stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Troija
Historia > Troija VI

Troija VI oli aiempia Troijia suurempi ja mahtavampi. Kaupunkia suojasivat tornit ja kalkkikivimuurit, jotka nousivat jopa yhdeksän metrin korkeuteen. Muurit oli hiukan kallistettu ulospäin. Muurissa oli viisi kaupunginporttia, joista tärkein oli 3,3 metriä leveä eteläinen portti. Rakennukset oli pystytetty terasseille, jotka nousivat kaupungin keskustaa kohti. Asuintalot olivat kaksikerroksisia ja tilavia, ja niissä oli tukevat kiviseinät. Korkeimmalla oli Priamoksen kuninkaallinen palatsi. Kaupungin tätä vaihetta kuvaa Homeroksen runoelma Ilias, jossa runoilija tosin on ottanut kirjallisia vapauksia tai vain kuvaillut tyypillisen kaupungin, jollaisia alueella oli muitakin. Homeroksen kuvaus vastaa joka tapauksessa tätä kaupungin vaihetta paremmin kuin sen muita vaiheita.
Troija VI oli halkaisijaltaan 200 metriä ja pinta-alaltaan noin 20 000 neliömetriä. Sen muurien ulkopuolella kymmenkertaisella alalla asuikin lisää ihmisiä, joskin heidän asumustensa jäänteitä ei ole kovinkaan paljon löydetty. Vuonna 1988 paikalla kaivauksia tehnyt professori Korfmann on väittänyt, että Troijan tämän vaiheen kokonaisväkiluku oli 4 000–10 000, ja koko kuningaskunnassa asui vielä paljon suurempi ihmismäärä. Tästä ei ole tutkijoiden parissa yksimielisyyttä.
Uudenlainen keramiikka jäljitteli metallisia esineitä, varsinkin kreikkalaista muistuttava harmaa keramiikka. Kauppaa käytiin Egeanmeren saarien ja Manner-Kreikan kanssa, ja mykeneläinen keramiikka yleistyi ajan mukana.
Troija VI:n viimeinen vaihe VIh tuhoutui rajusti joskus vuoden 1300 eaa. jälkeen, mikä vastaa arvioita Troijan sodan ajankohdasta. Carl Blegenin mukaan sota käytiin kuitenkin vasta kaupungin seuraavassa vaiheessa, ja Troija VI tuhoutuikin maanjäristyksessä. On myös esitetty, että kaupunki tuhoutui eliitinvastaisessa kapinassa.
Historia > Troija VII

Troija VIIa:n asukkaat kunnostivat muurit, ja kulttuuri jatkui entisellään. Rakennukset olivat kuitenkin aiempaa pienempiä ja ahtaammin rakennettuja. Asukasluku kasvoi niin linnoituksessa kuin sen ulkopuolisessakin kylässä. Troija VIIa tuhoutui tulipalossa noin vuonna 1180 eaa., todennäköisesti hyökkäyksen seurauksena. Myös vaiheet VIIb1 ja VIIb2 osoittavat jatkuvuutta, mutta samalla kaupunkiin tuli uudenlaista kulttuuria, kaakkoiseurooppalaistyylistä käsin tehtyä keramiikkaa ja koristeluaiheita. Vaihe VIIb2 päättyi tulipaloon, ja vaiheen VIIb3 jälkeen linnoitus romahti, minkä jälkeen kaupungissa ei asuttu 250 vuoteen.
Historia > Troija VIII ja IX

Antiikin ajan arkaaisella, klassisella ja hellenistisellä kaudella noin vuosina 700–85 eaa. paikalla sijaitsi Ilionin kaupunki, joka oli kreikkalainen siirtokunta ja kaupunkivaltio. Se tunnetaan arkeologiassa kerrostumana Troija VIII. Roomalainen komentaja Fimbria tuhosi sen vuonna 85 eaa. Sen jälkeen roomalaisella kaudella kaupunkia avustettiin, kunnostettiin ja laajennettiin etenkin Julius Caesarin ja Augustuksen aikana, ja sille rakennettiin akvedukti Idavuorelta. Roomalaisaika, joka luetaan omaksi arkeologiseksi kerrostumakseen Troija IX, kesti noin vuoteen 500 jaa.
Historia > Troija X

