stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emotive

| Emotive A Perfect Circle |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Julkaistu: 2. marraskuuta 2004
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 48.13
 Levy-yhtiö: Virgin
Listasijoitukset
  2.
A Perfect Circlen muut julkaisut
| Thirteenth Step 2003 | Emotive 2004 | Three Sixty 2013 |
Singlet albumilta Emotive
 ”Counting Bodies Like Sheep” Julkaistu: 28. syyskuuta 2004  ”Imagine” Julkaistu: 2004  ”Passive” Julkaistu: 2005
Emotive (tyyliteltynä eMOTIVe) on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen A Perfect Circle kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. marraskuuta 2004 levymerkillä Virgin Records. Se sisältää 10 coveria joiden melodiat on muutettu. "Passive" on cover Tapeworm-yhtyeen kappaleesta "Vacant"."Counting Bodies Like Sheep to the Rhythm of the War Drums" on uusi versio A Perfect Circlen omasta kappaleesta "Pet".
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toisella sijalla.
Kappaleet

Annihilation – 2.13 (Crucifix)
Imagine – 4.48 (John Lennon)
(What’s So Funny ’bout) Peace Love and Understanding – 5.03 (Elvis Costello)
What’s Going On – 4.53 (Marvin Gaye)
Passive – 4.10 (Tapeworm)
Gimmie Gimmie Gimmie – 2.18 (Black Flag)
People Are People – 3.43 (Depeche Mode)
Freedom of Choice – 2.59 (Devo)
Let’s Have a War – 3.28 (Fear)
Counting Bodies Like Sheep to the Rhythm of the War Drums – 5.36 (Howerdel/Keenan)
When the Levee Breaks – 5.55 (Memphis Minnie ja Kansas Joe McCoy; Led Zeppelin)
Fiddle and the Drum – 3.06 (Joni Mitchell)
Arvostelut

AllMusic:
Desibeli.net:
Imperiumi: 8-/10
Metacritic: 62/100
Soundi:
Paz Lenchantin

Paz Lenchantin vuonna 2014.
Paz Lenchantin (s. 12. joulukuuta 1973 Mar del Plata) on argentiinalainen rockmuusikko. Hän syntyi Argentiinassa, mutta muutti nelivuotiaana vanhempiensa mukana Los Angelesiin. Molemmat hänen vanhemmistaan olivat konserttipianisteja.
Ura

Lenchantin liittyi A Perfect Circle -yhtyeeseen ennen tämän ensilevyä Mer de Noms. Levyn jälkeen hän erosi soittaakseen Billy Corganin lyhytikäiseksi jääneessä yhtyeessä Zwan. Myöhemmin, vuonna 2004 Lenchantin soitti A Perfect Circlen levyllä Emotive jousisoittimia ja pianoa. Hän on myös julkaissut pienipainoksisen, nykyään loppuunmyydyn soolojulkaisun Yellow My Skycaptain.
Aiheesta muualla

Simply Paz - puoliviralliset kotisivut
A Perfect Circle
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Musta Canaan

| Musta Canaan> Black Canaan |
| --- | --- |
 Weird Talesissa julkaistun novellin ensiaukeama.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Robert E. Howard
Kuvittaja:  Harold S. De Lay
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, Southern Gothic
Julkaistu:  Weird Tales, kesäkuu 1936
Ulkoasu:  pulp-lehti
Sivumäärä:  23
Suomennos
Suomentaja:  Matti Rosvall
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  antologiassa Outoja tarinoita 4, 1992
Sivumäärä:  37

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Musta Canaan on yhdysvaltalaisen pulp-kirjailija Robert E. Howardin kauhunovelli, joka ilmestyi Weird Talesissa vuonna 1936. Matti Rosvallin suomennos julkaistiin Outoja tarinoita -sarjan neljännessä osassa vuonna 1992.
Juoni

