stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Gabriel Sparwenfeld

Lukas von Bredan maalaus Johan Gabriel Sparwenfeldista vuodelta 1722.
Johan Gabriel Sparwenfeld (1655-1727) oli ruotsalainen kielitieteilijä. Hän opiskeli venäjää Moskovassa vuosina 1684–1687 Ruotsin kuninkaalta saadun apurahan turvin ja kirjoitti kokemuksistaan päiväkirjan otsikolla Giornale d’un Viaggio di Moscouia. Se on julkaistu vuonna 2002. Matkalta palattuaan Sparwenfeld toimi seremoniamestarin apulaisena ja seremoniamestarina Ruotsin hovissa. Päivätyönsä ohessa hän saattoi jatkaa tutkimuksiaan. Hänen pääteoksensa on Upsalan yliopiston kirjastoon luovutettu neliosainen slaavilais-latinalainen sanakirja Lexicon Slavonicum.
Godzilla (vuoden 2014 elokuva)

| Godzilla |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gareth Edwards
Käsikirjoittaja:  Max Borenstein
Perustuu:  Tōhō-studion luomaan Godzilla-hirviöön
Tuottaja:   Thomas Tull  Jon Jashni  Mary Parent  Brian Rogers 
Säveltäjä:  Alexandre Desplat
Kuvaaja:  Seamus McGarvey
Leikkaaja:  Bob Ducsay
Tuotantosuunnittelija:  Owen Paterson
Pääosat:   Aaron Taylor-Johnson  Ken Watanabe  Elizabeth Olsen  Juliette Binoche  Sally Hawkins  David Strathairn  Bryan Cranston 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Legendary Pictures
Levittäjä:   Warner Bros. Pictures (maailmanlaajuisesti)  Tōhō (Japani) 
Ensi-ilta:   2014-05-088. toukokuuta 2014 (Dolby Theatre)  2014-05-1414. toukokuuta 2014 (Suomi)  2014-05-1616. toukokuuta 2014 (Yhdysvallat)  
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  160 000 000 dollaria
Tuotto:  524 976 069 dollaria
Seuraaja:  Godzilla II: King of the Monsters
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Godzilla on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen hirviöelokuva, jonka on ohjannut Gareth Edwards. Se on MonsterVerse-elokuvauniversumin ensimmäinen osa, ja samalla toinen Hollywoodissa kokonaan tuotettu Godzilla-elokuva vuoden 1998 samannimisen elokuvan jälkeen. Elokuvan pääosissa ovat Aaron Taylor-Johnson, Ken Watanabe, Elizabeth Olsen, Juliette Binoche, Sally Hawkins, David Strathairn ja Bryan Cranston.
Elokuva on Legendary Picturesin ja Warner Bros. Picturesin yhteistuotantoa, jälkimmäisen vastatessa myös elokuvan maailmanlaajuisesta levityksestä, paitsi Japanissa, jossa sen levityksestä vastasi Tōhō. Projekti alkoi vuonna 2004 ja sen oli alun perin tarkoitus olla vain lyhytelokuva, kunnes sen kehitys siirtyi Legendarylle, joka päätti toteuttaa sen kokopitkänä elokuvana. Kuvaukset sijoittuivat Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 14. toukokuuta ja Yhdysvalloissa 16. toukokuuta 2014.
Elokuvan jatko-osa, Godzilla II: King of the Monsters, sai ensi-iltansa Suomessa 29. toukokuuta 2019 ja Yhdysvalloissa 31. toukokuuta 2019. Crossover-elokuva Godzilla vs. Kong sai ensi-iltansa vuonna 2021.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aaron Taylor-Johnson  | … |  luutnantti Ford Brody   |
|  Ken Watanabe  | … |  tohtori Ishiro Serizawa   |
|  Elizabeth Olsen  | … |  Elle Brody   |
|  Juliette Binoche  | … |  Sandra ”Sandy” Brody   |
|  Sally Hawkins  | … |  tohtori Vivienne Graham   |
|  David Strathairn  | … |  amiraali William Stenz   |
|  Bryan Cranston  | … |  Joseph ”Joe” Brody   |
|  CJ Adams  | … |  nuori Ford Brody   |
|  Carson Bolde  | … |  Sam Brody   |
|  Richard T. Jones  | … |  kapteeni Russell Hampton   |
|  Victor Rasuk  | … |  kersantti Tre Morales   |
|  Patrick Sabongui  | … |  yliluutnantti Marcus Waltz   |
|  Jared Keeso  | … |  hyppääjä   |
|  Luc Roderique  | … |  pomminetsijä   |
|  Al Sapienza  | … |  Huddleston   |
|  Brian Markinson  | … |  Whalen   |
Vastaanotto

Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 222 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 73 prosenttia oli positiivisia.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Godzilla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Godzilla Box Office Mojossa (englanniksi)
Godzilla Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Godzilla Metacriticissä (englanniksi)
Jason Smith (jääkiekkoilija, 1973)

| Jason Smith (jääkiekkoilija, 1973) |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1973 Calgary, Alberta
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Gator
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  98 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2009
Seurat:  New Jersey Devils Toronto Maple Leafs Edmonton Oilers Philadelphia Flyers Ottawa Senators
NHL-varaus:  18. varaus, 1992 New Jersey Devils
Jason Matthew Smith (s. 2. marraskuuta 1973 Calgary, Alberta) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelasi uransa aikana puolustajana National Hockey Leaguessa yli tuhat ottelua ja oli Edmonton Oilersin pitkäaikaisin kapteeni.
Ura

Smith aloitti uransa WHL-liigassa Regina Patsissa. Toisen Pats-kauden jälkeen New Jersey Devils osoitti mielenkiintonsa nuoreen puolustajaan varaamalla hänet NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 18 vuonna 1992. Smith pelasi vielä yhden kauden WHL:ssä, ennen kuin teki sopimuksen New Jerseyn kanssa. Viimeisellä kaudellaan Smith voitti liigan parhaan puolustajan palkinnon Bill Hunter Trophyn.
Smith aloitti ammattilaisuransa 1993–1994, vaikkakin osan kautta hän pelasi New Jerseyn farmijoukkueessa Albany River Ratsissa. Seuraavaa kautta varjosti polvivamma, mutta siitä toivuttuaan hän pelasi River Ratsin kapteenina ja johdatti joukkueen AHL-liigan mestaruuteen.
Kesken kauden 1996–1997 New Jersey myi Smithin Toronto Maple Leafsille. Smithin lisäksi Torontoon myytiin Alyn McCauley ja Steve Sullivan. New Jersey sai vaihdossa Dave Ellettin, Doug Gilmourin ja varaustilaisuuden varausvuoron. Smith pelasi Torontossa vain yhden täyden kauden, sillä seuraavalla kaudella 1998–1999 hänet myytiin Edmonton Oilersiin. Edmontonissa Smithistä tuli joukkueen pitkäaikaisin kapteeni (2000–2007).
Kesällä 2007 Edmonton vaihtoi Smithin ja Joffrey Lupulin Philadelphia Flyersin Joni Pitkäseen, Geoff Sandersoniin ja tulevan varaustilaisuuden kolmannen kierroksen vuoroon. Seuraavaksi kaudeksi Philadelphia nimesi Smithin kapteenikseen.
Smith teki kahden vuoden sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa heinäkuun 8. 2008. Sopimuksen arvo oli 2,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria kautta kohti. Hän kuitenkin lopetti uransa 2008–2009 kauden jälkeen. Urallaan hän pelasi 1008 ottelua NHL:ssä, joissa teki 41 maalia ja 128 syöttöä.
Yksityiselämä

Smith on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Elokuussa 2010 häntä vastaan nostettiin syyte perheväkivallasta.
Japanin keisarillinen sinetti

