stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valsgärden kalmisto
Aiheesta muualla

Siven, Claes-Henric: Valsgärde (pdf) Kultur i Uppland:  Berglund, Kristina & Siven, Claes-Henric. Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 21.3.2013. (ruotsiksi)
Gustavanum: Valsgärde. Vendeltid - Vikingatid (Arkistoitu – Internet Archive), Uppsalan yliopisto
Nordic Underwater Archaeology: Valsgärde
Vikings Helms: Valsgärdes Helms (Arkistoitu – Internet Archive)
Upptäck Sveriges Historia: Valsgärde – med båt till dödsriket (Arkistoitu – Internet Archive)
Danielsson, Ing-Marie Back: Sense and Sensibility: Masking Practices in Late Iron Age Boat-Graves.  (julkaisusta "Making Sense of Things - Archaeologies of Sensory Perception")  Tukholma:  Tukholman yliopisto, 2010.  ISBN 978-91-978257-2-6  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 26.3.2013. (englanniksi)
Nylén, Erik: Laborativ arkeologi. Fornvännen, 1968, 63. vsk, s. 257-274.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 26.3.2013. (ruotsiksi)
Edberg, Rune: Låt det gunga om båtarkeologin - Några erfarenheter från Expedition Holmgård. Fornvännen, 1995, 90. vsk, s. 147-156.  Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813  Artikkelin verkkoversio. (pdf) Viitattu 26.3.2013. (ruotsiksi)
Vapaa sivistystyö

Vapaa sivistystyö tarkoittaa Suomessa vapaaehtoisten, kaikille avointen opintojen tarjoamista kansanopistoissa, kansalais- ja työväenopistoissa, kesäyliopistoissa, urheiluopistoissa ja opintokeskuksissa. Vapaassa sivistystyössä opinnot ovat yleissivistäviä tai yhteiskunnalliseen osallistumiseen (esim. ammattiyhdistystoimintaan) painottuneita opintoja sekä  harrastuksiin valmentavia opintoja. Opiskelu vapaan sivistystyön oppilaitoksissa vaihtelee iltaopiskelusta kokopäiväisiin lyhyt- ja pitkäkestoisiin kursseihin, etäopiskeluun tai intensiivikursseihin. Vapaan sivistystyön oppilaitokset ovat osa Suomen aikuiskoulutusjärjestelmää ja osittain valtion rahoittamaa.
Historia

Vapaalla sivistyöllä on Suomessa noin sadan vuoden historia.
Vapaan sivistystyön yhteisjärjestö perustettiin vuonna 1969.
2000-luvun lopusta lähtien vapaan sivistystyön organisaatiot ovat tarjonneet kotoutumiskursseja maahanmuuttajille.
Vuonna 2019 Opetus- ja kulttuuriministeriö asetti työryhmän valmistelemaan ehdotusta, jolla vapaan sivistystyön kautta hankittu osaaminen olisi helpompi tunnistaa. Työryhmä ehdotti Koski-tietovarannon hyödyntämistä myös vapaassa sivistystyössä. Oppilaitos päättää itse, mitkä kurssit se haluaa viedä Koski-tietovarantoon. Opiskelija taas päättää, siirretäänkö hänen tietojaan. Laki astui voimaan elokuussa 2021. Vapaan sivistystyön koulutuksiin osallistui yli 880 000 henkilöä. Heistä 58 prosenttia osallistui kansalaisopistojen järjestämiin koulutuksiin, 16 prosenttia opintokeskusten ja 11 prosenttia liikunnan koulutuskeskusten koulutuksiin.
Vuonna 2021 vapaan sivistystyön kursseille ja koulutuksiin osallistui 1,1 miljoonaa ihmistä.
Vuonna 2024 vapaan sivistyksen rahoitusta sai Suomessa 290 oppilaitosta. Niistä
174 oli kansalaisopistoja
74 kansanopistoja
19 kesäyliopistoa
12 opintokeskuksia ja
11 liikunnan koulutuskeskuksia
Koulutuksen tavoitteita

Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö määrittelee vapaan sivistystyön tarkoitukseksi ”elinikäisen oppimisen periaatteen pohjalta edistää ihmisten monipuolista kehittymistä ja järjestää yhteiskunnan eheyttä, tasa-arvoa ja aktiivista kansalaisuutta tukevaa koulutusta”. Vapaan sivistystyön koulutukseen hakeutuminen on mahdollista kaikille ilman vaatimuksia aiemmista opinnoista. Koulutus ei tähtää tutkintoon, eikä sen opetussisältöjä säädellä laissa.
Vapaa sivistystyö ulottuu erilaisiin arvopohjiin perustuvasta toiminnasta (esimerkiksi kristilliset kansanopistot ja ay-opistot) aatteellisesti sitoutumattomiin oppilaitoksiin. Vapaan sivistystyön piiriin kuuluvan koulutuksen tavoitteista ja sisällöistä päättää kukin oppilaitos ja sen ylläpitäjätaho. Oppilaitosten ylläpitäjiä eli omistajia voivat olla kunnat ja kuntayhtymät, järjestöt, säätiöt tai osakeyhtiöt.
Vapaan sivistystyön opettajat

Vapaan sivistystyön oppilaitoksissa toimivat opettajat tulevat monista eri taustoista ja työhön usein päädytään eri elämänvaiheiden jälkeen. Monesti yksittäisten kurssien vetäjät ovat sivutoimisia, mutta vakiintuneissa oppilaitoksissa on myös paljon pitkää työuraa tekeviä päätoimisia opettajia.
Vapaan sivistystyön opettajalla on oltava soveltuva korkeakoulututkinto ja vähintään 60 opintopisteen (35 opintoviikkoa) laajuiset opettajan pedagogiset opinnot tai steinerpedagoginen pätevyys.
Edunvalvonta

Vapaan sivistystyön oppilaitosten valtakunnallinen edunvalvoja on Vapaa Sivistystyö ry (VST).Aikuisopettajien liitto AKOL huolehtii aikuisopettajien edunvalvonnasta ja tiedottaa esimerkiksi aikuiskoulutuksen ja vapaan sivistystyön yhteiskunnallisesta merkityksestä.
Kirjallisuutta

Manninen, Jyri: Omaehtoisen aikuisopiskelun vaikutukset : vapaan sivistystyön opintojen merkitys ja vaikutukset aikuisten elämässä, Vapaan sivistystyön yhteisjärjestö 2008, ISBN 9789525349160
Aiheesta muualla

Laki vapaasta sivistystyöstä (1998)
Anne Marie Appelgren

Anne Marie Appelgren (s. 1956 Tammisaari) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän asuu Ruotsissa Strängnäsissä.
Appelgrenin isoäiti Anne-Marie Appelgren kuoli Turussa ilmapommituksissa 1940. Se ja monet muut toiseen maailmansotaan ajoittuvat kuolemantapaukset ovat leimanneet hänen elämäänsä ja tuotantoaan. Hän käsittelee romaanissaan Skuggan av Saturnus natsismin ihannointia verrattuna sen todellisuuden julmuuteen.
Teokset

Salto Mortal, romaani, Gedins, 1990, ISBN 91-7964-057-5
Skuggan av Saturnus, romaani, Gedins, 1992, ISBN 91-7964-102-4
Astrologi i dag. Självkännedom genom symboler, ICA Bokförlag, 1994, ISBN 91-534-1573-6
Vanajan kirkko

| Vanajan kirkko |
| --- | --- |
 Vanajan keskiaikainen kivikirkko etelästä katsoen.
Sijainti:  entinen Vanajan kunta, Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°58′44″N, 024°30′12″E
Rakentamisvuosi:  1500–1510
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vanajan kirkko lännestä.
Vanajan kirkko on 1490-luvun lopussa ja 1500-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä rakennettu harmaakivikirkko, joka sijaitsee entisessä Vanajan kunnassa, nykyisin Hämeenlinnan Vanajan kaupunginosassa. Vanaja on Hämeen vanhimpia seurakuntia, ja on hyvin luultavaa, että paikalla on sijainnut aiemmin rakennettu puukirkko.lähde?
Kirkkorakennus

