stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eeli Jokinen
Julkaisuista

Kuinka kertoa Vapahtajasta laajemmin? Tällaisen kysymyksen esittivät vastaheränneet nuoret Turussa. Haaste otettiin vastaan ja vuonna 1915 alettiin julkaisemaan Nuorten todistus –lehteä. Eeli Jokinen toimi lehden päätoimittajana vuoteen 1943. Erityisesti nostettakoon Eeli Jokisen tuotannosta esille kirjanen Etsikkoaika (19 painosta) sekä Äidin testamentti (8 painosta). Veljesten Eeli ja William toimittamat Herätyslaulut-kirjat (20 painosta) olivat runsaassa käytössä.
Arviointia

Alussa kuvattu kodin lähtökohtatilanne oli Jokisen veljeksillä ulkoisesti huono. Kuitenkin rakastava, uskoon tullut äiti piti hyvää huolta pojistaan. Näistä lähtökohdista lähteneinä hengellisen heräämisen jälkeen pojista tuli aloitekykyisiä, kutsumustietoisia evankelistoja. Ajateltakoon esimerkiksi kaupunkievankelioinnissa kaupunkien suurimpien tilojen vuokraamisia herätyskokouksia varten sekä telttatoiminnan aloittamista. Kokoustoimintaan suhtauduttiin kriittisesti tai sitä ihasteltiin. Kouluneuvos S. Salmensaaren sana pätee herätyksiin nähden: ”Kun puhutaan herätyksistä ja niiden tuloksista, niin luetellaan vain kääntyneiden lukumäärä, jopa vain se, kuinka moni nosti kätensä kokouksissa Syrjään vetäytyneistä ja luopiosta ei tehdä lukua.” Jokisen veljestenkin tulokset näyttävät suurilta. Sivuun jääneitäkin oli paljon. Tätä arvosteltiin. Tiukimmat arvostelivat Vapaakirkon jäsenmäärän kasvun kannalta. Tulokset näyttävät kuivuneen. CE-liiton tilastot eivät ole myöskään rohkaisevat.
Toisensuuntainen on arvio, jolloin tilastot on syytä jättää sivuun. Veljesten herätys nosti Vapaan Lähetyksen kuolleesta tilasta. Uusi aika koitti. Silti ratkaisun tehneistä moni jäi varsin pian pois. Seurakuntatoiminnoissa ei ehkä ollut vastaavaa latausta kuin veljeksillä. Ehkä vanhemmilla seurakuntalaisilla oli ennakkoluuloja ja jäykkyyttä. Eeli ja William Jokisen kokouksista sai alkunsa CE-nuorisoliike, johon vuonna 1914 kuului 130 jäsentä ja, joka eli kukoistusaikaansa 1920-luvulla. Seurakunnan jäsenmäärää se ei suurestikaan kasvattanut, koska liikkeeseen kuuluminen ei edellyttänyt seurakuntaan kuulumista. Sen sijaan seurakunnan työhön sillä oli suuresti virvoittava vaikutus. CE:n valinta lienee kuitenkin ollut huono ratkaisu; se ei pystynyt korvaamaan seurakuntaa. Mutta tuli toki uutta: into herätystyöhön, uusia työntekijöitä. Useat Vapaakirkon saarnaajat olivat tulleet kääntymykseen tai kosketuksiin evankeliumin kanssa veljesten kokouksissa. CE oli nuorten liitto, josta aikuistuneet jäsenet siirtyivät eri seurakuntiin. Myös Vapaasta Lähetyksestä siirtyi näinä aikoina paljon jäseniä muihin yhdyskuntiin. Myöhemmin entisiä CE:läisiä siirtyi Vapaakirkkoon. Se luultavasti lisäsi jäseniä. Niinpä ehtoolliselle oikeutetuilla mitattuna 1920 – 1940 jäsenmäärä kaksinkertaistui. Oleellisimmin vaikuttivat uudet herätykset Vapaakirkon omilla kentillä.
Teokset

