stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risto Vähäsarja

Risto Vähäsarja on suomalainen kanttori ja laulusäveltäjä. Hän on säveltänyt kyläoopperoita, laulunäytelmiä, kantaatteja, yksin- ja kuorolauluja ja laulelmia useiden runoilijoiden teksteihin.
Teoksia > Kyläoopperat

Näkijä (2011), taiteilija Olli Seppäsen elämäntarina.
Aleksanterin myrsky[vanhentunut linkki] (2002), kertomus Aleksanteri I matkasta Kainuuseen.
Runon lintu ja liekki (Arkistoitu – Internet Archive) (1999), runoilija Isa Aspin elämäkerta.
Teoksia > Näytelmät, kantaatit ym.

Kantaatti "On juhla taivasalla" (Sotkamon herättäjäjuhlille, 2015, san. Jorma Sutinen)
Kaiken kansan joulukantaatti ääretön hiljaisuus (2013, san. Vexi Salmi)
Rämsänrannan runoruhtinas (juonnettu draamakonsertti Ilmari Kiannon elämästä, 2013, teksti Seppo Kämäräinen, laulujen sanat Ilmari Kianto, Vexi Salmi ja Raija-Liisa Kianto)
Sotkamo-kantaatti (2012, san. Vexi Salmi)
Kianto-kantaatti (2008)
Johdanto
Päivä meni piiloon (san. Ilmari Kianto)
Rantakoivulleni (san. Ilmari Kianto)
Sydänmaan lammella (san. Ilmari Kianto)
Iltalaulu Pohjanmaalla (san. Ilmari Kianto)
Oi yö (san. Ilmari Kianto)
Tervatytön laulu (san. Ilmari Kianto)
Miehen sydän (vvvv, san. Ilmari Kianto)
Syksyn piltti (san. Jalo Heikkinen)
Oulujärvi-kantaatti (Vaalan kunnan 50-vuotisjuhlat, 2004, san. Ritva Hakkarainen)
Erilainen joulu (musiikki Jukka Norvannon kirjoittamaan näytelmään, 2003)
Kainuu-kantaatti Syvyyden eteen (valtakunnalliset Kirkkopäivät Kuhmossa, 2001, san. Niilo Rauhala)
Näkymiä talviselta kedolta (musiikki kirkkotanssidraamaan, sävellys uruille, sopraanolle, kontrabassolle ja gongarummuille, 1999, tanssijana Reijo Kela)
Vuolijoki-kantaatti Hengen tuuli puhalla (Vuolijoen srk:n 100-vuotisjuhliin, 1998, san. Niilo Rauhala, Pia Perkiö ja Leena Impiö)
Tikku-ukko (laulu-tanssidraama Suomussalmen ala-asteen 100-vuotisjuhliin, 1997, teksti Olli Kettunen)
Arktinen jäädraama (urkumusiikki teokseen, 1990, esitys Enontekiöllä metsässä, musiikki nauhalta)
Laskumies ja virranruusu (laulunäytelmä, 1984, teksti ja runot Ritva Hakkarainen)
Teoksia > Joululaulut

Pienen lampaan jouluyö (san. Leena Impiö)
Jouluaaton juhlahetket (Joulu on ja tuntee sen) (san. Jorma Sutinen)
Joululaulu (san. Anna-Maija Raittila)
Joulumieli (san. Jorma Sutinen)
Joulun kirkas lapsi (san. Jorma Sutinen)
Joulutunnelma (san. Markku Koskela)
Kunnia Jumalalle (san. Leena Ravantti)
Sun etehes, lapsi Beetlehemin (san. Lauri Pohjanpää)
Taivaan ääret aukeaa (san. Niilo Rauhala)
Tule jouluni (san. Helvi Juvonen)
Teoksia > Äänitteet

Ääretön hiljaisuus (2014). Kantaatti Ääretön hiljaisuus ja 8 muuta Risto Vähäsarjan säveltämää joululaulua. Kamarikuoro Cantivovum, johtaa Rita varonen ja Nova Ensemble, johtaa Matti Makkonen. Esa Ruuttunen, Jaakko Hietikko ym.
Oulujärven seurakunnan juhlaveisu ja kolme joululaulua (2009). Risto Vähäsarjan laulusävellyksiä, Jaakko Hietikko, laulu, Ilkka Järviö, urut.
Valkean linnun maa (1994). Risto Vähäsarjan laulusävellyksiä, mukana myös laulajana ja pianistina.
Hetan kanttori veisaa (1992). Soololauluäänite, virsiä, urkuri Mauri Miettunen.
Aamu (1986). Risto Vähäsarjan laulusävellyksiä, mukana myös laulajana ja pianistina.
Aiheesta muualla

