stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Käärmeet

| Käärmeet |
| --- | --- |

 Myöhäisliitukausi - Nykyaika (Holoseeni) 99,7–0 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Kladi::  Ophidia
Alalahko::  Käärmeet Serpentes  Linnaeus, 1758

Osalahkot
 Alethinophidia  Sokkokäärmeet (Scolecophidia) 
Katso myös
   Käärmeet Wikispeciesissä   Käärmeet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käärmeet (Serpentes) ovat jalattomia matelijoita.
Maailmassa elää nykyisin yli 4 000 käärmelajia. Niitä löytyy Etelämannerta lukuun ottamatta kaikista maanosista, useimmilta trooppisilta ja lauhkeilta saarilta sekä suurimmista valtameristä. Käärmeitä elää monenlaisissa elinympäristöissä rehevistä sademetsistä tundralle, aavikoille ja vuorenhuipuille. Jotkin käärmeet elävät maan pinnalla, jotkin maan alla, puissa tai vedessä.
Käärmeet ovat vaihtolämpöisiä. Jotkin lajit horrostavat suurissa ryhmissä.
Useimmat käärmeet lisääntyvät munimalla, mutta poikasten synnyttäminen on kehittynyt itsenäisesti monelle lajille.
Käärmeiden ruumista peittävät suomut. Käärme luo nahkansa kasvaessaan. Käärmeillä ei ole raajoja, vaikkakin tajaraajoista muistuttavat pienet kannukset takaruumiissa. Käärmeillä ei ole korva-aukkoja tai silmäluomia. Käärmeillä on kaksihaarainen kieli, jolla ne aistivat molekyylejä. Jotkin käärmeet pystyvät aistimaan myös lämpösäteilyä.
Moni käärmelaji pystyy avaamaan suunsa niin suureksi, että se kykenee nielemään suuria eläimiä kokonaisena. Kaikki käärmeet ovat lihansyöjiä, ja ne syövät eläimiä muurahaisista antilooppeihin.
Maailmassa kuolee käärmeenpuremiin vuosittain noin 140 000 ihmistä, ja yli kaksinkertainen määrä saa puremista pysyvän vamman. Useimmat käärmelajit ovat kuitenkin ihmiselle vaarattomia, myös monet myrkkykäärmeet.
Evoluutio

Käärmeiden kehityshistoriasta ei ole yksimielisyyttä. Joidenkin tutkijoiden mukaan käärmeet kehittyivät  mosasaurien merimatelijaryhmästä, joka on jo kuollut sukupuuttoon. Useimpien tutkijoiden mukaan käärmeet kehittyivät vaskitsamaisten liskojen osalahkosta. Vanhin käärme oli mahdollisesti Eophis underwoodi keskijurakaudelta. Varhaiset käärmeet olivat luultavasti pieniä ja metsästivät öisin maanpinnalla kasvillisuuden seassa. Dinosaurusten häviäminen 66 miljoonaa vuotta sitten vauhditti käärmeiden evoluutiota.
Käärmeiden evoluutiota ajoi todennäköisimmin siirtymä fossoriaaliseen elämäntyyliin. Maanalaiset ruoanlähteet olivat liitukautisten liskojen ulottuvilla kaivamalla sekä pujottautumalla onkaloihin ja tunneleihin. Maanalaisesta elämästä liskot olisivat myös saaneet suojaa pedoilta. Tämä adaptaatio olisi siten kehittynyt ajan mittaan. Vaikka käärmeen anatomista rakennetta (mm. raajojen puute ja pitkä ruumis) kuvataan usein adaptaatioksi kaivautumiseen (fossoriaalisuus), jotkut tutkimukset ovat osoittaneet käärmeiden itse asiassa olleen maan pinnalla eläneitä yöpetoja, jotka etsivät nisäkkäitä lämpimissä, leudoissa, kosteissa ja rehevissä ekosysteemeissä.
Luokittelu

Käärmeitä tunnetaan yli 4 000 lajia, jotka kuuluvat 538 sukuun, 42 heimoon ja 12 yläheimoon. Vuosittain kuvaillaan noin 50 uutta lajia.
Koko

