stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1932
Olympialaiset

Lake Placidin talviolympialaisissa Suomi saavutti yhden kultamitalin, yhden hopean ja yhden pronssin. Kisojen mitalitilastossa Suomi oli viides.
Los Angelesin kesäolympialaisissa Suomi saavutti viisi kultamitalia, kahdeksan hopeaa ja 12 pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi oli seitsemäs.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi kuusi maaottelua, joista se voitti elokuussa kaksi viimeistä: Tallinnassa Viron 0–3 ja Helsingin Pallokentällä Tanskan 4–2. Nuutti Lindgren teki vuoden aikana kolme maaottelumaalia, joista Jarl Malmgrenin tavoin kaksi voitto-ottelussa Tanskaa vastaan. Neljän maan kesken pelatussa vuosien 1929–1932 Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Suomi jäi viimeiseksi.
Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Palloseura, hopeaa sai Vaasan Palloseura ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi ja hopealle sijoittui Helsingin Palloseura.
Jääpallo

Suomen maajoukkue hävisi helmikuussa Helsingissä Ruotsille 0–2.
Suomen-mestaruuden voitti Viipurin Sudet, hopeaa sai helsinkiläinen Kronohagens IF ja pronssille sijoittui Viipurin Palloseura.
Melonta

Suomen Kanoottiliitto perustettiin.
Nyrkkeily

Los Angelesin kesäolympialaisissa Suomi saavutti ensimmäisen nyrkkeilyn olympiamitalinsa, kun Bruno Ahlberg sijoittui välisarjassa eli alle 66,7-kiloisissa pronssille.
Paini

Los Angelesin kesäolympialaisten painikilpailuissa Suomi saavutti kaksi kultamitalia, kolme hopeaa ja kolme pronssia. Kreikkalais-roomalaisessa painissa Väinö Kokkinen voitti kultaa keskisarjassa (79 kg), Väinö Kajander saavutti hopeaa välisarjassa (72 kg) ja Onni Pellinen raskaassa keskisarjassa (87 kg), ja Lauri Koskela sijoittui pronssille höyhensarjassa (61 kg). Vapaapainissa Hermanni Pihlajamäki voitti kultaa höyhensarjassa (61 kg), Kyösti Luukko saavutti hopeaa keskisarjassa (79 kg), ja pronssille sijoittuivat Aatos Jaskari kääpiösarjassa (56 kg) sekä Eino Leino välisarjassa (72 kg).
Pesäpallo

Suomen-mestaruuden voitti Lahden Mailaveikot ja hopealle sijoittui Riihimäen Pallonlyöjät.
Pikaluistelu

Lake Placidin talviolympialaisten pikaluistelukilpailut käytiin yhteislähtöinä, ja Suomen menestynein luistelija Clas Thunberg kieltäytyi tämän vuoksi lähtemästä kisoihin. Suomen ainoa edustaja Ossi Blomqvist karsiutui kaikilla matkoillaan alkuerissä.
Euroopan-mestaruskilpailuissa Clas Thunberg voitti kultaa ja Ossi Blomqvist saavutti hopeaa.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Lake Placidin talviolympialaisissa Veli Saarinen ja Väinö Liikkanen ottivat kaksoisvoiton 50 kilometrin hiihdossa. Saarinen saavutti 18 kilometrillä pronssia ja Martti Lappalainen oli samalla matkalla neljäs.
Taitoluistelu

Lake Placidin talviolympialaisissa Marcus Nikkanen sijoittui miesten yksinluistelussa neljänneksi.
Voimistelu

Los Angelesin kesäolympialaisissa Heikki Savolainen saavutti hopeaa rekillä sekä pronssia moniottelussa ja nojapuilla. Hän kuului myös joukkuekilpailun pronssimitalisteihin. Einari Teräsvirta saavutti rekillä Savolaisen takana pronssia.
Yleisurheilu

