stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rathenow
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Rathenow
Käännös suomeksi
Urpo ja Turpo

Urpo ja Turpo ovat Hannele Huovin kirjoittamassa lastenkirjasarjassa esiintyvät leikkikarhut.
Urpo on harmaa ja töpöhäntäinen ja pitää kukkasista. Turpo on pieni ja punainen, hurjapäinen seikkailija. Karhut asuvat vihreän talon yläkerrassa lastenhuoneessa. Samassa talossa asuvat myös vanhemmat sekä Poika, Tyttö ja Vauva. Karhujen nimet ovat lähtöisin Hannele Huovin pojan Kuisman leikkikarhuista, joiden nimiksi poika ilmoitti Urpo ja Turpo. Nämä kaksi Yle TV1:n Veturi-ohjelmassa vuonna 2000, Yle TV2:ssa 2005 ja 2009 sekä Pikku Kakkosessa esiintyneet leikkikarhut ovat tallessa Hannele Huovin työhuoneessa.
Ensimmäinen Urpo ja Turpo -kirja ilmestyi 1987. Kirjan kuvitti Jukka Lemmetty. Karhuista on tehty myös nukkeanimaatio televisioon. Ensimmäinen Urpo ja Turpo -teatteriesitys oli vuonna 1994 Teatteri Eurooppa 4:n lavalla. Sen jälkeen karhut ovat esiintyneet Vaasan kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Kouvolan teatterissa. Urpo ja Turpo olivat pääosassa myös joulun alla 2005 lähetetyssä radiosarjassa, joiden tekstien pohjalta syntyi myöhemmin teos Urpon ja Turpon joulu 2006.
Urpo ja Turpo -kirjojen keskeinen elementti on huumori, joka näyttäytyy lapsille ja aikuisille hieman erilaisessa valossa. Karhuhahmot tutkivat maailmaa lastenhuoneesta käsin ja näkevät arkipäiväiset elementit uudessa, jopa filosofisessa valossa. Niinpä karhut tekevät mäyräkoirasta laivan ja ihmettelevät joulukiireiden alla, kuinka hermon voi menettää.
Urpo ja Turpo -kirjoja on käännetty ainakin ruotsiksi ja viroksi.
Liisa Helminen on tehnyt Urposta ja Turposta 1996–1997 kolmetoistaosaisen lyhytanimaatiosarjan, joka on toteutettu nukkeanimaationa. Sarjassa Urpon ääninäyttelijänä on Seppo Pääkkönen ja Turpon Antti Pääkkönen, jotka ovat veljeksiä. Hannele Huovi kirjoitti itse sarjaan tunnuslaulun, jonka esittää Sonja Lumme.
Vuonna 2018 tui ensi-iltaan Helmisen ohjaama elokuva Urpo ja Turpo johtolangan jäljillä.
Urpo ja Turpo -kirjat

Urpo ja Turpo (1987)
Urpo, Turpo ja Ihanaa (1991)
Urpo, Turpo ja Hirmuinen ÄM (1997)
Urpo ja Turpo Villissä lännessä (2003)
Urpon ja Turpon joulu (2006)
Vuonna 1996 on julkaistu Urpon ja Turpon laulukirja ja vuonna 1999 levy Urpo ja Turpo - lauluja Urpon ja Turpon laulukirjasta.
Urpo ja Turpo -kirjasta on tehty tavutettu versio kahtena kirjana:
Urpo ja Turpo pelaavat tammea (1996)
Urpo ja Turpo valokuvaajina (1996)
Urpo, Turpo ja Ihanaa -kirjasta kolme tavutettua kirjaa:
Urpo, Turpo ja hirnuva heppa (2001)
Urpo, Turpo ja hymyilevä aave (2001)
Urpo ja Turpo löytävät aarteen (2001)
Urpon ja Turpon seikkailut (2015), kolmen ensimmäisen teoksen yhteisnide
Urpo ja Turpo -animaatiot

