stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Steve Ballmer
Henkilöhahmo

Steve Ballmer on tullut tunnetuksi värikkäästä esiintymisestään. Microsoftin Japanin tapaamisessa vuonna 1991 hän huusi yhtämittaisesti ”Windows, Windows, Windows” sillä seurauksella, että hänelle jouduttiin tekemään äänihuulien leikkaus. Vuonna 2000 Microsoftin 25-vuotisjuhlassa hän yllätti juhlayleisön tulemalla esiin kakusta. Internetissä on levinnyt laajalti ”Dance Monkeyboyna” tunnettu video Ballmerin villistä ryntäilystä ja huutamisesta esiintymislavalla työntekijöiden konferenssitapaamisissa. Eräässä kehittäjien konferenssissa kuvatussa videossa hiestä märkä Ballmer toistaa ”developers, developers, developers” lukemattomia kertoja saaden yleisön taputtamaan rytmissä.
Ballmer kutsui vuonna 2001 avoimen ohjelmistokehityksen keulakuvaa Linuxia ”kommunismiksi” ja GNU General Public License -ohjelmalisenssiä ”syöväksi”. Microsoftista Googleen loikannut Mark Lucovsky on väittänyt, että Ballmer olisi Lucovskyn lähdöstä kuultuaan heittänyt tuolin huoneen poikki, kutsunut Googlen johtajaa ”vitun neidiksi” (”fucking pussy”) ja luvannut ”vittu tappaa Googlen” (”fucking kill Google”). Ballmer on jyrkästi kieltänyt näin tapahtuneen.
Ballmer on omistanut yhdysvaltalaisen koripallojoukkueen Los Angeles Clippersin vuodesta 2014 lähtien. Myös NBA:ssa hän on tunnettu värikkäänä ja energisenä omistajana.
Yksityiselämä

Steve Ballmer asuu Hunts Pointissa, Washingtonin osavaltiossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steve Ballmer Wikimedia Commonsissa
Steve Ballmer – Chief Executive Officer Microsoft. (englanniksi)
Antti Hannula

Antti Antinpoika Hannula (k. 22. lokakuuta 1824 Marttila) oli suomalainen talollisen poika, joka mestattiin Marttilassa isänsä taposta tuomittuna. Mestaus oli viimeisiä Suomessa tapahtuneita, sillä jo vuonna 1826 keisari Nikolai I lakkasi vahvistamasta kuolemantuomioita Suomessa.
Antti Hannula riitautui jostain syystä vanhan isänsä kanssa 7. toukokuuta 1823 Palaisten kylän Hannulan talossa ja tönäisi tätä niin että raihnas isä kaatui lyöden päänsä takan kulmaan, jonka seurauksena hän kuoli. Suomessa voimassa olleen Ruotsin vuoden 1734 lain mukaan Hannula tuomittiin kuolemaan. Hän olisi voinut sovittaa rangaistuksen elinkautisella vankeustuomiolla mutta halusi tulla mestatuksi varoituksena muille.
Marttilan pitäjän kappalainen Daniel Ekwall valmisteli Hannulaa neljän viikon ajan kuolemaan Tiipilän kylän Marttilan talossa. Mestauspäivän aamuna Hannula ei syönyt mitään, vaan paastosi ja nautti Herran ehtoollisen. Häntä lähdettiin viemään kello 10 aikaan aamulla kulkueessa Marttilan talosta Tiipilän nummella sijainneelle mestauspaikalle. Hannulan rinnalla kulki kaksi pappia ja lukkari Heikki Lönn käveli heidän edellään veisaten virttä numero 250 Oi, Jeesu piinas' kautta.
Mestauspaikalle oli saapunut väkeä aina Turusta saakka seuraamaan mestausta. Mestauspaikan ympärille oli rakennettu korkea aitaus sekä pyövelille havuista oma koppi. Lähes tiedoton Hannula laski päänsä mestauspölkylle ja pyöveli katkaisi hänen päänsä mestauskirveellä. Tarinan mukaan kirveeniskuja tarvittiin kolme, koska Hannulan takinkaulus oli joutunut kirveen ja kaulan väliin. Hannulan ruumis naulattiin teilirattaan pyörälle, joka kiinnitettiin korkean paalun päähän, jossa ruumis sai olla lintujen raadeltavana. Hannulan tytär sai kirkkoherran erityisluvalla kerätä maahan pudonneet luut lopulta hautausmaalle. Ruumiin kiinnittämiseen käytetyt naulat oli jo kerätty sitä ennen taikakaluina talteen.
Mestauspaikalle on pystytetty muistomerkki.
Berit Johansson

