stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sehlabatheben kansallispuisto
Kansallispuiston vesistöt

Sehlabatheben kansallispuiston alueella virtaa kaksi jokea, Leqooa-joki ja Tsoelikane-joki. Leqooa-joki virtaa pohjoisesta etelään Sehlabatheben laakson läpi ja Tsoelikane-joki saa alkunsa puiston alueella yhdistyen sitten Oranje-jokeen. Molemmilla joilla on useita sivuhaaroja, mutta monissa niissä on vettä vain sadekausina. Jokien ympäristöissä esiintyy kosteikoita tai suomaisia paikkoja. Jokien lisäksi kansallispuiston alueella on myös monia kalliolammikoita, joiden vesi on sadevettä. Useimmat kalliolammikot ovat pieniä, mutta muutamat ovat halkaisijaltaan jopa kymmenen metriä ja viisi metriä syviä. Kalliolammikoissa kasvaa endeeminen ja uhanalainen Aponogeton ranunculiflorus -kasvilaji.
Kansallispuiston kasvillisuus

Sehlabatheben kansallispuiston ruohomaiden yleisin kasvilaji on savannitöyhtöheinä (Themeda triandra). Loivarinteisissä laaksoissa Stiburus-suvun heinät ovat kuitenkin savannitöyhtöheinää yleisempiä. Jyrkillä etelään päin olevilla rinteillä kasvaa yleisesti Pentaschistis-suvun heiniä. Paikoin heinävaltaisen kasvillisuuden joukossa on myös pientä pensastoa. Pensastoon kuuluvat muun muassa Cliffortia nitidula, kellokanervat (Erica) sekä Helichrysum aureonitens. Kallioisilla alueilla kasvaa myös puuvartisia kasveja, joita ovat esimerkiksi Relhania acerosa, Felicia filifolia, Euryops tysonii, Passerina montana, Rhus divaricata sekä Printzia laxa.
Kaiken kaikkiaan alueelta on havaittu 597 kasvilajia ja -alalajia. Nämä kasvit kuuluvat yhteensä 74 heimoon ja 271 sukuun. Peittävyydeltään sekä yksilömääriltään runsaimpia ovat heinäkasvit, joita alueella esiintyy 63 lajia 42 suvusta. Marskimailla yleisimpiä ovat sarakasvit, joita on alueella yli 25 lajia 12 suvusta. Kansallispuiston värikkäimpiä ja yleisesti näyttävimpiä kasveja ovat asterikasvit, joita kansallispuistossa esiintyy 143 lajia 45 suvusta. Kämmekkäkasveja alueella on 40 lajia 12 suvusta.
Kansallispuiston linnusto

Sehlabatheben kansallispuiston alueella on havaittu 117 lintulajia, joista 29 on alueella satunnaisia lintulajeja, 18 alueella vierailevia muuttolintuja ja 70 alueella lisääntyviä tai mahdollisesti lisääntyviä lintulajeja. Kansallispuiston yleisimpiä lintulajeja ovat mustapäätasku (Saxicola torquata), päristäjäherttu (Cisticola ayresii), keltaperäpiispa (Euplectes capensis) ja vaikertajaherttu (Cisticola lais). Kansallispuistoa ympäröivien alueiden yleisiä lintulajeja ovat kapinkutoja (Ploceus capensis), sirkkuvarpunen (Passer melanurus), harmaaniskahemppo (Serinus canicollis), viiriäinen (Coturnix coturnix), ruskosiipisirkku (Emberiza capensis) sekä lesothonhemppo (Pseudochloroptila symonsi).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arvi J. Aikomus