Bysanttilaisella kaudella paikalla oli pienimuotoisempaa asutusta. Lopulta kaupunki menetti merkityksensä kokonaan sen satamien umpeenliettymisen vuoksi, ja paikka hylättiin.
Historia > Kaivaukset Hisarlikissa

Brittiläinen matkailija Edward Daniel Clarke nimesi vuonna 1801 Hisarlikin antiikin Ilioniksi sieltä löytyneiden kolikoiden ja kaiverrusten perusteella. Nimeä Ilion olivat kreikkalaiset käyttäneet Troijan paikalle rakennetusta kaupungista. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin edinburghilainen julkaisija Charles Maclaren julisti Hisarlikin olevan Homeroksen kuvaama Troija. Brittiläinen arkeologi Frank Calvert suoritti Hisarlikissa kaivauksia vuosina 1863 ja 1865, ja myös hän tuli siihen tulokseen, että kyseessä oli Troija.
Vauras saksalainen liikemies ja amatööriarkeologi Heinrich Schliemann saapui vuonna 1868 seudulle hankkimaan lupaa kaivauksilleen. Ensimmäiset kaivaukset aloitettiin vuonna 1871, ja Schliemann suoritti paikalla seuraavien 19 vuoden aikana kaikkiaan seitsemän kaivausprojektia. Niiden aikana kaupungista löytyi 20 metrin matkalta yhdeksän ajallista kerrostumaa useine alakerrostumineen. Schliemann julisti toiseksi varhaisimman kerrostuman olevan Troija ja otti kunnian Hisarlikin ja Troijan yhdistämisestä itselleen. Todellisuudessa toinen kerrostuma oli tuhat vuotta varhaisemmalta ajalta, ja myyttinen Troija oli vasta kerrostumassa VI. Schliemannin kuoltua kaivauksia jatkoi hänen apulaisensa Wilhelm Dörpfeld. Sen jälkeen Cincinnatin yliopiston ryhmä Carl Blegenin johdolla kaivoi paikalla vuosina 1932–1938 ja Tübingenin yliopiston ryhmä vuodesta 1988 alkaen. Vuonna 2006 kaivauksia jatkoi Ernst Pernicka.
Kysymystä Troijan sodan historiallisuudesta ei ole kaivausten perusteella kuitenkaan pystytty vielä pitävästi ratkaisemaan. Myöskään Hisarlikin ja Troijan yhteys ei ole kaikkien historioitsijoiden hyväksymä. Teorian vastustajat sanovat esimerkiksi, että Hisarlikin paikalla ollut kaupunki oli liian lähellä merta ja liian pieni, eikä sillä ollut luonnollista jyrkkää linnavuorta ollakseen Homeroksen kuvaama Troija.
Troijalaiset

Troijalaisten etnisyydestä ei tiedetä paljoakaan. Ei tiedetä, mitä kieltä he puhuivat, ja mihin kulttuuripiiriin he tarkalleen kuuluivat. Yksi alueella tuolloin puhuttu kieli oli luuvin kieli, jota on ehdotettu troijalaistenkin kieleksi, mutta asiasta ei ole yksimielisyyttä. Sitäkään ei tiedetä, olivatko troijalaisten jumalat luuvilaisia. Troijasta ei ole kaivauksissa löytynyt lainkaan savitauluja, joissa olisi kirjoitusta. Tämän vuoksi ei tiedetä, olivatko troijalaiset kirjoitustaitoisia. Wilusan kuningaskunta kävi kuitenkin kirjeenvaihtoa heettiläisten kanssa, joten kaupungissa täytyi olla ainakin kirjureita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Troija Wikimedia Commonsissa
Troija (kartalla Troy) lähiseutuineen.
Troijan, nykyisen Hisarlikin kerrostumien pystyleikkaus sivusta kuvattuna kaavamaisesti esitettynä.
Hisarlikin arkeologisia kerrostumia päältä päin. Ruskealla Troija I, keltaisella Troija II, vaaleanpunaisella Troija VI, tummanpunaisella Troija VII ja sinisellä Troija VIII–IX.
Saksalainen kartta Troijasta vuodelta 1888.
Poikkileikkaus, jossa näkyy jäänteitä vaiheista Troija IX, III, IV ja II.
Troijan ennallistusyritys pienoismallina.
Troija VII:n ja IX:n muuria.
Troija IX -vaiheeseen kuuluvan roomalaisen odeionin rauniot.
Kaidankylän työväentalo Rientola

