stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panagiótis Pipinélis
Koulutus Sveitsissä ja sen jälkeen diplomaattiura

Panagiótis Pipinélis syntyi Pireuksen satamakaupungissa. Hän opiskeli oikeustiedettä ja valtiotieteitä Sveitsissä Zürichin ja Fribourgin yliopistoissa.
Vuonna 1922 Pipinélis siirtyi Kreikan diplomaattikuntaan 23-vuotiaana. Hänen asemapaikkoinaan olivat Kreikan lähetystöt Pariisissa (1927–1928), Tiranassa (1928–1929) ja Kreikan pysyvänä edustajana maan Kansainliiton valtuuskunnassa (1931–1932). Sen jälkeen hän oli ulkoministerinä toimineen Dimítrios Máximosin diplomaattisen toimiston johtajana.
Sen jälkeen alkoi Pipinélisin suurlähettiläskausi eli hän oli suurlähettiläänä Budapestissa (1936–1940) ja sitten Sofiassa (1940–1941) aina Saksan Kreikkaan hyökkäykseen asti. Tämän jälkeen hän palasi Ateenaan ja seurasi maasta paennutta Emmanouíl Tsouderósin hallitusta Kreetalle ja edelleen Lähi-itään ja Englantiin. Englannista hän siirtyi muutamaksi kuukaudeksi Moskovan suurlähetystöön (1941–1942) palaten sen jälkeen Lontooseen, jossa hän toimi korkeimmissa liittoutuneiden elimissä. Kesäkuussa 1945 hän siirtyi vielä maanpakolaisena eläneen kuningas Yrjö II:n poliittisen toimiston päälliköksi.
Maailmansodan jälkeen kesäkuusta 1947 marraskuuhun 1948 hän toimi apulaisulkoministerinä ja myöhemmin vt. ulkoministerinä vuoden 1950 Ioánnis Theotókisin hallituksessa. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Kreikan pysyväksi NATO-edustajaksi Pariisiin. Seuraavana vuonna hän kuitenkin erosi diplomaattitehtävistä ja siirtyi politiikkaan.
Poliittinen ura – pääministeri, ulkoministeri ja muita ministeriyksiä

Panagiótis Pipinélis liittyi marsalkka Aléxandros Papágosin perustamaan Kreikkalainen kansankokous (ES) -puolueeseen, joka oli vallassa Papágosin kuolemaan eli vuoteen 1955 asti. ES-puolue hajosi sen jälkeen ja Konstantínos Karamanlís loi uuden oikeistovoimien puolueen Kansallisradikaali unionin (ERE) vuonna 1956. Pipinélisin ei onnistunut kuitenkaan nousta parlamenttiin ERE-listalta. Vuonna 1961 Karamanlís muodosti III hallituksensa, johon Karamanlís nimitti Pipinélisin kauppaministeriksi vuosiksi 1961–1963.
Kuningas Paulin ja pääministeri Karamanlísin suhteet kriisiytyivät keväällä 1963 johtaen Karamanlísin eroon. Kuningas nimitti 17. kesäkuuta Panagiótis Pipinélisin väliaikaiseksi pääministeriksi seuraaviin vaaleihin asti. Pääministeriyden lisäksi hän hoiti ulkoministerin tehtäviä. Oppositiossa ollut Keskustaunioni johtajanaan Geórgios Papandréou vaati kuitenkin oikeistolaisen Pipinélisin korvaamista väliaikaisena pääministerinä, joka tapahtuikin syyskuun lopussa, kun Korkeimman oikeuden tuomari Stylianós Mavromichális nimitettiiin pääministeriksi marraskuussa pidettäviin vaaleihin asti.
Panagiótis Pipinélis nousi huhtikuussa 1967 oikeistolaisen Panagiótis Kanellópoulosin hallituksen taloudellisen koordinoinnin ministeriksi. Tilanne muuttui kuitenkin nopeasti 21. huhtikuuta 1967, kun hänet nimitettiin sotilasjuntan kaapattua vallan ulkoministeriksi oikeuskansleri Konstantínos Kólliasin muodostamaan hallitukseen ainoana poliittisena henkilönä. Ulkoministerin tehtävässä Pipinélisillä oli tärkeä tehtävä käsitellä Kyprokseen liittyvää Kreikan ja Turkin välistä kiistaa. Toinen kestoaihe oli junttaa vastaan vallankaappausta yrittäneen, maanpaossa eläneen kuningas Konstantin II:n kohtalo. Hänen ulkoministeriajanjaksoon liittyy myös Kreikan ero Euroopan neuvostosta vuoden 1969 lopulla. Pipinélis oli ulkoministerin tehtävässä kuolemaansa eli 19. heinäkuuta 1970 asti.
Paajärvi

| Paajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°51′29″N, 25°29′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Päijänteeseen 
Järvinumero:  14.221.1.115
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,8 m  
Pituus:  720 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,689 km  
Pinta-ala:  10,209 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPaajärvi 
Paajärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Jämsänniemen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,2 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,8 metriä mpy.
Orimattilan Osuuspankki

Orimattilan Osuuspankki on perustettu Niemisten Osuuskassana, mikä aloitti toimintansa 13. joulukuuta 1905 Päärnilän talossa. Konttori muutti Orimattilan kunnan keskustaan 1946, minkä jälkeen Niemisten toimipaikka jäi sivukonttoriksi.  Orimattilan Osuuspankilla on yksi toimipaikka Orimattilan keskustaajamassa.
Myrskylän Osuuspankki, aikaisempi Latvasyrjän Osuuskassa, minkä uukuniemeläiset toivat mukanaan Uukuniemen Moskovan välirauhan 19.9.1944 luovutetuilta alueilta, on liitetty Orimattilan Osuuspankkiin.
Orimattilan Osuuspankki liittyi Kärkölän Osuuspankin ja Mäntsälän Osuuspankin kanssa uudeksi Ylä-Uudenmaan Osuuspankiksi 1. tammikuuta 2023.
Party Rock

| Party Rock LMFAO |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006–2009
 Julkaistu: 7. heinäkuuta 2009
 Tyylilaji: hip hop, electro hop, dance
 Kesto: 45.52
 Levy-yhtiö: will.i.am Music Group, Cherrytree, Interscope
Listasijoitukset
  Billboard 200: 33.
LMFAO:n muut julkaisut
|   | Party Rock 2009 | Sorry for Party Rocking 2011 |
Singlet albumilta Party Rock
 ”I’m in Miami Bitch” Julkaistu: loppuvuosi 2008  ”La La La” Julkaistu: 8. syyskuuta 2009  ”Shots” Julkaistu: 13. lokakuuta 2009  ”Yes” Julkaistu: 15. joulukuuta 2009
Party Rock on elektronisen musiikin duon LMFAO:n esikoisalbumi, joka julkaistiin 7. kesäkuuta 2009 levymerkillä Interscope Records.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 33.
Kappaleet

Rock the Beat – 0.54
I'm in Miami Bitch – 3.47
Get Crazy – 3.45
Lil' Hipster Girl – 3.22
La La La – 3.30
What Happens at the Party – 5.55
Leaving U 4 the Groove – 3.32
I Don't Wanna Be – 3.38
Shots – 3.42 (feat. Lil Jon)
Bounce – 4.03
I Shake, I Move – 3.04
I Am Not A Whore – 3.15
Yes – 3.03
Scream My Name – 4.18
Arvostelut

Allmusic:
Rolling Stone:
Padanginrotta

| Padanginrotta> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravanleukaiset jyrsijät Sciurognathi
Heimo::  Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Rotat Rattus
Laji::  annandalei
Kaksiosainen nimi
 Rattus annandalei  Bonhote, 1903 
Katso myös
   Padanginrotta Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Padanginrotta (Rattus annandalei) on rottien sukuun (Rattus) kuuluva jyrsijä. Se on levinnyt laajalle Indonesian saaristossa.
Aiheesta muualla

