stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pierluigi Martini

| Pierluigi Martini |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1961 
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1984-1985, 1988-1995
Talli(t):  Dallara, Minardi, Toleman
Kilpailuja:  124
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  18
Ensimmäinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1984
Viimeinen kilpailu:  Saksan Grand Prix 1995
Pierluigi Martini (s. 23. huhtikuuta 1961 Ravenna, Italia) on italialainen kilpa-autoilija. Hän ajoi Formula 1 -sarjassa vuosina 1984–1985 ja 1988–1995. Martini voitti vuonna 1999 Le Mansin 24 tunnin ajon Yannick Dalmasin ja Joachim Winkelhockin kanssa.
Pierluigi Martini pitää hallussaan yhtä F1-sarjan vähiten tavoitelluista ennätyksistä: hänellä on kaikkein eniten GP-startteja (118 kisaa; oikeastaan 124, sillä hän karsiutui kuudesta kilpailusta) ilman ainuttakaan palkintosijoitusta. Hän on parhaimmillaan yltänyt osakilpailussa neljänneksi (San Marinon GP 1991 ja Portugalin GP 1991). MM-pisteitä hän keräsi kymmenen kautta kestäneellä F1-urallaan yhteensä 18.
Martini oli aikanaan lupaava kuljettaja mm. Euroopan Formula 3 -sarjassa, jonka hän voitti 1983. Formula ykkösiä hän pääsi kokeilemaan 1984, jolloin hän ajoi yhden osakilpailun Tolemanilla. Seuraavaksi vuodeksi hänet palkattiin Minardille. Debyyttikausi sujui kuitenkin sen verran nihkeästi, että "Piero" passitettiin kahdeksi vuodeksi Formula 3000 -sarjaan hankkimaan lisää kokemusta.
Martini teki paluun ykkösiin 1988. Hänen kohtalokseen tuli ajaa edelleen pikkutalleissa, Minardilla ja Dallaralla, joiden autoilla ei juuri ollut menestymisen mahdollisuuksia. Hän ajoi Minardin ja samalla F1-uransa ensimmäisen MM-pisteen Yhdysvaltain GP:ssä 1988. Tosin Martinin tallitoveri kaudelta 1992, Jyrki Järvilehto, onnistui nappaamaan yhden kolmossijan Dallarallaan. Sitä paitsi Minardikaan ei ollut takavuosina lähimainkaan yhtä hidas kuin 2000-luvulla: Martini ehti ajokillaan kerran peräti toiseen lähtöruutuun (Yhdysvaltain GP:ssä 1990) ja kerran kolmanteen ruutuun (Australian GP 1989).
F1-uran jälkeen Martini siirtyi urheiluautoihin. Hänen autokuntansa voitti Le Mansin 24 tunnin ajon 1999. Voittaja-BMW:n ratissa vuorotteli Martinin lisäksi kaksi muuta F1:ssä vaatimattomasti menestynyttä kuljettajaa, Yannick Dalmas ja Joachim Winkelhock.
F1-kaudet, pisteet ja sijoitukset

1984 (Toleman): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
1985 (Minardi): 0 pistettä, sijoitus -
1986 ei ajanut
1987 ei ajanut
1988 (Minardi): 1 piste, sijoitus 16:s
1989 (Minardi): 5 pistettä, sijoitus 14:s
1990 (Minardi): 0 pistettä, sijoitus -
1991 (Minardi): 6 pistettä, sijoitus 11:s
1992 (Dallara): 2 pistettä, sijoitus 14:s
1993 (Minardi): 0 pistettä, sijoitus -
1994 (Minardi): 4 pistettä, sijoitus 18:s
1995 (Minardi): 0 pistettä, sijoitus -
Aiheesta muualla

