stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jarmila Wolfe

| Jarmila Wolfe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. huhtikuuta 1987  Bratislava 
Kansalaisuus:   Australia
Tennispelaaja
Pituus:  174 cm
Paino:  67 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2005–2016
Palkintorahat:  2 732 099 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  25. (16.5.2011)
Turnausvoittoja:  2
Voitot/tappiot:  404–276
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2015)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2010)
Wimbledon:  4. kierros (2010)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2006)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  31  (27. elokuuta 2012 – )
Voitot/tappiot:  186–148
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Jarmila Wolfe (o.s. Gajdošová, s. 26. huhtikuuta 1987 Bratislava, Slovakia) on australialainen ammattilaisuransa päättänyt tennispelaaja.
Ranskan avoimissa 2010 Wolfe pääsi neljännelle kierrokselle asti voitettuaan Chan Yung-janin, Kimiko Date Krummin ja Anastasia Rodionovan. Neljännen kierroksen ottelunsa hän hävisi Jaroslava Švedovalle. Wimbledonissa hän voitti toisella kierroksella Melanie Oudinin ja kolmannella Angelique Kerberin, kunnes hävisi neljännellä kierroksella Venus Williamsille luvuin 6–4, 7–6(5). Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella Marija Šarapovalle luvuin 6–4, 3–6, 1–6. Yhdysvaltain avointen jälkeen hän pelasi Guangzhou International Women's Openissa, jossa hän oli ykköseksi sijoitettu. Turnauksen väierässä hän voitti Edina Gallovitsin, ja pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin. Finaalissa hän voitti Alla Kudrjavtsevan suoraan kahdessa erässä, ja otti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton.
Toisen turnausvoittonsa Wolfe otti tammikuussa 2011, kun hän voitti Moorilla Hobart International -turnauksen finaalissa Bethanie Mattek-Sandsin. Seuraavalla viikolla Australian avoimissa hän hävisi avauskierroksella Yanina Wickmayerille kolmieräisen ottelun. Ranskan avoimissa Wolfe pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Andrea Petkovicille. Wimbledonissa hän hävisi kolmannella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Yhdysvaltain avoimissa Wolfe hävisi toisella kierroksella Vania Kingille.
Tammikuussa 2017 Wolfe ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Yksityiselämä

Wolfe oli naimisissa tennispelaaja Samuel Grothin kanssa vuodesta 2009 huhtikuuhun 2011, jolloin hän käytti sukunimenään myös Grothia. Heidän erottua hän otti takaisin entisen sukunimensä. Marraskuussa 2015 hän meni naimisiin Adam Wolfen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jarmila Wolfe Wikimedia Commonsissa
Jarmila Wolfen kotisivut
Jarmila Wolfe WTA:n sivuilla (englanniksi)
Joe Dante

Joe Dante vuonna 2009.
Joe Dante (s. 28. marraskuuta 1946 Morristown, New Jersey, USA) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin elokuvasta Riiviöt (1984) ja sen jatko-osasta Gremlins 2 – uusi pesue (1990).
Osittainen filmografia

Hollywood Boulevard (1976)
Piraija (Piranha, 1978)
Ulvonta (The Howling, 1981)
Hämärän pelottavat varjot (Twilight Zone: The Movie, 1983)
Riiviöt (Gremlins, 1984)
Explorers – tutkimusmatkailijat (Explorers, 1985)
Amazon (Amazon Women on the Moon, 1987)
Pieni suuri seikkailu (Innerspace, 1987)
Piru naapurissa (The Burbs, 1989)
Gremlins 2 – uusi pesue (Gremlins 2: The New Batch, 1990)
Kinopaniikki (Matinee, 1993)
Tyttäret karkuteillä (Runaway Daughters, 1994)
Avaruuden aikakirjat (The Osiris Chronicles, 1996)
Rajat kiinni (The Second Civil War, 1997)
Pienet soturit (Small Soldiers, 1998)
Looney Tunes: Taas kehissä (Looney Tunes: Back in Action, 2003)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joe Dante Wikimedia Commonsissa
Joe Dante Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Joe Dante Elonetissä.
Kirjallisuutta

