stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapauden aika
Vallankaappaus

Vapauden ajan viimeistä vuosikymmentä leimasivat yhteiskunnalliset ja taloudelliset ongelmat. Tunteita kuumensivat virkanimitykset, joista tehtiin kaiken aikaa valituksia. Taloudellinen  epäkohta oli kauppapakko, joka Pohjanlahdella salli purjehtimisen rannikolla olevista kaupungeista vain Tukholmaan tai Turkuun. Kauppapakko johti siihen, että Tukholman porvarit määräsivät koko Pohjanlahden suuren alueen tuotteiden hinnat. Talouden tilaa heikensi myös 1770-luvun alussa poikkeuksellisen huonojen satojen sarja. Kustaa III, joka nousi valtaistuimelle 1771, teki 1772 vallankaappauksen, joka päätti vapauden ajan. Kustaa III:n hallintokautta kutsutaan kustavilaiseksi ajaksi. Vapauden aika -nimitystä käytettiin jo aikakauden aikana, painettuna sen ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1755.
Kirjallisuutta

Nurmiainen, Jouko: Edistys ja yhteinen hyvä vapaudenajan ruotsalaisessa poliittisessa kielessä.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Bibliotheca historica 122)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-078-3
Tukholman vanha raatihuone, joka oli porvarissäädyn kokouspaikka valtiopäivien aikana. Taustalla näkyy Suurkirkon torni.  Rakennus purettiin vuonna 1768.
Sergei Zavjalov

| Sergei Zavjalov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1958 (ikä 66) Tsarskoje Selo, Neuvostoliitto
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Tyylilajit:  runous
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Andrei Belyi palkinto (2015)   Premio Ceppo Internazionale Piero Bigongiari (Italia) (2016) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sergei Zavjalov (ven. Сергей Александрович Завьялов, s. 18. toukokuuta 1958 Tsarskoje Selo, Neuvostoliitto) on venäläinen runoilija.
Zavjalov syntyi Mordvasta tulleiden vanhempien perheeseen. Hän asui vuodet 1970–2004 Pietarissa ja valmistui vuonna 1985 Leningradin valtionyliopiston filologisen tiedekunnan klassiselta osastolta. Vuosina 1988–2004 Zavjalov opetti muinaiskreikkaa ja latinaa sekä antiikin kirjallisuutta. Hän muutti Suomeen vuonna 2004 ja oli Suomen PENin turvakaupunkikirjailija. Zavjalov asui Helsingissä ja Espoossa. Vuodesta 2011 hän on asunut Winterthurissa Sveitsissä.
Zavjalov julkaisi ensimmäiset runonsa Leningradin samizdatissa. Vuosina 1986–1988 Zavjalov kuului Klubi-81:een, neuvostokirjailijaliitolle vaihtoehtoiseen kirjailijayhtymään. 1990-luvun jälkipuoliskolla hän osallistui ”postmodernisteiksi” kutsuttujen  pietarilaisten kirjailijoiden (Arkadi Dragomoštšenko, A. Skidan, D. Golynko ym.) yhteistilaisuuksiin. Zavjalovin runous on kolmessa vuosikymmenessä kehittynyt vapaamittaisesta proosarunoon ja lyriikasta epiikkaan.
2000-luvulla Zavjalov on julkaissut joukon esseitä, joissa neuvostorunoutta tutkitaan traumaattisena todistuslausuntona sekä postkoloniaalisesta problematiikasta (mordvalaisen ja ylipäätään suomalais-ugrilaisen identiteetin rekonstruktio ja dekonstruktio).
Vuosina 2005 ja 2013 Zavjalov osallistui Lahden kansainväliseen kirjailijakokoukseen ja vuonna 2010 suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden maailmankongressiin Oulussa. Hän on kääntänyt suomalaista runoutta venäjäksi ja kirjoittanut aiheesta esseen ”Ottelussa ajan hirviön kanssa: suomalainen nykyrunous”.
Zavjalovin teoksia on suomentanut Jukka Mallinen. Niitä on julkaistu runokokoelmina sekä aikakauslehdissä Tuli & Savu, Parnasso, Lumooja, Nuori Voima ja Horisont.
Teokset