Grand Prix Racing / Martini (englanniksi)
F1-legend / Martini (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Pohjois-Sumatra

| Pohjois-Sumatra Sumatera Utara |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 2°00′N, 99°00′E 
Valtio:   Indonesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Medan
Pinta-ala:  72 981 km²
Väkiluku (2010):  13 452 400
 – väestötiheys:  120 as./km²
Kielet:  Indonesia Malaiji
Kansat:  Batakit (42%) Jaavalaiset (29%) Kiinalaiset (7 %)  Malaijit (6 %)  Niasilaiset (5 %)  Minangkabaut (3 %)  Acehilaiset (1 %) 
Pohjois-Sumatra (indonesiaksi Sumatera Utara) on provinssi Indonesiassa. Se sijaitsee Sumatran saarella ja sen pääkaupunki on Medan. Pohjois-Sumatran asukasluku on noin 13 452 400 (vuonna 2010) ja pinta-ala 72 981 neliökilometriä. Pohjois-Sumatra on Sumatran saaren toiseksi pohjoisin provinssi. Sitä pohjoisempana on Indonesian erityishallintoalue Aceh. Pohjois-Sumatran eteläiset naapuriprovinssit ovat Riau ja Länsi-Sumatra. Pohjoisessa ja idässä Pohjois-Sumatra rajoittuu Malakansalmeen ja etelässä ja lännessä Intian valtamereen.
Pohjois-Sumatran alueella sijaitsee muun muassa Tobajärvi, joka on maakunnan merkittävin luonnonnähtävyys ja matkailukohde.
Väestö koostuu pääosin batakeista (42 %), jaavalaisista (32 %), niasilaisista ja kiinalaisista. Uskonnollisesti enemmistö batakeista ja niasilaisista on protestanttisia kristittyjä, jaavalaiset ovat pääosin muslimeja.
Pohjois-Själlannin metsästysmaat

| Pohjois-Själlannin metsästysmaat> Parforcejagtlandskabet i Nordsjælland |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Tanska  55°54′49″N, 12°21′28″E
Tyyppi:  Kulttuurikohde
Kriteerit:  (ii)(iv)
Valintahistoria
Valintavuosi:  2015
 
Pohjois-Själlannin metsästysmaat on alue 30 km Kööpenhaminasta koilliseen. Se on ollut kuninkaiden metsästysmaastoa, ja aktiivisimmassa käytössä 1600-luvulta 1700-luvulle asti. Se on esimerkki barokkityylisestä maisemanmuokkauksesta, jossa ratsupolut on suunniteltu tähden muotoon. Siellä harjoitettiin etenkin ajometsästystä koirien lanssa. Alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2015.Maailmanperintökohteeseen kuuluvat Store Dyrehave ja Gribskov, niiden väliset tiet ja Jægersborg Dyrehave/Jægersborg Hegn.
Maialmanperintökohde on osa Kuninkaallista Nordsjællandin kansallispuistoa.
Ratsupolkujen verkostoa Gribskovissa
Hubertus-jahti Jægersborg Dyrehavessa vuonna 2014.
Piyapong Pue-on

Piyapong Pue-on vuonna 2010.
Piyapong Pue-on (s. 14. marraskuuta 1959 Prachuap Khiri Khan) on thaimaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän oli ensimmäinen Thaimaan maajoukkueessa sata maaottelua pelannut pelaaja ja vielä yli 20 vuotta uransa päättymisen jälkeen hän on toiseksi eniten maaottelumaaleja tehnyt pelaaja.
Pue-on pelasi Thaimaan maajoukkueessa sata maaottelua, ensimmäisen huhtikuussa 1981 ja viimeisen lokakuussa 1997. Hän teki 70 maaottelumaalia. Hän pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Etelä-Koreassa ja Malesiassa.
Pelaajauransa jälkeen Pue-on on toiminut kotimaassaan valmentajana.
Kurjentattaret

| Kurjentattaret |
| --- | --- |
 Kurjentatar Koenigia islandica
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliopsida
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polygonaceae
Suku::  Kurjentattaret Koenigia  L. (1767)
Synonyymit
 Aconogonon (Meisn.) Rchb. (1837) 
Katso myös
   Kurjentattaret Wikispeciesissä   Kurjentattaret Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurjentattaret (Koenigia) on kasvisuku tatarkasvien heimossa. Siihen luokitellaan kuuluvaksi 35 lajia. Suku Koenigia on nimetty 1700-luvulla eläneen luonnontutkijan Johann Gerhard Königin mukaan.
Aikaisemmassa rajauksessa sukuun on kuulunut enintään muutamia lajeja, tunnetuimpana kurjentatar (Koenigia islandica). Se on yksivuotinen, hyvin pienikokoinen, enintään viisi senttimetriä korkeaksi kasvava levinneisyydeltään arktinen ruohokasvi.
Uusin molekyylifylogenian tutkimus on osoittanut, että kurjentattaret ja röyhytattaret (Aconogonon) muodostavat yhden kladin, minkä vuoksi nämä kaksi sukua on päätetty yhdistää. Tällöin kaikki röyhytatarlajit saavat tieteellisen nimen aiemmin kuvattuun kurjentattarien sukuun. Röyhytattaret on aiemmin vaihtoehtoisesti sisällytetty kosteikkotatarten eli ukontatarten (Persicaria) sukuun.
Kurjentatarlajeja