Urpo & Turpo aarretta etsimässä
Urpo & Turpo sairastavat
Urpo & Turpo iltapesulla
Urpo & Turpo rakentavat
Urpo & Turpo näyttelevät
Urpo & Turpo ovat nälkäisiä
Urpo & Turpo kuntoilevat
Urpo & Turpo autiolla saarella
Urpo & Turpo muuttumisleikissä
Urpo & Turpo ovat rohkeita
Urpo & Turpo salapoliiseina
Urpo & Turpo haluavat olla rauhassa
Urpo & Turpo jouluvalmisteluissa
Äänirooleissa:

| Suomenkieliset äänet: | Roolit |
| --- | --- |
Antti Pääkkönen: Apina, Turpo ja Robotti
Seppo Pääkkönen: Urpo ja Isä
Katariina Lohiniva: Äiti, Kummitäti ja Mummi
Taru Tikkanen: Tyttö
Olli Parviainen: Poika
Kari Allik: Vauva
Aiheesta muualla

Urpo ja Turpo Hannele Huovin sivuilla
Urpo ja Turpo -animaatiot toteuttanut Lumifilm Oy
Riihimäen seurakunta

| Riihimäen seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Riihimäen keskuskirkko tammikuussa 2022.
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Rovastikunta:  Hämeenlinnan rovastikunta
Pääkirkko:  Keskuskirkko
Perustettu:  1909
Jäsenmäärä:  18 512 (2024)
– Osuus asukkaista:  n. 64,6 %
Kirkollisvero:  1,30 %
Kirkkoherra:  Sirpa Viherä
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riihimäen seurakunta on seurakunta Kanta-Hämeessä, Riihimäen kaupungissa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Hämeenlinnan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Sirpa Viherä.
Vuoden 2024 lopussa Riihimäen seurakuntaan kuului 18 512 jäsentä, mikä oli noin 64,6 prosenttia Riihimäen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä kasvoi vuoteen 2008 saakka, jolloin jäseniä oli 23 629, mutta sen jälkeen jäsenmäärä on laskenut joka vuosi.
Kirkot

Lähde:
Keskuskirkko
Kappelikirkko
Varuskuntakirkko
Papisto > Kirkkoherrat

1975–1993: Raimo Virekunnas
2011→ Sirpa Viherä
Sergio Augusto Sánchez

| Sergio Augusto Sánchez> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1984
Kansalaisuus:  Kolumbia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja, suomi
Tyylilajit:  novellit, lastenkirjallisuus
Esikoisteos:  Lluvia sobre el asfalto
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sergio Augusto Sánchez (s. 1984 Bucaramanga, Kolumbia) on Suomessa asuva kolumbialainen luennoitsija ja kirjailija, joka on kirjoittanut novellikokoelmia, elokuvakäsikirjoituksia, sekä lastenkirjallisuutta.
Sánchez opiskeli viestintää Universidad Autónoma de Bucaramangassa ja luovaa kirjoittamista Universidad Nacional de Colombiassa.
Kääntäjä Einari Aaltonen tituloi Sánchezin ”uuden sukupolven kertojamestariksi” tämän romaanimaisen novellikokoelman Sade piiskaa asfalttia perusteella. Kirjallisuuskriitikko Vesa Rantama vertasi kokoelmaa chileläisen Roberto Bolañon ja erityisesti meksikolaisen Yuri Herreran teoksiin: ”kirjailijoita yhdistää tietty raamatullinen apokalyptisyys, joka kohtaa näköalattoman moderniuden.”
Sánchezin toinen novellikokoelma Oman tiensä eläimet kuvaa kaupunkilaisten elämää realismin ja fantasian keinoin.
Sánchezin lastenkirja Pikku avokadon tarina valittiin vuonna 2024 Helmet-kirjastojen kirjalahjaksi kaikille pääkaupunkiseudun ekaluokkalaisille.
Sánchez tuottaa myös elokuvia ja kirjoja käsittelevää Pelis y Libros -podcastia.
Suomennetut teokset

Sade piiskaa asfalttia, suom. Einari Aaltonen (Lluvia sobre el asfalto), Aviador Oy 2021. ISBN: 9789527347911
Pikku avokadon tarina, suom. (La historia verde), Aviador Oy 2022. ISBN: 9789523810624
Oman tiensä eläimet, suom. Emmi Ketonen (Animales de otros caminos), Aviador Oy 2024. ISBN: 9789523812901
Aiheesta muualla

