stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stalinin vainot
Vuoden 1936 perustuslaki

Neuvostoliiton perustuslaki eli niin sanottu Stalinin perustuslaki säädettiin vuonna 1936. Sen 10. osa määritteli teoreettiset kansalaisvapaudet, joihin kuuluivat sananvapaus, painovapaus, kokousvapaus, mielenosoitusvapaus, asunnon koskemattomuus, kirjesalaisuus, henkilökohtainen loukkaamattomuus sekä ulkomaiden kansalaisille turvapaikkaoikeus, jos heitä vainotaan kotimaassaan. Kansalaisille kirjoitettu perustuslaki oli jyrkässä ristiriidassa todellisuuden kanssa, mistä seurasi, että puhdistukset oli tiukasti salattava.
Ulkomaiset kommunistit

Erityisen ankarina epäilyt ja vaino kohdistuivat ulkomaisten kommunistipuolueiden Moskovassa oleskelleisiin johtajiin. Heitä epäiltiin pettureiksi ja kansanvihollisiksi. Vuosina 1936–1938 Kominternissa oli satoja ulkomaalaisia kommunisteja työntekijöinä. Balkanin maissa, Baltian maissa, Puolassa ja Suomessa kommunistipuolueet olivat kiellettyjä, joten niiden johtajat olivat muuttaneet Moskovaan. Vuosina 1937–1938 likvidoitiin Neuvostoliitossa suuri osa reunavaltioiden kommunistipuolueiden johtajista ja jäsenistä. Muiden muassa unkarilainen Béla Kun, puolalainen Albert Bronkowski ja virolainen Jaan Anvelt vangittiin. Myös saksalaiset ja bulgaarit kärsivät terrorista, muiden muassa saksalainen Heinz Neumann ja bulgaari Blagoi Popov vangittiin. Suomalaisia kommunisteja vietiin vankileireille yli 20 000 henkeä.
NKVD ja puna-armeija

Vuonna 1936 NKVD:n päällikkö Genrih Jagoda joutui itse syrjään siirretyksi. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kontrollikomitea ja puna-armeijan poliittinen osasto panivat toimeen salaisen poliisin puhdistuksen, jossa salaisen poliisin korkeimmat päälliköt ja tuhansia johtavia työntekijöitä vangittiin. NKVD:n johtoon siirtyi puolueen kontrollikomitean päällikkö Nikolai Ježov. Pian NKVD:n puhdistuksen jälkeen toteutettiin puna-armeijan puhdistus, jonka tekivät NKVD ja puolueen kontrollikomitea. Marsalkka Mihail Tuhatševski, marsalkka Vasili Blücher, marsalkka Aleksandr Jegorov, kenraali Yan Gamarnik, Leningradin komendantti Iona Jakir, Läntisen sotilasalueen päällikkö Ieronim Uborevitš, Moskovan sotilasakatemian johtaja Kork, ratsuväen komentaja Vitaly Primakov ja joukko muita kenraaleja omaisineen vangittiin. Puna-armeijan 80 000 upseerista vangittiin Stalinin vainoissa kaikkiaan 30 000. Puna-armeijan puhdistuksen jälkeen pantiin toimeen uudelleen NKVD:n puhdistus, jossa puna-armeija puolueen kontrollikomitean tuella vangitsi Ježovin esikuntineen.
Pikaoikeudet

Tuomioista päättivät sisäasiainkansankomissariaatin alaiset kolmimiehiset pikaoikeudet eli troikat, joiden päätöksistä ei ollut valitusoikeutta. Pikaoikeuden muodostivat yleinen syyttäjä, Valtion turvallisuuspäähallinnon eli GUGB:n paikallisjohtaja ja puolueen aluesihteeri. Syytetyille ei järjestetty kuulemistilaisuuksia, eikä heillä ollut oikeutta asianajajaan. Käytännössä pikaoikeus vain allekirjoitti valmiit kuolemantuomiot, jotka pantiin yleensä täytäntöön heti ja salaisesti syrjäisillä hiekkakankailla, minne oli helppo kaivaa joukkohautoja.
Leningradin alue