Pienin käärme on 10 senttimetrin mittainen Tetracheilostoma carlae, joka elää Barbadoksella. Pisin nykyisin elävä käärme on kymmenmetrinen verkkopyton, ja painavin on satakiloinen viheranakonda.
Kaikkien aikojen suurimman käärmeen fossiili on löydetty Kolumbiasta. Käärmeelle annettiin nimi Titanoboa cerrejonensis. Tutkijat ovat arvioineet sen eläneen 60–58 miljoonaa vuotta sitten paleoseenikaudella. Sen arvellaan olleen noin 13 metriä pitkä ja painaneen 1 135 kiloa.
Anatomia ja fysiologia

Käärmeiden luuranko koostuu kallosta, alaleukaparista, jopa 450 selkänikamasta, niihin kiinnittyneistä kylkiluista sekä jopa 250 häntänikamasta. Käärmeillä ei ole rintalastaa, hartioita tai eturaajoja, eikä joitain käärmeitä lukuun ottamatta myöskään lantiota tai surkastuneita takaraajoja. Käärmeiden kallo, leuat ja kylkiluut ovat erittäin liikkuvia, mikä auttaa niitä muun muassa suuren saaliin nielemisessä kokonaan, ryömimisessä ja munien tai sikiöiden kuljettamisessa.
Joidenkin käärmeiden pitkät takahampaat kaartuvat taaksepäin, mikä auttaa pitämään suussa olevan saaliin kiinni. Joillakin käärmeillä on myrkkyhampaat. PItkät myrkkyhampaat kääntyvät taaksepäin yläleuan suuntaisesti käärmeen sulkiessa suunsa.
Käärmeiden sisäelimistö muistuttaa paljon liskojen sisäelimistöä. Käärmeen sydämessä on kolme kammiota. Keuhkoja on kaksi, ja toinen niistä on toista paljon pidempi. Myös munuaiset, kivekset ja munasarjat ovat epäsymmetriset. Mahalaukku on usein hyvin suuri, koska siihen pitää mahtua suuria saaliseläimiä.
Käärmeiden nahkaa peittävät keratiiniset suomut. Ne suojaavat käärmettä kuivumiselta ja vihollisilta sekä keräävät sadevettä. Käärmelajit voidaan erottaa niiden suomujen järjestelystä ja lukumäärästä. Selkärangan myötäisesti kulkee yleensä yksi suomurivi. Ruumiin eri osien suomut ovat eri tyyppisiä ja kiinnittyvät eri tavoin ruumiseen; esimerkiksi vatsan suomut ovat leveitä ja sileitä, jotta käärme saa pitävän otteen alustastaan liikkuessaan.
Kasvaessaan käärme luo nahkansa kokonaan yhdellä kertaa toisin kuin liskot, jotka luovat nahkansa osissa.
Käärmeet liikkuvat ryömimällä, kiipeämällä, kaivautumalla ja uimalla. Jotkin käärmeet pystyvät liitämään ilmassa oksalta toiselle leventämällä ruumiinsa litteäksi.
Aistit

Käärmeet käyttävät saalistaessaan, puolustautuessaan ja parinvalinnassaan etupäässä hajuaistiaan. Ne keräävät kaksihaaraisella kielellään ilmasta molekyylejä, jotka ne vievät ensin suuhunsa ja sieltä vomeronasaalielimeensä kitalaen yläosassa. Käärme haistaa myös sieraintensa kautta. Jotkin käärmeet pystyvät aistimaan lämpösäteilyä pään sivuilla olevilla kuoppaelimillään, mikä auttaa niitä paikallistamaan saaliin.
Useimmilla käärmeillä on silmät pään sivuilla. Päiväkäärmeiden pupillit ovat pyöreät ja yökäärmeiden pupillit pystysuoran soikion muotoiset. Käärmeet eivät räpyttele silmiään, vaan niillä on silmää suojaava kalvo. Käärmeet näkevät liikkeen hyvin, ja niillä on värinäkö. Muotoja ne erottavat suhteellisen huonosti.
Käärmeillä ei ole korva-aukkoja ja tärykalvoa, mutta ne aistivat maan värähtelyjä. Vesikäärmeet saattavat havaita kaloja tuntokarvoillaan.
Ravinto

