stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Friedrich Reinhold Kreutzwald
Elämäkerta

Kreutzwald oli maaorjan poika. Hänen isänsä oli suutari Juhan Reinholdson (1766–1832) ja äitinsä sisäkkö Ann (1770–1846); isä vapautettiin maaorjuudesta vuonna 1815. Kreutzwaldin kotitila (mäkitupa) oli nimeltään Ristimets, ja koulussa nimi muutettiin saksalaiseen muotoon Kreutzwald.
Kreutzwald suoritti kotiopettajantutkinnon Räävelissä (nyk. Tallinna) vuonna 1825 ja ylioppilastutkinnon Tartossa vuonna 1826 ja valmistui lääkäriksi Tarton yliopistosta vuonna 1833. Opintojensa jälkeen hän asettui Võrun kaupunkiin, jossa hän asui eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Kreutzwald aloitti kansanvalistajana. Hänen ensimmäisiin kirjallisiin töihinsä kuului Wina-katk (1840), joka varoitti viinan kiroista. Vuosina 1843–61 julkaistiin kokoelma Sipelgas ja vuonna 1850 kirja Reinwadder Rebbane. Kaikki nämä olivat saksalaisten teosten käännöksiä. Hänen runonsa tulivat tunnetuksi vuonna 1865 julkaistun Viru lauliku laulud -teoksen myötä.
Kreutzwaldin tunnetuimman teoksen, Viron kansalliseepoksen Kalevipoegin julkaisi Viron oppineiden seura (Õpetatud Eesti Selts), ja sitä kokosi ensin Friedrich Robert Faehlmann, mutta tämän kuoltua vuonna 1850 työ siirtyi Kreutzwaldille. Teoksen runoja julkistettiin ensimmäisen kerran Viron oppineiden seuran toimituksina vuosina 1857–1861. Ensimmäinen kansanpainos valmistettiin vuonna 1862 Kuopiossa. Kreutzwaldin työ ei päättynyt siihen, vaan vuonna 1866 julkaistiin teos Eesti rahva ennemuistsed jutud, joka sisälsi virolaisia kansansatuja.
Kreutzwald jäi eläkkeelle kaupunginlääkärin virasta vuonna 1877 ja vietti viimeiset vuotensa Tartossa, jossa hän kuoli 25. elokuuta 1882.
Teoksia

Wina-katk (1840)
Sippelgas I–II (1843–1861)
Narrilased. Reinuvader Rebane: Lühhikene õppetus loodud asjust (1847)
Ma-ilm ja mõnda, mis seal sees leida on (I–II) (1848)
Reinuvader Rebane, II osa (1848)
Ma-ilm ja mõnda, mis seal sees leida on (III–V) (1849)
Risti-sõitjad (1851)
Lenora: Üks kuulus muistne laulujutt (1851)
Kalevipoeg (1857–1861)
Kilplaste imevärklikud jutud ja teud (1857)
Eesti-rahva Ennemuistsed jutud ja Vanad laulud I–II (1860–1864)
Angervaksad (1861)
Viru lauliku laulud (1865, 1926, 1946)
Eestirahva Ennemuistsed jutud (1866)
Lühikene seletus Kalevipoja laulude sisust (1869)
Rahunurme lilled I–II (1871–1875)
Lembitu (1885)
Kodutohter (1879)
Teosed (1953)
Kirjallisuutta

Suits, Gustav: Nuori Kreutzwald.  (Viron kielestä suomentanut Helvi Katajavuori)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1953.
Zetterberg, Seppo: Viro, Historia, kansa, kulttuuri.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1995.  ISBN 951-717-806-9
Hasselblatt, Cornelius: Kalevipoeg Studies. The Creation and Reception of an Epic.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2016.  ISBN 978-952-222-711-9
Téa Obreht

| Téa Obreht |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1985 Belgrad, Jugoslavia
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Tiikerin vaimo (2011)
Palkinnot
 Orange-palkinto 2011 
Muuta tietoa
 Téa Obrehtin sivusto 
Aiheesta muualla
www.teaobreht.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Téa Obreht oik. Bajraktarevic (s. 30. syyskuuta 1985 Belgrad, Jugoslavia) on slovenialais-bosnialaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen kirjailija. Obrehtin esikoisromaani Tiikerin vaimo (The Tiger's Wife, 2011) sai Orange-palkinnon 2011.
Obrehtin novelleja on ilmestynyt useissa lehdissä ja antologiassa The Best American Short Stories.
Obreht lähti Belgradista 1992 taloustieteilijä-äitinsä kanssa pakoon Jugoslavian hajoamissotaa. Hän asui vuosia Kyproksessa, jossa kävi englanninkielistä koulua, muutti sen jälkeen Kairoon, josta Yhdysvaltoihin, ensin Atlantaan, sitten Palo Altoon. Obreht on suorittanut perustutkinnon Kalifornian yliopistossa ja sen jälkeen valmistunut Cornellin yliopistosta Ithacasta, jossa hän asuu. Hän otti käyttöön äidinpuoleisen sukunimen äidinisänsä toivomuksesta.
Suomennettu romaani

