stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Megara
Maantiede

Megaran kaupunki sijaitsi Saroninlahden rannalla länteen Eleusiista ja Ateenasta ja itään Korintista. Kaupungin ympäristöä kutsuttiin nimellä Megaris. Se toimi eräänlaisena Ateenan hallitseman Attikan ja Korintin hallitseman Korinthian välisenä puskurivyöhykkeenä. Kaupunki oli rakennettu kahdelle kukkulalle, jotka toimivat sen akropoliina, sekä niiden väliseen satulalaaksoon. Lännemmän akropolis-kukkulan nimi oli Alkathus (Alkathous) ja idemmän nimi Karia. Kaupungin satamana toimi rannikolla sijainnut Nisaia. Korintinlahden puolella Megaralla oli toinen satama Pagai.
Historia

Megaran kaupunki on ollut olemassa jo helladisella kaudella. Megaran kaupunkivaltio syntyi geometrisella kaudella niin kutsutun doorilaisvalloituksen jälkeen, ja se oli doorilaista aluetta joonialaisen Attikan rajalla.
Kreikkalaisessa mytologiassa Megaran ensimmäinen kuningas oli Kar, Argoksen kuninkaan Foroneuksen poika. Kaupungissa palvottiin erityisesti Demeteriä, joka liittyi läheisesti Karin hahmoon. Demeteriin ja tämän kulttiin liittyy mahdollisesti myös kaupungin nimi, joka saattaa olla sukua sanoille megaron, ”sali”, ja megarizein, ”kamaririittien suorittaminen”.
Geometriselta kaudelta 700-luvulta eaa. lähtien Megara osallistui siirtokuntien perustamiseen. Sen perustamiin lukuisiin siirtokuntiin kuuluvat muun muassa Astakos, Byzantion, Herakleia Pontike, Kallatis, Khalkedon, Megara Hyblaia, Mesembria ja Selinus. Arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Megaran tyrannina toimi Theagenes. Viimeistään noin 630 eaa. kaupunki päätyi Ateenan kanssa kiistaan Salamiin saaren hallinnasta, ja kaupungit sotivat usein keskenään. Megara menetti saaren Ateenalle lopullisesti noin vuonna 570 eaa.
Megara oli Ateenan kanssa liitossa pakosta vuodesta 461 eaa. lähtien. Se kapinoi vuonna 446 eaa., ja liittyi Spartan johtamaan peloponnesolaisliittoon. Ennen peloponnesolaissotaa Megara tuki Korinttia sen sodassa Korkyraa vastaan, minkä johdosta Ateena asetti Megaran kauppasaartoon vuonna 431 eaa. Spartalaiset vaativat Ateenaa lopettamaan kauppasaarron, mutta ateenalaiset eivät suostuneet tähän. Tämä oli yhtenä syynä peloponnesolaissotaan.
Peloponnesolaissodan aikana vuosina 431–404 eaa. Megariin alue oli Ateenan valloittamana, mutta Megaran kaupunki itse ei kukistunut. 300-luvulla eaa. kaupunki toipui jonkin verran, mutta pysyi poliittisesti merkityksettömänä. Tämän jälkeen kaupungin historiaa tunnetaan huonosti. Megara säilyi kuitenkin olemassa läpi roomalaisen ja bysanttilaisen kauden. Herulit ilmeisesti tuhosivat kaupunkia vuonna 267 jaa.
Antiikin Megarasta oli kotoisin filosofi Eukleides Megaralainen, joka perusti antiikin filosofian niin kutsutun megaralaisen koulukunnan. Kaupungista oli kotoisin myös filosofi Filon Megaralainen.
Megara autioitui venetsialaisvallan aikana 1500-luvulla. Paikalle myöhemmin syntynyt asutus on ottanut nykyaikana Mégaran nimen antiikin ajan kaupungilta. Kaupungin alueella on suoritettu suhteellisen vähän arkeologisia kaivauksia, koska nykyinen Mégaran kaupunki on pääosin muinaisjäännösten päällä. Arkeologiset löydöt ovat pääasiassa sattumalöytöjä tai peräisin pelastuskaivauksista rakennustöiden yhteydessä.
Rakennukset ja löydökset