Yle.fi: Kyläooppera raikaa jälleen[vanhentunut linkki]
Kainuun Sanomat: On juhla taivasalla -kantaatti vaikuttava esitys (Arkistoitu – Internet Archive)
Sotkamo-lehti: Uutta universaalia sävelkieltä Vähäsarjalta[vanhentunut linkki]
Kaleva: Vaalaan kolmas ooppera[vanhentunut linkki]
Kaleva: Aleksanteri ja Kainuun neidit[vanhentunut linkki]
Pohjolan työ: Kainuun juhlaveisussa aistii historian havinan[vanhentunut linkki]
Kainuun Sanomat: Kiannon runoja ja nuorten haaveita[vanhentunut linkki]
Sotkamon seurakunnan kirkkokuoro (Arkistoitu – Internet Archive)
Youtube: Sotkamon kirkkokuoron 70-vuotisjuhlakonsertti 13.11.2011
Tauno Rewell

Tauno Emil Oskar Rewell (5. helmikuuta 1925 Helsinki – 8. lokakuuta 2016 Vaasa) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Rewellin vanhemmat olivat insinöörikommodori Ilmari Revell ja Anna-Liisa Wikström, taiteilija Emil Wikströmin tytär. Rewellin puoliso 1954–2010 oli oopperalaulaja, oopperanjohtaja, professorin arvonimen saanut Irma o.s. Kentala. Tauno Rewell tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1943 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1949. Hän oli Juho Myntti Oy:n konttori- ja myyntipäällikkö Vaasassa 1949–1958 ja rautakauppa Teräs Oy:n apulaisjohtaja 1959–1962, johtaja 1963–1964, varatoimitusjohtaja 1965–1974, toimitusjohtaja 1974–1978 ja johtokunnan puheenjohtaja 1978–1982. Rewellillä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Hän oli Ruotsin konsuli Vaasassa 1975–1995. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1980.
Słupcan piirikunta

Słupcan piirikunta (puol. powiat słupecki) on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 59 077. Piirikuntaan kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Lądek, Orchowo, Ostrowite, Powidz, Słupca, Strzałkowo ja Zagórów.
Słupcan piirikunnalla on yhteistä rajaa Mogilnon, Koninin, Pleszewin, Wrześnian ja Gnieznon piirikuntien kanssa.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Słupcan piirikunnassa arvioitiin olevan 59 077 asukasta, joista 50,2 prosenttia naispuolisia ja 49,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 59 805 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 48 402 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,2 prosenttia ja eläkeikäisten 20,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 575 lasta.
Run (Remixes)

| Run (Remixes) Awolnation |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2015–2016
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2016
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tyylilaji: alternative rock, elektroninen musiikki
 Kesto: 34.20
 Levy-yhtiö: Red Bull Records
Awolnation muut julkaisut
| Run 2015 | Run (Remixes) 2015 | Here Come the Runts 2018 |
Run (Remixes) on yhdysvaltalaisen alternative rock -yhtye Awolnationin ensimmäinen remix-albumi, joka koostuu vuoden 2015 Run-albumin kappaleista tehdyistä remixeistä. Albumin julkaisi Red Bull Records 9. syyskuuta 2016.
Kappaleet

Run (Beautiful Things) – 4.00 (Highsocietyn remix)
I Am – 4.24 (Mike Dn remix)
Run (Beautiful Things) – 4.20 (Dan the Automatorin remix)
Run – 3.56 (Kill the Noisen remix)
I Am – 4.57 (Steve Aokin remix)
Hollow Moon (Bad Wolf) – 4.00 (Goshfatherin ja Jincon remix)
Run (Beautiful Things) – 2.34 (Robokidin remix)
Run (Beautiful Things) – 2.52 (Liken remix)
Hollow Moon (Bad Wolf) – 4.59 (Unlimited Gravityn remix)
Run (saari)