alppiröyhytatar eli alppitatar (Koenigia alpina)
kaitaröyhytatar eli röyhytatar (Koenigia divaricata)
suomenröyhytatar eli suomentatar (Koenigia × fennica, alppi- × laavaröyhytatar)
kurjentatar eli tundrakurjentatar (Koenigia islandica)
siperianröyhytatar (Koenigia ocreata)
seljaröyhytatar eli seljatatar (Koenigia polystachya)
himalajanröyhytatar (Koenigia rumicifolia)
laavaröyhytatar eli laavatatar (Koenigia weyrichii)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Koenigia
Suomen Lajitietokeskus: Kurjentattaret – Koenigia
United States Department of Agriculture (USDA): Koenigia (englanniksi)
Flora of China: Koenigia (englanniksi)
Korjo-saram

| Korjo-saram |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin 500 000
Asuinalueet:   Uzbekistan  Venäjä  Ukraina (jopa 40 000)  Kazakstan  Turkmenistan  Tadžikistan
Kielet:  korjo-mar, paikalliset kielet
Uskonnot:  kristinusko, buddhalaisuus, taolaisuus, kungfutselaisuus, ateismi
Korjo-saram (kor. 고려사람, Goryeo saram, ven. Корё сарам, Korjo saram, ukr. Корьо-сарам, koro-saram, uzb. Koryo-saram) on nimitys entisen Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton alueille muuttaneista korealaistaustaisista henkilöistä ja näiden jälkeläisistä. Nimitys korjo-saram tarkoittaa koreaksi sananmukaisesti "korealaista ihmistä".
Historia

Joseon-dynastian luhistuessa suuri joukko korealaisia muutti rajan toiselle puolelle Venäjälle paremman elämän toivossa. Venäjälle pakeneminen oli monille ainoa vaihtoehto, sillä Qing-dynastian viranomaiset olivat sulkeneet Kiinan vastaisen rajan. Venäjällä korealaiset alkoivat viljelemään riisiä ja kalastamaan, mikä osoittautui menestykseksi.
Stalinin valtaannousun jälkeen Neuvostoliitossa aloitettiin kaikenlaisten "ei-toivottujen" kansojen karkottamiset. Korjo-saramit, joista tällöin alettiin käyttää myös nimitystä neuvostokorealaiset, olivat ensimmäisten karkotettujen joukossa 1930-luvulla. Monien muiden vähemmistöjen tavoin nämä karkotettiin Keski-Aasiaan, erityisesti Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Arviolta noin 172 000 korealaistaustaista henkilöä karkotettiin syytettynä Japanin hyväksi vakoilemisesta. 1970-luvulla Neuvostoliitto poisti joitakin liikkumisrajoituksia, minkä johdosta korjo-saramit levittäytyivät Uzbekistanin ulkopuolelle.
Nykyään

Kaiken kaikkiaan korjo-sarameita arvioidaan olevan puolisen miljoonaa. Suurempia keskittymiä on Uzbekistanissa, Kazakstanissa ja Ukrainassa.
Perinteisesti korjo-saramit ovat harjoittaneet samoja uskontoja kuin korealaisetkin Korean niemimaalla: buddhalaisuutta, kungfutselaisuutta ja taolaisuutta. Venäjälle muuttaneiden keskuudessa myös ortodoksisuus on saanut käännynnäisiä. Neuvostoaikoina syntyneet ja eläneet ovat usein olleet ateisteja. Neuvostoliiton romahdettua Etelä-Koreasta saapuneet protestanttiset lähetyssaarnaajat ovat levittäneet suuntausta korjo-saramien keskuudessa esim. Tadžikistanissa.
Vuonna 2007 julkaistiin Y. David Chungin ja Matt Dibblen ohjaama dokumenttielokuvat Koryo Saram - The Unreliable People, joka käsittelee kyseisen ihmisryhmän historiaa.
Osa korjo-sarameista puhuu omaa korean kielen murretta korjo-maria. Se perustuu suurilta osin Pohjois-Koreassa puhuttuun hamgyongin murteeseen.
Nykyään > Uzbekistanin korjo-saramit

