stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Super Aguri F1
Sponsorit

ANA (2006)
Asahi (2006)
Autobacs (2006–2008)
Bosco Moto (2006)
Bridgestone (2006–2008)
ENEOS (2006–2007)
Honda (2006–2008)
Life Card (2006)
NGK (2006–2008)
Samantha Kingz (2006–2008)
Seiko (2006–2007)
Takata (2006–2008)
Kinotrope (2007–2008)
Metris (2007–2008)
Rodac (2007–2008)
Speakerbus (2007–2008)
Nexsan Technologies (2008)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Super Aguri F1 Wikimedia Commonsissa
The Formula One Database (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Grandprix.com – Super Aguri (englanniksi)
Formula 1 -valmistajat
| --- | --- |
Kaudella 2024:  Red Bull Racing  Mercedes  Ferrari  McLaren  Aston Martin Aramco  Alpine  Williams  RB  Kick Sauber  Haas 
Entiset valmistajat:  AFM  AGS  Alfa Romeo  AlphaTauri  Alta  Amon  Andrea Moda  Apollon  Arrows  Arzani-Volpini  Aston-Butterworth  ATS (Italia)  ATS (Saksa)  BAR  Behra-Porsche  Bellasi  Benetton  BMW Sauber  Boro  Brabham  Brawn  BRM  BRP  Bugatti  Caterham  Cisitalia  Coloni  Connaught  Connew  Cooper  Dallara  De Tomaso  Derrington-Francis  Eagle  Eifelland  Emeryson  EMW  ENB  Ensign  ERA  EuroBrun  Ferguson  FIRST  Fittipaldi  Fondmetal  Footwork  Force India  Forti  Frazer Nash  Fry  Gilby  Gordini  Hesketh  Hill  HWM  Honda  HRT  Jaguar  JBW  Jordan  Kauhsen  Klenk  Kojima  Kurtis Kraft  Lancia  Larrousse  LDS  LEC  Leyton House  Life  Ligier  Lola  Lotus  Lotus  Lyncar  Maki  Manor  March  Martini  Marussia  Maserati  Matra  McGuire  Merzario  Midland  Milano  Minardi  Modena  Onyx  OSCA  Osella  Pacific  Parnelli  Penske  Porsche  Prost  Racing Point  RAM  Rebaque  Renault  Rial  Sauber  Scarab  Scirocco  Shadow  Shannon  Simtek  Spirit  Spyker  Stebro  Stewart  Super Aguri  Surtees  Talbot  Talbot-Lago  Tec-Mec  Tecno  Theodore  Token  Toleman  Toro Rosso  Toyota  Trojan  Tyrrell  Vanwall  Veritas  Virgin  Williams (FWRC)  Wolf  Zakspeed 
Indianapolis 500 -tallit (1950–1960):  Adams  Deidt  Del Roy  Dunn  Elder  Epperly  Ewing  Hall  Kuzma  Langley  Lesovsky  Marchese  Meskowski  Moore  Nichels  Olson  Pankratz  Pawl  Phillips  Rae  Schroeder  Sherman  Stevens  Sutton  Trevis  Turner  Watson  Wetteroth 
Japanilaiset Formula 1 -tallit
Honda
Kojima
Maki
Super Aguri
Toyota
Franck Montagny Ranskan Grand Prix'ssä 2006
Takuma Sato Yhdysvaltain Grand Prix'ssä 2006
Anthony Davidson Brasilian Grand Prix'n 2007 vapaissa harjoituksissa
Takuma Sato Japanin Grand Prix'ssä 2007
Anthony Davidson ajamassa tallin viimeiseksi jääneellä kaudella Malesian Grand Prix'ssä
Takuma Sato tallin viimeiseksi jääneessä Espanjan Grand Prix'ssä 2008.
Takuma Sato oli tallin kuljettajana koko tallin olemassaolon ajan.
Aubrey Plaza