Arvi Jonne Aikomus (Juho Arvid Aikomus, 10. maaliskuuta 1897 Nivala – 23. tammikuuta 1976 Helsinki)) oli suomalainen aktivisti, tiedustelu-upseeri ja salanimeä Jukka Kontio käyttänyt kirjailija. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki ja myöhemmin kapteeni (evp). Siviiliammatiltaan Aikomus oli kirjaltaja.
Arvi J. Aikomus
Arvi Aikomus oli vanhin räätäli Juho Heikinpoika Aikomuksen (1873-1941) ja Matilda Juhontytär Aikomuksen o.s. Sarja (1878-1959) viidestä lapsesta. Arvi muutti perheensä kanssa Tornioon vuonna 1905.
Valtion rautateiden palveluksessa ollut Aikomus oli mukana jääkäriliikkeen etappitoiminnassa. Työ sopi yhteen jääkäriliikkeen kuriirina toimimisen kanssa. Hänet pidätettiin kuljettaessaan salaista postia Helsingistä Tornioon, mutta hän onnistui pakenemaan ja siirtymään Ruotsiin.
Ruotsissa hänen työnantajanaan oli Saksan armeija hänen toimiessaan osana sotavankietappia, joka kuljetti Murmanskista paenneita keskusvaltojen sotavankeja Norjan ja Pohjois-Suomen kautta Ruotsiin. Samankaltaisessa etappijärjestelyssä toimi myös Taavetti Lukkarinen.
Suomen sisällissodassa Aikomus osallistui taisteluihin Tervolassa, Torniossa, Länkipohjassa, Orivedellä ja Tampereella.
Hän osallistui Aunuksen retkeen 1919 ja toimi sittemmin yleisesikunnan tiedustelun palveluksessa. 
Aikomus toimi 1920-30-luvuilla yleisesikunnan tiedustelun eri tehtävissä: raja-aseman päällikkönä ensin Itä-Karjalassa 1923 ja Karjalankannaksella 1925. Sortavalan alatoimiston johtajana hän työskenteli vuodet 1925–1936. Aikomus oli suorittanut tiedustelu-upseerikurssin 1920 ja muuttanut Sortavalaan toukokuussa 1923.  Hänen jälkeensä tehtävään nimitettiin kapteeni Pekka Jänhiä Aikomuksen toimiessa hänen apulaisenaan.
Aikomuksen toiminta kirjailijana salanimellä Jukka Kontio ajoittui hänen alkukaudelleen Sortavalan alatoimiston päällikkönä. Hänen kirjallinen uransa nivoutui Akateemisen Karjala-Seuran toimintaan. Teosten kustannussopimukset WSOY:n kanssa allekirjoitti AKS:n puheenjohtaja Elmo Kaila.
Kesällä 1939 Sortavalan alatoimistoa alettiin vahvistaa, kun kansainvälinen tilanne osoitti kiristymisen merkkejä. Sen laskuun toimi 30-40 vakoilijaa Neuvosto-Karjalassa. Toimistolla oli käytössä turvataloja ja koulutustiloja kaupungissa ja sen ympäristössä. Tällaisessa tehtävässä toimi mahdollisesti myös Aikomuksen hankkima maatila lähellä Sortavalaa.
Sortavalan alatoimistosta muodostettiin sinne siirtyneen kapteeni Into Kuismasen johtama kaukopartioyksikkö Osasto Kuismanen (OsKu), jonka työntekijöihin myös Arvi Aikomus kuului.
Aikomus jäi eläkkeelle vuonna 1944 ja muutti Joensuuhun. Siellä hän perusti autoliikkeen.
Jatkosodan jälkeen Suomeen perustettiin joukko peiteyrityksiä, kuten kuljetus- ja sähköalan liikkeitä, joiden tarkoituksena oli aseiden hajavarastoinnin tapaan tukea sotilaallista varautumista. Eräs näistä oli Aikomuksen autoliike. Tunnetuimpia peiteyrityksistä olivat Heikki Määttäsen ja Paavo Suorannan johtamat Kuohun Pilke ja kuorma-autoliike. Aikomustakin kuulusteltiin asekätkentäjutun selvittelyn yhteydessä.
Teoksia salanimellä Jukka Kontio

Suomalaista verta : romaani Karjalan rajaseudulta. WSOY 1925
Punainen naamio : romaani tulevaisuuden sodasta. WSOY 1926
Karoliinin poika : historiallinen romaani isovihan ajalta. WSOY 1929
Torsten G. Aminoff