Kynttilänjalka Nimbus, jonka on suunnitellut Berit Johansson Orrefors 1981
Berit Johansson (s. 9. toukokuuta 1945) on ruotsalainen muotoilija, joka on suunnitellut erityisesti lasia. Hän oli suunnittelijana Orreforsin lasitehtaalla 1969–1975 hopeaseppänä ja lasinmuotoilijana sekä 1979–1985 muotoilijana. 1985 hän aloitti Ulf Johanssonin kanssa yhteistyön Älghultissa, ja on tehnyt siellä pääosan taidelasistaan. Lasi on ollut hänen pääasiallisin materiaalinsa kansainvälisesti. Vuodesta 1990 hän on työskennellyt lähinnä Italiassa venetsialaisen Salvatin kanssa yhteistyössä, mutta hän työskentelee myös Paulyn lasitehtaalla Muranon saarella.
Johansson on opiskellut Pernbyn taidekoulussa 1963, Konstfackskolanissa Tukholmassa 1964–1969 sekä ulkomailla Englannissa, Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Lumberjacks

| Lumberjacks |
| --- | --- |
 Lumberjacks lavalla Krapin Pajassa, Tuusulassa, 28.6.2019
Tiedot
Toiminnassa:  2007– 
Kotipaikka:   Eteläpohjanmaa
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Urmas “Big Hand” Niemi kitara, laulu   Miikka "Chef" Kivimäki Bassokitara, laulu   Jarkko Salo kosketinsoittimet, laulu   Janne Käpylä rummut, laulu  
Aiheesta muualla
Lumberjacksband.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumberjacks on suomalainen bluesyhtye. Eteläpohjalainen kvartetti sekoittelee rohkeasti tyylejä juurimusiikin laajassa kirjossa. Yhtyettä olivat perustamassa nykyisten jäsenten lisäksi laulaja-harpisti Mikael "Micke" Björklöf ja kitaristi Matti Loppela.
Lumberjacks tarkoittaa suomeksi metsätyömiehiä. Kitaristi Urmas "Big hand" Niemi on julkisuudessa kertonut, että yhtyeen nimi ei ole hänen keksintöään, vaikka hän onkin joukon ainoa ammatikseen metsätöitä tekevä.
Lumberjacks on levyttänyt kaksi albumia ja esiintynyt kotimaan lisäksi myös Skandinaviassa, Keski-Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Lumberjacks-yhtye voitti bluesin EM-karsinnat eli European Blues Challenge (EBC 2020) Suomen loppukilpailun 2019. Koronavirus-pandemian (COVID-19) vuoksi European Blues Challenge EBC2020 Hollannin Zaandamissa (17.-18.4.2020) jouduttiin perumaan. European Blues Challenge EBC2021 kilpaillaan Puolan Chorzowissa, 25.-27.3.2021.
Kokoonpano

Urmas “Big Hand” Niemi – kitara, laulu
Miikka "Chef" Kivimäki – basso, laulu
Jarkko Salo – hammond,piano & laulu
Janne Käpylä – rummut & laulu
Diskografia

Lumberjacks (2012)
Chake 'Em Roots (2016)
Aiheesta muualla

Lumberjacks virallinen kotisivu
Claire de Duras

| Claire de Duras |
| --- | --- |
 Kirjailijan muotokuva vuodelta 1840
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1777 Brest, Ranska
Kuollut: 16. tammikuuta 1828 (50 vuotta) Nizza, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  romaanikirjailija
Kirjailija
Salanimi: Claire Lechat de Kersaint 
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aikakausi:  1800-luku
Pääteokset:  Ourika
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Claire Louisa Rose Bonne de Coëtnempren de Kersaint (27. helmikuuta 1777 Brest – 16. tammikuuta 1828 Nizza), avioiduttuaan Duras’n herttuatar (/dy.ʁa/), oli ranskalainen romaanikirjailija.
Claire de Duras tunnetaan myös nimellä Madame de Duras. Parhaiten hänet muistetaan vuonna 1823 ilmestyneestä romaanistaan Ourika, joka  käsittelee ”rotuun”, sukupuoleen ja tasa-arvoon liittyviä kysymyksiä. Madame de Duras’ta pidetäänkin nykyään feminismin edelläkävijänä, ja feministisessä ja rasisminvastaisessa ajattelussaan hän oli huomattavasti aikaansa edellä.
Ura