Japanilainen biometrinen passi
Japanin valtiollinen sinetti (jap. 日本の国章, Nippon no kokushō) tai keisarillinen sinetti on Japanissa vaakunan tapaan käytetty tunnus, johon on kuvattu tyylitelty krysanteemin kukka. Yleisemmin krysanteemisymboleita kutsutaan nimellä kikukamon (jap. 菊花紋) eli ’krysanteeminkukka-mon’. Japanin laissa ei ole määritelty vaakunaa, joten sen sijaan esimerkiksi Japanin passin kannessa käytetään keisarillista krysanteemisinettiä. Passeissa symbolia on käytetty vuodesta 1926 lähtien.
Historiallisesti krysanteemisymbolia käytettiin myös laajalti aatelin ja daimioiden keskuudessa, ja siitä oli lukuisia erilaisia versioita, joissa krysanteemi saatettiin myös yhdistää muihin elementteihin. Vuonna 1871 sen käyttö rajoitettiin lailla vain keisarihuoneelle. Keisariperhe saa käyttää 16-terälehtistä krysanteemia (jap. 八重菊, yaegiku), muut keisarihuoneen jäsenet 14-terälehtistä, alapuolelta kuvattua krysanteemia (jap. 裏菊, uragiku).
Kuvia

16-terälehtinen krysanteemisinetti
Sinetti keisarillisessa Meiji-jingū-pyhäkössä
Prinssi Akishinon sinetti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin keisarillinen sinetti Wikimedia Commonsissa
Aasian vaakunat
Afganistan
Arabiemiirikunnat
Armenia
Azerbaidžan
Bahrain
Bangladesh
Bhutan
Brunei
Etelä-Korea
Filippiinit
Georgia
Indonesia
Intia
Irak
Iran
Israel
Itä-Timor
Japani
Jemen
Jordania
Kambodža
Kazakstan
Kiina
Hongkong
Kirgisia
Kuwait
Kypros
Laos
Libanon
Macao
Malediivit
Malesia
Mongolia
Myanmar
Nepal
Oman
Pakistan
Pohjois-Korea
Qatar
Saudi-Arabia
Singapore
Sri Lanka
Syyria
Tadžikistan
Taiwan
Thaimaa
Turkki
Turkmenistan
Uzbekistan
Venäjä
Vietnam
Iso Karhusaari (Sysmä)

Iso Karhusaari
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Saariryhmä:  Töijensalon saariryhmä
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  100 m 
Pinta-ala:  29,5 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Iso Karhusaari  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa

Saari on 800 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen pinta-ala on 29,5 hehtaaria . Se sijaitsee Töijensalon saariryhmässä Vähän Karhusaaren vieressä Kähärinsaaren eteläpuolella. Saaret ovat osa Tehinselän itäosassa järvenselälle päin kurkottavaa saaristoa. Iso Karhusaari on alttiina Tehinselän tuulille ja vain koillistuulet jäävät Kähärinsaaren taakse. Saari on metsäsaari, jossa on toimitettu laaja avohakkuu. Sen keskellä kohoaa laakea mäki, jonka laki yltää 22 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on yksi vapaa-ajan asunto.
Virkistystoimintaa

Saari soveltuu virkistysalueeksi.
Historiaa

Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saarien karttanimi on ”Karhusaaret”. Kartassa ei näy mitään ihmistoiminnan merkkejä . Vuoden 1985 peruskartassa näkyy saarella vapaa-ajan asunto, jota ei vielä edellisessä peruskartassa ollut.
Gheorghe Bibescu

| Gheorghe Bibescu |
| --- | --- |
 
Valakian hospodar
Valtakausi:  1. tammikuuta 1843–25. kesäkuuta 1848
Edeltäjä:  Alexandru II Ghica
Seuraaja:  Valakian vallankumouksellinen väliaikaishallitus.

Syntynyt:  26. huhtikuuta 1804 Craiova
Kuollut:  1. kesäkuuta 1873 (69 vuotta) Pariisi
Puoliso:  Maria Văcărescu
Suku:  Bibescu
Isä:  Démètre Bibesco
Äiti:  Ecaterina Văcărescu
Uskonto:  ortodoksi
Gheorghe Bibescu (1804 – 1873) oli Valakian hospodar (prinssi) vuosien 1843 ja 1848 välillä. Hänen hallitsijakautensa päättyi hullun vuoden innoittamaan Valakian vallankumoukseen.
Poliittisen uran alku

Bibescu synty Craiovan kaupungissa, Bibescun pajari perheeseen. Opiskeltuaan Pariisissa lakia hän palasi synnynseuduilleen ja valittiin Venäjän keisarikunnan muodostamaan tilapäishallitukseen edustamaan Doljin piirikuntaa Pavel Kiseleffin hallinnossa. Hän kohosi jatkuvasti urallaan ja oli ehdolla hospodariksi edellisissäkin vaaleissa, jotka voitti Alexandru II Ghica.
Valakian hospodar > Valinta

