stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Puolangan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Puolangan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Puolangan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Isa Aspin patsas | Kirkkopuisto |  | 64.8674°N, 27.6734°E | Rikula, NiiloNiilo Rikula | 2002 |  |  |
| Jääkäreiden etappitalon 1915-1917 muistolaatta | Askanmäen kotiseututalon ulkoseinässä, Askanmäentie 25 | Askanmäki | 65.0535°N, 27.7674°E |  | 2013 |  |  |
| Manner-Suomen keskipisteen muistomerkki | Housuvaaralla |  | 64.9541°N, 27.5884°E |  |  |  |  |
| Suolijärven saarihautausmaan muistomerkki | Kirkkosaari Suolijärvessä, noin 45 kilometriä Puolangan kirkonkylältä Taivalkoskelle päin |  | 65.1307°N, 28.1218°E | Heikkinen, JoukoJouko Heikkinen | 1969 |  |  |
| Sankarimuistomerkki Vartiossa oleva sotilas | Puolangan kirkon sankarihautausmaa, Kirkkokatu 1 |  | 64.8661°N, 27.6749°E | Mikkola, WalterWalter Mikkola | 1956 |  |  |
| Vapaussodan valkoisten muistomerkki | Puolangan kirkon sankarihautausmaa, Kirkkokatu 1 |  | 64.866°N, 27.6748°E |  |  |  |   |
Kris Gummerus

| Kris Gummerus> Kristofer Gummerus.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979 (ikä 45–46)
Kansalaisuus:   Suomi
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Rendel Rendel
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Kristofer ”Kris” Gummerus (s. 1979) on suomalainen näyttelijä, joka on muun muassa näytellyt mykkää nimiroolia suomalaisessa supersankarielokuvassa Rendel. Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa kuten Syke, Ihon alla, Vettä sakeampaa, Ex-onnelliset ja Aallonmurtaja. Hän oli myös Muumipeikon ääninäyttelijänä animaatioelokuvassa Muumit Rivieralla.
Gummerus on näytellyt myös Svenska Teaternissa, Lilla Teaternissa ja Wasa Teaterissa.
Kolsin voimalaitos

| Kolsin voimalaitos |
| --- | --- |
 Kolsin voimalaitos entisen suvannon suunnalta kuvattuna.
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Kokemäki
Koordinaatit:  61°16′23″N, 22°21′18″E
Rakentaminen alkoi:  1940
Sähköverkkoon:  1945
Valmistunut:  1945
Perustaja:  Kolsi OY
Omistaja:  Kolsin Voima Oy
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato (betonia) maapato
Vesistö:  Kokemäenjoen vesistö
Joki tai koski:  Kokemäenjoki, Pahringinkoski
Keskivirtaama:  230 m³/s  
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Haronjärvi eli Kokemäenjoen uoma Kuivasaarelle asti 
Pituus:  8,5 km 
Leveys:  0,7 km 
Syvyys:  14,5 m 
Keskikorkeus:  42,3 m  mpy. 
:  (40,76–42,36 m mpy.)
Alapuolinen allas
Nimi:  Kokemäenjoen uoma Harjavallan voimalalle
Pituus:  16 km 
Leveys:  0,8 km 
Keskikorkeus:  28 m (noin) mpy.
:  (27,17–29,47 m mpy.)
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Pudotuskorkeus:  12,3 m  
Rakennevirtaama:  450 m³/s  
Turbiinit:  3 × Kaplan (15 MW)
Kapasiteetti:  45 MW 
Vuosituotanto:  173 GWh 
 fiKolsin voimalaitos 
Kolsin voimalaitos sijaitsee Kokemäellä Kokemäenjoessa kolme kilometriä Tulkkilasta pohjoiseen ja se on valmistunut vuonna 1945. Voimalaitoksen putouskorkeus on 12,5 metriä ja rakennevirtaama on 450 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Joen keskivirtaama oli vuosina 1961–2000 noin 230 m³/s, mutta se on saavuttanut jopa 918 m³/s:n virtaaman.
Voimalan sähköntuotannon teho on nykyään 45 megawattia, joka tuotetaan generaattoreilla ja muuntajilla 110 000 voltin jännitteeksi. Sähkö siirretään eteenpäin kolmea sähkölinjaa pitkin Harjavallan, Äetsän ja Forssan suuntiin.
Rakentaminen > Valmistelut ja rakentaminen

