stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gunnar Weman
Elämänvaiheet ja työ

Wemanin isä oli Uppsalan tuomiokirkon urkuri Henry Weman. Hänet vihittiin papiksi 1958 ja toimi pappina muun muassa Sigtunassa, Skogissa (Hälsningland) ja Uppsalassa. Vuodesta 1964 hän oli Sigtunan seurakunnan kirkkoherra ja vuosina 1985–1986 Ruotsin kirkon jumalanpalveluselämän ja evankelioimistoimikunnan (Svenska kyrkans nämnd för gudstjänstliv och evangelisation) johtaja. Vuonna 1986 hänet valittiin Luulajan hiippakunnan piispaksi ja 1993 Ruotsin kirkon arkkipiispaksi Bertil Werkströmin jälkeen. Weman jäi eläkkeelle 1997 ja hänen seuraajakseen valittiin K. G. Hammar.lähde?
Weman kehitti Ruotsin kirkon jumalanpalveluselämää. Hänen arkkipiispana ollessaan vuonna 1993 vietettiin Uppsalassa vuonna 1593 pidetyn Uppsalan kokouksen 400-vuotisjuhlaa. Uppsalan kokouksessa päätettiin, että Ruotsi oli luterilainen maa. Vuoden 1993 juhla oli ekumeeninen juhla, jossa katolista kirkkoa edusti paavillisen kristittyjen yhteyden neuvoston johtaja kardinaali Edward Cassidy ja ortodoksista kirkkoa Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Bartolomeus.
Weman väitteli vuonna 2006 teologian tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa aiheena oli kirkkorakennuksen uudistaminen muuttuneiden liturgisten vaatimusten mukaan, ja hän käsitteli erityisesti Sigtunan Mariankirkkoa.
Teokset (valikoima)

Nutida gudstjänst och medeltida kyrkorum : förhållandet mellan det sena 1900-talets liturgireform och det medeltida gudstjänstrummet i Svenska kyrkan (tohtorinväitöskirja) 2006
Jerk Alton: Nutida kyrkorumsarkitekt, yhdessä Jerk Altinin ja Tord Harlinin kanssa 2009
Kyrka i olika meningar : kortklippta texter med ecklesiologiska kommentarer, yhdessä Sven-Erik Broddin kanssa, Artos & Norma 2012 ISBN 978-91-7580-615-0
Liturgi i Svenska kyrkan : i ord och bild från då och nu, yhdessä Sven-Erik Broddin kanssa, Artos 2020 ISBN 978-91-7777-101-2
David Foster Wallace

| David Foster Wallace |
| --- | --- |
 David Foster Wallace vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1962 Ithaca, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 12. syyskuuta 2008 (46 vuotta) Claremont, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Päättymätön riemu
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.davidfosterwallacebooks.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
David Foster Wallace (21. helmikuuta 1962 Ithaca, New York, Yhdysvallat – 12. syyskuuta 2008 Claremont, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, joista tunnetuin on Päättymätön riemu, sekä novelleja ja esseitä. Kirjailijantyönsä ohessa hän opetti yliopistoissa luovaa kirjoittamista. Hän teki itsemurhan, ja häneltä jäi kesken teos The Pale King, joka julkaistiin vuonna 2011.
Tuotanto

Wallacen suomalaiseksi verrokiksi on useissa kritiikeissä nostettu Miki Liukkonen. Teoksen O (2017) ilmestyessä vertailua tekivät muun muassa Esa Mäkijärvi Demokraatissa ja Juhani Karila Helsingin Sanomissa jo ennen Wallacen Päättymättömän riemun suomennoksen ilmestymistä.
Tuotanto > Tyyli ja esikuvat