ITIS: Rattus annandalei (englanniksi)
Fangasso

| Fangasso |
| --- | --- |
 Fangasso
 Koordinaatit: 13°31′37″N, 4°26′49″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Tominianin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 200 km²
Väkiluku (2009):  23 800
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fangasso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Tominianin piirissä Malissa. Se sijaitsee 63 kilometriä Tominianista maanteitse koilliseen. Kunnassa on 23 800 ja keskuskylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede, luonto ja ilmasto

Fangasson kunnan pinta-ala on 1 200 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Tominianin piirin Ouanin ja Timissan, kaakossa Lanfialan ja Koulan, lounaassa Tominianin, lännessä Sanin piirin Ténén ja Baramandougoun sekä luoteessa Moptin alueen Djennén piirin Dandougou Fakalan kuntiin.
Maisemaa leimaavat kukkulat, tasangot ja kuivat laaksot. Maaperä kärsii eroosiosta. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on kuivuuden ja ihmisen toiminnan vahingoittamaa ruohoaroa, jossa kasvaa paikoittain pensaita ja puita.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kuiva ja viileä kausi kestää marraskuusta helmikuuhun, kuiva ja kuuma kausi maaliskuusta toukokuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 700 millimetriä.
Asutus ja väestö

Kuntaan kuuluu 42 kylää. Asukkaista 81,4 % on boboja, 10,6 % markoja ja 6,9 % fulbeja. Yleisimmät kielet ovat bobo ja bambara. Lähes puolet väestöstä harjoittaa perinteistä uskontoa. Lisäksi on kristittyjä ja muslimeja.
Nuoriso hakeutuu ansiotöihin ja opiskelemaan kaupunkeihin. Monet perheet ovat muuttaneet Office du Nigerin riisinviljelyalueelle.
Liikenne ja elinkeinot

Fangasson ohi kulkee päällystetty maantie RN6, jota pitkin pääsee Moptiin ja Ségouun sekä edelleen Bamakoon. Kylien väliset reitit ovat vaikeasti liikennöitävissä varsinkin sadekaudella.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maapähkinä, riisi, maapapu, lehmänpapu, maissi ja seesami. Naiset viljelevät puutarhoissaan vihanneksia. Suurin osa tuotannosta menee omaan kulutukseen. Myyntituotteita ovat maapähkinä, seesami ja salottisipuli.
Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siipikarja sekä vähäisemmässä määrin aasit ja hevoset. Laiduntamiseen ja transhumanssiin perustuvaa karjanhoitoa harjoittavat varsinkin fulbet. Naiset kasvattavat sikoja. Keräilyn kohteena ovat voipuun ja tamarindin siemenet ja apinanleipäpuun hedelmät. Käsityöläiset muokkaavat metallia, valmistavat saviastioita ja punovat palmunlehtimattoja ja koreja. Kalastuksen, metsästyksen ja mehiläistenhoidon merkitys on vähäinen.
Fangasson torilla pidetään kerran viikossa vilkkaat markkinat. Myyntiartikkeleita ovat elintarvikkeet, karja ja pienet tehdastavarat. Kylissä on 17 kauppaa, kaksi karjatarhaa, kaksi säästökassaa, 12 myllyä ja kymmenen puimakonetta.
Palvelut

Kunnassa toimii kuusi julkista alakoulua, 14 kyläkoulua ja yksityinen katolinen alakoulu. Fangassossa on julkinen ja Togon kylässä katolinen yläkoulu. Lisäksi on kuusi paikallisilla kielillä toimivaa lukutaitokeskusta sekä neljä koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED).
Fangassossa ja Togossa on terveyskeskukset, jotka käsittävät sairastuvan, synnytyslaitoksen ja lääkevaraston. Niiden henkilöstö koostuu sairaanhoitajista ja avustajista, eikä kummassakaan ole lääkäriä. Yleisimmät sairaudet ovat malaria, ripulitaudit ja akuutit hengitystieinfektiot.
Vesihuolto käsittää joukon perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja sekä 51 käsikäyttöistä porakaivoa, joista vain 31 on toimintakelpoisia. Keskuskylän vesijohto on myös epäkunnossa. Kunnassa on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Kylissä on kirkkoja ja moskeijoita, mutta ei mitään kulttuuripalveluita tai kunnollisia liikuntapaikkoja.
Parhaan elokuvan Bafta-palkinto