Tiikerin vaimo.  ((The Tiger's Wife, 2011.) Suomentanut Irmeli Ruuska. Aikamme kertojia)  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-38584-5
Aiheesta muualla

Téa Obrehtin sivusto. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  Europeana  IdRef
Michael Chabon

| Michael Chabon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1963 (ikä 61)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Pittsburghin mysteerit (1988)
Palkinnot
 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto Nebula-palkinto Locus-palkinto Hugo-palkinto 
Aiheesta muualla
www.michaelchabon.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Michael Chabon (s. 24. toukokuuta 1963 Washington DC) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Pittsburghin mysteerit (1988) ilmestyi kirjoittajan ollessa 24-vuotias, ja siitä tuli suuri menestys. Romaani oli nuoruuskuvaus kaupungista, jossa Chabon opiskeli kirjallisuutta. Chabon sai vuonna 2001 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon teoksesta The Amazing Adventures of Kavalier & Clay.
Chabon voitti parhaan romaanin Nebula- ja Hugo-palkinnon teoksellaan The Yiddish Policemen's Union.
Suomennetut romaanit

Pittsburghin mysteerit.  (The Mysteries of Pittsburgh, 1988)  Suomentanut Matti Kannosto. Helsinki:  Kirjayhtymä, 1989.  ISBN 951-26-3170-9
Kesämaa.  (Summerland, 2002)  Suomentanut Sari Karhulahti. Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2646-3
Telegraph Avenue.  (Telegraph Avenue, 2012)  Suomentanut Aleksi Milonoff. Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7268-8
Kuunkajo.  (Moonglow, 2016)  Suomentanut Aleksi Milonoff. Helsinki:  Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9844-2
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2
Aiheesta muualla

Harri Römpötti: Satumaan kaaosteoria. Helsingin Sanomat 2.1.2004.
Michael Chabon Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Kristin Cashore

| Kristin Cashore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1976 
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Kirjailija
Tyylilajit:  nuortenkirjallisuus, fantasia
Esikoisteos:  Syntymälahja (2008)
Palkinnot
 Mythopoeic-palkinto 2009 
Aiheesta muualla
kristincashore.blogspot.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kristin Cashore on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa, nuorten fantasiaromaani Syntymälahja ilmestyi 2008. Teos sai vuoden parhaan nuorten fantasiakirjan Mythopoeic-palkinnon 2009.
Polina Žerebtsova

| Polina Žerebtsova |
| --- | --- |
 Polina Žerebtsova. Köln, Saksa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1985 Groznyi, Tšetšeenien ja inguušien ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjän kieli
Esikoisteos:  Dnevnik Zěrebtsovoi Poliny (2011)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Polina Viktorovna Žerebtsova (ven. Полина Викторовна Жеребцова, s. 20. maaliskuuta 1985 Groznyi, Tšetšeenien ja inguušien ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on toimittaja, runoilija ja kirjailija.
Žerebtsovan vuonna 1995 Tšetšeniassa piirtämä kuva
Žerebtsovan talo Tšetšeniassa
Žerebtsovan päiväkirjaan perustuva kirja Sodan sirpaleet - Tytön päiväkirja Tšetšeniasta (Дневник Жеребцовой Полины) julkaistiin Venäjällä vuonna 2011 ja suomeksi vuonna 2014.
«Politkovskaja kuvasi sotaa toimittajana, joka oli saapunut ulkopuolelta. Polina Zherebtsova kertoi sodasta sen sisältä, pimeyden ytimestä käsin.»
Der Spiegel №10 /2015
Elämäkerta