Wallace on ”hetken analyytikko, pysäytetyn kuvan runoilija”, sanoo Samuli Knuuti ja ottaa vertauskohdaksi historiallisen realismin, jossa keskeistä on liike, aika ja muutos. Wallacen esikuva oli Thomas Pynchon, ja varsinaisesti hän innostui kirjoittamaan Donald Barthelmen novelleista.
Ville-Juhani Sutinen pohtii, mihin kirjallisuuden suuntaukseen Wallacen voisi sijoittaa. Hän arvioi, että räikeimpään postmoderniin ajatteluun verrattaessa Wallace kulkee vastavirtaan. Tai kenties ”hän etsi postmodernista ajasta vastausta postmodernin estetiikan umpikujaan kääntymällä takaisin kohti modernismia”. Sen jälkeen Sutinen huomauttaa, että Wallace on sijoitettu ”metamodernismin” koulukuntaan, millä tarkoitetaan, että kirjailija voi käyttää sekä modernismin että postmodernismin keinoja sitoutumatta kumpaankaan. Johtopäätöksenä Sutinen toteaa, että ”erilaisten ismien kiinnittäminen – – Wallaceen ja hänen teoksiinsa on jossain määrin tarpeetonta”, sillä kategoriat eivät tarjoa selkeyttä. Wallace on etsijä, joka tunnistaa suuria totuuksia ja fragmentoituneen maailman tunnustamatta niitä kuitenkaan totuuksiksi.
Wallacen tuotannon edetessä tarinoiden ulkoinen maailma kutistuu. Tilanteet siirtyvät henkilöiden päähän, ja tuloksena on koskettavaa tragediaa ja mustaa komediaa, kirjoittaa Knuuti artikkelissaan. Esimerkkinä päänsisäisestä mustasta komediasta Knuuti kuvaa Päättymättömässä riemussa esitettyä Erdedyn suunnitelmaa vapautua marihuanariippuvuudesta. Erdedy odottaa myöhässä olevaa huumeidenvälittäjää saadakseen vielä viimeisen kerran kokea nautinnon. Kymmensivuinen kertomus on alusta loppuun kuvausta Erdedyn odotuksen tuskasta, eikä lukija saa edes tietää, miten siinä kävi, tuliko marihuanan tuoja.
Wallacen suhde kieleen oli pikkutarkka, suorastaan pakkomielteinen. Hän oli perinyt rakkauden sanoihin äidiltään. Oikaistessaan muita hän saattoi vedota siihen, että hän kyllä tietää nämä asiat, koska hänen äitinsä on äidinkielenopettaja. Vaikea äitisuhde ei estänyt tätä. Oppilaita ohjatessaan hän turvautui äitinsä kirjoittamaan Practically Painless English -kirjaan ja valeyskään. Hänellä oli kuitenkin kieleen omaperäinen suhde ja omat tyylikeinot, mikä ilmeni Päättymättömän riemun kielentarkastuksesta käydyistä keskusteluista. Hän lähetti kustantajalle listan tyylikeinoistaan, joihin ei halunnut kielentarkastajan puuttuvan.
Wallace käytti mielellään ala- ja loppuviitteitä. Hän sanoi rakastavansa viitteitä, koska ne olivat ”melkein kuin toinen ääni pään sisällä”. Wallacen elämäkerturin mukaan ”hänellähän oli kädessäänkin alaviite”. Päättymättömässä riemussa hän käyttää loppuviitteitä, joista hän käy käsikirjoitusvaiheessa keskustelua kustantajan kanssa. Niitä on kaikkiaan satoja. Kirja-arviossaan Michiko Kakutani kyseenalaistaa koko viiteapparaatin käytön (”[viitteiden] tarjoamaa tietoa kukaan ei  tunnu oikeasti tarvitsevan”). Tennisesseiden kahdessa ensimmäisessä esseessä ei ole yhtään viitettä. Muuten alaviitteitä on runsaasti, ja muutamilla Federer-esseen alaviitteillä on lisäksi tähdellä merkittyjä alaviitteitä.
Julkaisut > Romaanit

The Broom of the System, 1987
Infinite Jest (Päättymätön riemu), 1996
The Pale King, 2011
Julkaisut > Novellikokoelmat

Girl with Curious Hair (Kummatukkainen tyttö), 1989
Brief Interviews with Hideous Men (Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja), 1999
Oblivion: Stories, 2004
Julkaisut > Esseetuotantoa

Signifying Rappers: Rap and Race In the Urban Present, 1990
A Supposedly Fun Thing I'll Never Do Again (Hauskaa, mutta ei koskaan enää), 1997
Up, Simba!, 2000
Everything and More, 2003
Consider the Lobster, 2005
String Theory (Tennisesseet), 2014
Julkaisut > Suomennetut teokset