Parhaan elokuvan Bafta-palkinto on yksi Bafta-palkintojen kategorioista. Se on jaettu vuodesta 1947 lähtien.
Espoon tuomiokirkko

| Espoon tuomiokirkko Esbo domkyrka |
| --- | --- |
 Espoon tuomiokirkon länsipääty.
Sijainti:  Kirkkopuisto 5, Espoon keskus, Espoo
Koordinaatit:  60°12′34″N, 024°39′08″E
Seurakunta:  Espoon tuomiokirkkoseurakunta
Rakentamisvuosi:  1485–1490
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  550
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Espoon tuomiokirkko (ruots. Esbo domkyrka) on Suomen evankelisluterilaisen kirkon Espoon hiippakunnan tuomiokirkko ja kahden seurakunnan eli Espoon tuomiokirkkoseurakunnan ja Esbo svenska församlingenin kotikirkko. Kirkko sijaitsee Espoon keskuksen Pappilanmäen Kirkonmäellä Espoonjoen rannalla. Keskiaikaista harmaakivikirkkoa pidetään yleisesti Espoon tärkeimpänä historiallisena rakennuksena, ja eräs kunnan julkaisu määrittää sen olevan ”rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti Espoon tärkein yksittäinen kohde”. Kirkko on pyhitetty apostoli Matteukselle.
Tuomiokirkkona rakennus on Suomen evankelisluterilaisen kirkon nuorin, sillä tuomiokirkko siitä tuli kirkolliskokouksen päätöksellä 1. tammikuuta 2004 lähtien. Samalla Espoon vanhan kirkon kirkkoherrasta tuli Espoon tuomiorovasti ja Kanta-Espoon seurakunnasta Espoon tuomiokirkkoseurakunta. Espoon tuomiokirkko on yli 500 vuotta vanha.
Historiaa > Kolmilaivainen hallikirkko

Espoon tuomiokirkko on mahdollisesti Vantaan Pyhän Laurin kirkon jälkeen pääkaupunkiseudun vanhin säilynyt rakennus. Markus Hiekkasen mukaan Espoon kirkon tyylipiirteet sekä puulustoanalyysi alkuperäisistä jalashirsistä ja rakennustelineistä osoittavat yksiselitteisesti, että kirkko rakennettiin vuosien 1485 ja 1490 välissä.lähde tarkemmin? Alun perin kirkko rakennettiin kolmilaivaiseksi suorakaiteen muotoiseksi hallikirkoksi, jossa oli pieni asehuone ja sakasti. Ikkunoita oli vähemmän kuin nykyään, ja ne olivat pienempiä. Seinät ja kattoholvit oli peitetty niin sanotuin munkkimaalauksin – kaikki eivät suinkaan osanneet lukea.
Kirkkoon rakennettiin saarnastuoli ja penkit uskonpuhdistuksen jälkeen 1500-luvun alussa. Uusi saarnatuoli on 1690-luvulta. Katto- ja seinämaalaukset peitettiin 1791ja ikkunoita suurennettiin, jotta kirkosta tulisi valoisampi. Kirkossa on ollut urut 1700-luvun lopusta alkaen.
Kirkon alkuperäisen runkohuoneen muoto näkyy nykyään itä- ja länsisakaroissa.
Saarnastuoli on 1690-luvulta.
Tuomiokirkon alttarin vanha sijainti itäpäädyssä.
Alttari siirrettiin 1982 ensimmäisten pylväiden väliin.
Urut
Historiaa > Ristikirkoksi