| Kaidankylän työväentalo Rientola |
| --- | --- |

Osoite:  Luoteentie 586 34300 Kuru
Sijainti:  Ylöjärvi, Kaidankylä
Koordinaatit:  61°53′36″N, 23°37′21″E
Valmistumisvuosi:  1934
Suunnittelija:  Kalle Solin
Rakennuttaja:  Kaidankylän Työväenyhdistys ry
Urakoitsija:  Jaakko Mäkinen
Omistaja:  Kurun Sosialidemokraatit ry
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
Huoneistoala:  260 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaidankylän työväentalo Rientola sijaitsee Ylöjärven Kaidankylässä (Kuru) osoitteessa Luoteentie 586. Nykyisin Rientola on Ylöjärven ainoa yhdistyskäytössä oleva työväentalo.
Historia

Kaidankylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1919. Työväentalon rakentamista suunniteltiin jo vuonna 1928, jolloin perustettiin rakennusrahasto. Vuonna 1928 ostettiin Mäntytörmän talosta työväentalon tontti. Rakennustarvikkeiksi hankittiin vanha rakennus Luoteenkylän Vehmaanperästä, minkä lisäksi ostettiin myös hirsiä. Talon rakentaminen alkoi vuonna 1931, ja talo vihittiin käyttöön 17.6.1934. Vuonna 1958 Rientola sähköistettiin samalla, kun Kaidankylä ympäristöineen sai sähköt.
Talo on pidetty hyvässä kunnossa. 1980-luvun lopulla Kaidankylän työväentalo kunnostettiin talkootyönä opetusministeriön myöntämän avustuksen turvin. Remontointia on jatkettu 1990–2000-luvuilla aina viimevuosiin saakka. On laajennettu eteistä, uusittu katto ja ikkunat, rakennettu vesijohdot, viemäri ja wc:t, korjattu lattiat ja lämmitysuunit, lisätty eristettä yläpohjaan, maalattu ulkoseiniä, ja vuonna 2017 remontoitiin keittiö. Talo lämpiää puu-uuneilla ja sähköllä.
Aikaisemmin talossa oli asunto talonmiehen käyttöön, mutta taloa kunnostettaessa tiloihin sijoitettiin nykyaikaiset wc:t. Varustukseen kuuluu myös esiintyjien taukotilat, joissa voi myös yöpyä.
Toimintaa

Valmistuttuaan talo oli omassa käytössä kokoustilana ja järjestettiin erilaisia tilaisuuksia. Talo oli myös puolueen koulutuskäytössä. Työväenyhdistys järjesti myös urheilukilpailuja, joihin kuului myös ohjelmallinen osuus.
1950–1960-luvuilla talolla järjestettiin häitä ja muita perhejuhlia sekä näytettiin elokuvia ja pidettiin iltamia, joissa esitettiin myös näytelmiä.
Nykyisin taloa oman käytön lisäksi vuokrataan juhliin sekä Työväen Sivistysliitolle TSL ja Eläkkeen Saajiien Keskusliitolle EKL.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen ja punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin huopaan vuonna 1961. Taloon kuului alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, huoneen ja keittiön asunto sekä putka. Vesijohto vedettiin taloon vuonna 1940.
Anni Jämsä