1. tammikuuta vuonna 1843 käytiin ensimmäiset vaalit Valakiassa Venäjän keisarikunnan luoman "perustuslain"selvennä pohjalta. Vaalit järjestettiin Ghican hallinnon väärinkäytösten vuoksi. Vaaleissa oli useita ehdokkaita, joista Bibescu ja hänen vanhempi veljensä Barbu Ştirbei olivat Venäjän keisarikunnan suosikkeja. Bibescu valittiin hospodariksi ja häntä tukivat niin konservatistiset pajarit kuin nuoremmat liberatistitkin. Bibescu myönsikin armahduksen Ghica:n valtakautta vastustaneille Romanian liberaaleille.
Trandafiloffin kauppa ja kansankokouksen hajottaminen

Keväällä 1844 Valakian kansankokous hyväksyi Venäjän keisarikunnan ehdotuksen yksityisomistuksissa olevien kaivosten kansallistamisesta. Jos kaivoksen omistaja ei suostuisi muutokseen, venäläinen yhtiö pakkolunastaisi sen 12 vuodeksi ja maksaisi tuotosta 10 % sen entiselle omistajalle ja 10 % Valakialle.
Bibescu hyväksyi sopimuksen, jota kutsuttiin Trandafiloffin kaupaksi, mutta kansankokous vastusti sitä. Edustajat näkivät sen Venäjän keisarikunnan puuttumisena Valakian sisäisiin asioihin. Myöhemmin sopimus peruttiin, mutta koska Bibescu oli jäänyt kahden tulen väliin, hän hajotti kansankokouksen ruhtinas Nikolai I:sen luvalla 4. maaliskuuta vuonna 1844. Uusien kansankokousvaalien alla hän vaiensi opposition hänelle myötämielisten lainsäädäntöelinten avustuksella.  Bibescun suosio väheni kansallismielisten parissa, sillä hänen mielestään Romanian kulttuuri ja kieli eivät sopineet modernisaatioon, vaan hän perusti ranskankielisen koulun valtakuntaan.
Trandafiloffin kauppa ja kansankokouksen hajottaminen > Vallankumouksen aattona 1848

Kiseleff kehotti Bibescua järjestämään joulukuussa 1846 uudet kansankokousvaalit. Vaalit voittivat hospodarille myötämieliset pajarit. Tällä valtuutuksella Bibescu ajoi läpi useita lakialoitteita. Yksi lakialoitteista koski Ortodoksisen kirkon papistoa, missäselvennä kirkon budjetti piti hyväksyttää hospodarilla. Toinen merkittävä lakialoite oli kirkolle ja valtiolle kuuluvien romaniorjien vapauttaminen.
Gheorghe Bibescun myötä suhteet Moldavian hallitsijan hospodar Mihail Sturdzan välillä paranivat. Vuodesta 1847 lähtien näiden kahden valtion välillä oli tulliliitto. Tulliliiton myötä hän yritti vähentää ulkopuolisten kauppiaiden ja kiltojen vaikutusvaltaa Valakiassa.
Kesällä vuonna 1848 vallankumous puhkesi. Valakian radikaalit ainekset olivat turhaan yrittäneet saada Bibescua puolelleen. 9. kesäkuuta he jättivät Islazin julistuksen. 11. kesäkuuta Bibescu hyväksyi julistuksen ja luopui vallasta. Valtaa ryhtyi käyttämään väliaikainen hallitus, joka kaatui syyskuussa Osmanien vallatessa Valakian. 
Vuonna 1859 Bibescu oli jälleen konservatistienehdokkaana kruunuun.
Siviilielämä