Restauraation aikana Claire de Duras piti merkittävää kirjallisuussalonkia, jossa toivotettiin tervetulleeksi erilaiset mielipiteet ja suojeltiin "taidetta ja taiteilijoita, kirjallisuutta ja kirjailijoita".
Marraskuussa 1821 Duras kirjoitti romaanin Ourika, tarinan mustasta orpotytöstä, joka varttuu 1700-luvun lopulla. Ourika saa hyvän koulutuksen, tulee tietoiseksi ihonväriinsä liittyvistä ennakkoluuloista ja ymmärtää, että hänet on tuomittu niiden vuoksi yksinäisyyteen. Tositarinaan perustuva kertomus herätti jo ennen julkaisuaan suurta kiinnostusta Ranskan kirjallisuussalongeissa. Duras päätyi painattamaan Ourikasta joitakin kappaleita yksityisesti ja anonyymisti joulukuussa 1823 ja suostui lopulta yleisön pyynnöistä siihen, että romaani julkaistiin laajan yleisön luettavaksi. Ladvocat-kustantamo julkaisi sen maaliskuussa 1824. Romaanin menestys oli valtava, ja siitä tuli aikansa bestseller.
Vuonna 1825 Duras suostui myös julkaisemaan toisen romaaninsa Édouardin.
Duras kirjoitti yksinäisyydessä, joka seurasi hänen joutilaasta elämäntavastaan. Yksinäisyydellä oli niin suuri vaikutus hänen kirjoittamiseensa, että hän ajatteli, ettei edes halunnut julkaista romaanejaan sillä verukkeella, että ne "pitävät yksinäisyydestä". Ourikan käsikirjoitus levisi kuitenkin Ranskan salongeissa nimettömänä ja sai osakseen suurta suosiota. Kerrottuaan tarinan Beauvau’n ruhtinattarelle ja ystävättärilleen ja näiden ihastuttua siihen Duras päätti julkaista Ourikan kirjana. Naiset kannustivat hänen kirjoittamaan tarinan pohjalta romaanin, ja hän ryhtyi toimeen aikailematta.
Tammikuussa 1826 Urbain Canel -kustantamo julkaisi kirjailija Henri de La Touchen aloitteesta anonyymisti Duras’n kirjoittaman romaanin Olivier ou le Secret. Kirjoitettuaan ensin rodullistamiseen perustuvasta syrjinnästä Duras siirtyi Olivier ou le Secret -teoksessa käsittelemään impotenssiteeman varjolla homoseksuaalisuutta.
Petyttyään teoksensa haltuunottoyritykseen Duras kieltäytyi kuitenkin tämän jälkeen enää julkaisemasta romaanejaan.lähde? Ne jäivät suvun arkistoon ja tulivat julki vasta 1900- ja 2000-luvuilla.
Vuonna 1971 José Corti -kustantamo julkaisi Olivier ou le Secret -romaanin käsikirjoitukseen perustuvan epätäydellisen version teoksesta.
Vuonna 2007 Gallimard julkaisi romaanista kokonaisen, ennen julkaisemattoman version, joka vastaa kirjailijan suvun arkistossa säilytettyä käsikirjoitusta.
Vuonna 2011 Éditions Manucius julkaisi kaksi aiemmin ilmestymätöntä Duras’n romaania: Mémoires de Sophien ja Amélie et Paulinen.
Vuonna 2023 Gallimard julkaisi Claire de Duras’n kootut teokset. Kokoomateos sisältää romaanit Ourika, Édouard, Olivier ou le Secret ja Le Moine du Saint-Bernard sekä kaksi romaaniluonnosta: En Bretagne ja Le Paria. Le Moine du Saint-Bernard, En Bretagne ja Le Paria julkaistiin ensimmäistä kertaa tässä laitoksessa.
Kirjallinen perintö

