stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Resident Evil: Code: Veronica

| Resident Evil: Code: Veronica |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom
Jakelija:  PlayStation Now, Microsoft Store ja PlayStation Store
Tuottaja:  Shinji Mikami
Säveltäjä:  Hijiri Anze
Pelisarja:  Resident Evil
Julkaistu:  2000
Lajityyppi:  selviytymiskauhupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: D (17 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 16  USK 16 
Alusta:  Xbox 360, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Sega Dreamcast, Nintendo GameCube, Xbox One ja PlayStation 4
Jakelumuoto:  GD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Resident Evil: Code: Veronica on Capcomin kehittämä toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna 2000 Sega Dreamcast -konsolille.
Pelistä on julkaistu päivitetty versio Resident Evil: Code: Veronica X muille alustoille.
Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 9.5/10 arvostelussaan.
Aiheesta muualla

Resident Evil: Code: Veronica MobyGamesissa (englanniksi)
Resident Evil: Code: Veronica X MobyGamesissa (englanniksi)
Resident Evil -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Resident Evil Zero  Resident Evil  Resident Evil 2  Resident Evil 3  Resident Evil Code: Veronica  Resident Evil 4  Resident Evil 5  Resident Evil 6  Resident Evil 7  Resident Evil Village 
Gun Survivor:   Resident Evil: Survivor  Resident Evil Survivor 2 – Code: Veronica  Resident Evil: Dead Aim 
Outbreak:   Resident Evil Outbreak  Resident Evil Outbreak: File 2 
Chronicles:   Resident Evil: The Umbrella Chronicles  Resident Evil: The Darkside Chronicles 
Revelations:   Resident Evil: Revelations  Resident Evil: Revelations 2 
Uudet versiot:   Resident Evil (2002)  Resident Evil 2 (2019)  Resident Evil 3 (2020)  Resident Evil 4 (2023) 
Muut:   Resident Evil Gaiden  Resident Evil: The Mercenaries 3D  Resident Evil: Operation Raccoon City  Umbrella Corps 
Hahmot:   Chris Redfield  Jill Valentine  Albert Wesker  Leon S. Kennedy  Claire Redfield  Ada Wong  Ethan Winters  Lady Dimitrescu
Ruottisenharju

Ruottisenharju on Pudasjärven kaupungissa sijaitseva haja-asutteinen kylä. Se sijaitsee noin 25 kilometriä kaupungin keskustaajamasta Kurenalta kaakkoon.
Kylästä on tieyhteys Jaalangan ja Paukkerinharjun kyliin. Kylällä on myös toiminut kauppa, mutta nykypäivänä kyläläisiä palvelevat myymäläautot.
Kylän läheisyydessä on Ala-Mainua-niminen järvi, jota kutsutaan myös Ruottisenjärveksi.
Rubén Wolkowyski

| Rubén Wolkowyski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Rubén Oscar Wolkowyski
Syntynyt: 30. syyskuuta 1973 (ikä 51) Juan José Castelli, Argentiina
Kansalaisuus:   Argentiina    Puola
Koripalloilija
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä / Sentteri
Pituus:  208 cm
Paino:  125 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1993–1997 1997–1999 1999–2000 2000–2001 2001–2002 2002 2002–2003 2003 2003–2004 2004–2007 2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2013 2013–:   Quilmes  Boca Juniors  Estudiantes  Seattle SuperSonics  Quilmes  TsSKA Moskova  Boston Celtics  Saski Baskonia  Olympiakos BC  Himki BK  Prokom Trefl Sopot  Scafati Basket  Club Biguá  Atléticos de San Germán  Libertad  La Unión  Sarmiento de Resistencia
Maajoukkueet
1993–2007:   Argentiina
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Indianapolis 2002 |  |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Argentiina 2001 |  |  |
|  Hopeaa | Argentiina 1995 |  |  |
|  Hopeaa | Puerto Rico 2003 |  |  |
|  Pronssia | Puerto Rico 1993 |  |  |
Rubén Oscar Wolkowyski (s. 30. syyskuuta 1973 Juan José Castelli) on argentiinalais-puolalainen koripalloilija.
Ura