Vanajan kirkko on eräs Suomen pienimmistä keskiaikaisista harmaakivikirkoista. Sen erottaa helposti, paitsi kokonsa perusteella, niin myös suurista nurkkakivistä, punatiilisistä päätykoristeista sekä länsipäädyssä sijaitsevasta ulkonevasta ulkosaarnastuolista, jonne on käynti kirkon lehterin alta seinän sisässä olevaa käytävää pitkin. Tämä saarnastuoli on Vanajan kirkon erikoisuus, joskin sellainen on havaintojen mukaanselvennä myös Janakkalan kirkossa. Tätä saarnastuolia käytettiin saarnaamiseen kirkon ulkopuolelle kokoontuneelle rahvaalle, joka ei olisi ehkä mahtunut sisälle kirkkoon. Nykyisin saarnastuolia käytetään alkuperäiseen tarkoitukseensa kirkossa vietettävänä heinärippipyhänä.
Kirkon rakentamiseen on käytetty suurikokoisia ja erivärisiä kivenlohkareita, ja vaaleanpunainen graniitti on runsaimmin näkyvillä oleva kivilaji. Kivityö on taitavaa tekoa, sillä kivet on sijoiteltu paikoilleen niin, että sidosainetta on tarvittu rakentamisessa erityisen niukalti.
Kirkko on rakennuksena yksilaivainen. Tämän syynä on varmasti kirkon pieni koko. Näin se poikkeaa muista aikakauden kirkoista, jotka ovat yleensä kolmilaivaisia. Kirkossa on suhteellisen korkealle kohoava holvaus, joka on toteutettu niin sanottuna rengas- eli tähtiholvauksena. Itäpäädyn yläosassa on kaksi kalkkikivestä tehtyä vaakunataulua, joista toisen on tunnistettu esittävän Tott-suvun vaakunaa.
Kirkkorakennuksen pohjoispuolella sijaitsee sakasti, jonka arvellaan olevan varsinaista kirkkorakennusta vanhempi. Eteläpuolen asehuoneen on arvioitu olevan varsinaista kirkkorakennusta huomattavasti myöhemmin rakennettu. Kirkko oli ehkä rakennettu osittain myös puolustuksellisiin tarkoituksiin, sillä kirkon valaistus oli hyvin niukka ja edellytti jumalanpalvelusten aikana kynttilävaloa. Kirkossa oli sen alkuperäisessä asussa vain kolme pientä ikkunaa, joista kaksi sijaitsi nykyisten ikkunoiden paikalla eteläseinustalla, joskin ne olivat kooltaan huomattavasti nykyisiä pienempiä. Kolmas pieni ikkuna sijaitsi kuorin itäpäädyssä.
Kirkkorakennus > Korjaukset

Vanajan kirkkoa on korjailtu vuosisatojen saatossa. Kirkossa on tehty suuria korjauksia vuosina 1681 ja 1789. Huomattavin peruskorjaus tehtiin 1860-luvulla. Tällöin eteläisen seinän ikkunoita suurennettiin ja pohjoisseinustalle puhkaistiin kaksi uutta ikkunaa. Vuonna 1884 kirkko rapattiin ulkoa ja kalkittiin sisältä. Vuonna 1910 kirkon vanhat penkit myytiin huutokaupalla, ja samalla lattian alusta täytettiin soralla. Siellä sijainneet haudat oli tyhjennetty jo aiemmin. Sannan päälle valettiin betonilattia.
Perin pohjin sisustaa muutettiin uudelleen 1930-luvulla, kun kirkkoon tehtiin puinen lattia. Alttarikaappi siirrettiin kunnostettuna paikalleen ja lattiassa olleet massiiviset hautakivet järjestettiin molemmin puolin kirkon alttaria. Kirkkoon rakennettiin vasta vuonna 1953 sähkölämmitys, ja kirkosta tuli lämmin ja valoisa.
Viimeisin korjaus kirkossa on tehty vuonna 1984, jolloin saarnastuoli siirrettiin alkuperäiselle paikalleen kirkon eteläseinustalle ja kirkon valaistus uusittiin: sieltä poistettiin kristallikruunut ja ne korvattiin 1980-luvun sekatyylisillä valaisimilla.
Esineistö