Los Angelesin kesäolympialaisten yleisurheilukilpailuissa Suomi saavutti kolme kultamitalia, neljä hopeaa ja neljä pronssia. Keihäänheitossa Matti Järvinen, Matti Sippala ja Eino Penttilä ottivat kolmoisvoiton. Lauri Lehtinen voitti kultaa 5 000 metrin juoksussa, jossa Lauri Virtanen saavutti pronssia. Volmari Iso-Hollo voitti kultaa 3 000 metrin estejuoksussa. Iso-Hollo sijoittui hopealle ja Virtanen pronssille 10 000 metrin juoksussa. Muita hopeamitalisteja olivat Ville Pörhölä moukarinheitossa ja Akilles Järvinen kymmenottelussa. Armas Toivonen saavutti maratonilla pronssia. Paavo Nurmen oli tarkoitus kilpailla maratonilla mutta Kansainvälinen yleisurheiluliitto asetti hänet kilpailukieltoon ammattilaisuussyytösten perusteella.
Lauri Lehtinen juoksi 19.6. Helsingissä 5 000 metrillä maailmanennätyksen 14.17,0 ja rikkoi väliajallaan 13.50,6 myös kolmen mailin maailmanennätyksen. Matti Järvinen teki 27.6. Turussa keihäänheiton maailmanennätyksen 74,02. Los Angelesin olympialaisissa Akilles Järvinen ylitti pistemäärällään 8292,48 kymmenottelun vanhan maailmanennätyksen mutta virallisen ennätyksen sai nimiinsä hänen jälkeensä päätösmatkalla maaliin tullut, koko ottelun voittanut yhdysvaltalainen James Bausch.
Valkeakosken Koskenpojat

Valkeakosken Koskenpojat eli lyhyemmin VaKP on urheiluseura Valkeakoskelta. VaKP on perustettu vuonna 1929.
Seura tunnetaan parhaiten jalkapallosta, jossa se on pelannut Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla yhteensä 14 vuotta. Viimeksi se pelasi sillä tasolla vuonna 1989. Kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla se on pelannut 12 kautta, viimeksi vuonna 1998. Oman lohkonsa seura voitti II divisioonassa vuonna 1986.
Kaudeksi 2009 seuran edustusjoukkueessa tapahtui suuria muutoksia. VaKP ja FC Haka sopivat yhteistyöstä, jolla Haka otti VaKP:n edustusjoukkueen vastattavakseen ja VaKP:sta tuli Hakan reservijoukkue.  Joukkuetta kutsutaan kotoisasti nimellä Koskenpojat ja joukkueen tavoitteena on nousu Kolmoseen kaudella 2020. Kaudella 2020 Koskenpojat pelaa Tampereen Piirin Nelosessa.
Joukkuetta valmentaa kaudella 2020 Antti Kyttälä. VaKP:n kakkosjoukkue pelaa 5-divarissa.
Koskenpoikien tunnetuin pelaaja on A-maajoukkueen 70-luvun luottopuolustaja Erkki Vihtilä, joka tosin siirtyi jo 1971 Tampereen Ilves-Kissoihin, Ilvekseen ja Lahden Reippaaseen. Mahlion palloilevien veljesten juuret ovat Koskenpojissa.
Lentopallossa VaKP pelasi useita SM-sarjakausia 1950-60 -luvuilla.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Lammin uimahalli

| Lammin uimahalli |
| --- | --- |
Osoite:  Lamminraitti 37 16900 Lammi
Sijainti:  Lammi, nykyisin osa Hämeenlinnaa
Rakennustyyppi:  Uimahalli
Perustettu:  2009
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lammin uimahalli on Lammissa osoitteessa Lamminraitti 37 sijaitseva uimahalli. Uimahalli on perustettu vuonna 2009. Uimahallissa on kolme allasta, jotka ovat neliratainen 25 metrin matka-allas, terapia-allas ja lasten kahluuallas. Uimahallin yhteydessä on myös kuntosali.
Puronieriä

| Puronieriä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Nieriät Salvelinus
Laji::  fontinalis
Kaksiosainen nimi
 Salvelinus fontinalis  (Mitchill, 1814) 
Katso myös
   Puronieriä Wikispeciesissä   Puronieriä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puronieriä (Salvelinus fontinalis) on lohikala, joka on kotoisin Pohjois-Amerikasta. Sieltä se tuotiin Eurooppaan vuonna 1869. Laji viihtyy viileissä joissa ja kirkasvetisissä järvissä. Se lienee Suomen kestävin lohikala kestäen veden pH-arvoa 4,1–4,5.
Lajia kasvatetaan runsaasti ravinnoksi sekä Pohjois-Amerikassa että Euroopassa. Suomessa sen taloudellinen merkitys on kuitenkin vähäinen kalan koon ja harvinaisuuden vuoksi.
Tuntomerkit

