stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Avro 626

| Avro 626 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Koulutuslentokone
Valmistaja:  Avro
Avro 626 oli Avron valmistama brittiläinen koulutuslentokone, jota valmistettiin maailmansotien välisenä aikana.
Avro 626 sai alkunsa edellisen Avro 621:n suuresta suosiosta, ja sen suunnittelijat päättivät valmistaa erityisesti ulkomaisille ilmavoimille suunnatun koulutuslentokoneen. Konetta pystyttiin käyttämään useissa eri koulutustarkoituksissa, ja se saavutti suurta suosiota ulkomailla. Vuoteen 1939 asti koneita oli valmistettu 27 Egyptille, 26 Portugalille, 21 Kreikalle, 20 Chilelle, 14 Argentiinalle, 15 Brasilialle, 12 Belgialle, 12 Kanadalle, 9 Kiinalle, 7 Yhdistyneelle kuningaskunnalle, 4 Irlannille, 4 Virolle, 4 Liettualle ja 3 Uudelle-Seelannille. Toisen maailmansodan jälkeen ainakin kolme lentokonetta selvisi vahingoittumattomina siviilikäyttöön.
Kaarlo Nuorvala

| Kaarlo Nuorvala |
| --- | --- |
 Kaarlo Nuorvala.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kaarlo Ilmari Nuorvala
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1910 Viipuri
Kuollut: 24. kesäkuuta 1967 (56 vuotta) Helsinki
Kirjailija
Salanimi: Reino Arras, Hilkka Helovuo, Kalle Kivipää
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kaarlo Ilmari Nuorvala (ent. Nylenius; 28. kesäkuuta 1910 Viipuri – 24. kesäkuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän käytti oman nimensä lisäksi nimimerkkejä Reino Arras, Hilkka Helovuo ja Kalle Kivipää. Hän on myös näytellyt muutamassa elokuvassa.
Nuorvala kirjoitti useita seikkailuromaaneja, salapoliisiromaaneja ja tyttökirjoja. Hän kirjoitti osan näistä teoksistaan nimimerkeillä Bob Palmer, Roy Wilton, Max Dugan ja Earl Kennington. Nuorvala oli tuotteliaimmillaan 1940-luvulla, pelkästään vuonna 1945 hän julkaisi 27 kirjaa.
Kesällä 1942 Nuorvala toimi lyhyen aikaa Suomen Kansallissosialistisen Työjärjestön Vapaa Suomi -lehden päätoimittajana.
Nuorvala on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Käsikirjoituksia (valikoima)

Tukkijoella (1951)
Miljonäärimonni (1953)
Alaston malli karkuteillä (1953)
Kummituskievari (1954)
Vääpelin kauhu (1957)
Kaasua, komisario Palmu! (1961)
Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)
Ohjauksia

Hermoprässi (1963) — Grand Prix -palkinto Cannesin elokuvajuhlilla
Elokuvarooleja

Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
Kolmiapila (1953)
Viettelysten tie (1955)
Kultainen vasikka (1961)
Aiheesta muualla

Kaarlo Nuorvala Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Autogynefilia

Autogynefilia on parafilia, jossa mies kiihottuu seksuaalisesti naisena olemisen ajatuksesta tai mielikuvista. Autogynefilia ilmenee useimmiten nuoruusiässä alkavana tarpeena pukeutua naiseksi. Joillekin autogynefiileille kehittyy sukupuolidysforia eli voimakas sukupuoliristiriita. Käyttäytymiseltään autogynefiiliset miehet ovat tyypillisesti tavallisten miesten kaltaisia ja heteroseksuaalisia.
Määrittely ja yleisyys

Autogynefilian käsitteen otti käyttöön vuonna 1989 yhdysvaltalainen psykologi Ray Blanchard. Kreikankielinen termi tarkoittaa rakkautta itseen naisena.
Autogynefilia määritellään parafiliaksi, jossa on kyse eroottisen kohteen sijaintivirheestä (erotic target location error, ETLE). Autogynefilia on tutkituin ja ilmeisesti yleisin seksuaalisuuden kohteen identiteetti-inversion muoto. Arviolta lähes kolme prosenttia länsimaisista miehistä kokee jonkinasteista autogynefiliaa.
Ilmenemismuodot