Alkathus-kukkulalla oli Demeter Thesmoforokselle omistettu temppeli. Karia-kukkulan etelärinteessä oli Demeterin luola. Megaran agora eli kauppapaikka sijaitsi kukkuloiden välisellä alueella. Kaupunki oli yhdistetty Nisaian satamaan pitkillä muureilla hieman Ateenan ja Pireuksen yhdistäneiden Pitkien muurien tavoin. Nisaiassa oli Demeter Maloforokselle omistettu temppeli.
Merkittävin rauniokohde ovat Theageneen lähteenä tunnetun doorilaista tyyliä edustaneen lähdekaivorakennuksen rauniot. Se arvioidaan rakennetuksi arkaaisen kauden lopulla 500- ja 400-lukujen eaa. taitteessa, jolloin se ei todellisuudessa liity Theageneehen vaan on tätä myöhempi. Rakennuksen koko on noin 13,7 x 21 metriä, ja se koostui kahdesta vierekkäisestä vesisäiliöstä. Sen katto oli tuettu viidessä rivissä olleilla pylväillä, kussakin rivissä seitsemän pylvästä.
Megaran esinelöytöjä esittelee Mégaran arkeologinen museo. Löytöjä on myös muun muassa Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Megara Wikimedia Commonsissa
Demeterin luolaksi kutsuttu paikka.
Reliefi Megarasta. Mégaran arkeologinen museo.
Theageneen lähdekaivon raunioita.
Memento mori

Frans Halsin maalauksessa Nuorukainen ja pääkallo (1626–1628) pääkallo muistuttaa kuoleman mahdollisuudesta.
Memento mori (suom. muista kuolevaisuutesi tai muista kuolevasi) on usein käytetty latinankielinen sanonta ja taiteessa yleinen aihepiiri eli teema. Kertomusten mukaan se on peräisin Rooman valtakunnasta, jossa orja kuiskasi lausetta voittoisan sotapäällikön korvaan hänen voittokulkueessaan eli triumfikulkueessaan. Pidempi muoto lauseesta on ”memento te mortalem esse” eli ”muista olevasi kuolevainen”.
Myöhemmin sanonta on viitannut taideteoksiin (kuten runot, laulut, maalaukset ja grafiikka), joiden tarkoituksena on muistuttaa kuoleman olemassaolosta ja mahdollisuudesta, usein myös kuoleman tasa-arvoisuudesta kuten kuolemantanssi-aihe. Memento mori -teemaa on käytetty etenkin kristillisessä taiteessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Memento mori Wikimedia Commonsissa
Nellie Melba

Nellie Melba
Nellie Melba (syntyjään Helen Porter Mitchell, myöhemmin Helen Armstrong, 19. toukokuuta 1861 Richmond, Melbourne, Victoria – 23. helmikuuta 1931 Darlinghurst, Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Hänen tähteytensä alkoi vuonna 1887 kaikilla maailman oopperanäyttämöillä, ja se kesti hänen jäähyväisnäytäntöönsä saakka, joka oli Covent Gardenissa vuonna 1926. Hänen äänensä sanottiin sopivan täydellisesti koloratuuriosiin kuten Rigoletton Gilda sekä lyyrisiin osiin kuten Lohengrinin Elsa ja Otellon Desdemona.
Dame Nellie oli myös konserttilaulajatar sekä uranuurtaja äänilevylaulussa.
Elämäkerta