Nuorille! Eeli Jokinen 1915.
Etsikkoaika nuorisolle. Kotimainen herätystyö 1915.
Laajempaa kannatusta "Kristilliselle liikemiestoiminnalle". Kristillinen liikemiestoiminta 1916.
Eeli ja William Jokinen, Herätyslauluja 1. Eeli Jokinen 1916.
Eeli ja William Jokinen, Herätyslauluja 2. Eeli Jokinen 1920.
Katso Jeesukseen eli Neuvoja vastakääntyneille. Veljekset Jokinen 1920.
Eeli ja William Jokinen, Herätyslauluja. Veljekset Jokinen 1923.
Etsikkoaika. Veljekset Jokinen 1924.
Armahtajan edessä. Gummerus 1927.
Kilvoituksen tiellä. Gummerus 1928.
Särkyneille sydämille. Gummerus 1930.
Toivon porteilla. Gummerus 1932.
Hääkutsu. Nuorten todistus 1936.
Kohtalokkaita tapauksia: sanoin ja kuvin. Nuorten todistus, 1934.
Äitini testamentti: katkelmia rukoilevan äitini elämästä.  Päivä, 1937.
Äidin testamentti: kertomus rukoilevan äidin elämästä. Gummerus, 1946.
Israelin ihmeitä näkemässä: matkakuvauksia sanoin ja kuvin nykyhetkenä täyttyvien ennustusten Luvatusta maasta. Uusi kirja 1954.
Eeli Jokinen
Héctor Morera Vega

Héctor Morera Vega vuonna 2013.
Héctor Morera Vega (20. helmikuuta 1926 – 23. joulukuuta 2017) oli costaricalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1949 ja nimitettiin Tilaránin hiippakunnan piispaksi 4. joulukuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Román Arrieta Villalobos, jota avustivat Lajos Kada ja José Rafael Barquero Arce.
Morera Vega jäi eläkkeelle 13. heinäkuuta 2002.
FS Bouvet (D624)

| Bouvet |
| --- | --- |
 Bouvet

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  kesäkuu 1952
Laskettu vesille:  25. syyskuuta 1954
Palveluskäyttöön:  13. toukokuuta 1956
Poistui palveluskäytöstä:  1982
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 750 t (standardi) 3 740 t (kuormattu)
Pituus:  128,6 m
Leveys:  12,7 m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  63 000 shp (47 000 kW
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  347
Aseistus
Aseistus:  6 x 127 mm Mle 1948 -tykkiä 6 x 57 mm/60 Modèle 1951 4 x 20 mm tykkiä 12 x 550 mm torpedoputkea
Bouvet (runkonumero D624) oli Ranskan laivaston 1956 palvelukseen otettu Surcouf-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1952. Se laskettiin vesille 25. syyskuuta 1954 ja otettiin palvelukseen 13. toukokuuta 1956.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1982.
Extraction from Mortality

| Extraction from Mortality Believer |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989
 Julkaistu: 1989
 Tyylilaji: tekninen thrash metal
 Kesto: 41.39
 Levy-yhtiö: R.E.X. Records
Believerin muut julkaisut
| The Return 1987 | Extraction from Mortality 1989 | Sanity Obscure 1990 |
Extraction from Mortality on yhdysvaltalaisen teknisen thrash metal -yhtye Believerin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1989. Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti albumin 33. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.
Äänitys

Lukiossa yhtyeen keulahahmo ja kitaristi-laulaja Kurt Bachman tapasi Scott Lairdin, joka opiskeli ensimmäistä vuottaan musiikkiohjaajaksi. Kun Believer nauhoitti Extraction from Mortalityn nimikappaletta, yhtye pyysi Lairdia säveltämään kappaleelle sinfonisen intron. Vuonna 1989 Believer kirjoitti sopimuksen R.E.X. Recordsin kanssa, ja yhtiö julkaisi Extraction from Mortalityn. Pienten resurssien vuoksi yhtiö jakeli albumia lähinnä kristillisiin kirjakauppoihin. Albumin maine kuitenkin kiiri eteenpäin ja toi Believerille suosiota.
Yleiskatsaus