Wolkowyski debytoi Quilmesin joukkueessa kaudella 1993–1994 ja edusti seuraa vuoteen 1997 asti. Hän voitti seuran paidassa kaksi kertaa maan torjuntatilaston sekä levypallotilaston. Vuonna 1997 Wolkowyski siirtyi Boca Juniorsin koripallojoukkueeseen, jossa hän voitti torjuntatilaston kaudella 1997–1998. Kaudeksi 1999–2000 hän liittyi argentiinalaiseen Estudiantesiin, jossa hän voitti Argentiinan-mestaruuden. Lisäksi hänet valittiin samana kautena sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kauden 2000–2001 Wolkowyski edusti NBA-seura Seattle SuperSonicsia ja teki 2,2 pistettä ottelua kohden. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Dallas Mavericksiin, mutta hänet vapautettiin ennen yhtäkään pelattua ottelua. Tämän johdosta hän palasi Argentiinaan, Quilmesin joukkueeseen. Wolkowyski edusti seuraa muutaman kuukauden ja siirtyi tammikuussa TsSKA Moskovaan, jossa hän pelasi loppukauden. Kaudeksi 2002–2003 Boston Celtics hankki hänen pelioikeutensa. Wolkowyski edusti seuraa seitsemässä ottelussa ennen kuin hänet irtisanottiin. Loppukauden hän pelasi espanjalaisessa Saski Baskoniassa. Kauden 2003–2004 Wolkowyski pelasi Olympiakosissa ja vuodet 2004–2007 venäläisessä Himkissä. Tämän jälkeen hän pelasi Prokom Trefl Sopotissa, josta hän siirtyi kesken kauden italialaiseen Scafati Basketiin.
Tämän jälkeen Wolkowyski on edustanut muun muassa Club Biguáa, Atléticos de San Germánia sekä Libertad de Sunchalesia. Vuonna 2011 hän siirtyi La Uniónin koripallojoukkueeseen.
Aiheesta muualla

Profiili archive.fiba.com (englanniksi)
Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2004
4 Sánchez |
5 Ginóbili |
6 Montecchia |
7 Oberto |
8 Herrmann |
9 Fernández |
10 Sconochini |
11 Scola |
12 Gutiérrez |
13 Nocioni |
14 Delfino |
15 Wolkowyski |
Valmentaja Magnano
Resident Evil: Infinite Darkness

| Resident Evil: Infinite Darkness |
| --- | --- |

Tyyli:  scifi, kauhu
Kestoaika:  25–28 minuuttia
Pääosissa:   Nick Apostolides  Stephanie Panisello 
Alkuperämaa:  Japani
Alkuperäiskieli:  japani englanti
Verkko:  Netflix
Esitetty:  8. heinäkuuta 2021
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  4
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Eiichirō Hasum
Käsikirjoittaja(t):   Eiichirō Hasum  Shogo Moto 
Tuotantoyhtiö(t):   TMS Entertainment  Quebico 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Resident Evil: Infinite Darkness on vuonna 2021 julkaistu animaatiosarja, joka perustuu Capcomin Resident Evil -pelisarjaan. Kaikki sarjan neljä jaksoa julkaistiin suoratoistopalvelu Netflixissä 8. heinäkuuta 2021.
Sarjan juoni sijoittuu muutamaa vuotta Resident Evil 4 -pelin tapahtumien jälkeen. Päähenkilöitä ovat Leon S. Kennedy ja Claire Redfield, joita ääninäyttelevät vuoden 2019 Resident Evil 2 -pelin näyttelijät  Nick Apostolides ja Stephanie Panisello.
Englanninkieliset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nick Apostolides  | … |  Leon S. Kennedy   |
|  Stephanie Panisello  | … |  Claire Redfield   |
|  Ray Chase  | … |  Jason   |
|  Jona Xiao  | … |  Shen May   |
|  Billy Kametz  | … |  Patrick   |
|  Doug Stone  | … |  Wilson   |
|  Joe J. Thomas  | … |  Graham   |
|  Brad Venable  | … |  Ryan   |
Aiheesta muualla

