Betsey Quist
Paluu Viipuriin ja myöhempi elämä

Quist oli asunut lähes koko Helsingissä vietetyn ajanjakson isänsä sisaren Elisabet Amalia Krogiuksen (1834–1911) ja tämän puolison Lars Thiodolf Krogiuksen perheessä. Vaikka työ Helsingissä sujui hyvin, Quist halusi tätinsä kuoleman jälkeen asua lähempänä veljeään ja tämän perhettä, ja muutti takaisin Viipuriin. Muuttonsa jälkeen Quist vieraili edelleen usein pääkaupungissa entisten opiskelijatovereidensa sekä muiden ystävien ja sukulaisten luona.
Viipurissa Quist aloitti työt vuonna 1912 matematiikan opettajana Viipurin suomalaisessa yhteiskoulussa. Jo vuotta myöhemmin vapautui matematiikan opettajan virka Viipurin ruotsinkielisessä lyseossa, ja Quist haki ja sai tämän viran. Tässä työssä hän pysyi aina vuoteen 1926 saakka, jolloin hänen oli lain mukaan, mutta oman tahtonsa vastaisesti, pakko jäädä ikänsä vuoksi pois työstä. Töiden loputtua hän tarjosi vielä epävirallisesti yksityisopetusta matematiikassa, usein ilman korvausta.
Quist asui omassa asunnossaan Viipurissa, mutta oli hyvin läheinen veljensä perheen kanssa ja asui heitä myös niin lähellä, että hän ruokaili heidän luonaan lähes päivittäin. Quist vietti paljon aikaa myös Kallioniemen kesähuvilassa, joka sijaitsi Lihaniemessä lähellä Viipuria. Quistin perhe oli asunut jonkin aikaa Lihaniemessä jo vuosina 1878–1879, mutta oma Kallioniemen huvila oli valmistunut vuonna 1900. Huvila oli Quistin perheen yhteinen, mutta Betsey Quistilla oli huvilassa oma puoli, jossa hän viihdytti ystäviään ja sukulaisiaan. Quist oli ystäviensä mukaan erinomainen tarinankertoja, joka kertoi ystävilleen opiskeluajastaan Helsingissä, ulkomaan ja kotimaan matkoistaan sekä esimerkiksi Marttajärjestön perustamisesta. Quist oli taitava käsitöissä ja ruoanlaitossa ja hoiti innostuneesti puutarhaansa Kallioniemen kesähuvilalla.
Quistin veljellä Antonilla ja tämän vaimolla Anna Olsonilla oli yhteensä kuusi lasta, jotka olivat hyvin läheisiä tätinsä Betseyn kanssa. Perheellä oli paljon yhteisiä perinteitä. Esimerkiksi runeberginpäivänä kaikki lapset kokoontuivat tätinsä luokse valmistamaan itse tehtyjä makeisia. Quist itse pysyi koko elämänsä ajan naimattomana. Hän kertoi olleensa nuorena rakastunut teologiaa opiskelleeseen miespuoliseen sukulaiseensa Viipurissa ja pari oli suunnitellut yhteistä tulevaisuutta, joka ei kuitenkaan Quistin pettymykseksi lopulta toteutunut. Ystävyys ja ajoittainen yhteydenpito oman perheen perustaneen miehen kanssa kuitenkin säilyi koko Quistin elinajan, ja Quist osallistui myös miehen hautajaisiin Helsingissä vuonna 1931.
Erityisen läheinen Quist oli veljensä perheen toiseksi vanhimman pojan Carlin kanssa, joka myös asui tätinsä luona. Carl Quist oli suorittanut ylioppilastutkinnon ja hän oli valmistumassa ekonomiksi, kun hän asepalveluksensa aikana sai vakavan angiinan, jonka seurauksena hän kuoli verenmyrkytykseen. Betsey Quist ei koskaan toipunut veljenpoikansa kuolemasta. Hän osallistui vanhemmalla iällään aktiivisemmin muun muassa Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen toimintaan ja kävi myös Keswick-liikkeen hengellisissä syventämispäivissä Porvoossa 1920-luvulla. Ystäviensä mukaan hän vietti viimeiset vuotensa hyvin yksinkertaista elämää ennen kuolemaansa Viipurissa vuonna 1934. Quistin hautajaiset pidettiin Viipurin saksalaisessa Pietari–Paavalin kirkossa. Hänet on haudattu Viipuriin.
Helsingin yliopiston ensimmäisten naisylioppilaiden ryhmä, "De kvinnliga" kuvattuna noin vuonna 1890. Vasemmalta oikealle Naima Maria Jakobson, Sanny Ekström, Betsey Quist, Alfhild Elisabeth Heidemann, Tekla Hultin, Ellen Ahlqvist, Edith Amanda Relander ja Hedvig Silén. Jokaisella on päässään naisille suunniteltu ylioppilaslakki.
Anton, Selma ja Betsey Quist noin vuonna 1870 otetussa kuvassa.