Vuonna 1933 astui voimaan laki vedenpinnan säännöstelystä ja se mahdollisti useiden koskien putouskorkeuden hyödyntämisen yhdellä voimalaitoksella. Harjavallan vesivoimalaitosta rakentamaan ryhtynyt Länsi-Suomen Voima Osakeyhtiö myi Kokemäellä olevia joen osuuksiaan Nokia Oy:n ja A. Ahlström Oy:n perustamalle uudelle voimayhtiölle Kolsi OY:lle. Kolsi OY perustettiin vuonna 1935 ja se alkoi valmistelemaan voimalaitoksen rakentamista Kolsinkoskeen. Suunnitelmissa oli nostaa veden pinta 40,1 metrin tasolle.
Kolsi OY anoi rakennuslupaa voimalaitokselle Kolsinkoskeen Turun ja Porin läänin maaherralta 16.12.1938. Rakennussuunnitelmassa, joka jätettiin toimitusmiehille vuoden 1939 kesäkuussa, oli padotuskorkeudeksi tullut jo 42,1 metriä merenpinnan yläpuolelle. Valmistelevat työt päästiin aloittamaan vasta toukokuussa 1940, mutta sodan rasitukset ja pula tarvikkeista ja polttoaineesta haittasivat töitä. Voimalaitos rakennettiin alkuperäisistä suunnitelmista poiketen Pahringinkoskeen ja voimalaitos valmistuikin vasta 1945, jolloin voitiin käyttää vain yhtä Kaplan nelisiipistä turbiinia. Toinen turbiini asennettiin samana vuonna, mutta sen generaattori vaurioitui Pilsenin tehtaalla ilmapommituksissa ja se toimitettiin Kokemäelle kaksi vuotta myöhässä.
Kolsin voimalaitos sai toiminnalleen väliaikaisluvan 26.9.1945 yhdelle turbiinille, kunhan se huolehti korvauksien maksamisesta ja piti patoaltaan vedenkorkeutta 40,5 metrissä. Kokemäenjoen Uittoyhdistyksen väylätöiden niin vaatiessa voimayhtiö velvoitettiin alentamaan vedenpintaa 38,5 metriin. Uittokouru vedettiin voimalaitoksen ohi, jotta tukinuiton edellytykset jatkuisivat. Kolmannen turbiinin käyttöönotto viivästyi vuoteen 1977.
Rakentaminen > Vaikutukset ympäristöön

Kokemäenoen perkaussuunnitelma hyväksyttiin 1943, jonka mukaan Kolsi OY vastasi joen perkauksista 18 km yläjuoksulle päin ja tie ja vesirakennuslaitos siitä eteenpäin. Joesta poistettiin virtausta haittaavia kiviä ja ruopattiin maata saarien ympäriltä veden virtauksen helpottamiseksi. Samalla pyrittiin vedenpinnan alentamiseen Huittisissa, jotta esimerkiksi Puurijärvi, Raijalanjärvi ja Isosuo voitaisiin kuivata viljelyskäyttöön. Kolsi Oy:n vaatima korkeampi vedenkorkeus 42,1 metriä teki kuitenkin mahdottomaksi Puurijärven kuivatuksen. Raijalanjärvi on kuitenkin kuivattu patoamalla järviallas ja pumppaamalla vesi pois.
Kolsin voimalaitoksen rakentaminen ja siihen liittyvät korvausasiat tekivät voimalasta kalliimman kuin Harjavallan voimalaitoksesta. Vaikka yhtiö oli sisäisesti riidaton, veivät korvaushakemukset maanviljelijöiden ja Äetsän voimalaitoksen sekä valitukset eri oikeusasteissa vuosien ajan. Lopulta kävi niin, että Kolsi OY maksoi korvauksia enemmän kuin oikeus lopulta määräsi.
Voimalaitoksen vaikutukset ympäristöön olivat suuret. Veden patoamisesta johtuen jäi 202 hehtaaria maata veden alle tai veden säännöstelyn kohteeksi. Vedenkorkeus olisi vaikuttanut laajemminkin, mutta se onnistuttiin rajaamaan mainitulle alalle rakentamalla vallit patoaltaan matalimmille osille. Rantavalleja on yhteensä 7 km. Vedenpinnan noston vaikutukset tuntuivat aivan Äetsän voimalan alajuoksulla, missä Kiviniemenvuolle peittyi nousevan veden alle. Vaikka perkaukset ja voimaloiden säännöstelyssä toimitaan yhteisymmärryksessä, eivät Huittisten pellot ole vieläkään aivan tulvavapaat.
Omistussuhteet ja myöhempi toiminta