Leningradin alueella, historiallisella Inkerinmaalla asui merkittävä suomalaisvähemmistö noin 115 000 inkerinsuomalaista vuonna 1926. Heistä suuri osa, eli noin 45 000 henkeä, karkotettiin hajaannukseen 1930-luvulla eri puolille Neuvostoliittoa pakkotyön oloihin. Karkotetuista inkerinsuomalaisista monet vangittiin karkotuspaikoissa terrorin vuosina ja teloitettiin. Sota-aikana kaikki suomalaiset pakkosiirrettiin piiritetystä Leningradista. Anni Reuterin mukaan Leningradin alue eli Inkeri ja rajaseutu kokivat etnisen puhdistuksen suomalaisista. Karkotetut joutuivat pakkotyöhön hyvin vaikeisiin olosuhteisiin, joiden seurauksena moni heistä kuoli.
Leningradin alueella sijaitsevalla Levassovan hautausmaalle on haudattu arviolta 13 000 suomalaista suuren terrorin uhria Petroskoin yliopiston historian professorin mukaan. Uhriluetteloista Suni havaitsi kokonaisten inkerinsuomalaisten perheiden surmaamisen.
GUGB:n tutkintavankila oli Leningradin alueen toimintakeskus, jonne tuotiin teloitettavaksi kaikki Špalernajassa, Krestyssä ja puna-armeijan vankilassa tuomitut. Yhdeksänkerroksinen talo nimeltään Bolšoi Dom ('Suuri talo') oli rakennettu vuosina 1931–1932. Se sijaitsi Liteinyin sillan pielessä Liteinyin valtakadun ja Špalernajankadun kulmassa. Teloitukset hoidettiin julkisuuden välttämiseksi talon kellarissa pistoolilla takaraivoon ampumalla. Tuomioiden täytäntöönpanijoina toimivat Leningradin aluehallinnon komendantinviraston upseerit, joita komensi aluekomendantti A. R. Polikarpov. Teloitetut kuljetettiin aamun koitteessa sieltä kuorma-autoilla Levašovoon haudattaviksi.
Vankeustuomiot

Työojennusleirien päähallinnon Gulagin alaiseen vankileirien verkostoon kuului Neuvostoliitossa tuhansia leirejä. Karjalassa ja Leningradin alueella vankeuteen tuomitut karkotettiin kärsimään rangaistustaan yleensä muualla sijaitseville leireille karkaamisten estämiseksi. Vankimäärä oli vuonna 1938 yhteensä 1 881 570 henkeä. Karkotustuomioihin liittyi aina kirjeenvaihto-oikeuden menetys.
Puhdistusten päättyminen

Armeijankomissaari Lev Zaharovitš Mehlis piti 21. tammikuuta 1938 Moskovan sotilaspiirin puoluejärjestöjen yhteisessä kokouksessa rohkean puheen, joka käynnisti tarkoituksettomien ja väärien puhdistusten lopettamisen. Hän esitti puheessaan, että kansanvihollisina erotetuista 56 prosenttia oli täysin syyttömiä, mitä Mehlis piti vaarallisena kehityksenä. Puna-armeijan puoluejärjestöt olivat joutuneet heikkoon tilaan. Puhe ei johtanut puhdistusten välittömään lopettamiseen, mutta se hillitsi niitä ja suuntasi niitä alkuperäisiin uomiinsa. Syyttömänä vangittujen vapauttamiset saattoivat alkaa vasta vuoden 1939 puolivälin jälkeen, kun puolueen edustajakokous oli maaliskuussa hyväksynyt joukkopuhdistusten lopettamisen.
Surmatut

Eri lähteiden perusteella tiedetään, että Stalinin ajan vainoissa eri puolilla Neuvostoliittoa kuoli miljoonia, jopa kymmeniä miljoonia ihmisiä.
Stalin allekirjoitti huhtikuussa vuonna 1935 asetuksen, joka mahdollisti kuolemanrangaistuksen määräämisen 12 vuotta nuoremmille lapsille.
Elokuun 1936 ensimmäisessä Moskovan oikeudenkäynnissä tuomittiin niin sanottu trotskilais-zinovjevilainen terroristiryhmä, jonka 16 jäsenestä merkittävimmät olivat Grigori Zinovjev ja Lev Kamenev. He olivat aiemmin kamppailleet Stalinin rinnalla vallasta Lev Trotskia vastaan. Kaikki 16 tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Seuraavassa oikeudenkäynnissä tammikuussa 1937 tuomittiin muun muassa Karl Radek ja Grigori Sokolnikov ja kolmannessa maaliskuussa 1938 Nikolai Buharin ja Genrih Jagoda. Myös puna-armeijassa järjestettiin puhdistus, jossa teloitettiin muun muassa viidestä Neuvostoliiton marsalkasta kolme, 15 armeijankomentajasta 13, yhdeksästä amiraalista kahdeksan, 57 rintamankomentajasta 50, 186 divisioonankomentajasta 154, kaikki armeijankomissaarit ja 28 rintamankomissaarista 25.
Josif Stalinin kuoltua 5. maaliskuuta 1953 alkoi rehabilitointi, jonka tarkoituksena oli palauttaa syyttömästi teloitettujen tai tuomittujen kunnia. NKP:n pääsihteeri Nikita Hruštšov tuomitsi Stalinin poliittisen terrorin vuonna 1956 XX puoluekokouksessa.
Pohjois-Amerikan suomalaiset kommunistit Neuvostoliiton Karjalassa

