stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 2008
Yleiskilpailut

Kesäolympialaiset 8.–24.8. Pekingissä, Kiinassa. Kisoihin osallistui 10 708 urheilijaa ennätyksellisesti 204 maasta. Kisojen menestynein maa oli isäntämaa Kiina.
Kesäparalympialaiset 6.–17.9. Pekingissä, Kiinassa. Kisoihin osallistui noin 4 000 urheilijaa 147 maasta. Isäntämaa Kiina oli mitalitilaston ykkönen.
Amerikkalainen jalkapallo

42. Super Bowl 3.2. Glendalessa, Arizonassa. New York Giants voitti New England Patriotsin 17–14. Ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Giantsin Eli Manning.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruuskauteen sisältyi 15 osakilpailua. Citroënillä ajanut ranskalainen Sébastien Loeb voitti viidennen maailmanmestaruutensa 19 pisteen erolla Fordilla ajaneeseen suomalaiseen Mikko Hirvoseen ja 57 pisteen erolla espanjalaiseen Citroën-kuljettajaan Daniel Sordoon. Loeb voitti kauden aikana 11 osakilpailua.
Formula 1 -sarjaan kuului 18 osakilpailua. McLarenilla ajanut 23-vuotias britti Lewis Hamilton voitti maailmanmestaruuden kaikkien aikojen nuorimpana kuljettajana. Ferrarilla ajanut brasilialainen Felipe Massa hävisi hänelle vain yhden pisteen ja toinen Ferrari-kuljettaja, suomalainen Kimi Räikkönen 23 pistettä. Massa voitti kauden aikana kuusi osakilpailua ja Hamilton viisi.
Jalkapallo

Euroopan-mestaruuskilpailut 7.–29.6. Itävallassa ja Sveitsissä. Euroopan-mestaruuden voitti Espanja, hopealle sijoittui loppuottelun maalein 1–0 hävinnyt Saksa ja kolmannen sijan jakoivat välierien häviäjäjoukkueet Turkki ja Venäjä. Kisojen paras maalintekijä oli neljä maalia tehnyt Espanjan David Villa.
Koripallo

Pekingin olympialaisten miesten turnauksessa kultaa voitti Yhdysvallat, joka kukisti loppuottelussa Espanjan 118–107. Argentiina sijoittui pronssille. Naisten turnauksessa Yhdysvallat voitti kultaa, loppuottelun lukemin 92–65 hävinnyt Australia sai hopeaa ja Venäjä sijoittui pronssille.
NBA:n loppuotteluissa Boston Celtics voitti Los Angeles Lakersin otteluvoitoin 4–2. Runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Los Angelesin Kobe Bryant ja loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi Bostonin Paul Pierce.
Lentopallo

Pekingin olympialaisten miesten turnauksessa kultaa voitti Yhdysvallat, joka kukisti loppuottelussa Brasilian eräluvuin 3–1. Venäjä sijoittui pronssille. Naisten turnauksessa Brasilia voitti kultaa, loppuottelun erälukemin 3–1 hävinnyt Yhdysvallat sai hopeaa ja Kiina sijoittui pronssille.
Moottoripyöräily

Mika Ahola voitti Enduron maailmanmestaruussarjan E1-luokassa.
Nyrkkeily

Ukrainan 37-vuotias Vitali Klytško nousi ammattinyrkkeilyn raskaan sarjan WBC-liiton maailmanmestariksi 11.10. Berliinissä voittamalla nigerialaisen Samuel Peterin teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Hänen veljensä Volodymyr Klytško piti hallussaan IBF-, WBO- ja IBO-liittojen raskaan sarjan maailmanmestaruutta.
Salibandy