Vuonna 1995 voimala siirtyi Kolsi Oy:ltä A. Ahlström Energia Oy:n omistukseen, joka myi sen vuonna 1999 Graningeverkets Ab (publ.):lle. Tämä nimesi yhtiön Graninge Energia Oy:ksi. Laitos myytiin vuonna 2014 suomalaisille energiayhtiöille. Voimalaitoksen omistaa nykyään Kolsin Voima Oy.
Voimalaa on rakentamisen jälkeen kunnostettu ja nykyaikaistettu. Vuonna 1995 voimalan ensimmäinen vesiturbiini uusittiin. Myöhemmin vuonna 1998 toinen vesiturbiini ja generaattorin staattori uusittiin. Myös padon rakenteita on vahvistettu ja valuja paranneltu. Viimeisin pintakorjaus tehtiin vuonna 2011, jolloin Kokemäenjoen pintaa alennettiin parilla metrillä korjausten ajaksi. Voimalan kolmas generaattori uusitaan vuoden 2023 kesän ja syksyn aikana. Tilalle asennetaan aikaisempaa hieman tehokkaampi koneisto, sähkögeneraattori ja sen automatiikka. Korjausurakan kustannusarvio on 8–9 miljoonaa euroa.
Melontareitti

Kokemäenjokea käyttävät melojat voivat ohittaa padon käyttämällä ohitusreittiä, jonka reittikuvauksen voi noutaa esimerkiksi Kokemäenjoen kuntien kirjastoista.
Aiheesta muualla

Kolsin Voima Oy, Finder
Kokemäenjoen vesivoimalaitokset
Harjavallan vesivoimalaitos
Kolsin voimalaitos
Äetsän voimalaitos
Tyrvään voimalaitos
Luhangan talvikirkko

| Luhangan talvikirkko |
| --- | --- |
Sijainti:  Mämminiementie 9, Luhanka
Seurakunta:  Jyväskylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1957–1958
Suunnittelija:  Einari Teräsvirta
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luhangan talvikirkko on Luhangassa sijaitseva arkkitehti Einari Teräsvirran suunnittelema ja 1957–1958 rakennettu tiilinen, torniton, viistokattoinen pitkäkirkko. Rakennuksen eteläpäädyssä on viistokattoinen seurakuntasali, johon liittyy tasakattoinen siipirakennus. Seurakuntasali voidaan liittää kirkkoon paljeovet avaamalla. Säleiköllä peitetyt ikkunat ovat kirkon länsipäädyn yläosassa, pohjoisen alttaripäädyssä on myös kapea ikkuna. Istumapaikkoja kirkossa on 250 hengelle. Kirkossa ei ole kelloja. Sivuseinällä on Luhangan vanhan kirkon entinen alttaritaulu, G. F. Blomin 1846 maalaama Ehtoollisen asettaminen.
Aiheesta muualla

Talvikirkko Jyväskylän seurakunnan sivustolla
| n k Perustiedot Wikidatassa: Luhangan talvikirkko (Q19693377)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Luhanka
sijainti: Luhangan kirkonkylä
katuosoite: Mämminiementie 9, 19950 Luhanka
koordinaatit: 61°47′56″N 25°42′19″E﻿ / ﻿61.79902°N 25.70518°E﻿ / 61.79902; 25.70518
Marita Cauthen