Claire de Duras käsitteli monimutkaisia ja kiistanalaisia aiheita, kuten sorrettuja ja syrjittyjä hahmoja, joiden ”rotu” tai yhteiskunnallinen alkuperä estää heitä elämästä onnellista elämää. Hän tutki monia Ranskan suuren vallankumouksen perusperiaatteita ja käsitteli valistusajan ydinkysymyksiä, kuten kysymystä kaikkien ihmisten yhdenvertaisuudesta ja kysymystä miesten ja naisten välisestä tasa-arvosta. Tragedia on keskeinen teema hänen tuotannossaan. Kussakin hänen kolmesta keskeisestä romaanistaan rakastavaisen välinen suhde ei voi toteutua ulkoisten syiden (henkilön alkuperä) tai sisäisten syiden (henkilökohtainen salaisuus/homoseksuaalisuus) takia.
Claire de Duras’ta pidettiin pitkään vähäpätöisten sentimentaalisten romaanien kirjoittajana, mutta uudempi tarkastelu on osoittanut, että hänen teoksensa tutkivat identiteettikysymyksiä, jotka nousivat laajemmin yhteiskunnalliseen keskusteluun vasta 1900-luvun loppupuolella. On todennäköistä, että Duras’ta on luettu huonosti, koska hänen aihevalintojaan ja niiden käsittelytapoja on alettu arvostaa vasta viime vuosikymmeninä.
Hänen ensimmäinen romaaninsa, joka tarkastelee nuoren mustan tytön Ourikan kohtaloa, on jäänyt vahvimmin kirjallisuudenhistoriaan. Ourikan katsotaan olevan Ranskan kirjallisuudenhistoriassa ensimmäinen teos, joka tutkii ”rotujen” välisiä suhteita ja erityisesti eri ”rotuihin” kuuluvien välistä rakkautta. Kiinnostus romaania kohtaan kasvoi 1900-luvun jälkipuolella. Myös Édouard on tarina rakkaudesta, joka jää mahdottomaksi sosiaalisten erojen vuoksi.
Claire de Duras vetosi suvaitsevaisuuteen ja tuomitsi kapeakatseisuuden ja ennakkoluulojen rapauttaman yhteiskunnan, jossa ”rotu”, sosiaalinen luokka ja seksuaalinen suuntautuminen voivat koitua esteiksi. Merkittävä on myös romaani Olivier ou le Secret, joka herätti kiistoja käsitellessään impotenssin varjolla nuoren miehen homoseksuaalisuutta ja joka julkaistiin täydellisenä laitoksena vasta vuonna 2007.
Yksityiselämä

Claire de Kersaint oli kaksitoistavuotias Ranskan suuren vallankumouksen puhjetessa. Hänen isänsä Armand de Kersaint, joka työskenteli Ranskan merivoimissa, joutui mestattavaksi giljotiinissa 4. joulukuuta 1793. Isänsä kuoltua Claire lähti matkalle Yhdysvaltoihin ja oleskeli myös Martiniquella, mistä hänen äitinsä oli kotoisin. Hän matkusti niin ikään Lontooseen, missä meni naimisiin Amédée-Bretagne-Malo de Durfortin kanssa. Aviomiehestä tuli Duras’n herttua 27. marraskuuta 1797. Englannissa asuessaan pariskunta sai kaksi tytärtä, Félicien vuonna 1798 ja Claran vuonna 1799.
Palattuaan Ranskaan vuonna 1800 Duras’n herttuatar pysytteli etäällä Napoleonin valtapiiristä ja asui ensi sijassa Ussén linnassaan Indre-et-Loiressa. Tällöin hänestä tuli Chateaubriandin läheinen ystävä, tämän "rakas sisar".
Claire de Duras oli myös kirjailija Germaine de Staëlin ja kuvittaja Rosalie de Constantin ystävä sekä kirjailija, filosofi ja poliitikko Benjamin Constantin serkku. Lisäksi hänen aviomiehensä oli  merkittävä hahmo hovissa.
Teokset

Ourika, 1823, uusi laitos 1979, Pariisi: Éditions des femmes.
Édouard, 1825, uusi laitos 1983, Pariisi: Mercure de France.
Teokset > Postuumit julkaisut

Olivier ou le secret, 1971, Pariisi: José Corti
Marie-Bénédicte Diethelm (toim.) 2011, Mémoires de Sophie, Amélie et Pauline : romans d'émigration, Pariisi: Éditions Manucius.
Œuvres romanesques, 2023, Pariisi: éditions Folio (sisältää teokset Ourika, Édouard, Olivier, Le Moine du Saint-Bernard, En Bretagne ja Le Paria).
Käännös suomeksi
Suomen viimeisen rauhanaikaisen mestauksen muistomerkki