Runokokoelmat
Оды и эподы. СПб: Борей-арт, 1994. ISBN 5-7187-0118-0
Мелика. М.: АРГО-РИСК, 1998. ISBN 5-900506-78-9
Мелика. М.: Новое литературное обозрение, 2003. ISBN 5-86793-267-2
Речи. М.: Новое литературное обозрение, 2010. ISBN 978-5-86793-807-9
Советские кантаты. СПб: Транслит / Свободное марксистское издательство, 2015.
Стихотворения и поэмы 1993–2017. М.: Новое литературное обозрение, 2018. - ISBN 978-5-4448-0733-0
Оды 1984–1990. СПб / Москва: Пальмира / Rugram. 2022. ISBN 978-5-517-02836-5
Teokset > Käännöksiä > Suomeksi

Sergej Zavjalov. Melika. Suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki: Ntamo, 2007. ISBN 978-952-215-011-0
Arvioita: Jukka Koskelainen, Janne Nummela, Ville Ropponen.
Sergei Zavjalov. Joulupaasto. Suomentanut Jukka Mallinen. Helsinki: Poesia, 2012 ISBN 978-952-5954-33-3
Arvioita: Pauli Tapio, Esa Mäkijärvi, Hannu Waarala, Kirsti Ekonen, Vesa Rantama, Riitta Kylänpää, Pia Ingström.
Suomentaja Jukka Mallinen sai näiden kirjojen sekä Valko-Venäjän opposition presidenttiehdokkaan Uladzimir Njakljajeun kirjan kääntämisestä runokäännöspalkkion Tanssiva karhu.
Äänettömyyden sammaleen lävitse: volgalais-permiläisen etnofuturismin runous (Suomentanut Jukka Mallinen). Volga-antologia. Toimittanut Ville Ropponen. Turku: Savukeidas & Kiila, 2010, s. 120-150. ISBN 978-952-5500-75-2
Teokset > Käännöksiä > Muille kielille

Sergej Zavjalov. Melik och tal. Texter i urval och översättning av Mikael Nydahl. [Malmö]: Ariel skrifter, 2009. 128 s.
Arvioita: Thomas Sjösvärd, Annika Bäckström.
Ajgis poesi: samtal med den ryske läsaren. (Övers. Mikael Nydahl). Ariel 2006 # 3-4 s. 25-38.
Sergei Zavjalov. Meelika. Kõned. Vene keelest tõlkinud Katrin Väli ja Aare Pilv. Tallinn: Kite, 2015. 144 s.
Sergei Zavjalov. Ars Poetica. Valik esseid. Vene keelest tõlkinud Aare Pilv. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2016, 269 lk.  ISBN 978-9985-58-815-4
Sergej Zav'jalov. Il digiuno natalizio. A cura di Paolo Galvagni.  [Roma]: Fermenti editrice, 2016. pp. 148. ISBN 978-88-97171-72-0
La nuova poesia russa (Trad. di Paolo Galvagni). Milano: Crocetti, 2003.
Sergey Zavyalov. Advent, Leningrad, 1941. Geneva: Molecular Press, 2017 ISBN 978-2-9700376-4-4
Crossing Centuries: The New Generation in Russian Poetry. Jersey City, NJ: Talisman, 2000. ISBN 1-883689-89-9
Essay & Two Poems (Translated by Thomas Epstein & Simona Schneider) // Aufgabe (NY) № 8, 2009.
Four Good News Stories (With an introduction by translator Eugene Ostashevsky), 2023.
Anthologie de la poésie russe contemporaine 1989–2009 (Bacchanales № 45). (Traduit par Hélène Henry-Safier). [Grenoble]: Maison de la poésie Rhône-Alpes s. 257–258.
Action poétique # 185 (2006) (Traduit par Yvan Mignot) p. 59-64.
Action poétique # 202 (2010) (Traduit par Yvan Mignot) p. 110-115
Le Jeûne de l'Avent (Traduit par Yvan Mignot) // La Revue de Belles-Lettres 2019 / 2
Vor dem Fenster unten sind Volk und Macht: Russische Poesie der Generation 1940–1960. Ausgewählt und übersetzt von Robert Hodel. Zweisprachig. Leipziger Literaturverlag, 2015
Sergej Sawjalow. Nahe der Brandung. Gedichte und Poeme. Herausgegeben und übertragen von Christine Hengevoß. Sisifo press im Leipziger Literaturverlag, 2024. ISBN 3866603029
Сергеj Завjалов. Мелика. С руског превела и поговор написала Мирjана Петровић-Филиповић. Краљево: Народна библиотека «Стефан Првовенчани», 2019. – 204 ст.ISBN 978-86-80522-55-5
Сергеj Завjалов. Совjетске кантате. С руског превела Корнелиjа Ичин. Београд: Тређи Трг, 2022. 287 ст. ISBN 978-86-64071-90-1
Zavjalovin runoja on ilmestynyt antologoissa ja aikakaslehdissä kinaksi, puolaksiunkariksi, liattuaksi, latviaksi, erzä-mordvaksi.
Yvonne Strahovski