Bagh, Peter von & Möller, Olaf: ”Jekkuileva mies”, Joe Danten haastattelu, Filmihullu 4/2012.
Björkbacka, Hannu: ”Danten 60-lukuinen kaleidoskooppi”, Filmihullu 4/2012.
Timonen, Lauri: ”Sodan orgiat – Joe Danten Americana sikiää piilotajunnan verihöyryistä”, Filmihullu 4/2012.
Juho Wallinheimo

Juho Walfrid (Valfrid) Wallinheimo, vuoteen 1906 Wallin (20. lokakuuta 1871 Längelmäki – 27. huhtikuuta 1955 Pälkäne) oli suomalainen pappi ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Wallinheimon vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Anton Henrik Wallin-Nikkilä ja Ida Räväsmäki ja puoliso vuodesta 1894 Fanny Ellida Nyberg (k. 1954). Wallinheimo tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1890 ja vihittiin papiksi 1894.  Hän toimi Pälkäneen kappalaisena 1902–1909 ja Mikkelin kaupungin kirkkoherrana 1909–1918 ja Sääksmäen 1918–1950. Rovastin arvonimen hän sai 1916. Uskonnonopettajana Mikkelin lyseossa Wallinheimo toimi 1909–1912 ja Mikkelin tyttökoulussa ja jatkoluokilla 1908–1918. Suomen sisällissodassa hän oli Itäarmeijan esikunnan pappi. Koivikon turvakodin pappi ja rahastonhoitaja ja Tampereen tuomiokapitulin asessori Wallinheimo oli 1927–1933.
Juho Wallinheimon poika oli teollisuusneuvos Paavo Wallinheimo.
Julkaisuja

Herännäisyyden vaiheista Porissa ja Porin tienoilla etenkin entisessä Ulvilan kirkkoherrakunnassa, 1905
Kuvauksia muutamain Keski-Hämeen seurakuntain uskonnollissiveellisistä oloista, 1910
Tanskan matkamme: suomalaisten pappien yhteisretki kesällä 1911: osanottajien kuvaamana, 1911 (yksi kirjoittajista)
Jumalan huoneen rakennus: Raamatun rakennuskäsitettä selvittävä tutkielma, 1912
Tutkimuksia Suomen kirkkohistorian alalta, 1913 (yksi kirjoittajista)
Pyhäkoulu ja suuri lähetystehtävä: muistelmia Zürichin maailmankongressista, 1915
Uskonpuhdistus ja Suomen kirkko: juhlajulkaisu uskonpuhdistuksen 400-vuotismuiston johdosta, 1917 (yksi kirjoittajista)
Lähetyksen tila ja Kristuksen kirkko nykyhetkellä, 1918
Kertomus Suomen evankelisluterilaisen kirkon tilasta vuosina 1918–1922, 1923
Kirkon ja valtion ero, 1923
Lutherin katekismuksen wuosisataismuisto: 1529–1929, 1929, Jaakko Gummerus, Aug. F. Peltonen, J. W. Wallinheimo
Piispa Jaakko Gummeruksen muistoksi: Teologisesta aikakauskirjasta N:o 6 1933 = Till minnet av biskop Jaakko Gummerus: ur Teologisk tidskrift N:o 6 1933, 1933
Sääksmäen vanhan kivikirkon vaiheita, 1934
Hämeenmaa: 4, Hämeen elämää ja oloja, 1934 (yksi kirjoittajista)
Kysymys sodasta ja rauhasta Raamatun valossa, 1935
Vanha kivikirkko, 1936
Kiusaus, lankeemus, nouseminen: kaksi raamattutuntia, 1936
Kristus – maailman toivo: muistelmia ja vaikutelmia Oslon pyhäkoulukokouksesta, 1937
Sairaskäynneistä: mietteitä ja muistikuvia, 1938
Kirkonarkistojemme merkitys ja hoito, 1940
Piirteitä Jumaluusopillisen tiedekunnan elämästä 50 vuotta sitten, 1941
Pyhäkoulun vaiheista Hämeen seurakunnissa: esitelmä, Pyhäkouluyhdistyksen kesäjuhlassa Tampereella 7.6.1941, 1941
Xenia Ruuthiana: professori emerito Martino Ruuth praesidi promotoriqve suo, 1945 (yksi kirjoittajista)
Hämäläisten suhtautuminen kirkkoon ja uskontokysymyksiin. 1. osa, Keskiaika, uskonpuhdistuksen ja puhdasoppisuuden aika, 1945
John Skoberg