Kirkkorakennuksen sisätilat ja esineistö ovat kokeneet muutoksia huomattavasti useammin kuin varsinainen rakennus. Aluksi kirkossa ei ollut lainkaan penkkejä, vaan siellä oli eri pyhimyksille rakennettuja alttareita. Nämä pyhimysalttarit poistettiin uskonpuhdistuksen myötä.
Kirkosta ei ole löytynyt Hattulan Pyhän Ristin kirkossa olevien seinämaalausten tapaisia koristeita, vaikka molemmat kirkot ajoitetaan lähes samaan aikaan 1400-luvun lopulle (n. 1470–1495). Kirkolle ovat kuitenkin leimaa-antavia maalatut vihkimäristit, joita on kaikkiaan kaksitoista kirkkorakennuksen sisäpuolella. Tämän lisäksi kirkon vuonna 1984 suoritettujen korjaustöiden yhteydessä löytyi muutamia 1700-luvulle ajoitettuja seinäkirjoituksia. Eteläseinämällä, katonrajassa on vuosiluku 1769, jossa viitataan Matteuksen evankeliumin 18. luvun 2. jakeeseen. Itäistä päätyikkunaa avattaessa löytyi ruotsinkielinen teksti Aamoksen kirjan 8. luvusta: ”Katso päivät tulevat sanoo Herra, Herra, jolloin minä lähetän nälän maahan: en leivän nälkää enkä veden janoa vaan Herran sanojen kuulemisen nälän.”
Eteläseinälle on sijoitettu R. W. Ekmanin maalama alttaritaulu, jossa kuvataan Jeesuksen kirkastumista kolmelle opetuslapselle. Alttaritaulun on kirkolle ja seurakunnalle lahjoittanut Katisten kartanon omistaja J. F. Lönnholtz 1860-luvulla. Kirkon aiempi saarnastuoli, joka oli peräisin 1650-luvun muutoksista, on korvattu 1830-luvulta peräisin olevalla uusgoottilaisella saarnastuolilla, jonka kirkkoon lahjoitti Äikäälän kartanon omistaja H. J. Stephanus. Aikoinaan kirkon esineistöön kuului myös 16 veistosta, mutta eri museoihin tehtyjen lahjoitusten jälkeen kirkossa ovat vain iso krusifiksi sekä pyhää Sebastiania ja kahta apostolia esittävät veistokset. Kirkon luovuttamista aarteista arvokkaimpana pidetään Vanajan krusifiksia, joka on alun perin 1200-luvulla valmistettu ja Suomen varhaisimpia puuveistoksia. Krusifiksia säilytetään Hämeen vanhassa linnassa.
Kirkon yksittäinen ja merkittävin sisustuksellinen elementti on kuitenkin 1500-luvulla Antwerpenissä Flanderissa valmistettu kolmiosainen alttarikaappi. Suomen muista alttarikaapeista tämä Vanajan teos poikkeaa siinä kuvattujen henkilöiden suuren lukumäärän vuoksi. Seurakunta päätti vuonna 1824 kuitenkin poistaa kirkosta kaikki katolisesta ajasta muistuttavat esineet, ja kun alttarikaappi ei muiden esineiden tavoin mahtunut asehuoneen vintille, niin se maalattiin valkoiseksi ja naulattiin kiinni lehterin kaiteeseen. Alttarikaapin kunnostus aloitettiin vuonna 1924 ja se valmistui 1933. Restauroinnin suoritti kuvanveistäjä Johann Friedl.
Esineistö > Urut

Vuonna 1875 J. F. Lönnholtz lahjoitti kirkkoon urkuharmonin, joka oli kirkon ensimmäinen soitin. Vuonna 1895 Tuusulan kirkon vanhat, mahdollisesti Carl Erik Bölingin rakentamat urut ostettiin 600 markalla ja siirrettiin Vanajan kirkkoon, mutta vain vajaata vuosikymmentä myöhemmin, vuonna 1904, kirkkoon hankittiin 7 500 markalla uudet urut. Niissä oli kolmetoista äänikertaa kahdella sormiolla, ja ne oli rakentanut B. A. Thulé (opus 182). Vuonna 1959 ne vuorostaan korvattiin Kangasalan urkutehtaan rakentamilla 18-äänikertaisilla uruilla (opus 651), joiden hankintahinta oli 4 050 000 markkaa. Tämä soitin myytiin vuonna 1988 Lahden rauhanyhdistykselle.
Nykyisin kirkossa on Kangasalan urkurakentamon vuonna 1988 rakentamat 22-äänikertaiset barokkityyliset urut (opus 1062).
Nykyisten urkujen soittopöydän vasemmanpuoleisetselvennä äänikertojen rekisteritapit:
Bourdun 16´
Principal 8´
Rohrflöte 8´
Octawa 4´ (Oktava)
Spitzflöte 4´
Octawa 2´ (Oktava)
Sesquialtera
Mixtur
Fagott 16´
Trompet 8´
Principal 8´
Octawa 4´ (Oktava)
Kellotapuli

