Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau
Elämäkerta > Ennen vallankumousta

Mirabeau syntyi lähellä Nemoursia. Kolmivuotiaana sairastettu isorokko jätti hänen kasvoihinsa elinikäiset arvet. Hänet lähetettiin 15-vuotiaana Pariisiin Abbé Choquard -yksityiskouluun ja 18-vuotiaana vapaaehtoisena armeijan jalkaväkeen. Hän oli huonoissa väleissä isänsä kanssa, joka pakotti hänet käyttämään koulussa ja armeijassa sukunimeä de Pierre Ruffière, jotta hän ei tahraisi sukunsa oikeaa nimeä. Palvelusaikanaan Mirabeau vangittiin tottelemattomuuden vuoksi kuninkaallisella lettre de cachet -kirjeellä puoleksi vuodeksi Île de Rén linnoitussaarelle. Vapauduttuaan hän palasi aliluutnantiksi armeijaan ja osallistui vuoden 1769 Korsikan valtaukseen. Mirabeau jätti seuraavana vuonna armeijan kapteenina ja ryhtyi auttamaan isäänsä suvun tilusten hoitamisessa. Vuonna 1772 hän meni naimisiin Émilie de Marignane -nimisen rikkaan perijättären kanssa, mutta ajautui nopeasti suuriin velkoihin, joten vuonna 1773 hänen isänsä järjesti hänet jälleen vangituksi uudella lettre de cachet’lla, jotta velkojat eivät pääsisi häneen käsiksi. Hän oli vankina muun muassa Manosquessa (1773) sekä Ifin (1774) ja Joux’n linnoissa (1775). Hän kirjoitti vankeudessa ensimmäisen poliittisen pamflettinsa Essai sur le despotisme (1776).
Mirabeau pakeni vankeudesta vuonna 1776, ja asui Sveitsissä ja Hollannissa rakastajattarensa, naimisissa olleen markiisitar de Monnierin kanssa. Tämän aviomies järjesti Mirabeaun Pontarlier’ssä tuomituksi poissaolevana kuolemaan markiisittaren viettelystä ja ”naisenryöstöstä”. Mirabeau jäi kiinni toukokuussa 1777, mutta isä järjesti hänet uudelleen oikeusjärjestelmän ulkopuoliseen lettre de cachet -vankeuteen suojellakseen hänen henkeään. Mirabeau joutui nyt vangiksi Vincennesin linnaan, de Monnier suljettiin nunnaluostariin. Vapauduttuaan joulukuussa 1780 isänsä avulla Mirabeau katkaisi suhteen markiisittareen, teki sovinnon tämän aviomiehen kanssa, sai kuolemantuomion kumotuksi ja vapautui kokonaan vuonna 1782. Vankeusaikanaan Mirabeau kirjoitti teoksen Des Lettres de Cachet et des prisons d'état (1782), jossa hän arvosteli lettre de cachet -järjestelmää sekä filosofisilla että juridisilla argumenteilla. Myös hänen vankilassa rakastajattarelleen kirjoittamansa kirjeet julkaistiin sittemmin nimellä Lettres à Sophie (”Kirjeitä Sophielle”, 1792). Vuonna 1782 Mirabeau kirjoitti myös Erotica biblion -nimisen erotiikkaa käsitelleen kirjan. Vuonna 1783 Mirabeaun vaimo hankki riitaisan oikeudenkäynnin avulla avioeron ja hän joutui lopullisesti isänsä hylkäämäksi.
Seuraavat vuodet Mirabeau vietti seikkailijan elämää hankkien tuloja muun muassa pamflettikirjailijana. Hän solmi suhteita Ranskan vaikutusvaltaisimpiin miehiin, kuten ministereinä toimineisiin Charles Alexandre de Calonneen, kreivi Charles Gravier de Vergennesiin ja kreivi Armand Marc de Montmoriniin. Mirabeau asui avioeronsa jälkeen jonkin aikaa Hollannissa sekä vuosina 1784–1785 Lontoossa, jossa Englannin whigit (liberaalit) ottivat hänet hyvin vastaan, sillä he ihailivat hänen kirjoituksiaan. Pankkiiri Étienne Clavièren innoituksesta Mirabeau kirjoitti pörssikeinottelua arvostelleen pamfletin Dénonciation de l’agiotage, joka suututti valtiovarainministeri Calonnen niin pahasti, että Mirabeau joutui pakenemaan vähäksi aikaa Liègeen Itävallan Alankomaihin. Heinäkuusta 1786 tammikuuhun 1787 Mirabeau oli Berliinissä suorittamassa salaista tehtävää Ranskan hallituksen agenttina. Hän kirjoitti saksalaisen Jakob Mauvillonin kanssa Preussin poliittista tilannetta käsitelleet teokset De la monarchie prussienne sous Frédéric le Grand (1788) ja Histoire secrète de la cour de Berlin (1789), joista jälkimmäisessä hän julkaisi häpeilemättä salaista kirjeenvaihtoaan hallituksen kanssa.
Vallankumousta edeltäneinä vuosina Mirabeaun rakastajattarena oli Henriette Amalie de Nerah, hollantilaisen valtiomiehen Onno Zwier van Harenin avioton tytär. Edellinen rakastajatar, markiisitar de Monnier teki itsemurhan vuonna 1789.