Cord
Cord 810 (1936)

L-29:n valmistuksen päätyttyä uudenvuoden aattona 1931 Cord-tehtaan toiminta oli pysähdyksissä lamavuosina 1933–1935. Tauon aikana Gordon Miller Buehrig oli vuonna 1933 vaihtanut Duesenberg-muotoilijan tehtävistä General Motors -yhtymän palvelukseen. Siellä hän osallistui sisäiseen muotoilukilpailuun ehdotuksella virtaviivaisesta sedanista, minkä piirteinä olivat tylppä, jäähdyttimen piilottava nokka sekä piiloon kääntyvät ajovalot. GM-johtajat kuten muotoilusta päättävä Harley Earl torjuivat luomuksen, mutta Buehrigin muotoilijakolleegat sijoittivat sen omassa arviossaan ykkössijalle. Pian tämän tapahtuman jälkeen Duesenberg-johtaja Harold T. Ames houkutteli Buehrigin takaisin entisen työnantajansa palvelukseen luomaan kalliille Duesenberg J-loistomallille edullisemman rinnakkaismallin. Näin GM-aikana syntyneen futuristisen ehdotuksen pohjalta syntyi prototyyppi, minkä alustan ja Lycomingin valmistaman 4 739 cm³ V8-moottorin loi August Duesenberg. Uutuus sai sensaatiomaisen vastaanoton New Yorkin Auto Show -näyttelyssä marraskuussa 1935, joskin vielä vailla vaihteistoa. Osallistumisoikeus näyttelyyn edellytti sadan Cord 810-auton valmistusmäärän, mitkä valmistettiin vielä käsityönä. Ensimmäinen Cord 810-sarjamalli valmistui tehtaan seisokin vuoksi vasta vuonna 1936, eräänä aikakautensa muotoilun huomattavista suunnannäyttäjistä. Sen V8-moottori (tunnus FB) tuli konserniin kuuluvalta Lycoming-yhtiöltä, ja 810-mallin tekniikasta vastasivat neljä henkilöä: Herbert C. Snow (VP Engineering Auburn), George Kublin (Chief Engineer Auburn), Ted Ellen (kori) sekä Forest S. Baster (Chief Engineer Lycoming). Ratkaisu sijoittaa vaihteisto ja tasauspyörästö V8-moottorin etupuolelle tarjosi optimaalin painojakauman e/t 55/45 % etuvetoisen auton rengaspidolle, mikä oli edeltävässä L-29-mallissa ollut ongelmallinen. Pitkänä ja matalana automallina Cord 810 säilytti Buehrigin luoman tylpän nokan vaakasuuntaisella säleiköllä, etuveto salli puuttuvat astinlaudat matalamman rungon vuoksi, ja ovien piilotetut saranat. Cord 810 -mallissa oli myös ensi kertaa tarjolla piiloon kääntyvät ajovalonheittimet (veiveillä, manuaalisesti - idea oli peräisin Cord-konserniin kuuluvan Stinson-lentokonetehtaan esiin veivattavista laskeutumisvaloista), mitkä sallivat häikäistymisen välttääkseen kammeta ajovalojen suuntauksen sumukelissä alaspäin, sekä ensi kertaa lukollisen luukun taakse piilotettu polttoaineen täyttökaula, eräänä ensimmäisistä radio vakiovarusteena, ensimmäisenä eri nopeuksilla toimivat tuulilasinpyyhkimet (tuolloin muissa autoissa usein vielä alipainetoimisia, eli kiihdytysten aikana pyyhkimet takeltelivat), sekä ensimmäisenä äänimerkin painikkeen sijaan kranssi ohjauspyörässä. Cord 810/812 -mallin autoon/autosta nousun helpottamiseksi lasketut kynnykset ennakoivat 1950-luvun Hudsonin maineikasta ”Step down” -ratkaisua, joskin Euroopassa madalletut rungot olivat olleet tuttuja jo 1920-luvun lopulla. Erikoisuuksia olivat myös 810/812-mallien huoltoluukut jäähdytysvedelle ja moottoriöljylle, jolloin raskasta moottoripeitettä ei tarvinnut avata, sekä starttimoottorin esto mikäli kytkinpoljinta ei painettu käynnistyksen ajaksi pohjaan. Näyttävä pyöröhiottu mittaritaulu sai hyvin runsaan mittarivarustuksen, missä mittarivalaistus oli epäsuora, valolähde ulkokehällä. Huomaa ohjaamokuvassa rattiakselista auton keskilinjaa kohti sojottava esivalintavaihteiston valintavipu ja H-tyylinen liikerata, millä hallittiin moottorin etupuolella sijaitsevaa vaihteen vaihtajarobottia.