Torsten Gregori Aminoff (27. elokuuta 1910 Tampere – 6. lokakuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sukututkija ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) poliitikko.
Torsten Aminoff kuului Aminoffin aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Torsten Carl Otto Aminoff ja Gerda Maria Hornborg. Aminoff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1929 ja valmistui filosofian maisteriksi 1936. Hän toimi 1937–1941 viikkolehti Svensk Bottenin, 1944–1945 iltapäivälehti Aftonpostenin ja 1945–1960 Appell-lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1975 Hufvudstadsbladetin poliittinen toimittaja. Svensk Botten ja Aftonposten tunnettiin hyvin oikeistolaisina julkaisuina ja myös Appell oli RKP:n oikeistosiiven lehti. Toimittaja Ralf Fribergin mukaan Aminoff oli ennen talvisotaa äärioikeistolainen ja sodan aikana hyvin saksalaismielinen ja Samfundet Folkgemenskapin aktiivinen jäsen..
Sotavuodet Aminoff oli valtioneuvoston tiedotuskeskuksen ja valtion tiedotuslaitoksen palveluksessa. Hän toimi RKP:n kansanedustajana 1960–1962, noustuaan eduskuntaan varasijalta John Österholmin kuoltua. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä 1956 ja 1962 sekä RKP:n keskushallituksen varapuheenjohtaja. Aminoff oli 1952–1981 Suomen Ritarihuoneen genealogi ja toimitti Suomen aateliskalenteria 1952–1981.. Aminoffin kirja Karjala lännen etuvartiona kuvaa Karjalan sotaisaa historiaa.
Aminoff oli vuodesta 1936 naimisissa Gerda Margareta von Rettigin kanssa.
Teokset

Mellan svärdet och kroksabeln : 700 års kamp om karelarnas land. Söderström, 1943. (Karjala lännen etuvartiona: 700-vuotinen taistelu Karjalasta, suom. Antero Manninen. Otava, 1943)
Aiheesta muualla

Appell Pörssitiedossa
Mehdi Bazargan

Mehdi Bazargan vuonna 1979.
Mehdi Bazargan (pers. ‏مهدی بازرگان‎, Mahdī Bāzargān; syyskuu 1907 Teheran, Iran – 20. tammikuuta 1995 Zürich, Sveitsi) oli iranilainen poliitikko ja insinööri, joka toimi Iranin pääministerinä helmikuusta marraskuuhun 1979. Hän oli ensimmäinen islamilaisen vallankumouksen jälkeinen pääministeri, mutta hän joutui nopeasti syrjään uudesta hallinnosta.
Elämä > Ennen islamilaista vallankumousta

Bazarganin isä oli kauppias Tabrizista ja etnisyydeltään azeri. Bazargan kävi aluksi islamilaista madrasa-koulua. Insinööriopintonsa hän suoritti Ranskassa Pariisin arvostetussa École Centrale des Arts et Manufactures -oppilaitoksessa, jossa hän perehtyi termodynamiikkaan. Bazargan palasi vuonna 1936 Iraniin ja jatkoi akateemista uraansa. Hän lähti 1940-luvulla mukaan politiikkaan moskeijaseuran ja islamilaisen opiskelijaliiton kautta, ja perusti vuonna 1945 insinöörien liiton. Bazargan opetti tekniikkaa Teheranin yliopistossa, jossa hänestä tuli teknologian laitoksen dekaani. Oltuaan suunnittelemassa Teheranin uutta vesihuoltojärjestelmää vuonna 1952 hän pääsi kykyjensä ja teknisen suuntautumisensa ansiosta pääministeri Mohammad Mossadeqin suosioon. Bazargan kuului tuolloin Iran-puolueeseen, joka oli osa Mossadeqin kansallista rintamaa. Mossadeq nimitti Bazarganin valvomaan kansallistamaansa Iranin öljyteollisuutta. Kun šaahi Mohammed Reza Pahlavi palasi valtaan ja syrjäytti Mossadeqin vuoden 1953 vallankaappauksella, Bazargan joutui joksikin aikaa vankeuteen.
Bazargan oli tämän jälkeen šaahin ja monarkian vankkumaton vastustaja. Hän osallistui vuonna 1953 muiden mossadeqilaisten kanssa ”kansallisen vastarintaliikkeen” perustamiseen. Hän toimi järjestön pääsihteerinä ja joutui pidätetyksi vuosina 1955 ja 1957. Bazargan oli vuonna 1961 yksi uuden oppositiopuolueen Iranin vapautusliikkeen (LMI) kahdestatoista perustajasta. Hän kuului 1960-luvun alussa säännöllisesti kokoontuneeseen islamilaisten ajattelijoiden piiriin, jotka pohtivat mahdollisuutta yhdistää šiialainen islam ja teknologinen modernisaatio. Bazarganin aatemaailmassa yhdistyivät islam, nationalismi ja positivismi. Myös islamin ja demokratian yhdistäminen oli hänelle tärkeää. Šaahin hallinto kielsi vuonna 1963 LMI:n toiminnan ja vangitsi sen johtajat, joukossa Bazarganin. Hän sai kymmenen vuoden vankeustuomion, mutta hänet armahdettiin kolmen vuoden jälkeen.
Elämä > Pääministerikausi