| Aubrey Plaza |
| --- | --- |
 Aubrey Plaza vuonna 2024 Cannes film festival.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aubrey Christina Plaza
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1984 (ikä 40) Wilmington, Delaware, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, koomikko
Näyttelijä
Aktiivisena:  2004–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Aubrey Christina Plaza (s. 26. kesäkuuta 1984 Wilmington, Delaware) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän esitti April Ludgatea televisiosarjassa Puisto-osasto. Plazalla on ollut myös sivurooleja elokuvissa. Ensimmäisen pääroolinsa hän näytteli elokuvassa Safety Not Guaranteed vuonna 2012.
Plaza aloitti uransa teatterista, jossa hän näytteli sketseissä ja improvisaatioesityksissä. Myöhemmin hän on esiintynyt elokuvissa Funny People (2009), Scott Pilgrim vastaan maailma (2010), Dirty Grandpa (2016) ja Ingrid Goes West (2017). Plaza on myös esiintynyt ääninäyttelijänä animaatioelokuvassa Monsterit-yliopisto (2013) ja animaatiosarjassa The Legend of Korra.
Plaza meni naimisiin ohjaaja Jeff Baenan kanssa vuonna 2021. Baena kuoli 47-vuotiaana tammikuussa 2025.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aubrey Plaza Wikimedia Commonsissa
Aubrey Plaza Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Voutilainen

Voutilainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aarre Voutilainen (1919–2000), Mannerheim-ristin ritari
Antero Voutilainen (1914–1998), lääkäri ja professori
Ari Voutilainen (1959–2003), rockmuusikko
Ellen Voutilainen (s. 2000), käsipalloilija
Erkki Voutilainen (s. 1988), valokuvaaja
Hannu Voutilainen (s. 1971), Master Bates, basisti
Janne Voutilainen (?–1929), kanadansuomalainen ammattiyhdistysaktiivi
Jasmin Voutilainen (1995–2023), näyttelijä
Jerry Voutilainen (s. 1995), jalkapalloilija
Joona Voutilainen (s. 1996), jääkiekkomaalivahti
Jukka Voutilainen (s. 1980), jääkiekkoilija
Jukka Voutilainen (s. 1949), näyttelijä ja ääninäyttelijä
Kari Voutilainen (s. 1962), kelloseppä
Keijo Voutilainen (1936–2014), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Kia Voutilainen (s. 2000), jalkapalloilija
Kristian Voutilainen, rumpali
Laura Voutilainen (s. 1975), pop- ja iskelmälaulaja
Lyyli Voutilainen (1891–1968), kirjailija
Maiju Voutilainen (s. 1996), vloggaaja
Marjo Voutilainen (s. 1981), jääkiekkoilija
Martti Voutilainen (1926–2001), suomalainen dominikaanipappi ja Studium Catholicumin johtaja
Matti Voutilainen (1932–19970), klarinetisti
Nicolas Voutilainen, radio- ja televisiotoimittaja ja juontaja
Paavo Voutilainen, pappi, hallitusammattilainen ja Helsingin kaupungin entinen sosiaalijohtaja
Paavo Voutilainen (s. 1999), jalkapalloilija
Pertti Voutilainen (1930–2009), diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja insinöörineuvos
Pertti Voutilainen (s. 1940), diplomi-insinööri, pankinjohtaja ja vuorineuvos
Petteri Voutilainen (s. 1960), koripalloilija
Touko Voutilainen (1918–1991), rehtori, päätoimittaja ja luokattoman lukion kehittäjä
Uuno Voutilainen (1922–2002), kansanedustaja (SDP)
Viivi Voutilainen (s. 1993), korkeushyppääjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
John Dowland

