stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pelastustoiminta
Onnettomuuksia > Henkilöonnettomuudet > Liikenneonnettomuudet

Maantieliikenteessä tapahtuvat onnettomuuksien pelastus kulkee seuraavasti: varoita, pelasta, jälkihoida. Hätäpuhelu ohjautuu alueen hätäkeskukseen, joka määrittää avun tarpeen ja suorittaa hälytyksen eri viranomaisille. 
Tieliikenneonnettomuudet voidaan jakaa seuraavasti:
1. Muu tieliikenneonnettomuus, tai -onnettomuuden uhka
2. Peltikolari (vain poliisi)
3. Tieliikenneonnettomuus, pieni
4. Tieliikenneonnettomuus, keskisuuri
5. Tieliikenneonnettomuus, suuri
Hätäkeskus hälyttää peltikolareihin yleensä ainoastaan poliisin. Jos onnettomuudessa on henkilövahinkoja tms. lähtee hälytykseen myös aluepelastuslaitoksen lähin palokunta. Näin menetellään pienissä, keskisuurissa ja isoissa. 
Sairaankuljetus tulee myös samoihin tilanteisiin. Jos potilaita on onnettomuudessa enemmän kuin yksi, lähetetään kohteeseen tarvittu määrä ambulansseja. Sama pätee myös palokunnan puolella: mikäli on kyseessä isompi onnettomuus, hälytetään kohteeseen myös apuvoimia naapuri palokunnista. 
Palokunta suorittaa kohteessa ajoneuvon syttymiseneston, liikenteenvaroituksen (mikäli poliisi ei ole kohteessa), avustaa sairaankuljetusta, irrottaa mahdollisen kiinni jääneen potilaan, sekä mahdollisissa palotilanteissa suorittaa sammutuksen.
On olemassa vielä mm: vesi-, maasto-, raideliikenne- ja ilmailuliikenneonnettomuuksia, sekä onnettomuusvaaroja (esimerkiksi ilmailuliikenneonnettomuus vaara pieni, keskisuuri, suuri).
Pelastustoiminta Suomessa > Pelastuslaitokset 1.1.2023 alkaen

Maakunta- ja soteuudistuksen myötä pelastustoiminnan järjestämisvastuu siirtyi vastuukunnilta ja kuntayhtymiltä uusille hyvinvointialueille 1. tammikuuta 2023 alkaen.
| Numero | Pelastuslaitos | Hallinto |
| --- | --- | --- |
| 9 |  Etelä-Karjalan pelastuslaitos | Etelä-Karjalan hyvinvointialue |
| 14 |  Etelä-Pohjanmaan pelastuslaitos | Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialue |
| 10 |  Etelä-Savon pelastuslaitos | Etelä-Savon hyvinvointialue |
| 1 |  Helsingin kaupungin pelastuslaitos | Helsingin kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimiala |
| 4 |  Itä-Uudenmaan pelastuslaitos | Itä-Uudenmaan hyvinvointialue |
| 20 |  Kainuun pelastuslaitos | Kainuun hyvinvointialue |
| 6 |  Kanta-Hämeen pelastuslaitos | Kanta-Hämeen hyvinvointialue |
| 16 |  Keski-Pohjanmaan pelastuslaitos | Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue |
| 11 |  Keski-Suomen pelastuslaitos | Keski-Suomen hyvinvointialue |
| 3 |  Keski-Uudenmaan pelastuslaitos | Vantaan ja Keravan hyvinvointialue (palvelee myös Keski-Uudenmaan hyvinvointialuetta) |
| 8 |  Kymenlaakson pelastuslaitos | Kymenlaakson hyvinvointialue |
| 21 |  Lapin pelastuslaitos | Lapin hyvinvointialue |
| 2 |  Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos | Länsi-Uudenmaan hyvinvointialue |
| 12 |  Pirkanmaan pelastuslaitos | Pirkanmaan hyvinvointialue |
| 15 |  Pohjanmaan pelastuslaitos | Pohjanmaan hyvinvointialue |
| 18 |  Pohjois-Karjalan pelastuslaitos | Pohjois-Karjalan hyvinvointialue |
| 19 |  Pohjois-Pohjanmaan pelastuslaitos | Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue |
| 17 |  Pohjois-Savon pelastuslaitos | Pohjois-Savon hyvinvointialue |
| 7 |  Päijät-Hämeen pelastuslaitos | Päijät-Hämeen hyvinvointialue |
| 13 |  Satakunnan pelastuslaitos | Satakunnan hyvinvointialue |
| 5 |  Varsinais-Suomen pelastuslaitos | Varsinais-Suomen hyvinvointialue |
Pelastustoiminta Suomessa > Pelastuslaitokset 1.1.2004–31.12.2022