Käärmeet syövät eläimiä pienistä hyönteisistä suuriin selkärankaisiin. Moni käärme syö toisia käärmeitä, sillä pitkulainen käärme on helppo niellä. Lisäksi käärmeet syövät esimerkiksi munia. Jotkin käärmeet syövät monipuolisesti eri eläimiä, mutta toiset erikoistuvat harvoihin saaliseläimeen. Jotkin käärmeet ovat erikoistuneet lintuihin. Suurimmat käärmeet, kuten pytonit, saalistavat antilooppeja, ja jotkin ovat syöneet myös ihmisiä. Käärmeenpuremiin kuolee vuosittain maailmassa 81 000–138 000 ihmistä.
Käärme havaitsee saaliin tarkoilla aisteillaan. Jotkin käärmeet nielevät saaliin elävältä, jotkin kuristavat sen hengiltä, ja jotkin käyttävät myrkkyä. Eri lajien myrkyt ovat koostumukseltaan erilaisia ja vaikuttavat eri tavoin.
Lisääntyminen

Käärmeillä esiintyy melko vähän sukupuolidimorfismia, ja käärmekoiras ja -naaras ovat yleensä lähes samannäköisiä. Koirailla on joskus leveämpi pää kuin naarailla, ja naarailla on pidempi ruumis kuin koirailla. Joillakin lajeilla koiras ja naaras ovat erivärisiä.
Paritteluhaluinen naaras jättää feromonijäljen, jota koiras lähtee seuraamaan. Joskus yhden naaraan kanssa parittelee iso joukko koiraita samanaikaisesti, mutta joillakin lajeilla koiraat painivat keskenään naaraista. Joidenkin lajien koiraat sivelevät naarasta takajaloistaan surkastuneilla kannuksilla. Koiraskäärmeellä on hemipenis, parillinen sukuelin. Käärmeiden parittelu voi kestää pitkän ajan. Hedelmöittyminen voi olla välitön tai viivästyä talven yli, joskus jopa kuuden vuoden ajan. Käärmeet lisääntyvät yleensä joka vuosi tai tiheämmin, mutta kylmillä seuduilla toisinaan vain joka toinen vuosi tai sitäkin harvemmin.
Jotkin käärmeet munivat ja jotkin synnyttävät eläviä poikasia. Erityisesti vesikäärmeet synnyttävät poikasia. Käärmeen munat ovat nahkamaisia. Monet käärmeet munivat suojaiseen paikkaan, jonka kosteus ja lämpötila ovat ihanteelliset. Jotkin käärmeet hautovat ja suojelevat muniaan. Munat kuoriutuvat kahden tai kolmen kuukauden kuluessa. Elävinä syntyneet poikaset ovat heti riittävän kypsiä selviytyäkseen yksin. Myös partenogeneesiä esiintyy käärmeillä.
Levinneisyys ja elinympäristöt

Käärmeet ovat sopeutuneet elämään monenlaisissa elinympäristöissä. Maailman pohjoisin käärme on kyy, joka elää jopa 200 kilometriä pohjoisen napapiirin pohjoispuolella Fennoskandiassa ja Siperiassa. Kuumilla seuduilla, kuten aavikoilla, käärmeet välttävät ylikuumenemisen ja kuivumisen elämällä öisin, kaivautumalla hiekan sisään ja keräämällä aamukastetta suomuillaan. Suolaisessa merivedessä elävät merikäärmeet juovat sadevettä ja poistavat ylimääräisen suolan kehostaan erityisillä rauhasillaan. Niillä on myös monia muita sopeutumia merielämään.
Suomen käärmelajeista kyy on ylivoimaisesti yleisin, ja sitä esiintyy lähes koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Harvinaisempana esiintyy rantakäärme, jonka levinneisyysalue ulottuu vain Oulun korkeudelle asti. Kangaskäärmettä tavataan Suomessa ainoastaan Ahvenanmaalla.
Viholliset