Novellin kertoja Kirby Buckner on syntynyt Yhdysvaltain eteläosien soilla, Canaan-nimisellä rämemaalla. New Orleansissa hän kuulee kotiseutunsa olevan vaikeuksissa ja suuntaa kiireesti Grimesvillen kaupunkiin. Matkalla hän kohtaa salaperäisen naisen, jolla on sekä mustia että valkoisia sukujuuria. Buckner huomaa himoitsevansa naista, mutta nainen pilkkaa häntä ja kehottaa mustia seuralaisiaan surmaamaan Bucknerin, joka kuitenkin pääsee pakoon.
Buckner saapuu Grimesvilleen ja kuulee poppamies Saul Starkista, joka on yllyttänyt paikalliset mustat kapinaan. Valkoiset ovat saaneet vangiksi mustan miehen, jota Buckner päättää kuulustella. Mies pelkää Starkin ”panevan hänet suohon” mutta suostuu lopulta kertomaan Starkin mökin sijainnin, jonne Buckner suuntaa. Stark ei ole kotona, mutta Buckner aistii epämääräisen vaaran eikä uskalla astua sisään. Paluumatkalla hän kohtaa jälleen salaperäisen naisen, joka kehuskelee langettaneensa Bucknerin ylle lumouksen ja kutsuvansa hänet luokseen vielä samaisena yönä.
Auringon laskiessa Buckner ei kykene vastustamaan kutsua. Ystävänsä Jim Braxtonin kanssa hän suuntaa mustien kylään Gosheniin, missä noitanainen odottaa heitä. Buckner on loitsun edessä avuton, mutta Braxton ampuu naista, joka katoaa taas eivätkä miehet löydä ruumista. Suosta hyökkää pelottava olento, jota miehet eivät kunnolla näe. Se surmaa Braxtonin, ja Buckner joutuu loitsun orjuuttamana katselemaan, kuinka Starkin johtamat mustat harjoittavat voodoo-menojaan. Rituaalin päätteeksi Stark kaavailee surmaavansa Bucknerin.
Noitanainen saapuu paikalle ja tanssii musiikin tahdissa, mutta musiikin päätyttyä hän lyyhistyy elottomana maahan. Braxtonin luoti oli osunut hänen sydämeensä, ja vain taikuus piti hänet hengissä rituaalin loppuun asti. Mustat pakenevat peloissaan ja luopuvat kapina-aikeistaan. Buckner seuraa Starkia ja surmaa tämän. Hänelle selviää myös se, mitä vangittu mies tarkoitti ”suohon panemisella”: Stark muutti vihollisensa sammakkomaisiksi rämehirviöiksi, jotka tottelivat luojaansa sokeasti. Buckner ei kerro tapahtuneesta tovereilleen, mutta tieto kauheasta totuudesta luo hänen ja Canaanin mustien välille julkilausumattoman siteen.
Kirjoittaminen ja julkaisu

Howard kirjoitti ”Mustan Canaanin” ensimmäisen luonnoksen todennäköisesti kesällä 1933, sillä saman vuoden syyskuussa hän lähetti sen agentilleen Otis Adelbert Kline. Marraskuussa 1934 Howard lähetti Klinelle uuden version, jonka pulp-lehti Weird Tales osti lokakuussa 1935. Kertomus ilmestyi Weird Talesin kesäkuun 1936 numerossa ja Howard sai siitä noin 108–120 dollaria (vuoden 2023 rahassa noin 2 500 $).
Weird Talesin päätoimittaja Farnsworth Wright vaati Howardia vähentämään himoa, jota ”Mustan Canaanin” päähenkilö kokee ei-valkoista naista kohtaan. Howard toteutti toiveen mutta oli sensuroituun versioon tyytymätön. Alkuperäinen käsikirjoitus ei ole säilynyt.
Teemat