Run kuvassa Nailaka-saaren oikealla puolella.
Run on Indonesian Bandasaariin kuuluva pieni saari. Sen pituus on noin 3 km ja leveys alle 1 km.
Runin taloudellinen merkitys on aiemmin ollut huomattava aikoinaan vain Banda-saarilla kasvaneesta muskottipuusta (Myristica fragrans) saatavan muskottipähkinän ja muskottimausteen vuoksi. Maustekaupan historian aikana Englannin Itä-Intian kauppakomppanian edustajan James Lancasterin toisen tutkimusretken mukana olleet merenkävijät John Davis ja John Middleton, jotka asuivat Bantenissa, saapuivat saarelle 1603 ja loivat hyvät suhteet sen asukkaisiin. 25. joulukuuta  1616  kapteeni Nathaniel Courthope saapui Runille puolustamaan sitä Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian vaatimuksia vastaan. Hän solmi asukkaiden kanssa sopimuksen, jolla he hyväksyivät Englannin kuninkaan saaren hallitsijaksi. Hollantilaiset piirittivät saarta neljä vuotta ja surmasivat Nathaniel Courthopen väijytyksessä 1620, jolloin englantilaiset ja heidän paikalliset liittolaisensa poistuivat taistelutta.
Vuonna 1654 solmitun Westminsterin rauhansopimuksen mukaan saaren olisi pitänyt palautua Englannille. Ensimmäinen yritys vuonna 1660 epäonnistui, toisen, vuonna 1665 tehdyn, yrityksen jälkeen englantilaiset kauppiaat karkotettiin vielä samana vuonna ja hollantilaiset tuhosivat muskottipuut.
Bredan rauhansopimuksessa sovittiin tilanteen pysymisestä ennallaan, ja englantilaiset saivat pitää Manhattanin saaren, jonka Yorkin herttua (myöhemmin Englannin kuningas Jaakko II, silloisen kuningas Kaarle II:n veli) oli vallannut laittomasti 1664 ja muuttanut sen nimen Uusi Amsterdam New Yorkiksi, kun taas Run jäi virallisesti hollantilaisten haltuun. Hollantilaiset menettivät muskottipähkinän ja muskotin monipolin, kun muskottipuut siirrettiin Ceylonille, Singaporeen ja muihin Britannian siirtokuntiin 1817 sen jälkeen kun kapteeni Cole oli 1810 vallannut pääsaaren Bandalontorin, mikä aiheutti Hollannin ylivallan murenemisen maustekaupassa. Runin saarella kasvaa kuitenkin edelleenkin muskottipuita.
Kirjallisuutta

Milton, Giles: Muskottisota, John Nurmisen Säätiö, 2009
Risto Westerlund

Risto Emil Westerlund (1917 Pori – 1. syyskuuta 1944 Vaasa) oli suomalainen desantti, joka teloitettiin jatkosodan aikana. Hän oli tiettävästi toiseksi viimeinen Suomessa teloitettu henkilö. Westerlund ehti toimimaan Helsingissä noin vuoden ajan keväästä 1943 lähtien, mutta viranomaiset olivat koko ajan selvillä hänen tekemisistään. Viimeiset kuukautensa Westerlund oli yhteistyössä Valpon kanssa kaksoisagenttina toimien. Muista suomalaisista desanteista poiketen hän oli poliittisilta näkemyksiltään kommunistin sijaan vasemmistososialidemokraatti.
Elämä > Varhaiset vuodet

Porissa syntynyt Westerlund oli avioton lapsi, joka äidin kuoltua kasvoi punakaartissa taistelleen isoisänsä hoivissa Helsingissä. Westerlund opiskeli Helsingin Koelyseossa, mutta rahapula pakotti hänet jättämään koulun ja ryhtymään viilariksi. Westerlund oli mukana sosialidemokraattisen nuorisoliiton toiminnassa ja vuonna 1936 hänet valittiin Helsingin Toveriseuran nuorisojaoston puheenjohtajaksi. Toveriseurassa Westerlund tutustui Elvi Sinervon kaltaisiin vasemmistolaisiin kulttuurivaikuttajiin. Hän oli myös lahjakas uimari, joka edusti Helsingin Työväen Uimareita. Vuonna 1937 Westerlund valittiin TUL:n joukkueen varaedustajaksi Antwerpenin työläisolympialaisten rintauintiin.
Elämä > Välirauha ja jatkosota