Albumi tuli tunnetuksi teknisyydestään ja aggressiivisuudestaan, ja erityisesti kappale "Shadow of Death" kuuluu Believer-ihailijoiden kestosuosikkeihin. "Shadow of Death" alkaa yksinäisellä, kolkolla ja säröttämällä kitaramelodialla ja kehittyy riitasointuisena polkevaksi komppikitaroiden kaaokseksi. Norjalainen tekninen death metal -yhtye Extol teki kappaleesta coverin ep:llään Paralysis vuonna 2001. Extraction from Mortalitya luokiteltiin toisinaan "death metaliksi" lähinnä raa'an äänituotantonsa vuoksi. "Unite" alkaa introlla, joka sisältää industrial-vaikutteita ja erikoisia ääninäytteitä. Albumin päättävä "Stress" on humoristinen ja rento kappale, joka kehottaa, että ei kannata murehtia asioista, joille ei voi mitään.
Vastaanotto

Extraction from Mortality sai huomiota sekä kristittyjen, että ei-kristittyjen metallimusiikin harrastajien joukossa, ja vuonna 1990 Believer pääsi Roadrunner Recordsille. R.E.X. Records kuitenkin julkaisi Believerin seuraavat julkaisut kristillisille markkinoille, kun taas Roadrunner jakeli albumia valtavirran markkinoille.
"Vile Hypocrisysta" julkaistiin remix-versio kokoelma-albumilla Argh!!!, ja ennen julkaisematon demokappale nimeltä "The Chosen" päätyi East Coast Metal -kokoelma-albumille, joka esitteli Yhdysvaltojen itärannikon johtavia kristillisiä metalliyhtyeitä.
Extraction from Mortalitya oli vuosia vaikea löytää, ja sen kappaleita myytiin korkeilla hinnoilla verkkohuutokaupoissa. Levy-yhtiö nimeltä M8 Records uudelleenjulkaisi albumin vuonna 2001, mutta painetut 2000 kappaletta myytiin nopeasti loppuun. Julkaisu sisälsi lisäkappaleena "The Chosenin". Vuonna 2007 puolalainen yhtiö Metal Mind Productions uudelleenjulkaisi albumin digipak-formaatissa, ja painosmäärä oli 2000 kopiota.
Kappaleluettelo

Unite - 6:39
Vile Hypocrisy - 5:35
D.O.S. (Desolation of Sodom) - 4:19
Tormented - 3:50
Shadow of Death - 4:19
Blemished Sacrifices - 3:54
Not Even One - 3:33
Extraction from Mortality - 6:07
Stress	- 3:01
Muusikot

Kurt Bachman - kitara, laulu
Joey Daub - rummut
Howe Kraft - basso
David Baddorf - kitara
Aiheesta muualla

Extraction from Mortality Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Extraction from Mortality Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Filip Ivanovski

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. toukokuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Skopje, Jugoslavian SLT
Pelipaikka: keskushyökkääjä
Pituus: 186 cm
Seura
Seura: KPV
Pelinumero: 19
Junioriseurat
0000–2001: Vardar
2001–2004: Rabotnički
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2005 | Rabotnički | 9 | (0) |
| 2005–2006 | Makedonija | 47 | (32) |
| 2007–2008 | Dyskobolia Grodzisk | 33 | (7) |
| 2008–2010 | Polonia Varsova | 44 | (15) |
| 2010–2011 | Ethnikos Achnas | 14 | (1) |
| 2011–2012 | Vardar | 32 | (24) |
| 2012–2013 | Astana | 21 | (3) |
| 2014–2016 | Vardar | 59 | (21) |
| 2016–2017 | Rabotnički | 34 | (7) |
| 2017 | Javor Ivanjica | 18 | (3) |
| 2018 | RoPS | 16 | (6) |
| 2018 | Belasica Strumica | 12 | (4) |
| 2019– | KPV | 4 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 343 | (123) |
Maajoukkue
|  | Makedonia U21 | 4 | (1) |
| 2009–2015 | Makedonia | 7 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. elokuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. elokuuta 2019.
Filip Ivanovski (mak. Филип Ивановски, s. 1. toukokuuta 1985 Skopje, Jugoslavian SLT) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Ivanovski pelaa Veikkausliigassa Kokkolan Pallo-Veikoissa.
Ivanovski on pelannut pääsarjatasolla Makedoniassa, Puolassa, Kyproksella, Kazakstanissa, Serbiassa ja Suomessa. Hän on nelinkertainen Makedonian mestari. Kansallisen cup-mestaruuden Ivanovski on voittanut kertaalleen Makedoniassa, Puolassa ja Kazakstanissa.
Tilastot sarjoittain