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 6.–14.12. Ostravassa ja Prahassa, Tšekissä. Loppuottelussa Suomi voitti Ruotsin jatkoajalla 7–6. Pronssiottelussa Sveitsi voitti Tšekin jatkoajalla 5–4.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailut 12.–20.7. Olomoucissa, Tšekissä. Suomen Minna Kauppi voitti kaksi kultaa, joista toisen viestissä. Suomi oli maista ainoa kahteen kultaan yltänyt.
Euroopan-mestaruuskilpailut 25.5.–1.6. Ventspilsissa, Latviassa. Norjan Anne Margrethe Hausken voitti kaksi henkilökohtaista kultamitalia. Venäjän Dmitri Tsvetkovin kahdesta kultamitalista toinen tuli viestistä. Norjan ja Venäjän lisäksi Ruotsi voitti kaksi kultaa.
Tiomila-viesti 26.–27.4. Märstassa, Ruotsissa. Norjalainen Kristiansand OK voitti miesten ja ruotsalainen Stora Tuna OK naisten viestin.
Jukolan viesti 14.–15.6. Tampereella, Suomessa. Suomalainen Delta voitti miesten Jukolan ja ruotsalainen Domnarvets GoIF Venlojen viestin.
Uinti

Pekingin olympialaisten uintikilpailujen menestynein maa oli Yhdysvallat. Kaikkiaan mitaleille ylsi 21 maata. Yhdysvaltalainen Michael Phelps voitti ennätykselliset kahdeksan kultamitalia, joista kolme viesteissä. Kahteen henkilökohtaiseen kultamitaliin ylsivät japanilainen Kōsuke Kitajima, saksalainen Britta Steffen, britti Rebecca Adlington ja australialainen Stephanie Rice.
Yleisurheilu

Pekingin olympialaisten yleisurheilukilpailujen menestynein maa oli Yhdysvallat. Jamaikalainen Usain Bolt voitti pikajuoksut maailmanennätyksillä; 100 metrillä hänen aikansa oli 9,69 ja 200 metrillä 19,30. Jamaika voitti Bolt kolmannen osuuden juoksijanaan myös 4 × 100 metrin viestijuoksun maailmanennätyksellä 37,10 mutta joukkue hylättiin vuosia myöhemmin joukkueeseen kuuluneen Nesta Carterin jäätyä kiinni dopingin käytöstä. Henkilökohtaisten lajien tuplavoittajia olivat myös etiopialaiset kestävyysjuoksijat Kenenisa Bekele ja Tirunesh Dibaba. Maailmanennätyksiä paransivat Boltin lisäksi 3 000 metrin estejuoksussa venäläinen Gulnara Samitova-Galkina ensimmäisellä yhdeksän minuutin alituksellaan 8.58,81 ja seiväshypyssä hänen maannaisensa Jelena Isinbajeva tuloksella 505.
Ursus, il gladiatore ribelle

| Ursus, il gladiatore ribelle |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Domenico Paolella
Käsikirjoittaja:  Domenico Paolella, Sergio Sollima, Alessandro Ferraù
Tuottaja:  Ignazio Luceri
Säveltäjä:  Carlo Savina
Kuvaaja:  Carlo Bellero
Leikkaaja:  Lisetta Urbinati
Tuotantosuunnittelija:  Alfredo Montori
Lavastaja:  Alfredo Montori
Pääosat:  Dan Vadis, José Greci, Sergio Ciani
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Splendor Film
Ensi-ilta:  15. marraskuuta 1962 (Italia)
Kesto:  95 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  314 617 935 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ursus, il gladiatore ribelle (”Ursus, kapinallinen gladiaattori”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Lajityypiltään historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Domenico Paolella. Sen päähenkilöä Ursusta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Dan Vadis.
Juoni