John Leroy Skoberg (2. helmikuuta 1926 – 12. elokuuta 2012) oli kanadalainen poliitikko. Hän kuuluu maansa New Democratic -puolueeseen. Skoberg oli parlamentin jäsenenä Moose Jawista vuosina 1968–1972. Hänen seuraajansa oli Douglas Neil. Skoberg kuului Saskatchewanin lainsäädäntökokoukseen vielä vuosina 1975–1982.
↑  John Skoberg inmemoriam.ca. Viitattu 26.11.2021. (englanniksi)
Jani Tuppurainen

| Jani Tuppurainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1980 (ikä 44) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Allu
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2022
Seurat:  LiKi (II-div.) Kiekko-Oulu (S-S) Hokki (Mestis) Kärpät (SML) KalPa (SML) Färjestad BK (SEL) JYP (SML) Donbass Donetsk (KHL) Jukurit (SML) Grenoble (Ranska)
Jani Juhani Tuppurainen (s. 30. maaliskuuta 1980 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Oulun Kärpissä, Kalevan Pallossa, JYPissä ja Mikkelin Jukureissa yhteensä 802 runkosarjaottelua tehopistein 198+348=546 ja 105 playoff-ottelua tehopistein 23+47=70. Tuppurainen pelasi suurimman osan urastaan JYPissä, jonka kapteenina hän toimi kaudella 2020–2021. Tuppurainen toimi myös seitsemän aiempaa kautta joukkueen varakapteenina. Hän voitti JYPissä 12 pelaamansa kauden aikana Suomenmestaruuden vuosina 2009 ja 2011–2012 sekä SM-pronssia vuosina 2010, 2015 ja 2017. Tuppurainen palkittiin myös SM-liigan pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Jari Kurri -palkinnolla keväällä 2012. Hän voitti JYPissä myös European Trophyn mestaruuden vuonna 2013 ja Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2018. Tuppurainen on tehoilla 163+291=454 JYPin seurahistorian runkosarjan kaikkien aikojen paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies.
Tuppurainen pelasi myös Ruotsin Elitserienin Färjestad BK:ssa kaudella 2007–2008 sekä KHL-seura Donbass Donetskissa kauden 2012–2013, jolloin hän voitti myös Continental Cupin. Pelaajauransa viimeisellä kaudella 2021–2022 Tuppurainen pelasi Ranskan Ligue Magnusin Brûleurs de Loups de Grenoblessa, jossa hän voitti Ranskan-mestaruuden. Tuppurainen edusti myös Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2012. Hän toimii nykyään pelaaja-agenttina CKM Sports Managementilla.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet ja Suomi-sarja

