stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tang Gaozu
Tausta ja uran alkuvaiheet

Li Yuaninin esi-isä seitsemännessä sukupolvessa oli Li Jao, Kuuden­toista kuningas­kunnan aikaisen Läntisen Liang-valta­kunnan perustaja. Läntisen Liangin tuhouduttua Li Gaon pojanpoika Li Chon’er (李重耳) toimi Pohjoisen Wein virkamiehenä, mutta hänen jälkeläisillään oli useiden sukupolvien ajan vain alempia sotilasvirkoja ja –arvoja. Li Yuanin isoisä Li Hu (李虎) toimi merkittävänä kenraalina Läntisen Wein ylimmän kenraalin Yuwen Tain alaisuudessa. Hänet nimitettiin Longxin herttuaksi, ja hänelle annettiin zianbilainen sukunimi Daye (大野). Li Hu kuoli ennen kuin Yuwen Tain poika, keisari Zhou Xiaomin perusti Pohjoisen Zhou-dynastian, mutta postuumisti hänet nimitettiin Tangin herttuaksi sen jälkeen kun Pohjoinen Zhou-dynastia oli perustettu. Hänen poikansa, Li Yuanin isä Li Bing (李昺) peri Tangin herttuan arvonimen ja meni naimisiin huomattavan kenraalin Dugu Xinin (獨孤信) tyttären kanssa. Li Bing kuoli vuonna 572, ja Li Yuan peri Tangin herttuan arvonimen, joka hänellä pysyi sen jälkeenkin, kun valtaistuimelle vuonna 581 oli noussut Yang Jian eli keisari Sui Wendi, joka perusti Sui-dynastian. Sui Wendin puoliso, keisarinna Dugu Qieluo, oli hänen tätinsä. Niihin aikoihin hän meni naimisiin Rouva Doun, kanssa, joka oli Shenwun herttua Dou Yin (竇毅) ja Pohjoisen Zhoun prinsessa Xiangyangin, Yuwen Tain tyttären tytär.
Sui Wendin hallituskaudella (581–606), Li Yuan toimi kolme kautta maakuntien kuvernöörinä. Wendin pojan Sui Yangin hallitsijakauden alussa hän toimi komentajakunnan kuvernöörinä, sillä keisari Yang oli muuttanut maakunnat komentajakunniksi, mutta myöhemmin hänet kutsuttiin nuoremmaksi ministeriksi keisari Yangin hallitukseen. Kun Yang vuonna 613 aloitti toisen sotansa Goguryeota vastaan, Yuanin vastuulla oli osa huoltotehtävistä. Kun kenraali Yang Xuangan ryhtyi kapinaan lähellä itäistä pää­kaupunkia Luoyangia, keisari Yang nimitti Li Yuanin kenraaliksi ja antoi hänen vastuulleen sotilas­operaatiot Tongin solan länsipuolella, vaikkakaan Yuan Xuanganin kapina ei ulottunut sille alueelle. Li Yuan käytti tilaisuutta hyväkseen ja otti palvelukseensa lahjakkaita henkilöitä. Myöhemmin samana vuonna, kun keisari Yang kutsui hänen luokseen, hän kieltäytyi hänelle uskotuista tehtävistään vedoten heikkoon terveyden­tilaansa, mihin keisari ei uskonut, vaan kysyi jalkavaimoltaan Wangilta, joka oli Li Yuanin veljentytär: ”Kuoleeko hän pian?” Peloissaan Li Yuan otti vastaan juomia ja lahjuksia yrittäen osoittaa keisarille, ettei hänellä ollut suurta kunnianhimoa. Vuonna 615 keisari Yang uskoi hänen vastuulleen talon­poikais­kapinan kukistamisen Hedongin (河東) maakunnassa (suunnilleen nykyinen Shanxi, mutta kutsui hänet takaisin vuonna 616. Myöhemmin samana vuonna antoi hänen vastuulleen Taiyuanin kaupungin (太原)nykyisessä Taiyuanissa, Shanxissa.
Eronneena keisarina