Ottelut/maalit. Päivitetty 22. elokuuta 2019.
Kazakstanin Valioliiga: 21/3
Kyproksen liiga: 14/1
Makedonian 1. liiga: 193/88
Puolan Ekstraklasa: 77/22
Serbian Superliiga: 18/3
Suomen Veikkausliiga: 20/6
Yhteensä: 343/123
Héctor Rial

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Héctor Rial Laguía
Syntymäaika: 14. lokakuuta 1928
Syntymäpaikka: Pergamino, Buenos Aires, Argentiina
Kuolinaika: 24. helmikuuta 1991
Kuolinpaikka: Madrid, Madrid, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1947–1948 1950–1951 1952–1954 1954–1961 1961–1962 1962–1963 1964 | San Lorenzo de Almagro Independiente Santa Fe Nacional Real Madrid Espanyol Marseille Unión Española |  ? (?) ? (?) ? (?) 115 (60) 6 (1) ? (?) ? (?) |
Maajoukkue
| 1955–1958 | Espanja | 5 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José Héctor Rial Laguía (14. lokakuuta 1928 Pergamino, Buenos Airesin maakunta, Argentiina – 24. helmikuuta 1991 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) oli argentiinalaissyntyinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan ammattilaisena Argentiinassa, Kolumbiassa, Uruguayssa, Espanjassa, Ranskassa ja Chilessä. Hän pelasi myös viisi ottelua Espanjan maajoukkueessa.
Rial aloitti ammattilaisuransa vuonna 1947 kotimaansa San Lorenzo de Almagrossa. Myöhemmin 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa hän edusti kolumbialaista Independiente Santa Fetä ja uruguaylaista Nacionalia, jossa hän voitti vuonna 1952 Uruguayn pääsasarjamestaruuden.
Vuonna 1954 Rial muutti vanhempiensa synnyinmaahan Espanjaan ja liittyi Real Madridin riveihin, jossa hän muodosti 1950-luvun lopulla tehokkaan hyökkäysviisikon Di Stéfanon, Puskásin, Genton ja Kopan kanssa. Hän edusti Real Madridia seitsemän kauden ajan ja voitti muun muassa Euroopan cupin viidesti (1956, 1957, 1958, 1959, 1960) ja Espanjan pääsarjamestaruuden neljästi (1955, 1957, 1958, 1961). Real Madridin jälkeen Rial pelasi vielä Espanyolissa, ranskalaisessa Marseillessa ja chileläisessä Unión Españolassa.
Pelaajauransa jälkeen Rial siirtyi Pontevedran valmentajaksi ja valmensi myöhemmin myös Mallorcaa, Zaragozaa, Las Palmasia, Espanjan olympiajoukkuetta, Guadalajaraa, Argentiinan maajoukkuetta (Vladislao Capin apuvalmentajana vuoden 1974 MM-kilpailuissa), Saudi-Arabian maajoukkuetta, Deportivoa, Estudiantesia ja El Salvadorin maajoukkuetta.
Rial menehtyi syöpään Madridissa vuonna 1991.
I Would Like

| ”I Would Like” Zara Larsson |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: So Good
 Julkaistu: 11. marraskuuta 2016
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): The Monsters & Strangerz, German
 Tyylilaji: dance, elektropop
 Kesto: 03.46
 Levy-yhtiö: TEN Music Group, Epic Records, Sony Music
Zara Larssonin muut singlet
| ”Ain’t My Fault” 2016 | ”I Would Like” 2016 | ”So Good” 2017 |
I Would Like on ruotsalaislaulajan Zara Larssonin musiikkikappale. Sen julkaisivat TEN Music Group, Epic Records ja Sony Music Entertainment Larssonin toisen, So Good-studioalbumin neljäntenä singlenä 11. marraskuuta 2016. Kappaleen ovat sanoittaneet Larsson, James Abrahart, Alexander Izquierdo, Marcus Lomax, Stefan Johnson, Jordan Johnson, Karen Chin, Oliver Peterhof sekä Anthony Kelly ja sen tuottivat The Monsters & Strangerz sekä German. Kappaleen lyriikkavideo julkaistiin Larssonin YouTube-kanavalla 2. joulukuuta 2016.
"I Would Like" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kahdenkymmenen parhaan joukkoon Australiassa, Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Libanonissa, Ruotsissa, Skotlannissa ja Uudessa-Seelannissa. Kappale on myynyt Isossa-Britanniassa, Kanadassa sekä Ruotsissa yksinkertaista ja Australiassa kaksinkertaista platinaa.
Käännös suomeksi
Ilmatar (nimi)