Alkusivu John Dowlandin kokoelmasta First Booke of Ayres (1597).
John Dowland (1563 – 20. helmikuuta 1626) oli englantilainen säveltäjä ja luutunsoittaja. Merkittävä osa hänen sävellyksistään onkin kirjoitettu luutulle tai luutun säestämille lauluäänille. Dowland oli aikansa arvostetuimpia luutunsoittajia ja laulajia.
Tiedot Dowlandin elämänvaiheista ovat vähäiset. Hän syntyi luultavasti Lontoossa, mutta on myös arveltu hänen olleen syntyjään irlantilainen. Hän työskenteli melkoisen osan elämästään ulkomailla. Hän muutti vuonna 1580 Pariisiin. Lisäksi hän työskenteli Saksassa ja Italiassa eri hoveissa sekä Tanskan kuninkaan Kristian IV:n hovikapellissa (1598–1606). Hän palasi 1606 Englantiin, kun hänet oli erotettu toimestaan. Syyt erottamiseen olivat todennäköisesti tyytymättömyys säveltäjän elämäntapoihin sekä hänen usein toistuvat vierailunsa kotimaassaan. Vasta vuonna 1612 Jaakko I:n hallituskaudella hän lopulta pääsi Chapel Royalin jäseneksi arvonimenään musician for the lutes.
Dowlandin tuotanto käsittää enimmäkseen moniäänisiä lauluja, niin maallisia kuin hengellisiäkin, sekä luuttuteoksia. Vastoinkäymiset muusikon uralla,  erityisesti se, ettei hän milloinkaan saanut virkaa kuningatar Elisabethin hovista, saattoivat vaikuttaa hänen sävellystensä alakuloiseen perussävyyn yhdessä 1500-luvun lopun melankoliaa ihannoivan muodin kanssa.lähde?
Dowlandin ehkä tunnetuin teos on Lachrimae Pavan, myös lauluna Flow my tears, joka synnytti aikanaan runsaasti transkriptioita. Lukuisat säveltäjät myös käyttivät kappaleen aloittavaa niin sanottua Lachrimea-motiivia (pisteelliseen rytmiin perustuva laskeva kvartti) omien teostensa pohjana. Dowland itse sävelsi vuonna 1604 Lachrimae Pavanesta viisiäänisen Lachrimae-sarjan viola da gamba -consortille sekä luutulle. Teos käsittää seitsemän fantasia-pavanea, jotka analysoivat ajan muotitunnetta melankoliaa eri puolilta.lähde?
Kirjallisuutta

Kelnberger, Christian: Text und Musik bei John Dowland.  Passau:  Karl Stutz, 2010.  ISBN 978-3-88849-207-5  (saksaksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Dowland Wikimedia Commonsissa
Heikki Poroila: Yhtenäistetty John Dowland (koko sävellystuotanto listattuna)
John Dowland International Music Score Library Project (englanniksi)
Vapaasti käytettävissä olevia Dowlandin partituureja Mutopia Project
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Alankomaiden maalaustaide

Alankomaiden maalaustaide on nykyisen Belgian ja Alankomaiden alueen taidetta 1300-luvun lopulta 1700-luvulle. Etelä- ja Pohjois-Alankomaat sekä Burgundi muodostivat ennen 1500-luvulla tapahtunutta valtiollista kahtiajakoa taidehistoriallisesti yhtenäisen alueen. (niin sanottu vanha-alankomaalainen taide). Sen keskus sijaitsi Flanderissa. Alankomaalainen taide jakaantui 1500-luvun lopulla flaamilaiseksi ja hollantilaiseksi taiteeksi.
Vasta 1300-luvulla itsenäistynyt Alankomaiden taide irrottautui naapuriensa Ranskan ja Saksan taiteesta.selvennä Painopiste siirtyi 1400-, 1500-, ja 1600-luvuilla arkkitehtuurista maalaustaiteeseen. Kalvinilainen pohjoinen ja katolinen etelä alkoivat 1500-luvulla kehittyä voimakkaasti eri suuntaan. Hollantilainen taide eroaa monessa suhteessa flaamilaisesta barokkipaatoksesta.
Alankomaiden taiteen kultakausi kesti noin sata vuotta lähinnä 1600-luvulla. Kultakausi näkyi maalaustaiteessa, mutta myös kirjallisuudessa ja arkkitehtuurissa. Kultakauden maalarien teokset erosivat Rubensin edustamasta barokkityylistä. Maalaukset muuttuivat realistisemmiksi: arkipäivän aiheista maalattiin asetelmia, muotokuvia ja maisemia. Näitä töitä tilasi rikastunut porvaristo, ei enää kirkko eikä aatelisto.
Maalaustaide > Alkuvaiheen kirjaminiatyyrit ja van Eyckin veljekset

Alankomaalaisen maalaustaiteen aloittivat kirjaminiatyyrit 1000- ja 1100-luvulla. Erityisesti Stavelot'n Raamattu-kuvitukset 1094–1097 ja Job-Moralia noin 1150. Kirjankuvituksen tärkein koulukunta toimi Maastrichtissa. Edellytykset van Eyckin veljesten maalaustyölle loivat noin 1400 Burgundin hoville lähinnä miniatyyrejä maalanneet Melchior Broederlam ja Limburgin veljekset maalaustensa luonnonmukaisuudella. Hubert van Eyckin ja Jan van Eyckin maalauksia pidetään varsinaisen vanhan alankomaalaisen maalaustaiteen alkuna. Heidän maalauksensa olivatkin Alppien pohjoispuolella vertaansa vailla. He kehittivät taulumaalaukselle tärkeän öljyhartsitekniikan.
Maalaustaide > 1400-luku ennen renessanssia