Resident Evil: Infinite Darkness Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ronald Turini

Ronald Turini (s. 30. syyskuuta 1934 Montreal) on kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hänen syntyi yhdysvaltalais-italialaiselle isälle ja tanskalaistaustaiselle kanadalaiselle äidille. Hän sai hyvin varhaista pianonsoiton opetusta äidiltään ja Frank Hansonilta McGillin konservatoriossa. Yhdeksänvuotiaana hän pääsi Québecin musiikkikonservatorioon, jossa häntä opettivat vuoteen 1950 saakka Yvonne Hubert, Germaine Malépart ja Isidor Philipp. Hän voitti Prix Archambaultin vuonna 1950 ja pääsi New Yorkin Mannes Collegeen vuonna 1953. Siellä häntä opettivat Isabelle Vengerova ja Olga Stroumillo, joista jälkimmäinen tutustutti hänet Vladimir Horowitziin, josta tuli hänen opettajansa viiden vuoden ajaksi.
Turini voitti kansainvälisiä kilpailuita Italiassa, Sveitsissä ja Belgiassa vuosina 1958 ja 1960. Hänen Carnegie Hall -debyyttinsä arvosteli positiiviseen sävyyn Harold C. Schonberg New York Times -lehdessä 24. tammikuuta 1961. Turini saavutti pian kansainvälisen maineen ja kiersi 1960-luvun aikana Neuvostoliitossa sekä Etelä-Amerikassa. Euroopassa hän esiintyi muun muassa Concertgebouw-orkesterin kanssa Amsterdamissa ja Lontoon Wigmore Hallissa. Montrealin sinfoniaorkesterin solistina hän toimi moneen otteeseen.
Vuonna 1975 Turini oli Quartet Canadan perustajajäsen, ja vuonna 1977 hän aloitti opettamisen Länsi-Ontarion yliopistossa. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Edvard Griegin, Robert Schumannin ja Sergei Rahmaninovin konserttoja.
Ronald Stretton

| Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Iso-Britannia> Miesten ratapyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 4 km:n joukkuetakaa-ajo |  |
Ronald Charles "Ron" Stretton (13. helmikuuta 1930 Epsom, Surrey – 12. marraskuuta 2012 Toronto, Kanada) oli brittiläinen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Stretton kuului Ison-Britannian 4 km:n takaa-ajojoukkueeseen Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Joukkue saavutti olympiapronssia Italian ja Etelä-Afrikan joukkueiden jälkeen.
Stretton muutti Kanadaan vuonna 1955 ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1978. Hänellä oli vaimo ja kolme lasta. Stretton kuoli Torontossa 12. marraskuuta 2012, 82-vuotiaana.
Richard Belcredi

Richard Belcredi, vuonna 1864 julkaistu Anton Gareisin piirros.
Richard Belcredi (12. helmikuuta 1823 Ingrowitz, Määri – 2. joulukuuta 1902 Gmunden) oli itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävallan pää- ja sisäministerinä vuosina 1865–1867. Hänen hallituksensa ajoi konservatiisia tavoitteita, mutta tuki samalla slaavilaisten vähemmistökansallisuuksien toiveita itsehallinnosta.
Belcredi oli lähtöisin määriläisestä (alkujaan italialaisesta) maanomistajasuvusta ja suoritettuaan lakiopinnot hän aloitti virkauransa vuonna 1842. Hänet nimitettiin 1860 Sleesian kuvernööriksi ja 1864 Böömin käskynhaltijaksi eli statthalteriksi. Hän oli vuosina 1861–1863 parlamentin jäsenenä. Belcredi tuli Anton von Schmerlingin eron jälkeen pääministeriksi 27. heinäkuuta 1865 ja hän kokosi konservatiivisista voimista koostuneen niin sanotun kreivien hallituksen. Ensi töikseen hallitus peruutti 20. syyskuuta Schmerlingin vuonna 1861 laatiman niin sanotun helmikuun patentin eli keskusvaltaa korostaneen perustuslain myönnytyksenä valtakunnan ei-saksalaisille kansallisuuksille. Belcredin hallitus teki ”konservatiivisen federalismin” hengessä muitakin palveluksia slaavilaisille vähemmistökansallisuuksille, esimerkiksi sallimmalla tšekin kielen käytön böömiläisissä kouluissa. Tämä ärsytti saksankielistä väestöä. Vanhoillinen hallitus pyrki myös absolutismin palauttamiseen, feodaalisten oikeuksien ja kirkon aseman vahvistamiseen sekä liberaalien vaikutusvallan heikentämiseen.
Itävallan tappio Preussille vuoden 1866 sodassa romutti Belcredin hallituksen suunnitelmat ja hän erosi 3. helmikuuta 1867. Hän vastusti seuraajiensa politiikkaa, jonka kulmakivenä oli kompromissi itävallan saksalaisten ja unkarilaisten kesken. Belcredi toimi myöhemmin vuosina 1881–1895 hallinto-oikeuden presidenttinä.
Romania talviolympialaisissa 2018