Talvisodan Westerlund palveli työvelvollisena keittiömiehenä Suomenlinnassa. Välirauhan aikana toukokuussa 1940 Westerlund ryhtyi vastaperustetun Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran toiseksi valtakunnalliseksi organisaattoriksi. Hänen taustastaan sosialidemokraattina arveltiin olevan hyötyä ja Westerlund saikin käskyn välttää kontakteja SKP:n jäseniin ja sen sijaan luoda yhteyksiä sivistyneistöön. Westerlund ehti hoitaa tehtäväänsä vain kolme kuukautta, sillä elokuussa 1940 Valpo korjasi hänet turvasäilöön ja lopulta hän päätyi Vaasan lääninvankilaan. Vankeusaikanaan hän opiskeli ahkerasti kieliä, fysiikkaa, biologiaa ja taloustiedettä. Kesäkuussa 1941 turvasäilössä olleet vasemmistolaiset keskitettiin Köyliön varavankilaan, josta heidät jatkosodan käynnistyttyä siirrettiin Riihimäen varuskuntaan rintamalle lähettämistä varten. Westerlund palveli niin sanotun Pärmin pataljoonan (Erillinen pataljoona 21) riveissä, kunnes hän syyskuun puolivälissä loikkasi noin 50 muun Pärmin osaston miehen tavoin vihollisen puolelle Itä-Karjalan Onkamusjärvellä.
Elämä > Desanttina

Westerlundille annettiin tiedustelukoulutusta Moskovan lähellä runsaan vuoden ajan ja keväällä 1943 hänet lähetettiin strategiseksi tiedustelijaksi Suomeen. Westerlundia ja Väinö Niilo-Rämää kuljettanut lentokone nousi Leningradista yöllä 15. huhtikuuta ja pudotti miehet Artjärvelle suomalaisiin sotilaspukuihin sonnustautuneina. Vapunaattona Westerlund saapui naisystävänsä Salme Saariston luokse Helsinkiin. Saaristo tiesi odottaa Westerlundia kuultuaan jo aikaisemmin Jarno Pennaselta hänen olevan tulossa Suomeen. Aira Sinervo hankki Westerlundille asunnon Helsinginkadulta muurari Alfred Alanderin luota. Kovana kommunistina pidetty Alander oli todellisuudessa jo vuosia toiminut Valpon tiedonantajana ja ilmiantoi Westerlundin välittömästi. Valpo antoi Westerlundin jatkaa toimintaansa sotilastiedustelun siepatessa suurimman osa hänen lähettämistään viesteistä. Westerlundin tiedustelutoiminta pyörähti täydellä teholla käyntiin vasta elokuussa, jolloin hän onnistui värväämään ASS:n entisen sihteerin Outi Ilvesviidan. Hänen isänsä oli Suomen Sosialidemokraatin entinen päätoimittaja Emil Leino, jolta Westerlundin korviin kantautui tietoja poliittisista piireistä.
Moskovan ja Leningradin ohella Westerlund piti radioyhteyttä Lahdessa piileskelleeseen desanttiin Matti Långiin. Hän lähetti venäläisille tietoja muun muassa Karjalan kannaksen linnoitteista, saksalaisten joukkojen liikkeistä, Päämajan sijainnista, hallituksen ja sotilasjohdon sekä väestön yleisistä asenteista sekä sisäpolitiikkaan liittyvistä asioista. Westerlundia kiinnostivat erityisesti rauhanopposition tekemiset. Hänelle oli jopa annettu tehtäväksi organisoida Rauhan ja demokratian taisteluseura -niminen järjestö, johon oli tarkoitus koota liittoutuneita kannattaneita länsimielisiä voimia. Lisäksi Westerlundin piti ottaa yhteys Suomen johtavaan pasifistiin Felix Iverseniin, jota hän ei kuitenkaan tavoittanut.
Kun muurari Alanderin luotettavuutta alettiin epäillä, oli Valpon viimein pakko pidättää Westerlund lokakuun lopussa. Koska kuulustelijat tiesivät jo lähes kaiken Westerlundin toiminnasta, hän ei kiistänyt mitään. Pidätyksen jälkeen Valpo ryhtyi harhauttamaan venäläisiä lähettämällä sanomia Westerlundin käyttämällä salanimellä ”Onni”. Westerlund kieltäytyi itse lähettämästä viestejä, joten niistä vastasi suomalainen radisti. Valpo toteutti harhautustoimintaa Päämajan valvontaosaston tietämättä. Asia paljastui sotilastiedustelulle vasta tammikuussa 1944. Westerlundin nimissä lähetettiin radioviestejä maaliskuun 1944 loppuun saakka. Toiminnan lopettaminen saattoi johtua Jorma Johteisen pidättämisestä hieman aikaisemmin maaliskuussa. Hänen kuulusteluissaan selvisi, että Moskova saa tietoja myös toista väylää pitkin, joilloin Westerlundin nimissä syötetyt tiedot olisivat saattaneet olla ristiriidassa toisen tietolähteen kanssa.
Elämä > Tuomio ja kuolema