Vielä vuonna 1893 otetussa varhaisessa valokuvassa ja samaan aikaan sijoittuvassa Albert Edelfeltin maalauksessa kirkon kellotapuli on tien toisella puolella kuin itse kirkko, jonka ympäristössä ei ole nykyisen kaltaisia valtaisia puita. Vanhan kellotapulin arvellaan olleen noin 1600-luvulla rakennettu, sillä kellotornin "hämäläinen tyyli" tuli yleisesti käyttöön. Kellotapuli oli rakennettu puusta ja se toimi myös pitäjän viljavarastona. Nykyisen kellotapulin paikalla oli silloin eteishuone, jonka kautta kuljettiin kirkkopihaan ja kirkkomaalle.
Nykyisen kellotapulin on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck, ja se valmistui vuonna 1895. Tapulin rakennusurakasta vastasi rakennusmestari Th. Schreck Tampereelta. Sen urakkahinta oli 11 250 tuolloista markkaa ja kustannusarvio kaikkineen 14 775 markkaa. Tapulin perusta on harmaagraniittia ja yläosa on rapattu. Terävä ja piikinmuotoinen katto on mustaksi maalattua peltiä.
Tapulissa on perintönä kaksi kirkonkelloa, pikkukello ja isokello. Pikkukello on valettu vuonna 1745, ja sen kyljessä on kirjoitus ”Gudi till ärä och Våno kyrcka till prudnad. Guten for thes bekostnad i Stokholm år 1745 af Gerh. Meyer.” (”Jumalalle kunniaksi ja Vanajan kirkon kaunistukseksi. Gerh. Meyerin valama Tukholmassa 1745.”)
Iso kello on myöhempää ja kotimaista tekoa. Sen kyljessä on teksti ”Vanajan emäpitäjän kustannuksella ja sen kirkkoherran ja tähtimiehen M. Churbergin toimituksella valettu M Svedbergiltä Maalahdessa v. 1847.” Lisäksi keisari Nikolai I:n kuva on lauseen yläpuolella ja vastakkaisessa kyljessä psalmin 100 neljäs jae. Ylinnä kelloa kiertävät vielä raamatunlauseet.
Kirkkomaa

Vanajan kirkkoon, kuten kaikkiin Suomen vanhoihin kirkkoihin, vainajat on haudattu alun perin kirkkohuoneen lattian alle. Vain vaivaiset, elätit, mökkiläiset ja itselliset haudattiin kirkon ulkopuolelle avattuihin yhteishautoihin nimettöminä ja ilman muistokiviä tai laattoja. Kirkkoon suoritettu hautaus oli kallista ja usein sen piti tapahtua jo talolle varattuun sukuhautaan.
Yleensä haudat oli rakennettu hirsistä, mutta jotkut olivat kivellä vuorattuja kammioita, joiden päällä oli raskas kivipaasi. Vanajan kirkossa on säilynyt kolme tällaista hautakiveä. Alttarin pohjoispuolelle oli haudattu Harvialan kartanon väkeä ja eritoten Harvialan isäntä Matti Lassenpoika Kruus. Sen vieressä oli Katisten kartanon omistajan, nimismies Fuldan ja hänen puolisonsa hauta vuodelta 1687, ja kolmas hautakivi on Nukarin ratsutilan perhehauta vuodelta 1766. Nykyisin nämä hautapaadet on sijoitettu asehuoneen seinille.
Aluksi kirkkomaa kirkon ulkopuolella oli hyvin pieni, vain muutaman aarin kokoinen. Kun hautaaminen 1700-luvun lopulla kirkon sisätiloihin päättyi, hautausmaata oli laajennettava, sillä jopa Harvialan kartanon uusi hautaholvi sijaitsi kirkkoalueen ulkopuolella. Näin tuli uusi puolen hehtaarin alue liitetyksi hautausmaahan. Myöhemmin rakennettiin tien toiselle puolen uusi hautausmaa. Äskettäin on vanhan hautausmaan yhteyteen rakennettu jälleen uusi kirkkomaa.
Sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 10. heinäkuuta 1949. Sen on tehnyt arkkitehti Einari Teräsvirta.
Saariteoria