Puronieriä on hyvin värikylläinen. Selkä ja kyljet ovat väritykseltään oliivinvihreät tai ruskeahtavat. Lajin vatsa on vaalea, kutuasussa punainen. Suomuja on kylkiviivalla 220. Kylkiviivan yläpuolella sekä selkä- ja pyrstöevissä on marmorimaista kuviointia. Kyljet ovat täynnä vaaleita laikkuja. Muiden nieriän suvun kalojen tavoin myös puronieriän vatsapuolen evien etureuna on valkoinen. Selän takaosassa on lohikaloille ominainen rasvaevä.
Levinneisyys

Puronieriän alkuperäistä asuinaluetta ovat Pohjois-Amerikan koillisosan sisävedet. Laji tuotiin Pohjois-Amerikan itäosista Eurooppaan vuonna 1869 ja Suomeen 1895. Suomessa lajia tavataan paikottain Lapissa ja Etelä-Suomessa. Lajin kotiuttamisyritykset epäonnistuivat, ja sitä yritettiin uudestaan menestyksekkäämmin 1960-luvulla.
Elinympäristö

Puronieriän elinympäristöä on kylmät lähdepitoiset vedet. Lajia tavataan jokien lisäksi myös vilpoisista, kirkasvetisistä järvistä. Veden lämpötilan olisi hyvä olla kasvun kannalta 12 °C–15 °C. Puronieriä lienee Suomen kestävin lohikala veden happamuuden osalta, sillä se sietää vielä veden pH-arvon 4,1–4,5.
Elintavat ja ravinto

Puronieriä saattaa olla muita lajeja kohtaan aggressiivinen ja karkottaa ne pois suosimiltaan alueilta. Yksilöt siirtyvät joukoittain purojen pohjalla olevien lähteiden luo kesien lämpimien vesien aikana. Jos se ei ole mahdollista, ne siirtyvät mahdollisimman syviin vesiin.
Puronieriä syö monia selkärangattomia, kuten äyriäisiä, hyönteistoukkia, pintahyönteisiä ja matoja. Erityisesti isommat yksilöt syövät myös pikkukaloja. Kanadassa ne saattavat tiettyinä vuodenaikoina siepata myös vaeltavia sopuleita, hiiriä ja myyriä.
Lisääntyminen ja kasvu

Koiraat ovat sukukypsiä 2- ja naaraat 3-vuotiaina. Suomessa lajin kutupaikat ovat vuolasvirtaisten purojen ja jokien sorapohjilla syys-lokakuussa. Naaras kaivaa pyrstöllään kutukuopan ja peittelee kudun päätyttyä mätimunat soralla. Munat kuoriutuvat keväällä. Poikaset asuvat koko ensimmäisen kesänsä samoilla alueilla.
Puronieriän poikaset painavat ravinto-oloista riippuen kolmevuotiaina sadasta gramasta yhteen kiloon. Puronieriä on Suomen lyhytikäisin nieriälaji. Laji elää yleensä enintään 6–7-vuotiaaksi. Painavin mitattu yksilö on Kanadasta, ja se painoi 6,6 kg. Suurin Suomesta tavattu yksilö pyydystettiin 1996 Raahesta, ja se painoi 2,7 kg. Tavallisesti Suomessa tavataan 100–300 grammaa painavia yksilöitä. Järvessä asuvat yksilöt kasvavat yleensä nopeammin kuin jokikalat, koska järvissä on enemmän ravintoa.
Haitat

Kemijoen sivuhaaroissa puronieriä on syrjättänyt taimenia ja muita kaloja sen erittäin tehokkaan kasvun myötä. Taimen pystyy yhteiseloon puronieriän kanssa suurten jokien latvavesien alapuolisilla osilla.
Kalastus ja käyttö ravintona