Polina pitää itseään kosmopoliittina. Žerebtsovan suvussa on ukrainalaisia, juutalaisia, venäläisiä ja tšetšeenejä. Žerebtsovan äiti on venäläinen, ja hänen tšetšeeni-isänsä kuoli Žerebtsovan ollessa lapsi. Žerebtsova asui Tšetšeniassa sotien aikana ja kirjoitti päiväkirjaa vuosina 1994–2004. Hän haavoittui pommituksessa. Žerebtsova pakeni Tšetšeniasta vuonna 2005, ensin Etelä-Venäjälle ja sitten Moskovaan.
Toisen Tšetšenian sodan vuosia 1999–2002 käsittelevä osuus päiväkirjasta julkaistiin nimellä Dnevnik Zěrebtsovoi Poliny (Дневник Жеребцовой Полины, Polina Žerebtsovan päiväkirja) syksyllä 2011 Venäjällä. Päiväkirjan julkaisun jälkeen kirjailijaa uhattiin Venäjällä, ja hän haki miehensä kanssa Suomesta turvapaikkaa vuonna 2012. Hän ja  aviomies saivat turvapaikan Suomesta vuonna 2013.
Päiväkirja on käännetty muun muassa ranskaksi, liettuaksi, saksaksi, sloveniaksi ja ukrainaksi. Žerebtsovan on tarkoitus julkaista trilogia Tšetšenian sodista: seuraavat teokset käsittelevät vuosia 2003–2004 ja 1994–1999.
Žerebtsova on myös  toimittaja ja ihmisoikeusaktivisti. Hän puolustaa venäläistä toimittajaa Boris Stomahinia, joka on vankilassa mielipiteidensä vuoksi. Hän on kirjoittanut raportin Tšetšeniassa vuosina 1994–2004 tehdyistä sotarikoksista.
Toisen Tšetšenian sodan aikana alkoivat raakuudet. Venäjän erikoisjoukot tappoivat mielivaltaisesti siviilejä, ryöstelivät, kidnappasivat ihmisiä ja pyysivät lunnaita sukulaisilta. Žerebtsovan kotitalo raunioitui.
"– Hirvittävin hetki sattui 21.10. 1999, kun myin äitini kanssa sanomalehtiä torilla Groznyin keskustassa. Äkkiä välähti."
Rauhalliselle torille iskeytyi Venäjältä ohjusisku, joka tappoi 400–500 ihmistä. Žerebtsovan jalkaan singahti 16 sirpaletta. Hänen äitinsä sai sirpaleen kehoonsa. Korvauksia haavoittuneet eivät ole saaneet, eikä Venäjän valtio ei ole koskaan myöntänyt iskua.
Kirjat

Дневник Жеребцовой Полины (Käännökset: Sodan sirpaleet.Tytön päiväkirja Tšetšeniasta).  Moskova:  Detektiv-Press, 2011.  ISBN 978-5-89935-101-3
Взгляд белой Кошки. Сборник стихотворений (Runous).  Санкт-Петербург:  Скифия, 2013.  ISBN 978-5-00025-016-7
Муравей в стеклянной банке. Чеченские дневники 1994-2004. (Muurahainen lasipurkissa).  Moskova:  Corpus, 2014.  ISBN 978-5-17-083653-6
Тонкая серебристая нить. Рассказы  (Hopealankaa. Tšetšenian tarinoita.).  Moskova:  AST, 2015.  ISBN 978-5-17-092586-5
Ослиная порода (Aasin luonne. Tragikomedia Kaukasiasta).  Moskova:  Time, 2017.  ISBN 978-5-9691-1536-1
45 parallel (novel).  Ukraine:  Folio, 2017.  ISBN 978-966-03-7925-1
Käännökset

Le journal de Polina.  Paris:  Books Editions, 2013.  ISBN 2-36608-032-8
Sodan sirpaleet.Tytön päiväkirja Tšetšeniasta (Дневник Жеребцовой Полины).  Helsinki:  INTO, 2014.  ISBN 978-952-264-312-4 .
Le journal.  Paris:  10/18, 2015.  ISBN 978-226-406-455-4
Мураха в скляній банці. Чеченські щоденники 1994-2004 рр..  Ukraina:  «К. сімейного дозвілля»., 2015.  ISBN 978-966-14-8343-8
Polinas Tagebuch.  Saksa:  «Rowohlt Verlag»., 2015.  ISBN 978-3-87134-799-3
Polinos Dienorastis.  Liettua:  «Tytoalba»., 2015.  ISBN 978-6-09466-107-5
Тонка сріблиста нить.  Ukraina:  «BСЛ»., 2016.  ISBN 978-617-679-207-9
Deníky Poliny Žerebcovové.  Czech Republic:  BIZBOOKS., 2016.  ISBN 978-80-265-0500-6
Осляче поріддя.  Ukraina:  «BСЛ»., 2017.  ISBN 978-617-679-357-1
TŠETŠEENIA PÄEVIKUD 1994-2004.  Estonia:  Tänapäev., 2017.  ISBN 978-994-985-161-4
Palkintoja