| Yvonne Strahovski |
| --- | --- |
 Yvonne Strahovski vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Yvonne Strzechowski
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1982 (ikä 42)  Maroubra, Sydney
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2004–
Merkittävät roolit:  Sarah Walker (Chuck)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Yvonne Strahovski (s. 30. heinäkuuta 1982 Maroubra, Sydney) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Sarah Walkerin roolista televisiosarjassa Chuck ja Serena Joy Waterfordin roolista televisiosarjassa The Handmaid’s Tale – Orjattaresi.
Elämä

Strahovski syntyi Sydneyn lähiössä Maroubrassa nimellä Yvonne Strzechowski, mutta hän otti myöhemmin sukunimekseen helpommin lausuttavan taiteilijanimen Strahovskin. Hänen puolalaiset vanhempansa muuttivat Varsovasta Australiaan. Hänen isänsä on elektroniikkainsinööri ja äitinsä työskentelee laboratorioteknikkona.
Strahovski aloitti näyttelemisen näyteltyään koulunsa Loppiaisaatto-näytelmässä Violan roolissa. Valmistuttuaan yliopistosta Strahovski esitti suomalaisen ystävänsä kanssa suomalaisnäytelmiä australialaisyleisölle. He näyttelivät Jari Tervon kirjaan perustuvassa näytelmässä Finn City Darlinghurst Theatressa Sydneyssä.
Ura

Strahovski aloitti uransa Australiassa esiintymällä elokuva- ja televisiorooleissa, joihin lukeutuvat muun muassa esiintyminen satiirisen Double the Fist -televisioshow’n jaksossa sekä Freya Lewisin rooli draamasarjassa headLand.
Strahovski on tehnyt myös äänirooleja; hän ääninäytteli ja antoi ulkonäkönsä Mass Effect -pelisarjan hahmolle Miranda Lawsonille.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Huomiot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | BlackJack: Dead Memory | BlackJack: Dead Memory | Belinda | televisioelokuva |
| 2007 | Gone – Pelon lakeuksilla | Gone | Sondra |  |
| 2008 | The Plex | The Plex | Sarah |  |
| 2009 | Persons of Interest | Persons of Interest | Lara | lyhytelokuva |
| 2009 | The Canyon | The Canyon | Lori Conway |  |
| 2009 | Shadows from the Sky | Shadows from the Sky | Jill |  |
| 2010 | Peloton seikkailija – Clutch Powers | Lego: The Adventures of Clutch Powers | Peg Mooring (ääni) | animaatio |
| 2010 | I Love You Too | I Love You Too | Alice |  |
| 2010 | Matching Jack | Matching Jack | Veronica |  |
| 2011 | Three Pop Stars, One Song (with Yvonne Strahovski) | Three Pop Stars, One Song (with Yvonne Strahovski) | Katy Perry, Kesha, Lady Gaga, Justin Bieber | lyhytelokuva |
| 2011 | Killer Elite | Killer Elite | Anne |  |
| 2012 | The Outback | The Outback | Miranda (ääni) |  |
| 2012 | Guilt Trip | Guilt Trip | Jessica |  |
| 2018 | The Predator | The Predator | Emily McKenna |  |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Nimi | Rooli | Jakso(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Double the Fist | Suzie | Jaksossa ”Fear Factory” |
| 2005–2006 | headLand | Freya Lewis | 33 jaksossa |
| 2007 | Sea Patrol | Martina Royce | Jaksossa ”Cometh the Hour” |
| 2007–2012 | Chuck | Sarah Walker | 91 jaksossa |
| 2012–2013 | Dexter | Hannah McKay |  |
| 2014 | 24 – Lontoo | Kate Morgan | 12 jaksossa |
| 2017– | The Handmaid’s Tale – Orjattaresi | Serena Joy Waterford |  |
Filmografia > Videopelit