Anni Jämsä (s. 8. lokakuuta 1995) on suomalainen koripalloilija ja urheilutoimittaja. Hän lopetti uransa keväällä 2022 ja pelasi yhdeksän naisten Korisliigan kauden aikana 234 ottelua. Hän voitti Hyvinkään Pontevassa Suomen-mestaruuden kaudella 2016–2017. Hän pelasi urallaan HyPon lisäksi Forssan Alussa, Äänekosken Huimassa ja Tampereen Pyrinnössä sekä Saksassa ja Italiassa. Uransa jälkeen hän on työskennellyt urheilutoimittajana.
Jämsä on Hyvinkään Pontevan kasvatti. Hän pelasi naisten Korisliigassa kasvattajaseurassaan viitenä kautena sekä lisäksi Forssan Alussa kaudella 2013–2014 ja Äänekosken Huimassa kaudella 2015–2016. Näiden seitsemän pääsarjakauden aikana hän pelasi runkosarja ja pudotuspelit yhteen laskettuna 191 ottelua, joissa hänen keskimääräinen peliaikansa ottelua kohden oli 24.34 minuuttia, pistekeskiarvonsa 5,9, syöttökeskiarvonsa 2,6 ja levypallokeskiarvonsa 2,4. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2016–2017 sekä pronssia kausilla 2015–2016, 2017–2018 ja 2018–2019.
Kesällä 2016 Jämsä siirtyi Saksan Bundesliigaan BG Donau-Riesin joukkueeseen mutta palasi Suomeen ja Hyvinkään Pontevaan vuodenvaihteessa 2016–2017. Jämsä jätti kauden 2019–2020 väliin keskittyäkseen opintoihinsa, mutta palasi Korisliigaan kaudeksi 2020–2021, kun hän teki sopimuksen Tampereen Pyrintöön. Jämsä oli kahdella kaudella Pyrinnän johtavia pelaajia, mutta toisella kaudella hän siirtyi kesken kauden Italian Serie A2 -sarjan Torinoon.
Jämsä päätti keväällä 2022 lopettaa uransa, ainakin toistaiseksi. Hän pelasi yhdeksän pääsarjakauden aikana 234 ottelua. Suomen naisten maajoukkueessa hän pelasi 13 aikuisten maaottelua. Lisäksi hän pelasi Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 50 ottelua, 18-vuotiaiden maajoukkueessa 37 ottelua ja naisten maajoukkueessa 13 ottelua.
Jämsä aloitti syksyllä 2023 journalismin opinnot Haaga-Helia-ammattikorkeakoulussa. Hän on ollut toimittajana muun muassa Yleisradiolla, Warner Bros. Discoveryllä. Pariisin olympialaisissa 2024 Jämsä on kommentoinut koripallo-otteluiden tapahtumia kentänlaitatoimittajana.
Afrikan tähti

| Afrikan tähti |
| --- | --- |

Suunnittelija:  Kari Mannerla
Julkaisuvuosi:  1951
Pelaajia:  2–6
Ikäsuositus:  5+
Pelin kesto:  15–60 min
Monimutkaisuus:  matala
Strategisuus:  matala
Satunnaisuus:  korkea (nopat)
 BoardGameGeek 
Afrikan tähti, alun perin Kadonnut Afrikan Tähti on Kari Mannerlan laatima suomalainen lautapeli, jossa pelaajien tavoitteena on löytää Afrikan tähti -niminen jalokivi. Mannerla suunnitteli pelin alun perin 19-vuotiaana vähäisen taustatutkimuksen pohjalta. Vuonna 1951 julkaistusta Afrikan tähdestä tuli hyvin suosittu Suomessa, ja sitä on myyty kansainvälisesti yli neljä miljoonaa kappaletta.
Pelaajat etenevät Afrikan kartan pohjalta tehdyllä pelilaudalla noppaa heittämällä ja kääntävät pahvisia laattoja aarteiden löytämiseksi. Aarteista saaduilla rahoilla voi nopeuttaa pelilaudalla etenemistä. Pelin voittaa pelaaja, joka löytää Afrikan tähden ja vie sen aloituspisteeseen Tangeriin tai Kairoon.
Pelistä on julkaistu myös digitaaliset versiot Commodore 64:lle ja mobiililaitteille. Vuonna 2014 lautapeliin julkaistiin lisäosa, joka tuo siihen uusia elementtejä, kuten hahmo- ja tapahtumakortteja. Eläkepäivillään Mannerla laati myös uuden version vanhasta lautapelistään Inkan aarre, joka sijoittuu Etelä-Amerikkaan ja muistuttaa pelimekaniikaltaan Afrikan tähteä.
Pelin synty