Suurin osa seuraa edelleen ainakin osittain perinteistä korealaista kuukalenteria ja viettää perinteisiä juhlapyhiä. Korjo-saramien karkotuksesta 1930-luvulla nimenomaan Uzbekistaniin johtuu myös se, että maassa syödään edelleen nimenomaan korealaistyyppistä riisiä.
Nykyään > Ukrainan korjo-saramit

Neuvostoliiton romahdettua kymmeniä tuhansia korjo-sarameita pakeni Uzbekistanista ja muutti Ukrainaan, erityisesti maan eteläosiin. Erityisesti Apostoloven kaupungissa on merkittävä korjo-saramien keskittymä. Assimilaatiosta huolimatta monet korjo-saramit ovat alkaneet elvyttää kieltään ja kulttuuriaan Ukrainassa. Maassa järjestetään vuosittainen Koreada-festivaali, jossa juhlitaan Ukrainan korealaisia.
Ennen Venäjän hyökkäystä Ukrainaan Ukrainassa arvioitiin olevan 20 000 – 40 000 korjo-saramia, joista noin 15 000 on paennut maasta sodan alettua. Pakolaisten kohdemaita ovat muiden ukrainalaisten tavoin olleen mm. Puola ja Romania.
Nykyään > Venäjän korjo-saramit

Venäjällä asuvia korjo-sarameita on joutunut osittaisen liikekannallepanon kohteeksi Venäjällä, minkä vuoksi osa heistä on paennut maasta.
Nykyään > Etelä-Korean suhtautuminen

Etelä-Korean maahanmuuttoviranomaiset ovat laskeneet ulkokorealaisiksi sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista tai isovanhemmista vähintään yhdellä on ollut Korean tasavallan kansalaisuus. Siksi neljännen polven korjo-saramit eivät kuulu kyseiseen kategoriaa, ja mikäli nämä ovat saapuneet maahan esimerkiksi vanhempiensa mukana perheviisumilla, heidän tulee lähteä maasta täyttäessään 19 vuotta tai hankkia oma viisumi. Etelä-Koreaan muuttavat korealaistaustaiset henkilöt, niin entisen Neuvostoliiton alueelta kuin Kiinastakin, voivat hakea niin sanottua H-2-viisumia, joka oikeuttaa tekemään pienipalkkaisia töitä, joita maan kansalaiset eivät juurikaan halua tehdä.
Etelä-Korea otti maaliskuussa 2022 vastaan 30 korjo-saramia, jotka pakenivat sotaa maahan. Nimetön viranomainen kertoi tuolloin, että valtion tavoitteena oli ottaa vastaan vielä sata ihmisryhmään kuuluvaa henkilöä lisää ja asuttaa heidät Koryoinin kylään. Kyseinen kylä sijaitsee Gwangjun kaupungin lähistöllä, ja siellä asuu ennestään jo noin 300 Ukrainan kansalaista.
Petteri Parkkisenniemi

Petteri Parkkisenniemi (s. 28. kesäkuuta 1984) on suomalainen lentopalloilija ja taekwondoin. Hän pelasi kaudella 2007–2008 Kempeleen Lentopallon väreissä lentopallon SM-liigassa.
Parkkisenniemi pelasi Kempeleessä vuodesta 2005 lähtien, jolloin hän siirtyi Oulun vieressä olevaan Kempeleeseen Oulun Ettasta joukkueen pudottua SM-liigasta. Parkkisenniemi on pelannut SM-liigassa myös Perungan Pojissa. Pelaa nykyään Oululaisessa SunVolleyssa. SunVolley voitti Suomen Cupin vuonna 2009.
Parkkisenniemi aloitti lentopallon jo nuorena ala-asteella. Pudasjärven lentopallokaupungissa hän asui 18-vuotiaaksi asti kunnes muutti Rovaniemelle pelaamaan Perungan Poikiin. Rovaniemellä hänelle ei kuitenkaan tullut paljon peliaikaa, joten hän päätti lähteä pelaamaan hieman etelämmäs Oulun Ettaan, kunnes lopulta vaihtoi Kempeleen Lentopalloon Oulun pudottua SM-liigasta 1-sarjaan. Kempeleen Lentopallo pelasi myös tuolloin 1-sarjaa, mutta joukkue oli hankkinut kovat vahvistukset kaudelle 2006 tavoitteenaan SM-liigaan nousu. Vahvistuksia olivat muun muassa Aki Riihimäki ja Timo Tolvanen. Kempele nousikin SM-liigaan ja Parkkisenniemellä oli edessään kaudella 2007 neljäs kausi Suomen korkeimmalla sarjatasolla. Kempele sijoittui lopulta liigassa vaikeuksien kautta kymmenenneksi.
Parkkisenniemi on kilpaillut myös taekwon-dossa (ITF) sangen menestykkäästi. Hän on edustanut Suomea maajoukkueessa lajissa. Hänen vyöarvonsa on 2 Dan musta vyö.
Petteri Jamalainen