Suomesta Pohjois-Amerikkaan 1900-luvun alussa muuttaneita siirtolaisia siirtyi myöhemmin Neuvostoliittoon muiden kommunismista innostuneiden siirtolaisten tavoin.lähde? Pohjois-Amerikasta tulleet liittyivät NKP:n jäseniksi. Olot Karjalassa olivat monelle amerikansuomalaiselle siirtolaiselle vielä paljon karummat kuin Amerikassa. He muuttivat joukolla suomalaissyntyisten muodostamiin työkommuuneihin, joista monet olivat todellisuudessa ankaria työleirejä.lähde?
Samaan aikaan, kun monet amerikansuomalaiset muuttivat Karjalaan, Stalin oli jo aloittanut puhdistukset, ja kommunistiset aatetoverit likvidoivat järjestelmällisesti toisia aatetovereitaan Neuvostoliitossa. Amerikkaan palasi 1930-luvulla noin 1 400 amerikansuomalaista.lähde?
Toisaalta karuissa oloissa kasvaneet amerikansuomalaiset todella rakensivat ja tekivät paljon työtä Karjalan tasavallan hyväksi. Monet elivät tavallista elämää ennen kuin tuho saavutti heidät. Esimerkiksi Kalle Heino -niminen henkilö kirjoitti heinäkuussa 1931 näin:
»Yleensä asiat menee täällä hyvin. Pojat vähän sairastelee vatsatautia. Asunto-olot ovat ahtaita. Ruualla pärjää ja töitä tehdään. Useita täältä on palaamassa Ameriikkaan, mutta enemmän on niitä, jotka eivät palaisi takaisin vaikka saisivat vapaan kyydin»
Eri tutkijoiden mukaan Stalinin puhdistuksissa kuoli noin 6 000 amerikansuomalaisesta siirtolaisesta noin 2 000.
Stalinin vainoissa kuolleet suomalaiset > Suomen valtion asema