Cord 810 sai 125 tuuman akselivälillä olevan, itsekantavan teräskorin (812-mallista olisi tarjolla 132 tuuman versio), jonka valmisti Central Manufacturing Company. Voimanlähde kiinnittyi tynkämalliseen apurunkoon.. Moottorin ja jäähdyttimen sisältävän, ikonimaisen tylpän keulansa vuoksi 810-malli sai Arkkunokka-Cord-lempinimen. Muotoilun haittapuolena oli, että lämpenevän etuakselin tasauspyörästön päälle sijoitetun jäähdyttimen vuoksi moottorin jäähdytysveden lämpötila oli tavanomaisesti varsin korkea. Korimalleja oli tarjolla neljänä vaihtoehtona: umpinainen Westchester villakankaalla (broadcloth) päällystetyillä istuimilla sekä sen arvokkaampi Beverly-versio pliseeratulla (pleated) istuinkankaalla, ja kyynärnojilla edessä ja takana. Erilliset nojalliset istuimet olivat eräs automallin ominaisista piirteistä, minkä vuoksi se kuuluu saaneen armchair-lempinimen. Beverly-korimalli on tunnistettavissa myös takaluukun kannen kyhmystä, joka kasvatti ahdasta tavaratilaa. Myöhempien pitkän akselivälin mallien Custom Beverly ja Westchester Berline rinnalla tarjolla oli kahden hengen Convertible Coupé l. Sportsman- tai neljän hengen Convertible Phaeton Sedan -avomallit kangaskatolla.
Edeltävän L-29:n pitkän, painopisteen kannalta ongelmallisen 8-sylinterisen rivimoottorin sijaan Cord 810 sai konserniin kuuluvan Lycoming-yhtiön 289 kuutiotuuman (4,74 litran) kompaktin V8-sivuventtiilimoottorin, mikä tuotti 810-mallissa vapaasti hengittävänä 125 hv. Moottorissa oli kevytmetalli-sylinterikannet, ja Strombergin AA25-tuplakaasutin. Euroopassa yleiseen tyyliin uusi Cord sai 4-vaihteisen (tarkemmin 3 + ylivaihde) Bendixin Electric Hand -esivalintavaihteiston, mitä hallittiin rattiakselin kupeessa olevalla pienoisvivulla. Vipu kulki hieman viistettyjä H-muotoisia liikeratoja myöten, ja valitsimen komennot siirtyivät sähkö-pneumaattisesti toimivaan vaihteensiirto-robottiin, mikä suoritti vaihteensiirron mekaanisesti (ks. Aiheesta muualla-osio, toimintaa selventävä entisöintivideo). Esivalittu vaihde vaihtui, kun kuljettaja painoi kytkimen pohjaan, sitten vapautti sen. Esivalintavaihteisto kärsi luotettavuus- tai luultavammin käyttöongelmista ensi vuonna 1936, esimerkiksi valittu vaihde ei pysynyt päällä, mutta kehittelytyön jälkeen se miellytti asiakkaita jo vuonna 1937. Itse vaihteisto oli Detroit Gear -mallia T2971, ja sekä sitä että Cord-mallien tasauspyörästöjä valmistettiin Auburnissa. Kaasutin oli arka höyrylukolle lämmön poistuessa hitaasti moottorikopan alta, ja edellä mainitusti myös jäähdytysjärjestelmän lämmöt nousivat korkeiksi koska jäähdytin on sijoitettu vaihteiston ja etutasauspyörästön yläpuolelle. Puutteita ilmeni myös korien laadussa ja avomallien korin jäykkyys oli heikko, kunnes ongelmiin keksittiin ratkaisuja. Jarrulaitteisto oli Bendix-yhtiön hydraulinen nelipyöräjärjestelmä 11 tuuman rumpujarruilla: monen muun tarvikkeen tavoin Cord käytti samoja osia kuin moni muukin valmistaja, minkä vuoksi 1930-luvun auton varaosatilanne on osittain vielä hyvinkin helppo. Korin peltiosiakin valmistetaan yhä (D&D Classic, Covingdon, Ohio). Cord 810/812 -auton vuosimallia 1936 valmistui 1 764 kappaletta.