Islamilaisen vallankumouksen jälkeen ajatollah Khomeini nimitti Bazarganin tasavallaksi muuttuneen Iranin väliaikaisen hallituksen ensimmäiseksi pääministeriksi 5. helmikuuta 1979. Bazargan ja hänen hallituksensa edustivat islamilaisen vallankumouksen liberaalia siipeä, joka halusi Iranista kansansuvereniteettiin perustuvan tasavallan eikä uskonoppineiden hallitsemaa teokratiaa. Khomeinin kannattajat saivat kuitenkin enemmistön perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen, jossa hyväksytty Iranin perustuslaki asetti hengellisen johtajan muiden valtioelinten yläpuolelle. Bazarganin hallitus kaatui lopulta Iranin panttivankikriisin puhkeamiseen. Khomeinin asetuttua tukemaan Yhdysvaltain Teheranin-lähetystöä miehittäneitä radikaaleja opiskelijoita Bazargan erosi 6. marraskuuta 1979.
Elämä > Myöhemmät vaiheet

Pääministerikautensa jälkeen Bazargan oli Iranin liberaalin opposition johtohahmo. Hänet valittiin vuonna 1980 Iranin parlamenttiin puolueensa LMI:n kärkiehdokkaana. Tyytymättömänä maan kehityksen suuntaan LMI boikotoi vuoden 1984 parlamenttivaaleja. Bazargan pyrki ehdolle vuoden 1985 presidentinvaalissa, mutta valvojien neuvosto hylkäsi hänen ehdokkuutensa. Khomeinin hallinto kielsi LMI:n uudelleen vuonna 1988, mutta se onnistui jatkamaan toimintaansa ulkoparlamentaarisena oppositiona. Bazargan oli puolueen johtohahmo vuonna 1995 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hän kuoli sveitsiläisessä sairaalassa saatuaan sydänkohtauksen Zürichin lentoasemalla ollessaan matkalla leikkaukseen Yhdysvaltoihin.
Bazargan julkaisi yli 50 kirjaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mehdi Bazargan Wikimedia Commonsissa
Pääministeri Bazargan (oik.) ja ajatollah Khomeini.
Disney’s PK: Out of the Shadows

| Disney’s PK: Out of the Shadows |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ubisoft
Julkaisija:  Ubisoft
Julkaistu:  PlayStation 2  1. marraskuuta 2002  4. lokakuuta 2002 GameCube 3. marraskuuta 2002
Lajityyppi:  Toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 3+ ESBR: E
Alusta:  PlayStation 2, Nintendo GameCube
Jakelumuoto:  DVD, optinen levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Disney’s PK: Out of the Shadows on videopeli, jonka päähenkilönä on Aku Ankka -sarjakuvista tuttu Taikaviitta. Peli on julkaistu myös nimillä Disney’s Donald Duck PK, Disney’s PK, Platyrhynchos Kineticus, ja Who is PK? Kirjainyhdistelmä PK on alun perin lyhenne Taikaviitan italiankielisestä nimestä Paperinik. Pelissä se on kuitenkin selitetty toisin: kirjaimet ovat lyhenne sanoista ”Platyrhynchos Kineticus”, mikä on Latinaa, ja tarkoittaa vapaasti käännettynä ”Energistä ankkaa”.
Peli perustuu kokonaan vuosituhannen vaihteessa Italiassa, ja muualla euroopassa julkaistuun albumisarjaan Taikaviitan uudet seikkailut, tai mahdollisesti vielä enemmän sen jälkeen ilmestyneeseen PiKappa-sarjaan, jota ei edellisestä poiketen julkaistu Suomessa ainoankaan numeron verran.
Juoni