Puronieriää kalastetaan suurimmaksi osin perhoilla ja uistimilla. Laji on suosittu urheilukalana sen voimakkaan taistelun vuoksi. Lajia kasvatetaan runsaasti ruokakalaksi sekä Pohjois-Amerikassa että Euroopassa. Puronieriän liha on kirkkaanpunaista ja laadultaan erinomaista nieriän lihan tavoin. Suomessa sen taloudellinen merkitys on kuitenkin vähäinen kalan koon ja harvinaisuuden vuoksi.
Aiheesta muualla

Salvelinus fontinalis (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos: Puronieriä (Salvelinus fontinalis) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontoportti: Puronieriä (Salvelinus fontinalis)
Luonnontieteellinen keskusmuseo: Salvelinus fontinalis
ITIS: Salvelinus fontinalis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q723654  Wikispecies: Salvelinus fontinalis  ADW: Salvelinus_fontinalis  AFD: Salvelinus_fontinalis  BioLib: 15816  BOLD: 10563  CoL: 6XG35  EoL: 46563151  EPPO: SALVFO  EUNIS: 9977  Fauna Europaea: 304755  Fauna Europaea (new): cfc5a29d-7b50-4d48-adea-761f15998061  FishBase: 246  GBIF: 2351271  GISD: 1226  iNaturalist: 49596  IRMNG: 10154301  ISC: 65325  ITIS: 162003  NAS: 939  NatureServe: 2.103972  NBN: NHMSYS0000544752  NCBI: 8038  NZOR: 140e161d-5295-461b-8244-96455232432e  Observation.org: 2179  OBIS: 154241  WoRMS: 154241  Laji.fi: MX.52994
Hauhon Sappeen Työväentalo

| Hauhon Sappeen työväentalo |
| --- | --- |
 Hauhon Sappeen Työväentalo
Osoite:  Kauppilanmäen museoalue,  Rinnekatu 5,  37600 Valkeakoski
Sijainti:  Valkeakoski
Koordinaatit:  61°15′41″N, 24°01′37″E
Valmistumisvuosi:  1908
Rakennuttaja:  Hauhon Sappeen Työväenyhdistys
Omistaja:  Valkeakosken kaupunki
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  hirsi
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hauhon Sappeen Työväentalo on Valkeakoskella Kauppilanmäen museoalueella sijaitseva työväentalo, joka on alun perin sijainnut Luopioisten Vattisissa, mistä se oli siirretty Hauholle Sappeen kylään. Vuonna 1968 Valkeakosken Työväenyhdistys osti tämän talon ja lahjoitti sen Valkeakosken kaupungille, joka puolestaan sitoutui siirtämään sen museoalueelle, mikä tapahtui vuonna 1969.
Kauppilanmäen museoalue sijaitsee Valkeakoskella osoitteessa Rinnekatu 5 ja se on avoinna kesäisin.
Historia

Valkeakoski-Seura perustettiin 1946. Seuran aloitteesta ryhdyttiin esinekeruuseen sekä aloitettiin vanhojen paikannimien talteenotto. Museoajatus virisi 1940-luvun lopussa ja vuonna 1956 kauppala päätti Valkeakoski-Seuran esityksestä varata museotarkoitukseen alueen Kauppilanmäestä. Sinne siirrettiin tyypillisimpiä purettavaksi määrätyistä taloista, ensimmäisenä 1957 ns. Niemen talo. Tontin ja sille siirretyt rakennukset omistivat kauppala ja tehdasyhtiö. Museon suunnittelu ja hoito annettiin Valkeakoski-Seuran tehtäväksi. Asiantuntija-apua saatiin mm. Hämeen Museosta Tampereelta. Museoesineistö kerättiin paikkakunnalta, työ tehtiin talkootyönä. Tavoitteena oli museo, joka kuvaisi Valkeakosken paperitehtaan työväestön asunto-oloja tehtaan perustamisvaiheesta 1870-luvulta ensimmäiseen maailmansotaan. Kauppilanmäen museo vihittiin kesällä 1960 valtakunnallisten kotiseutupäivien yhteydessä. Vastuu Kauppilanmäen ulkomuseosta siirrettiin kokonaan Valkeakosken kaupungille vuoden 1973 alusta.
Rakennus