Petteri ”Jama” Jamalainen (s. 4. huhtikuuta 1979 Kemi) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Hessu Pennasena draamasarjassa Kotikatu, jossa hän näytteli vuosina 1996–2009. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Rosa Was Here ja Pikkusisar. Jamalainen esiintyi televisiossa Subilla sarjassa Paratiisi, jossa kuvattiin Thaimaassa asuvien suomalaisen arkea.
Nykyään Jamalainen työskentelee myymälämyyjänä ulkoilutarvikkeita myyvässä Varuste.net -liikkeessä.
Aiheesta muualla

Petteri Jamalainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Peter Kremer

Peter Kremer
Peter Kremer (s. 18. helmikuuta 1958 Brilon-Wald, Sauerland, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta Siska, jossa hän näytteli pääosahenkilö rikosylikomisario Peter Siskaa vuosina 1998–2004. Hän on näytellyt myös sarjoissa Kettu, Derrick ja Rikospaikalla. Kremer on lisäksi näytellyt myös muutamissa elokuvissa ja paljon teatterissa.
Yksityiselämä

Kremerin aviopuoliso on Ulrike Jetter, heillä on kaksi lasta. He asuvat Starnberger See -nimisessä kylässä Münchenin seudulla. Kremer syntyi Brilon-Waldissa, josta perhe muutti pian Mülheim an der Ruhriin. Hänen isänsä oli maataloustarkastaja ja hänen äitinsä oli näyttelijä.
Aiheesta muualla

Peter Kremer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Näyttelijä Peter Kremerin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pietro Bembo

Pietro Bembo
Pietro Bembo (20. toukokuuta 1470 Venetsia –  18. tammikuuta 1547 Rooma) oli italialainen kardinaali ja oppinut. Bembo vaikutti Toscanan murteen kehittymiseen kirjakieleksi, johon nykyinen italian kirjakieli pohjautuu.
Elämä

Lapsena Bembo lähti isänsä mukana Firenzeen ja oppi siellä rakastamaan toscanalaista murretta, jota hän sittemmin suosi kotikaupunkinsa murteen sijasta. Saatuaan opintonsa päätökseen, joihin kuului kahden vuoden paneutuminen kreikan kieleen Konstantinos Laskariksen johdolla Messinassa, hän valitsi kirkollisen uran. Vietettyään aikaa Italian eri kaupungeissa ja hoveissa, joissa hän oli jo oppineisuutensa ansiosta tervetullut, hän seurasi Giulio de' Medicia Roomaan, jossa hänet pian sen jälkeen nimitettiin paavi Leo X:n sihteeriksi. Paavin kuoltua terveydeltään heikentynyt Bembo vetäytyi Padovaan, jossa hän asui useiden vuosien ajan keskittyen kirjallisiin töihin ja huvituksiin. Vuonna 1529 hän otti vastaan kotikaupunkinsa Venetsian historiankirjoittajan viran, ja pian sen jälkeen hänet nimitettiin Pyhän Markuksen tuomiokirkon kirjastonhoitajaksi. Paavi Paavali III:n tarjoama kardinaalin virka vei hänet vuonna 1539 jälleen Roomaan, jossa hän luopui klassisen kirjallisuuden opiskelusta ja omistautui teologialle ja klassiselle historialle, ja hän sai ennen pitkää Gubbion ja Bergamon piispuudet.
Bembo teki suuren palveluksen italian kielen maineelle ja oikeellisuudelle, ja hänen sanotaan olleen niin tarkka tyylin puhtaudesta, että hän oikoluki neljäkymmentä teostaan. Klassikoiden tyylin tarkka jäljittely oli hänen ihanteensa. Hänen teoksistaan voidaan mainita Gli Asolani (1505, dialogit rakkauden luonteesta, omistettu Lucrezia Borgialle), Prose nelle quale si ragiona della volgar lingua (1525, ansiokas kieliopillinen teos), Rime (1530), Carmina (1533) ja Rerum veneticarum libri XII (1487-1513). Jälkimmäinen teos julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen nimellä Istoria veneziana (12 osaa, 1552). Bembo kootut teokset, Tutte opere, ilmestyivät vuonna 1729 neljänä niteenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietro Bembo Wikimedia Commonsissa
Piergiorgio Debernardi