Pelastustoimen tehtävät kuuluivat aiemmin yksittäisille kunnille, mutta vuonna 2004 ne siirrettiin 22 alueellisen pelastuslaitoksen tehtäviksi. Pelastustoimen aluejaon oli tarkoitus vastata maakuntajakoa, ja se oli seuraava:
| Numero | Pelastuslaitos | Hallinto |
| --- | --- | --- |
| 9 |  Etelä-Karjalan pelastuslaitos | Lappeenrannan kaupunki |
| 14 |  Etelä-Pohjanmaan pelastuslaitos | Seinäjoen kaupunki |
| 10 |  Etelä-Savon pelastuslaitos | Mikkelin kaupunki |
| 1 |  Helsingin kaupungin pelastuslaitos | Helsingin kaupunki |
| 4 |  Itä-Uudenmaan pelastuslaitos | Porvoon kaupunki |
| 19 |  Jokilaaksojen pelastuslaitos | Ylivieskan kaupunki |
| 20 |  Kainuun pelastuslaitos | Kajaanin kaupunki |
| 6 |  Kanta-Hämeen pelastuslaitos | Hämeenlinnan kaupunki |
| 16 |  Keski-Pohjanmaan ja Pietarsaaren alueen pelastuslaitos | Kokkolan kaupunki |
| 11 |  Keski-Suomen pelastuslaitos | Jyväskylän kaupunki |
| 3 |  Keski-Uudenmaan pelastuslaitos | Vantaan kaupunki |
| 8 |  Kymenlaakson pelastuslaitos | Kotkan kaupunki |
| 22 |  Lapin pelastuslaitos | Lapin liitto |
| 2 |  Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos | Espoon kaupunki |
| 21 |  Oulu-Koillismaan pelastuslaitos | Oulun kaupunki |
| 12 |  Pirkanmaan pelastuslaitos (aiemmalta nimeltään Tampereen aluepelastuslaitos) | Tampereen kaupunki |
| 15 |  Pohjanmaan pelastuslaitos | Vaasan kaupunki |
| 18 |  Pohjois-Karjalan pelastuslaitos | Siun sote (aikaisemmin Joensuun kaupunki) |
| 17 |  Pohjois-Savon pelastuslaitos | Kuopion kaupunki |
| 7 |  Päijät-Hämeen pelastuslaitos | Päijät-Hämeen liitto |
| 13 |  Satakunnan pelastuslaitos | Porin kaupunki |
| 5 |  Varsinais-Suomen pelastuslaitos | Turun kaupunki |
Pelastuslaitokset toimivat vuosina 2004–2022 pääasiassa liikelaitoksina alueensa suurimman kunnan (vastuukunta) hallinnon alaisuudessa, poikkeuksena Päijät-Häme ja Lappi, joiden pelastuslaitoksia ylläpiti kyseisen maakunnan liitto. Pohjois-Karjalan pelastuslaitos toimi puolestaan Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymän (Siun sote) alaisuudessa. Jokaisessa maakunnassa oli yksi pelastuslaitos, paitsi Uudellamaalla niitä oli neljä ja Pohjois-Pohjanmaalla kaksi. Lisäksi Pietarsaari, Kruunupyy ja Luoto kuuluivat Pohjanmaan pelastuslaitoksen sijaan Keski-Pohjanmaan pelastuslaitokseen. Ahvenanmaalla pelastustoiminnasta vastaavat kunnat.
Pelastusmuodostelmat

Eri kokoisissa onnettomuuksissa muodostetetaan eri kokoisia pelastusmuodostelmia.
Pelastusmuodostelmat > Pelastusryhmä