Hauskaa, mutta ei koskaan enää. Esseitä ja argumentteja (A supposedly fun thing I'll never do again, 1997). Suom. Juhani Lindholm. Siltala 2012 ISBN 978-952-234-122-8 (Suomennetun teoksen valikoima vastaa sisällöltään alkuperäistä vain osittain.)
Vastenmielisten tyyppien lyhyitä haastatteluja (Brief Interviews with Hideous Men, 1999). Suom. Juhani Lindholm. Siltala. 2014 ISBN 978-952-234-123-5 (novellikokoelma, sisältää kahta lukuun ottamatta alkuteoksen novellit)
Kummatukkainen tyttö. Suom. Juhani Lindholm. Siltala. 2016 ISBN 978-952-234-355-0 (valikoima novelleja kokoelmista Girl with Curious Hair (1989) ja Oblivion (2004).)
Päättymätön riemu (Infinite Jest). Suom. Tero Valkonen. Siltala. 2020 ISBN 978-952-234-653-7
Tennisesseet (String Theory), suom. Tero Valkonen. Helsinki: Siltala 2021 ISBN 978-952-234-914-9
Huomioita

↑  Tennisesseet, s. 139, 144, 147
Aiheesta muualla

Thehowlingfantods.com, David Foster Wallace -sivusto (englanniksi)
Davidfosterwallace.com David Foster Wallace -sivusto] (Archive.org) (englanniksi)
Laura Miller, The Salon interview 8.3.1996 (Archive.org) (englanniksi)
Wyatt Mason: "Smarter than You Think", The New York Review of Books, 15.7.2010 (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  ELMCIP  Europeana  SNAC  IdRef
Kurt West

Kurt West (25. heinäkuuta 1923 – 22. syyskuuta 2007 Pietarsaari) oli suomenruotsalainen sotakirjailija.
West palveli jatkosodan aikana JR 61:ssa ensin Syvärillä 1942–1944 ja sitten kesällä 1944 Karjalankannaksella jossa hän osallistui muun muassa Tienhaaran taisteluun.
Teoksia

Vi slogs och blödde : ung finlandssvensk soldat i JR 61 ; bearbetning Gun Khattab. Sahlgren, Otalampi 2002, 3. uppl 2003 ISBN 951-9016-24-4
Från liten pojk' till grånad veteran : den forne krigaren från JR 61 minns och berättar ; bearbetning Gun Khattab. Kurt West, Esse 2006 ISBN 952-92-1011-6
Sven Weckström

Sven Erik Weckström
Sven Erik Weckström (4. joulukuuta 1893 Helsinki – 7. elokuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri.
Perhe ja nuoruusvuodet

Hänen vanhempansa olivat tullikirjuri Linus Eleazar Weckström ja Selma Aurora Nordwall. Sven oli kolmesta veljeksestä keskimmäinen. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan vain 7-vuotias, minkä jälkeen perhe muutti Jyväskylään, jossa hän aloitti koulunkäyntinsä. Jyväskylästä perhe muutti vuonna 1908 Joensuuhun, jossa Sven kirjautui Joensuun klassilliseen lyseoon V:lle luokalle. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Samaan aikaan valmistuivat hänen tulevat jääkäritoverinsa: Friedel Jacobsson, Janne Ahlroth myöh. Arajuuri ja Väinö Lankinen. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1912–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja suorittaakseen lääketieteen alkututkinnon.
Jääkäriaika

Weckström lähti 3. helmikuuta 1915 yhdessä yllä mainittujen koulutoveriensa kanssa Saksaan saattajinaan Janne Ahlroth myöh. Arajuuri ja Aarne Snellman. He liittyivät matkalla yhdessä niiden ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin perustettuun pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 14. elokuuta 1916 etappi- ja värväystehtäviin Suomeen. Suomessa hän toimi etapin apulaispäällikkönä ja sen pohjoisen osan johtajana. Hän oli myös osallisena Simon Maaninkajärvellä 11. joulukuuta 1916 sattuneessa kahakassa (Simon kahakka), jossa hän haavoittui pahasti ja joutui santarmien vangiksi. Vangitsemisen jälkeen hänet kuljetettiin edelleen Oulun lääninvankilaan, josta hän pääsi kuulusteluiden jälkeen vapaaksi 17. maaliskuuta 1917 ja siirtyi turvallisemmille vesille Ruotsin puolelle, jonne hän jäi joksikin aikaa sairaalahoitoon parantelemaan saamaansa haavaa. Ruotsista hän palasi takaisin Saksaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. toukokuuta 1917. Saksasta hänet komennettiin elokuun puolivälissä vuonna 1917 takaisin Ruotsiin, missä hänen tuli toimia Tukholmassa eversti Nikolaj Mexmontanin toimistossa sisällissodan valmistelutehtävissä. Tukholmassa hänen kautensa jäi lyhyeksi, sillä hänet kutsuttiin takaisin Saksaan jo syyskuun loppupuolella samana vuonna. Saksaan saavuttuaan hän osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Etappijääkäri