Melba oli David Mitchellin ja Isabella Ann Mitchellin (o.s. Dow) kymmenestä lapsesta vanhin. Melba kävi koulua Presbyterian Ladies' Collegessa Melbournessa, jossa hänen pianonsoiton- ja laulunopettajanaan toimi Ellen Christian. Vuotta 1880, jolloin Melba lähti koulusta, varjostivat hänen äitinsä ja siskonsa kuolemat. Melban isä päätti maisemanvaihdoksen tekevän perheelleen hyvää ja hankki sokeritehtaan Mackayn lähistöltä Queenslandista. Queenslandissa Melba tapasi tulevan aviomiehensä Charles Nisbett Frederick Armstrongin. He menivät naimisiin Brisbanessa 22. joulukuuta 1882. He saivat pojan, joka sai nimekseen George, mutta Melba turhautui avioliittoonsa ja lähti Mackaysta tammikuussa 1884 muuttaakseen takaisin Melbourneen.
Melban laulunopettajana toimi seitsemän vuoden ajan Pietro Cecchi ja myöhemmin Euroopassa saksalainen mezzosopraano Mathilde Marchesi. Marchesin suosituksesta laulajatar keksi itselleen taiteilijanimen Melba kotikaupunkinsa Melbournen mukaan.
Melban debyytti oopperalaulajana tapahtui Brysselin Théâtre Royal de la Monnaiessa 13. lokakuuta 1887. Armstrong seurasi Melbaa Eurooppaan ja liittyi armeijaan, josta käsin Armstrong kävi satunnaisesti tapaamassa vaimoaan ja vauvaa Pariisissa. Avioliittoa koetteli Melban suhde Orléansin herttuaan Philippeen vuonna 1890. Suhdetta käsiteltiin lehdistössä ja Armstrong haki sen johdosta avioeroa, mutta avioeroprosessi kuihtui kaikessa hiljaisuudessa. Orléansin herttua poistui Afrikkaan kahden vuoden mittaiselle safarille. Avioero Charles Armstrongista tapahtui virallisesti vasta vuonna 1900, kun Armstrong oli muuttanut Yhdysvaltoihin ja vienyt George-pojan mukanaan.
Uransa loppuvaiheessa Melba järjesti pitkän jäähyväisnäytäntöjen sarjan eri puolilla maailmaa. Hän kuoli 23. helmikuuta 1931 Sydneyssä verenmyrkytykseen 69-vuotiaana pitkään kestäneen kuumeen jälkeen. Melba on haudattu Lilydalen hautausmaalle, joka sijaitsee Melbournessa.
Kunnianosoituksia

Vuonna 1918 Melba otettiin Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan arvonimellä Brittiläisen imperiumin ritarikomentaja (DBE) ja vuonna 1927 hänestä tuli Brittiläisen imperiumin suurristin ritari (GBE). Melba esiintyi yhdysvaltalaisen Time-aikakauslehden kansikuvassa 18. huhtikuuta 1927. Lontoon Savoy-hotellin ranskalainen kokki Auguste Escoffier loi neljä ruokalajia Melban kunniaksi:
Melba toast
Melbakastike (makea vadelma- ja punaherukkapyreestä tehty kastike)
Peach Melba
Melba Garniture (kanalla, tryffeleillä ja herkkusienillä täytetyt tomaatit velouté-kastikkeella)
Melban kasvokuva, kokovartalokuva ja nimikirjoitus on painettu Australian nykyisen sadan dollarin setelin etupuolelle. Melban kunniaksi on nimetty maantie (Melba Highway) Victoriassa Australiassa sekä kaupunginosa (Melba) Canberrassa Australian pääkaupunkiterritoriossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nellie Melba Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Australia  Australian Women's Register  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Hans Memling

Hans Memling: Madonna ja lapsi (1487)
Hans Memling (n. 1430 – 11. elokuuta 1494) oli renessanssin ajan taidemaalari. Hän syntyi Seligenstadtissa lähellä Frankfurtia, mutta loi huomattavimman uransa Bruggen kaupungissa Alankomaissa. Memlingille myönnettiin Bruggen porvarinoikeudet vuonna 1465, ja hän meni kaupungissa myös naimisiin. Memling saavutti taiteilijana menestystä, ja hän pystyi hankkimaan elinaikanaan kohtalaisen omaisuuden.
Ennen Bruggeen muuttoaan Memling ilmeisesti asui jonkin aikaa Brysselissä. Memlingin tyylissä on vaikutteita Rogier van der Weydeniltä, jonka johdolla hän mahdollisesti opiskeli Brysselissä.
Memling oli aikansa muotokuvamaalauksen mestareita. Monissa hänen teoksissaan on uskonnollisia aiheita, joita hän käsittelee viileän hartaasti. Hänen erityispiirteenään on arvokkaiden koru- ja kangasmateriaalien huolellinen kuvaaminen.
Kirjailija Terence Morgan on vuonna 2010 ilmestyneessä fiktiivisessä romaanissaan ”The Master of Bruges” nostanut Hans Memlingin kertomuksensa päähenkilöksi.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Memling Wikimedia Commonsissa
Ménage à trois

