016 Islantia vastaan.
Hänen isänsa Gøran myös oli jalkapalloilija. Hänellä on kaksi sisarta: Karoline ja Amalie. Hän on Chelsean kannattaja.
Aiheesta muualla

Profiili Crystal Palacen sivustolla (englanniksi)
Atlético Madrid – Primera División
1 Musso |
2 Giménez |
3 Azpilicueta |
4 Gallagher |
5 De Paul |
6 Koke |
7 Griezmann |
8 Barrios |
9 Sørloth |
10 Correa |
11 Lemar |
12 Lino |
13 Oblak |
14 Llorente |
15 Lenglet |
16 Molina |
17 Riquelme |
19 Álvarez |
20 Witsel |
21 Galán |
22 Giuliano |
23 Reinildo |
24 Le Normand |
Valmentaja Simeone
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Aleksandr Barabanov

| Aleksandr Barabanov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1994 (ikä 30) Pietari, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  AK Bars Kazan
Sarja:  KHL
Pelinumero:  17
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  SKA Pietari (KHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Toronto Marlies (AHL)   San Jose Sharks (NHL)   San Jose Barracuda (AHL)
| Mitalit> Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat. Olympialaiset  | Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | jääkiekko |  |
Maa:   Venäjä
Miesten jääkiekko
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saksa/Ranska 2017 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Slovakia 2019 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Malmö 2014 | jääkiekko |  |
Aleksandr Barabanov (s. 17. kesäkuuta 1994) on venäläinen jääkiekkohyökkääjä ja olympiavoittaja, joka edustaa KHL-seura AK Bars Kazania. Hän toimii joukkueen varakapteenina.
Seuraura

Barabanov teki KHL-debyyttinsä SKA Pietarissa kaudella 2013-2014. Hän voitti Gagarin Cupin SKAssa vuosina 2015 ja 2017. Barabanov nimettiin myös KHL:n tähdistöotteluun kaudella 2018-2019. Hän sai myös viikon hyökkääjä-tittelin 25. helmikuuta 2019.
Huhtikuussa 2020 Barabanov teki vuoden mittaisen NHL-tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Barabanov teki NHL-debyyttinsä Montreal Canadiensia vastaan 13. tammikuuta 2021. Hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä myös Canadiensia vastaan 7. huhtikuuta 2021. Viisi päivää myöhemmin siirtotakarajalla Maple Leafs kauppasi Barabanovin San Jose Sharksiin vaihdossa Antti Suomelaan. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa debyytissään Sharks-paidassa 26. huhtikuuta 2021 Arizona Coyotesia vastaan. Toukokuussa 2021 Barabanov solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Sharksin kanssa. Vuosi myöhemmin Barabanov solmi Sharksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.  Elokuussa 2024 Barabanov palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella AK Bars Kazaniin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Maajoukkueura

Barabanov pelasi Venäjän jääkiekkomaajoukkueessa Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 2014 voittaen pronssia. Barabanov on edustanut myös Venäjän maajoukkuetta Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2017, 2018, 2019 ja 2021 voittaen pronssia vuosina 2017 ja 2019.  Barabanov oli myös Venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa vuoden 2018 talviolympialaisissa voittaen olympiakultaa.
Alexander Zorniger

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alexander Zorniger
Syntymäaika: 8. lokakuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Mutlangen, Baden-Württemberg, Saksa
Seura
Seura:  Greuther Fürth
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
|  |  TSB Schwäbisch Gmünd |  |  |
|  |  VfL Nagold |  |  |
|  |  SV Bonladen |  |  |
Valmennusura
2004–2009:  Normannia Gmünd
2009:  VfB Stuttgart (apuv.)
2010–2012:  SG Sonnenhof Großaspach
2012–2015:  RB Leipzig
2015:  VfB Stuttgart
2016–2019:  Brøndby IF
2021–2022:  Apollon Limassol
2022–:  Greuther Fürth

Alexander Zorniger (s. 8. lokakuuta 1967) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Lokakuusta 2022 lähtien hän on toiminut Greuther Fürthin päävalmentajana.