Pelastusryhmässä on ryhmänjohtaja sekä vähintään kolme, mutta enintään seitsemän muuta henkilöä. Pelastusryhmällä on kalustonaan riittävä määrä ajoneuvoja kalustoineen. Pelastusryhmää johtaa yleensä pelastuslaitoksen alipäällystöviranhaltija tai sopimuspalokunnan ryhmänjohtaja.
Pelastusmuodostelmat > Pelastusjoukkue

Pelastusjoukkueessa on joukkueenjohtaja ja vähintään kaksi, mutta enintään viisi pelastusryhmää. Pelastusjoukkuetta johtaa yleensä pelastuslaitoksen päivystävä palomestari. Pelastusjoukkue kykenee yleensä hoitamaan päivittäisiä kerrostalon huoneistotulipaloja, pientalopalo ja keskisuuri liikenneonnettomuus.
Pelastusmuodostelmat > Pelastuskomppania

Pelastuskomppaniassa on komppanian johtaja, pelastuskomppanian esikunta sekä vähintään kaksi, mutta enintään viisi pelastusjoukkuetta. Pelastuskomppaniaa johtaa aluepelastuslaitoksen päällystöviranhaltija, kuten päivystävä palomestari tai päivystävä palopäällikkö. Pelastuskomppaniaa varten onnettomuuspaikalle tai sen välittömään läheisyyteen perustetaan pelastuskomppanian esikunta, PelKE tai toiminta-alueen johtoelin, TOJE, jota johtaa Pelastuskomppanian johtaja, PKoJ. Pelastuskomppanin esikunta ylläpitää tilannekuvaa, vastaa operaation hallinnasta ja voimavaroista vastaavista henkilöistä. Pelastuskomppanian esikunta vastaa myös tiedottamisesta.
Pelastuskomppanian vastuualue voidaan jakaa alueellisesti pelastusjoukkueiden alueisiin, joita on aikaisemmin kutsuttu kaistoiksi, tai toiminnallisesti. Pelastuskomppanian esikunnassa ovat edustettuina yhteistoimintaviranomaiset, joita voi olla mm. poliisi, ensihoito ja sosiaalitoimi.
Pelastusmuodostelmat > Pelastusyhtymä

Pelastusyhtymässä on yhtymän johtaja, pelastusyhtymän esikunta ja vähintään kaksi pelastuskomppaniaa tukimuodostelmineen.
Aiheesta muualla

Hälytykset tänään (Arkistoitu – Internet Archive)
Päivän pelastustehtävät kartalla Suomessa
Päivän pelastustehtävät listana Suomessa
Tietokanta, josta voi hakea vanhoja hälytystehtäviä.
Peto-Media
Suomen pelastustoimen tunnus.
Kartta Suomen pelastuslaitosten toimialueista.
Suomen pelastuslaitosten toimialueet vuosina 2004–2022.
Peñón de Alhucemas

Peñón de Alhucemas
Peñón de Alhucemas Marokosta kuvattuna.
| --- | --- |
Sijainti:  35°13′N, 3°53′W Espanja
Saariryhmä:  Islas Alhucemas
Vesialue:  Alboráninmeri 
Korkein kohta:  27  m 
Pinta-ala:  0,015 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Peñón de Alhucemas on saari ja yksi Espanjan territorioista (Plazas de soberanía) Marokon rannikolla. Peñón de Alhucemas on osa Islas Alhucemas -saariryhmää, johon kuuluvat myös lännempänä sijaitsevat Isla de Mar ja Isla de Tierra. Peñón de Alhucemas sijaitsee noin 300 metriä marokkolaisesta Al Hoceiman (esp. Alhucemas) kaupungista, 100 kilometriä länteen Melillasta ja 155 kilometriä itään Ceutasta.
Pinta-alaa saarella on 0,015 neliökilometriä ja korkeutta 27 metriä. Saari on täyteen rakennettu. Siellä on suuri linnoitus ja lukuisia taloryhmiä. Saaren kahdella korkeimmalla kohdalla on 1500-luvulta peräisin oleva vartiotorni ja kirkko. Peñón de Alhucemasin satama sijaitsee saaren itäpuolella.
Historia