| Vuosi | Nimi | Rooli | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Mass Effect Galaxy | Miranda Lawson | Ääninäyttely ja kasvonpiirteet |
| 2010 | Mass Effect 2 | Miranda Lawson | Ääninäyttely ja kasvonpiirteet |
| 2011 | The 3rd Birthday | Aya Brea | Ääni (englanninkielinen versio) |
| 2012 | Mass Effect 3 | Miranda Lawson | Ääninäyttely ja kasvonpiirteet |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yvonne Strahovski Wikimedia Commonsissa
Yvonne Strahovski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Vuonna 1984

| Vuonna 1984> Nineteen Eighty-Four |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  George Orwell
Kansitaiteilija:  Michael Kennard
Kieli:  englanti
Genre:  dystopia
Kustantaja:  Secker & Warburg
Julkaistu:  8. kesäkuuta 1949
Suomennos
Suomentaja:  Oiva Talvitie (1950)  Raija Mattila (1999) Jussi Tuomas Kivi (2021)
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1950
Ulkoasu:  sidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vuonna 1984 tai 1984 (engl. Nineteen Eighty-Four) on englantilaisen George Orwellin vuosina 1945–1949 kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1949. Sitä on pidetty yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä tulevaisuusfiktioista.
Vuonna 1984 sijoittuu dystopiaan, Oseania-nimiseen valtioon. Henkilöpalvonnan kohteena oleva diktaattori nimeltä Isoveli valvoo kansalaisten kaikkia liikkeitä. Päähenkilö Winston Smith on virkamies Totuusministeriössä, joka väärentää historiaa vallanpitäjien haluamaksi. Kirjan maailmasta on tullut totalitaristisen yhteiskunnan vertauskuva. Kirjassa kuvataan valtion tapaa valvoa kansalaisia heidän yksityisyydestään välittämättä ja kykyä muokata yleistä mielipidettä vallanpitäjien kulloistenkin etujen mukaan. Kansalaisten valvonta huipentuu uuskieleen, jota käyttäen on jopa mahdotonta ajatella väärin, koska kielestä puuttuvat Puolueelle vahingollisten ajatusten ilmaisuun tarvittavat sanat.
Juoni > Kirjan maailma

Maailmassa on kolme suurvaltaa, jotka ovat jatkuvassa sodassa toistensa kanssa. Nämä ovat:
Oseania, johon kuuluu pääosa entisistä brittiläisen imperiumin alueista sekä koko Pohjois- ja Etelä-Amerikka
Euraasia, johon kuuluu silloisen Neuvostoliiton alue sekä koko Eurooppa Britteinsaaria ja Islantia lukuun ottamatta
Itäaasia, johon kuuluvat Kiina, Japani ja eräät niiden naapurimaat.
Nämä valtiot käyvät keskenään sotaa niistä osista maailmaa, jotka eivät kuulu niistä minkään varsinaiseen alueeseen. Näihin osiin kuuluvat muiden muassa Keski- ja Pohjois-Afrikka, Lähi-itä, Intia ja Indonesia sekä Euraasian ja Itäaasian välinen rajavyöhyke, johon kuuluu muun muassa Mongolia.
Oseania on toisinaan liitossa Itäaasian kanssa ja sodassa Euraasiaa vastaan, toisinaan taas liitossa Euraasian kanssa ja sodassa Itäaasiaa vastaan. Joka kerta kun tilanne tässä suhteessa muuttuu, Totuuden Ministeriö väärentää (itse käyttämänsä termin mukaan ”oientaa”) historialliset dokumentit, muun muassa arkistoidut vanhat sanomalehdet, siten että näyttäisi kuin Oseania olisi aina ollut sodassa sitä valtiota vastaan kuin se kulloinkin on.
Tapahtumapaikkana on Oseanian Ilmakaista 1 -nimisen (engl. Airstrip One) maakunnan (entinen Englanti) pääkaupunki Lontoo.
Juoni > Kirjan tapahtumat