Marita Cauthen (s. 1948 Tampere) on Yhdysvalloissa asuva suomalaissyntyinen toimittaja.
Cauthen kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta vuonna 1968. Saman vuoden syksyllä hän otti vuoden mittaisen au pair -pestin Connecticutin New Haveniin. Vuonna 1971 Cauthen muutti Massachusettsiin, lähelle Fitchburgia, jossa julkaistiin amerikansuomalaista Raivaaja-sanomalehteä. Hän tuli Raivaajan toimittajaksi vuonna 1981 ja toimi lehden viimeisenä päätoimittajana vuodesta 1984 sen lakkauttamiseen 2009 saakka.
Cauthen opettaa suomen kieltä ja osallistuu aktiivisesti suomalaistoimintaan. Hän on myös Ulkosuomalaisparlamentin puhemiehistön jäsen. Presidentti Tarja Halonen myönsi vuonna 2004 Cauthenille Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin.
Gen Shōji

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gen Shōji
Syntymäaika: 11. joulukuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Kobe, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Machida Zelvia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2011–2018 2019–2020 2020–2022 2023 2024– | Kashima Antlers Toulouse FC Gamba Osaka Kashima Antlers Machida Zelvia | 160 (8) 19 (0) 71 (0) 21 (0) 33 (1) |
Maajoukkue
| 2015–2021 | Japani | 20 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Gen Shōji (jap. 昌子 源, Shōji Gen; s. 11. joulukuuta 1992 Kōbe) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Shōji on pelannut suurimman osan seurajoukkueurastaan Japanissa, jossa hän on edustanut Kashima Antlersia, Gamba Osakaa ja tammikuusta 2024 alkaen Machida Zelviaa. Hän voitti Kashima Antlersin joukkueessa Japanin liigamestaruuden vuonna 2016 ja AFC:n mestarien liigan vuonna 2018. Hän siirtyi vuoden 2019 alussa ranskalaisseura Toulouseen mutta palasi helmikuussa 2020 takaisin Japaniin. Hän pelasi Ranskan Ligue 1:ssä 18 ottelua tammi-toukokuussa 2019 ja kaikissa niissä täydet minuutit. Jalkavammat pilasivat hänen seuraavan kautensa, ja hän pelasi syksyllä 2019 vain yhden Ligue 1 -ottelun.
Maajoukkueura

Shōji debytoi Japanin A-maajoukkueessa maaliskuussa 2015. Hän pelasi vuoden 2018 MM-kilpailuissa kolmessa ottelussa täydet minuutit. Hän on pelannut 20 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, joulukuussa 2017 Kiinaa vastaan.
Aiheesta muualla

Soccerway
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2015
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Ōta |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Toyoda |
12 Nishikawa |
13 Kobayashi |
14 Mutō |
15 Konno |
16 Shiotani |
17 Hasebe |
18 Inui |
19 Shōji |
20 Shibasaki |
21 Sakai |
22 Yoshida |
23 Higashiguchi |
Valmentaja Aguirre
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
Triaskauden joukkotuho

Trias-jurakauden rajalta eivät kaikki lajit selvinneet hengissä.
Triaskauden joukkotuho eli trias-jurakauden joukkotuho  oli eliökuntaa noin 200 miljoonaa vuotta sitten kohdannut katastrofi, joka tuhosi monia maalla eläviä matelijoita ja suuria sammakkoeläimiä. Se tapahtui trias- ja jurakausien taitteessa ja oli yksi kaikkien aikojen suurimmista joukkotuhoista.
Hävinneet eliöt

Kaikki suuret Cruotarsi-matelijat krokotiileja lukuun ottamatta hävisivät. Samoin tuhoutuivat monet vielä jäljellä olevista terapsideista, nisäkäsmäisistä matelijoista, ja useimmat suuret sammakkoeläimet.
Merieläinheimoista tuhoutui 20 % ja suvuista 55 %, melkein yhtä paljon kuin liitukauden lopun joukkotuhossa. 
23 % kaikista heimoista 48% kaikista suvuista hävisi.
Puolet silloisesta lajistosta kuoli sukupuuttoon.lähde? Joukkotuho avasi kuivalle maalle ekologisia lokeroita dinosaurusten kehitykselle. Merieläinten tuho oli melko nopea.
Asteroiditörmäys vai tulivuorenpurkaus