Eronneena keisarina Gaozu ei yrittänyt paljonkaan vaikuttaa poikansa, keisari Taizongin, hallitustoimiin, ja hänen myöhemmistä teoistaan on säilynyt vain niukasti tietoa. Keisari Taizong ryhtyi lähes välittömästi peruuttamaan joitakin isänsä toimenpiteitä. Esimerkiksi Gaozu oli nimittänyt monia sukulaisiaan keisarillisiksi prinsseiksi, minkä arvon Taizong riisti heiltä vuonna 626 alentaen useimmat heistä herttuoiksi. Gaozu oli myös nimittänyt monia kamarirouvia, joista Taizong erotti 3000 viroistaan vuonna 628, joskin hän itse myöhemmin nimitti tilalle ainakin yhtä monta uutta.
Vuonna 629 Gaozu muutti pääpalatsistaan, Taijin palatsista (太極殿) Hongyin palatsiin (弘義宮), jonka nimi muutettiin tällöin Da’anin palatsiksi. (大安宮). Vasta sen jälkeen keisari Taizong saattoi tehdä Taijin palatsista kruununprinssiensä palatsin.
Vuonna 630 Gaozu sai kuulla, että Taizong oli lähettänyt kenraali Li Jingin voittamaan ja vangitsemaan turkkilaisen khaganin Jiali Khanin (Ashina Duobin). Gaozu, joka oli koko valtakautensa perinyt itäturkkilaisilta veroja, kommentoi: “Han-keisari Han Gaozu joutui ansaan eikä kyennyt kostamaan. Nyt poikani voi tuhota Tuyuen. Olen uskonut valtakunnan oikealle henkilölle, ja mistä minun pitäisi olla huolissani?” Hän kutsui monia prinssejä ja prinsessoja sekä korkea-arvoisia virkamiehiä juhlimaan voittoa, soitti itse pipaa samalla kun vieraat tanssivat.
Koska Chang’anissa oli kesäisin usein kuumaa, keisari Taizong kutsui usein Gaozun vierailulle Jiuchengin palatsiin (九成宮, nykyisessä Baojissa, Shaanxissa), missä oli viileämpää. Koska kuitenkin Sui-keisari Wen oli kuollut siellä, Gaozu ei halunnut käydä siellä. Sen sijaan Taizong alkoi vuonna 634 rakentaa Gaozua varten uutta kesäpalatsia, Damingin palatsia, mutta Gaozu sairastui ennen kuin se oli valmis, eikä hän koskaan käynyt Damingin palatsissa. Hän kuoli keväällä 635.
Gaozun aikaiset kanslerit

Li Shimin (618–626)
Pei Ji (618–626)
Liu Wenjing (618)
Xiao Yu (618–626)
Dou Wei (618)
Dou Kang (618)
Chen Shuda (618–626)
Yang Gongren (619–626)
Feng Deyi (620–626)
Pei Ju (624–625)
Yuwen Shiji (625–626)
Gao Shilian (626)
Fang Xuanling (626)
Savakot

Äyrämöisiä ja savakkoja
Savakot ovat äyrämöisten ohella toinen Karjalankannaksen karjalaisten ja inkerinsuomalaisten pääryhmistä, jotka voitiin erottaa vielä 1800-luvulla. Savakkojen väestöryhmä alkoi muodostua melko varhain Ruotsin vallan aikana, kun sotien hävittämään Karjalankannaksen länsiosaan eli Äyräpään kihlakuntaan alkoi muuttaa uutta väestöä Savosta ja Viipurin Karjalan läntisistä kihlakunnista.
Savakoita muutti Inkerinmaalle 1600-luvulla ruotsalaisvallan aikana lähinnä Savosta, Jääsken ja Lappeen kihlakunnista sekä Karjalankannaksen itäosasta, kun taas äyrämöiset olivat tulleet Karjalankannaksen länsiosasta, Äyräpään kihlakunnasta.
Savakkojen ja äyrämöisten murteen ja kansanpuvun eroihin kiinnitti ensimmäisenä huomiota 1830-luvulla kielentutkija Anders Johan Sjögren. Venäläinen maantieteilijä ja tilastotutkija Peter von Köppen suoritti vuoden 1848 vaiheilla tutkimuksia, joissa hän totesi Inkerinmaan savakkojen lukumääräksi 43 080 henkeä ja äyrämöisten määräksi 29 242. Köppenin mukaan savakkojen enemmistö Inkerissä asui Nevan pohjoispuolella sijainneissa Valkeasaaren, Rääpyvän ja Kelton seurakunnissa sekä Markkova-Järvisaarella, Venjoella, Koprinassa, Spankkovassa, Kupanitsassa, Moloskovitsassa ja Novasolkassa.
Savakot poikkesivat äyrämöisistä lähinnä savakkomurteen ja naisten pukeutumisen suhteen. Inkerissä savakkomiesten pukeutuminen ei juurikaan eronnut venäläisestä. Suomalaiset kielentutkijat ja kansanperinteen kerääjät ovat kuvanneet savakoita herkemmiksi omaksumaan uusia tapoja ja vaikutteita kuin konservatiivisia ja hitaita äyrämöisiä. Läntisimmässä Inkerissä, Kosemkinan seurakunnassa, jakoa äyrämöisten ja savakoiden välillä ei tunnettu. Viipurin läänissä kansanomainen jako savakoihin ja äyrämöisiin rajoittui Äyräpään kihlakuntaan eli Länsi- ja Keski-Kannakselle.
1900-luvulle tultaessa savakkojen ja äyrämöisten väliset kulttuuriset erot olivat hioutuneet miltei kokonaan pois niin Suomen kuin Venäjänkin puolella rajaa. Murre-erot ovat sitä vastoin olleet paljon pitempään havaittavissa.
Ruskonahkajäkälä