”Musta Canaan” on yksi monista Howardin kauhunovelleista, jotka sijoittuvat Etelä-Yhdysvaltojen rämeille ja metsiin. ”Kyyhkyjen helvetistä” ohella se on niistä tunnetuin. Novellien kielenkäyttö ja asetelmat ovat herättäneet syytöksiä rasismista, sillä valkoisten ja mustien välinen konflikti on niiden keskeinen teema. Tummaihoiset naiset ja Yhdysvaltain mustan väestön elämäntapa kuvataan stereotyyppisesti.
Elämäkerturi Mark Finnin mukaan ”Musta Canaan” on yksi monista novelleista, joissa Howard käsittelee barbaarien kapinaa sivistystä vastaan. Joskus barbaarit menestyvät, joskus he kärsivät tappion. Riippumatta siitä, kumpi osapuoli voittaa, on voitto aina lopultakin vain väliaikainen. ”Mustan Canaanin” kaltaisissa novelleissa asetelma siirtyy kaukaisesta historiasta tai fantastisista rinnakkaismaailmoista nykyaikaan ja sen ristiriitoihin, mikä tekee siitä tulenaran. Finn huomauttaa, ettei ”Mustan Canaanin” päähenkilö Kirby Buckner koskaan kiduta tai tarpeettomasti pahoinpitele mustia vihollisiaan vaan suhtautuu näihin muita valkoihoisia hahmoja ymmärtäväisemmin. Toisaalta Buckner ei missään vaiheessa myönnä mustien aseman olevan epäoikeudenmukainen, eikä hän myöskään kykene saamaan aikaan minkäänlaista muutosta. Rasistinen kielenkäyttö on varattu dialogiin, joka on kirjoitettu puhekieliseen tyyliin. Muuten Howard pitäytyy omana aikanaan asiallisina pidetyissä ilmauksissa. Finn pitää Howardin suhtautumista rotuun ja vähemmistöihin ristiriitaisena, mikä heijastuu hänen kaunokirjallisuuteensa.
Vastaanotto

”Musta Canaan” valittiin Weird Talesin lukijaäänestyksessä kesäkuun 1936 numeron parhaaksi tarinaksi, jaetulle ykkössijalle Thorp McCluskyn jatkosarjan Loot of the Vampire kanssa. Kiitosta saivat varsinkin Howardin kertomuksen vahva paikallisväri ja voodoon tuntemus sekä tarinan ”outous”, mikä erotti sen kaavamaisista ja väkivaltaiseen toimintaan painottuneista Conan-kertomuksista. Myös H. P. Lovecraft ylisti Howardin paikallistuntemusta ja elävästi kuvattua miljöötä sekä ”otteeseensa puristavaa kauhua”. E. F. Bleiler (1983) piti ”Mustaa Canaania” hienona regionalistisena kauhukertomuksena, mikäli lukija kykenee sietämään äärimmäisen rasistisen näkökulman.
Suomeksi novelli julkaistiin Jalavan kustantamassa antologiassa Outoja tarinoita 4 vuonna 1992. Sarjan toimittajan Markku Sadelehdon mukaan ”Musta Canaan” on ”upea tarina, joka karakterisoi ominaisuuksia joiden avulla Howard on noussut suureksi genrekirjailijaksi, hänen spontaanisuuttaan ja voimaansa”. Tähtivaeltajan Toni Jerrman otti Howardin novellin esille Outoja tarinoita 4 -kokoelman arviossaan kirjan keskitasoa parempana, ”ihan toimivana” kertomuksena. Boris Hurtta kuvasi Portti-lehden arviossaan kertomuksen sisältävän vauhtia, väkivaltaa ja kiihkorasistista otetta. Novellin kerronta on hänestä hiukan ohutta ja kioskimaista.
Lemmenlaiva