Mestauksen muistomerkki
Suomen viimeisen mestauksen muistomerkki sijaitsee Marttilan kotiseutumuseon takana osoitteessa Härkätie 720. Suomen viimeinen mestattava oli Antti Hannula. Muistomerkin pystytti vuonna 1974 Lions-klubi.
Muistomerkin pystyttämisen jälkeen selvisi, ettei tämä mestaus ollutkaan viimeinen. Viimeinen mestattu olikin Tahvo Putkonen.
Lampaanjärvi

| Lampaanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pielavesi 
Koordinaatit:  63°23′00″N, 26°56′00″E
Järvinumero:  14.747.1.001 
Mittaustietoja
Rantaviiva:  82,31 km
Pinta-ala:  15,49 km²
Tilavuus:  48 464 700 m³
Keskisyvyys:  3,13 m
Suurin syvyys:  15 m
 fiLampaanjärvi 
Lampaanjärvi on Pielaveden kunnan koillisosassa sijaitseva noin 11 km pitkä järvi. Siitä lähtevä Lampaanjoki laskee Pielaveteen ja edelleen Kymijoen vesistöön. Lampaanjärven kylällä sijaitseva Kukkaromäki toimii vedenjakajana, sen läntisellä sivulla olevan pienen Löytänäjärven vedet laskevat Vuoksen vesistöön. Lampaanjärvessä on yhteensä noin 50 saarta, suurimmat saaret ovat Hiidensaari, Sipolansaari, Lehtosaari, Edussaari, Laidinsaari ja Korpisaari. Järveen laskevat mm. Pielaveden Pahkajärven ja Kenkäjärven vedet sekä Iisalmen puolella oleva Ruotaanjärvi.
Aiheesta muualla

Perhorasia: Lampaanjoki
YLE uutiset: Lampaanjärvi, Pielavesi: tuoreimmat
Sexpo

| Sexpo |
| --- | --- |

Perustettu:  1969
Kotipaikka:  Helsinki
Tarkoitus:  Pyr­kii sii­hen, et­tä jo­kai­nen voi­si to­teut­taa sek­su­aali­suut­taan tyy­dyt­tä­väs­ti ja ta­sa­pai­noi­ses­ti, ja edis­tä­mään sek­su­aali­sen va­pau­den, tasa-arvon ja sek­su­aali­oikeu­ksi­en to­teu­tu­mis­ta se­kä ra­ken­ta­maan myön­tei­stä sek­su­aali­kult­tuu­ria.
Johtaja:  Tiia Forsström
Hallitus:  Vilho Ahola (varapuheenjohtaja), Jaana Kauppinen, Julius Elo, Anni Karnaranta, Anna Keski-Rahkonen, Panda Eriksson, Raila Riikonen
Säätiön sivut
Sexpo-säätiö toimii seksuaalisuuden ja ihmissuhteiden asiantuntijana. Toiminta jakautuu säätiön ja osakeyhtiön alle.
Säätiö tarjoaa ilmaista ja valtakunnallista seksuaalineuvontaa, koordinoi hankkeita kuten SeriE ja tekee vaikuttamistyötä. Osakeyhtiöön kuuluvat terapia- ja työnohjauspalvelut Ihmissuhdeterapiakeskuksessa sekä koulutuspalvelut. Sexpo kouluttaa seksuaalikasvattajia, -neuvojia ja -terapeutteja sekä kliinisiä seksologeja.
Sexpo on SOSTEn jäsen.
Säätiön toiminnanjohtaja on Patricia Thesleff ja hallituksen puheenjohtaja Tiia Forsström.
Historia