Kerrostumista on löydetty äkillinen iridiumpitoisuuden nousu, joka liittyy suureen asteroiditörmäykseen, mutta itse törmäyskraatteria ei ole löydetty. Suureen asteroiditörmäykseen liittyvät tuhoava räjähdys, kuuman kaasun aalto, kivisade, maanjäristys ja mahdollisia jättimäisiä hyökyaaltoja. Törmäys saattaa myös laukaista suuren tulivuorenpurkauksen. Törmäyksen ilmakehään nostattama aine estää auringonsäteiden pääsyn maan pinnalle ja aiheuttaa ydintalven.
Toisaalta hiilen isotoopit viittaavat pidempiaikaiseen eliöstöä tuhoavaan häiriöön, jonka syynä voivat olla jättimäiset tulivuorenpurkaukset. Noin 200 miljoonaa vuotta sitten jättimanner Pangean hajoamiseen liittyvät valtavat Keski-Atlantin tulivuorenpurkaukset (engl. CAMP) alkoivat. Ne tapahtuivat noin 5000x2500 km suuruisella alueella, joka ulottui Espanjasta ja Ranskasta Länsi-Afrikkaan ja läntiseen Pohjois-Amerikkaan. Afrikka ja Eurooppa olivat tuolloin lähellä Pohjois-Amerikkaa.
Joidenkin tietojen mukaan trias-jura-joukkotuho tapahtui noin 10 000 vuotta sen jälkeen, kun Pangean hajoamiseen liittyvät tulivuorenpurkaukset alkoivat Keski-Atlantilla. Purkausten aiheuttaman lämpötilaa nostavan hiilidioksidimäärän noususta on vain joitain viitteitä, varmaa se ei ole. On teoriassa mahdollista, että purkaukset olisivat aiheuttaneet pimentävän talven rikkihappopisaroiden avulla.
Trias-jurakauden rajasta käytettyjä lyhenteitä ovat mm. T/J boundary, TrJB tai TJB.
Suuret teropodi-dinosaurukset ilmestyivät Pohjois-Amerikkaan alle 10000 vuodessa tuhon jälkeen. Dinosaurukset monimuotoistuivat huomattavasti 100 000 vuoden kuluessa joukkotuhosta.
Aiheesta muualla

Theories on the Triassic-Jurassic Extinction (Arkistoitu – Internet Archive)
L.H. Tannera, S.G. Lucasb, M.G. Chapmanc "Assessing the record and causes of Late Triassic extinctions"  (Arkistoitu – Internet Archive)
The Triassic-Jurassic Mass Extinction (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Triassic–Jurassic extinction event
Käännös suomeksi
Nelonen (jalkapallo)

| Nelonen |
| --- | --- |

Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Joukkueita:  138
Sarjataso:  6.
Ylempi taso:  Kolmonen
Alempi taso:  Vitonen
Nelonen on Suomen jalkapalloilun kuudenneksi korkein sarjataso. Sitä pelataan Palloliiton piirien järjestämissä sarjoissa. Sarjasta voi nousta Kolmoseen ja pudota Vitoseen. Peliaika on 2 x 45 min ja joukkueilla on käytössä 7 vaihtoa.
Joukkueet kaudella 2022 > Eteläinen > Lohko 1

2022
AC Rastaala, Espoo
Espoon Palloseura/I
Ekenäs IF, Raasepori
Esbo BK/Reservi, Espoo
FC HIK, Hanko
FC Wild, Kirkkonummi
Haukilahden Pallo HooGee, Espoo
IIF Fotboll/jalkapallo, Inkoo
Laaksolahden Jalkapalloseura, Espoo
Lohjan Pallo
Nummelan Palloseura, Vihti
Vantaan Jalkapalloseura/2
Joukkueet kaudella 2022 > Eteläinen > Lohko 2

2022
FC Honka/3, Espoo
FC Kiffen/3, Helsinki
FC POHU/JäPa, Helsinki
Espoon Tikka
Helsingin Ponnistus
Kanuunoiden Kerma/Otsot, Helsinki
Kurvin Vauhti, Helsinki
Käpylän Pallo/Nousevat Lehdet, Helsinki
Malminkartanon Peto, Helsinki
Pallo-Pojat Juniorit/Ruoholahti, Helsinki
SAPA/Savanna, Helsinki
Töölön Vesa, Helsinki
Joukkueet kaudella 2022 > Eteläinen > Lohko 3