Espoon väkiluku oli 1700-luvun lopussa noin 1900 henkilöä ja kirkko alkoi käydä ahtaaksi, vaikka tilaa oli saatukin lisää puisista lehtereistä. Kirkko laajennettiin arkkitehti Pehr Granstedtin suunnitelmien pohjalta poikkilaivaiseksi ristikirkoksi 1821–1823. Asehuone oli purettu jo 1810-luvulla. Poikkilaivan rakentamiseksi kirkon sivuseinistä purettiin keskiosat, kaksi tiilipilaria ja näihin tukeutuneet kuusi kattoholvia. Poikkilaivan ulkoseinät on muurattu alkuperäisten kiviseinien tapaan, mutta niiden yksityiskohdat viittaavat modernimpaan empiretyyliin, kuten myös uudet holvit, jotka tehtiin tiilestä muurattuina tynnyriholveina.
Keskiaikaisia kivikirkkoja herättiin arvostamaan 1900-luvun alussa kansallisromantiikan suosion myötä. Poikkilaiva hallitsi kirkon sisätilaa. Palauttaakseen sisätilaa tasapainoisemmaksi professori Armas Lindgrenin suunnittelemissa korjaustöissä 1930-luvulla ristikeskukseen tehtiin tähtiholvi, joka kohosi tynnyriholvia korkeammalle. Aluksi oli tarkoitus muurata holvi tiilestä, mutta päädyttiin kuitenkin betoniseen kuoriholviin, jossa on ruoteet tiiliholvin tapaan. 1700-luvun lopulla peitetyt kalkkikivimaalaukset itä- ja länsisakaroiden seinissä ja tähtiholveissa paljastettiin. Paljastuneet maalaukset kuvaavat maailman historiaa luomisesta lunastukseen ja myös arkielämän asioita, kuten hevoskauppaa ja lehmänlypsyä.
Historiaa > Alttaripöydän siirto

Kirkon viimeisin korjaus valmistui 1982 professori Ola Hanssonin suunnitelman mukaan. Näkyvin uudistus oli alttaripöydän siirtäminen itäpäädystä etupilarien väliin. Kirkossa on nykyään istumapaikkoja noin 550 hengelle. Alttarin yläpuolelle kuoriholviin sijoitettiin entiselle paikalleen 1400-luvulta peräisin oleva puinen krusifiksi. Krusifiksi oli ollut muualla 150 vuotta, viimeisimpänä sijoituspaikkana oli ollut Kansallismuseo. Alttaritauluna kirkossa on ikkuna, jossa oleva Gunnar Forsströmin 1942 tekemä lasimaalaus kuvaa Vuorisaarnaa.
1980-luvun korjausten yhteydessä kirkossa tehtiin arkeologisia kaivauksia ja lattian alle haudattujen espoolaisten jäänteet haudattiin kirkkomaahan.
Historiaa > Alttaripöydän siirto > Urut

Kirkon nykyiset urut ovat valmistuneet vuonna 2012. Ne ovat Veikko Virtasen urkurakentamon valmistamat, äänikertoja on 42, ja ne edustavat Friedrich Ladegast -henkistä saksalais-romanttista traditiota. Kirkossa pidetään paljon konsertteja.
Julkisivun on suunnitellut urkufasaadien suunnitteluun erikoistunut ruotsalainen arkkitehti Ulf Oldæus.
Kirkon edelliset urut olivat puusepänliike J.N. Virtasen rakentamat, 38-äänikertaiset ja peräisin vuodelta 1967; urkuja oli laajennettu vuonna 1989. Seurakunta piti urkujen korjausta liian kalliina saatuun hyötyyn nähden ja päätti hankkia uudet urut. Vanhat urut myytiin ja ne ovat nykyään Oulun Rauhanyhdistyksen toimitalossa.
Ympäristö

Espoon tuomiokirkko ja sitä ympäröivä Kirkonmäki sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Kirkko on rakennettu liikenteellisesti oivalle paikalle: lähellä olivat sekä Kirkkojärven ja Espoonjoen vesireitit että tärkeä maakulkuväylä, Suuri Rantatie. Sijainti oli vuonna 1458 itsenäistyneessä kirkkopitäjässä keskeinen.
Ympäristö > Kellotapuli