Sexpo perustettiin Seksuaalipoliittisena yhdistyksenä vuonna 1969. Sen perustaminen katsottiin tarpeelliseksi, jotta Yhdistys 9:n  aloittama seksuaalipoliittinen keskustelu jatkuisi ja toteutuisi omalla, puoluepoliittisesti sitoutumattomalla areenallaan.  
Vuonna 1997 Sexpo säätiöitiin toiminnan ammatillisten edellysten kehittämiseksi.
Seksuaalineuvonta-asema aloitti toimintansa myös vuonna 1969. Aseman päämääränä oli antaa asiallista tietoa ja neuvontaa seksuaalisuuteen liittyvissä kysymyksissä.  Se myös pyrki luomaan aktiivista yhteistyötä muiden saman toimintakentän neuvonta- ja hoitopaikkoihin.  Nykyään Sexpon yhteistyökumppaneina on niin kansallisia kuin kansainvälisiäkin alan toimijoita.
Sexpon toiminta ”rahoitetaan terapia-, koulutus- ja konsultaatiotoiminnan tuotoilla, asiakasmaksuilla ja STEAn toiminta-avustuksella.”
Helmikuussa 2023 uutisoitiin toiminnanjohtajaan Tommi Paalaseen kohdistuvista rikosepäilyistä. Perussuomalaiset-puolueen lehti Suomen Uutiset ihmetteli miksei Paalasta hyllytetty, siirretty syrjään tai yhdistyksen STEA-avustuksia peritty takaisin. Perussuomalaisten kansanedustajan Leena Meren mielestä seksuaalivalistukseen kuuluu myös seksuaalirikosten ehkäisy.
Tavoitteet ja periaatteet

Sexpo-säätiön säännöissä määritellään säätiön tarkoitukseksi
edistää yksilöiden onnellisen, tasapainoisen ja tyydyttävän seksuaalisuuden toteutumista,
toimia avoimen ja myönteisen seksuaalikulttuurin vahvistamiseksi,
edistää seksuaalista vapautta ja tasa-arvoa,
jakaa tietoa seksuaalisuudesta sekä niihin liittyvien ongelmien ehkäisystä ja hoidosta, sekä
tarjota asiantuntijapalveluja seksuaalikysymyksissä.
Sexpo pyrkii lisäämään tietoisuutta Seksuaaliterveyden maailmanjärjestön (World Association for Sexual Health)  laatimasta  seksuaalioikeuksien julistuksesta sekä toimimaan julistuksen periaatteiden mukaisesti.
Toimintamuodot

Säätiössä:
ilmainen ja valtakunnallinen seksuaalineuvonta tarjoaa seksuaalisuuteen ja ihmissuhteisiin liittyviin kysymyksiin vastauksia kasvokkain, puhelimitse ja verkossa. Neuvontaan voi ottaa yhteyttä nimettömänä, ja kysymyksiin vastaavat koulutetut seksuaalineuvojat.
vaikuttamistyö, Sexpo vaikuttaa päättäjiin, julkiseen keskusteluun, ammattilaisten toimintakulttuuriin ja politiikkaan.
hankkeet, Sexpo osallistuu ja koordinoi itse hankkeita, tällä hetkellä oikeusministeriön ja STEAn rahoittama SeriE-hanke tarjoaa tukea henkilöille, joiden seksuaalinen tai romanttinen kiinnostus kohdistuu lapsiin. SeriE:n maksuttomaan matalan kynnyksen tukipalveluun on mahdollista hakeutua nimettömästi. Toiminnalla pyritään ennaltaehkäisemään lapsiin ja nuoriin kohdistuvia seksuaalirikoksia.
Osakeyhtiössä:
Sexpon Ihmissuhdeterapiakeskus tarjoaa maksullisia terapia- ja työnohajauspalveluja etänä ja Helsingin toimipisteillään. Ihmissuhdeterapiakeskuksen asiantuntijat ovat erikoistuneet seksuaalisuuden, sukupuolen ja ihmissuhteiden kysymyksiin. Apua tarjotaan sekä yksilöille että kaikille suhde- ja perhemuodoille.
Sexpo järjestää koulutuksia seksuaalisuuden ja ihmissuhteiden aihepiireissä 50 vuoden kokemuksella. Koulutuksien lähtökohtina ovat monimuotoisuus, seksuaalioikeudet ja myönteinen näkökulma seksuaalisuuteen. Seksologian ammatillinen täydennyskoulutus mahdollistaa opiskelun seksuaalineuvojaksi, seksuaalikasvattajaksi, seksuaaliterapeutiksi ja kliiniseksi seksologiksi. Ammatillisten täydennyskoulutusten lisäksi Sexpo järjestää lyhytkestoisia, ammatillista osaamista tukevia koulutuksia.
Sexpo-säätiön omistama Sexpo-palvelut oy on yhteiskunnallinen yritys.
Lisäksi Sexpo osallistuu tutkimuksiin ja kansainväliseen yhteistyöhön, tuottaa julkaisuja ja koulutusmateriaalia sekä pitää yllä seksologian alan kirjastoa.
Aiheesta muualla