Ménage à trois (ranskaa, suom. ‘kolmen talous’) tarkoittaa kolmen ihmisen välistä yhteisasumista, seurustelusuhdetta tai seksisuhdetta. Se on eräs polyamorian tai ryhmäseksin muoto.
Ménage à trois voi syntyä, kun pariskunta ottaa suhteeseensa väliaikaisesti mukaan kolmannen osapuolen. Joskus hänet kutsutaan mukaan, koska pariskunnan toinen osapuoli haluaa kokeilla homo- tai heteroseksiä, tai koska toinen haluaa tyydyttää tirkistelyn haluaan katselemalla seksiä. Joskus kyseessä voi olla pysyvämpi kolmen ihmisen välinen suhde.
Osapuolet voivat edustaa kaikenlaisia sukupuolijakaumia sekä erilaisia seksuaalisia suuntautumisia. Joskus kaikki kolme ovat naimattomia; joskus kaksi heistä muodostaa avioparin. Joissain tapauksissa kaikki osapuolet ovat keskenään seksisuhteessa, mutta joskus vain yksi osapuoli on suhteessa kahden muun kanssa eivätkä nämä ole suhteessa keskenään. Joissain tapauksissa seksi on joka kerta kahdenvälistä, mutta joillakin siihen voi kuulua ryhmäseksiä.
Jännitteitä ja mustasukkaisuutta sisältävä ménage à trois on kolmiodraama ja melko suosittu näytelmien ja elokuvien aihe. Elokuvissa yleisimmin on kuvattu kahden miehen ja yhden naisen välistä suhdetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ménage à trois Wikimedia Commonsissa
Mekanismi (filosofia)

Mekanismi on ontologinen käsitys, jonka mukaan kaikki luonnolliset ilmiöt voidaan selittää fysikaalisten syiden kautta. Mekanismi asettuu vastakkain vitalismin kanssa, jonka mukaan elämää ei voida selittää pelkästään mekanismien kautta.
Mekanistista todellisuuskäsitystä on esiintynyt kahta lajia. Ne eroavat sekä sovellusalueiltaan että tavoitteiltaan. Universaaliksi mekanismiksi on kutsuttu luontokäsitystä, joka vaikutti erityisesti 1600- ja 1700-luvuilla ja joka on nykyään lähes kauttaaltaan hylätty. Sen mukaan todellisuutta määräävät konemaiset säännönmukaisuudet. Antrooppinen mekanismi on ihmisiä ja ihmismieltä koskeva oppi, josta keskustellaan edelleen.
Antrooppinen mekanismi

Antrooppisen mekanismin perusajatuksena ei ole, että kaikki voitaisiin selittää kokonaisuudessaan mekanistisesti, vaan että kaikki ihmisiä koskeva voidaan selittää kokonaisuudessaan mekanistisesti, aivan kuten ihmiset olisivat kellokoneistoja.
Eräs suurimpia haasteita kaikille mekanistisille teorioilla on ollut mekanistisen selityksen tarjoaminen ihmismielen toiminnalle. Descartes kannatti dualismia, koska katsoi, että mekanismi ja mieltä koskevat ajatukset olivat epäyhteensopivia. Hobbes sen sijaan käsitti mielen ja tahdonvapauden puhtaasti mekanistisesti, katsoen, että ne voidaan selittää kokonaisuudessaan aistihavaintojen aikaansaamien seurausten ja halujen täyttämispyrkimysten kautta, joiden hän katsoi puolestaan olevan selitettävissä hermojärjestelmän mekanistisen toiminnan kautta. Monet muut mekanistit seurasivat Hobbesin ajatuksia. Eräs tunnetuimpia esityksiä aiheesta on de La Mettrien teos Ihmiskone (1748).
Nykyisinkin antrooppisen mekanismin kannattajien ja mekanismin vastustajien väittelyt keskittyvät ennen kaikkea mieleen (ja tietoisuuteen) ja vapaaseen tahtoon liittyviin kysymyksiin. Mekanismin vastustajien mukaan mekanismi on epäyhteensopiva jokapäiväisten intuitioidemme kanssa: mielenfilosofiassa tähän liittyvä näkemys on, ettei tiedoton aine voi selittää tietoisuuden ilmiöitä, ja ontologiassa puolestaan, että antrooppisesta mekanismista seuraisi ihmisen toimintaa koskeva determinismi, joka näkemyksen kannattajien mukaan on epäyhteensopiva sen kanssa, että ymmärrämme itsemme vapaina toimijoina. Mekanismin vastustajien mukaan meidän on hylättävä mekanismi, jos pidämme kiinni siitä millaiseksi ymmärrämme itsemme. Tätä näkemystä ovat nykyfilosofien joukossa kannattaneet muun muassa Norman Malcolm ja David Chalmers.
Antrooppisen mekanismin kannattajat vastaavat yleensä toisella kahdesta seuraavassa esitetystä tavasta. Osa yhtyy mekanismin vastustajiin siinä, että mekanismi on epäyhteensopiva arkikäsitystemme kanssa, mutta että käsityksemme ovat yksinkertaisesti virheellisiä. Tällaista näkemystä edustavat eliminatiivinen materialismi mielenfilosofiassa, ja kova determinismi vapaan tahdon kysymyksessä. Tällaisia näkemyksiä kannattavat eräät luonnontieteilijät, mutta suurin osa nykyajan filosofeista hylkää ne, vaikkakin näkemysten taustalla on myös tunnettuja filosofeja, kuten Paul ja Patricia Churchland.
Toinen vaihtoehto, joka on yleinen antrooppista mekanismia kannattavien filosofien keskuudessa, on katsoa, että epäyhteensopivuutta kannattavat perustelut ovat harhaanjohtavia: mitä sitten tarkoitetaankaan ”tietoisuudella” ja ”vapaalla tahdolla”, on näkemyksen kannattajien mukaan yhteensopivaa mekanistisen mieli- ja tahtokäsityksen kanssa. Siksi antrooppisen mekanismin kannattajat kannattavat usein mielenfilosofiassa jotain ei-eliminativistista fysikalistista mielen ja ruumiin suhdetta koskevaa teoriaa, ja vapaan tahdon kysymyksessä jotain kompatibilistista teoriaa. Nykyajan filosofeista tällaisia näkemyksiä ovat kannattaneet muun muassa J. J. C. Smart ja Daniel Dennett.
Kirjallisuutta