Käärmeitä syövät monet linnut, suuret sammakot, liskot, kilpikonnat, krokotiilit, toiset käärmeet, sekä nisäkkäistä mangustit, joskus myös siilit. Käärmeet puolustautuvat vihollisiltaan esimerkiksi naamioitumalla, kirkkailla varoitusväreillä, mimikryllä, sihisemällä, isottelemalla ja piiloutumalla. Jotkin kobrat sylkevät myrkkyä vihollistaan päin.
Elinikä

Pienetkin käärmeet voivat elää yli 12 vuotta, mutta suurien lajien tiedetään eläneen jopa yli 40 vuotta.
Käärmeiden pelko

Ihmisillä ja muilla kädellisillä on perinnöllinen taipumus oppia nopeasti pelkäämään käärmeitä.
Aiheesta muualla

Reptile database (englanniksi)
Myrkyllisiä käärmeitä ja liskoja (englanniksi)
Kiinalainen käärmeiden lääkekäyttö (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2102  iNaturalist: 85553 
Eupodophis-fossiili. Käärmeistä ei jää hyviä fossiileja, koska niillä on hauras kallo ja herkästi palasiksi hajoava pitkulainen ruumis.
Käärmeen kallo.
Suomuista käärmeennahkaa.
Käärmeet haistavat kaksihaaraisella kielellään.
Claudio Matrone

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. kesäkuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Napoli, Italia
Pelipaikka: vasen laitahyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
2002–2009: Honka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009 | Pallohonka | 19 | (3) |
| 2010–2011 | FC Espoo | 39 | (3) |
| 2012 | Haka | 25 | (1) |
| 2013 | PK-35 | 12 | (0) |
| 2014–2018 | GrIFK | 64 | (17) |
| Yhteensä | Yhteensä | 159 | (24) |
Maajoukkue
| 2009 | Suomi U19 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. tammikuuta 2025.
Claudio Matrone (s. 8. kesäkuuta 1990 Napoli, Italia) on uransa lopettanut italialais-suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Matrone on FC Hongan kasvatti. Hän pelasi vuosina 2010–2011 Ykköstä FC Espoossa yhteensä 39 ottelun verran, tehden kolme maalia. Kaudeksi 2012 hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Valkeakosken Hakaan, esiintyen 25 ottelussa ja onnistuen kerran maalinteossa. Matrone palasi Ykköseen seuraavaksi vuodeksi ja pelasi 12 ottelua PK-35 Vantaan riveissä. Grankulla IFK:ta hän on edustanut vuodesta 2014 lähtien.
Nyköpingsånin vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Joen ilme Nyköpingissä.
Melontaradan merkintöjä
Pääuoman kohteita
Nyköpingsånin vesistö (ruots. Nyköpingsåns avrinningsområde, vesistöaluetunnus 65) muodostuu Itämeren pääaltaaseen laskevan Nyköpingsånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 3 632 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Nyköpingsån, jonka pituus on 157 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,7 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue

Vesistö jää kahden suuren päävesistön Norrströmin vesistön (tunnus 61) ja Motalanvirran vesistön (tunnus 67) väliseen taskuun, jossa on neljä pienempää päävesistöä. Nyköpingsånin vesistön vedenjakajan pohjoispuolella sijaitsee laaja Norrströmin vesistö, mutta merenrannikon läheisyydessä vedenjakajan takana sen tilalle vaihtuu pieni Trosaånin vesistö (tunnus 63) ja alempana vielä Svärtaånin vesistö (tunnus 64). Vesistön lounaispuolella sijaitsee Motalanvirran vesistö, joka vaihtuu rannikon lähellä Kilaånin vesistöksi (tunnus 66).
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (34,3 %), turve (8,7 %), kalliomaa (15,0 %), hiekka ja sora (3,6 %), multamaa (9,5 %), savimaa (14,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (59,6 %), soita ja kosteikkoja (1,8 %), viljelymaita (17,5 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,8 %) sekä joutomaita (6,4 %). Näiden lisäksi on 12,9 % vesistöjä.
Vesistön valuma-alue > Virtaamia