Taikaviitan syntytarina on kirjoitettu peliä varten uudelleen. Pelin esinäytöksessä esitellään Aku Ankka, joka on saanut töitä Ducklair-pilvenpiirtäjän talonmiehenä. Aku väsähtää tuoliinsa, ja näkee unta, jossa hän haaveilee olevansa supersankari. Akun nukkuessa Ducklair-tornin salaisessa ullakkokerroksessa majaileva keinoäly Yksi (One) on kuullut Akun höpisseen unissaan. Yksi sieppaa Akun tornin ullakolle ja tekee hänestä Taikaviitan.
Samaan aikaan avaruudesta tulleiden valloittajien, Evronien emoalus on alkanut lähettää sotureitaan valloittamaan Maata. Evronit ovat ankkaa muistuttavia avaruusolioita, jotka imevät ravinnokseen tunne-energiaa. Henkilöstä, jonka tunteet on imetty, tulee heidän tunteeton orjansa ”säästöliekki” (Coolflame) jonka päätä kehystää sininen liekki.
Yksi kertoo havainneensa Evronien valloitusaikeet, ja varustaa Taikaviitan taisteluun. Aseekseen Taikaviitta saa Yhdeltä Hypermuuntajakilven (X-transformer), jonka albumisarjan mukaan suunnitteli Yhden valmistaja Everett Ducklair. Pelistä poistetussa, mutta levylle jääneessä dialoginpätkässä Yksi kertoo, että kilpi oli suunniteltu alun perin armeijan käyttöön, mutta vain yksi prototyyppikappale näki päivänvalon.
Tasot

Pelissä on 13 tasoa:
Observatory (observatorio)
Science Lab (vedenalainen laboratorio)
Machinery (laboratorion konehuone)
Frozen Mine (Maanalainen jääkaivos)
Canyon (aavikko)
Area 52 (salainen sotilastukikohta aavikolla)
Underground (sotilastukikohdan kellari)
Zoster (välivastus)
Sewers (Ducklair-tornin viemäriverkosto)
Channel 00 (Ducklair-tornin 00-kanavan kerros)
Backstage (Ducklair-tornin ullakko)
Mothership (evronien emoalus)
Zondag (loppuvastus)
Gameplay

Kolmannesta persoonasta kuvatussa pelissä kuljetaan kenttiä lineaarisesti eteenpäin tasoloikkatyyliin. Tasoilla on checkpointteja, mutta ne aktivoidakseen täytyy kerätä vähintään 15 aktivointitähteä. Kun Taikaviitan energiat menevät nollaan, pelaaja teleporttautuu viimeisimmän aktivoidun checkpointin luokse. Pelaaja voi myös kerätä energiaa sekä ammuksia, jotka tehostavat kilven vaikutusta. Joidenkin kenttien varrelta löytyy erikoislaite Hypermuuntajakilpeen, jotka pelaajan on kerättävä päästäkseen eteenpäin. Näitä ovat mm. leijuntaliekki, rautanyrkki, sekä ladattava erikoisisku, joka murtaa vihollisten suojakilpiä. Lisäksi pelaaja voi yrittää kerätä jokaiselta tasolta 6 piilotettua panttivankia. Kun pelaaja on lähellä panttivankia, ruutuun ilmestyy sekuntikello, jolloin pelaajalla on tietty määrä aikaa löytää panttivangit ja pelastaa nämä. Pelin tasoilla 1–11 on panttivankeja yhteensä 60, mutta vähintään 40 pitää olla kerättynä, jotta pelaaja pääsee viimeisille tasoille. Pysäytysvalikon kautta voi palata aiempiin kenttiin ja yrittää kerätä uudelleen keräämättä jääneitä panttivankeja.
Grafiikka

Peli käyttää cel-shading-mallinnustekniikkaa, jolla pelin 3D-maailma on saatu näyttämään piirrosmaiselta. Pelin ulkoasu ja tasot ovat sci-fi-teemaisia, ja musiikki on Daniel Massonin säveltämää teknoa. Pelissä on valittavana viisi kieltä: ranska, englanti, saksa, italia ja espanja. Ohjekirjasta on olemassa useita eri kielille käännettyjä versioita.
Arvostelut