Nykyinen erillinen kellotapuli valmistui vuonna 1767. Sen alaosa on kiveä ja yläosa puuta. Tapulin kellot on valettu Tukholmassa, suurin vuonna 1765 ja kaksi pienintä vuonna 1736.
Ympäristö > Kirkon hautausmaa

Espoon tuomiokirkon ympärillä oleva hautausmaa on noin yhdentoista hehtaarin laajuinen ja sitä on laajennettu viidesti. Kirkkomaalla on toiminut vuodesta 1976 toimituskappeli. Historiallinen hautausmaa on kirkon välittömässä läheisyydessä ja kellotapulin puoleisen oven vieressä on Karjalaan jääneiden vainajain muistomerkki. Hautausmaalla on oma osasto sotaveteraaneille ja sankarihaudoille.
Seurakuntatalo

Espoon tuomiokirkon seurakuntatalo on arkkitehtitoimisto G. & E. Adlercreutzin suunnittelema, ja se valmistui vuonna 1995. Seurakuntatalon tornin paikalla oli aiemmin palokunnantalon torni, ja rakennuksen paikalla oli vuoden 1941 maaottelumarssin lähtöpaikka.
Kirjallisuutta

Pohjakallio, Kari: Espoon seurakuntien rakennusperintöä.  Espoo:  Espoon perinneyhdistys Aurora, 2012.  ISBN 978-951-98984-7-6.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espoon tuomiokirkko Wikimedia Commonsissa
Espoon tuomiokirkon kellonlyönnit (Yleisradion äänite, Archive.org)
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Jouluna kirkossa ovat Itämaan tietäjät entisellä alttaripöydän paikalla.
Espoon kirkon hautausmaan sankarihaudat kesällä 2014.
Espoon tuomiokirkon kellotapuli.
Fani

Kolmen paikallisen rock-yhtyeen faneja Buenos Airesissa, Argentiinassa vuonna 2012.
Näyttelijä Tobey Maguire tapaamassa fanejaan.
Fani (engl. fan) on henkilö, joka ihailee tai arvostaa jotain ilmiötä, henkilöä, joukkuetta, tyylilajia tai kulttuurin aluetta voimakkuudella, joka ylittää tavanomaisen arvostuksen. Fanikunta on näistä muodostuva yhteisö tai ryhmä.
Sanan historia

Sanaa fani käytettiin ilmeisesti ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisessa lehdistössä 1800-luvulla kuvaamaan ammattilaisjalkapallojoukkueiden kannattajia. Nimitys on lähtöisin englannin sanasta fanatic eli kiihkoilija. Suomessa fani-termiä on käytetty lehdistössä ainakin 1960-luvulta lähtien kuvaamaan musiikkiyhtyeiden ihailijoita. Toisaalta sana fani juontuu latinankielisestä temppeliä tarkoittavasta sanasta fanum ja sen johdannaisesta fanaticus, joka voidaan kääntää jumalan innoittamaksi tai temppelinpalvelijaksi.
Psykologinen selitys

Fanius on aiemmin leimattu julkisuudessa ja tutkimuksessa oireena, joka kertoo yksilön psyykkisistä häiriöistä tai yhteiskunnan sosiaalisista ongelmista. Yleinen mielikuva faniudesta sisältää kaksi stereotyyppiä: pakkomielteisen yksilön sekä hysteerisen ryhmän. Fanireaktiot saatetaan kiivaudessaan nähdä hysteerisinä ja järjettöminä. Kun fanius nähdään oletetun sosiaalisen kyvyttömyden oireena, on ”hulluja keräilijöitä” tai ”villiintyneitä konserttiyleisöjä” helppo ymmärtää vaarallisina. Uudempi selitys korostaa faniutta kuluttajan aktiivisena kokemistapana.
Faniyhteisöt