Kallio-Tamminen, Tarja: Kvanttilainen todellisuus: Fysiikka ja filosofia maailmankuvan muokkaajina.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2006.  ISBN 951-570-625-4
La Mettrie, Julien Offray de: Ihmiskone.  ((L'homme machine, 1747.) 23°45. Suomentanut Tapani Kilpeläinen)  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura, 2003.  ISBN 952-5503-02-X
Aiheesta muualla

Mechanism Catholic Encyclopedia (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mechanism (philosophy)
Käännös suomeksi
Meliden pengersilta

| Meliden pengersilta Ponte di Melide |
| --- | --- |
 Pengersilta koillisesta nähtynä vuonna 2007.
Ajokaistoja:  4 + 2
Raiteita:  2
Ylittää:  Luganojärvi
Sijainti:  Melide ja Bissone, Ticino, Sveitsi
Siltatyyppi:  pengersilta
Pituus:  800 m
Leveys:  80 m
Korkeus:  9 m
Avattu liikenteelle:  1847
Koordinaatit:  45°57′14″N, 8°57′25″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Meliden pengersilta (ital. Ponte di Melide) on Luganojärven poikki Etelä-Sveitsissä rakennettu silta. Se on ainoa maayhteys Ticinon kantonin eteläisimmästä osasta maan muuhun osaan. Siltaa pitkin kulkee moottoritie A2, valtatie 2, rautatie ja kevyen liikenteen väylä. Sillassa on kaksi juoksutusaukkoa, toinen järven keskivaiheilla ja toinen kapeampi sillan itäpäässä.
Silta sijaitsee Meliden ja Bissonen kuntien alueella.
Historiaa

Tiesilta otettiin käyttöön vuonna 1847.
Gotthardin rautatie rakennettiin penkereelle 1-raiteisena vuonna 1874. Rata sähköistettiin vuonna 1922 ja muutettiin 2-raiteiseksi vuonna 1965.
Valtatien rinnalle rakennettiin moottoritie 1960-luvun lopulla.
Kuvia

Alkuperäinen silta ennen vuotta 1922.
Alkuperäisen sillan juoksutusaukot ennen vuotta 1922.
Ilmakuva pohjoisesta vuodelta 1962.
Silta San Salvatore -vuorelta vuodelta 2014.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meliden pengersilta Wikimedia Commonsissa
Media Suomessa

Suomen media käsittää Suomessa toimivat tiedotusvälineet kuten sanomalehdet, televisiokanavat, radiokanavat ja internet-sivustot. Useimmat viestimet ovat suomenkielisiä, mutta joillakin paikkakunnilla ilmestyy myös ruotsinkielisiä sanomalehtiä, ja televisiossa ja radiossa on ruotsinkielistä ohjelmaa. Julkinen ja verorahoitteinen Yleisradio omistaa useita televisio- ja radiokanavia. Niiden lisäksi maassa toimii useita kaupallisia televisiokanavia. Useat televisiokanavat ovat ilmaisia.
Vapaus ja itsesääntely