Ray Blanchardin mukaan autogynefilista käyttäytymistä ja fantasiaa on neljän tyyppistä: transvestista (naisten vaatteisiin liittyvää), anatomista (naisen anatomiaan liittyvää), fysiologista (naisen fysiologisiin toimintoihin liittyvää) ja behavioraalista (stereotyypillisen naiselliseen käyttäytymiseen liittyvää).
Autogynefilia ilmenee useimmiten eroottisessa ristiinpukeutumisessa eli transvestiittisessa fetisismissä, joka alkaa nuoruusikään mennessä. Naiseksi pukeutumalla mies pystyy helposti muuntautumaan väliaikaisesti naisen näköiseksi ja toteuttamaan fantasiaansa.
Jotkut autogynefiilit fantasioivat itsestään naistyypillisessä kehossa, johon kuuluvat esimerkiksi rinnat tai emätin. Tällaiset autogynefiilit kärsivät joskus sukupuolidysforiasta. Jotkut heistä menevät tämän vuoksi sukupuolenkorjausleikkaukseen. Jotkut anatomisesti autogynefiiliset miehet fantasioivat vain osittain naisellisesta vartalosta itsellään, useimmiten naisen rinnoista mutta ei samaan aikaan emättimestä.
Seksuaalisuus

Autogynefiiliset miehet ovat tavallisesti seksuaalisesti kiinnostuneita naisista eli he ovat heteroseksuaaleja tai biseksuaaleja. Heidän kiinnostuksensa on lisäksi osittain sisäistynyttä, minkä vuoksi heitä kiihottaa lisäksi naisena olemisen fantasia. Jotkut autogynefiilit ovat kuitenkin kiinnostuneita ainoastaan itsestään naisena eivätkä kiihotu lainkaan naisista.
Autogynefiliaa ovat kyselytytkimuksissa raportoineet useammin sellaiset sukupuolidysforiasta eli toistuvasta ja voimakkaasta tyytymättömyydestä omaa mieheyttään kohtaan kärsivät miehet ja transnaiset, jotka ovat kiinnostuneet naisista, kuin sellaiset, jotka ovat kiinnostuneet miehistä. Yksinomaan miehistä kiinnostuneita eli homoseksuaaleja heistä on hyvin harva. Jotkut naisista kiinnostuneet transnaiset kutsuvat itseään kuitenkin ”lesboiksi miehen ruumiissa” ja kiistävät kiinnostuksensa naisiin liittyvän autogynefiliaan.
Hyvin yleisiä autogynefiileillä ovat fantasiat itsestä harjoittamassa seksiä naisena miehen kanssa, vaikka he eivät olisikaan seksuaalisesti kiinnostuneita miehistä. Psykologi J. Michael Baileyn mukaan autogynefiilisillä miehillä esiintyy pseudobiseksuaalisuutta. Baileyn mielestä tällainen seksuaalisuus ei ole aitoa, vaan transnaiseksi itsensä tunteva autogynefiili kaipaa miehiltä vastakaikua omista lähtökohdistaan eikä ole muuten kiinnostunut miehistä.
Sukupuoli-identiteetti

Ray Blanchardin kiistanalaisen teorian mukaan autogynefilia olisi transvestisuuden ja yhdentyyppisen miehestä naiseksi -transsukupuolisuuden takana oleva syy. Blanchard esitti omiin tutkimuksiinsa pohjautuen, että kaikki tai lähes kaikki ei-homoseksuaaliset transnaiset (biologiset miehet jotka identifioituvat naiseksi) voivat kiihottua ajatuksesta itsestään naisena. Hän esitti myös, että tällaisten henkilöiden halu sukupuolenkorjausleikkaukseen perustuu heidän autogynefiiliseen haluunsa olla naisia.
Maskuliinisuus ja feminiinisyys