Työväenyhdistyksen piirissä virisi ajatus täydentää museoaluetta aidolla työväentalolla. Kun Valkeakosken oma vanha työväentalo oli ehditty purkaa, tarkoitukseen sopiva työväentalo löytyi Hauhon Sappeen kylästä. Talo oli alun perin rakennettu Luopioisten Vattisten kylään ja siirretty sieltä talkoovoimin Hauhon Sappeeseen. Nuoret miehet olivat tehneet siihen 6, perheelliset 3 ilmaista työpäivää. Lisävaroja oli koottu iltamin ja arpajaisin. Hauholla talon vihkiäiset pidettiin 23. elokuuta 1908. Taloon kuului myös kirjakaappi lainakirjoineen. Siinä on isohko sali näyttämöineen, jossa on säilynyt vanhanmallinen ”takafondi”. Eteistiloissa on pikkuinen kahvila keittiöineen sekä lipunmyyntikomero. Vuonna 1968 Valkeakosken Työväenyhdistys osti tämän talon ja lahjoitti sen kaupungille, joka puolestaan sitoutui siirtämään sen museoalueelle, jonne se siirrettiin vuonna 1969.
Talon mukana tuli vain niukasti irtaimistoa, täydennystä saatiin lahjoituksina Hauhon Kirkonkylän ja Tuittulan työväentaloista. Myös hauholaisten työväenyhdistysten arkistoa luovutettiin museossa säilytettäväksi, samoin Sappeen työväenyhdistyksen lippu. Työväentalomuseon vihkiäistilaisuus pidettiin elokuussa 1969.
Máté Csák

1500-luvun maalaus Máté III Csákista
Máté Csák (unk. Csák (III) Máté, trencséni Csák (III) Máté); (n. 1260–1265 – 18. maaliskuuta 1321) oli unkarilainen oligarkki, joka hallitsi Unkarin kuningaskunnan luoteisosan alueita.
Hän toimi marskina vuosina 1293–1296, palatiinina 1296–1297 ja jälleen 1301–1310 sekä valtion kassanhoitajana vuonna 1310. Hän pystyi säilyttämään hallintonsa huolimatta tappiostaan Rozgonyin taistelussa 15. kesäkuuta 1312, jolloin hänen ja Aban suvun ylimysten armeija hävisi kuningas Kaarle Robertille. Hänen unkarilainen sukunsa tuli Unkariin Árpádin sotaväen kanssa kanssa vuonna 895.
Csákin hallitsemat alueet Unkarin kungaskunnassa

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Máté Csákin alueet
Käännös suomeksi
Leuke (Kreeta)

| Leuke> Λεύκη |
| --- | --- |
 Leuken raunioita.
Sijainti
 Leuke
Koordinaatit:  34°56′54″N, 26°07′48″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Koufonísi, Siteía, Lasíthi, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Leuke, lähellä Kreetaa
Leuke (m.kreik. Λεύκη, Leukē, lat. Leuce) oli antiikin aikainen kaupunki samannimisellä saarella (nyk. Koufonísi) Kreikassa lähellä Kreetaa.
Maantiede

Leuken saari sijaitsi Kreetan kaakkoispuolella noin 5,5 kilometriä etelään Kreetan rannikosta. Leuken kaupunki sijaitsi saaren pohjoisrannikolla nykyisten Kamarélesin, Anemertián ja Káto Papaloúkasin rantojen ympäristössä, vastapäätä Mármaroksen saarta.
Historia