Sergio Augusto Sánchez, profeta en Finlandia
Entrevista a Sergio Augusto Sánchez ('Lluvia sobre el asfalto') por José Darío Lozada
Capitalism: A Love Story

| Capitalism: A Love Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Moore
Käsikirjoittaja:  Michael Moore
Tuottaja:  Michael Moore
Säveltäjä:  Jeff Gibbs
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Dog Eat Dog Films Paramount Vantage The Weinstein Company Overture Films
Levittäjä:  Fórum Hungary Netflix
Ensi-ilta:  27. marraskuuta 2009
Kesto:  127 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Capitalism: A Love Story on Michael Mooren dokumenttielokuva. Se tarkastelee vuosien 2007–2009 finanssikriisiä, Bushin hallinnon vaihtumista Obaman hallintoon sekä yhdysvaltalaista elvytyspolitiikkaa.
Elokuvaa tehdessään Mooren apulaiset löysivät kadonneen kuvatallenteen, jossa Franklin D. Roosevelt esitteli ajamaansa "Toista oikeuksien julistusta", joka takaisi jokaiselle kansalaiselle taloudellisen turvan, riittävän palkan, terveydenhoidon ja kodin.
Moore epäili, että elokuva voi jäädä hänen viimeisekseen.
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula ei järin arvosta elokuvaa eikä Mooren tyyliä muutenkaan: ”Ruohonjuuritasolta maailman nurinkurisuutta räksyttävän Michael Mooren kyltymättömyys haukata yhä suurempia paloja vääryyksien paisuvasta pullataikinasta on houkutellut hänet entistä hätiköidympiin systeemiä hutkiviin iskuihin.” – – ”Muovatessaan hokemiaan perihollywoodilaiseksi melodraamaksi hän manipuloi taitavasti vanhoilla filmikatkelmilla, mutta myös taktikoi häikäilemättä yksityisten ihmisten ahdingoilla tai itsekeskeisillä tempauksillaan.”
Aiheesta muualla > Arvostelut

Aleksi Salonen: Capitalism: A Love Story (2009) 26.11.2009. FilmGoer. Arkistoitu 29.9.2021. Viitattu 29.9.2021.
Lochlyn Munro

Lochlyn Munro (s. 12. helmikuuta 1966 Lac La Hache, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi monista elokuvista ja televisiosarjoista.
Munron suurin läpimurto tapahtui vuonna 1998 elokuvassa Dead Man on Campus, jossa hän näytteli maanista opiskelijaa nimeltä Cliff. Munron ulkonäkö ja ääni muistuttivat nuorta Gary Buseyta tai Nick Noltea, ja hän toi rooliin huomattavaa energiaa ja intensiteettiä.
Uransa alkuvaiheessa hän esiintyi pienemmissä rooleissa elokuvissa kuten Run - juokse henkesi edestä (1991), Armoton (1992) ja Tarpeellista tavaraa (1993). 1990-luvulla hän sai enemmän huomiota ja esiintyi komedioissa, kuten Bileet Roxburyssa (1998), sekä toiminta- ja kauhuelokuvissa, kuten Scary Movie (2000), joka on yksin hänen tunnetuimmistaan elokuvista.
Televisiossa Munro on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja sarjoissa, erityisesti NBC:n Moment of Truth -draamasarjoissa, ja vakiovierailijana sarjoissa kuten Wiseguy, Kunnian miehet ja Siskoni on noita. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan, joissa hän esittää usein kovia, urheilullisia tai häiriintyneitä hahmoja, mutta on myös saanut huomiota rooleistaan komedioissa ja jännityselokuvissa.
Ennen näyttelijäuraansa Munro haaveili ammattilaisjääkiekkoilijan urasta, mutta vakava loukkaantuminen päätti sen. Hän on voittanut kultamitalin vesihiihtokilpailuissa B.C. Summer Games -tapahtumassa. Munro meni naimisiin Sharon Munron kanssa vuonna 1997, ja heillä on kaksi lasta, Magdalen ja Hudson.
Konstantinos X Dukas

