stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leevi Madetoja
Musiikki

Madetojan musiikissa suomalaiseen syvämietteisyyteen yhdistyy onnistuneesti ranskalainen kuulaus ja soinnin hienostuneisuus. Madetojan teoksissa ei useimmiten ole näyttäviä ulkoisia eleitä, mutta ne luovat oman persoonallisen, kauniin ja hienosyisen sisäisen maailmansa. Säveltäjä aloitti kansallisromantikkona, mutta ammensi musiikkiinsa pian vaikutteita nykytaidemusiikista ja pohjalaisesta musiikkikielestä. Psykologinen ote musiikilliseen kerrontaan kuvastuu useissa teoksissa, kuten Kuoleman puutarha (op. 41), oopperassa Juha (op. 74) ja baletissa Okon Fuoko (op. 58).
Henkisistä asioista kiinnostunut Madetoja sävelsi myös laulun "Mestarin jalkain juuressa" intialaisen filosofin, Krishnamurtin tekstiin. Vuoden 1987 virsikirjassa Madetojan sävellyksiä ovat virret 142 ja 626. Hänen tunnettuihin hengellisiin sävellyksiinsä kuuluvat myös laulu "Kotihin mielin" Hilja Haahden runoon ja joululaulu "Arkihuolesi kaikki heitä" Alpo Noposen runoon. Viimeksi mainittua sävellystään Madetoja piti itse niin onnistuneena, että hän ehdotti sitä itse jopa virreksi, tosin virsikirjassa jo olleen ruotsalaisen virren sanoin.
Muistomerkit

Oulussa on kuvanveistäjä Aarre Aaltosen vuonna 1962 tekemä Leevi Madetojan patsas. Helsingissä toimiva Madetoja-säätiö on perustettu 1997. Suomen Säveltäjät ry on jakanut vuodesta 1988 lähtien Madetoja-palkintoja suomalaisen nykymusiikin esittäjinä ansioituneille muusikoille. Helsingin Pukinmäkeen nimettiin vuonna 1974 Madetojanpolku ja Madetojankuja. Oulussa toimivat Madetojan musiikkilukio sekä Oulun musiikkikeskuksen pääsali Madetojan sali ovat myös saaneet nimensä säveltäjältä.
Madetoja-kilpailut

Leevi Madetoja -pianokilpailu on yksi keskeisimmistä klassisen musiikin alalla järjestettävistä kilpailuista Suomessa. Sitä isännöi Oulun seudun ammattikorkeakoulu kolmen vuoden välein.
Niin ikään Madetojan nimeä kantaa Suomessa noin viiden vuoden välein järjestettävä mieskuorolaululle omistettu, Suomen Mieskuoroliiton järjestämä Kansainvälinen Leevi Madetoja -mieskuorokilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1989 Turussa. Seitsemäs kilpailu käytiin Helsingin Musiikkitalossa 27. marraskuuta 2021 kansainvälisessä, kansallisessa ja katselmussarjassa.
Sävellyksiä > Näyttämöteoksia

Pohjalaisia op. 45 (3-näytöksinen ooppera Artturi Järviluoman julkaiseman ja Anton Kankaan kirjoittaman näytelmän pohjalta, kantaesitys Suomen Kansallisoopperassa 25. lokakuuta 1924) (siitä sovitettu orkesterisarja op. 52)
Okon Fuoko op. 58 (1-näytöksinen balettipantomiimi Poul Knudsenin librettoon, kantaesitys Suomen Kansallisoopperassa 15. helmikuuta 1930) (siitä sovitettu orkesterisarja)
Juha op. 74 (3-näytöksinen ooppera Juhani Ahon romaanin ja Aino Acktén libreton pohjalta, kantaesitys Suomen Kansallisoopperassa 17. helmikuuta 1935)
musiikkia lukuisiin näytelmiin
Sävellyksiä > Orkesteriteoksia

Sinfonia nro 1 F-duuri op. 29 (1916)
Sinfonia nro 2 Es-duuri op. 35 (1918)
Sinfonia nro 3 A-duuri op. 55 (1926)
Sinfoninen sarja op. 4 (1909) (siitä Elegia jousille)
Konserttialkusoitto op. 7 (1911)
Tanssinäky op. 11 (1911/19)
Kullervo (sinfoninen runo) op. 15 (1913)
Huvinäytelmäalkusoitto op. 53 (1923)
Maalaiskuvia op. 77 (1936; musiikkia elokuvaan Taistelu Heikkilän talosta)
Sävellyksiä > Kamarimusiikkia