| Ilmatar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Kalevalan ilmattaret
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmatar on suomalainen naisen etunimi, jonka aiheena ovat olleet kansantarujen ja Kalevalan ilmattaret. Ilmattaren nimipäivä on 26. elokuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Ilmatar on annettu noin 270 naiselle.
Hup-peli

| Hup-peli |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Arts & Minds
Julkaisija:  Alko
Jakelija:  Alko
Julkaistu:  1987
Lajityyppi:  opetuspeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  IBM PC
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Hup-peli on Arts & Mindsin kehittämä opetuspeli, jonka Alko julkaisi IBM PC:lle 1987. Pelin tuotti ja levitti Alkon haittavalistusyksikkö. Alkoholihaitoista valistava peli on tarkoitettu oppilaitosten ja nuorisojärjestöjen käyttöön. Sen lisenssi maksoi 700 markkaa. Peli soveltuu valmistajan mukaan 13–17-vuotiaille ja sitä vanhemmille pelaajille. Pelistä ei ole säilynyt montakaan kopiota.
Pelaaminen

Hup-peli on roolipelielementtejä sisältävä seikkailupeli. Pelaajan pelihahmo seikkailee pienoiskoossa mallinnetussa Helsingissä tavoitteenaan päästä ennalta sovituille treffeille. Pelaajan tulee välttää paheita, joihin häntä houkutellaan satunnaisissa tapahtumissa. Satunnaistapahtumien tilanteet voivat käsitellä esimerkiksi uhkapelejä tai alkoholia. Eräässä tapahtumassa pelaaja voi esimerkiksi valita, nauttiiko hän alkoholia porttikongissa elokuvissa käynnin jälkeen. Väärät valinnat vaikuttavat pelaajan terveyteen, rahaan tai suhteisiin, ja mikäli jokin mittareista menee nollaan, peli päättyy.
Vastaanotto

Toimittaja Juho Kuorikosken mukaan pelissä on pelattavaa noin vartin verran, mutta valintojen määrä tuo peliin uudelleenpeluuarvoa. Kuorikoski kutsuu peliä edelleen varsin pelattavaksi peliksi, joka on ”samassa laatuluokassa” muiden kaupallisten 1980-luvun suomipelien kanssa.
Peliin mallinnettua Helsinkiä voi tutkia vapaasti.
FC Sochaux

Football Club Sochaux-Montbéliard, eli FCSM tai Sochaux, on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1928. Seura pelaa kotiottelunsa Montbéliardin kaupungissa.
Historia

Seura perustettiin 1928 Peugeot'n autotehtaan työntekijöiden seuraksi Jean-Pierre Peugeot'n johdolla. FC Sochaux on yksi ranskalaisen jalkapalloilun pioneeriseuroista ja oli mukana perustamassa Ranskan liigaa. Olympique de Marseillen, Stade Rennais'n ja OGC Nicen ohella se on ainoa seura, joka pelasi ensimmäisellä liigakaudella 1932–1933 ja on edelleen mukana pääsarjassa. Sochaux kehittyi nopeasti Ranskan ensimmäiseksi ammattilaisseuraksi ja voitti mestaruuden 1935 sekä 1938.
Toisen maailmansodan jälkeen FC Sochaux putosi kehityksen kärjestä liigan keskikastin joukkueeksi. Se ei kyennyt budjetillaan taistelemaan suurseurojen kanssa ja tuli tunnetuksi lähinnä kasvattajaseurana. Se kuitenkin pysyi pääasiallisesti pääsarjatasolla ja pelannut maailmansodan jälkeen vain 10 kautta Division 2:ssa. Suuret meriitit ovat kuitenkin kiertäneet seuraa, joskin se voitti 2004 Coupe de la Liguen ja 2007 Coupe de Francen mestaruuden.
Kauden 2013–2014 päätteeksi Sochaux putosi pääsarjasta.
Saavutukset