Leuken saari asutettiin viimeistään varhaisella minolaisella kaudella noin 3000–2200 eaa. Antiikin ajan Leuken kaupunki oli olemassa hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin saakka. Saaren elinkeinoja olivat purppurateollisuus ja merisienenkalastus, ja sillä oli myös tärkeä merkitys merenkulun kannalta. Saari sai valkoista tarkoittavan nimensä kalkkikivikallioistaan.
Hellenistisellä kaudella Leuke oli Itanoksen ja Hierapytnan kiistakapulana. Lopulta se päätyi Itanoksen haltuun. Löytöjen perusteella kaupunki vaikuttaa kukoistaneen erityisesti roomalaisella kaudella. Kaupunki hylättiin 300-luvulla jaa. Tämän jälkeen saarta käytettiin lähinnä laidunnukseen. Se toimi myös erakkomunkkien asuinpaikkana.
Saaren jääminen asumattomaksi auttoi kaupungin jäänteiden säilymisessä, mutta ajan kuluessa ne peittyivät paljolti hiekkaan. Englantilainen vara-amiraali Thomas Spratt oli ensimmäinen, joka teki 1800-luvulla huomioita saaren muinaisjäänteistä. R. C. Bosanquet ja C. T. Currelly tutkivat saarta vuonna 1903 ja Albert Leonard Jr. vuonna 1971. Saaren järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1976 Níkos Papadákisin johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Leuken kaupungin huomattavimmat jäänteet ovat roomalaisen teatterin, kylpylärakennuksen (balinae) sekä suurikokoisen huvilan rauniot.
Roomalaisen teatterin puolikaarenmuotoisessa katsomossa oli 12 penkkiriviä ja tilaa noin tuhannelle hengelle. Orkhestra oli lähes puoliympyrän muotoinen. Näyttämörakennuksen koko oli noin 20 × 19 metriä. Teatterin katsomo on säilynyt huonosti. Parhaiten on säilynyt näyttämörakennuksen itäosaa, mukaan lukien paraskenion, logeion, hyposkenion ja idänpuoleinen parodos.
Kylpylärakennus oli tyypillinen roomalainen kylpylä, jossa oli hypokaustit, kuumia huoneita ja pukeutumistiloja. Rakennus oli käytössä ensimmäiseltä vuosisadalta 300-luvulle. Sitä on säilynyt parhaimmillaan noin neljän metrin korkeudelta. Huvilaksi kutsutussa suuressa yksityistalossa oli ainakin kahdeksan huonetta, ja siihen kuului pylväikkö, keittiöitä sekä purppuratyöpaja. Kahdessa huoneista oli mustista ja valkoisista kivistä tehdyin geometrisin kuvioin koristeltu lattia.
Saaren eteläosassa oli temppeli, jonka koko oli noin 18 × 15,7 metriä. Siitä on säilynyt lähinnä sen krepidoma. Nykyisin sen paikalla on majakka, joka rakennettiin temppelin raunioiden paikalle vuonna 1920. Majakan seinissä on käytetty joitakin temppelin kiviä. Temppelistä on löydetty valtaistuimella istunutta jumalaa esittäneen yli 2,5 metriä korkean kulttikuvan osia.
Saaren keskiosasta on löydetty useita suuria vesisäiliöitä, joihin kerättiin vettä lähteistä putkien avulla. Saaren länsirannikolla on useita luolia, jotka ovat toimineet kappeleina ja erakkomunkkien asuntoina. Yhdessä oleva latinankielinen piirtokirjoitus mainitsee vuoden 1638.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leuke Wikimedia Commonsissa
Leuken kaupungin paikka.
Roomalaisen teatterin rauniot.
Kylpylän rauniot.
Huvilan rauniot.
Henkinen väkivalta

Henkinen väkivalta on tahallisesta henkisesti satuttavaa kohtelua. Se on yleensä toistuvaa. Henkistä väkivaltaa voi olla vaikea tunnistaa ja nimetä väkivallaksi, minkä takia siihen ei aina haeta apua. Se ei myöskään jätä ulkoisia tuntomerkkejä, vaan kaihertaa sisältä päin mielenterveyttä. Henkinen väkivalta voi yhdistyä myös digitaaliseen väkivaltaan.
Ilmeneminen