Peli sai osakseen enimmäkseen huonoja arvosteluja, johtuen mm. siitä, että useita albumisarjan tärkeitä hahmoja oli jätetty pois. Lisäksi esimerkiksi pelin äänimaailmaa kritisoitiin ja ekstrojen puuttumista moitittiin.
Petri Lammassaari

| Petri Lammassaari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. elokuuta 1985 (ikä 39) Eurajoki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Lamppu, Lapijoen Lemieux, Pete, Petsu
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  Kopla
Sarja:  II-divisioona
Pelinumero:  11
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Lukko (SML) Blues (SML) KalPa (SML) Graz 99ers (EBEL) Sport (SML) KooKoo (SML) Herning Blue Fox (Tanska) Starbulls Rosenheim (OL) EjL (II-div.)
Petri Lammassaari (s. 6. elokuuta 1985 Eurajoki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue Karjalan Koplassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin mukaan Lammassaari on nopea hyökkääjä, jolla on hyvät hyökkäyspään taidot ja nopeat kädet. Hänellä on kuitenkin kehitettävää laukauksessa, eikä Lammassaari ole kovin isokokoinen. Häntä on verrattu nuorempana pelityyliltään Tony Salmelaiseen.
Ura > Maajoukkueura

Lammassaari on pelannut kahdeksan poikien maaottelua.
Muuta

Lammassaaren serkku Juhani Jasu pelaa hyökkääjänä Turun Palloseuran SM-liigajoukkueessa.
Heikki Brotherus

Heikki Brotherus
Karl Henrik "Heikki" Brotherus (1. huhtikuuta 1909 Helsinki – 30. lokakuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, diplomaatti, lähetystöneuvos ja kirjailija.
Heikki Brotheruksen vanhemmat olivat professori Karl Robert Brotherus ja Vera Augusta Carlson. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1932. Brotherus toimi aluksi Helsingin Sanomien Pariisin-kirjeenvaihtajana. Hänet pamputettiin tajuttomaksi helmikuussa 1934 Stavisky-mellakoiden aikana. Brotherus oli ulkoministeriön palveluksessa vuosina 1935–1960. Hän oli freelancerina vuosina 1960–1961 ja Apu-lehden erikoistoimittajana vuosina 1961–1963. Brotherus toimi vuodesta 1963 alkaen Suomen Kuvalehden toimituspäällikkönä.
Kesken jääneen diplomaattiuransa pohjalta hän käytti saamaansa kansainvälistä kokemusta hyväksi myös kirjallisessa muodossa. Hänet tunnettiin maltillisena kirjoittajana, joka kuvasi aikansa ilmiöitä ja suomalaisen sivistyneistön kehitystä. Hän myös suomensi kauno- ja tietokirjallisuutta.
Brotherus oli Helsingin suomalaisen klubin johtokunnassa 1973–1978 ja sen kunniajäsen vuodesta 1982.
Heikki Brotherus oli naimisissa vuodesta 1935 Katri Liisa Ignatiuksen kanssa. Heidän poikiaan ovat suurlähettiläs Tapani Brotherus ja suomentaja Matti Brotherus.
Tuotantoa

Petite histoire de Finlande.  Helsinki. Määritä julkaisija! OCLC 186689547
Zur geschichte Finnlands.  Helsinki:  Valtioneuvoston kirjapaino, 1941.  OCLC 40884828
Ragnar Numelin; Heikki Brotherus; Birger Fagerström: Itsenäinen isänmaa.  Helsinki:  Suomen kirja, 1942.  OCLC 58131304
Suomi ja Neuvostoliitto 1917–1942.  Helsinki:  Suomen kirja, 1942.  OCLC 58159555
Norja ja norjalaiset.  Porvoo:  WSOY, 1948.  OCLC 58110500
Ruotsi ja ruotsalaiset.  Porvoo:  WSOY, 1953.  OCLC 35636443
Euroopan kasvot: maat, kansat, nähtävyydet.  Porvoo:  WSOY, 1961.  OCLC 58024850
Ranguma : matkaraportti Uudesta Guineasta.  Helsinki:  Tammi, 1963.  OCLC 20499697
Mitä Etelä-Afrikassa tapahtuu.  Porvoo:  WSOY, 1964.  OCLC 57985103
Kaskuniekka.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1966.  OCLC 57970015
Eero Saarenheimo; Heikki Brotherus; C  P Snow: Aikamme kaksi kulttuuria: Puheenvuoroja.  Porvoo, Helsinki:  WS, 1967.  OCLC 57884846
Vanhat hyvät ajat.  Helsinki:  Otava, 1969.  OCLC 3935085
Eljas Erkko, legenda jo eläessään.  Porvoo, Helsinki:  WS, 1973.  ISBN 9510060003
Kuusesta katajaan: päiväkirjavälähdyksiä 1941–46.  Porvoo:  Söderström, 1978.  ISBN 9510089540
Muistathan, Barbara--: kolumneja kymmeneltä vuodelta.  Hämeenlinna:  Karisto, 1982.  ISBN 9512319020
Seurapiiri : ihmisiä, tapoja, miljöötä.  Espoo:  Weilin+Göös, 1982.  ISBN 9513528162
Ritarikadun asiamiehenä : muistelmia murrosvuosilta 1932-1944.  Espoo:  Weilin+Göös, 1984.  ISBN 9513531759
Ritarikadun salaisuudet.  Espoo:  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 9513535592
Aiheesta muualla