Etelässä rinnastettiin Raamatun tapahtumat maallisiin ja realistinen väritys selkeään kuvarakenteeseen. Maalareiden taiteellisena päämääränä oli tuolloin yksityiskohtien tarkka kuvaaminen ja tilan käyttö. Esimerkkejä kauden taiteilijoista ovat Flémallen mestari, Rogier van der Weyden, Hugo van der Goes, Hans Memling ja Gerard David. Pohjoisessa oli vallalla karumpi, yksinkertaisempi ja asiallisempi ilmaisutapa, esimerkiksi taiteilijat Albert van Ouwater, Dirk Bouts vanhempi, Petrus Christus ja Geertgen tot Sint Jans sekä erityisesti groteskin fantastisten maalausten tekijä Hieronymus Bosch.
Maalaustaide > Renessanssi

Renessanssin aloittajia olivat Antwerpenissä Leonardo da Vinciltä vaikutteita saanut Quentin Massys ja maisemamaalari Joachim Patinier. Roomalaisista vaikutteistaan tunnetuksi tulivat Jan Gossaert ja Joos van Cleve. Pohjoisessa kehittyi samoihin aikoihin kansallisempi ja omaperäisempi tyyli, jonka edustaja oli mm. Lucas van Leyden.
1500-luvun loppupuolta hallitsi oppinut manierismi. Tämän vaiheen edustajia olivat Frans Floris, Maerten de Vos ja Hendrik Goltzius. Monet taiteilijat työskentelivät tuohon aikaan ulkomailla, esimerkiksi Pieter Candid, Friedrich Sustris ja Bartholomäus Spranger.
Maalaustaide alkoi jakautua eri lajeihin, erityisesti se näkyi maisema-, muotokuva- ja laatukuvamaalauksessa. Maisemamaalauksen nimiä ovat Lucas van Valckenborch, Paul Bril ja Roeland Savery, muotokuvamaalareita Antonius Moor, Frans Purbus vanhempi ja Cornelius Ketel sekä laatukuvamaalareita Pieter Aertsen, Jan van Hemessen.
Merkittävin 1500-luvun alankomaalainen taidemaalari oli Pieter Bruguel vanhempi, joka oli vapaa ns. romanismista ja maalasi omaperäisellä ja korostetun kansalliseen tyyliin niin uskonnollisia kuin maallisiakin aiheita.
Maalaustaide > Barokki

Vähitellen flaamilainen barokki vapautui italialaisista esikuvistaan ja kehittyi oma aistillisen liikkuva, eloisan täyteläinen tyyli, jonka merkittävimpiä mestareita olivat Peter Paul Rubens ja tämän oppilas Anthonis van Dyck, joka tunnetaan erityisesti muotokuvistaan. Rubens oli nerokas uudistaja, jonka töillä oli vaikutusta kaikkiin taiteen alueisiin. Kansanomaisen realistisia tapainkuvaajia olivat Jakob Jordaens, Adriaen Brouwer ja David Teniers nuorempi.
Maalaustaide > Kultakausi

Alankomaiden 1600-luvun maalaustaiteen kukoistus on länsimaisen taidehistorian merkittävimpiä kausia. Oman aikansa Euroopassa Alankomaiden koulu oli ainutlaatuisen moderni. Se toimi lähinnä vapaiden markkinoiden varassa, kun taide muualla Euroopassa sai tukea aristokraateilta taiteensuosioilta ja kirkollisilta tahoilta. Se oli säännöistä vapaa, realistinen ja perin porvarillinen.  Kultakauden yksittäiset maalarit kuten Frans Hals, Jan van Goyen ja Vermeer keskittyivät usein luomaan ainoastaan yhden aiheen maalauksia, esimerkiksi muotokuvia tai maisemia.Taidemaalarit kuten Rembrant tuottivat runsain mitoin teoksia ja kehittivät aiheitaan keskiluokan maun mukaisiksi.
Maalaustaide > 1700-luku