Westerlundin jutun yhteydessä pidätettiin kaikkiaan yhdeksän häntä avustanutta henkilöä. Joukossa olivat muun muassa Salme Saaristo, hänen huonetoverinsa Lahja Saisio ja Aira Sinervo, sekä kaksi sotilasta, jotka olivat tietoisia Westerlundin saapumisesta, mutta eivät kertoneet asiasta viranomaisille. Helmikuussa 1944 kenttäoikeus langetti Westerlundille kuolemantuomion, jonka sotaylioikeus vahvisti toukokuussa. Saaristo sai 12 vuotta kuritushuonetta ja Saisio kuusi vuotta.
Westerlund odotti kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa Vaasan lääninvankilassa, jossa hänen lähimpänä vankitoverinaan ja tukijanaan oli Mauri Ryömä. Sisäministeri Ernst von Born hylkäsi Westerlundin armonanomuksen, ja allekirjoitti sen sijaan pääministeri Antti Hackzellin kanssa määräyksen, jonka mukaan teloitus oli toimeenpantava välittömästi. Vankilassa istunut K. H. Wiik kirjoitti vielä elokuussa armonanomuksen presidentti C. G. E. Mannerheimille ja myös Anna Wiik vetosi Westerlundin puolesta. Westerlund lähestyi vielä turhaan vanhaa uintitoveriaan Väinö Leskistä, joka toimi Suomen Aseveljien Liiton sihteerinä.
Viimeisenä yönään Westerlund viilsi ranteensa auki. Sodan loppuminen oli lähellä, ja hän tiesi, ettei heikkokuntoisia tai sairaita teloitettu ennen kuin heidät oli hoidettu kuntoon. Westerlund kuitenkin raahattiin sellistään aamulla 1. syyskuuta 1944 ja kuljetettiin metsään, jossa häntä kertomuksen mukaan ammuttiin pistoolilla päähän. Samassa yhteydessä teloitettiin desantti Pekka Hutteri. He jäivät toiseksi viimeisiksi rintamaolojen ulkopuolella teloitetuiksi suomalaisiksi, sillä seuraavana päivänä eduskunta hyväksyi Neuvostoliiton tarjouksen aselevosta ja välirauhanneuvottelut käynnistyivät 4. syyskuuta. Westerlundin ja Hutterin jälkeen ehdittiin vielä teloittamaan Olavi Laiho 2. syyskuuta. Maaliskuussa 1946 Westerlundin ruumis siirrettiin Helsinkiin Malmin hautausmaalle niin sanottuun Fasismin vastustajien yhteishautaan.
Jatkosodan jälkeen kommunistit käyttivät Westerlundin ja Hutterin teloituksia propagandatarkoituksiinsa. He pitivät niitä hallituksen viimeisenä verenhimoisena kostona, ennen kuin vankiloissa istuvat vasemmistolaiset piti Moskovan välirauhansopimuksen mukaisesti päästää vapaiksi. Syytösten jatkuessa asiasta tuli muuttuneessa poliittisessa ilmapiirissä taakka, joka osaltaan johti von Bornin syrjäyttämiseen RKP:n puheenjohtajan paikalta keväällä 1945.
Muuta