Fanikunnat (engl. fandom) muodostuvat saman kohteen faneista. Sellainen voi syntyä esimerkiksi kirjailijan, kirjasarjan, musiikkiyhtyeen tai urheilujoukkueen ympärille. Faniyhteisöt ovat usein epävirallisia, mutta toimintaa on myös fan clubeissa tai yhdistyksissä, jotka voivat olla fanien itsensä perustamia tai kaupallisia, esimerkiksi musiikkiyhtyeen tuotantoyhtiön perustamia.
Faniyhteisöjen toiminnassa fanituotannolla on keskeinen merkitys: fanit luovat fanitaidetta ja kirjoittavat fanifiktiota, jotka perustuvat alkuperäistuotteen kierrättämiselle.
Faniyhteisöt > Esimerkkejä faniyhteisöistä

Suomalainen science fiction -fandom
Tolkien-fandom
My Little Pony: Ystävyyden taikaa -televisiosarjan 15–30-vuotiaat miespuoliset fanit eli "bronyt".
Star Trek -fanit eli trekkerit
Kirjallisuutta

Bacon-Smith, Camille: Enterprising Women. Television Fandom and the Creation of Popular Myth.  New York:  University of Pennsylvania Press, 1992.  (englanniksi)
Lewis, Lisa A. (ed.): The Adoring Audience. Fan Culture and Popular media.  London:  Routledge, 1992.
Nikunen, Kaarina (toim.): Fanikirja. Tutkimuksia nykykulttuurin fani-ilmiöistä.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2008.  ISBN 978-951-39-3377-7.
Nikunen, Kaarina: Faniuden aika. Kolme tapausta televisio-ohjelmien faniudesta vuosituhannen taitteen Suomessa.  (Väitöskirja)  Tampere:  Tampere University Press, 2005.  ISBN 951-44-6386-2.  Teoksen verkkoversio (PDF).[vanhentunut linkki]
Kovala, Urpo & Saresma, Tuija (toim.): Kulttikirja. Tutkimuksia nykyajan kultti-ilmiöistä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.
Pajala, Mari: Revi siitä ja bailaa! – Fanikatseen nautintoja ja vaaroja. Sihvonen, Jukka (toim.), Silmä: Näkökulmia visuaaliseen kulttuuriin., 1996.  Turku:  Kirjapaino Gillot.
Saarikoski, Helena: Nuoren naisellisuuden koreografioita. Spice Girls -fanit tyttöyden tekijöinä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-108-7.
Koomikko ja kirjailija Leighann Lord Dragoncon 2018 -tapahtumassa.
Pauli Huhtala

Pauli Vilho Johannes Huhtala (10. heinäkuuta 1903 Isokyrö – 1967) oli suomalainen majuri, sotilasaiheisten tietokirjojen kirjoittaja ja johtaja.
Henkilöhistoria

Pauli Huhtalan vanhemmat olivat kauppias Matti Vihtori Huhtala ja Sanni Emilia Ollinkoski ja puoliso vuodesta 1930 Grete Maria Fahler. Huhtala valmistui kauppaopistosta 1922 ja kadettikoulusta 1930, ylioppilastutkinnon hän suoritti 1946 ja opiskeli sotakorkeakoulussa 1939. Ennen sotia Huhtala toimi sekä puolustusvoimien että suojeluskunnan tehtävissä, 1941–1942 hän oli pataljoonan komentaja ja armeijakunnan operatiivisen toimiston päällikkö. Puolustusvoimien palveluksesta Huhtala erosi 1945. Hän oli 1937–1945 ilmestyneen Asemies-lehden päätoimittajana. Lehteä kustansi sotaväen alipäällystön perustama ja omistama Kustannusosakeyhtiö Säilä. Huhtala toimitti Suomen sotilaskalenteria 1940–1944, Kustannusosakeyhtiö Karhun kirjallinen johtaja hän oli 1945–1947 ja Yksityisyrittäjien liiton toimitusjohtaja vuodesta 1949.
Huhtala ylennettiin vänrikiksi 1926, luutnantiksi 1930, kapteeniksi 1936 ja majuriksi 1941.