Taidemaalaus oli 1700-luvun lähes täysin lamassa ja elpyi vasta 1800-luvulla.
Taidemaalareita

Ambrosius Bosschaert (1573–1621) – kultakausi, asetelmia
Rubens (1577–1640) – barokin suuri nimi
Frans Hals (1582/1583–1666) – kultakausi, muotokuvia
Cornelis Vroom (1591/1592–1661)
Balthasar van der Ast (1593/1594–1657) – kultakausi, asetelmia
Jan van Goyen (1596–1656) – kultakausi, maisemia
Antoon van Dyck (1599–1641) – Rubensin avustaja, josta tuli englantilainen hovimaalari
Rembrandt (1606–1669) – kultakauden suurin
Paulus Potter (1625–1654) – kultakauden maalari
Vermeer (1632–1675) – sisäkuvia
Vincent van Gogh (1853–1890), kultakausi, maisemia
Jan Sluyters, Piet Mondrian ja Leo Gestel
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alankomaiden maalaustaide Wikimedia Commonsissa
Jan van Eyck:Arnolfinin perhe.
Stavelot'n Raamatun kirjaminiatyyri.
Kristiina Saksilainen

| Kristiina Saksilainen |
| --- | --- |
 Maalaus luultavasti 1600-luvulta.
Tanskan kuningatar
Valtakausi:  21. toukokuuta 1481 – 20. helmikuuta 1513
Edeltäjä:  Dorotea Brandenburgilainen
Seuraaja:  Elisabet Itävaltalainen
Norjan kuningatar
Valtakausi:  3. helmikuuta 1483 – 20. helmikuuta 1513
Edeltäjä:  Dorotea Brandenburgilainen
Seuraaja:  Elisabet Itävaltalainen
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  6. lokakuuta 1497 – elokuu 1501
Edeltäjä:  Dorotea Brandenburgilainen, Ingeborg Tott (valtionhoitajan puoliso)
Seuraaja:  Ingeborg Tott

Syntynyt:  24. joulukuuta 1461 Torgau
Kuollut:  8. joulukuuta 1521 (59 vuotta) Odense
Puoliso:  Hannu I (Juhana II)
Lapset:  Johan Ernst Kristian II Jakob Elisabet Frans
Suku:  Wettin
Isä:  Ernst
Äiti:  Baijerin Elisabet
Uskonto:  Katolinen
Kristiina Saksilainen (25. joulukuuta 1461 Torgau – 8. joulukuuta 1521 Odense), oli Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningatar. Hän oli Tanskan kuningatar Kristiinan isoäiti poikansa Kristian II:n kautta.
Elämä > Varhainen elämä

Kristiina Saksilaisen isä oli Saksin herttua Ernst, joka perusti vaaliruhtinaallisen ernstiläisen sukulinjan ja hänen äitinsä Elisabet Baijerilainen oli Wittelsbachin sukua.
Kristiina kihlautui 16-vuotiaana Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningas Hannun kanssa vuonna 1477. Vuoden kuluttua siitä hän matkusti Saksista Warnemündeen, jossa hänet vastaanotti Tanskan seurue ja toi hänen Kööpenhaminan linnaan, jossa hän meni naimisiin Hannun kanssa 6. syyskuuta 1478.
Vuonna 1481 hänestä tuli Tanskan kuningatar. Häntä ei kuitenkaan kruunattu kuin vasta 1483, kun Hannusta oli tullut myös Norjan kuningas. 18. toukokuuta 1483 heidät kruunattiin Tanskan ja Norjan kuninkaaksi ja kuningattareksi Frue Kirkessä, Kööpenhaminassa ja myöhemmin Trondheimissa. Kruunajaisten yhteydessä hän sai huomenlahjakseen Örebron linnan sekä Närken ja Värmlannin eli samat alueet kuin anoppinsa, kuningatar Dorotea Brandenburgilainen.
Hänen 20 ensimmäisestä avioliittovuodestaan ei ole paljon tietoa, joten todennäköisesti hän on omistautunut perheelleen. He saivat ainakin kolme lasta, mutta joidenkin lähteiden mukaan heille syntyi lisäksi kaksi poikaa, jotka kuolivat pieninä ja kolmas, joka luopui kuninkaallisista titteleistään ja lähti munkiksi. Kristiinaa on kuvattu hurskaaksi ja hänen on sanottu itkeneen joka kerran, kun hän ei ole voinut osallistua messuun.
Elämä > Ruotsi