Gheorghe Bibescu oli naimisissä Zoe Brâncoveanun kanssa, minkä myötä hänellä oli oikeus vaimonsa suvun titteleihin ja omaisuuteen. Bibescu joutui kirkon kanssa ongelmiin, sillä hänen vaimonsa mielenterveysongelmien vuoksi haettu ero aiheutti skandaalin. Hän sai lopulta eron vuonna 1845 ja meni samana vuonna naimisiin Maria Văcărescun kanssa Focşanissa. Brâncoveanun suku jatkui kuitenkin hänen pojassaan Grégoire Bibesco-Bassarabassa, joka oli kirjailija Anna de Noaillesin isä.
Valakian kansankokous vuonna 1837.
Islazin julistus.
Maria Văcărescu-Bibescu.
Käännös suomeksi
Je veux donner ma voix

|  Je veux donner ma voix> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Nayah
Säveltäjä(t):  Pascal Graczyk René Colombies
Sanoittaja(t):  Gilles Arcens Luigi Rutigliano
Euroviisutiedot
Vuosi:  1999
Maa:  Ranska
Kieli:  ranska
Sijoitus:  19.
Pisteet:  14
Sanat:  sanoitus
Je veux donner ma voix (suom. Haluan antaa ääneni) on Nayahin esittämä kappale, joka edusti Ranskaa vuoden 1999 Eurovision laulukilpailussa Israelin Jerusalemissa.
Kappale sai Euroviisuissa 14 pistettä ja sijoittui 23 maan joukosta sijalle 19.
Je t’adore

|  Je t’adore |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Kate Ryan
Euroviisutiedot
Vuosi:  2006
Maa:  Belgia
Sijoitus semifinaalissa:  12.
Pisteet semifinaalissa:  69
Je t’adore oli Belgian edustuskappale Euroviisuissa vuonna 2006. Sen esitti tunnettu poplaulaja Kate Ryan. Kappale oli yksi suurimmista voittajasuosikeista, mutta se jäi semifinaalissa sijalle 12 eikä näin ollen päässyt finaaliin.
Katen ja hänen taustaesiintyjiensä lavashow oli yksi illan näyttävimmistä, mutta sekään ei auttanut. Esiintyjät kikkailivat punaista valoa hehkuvilla mikrofonitelineillä.[lähde? ]
Jani Ruscica

Jani Ruscica
| --- | --- |
Syntynyt:  1978  
Työpaikat:  Lontoo (2002), Amsterdam (2005–2007), Helsinki (2010)  
Ammatti:  kuvataiteilija  
| --- | --- |
Verkkosivusto:  www.janiruscica.com 
Palkinnot:  AVEK-palkinto (2010 ja 2010) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Jani Ruscica (s. 1978) on sisilialais-suomalainen mediataiteilija. Hän on opiskellut Chelsea College of Art and Designissa Lontoossa ja Kuvataideakatemiassa.
Ruscican isä on sisilialainen, äiti suomalainen. Italiassa viettämänsä varhaislapsuuden jälkeen hän muutti kymmenvuotiaana Savonlinnaan, jossa kävi myöhemmin taidelukion. Lukion jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Lontooseen ja sittemmin Kuvataideakatemiaan, joissa hän opiskeli kuvanveistoa ja liikkuvaa kuvaa.
Ruscican teoksia on esitetty kansainvälisillä filmifestivaaleilla ja myös New Yorkin Modernin taiteen museossa, Lontoon Tate Modernissa ja Pariisin Pompidou-keskuksessa.
Teoksista Evoluutioita käsittelee maailmankaikkeuden syntyä nuorten näkökulmasta, Lopun alkuja -teoksessa tavalliset ihmiset kertovat tulevasta elämästään, ja Traveloguessa pohditaan paikan kuvan luomista matkakertomuksen kautta. Travelogue on valmistunut yhteistyössä kanssa.
Tunnustus

Ruscica sai Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen AVEK-palkinnon vuonna 2010. Palkintoraati sanoo Ruscicasta, että hän on "verraten lyhyessä ajassa onnistunut rakentamaan audiovisuaalisten teosten kokonaisuuden, jossa merkitykselliset ja monitasoiset tarinat avautuvat niin elokuvailmaisun kuin installaatiotaiteenkin keinoin". Lähellä elokuvaa olevia teoksia on esitetty gallerioissa ja museoissa.
Teokset

Evoluutioita, 2008
Lopun alkuja, 2009
Travelogue, 2010
Flatlands, 2017
Palkinnot ja tunnustukset