Konstantinos X Dukas (1006–1067) oli Bysantin keisari 1059–1067. Isaak Komnenoksen sairastuttua Konstantinoksesta tuli uusi keisari Mikael Pselloksen ansiosta.
Konstantinos oli naimisissa Konstantinopolin patriarkka Mikael Keroulariosin veljentyttären Eudokia Makrembolitissan kanssa. Eudokialla ja Pselloksella oli suuri vaikutusvalta Konstantinokseen.
Konstantinos oli epäsuosittu Isaak Komnenoksen kannattajien parissa, ja he yrittivät murhata hänet vuonna 1060. Hän oli myös kansan epäsuosiossa, koska hän korotti verotusta, jotta voisi maksaa armeijan palkkoja.
Konstantinos menetti suurimmat osat Bysantin hallitsemasta Italiasta normanneille. Hän kärsi myös tappion Alp Arslania vastaan vuonna 1064.
Konstantinoksen terveys oli huono jo hänen päästessään valtaan, ja hän kuolikin melko pian, vuonna 1067. Hänen pojastaan Mikaelista tuli uusi keisari.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Isaak I Komnenos | Bysantin keisari | Seuraaja: Mikael VII Dukas |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Harri Nummela

Harri Tapani Nummela (s. 26. huhtikuuta 1968 Tampere) on suomalainen urheiluvaikuttaja ja Suomen Jääkiekkoliiton entinen puheenjohtaja.
Nummela on OP-ryhmän johtokunnan jäsen ja liiketoimintajohtaja pankkitoiminnan henkilö- ja pk-yritysasiakkaiden puolella. Nummela on toiminut OP-ryhmässä eri tehtävissä vuodesta 1992 lähtien. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti.
Jääkiekkoliiton puheenjohtajuus

Jääkiekkoliiton liittovaltuusto valitsi Harri Nummelan Kalervo Kummolan seuraajaksi marraskuussa 2015 järjestetyssä kokouksessa. Jääkiekkoliiton puheenjohtajan tehtävät Nummela otti vastaan 7. tammikuuta 2016.
Syksyllä 2020 Nummela otti kantaa vastuullisuuden puolesta jääkiekkoliiton puheenjohtajana:
”Positiivinen tulokulma on se, että tämä viestittää kaikille meille lajin piirissä oleville, että maailma on muuttunut. Vastuullisuus ja muut tällaiset asiat ovat osa meidän elämäämme tästä eteenpäin.”
Syksyllä 2023 Nummela ilmoitti, ettei enää asetu ehdolle Jääkiekkoliiton puheenjohtajaksi. Hänen kautensa puheenjohtajana päättyi 31. joulukuuta 2023, minkä jälkeen tehtävässä aloitti seuraajaksi valittu Heikki Hietanen.
Dumbo

| Dumbo |
| --- | --- |
 Blu-ray-julkaisun kansikuva (2010).
Ohjaaja:  Ben Sharpsteen Norman Ferguson Wilfred Jackson Bill Roberts Jack Kinney Samuel Armstrong
Käsikirjoittaja:  Joe Grant Dick Huemer
Tarina:  Otto Englander Joe Grant Dick Huemer
Perustuu:  Helen Abersonin ja Harold Pearlin satukirjaan Dumbo
Tuottaja:  Walt Disney
Säveltäjä:  Frank Churchill Oliver Wallace
Pääosat:  Edward Brophy Herman Bing Margaret Wright Sterling Holloway Verna Felton Cliff Edwards
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  RKO Radio Pictures
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 31. lokakuuta 1941 Suomi 1. lokakuuta 1948
Kesto:  64 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  950 000 $
Tuotto:  1,6 miljoonaa $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dumbo on vuonna 1941 valmistunut Disneyn animaatioelokuva. Elokuva perustuu Harold Pearlin ja Helen Aberson Pearlin kirjakäärön muodossa julkaistuun satukirjaan. Dumbo on myös sovitettu sarjakuvaksi: Al Hubbardin piirtämä sarjakuva ilmestyi Suomessakin Aku Ankka -lehden erikoisnumerona.
Dumbo sai Suomen-ensi-iltansa vasta vuonna 1948. Elokuva julkaistiin Suomessa Blu-ray-versiona maaliskuussa 2010.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Dumbon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Dumbo on pieni norsunpoikanen, joka syntyy suureen sirkukseen. Kaikki kiusaavat häntä hänen suurien korviensa takia. Timotei-niminen hiiri asettuu Dumbon puolelle ja opettaa hänelle kaikki sirkukseen liittyvät temput. Timotei sanoo, että Dumbosta tulee vielä tähti. Niin tapahtuu ja kiusaaminenkin loppuu, kun käy ilmi, että Dumbo osaa lentää.
Rooleissa