Romania osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 27 urheilijaa, jotka kilpailivat kahdeksassa urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 18 ja naisia yhdeksän. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi ampumahiihtäjä Marius-Petru Ungureanu ja päättäjäisissä ohjaskelkkailija Raluca Strămăturaru.
Romanian urheilijoista parhaiten sijoittui ohjaskelkkailija Raluca Strămăturaru, joka oli naisten kilpailussa seitsemäs.
Urheilijat lajeittain

| Laji | Miehiä | Naisia | Urheilijoita yht>  |
| --- | --- | --- | --- |
| Alppihiihto | 1 | 1 | 2 |
| Ampumahiihto | 5 | 1 | 6 |
| Maastohiihto | 2 | 1 | 3 |
| Mäkihyppy | 0 | 1 | 1 |
| Ohjaskelkkailu | 4 | 1 | 5 |
| Pikaluistelu | 0 | 1 | 1 |
| Rattikelkkailu | 5 | 2 | 7 |
| Skeleton | 1 | 1 | 2 |
Ruch Chorzów

| Ruch Chorzów |
| --- | --- |

Koko nimi:  Ruch Chorzów Spółka Akcyjna
Perustettu:  1920
Kenttä:  Stadion Ruchu Chorzów Chorzów  Puola
– kapasiteetti:  9 300
Sarja:  II liga
Päävalmentaja:   Łukasz Bereta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruch Chorzów (puol. Ruch Chorzów Spółka Akcyjna) on puolalainen jalkapalloseura Chorzówin kaupungista. Kaudella 2021/22 se pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla mutta lukeutuu maan menestyksekkäimpiin.
Ruch Chorzów
Ruch Chorzów - Jagiellonia Białystok (09.11.2009)

Ruch perustettiin alun perin vuonna 1920.
Saavutuksia

Puolan mestaruus (14): 1933, 1934, 1935, 1936, 1938, 1951, 1952, 1953, 1960, 1967/68, 1973/74, 1974/75, 1978/79, 1988/89
Puolan cup (3): 1950/51, 1973/74, 1995/96
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Henryk Alszer (1947–58)   Marcin Baszczyński (1995-00), (2013–)   Krzysztof Bizacki (1994–95), (1997-06)   Andrzej Buncol (1979–81)   Ewald Cebula (1948–52)   Gerard Cieślik (1939–59)   Dariusz Gęsior (1983–96)   Edmund Giemsa (1932–39)   Andrej Komac (2010–11) |   |   Joachim Marx (1969–75)   Zygmunt Maszczyk (1963–76)   Teodor Peterek (1928–39), (1946–48)   Arkadiusz Piech (2009–12)   Czesław Suszczyk (1946–59)   Mariusz Śrutwa (1991–99), (2000–06)   Krzysztof Warzycha (1983–89)    Ernst Wilimowski (1934–39)   Gerard Wodarz (1946–47) |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Ruch Chorzów (90minut.pl)
Risto Laakkonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Albertville 1992 | joukkuemäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 1989 | joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 1991 | joukkuemäki |  |
Risto Juhani Laakkonen (s. 6. toukokuuta 1967 Kuopio) on uransa päättänyt suomalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja.
Laakkonen voitti mäkihypyn joukkuekilpailun kultaa Lahden MM-kilpailuissa 1989 ja Albertvillen 1992 olympialaisissa sekä hopeaa Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasaavutuksensa on kahdeksas sija MM-kilpailujen normaalimäessä 1991.
Laakkonen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon 1988–1989 ilman yhtään osakilpailuvoittoa. Uransa aikana hän voitti kaksi maailmancupin osakilpailua.
Seuratasolla Laakkonen on edustanut Puijon Hiihtoseuraa. Hän työskentelee kirjastovirkailijana Varastokirjastossa Kuopiossa.
Uran alku ja olympiaedustajaksi