Avek-palkinto 2010
KunstFilmBiennale, Köln, pääpalkinto, 2009 lyhytelokuvasta Evolutions
Aiheesta muualla

Taiteilija: Jani Ruscica AV-arkki. Viitattu 16.5.2018.
Jakkrit Panichpatikum

| Mitalit> Maa:   Thaimaa.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Thaimaa.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Thaimaa.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Thaimaa> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Pronssia | Zagreb 2006 | 25 m vakiopistooli |  |
Jakkrit Panichpatikum (thaiksi จักรกฤษณ์ พณิชย์ผาติกรรม, 31. tammikuuta 1973 Bangkok – 19. lokakuuta 2013 Bangkok) oli thaimaalainen pistooliampuja.
Panichpatikum saavutti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 hopeaa 10 m ilmapistoolissa tuloksella 683,0 (582+101,0) ja pronssia 25 metrin vakiopistooliammunnassa tuloksella 575. Vakiopistoolissa Panichpatikum pääsi uusimaan hopeasta pohjoiskorealaisen Kim Jong-sun kanssa. Uusinnassa Panichapatikum ampui 45 pistettä, mutta Kim ampui pistettä paremmin ja voitti MM-hopeaa. Ilmapistoolissa Panichapatikumin finaali oli kilpailun paras, 101,0 pistettä.
Pekingin olympialaisten ammunnassa 2008 Panichpatikum oli seitsemäs 10 m ilmapistoolissa ja jäi tuloksella 679,0 (581+98,0) 3,0 pisteen päähän pronsista. 50 m pistoolissa hän oli 29:s ja jäi tuloksella 549 kymmenen pisteen päähän finaalista. Panichpatikum kilpaili olympiatasolla myös Atlantassa 1996, Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012.
Panichpatikum ammuttiin autoonsa 19. lokakuuta 2013. Hän oli vapaana takuita vastaan jouduttuaan heinäkuussa pidätetyksi perheväkivallasta epäiltynä.
Jay Harrison

| Jay Harrison |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1982 (ikä 41) Oshawa
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  96 kg
Seura
Seura:  Rockford IceHogs
Sarja:  AHL
Pelinumero:  44
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–
Aik. seurat:  Winnipeg Jets   Toronto Maple Leafs   Carolina Hurricanes
NHL-varaus:  82. varaus, 2001 Toronto Maple Leafs
Jay Harrison (s. 3. marraskuuta 1982) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Chicago Blackhawksin organisaatiossa. Aiemmin hän on pelannut myös Winnipeg Jetsissä, Toronto Maple Leafsissa sekä Carolina Hurricanesissa.
Ura

Toronto Maple Leafs varasi Harrisonin NHL:ään kolmannella kierroksella numerolla 82 NHL:n vuoden 2001 varaustilaisuudessa. Neljän Toronton farmijoukkueessa AHL:ssä pelatun kauden jälkeen hän pääsi tekemään NHL-debyyttinsä 27. tammikuuta 2006 Montreal Canadiensia vastaan. Hän sai samassa ottelussa myös uransa ensimmäisen syöttöpisteen.
16. kesäkuuta 2008 Harrison teki vuoden mittaisen sopimuksen sveitsiläisen NLA:ssa pelanneen EV Zugin kanssa, mutta 27. marraskuuta 2009 hän palasi loppukauden mittaisella sopimuksella Torontoon.
9. heinäkuuta 2009 Harrison teki kaksisuuntaisen sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Ensimmäisen NHL-maalinsa Harrison teki 9. lokakuuta 2009, kun Carolina voitti Florida Panthersin 7–2.
Kaudella 2014–2015 joulukuussa Harrison siirtyi Carolinasta loukkaantumisista kärsineeseen Winnipeg Jetsiin, joka antoi tilalle kuudennen kierroksen varausvuoron vuoden 2015 varaustilaisuuteen.
26.2.2016 Harrison myytiin Andrew Laddin ja Matt Fraserin kanssa Chicagoon vaihdossa Marko Danoon ja 1.kierroksen varausvuoroon 2016.
Käännös suomeksi
James Caird (vene)