| Alkuperäinen ääni | Suomenkielinen ääni | Hahmo | Hahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| Edward Brophy | Matti Olavi Ranin | Timotei | Timotei |
| Herman Bing | Seppo Pääkkönen | Sirkustirehtööri | Sirkustirehtööri |
| Sterling Holloway (puhe) Thurl Ravensscroft (laulu) | Tom Pöysti | herra Haikara | herra Haikara |
| Verna Felton, Dorothy Scott, Noreen Gamill ja Sarah Selby | Maija-Liisa Peuhu, Terhi Panula, Liisa Paatso ja Titta Jokinen | muut norsut | muut norsut |
| Cliff Edwards | Veeti Kallio | varikset | Keikari |
| Nick Stewart | Jarkko Tamminen | varikset | Kakkula |
| James Baskett | Sasu Moilanen | varikset | Sasu |
| Jim Carmichael | Sami Saari | varikset | Heinähattu |
| Hall Johnson |  ? (elokuvan lopputeksteissä "Veeti & The Velvets") | varikset | Pastori |
| Malcom Hutton | Jarkko Tamminen | Skinny | Skinny |
| Margaret Wright | Markus Degerman | Ukko-Pekka | Ukko-Pekka |
| John McLeish | Pekka Lehtosaari | kertoja | kertoja |
| - | Veikko Honkanen | uutisotsikkojen kertoja | uutisotsikkojen kertoja |
Dumbolla ei ole ääninäyttelijää, koska hän ei puhu elokuvassa lainkaan.
Elokuva dubattiin suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1997 videojulkaisua varten. Suomenkielisen version käänsi ja ohjasi Pekka Lehtosaari. Dubbaus tehtiin Tuotantotalo Wernellä.
Suomenkielisessä kuorossa ovat Ulla Hakola-Renko, Leena Liimatainen, Päivi Granström, Päivi Hilska, Topi Lehtipuu, Matti Holi, Markus Bäckman ja Markku Pihlaja.
Tarinan alkuperä

Pearlin opettajapariskunta loi Dumbo-tarinan alun perin uudelle Roll-A-Book-laitteelle, jossa käärön muotoinen kirja asetettiin lukulaitteeseen, joka näytti kääröstä kuvan kerrallaan kun sen vivusta kierrettiin. Disney-yhtiö kiinnostui heti tarinasta, joka on muunnelma H. C. Andersenin Ruma ankanpoikanen -sadusta. Nimi Dumbo oli muunnelma P. T. Barnumin sirkuksen tunnetuksi tekemästä jättimäisestä afrikannorsusta Jumbosta, jonka nimi on sittemmin tullut kuvaamaan kaikkea suurta. Dumbo viittaa englannin kielen sanaan dumb eli tyhmä.
Elokuvan laulut

Herra Haikara (Look out for Mr. Stork)
Ukko pekka (Casey Junior)
Töitä paiskii duunarit (Song of the roustabouts)
Rakkaimpain (Baby mine)
Pellejen laulu (The clown song)
Norsu vaaleanpunainen (Pink elephants on parade)
Kun norsun mä lentävän nään (When I See an elephant fly)
Kun norsun mä lentävän nään (finaali).
Charles S. Peirce