Saksasta Weckström lähti etappimatkalle Suomeen 14. elokuuta 1916 ja toimi itäisellä etapilla syksyn 1916 Friedel Jacobsonin alaisuudessa. Haavoittuu "Simon kahakassa" 11. joulukuuta 1916 ja joutui vangiksi.
Suomen sisällissota

Weckström saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana ratsumestariksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin Joensuuhun järjestämään ja perustamaan Karjalan ratsujääkärirykmentti. Käyttöönsä hän sai 23 upseeria ja aliupseeria Jääkäripataljoona 27:n ratsuosastosta. Koulutus aloitettiin 6. maaliskuuta 1918. Kasarmirakennuksina toimivat muun muassa yhteiskoulun tilat. Miesten pikakoulutus annettiin kaupungin torilla, urheilukentällä ja Pielisjoen jäällä.
Weckström komensi sisällissodassa itäarmeijaan kuuluvaa Karjalan ratsujääkärirykmenttiä, joka lähetettiin huhtikuun alussa 1918 rintamalle siten, että rykmentin esikunta siirtyi 1. eskadroonan kanssa Rautuun, kun taas 2. ja 3. eskadroona siirtyivät Rahikkalaan. Weckströmin rakuunarykmentti osallistui Viipurin valloitukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika

Weckström toimi sisällissodan jälkeen edelleen Karjalan ratsujääkärirykmentin komentajana. Weckström siirrettiin 1. lokakuuta 1918 alkaen komentajaksi Lapin rajavartioryhmän I pataljoonaan Kajaaniin, minne suuri osa Karjalan ratsujääkärirykmentin upseereista häntä seurasi. Rajavartiopataljoona lakkautettiin kevättalvella vuonna 1919 ja Weckström siirrettiin sen johdosta 1. huhtikuuta 1919 alkaen komentajaksi Keski-Suomen rykmentin II pataljoonaan. Keski-Suomen rykmentistä hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1920 Sotaväen esikuntaan (1. Divisioona), missä hänet nimitettiin 15. heinäkuuta 1920 koulutusosaston päälliköksi ja samalla esikuntapäälliköksi.
Kunnianosoitukset

Joensuun lyseon graniittinen muistotaulu.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 19. maaliskuuta 1916  Ratsumestari 11. helmikuuta 1918  Majuri 30. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi .  Saksan haavoittumismerkki (Verwundeten Abzeichen) |
Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg.
Watchmen (elokuva)

| Watchmen |
| --- | --- |
 Watchmen-elokuvan juliste
Ohjaaja:  Zack Snyder
Käsikirjoittaja:  David Hayter Alex Tse
Perustuu:  Dave Gibbonsin ja Alan Mooren sarjakuvaan Vartijat
Tuottaja:  Lawrence Gordon Lloyd Levin Deborah Snyder
Säveltäjä:  Tyler Bates
Kuvaaja:  Larry Fong
Leikkaaja:  William Hoy
Pukusuunnittelija:  Michael Wilkinson
Pääosat:  Malin Åkerman Billy Crudup Matthew Goode Carla Gugino Jackie Earle Haley Jeffrey Dean Morgan Patrick Wilson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Pohjois-Amerikka  Warner Bros. Kansainvälinen Paramount Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   23. helmikuuta 2009  6. maaliskuuta 2009  6 maaliskuuta 2009
Kesto:  162 minuuttia (teatteriversio) 186 min (ohjaajan versio)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  120 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Watchmen on Zack Snyderin ohjaama supersankarielokuva, joka sai ensi-iltansa maaliskuussa 2009 Yhdysvalloissa. Elokuva perustuu Alan Mooren ja Dave Gibbonsin arvostettuun sarjakuvaan, joka julkaistiin vuonna 1986.
Sarjakuvasta oli yritetty tehdä elokuvaa aiemminkin, mutta sen tuotanto kärsi jatkuvasti tuotannollisista syistä. Terry Gilliam oli yhdessä vaiheessa valittu elokuvan ohjaajaksi, mutta hän jätti projektin, koska piti sarjakuvatarinaa mahdottomana filmata.
Elokuvan universumiin perustuvia, suoraan videolevitykseen tulevia on julkaistu kaksi: Animoitu versio sarjakuvasta Tales Of The Black Freighter (suomenkielisessä käännöksessä Mustan kanuunalaivan tarinoita), jonka pääosassa esiintyy Gerard Butler, ja dokumentti Under The Hood, joka käsittelee Watchmenin takaumissa nähtyä supersankarien vanhempaa sukupolvea.
Elokuvan pidempi versio on julkaistu ainoastaan Pohjois-Amerikassa.
Aiemmat suunnitelmat