2006 – Kansainvälinen Janusz Korczak -kirjallisuuspalkinto päiväkirjan otteesta ”Kaste”
2006 – Kansainvälinen Janusz Korczak -kirjallisuuspalkinto sotakertomuksesta ”Pieni enkeli”
2012 – Andrei Saharovin Journalismi omantunnon toimintana -palkinnon finalisti
2017 – Kansainvälinen Ernest Hemingway - kirjallisuuspalkinto kirjan otteesta "Aasin luonne. Tragikomedia Kaukasiasta"
Aiheesta muualla

Uusi Suomi: Puheenvuoro – Polina Žerebtsova
Lapsenmaailma: Sota varasti nuoruuteni
YLE: Tšetšeenipakolaisen pysäyttävä tarina: Pommitukset hautasivat ihmisiä elävältä
Helsingin Sanomat: Polina Žerebtsovan nuoruuden päiväkirja tuo Tšetšenian sodan arkisen kauheuden suoraan iholle
Kirje Hodorkovskille
Polina Žerebtsovan päiväkirja on silminnäkijäkuvaus Tšetšenian sodan vuosista 1999–2002.
Suomen PEN: Teinitytön päiväkirja sotaa käyvästä Tšetšeniasta. Polina Žerebtsova
Polina Zherebtsova on the diary she kept as a child during the Chechen war. ВВС podcast
Polina's Livejournal
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Muut:  Europeana  IdRef 
Polina Žerebtsovan päiväkirja
Polina Žerebtsova, Moskova 2011
Isonkyrön vanha kirkko

| Isonkyrön vanha kirkko |
| --- | --- |
 Isonkyrön kirkko etelästä.
Sijainti:  Isokyrö
Koordinaatit:  63°00′16.8″N, 022°18′59.4″E
Seurakunta:  Isonkyrön seurakunta
Rakentamisvuosi:  noin 1513–1533
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  400–500
Avoinna yleisölle 2021:  korjaustöiden vuoksi väliaikaisesti suljettu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Isonkyrön vanha kirkko on keskiaikainen kivikirkko Isossakyrössä Kyrönjoen rannalla. Pyhälle Laurentiukselle omistettu kirkko on rakennettu entisen puukirkon paikalle. Puukirkko rakennettiin vuonna 1304 tai mahdollisesti jo 1200-luvun puolella. Nykyisen kivikirkon rakentaminen ajoittuu keskiajan loppupuolelle, vuosiin 1513–1533. Ajoitus on keskiaikaisista kirkkorakennuksista Suomen tarkimpia. Kirkko tunnetaan erityisesti sen 1560-luvulta peräisin olevista kalkkimaalauksistaan.
Kirkko on nykyään niin sanottu autiokirkko eli jäänyt pois säännöllisestä jumalanpalveluskäytöstä uuden Isonkyrön kirkon valmistuttua vuonna 1877. Kirkko on vuonna 2021 alkaneiden korjaustöiden vuoksi väliaikaisesti suljettu, mutta tulee jatkamaan  tavanomaista toimintaansa korjaustöiden jälkeen. Ennen korjaustöitä siellä pidettiin kesäisin Isonkyrön seurakunnan jumalanpalvelukset ja myös musiikkitilaisuuksia ja se oli auki kirkkoon tutustujille. Kirkkoon sopii noin 400–500 henkilöä.
Isonkyrön vanha kirkko sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin ja se on suojeltu vuonna 1891 Vaasan läänin maaherran päätöksellä. Kirkon ympärillä oleva hautausmaa ei ole enää aktiivikäytössä.
Rakenne ja mitat

Isonkyrön vanha kirkko on keskiaikaisessa asussa eli yksilaivainen ja sen sisäkaton tynnyriholvi on puinen. Kirkon runkohuone on itä–länsisuuntainen, asehuone on sen eteläpuolella ja tiilinen sakaristo joen eli pohjoisen puolella. Kirkossa on paanukatto, sen harjan korkeus on 23 metriä, runkohuoneen pituus on 33 metriä ja leveys on runsas 11 metriä.
Rakentaminen ja ulkoasun muutokset