Pianotrio e-molli op. 1 (1909)
Sonatiini viululle ja pianolle op. 19 (1913)
Kuoleman puutarha pianolle op. 41 (1918)
Lyyrillinen sarja sellolle ja pianolle op. 51 (1922)
lukuisia pieniä teoksia viululle ja pianolle, mm. op. 3, op. 14 ja op. 38
lukuisia pieniä teoksia pianolle, mm. op. 12, op. 21, op. 31, op. 34 ja op. 65
Sävellyksiä > Kantaatteja

Merikoski op. 10 (V. A. Koskenniemi, 1911)
Promootiokantaatti op. 22 (Ernst Knape, 1914)
Sammon ryöstö op. 24 (Kalevala / 42. runo, 1915)
Marian murhe op. 27b (Stabat mater -teksti, 1917)
Aslak Smaukka op. 37 (Larin-Kyösti, 1917)
Väinämöisen kylvö op. 46 (Kalevala / 2. runo, 1920)
Elämän päivät op. 47 (V. A. Koskenniemi, 1920)
Planeettain laulu op. 59 (V. A. Koskenniemi, 1927)
Lux triumphans op. 63 (Otto Manninen, 1928)
Tampere-kantaatti op. 70 (Lauri Pohjanpää, 1929)
Karitsan lippu op. 73 (Lauri Pohjanpää, 1934)
Väinämöisen soitto op. 76 (Kalevala / 41. ja 44. runo, 1935)
Lauluseppele op. 78 (Lauri Pohjanpää)
Sävellyksiä > Kuorolauluja > Mieskuorolle

Op. 8
Op. 23 (esim. Suvi-illan vieno tuuli, Leino, Hämärän ääniä, Larin-Kyösti)
Op. 33 (esim. Kaunehin maa, Gripenberg)
Op. 39
De profundis op. 56 (myös sekakuorolle)
Op. 62 (esim. Hiiren peijaat, Kanteletar)
Op. 66 (esim. Kuljen, soittoniekat myötä, Petőfi)
Op. 81
Sävellyksiä > Kuorolauluja > Sekakuorolle

Op. 13 (esim. Onnelliset, Kivi)
Op. 30 (esim. Ei mitään multa puutu, psalmi 23)
Op. 50 (esim. Sypressiportilla, L. Onerva)
Kolme suomalaista kansanlaulua op. 57
Integer vitae op. 72 (Horatius)
Op. 82 (esim. Vanha luostari, L. Onerva)
Sävellyksiä > Yksinlauluja

Op. 2 (esim. Tähtitaivas, Topelius)
Op. 9 (esim. Yrtit tummat, Tule kanssani, L. Onerva)
Op. 16
Suomalaisia kansanlauluja op. 18
Op. 25
Op. 26
Romance sans paroles op. 36 (Verlaine)
Op. 44 (esim. Far, hvor flyver svanerne hen, Holstein)
Op. 60 (esim. Heijaa, heijaa, L. Onerva)
Syksy, laulusarja op. 68 (L. Onerva)
Palkinnot ja tunnustukset

Professorin arvonimi 1937
Suomen Säveltäjien kunniajäsen 1947
Suomen Kulttuurirahaston kunniapalkinto 1947
Kalevalan riemuvuoden stipendi 1936
Valtion säveltäjäeläke 1919
Ruotsin Kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen
Kirjallisuutta