SMHI on julkaissut tilastossaan Nyköpingsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 22,8 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 54,5 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 7,46 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 22,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 56 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 2,5 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 88,1 m³/s on mitattu toukokuussa 1985 ja pienin 2,2 m³/s elokuussa 1990. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulvan huippu ajoittuisi huhtikuulle ja kesät olisivat vähäsateisia.
Vesivoimaa

Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 76 patoa, joista 14,2 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 101,6 miljoonaa kuutiometriä.
Nyköpingsånin pääuomassa on 12 vesivoimalaitosta: Storhusfallet, Fors, Harg, Genne, Spånga, Billsbro, Högsjö, Brevens Bruk, Smedjefallet, Masugnsfallet, Boda kvarn ja Forsa. Vesistön sivu-uomissa on vielä 4 voimalaa lisää:
Hedenlundaånissa on Warbro kvarn,
Smedstorpsånissa on Smedstorp,
Svarttorpsånissa on Skedevi,
Vingåkersånissa on Kvarnfallet.
Voimaloiden yhteisteho on 5,1 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 21,3 gigawattituntia.
Käännös suomeksi
Paimio

| Paimio Pemar |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Paimion maatilaa talvella.
Sijainti:  60°27′25″N, 022°41′10″E
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  577
Hallinnollinen keskus:  Vista
Perustettu:  1325 
– kaupungiksi:  1997
Pinta-ala ilman merialueita:  240,04 km² 250:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  242,27 km² 271:nneksi suurin 2022 
– maa:  238,51 km²
– sisävesi:  1,53 km²
– meri:  2,23 km²
Väkiluku:  11 227 87:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  47,07 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  19,1 %
– 15–64-v.:  58,6 %
– yli 64-v.:  22,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  94,5 %
– ruotsinkielisiä:  0,8 %
– muut:  4,7 %
Kunnallisvero:  8,2 % 249:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  4,7 % (2019) 
Kaupunginjohtaja:  Jari Jussinmäki
Kaupunginvaltuusto:  35 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • Kesk.   • SDP   • PS   • Vihr.   • Vas.   • KD:   10 8 7 4 3 2 1
www.paimio.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paimion maaseutua talvella kuvattuna Varasvuoren suurimman hyppyrimäen tornista.
Paimio (ruots. Pemar) on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa, Turun ja Salon puolivälissä valtatie 1:n varrella. Kaupunkinimityksen Paimio otti käyttöönsä 1997. Paimion naapurikunnat ovat Lieto, Kaarina, Marttila, Salo ja Sauvo.
Luonto

Paimion läpi virtaava Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan (1 088 km²) että virtaamaltaan. Joki laskee Paimionlahteen, joka on kapea, pitkä ja syvälle sisämaahan ulottuva merenlahti. Lahden perukka eli pohjoisosa johon Paimionjoki laskee, on Natura 2000 -aluetta 221 hehtaarin laajuudelta ja se kuuluu siihen lintudirektiivin mukaisena linnuston erityissuojelualueena. Valtakunnallisessa lintuvesien suojeluohjelmassa Paimionlahti on luokiteltu kansainvälisesti arvokkaaksi kohteeksi. Paimionlahti on ruovikoitunut, mutta umpeenkasvavia rantaniittyjä löytyy vielä. Lahtea ympäröivät metsäsaarekkeet ja laajat pellot. Lahdella on runsas pesimälinnusto ja se on tärkeä muuttoaikainen levähdysalue.
Paimionjoen alajuoksun varrella, Paimion keskustan pohjoispuolella sijaitsee Paimionjokilaakso, joka on lounaisen viljelyseudun jokilaakso. Paimionjokilaakso on 156 hehtaarin Natura 2000 -alue ja se muodostaa ydinosan Paimionjokilaakson valtakunnallisesti arvokkaasta maisema-alueesta. Jokilaakso on noin seitsemän kilometriä pitkä, ja siellä sijaitsee myös Askalan vesivoimalaitos eli Askalankoski. Laaksossa on edustavia rinneniittyjä, joista tärkeimmät sijaitsevat Askalan voimalaitoksen kohdalla joen molemmin puolin. Paimionjokilaakso otettiin aikoinaan viljelyskäyttöön, ja kasvillisuuteen onkin vaikuttanut suuresti pitkään jatkunut laidunnus. Laidunnuksen ansiosta esimerkiksi kuusi ei ole päässyt leviämään, vaan maisema on pysynyt avoimena. Laidunnus alueella loppui kuitenkin 1950-luvulla, jolloin alue alkoi kasvaa umpeen. 1990-luvun alussa alueella aloitettiin hoitotoimenpiteet. Paimionjokilaakson viljelysmaisema on Suomen vanhimpia kulttuurimaisemia.
Nähtävyydet