Tuppurainen aloitti jääkiekkoilun hänen isänsä Velin perustamassa Muhoksen Jääklubissa 1980-luvun lopulla. Toiminta joukkueessa oli tuolloin kuitenkin vähäistä, joten hän pelasi ensimmäiset jääkiekko-ottelunsa Oulunsalon Kiekko-Ketuissa, jossa Tuppurainen vietti kaksi kautta. Sen jälkeen hän siirtyi Oulun Kärppiin, joita Tuppurainen edusti C-juniori-ikäiseksi asti. Pieni koko ja heiveröisyys kuitenkin vaikeuttivat hänen mahtumistaan Kärppien B-nuoriin, joiden ryhmästä lopulta Tuppurainen putosi. Tuppurainen pelasi tämän jälkeen yhden kauden Kiekko-Oulun B-nuorissa. Kauden 1998–1999 hän aloitti Laser HT:n A-nuorten II-divisioonajoukkueessa, mutta Tuppurainen siirtyi ennen joulua Limingan Kiekon miesten joukkueeseen pelaamaan II-divisioonaa.
Kesällä 1999 Tuppurainen yritti päästä Kärppien A-nuoriin, mutta hän ei kuitenkaan mahtunut joukkueeseen. Tuppurainen oli tämän jälkeen mukana hänelle LiKistä tutun valmentaja Reino Ruotsalaisen sekä hänen poikansa Reijo Ruotsalaisen järjestämällä leirillä, jossa vieraili yhdysvaltalaisvalmentajia. Tuppurainen houkuteltiin näin ollen NAHL-juniorisarjaan ja Chicago Freezen riveihin kaudeksi 1999–2000. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Bryan Millerin kanssa tehoilla 9+27=36. Tuppurainen pelasi alkukauden 2000–2001 Suomi-sarjaa Kiekko-Oulun riveissä, kunnes hän palasi joulun jälkeen takaisin Freezeen.
Kaudeksi 2001–2002 Tuppurainen palasi Suomeen suorittamaan armeijaa ja hän pelasi kautensa Kiekko-Oulussa, jonka kolmanneksi paras pistemies Tuppurainen oli tehoilla 17+20=37. Joukkue eteni Mestiksen karsintoihin saakka, joiden paras maalintekijä Tuppurainen oli kuudella osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan hopeaa, mutta Kiekko-Oulu jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Ura > Seuraura > Mestis-vuodet Kajaanin Hokissa

Tuppurainen siirtyi kaudeksi 2002–2003 Suomi-sarjan mestaruuden voittaneeseen ja Mestikseen nousseeseen Kajaanin Hokkiin. Hän haki kesällä 2002 pelipaikkaa myös Kärppien SM-liigajoukkueesta, jonne Tuppurainen sai sopimuksen. Hän pelasi kautensa kuitenkin pääasiassa Hokissa, jossa Mestiksen tulokaskausi toi 37 runkosarjaottelussa tehot 15+17=32 sekä kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Tuppurainen oli runkosarjassa joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Hänen teholukemansa +17 oli Hokin paras. Tuppurainen pelasi kauden aikana myös kahdeksan SM-liigaottelua Kärpissä tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 9. joulukuuta 2002 Pelicansia vastaan, jolloin Tuppurainen paikkasi Petr Tonin ja Petr Tenkrátin loukkaantumisia. Hänet merkittiin liigadebyytissään Kärppien ykkösketjuun Sami Mettovaaran ja Mika Pyörälän viereen. Huhtikuussa 2003 Tuppurainen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hokin kanssa.
Toisella Hokki-kaudellaan 2003–2004 Tuppurainen teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+22=35, joilla hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Tuppuraisen teholukema +13 oli taas Hokin paras. Joukkueen kausi päättyi hänen osaltaan kuitenkin muistettavasti; Tuppurainen onnistui tekemään neljännessä puolivälieräottelussa maalin jatkoajalla Kokkolan Hermestä vastaan. Hokki juhli jo ottelusarjan ratkaisun siirtymistä viidenteen otteluun, mutta Tuppuraisen maalia ei kuitenkaan hyväksytty, sillä joukkueelle tuomittiin rangaistus liian monesta pelaajasta jäällä. Pettynyt Tuppurainen lainasi Hermeksen maalivahti Miika Wiikmanin juomapulloa ja pesi maalituomarin edessä olleen pleksin. Hän sai tilanteesta käytösrangaistuksen, jota istuessaan Hermeksen Antti Hildén ratkaisi joukkueelleen välieräpaikan. Tuppurainen palkittiin kauden päätteeksi Hokin omissa päättäjäisissä joukkueen parhaana pelaajana. Hän teki samoihin aikoihin vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kesällä 2004 Tuppurainen harjoitteli Kärppien SM-liigajoukkueen mukana, mutta hän ei saanut itselleen pelipaikkaa joukkueesta ja palasi elokuun lopulla Hokin vahvuuteen. Tuppurainen oli tehoilla 13+14=27 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Juho-Tuomas Appelin jälkeen.
Ura > Maajoukkueura