Sellaiset autogynefiilit, jotka haluavat vahvasti olla naisia, eivät ole kiinnostuneet naisille tavallisista kiinnostuksen kohteista eivätkä muistuta naisia psykologialtaan tai käyttäytymiseltään. Sen sijaan he muistuttavat useimmissa suhteissa tavallisia miehiä. He tiesivät jo varhaislapsuudessaan olevansa poikia ja käyttäytyivät ja leikkivät muiden poikien tavoin. Heillä alkoi kuitenkin yleensä esiintyä naisena olemisen fantasioita jo varhain. Jotkut heistä alkoivat pukeutua jo lapsina naisten vaatteisiin, ja lähes kaikki tekivät sitä viimeistään murrosiässä. Naiseksi pukeutuminen on aiheuttanut heissä aina seksuaalista kiihottumista. Nämä fantasiat jatkuvat heillä aikuisinakin, vaikka heidän muut kiinnostuksen kohteensa ja ammatinvalintansa ovatkin miehille tyypillisiä.
Käsitteen arvostelua

Ray Blanchardin väite, jonka mukaan seksuaalinen halu on monen transsukupuolisen henkilön korjaushoidon motivaattorina, kohtasi vastustusta alusta asti, sillä ennen Blanchardia transsukupuolisuutta pidettiin kokonaan irrallisena seksuaalisesta halusta tai kiihottumisesta.
Transaktivisti ja kirjailija Julia Seranon (2020) mukaan myöhempi tutkimus on löytänyt suuren osuuden sellaisia transnaisia, jotka eivät sovi Blanchardin rajauksiin, sekä monia muita asioita, jotka ovat ristiriidassa Blanchardin teorian kanssa. Blanchardin autogynefiliateoriaa on arvosteltu etenkin seuraavista syistä:
Blanchardin teorian käsitys transnaisista kahtena erillisenä alatyyppinä, vaikka he ovat todellisuudessa monimuotoisempi ryhmä.
Sellaisten naisista kiinnostuneiden transnaisten olemassaolo, joilla ei ole naisena olemisen fantasioita.
Sukupuolidysforian ja naiseksi identifioitumisen yleinen esiintyminen jo ennen naisena olemisen fantasioiden alkua.
Naisena olemisen fantasioiden hiipuminen iän myötä.
Blanchardin ja hänen teoriansa kannattajien tapa kuitata teoriaan sopimattomat poikkeustapaukset valehteluksi.
Vertailuryhmien puuttuminen tutkimuksissa.
Blanchard ei uskonut autogynefiliaa esiintyvän naisilla, vaan piti sitä miesten parafiliana. Moni tutkija on arvostellut tätä käsitystä. Esimerkiksi Charles Moserin vuonna 2009 julkaiseman kyselytutkimuksen mukaan 93 prosenttia biologisista naisista koki ainakin joskus autogynefilisiä tunteita, ja 28 prosenttia naisista koki niitä usein. Autogynefiliateoriaa kannattavat J. Michael Bailey ja Kevin J. Hsu kiistävät vuoden 2022 tutkimuksensa perusteella nämä väitteet ja esittävät omaan kyselytutkimukseensa perustuen, että autogynefilia ei ole biologisilla naisilla yleistä.
Jotkut ei-homoseksuaaliset transnaiset vastustavat voimakkaasti käsitystä autogynefiliasta transsukupuolisuuden syynä, etenkin kun väitteeseen liittyy kielteisiksi koettuja kuvauksia transnaisista. Seksologi Anne Lawrencen mukaan tällaisessa kritiikissä on kyseessä narsistinen raivo. Hänen mukaansa transnaiset ovat erityisen alttiita kärsimään narsistisista häiriöistä eli minäkäsityksen häiriöistä, mikä johtuu transnaisten vaikeuksista saada muut vahvistamaan heidän sukupuoli-identiteettinsä. Se aiheuttaa heissä häpeän tunteita, jotka voivat ilmetä narsistisena raivona koettua loukkausta kohtaan.
Avtšala