Rooman keisarin Marcus Aureliuksen kuoltua valtaistuimen perii hänen poikansa, gladiaattoritaisteluja harrastava julma ja väkivaltainen Commodus. Senaattori Emilius Letus kaappaa kristityn markomannin Ursuksen morsiamen Arminian saadakseen miehen taistelemaan Commodusta vastaan gladiaattorikisoissa. Ursus lyö Commoduksen ja kapinaan nouseva armeija nostaa keisariksi Letuksen pojan Septimiuksen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dan Vadis  | … |  Ursus   |
|  José Greci  | … |  Arminia   |
|  Sergio Ciani  | … |  Commodus   |
|  Gloria Milland  | … |  Marcia   |
|  Andrea Aureli  | … |  gladiaattorikoulun johtaja   |
|  Carlo Delmi  | … |  Septimius   |
|  Gianni Santuccio  | … |  Emilius Letus   |
|  Tullio Altamura  | … |  Antoninus   |
|  Nando Tamberlani  | … |  Marcus Aurelius   |
|  Consalvo Dell’Arti  | … |  senaattori Lucius   |
|  Salvatore Borgese  | … |  gladiaattori   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Ursus, il gladiatore ribelle on melko tavanomainen esimerkki 1960-luvun alussa kukoistaneesta peplumin alalajista, gladiaattorielokuvista. Sen ansioita ovat hyvin koreografioidut gladiaattoritaistelut sekä suuren avustajajoukon kansoittamat joukkokohtaukset. Sergio Cianin alias Alan Steelin esittämä Commodus on Gladiaattorin kaltaisista Hollywood-elokuvista poiketen miehekäs lihaskimppu, joka ei kaihda tasaväkisiä otteluita. Väkivaltaisia toimintajaksoja kehystävät Rooman senaattorien juonittelu sekä Commodukseen rakastuneen Marcian moraalinen dilemma. Elokuva oli Italiassa kohtalainen kaupallinen menestys tuottaen yhteensä 315 miljoonan liiran lipputulot.
DVD-julkaisut

Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä kuvattu elokuva on saatavilla ainoastaan yhdysvaltalaisen Something Weird Videon DVD:llä julkaisemana mustavalkoisena TV-kopiona. Elokuvasta liikkeellä olevat italialaiset piraattiversiot on digitoitu videokasetilta.
Aiheesta muualla

Ursus, il gladiatore ribelle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tráchilos

| --- | --- |
Muut nimet:  Tráchilas (Τράχηλας)
Sijainti:  34°55′15″N, 26°07′52″E, Siteía Lasíthi, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Merialue:  Libyanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  11  m 
Pinta-ala:  0,14 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tráchilos (kreik. Τράχηλος, myös Tráchilas, Τράχηλας) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Koufonísin saaren eteläpuolella etelään Kreetan kaakkoiskulmasta. Saaren pinta-ala on 0,140 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Tráchilos kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Se on osa Agía Triádan kyläyhdyskuntaa.
Salih Özcan

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Salih Özcan
Syntymäaika: 11. tammikuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Köln, Saksa
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: VfL Wolfsburg (lainalla Borussia Dortmundista)
Junioriseurat
2006–2007: SC West Köln
2007–2016: 1. FC Köln
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2019 | 1. FC Köln II | 22 | (4) |
| 2016–2022 | 1. FC Köln | 110 | (3) |
| 2019–2020 | → Holstein Kiel | 28 | (5) |
| 2022– | Borussia Dortmund | 49 | (0) |
| 2024– | → VfL Wolfsburg | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2012–2013 | Saksa U15 | 7 | (0) |
| 2013–2014 | Saksa U16 | 6 | (2) |
| 2014–2015 | Saksa U17 | 16 | (0) |
| 2016 | Saksa U18 | 1 | (0) |
| 2016–2017 | Saksa U19 | 8 | (1) |
| 2017–2019 | Saksa U20 | 8 | (1) |
| 2019–2021 | Saksa U21 | 15 | (1) |
| 2022– | Turkki | 22 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15. lokakuuta 2024.
Salih Özcan (s. 11. tammikuuta 1998 Köln) on saksanturkkilainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2024–2025 Saksan Bundesliigassa pelaavaa VfL Wolfsburgia lainalla saman sarjan Borussia Dortmundista. Hän pelaa myös Turkin maajoukkueessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Alkuvaiheet