| Lemmenlaiva> The Love Boat |
| --- | --- |
 Sarjan tunnuskuva.
Tyyli:  draamasarja, komediasarja
Kestoaika:  à n. 60 min
Kehittäjä(t):  W.L. Baumes
Pääosissa:   Gavin MacLeod  Bernie Kopell  Fred Grandy  Ted Lange  Lauren Tewes  Jill Whelan  Ted McGinley  Pat Klous 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   ABC  MTV, MTV3
Esitetty:   24. syyskuuta 1977 – 24. toukokuuta 1986
Tuotantokausia:  9
Jaksoja:  249 + 5 erikoisjaksoa
Tunnuskappale:  "The Love Boat" Jack Jones (kaudet 1-8), Dionne Warwick (kausi 9)
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):   Aaron Spelling  Douglas J. Cuomo 
Säveltäjä(t):   Charles Fox  Paul Williams 
Tuotantoyhtiö(t):   Douglas J. Cuomo Productions  Aaron Spelling Productions 
Levittäjä:  CBS Television Distribution
Aiheesta muualla
IMDb 
Lemmenlaiva (engl. The Love Boat) oli yhdysvaltalainen televisiosarja, jota kuvattiin vuosina 1977–1986 yhteensä 249 jakson verran. Sarjan tapahtumapaikkana oli useimmiten Princess Cruises -yhtiön omistama Pacific Princess -risteilyalus, joka purjehti pääasiassa Los Angelesin ja Acapulcon välillä. Päänäyttelijöiden lisäksi sarjan jokaisessa jaksossa esiintyi useita televisio- ja elokuvatähtiä sekä muita julkisuuden henkilöitä.
Sarjan alkaessa 1970-luvun lopulla se nähtiin mainoksena, jolla houkuteltiin keskiluokan ihmisiä kodeistaan halvoille muutaman päivän risteilyille Meksikoon tai Karibialle.kenen mukaan? Sarja sai jatkoa vuosina 1998–1999, jolloin kuvattiin lyhytaikaiseksi jäänyt Lemmenlaiva - uudet tuulet -sarja.
Lemmenlaiva-elokuvat

Sarja perustui kolmeen televisioelokuvaan: Lemmenlaiva (The Love Boat, 1976), Lemmenlaiva II (The Love Boat II) ja Uusi Lemmenlaiva (The New Love Boat), joiden mukaan sarja nimettiin. Lemmenlaiva-elokuva perustui risteilyjärjestäjä Jeraldine Saundersin kirjaan Lemmenlaivat.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gavin MacLeod  | … |  kapteeni Merrill Stubing   |
|  Bernie Kopell  | … |  laivan lääkäri Adam Bricker   |
|  Ted Lange  | … |  baarimestari Isaac Washington   |
|  Fred Grandy  | … |  purseri Burl ”Gopher” Smith   |
|  Lauren Tewes  | … |  risteilyemäntä Julie McCoy (1977–1984 ja 1986)   |
|  Pat Klous  | … |  risteilyemäntä Judy McCoy (1984–1986)   |
|  Jill Whelan  | … |  Vicki Stubing (1979–1986)   |
|  Ted McGinley  | … |  valokuvaaja Ashley Covington ”Ace” Evans (1984–1986)   |
Laiva

Televisiosarjan laivalla on ollut useita nimiä ohjelman teon jälkeen ja sen myötä ilmeisesti useita omistajia. Välimerelle päätynyttä laivaa käytettiin lähinnä huumeiden salakuljetukseen. Poliisit tekivät kreikkalaisessa Pireuksen satamassa laivalle tarkastuksen ja löysivät 25 kg heroiinia. Vuonna 2009 Italian rannikkovartiosto otti laivan haltuunsa ja siitä pitäen se oli Genovan satamassa käyttämättömänä rapistuen. Muuan turkkilainen romuttamiseen erikoistunut yritys osti laivan 2,5 miljoonalla eurolla romutettavaksi vuonna 2012.
Sarja Suomessa

Suomessa sarjaa esitti MTV vuodesta 1979 aina 1980-luvun puoleenväliin, lukuun ottamatta ajoittaisia esitystaukoja, ja uusintana vuodesta 1994 vuoden 1997 alkupuolelle.
77 punk

77 punk on punk-musiikkityylin alalaji, jota soitettiin erityisesti punkin tehtyä kansainvälisen läpimurron populaarikulttuuriin 70-luvun lopulla vuoden 1977 tienoilla. Tyylilajin edustajiksi voidaan lukea kutakuinkin kaikki 70-luvulla toimineet punkyhtyeet.
Nimitys 77 punk on syntynyt vasta jälkikäteen, kun punkkiin alkoi syntyä selkeästi erilaisia tyylisuuntauksia[vanhentunut linkki]. Tämä alkoi 1980-luvun alussa, kun 77 punkista kehittyi uusi rajumpi ja nopeatempoisempi punksuuntaus hardcore punk.
77 punk Suomessa