Zemo Avtšalan vesivoimalaitos.
Avtšala (georg. ავჭალა) on Georgian pääkaupungin Tbilisin pohjoinen lähiö. Se kuuluu Tbilisin Gldani-Nadzaladevin piirikuntaan. Se oli pitkän aikaa itsenäinen kylä, ennen kuin se liitettiin kaupunkiin vuonna 1962.
Avtšala sijaitsee Mtkvari-joen vasemmalla rannalla 440 metrin korkeudella merenpinnasta. Ensimmäinen maininta siitä on kirjattu Kartlis tskhovreba -kronikkaan paikkana, jonne maahan hyökkäävät seldžukkiturkkilaiset perustivat leirinsä noin vuonna 1080. Sen jälkeen Avtšala mainitaan keskiaikaisissa teksteissä useasti. Vuonna 1734 se linnoitettiin raskaasti, koska Tbilisiä piti suojella pohjoisesta hyökkääviltä dagestanilaisilta rosvoilta. Venäjän valtakaudella vuonna 1887 Avtšalan purot kerättiin yhteen tuomaan Tbilisille juomavettä. Vuonna 1927 valmistui Zemo Avtšalan vesivoimalaitos, joka tuotti Tbilisille sähköä ja jota juhlittiin suurena neuvostohallinnon saavutuksena. Myöhemmin neuvostokaudella Avtšalasta kehittyi Tbilisin teollisuuslähiö, mutta nykyisin monet alueella toimineet laitokset on suljettu tai ne ovat puoliksi raunioina.
Autokorrelaatio

Yllä 100 satunnaisluvusta koostuva sarja, johon on piilotettu sinifunktio. Alla autokorrelaatio.
Tilastotieteessä ja signaalinkäsittelyssä autokorrelaatio on matemaattinen työkalu, joka kuvaa aikasarjan havaintojen välistä riippuvuutta havaintojen välisen aikaeron funktiona. Voidaan ajatella, että aikasarjassa esiintyy autokorrelaatiota silloin, kun sarja ei ole täysin satunnainen, vaan uudet havainnot riippuvat jollain tavalla olemassa olevista havainnoista.
Määritelmä

Autokorrelaatio määritellään odotusarvona  k\in \mathbb {N} :n suhteen
missä  x(n) on aikasarjan näytteen arvo hetkellä  n. Symboli  ^{*} tarkoittaa kompleksikonjugointia ja reaaliarvoiselle aikasarjalle tällä ei siis ole vaikutusta.
Valkoisen kohinan autokorrelaatio

Olkoon  v(n) jono normaalijakautunutta kohinaa odotusarvolla  \operatorname {E} \{v(n)\}=0,\forall n, jonka eri ajanhetkiltä peräisin olevat näytteet ovat korreloimattomia. Määritelmän mukaan kaksi satunnaismuuttujaa ovat korreloimattomat, jos niille pätee
Korreloimattomuudesta ja kohinan  v nolla-keskiarvoisuudesta seuraa, että
Tässä  \operatorname {Var}  on varianssi-operaattori.
Autokorrelaation estimointi

Käytännön sovelluksissa tilastollista autokorrelaatiota ei tunneta, vaan se joudutaan estimoimaan havaitusta aineistosta.
Autokorrelaation estimointi > Autokorrelaatiomenetelmä

Autokorrelaatio estimoidaan menetelmällä
Tämä estimaattori on harhainen, mutta asymptoottisesti harhaton.
Esimerkkejä > R

Tuotetaan R:llä aikasarja käyttäen autoregressiomallia  X_{t}=0,95\cdot X_{t-1}+\varepsilon _{t}, jolloin voidaan odottaa sarjasta löytyvän selvää autokorrelaatiota sarjan aikaisempien arvojen välillä:
rand = rnorm(1000)
x = rep(0, 1000)
for (i in 2:1000) { x[i] = 0.95 * x[i - 1] + rand[i] }
acf(x, 20, pl=FALSE)
Autocorrelations of series ‘x’, by lag
0     1     2     3     4     5     6     7     8     9    10    11    12 
1.000 0.912 0.830 0.743 0.666 0.598 0.541 0.486 0.441 0.391 0.341 0.295 0.256 
   13    14    15    16    17    18    19    20 
0.216 0.191 0.173 0.158 0.140 0.124 0.105 0.083
Kirjallisuutta