Özcan syntyi Kölnissä turkkilaiseen perheeseen ja varttui Ehrenfeldin kaupunginosassa. Hänen isänsä on kotoisin Malatyasta ja hänen äitinsä Ankarasta. Özcan aloitti jalkapalloilun vuonna 2006 SC West Kölnin junioreissa, josta hän siirtyi vain vuoden jälkeen 9-vuotiaana 1. FC Kölnin junioriakatemiaan.
Özcan harrasti jalkapallon ohella 15–vuotiaaksi asti myös painia.
Seurajoukkueura > 1. FC Köln

Ensiesiintymisensä 1. FC Kölnin edustusjoukkueessa Özcan teki 21. syyskuuta 2016 Kölnin eduksi 3–1 päättyneessä Bundesliigan ottelussa Schalkea vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle Yūya Ōsakon tilalle ottelun 82. minuutilla ja antoi vain minuuttia myöhemmin maalisyötön Simon Zollerin tekemään Kölnin kolmanteen maaliin. Ensimmäisellä kaudellaan Kölnin edustusjoukkueessa Özcan pelasi 13 bundesliigaottelua ja kaksi Saksan cupin ottelua.
Özcan debytoi Eurooppa-liigassa 28. syyskuuta 2017 alkulohko-ottelussa Belgradin Punaista tähteä vastaan, jossa hän pelasi täydet minuutit. Kaudella 2017–2018 Bundesliigassa Özcan pelasi Kölnin riveissä 23 ottelua, kun seura sijoittui sarjassa viimeiseksi ja putosi 2. Bundesliigaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kauden aikana viisi ottelua ja Saksan cupissa kaksi ottelua.
Kaudella 2018–2019 Özcan pelasi 2. Bundesliigassa 15 ottelua, kun Köln voitti sarjan mestaruuden ja nousi takaisin Bundesliigaan. Hän teki myös ensimmäisen maalinsa seuran edustusjoukkueessa 2. syyskuuta 2018 St. Paulia vastaan. Saksan cupissa hän pelasi kaudella 2018–2019 kaksi ottelua.
Özcan lainattiin elokuussa 2019 2. Bundesliigan Holstein Kieliin kauden 2019–2020 kattavalla lainasopimuksella, jossa oli myös osto-optio. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Kielissä 28 2. Bundesliigan ottelua, joissa hän teki viisi maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä.
Özcan palasi Kölniin kaudeksi 2020–2021 ja pelasi kauden aikana 28 ottelua Bundesliigassa ja kolme ottelua Saksan cupissa, jossa hän myös teki yhden maalin. Kesäkuussa 2021 Özcan allekirjoitti Kölnin kanssa vuoteen 2023 ulottuvan jatkosopimuksen.
Kaudella 2021–2022 Özcan pelasi 31 bundesliigaottelua ja kolme Saksan cupin ottelua. Hän teki 21. marraskuuta 2021 ensimmäisen bundesliigamaalinsa ottelussa Mainzia vastaan ja pari viikkoa myöhemmin toisen Arminia Bielefeldiä vastaan.
Seurajoukkueura > Borussia Dortmund

Toukokuussa 2022 Borussia Dortmund ilmoitti tehneensä Özcanin kanssa nelivuotisen sopimuksen. Siirtosummaksi uutisoitiin viisi miljoonaa euroa.
Ensimmäisellä kaudellaan Dortmundissa Özcan pelasi Bundesliigassa 26 ottelua, joissa hän antoi yhden maalisyötön. Saksan cupissa hän pelasi kolme ottelua. Özcan pelasi kaudella 2022–2023 ensimmäistä kertaa myös Mestarien liigassa, jossa hän pelasi seitsemässä ottelussa Dortmundin pudotessa neljännesvälierissä Chelsealle. Kaudella 2023–2024 Özcan pelasi 23 bundesliigaottelua ja yhdeksän Mestarien liigan ottelua.
Maajoukkueura