Pohjankyrön suuren pitäjän kirkoksi rakennetun harmaakivikirkon paikalla oli aikaisemmin puinen kirkko, jonka viereen rakennettiin aluksi tiilestä sakaristo, joka on kirkon vanhin nykypäiviin säilynyt osa. Se on rakennettu 1510-luvulla, runkohuone tehtiin kivestä puukirkon paikalle 1520-luvulla ja sen valmistuttua 1530-luvun alussa asehuone. Kirkkoon suunniteltiin tiilestä muurattuja holveja, mutta ne jäivät uskonpuhdistuksen aiheuttamien rahavaikeuksien takia tekemättä. Kirkkosalia kattaa keskiaikaisen perinteen ja mallin mukainen tynnyriholvinen lautakatto vuodelta 1710.
Kirkon alkuperäiset ikkunat olivat pienet, vuonna 1707 laajennettiin alttaripäädyn ja eteläsivun ikkunoita ja tehtiin kokonaan uusi ikkuna-aukko pohjoispuolelle. Länsipäädyssä oleva ovi portaaleineen ja sen yläpuolinen pyöreä ikkuna ovat alkuperäiset. Pyöreää ikkunaa kutsutaan Tohnin akkunaksi; tarinan mukaan Töysän Tohnin kylästä oleva Tohnin äijä osallistui kirkon rakentamiseen kantamalla yksin kainalossaan ison kiven Lapuan Simpsiöstä asti ja tuo kivi olisi päätynyt kirkon muuriin pyöreän päätyikkunan yläpuolelle.
Asehuonetta on korotettu alkuperäisestä ja runkohuoneen tiilestä muuratut päädyt on purettu vuonna 1820. Kirkon muureja on vahvistettu 1923–1924. Sen perustuksia on vahvistettu myös vuonna 1972, jolloin kirkko salaojitettiin ja lisättiin pintavesien ohjausta. Vuosien 1978–1984 korjauksessa pohjoislappeen paanut uusittiin ja katto tervattiin kauttaaltaan.
Sisätilat > Kalkkimaalaukset

Isonkyrön kirkko on kuuluisa 1560-luvulla tehdyistä yhteensä 114 kalkkimaalauksesta, jotka kiertävät kirkkoa nauhamaisesti kolmessa rivissä. Ylimmän rivin maalaukset esittävät Ensimmäisen ja Toisen Mooseksen kirjan tapahtumia. Keskirivissä esitetään tapahtumia Jeesuksen elämästä ja alin rivi käsittää vertauksia pyhäpäivien saarnoista. Maalausten teettämisen kustansi omin varoin kirkkoherra Jaakko Geet. Vuonna 1666 kirkkoherra Isak Brenner peitätti kuvat kalkkilaastilla ja niiden olemassaolo unohtui vähitellen. Maalaukset löydettiin ja otettiin esiin vuonna 1885. Ne entisöitiin ensimmäisen kerran vuosina 1926–1927 ja myöhemmin 1930-luvulla ne restauroi taiteilija Oskari Niemi. Maalausten viimeisin konservointi tehtiin 1978–1984.
Sisätilat > Kiinteä sisustus

Kirkkoon oli rakennettu lehteri vuonna 1753. Sen rakenteet purettiin 1885, jolloin seinämaalaukset otettiin esiin laastin alta. Samassa yhteydessä uusittiin kirkon penkit. Penkit uusittiin myös vuosina 1926–1927 seinämaalausten ensimmäisen restauroinnin yhteydessä. Vuosien 1978–1984 korjauksen yhteydessä penkkijärjestys uusittiin, penkit maalattiin ja istuinkoteloihin lisättiin sähkölämmitys.
Vuosina 1770–1771 uusittiin kirkon koko kiinteä sisustus rokokootyyliseksi. Siitä ovat jäljellä koristeelliset alttarilaite ja saarnastuoli. Ne teki ilmajokelainen puuseppä Abraham Runström ja maalasi vaasalainen taidemaalari Johan Alm. Runströmin ja Almin kädenjälkeä on myös vuonna 1753 rakennettuun lehteriin uusittu etuseinä apostolinkuvineen. Seinämaalausten esiinoton yhteydessä 1885 lehterin etuseinä kiinnitettiin eteläseinälle kirkon etuosaan, muu osa lehteristä purettiin.
Sisätilat > Irtaimisto

Alttariseinän kaksi alttarikaappia ovat rekonstruoituja ja 1500-luvun vaihteesta. Kirkossa on myös keskiaikaisia puuveistoksia, tunnetuin niistä 1400-luvulta.
Muistomerkkejä