Kari Mannerla oli jo 14-vuotiaasta asti suunnitellut erilaisia lautapelejä, kuten Totalisaattoriravit, Gangsterit kiinni, Radiumtaistelu Marsissa, Merien kauhu (1948) ja Inkan aarre. Nämä hän myi pienestä kertakorvauksesta, eikä niistä tullut Afrikan tähden kaltaisia kestosuosikkeja. Afrikan tähti oli nuoren Mannerlan peleistä viimeinen. Sen tehdessään hän oli 19-vuotias ja jo kokenut pelinkeksijä.
Mannerlan mukaan pelin idea syntyi, kun hän katseli Humphrey Bogart -elokuvien huumassa ryppyistä Afrikan karttaa ja sen kiehtovia paikannimiä, kuten Casablanca ja Dar es Salaam. Pelin nimen Mannerla keksi artikkelista, jossa kerrottiin Etelä-Afrikasta löytyneestä maailman suurimmasta timantista, Cullinanista. Sen suurin hiottu kappale tunnetaan nimellä Suuri Afrikan tähti (engl. Great Star of Africa). Kartasta hän valitsi jännittävältä kuulostavia paikannimiä. Hän piirteli mielivaltaisesti maanteitä sekä laiva- ja lentoreittejä. Sitten hän keksi, ettei pelissä aina tarvitse kulkea tiettyä määrättyä reittiä, vaan jokainen pelaaja voi itse valita kulkutiensä. Tärkein oivallus oli kuitenkin käännettävät ja sekoitettavat nappulat.
Mannerla tarjosi peliä kustannettavaksi kirjapainotalo Tilgmannille. Hinnasta neuvoteltiin pari vuotta. Mannerla tyytyi melko vaatimattomaan palkkioon kymmenen tuhannen pelin painoksesta sillä ehdolla, että seuraavista painoksista sovittaisiin erikseen. Tilgmann suostui, sillä peleistä ei yleensä otettu uusia painoksia. Sopimus oli Mannerlan kannalta onnistunut. Pelin ensimmäinen painos, joka oli nimeltään Kadonnut Afrikan Tähti – Den Försvunna Diamanten
tuli painokoneesta syksyllä 1951, ja seitsemän vuoden kuluttua oli ylitetty jo sadan tuhannen myydyn pelin määrä. Pelin kansikuvan maalasi Seppo Heinonen, joka oli myös vuosina 1957–1961 töissä pelin alkuperäisellä kustantajalla Tilgmannilla.
Mannerla kävi paikan päällä Afrikassa ensimmäistä kertaa vasta 1980-luvulla, jolloin hän oli seuramatkalla Marokossa. Myöhemmin 1990-luvun lopulla hän totesi huvittuneena pelilaudan suunnittelusta, että ”on liikuttavaa, miten lapsellisella tietämyksellä se on tehty”. Toisaalta hän myös totesi, että ”jos tekee opetusohjelman, ei tule hyvää peliä”.
Eläkepäivinään Kari Mannerla herätteli henkiin myös vanhan pelikeksintönsä Inkan aarteen täysin uudistettuna versiona. Molempien pelien tekijänoikeudet kuuluvat nykyisin Kari Mannerlan viidelle tyttärelle. Afrikan tähti on rekisteröity tuotenimi.
Vastaanotto > Suosio