77 punkkiin voidaan laskea mukaan kaikki 70-luvun suomalaiset bändit ennen hardcore punkin syntyä, kuten Eppu Normaali, Pelle Miljoona, Ratsia, Problems?, Kollaa kestää, Korroosio, Sehr Schnell, Sensuuri, Ypö-Viis, Vandaalit, jne. 1980-luvun alussa valtasi hardcore punk alaa myös suomessa ja se näytti syrjäyttävän 77 punkin monien bändien lopettaessa toimintansa tai suuntaamalla tyylinsä Eppu Normaalin tapaan alkuaikojen punkista populaarimmaksi uuden aallon musiikiksi.
77 punk on kuitenkin pysynyt mukana punkin tyylilajien kirjossa ja yhtenä merkittävänä tyylinlajin edustajana voidaan Suomessa pitää Tumppi Varosen jo 70-luvulta asti luotsaamaa Problems-yhtyettä. Punk-musiikin täytettyä 30 vuotta on 77 punk saanut osakseen aikaisempaa enemmän huomiota mm. levyjen uusintapainosten ja kokoelmien muodossa. Monet 77 punk-yhtyeet ovat myös koonneet rivinsa uudelleen ja ryhtyneet jälleen esiintymään.
77 punk ei ole jäänyt vain alkuperäisten 70-luvun bändien tyylilajiksi, vaan se on saanut myös uusia edustajia, joista tunnetuin on Kakka-hätä 77, jonka esikoisalbumi Totaalinen kakkahätä nousi vuonna 2007 ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Muita uusia 77 punkin edustajia ovat mm. Nazi Death Camp, The Dwyers, Heartburns ja Maakuntaradio. Muista punkin alalajeista 80-luvun lopulla ja 90-luvulla suosittu, 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vahvasti elpynyt ja omaan suuntaansa kehittynyt ramopunk on tyylillisesti melko lähellä 77 punkkia.
Valtakirja

Englanninkielinen yksilöity valtakirja
Valtakirja on asiakirja, jolla fyysinen tai juridinen henkilö valtuuttaa toisen toimimaan puolestaan. Valtakirjaa käytetään muun muassa oikeudenkäyntiasiamiehen valtuutuksen osoittamiseen. Myös kaupankäynnissä voidaan toinen valtuuttaa myymään tai ostamaan jotain. Äänestyksessä äänioikeus voidaan valtakirjalla antaa toiselle henkilölle. Usein valtakirjassa yksilöidään annettu toimeksianto ja asiamiehen toimivallan laajuus, esimerkiksi kauppahinta.
Valtakirjatyyppejä

Yksilöidyllä valtakirjalla henkilö voi valtuuttaa jonkun tekemään puolestaan tietyn, asiakirjassa mainitun oikeustoimen. Valtakirjassa tulee määritellä oikeustoimi ja kertoa valtuutetun henkilön nimi.
Avoin asianajovaltakirja ei määritä sitä tehtävää, jota valtuutus koskee; valtuutuksen laatu ja laajuus jää päämiehen ja valtuutetun välisen sopimuksen varaiseksi. Avoimessa asianajovaltakirjassa on ainoastaan teksti "avoin asianajovaltakirja", päiväys ja valtuuttajan eli päämiehen allekirjoitus. Avoimella asianajovaltakirjalla ei voi nostaa rahaa.
Yleisvaltakirjan myötä valtuutetulla on laaja kelpoisuus toimia valtuuttajan puolesta. Yleisvaltakirjassa on tavallisesti kahden todistajan nimet. Yleensä yleisvaltakirjassa luetellaan esimerkinomaisesti oikeustoimia, joihin valtuutettu voi ryhtyä, ja annetaan oikeus tehdä muita samankaltaisia toimia.
Uskonto Kainuussa