Risto Westerlund on Jari Tervon vuonna 2006 ilmestyneen romaanin Ohrana päähenkilöihin kuuluvan desantti Janne Mutkan esikuva. Tervon mukaan Westerlund sähkötti Helsingin suurpommituksista väärää tietoa Moskovaan ja näin pelasti kaupungin. Suomen Kuvalehdessä Tervo epäili, ettei Westerlundia olisi todellisuudessa teloitettu, vaan vastapalveluksena yhteistyöstä hänet olisi päästetty Ruotsiin tai Pohjois-Amerikkaan. Historiantutkija Veli-Pekka Leppänen tyrmää väitteen yksiselitteisesti, koska hänen mukaansa Westerlund ammuttiin ”tyhjiin pumpattuna” ja hyödyttömänä.
Westerlund on myös Raija Orasen vuonna 1987 ilmestyneen romaanin Anna, elämäsi päähenkilön Reino Anderssonin esikuva.
Teleskooppivapa

Teleskooppivapa on teleskooppisesti kokoonmenevä vapa kalastuksessa. Teleskooppivapaa voidaan käyttää esimerkiksi jigi- ja heittokalastuksessa. Teleskooppivapoja löytyy eripituisina ja niitä löytyy useista eri tavarataloista.
Teistinen evolutionismi

Tyyppejä
Nuoren Maan kreationismi
Teistinen evoluutio
Uuskreationismi
Vanhan Maan kreationismi
Luomiskertomus
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Raamatun luomiskertomus
Luomistiede
Baraminologia
Tulvageologia
Älykäs suunnittelu
Kreationismi ja evoluutio
Kreationismi kouluissa
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa
Teistinen evolutionismi eli evolutionistinen luomisoppi on näkemys, jonka mukaan evoluutioteoria ja Jumalan olemassaolo ovat molemmat tosia eivätkä ole ristiriidassa keskenään.
Toinen teistisen evoluution haaroista pitää Jumalaa evoluution ohjaajana. Tätä haaraa kannattavat nykyään monet kristityt, ja se on yleinen tapa sovittaa yhteen luomiskertomuksen pitäminen totena ja usko evoluutioon. Kristillisen teistisen evolutionismin mukaan luomiskertomuksen kuusi luomispäivää olivat todellisuudessa hyvin pitkiä ajanjaksoja. Ortodoksinen ja roomalaiskatolinen kirkko sekä enemmistö protestanttisista ja juutalaisista yhteisöistä kannattaa tätä näkemystä.
Toisen haaran, deistisen evolutionismin, mukaan Jumala on käynnistänyt evoluution, mutta ei ohjaa sitä.
Esimerkiksi Francis Collins on edistänyt teististä evolutionismia, josta hän käyttää nimitystä ”BioLogos”.
Słubice

| Słubice Słubice Dammvorstadt |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Słubice
 52°21′00″N, 14°34′01″E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Lubusz
Piirikunta:  Słubice
Kunta:  Słubice
Pormestari:  Tomasz Ciszewicz
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  19,2 km²
Korkeus merenpinnasta:  160 m
Aikavyöhyke:  +1
Kesäaika:  +2
Väestö
Väkiluku (2019)  (arvio):  16 644
Väestötiheys:  866,9 as./km²
Muuta
Postinumero:  69-100
Suuntanumero:  +48 95
  
Słubice (saks. Dammvorstadt) on kaupunki Lubuszin voivodikunnassa Länsi-Puolassa Oder-joen rannalla Saksan rajalla. Kaupunkia vastapäätä, joen toisella puolella on sen ystävyyskaupunki Frankfurt an der Oder, johon Słubice kuului vuoteen 1945 asti. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungissa asui 16 644 asukasta. Słubicen ja Frankfurt an der Oderin muodostamassa kaksoiskaupungissa asuu noin 74 000 asukasta. Słubice on samannimisen piirikunnan pääkaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Słubice Wikimedia Commonsissa
Słupskin piirikunta

Słupskin piirikunta (puol. powiat słupski) on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 98 686. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Damnica, Dębnica Kaszubska, Główczyce, Kępice, Kobylnica, Potęgowo, Słupsk, Smołdzino ja Ustka.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Słupskin piirikunnan asukkaista 50,1 prosenttia oli naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,9 prosenttia ja eläkeikäiset 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 889 lasta. Słupskin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 92 241 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Słupskin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Telesphore George Mpundu