Özcan edusti junioritasolla vuosina 2012–2021 synnyinmaatansa Saksaa. Hän pelasi vuonna 2015 Saksan maajoukkueessa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Özcan voitti Saksan riveissä vuonna 2021 alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua avauskokoonpanossa ja tuli kerran vaihdosta kentälle. Turnauksen loppuottelussa hän pelasi täydet minuutit.
Maaliskuussa 2022 Özcan ilmoitti edustavansa maajoukkuetasolla jatkossa Turkkia. Debyyttinsä Turkin A-maajoukkueessa Özcan teki 29. maaliskuuta 2022 ystävyysottelussa Italiaa vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Dorukhan Toközin tilalle ottelun 63. minuutilla. EM-kilpailujen 2024 alkulohkossa hän tuli vaihdosta kentälle Georgia-ottelun loppuhetkiksi ja pelasi avauskokoonpanossa ensimmäisen jakson Tšekkiä vastaan. Neljännesvälierässä Itävaltaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle yli puoleksi tunniksi, ja tappiollisessa puolivälierässä Alankomaita vastaan hän oli avauskokoonpanossa. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 22 A-maaottelua, joissa hän on ollut 13 kertaa avauskokoonpanossa.
Mustapäätylli

| Mustapäätylli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Eteläntyllit Thinornis
Laji::  cucullatus
Kaksiosainen nimi
 Thinornis cucullatus  (J.F. Gmelin, 1789) 

Katso myös
   Mustapäätylli Wikispeciesissä   Mustapäätylli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustapäätylli (Thinornis cucullatus), myös T. rubricollis ja Charadrius rubricollis, on Australian kotoperäinen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää mantereen eteläosan ja Tasmanian. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Tasmanian Adventure Baylta 1789.
Mustat Enkelit

| Mustat Enkelit> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2005–
Tyylilaji:  suomirock
Kotipaikka:  Tampere
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jussi Aaltonen, laulu   Kari Holm, rummut   Jari Nieminen, kitara   J. Toikkonen, basso   Kimmo Tuomisto, koskettimet  
Levy-yhtiö:  MMA-Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustat Enkelit on tamperelainen rockyhtye, joka tunnetaan Popeda- ja Yö-henkisestä musiikistaan. Yhtyeen laulaja Jussi Aaltonen on Pate Mustajärven sisarenpoika ja on tuurannut tätä monesti Popedan keikoilla ”vara-Patena”. Yhtyeen rumpali Kari Holm soitti Popedassa 17 vuotta ja kosketinsoittaja Jani Kemppinen seitsemän vuotta.
Historia

Mustat Enkelit -yhtye aloitti Popedan kappaleita esittävänä cover-yhtyeenä, mutta alkoi pian tehdä omaa materiaalia. Yhtyeen debyyttisingle "Ilmakitaransoittaja" ilmestyi kesällä 2005 ja saavutti suosiota keikoilla. Samaa manserock-linjaa jatkoi huhtikuussa 2006 julkaistu toinen single, joka sisältää kappaleet "Ei aina voi voittaa" ja "Nyt olen vapaa".
Helmikuussa 2007 ilmestyi yhtyeen debyyttialbumi Guru, joka sai suopean vastaanoton lehdistössä ja yleisön keskuudessa. Levy sisältää kaikki siihen asti ilmestyneet singlekappaleet ja yhdeksän muuta kappaletta. Kaikki kappaleet ovat yhtyeen itsensä tekemiä.
Loppuvuodesta 2007 jaettiin radioille uusi single "Voimakenttä", jonka on säveltänyt Markku Petander ja sanoittanut Pauli Hanhiniemi. Petander sävelsi myös 20. helmikuuta 2008 singlenä julkaistun "Nyt aika on" -kappaleen, jonka on sanoittanut Matti Kalliomäki. Paljon radiosoittoa saaneen singlen tuotto lahjoitettiin Suomen sotaveteraaneille. Yhtye ideoi myös "singletaulun", jonka tuotto meni veteraanien hyväksi. Yritykset ynnä muut tahot ostivat ensimmäiset kymmenen numeroitua taulua alkuvuonna 2008 (Vesa Keskinen kalleimman 1 000 eurolla), mutta myös numeroimattomia on myyty. Yhtye keräsi kolmessa kuukaudessa 7 000 euroa veteraaneille. Se on suurin suomalaisen yhtyeen sotaveteraaneille keräämä summa.
Tuplasingle "Kaksi maailmaa" / "Onnen pohjasakkaa" ilmestyi kesäkuussa 2008, ja yhtyeen toinen studioalbumi Voimakenttä lokakuun viimeisellä viikolla.
3. helmikuuta 2010 ilmestyi Enkeleiden kolmas studioalbumi Rakkauden kaava. Siltä julkaistiin ensimmäisenä singlenä paljon radiosoittoa saanut "Hän pukee sinut huntuun" elokuussa 2009. Kesällä 2010 yhtyeeltä ilmestyi kesäinen "Tuhansien rantojen maa" -single, joka sisältyi myöhemmin myös maaliskuussa 2012 julkaistulle neljännelle studioalbumille Kuudestoista aamu.
Kokoonpano