| Ruskonahkajäkälä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Nahkajäkälät Peltigerales
Heimo::  Nahkajäkälät Peltigeraceae
Suku::  Nahkajäkälät Peltigera
Laji::  rufescens
Kaksiosainen nimi
 Peltigera rufescens  (Weiss) Humb. 
Katso myös
   Ruskonahkajäkälä Wikispeciesissä   Ruskonahkajäkälä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskonahkajäkälä (Peltigera rufescens) on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaanruskea ja huopakarvainen. Alapinnan suonet ovat tummuvia ja koholla. Liuskat ovat 5–10 millimetriä leveitä ja niiden reunat ovat ylöskääntyneitä. Kasvaa kivennäismaalla kedoilla, sammalikoissa kallioseinillä ja puiden tyvillä. Suosii kalkki- ja ravinnepitoisia paikkoja. Yleinen koko Suomessa. Ruskonahkajäkälältä jäkäläaineet eli sekundaariset aineenvaihduntatuotteet puuttuvat.
Ruskonahkajäkälä muistuttaa huopanahkajäkälää. Sen kuitenkin erottaa huopanahkajäkälästä ylöspäinkääntyneistä ja jäykistä liuskoista.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ruskonahkajäkälä (Peltigera rufescens)
Luopioisten kasvisto: Ruskonahkajäkälä (Peltigera rufescens)
UniProt: Taxonomy - Peltigera rufescens (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Peltigera rufescens (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Peltigera rufescens (englanniksi)
Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: Peltigera rufescens (englanniksi)
Torakkalampi (Ähtäri)

| Torakkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°25′05″N, 24°01′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskuoja:  oja Torakkapuroon 
Järvinumero:  35.424.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167,7 m  
Rantaviiva:  0,644 km  
Pinta-ala:  1,534 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTorakkalampi 
Torakkalampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Pusaankylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 167,7 metriä mpy.
Ruskon seurakunta

| Ruskon evankelis-luterilainen seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Nousiaisten rovastikunta
Kirkkoherra:  Pasi Salminen
Pääkirkko:  Ruskon kirkko
Jäseniä:  5 020, 80,15% kunnan väkiluvusta (v. 2017)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruskon seurakuntatalo toukokuussa 2021.
Ruskon seurakunta on Ruskon kunnassa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Ruskon seurakunta on mainittu itsenäisenä seurakuntana vuonna 1337. Se liitettiin 1500-luvulla ensin Raision ja myöhemmin vuonna 1577 Maskun seurakuntaan anneksina, minkä jälkeen itsenäistyi uudelleen vasta vuonna 1907.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
Salme Simanainen