Vuoden 1938 vaikea ilmapiiri tulee ilmi Suomen ulkoministeriön arkiston vanhoista diplomaattiraporteista. Suomessa tiedettiin, millainen hirmuvalta Neuvostoliitto oli. Esimerkiksi Suomen Moskovan-suurlähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen kirjoitti tammikuussa 1938: ”Terrori Neuvostoliitossa alkaa yhä enemmän saavuttaa sellaisia ilmenemismuotoja ja mittasuhteita, että inhimillisen järjen on vaikea löytää sille mitään selitystä”. Yrjö-Koskinen tiesi, että poliittisiksi kutsuttuja vankeja ja pakkotyöläisiä oli miljoonittain. Vangeista hän kirjoitti: ”Yleensä kaikki suurimmat rakennustyöt suoritetaan Neuvostoliitossa poliittisten vankien työvoimalla, joita sotilaat ladatuin kiväärein vartioivat, kuten Volga–Moskova-kanavarakennuksella monta kertaa itse olen voinut todeta. Aina jonkun matkan päähän oli rakennettu vahtitorni ja itse työmaalla oli runsaasti kiväärein varustettuja tšekasotilaita”. Yrjö-Koskisen raportista ei käy ilmi, miten hän oli päässyt todistamaan pakkotyötä näinkin läheltä. Lisäksi Neuvostoliiton näytösoikeudenkäynnit olivat kaikkien tiedossa Suomessa. Olivathan ne julkisia. Aarno Yrjö-Koskinen raportoi näytösoikeudenkäyntien olevan suorastaan epätodellisia. Suomessa tiedettiin, että tunnustukset hankittiin kiduttamalla ja uhkailemalla.
Kansallisarkiston toimeksiannosta tutkija Aleksi Mainio aloitti vuonna 2019 esiselvityksen tekemisen Stalinin vainoissa tapetuista suomalaisista. Venäjän valtion sosiaalipoliittisen historian arkistossa (RGASPI) Moskovassa on 53 laatikollista, joihin on koottu likvidoitujen punasuomalaisten aineistoja. Kansallisarkisto ja RGASPI ovat sopineet, että aineistojen avaaminen ja luettelointi käynnistetään vuonna 2020. Hanke on saanut nimen Suomalaiset Venäjällä 1917–1964. Kirjoituksessaan Kanavassa Erkki Vettenranta paheksuu nimeä perustellen näkemystään sillä, että Venäjä muuttui eri vaiheiden jälkeen Neuvostoliitoksi vuonna 1922. Hän kysyi nimivalinnasta Kansallisarkistosta ja sai tietää, että sanavalinnan taustalla on ”poliittinen vääntö”, ja kyse on erityisesti siitä, että Ukraina kokee olevansa uhri, eikä siten Neuvostoliitosta puhuminen olisi vienyt asiaa siellä eteenpäin.
Tietokirjailija Anni Reuterin mukaan suomalaisiin kohdistuneet Stalinin vainot nousivat Suomessa keskustelun ja tutkimuksen kohteeksi myöhään. Hän katsoo, että Suomessa tunnetaan eri suomalaisryhmien historia Neuvostoliitossa varsin heikosti. Reuter toteaa, että asia näyttää olleen pitkään tabu, josta on vaiettu niin kodeissa kuin kouluissakin. Tähän on voinut Reuterin näkemyksen mukaan vaikuttaa suomettuminenkin, hyvien suhteiden ylläpito Neuvostoliittoon ja kylmä sota. Hän on painottanut, että suomalaisten kokemat mittavat joukkokarkotukset ja vainot olisi aika nostaa mukaan kouluopetukseen ja yleiseen tietoisuuteen Suomessa.
Kirjallisuutta

Irina Takala: Taistelua ja kuolemaa: Neuvosto-Karjalan suomalaiset 1920-1930-luvuilla.  Suomentanut Mirko Harjula. Helsinki:  Karjalan Sivistysseura, 1921.  ISBN 978-952-7193-55-6
Elina Luukkainen & Ilkka Markkula, Jäämeren myrskylintu. Kustannus Dosome Oy 2014. ISBN 978-952-93-3496-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stalinin vainot Wikimedia Commonsissa
Stalinin vainojen muistot, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Suomalaisten kohtalot Stalinin ajan Neuvostoliitossa. Agricolan julkaisusarjan 16. osa, 19.9.2019.
Ylen Elävä arkisto: Haaveet vaihtuivat nälkään ja apatiaan, kun arki koitti suomalaisloikkareille Neuvostoliitossa
Krasnyi Borin teloituspaikan muistomerkki.
HKm Zvolen

| HKm Zvolen |
| --- | --- |

Perustettu:  1927
Kaupunki:  Zvolen
Kotiareena:  Zimný Štadión Zvolen
– kapasiteetti:  5 700
Sarjataso:   Tipos Extraliga
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Ladislav Čierny
Puheenjohtaja:   Dušan Mraz
Päävalmentaja:   Peter Mikula
Mestaruudet:  3 (2001, 2013, 2021)
Hopeaa:  5 (2000, 2002, 2004, 2005, 2023)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HKm Zvolen  on slovakialainen jääkiekkojoukkue Zvolenin kaupungista. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Tipos Extraligassa, jonka se on voittanut kolme kertaa vuosina 2001, 2013 ja 2021.
Historia

Zvolenin jääkiekkohistoria alkoi jo 1920-luvun lopulla, mutta kaupungin jääkiekkojoukkue ei pelannut virallista ottelua ennen vuotta 1932.
Seura alkoi kerätä menestystä 1970-luvulla. Silloin joukkueessa pelasi muun muassa Jozef Golonka, joka oli yksi koko maan parhaista hyökkääjistä.
Tšekkoslovakian jakautumisen jälkeen Zvolen oli yksi niistä kymmenestä joukkueesta jotka muodostivat vastaperustetun Slovakian Extraligan. Joukkue menestyi kuitenkin huonosti ja tippui ensimmäiseen divisioonaan. 90-luvun loppupuolella se pystyi kuitenkin vakiinnuttamaan paikkansa korkeimmalla sarjatasolla. Joukkueen ripeä nousu huipentui Slovakian mestaruuteen vuonna 2001. Zvolen pääsi peräti viisi kertaa finaaleihin vuosien 2000 – 2005 välillä. Joukkue voitti myös Continental Cupin vuonna 2005.
Myöhempinä vuosina seura on voittanut mestaruudet vielä vuosina 2013 ja 2021. Vuoden 2023 finaalissa se hävisi HC Košicelle.
Historia > Seuran vanhat nimet