Heikki Brotheruksen lehtiartikkeleita:
Ranskalaiset ja sotapsykoosi, Helsingin Sanomat, 28.01.1934, nro 26, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marokkoa matkaamassa I, Helsingin Sanomat, 06.05.1934, nro 120, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marokkoa matkaamassa II, Helsingin Sanomat, 20.05.1934, nro 133, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksan höyryjyrä vierii Saarin alueelle estämättömällä voimalla. Ranskan voitonmahdollisuudet pienet, Helsingin Sanomat, 07.06.1934, nro 150, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marokkoa matkaamassa III, Helsingin Sanomat, 10.06.1934, nro 153, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Elsass - maa, jossa Saksa ja Ranska kohtaavat. Hitlerin Saksa saa elsassilaiset entistä läheisemmin liittymään Ranskaan, Helsingin Sanomat, 02.08.1934, nro 204, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marokkoa matkaamassa IV, Helsingin Sanomat, 12.08.1934, nro 214, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marokkoa matkaamassa V, Helsingin Sanomat, 09.09.1934, nro 242, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Ranskalainen" korporatismi, Suomalainen Suomi : Suomalaisuuden liiton julkaisema kulttuuripoliittinen aikakauskirja, 01.10.1934, nro 4, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Ranskalainen" korporatismi II, Suomalainen Suomi : Suomalaisuuden liiton julkaisema kulttuuripoliittinen aikakauskirja, 01.11.1934, nro 5, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Quartier Latin, Nuori voima, 01.12.1935, nro 11-12, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Herbert Friedman

| Herbert Friedman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1916
Kuollut: 9. syyskuuta 2000 (84 vuotta)
Koulutus ja ura
Instituutti:  Naval Research Laboratory (NRL)
Tutkimusalue:  Röntgentähtitiede
Herbert Friedman (21. kesäkuuta 1916 – 9. syyskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja tähtitieteilijä.
Friedman ja hänen kollegansa Yhdysvaltain merivoimien tutkimuslaboratoriossa (NRL) havaitsivat auringosta tulevia röntgensäteitä käyttämällä vuonna 1948 tehdyssä rakettikokeessa uusia ultravioletti- ja röntgenfotonilaskureita. Tulos vahvisti suoraan Edward Hulburtin aikaisemman hypoteesin, jonka mukaan tällainen säteily on pääasiallinen syy ionisaatioon maapallon ionosfäärin E-alueella. Tutkimus aloitti uuden tieteenalan, aurinkoröntgentähtitieteen, jota Friedman ryhmineen tutki laajasti 1950-luvulla. Heidän saavutuksiinsa kuuluivat auringonpurkausten röntgensäteilyn löytäminen, auringon röntgensäteiden spektrin laajojen vaihteluiden mittaaminen, jotka korreloivat auringon aktiivisuuden muutoksiin, ensimmäiset jatkuvat havainnot auringon röntgensäteilystä satelliiteissa olevilla ilmaisimilla, ja ensimmäinen Auringon röntgensäteilyn kuva neulanreikäkameralla.
Röntgentähtitieteen perustajina pidetyt Friedman, Bruno Rossi ja Riccardo Giacconi saivat Wolfin fysiikan palkinnon vuonna 1987.