Sexpon verkkosivut
Marvel Cinematic Universe: Ensimmäinen vaihe

| Ensimmäinen vaihe> Phase One |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jon Favreau Louis Leterrier Kenneth Branagh Joe Johnston Joss Whedon
Käsikirjoittaja:  Joss Whedon Justin Theroux Zak Penn
Perustuu:  Marvel Comicsin sarjakuvahahmoihin
Tuottaja:   Kevin Feige  Avi Arad (IM & TIH)  Gale Anne Hurd (TIH) 
Pääosat:  Katso alta
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Marvel Studios  Valhalla Entertainment (TIH) 
Levittäjä:   Paramount Pictures (2008–11)  Universal Pictures (TIH)  Walt Disney StudiosMotion Pictures (2012) 
Ensi-ilta:  2008–2012
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  Yhteensä (6 elokuvaa): 1 miljardi $
Tuotto:  Yhteensä (6 elokuvaa): 3,8 miljardia $
Seuraaja:  Toinen vaihe
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ensimmäinen vaihe (engl. Phase One) on sarja yhdysvaltalaisia Marvel Cinematic Universeen (MCU) sijoittuvia supersankarielokuvia, jotka perustuvat Marvel Comicsin sarjakuviin. Ensimmäiseen vaiheeseen kuuluu kuusi elokuvaa. Ensimmäisenä niistä julkaistiin Iron Man vuonna 2008 ja viimeisenä The Avengers vuonna 2012. Elokuvat ovat tuottaneet yhteensä 3,8 miljardia dollaria. Kevin Feige on ollut tuottamassa kaikkia vaiheen elokuvia. Hänen lisäkseen Avi Arad toimi tuottajana ensimmäisissä vuonna 2008 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa ja The Incredible Hulkia oli tuottamassa myös Gale Anne Hurd.
Näissä elokuvissa Robert Downey Jr. näytteli Tony Starkia / Rautamiestä, Chris Hemsworth näytteli Thoria, ja Chris Evans näytteli Steve Rogersia / Kapteeni Amerikkaa. Edward Norton näytteli alun perin The Incredible Hulkissa Bruce Banneriä / Hulkia ennen kuin Mark Ruffalo korvasi hänet The Avengerissä. Tärkeissä sivurooleissa Scarlett Johansson näytteli Natasha Romanoffia / Mustaa Leskeä, Jeremy Renner näytteli Clint Bartonia / Haukansilmää, ja Samuel L. Jackson näytteli Nick Furya.
MCU:ta alettiin ensimmäisen vaiheen aikana laajentaa myös Marvel One-Shots -lyhytelokuvien puolelle. Ensimmäinen vaihe on myös yhdessä toisen vaiheen ja kolmannen vaiheen ohella osa Ikuisuus-saagaa.
Elokuvat

| Elokuva | Ensi-ilta | Ohjaaja(t) | Käsikirjoittaja(t) | Tuottaja(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Iron Man |  2008-5-11. toukokuuta 2008  2008-5-22. toukokuuta 2008 | Jon Favreau | Mark Fergus, Hawk Ostby, Art Marcum ja Matt Holloway | Avi Arad ja Kevin Feige |
| The Incredible Hulk | 2008-6-1313. kesäkuuta 2008 | Louis Leterrier | Zak Penn | Avi Arad, Gale Anne Hurd ja Kevin Feige |
| Iron Man 2 |  2010-5-55. toukokuuta 2010  2010-5-77. toukokuuta 2010 | Jon Favreau | Justin Theroux | Kevin Feige |
| Thor |  2011-5-44. toukokuuta 2011  2011-5-66. toukokuuta 2011 | Kenneth Branagh | Ashley Edward Miller, Zack Stentz ja Don Payne | Kevin Feige |
| Captain America: The First Avenger |  2011-7-2222. heinäkuuta 2011  2011-8-1111. elokuuta 2011 | Joe Johnston | Christopher Markus ja Stephen McFeely | Kevin Feige |
| The Avengers |  2012-4-2727. huhtikuuta 2012  2012-5-44. toukokuuta 2012 | Joss Whedon | Joss Whedon | Kevin Feige |