| Charles Sanders Peirce |
| --- | --- |
 Charles Sanders Peirce.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1839 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 19. huhtikuuta 1914 (74 vuotta) Milford, Pennsylvania, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Koulukunta:  pragmatismi, semiotiikka, objektiivinen idealismi, fallibilismi
Vaikutusalueet:  logiikka, semiotiikka, tietoteoria, ontologia, matemaattinen logiikka, metafysiikka, tieteenfilosofia, mielenfilosofia, fenomenologia, matematiikan filosofia, psykologian filosofia, uskonnonfilosofia
 Nimikirjoitus
Charles Sanders Peirce (10. syyskuuta 1839 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat – 19. huhtikuuta 1914 Milford, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen filosofi, loogikko, luonnontieteilijä ja yleisnero.
Peirce oli koulutukseltaan kemisti, ja työskenteli 30 vuotta luonnontieteilijänä valtiollisessa tutkimuslaitoksessa. Omana aikanaan hänet myös tunnettiin ensisijaisesti luonnontieteellisestä työstään – esimerkiksi tekemistään uudistuksista tilastollisiin tutkimusmenetelmiin – ja toissijaisesti matemaatikkona. Nykyään hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten filosofina ja loogikkona: pragmatismin alullepanijana, yhtenä merkittävimmistä semiootikoista, fallibilistisesta ja realistisesta tieteenfilosofiastaan, saksalaisesta idealismista ja Darwinin evoluutioteoriasta vaikutteita saaneen objektiivista idealismia edustavan metafysiikan kehittäjänä, sekä uraauurtavasta työstään matemaattisen logiikan saralla.
Filosofina Peirce alkoi tulla tunnetuksi vasta myöhemmällä iällään ennen kaikkea häneltä vaikutteita pragmatistiseen filosofiaansa saaneen William Jamesin ansiosta. Myöhemmin hänet on yleisesti luettu suurimpien amerikkalaisten filosofien joukkoon. Hänen filosofiansa on suurelta osin saksalaisen idealismin innoittamaa. Sen keskiössä on oppi kolmesta kategoriasta, jotka muodostavat perustan hänen filosofiselle järjestelmälleen. Sekä Peircen kuuluisa kolmijakoisen merkin käsite ja yleisemmin koko hänen semioottinen järjestelmänsä että hänen metafysiikkansa perustuvat kategoriaopille. Kategorioiden oikeuttamiseksi hän kehitti Edmund Husserlin fenomenologiaa muistuttavan, aluksi ”fenomenologiaksi” ja myöhemmin ”faneroskopiaksi” kutsumansa menetelmäksi.
Matemaattisen logiikan alalla Peirceä pidetään yhtenä merkittävimmistä koskaan eläneistä tutkijoista, ja Robert Burchin mukaan Peircen loogis-matemaattinen työ on ”laajuudessaan ja omaperäisyydessään lähestulkoon vailla vertaistaan”. Peirce esimerkiksi julkaisi kaksi vuotta ennen Gottlob Fregen Begriffsschriftin julkaisua artikkelin, jossa esitteli vahvuudeltaan Fregen järjestelmää vastaavan loogisen syntaksin. Vuonna 1886 Peirce ymmärsi, että loogisia operaatioita voitaisiin toteuttaa elektronisten piirien avulla. Samaa ajatusta soveltaen toteutettiin vuosikymmeniä myöhemmin ensimmäiset digitaaliset tietokoneet.
Itse Peirce piti itseään ensisijaisesti loogikkona, ja logiikka oli hänelle enemmän tai vähemmän synonyymi semiotiikalle. Matemaattista logiikkaa Peirce kutsui logiikan matematiikaksi.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Peirce syntyi 10. syyskuuta 1839 Cambridgen yliopistokaupungissa Massachusettsin osavaltiossa. Hänen vanhempiaan olivat Sarah ja Benjamin Peirce. Isä Benjamin oli matematiikan ja tähtitieteen professori Harvardin yliopistossa, oman aikansa merkittävin yhdysvaltalainen matemaatikko. Ollessaan vasta 12-vuotias Peirce luki vanhemman veljensä kappaleen Richard Whatelyn Elements of Logic -teoksesta, joka oli aikansa johtava logiikan oppikirja, mistä sai alkunsa hänen koko elämän kestänyt logiikkaan ja päättelyyn kohdistunut intohimonsa. Hän kiinnostui myös luonnontieteistä ja filosofiasta hyvin nuorena ja luki esimerkiksi Friedrich Schilleriä ja Immanuel Kantia.
Peirce opiskeli Harvardissa ja suoritti tutkinnon kemiassa 1863. Harvardissa saivat alkunsa myös hänen elinikäiset ystävyytensä Francis Ellingwood Abbottin, Chauncey Wrightin ja William Jamesin kanssa. Akateeminen ura kuitenkin kariutui, mihin vaikutti eräs Peircen yksityiselämään liittynyt skandaali, ja se, että Harvardin presidenttinä vuosina 1869–1909 toiminut Charles William Eliot oli muodostanut hänestä hyvin kielteisen mielipiteen ja toistuvasti esti auktoriteetillaan kaikki ehdotukset Peircen työllistämiseksi yliopistolliseen toimeen.
Elämä > Ura tutkijana