Laakkonen herätti ensimmäisen kerran kansainvälistä huomiota sijoittumalla 18-vuotiaana kahdeksanneksi Harrachovin maailmancupin osakilpailussa tammikuussa 1986. Samana vuonna hän saavutti joukkuemäessä SM-pronssia Puijon Hiihtoseuran joukkueessa. Kauden 1986–1987 maailmancupissa Laakkonen sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi tammikuussa Oberwiesenthalin normaalimäessä ja maaliskuussa Falunin suurmäessä. Joukkuemäen SM-kilpailussa hän saavutti hopeaa.
Laakkonen sijoittui Engelbergin suurmäen maailmancupin kilpailussa tammikuussa 1988 yhdeksänneksi. Ensimmäisen kerran hän kilpaili arvokisoissa Calgaryn talviolympialaisissa 1988 ja sijoittui normaalimäessä 23:nneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa Laakkonen sijoittui 35:nneksi.Joukkuemäen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa.
Mäkiviikon voitto ja joukkuemaailmanmestaruus

Kauden 1988–1989 maailmancupin Thunder Bayssä Laakkonen sijoittui ensimmäisessä osakilpailussa toiseksi Länsi-Saksan Dieter Thoman ja maanmiehensä Matti Nykäsen välissä sekä voitti toisen osakilpailun. Lake Placidin osakilpailuissa hän saavutti sijat 6 ja 11. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän sijoittui Oberstdorfissa toiseksi Thoman jälkeen, Garmisch-Partenkirchenissä kolmanneksi Nykäsen ja Jens Weißflogin jälkeen, Innsbruckissa seitsemänneksi ja Bischofshofenissa kymmenenneksi. Nykänen ja Weißflog eivät onnistuneet viimeisessä osakilpailussa, ja niin Laakkonen voitti koko mäkiviikon 2,5 pisteen erolla heihin. Runsas viikko mäkiviikon jälkeen Laakkonen oli Harrachovin maailmancupin kilpailussa toinen Jan Boklövin jälkeen.
Lahden MM-kilpailuissa 1989 Laakkonen voitti Jari Puikkosen, Matti Nykäsen ja Ari-Pekka Nikkolan kanssa joukkuemäen maailmanmestaruuden. Ensimmäisellä kierroksella Laakkonen hyppäsi 100,5 metriä ja auttoi osaltaan Suomen kärkeen Puikkosen epäonnistuttua omassa hypyssään. Toisella kierroksella Nykänen jäi alle sadan metrin, joten Norja johti kilpailua ennen viimeisiä hyppääjiä. Laakkonen hyppäsi 110,5 metriä, ja Suomi voitti 19 pisteen erolla Norjaan. Sekä suurmäessä että yhden kierroksen kilpailuksi tuuliongelmien takia typistyneessä normaalimäessä Laakkonen sijoittui 24:nneksi.
Kauden 1988–1989 maailmancupin yhteispisteissä Laakkonen sijoittui seitsemänneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden normaalimäessä ja joukkuemäessä.
Kohti olympiavoittoa