Oppenheim, Alan V. & Schafer, Roland W.: Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-214635-5
Rabiner, Lawrence R. & Gold, Bernard: Theory and Application of Digital Signal Processing.  Prentice-Hall, Inc., 1975.  ISBN 0-13-914101-4
Avaarin kieli

| Avaari |
| --- | --- |
 Avaarin kielen puhuma-alue
Oma nimi:  авар мацI, avar macʼ магIарул мацI, maharul macʼ
Tiedot
Alue:  Dagestan, Azerbaidžan
Virallinen kieli:  Dagestan
Puhujia:  850 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  avaarilaiskielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  av
ISO 639-2:  ava
ISO 639-3:  ava
 Ohje 
Avaarin kieli (avaariksi авар мацI, avar macʼ tai магIарул мацI, maharul macʼ) on Venäjällä Dagestanissa sekä Azerbaidžanissa asuvien avaarien puhuma dagestanilainen kieli. Dagestanissa sillä on virallisen kielen asema.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Avaarit asuvat Dagestanin vuoristoseudulla Gergebilin, Gumbetin, Gunibin, Hunzahin, Kazbekin, Šamilin, Tljaratan, Tšarodan ja Untsukulin piireissä. Buinakskin ja Kiziljurtin piireissä he muodostavat noin 70 % väestöstä, Levašin ja Hasavjurtin piireissä 30 % ja  Kizljarin piirissä 20 %. Azerbaidžanissa avaareja on Dagestanin rajalla sijaitsevissa Balakənin ja Zaqatalan piireissä. Sivistyskielenään avaaria käyttävät myös Ahvahin, Botlihin, Tsumadan ja Tsuntan piireissä asuvat andilaisten ja tseziläisten kielten puhujat, artšit sekä Gunibin piirin Megebin kylän dargit.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 534 900 ja Azerbaidžanissa 43 100 avaarin puhujaa. Venäjän avaareista 97,7 % puhui äidinkielenään avaaria ja 1,6 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 65,3 %. Azerbaidžanissa 69 % avaareista osasi azeria ja 9,7 % venäjää.
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 784 800 avaarin puhujaa, joista 741 800 asui Dagestanissa. Kansallisuudeltaan avaareista 94,6 % osaa avaaria ja 85,9 % venäjää.  Tilastoa sekoittaa se, että avaareiksi on luettu myös andin, ahvahin, artšin, bagvalin, bežtan, botlihin, ginuhin, godoberin, gunzibin, hvaršin, karatan, tindin, tšamalin ja tsezin kielten puhujat. Osa Dagestanin avaareista puhuu myös kumykkia. Tasavallan koko väestöstä avaaria osaa 28,8 %.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 715 300 avaarin puhujaa.
Azerbaidžanissa avaareja arvioidaan nykyään olevan noin 65 000 henkeä ja Turkissa noin 10 000.
Historia ja murteet

Avaari kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaiseen eli avaarilais-andilais-tseziläiseen ryhmään, jonka sisällä se muodostaa erillisen haaran. Läheisimpiä sukukieliä ovat andilaiset kielet.
Avaarien historiallista ydinaluetta ovat Avarskoje Koisu, Andijskoje Koisu ja Karakoisu -jokien laaksot, joista asutus levisi 1400–1700-luvuilla pohjoiseen, itään ja etelään. Lännessä avaareihin on osittain sulautunut pieniä andilaisia ja tseziläisiä kansoja. Kaukasian sodan jälkeen 1800-luvulla osa kansasta siirtyi Turkkiin.
Kieli jakautuu pohjoiseen ja eteläiseen murreryhmään. Pohjoismurteisiin kuuluvat salatau, hunzah ja itämurre, eteläiseen ryhmään gid, antsuh, zakataly, karah, andalal, kahib ja kusur. Välittävä asema on batluhin murteella. Murteiden välillä on huomattavia eroja, eivätkä niiden puhujat aina ymmärrä toisiaan.
Kirjakieli