Jussi Aaltonen: laulu
Kari Holm: rummut
Jari Nieminen kitara
Kimmo Tuomisto:basso
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Jani Kemppinen: koskettimet
Petri Kota-Aho: basso
Jari Nieminen: kitara
J. Toikkonen: basso
Diskografia > Albumit

Guru (2007)
Voimakenttä (2008)
Rakkauden kaava (2010)
Kuudestoista aamu (2012)
Diskografia > Singlet

Ilmakitaransoittaja (2005)
Ei aina voi voittaa / Nyt olen vapaa (2006)
Voimakenttä (2007)
Nyt aika on (2008)
Kaksi maailmaa / Onnen pohjasakkaa (2008)
Hän pukee sinut huntuun (2009)
Tuhansien rantojen maa (2010)
Kuudestoista aamu (2011)
Jos ei sattuis koskaan enää (2017)
Diskografia > Jussi Aaltosen soolosinglet

Musta aurinko nousee (2008)
Ihana aamu (2008)
Tämä yö (2010)
Villi Pohjola (2012)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mustat Enkelit Myspacessa (englanniksi)
Uskon että uskon

| Uskon että uskon> Credere di credere |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Gianni Vattimo
Kieli:  italia
Genre:  kristinusko, teologia
Kustantaja:  Garzanti
Julkaistu:  1996
Sivumäärä:  112
Suomennos
Suomentaja:  Juhani Vähämäki
Kansitaiteilija:  d.o.g. design
Kustantaja:  Nemo
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  141
ISBN:  952-5180-14-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uskon että uskon (ital. Credere di credere) on italialaisen katolisen filosofin Gianni Vattimon lyhyt kirja vuodelta 1996. Teoksessa Vattimo pohtii uskomisen merkitystä nykyajassa sekä omaa uskoaan. Kirjan suomennos ilmestyi vuonna 1999 Kustannusosakeyhtiö Nemon kustantamana.
Sisältö