Karjalainen, Kauko: Leevi Madetojan oopperat Pohjalaisia ja Juha: Teokset, tekstit ja kontekstit. Studia musicologica Universitatis Helsingiensis, 2. Helsinki: Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitos, 1991. ISBN 951-45-5742-5.
Lappalainen, Seija & Salmenhaara, Erkki: Leevi Madetojan teokset. Helsinki: Suomen säveltäjät, 1987. ISBN 951-99851-4-X.
Makkonen, Anna & Tuurna, Marja-Leena: Yölauluja – L. Onervan ja Leevi Madetojan kirjeitä 1910–1946. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-794-X.
Poroila, Heikki: Pohjalainen rapsodia : Leevi Madetojan temaattis-bibliografinen teosluettelo. Helsinki : Honkakirja, 2024. ISBN 978-952-69775-5-3.
Salmenhaara, Erkki: Leevi Madetojan kauneuden filosofiasta. Tampere: Suomen filosofinen yhdistys, 1990.
Salmenhaara, Erkki: Leevi Madetoja. Helsinki: Tammi, 1987. ISBN 951-30-6725-4.
Salmenhaara, Erkki: ”Madetoja, Leevi (1887–1947)”, Suomen kansallisbiografia, osa 6, s. 413–415.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-447-9  / Teoksen verkkoversio.
Tuukkanen, Kalervo: Leevi Madetoja: Suomalainen säveltäjäpersoonallisuus. Porvoo: WSOY, 1947.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leevi Madetoja -sivusto. Madetoja-säätiö.
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Yhtenäistetty Leevi Madetoja (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen). Viitattu 20.7.2015.
Pohjoista musiikkia: Leevi Madetoja. (Arkistoitu – Internet Archive)
Leevi Madetoja Ylen Musiikin syntymäpäiväkalenterissa.
Madetoja, Leevi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kaksi liekkiä, Suomen Kuvalehti, 29.10.1927, nro 44, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Säkeiden ja sävelten koti Bodom-järven rannalla, Suomen Kuvalehti, 12.11.1932, nro 46, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
E. Katila : "Juha" Madetojan uusi ooppera,  Helsingin Sanomat, 22.01.1935, nro 20, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Leevi Madetoja elämänsä loppupuolella.
Madetoja-postimerkki vuodelta 1987.
Anniina Halonen

Anniina Halonen on yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista. Halonen on koulutukseltaan ravitsemusasiantuntija (FM).
Anniina Halonen on ollut mukana julkaisemassa To do: terveys-kirjaa muiden Tiedenaisten kanssa, teos on ilmeistynyt vuonna 2021.
Teokset

To do: terveys. Tuuma-kustannus, 2021. ISBN 978-952-370-106-9
Aiheesta muualla

Anniina Halosen tili Instragramissa
Hammaskiille

Kaavakuva hampaan rakenteesta.
Hammaskiille eli adamantiini (lat. enamelum) on hampaiden pinnalla oleva erittäin kova, vaalea, läpikuultava, lähes kokonaan mineraaleista (n. 96 %) muodostunut kudos. Hammaskiille on elimistön kovin kudos, ja se suojaa hampaita kulutukselta. Hammaskiillettä hoidetaan pesemällä hampaita ja käyttämällä hammaslankaa.
Vuosina 2017 ja 2018 on kehitetty materiaaleja, jotka pystyvät uudelleengeneroimaan hammaskiillettä.
Axel Hamborn

Axel Hamborn
Axel Harald Hamborn (19. helmikuuta 1892 Solberga, Skåne – 1987 Malmö) oli ruotsalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja graafikko. Hän opiskeli Tukholman taideakatemiassa ja teki opintomatkoja mm. Saksaan, Hollantiin, Belgiaan ja Ranskaan. Hambornin taulujen aiheita olivat usein rannikot, satama-aiheet ja veneet. Hän maalasi sekä öljyväritöitä että akvarellejä. Hambornin teoksia on nähtävillä Tukholman kansallismuseossa, Malmön museossa, Landskronan museossa ja Helsingissä. Kansallisgallerian kokoelmissa on hänen teoksensa "Sadekuuro tasangolla" vuodelta 1931.
Aiheesta muualla

Föreningen för Grafisk Konst, 1931, Axel Hamborn: “Konvalescent”, etsning (Arkistoitu – Internet Archive)
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 191, ISBN 91-87504-00-6
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Alpo Halme