Salme Viola Simanainen (14. heinäkuuta 1920 Ruokolahti – 5. helmikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, jota pidetään suomalaisen muotokuvauksen mestarina.
Simanainen lähti valokuvausalalle päästyään 1935 harjoittelijaksi valokuvaamo Taiteeseen Ensossa. Hän muutti 1940 Helsinkiin ja haki työpaikkaa Tenhovaaran valokuvaamosta. Pian hän sai liittää ottamiinsa kuviin nimikirjaimensa SS, ja kuvattavat halusivat erityisesti juuri hänet kuvaamaan. Tenhovaaran kuoltua yllättäen Simanainen siirtyi valokuvaamo Ikäheimoon, jonne asiakkaat tulivat perässä. Hän oli menestynyt kilpailuissa jo aiemmin ja alkoi nyt saada nimeä alalla. Hän myös opetti kursseilla.
Simanainen perusti oman yrityksen vasta 1960 Hakaniemeen, vaikka hänet tunnettiin pitkään suomalaisen muotokuvauksen huippunimenä. Hänelle myönnettiin 1962 ARPS-arvo, ja 1969 hän sai oikeuden käyttää Englannin kuninkaallisen valokuvausseuran tunnusta FRPS (Fellowship of Royal Photographic Society), ensimmäisenä naisena Pohjoismaissa. Hän sai taiteilijaeläkkeen 1974 ja valtion taiteilijapalkinnon 1979. Simanaisen negatiiviarkisto on talletettuna Kansallismuseoon.
Kirjallisuutta

Saves, Seppo (toim.): Salme Simanainen: Muotokuvaaja.  Tammisaari:  Studio Vidar, 2003.  ISBN 951-97386-3-0.
The Revölution by Night

| The Revölution by Night Blue Öyster Cult |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1983
 Julkaistu: marraskuu 1983
 Tuottaja(t): Bruce Fairbairn
 Tyylilaji: hard rock AOR
 Kesto: 43.14
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  93. (helmikuu 1984)  95.
Blue Öyster Cultin muut julkaisut
| E.T.L. - Extra-Terrestrial Live 1982 | The Revölution by Night 1983 | Club Ninja 1986 |
The Revölution by Night on Blue Öyster Cultin yhdeksäs studio-albumi. Se julkaistiin marraskuussa 1983. Musiikillisesti yhtye meni kahden raskaamman albumin jälkeen kaupallisempaan ja radioystävällisempään suuntaan, eikä albumi saavuttanut kovinkaan suurta kaupallista menestystä[lähde? ]. Albumin nimeksi piti alun perin tulla Night Makes Right.
Taustaa

Yhtyeessä oli tapahtunut miehistönvaihdos edellisen studio-albumin, vuoden 1981 Fire of Unknown Originin jälkeen, kun rumpali Albert Bouchard lähti yhtyeestä. Hänen tilalleen tuli yhtyeen lavamanagerina toiminut Rick Downey, joka oli myös rumpali. Vuonna 1982 yhtye julkaisi live-albumin Extraterrestrial Live ja kitaristi Donald Roeser pop-voittoisen soolo-albumin  pidetyn Flat Outin.
Rumpali Bouchard oli ollut myös yksi yhtyeen pääsäveltäjistä, ja hänen poissaolonsa myötä BÖC joutui turvautumaan ulkopuolisiin säveltäjiin aiempaa enemmän. Yhtye oli paria vuotta aiemmin saanut hitin kappaleella "Burnin’ for You", ja The Revölution by Night-albumilla yhtye lähti entistä kaupallisempaan ja pop-vaikutteiseen suuntaan ottamalla vaikutteita tuohon aikaan radiossa soineesta syntetisaattori-voittoisesta AOR-musiikista, vaikkakin se oli palannut parilla aiemmalla studio-albumilla raskaampaan heavy rock -voittoiseen ilmaisuun[lähde? ]. Tuottajaksi tuli myöhemmin mm. Bon Jovia ja AC/DC:ta tuottanut Bruce Fairbairn. Albumilla käytetään paljon ohjelmoituja syntetisaattoreita sekä myös konerumpuja.
Albumin sisältö