Vuosi ensimmäisen maailmancup-voittonsa jälkeen Laakkonen otti 4. joulukuuta 1989 toisen voiton, jälleen Thunder Bayssä. Lake Placidissä hän sijoittui neljänneksi ja saavutti Sapporossa sijat 8 ja 7. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1989–1990 hän oli Oberstdorfissa neljäs, Garmisch-Partenkirchenissä Jens Weißflogin jälkeen toinen, Innsbruckissa viides ja Bischofshofenissa neljästoista. Viikon kokonaispisteissä hän sijoittui kuudenneksi. Loppukauden parhaaksi maailmancupin osakilpailusijoitukseksi jäi Raufossin 11. sija maaliskuun lopulla. Cupin kokonaispisteissäkin hän oli yhdestoista. Lentomäen MM-kilpailuissa Laakkonen sijoittui 40:nneksi. Suomen-mestaruuden hän voitti joukkuemäessä.
Maailmancupkauden 1990–1991 ensimmäisissä kisoissa Pohjois-Amerikassa Laakkonen ylsi parhaimmillaan 11:nneksi Lake Placidin toisessa kilpailussa. Keski-Euroopan mäkiviikolla hänen sijoituksensa osakilpailuissa olivat 15:s, 14:s, 12:s ja 28:s sekä viikon kokonaissijoituksensa kymmenes. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa Laakkonen sijoittui suurmäessä 12:nneksi ja normaalimäessä kahdeksanneksi. Joukkuekilpailussa hän saavutti Ari-Pekka Nikkolan, Raimo Ylipullin ja Vesa Hakalan kanssa hopeaa 4,8 pistettä Itävallalle hävinneenä. Lopputalven maailmancupin kilpailuissa Laakkonen oli Salpausselän normaalimäessä yhdestoista, Bollnäsissä toinen Stefan Zündin jälkeen ja Falunissa kymmenes. Cupin loppupisteissä hän oli sijalla 19. SM-kultaa Laakkonen voitti joukkuemäessä.
Maailmancupkauden 1991–1992 Laakkonen aloitti vaatimattomilla sijoituksilla Thunder Bayssä. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän oli Oberstdorfissa kahdeksas, Innsbruckissa 24:s ja Bischofshofenissa 21:s. Sveitsin maailmancup-kilpailuissa hän jäi sijoille 28 ja 23. Albertvillen olympialaisissa Laakkonen sijoittui normaalimäessä 16:nneksi ja suurmäessä 21:nneksi. Joukkuemäessä hän voitti kultaa yhdessä Ari-Pekka Nikkolan, Mika Laitisen ja joukkueen suurimman sankarin, Toni Niemisen kanssa. Henkilökohtaisissa pisteissä Laakkonen oli joukkuemäen yhdeksänneksi paras hyppääjä.
Olympialaisten jälkeen keväällä 1992 Laakkosen parhaat maailmancup-sijoitukset olivat kuudes sija Salpausselän normaalimäessä ja kahdeksas sija Holmenkollenin suurmäessä. Planican lentomäen joukkuekilpailussa hän kuului Suomen kolmanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Vuoden 1992 SM-kilpailuissa Laakkonen voitti joukkuemäessä kultaa ja saavutti normaalimäessä pronssia.
Kaudella 1992–1993 Laakkonen ei kilpaillut enää maailmancupissa. Puijolla hän voitti maaliskuussa 1993 mäkikilpailun jättäen taakseen muun muassa itävaltalaisia maailman huippuhyppääjiä.
Saavutuksia

olympiakultaa Albertville 1992 (mäkihyppy, joukkuekilpailu)
MM-kultaa Lahti 1989 (joukkuekilpailu)
MM-hopeaa Val di Fiemme 1991 (joukkuekilpailu)
Keski-Euroopan mäkiviikon voitto 1988–1989
Sallan rautatieasema

Sallan rautatieasema (lyh. Sll, vuoteen 1956 asti Märkäjärvi, lyh. Mkj) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Laurila–Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsee Sallan kunnan keskustaajamassa 65 kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään.
Asema avattiin matkustaja- ja tavaraliikenteelle 8. joulukuuta 1941, jolloin sen nimi oli Märkäjärvi. Alkuperäinen asemarakennus tuhoutui Lapin sodassa. Nykyinen asemarakennus rakennettiin vuonna 1947 Lapin jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Se rakennettiin noin kilometrin idemmäs kuin alkuperäinen rakennus. Vuonna 1956 aseman nimi vaihdettiin Sallaksi. Radan henkilöliikenne oli lakkautettuna vuosina 1949–1961, mutta sitä jatkettiin vuosina 1961–1967. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1967, mutta Sallaan ajettiin vielä 1990-luvulla kokeiluluontoisia hiihtojunia. Ne kuitenkin lopetettiin kannattamattomina[lähde? ]. Sallan aseman miehitys loppui 1994 ja liikennepaikka lakkautettiin 9. joulukuuta 2012.
Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo

| Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo, erikoismuseo 
Osoite:  Savukoskentie 12, 98900 Salla  
Sijainti:  Sallan kirkonkylä 
Kotisivut:  salla.fi/museo 
Koordinaatit:  66°50′10″N, 28°40′16″E
 fiSallan sota- ja jälleenrakennusajan museo 
Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo esittelee Sallan, vuoteen 1936 Kuolajärven kunnan historiaa 1900-luvun alusta 1960-luvulle saakka.
Museon pysyvän näyttelyn ensimmäisessä osassa kerrotaan 20. vuosisadan alun elämästä ja elinkeinoista silloisella Kuolajärvellä, kuten Suomen itsenäistymistä edeltävistä vuosista ja sen jälkeisistä tapahtumista, Muurmannin legioonasta, läskikapinasta jne.
Näyttelyn toinen osa kertoo toisesta maailmansodasta Sallassa. Talvisodan alkaminen 1939 muutti elämän Sallassa ratkaisevasti. Siihenastisen itäosan seudut jouduttiin jättämään lopullisesti Moskovan rauhan myötä 1940. Paluuta ei ollut jatkosodankaan aikana 1941-1944, koska natsi-Saksan armeijan ja niiden kanssasotijoina olleiden suomalaisten joukkojen taistelurintamat Neuvostoliiton puna-armeijaa vastaan olivat lähellä. Talvi-, jatko- ja Lapin sota muodostuivat raskaiksi taisteluineen ja evakkomatkoineen.
Kolmas osa esittelee sodanjälkeistä jälleenrakennuksen aikaa, jonka myötä Sallasta tuli mm. Suomen suurimpia maidontuottajakuntia 1960-luvulla.
Aiheesta muualla

Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo Museo, Salla
Samaneh Beyrami Baher

Samaneh Beyrami Baher (pers. ‏سمانه بیرامی باهر‎, Samāne Beyrāmi Bāher; s. 12. kesäkuuta 1991) on iranilainen maastohiihtäjä, alppihiihtäjä ja nurmihiihtäjä.
Beyrami Baher on osallistunut maastohiihdossa neljiin arvokilpailuihin. Beyrami Baher sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 2015 sekä vapaan hiihtotyylin 10 kilometrillä että perinteisen hiihtotyylin sprintissä 84:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti perinteisen hiihtotyylin 10 kilometrillä 91:nneksi ja vapaan hiihtotyylin sprintissä 98:nneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa Beyrami Baher hiihti perinteisen hiihtotyylin sprintissä 68:nneksi eli viimeiseksi. Beyrami Baher kantoi olympialaisten avajaisissa maansa lippua. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän hiihti perinteisen hiihtotyylin 10 kilometrillä 85:nneksi ja vapaan hiihtotyylin sprintissä 100:nneksi.
Nuorempana Beyrami Baher kilpaili alppihiihdossa ja nurmihiihdossa. Alppihiihdossa Beyrami Baher sijoittui Iranin-mestaruuskilpailuissa kymmenenneksi supersuurpujottelussa vuonna 2008. Nurmihiihdossa hän sijoittui supersuurpujottelussa yhdeksänneksi sekä maailmancupissa että nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 Dizinissä.
Samaletdin

Samaletdin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ali Samaletdin (s. 1930), suomalainen jääkiekkoilija
Batu Samaletdin, suomalainen kirjankustantaja
Sabah Samaletdin (s. 1965), suomalainen kaupunginjohtaja
Samaletdin (Җамалетдин, Camaletdin, d͡ʒamalet'tin) on tataarinimi, joka tulee arabialaisesta جمال الدين (Jamāl al-Dīn) ja tarkoittaa "uskon / uskonnon kauneus".
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.