Uskontokuntiin kuuluminen Kainuussa (pl. Kajaani), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (78.4%)
Muut uskonnot (1.9%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (19.6%)
Suomussalmen kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Kainuun uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, pois lukien Kajaanin kaupunki, jota käsitellään Kajaanin uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Kainuun maakunnan asukkaista 78,4 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,9 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 19,6 prosenttia väestöstä.
Historia > Luterilainen aika

Kainuun alueelle perustettiin ensimmäinen seurakunta vuonna 1559, kun Oulujärven seurakunta erotettiin Limingasta itsenäiseksi seurakunnaksi. Seurakunta liitettiin kuitenkin uudelleen Liminkaan, kun venäläiset olivat ryöstäneet pitäjän, polttaneet Manaman saarella sijainneen kirkon ja murhanneet papin. Seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1599 Kajaanin pitäjäksi, johon kuului koko nykyinen Kainuun alue. Vuonna 1554 toteutetun hiippakuntajaon mukaisesti Kainuun alue kuului Turun hiippakunnan alaisuuteen.
Pohjois-Savosta alkunsa saanut Paavo Ruotsalaisen johtama herännäisyys levisi Kainuun alueelle 1800-luvun puoliväliin mennessä.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti Kainuussa ensimmäisenä Paltamon ja Vaalan 1870-luvun vaihteessa ja tämän jälkeen Kajaanin ympäristön. Lestadiolaisuus saavutti Kainuun kokonaisuudessaan 1880-lukuun mennessä lukuun ottamatta Hyrynsalmea ja Ristijärveä.
Baptismi ja vapaakirkollisuus saivat 1920-lukuun mennessä jonkin verran kannatusta Kajaanin ympäristössä. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai puolestaan 1900-luvun alussa kannatusta Paltamossa, jossa kokoonnuttiin verrattain säännöllisesti.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Kainuussa toimii Kuopion hiippakunta. Maakunnan seurakunnat kuuluvat Kajaanin rovastikuntaan. Maakunnassa toimivia seurakuntia ovat Paltamon seurakunta, Puolangan seurakunta, Suomussalmen seurakunta, Hyrynsalmen seurakunta, Kuhmon seurakunta sekä Sotkamon seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Herännäisyyden kannatusta on useimmissa Kainuun maaseutuseurakunnissa. Herännäisyyden vaikutus ulottui Kainuuseen jo 1800-luvun puolivälissä ja useimmissa seurakunnissa on herännäisyyden pohjavire, mutta erillisenä liikkeenä sen vaikutus ei ole ollut kovin voimakas. Herännäisten Herättäjä-Yhdistyksen Kainuussa toimivia paikallisosastoja ovat Kuhmon, Paltamon, Ristijärven ja Sotkamon paikallisosastot.
Vanhoillislestadiolaisuus on koskettanut maakunnan länsiosia. Vanhoillislestadiolaisilla on maakunnassa Puolangan rauhanyhdistys.
Evankelisen herätysliikkeen itäsuomalainen kannatus ulottuu Pohjois-Karjalasta Kuhmoon, joka on sen pohjoisraja. 1960-luvulla uuspietismi sai kannatusta Kainuun maaseutupaikkakunnilla. Kainuun Kansanlähetyksellä on toimintaa Hyrynsalmella, Kuhmossa, Puolangalla ja Sotkamossa.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Kainuussa toimii nykyisin seitsemän helluntaiseurakuntaa, joihin kuuluu yhteensä noin 700 jäsentä. Helluntailaisten toiminta saapui Kainuuseen 1940-luvulla. Helluntaiherätys saapui Ylä-Kainuuseen ensimmäisenä Hyrynsalmelle vuonna 1947. Hyrynsalmen helluntaiseurakunta järjestäytyi vuonna 1950.
Paltamoon helluntailaisuus saapui 1940-luvun lopulla ja Paltamon helluntaiseurakunta järjestäytyi vuonna 1951. Kuhmoon helluntaiherätys saapui vuonna 1951 ja Kuhmon helluntaiseurakunta järjestäytyi vuonna 1953. Myöhemmin syntyivät myös Puolangan helluntaiseurakunta (1986), Suomussalmen helluntaiseurakunta (1977) ja Sotkamon Saalem-seurakunta (1962).
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Kainuussa toimii Oulussa keskuspaikkaansa pitävä Nasaretin Pyhän Perheen katolinen seurakunta. Seurakunta järjestää säännöllistä toimintaa Kajaanissa.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Kainuussa toimii Pohjois-Suomen ortodoksinen seurakunta. Kainuun ortodoksisia pyhäkköjä ovat Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko Sotkamossa, Karjalan valistajien kirkko Kuhmossa, Pyhän Ristin tsasouna Ämmänsaaressa sekä Pyhän Nikolauksen rukoushuone Kuivajärvellä.
Kulttuuri > Tapahtumat