Afrikan tähti on pysynyt myydyimpien lautapelien joukossa Suomessa jo yli 60 vuotta. Peliä on kutsuttu sukupolvia yhdistäväksi suomalaisten kestosuosiksi. Vuoteen 2013 mennessä sitä oli kansainvälisesti myyty yhteensä neljä miljoonaa kappaletta. Se on aikojen saatossa käännetty yli kuudelletoista kielelle, ja suurimman suosion se on saavuttanut Pohjoismaissa. Ensimmäinen kansainvälinen versio julkaistiin Norjassa vuonna 1956. Ruotsissa peli on myynnissä nimellä Den Försvunna Diamanten, Norjassa nimellä Den Försvunne Diamanten ja Tanskassa nimellä Afrikas Stjerne.
Vastaanotto > Kritiikki

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Tosikot voisivat väittää, että Afrikan tähti on kolonialistinen peli, koska pelaajat ovat siellä vain rohmuamassa luonnonvaroja. Epäilemättä peli kantaakin mukanaan siirtomaavallan perintöä, mutta toisaalta pelin rosvotkin näyttävät eurooppalaisilta. Onko lopultakaan suurta eroa pelaajien ja pelilaudalla lymyävien western-henkisten ryöväreiden välillä? | ” |
– Kulttuurihistorian professori Hannu Salmi. 
Akateemisessa tutkimuksessa pelin on esitetty toisintavan kolonialistisia myyttejä Afrikasta ja sen hyväksikäytöstä: esimerkiksi timantti pitää ”viedä turvaan” eurooppalaisten hallitsemiin kaupunkeihin. Julkaisuajankohtanaan 1951 eurooppalaiset valtiot pitivätkin vielä useita Afrikan maita siirtomainaan. Henna Yläsen mukaan Afrikan tähti on hyvä esimerkki siitä, kuinka vähän pelejä julkaisualustana kontrolloidaan verrattuna lehdistöön ja koulukirjoihin. Afrikan tähden stereotyyppiset kuvitukset asettuvat ”pelin, leikin ja huumorin risteäville kentille, joissa liikkumatilaa myös kyseenalaisille tai ristiriitaisille tulkinnoille on enemmän”. Arvostelusta huolimatta peliä julkaistaankin yhä lähes samanlaisena kuin ilmestyessään 1951. Pelilaudan kuvitusten ja nimitysten vanhanaikaisuutta on myös pidetty osana pelin viehätystä.
Boardgamegeek-sivuston listauksessa peli on saanut huonoimmat arvostelut 1950-luvun lautapeleistä. Lautapelioppaan mukaan peli on ”armoton tuuripeli, jossa ei juuri taidolla juhlita”, ja lautapeliharrastajille pelin vihaaminen on ”tärkeä yhdistävä tekijä”.
Kulttuurissa

Helinä Rautavaaran museossa oli vuosina 2007−2008 esillä Afrikan tähti -näyttely. Näyttelytilan lattiaan oli maalattu pelilaudan reittejä muistuttava kulkureitti, jolla pelinappuloina toimivat museovieraat itse. Opetuskäyttöön suunniteltu näyttely kertoi pelilaudalla tutuksi tulleista paikoista.
Janne Saarakkalan näytelmä Cape Town (1998) on saanut innoitusta Afrikan tähti -pelistä.
Veikkaus toi vuonna 1998 markkinoille Afrikan Tähti -nimisen raaputusarvan. Arpa perustui lautapelin kehittäjän Mannerlan ja Veikkauksen väliseen sopimukseen pelin nimen ja idean käyttöoikeudesta Veikkauksen rahapeleissä. Arvan myynti lopetettiin vuoden 2001 lopussa.
Säännöt