Nuijasota alkoi, kun Isonkyrön kirkolla 25. marraskuuta 1596 huovi sai surmansa kahakassa. Kirkolla päättyi myös Jaakko Ilkan ja viiden muun nuijapäällikön elämä tammikuun 1597 lopulla, kun heidät mestattiin kirkon kohdalla Kyrönjoessa olevalla Kontsaansaarella. Kirkkomaan vierelle on pystytetty tapahtumien muistomerkki.
Napuen taistelussa 19. helmikuuta 1714 kaatuneiden joukkohauta on kirkkomaalla. Vuonna 1984 hautapaikalle pystytettiin luonnonkivinen muistokivi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isonkyrön vanha kirkko Wikimedia Commonsissa
Isonkyrön vanhan kirkon kirjalöytö, Suomen Kuvalehti, 22.05.1926, nro 21, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Martti Raukko : 600-vuotias kirkko, Suomen Kuvalehti, 28.07.1928, nro 31, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tohnin akkuna ja länsipäädyn portaali ovat alkuperäisasuiset.
Vanha sakaristo kirkon joenpuoleisella sivustalla.
Alttaripääty ja kalkkimaalaukset.
Rokokootyylinen saarnastuoli 1770-luvulta. Krusifiksin arvellaan olevan 1400-luvulta.
Robert Asprin

| Robert Asprin |
| --- | --- |
 Robert Asprin vuonna 1993.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1946 St. Johns, Michigan
Kuollut: 22. toukokuuta 2008 (61 vuotta) New Orleans, Louisiana
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Aikakausi:  1977–2008
Tyylilajit:  science fiction, fantasia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Lynn Asprin (28. kesäkuuta 1946 St. Johns, Michigan – 22. toukokuuta 2008 New Orleans, Louisiana) oli yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hän muun muassa toimitti Lynn Abbeyn kanssa Varkaiden maailma -yhteissarjaa 1979–1989.
Suomeksi

Asprin, Robert (toim.): Varkaiden maailma.  ((Thieves’ world, 1979.) Suomentanut Leena Peltonen. Kuvittanut Petri Hiltunen. Varkaiden maailma 1)  Helsinki:  TK-kustannus, 1992.  ISBN 951-96304-4-9
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  Europeana  IdRef
Thomas Friedman

Thomas L. Friedman.
Thomas Louren Friedman (s. 20. heinäkuuta 1953 Minnesota) on yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on saanut kolme kertaa Pulitzer-palkinnon. Hän kirjoittaa säännöllisesti The New York Timesiin.
Kannanottoja

Friedman ehdotti kolumneissaan vuonna 2015 aseiden toimittamista Isisille ja kyseenalaisti myöhemmin presidentti Donald Trumpin toimet järjestöä vastaan Syyriassa. Hänen mukaansa Isis taistelee Syyrian hallitusta, Iranin joukkoja, Hizbollahia ja Venäjää vastaan. Friedman vertaa Isisiä Afganistanin mujahideeneihin, joita Yhdysvallat tuki 1980-luvulla.
Teoksia

From Beirut to Jerusalem (1989)
The Lexus and the Olive Tree (1999), suomeksi Globalisaatio – uhka vai unelma?.  (Suomentanut Maarit Tillman)  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16477-5
Longitudes and Attitudes: Exploring the World After September 11 (2002)
The World Is Flat: A Brief History Of The Twenty-first Century (2005), suomeksi Litteä maailma: 2000-luvun lyhyt historia.  (Suomentanut Ilkka Rekiaro)  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21586-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Friedman Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Alex Haley

| Alex Haley |
| --- | --- |
 Haley nuorena miehenä Yhdysvaltain rannikkovartiostossa
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alexander Murray Palmer Haley
Syntynyt: 11. elokuuta 1921 Ithaca, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 10. helmikuuta 1992 (70 vuotta) Seattle, Washington, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Nannie Branch (1941–1964) Juliette Collins (1964–1972) Myra Lewis (1977–1992)
Kirjailija
Palkinnot
 Pulitzer-palkinto (1977, romaanista Juuret) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alexander Murray Palmer ”Alex” Haley (11. elokuuta 1921 Ithaca, New York, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 1992 Seattle, Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten afroamerikkalaisen sukunsa historiaa käsittelevästä romaanistaan Juuret (1976) sekä haastatteluihin perustuvasta Malcolm X:n elämäkerrasta vuodelta 1965.