2022
Chicken Wings SC, Helsinki
Dynamo/Estofut, Helsinki
FC Fortuna, Helsinki
FC Pohjois-Haagan urheilijat/Hurjin, Helsinki
FC Viikingit, Helsinki
Helsingin Palloseura/2
IF Gnistan/Ogeli, Helsinki
Pakkalan Palloseura/Old Stars, Helsinki
Pallokerho-35/2, Helsinki
Puotinkylän Valtti/2, Helsinki
Suurmetsän Urheilijat/Sob, Helsinki
Toukolan Teräs/Legends, Helsinki
Joukkueet kaudella 2022 > Eteläinen > Lohko 4

2022
Akilles, Porvoo
FC Kapina, Mäntsälä
FC Korso/United, Vantaa
FC Loviisa
Halkian Alku, Pornainen
Hyvinkään Palloseura
IF Sibbo-Vargarna, Sipoo
Keski-Uudenmaan Pallo/HC Skavaböle, Tuusula
Myrskylän Myrsky
Nurmijärven Jalkapalloseura/2
Orimattilan Pedot
Tikkurilan Palloseura/2, Vantaa
Joukkueet kaudella 2022 > Itäinen > Lohko A

2022
AFC Keltik, Joensuu
Kings SC Akatemia, Kuopio
Kuopion Jalkapallokerho
Kurkimäen Kisa/LiPa, Kuopio
Lapinlahden Pallo-95
Lehmon Pallo-77/2, Kontiolahti
Nieminen Urheilijat, Rääkkylä
PAVE, Iisalmi
Soccer Club Zulimanit, Kuopio
Toivalan Urheilijat, Siilinjärvi
Joukkueet kaudella 2022 > Itäinen > Lohko B

2022
FC Lappeenrannan Pallo/2, Lappeenranta
Jäntevä, Kotka
Kouvolan Jalkapallo/2
Kulennoisten Pallo, Savonlinna (ent. Punkaharju)
Kumu Junior Team Edustus, Kouvola
Lappeen Jalkapalloklubi
Liry, Lappeenranta
Purha, Inkeroinen, Kouvola
Simpeleen Urheilijat, Rautjärvi
Valkealan Kajo, Valkeala, Kouvola
Joukkueet kaudella 2022 > Itäinen > Lohko C

2022
Blue Eyes Team Jyväskylä
FC HUKI, Jyväskylä
Holstin Dynamo, Jyväskylä
JJK Jyväskylä/Cityketut
Jämsänkosken Ilves, Jämsänkoski, Jämsä
Kangasniemen Palloilijat, Kangasniemi
Kypärämäki Rangers, Jyväskylä
Lohikosken Pallokerho, Jyväskylä
Vihtavuoren Pamaus, Laukaa
Äänekosken Huima/Urho, Äänekoski
Joukkueet kaudella 2022 > Läntinen > Lohko A

2022
FC Eurajoki, Eurajoki
Euran Pallo
FC Hot Lips, Turku
Jyrkkälän Tykit, Turku
Liedon Pallo, Lieto
Pallo-Iirot 2, Rauma
Raisio Futis
Salon Toverit
Salon Wilpas
SC Wolves, Parainen
Turun Weikot
Åbo Club De Futbol, Turku
Joukkueet kaudella 2022 > Läntinen > Lohko B

2022
Hämeenlinnan Härmä
Kylmäkosken Veikot, Akaa
Lammin Veto, Hämeenlinna
Lempäälän Kisa-Futis, Lempäälä
Nokian Pyry
Parkunmäen Apassit, Hämeenkyrö
Tampereen Palloilijat
Tervakosken Pato, Janakkala
Toijalan Pallo -49, Akaa
Valkeakosken Koskenpojat
Vehmaisten Urheilijat, Tampere
Vesilahden Visa
Joukkueet kaudella 2022 > Läntinen > Vaasa C1

2022
Akademisk Boll Club, Vaasa
FC Korsholm, Mustasaari
Idrottsföreningen Hoppet, Mustasaari
Ilmajoen Kisailijat - IK
Iskmo-Jungsund BK, Mustasaari
Kaskö IK, Kaskinen
Kungliga Wasa C.F., Vaasa
Lapuan Virkiä
Närpes Kraft/2, Närpiö
Sundom IF/2, Vaasa
Sporting Kristina Academy
Vaasan Palloseura Juniorit
Joukkueet kaudella 2022 > Läntinen > Lohko C2