Lehdistönvapaus takaa sen, että valtio ei Suomessa voi määrätä mitä tiedotusvälineissä sanotaan. Julkisen sanan neuvosto on Suomen tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta. Valtaosa suomalaisista tiedotusvälineistä kuuluu JSN:n perussopimuksen allekirjoittaneisiin yhteisöihin.
Omistus

Suomessa median omistus on keskittynyt muutamalle suurelle mediakonsernille, jotka omistavat lehtiä, televisiokanavia, radiokanavia ja internetpalveluita. Alasta riippuen neljä suurinta yhtiötä keräävät  59–97 prosenttia yleisöstä ja tuotosta. Kokonaisuudessaan neljä suurinta saivat 65 prosenttia alan tuotoista vuonna 2017. Keskittyminen eteni helmikuussa 2020, kun Sanoma ilmoitti aikovansa ostaa Alma Median alueelliset sanomalehdet. Näiden kahden lisäksi suuria mediataloja Suomessa ovat Yle, Keskisuomalainen, Kaleva ja TS-Yhtymä.
Aktiivisesti toimivia vastamedioita Suomessa oli syksyllä 2017 kymmenkunta.
Lehdistö

Suomessa ilmestyi vuonna 2022 noin 274 sanomalehteä ja 2 454 aikakauslehteä. Suomen luetuin päivälehti on Helsingin Sanomat, jonka levikki vuonna 2017 oli 234 258. Lehdellä on keskimäärin 859 000 lukijaa. Helsingin Sanomien julkaisija Sanoma on Pohjoismaiden johtava viestintäyhtymä, jonka muita Suomessa julkaisemia sanomalehtiä ovat muun muassa Ilta-Sanomat ja Taloussanomat. Toinen Suomen mainosrahoitteisen viestinnän merkittävimmistä tekijöistä, Alma Media, julkaisee yli 30 sanomalehteä, mukaan lukien Aamulehti, Iltalehti ja Kauppalehti.
Televisio ja radio

Valtiollinen viestintäyhtiö Yleisradio omistaa neljä televisiokanavaa, jotka näkyvät koko maassa. Yleisradion toiminta kustannetaan erillisellä yleisradioverolla.
Suomen suurin kaupallinen televisiokanava on vuonna 1957 perustettu MTV3, jonka omistaa ruotsalainen Bonnier.
Suomen kuunnelluin radiokanava on Yle Radio Suomi. Suosituin kaupallinen radiokanava on Radio Nova..
Luottamus mediaan

Marraskuussa 2007 tehdyn gallupin mukaan suomalaisista 49 prosenttia uskoi, että medialla on liikaa valtaa. Yli 60-vuotiaista osuus oli 62 prosenttia. Toisaalta 70 prosenttia vastanneista uskoi ettei valtaa luovuteta toimituksen ulkopuolelle. Eniten median sisältöön kohdistuvaa valtaa vastanneet arvelivat olevan mediayhtiöiden omistajilla, suuryrityksillä ja mainostajilla. Kysely mittasi myös uutismedian luotettavuutta: eniten luotetaan Ylen uutisiin. Suomalaisen median laatuun oli melko tyytyväisiä tai tyytyväisempiä 87 prosenttia vastaajista.
Kirjallisuutta

Nordenstreng, Kaarle & Nieminen, Hannu (toim.): Suomen mediamaisema.  Vastapaino, 2017.  ISBN 978-951-768-616-7
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna
Carl Menke

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 |  |  |
Carl Menke (3. heinäkuuta 1906 – ?) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Menke pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1936–1938 yhteensä seitsemän ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Memphis Mafia

Memphis Mafia on kutsumanimi Elvis Presleyn ystävä- ja henkivartijajoukolle, joka kulki hänen mukanaan konserttikiertueilla ja Hollywoodissa. Lehdistö antoi ryhmän leikkimielisen nimen 1960-luvulla sillä perusteella, että Presleyn koti Graceland sijaitsi Memphisissä ja henkivartijat käyttivät tummia pukuja, aurinkolaseja sekä kantoivat käsiaseita.