Albumin avaa sen raskaampaan antiin kuuluva singlenä ja videonakin julkaistu synkkätunnelmallinen "Take Me Away". Laulaja-kitaristi Eric Bloom oli tehnyt kappaleen yhdessä kanadalais-artisti Aldo Novan kanssa. Hän myös soittaa kitaraa ja syntetisaattoria kappaleessa.
"Eyes on Fire" on AOR-henkinen kappale, jossa käytetään ohjelmoituja konerumpuja ja Allen Lanierin piano on myös vahvasti esillä kappaleessa. Sen on säveltänyt yhtyeen lähipiiriin kuulunut muusikko Gregg Winter. Sitä seuraava, yli 7-minuuttinen "Shooting Shark" julkaistiin singlenä ja siitä tehtiin myös video. Kappale on myöskin AOR-vaikutteinen konerumpujen ja syntetisaattorin myötä ja siinä on myös saksofoni-soolo. Sen sävelsi Roeser ja sanoitti rock-lyyrikko Patti Smith. Bassoa kappaleessa soittaa nykyisin mm. American Idol-ohjelmista tuttu Randy Jackson.
Roeserin ja Richard Meltzerin "Veins" on enemmän heavy rock-painotteinen, tosin koskettimet ovat suuressa osassa tässäkin kappaleessa. Basisti Joe Bouchardin, manageri Sandy Pearlmanin ja Alice Cooperin yhtyeestä tutun Neal Smithin säveltämä "Shadow of California" palaa tieteis- ja synkkähenkisempään tunnelmaan kuten myös sitä seuraava Eric Bloomin sävellys "Feel the Thunder".
"Let Go" on nopeampitempoisampi ja rock and roll-vaikutteinen yhteislaulu-osuuden ja honky tonk-henkisen pianon myötä. Kappaleen ovat säveltäneet Bloom, Roeser ja Ian Hunter. Roeserin ja Broadway Blotton "Dragon Lady" edustaa albumin raskaampaa osastoa. Albumin päättää Joe Bouchardin ja lyyrikko Helen Wheelsin kosketinsoitin-balladi "Light Years of Love", jossa Bouchard itse soittaa espanjalais-tyylisen kitarasoolon.
Albumin julkaisu ja vastaanotto

The Revölution by Night julkaistiin marraskuussa 1983. Singleinä julkaistiin kappaleet "Take Me Away" ja "Shooting Shark", joihin kuvattiin myös promovideot MTV:tä varten. Vaikkakin singlet saivat jonkin verran menestystä Mainstream-listoilla, ei itse albumi yltänyt lähellekään edellisten levyjen listasijoituksia tai myyntilukuja.
Musiikkikriitikot antoivat albumille kohtalaista palautetta. Amerikkalainen Rolling Stone-lehti piti albumia "kohtalaisena, mutta ylituotettuna", mutta kehui kuitenkin yhtyeen tapaa yhdistellä kevyempiä ja raskaimpia vaikutteita. Myös Creem- ja Record Review-lehtien kriitikot pitivät albumia onnistuneena. Allmusic.com-sivuston kriitikko puolestaan sanoo "yhtyeen menettäneen identiteettinsä albumilla lähtemällä seuraamaan Loverboy- ja Foreigner-yhtyeiden tyyliä".
Albumin julkaisun jälkeen tammikuussa 1985 rumpali Rick Downey jätti yhtyeen, koska BÖC oli aikonut käyttää eri rumpalia seuraavalla albumilla. Hänen tilalleen tuli väliaikaisesti alkuperäis-rumpali Albert Bouchard. Pian myös Allen Lanier jätti yhtyeen koska oli pettynyt BÖC:n uuteen soundiin ja yhtyeen aikomukseen käyttää ulkopuolisia kirjoittajia tulevallakin albumilla. Tämän jälkeen jäljelle jäänyt kolmikko Bloom, Roeser ja basisti Joe Bouchard jatkoivat yhtyeen toimintaa.
The Revölution by Night julkaistiin remasteroituna versiona vuonna 2012 osana yhtyeen The Columbia Albums Collection-boksia.
Kappaleet

Take Me Away – 4.31 (säv. E. Bloom/A. Nova)
Eyes on Fire – 3.56 (säv. G. Winter)
Shooting Shark – 7.09 (säv. D. Roeser/P. Smith)
Veins – 3.59 (säv. D. Roeser/R. Meltzer)
Shadow of California – 5.10 (säv. J. Bouchard/N. Smith/S. Pearlman)
Feel the Thunder – 5.48 (säv. E. Bloom)
Let Go – 3.28 (säv. E. Bloom/D. Roeser/I. Hunter)
Dragon Lady – 4.08 (säv. D. Roeser/B. Blotto)
Light Years of Love – 4.05 (säv. J. Bouchard/H. Wheels)
Singlejulkaisut