2022
Esse IK/II, Ähtävä, Pedersören kunta
FC Sääripotku, Kokkola
FF Jaro/U23, Pietarsaari
Gamlakarleby BK/FA, Kokkola
Larsmo Bollklubb, Luoto
Lohtajan Veikot, Kokkola
No Stars, Kokkola
Ysikaks Nivala, Nivala
Joukkueet kaudella 2022 > Pohjoinen

2022
Ajax Sarkkranta, Kempele
FC Kurenpojat, Pudasjärvi
Haukiputaan Pallo/2, Oulu
Kainuun Ärjy, Kajaani
Kellon Työväen Urheilijat, Oulu (ent. Haukipudas)
Kuusamon Pallo-Karhut
Oulunsalon Pallo
Oulun Tarmo
Puleward City, Oulu
Sirkkakosken Sisu, Pello
Tornion Tarmo
Villan Pojat, Oulu
Luettelo Mäntyharjun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Mäntyharjun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Mäntyharjun kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Mäntyharjuun on liitetty Pertunmaan kunta.
Gōtoku Sakai

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Gōtoku Sakai MM-kilpailuissa 2018.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. maaliskuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: New York, Yhdysvallat
Pelipaikka: puolustaja
Seura
Seura: Vissel Kobe
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008–2013 2012–2013 2013–2015 2015–2019 2019– | Albirex Niigata → VfB Stuttgart VfB Stuttgart Hamburger SV Vissel Kobe | 74 (1) 41 (0) 46 (1) 114 (1) 173 (6) |
Maajoukkue
| 2012–2018 | Japani | 42 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Gōtoku Sakai (jap. 酒井 高徳, Sakai Gōtoku, s. 14. maaliskuuta 1991 New York, Yhdysvallat) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut pääsarjatasolla Japanissa ja Saksassa. Hän pelasi Japanin A-maajoukkueessa 42 maaottelua.
Seurajoukkueura

Sakai siirtyi Albirex Niigatan junioreihin vuonna 2006 ja pelasi ensimmäisen J1 League -ottelunsa maaliskuussa 2009. Hän siirtyi tammikuussa 2012 saksalaisseura VfB Stuttgartiin, aluksi lainalle. Hän pelasi 3,5 kauden aikana 87 bundesliigaottelua ja teki maalin helmikuussa 2015 Hoffenheimia vastaan. Kaudella 2012–2013 hän pelasi Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua ja teki maalin alkulohkon vierasottelussa Steaua Bukarestia vastaan. Sakai siirtyi kesällä 2015 Hamburger SV:hen, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana 83 bundesliigaottelua ja teki maalin tammikuussa 2017 Ingolstadtia vastaan. Sakai pelasi Hampurissa vielä kauden 2018–2019, jolloin joukkue oli 2. Bundesliigassa. Kesällä 2019 Sakai siirtyi japanilaisseura Vissel Kobeen. Hän voitti Japanin liigamestaruuden vuosina 2023 ja 2024 sekä Japanin cupin vuosina 2019 ja 2024.
Maajoukkueura

Sakai pelasi neljä ottelua Lontoon olympialaisissa 2012 Japanin olympiajoukkueen sijoittuessa neljänneksi. Sakai pelasi Japanin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2012. Hän oli Japanin joukkueessa Maanosaliittojen cupissa 2013 ja MM-kilpailuissa 2014 mutta ei päässyt noissa turnauksissa kentälle. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2015 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi viimeisen alkulohko-ottelun Puolaa vastaan kokonaan mutta jäi muutoin vaihtopelaajaksi.
Sakai pelasi 42 A-maaottelua, joista viimeisen MM-kilpailuissa 2018. Hän oli 30 kertaa avauskokoonpanossa. Hän ei tehnyt A-maaotteluissaan maaleja.
Maajoukkuetilastot

Lähde:
| Japanin A-maajoukkue> Vuodet | Japanin A-maajoukkue> ottelut | Japanin A-maajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2012 | 2 | 0 |
| 2013 | 9 | 0 |
| 2014 | 7 | 0 |
| 2015 | 7 | 0 |
| 2016 | 7 | 0 |
| 2017 | 4 | 0 |
| 2018 | 6 | 0 |
| Yhteensä | 42 | 0 |