Monissa 1800–2000-luvuilla julkaistuissa teoksissa mainitaan, että Vanajan kirkkoa ympäröivä alue olisi alkujaan ollut saari, joka yhdistyi mantereeseen vuonna 1857 suoritetun Vanajaveden järvenlaskun seurauksena. Saareen on viitattu nimillä Vanajansaari, Vana(j)ansalo tai Kirkkosaari. Aluetta ei kuitenkaan kuvata saareksi eikä siihen viitata millään näistä nimistä yhdessäkään tuota ajankohtaa edeltävässä asiakirjassa tai kartassa. Varhaisin tunnettu maininta saariteoriasta on eräässä Axel Heikelin vuonna 1878 julkaisemassa tieteellisessä artikkelissa, jonka tietolähteenä saattoi olla vanajalainen kansakoulunopettaja Kaarle Viktor Saarinen. Tiedot historiallisesta vedenkorkeudesta viittaavat siihen, että enintään korkeimpien kevättulvien aikana kirkko on saattanut joutua joka suunnalta veden ympäröimäksi.
Kirjallisuus

Asikainen, Terho; Savimäki, Ismo: Vanajan alttarikaappi: keskiajan estetiikkaa ja kristinuskon mysteerejä. Omakustanne, 2011.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vanajan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Hämeenlinna–Vanajan seurakunta – Vanajan kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)()
Keskiajan alttarikaappi on matka uskoon, mystiikkaan ja taiteeseen(Yle, Häme 31.10.2011)
Leena Rossi: Vanajan kirkon keskiaikainen aarre Kirja-arvostelu teoksesta: Asikainen, Terho; Savimäki, Ismo: Vanajan alttarikaappi: keskiajan estetiikkaa ja kristinuskon mysteerejä. Omakustanne, 2011. (Agricolan kirja-arvostelut 21.12.2011)
Vanajan alttarikaappi, Suomen Kuvalehti, 16.12.1933, nro 51-52, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vanajan keskiaikaisen harmaakivikirkon länsipäädyn seinässä oleva ulkosaarnastuoli.
Alttarikaappi.
Vanajan kirkon nykyisten 22-äänikertaisten barokkiurkujen soittopöytä kirkon urkuparvelta kuvattuna.
Vanajan kirkon kellotapuli, rakennettu 1895.
Vanajan kirkon sankarihaudat kesällä 2012.
Hugo Lapalus

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2022 |  4×10 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2021 | 4×10 km viesti |  |
Hugo Lapalus (s. 9. heinäkuuta 1998) on ranskalainen maastohiihtäjä.
Lapalus kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2019. Hän ylsi kymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran tammikuussa 2020 Val di Fiemmessä Tour de Skin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan osuudella. Seuraavan talven Tour de Skissä tammikuussa 2021 hän sijoittui Toblachissa 15 kilometrillä yhdeksänneksi ja Val di Fiemmessä 10 kilometrillä seitsemänneksi. Tour de Skin kokonaistuloksissa hän oli kymmenes. Joulukuussa 2021 hän sijoittui Davosin maailmancupin kilpailussa 15 kilometrillä kymmenenneksi. Vuodenvaihteen 2021–2022 Tour de Skillä hän oli Oberstdorfin vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä kahdeksas ja Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan 15 kilometrillä samoin kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas vuodenvaihteen 2023–2024 Tour de Skin päätösetapilla, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Val di Fiemmessä. Hän sijoittui kolmanneksi myös kiertueen kokonaistuloksissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs. Kaudella 2024–2025 hän sijoittui Davosin 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kolmanneksi. Hän oli kolmas myös Tour de Skin kokonaiskilpailussa.
Lapalus saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa viestissä pronssia vuosina 2016 ja 2017. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi yhdistelmäkilpailussa vuonna 2017. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan 15 kilometrillä vuonna 2020 ja voitti kultaa vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä vuonna 2021. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Lapalus saavutti viestissä pronssia avausosuuden hiihtäjänä. Hän sijoittui 21:nneksi vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä ja keskeytti yhdistelmäkilpailussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän hiihti toisen osuuden Ranskan pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja parisprintissä seitsemäs sekä 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun perinteisen hiihtotavan osuuden jälkeen yhdeksäntenä mutta keskeytti 25 kilometrin jälkeen. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 11:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli yhdestoista sekä 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa että 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Vantaankosken rata