Vattimo näkee uskontojen aseman nykyaikana jopa entisestään vahvistuneen tieteellisen todellisuuskäsityksen leviämisestä huolimatta. Esimerkiksi paavin ja islamilaisten johtajien poliittinen valta on kasvanut.
Vattimo pohtii ristiriitaa kristinuskon luomiskertomuksen tapaisten tarujen sekä tieteen, järjen ja valistuksen arvojen välillä. Katolinen kirkko kieltää ehkäisyn, mikä vaikuttaa väestöräjähdykseen ja aidsin leviämiseen sekä suhtautuu kielteisesti naispappeuteen vedoten todellisuuskäsitykseen, jossa naisella nähdään olevan ”luonnollinen” asema. Vattimon mukaan katolisen kirkon itsepäisesti julistama oppi perheestä ja seksuaalisuudesta, jota edes uskovaiset katolisen kirkon jäsenet eivät ota tosissaan, hakee oikeutusta usein naurettavalta näyttävien opillisten perustelujen sijaan pikemminkin tarpeesta puolustaa tosiuskovaista. Tosiuskovaisen täytyy erottautua tapojen avulla, joita mikään järkevä moraalikäsitys ei vaadi, mutta jotka ovat hyödyllisiä vahvistaessaan kirkon yhtenäisyyttä. Kyse on yrityksestä välttää vaikutelma kristillisen opin heikentymisestä, siitä että kristinusko antaisi liian ystävällisen kuvan suhteestaan ihmiseen ja elämän säilymiseen maapallolla.
Vattimo korostaa uskovaisen vapautta tulkita kristinuskoa. Vattimon oma käsitys kristinuskosta perustuu väkivallattomuuteen ja lähimmäisenrakkauteen. Maallistumisen Vattimo näkee mahdollisuutena päästä eroon uhkailusta ja järjettömyydestä, joihin hän lukee muun muassa kirkon ehkäisykiellon ja suhtautumisen homoseksuaaleihin.
Vattimo kirjoittaa tiiviisti ja teos vaatii edeltäviä tietoja filosofiasta. Tämän vuoksi suomentaja on laatinut kirjan loppuun Vattimon mainitsemia henkilöitä ja käsitteitä selittävän sanaston.
Arvosteluja

Wallenius, Tommi: Uskon että uskon. Niin & näin, 4/1999.  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura.
Aiheesta muualla

Mika Hannula: Uskontunnustuksia[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 11.6.1999.
Nana Smulovitz: Filosofin usko. Yliopisto 12/1999.
Antti Immonen: Uskottavaa uskonnonfilosofiaa. Skeptikko, 3/1999, nro 42, s. 39.  Helsinki:  Skepsis ry. Lehden verkkoversio. (PDF)
Kieronokkatylli

| Kieronokkatylli |
| --- | --- |
 Hautova kieronokkatylli.
Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Anarhynchus
Laji::  frontalis
Kaksiosainen nimi
 Anarhynchus frontalis  Quoy & Gaimard, 1830 

Katso myös
   Kieronokkatylli Wikispeciesissä   Kieronokkatylli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kieronokkatylli (Anarhynchus frontalis) on kurmitsoihin kuuluva lintu, jota esiintyy Uudessa-Seelannissa.
Koko ja ulkonäkö

Kieronokkatyllin pituus on noin 20 senttimetriä. Linnun nokka on nimensä mukaan vino, sillä se on vääntynyt oikealle. Linnun väritys on valko-musta-harmaa.
Lisääntyminen

Kieronokkatyllit matkaavat Uuden-Seelannin Eteläsaarelle, jotta pääsisivät pesimään jokisuistoihin, joiden rantakivikkoon pesä ja munat sulautuvat hyvin. Munia naaraat saavat 2–3; pesintä alkaa lokakuussa.
Vryonísi (Lasíthi)

Vryonísin saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Prasonísi (Πρασονήσι), Ávato (Άβατο)
Sijainti:  35°07′47″N, 25°45′46″E, Ágios Nikólaos Lasíthi, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Kreetan saaret
Vesialue:  Mirampéllonlahti
Merialue:  Kreetanmeri, Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,015 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vryonísi (kreik. Βρυονήσι) eli Prasonísi (Πρασονήσι) eli Ávato (Άβατο) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Mirampéllonlahdessa Vryonísin rannan edustalla lähellä Ístron kylää. Saaren pinta-ala on noin 0,015 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Vryonísi kuuluu Ágios Nikólaoksen kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Vähä Maisaari

Vähä Maisaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Lilla Majsor
Sijainti:  60°19′3.3″N, 21°52′9.1″E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Pinta-ala:  0,4 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  2
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vähä Maisaari (ruots. Lilla Majsor)</ref> on entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 0,40 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 2. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 7 (pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi). Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Suuremmista saarista Vähä Maisaaren läheisyydessä on koillispuolella Sakoluoto ja eteläpuolella Aaslaluoto. Vähä Maisaaren suurin pituus on noin 1,3 kilometriä.