ZTK Zvolen (1932 – 1942)
ZŽTK Zvolen (1942 - 1946)
Lokomotíva Zvolen (1946 - 1952)
Tatran Bučina (1952 - 1964)
Lokomotíva Bučina Zvolen (1964 – 1983)
ZTK Zvolen (1983 – 1994)
HK Hell Zvolen (1994 – 1995)
HKm Zvolen (1995 - 2005)
HKM a.s. Zvolen (vuodesta 2006)
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 1 |  | Patrik Brezáni | L | Juniori | Zvolen, Slovakia |
| 37 |  | Tomáš Boľo | L | 2025 | Žilina, Slovakia |
| 41 |  | Pavel Kantor | L | 2025 | České Budějovice, Tšekki, Tšekkoslovakia |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Carter Robertson | L | 2025 | Holland Landing, Ontario, Kanada |
| 4 |  | Kristofers Bindulis | L | 2025 | Riika, Latvia |
| 8 |  | Jozef Sládok (A) | L | 2025 | Zvolen, Tšekkoslovakia |
| 19 |  | Filip Čulík | L | 2025 | Zvolen, Slovakia |
| 26 |  | Milan Pišoja | L | Laina | Považská Bystrica, Slovakia |
| 34 |  | Gianni Fairbrother | L | 2025 | North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 55 |  | Adam Kobolka | R | 2025 | Ružomberok, Slovakia |
| 73 |  | Michal Beňo | L | 2025 | Bratislava, Slovakia |
| 74 |  | Nathanael Halbert | L | 2025 | Nottingham, Englanti |
| 76 |  | David Stránský | L | Laina | Trenčín, Slovakia |
| 86 |  | Daniel Brejčák | L | 2025 | Poprad, Tšekkoslovakia |
|   |  | Frederik Fecko | L | Juniori |  |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 7 |  | David Keefer | R | OLH | 2025 | Howell, Michigan, Yhdysvallat |
| 9 |  | Marek Šramaty | R | H | 2025 | Zlaté Moravce, Slovakia |
| 11 |  | William Rapuzzi | R | OLH / KH | 2025 | Anchorage, Alaska, Yhdysvallat |
| 17 |  | Andrej Kudrna (C) | L | LH | 2025 | Nové Zámky, Tšekkoslovakia |
| 18 |  | Martin Jakúbek | L | LH | 2025 | Ilava, Tšekkoslovakia |
| 22 |  | Lukáš Lunter | R | LH | 2025 | Banská Bystrica, Slovakia |
| 24 |  | Peter Zuzin (A) | L | LH | 2026 | Zvolen, Tšekkoslovakia |
| 25 |  | Kyle Olson | R | OLH / KH | 2025 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 43 |  | Matej Macek | L | OLH | 2025 |  |
| 44 |  | Adam Barčík | R | VLH | 2025 | Zvolen, Slovakia |
| 70 |  | Marek Hecl | L | OLH | 2025 | Trenčín, Slovakia |
| 71 |  | Tyler Sheehy | R | KH | 2025 | Burnsville, Minnesota, Yhdysvallat |
| 75 |  | Patrik Marcinek (A) | L | KH / VLH | 2025 | Zvolen, Slovakia |
| 84 |  | Viktor Fekiač | R | KH | 2025 | Zvolen, Tšekkoslovakia |
| 90 |  | Marek Viedenský (A) | R | KH | 2025 | Handlová, Tšekkoslovakia |
| 91 |  | David Senčák | R | H | 2025 | Praha, Tšekki |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Peter Mikula
Apuvalmentaja: Dávid Skokan
Maalivahtivalmentaja: Maximilian Bača
Videovalmentaja: Jaroslav Török
Fysiikkavalmentaja: Mário Kalina
Huoltopäällikkö: Peter Slančík
Huoltopäällikkö: Peter Višňovský
Puheenjohtaja: Dušan Mraz
Toimitusjohtaja: Ladislav Čierny
Joukkueenjohtaja: Milan Supuka
Lähde: EliteProspects
NHL-pelaajat

| --- | --- |
  Peter Bartoš   Ryan Bonni   Pavel Brendl   Jozef Čierny   Matt Climie   Michal Handzuš   Milan Kytnár   Ján Lašák   Garrett Mitchell :   Zdeněk Nedvěd   Jaroslav Obšut   Vladimír Országh   Andrej Podkonický   Kirill Safronov   Mackenzie Skapski   Tomáš Tatar   Richard Zedník
Aiheesta muualla