Alpo Artturi Halme (s. 17. joulukuuta 1929 Viiala) on suomalainen arkkitehti ja professori, joka on tullut tunnetuksi rakennusakustiikan tutkimuksen, suunnittelun ja opetuksen uranuurtajana Suomessa.
Halme on suunnitellut satojen konserttisalien, teatterien, monikäyttösalien ja suurhallien akustiikkaa. Sen lisäksi hän on toiminut ääneneristysrakenteiden, yleisen meluntorjunnan,
LVI-laitteiden ääniongelmien ja vaikeiden tilojen äänentoistojärjestelmien suunnittelun parissa.
Alpo Halme toimi 25 vuotta Teknillisen korkeakoulun arkkitehti- ja rakennusosaston akustiikan erikoisopettajana. Vuonna 1988 oppilaitos myönsi hänelle tekniikan kunniatohtorin arvon. Vuonna 1993 Halmeelle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto.
Halme työskenteli 1950-luvun alussa opintojensa ohessa  Toivo Jäntin arkkitehtuuritoimistossa. Myöhemmin hän oli osakkaana Insinööritoimisto Paavo Arni
& Co:ssa ja perusti vuonna 1964 yhä toimivan yrityksensä Arkkitehtitoimisto Alpo Halme Oy.
Kirjallisia teoksia

Rakennus- ja huoneakustiikka, Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta, 1970.
Koulujen rakennus- ja huoneakustiikka, VTT 1972. ISBN 951-38-0130-6.
Asuminen ja ääneneristys. Asuntohallitus, 1974.
Rakennus- ja huoneakustiikka : meluntorjunta, Otakustannus 1977, tarkistettu painos 1981, muuttamaton lisäpainos 1987. ISBN 951-671-040-9.
Ilmastoinnin äänitekniikka, yhdessä Olli Seppäsen kanssa, Suomen LVI-liitto, 2002. ISBN 951-98811-2-3.
Ääneneristyksen toteuttaminen, yhdessä Eija Halme-Salon kanssa, Suomen rakennusinsinöörien liitto, 1984. ISBN 951-758-041-X.
Aiheesta muualla

Halme, Alpo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Ane Halsboe-Jørgensen

| Ane Halsboe-Jørgensen |
| --- | --- |
 Halsboe-Jørgensen vuonna 2021.
Tanskan työministeri
 Mette Frederiksenin II hallitus 15. joulukuuta 2022–  
Edeltäjä:  Peter Hummelgaard
Tanskan kulttuuri- ja kirkkoministeri
 Mette Frederiksenin I hallitus 16. elokuuta 2021 – 15. joulukuuta 2022  
Edeltäjä:  Joy Mogensen
Seuraaja:  Jakob Engel-Schmidt (kulttuuriministeri) Louise Schack Elholm (kirkkoministeri)
Tanskan opetus- ja tutkimusministeri
 Mette Frederiksenin I hallitus 27. kesäkuuta 2019 – 16. elokuuta 2021  
Edeltäjä:  Tommy Ahlers
Seuraaja:  Jesper Petersen
Kansankäräjäedustaja
 15. syyskuuta 2011–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. toukokuuta 1983 (ikä 41)  Fjerritslev, Tanska
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Tutkinnot:  Kööpenhaminan yliopisto (valtiotieteiden maisteri)
Ane Halsboe-Jørgensen (s. 4. toukokuuta 1983 Fjerritslev) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Tanskan työministeri joulukuusta 2022. Aiemmin hän on toiminut kulttuuri- ja kirkkoministerinä sekä opetus- ja tutkimusministerinä. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2011.
Teokset

Halsboe-Jørgensen, Ane & Rosenkrantz-Theil, Pernille. Det betaler sig at investere i mennesker : en bog om sociale investeringer, tidlig indsats, finansministeriets regnemodeller & SØM. Axl, 2018. ISBN 9788797066102
Aiheesta muualla

Ane Halsboe-Jørgensen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Haldeninajokoira

| Haldeninajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Norja
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1
Rodun syntyaika:  1900-luvun puoliväli
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Elinikä:  10–12 vuottalähde?
Muita nimityksiä:  haldenstøver, Halden Hound, chien courant de Halden, Halden-Bracke, sabueso Halden, haldeni hagijas, bisseberghund, ankerstøver
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #267
Ulkonäkö
Paino:  17–23 kglähde?
Säkäkorkeus:  uros 52–60 cm narttu 50–58 cm
Väritys:  valkoinen mustin ja ruskein laikuin
Haldeninajokoira (norj. haldenstøver), aiemmin myös bisseberghund ja ankerstøver, on norjalainen metsästyskoirarotu. Rotu on vanhin Norjan ajokoiraroduista.lähde?
Ulkonäkö