Winston Smith työskentelee Totuusministeriössä. Hän inhoaa Isoveljeä, vaikkei sitä ulospäin näytä, koska se olisi ajatusrikos. Hän on kiinnostunut Emmanuel Goldsteinista, jota pidetään valtion vihollisena, koska uskoo hänen yhdessä työväenluokan kanssa olevan avain vallankumoukseen. Hän on myös kiinnostunut kaikesta vanhasta, jonka johdosta hän käy usein syrjäisessä käytetyn tavaran kaupassa. Smith epäilee työtoverinsa O’Brienin olevan Goldsteinin kannattaja.
Eräänä päivänä Smith saa lapun toiselta työtoveriltaan Julialta, jossa Julia kertoo rakastavansa Smithiä. Ennen tätä Smith piti Juliaa Isoveljen uskollisena tukijana, mutta päätyy tapaamaan tätä salaa, jolloin hän huomaa, että Julia on Isoveljen vastustaja. He tapaavat toisiaan salaa ja päätyvät yhdessä kertomaan O’Brienille olevansa ”valtion vihollisia”, jolloin O'Brien kertoo olevansa Goldsteinin tukija. Smith saa O'Brienin kautta kirjan, jossa kerrotaan valtioiden poliittisesta sekä väestöllisestä rakenteesta.
Pian tämän jälkeen ajatuspoliisi saa Smithin ja Julian kiinni ja he joutuvat Rakkausministeriöön, jossa heitä kidutetaan ja aivopestään. Smithille selviää, että O’Brien on uskollinen valtiolle, sillä tämä toimii Smithin kiduttajana. O’Brien kertoo, että Smithiä kidutetaan niin kauan, että hän rakastaa Isoveljeä, minkä jälkeen hänet tapetaan. Smithiä kidutetaan fyysisesti ja henkisesti, kunnes tämä pyytää kiduttajaa kiduttamaan Juliaa hänen sijaansa. Hänet päästetään pois Rakkausministeriöstä. Viimeisessä luvussa hän tapaa Julian, muttei ole enää kiinnostunut hänestä. Kirjan lopussa hän huomaa rakastavansa Isoveljeä Julian sijaan.
Tarkoitus ja vaikutteet

Orwell sanoi vuonna 1949 vastauksena keskusteluun romaaninsa merkityksestä, että hänen mielestään totalitaristiset ajatukset ovat juurtuneet älymystön mieliin kaikkialla, ja hän halusi romaanissaan viedä nämä ajatukset aina niiden loogisiin seuraamuksiinsa asti. Hän sanoi myös, että romaania ei ole tarkoitettu hyökkäykseksi sosialismia tai Britannian työväenpuoluetta vastaan, vaan se on kuvaus niistä kieroutumista, joihin keskitetty talousjärjestelmä voi johtaa. Orwellin mukaan tämä olikin jo osittain tapahtunut kommunismissa ja fasismissa. Orwell kertoi, ettei usko romaanin kuvaaman yhteiskunnan koskaan toteutuvan, vaan ehkä vain jonkin sitä muistuttavan. Romaanin tapahtumapaikaksi Orwell valitsi Britannian korostaakseen sitä, että englanninkieliset kansat eivät ole muita parempia, eikä kukaan ole turvassa totalitarismilta, ellei sitä vastusteta.
Joidenkin Orwellista kirjoittaneiden mukaan Orwell otti romaaniinsa monia vaikutteita neuvostoliittolaisen Jevgeni Zamjatinin romaanista Me (1924), tai ehkä sai siitä kimmokkeen oman teoksensa kirjoittamiselle. Orwell olikin lukenut Zamjatinin romaanin, ja hän kirjoitti siitä ylistävästi ja toivoi sen julkaisua myös englanniksi. Zamjatinin teos eroaa Orwellin teoksesta kuitenkin monin tavoin. Orwellin luoma maailma on esimerkiksi monin tavoin yksityiskohtaisempi ja muutenkin erilainen kuin Zamjatinin romaanin maailma. Se on esimerkiksi sotkuinen ja väkivaltainen siinä kun Zamjatinin maailma on siisti ja rauhallinen, eikä Zamjatinilla ole mitään kaksoisajattelua tai uuskieltä vastaavia käsitteitä. Myös romaanien päähenkilöt ovat melko vastakkaisia toisiinsa nähden. Kaikista aiemmista utopioista ja dystopioista poiketen, Orwellin maailmassa vallanpitäjät eivät korvaa alamaistensa vapauden menetystä tarjoamalla näille onnellisuutta. Zamjatin myös kirjoitti jo ennen Stalinin hirmuvallan kautta ja Orwell vasta sen nähtyään.
Erään teorian mukaan Orwell otti vuosiluvun romaaninsa nimeen kääntämällä romaanin valmistumisvuoden 1948 viimeiset numerot toisin päin. Lukua on myös esitetty kirjalliseksi viittaukseksi eräisiin muihin tulevaisuudenkuvauksiin, joissa se esiintyy. Orwell kertoi harkinneensa romaanille myös nimeä The Last Man in Europe, 'Euroopan viimeinen mies'.
Vastaanotto ja vaikutus