Piergiorgio Debernardi (s. 31. maaliskuuta 1940 Feletto) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Pinerolon hiippakunnan piispaksi 7. heinäkuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Bettazzi, jota avustivat Pietro Giachetti ja Fernando Charrier. Debernardi asetettiin virkaansa 8. marraskuuta.
Pierre Granier-Deferre

Pierre Granier-Deferre (27. heinäkuuta 1927 Pariisi, Ranska – 16. marraskuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Granier-Deferre ohjasi urallaan 25 elokuvaa. Granier-Deferren tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat Vaarallinen siirto, Kissa ja Rikos yöjunassa. Vaarallinen siirto ja Kissa olivat ehdolla Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun voittajaksi. Granier-Deferre voitti Ranskan elokuvateollisuuden César-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta elokuvastaan Rikos yöjunassa. Hän sai urallaan kaksi muutakin César-ehdokkuutta.
Granier-Deferre ohjasi ja käsikirjoitti myös Georges Simenonin Komisario Maigret -kirjasarjaan pohjautuvaa televisiosarjaa.
Elokuvia

1961: Onnenpotku Rivieralla (Le Petit garçon de l’ascenseur, ohjaus ja käsikirjoitus)
1965: Paris au mois d'août (käsikirjoitus)
1971: La Veuve Couderc (ohjaus ja käsikirjoitus)
1973: Kohtaus junassa (Le Train, ohjaus ja käsikirjoitus)
1974: Herrojen rotua (La Race des seigneurs, ohjaus ja käsikirjoitus)
1975: Häkki (La Cage, ohjaus ja dialogi)
1976: Uhkapeliä Ateenassa (Une Femme à sa fenêtre, ohjaus ja käsikirjoitus)
1979: Le Toubib (ohjaus ja käsikirjoitus)
1982: Rikos yöjunassa (L’Étoile du Nord, käsikirjoitus)
1982: Vaarallinen siirto (Une Étrange affaire, ohjaus ja käsikirjoitus)
1983: L’Ami de Vincent (ohjaus ja käsikirjoitus)
1985: Teräskatseinen mies (L’Homme aux yeux d’argent, ohjaus ja käsikirjoitus)
1988: Kiinalainen yhteys (Blanc de Chine, ohjaus)
1990: Timanttiruletti (Le Gorille chez les Mandingues, ohjaus)
Aiheesta muualla

Pierre Granier-Deferren muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Pierre Granier-Deferre Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pierre Granier-Deferre Elonetissä.
Pietro Aradori

| Pietro Aradori |
| --- | --- |
 Aradori vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pietro Aradori
Syntynyt: 9. joulukuuta 1988 (ikä 35) Brescia, Italia
Kansalaisuus:   Italia
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  194 cm
Paino:  95 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2005–2006 2006–2007 2007–2008 2008 2008–2010 2010–2012 2012–2014 2014 2014–2015 2015 2015–2017 2017–2019 2019–:  Casalpusterlengo Andrea Costa Imola Olimpia Milano Pallacanestro Virtus Roma Pallacanestro Biella Mens Sana Basket Pallacanestro Cantù Galatasaray SK Club Estudiantes Reyer Venezia Mestre Pallacanestro Reggiana Virtus Bologna Fortitudo Bologna
Maajoukkueet
2007–:   Italia
Aiheesta muualla
www.pietroaradori.it
FIBA
Pietro Aradori (s. 9. joulukuuta 1988 Brescia) on italialainen koripalloilija. Heittävänä takamiehenä pelaava Aradori on voittanut urallaan muun muassa Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2019, Italian mestaruuden ja Italian cup-mestaruuden. Hän on pelannut myös Italian miesten maajoukkueessa kolmissa EM-kilpailuissa.
Pelaajaura