Peñón de Alhucemasin, Isla de Marin ja Isla de Tierran historia ulottuu vuoteen 1559 saakka, jolloin Espanja sai lukuisia alueita Marokon rannikolta taisteltuaan ottomaanien armeijaa vastaan. Vuonna 1561 Espanja perääntyi Alhucemasin linnoituksestaan ja rakensi tornin Isla de Tierralle. Tuolloin saaret eivät olleet Espanjan miehittämiä ja vuonna 1669 marokkolaiskapinalliset aloittivat espanjalaisten rakennusten tulittamisen. Peñón de Alhucemasista tuli 28. elokuuta 1673 osa Espanjaa, ja siitä lähtien siellä on ollut pysyvä miehitys. Marokko on vaatinut saarta itselleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peñón de Alhucemas Wikimedia Commonsissa
Peñón de Alhucemasin historia (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Espanjan alueet Pohjois-Afrikassa
Ceuta
Islas Chafarinas
Melilla
Peñón de Alhucemas
Peñón de Vélez de la Gomera
Plazas de soberanía.
Peratí

| --- | --- |
Sijainti:  37°55′05″N, 24°02′32″E, Markópoulo Mesogaías Itä-Attika, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Aspronísia
Vesialue:  Eteläinen Euboianlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,061 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Peratí (kreik. Περατή) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Eteläisessä Euboianlahdessa Itä-Attikan rannikolla. Se kuuluu pieneen Aspronísian saariryhmään. Saaren pinta-ala on noin 0,061 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Peratí kuuluu Markópoulo Mesogaíaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Carmen Pereira

Carmen Maria de Araújo Pereira (22. syyskuuta 1936 Bissau – 4. kesäkuuta 2016 Bissau) oli guineabissaulainen poliitikko. Hän toimi maansa virkaa tekevänä presidenttinä kolmen päivän ajan toukokuussa 1984 ja oli näin Afrikan ensimmäinen naispuolinen valtionjohtaja.
Carmen Pereira syntyi afrikkalaisen lakimiehen perheeseen. Hän liittyi Guinean ja Kap Verden afrikkalaiseen itsenäisyyspuolueeseen (PAIGC) vuonna 1962 ja osallistui miehensä kanssa sen maanalaiseen toimintaan. Vuonna 1964 hän siirtyi Guinean Conakryyn osallistuakseen Guinea-Bissaun itsenäisyyssotaan. PAIGC lähetti keskikoulun käyneen Pereiran saamaan poliittista koulutusta Neuvostoliittoon, jossa hän opiskeli myös sairaanhoitajaksi.
Palattuaan Conakryyn vuonna 1966 Pereira työskenteli eteläisen rintaman terveydenhoitopäällikkönä ja poliittisena komissaarina João Bernardo Vieiran johdolla. Hän oli ainoa nainen PAIGC:n johdossa ja toimi Guinea-Bissaun itsenäisyyden syyskuussa 1973 julistaneen kansalliskokouksen varapuheenjohtajana.
Pereira työskenteli kansalliskokouksen varapuheenjohtajana vuosina 1973–1984 ja puheenjohtajana vuosina 1984–1989, Guinea-Bissaun ja Kap Verden naistoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1975–1981 ja maansa terveys- ja sosiaaliministerinä vuosina 1981–1983. Hän oli Guinea-Bissaun virkaa tekevä presidentti 14. toukokuuta – 16. toukokuuta 1984, mikä teki hänestä Afrikan ensimmäisen naispuolisen valtionjohtajan. Pereira oli valtioneuvoston jäsen vuosina 1989–1994 ja sosiaaliasioiden valtionministeri vuosina 1990–1992. Hän oli myöhempinä vuosinaan yksi PAIGC:n keskuskomitean ja politbyroon vanhimmista aktiivijäsenistä.
Pensaskrotit