Haldeninajokoira on ruumiinrakenteeltaan suorakaiteen muotoinen, ja siitä saa ylvään ja voimakkaan vaikutelman, mutta se ei ole kuitenkaan raskas. Pää on keskikokoinen, kallo edestä ja sivulta katsottuna lievästi holvautunut. Otsapenger on erottuva olematta liian jyrkkä. Silmät ovat keskikokoiset ja väriltään tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat ja keskikorkealle kiinnittyneet. Rintakehä on munanmuotoinen ja syvä, selkä voimakas ja suora, lanne leveä, lantio hieman viettävä ja vatsaviiva vain hieman kohoava. Häntä on kohtalaisen paksu ja keskikorkealle kiinnittynyt. Urosten säkäkorkeus on 52–60 cm (ihanne 56 cm) ja narttujen 50–58 cm (ihanne 54 cm).
Pohjavilla on tiheä, peitinkarva lyhyt, tiheä ja suora. Väritys on kolmivärinen: päävärinä valkoinen, jossa on mustia laikkuja sekä päässä ja raajoissa parkinruskeat merkit, joskus myös valkoisen ja mustan värityksen rajoilla. Musta väri ei ole koskaan hallitseva.
Luonne ja käyttäytyminen

Muiden norjalaiskoirien tapaan haldeninajokoirakaan ei ole ajue koira, vaan se ajaa jäniksiä itsenäisesti omistajansa kanssa. Se on, kuten muutkin norjalaisrodut, rauhallinen ja miellyttävä. Se suhtautuu usein erityisen rakastettavasti ihmisiin ja on harvoin ärtyisä, mutta sitä kuten useimpia rotuja tulisi valvoa kun se tapaa sille ennestään tuntemattomia lapsia.lähde?
Alkuperä

Rotu on jalostettu 1900-luvun puolivälissä Haldenin kaupungissa norjalaisten ajokoirien ja englanninkettukoirien välisistä risteytyksistä. Toisen teorian mukaan sen kehittymiseen vaikutti monia erilaisia ulkomaisia ajokoiria, niin ruotsalaisia, venäläisiä, saksalaisia, ranskalaisia kuin brittiläisiäkin.
Haldeninajokoiraa on käytetty ennen kaikkea jäniksen, mutta myös monen muunlaisen riistan metsästykseen.
Hoito

Vaikka turkki tarvitsee vain vähän hoitoa, se ei ole yhtä paksu kuin pohjoisilla pystykorvaroduilla, ja haldeninajokoiraa pitääkin suojata oikein kovilla pakkasilla.lähde?
Aiheesta muualla

Suomen Ajokoirajärjestö
Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
Haldenstøverklubben (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
| n k Norjalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  buhund  dunkerinajokoira  haldeninajokoira  harmaanorjanhirvikoira  hygeninajokoira  lunnikoira  mustanorjanhirvikoira 
Harvinaiset:  greyster  skandinaviankoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  garpehund  gråhund  ringerikenajokoira
Hangon laajentamissuunnitelma