James Caird -pelastusvene Dulwich Collegessa.
James Caird oli 23 jalkaa (6,86 m) pitkä pelastusvene. Se oli yksi Endurance-laivan pelastusveneitä, ja sillä tutkimusmatkailija Ernest Shackleton ja viisi muuta retkikunnan jäsentä onnistuivat purjehtimaan 800 mailia (1300 km) Elefanttisaarelta Etelä-Georgian saarelle 24. huhtikuuta – 10. toukokuuta 1916. Pelastusvene sai nimensä tutkimusretkeä rahoittaneen James Cairdin mukaan.
Norjalaiset merimiehet ottivat veneen talteen ja nykyisin sitä säilytetään Dulwich Collegessa, Ernest Shackletonin vanhassa koulussa Lontoossa.
James Caird

Sir James Key Caird
Caird Park -puisto Dundeessa on saanut nimensä James Cairdin mukaan.
James Key Caird (1837–1916) oli skotlantilainen hampputehtailija, joka rahoitti Ernest Shackletonin Endurance-tutkimusmatkan Etelämantereelle. Cairdin avustus oli 24 000 puntaa, ja hän oli matkan toinen tärkeä avustaja Britannian hallituksen lisäksi.
Cairdin mukaan nimettiin retken pelastusvene, jolla Shackleton ja viisi muuta retkikunnan jäsentä purjehtivat 1 300 kilometrin matkan Elefanttisaarelta Etelä-Georgian saarelle hakemaan apua. Caird oli myös filantrooppi, joka tuki kotikaupunkinsa Dundeen useita rakennusprojekteja.
James C. Greenway, Jr.

James Greenway
James Cowan Greenway, Jr. (7. huhtikuuta 1903 New York City – 1989) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
James Greenwayn isä oli Yalen yliopiston lääkäri ja James kasvoi yliopiston tuntumassa Greenwichissä Connecticutissa. Hän valmistui Phillips Exeter Academysta 1922 ja Yalesta 1926. Sitten hän toimi Brooklyn Eagle sanomalehden toimittajana muutaman vuoden. 1929 hän osallistui amerikkalais-ranskalaiselle tutkimusmatkalle Madagaskariin. Loppuvuodesta 1929 hän jatkoi matkaa Indokiinaan.
Greenway työskenteli Harvardin yliopiston vertailevan eläintieteen museossa 1932–1960, ensin lintuosaston apulaiskuraattorina ja James Lee Petersin kuoltua kuraattorina vuodesta 1952 alkaen. Näiden vuosien aikana hän osallistui useille tutkimusretkille Länsi-Intian saaristoon, etenkin Bahamalle. Toisessa maailmansodassa Greenway palveli merivoimien luutnanttina muun muassa Uudella-Kaledonialla. Sodan jälkeen hän palasi virkaansa, mutta erosi 1960 ja muutti kotitilalleen Greenwichiin.
Greenway toimi American Museum of Natural Historyn johtokunnassa 1960–1971 ja lintuosaston tutkimusapulaisena vuodesta 1962 aina kuolemaansa saakka. Hän aloitti valtavan urakan selvittääkseen ja luetteloidakseen museon kaikki lintunäytteet. Hän julkaisi aiheesta kolme luetteloa (1973, 1978 ja 1987). Vuonna 1958 Greenway julkaisi suurta huomiota herättäneen teoksen maailman hävinneistä ja uhanalaisista linnuista Extinct and Vanishing Birds of the World. Vuosina 1960 ja 1962 hän toimitti Ernst Mayrin kanssa Peters Check-list of Birds of the Worldin yhdeksännen ja 15. osan. Vuonna 1978 Greenway matkusti Uuteen-Kaledoniaan Francois Vuilleumierin kanssa
Greenway liittyi American Ornithologists' Unionin 1930. Hänen vaimonsa oli Mary Frances Oakes.
Greenway nimesi useita lintujen alalajeja, muun muassa ruskopunavarpusen alalajin rubicundus.
Jean-Pierre Bassène

Jean-Pierre Bassène (s. 1. elokuuta 1951) on senegalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. huhtikuuta 1980 ja nimitettiin Koldan hiippakunnan piispaksi 22. joulukuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. huhtikuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi Augustin Sagna, jota avustivat Bernard Agré ja Robert Sarah.