Seuran sivusto
Tipsport liga
HC 05 Banská Bystrica • HK Dukla Trenčín • HC Košice • HC Nové Zámky  • HK 32 Liptovský Mikuláš • HK Nitra • HK Poprad • HKm Zvolen • HC Slovan Bratislava • HC Prešov • HK Spišská Nová Ves 
 Entisiä joukkueita: MHK Dubnica • MHK Kežmarok • MHC Martin • 
ŠHK 37 Piešťany • HK 36 Skalica • HC 07 Detva • HK Orange 20 •  MsHK Žilina
Botho Strauß

| Botho Strauß |
| --- | --- |
 Botho Strauß 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1944 (ikä 80–81) Naumburg, Saksa
Ammatti:  kirjailija, dramaturgi, kriitikko
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Botho Strauß (s. 1944 Naumburg, Saksa) on saksalainen kirjailija, dramaturgi ja kriitikko. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat näytelmiä. Läpimurtoteos oli 1977 ilmestynyt Omistus (Die Widmung). Vuonna 1984 ilmestynyt Nuori mies (Der junge Mann) on perinteinen kehityskertomus.
Palkinnot ja tunnustukset

Georg Büchner -palkinto 1989
Suomennetut teokset

Omistus (Die Widmung), suom. Risto Lehmusoksa, Helsinki: WSOY 1978 Sarja: Aikamme kertojia ISBN 951-0-08863-3
Nuori mies (Der junge Mann), suom. Marja Kyrö, Helsinki: Otava 1986 Sarja: Otavan kirjasto: 49 ISBN 951-1-09165-4
Ei kukaan muu, novelleja (Niemand anderes), suom. Marja Kyrö, Helsinki: Otava 1990 Sarja: Otavan kirjasto: 87 ISBN 951-1-09865-9 Novellit:
Ainoa
Ainoa ja toinen
Atalante
Bouvard vai Pécuchet?
Hääkirje
Jalkapuussa
Kaksoisrooli
Kolme absoluuttisuuden muotoa
Kylmästä
Kysymys
Lepakko ja lokki
Littwang ja Woyte
Loukkaus
Luonnos eräästä kohtalosta
Mies ja tyhjä tuoli
Monotropia
Myöhäinen kainous
Nainen aseman aidalla
Nainen ja puhelin
Nainen sängynlaidalla
Näkemisestä
Odeion
Poloinen kerskuri
Päivä ja yö
Sisällä
Toinen ja toinen
Tyttö ja koristekampa
Ulos
Vastakkaisella puolen
Vierailulla
Suuri ja pieni: kohtauksia (Gross und klein), suom. Erkki Aura, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1982
Kolme kertaa näkemiin eli Kolme näytöstä siitä kun tavataan taas (Trilogie des Wiedersehens), suom. Aira Buffa, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1982 (Näytelmämoniste)
Kalldewey: farssi (Kalldewey), suom. Outi Valle, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1986 (Näytelmämoniste)
Matkaopas (Die Fremdenführerin), suom. Eeva-Liisa Manner, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1988 (Näytelmämoniste)
Aika ja huone (Die Zeit und das Zimme), suom. Liisa Urpelainen, Helsinki: Näytelmäkulma 1992 (Näytelmämoniste)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Botho Strauß Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Subarktinen ilmasto