Henkinen väkivalta eroaa riitelystä menemällä henkilökohtaisuuksiin, mikä on satuttavaa. Väkivaltainen ihmissuhde eroaa muista siinä, että uhri tuntee pelkoa tai uhkaa. Henkisen väkivallan ytimessä on kontrolli ja vallankäyttö.
Henkinen väkivalta on usein toisen alistamista. Se voi olla esimerkiksi välinpitämätöntä kohtelua tai välinpitämättömyyttä toisen tunteita kohtaan, nöyryyttämistä (haukkumista, arvostelua, syyttelyä), toisen kohtelua epätasa-arvoisesti tai vaatimuksia sekä pakottamista toimimaan tahtonsa mukaisesti.
Henkisesti väkivaltainen ihminen voi pyrkiä toisen hallintaan kiristämällä, pelottelemalla tai uhkaamalla esimerkiksi ruumiillisella väkivallalla, itsemurhalla tai lasten menettämisellä. Tekijä voi hallita myös valvomalla ja rajoittamalla uhrin tekemisiä tai liikkumista (jopa valvontalaitteilla), vaatien häneltä esimerkiksi tilivelvollisuutta tekemisistään, estäen oman rahan käytön, määräten milloin tulee olla kotona ja miten käyttäytyä siellä ja päättäen hänen puolestaan mitä uhrin tulee tehdä ja miten. Hallinta voi olla osa uskonnollista fanatismia.
Eristäminen on henkistä väkivaltaa, jossa tekijä kontrolloi tai mustamaalaa uhrin ihmissuhteita tai kieltää kokonaan muut ihmissuhteet, kuten ystävät, sukulaiset tai työtoverit, kieltämällä esimerkiksi töissäkäynnin. Mustasukkainen kumppani taas on aiheetta korostuneen epäluuloinen kumppaniaan kohtaan. Laiminlyönti tarkoittaa toisen tarpeiden tahallista ja jatkuvaa huomiotta jättämistä.
Henkinen väkivalta on tavallista perheväkivallassa sekä työpaikka- ja koulukiusaamisessa.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2019 tekemän kyselyn esimerkiksi noin neljännes lukiolaisista ja noin 20 prosenttia ammattikoululaisista oli kokenut henkistä väkivaltaa huoltajiltaan.
Väkivallan kierre alkaa yleensä vaivihkaa, ja väkivaltaiseen parisuhteeseen mahtuu yleensä hyviä hetkiä ja suvantovaiheita, joiden aikana pyydetään ja annetaan anteeksi ja tekijä lupaa muutosta.
Ilmeneminen > Varoitusmerkkejä parisuhteessa

Parisuhde etenee nopeasti ja puoliso on omistushaluinen ja vaativa, mutta käyttäytyy eri lailla kun muita on paikalla. Puoliso saa kohdehenkilön tuntemaan, ettei tämä tee mitään oikein ja hänen täytyy koko ajan pyydellä anteeksi. Henkilö sensuroi omia mielipiteitään puolisonsa seurassa. Puoliso vaatii seksiä rakkauden osoitukseksi. Uhri samaan aikaan toivoo ja pelkää, että joku puuttuisi hänen elämäänsä tai on huolissaan lastensa hyvinvoinnista, turvallisuudesta tai tapahtumien vaikutuksista heihin.
Seuraukset

Henkinen väkivalta kehittyy usein ruumiilliseksi ja ruumiillista väkivaltaa edeltää lähes aina henkinen väkivalta. Pahimmillaan se johtaa uhrin kuolemaan.
Usein uhrit kokevat henkisen väkivallan ruumiillista raskaammaksi. Ihminen saattaa huomaamattaan kehittää selviytymiskeinoja eli tehdä asioita mahdollisimman varoen, jotta toinen ei suuttuisi. Syyttely voi saada uhrin käsittämään itsensä syylliseksi saamaansa kohteluun ja vähitellen tapahtuva eristäminen estää turvautumasta ystävien apuun, mikä helpottaa kontrollointia.
Henkinen väkivalta saattaa aiheuttaa uhrissa pelkoa väkivallan tekijöitä kohtaan, yleistä pelkoa, ahdistusta, masennusta, arvottomuutta, syyllisyyttä, murentunutta itsetuntoa tai riittämättömyyttä. Väkivalta perheessä aiheuttaa vahinkoa myös lapsille.
Apu

Vääristynyt vallankäyttö harvoin loppuu itsestään. Jos henkisen väkivallan tekijä käyttäytyy muita ihmisiä kohtaan miellyttävästi, heidän voi olla vaikea uskoa uhrin kertomusta. On hyvä keskustella ja purkaa tilannetta jonkun luotettavan henkilön kanssa.
Aiheesta muualla

Henkinen väkivalta (Naisten Linja)
Huoltokiusaaminen on vaikeissa erotilanteissa toiseen vanhempaa kohdistuvaa henkistä väkivaltaa
Pilkkaamalla alistaminen on henkistä väkivaltaa.
Väkivalta voi aiheuttaa estoja, estyneisyyttä, ahdistusta ja epävarmuutta.
Perheessä tehtävän väkivallan vastaisen kampanjan kuva väkivallasta.