Vartijoiden pohjalta alettiin suunnitella elokuvaa jo sarjakuvan ilmestymisvuonna 1986, jolloin tuottajat Lawrence Gordon ja Joel Silver ostivat elokuvan oikeudet 20th Century Foxille. Fox pyysi Alan Moorea tekemään käsikirjoituksen alkuperäistarinan pohjalta, mutta hän kieltäytyi. Lopulta studio palkkasi käsikirjoittajaksi Sam Hammin, joka muutti tarinan alkuperäistä loppua "hyväksyttävämmäksi" ja lisäsi siihen sekä salamurhan että aikaparadoksin. Projekti pantiin kuitenkin jäihin ja siirrettiin Warner Bros.:lle vuonna 1991.
Seuraavaksi Terry Gilliam kiinnitettiin ohjaajaksi ja Charles McKeown käsikirjoittajaksi. He päättivät käyttää Rorschachin päiväkirjaa kertojan äänenä ja ottivat mukaan sellaisia alkuperäisen sarjakuvan kohtauksia, joita Hamm oli jättänyt pois. Gilliam ja Silver saivat kerättyä elokuvaa varten vain 25 miljoonaa dollaria, neljäsosan siitä mitä olisi välttämättä tarvittu, sillä heidän edellisten elokuviensa budjetit olivat kasvaneet liian suuriksi. Lopulta Gilliam jätti projektin, koska alkuperäinen sarjakuva oli hänen mielestään mahdoton filmata. Kun Warner hylkäsi koko projektin, Gordon pyysi Gilliamia ohjaamaan elokuvan itsenäisesti. Tämä kieltäytyi jälleen, sillä hänen mielestään sarjakuvasta olisi ollut parempi tehdä viiden tunnin minisarja kuin elokuva.
Lokakuussa 2001 Gordon lyöttäytyi yhteen Lloyd Levinin ja Universal Studios -yhtiön kanssa, ja David Hayter palkattiin käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi. Hayter ja tuottajat kuitenkin hylkäsivät Universalin erimielisyyksien takia ja päättivät tehdä elokuvan Revolution Studiosin kanssa. Tämäkään projekti ei kuitenkaan edennyt odotetulla tavalla, ja Lloyd sekä Hayter jättivät myös Revolutionin. Hayter ei enää tämän jälkeen ollut kiinnostunut ohjaamaan elokuvaa, mutta hänen käsikirjoitustaan yritettiin käyttää vielä vuonna 2004, kun Gordon ja Lloyd saivat Paramount Picturesin kiinnostumaan elokuvasta. Tällä kertaa ohjaajaksi kiinnitettiin Darren Aronofsky. Projektin pitkittyessä hän kuitenkin jätti sen ohjatakseen The Fountainin, ja tilalle palkattiin Paul Greengrass. Lopulta Paramount kuitenkin päätti lykätä projektia.
Elokuvan valmistuminen

Lokakuussa 2005 Gordon ja Levin päättivät suunnitella elokuvaa uudestaan Warner Bros.-yhtiön kanssa. He pyysivät Watchmenin ohjaajaksi Zack Snyderia, jonka niin ikään sarjakuvaan perustuva elokuva 300 oli tehnyt heihin vaikutuksen. Kuten 300:n aikana, Snyder käytti myös Watchmenia tehdessään alkuperäistä sarjakuvaa storyboardina. Hän pyrki tekemään elokuvan mahdollisimman tarkasti alkuperäisteoksen mukaan, mutta teki silti joitakin muutoksia: hän lisäsi taistelukohtauksia ja otti juoneen mukaan energiavarannot tehdäkseen tarinasta ajankohtaisemman. Snyder myös vaati, että Yöpöllön hahmo olisi pelottavampi kuin sarjakuvassa, ja hän teki Ozymandiaksen puvusta parodian Batman & Robin -elokuvan kumihaarniskoista. Watchmen sai lopulta ensi-iltansa 6. maaliskuuta 2009.
Kun elokuvan ilmestyminen oli lähellä, 20th Century Fox yritti haastaa Warnerin oikeuteen elokuvan oikeuksien takia ja estää sen julkaisemisen. Asia kuitenkin sovittiin ilman oikeuskäsittelyä, kun Warner lupasi Foxille prosentin elokuvan maailmanlaajuisesta tuotosta ja kaikki oikeudet mahdollisiin jatko-osiin ja spin-off-tarinoihin.
Elokuvaa tehtäessä sarjakuvan piirtäjä Dave Gibbons antoi Snyderille neuvoja, mutta Moore kieltäytyi osallistumasta millään tavoin. Se ei ollut uutta, sillä Moore oli jo aiemmin kieltänyt sen, että hänen nimeään olisi käytetty hänen sarjakuviinsa perustuvien elokuvien markkinoinnissa tai mainittu niiden lopputeksteissä.
Juoni > Hahmot