Väritettyinä Köppenin ilmastoluokituksessa subarktiseksi ilmastoksi määritellyt alueet.
Subarktinen ilmasto on Köppenin luokituksessa ilmasto, jossa neljän lämpimimmän kuukauden keskilämpötilat ovat kaikki 10 °C tai alle ja kylmimmän kuukauden keskilämpötila alle 0 °C. Tällöin subarktisella alueella on metsää, viileät kesät ja kylmät talvet.
Ilmastotyyppi vallitsee pohjoisen havumetsävyöhykkeen kylmimmillä alueilla ja sen pohjoispuolella koivuvyöhykkeellä. Subarktisia alueita on muun muassa Grönlannin eteläosassa, Siperiassa, Alaskassa ja Kanadassa sekä Pohjois-Suomessa. Subarktinen ilmasto on talvella kylmä tai hyvin kylmä, kuiva ja kesä on lyhyt ja viileä. Yleisemmin voimakkaiden lämpötilanvaihtelujen takia subarktinen ilmasto on mannerilmastojen alalaji.
Subarktisella alueella on laajaa ikiroutaa. Tyypillinen subarktinen puulaji on esimerkiksi Siperiassa kasvava lehtikuusi. Ilmastonmuutoksen vuoksi monilla subarktisen ja arktisen alueen eläimillä elinalueet kaventuvat nyt ja tulevaisuudessa eteläisten kilpailijoiden syrjäyttäessä pohjoiset lajit. Tästä ketun syrjäyttämä naali on tyypillinen esimerkki.
Aiheesta muualla

Climate change causes shrubs and trees to expand northward in the subarctic (englanniksi)
Elisabeth Stubb

Elisabeth Stubb (s. 1980) on suomalainen filosofian tohtori. Hän on ollut ryhmässä, joka sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2016 verkkopalvelusta Albert Edelfelts brev.
Stubbin väitöskirjan (2012) aiheena on Leo Mechelin, ja hän on kirjoittanut myös elämäkertakirjan Leo Mechelin (2018).
Teokset

Pedersörenejdens Korsbärare 20 år, författare: Elisabeth Stubb, medarbetare: Dan Krogars, Leif Åstrand. Jakobstad: Pedersörenejdens Korsbärare, 2003
Rätt som argument: Leo Mechelin och finska frågan 1886-1912, Helsingfors: Finska vetenskaps-societeten, 2012 - (Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk, ISSN 0067-8481 ; 189.). ISBN 978-951-653-389-9. - Väitöskirja: Helsingin yliopisto.
Leo Mechelin: senaattorin elämäntarina Nokian perustamisesta sortovuosiin ja naisten äänioikeuteen, Elisabeth Stubb, suomentaja Sini-Inkeri Lindqvist. Helsinki : Into, 2018 ISBN 978-952-264-946-1
Aiheesta muualla

Sofia Torvalds: Kravlöst från pärm till pärm Kyrkpressen 13.2.2007.
Elisabeth Stubb: Mellan individ och struktur, Ennen ja nyt 25.6.2014 (väitöskirjan taustoista).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Succubus

Succubusta esittävä hahmo keskiaikaisen rakennuksen tukipilarissa.
Succubus (lat. succumbere - maata alla) oli keskiaikaisessa mytologiassa naispuolinen tai naisen hahmon ottanut demoni, joka vietteli unessa miehiä.Succubuksen uhriksi joutunut ei herännyt, mutta saattoi kokea aktin unessa. Succubusten uskottiin imevän miehistä joskus myös energiaa uuvuttaen uhrinsa lopulta kokonaan ja raviten sillä itseään. Noitavainojen oikeudenkäynneissä noituudesta epäiltyjä naisia syytettiin usein succubuksiksi tai paholaisen rakastajattariksi.
Succubus populaarikulttuurissa

Succubukset ovat suosittu aihe myös nykyisessä populaarikulttuurissa. Esimerkiksi Dungeons & Dragons -roolipelimaailmassa succubukset ovat naispuolisia demoneja, joilla on lohikäärmemäiset siivet. Myös World of Warcraft -pelissä esiintyy succubuksia, jotka ovat yksi monista manaajavelhojen palvelijoista.
Succubus on Blood Ceremony Films -nimisen findie-elokuvaryhmän vuonna 2006 valmistunut elokuva. Tanskalaisyhtye Mew ja yhdysvaltalaisyhtye Massacre ovat tehneet laulun nimeltä ”Succubus”. Suomalainen black metal -yhtye Azazel on tehnyt kappaleen nimeltään ”Succubus seduce me”. M. A. Lovrettan luoman Lost Girl -sarjan päähenkilö on succubus.
Sturegatan

Sturegatania pohjoiseen päin vuonna 2008.
Sturegatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu Stureplanilta Valhallavägenille. Sieltä se jatkuu eteenpäin Lidingövägeninä. Sturegatanin varrella sijaitsee Humlegården.