Malminkartanon tunneliasema
Sm2- ja Sm1-junayksiköistä koostuva M-juna saapumassa Vantaankosken asemalle.
Vantaankosken rata on Huopalahden ja Vantaankosken välinen osuus Suomen rataverkosta. Radalla liikennöivät  I- ja P-tunnuksilla ajettavat junat kulkevat samaa reittiä Suomen pääradan kanssa Helsingistä Pasilaan ja rantaradan kanssa Helsingistä Huopalahteen. Rata on rakennettu ensisijaisesti Helsingin seudun lähijunaliikenteen tarpeisiin.
Radan varrella sijaitsee Malminkartanon tunneliasema, joka oli ennen kehäradan valmistumista Helsingin metroasemia lukuun ottamatta Suomen ainoa tunnelissa sijaitseva rautatieasema.
Vantaankosken rata tunnetaan myös Martinlaakson radan nimellä, sillä vuoteen 1991 saakka se ulottui vain Martinlaaksoon asti. Tästä syystä myös radalla liikennöivien lähijunien kirjaintunnus oli radan käyttöönotosta aina kehäradan valmistumiseen asti M.
Historia > Suunnittelu ja rakentaminen

Martinlaakson rata piti rakentaa aikoinaan metroksi ratkaisemaan Helsingin ja Vantaan liikenneongelmia. Asemat ja laiturit suunniteltiin sitä silmällä pitäen, mistä muistona ovat vieläkin laiturin ja junan väliin laitetut etäisyyttä kaventavat puupalkit. Metroon viittaavana voidaan nähdä myös alkuperäinen linjatunnus, joka oli valkoinen M-kirjain oranssilla pohjalla, mikä on sama Helsingin metron tunnuksen kanssa – metron tunnuksessa olevassa oranssissa on kuitenkin enemmän punaista kuin keltaista sävyä, kun taas M-junalla enemmän keltaista.
Poliittisten syiden takia rata otettiin käyttöön 1. kesäkuuta 1975 kuitenkin rautatienä, joka erkanee Huopalahden asemalta ja suunnitelmista jätettiin pois tunnelirata Haagasta Kamppiin. Muusta valtion rataverkosta poiketen radan asemat jäivät Helsingin ja Vantaan kaupunkien omistukseen ja VR toimi niissä ainoastaan vuokralaisena. Vantaankosken rata rakennettiin ennätysvauhdilla. Siitä tuli Suomen ensimmäinen paikalliseksi liikenneradaksi rakennettu rataosa.
Ensimmäisissä suunnitelmissa rata suunniteltiin rakennettavaksi tunneliin Myyrmäen kohdalla, jolloin Malminkartanon ohella myös Myyrmäen asema olisi toteutettu tunneliasemana. Tästä vaihtoehdosta kuitenkin luovuttiin jo varhaisessa vaiheessa. Malminkartanon asema otettiin käyttöön kolme vuotta muita asemia myöhemmin, 28. toukokuuta 1978. Radan valmistuminen vähensi linja-autoliikennettä ja mahdollisti liityntäliikenteen hyödyntämisen Länsi-Vantaalla.
Rata maksoi 110 miljoonaa markkaa, josta Vantaa maksoi 20, Helsinki 57 ja VR 33 miljoonaa markkaa. Martinlaakson rata rakennettiin kaksiraiteisena ja sähköistettynä. Radan kaikki risteykset rakennettiin eritasoristeyksiksi mahdollisimman suuren liikenneturvallisuuden saavuttamiseksi.