"Take Me Away" / "Feel the Thunder" (marraskuu 1983)  11. (Hot Mainstream Rock Tracks)
"Shooting Shark" / "Dragon Lady" (helmikuu 1984)  16. (Hot Mainstream Rock Tracks) 83. (Billboard Hot 100)
 97. (UK Singles Chart)
Muusikot

Eric Bloom: kitara, laulu
Joe Bouchard: basso, kitara, laulu
Rick Downey: rummut
Allen Lanier: piano, syntetisaattori
Donald "Buck Dharma" Roeser: kitara, kosketinsoittimet, laulu
sekä
Larry Fast/Synergy: syntetisaattori, ohjelmointi
Randy Jackson: basso kappaleessa "Shooting Shark"
Marc Baum: saksofoni kappaleessa "Shooting Shark"
Gregg Winter: taustalaulu kappaleessa "Eyes On Fire"
Aldo Nova: kitara, syntetisaattori kappaleessa "Take Me Away"
Tuotanto

Bruce Fairbairn – tuottaja, miksaus
Dave Wittman - nauhoitus
George Geranios ja Ken Kessie - osittainen nauhoitus
Chris Isca, Ron Coté ja Ray Pyle - avustavat nauhoittajat
Bob Ludwig - masterointi
Sandy Pearlman - managerointi, miksaus
Steve Schenck - managerointi
Arvosteluja

Allmusic () linkki
Rolling Stone (neutraali) linkki
Julkaisuhistoria

1983: Columbia, FC 38947, US, LP
1983: CBS, 25686, UK/EU, LP
1983: Columbia, CK 38947, US, CD
1983: Columbia, COL 468691 2, UK/EU, CD
2012: Sony Music, osana The Columbia Albums Collection-boksia, remasteroitu
The Baby-sitters Club

The Baby-sitters Club on Ann M. Martinin luoma kirjasarja, jossa seikkailevat 12-vuotiaat Lisa Thomas (Kristy Thomas), Valerie Kishi (Claudia Kishi), Susan Gill (Stacey McGill), Anne Spier (Mary-Anne Spier), Violet Schafer (Dawn Schafer), ja myöhemmin 11-vuotiaat Mallory Pike (Mallory Pike) ja Jessica Ramsey (Jessica Ramsey).
Kerholaiset > Lisa Thomas

Kerhoasema: puheenjohtaja
Lisa sai idean Baby-Sitters Clubista, kun hänen äidillään oli vaikeuksia löytää lapsenvahti hänen nuoremmalle veljelleen Davidille. Lisa, Anne, Valerie ja Susan perustivat kerhon, jossa yhdellä soitolla saa kiinni monta lastenvahtia. Hän rakastaa urheilua, ja on valmentanut omaa softball-joukkuetta nimeltään Lisan Pallonlyöjät, johon kuului monia kerholaisten vahtimia lapsia. Lisalla on kolme veljeä: Charlie, Sam ja David. Heidän vanhempansa ovat eronneet ja äiti Elizabeth meni myöhemmin naimisiin miljonääri Watson Brewerin kanssa, joka asuu Stonebrookin toisella laidalla. Aluksi Lisa ei pitänyt Watsonista, mutta vähitellen hän hyväksyi hänet. Kun Elizabeth ja Watson menivät naimisiin, Thomasit muuttivat kartanoon, jossa he elivät Watsonin  hänen kissansa Boo-Boon ja kahden Watson aikaisemmasta avioliitosta tulleen lapsen, Karenin ja Andrewin kanssa. Perheellä oli ennen koira nimeltään Luis ja sen kuoltua he hankkivat toisen koiran, Shannonin. Perhe adoptoi myöhemmin Vietnamista tytön, jota he kutsuvat nimellä Emily.
Kerholaiset > Valerie Kishi

