Ruumis (Buffy, vampyyrintappaja)
Teemat > Suru

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Mutta minä en ymmärrä! En ymmärrä miten tämä kaikki tapahtuu. Miten pitäisi toimia. Minä tunsin hänet ja sitten hän – on vain ruumis enkä ymmärrä miksei hän voi vain mennä takaisin siihen eikä olla kuollut ... enää! Se on typerää! Se on kuolevaista ja typerää! Ja ... Xander itkee eikä puhu, ja ... minä join hedelmämehua ja ajattelin, no, Joyce ei juo enää koskaan hedelmämehua, ei koskaan, eikä hän enää koskaan syö kananmunia, tai haukottele, tai harjaa hiuksiaan, ei koskaan, eikä kukaan selitä minulle miksi! | ” |
– Anya, ”Ruumis”. 
Nikki Stafford kertoo tutkimuksessaan, että Buffyn, Dawnin, Xanderin, Willow'n, Anyan ja Taran reaktiot kuvaavat Elisabeth Kübler-Rossin kuvaamaa surun viittä vaihetta. Joss Whedon mainitsi DVD-kommenttiraidalla olleensa yllättynyt niiden katsojien reaktioista, jotka kirjoittivat sanoen, että jakso auttoi heitä hyväksymään läheisen kuoleman, vaikka he eivät olleet tunnustaneet sitä kuukausiin tai vuosiin. Joycen kuolema oli sarjan ensimmäinen luonnollisista syistä johtuva kuolema.
Kirjassa The Psychology of Joss Whedon kaksi psykologia katsovat Buffyn voiman lähtevän paitsi Gilesin ohjauksesta myös hänen äidistään. Joycen oli vaikea hyväksyä niitä velvollisuuksia, joita hänen tyttärellään oli Tappajana. Joyce oli silti aina huomaavainen ja saatavilla, kun Buffyn itseluottamus oli kovilla. Joycen ja Gilesin omistautuneisuus Buffya kohtaan ”antoi hänelle itsevarmuutta käyttää täysiä voimiaan.” Joyce toimi äidillisenä hahmona kaikille Buffyn ystäville, joiden kotielämä oli usein epävakaata, mikä tekee hänen kuolemastaan sitäkin liikuttavampaa heille kaikille. Willow mainitsee omat vanhempansa muutaman kerran sarjassa, mutta hänen isäänsä ei koskaan nähdä. Hänen äitinsä nähdään vain kerran, jaksossa ”Sunnydalen noidat” (engl. Gingerbread); ensin tutkijana, joka on niin omistautunut työhönsä, ettei ehdi keskustella Willow’n kanssa, ja sitten loitsun alaisena, kun tämä yrittää polttaa oman tyttärensä roviolla. Xander kuvailee vanhempiensa olevan alkoholisteja, jotka kohtelevat häntä kaltoin. Jopa Anya on Joycen kuoleman myötä menettänyt jonkun jota hän ihailee ja johon hän luottaa. Myös Giles suree ystäväänsä Joycea, eräässä jaksossa he joutuvat loitsun alaiseksi, joka teki heistä rakastavaisia. Kirjassa Sex and the Slayer, Lorna Jowett kirjoittaa, että Joyce edustaa vakautta ja normaaliutta. Scoobeille hänen kuolemansa tuhoaa sen harhakäsityksen, että vaikeudet eivät kuulu tavalliseen elämään. Normaalielämä on yhtä haastavaa kuin yliluonnollisten voimien kohtaaminen.
Löydettyään äitinsä ruumiin Buffy ensin kiistää näkemänsä ja jopa kuvittelee vaihtoehtoisen todellisuuden, missä Joyce on kunnossa. Whedon on sanonut, että nämä pienet unijaksot olivat kuin dokumentteja; henkilöt, jotka löytävät läheisensä kuolleen kuvittelevat erilaisen, paremman lopputuloksen, ja luovat kuvitelmia, jotka aiheuttavat paljon enemmän kipua sitten kun heidän pitää palata takaisin todellisuuteen. Myöhemmin sairaalassa Buffy kuvittelee mitä olisi voinut tehdä pelastaakseen Joycen, vaikkakin lääkäri kertoo, että mitään ei olisi ollut tehtävissä. Willow ja Xander ilmaisevat suuttumusta ja avuttomuutta. Anya, jolle kuolevaisuus ja ihmissuhteet ovat uusia asioita, on lapsenkaltainen viattomine kysymyksineen. Xanderin kiukku ja Anyan hämmennys antavat Willow'lle mahdollisuuden huolehtia heistä. Dawn kiistää kaiken eikä kykene ymmärtämään, että hänen äitinsä on poissa. Samassa tilanteessa aiemmin ollut Tara edustaa hyväksymisvaihetta ja rauhoitelee muita. Loppua kohden Buffykin alkaa hyväksymään tapahtunutta, kun hän kertoo Dawnille, että ruumishuoneella makaava ruumis ei ole heidän äitinsä; Joyce on poissa.
Jaksossa korostuu myös toinen kauden teemoista: Buffyn reaktio voimiin joita vastaan hän ei voi taistella. Hän kohtaa useita kertoja häntä paljon voimakkaamman jumalatar Gloryn, mutta Joycen kuolema tekee hänen olonsa avuttomaksi. Joyce ei kuole minkään pahanhengen tekojen kautta; hän vain kuolee eikä Buffy osaa käsittää tilanteen suuruutta. Järkyttyneenä Buffy vetäytyy lapsenomaiseen hämmentyneeseen tilaan, kutsuen äitiään, joka ei vastaa: ”Mom? ... Mom? ... Mommy?” Emma Caulfieldia ohjastettiin puheessaan nostamaan äänensävyään lapsen tapaan, jotta saataisiin samanlainen vaikutus. Buffy-tutkija Rhonda Wilcoxin mukaan kypsymisen ja vastuullisuuden teemat alkavat Buffyn poikaystävän Riley Finnin lähdettyä kuusi jaksoa aiemmin ja ne kiteytyvät edellisessä jaksossa, jossa Buffy tajuaa ettei hän tarvitse poikaystävää ollakseen tyytyväinen. Tuon jakson lopussa hän kohtaa Joycen kuoleman. Velvollisuuksien kohtaaminen on suurempi teema kuudennella kaudella. Eräs arvostelija kirjoitti näin: ”Vaikka se oli radikaalia, Joycen tapattaminen oli johdonmukainen keino tuoda Buffy ja Dawn lähemmäs toisiaan, katkaista Buffyn siteet lapsuuteen ja korostaa Buffyn kykenemättömyyttä hyväksyä hänen voimansa rajat, mikä on kauden toistuva teema.”