Paimiossa on vuonna 1933 valmistunut arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema funktionalistinen Paimion parantola, joka on ehdolla Unescon maailmanperintökohteeksi ja on nimetty myös valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Muita valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä ovat Paimion kirkko ja vanha pappila, Paimion rautatieasema, Suuri Rantatie sekä Wiksbergin kartano.
Paimiossa on kaksi kirkkoa: Pyhän Mikaelin kirkko keskustassa ja Pyhän Jaakobin kirkko Paimionlahden rannalla Hevonpäässä.
Paimion alueella on kaksi toimivaa vesivoimalaitosta: Juntolan ja Askalan voimalaitokset. Askalankoski on ympäristöyhdistyksen ylläpitämä kulttuuri- ja luontokohde perinnemaisemineen. Kaupungissa toimii myös elokuvateatteri Bio Stara, Paimion Sähkömuseo ja Käsityömuseo Miila.
Paimion Taatilassa on myös Ammattiopisto Livian (ent. Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitos) maaseutuopisto, jossa opetuslajeina ovat eläinala ja metsätalous.lähde?
Tapahtumia

Viva Vista oli koko perheen kaupunkitapahtuma Paimiossa, joka järjestettiin vuosina 2008–2014. Paimion entisessä sahanrannassa järjestetään vuosittain leikkimielinen Kahden sillan soutu -tapahtuma.
Ravintola Pomarissa järjestetään leikkimielinen maailmanmestaruuskilpailu ilma-imitoinnin parissa.
Muuta

Paimioon avattiin vastaanottokeskus marraskuussa 2009, mutta se suljettiin vuonna 2012.
Entisessä Hotelli Valtatie 1:n majoitusrakennuksessa on kuvattu pätkä Reijo Mäen romaaniin perustuvasta elokuvasta Vares – yksityisetsivä (2004).
Kulttuuri > Murre

Paimion alueella puhutun kielen perustana on itäinen Lounais-Suomen murre. Paimion murre kuuluu Lounais-Suomen itäryhmän Halikon alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Paimion pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunasoseesta tehty pastanttipuuro, pikkuleivät nimeltä murosmöttöset, makea varilimppu sekä lahnanpääkeitto, jota paimiolaiset eivät tahtoneet kelpuuttaa nimikkoruoakseen.
Historia

Paimiosta tunnetaan suuri määrä pronssi- ja rautakauden muinaisjäännöksiä. Vuonna 2009 uutisoitiin maanlaajuisesti Paimiosta löydetystä 3 500 vuotta vanhasta pronssikirveestä, jota säilytetään Paimion kotiseutumuseossa.
Keskiajalla alueella vaikuttivat muun muassa Pora (Spore) -suku, jonka oletettu napakairaa esittävä sukuvaakuna on antanut aiheen Paimion kaupungin vaakunalle, ja Jägerhorn af Spurila -suku. Paimiossa oli jo keskiajalla monta kartanoa, muun muassa Hevonpään (nykyään Viksberg) ja Spurilan kartanot.
Askalankoskella on ollut 1930-luvulta asti vesivoimala. Sähkö on myös yksi Paimion suurista teollisuudenaloista ja paikkakunnalla on ollut sähköalan jakelu-, tehdas- ja asennuslaitoksia. Turun ja Helsingin väliset junat ovat aiemmin pysähtyneet Paimiossa.
Väestö