Kerhoasema: varapuheenjohtaja
Valerie on japanilais-amerikkalainen. Hän on erittäin luova ja rakastaa kuvataidetta ja erikoisia vaatteita. Hän ei ole hyvä koulussa ja on erityisen huono oikeinkirjoituksessa. Valerien vanhempi sisar Janine on nero ja käy yliopiston kursseilla, vaikka hän on vasta lukiossa. Valeriella on isoäiti nimeltään Mimi, jonka kanssa hän on hyvin läheinen. Koska Valerie on ainoa, jolla on yksityinen puhelinlinja, hänen huoneensa on kerhon virallinen kokoontumispaikka. Hänen huoneeseensa on piilotettu roskaruokaa ja Neiti Etsivä -kirjoja, joita hän rakastaa suunnattomasti, mutta joutuu piilottamaan kaiken, koska hänen vanhempansa eivät hyväksy niitä. Susan on Valerien paras ystävä. He molemmat rakastavat muotia ja pitävät itseään selvästi kehittyneempinä kuin muut kerhon tytöt.
Kerholaiset > Anne Spier

Kerhoasema: sihteeri
Anne on sihteeri, koska hänellä on poikkeuksellisen siisti käsiala ja hän on muutenkin erittäin siisti ja järjestelmällinen. Vaikka hän on ujo, hän oli silti ensimmäinen, jolla oli vakituinen poikaystävä, Bruno Logan. Anne ja Lisa ovat olleet parhaita ystäviä lapsesta asti ja asuivat vierekkäin kunnes Lisan äiti meni uusiin naimisiin. Kun kerhon tytöille tulee riitaa, Anne ystävystyy Violet Schaferin kanssa ja tytöistä tulee läheisiä ystäviä siinä määrin, että Anne katsoo, että myös Violet on hänen paras ystävänsä. Annelta usein puuttuu itseluottamusta. Annella on harmaaraidallinen kissa nimeltä Tiikeri.
Anne rakastaa ison kaupungin elämää, ja haluaisi asua esimerkiksi New Yorkissa. Hän on tunnettu hänen ujoudestaan, herkkyydestään ja hyvästä kuuntelutaidostaan. Annen äiti kuoli, Anne oli vielä pieni ja ankara yksinhuoltajaisä Richard kasvatti hänet.
Kerholaiset > Susan Gill

Kerhoasema: varainhoitaja
Syntyperäinen newyorkilainen Susan muutti Stonebrookiin viidennellä luokalla, kun hänen isänsä työpaikka siirrettiin sinne. Hänestä tuli nopeasti Valerien paras ystävä, koska he rakastavat molemmat muotia ja poikia. Yksi Susanin merkittävimpiä ominaisuuksia on, että hänellä on diabetes, ja on ollut sairaalassa useita kertoja, mikä vaikutti myös hiukan siihen, että he muuttivat New Yorkista pikkukaupunkiin. Susanin virka on kerhon varainhoitaja, koska hän on lahjakas matematiikassa. Gillit muuttavat takaisin New Yorkiin, koska herra Gillin yhtiö siirtää hänen työpaikkansa uudelleen. Susan muuttaa myöhemmin sarjassa takaisin Stonebrookiin.
Kerholaiset > Violet Schafer

Kerhoasema: vaihtovirkailija / varainhoitaja
Violet on asunut alun perin Kaliforniassa Anaheimin esikaupunkialueella, kunnes hänen vanhempiensa avioeron jälkeen hän muutti veljensä Jeffin ja äitinsä Sharonin kanssa Stonebrookiin, jossa hänen äitinsä kasvoi, ja jossa hänen isovanhempansa asuvat vieläkin. Jeffillä oli paljon ongelmia sopeutua, joten myöhemmin hän muutti takaisin Kaliforniaan. Violet tuli Stonebrookin ala-asteelle keskellä viidettä luokkaa, kun kerhon jäsenet olivat riidoissa. Hän tapasi Annen ja he ystävystyivät välittömästi. Lisa, joka oli myös Annen paras ystävä, oli aluksi mustasukkainen, mutta pääsi sen yli ja Violetista tuli viides jäsen kerhoon kun riita muiden tyttöjen välillä loppui. Violet syö lähinnä terveellistä ruokaa. Violet rakastaa kummitusjuttuja. Hänellä on oma ainutlaatuinen tyyli. Hänellä on myös kahdet korvareiät hänen molemmissa korvissaan. Violet ei piittaa siitä mitä muut sanovat hänestä.