Pelissä on tavoitteena löytää Afrikan tähti -niminen jalokivi ja viedä se turvaan Tangeriin tai Kairoon, jotka ovat myös pelin aloituspisteitä. Alkutilanteessa jokainen pelaaja saa kassasta 300 puntaa pelirahaa. Lähtöjärjestys määräytyy noppaa heittämällä.
Pelin alussa kiekot, joita on kaikkiaan 30, sijoitetaan laudan punaisiin ympyröihin sattumanvaraisesti selkäpuoli ylöspäin. Ne näyttävät selkäpuolelta samoilta, mutta poikkeavat kuvapuoleltaan. Yksi kiekoista on Afrikan tähti; lopuissa kiekoissa on kaksi rubiinia, kolme vihreää smaragdia, neljä keltaista topaasia, kolme rosvoa ja viisi hevosenkenkää. Loput kiekoista ovat tyhjiä eikä niillä ole vaikutusta pelin kulkuun.
Pelaajat siirtävät pelinappulaansa Afrikan karttaa esittävää pelilautaa pitkin nopan silmäluvun mukaisesti. Pelilaudalla on kolme erityyppistä reittiä. Mustin pistein kuvattu maatie on yleisin, ja sitä pitkin pelaaja liikkuu ilmaiseksi. Meritie on kuvattu sinisin pistein, ja sitä pitkin voi joko matkustaa 100 punnan maksua vastaan tai ilmaiseksi kaksi askelta per vuoro. Lentotie on piirretty punaisin viivoin. Pelaajan pitää maksaa kahden punaisen pisteen välisen lentoreitin käyttämisestä 300 puntaa.
Jos pelaaja saapuu punaiseen ympyrään, jossa on pahvinen kiekko, hän voi noppaa heittämällä (4, 5 tai 6) tai 100 puntaa maksamalla kääntää kiekon ympäri. Pelaaja voi pysähtyä punaiseen ympyrään, vaikka nopan silmäluku oikeuttaisi matkustamaan pidemmälle. Jos kiekossa on muu jalokivi kuin Afrikan tähti, pelaaja saa siitä rahaa (topaasista 300, smaragdista 600 ja rubiinista 1 000 puntaa), mutta jos siinä on rosvo, hän menettää kaikki rahansa.
Kun pelaaja löytää Afrikan tähden, hänen pitää viedä se jompaankumpaan aloituskaupunkiin pelin voittamiseksi. Jos joku toinen pelaaja löytää hevosenkengän Afrikan tähden löytymisen jälkeen, hänellä on mahdollisuus voittaa peli ehtimällä Tangeriin tai Kairoon ennen Afrikan tähden löytänyttä pelaajaa.
Alkuperäisten sääntöjen mukaan pelaaja joutui lainaamaan merimatkaa varten rahaa toisilta pelaajilta tai jäämään jumiin loppupelin ajaksi, jos hän käänsi saarella rosvolaatan ja menetti rahansa. Vuonna 2005 sääntöjen meriteitä koskevaan kohtaan tehtiin lisäys, jonka mukaan rahattomana meritse voi matkustaa kaksi askelta kerrallaan, noppaa heittämättä. Vanhaa sääntöä on pidetty nostalgisena, sillä turhautuminen saarelle jäämiseen oli monia pelaajasukupolvia yhdistävä kokemus.
Pelilaudalla esiintyvät paikannimet