Avaarien kirjakielenä toimi pitkään arabia. Avaarin kirjakieli perustuu pohjoismurteiden, lähinnä hunzahin pohjalta 1600–1800-luvuilla syntyneeseen yleiskieleen, joka tunnetaan nimellä bolmats. Sitä käytettiin uskonnollisissa teoksissa, 1800–1900-luvun alun runoudessa ja kansanlauluissa. 1900-luvulla kirjakielen kehitykseen vaikuttivat voimakkaasti runoilijat Gamzat Tsadasa ja Rasul Gamzatov.
1700–1800-lukujen vaihteessa avaaria varten luotiin arabialaiseen kirjaimistoon perustunut kirjoitusjärjestelmä adžami. Vuosina 1884–1917 sillä julkaistiin noin sata lähinnä uskonnollista teosta. 1860-luvulla painettiin muutamia kirjoja myös Pjotr Uslarin laatimalla kyrillisellä kirjaimistolla. Vuonna 1928 siirryttiin lisämerkeillä täydennettyyn latinalaiseen ja vuonna 1938 kyrilliseen aakkostoon. Venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään muiden kaukasialaisten kielten tavoin lisämerkillä Ӏ (palotška) sekä erilaisten kirjainyhdistelmien avulla.
Avaarin kirjaimisto
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Гъ гъ | Гь гь | ГI гI | Д д |
| Е е | Ё ё | Ж ж | З з | И и | Й й | К к | Къ къ |
| Кь кь | КI кI | КІкI кІкI | Кк кк | Л л | Ль ль | М м | Н н |
| О о | П п | Р р | С с | Т т | ТI тI | У у | Ф ф |
| Х х | Хх хх | Хъ хъ | Хь хь | XI хI | Ц ц | Цц цц | ЦI цI |
| ЦІцI цІцI | Ч ч | ЧI чI | ЧІчI чІчI | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы |
| Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |  |
Vuonna 1994 hyväksytyn Dagestanin perustuslain mukaan avaarilla on virallisen kielen asema venäjän ja tasavallan muiden kielten rinnalla. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, lasten- ja kaunokirjallisuutta sekä jonkin verran myös uskonnollista ja tietokirjallisuutta. Vuonna 2008 avaariksi ilmestyi 15 kirjanimekettä yhteensä 105 000 kappaleen painoksena.
Kouluissa avaaria käytetään opetuskielenä luokilla 1–4. Ylemmillä luokilla sitä opetetaan aineena. Vuonna 1995 avaariksi ilmestyi päivälehti Hakikat, 20 paikallislehteä, kulttuurilehti Gudulli, naistenlehti Dagistanalul čužu gadam, lastenlehti Lačen ja uskonnollinen aikakauslehti Imamat. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Mahatškalassa on avaarinkielinen teatteri. Avaarien asuttamissa piireissä kieli toimii myös paikallishallinnon kielenä.
Nykytilanne

Avaarin asema kieliyhteisön kommunikaatiovälineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Äidinkieltä arvostetaan ja kansallinen itsetunto on vankka. Avaarin kieltä pidetään varsin elinvoimaisena.
Aiheesta muualla

Ethnologue: Avar (venäjäksi)
G.I. Madijeva: Avarski jazyk (venäjäksi)
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Dagestanilaiset kielet
aguli
ahvahi
andi
artši
avaari
bagval
bežta
botlih
buduhi
dargva
dido
godoberi
hinalug
hinuhi
hunzibi
hvarši
karata
krytsi
laki
lezgi
rutuli
tabasarani
tindi
tšahuri
tšamalali
udi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki
Aviglysiini

| Aviglysiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (E,2S)-2-amino-4-(2-aminoetoksi)but-3-eenihappo
CAS-numero:  49669-74-1
PubChem CID:  6436272
SMILES:  C(COC=CC(C(=O)O)N)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H12N2O3
Moolimassa:  160,176 g/mol
Sulamispiste:  178–183 °C (hydrokloridisuolana)
Aviglysiini eli aminoetoksivinyyliglysiini tai AVG (C6H12N2O3) on aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään parantamaan hedelmien ja leikkokukkien kestävyyttä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Aviglysiini on väritöntä kiteistä ainetta, joka liukenee veteen. Se on ACC-syntaasin inhibiittori ja estää kasviessa eteenin muodostukselle tärkeän välituotteen 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihapon biosynteesiä. Tämän vuoksi hedelmien kypsyminen ja kukkien lakastuminen hidastuu. Yhdiste ei ole myrkyllistä nisäkkäille, kaloille tai mehiläisille, mutta on kohtalaisen myrkyllistä linnuille.
Aviglysiini eristettiin ensimmäisen kerran eräästä Streptomyces-suvun sädesienikannasta. Nykyäänkin sen valmistus perustuu biotekniseen prosessiin, koska aviglysiinin kemiallinen synteesi on hankalaa ja kallista. Aviglysiiniä käytetään muun muassa estämään omenoiden kypsymistä, mikä pidentää sadonkorjuukautta. Sitä voidaan myös käyttää parantamaan herkkien hedelmien kuten päärynöiden kuljetuksenkestävyyttä ja leikkokukkien kukinta-ajan pidentämiseen. Aviglysiini on sallittu käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Kanadassa.
Nina af Enehjelm