Liigamestaruudet: 2 (1935, 1938)
Cup-mestaruudet: 2 (1937, 2007)
Liigacup-mestaruudet: 1 (2004)
Ligue 2-mestaruudet: 2 (1947, 2001)
Valmentajat kautta aikain

1928–1929  Maurice Bailly
1929–1934  Victor Gibson
1934–1936  Conrad Ross
1936  André Abbeglen
1936–1939  Conrad Ross
1939–1944  Paul Wartel
1944–1946  Étienne Mattler
1946–1952  Paul Wartel
1952–1960  Gaby Dormois
1960  Paul Wartel
1960–1962  Louis Dupal
1962–1967  Roger Hug
1967  Georges Vuillaume
1967–1969  Dobrosav Krstić
1969–1975  Paul Barret
1975–1981  Jean Fauvergue
1981–1984  Pierre Mosca
1984–1985  Silvester Takać
1985–1987  Jean Fauvergue
1987  Paul Barret
1987–1994  Silvester Takać
1995  Jacques Santini
1995–1996  Didier Notheaux
1996–1998 ** Faruk Hadžibegić
1998–1999  Philippe Anziani
1999–2002  Jean Fernandez
2002–2005  Guy Lacombe
2005–2006  Dominique Bijotat
2006–2007  Alain Perrin
2007–12/2007  Frédéric Hantz
12/2007  Jean-Luc Ruty
1/2008–2011  Francis Gillot
2011–3/2012  Mehmed Baždarević
3/2012–9/2013  Éric Hély
9/2013–5/2014  Hervé Renard
7/2014–15/2015  Olivier Echouafni
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
Planète Sochaux - epäviralliset sivut (ranskaksi)
Hupilainen

Nukketeatteri Hupilainen on vuonna 1984 perustettu kangasalalainen nukketeatteriryhmä. Teatteri on toiminut vuodesta 1998 lähtien Parvula-talossa, jossa sillä on 50-paikkainen näyttämö. Teatteriryhmään kuuluu Niina Kettunen-Niemi, Sinikka Meurman, Pauliina Kirjanen ja Tuula Torkkeli.
Nukketeatteripäivät

Hupilainen on järjestänyt Kangasalla nukketeatteripäiviä joka toinen vuosi yhteistyössä Kangasalan kunnan kanssa. Vuonna 2015 päivät järjestettiin kolmattatoista kertaa.
Aiheesta muualla

Nukketeatteri Hupilainen
Klassikkosatu Tuhkimo uusin maustein;  Sydän-Hämeen Lehti 3.7.2016
Krista Kaitasuo: Kulttuuripolku alkoi Sammon taonnalla; Sydän-Hämeen Lehti 15.3.2014
Héctor Scarone

Héctor Pedro Scarone (26. marraskuuta 1898 Montevideo – 4. huhtikuuta 1967 Montevideo) oli uruguaylainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän on Uruguayn maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Scarone pelasi vuosina 1917–1930 yhteensä 51 maaottelua, joissa hän teki 31 maalia. Hän voitti maajoukkueen kanssa Etelä-Amerikan-mestaruuden vuosina 1917, 1923, 1924 ja 1926, olympiakultaa vuosina 1924 ja 1928 sekä maailmanmestaruuden vuonna 1930. Seurajoukkueuransa (1913–1939) Scarone edusti pääosin Nacionalia, mutta teki lyhyitä vierailuja espanjalaisessa Barcelonassa (1926) sekä italialaisissa Internazionalessa (1931–1932, 1934) ja Palermossa (1932). Nacionalissa hän voitti Uruguayn pääsarjamestaruuden kahdeksan kertaa. Uransa hän päätti Montevideo Wanderersissa.
Pelaajauransa jälkeen Scarone valmensi Nacionalia ja espanjalaista Real Madridia (1951–1952).
Aiheesta muualla