Kainuussa on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista vanhoillislestadiolaisten Suviseuroja on vietetty Sotkamossa vuonna 2006. Herännäisten Herättäjäjuhlat on järjestetty Suomussalmella vuonna 1987 sekä Sotkamossa kaksi kertaa, vuosina 1971 ja 2015.
Sotkamon Saalem-seurakunta.
Sami Borg

Sami Antero Borg (s. 2. huhtikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen politiikan tutkija. Borg toimii nykyisin tutkimuspäällikkönä Kunnallisalan kehittämissäätiössä ja hän on myös valtio-opin dosentti Tampereen yliopistossa. Vuosina 1999–2016 hän työskenteli Yhteiskuntatieteellisen tietoarkiston (FSD) johtajana. Borg on toiminut asiantuntijana Ylen vaalilähetyksissä vuodesta 1994 lähtien.
Koulutus ja ura

Borg valmistui ylioppilaaksi vuonna 1983, yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1989 ja tohtoriksi 1996. Väitöskirjassaan Velvollisuus vaikuttaa hän tutki suomalaisten äänestysosallistumisen perusteluja ja eduskuntavaalien äänestysprosentin laskua.
Borg on työskennellyt Tampereen yliopistossa politiikan tutkimuksen laitoksen projektitutkijana (1990), yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen projektitutkijana (1991–1993), stipenditutkijana (1996–1997) ja suunnittelijana (1997–1998). Vuosina 1993–1996 hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti ja vuonna 1997 nuorempi tutkija. Borg on ollut Tampereen yliopiston valtio-opin dosentti vuodesta 1998. Hän oli valtio-opin määräaikainen professori 2007–2008. Tutkimuksissaan Borg on käsitellyt erityisesti kansalaisten poliittista osallistumista sekä vaaleja ja äänestyskäyttäytymistä. Hän on yksi Suomen vaalitutkimuskonsortion perustajista.
Borg toimi Kirkon tutkimuskeskuksen toimikunnan jäsenenä tai varajäsenenä vuosina 1997–2016. Hän oli vaalirahoituskomitean asiantuntijajäsen 1997–1998 ja on toiminut muun muassa vaalitoimikunta 2000:n (2000–2001), kansanvalta 2007 -toimikunnan (2004–2005) ja vaali- ja puoluerahoitustoimikunnan (2008–) jäsenenä.
Julkisuudessa Borg tunnetaan parhaiten Yleisradion vaalikommentaattorina. Hän oli ensimmäistä kertaa mukana Ylen tulosillassa vuoden 1994 presidentinvaaleissa. Alkuun hän oli Ylellä radion puolella ja vuodesta 1999 lähtien television puolella. Borg on tullut katsojille tutuksi rauhallisena ja pedanttina asiantuntijana, mutta vuoden 2019 eurovaalien vaalilähetyksessä hän riehaantui laulamaan Suomen voitettua samaan aikaan jääkiekon maailmanmestaruuden.
Perhe

Borgin isä oli valtio-opin emeritusprofessori Olavi Borg. Sami Borg on naimisissa ja hänellä on viisi lasta. Hänen lapsiinsa kuuluu tositelevisiotähti ja yrittäjä Sointu Borg, sekä Topi Borg