Aradori on pelannut pääosan urastaan kotimaassaan. Lisäksi hän on pelannut Espanjan ja Turkin pääsarjoissa sekä kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa. Vuonna 2019 hän voitti Virtus Bolognassa Mestarien liigan mestaruuden. Kaudella 2010–2011 hän voitti Mens Sana Basketissa Italian mestaruuden sekä Italian cup-mestaruuden. Italian supercupin mestaruuden Aradori on voittanut kolmesti. Lisäksi hänen edustamansa Montepaschi Siena (Mens Sana Basket) voitti kausilla 2011–2012 ja 2012–2013 kolme kansallista palkintoa, jotka otettiin joukkueelta pois talousvilpin vuoksi.
Aradori on kuulunut Italian miesten maajoukkueen kokoonpanoon muun muassa vuosien 2013, 2015 ja 2017 EM-kilpailuissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietro Aradori Wikimedia Commonsissa
Pietro Aradori Basketball Player Profile eurobasket.com (englanniksi)
Virtus Bologna – Koripallon Mestarien liigan mestari 2019
0 Punter ·
1 Martin ·
2 Moreira ·
6 Pajola ·
7 Taylor ·
8 Baldi Rossi ·
9 Cappelletti ·
11 Kravić ·
15 Chalmers ·
21 Aradori ·
24 M’Baye ·
25 Cournooh

Päävalmentaja Đorđević ·
Apuvalmentajat Bjedov · Fedrigo · Largo
Pierina Legnani

Pierina Legnani.
Pierina Legnani (1863–1923) oli italialainen ballerina. Hän esiintyi Milanossa, Pariisissa, Lontoossa ja Madridissa ennen kuin pääsi vuonna 1893 Mariinski-teatteriin, jossa hän saattoi 32 fouettén käytännön alulle. Legnanin inspiroimana venäläiset tanssijat kehittivät heille nykyisin ominaisen teknisen briljanssinsa.
Legnani esiintyi Venäjällä vuoteen 1901. Hän sai Keisarilliselta baletilta prima ballerina assolutan arvonimen, jonka hänen lisäkseen on siltä saanut vain Mathilde Krzesinska. Sen lisäksi, että Legnani loi Odetten ja Odilen kaksoisroolin Marius Petipan ja Lev Ivanovin versiossa Joutsenlammesta (1895), hän esiintyi myös esimerkiksi Coppéliassa. Hän jatkoi esiintymistä vuoden 1910 paikkeille Italiassa, Ranskassa ja Englannissa.
Pirilä (Harjavalta)

Pirilän kylämaisemaa yhdystie 2440:n varrella.
Pirilä on Harjavallan kaupunginosa, joka sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Se on osa joen varrelle levittäytyvää yli viiden kilometrin pituista taajamaa, joka ulottuu Vinnarista Pirkkalan kautta Pirilään.
Pirilä muodostuu pientaloalueesta sekä sen kaakkoispuolella sijaitsevasta keskiajalta periytyvästä Pirilän kylästä. Kylä muodostaa yhdessä Kokemäenjoen eteläpuolella sijaitsevien Torttilan ja Nakkilan Lammaisten kanssa Lammaistenlahden kulttuurimaiseman, joka on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös Satalinnan sairaala sekä Harjavallan voimalaitos.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2022 – miesten karsinnat

| Jääkiekko olympialaisissa 2022   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Turnaus |  | miehet |  |  |  | naiset |  |
| Karsinnat |  | miehet |  |  |  | naiset |  |
| Kokoonpanot |  | miehet |  |  |  | naiset |  |
| n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  |  |
Jääkiekon olympiakarsinnat vuoden 2022 Pekingin turnaukseen alkoivat marraskuussa 2019. Karsintojen lopputurnaukset pelataan elokuussa 2021, koska koronaviruspandemia siirsi niitä vuodella.