Vuonna 1984 oli kielletty Neuvostoliitossa vuoteen 1988 saakka. Sen jälkeen kirjasta on julkaistu useita venäjänkielisiä käännöksiä.
Suomessa kirjan alkuperäisestä suomennoksesta vuonna 1950 poistettiin kohta, jossa viitattiin Neuvostoliiton kommunistien harjoittamiin vainoihin, sillä kohta oli "ulkopoliittisesti herkkä". Viittaus on mukana vuoden 1999 suomennoksessa.
Romaanista tuli ajankohtainen vuosina 1983 ja 1984, ja siihen viitattiin näihin aikoihin lukemattomia kertoja kaikenlaisissa yhteyksissä. Kirja palasi myyntilistojen kärkeen: sitä myytiin kahden vuoden aikana yli neljä miljoonaa kappaletta 62 kielellä, siitä otettiin uudistettuja painoksia, ja siitä julkaistiin lukuisia lehtiartikkeleita ja dokumentteja. Kirjasta noukittuja tuttuja sloganeja, kuten “sota on rauhaa”, käytettiin muun muassa mainonnassa. Ne, jotka lukivat romaania profetiana Orwellin oman tarkoituksen vastaisesti, totesivat, etteivät romaanin ennustukset olleet toteutuneet ainakaan Englannissa. Mediatutkija Neil Postman totesi paneelikeskustelussa vuonna 1984, että television massaviihde oli tehnyt Yhdysvalloista enemmänkin Aldous Huxleyn Uuden uljaan maailman kaltaisen paikan kuin 1984:n kaltaisen valvontayhteiskunnan.
Vaikka länsimaat eivät olekaan muuttuneet romaanin kuvaamiksi alati sotaa käyviksi totalitaristisiksi maiksi, ja Neuvostoliittokin lakkasi olemasta, vuotta 1984 seuranneina vuosikymmeninä romaanin teemoja on toistuvasti havaittu asiassa kuin asiassa, kuten valtionjohtajien epärehellisyydessä, demokratian rajoittamisessa, ja NSA:n salaisessa joukkovalvontaohjelmassa, joka paljastui 2010-luvulla.
Romaania pidetään nykyisin universaalina varoituksena totalitarismista. Teoksen myötä on syntynyt nimitys ”orwellilainen” kuvaamaan totalitaarisia dystopioita ja siitä ovat lähtöisin yleiseen kielenkäyttöön vakiintuneet käsitteet ”isoveli valvoo”, ajatuspoliisi, ajatusrikos, kaksoisajattelu, uuskieli ja ”sota on rauhaa, vapaus on orjuutta, tietämättömyys on voimaa”.
Vuonna 1984 on The Guardian -lehden 1000 romaanin listalla, jotka jokaisen pitäisi lukea, sekä sadan parhaan romaanin listalla. Sitä on kutsuttu 1900-luvun kuuluisimmaksi englantilaiseksi romaaniksi.
Sovituksia

Kirjan pohjalta on tehty kaksi elokuvasovitusta, joista ensimmäinen, Michael Andersonin ohjaama 1984, sai ensi-iltansa vuonna 1956.
Michael Radfordin ohjaama toinen filmatisointi valmistui vuonna 1984. Sitä pidetään hyvin uskollisena kirjalle. Monet elokuvan kohtauksista jopa kuvattiin juuri niinä päivinä, jotka kirjassa mainittiin. Elokuvan pääosia näyttelivät John Hurt, Richard Burton ja Suzanna Hamilton.
Terry Gilliamin elokuva Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985) pohjautuu löyhästi Orwellin teokseen.
Viimeisimpänä Suomessa nähty teatterisovitus oli Svenska Teaternin lavalla vuonna 2015.
Kirjan ensimmäinen venäjänkielinen elokuvasovitus julkaistiin 15. marraskuuta 2023 Amazon Primessa. Elokuva on suomalais-venäläinen yhteistuotanto. Elokuvasovituksen ohjasi Diana Ringo.
Populaarikulttuurissa