Héctor Scaronen esittely Nacionalin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1930
Andrade |
Anselmo |
Ballesteros |
Calvo |
Capuccini |
Castro |
Cea |
Dorado |
Fernández |
Gestido |
Iriarte |
Mascheroni |
Melogno |
Nasazzi |
Petrone |
Píriz |
Recoba |
Riolfo |
Saldombide |
Scarone |
Tejera |
Urdinarán |
Valmentaja Suppici
Folkloristiikka

Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkiston johtaja, professori Jouko Hautala nauhoitusten parissa 1953.
Folkloristiikka (myös kansanrunoudentutkimus ja perinteentutkimus) on humanistinen tieteenala, joka tutkii ihmisten elämismaailmaa ja kansanomaisia ajattelumalleja eli kansan tietämystä. Folkloristiikka tunnettiin ennen kansanrunouden tutkimuksena tai kansanrunoustieteenä. Sen tutkimuskenttä oli siis kapeampi kuin nykyään. Muualla Euroopassa folkloristiikka luetaan usein kuuluvaksi kansatieteeseen eli etnologiaan, joka Suomessa tarkoittaa aineellisen ja sosiaalisen kulttuurin tutkimusta. Henkisen kansankulttuurin tutkimuksena folkloristiikkaa voidaan pitää kulttuuriantropologian osa-alueena.
Folkloristiikkaa opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi tutkijana, toimittajana, amanuenssina ja opettajana. Tyypillisiä työnantajia ovat järjestöt, säätiöt, kunnat ja yliopistot.
Suomalaisen folkloristiikan historiaa

Suomalaisen folkloristiikan juuret ovat Mikael Agricolan psalttarin esipuheessa, jossa hän luettelee suomalaisten jumalia. 1800-luvulla kansanrunouden keräys sai vauhtia Elias Lönnrotin Kalevalasta, joka julkaistiin vuosina 1835 ja 1849. Teoksesta tuli kansanrunoudentutkimuksen auktoriteetti.
Osana alan merkittävää histroriaa Suomessa isä ja poika Julius ja Kaarle Krohn kehittivät maantieteellis-historiallisen menetelmän. Se tunnettiin maailmalla suomalaisena menetelmänä. Menetelmä tutki runojen paikallisia variaatioita ja yritti mallintaa niiden alkumuodon ja alkuperäisen sanottavan ja tarkoituksen.
Vuonna 1935 perinnearkistoselvennä karttui runsailla proosakertomusten, varsinkin tarinoiden kokoelmilla Kalevalan riemuvuoden kilpakeräyksessä. Maantieteellistä menetelmää alettiin käyttää myös muuhun perinneaineistoon kuin kalevalamittaiseen kansanrunouteen; esimerkiksi Antti Aarne tutki sen avulla kansansatuja ja Elsa Enäjärvi-Haavio kansanleikkejä.
Runojen, proosakertomusten ja pienfolkloren kuten sananparsien, arvoitusten ja vitsien ohella folkloristiikan tutkimuskohteena ovat olleet toiminnalliset kokonaisuudet kuten leikit, tanssit, juhlat ja muut tavat sekä viime vuosikymmeninä yhä enemmän erilaisten yhteisöjen ja ryhmien perinteet ja kulttuurit, esimerkiksi työväenperinne tai lastenperinne.
1960-luvulta lähtien folkloristiikka on laajentunut vanhoista kansanomaisista perinneaineksista kenttätutkimukseen, elävien perinteentaitajien ja myös urbaanien miljöiden ja modernien ilmiöiden tutkimukseen. Nykyaikana folkloristiikka ottaa tutkimuksessaan huomioon perinnetekstien lisäksi niiden esiintymiskontekstin eli yhteisön, kertojat, esittäjät ja kuulijat sekä esitystilanteen. Folkloristiikan tutkimuskohteena ovat myös erilaiset nyky-yhteiskunnan kulttuuri-ilmiöt pienryhmien sanankäytöstä aina laajoihin populaarikulttuurin piirteisiin asti. Nykyisyys- ja menneisyyskuvien lisäksi folkloristiikkaa sävyttää voimakas kiinnostus muistitietoon, muistin sosiaalisiin prosesseihin ja muistamisen politiikkaan. Folkloristiikan tutkimuskohteisiin kuuluu myös se, miten perinnettä käytetään esimerkiksi matkailussa tai markkinoinnissa.