Vuonna 1497 Hannu alisti Ruotsin valtaansa, ja hallitsi sitä nimellä Juhana II. Kaksi vuotta myöhemmin Kristiina seurasi häntä Ruotsiin, ja 4. helmikuuta 1499 heidät kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi ja kuningattareksi Uppsalassa. Hän seurasi Hannua hänen toisella vierailullaan Ruotsiin vuonna 1500, ja kolmannella vierailulla tammikuussa 1501. Vuoden 1501 vierailun aikana Hannu aloitti rakkaussuhteen hovinaisensa, Edla Mickelintyttären kanssa, mistä seurasi skandaali ja se johti heidän avioliittonsa purkautumiseen.
Valtaneuvosten kapinan ja Juuttivihan aikana (1501-1512) Hannu pakeni Ruotsista Tanskaan elokuussa 1501 yhdessä Edla Mickelintyttären kanssa. Hän jätti Kristiinan vastaamaan hallitsijana ja hänen tukijoidensa moraalisena tukena Tre Kronorin varuskunnasta Tukholmassa. Syyskuusta 1501 kuudenteen toukokuuta 1502 saakka kuningatar Kristiina oli ruotsalaisten kapinallisten piirittämänä. Tämä oli yksi vaikeimmista tunnetuista Kalmarin Unionin aikaisista piirityksistä, jonka aikana varuskunnan miesvoima putosi tuhannesta seitsemäänkymmeneen heidän kuollessaan ruttoon ja nälkään.
9. toukokuuta 1502 kuningatar Kristiina antautui Ruotsin valtionhoitaja Sten Sture vanhemmalle. Rauhansopimuksen mukaan häntä oli pidettävä Tukholmassa, kunnes hän voisi matkustaa takaisin Tanskaan. Kun hän antautui, hän kääntyi Ingeborg Tottin puoleen, joka tapasi hänet linnassa ja seurasi häntä luostariin. Häntä pidettiin ensin mustaveljesten luostarissa ja sitten harmaaveljesten fransiskaaniluostarissa Tukholmassa. Kuitenkin Sten Sture rikkoi sopimuksen: Kun Hannu lähetti laivan Tukholmaan häntä noutamaan, hallitsija oli vienyt hänet Tukholmasta Vadstenan luostariin vangiksi. Lokakuussa 1503 hänet vihdoin vapautettiin puolentoista vuoden vankeuden jälkeen. Sten Sture saattoi hänet Tanskan rajalle Halmstadiin, missä hänen poikansa Kristian oli häntä vastassa.
Elämä > Myöhempi elämä

Vuonna 1504 hän Kristiina teki pyhiinvaellusmatkan Wilsnackiin ja Sternbergiin Brandenburgissa, jossa hän tapasi myös tyttärensä Elisabetin. Palattuaan Tanskaan hän perusti luostareita Klarissalaisille Kööpenhaminassa ja Odensessa.
Vapauduttuaan ja palattuaan Tanskaan kuningatar Kristiina asui loppuelämänsä erossa kuningas Hannusta. Hän piti omaa erillistä hoviaan huomenlahjaksi saamansa omaisuuden turvin Odense Næsbyhoved-linnassa ja Odense poikansa Fransin kanssa. Kristiina oli kiinnostunut taiteesta ja musiikista ja toimi muusikoiden, kirjailijoiden ja taidemaalareiden hyväntekijänä. Hän tilasi Claus Bergin kuuluisan Odensen katedraalin alttaritaulun, joka kuvasi Tanskan kuninkaallista perhettä sekä kirjallisen työn pappi Michael Odenselaiselta.
Hän oli kriittinen katolinen, joka toivoi katolisen kirkon uskonpuhdistusta, Pyhän Clare ja Pyhän Francisin ritarikunnan hyväntekijä, tuki Laurids Brandsenia, joka pyrki uudistamaan Tanskan luostarilaitosta. Hän oli myös tunnettu hyväntekeväisyydestään. Hän jäi leskeksi vuonna 1513.
Kristiina Saksilainen kuoli 8. joulukuuta 1521 59 vuoden iässä.
Perhesuhteet