Paimiossa asui 31.12.2021 yhteensä 11 041 henkeä. Näistä suomenkielisiä oli 10 576 eli 95,8% väestöstä. Ruotsinkielisiä oli 117 eli 1,1%. Yksi asukas oli saamenkielinen. Vieraskielisiä oli kunnassa 347 eli 3,1%. Vieraskielisistä ryhmistä tärkeimmät olivat viro (89 puhujaa), venäjä (59 puhujaa), ukraina (36 puhujaa), latvia (29 puhujaa), englanti (18 puhujaa), kurdi (14 puhujaa), thai (12 puhujaa), bulgaria (12 puhujaa) sekä arabia (10 puhujaa).
Väestöstä 72,2% kuului vuonna 2023 Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon ja 1,6% muihin uskonnollisiin yhdyskuntiin. 26,2% ei kuulunut mihinkään uskonnolliseen yhdyskuntaan.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Paimion väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 8 366 | 8 366 |
| 1985 | 1985 |    | 9 020 | 9 020 |
| 1990 | 1990 |    | 9 614 | 9 614 |
| 1995 | 1995 |    | 9 832 | 9 832 |
| 2000 | 2000 |    | 9 815 | 9 815 |
| 2005 | 2005 |    | 9 876 | 9 876 |
| 2010 | 2010 |    | 10 402 | 10 402 |
| 2015 | 2015 |    | 10 620 | 10 620 |
| 2020 | 2020 |    | 10 848 | 10 848 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Paimiossa oli 10 730 asukasta, joista 8 454 asui taajamissa, 2 173 haja-asutusalueilla ja 103:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Paimion taajama-aste on 79,6 %. Kaupungin taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Paimion keskustaajama, tunnetaan toisinaan myös nimellä Vista | 8 336 |
| 2 | Tammisilta* | 118 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Tammisillan taajama ulottuu puoliksi Kaarinan ja puoliksi Paimion kaupungin alueelle.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Paimiossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Paimion seurakunta
Vuodesta 2019 lähtien seurakunta toimii myös Sauvon kunnan alueella.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus. Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen lukeutuva Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta Paimion Asemaseurakunta. Paimiossa on myös Jehovan todistajien valtakunnansali. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Paimion alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Vapaa-aika

Liikuntamahdollisuuksia Paimiossa tarjoavat muiden muassa seuraavat kohteet:
Varasvuoren hyppyrimäet (K-58, K-29, K-15 sekä K-8)
Paimion Urheilupuisto (400 metrin juoksurata + nurmikenttä, KHT Soikka tekonurmi, tenniskentät, jäähalli OP-Areena, valaistut hiihtoladut/pururadat)
Action Sport Center
Uimahalli Solina
KuntoPeimari-kuntosali
Ankkalampi
Hiekkahelmi
Kartingrata
Pesäpallokenttä
Padelkenttä
Paimiossa on ollut myös motocrossrata.
Vapaa-aika > Urheiluseuroja

Paimion Haka, jalkapallo ja jääkiekko
Paimion Pesis, pesäpallo
Paimion Rasti, suunnistus
Paimion Ruoska, salibandy
Paimion Ratsastajat, ratsastus
Paimion Urheilijat, hiihto, mäkihyppy ja yleisurheilu
Paimion Yritys, pesäpallo ja lentopallo
Peimari United, jalkapallo
Paimion Kiekkoseura, jääkiekko
Ystävyyskaupungit

Audru (Viro)
Johannes (Venäjä)
Ljungbyn kunta (Ruotsi)
Odenthal (Saksa)
Terijoki (Venäjä)
Tølløse (Tanska)
Ås (Norja)
Öckerön kunta (Ruotsi)