Paikkakuntien nimet ovat pelilaudalla englanninkielisissä muodoissaan. Peli laadittiin aikana, jolloin useimmat Afrikan maat olivat vielä siirtomaita. Niiden itsenäistymisen jälkeen monia paikannimiä on muutettu, eivätkä kaikki pelilaudan nimistä ole enää todellisuudessa käytössä. Alkuperäistä pelilautaa ja siinä käytettyjä nimiä ei kuitenkaan ole muutettu.
Pelilaudan paikkakunnat
Pelin aloituspaikat, joihin myös Afrikan tähti pelin lopussa viedään, ovat:
Tanger – rannikkokaupunki Marokossa Gibraltarinsalmen rannalla
Kairo – Egyptin pääkaupunki.
Paikkakunnat, joita pelilaudalla esittää punainen ympyrä ja joihin pelikiekot sijoitetaan, ovat aakkosjärjestyksessä seuraavat:
Addis Abeba – Etiopian pääkaupunki
Ain Galaka – keidaskylä Saharassa, Pohjois-Tšadissa
Bahr el Ghazal – Niilin sivujoki ja maakunta Etelä-Sudanissa
Canary Islands (suom. Kanariansaaret) – Espanjalle kuuluva saariryhmä Atlantilla
Cape Guardafui – Afrikan manteren itäisin niemi Somaliassa
Cape Saint Marie – Madagaskarin eteläisin niemi
Cape Town (suom. Kapkaupunki) – kaupunki Etelä-Afrikassa lähellä Hyväntoivonniemeä
Cape Verde (suom. Kap Verde)  – Afrikan manteren läntisin niemi Senegalissa lähellä Dakaria (lähistöllä myös saarivaltio Kap Verde, mutta pelilaudalla paikka selvästi niemen kohdalla)
Congo (suom. Kongo) – kaksi valtiota Keski-Afrikassa, myös joki, jonka suulla paikkakunta pelilaudalla sijaitsee
Dar es Salaam, Tansanian entinen pääkaupunki Intian valtameren rannikolla, maan suurin kaupunki
Darfur, maakunta Sudanissa
Dragon Mountains (suom. Lohikäärmevuoret) – vuoristo Etelä-Afrikassa
Egypt (suom. Egypti) – valtio Koillis-Afrikassa Aasian rajalla
Gold Coast (suom. Kultarannikko), Ison-Britannian entinen siirtomaa, nykyisin Ghana
Kandjama – kylä Keski-Gabonissa
Lake Victoria (suom. Victoriajärvi) – Afrikan suurin järvi Tansanian, Kenian ja Ugandan alueella
Morocco (suom. Marokko) – valtio Luoteis-Afrikassa
Mozambique (suom. Mosambik) – valtio Itä-Afrikan rannikolla
Ocomba – Kongon demokraattisen tasavallan itäosassa sijaitseva pieni kylä, joka on todennäköisesti Mannerlan itse keksimä
Sahara – maailman suurin autiomaa Pohjois-Afrikassa
Saint Helena, Isolle-Britannialle kuuluva saari keskellä Atlantin valtamerta
Sierra Leone, valtio Länsi-Afrikan rannikolla
Slave Coast (suom. Orjarannikko) – Nigerian rannikon vanha nimitys
Suakin – satamakaupunki Sudanissa Punaisenmeren rannalla
Tamatave – nyk. Toamasina, rannikkokaupunki Madagaskarin itärannikolla
Timbuktu – historiallisesti huomattava kaupunki Malissa
Tripoli – Libyan pääkaupunki Välimeren rannikolla
Tunis – Tunisian pääkaupunki Välimeren rannikolla
Victoria Falls (suom. Victorian putoukset) – vesiputoukset Sambesi-joessa Sambian ja Zimbabwen rajalla
Whalefish Bay – nyk. Walvis Bay, satamakaupunki Namibiassa Atlantin rannikolla.
Versiot

Pelin alkuperäisen julkaisun nimi oli Kadonnut Afrikan tähti – Den försvunna diamanten. Afrikan tähden nykyinen kustantaja on Martinex, jolle oikeudet siirtyivät vuonna 2003 liiketoimintakaupan myötä.
Pelistä on tehty myös deluxe-versio, 60-vuotisjuhlaversio, 70-vuotisjuhlaversio, jonka suunnitteli Matti Pikkujämsä, ja matkaversio, jossa on magneettiset nappulat. Lisäksi on julkaistu muistipeli sekä pelilaudasta 350 palan palapeliversio.