Nina af Enehjelm  (s. 1960) on af Enehjelmin sukuun kuuluva suomalainen tietokirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut väitöskirjan misseistä, ja hänen muiden teostensa joukossa on Armi Kuuselaa käsittelevä Armi Kuusela: myytti, julkkis ja supertähti . Hän on myös entinen malli, manageri ja tiedotuspäällikkö.
Laulaja Tapani Kansa on Enehjelmin pitkäaikainen avomies. Parin seurustelu alkoi vuonna 1980. Heillä on yhteiset lapset Madeleine ja Edvard. Nuorempana Enehjelmillä oli romanssi Dodi Al-Fayedin kanssa. Suhteessa Kansan kanssa on ollut monia vaiheita, jolloin pariskunta on asunut erillään.
Julkaisut

Armi Kuusela. Myytti, julkkis ja supertähti.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28033-X
Missit. Suomalaisen missi-instituution historiaa vuoteen 1969.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2004.  ISBN 951-570-591-6
Poppareita, sankareita ja kaunottaria. Olavi Kaskisuo ja Suomen julkkishistorian villit vuodet.  Helsinki:  Minerva, 2006.  ISBN 952-5591-85-9
Skandaalin käryä. Yksinoikeudella Mauri Lintera.  Klaukkala:  Recallmed, 2008.  ISBN 978-951-847-073-4
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Iltalehden Julkkislista: Nina af Enehjelm
Universitas Helsingiensis
Asko Alanen

| Asko Alanen |
| --- | --- |
 Asko Alanen  Helsingin Kirjamessuilla 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 1956 (ikä 67–68)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kustannustoimittaja
Kirjailija
Esikoisteos:  Musta peili (1985)
Palkinnot
 sarjakuvaneuvos 2006 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Asko Alanen (s. 1956) on Egmont Kustannuksen kustannustoimittaja ja sarjakuvaneuvos. Hän on kirjoittanut yhdessä veljensä Antti Alasen kanssa teoksen Musta peili: Kauhuelokuvan kehitys Prahan ylioppilaasta Poltergeistiin (1985) ja suomentanut sarjakuvia. Asko Alanen oli 1990-luvun alkupuolella yksi WSOY:n Video-opas-hakuteoksen kirjoittajista.
Hänen isänsä oli professori Aulis Alanen.
Kirja

Alanen, Antti & Alanen, Asko: Musta peili: Kauhuelokuvan kehitys Prahan ylioppilaasta Poltergeistiin.  (Suomen elokuva-arkisto A6. S. 192–249: Filmografia: 800 tärkeintä teosta)  Helsinki:  Suomen elokuva-arkisto: Valtion painatuskeskus, 1985.  ISBN 951-859-914-9
Aiheesta muualla

Sarjakuvaneuvos Asko Alanen. Suomen sarjakuvaseura. Arkistoitu 6.7.2015.
Carl-Fredrik Geust

Carl-Fredrik Geust ['geust] (s. 19. kesäkuuta 1944 Pirttikylä) on suomalainen tekniikan tohtori, diplomi-insinööri sekä sota- ja ilmailuhistorian asiantuntija. Nokian ja Soneran idänkaupan johtotehtävissä toiminut Geust on julkaissut useita Neuvostoliiton toisen maailmansodan aikaisia ilmavoimia ja lentokoneita käsitteleviä teoksia. Suomen johtaviin ilmailuhistorioitsijoihin kuuluva Geust palkittiin vuonna 2006 Suomen ilmailutoimittajien yhdistyksen vuotuisella Follow Me -tunnustuspalkinnolla. Geust on myös toimittanut Ruotsin lukijakunnalle useita suomalaisia sotahistoriallisia muistelma- ja muita teoksia.