| Pensaskrotit |
| --- | --- |
 Pensaskrotti (Linophryne lucifer)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Pensaskrotit  Linophrynidae  Regan, 1926
Suvut
 Acentrophryne  Borophryne  Haplophryne  Linophryne  Photocorynus 
Katso myös
   Pensaskrotit Wikispeciesissä   Pensaskrotit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensaskrotit (Linophrynidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Pensaskrottien heimoon kuuluu 5 sukua ja 25–27 lajia, muun muassa pensaskrotti (Linophryne lucifer). Kuten monilla muillakin krottikalojen heimoilla pensaskrottilajeilla naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi. Naaraat kasvavat suurimmillaan noin 23 cm pitkiksi, kun koiraat saavuttavat korkeintaan noin 3 cm:n pituuden. Aikuiset koiraat kiinnittyvät naaraaseen ja elävät naaraan loisena. Naaras on ruumiinrakenteeltaan lyhytruumiisia ja pallomaisia. Etumainen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoa tuottava elin. Linophryne-suvun lajeilla on leuassa elin, joka on useilla lajeilla hyvin haarautunut ja myös siinä on valoa tuottavia bakteereja. Suurimmalla osalla heimon sukujen lajeista on terävät ja kookkaat hampaat ja suurikokoiset silmät. Selkä- ja peräevät ovat pehmeät ja lyhyehköt ja vatsaevät puuttuvat. Väriltään pensaskrottilajit ovat tumman ruskeita tai mustia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pensaskrotteja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä Panamanlahdelta. Ne elävät yleensä yksittäin tyypillisesti 1 000–4 000 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Penkkiurheilu

Penkkiurheilu on urheilun seuraamista.
Perinteisesti arvolatautunut käsite

Urheiluliikkeessä ja myös liikuntatieteessä penkkiurheilu on perinteisesti käsitetty passiiviseksi, moraalisesti paremman ”oikean urheilun” vastakohdaksi ja korostettu aktiivisen urheilun kansanterveydellisiä vaikutuksia. Urheilua seuraava henkilö eli penkkiurheilija on voitu kuvata jopa stereotyyppisesti olutta keskimäärin liikaa nauttivaksi henkilöksi, niin sanotuksi sohvaperunaksi, joka vain passiivisesti odottaa urheilun seuraamisen aiheuttamaa jännitystä tapahtuvaksi. Onpa urheilua seuraavaan yleisöön liitetty jopa huligaanijoukonkin leimaa, pohjautuen erityisesti jalkapallokatsomoissa viime vuosikymmeninä esiintyneisiin levottomuuksiin.
Vuonna 1994 kaksi yhdysvaltalaista tutkijaa väitti, että television urheilu vastaa miehisessä kulttuurissa naisten saippuaoopperaa. Viestintätutkija Veijo Hietala kirjoitti aiheesta: ”Ja kun ajatellaan urheilun kansallista ja poliittista panostusta, asia saattaa tuntua vieläkin oudommalta: tähän yksinkertaiseen saippuaoopperaan satsattaville rahasummille on huomattavasti helpompi saada yksimielinen kansallinen hyväksyntä kuin vaikkapa maataloustukiaisille.”
Penkkiurheilun syitä

Penkkiurheilun harrastuneisuus korreloi aiemman aktiiviurheilun harrastuneisuuden kanssa, kun henkilö ikääntyy. Kuitenkin ilmiötä ja sen merkitystä on tutkittu vähän. Penkkiurheilusta on osittain tullut lähes pop-musiikkiin verrattava populaarikulttuurin ilmiö, jossa urheilijoilla voi jopa olla omat faninsa siinä missä viihdetaiteilijoillakin. Muun elämyshakuisuuden ohella ilmiön on nähty vallanneen alaa jopa uskonnon korvaajana ihmisten arjessa.
Penkkiurheilun laajuus

Suomalaisten tutkimusten mukaan lähes puolet suomalaisista seuraa jotensakin aktiivisesti jotakin urheilua paikan päällä, kentän reunalla tai vaikkapa ladun varrella. Eräs pitkään vallinnut harhaluulo on ollut, että penkkiurheilija olisi kiinnostunut urheilusta ylipäätään. Suomalaisen tutkimuksen mukaan kilpaurheilusta kiinnostuneista henkilöistä kaksi kolmasosaa oli seurannut paikan päällä vain yhtä lajia, 25 % kahta lajia, ja vain 7 % suomalaisista oli seurannut useampaa kuin kahta lajia. Penkkiurheilu on siis lajeittain varsin eriytynyttä.
Penisillamiini