Vanhemmat Saksin vaaliruhtinas Ernst ja Elisabet Baijerilainen, Baijerin herttuan tytär. Puoliso vuonna 1478 Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningas Hannu (1455–1513), jonka vanhemmat olivat Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningas Kristian I Oldenburgilainen ja Dorotea Brandenburgilainen, Hohenzollern-Nürnbergin linnakreivin Johannin tytär. Lapset: Lapsena kuolleet Hans (1479–1480) ja Ernst (1480–1500); Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningas Kristian (1481–1559); Elisabet (1484–1555), jonka puoliso oli Brandenburgin vaaliruhtinas Joachim; Jacobus Dacialainen (kiistetty) ja Franciscus (1497–1511).
Kristianin ja Franciscuksen välissä mahdollisesti syntynyt "Jacobus de Dacia" lähti pappisuralle ja päätyi Meksikoon.
Kristiinan veli Fredrik Viisas tunnetaan Martin Lutherin suosijana ja tukena.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Tamara Nyman

Nyman Eeva-lehden kannessa 1967.
Tamara Nyman (s. 17. kesäkuuta 1939 Suojärvi) on suomalaissyntyinen entinen valokuvamalli, joka teki 1960-luvun alkupuolella kansainvälistä uraa New Yorkissa ja Pariisissa yhdessä sisarensa Kecia Nymanin kanssa. Vuosina 1966–1971 hän oli avioliitossa Liechtensteinin ruhtinassukuun kuuluneen Albrecht Johannes Géza Augustinus Wilhelm Maria Prinz von und zu Liechtensteinin kanssa ja käytti arvonimeä Landskronin paronitar.
Tamara Nyman syntyi köyhän perheen esikoisena  Raja-Karjalan Suojärvellä. Perhe tuli sodan sytyttyä evakkoina Mänttään, jossa syntyi seitsemän lasta lisää, toiseksi vanhimpana Kecia-sisko. Heidän isoisänsä oli venäläissukuinen, ja heidän isänsä työskenteli sähköasentajana Valmetilla.
Tamara muutti heti sotien jälkeen sukulaisten luo Ruotsiin, jossa hän kävi koulunsa. Tukholmassa hänet löysi ranskalainen valokuvaaja Gilbert Roy, ja siitä lähti liikkelle tumman Tamaran kansainvälinen malliura.
Vuonna 1958 Nymanin perhe lähti Suomesta siirtolaisiksi Kanadan Vancouveriin, ja pian Tamara pääsi mallintöihin Yhdysvaltoihin. 1960-luvun alkupuolella hän auttoi myös Kecia-sisaren mallinuran alkuun New Yorkissa. 1960-luvun keskivaiheilla Tamara Nyman sai paikan Chanelin muotitalosta Pariisissa, jossa hän asui vuonna 1962 New Yorkissa tapaamansa Liechtensteinin prinssi Albrechtin kanssa. Heidän vuonna 1966 solmittu avioliittonsa kesti viitisen vuotta, ja he saivat kaksi lasta, Tatianan (1965–2001) ja Albrechtin (s. 1967). He asuivat avioeroonsa asti Pariisissa, ja sittemmin Tamara Nyman on asunut  Zürichissä, Sveitsissä.
Aiheesta muualla

Tamara Nymanin kansi-, muoti- ja mainoskuvia
19. dynastian loppu

19. dynastian loppu käynnistyi faarao Merneptahin kuoleman jälkeen, jolloin tapahtui vallanjaon toistuvaa uudistumista. Merneptahin kuoltua ensimmäisen valtakamppailun kävivät Seti II ja Amenmesse, joista Seti II nousi voittajana. Kun Seti II kuoli oltuaan vallassa alle vuoden, valta periytyi Siptahille. Siptah oli alaikäinen ja liian nuori hallitsemaan yksin, joten sijaishallitsijoina toimivat Seti II:n vaimo Tausret ja kansleri Bay. Bay teloitettiin Siptahin viidentenä hallitusvuonna ja Siptah menehtyi seuraavana vuonna, jonka jälkeen vallassa oli yksin Tausret. Arviolta kahden vuoden päästä Tausret kuoli ja vallan otti Setnakht, 20. dynastian perustaja.