Vuosina 1859–1891 Peirce työskenteli joukossa tieteellisiä tutkimuslaitoksia United States Coast Surveyn palkollisena, nauttien vaikutusvaltaisen isänsä suojelua tämän kuolemaan saakka 1880, mitä kautta hän myös säästyi osallistumiselta Yhdysvaltain sisällissotaan. Osana tutkimustyötään Peirce vieraili viidesti Euroopassa, ensimmäisen kerran vuonna 1871 osana auringonpimennystä havainnoivaa ryhmää. Euroopassa hän tutustui henkilökohtaisesti Augustus De Morganiin, William Stanley Jevonsiin ja William Kingdon Cliffordiin, brittiläisiin matemaatikoihin ja loogikoihin, joiden ajatukset olivat lähellä hänen omiaan. Vuosina 1869 Peirce toimi assistenttina Harvardin astronomisessa observatoriossa työskennellen tähtien kirkkauden ja Linnunradan muodon määrittämisen ongelmien parissa. Huhtikuussa 1877 hänet äänestettiin jäseneksi Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan.
1880-luvulla Peircen välinpitämättömyys byrokratiaa kohtaan lisääntyi ja hänen aikataulunsa venyivät. Hän omisti yhä suuremman osan ajastaan filosofisille tutkimuksilleen ja kirjoitti vuosina 1883–1909 tuhansia artikkeleita filosofiasta, logiikasta ja tieteestä Century Dictionary -ensyklopediaan. Vuonna 1885 paljastui, että Coast Surveyn henkilökunta oli syyllistynyt julkisten varojen väärinkäyttöön. Peirce vapautettiin lopulta syytteistä, mutta laitoksen ylitarkastaja Julius Hilgard erotettiin virastaan. Peirce kuitenkin irtisanoutui ylitarkastaja Thomas Corwin Mendenhallin kehotuksesta. Hän ajautui työttömäksi eikä koko loppuelämänsä aikana saanut nauttia vakituisesta palkkatyöstä.
Vuonna 1879 Peirce sai toiminimityksen luennoidakseen logiikasta Johns Hopkinsin yliopistossa, missä hänen työtään kohtaan osoitettiin suurta mielenkiintoa. Kyseessä oli hänen uransa ainoa toiminimitys yliopistomaailmassa. Peircen elämäkerran kirjoittaneen Brentin mukaan hän ei koskaan osannut epäillä, että hänen yrityksensä päästä osalliseksi apurahoista tai akateemisista viroista kariutuivat toistuvasti kanadalais-amerikkalaisen Simon Newcombin peitetyn vastustuksen vuoksi. Brent myös epäilee, että Peircen epäonneen vaikutti hänen vaikea persoonallisuutensa.selvennä Keith Devlin sitä vastoin katsoo, että Peirce oli liiaksi edellä aikaansa, jotta akateeminen valtavirta olisi kyennyt ymmärtämään ja arvostamaan hänen työtään.
Selvää kuitenkin on, että Peircen yksityiselämä vaikeutti hänen urakehitystään. Kun hänen ensimmäinen vaimonsa Melusina Fay Peirce oli jättänyt hänet vuonna 1875, hänellä oli suhde tulevan toisen vaimonsa Juliette Peircen kanssa ensimmäisen avioliiton ollessa edelleen voimassa. Vaikka välit ensimmäiseen vaimoon olivat jo katkenneet ja vaikka Peirce nai Julietten saatuaan eron vuonna 1883, viktoriaanisessa Uudessa Englannissa tapaus oli huomattava skandaali. Newcomb sai aikaan Peircen irtisanomisen vuonna 1884 sillä perusteella, että tämä oli elänyt ja matkustanut yhdessä naisen kanssa, jonka kanssa ei ollut avioitunut, vieläpä entisen avioliiton ollessa voimassa.