Telesphore George Mpundu (s. 21. toukokuuta 1947) on sambialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1972 ja nimitettiin Mbalan hiippakunnan piispaksi 7. maaliskuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adolf Fürstenberg, jota avustivat Elias White Mutale ja Adrian Mung'andu.
1. lokakuuta 2004 Mpundu sai nimityksen Lusakan arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 28. lokakuuta 2006 hänestä tuli Lusakan arkkipiispa.
Roberto Vecchioni

Roberto Vecchioni
Roberto Vecchioni (s. 25. kesäkuuta 1943) on italialainen laulaja-lauluntekijä. Hän syntyi Carate Brianzassa ja opiskeli Università Cattolica del Sacro Cuoressa. Hän on lisäksi julkaistu kirjailija, joka on työstänyt sekä romaaneja että novelleja.
Vecchioni on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Diskografia > Albumit

Parabola (1971)
Saldi di fine stagione (1972)
L'uomo che si gioca il cielo a dadi (1973)
Il re non si diverte (1973)
Barbapapà (1975)
Ipertensione (1975)
Elisir (1976)
Samarcanda (1977)
Calabuig, stranamore e altri incidenti (1978)
Robinson, come salvarsi la vita (1979)
Montecristo (1980)
Luci a San Siro (1980)
Hollywood Hollywood (1981)
Il grande sogno (1984)
Bei tempi (1985)
Ippopotami (1986)
Milady (1989)
Il capolavoro (1990)
Per amore mio (1991)
Camper (1992)
Voci a San Siro (1992)
Blumun (1993)
Il cielo capovolto (1995)
El bandolero stanco (1997)
Roberto Vecchioni raccolta (1997)
Studio Collection (1998)
Samarcanda e altri successi (1998)
Luci a San Siro e altri successi (1998)
Le più belle canzoni di: Roberto Vecchioni (1999)
Sogna ragazzo sogna (1999)
Roberto Vecchioni superstar (2000)
Canzoni e cicogne (2000)
Roberto Vecchioni live @rtsi (2001)
Il lanciatore di coltelli (2002)
Le ballate (2003)
Rotary Club of Malindi (2004)
Vecchioni (2005)
Il contastorie (2005)
Collezione italiana Roberto Vecchioni (2006)
Diskografia > Singlet

"La pioggia e il parco/Un disco scelto a caso" (1968)
"Povero ragazzo/Io non devo andare in via Ferrante Aporti" (1972)
"Fratelli?/I pazzi sono fuori" (1972)
"L'uomo che si gioca il cielo a dadi/Sono solamente stanco da morire" (1973)
"La farfalla giapponene/Messina" (1974)
"Irene/Canzone per Laura" (1975)
"La famiglia di Barbapapà/Il miglior amico degli animali" (1975)
"Velasquez/Pani & pesci" (1976)
"Samarcanda/Canzone per Sergio" (1977)
"Stranamore (pure questo è amore)/Il capolavoro" (1978)
"Signor giudice/Vorrei" (1979)
"A te/Un'altra storia" (1979)
"Montecristo/La città senza donne" (1980)
"Dentro gli occhi/Hollywood Hollywood" (1982)
"Hotel degli assassini/Morgana (luce di giorni passati)" (1983)
"Il grande sogno/Mi manchi" (1984)
"Fratel coniglietto/Samarcanda" (1985)
Kirjat

Viaggi del tempo immobile (1996)
Le parole non le portano le cicogne (2000)
Il libraio di Selinunte (2004)
Diario di un gatto con gli stivali (2006)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (italiaksi)
Telesphore Mkude

Telesphore Mkude (s. 30. marraskuuta 1945) on tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Morogoron hiippakuntaan 16. heinäkuuta 1972 ja nimitettiin Tangan hiippakunnan piispaksi 18. tammikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Laurean Rugambwa, jota avustivat Maurus Gervase Komba ja Adriani Mkoba.
5. huhtikuuta 1993 Mkude sai nimityksen Morogoron piispaksi. Hän seurasi tässä virassa 6. marraskuuta 1992 tehtävistään eronnutta Mkobaa.