Kontra-amiraali Belusovin Hangon laajentamissuunnitelma elokuulta 1940, sekä suomalaisten Hangon rintaman puolustus.
Hangon laajentamissuunnitelma tarkoittaa Neuvostoliiton operatiivista suunnitelmaa hyökätä Hangon sotilastukikohdasta sen ympäristöön Tammisaareen ja Padvamaalle varmistaen näin sivustat laajempaa operaatiota varten. Tällä tarkoitettiin hyökkäystä Suomen mantereelle välirauhan aikana 1940–1941 tukikohdan kautta.
Hangon tukikohdan komentaja kontra-amiraali S.F. Belusov hahmotteli perussuunnitelman elokuussa 1940 suhteuttaen ne Neuvostoliiton Itämeren laivaston kokonaissuunnitelmaan. Itämeren laivaston yleissuunnitelma puolestaan valmistui 1. syyskuuta 1940. Yleissuunnitelman Hangon laajentamissuunnitelma perustui tilanteeseen, jossa Suomi olisi talvisodan tapaan yksin tai korkeintaan Ruotsin tukema. Tällöin Itämeren laivaston tehtävänä oli yhteyksien katkaisu Itämerellä, Pohjanlahdella ja Suomen saaristossa. Belusov olikin pahoillaan, ettei talvisodassa ollut kyetty hyökkäämään Ahvenanmaalle, koska kuljetusaluksia ei ollut käytettävissä tarpeeksi. Näiden varmistusten jälkeen Hangosta voitiin tällöin hyökätä sisämaahan. Tämän hyökkäyksen edellytettiin puolestaan toteutettavan Leningradin sotilaspiirin saamien ohjeiden mukaan yhdessä Viipurista länteen tapahtuvan hyökkäyksen kanssa. Hangon lounaisrintaman ja Viipurin kaakkoisen rintaman oli tarkoitus luoda myös pohjoinen rintama Sallan kohdalle, joka katkaisisi Suomen. Syksyllä 1940 muutettiinkin joukkojen johto-organisaatiota maasodankäyntiä silmällä pitäen, kun Hangossa sijaitsevat joukot siirrettiin Itämeren laivastosta Leningradin sotilaspiirin alaisuuteen.
Einar Hakasalo

Einar Vilhelm Hakasalo
Einar Vilhelm Hackzell (myöh. Hakasalo; 25. joulukuuta 1894, Tornio – 4. tammikuuta 1948, Koivu) oli suomalainen neljään sotaan osallistunut ja kahdessa sodassa haavoittunut jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat konttoristi Robert Vilhelm Hackzell Torniosta ja Maria Kostamo Vesisaaresta. Hackzell vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Saima Maria Juusolan kanssa.
Opinnot ja siviiliammatit Suomessa

Suomessa Hackzell suoritti kansakoulun sekä vuonna 1918 Haminan taistelukoulun. Sotilasuransa ulkopuolella Suomessa rauhan aikana Hackzell toimi poliisikonstaapelina, tullivirkailijana ja maanviljelijänä.
Sotilaskoulutus Saksassa ja taistelut ensimmäisessä maailmansodassa

Hackzell liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. elokuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hackzell siirtyi Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet määrättiin Vaasaan varavääpeliksi ylennettynä. Sieltä hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hackzell otti osaa taisteluihin Tampereella, missä haavoittui 3. huhtikuuta 1918, tultuaan ylennetyksi vänrikiksi kaksi päivää sitä ennen, 1. huhtikuuta 1918. Kaksi päivää ennen ylennystään, 30. maaliskuuta 1918, Hackzell oli menettänyt veljensä, Heino Henrik Hackzellin (29.4.1901–30.3.1918), kaatuneena taistelussa Lempäälässä, Tampereen etelänpuoleisessa naapurikunnassa. Hackzell palasi takaisin joukko-osastoonsa ja osallistui taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.
Ylennyksensä ohella, toiminnastaan Tampereen taisteluiden aikana Hackzell palkittiin myös sekä ansiomitalilla että ylimääräisellä lomalla. Kenties näkyvimpänä kunnianosoituksena toiminnastaan koko Suomen sisällissodan aikana, Hackzell määrättiin jäseneksi kolmimiehiseen jääkäreiden lipunkantopartioon Helsingissä 16. toukokuuta 1918 pidettyyn Valkoisen armeijan voitonparaatiin, yhdessä jääkäriluutnantti Julius Lehtosen ja jääkärivänrikki Martin Petterssonin kanssa, perässään 15,000-miehinen armeija.
Suomen sisällissota > Otteita Hackzellista Tie Tampereelle -kirjassa