Kirjaan perustuu Apple Macintosh -tietokoneen mainos vuodelta 1984. Mainoksen ohjasi elokuvaohjaaja Ridley Scott. Vuonna 2010 DRM:ää eli digitaalista käyttöoikeuksien hallintaa vastustava verkkosivusto defectivebydesign.org valitsi uuden tarran suunnittelukilpailussaan työn, jossa tuota Applen mainosta parodioidaan Applen käyttämän DRM:n johdosta.
Kansainvälinen televisioformaatti Big Brother on saanut nimensä kirjan Isoveljestä.
Brittimuusikko David Bowien albumi Diamond Dogs perustuu löyhästi kirjaan.
Suomennokset

Orwell, George: Vuonna 1984.  (Nineteen Eighty-Four, 1949.)  Suomentanut Oiva Talvitie (1950) - 5. painos. Porvoo:  WSOY, 1981.  ISBN 9510107557
Orwell, George: Vuonna 1984.  (Nineteen Eighty-Four, 1949.)  Suomentanut Raija Mattila. Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23801-5
Orwell, George: 1984.  (Nineteen Eighty-Four, 1949.)  Suomentanut Jussi Tuomas Kivi. Basam Books, 2021.  ISBN 978-952-379-080-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuonna 1984 Wikimedia Commonsissa
Vuonna 1984 Project Gutenberg of Australian sivuilla. (englanniksi)
Suurvallat romaanissa Vuonna 1984.
Oseanian yhteiskuntaluokat.
Lappeenrannan järjestötalo

| Lappeenrannan järjestötalo |
| --- | --- |
Osoite:  Savonkatu 30
Sijainti:  Lappeenranta
Valmistumisvuosi:  1963
Rakennuttaja:  Lappeenrannan Järjestöyhdistys
Omistaja:  Lappeenrannan Järjestöyhdistys
Runkorakenne:  kivi
Kerrosluku:  1;1,5
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lappeenrannan järjestötalo
Lappeenrannan järjestötalo sijaitsee Lappeenrannan kaupungin keskustassa.
Historia

Talon on piirtänyt arkkitehti Reino Ahjopalo vuonna 1963. Talo on rakennettu talkoilla ja ”omana työnä” ja rahoitettu pankkilainalla.
Rakennus

Talo on kivirunkoinen, rapattu tiilipinta, joka on keltainen. Katteena on pelti. Sisäkatto on rapattu ja laudoitettu. Sisäseinillä on kovalevyt ja rappausta. Talossa on keskuslämmitys, joka on toiminut vuodesta 1974 lähtien kaukolämmöllä. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc:t vuodelta 1963. Lisärakennuksessa on autotalli.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, alasali, kahden huoneen ja keittiön asunto ja viisi toimistoa.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia ja juhlia. Sitä myös vuokrataan.
Lesovsky

|  Lesovsky |
| --- | --- |
Päämaja:  Yhdysvallat
Tunnetuimmat kuljettajat:  Johnny Thomson, Duane Carter
Moottorit:  Offenhauser
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Kilpailuja:  9
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  1
MM-pisteitä:  0 (7)
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1960
Lesovsky oli yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja, joka osallistui Formula 1:n Indianapolis 500 -osakilpailuun kausilla 1950–53, ja 1956-60. Tallin paras sijoitus oli Johnny Thomsonin 1959 ajama kolmas sija. Thomson ja Duane Carter keräsivät tallille yhteensä 11 MM-pistettä (Formula 1 -sarjan valmistajien mestaruustaistelusta 1958 lähtien 7 MM-pistettä).
Formula 1 -saavutukset

Palkintosijat
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
| 1 | Indianapolis 500 1959 | Johnny Thomson |
Paalupaikat
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
| 1 | Indianapolis 500 1959 | Johnny Thomson |
Nopeimmat kierrokset
| Nro | Kilpailu | Kuljettaja |
| --- | --- | --- |
| 1 | Indianapolis 500 1959 | Johnny Thomson |