Laurie Jupiter / Silkkiaave II (Malin Åkerman): Toisen polven supersankari. Hänen äitinsä Sally Jupiter, jota esittää Carla Gugino, oli alkuperäinen silkkiaave.
Daniel Dreiberg / Yöpöllö II (Patrick Wilson): Eläköitynyt supersankari, joka tuntee hyvin koneet. Alkuperäisen sarjakuvan fani John Cusack osoitti kiinnostusta roolia kohtaan, mutta tuli hylätyksi. Wilson lihotti itseään roolia varten ollakseen luonnollisen oloinen eläköityneenä supersankarina.
Walter Kovacs / Rorschach (Jackie Earle Haley): Naamioitunut kostaja, joka on jatkanut työtään supersankarina vielä senkin jälkeen, kun se on muuttunut laittomaksi. Hän käyttää naamiota, jossa on jatkuvasti muuttuva musteläiskä. Toisin kuin muut elokuvan näyttelijät, Haley oli lukenut sarjakuvan ja osoitti kiinnostusta roolia kohtaan, kun hänestä oli tullut fanien suosikki siihen. Hän laittoi ystäviensä kanssa kasaan koe-esiintymisen, jossa he esittivät kohtauksia sarjakuvasta. Haley on myöhemmin kertonut, että Rorschachin naamio oli paras motivaatio rooliin, johtuen kuumuudesta sen sisällä.
Tri Jon Osterman / tri Manhattan (Billy Crudup): Supersankari, joka työskentelee Yhdysvaltain hallitukselle. Hänellä on muihin sankareihin verrattuna ylivertaiset voimat, sillä hän kykenee luomaan atomipommin tasoisen räjähdyksen, muuttamaan kokoaan ja vaihtamaan paikkaa ajatuksen voimalla. Rooliin kaavailtiin Keanu Reevesia, mutta hän jätti hankkeen, kun studio pidätteli projektia rahoitusongelmien takia. Crudup esittää itse Jon Ostermania, mutta tri Manhattanin roolissa hänet korvattiin tietokonetekniikan avulla.
Adrian Veidt / Ozymandias: (Matthew Goode): Eläkkeellä oleva supersankari, joka on sen jälkeen julkistanut oman henkilöllisyytensä ainoana muista Vartijoista, ja aloittanut tuottavan yrityksen. Ozymandiasin rooliin suunniteltiin alun perin Jude Law'ta, mutta hän lähti projektista, koska studio pidätteli sitä budjettiongelmien takia.
Edward Blake / Koomikko (Jeffrey Dean Morgan): Yksi Vartijoiden vanhimpia jäseniä. Hänen tunnusmerkkinään toimii Smile-pinssi.
Vastaanotto

Elokuva sai ilmestyessään pääosin hyviä arvosteluja. Sen sanottiinlähde? saavuttaneen sarjakuvateoksen pääsisältö, vaikka runsaasti materiaalia olikin jouduttu jättämään pois.
Aiheesta muualla

Toni Saarinen: Watchmen 8.3.2009. Elokuvateatteri.com.
Ilja Rautsi: Watchmen (2009) 10.3.2009. Elitisti.
| n k Zack Snyderin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Kuolleiden aamunkoitto (2004)  300 (2007)  Watchmen (2009)  Legenda suojelijoista (2010)  Sucker Punch (2011)  Man of Steel (2013)  Batman v Superman: Dawn of Justice (2016)  Justice League (2017) Zack Snyder’s Justice League (2021)  Army of the Dead (2021) 
Watchmenin ohjaaja Zack Snyder vuoden 2010 Comic-Conissa.