Professori Heikki Ylikankaan historiateoksen Tie Tampereelle mukaan vääpeli Hackzell johti komppaniaa Keski-Pohjanmaan jääkäripataljoonasta. Hänen urhoollisuuttaan ja neuvokkuuttaan kiiteltiin yleisesti. Hackzell johti ja toteutti omakätisesti punakaartilaisten vangitsemisia Tampereen taisteluiden loppupuolella, vangiten eräissä tapauksissa sadoittain punakaartilaisia.
Kirjassaan Ylikangas kuvaa tilanteita eri tamperelaiskohteissa, joissa Hackzell joko voimaa tai viekkautta tai molempia hyväkseen käyttäen onnistui saamaan runsaslukuiset punakaartilaisten joukot antautumaan. Lähdeaineistoon viitaten Ylikangas toteaa, että Hackzellin ihmeellisistä urotöistä levisi välittömästi kertomuksia ympäristöön. Hänen mainitaan saaneen kunniamerkin sekä kaksi viikkoa lomaa.
Vartioväen puuttuessa ja sotatilanteen kaoottisuuden vuoksi oli Tampereen taisteluiden kohdalla myönnetty Valkoisen armeijan sotilaille lupa ampua punakaartilaisten johtajia, kiihottajia ja venäläisiä ilman tutkintaa. Tämä johti siihen, että vastapuolen taistelijan henki saattoi lähteä pelkästä löysästä ilmiannosta. Ylikankaan mukaan myös Hackzell miehineen hyödynsi kyseistä lupaa Tampereen taistelussa.
Saatuaan vangituksi ja kuljetettavakseen 1,000-miehisen vankilauman, ratsain liikkeellä ollutta Hackzellia ammuttiin haavoittavasti Hämeenkadun ja Läntisen kadun kulmassa. Esimerkiksi tässä yhteydessä punakaartilaisia tuomittiin paikan päällä. Näsilinnan edustalle koottiin silti tällä tavoin 1,600 vankia, Ylikangas jatkaa.
Kriitikot ovat arvostelleet oikeushistorian ja Suomen historian professorin Heikki Ylikankaan julkaisemia, sotahistoriaan liittyviä tietoja osin virheellisiksi. Muun muassa kesällä 1944 Suomessa kenttäoikeuksissa ja/tai esimiehen aseenkäyttöoikeudella suoritettujen suomalaissotilaiden teloitusten määrän Ylikangas on esittänyt olevan noin 250, virallisesti arvioidun 57 asemesta. Sotahistoriaan erikoistuneen tietokirjailija ja yleisesikuntaeversti evp. Ilmo Kekkosen mukaan Ylikankaalla on heikot tiedot sotahistoriasta.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hackzell siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetun uudelleenjärjestelyn yhteydessä 16. kesäkuuta 1918 Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana 2. komppaniassa. Armeijasta Hackzell erosi 09.11.1918. Hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin Pohjolan suojeluskuntapiiriin 1. kesäkuuta 1919. Hackzell palveli tehtävässään 31.12.1919 saakka. Tämän jälkeen hän toimi maanviljelijänä vuoteen 1929 saakka, jolloin hän siirtyi Haapajärven nimismiespiiriin poliisikonstaapeliksi. Poliisin tehtävissä sekä tullivirkailijana hän toimi vuoteen 1932 saakka ja siirtyi sitten maanviljelijäksi Haapajärvelle.
Talvisota ja jatkosota

Talvisotaan Hackzell osallistui joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 68:ssa. Hän osallistui taisteluihin mm. Honkaniemessä ja haavoittui Kämärällä 23. helmikuuta 1940. Jatkosotaan  hän osallistui 27. Eläinlääkintäkomppanian varikkojoukkueen joukkueenjohtajana, mistä toimesta hänet kotiutettiin vuoden 1941 lopulla.
Hackzell siirtyi tämän jälkeen hoitamaan kotitilaansa Koivuun. Hänen ruumiinsa on haudattu Tornioon.
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania
Hamza (nimi)

Hamza (arab. حمزة‎, Ḥamza) on arabialainen miehen etunimi. Se on vanha, jo ennen islamin syntyä käytetty nimi, joka pohjautuu mahdollisesti arabian kielen sanaan ’vahvistua’, ’olla vahva’ tai ’olla vakaa’. Profeetta Muhammedilla oli tämänniminen setä.
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston mukaan tilastoitu joulukuun 2022 loppuun mennessä noin 480–490 Hamza-nimistä miestä ja lisäksi noin 10–30 samannimistä naista. Todennäköisesti naisille ei kuitenkaan ole annettu etunimeksi miehennimeä, vaan kyseessä on arabiankieliseen nimeen sisältyvä isännimi eli nasab.