| --- | --- |


Penisillamiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S)-2-amino-3-metyyli-3-sulfanyylibutaanihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 52-67-5
ATC-koodi: M01CC01
PubChem CID: 5852
DrugBank: DB00859
Kemialliset tiedot
Kaava: C5H11NO2S 
Moolimassa: 149,218
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 201 °C (hajoaa)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 50–70 %
Proteiinisitoutuminen: 80 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: n. 1–3 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Penisillamiini (C5H11SNO2) on aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä Wilsonin taudissa ja raskasmetallimyrkytysten hoitamiseen. Sitä on käytetty myös reuman hoidossa, mutta uudemmat lääkkeet ovat korvanneet sen suurimmaksi osaksi. Penisillamiini kuuluu WHO:n ylläpitämään keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa penisillamiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja etanoliin. Penisillamiini on kiraalinen ja optisesti aktiivinen yhdiste. Sen kiertokyky S-enantiomeerille natriumhydroksidiliuoksessa on -63. Lääkeaineena käytettävä enantiomeeri on S eli D-enantiomeeri. R-eli L-enantiomeeri on myrkyllistä, koska se on pyridoksiiniantagonisti eli se estää pyridoksiinia koentsyyminään käyttävien entsyymien toimintaa.
Penisillamiini muodostaa kelaatteja useiden metalli-ionien esimerkiksi kuparin, sinkin, lyijyn, elohopean ja kullan kanssa. Yhdisteen käyttö Wilsonin taudin hoidossa perustuukin siihen, että penisillamiini muodostaa vesiliukoisen kompleksin kupari-ionien kanssa ja ylimäärä kupari-ioneita poistuu elimistöstä virtsan mukana. Penisillamiinihoidosta on erityisesti hyötyä silloin, kuin potilas kärsii puutteellisesta maksan toiminnasta. Samasta syystä ainetta käytetään myös raskasmetallimyrkytyksissä vastamyrkkynä. Penisillamiinia on myös käytetty vakavan reuman hoidossa, koska se kelatoi kupari-ioneita, lisää kollageenin biosynteesiä ja vaikuttaa ihmisen elimistön immuunivasteeseen. Aineen suhteellisen suuren myrkyllisyyden ja osittain kiistanalaisen tehokkuuden vuoksi sen käytöstä reuman hoidossa on nykyään pääasiassa luovuttu.
Haittavaikutukset

Penisillamiinilla on useita haittavaikutuksia. Tyypillisimmät haittavaikutukset ovat iho-oireet kuten ihottuma, kuumeilu ja huonovointisuus. Näitä esiintyy 10–3 %:lla potilaista. Vakavimpia penisillamiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat myastenia gravis, munuaistoksisuus ja luuydintoksisuus. Luuydinsupressio vähentää verisolujen tuotantoa. Haittavaikutukset voivat olla niin vakavia, että hoito joudutaan lopettamaan.
Valmistus

Penisillamiinia voidaan valmistaa penisilliinistä ja se on useiden penisilliinien aineenvaihduntatuote. Teollisesti sitä valmistetaan tyypillisesti prosessilla, jonka ensimmäinen vaihe on isobutyraldehydin, rikin ja ammoniakin välinen reaktio. Reaktiossa muodostuu 5,5‐dimetyyli‐2‐isopropyltiatsoliinia, joka reagoi vetysyanidin kanssa 4-syano-5,5‐dimetyyli‐2‐isopropyltiatsoliini. Tämä tuote hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa penisillamiiniksi. Tuote on raseeminen seos, josta enantiomeerit erotetaan resoluution avulla.
Pedro Pérez

Pedro Pérez vuonna 1971.
Pedro Pérez Dueñas (23. helmikuuta 1952 Pinar del Rio – 18. heinäkuuta 2018) oli kuubalainen kolmiloikkaaja.
Pedro Pérez hyppäsi kolmiloikassa 16-vuotiaana tuloksen 14,61 m, 17-vuotiaana 15,77 m ja 18-vuotiaana 16,38 m. Pan-Amerikan kisoissa Calissa 5. elokuuta 1971 hän 19-vuotiaana hyppäsi uuden maailmanennätyksen 17,40 m. Ennätys syntyi toisella hyppykierroksella, ja muut hypyt kantoivat 16,92, 14,92, 17,04, 17,12 ja 17,19 metriä. Vähän ennen Münchenin 1972 olympialaisia Pérez loukkasi polvensa ja jäi olympialaisten karsintaan tuloksella 15,72 m. Neljä vuotta myöhemmin Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 16,81 m. Pronssimitalisti João Carlos de Oliveira loikki yhdeksän senttimetriä pidemmälle.
Pérez voitti kultaa Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa vuosina 1970 ja 1974 sekä Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa vuonna 1971. Häntä valmensi neuvostoliittolainen olympiamitalisti ja maailmanennätysmies Leonid Štšerbakov.
Peltotaskuruoho

| Peltotaskuruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Siipitaskuruohot Thlaspi
Laji::  arvense
Kaksiosainen nimi
 Thlaspi arvense  L. 
Katso myös
   Peltotaskuruoho Wikispeciesissä   Peltotaskuruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peltotaskuruoho (Thlaspi arvense) on yksivuotinen, valkokukkainen, näyttävistä liduistaan helposti tunnistettava ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko

Peltotaskuruoho kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat mutkalaitaiset ja nuolityviset. Kukat ovat pienet ja valkoiset, terälehtiä on neljä. Kukinto on varren latvassa, ja yksittäisten kukkien paikalle kasvaa pian litteä, ympyriäinen siemenkota, joka on ohuella varrella kiinni kasvin varressa.
Levinneisyys

Peltotaskuruoho on levinnyt ihmisen mukana koko Eurooppaan ja laajalti vastaavalle ilmastovyöhykkeelle muuallakin pohjoisella pallonpuoliskolla. Etelämpänä sitä tavataan Etiopiassa, Uudessa-Seelannissa ja Chilessä.
Suomessa peltotaskuruoho esiintyy yleisenä koko maassa paitsi pohjoisimmassa Lapissa. Etelä- ja Keski-Suomessa se on muinaistulokas, Keski- ja Pohjois-Lapissa uustulokas.
Käyttö

Maanviljelyn näkökulmasta peltotaskuruoho on rikkakasvi, toisaalta sen lituhedelmiä kuivatetaan koristeeksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Peltotaskuruohon (Thlaspi arvense) levinneisyys Suomessa.
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Peltotaskuruoho (Thlaspi arvense)
Luontoportti: Peltotaskuruoho (Thlaspi arvense)
Pohjolan kasvien pauloissa: Thlaspi arvense - peltotaskuruoho
Den virtuella floran: Peltotaskuruohon levinneisyys pohjoisella pallonpuoliskolla.
ITIS: Thlaspi arvense (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Thlaspi arvense (englanniksi)
Flora of China: Thlaspi arvense (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161867  Wikispecies: Thlaspi arvense  AoFP: 1283  APA: 1288  APDB: 77687  APNI: 56655  BioLib: 39169  Calflora: 7978  CoL: 56HZF  EoL: 583698  EPPO: THLAR  EUNIS: 163825  FNA: 241000042  FoAO2: Thlaspi arvense  FoC: 241000042  FoIO: THLARV  GBIF: 3052680  GRIN: 105522  iNaturalist: 79358  IPA: 6524  IPNI: 290477-1  IRMNG: 11069005  ISC: 27595  ITIS: 23422  MichiganFlora: 685  NatureServe: 2.129977  NBN: NBNSYS0000002841  NCBI: 13288  NZOR: a2de20f3-c7fa-4546-9de3-d4854567fcb1  NZPCN: 2723  Observation.org: 7551  Open Tree of Life: 652329  PalDat: Thlaspi_arvense  PfaF: Thlaspi arvense  PFI: 1548  Plant List: kew-2437621  PLANTS: THAR5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:290477-1  SANBI: 2875-2  Tropicos: 4100645  VASCAN: 4134  VicFlora: d54108ed-b794-4f36-b781-5b651139987f  WiO: stinkweed  WisFlora: 5225  WFO: wfo-0000410873  Laji.fi: MX.38454
Jaakko Perheentupa

Jaakko Pentti Perheentupa (s. 7. maaliskuuta 1934) on suomalainen pediatri ja suomalaisen tautiperinnön tutkija.
Perheentuvan isä oli rovasti Antti Perheentupa ja äiti Suoma Augusta Wikström. Hänen veljensä oli kansanedustaja Antti-Veikko Perheentupa. Perheentupa kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1959. Hän on HYKSin Lasten- ja nuortensairaalan entinen ylilääkäri ja toimi Helsingin yliopiston professorina 1973–1999. Perheentupa on tutkinut Mulibrey-nanismia eli Perheentuvan oireyhtymää.