Tuppurainen edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän pelasi 18 A-maaottelua tehopistein 1+3=4. Tuppurainen sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa 5. marraskuuta 2009 Helsingin Hartwall Arenassa Karjala-turnauksen avausottelussa Venäjää vastaan. Hänet merkittiin Suomen 13. hyökkääjäksi, mutta Tuppurainen nousi joukkueen pelaavaan kokoonpanoon, kun Janne Pesonen joutui jättämään ottelun kesken loukkaantumisen vuoksi. Tuppuraisen ensimmäinen A-maajoukkuemaalinsa syntyi 11. huhtikuuta 2014 Euro Hockey Challengen ottelussa Kuopiossa Latviaa vastaan.
Tuppurainen palkittiin Pohjola-leirin herrasmiespelaajana vuonna 1995.
Pelityyli

Elite Prospects-sivuston Ulf Anderssonin mukaan Tuppurainen oli vauhtihyökkääjä, joka tykkäsi pelata röyhkeästi. Anderssonin mukaan hän teki kovasti töitä hyökkäyspäässä luodakseen maalipaikkoja. Tuppurainen kykeni pelaamaan monipuolisesti eri pelitilanteissa ja hän oli arvostettu pelaaja joukkuetovereidensa ja valmentajiensa keskuudessa.
Muuta

Tuppurainen pelasi B-juniori-ikäisenä myös kaukalopalloa nuorten SM-tasolla ennen lopullista vaihtoa jääkiekon puolelle. Hän on harrastanut myös pesäpalloa ja jalkapalloa.
Tuppuraisen vaimo Mari on pelannut Naisten Salibandyliigaa Happeessa. Pariskunta asuu Jyväskylän Vaajakoskella.
Jaymod

Jaymod on Wolfenstein: Enemy Territoryn modifikaatio. Se on hyvin ETPub-modin kaltainen ja sisältää paljon samankaltaisia ominaisuuksia, kuten ”kuolleen näytteleminen”. Se toi mukanaan myös paljon uusia ominaisuuksia, muun muassa taitojen taso 5, puukon heittämisen, äänen, jos osut toiseen pelaajaan, bugien korjauksia ja ”myrkkypiikin”, sekä haulikon. Jaymod on yksi suosituimmista modeista Enemy Territoryyn. Uusin versio Jaymodista on 2.1.8.
Komennot

Palvelimen ylläpitäjä  voi käyttää seuraavia komentoja palvelimessa, jos esimerkiksi pelaaja rikkoo sääntöä/sääntöjä:
!crybaby – Jos pelaaja valittaa jatkuvasti, admin voi tehdä kirjoittamalla !crybaby ”pelaajan nimi” pelaajalle varoituksen.
!splat – Jos pelaaja rikkoo sääntöjä, voidaan hänet tappaa kirjoittamalla !splat ”pelaajan nimi”.
!sniperwar 1 – Jos halutaan, että vain tarkka-ampujat voivat liittyä peliin.
!panzerwar 1 – Jos halutaan, että vain raketinheittimillä varustetut sotilaat voivat liittyä peliin.
Loput komennot löytyvät osoitteesta http://jaymod.clanfu.org/
Aiheesta muualla

Modin virallinen kotisivu
| Wolfenstein: Enemy Territory modifikaatiot |
| --- | --- |
Modifikaatiot: ET Pro | shrub mod | ETPub | Jaymod | FalconET | Omnibot | No Quarter Enemy Territory Fortress | True Combat: Elite:
John Skrataas

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
John Skrataas (4. toukokuuta 1890 Egge – 12. helmikuuta 1961 Trondheim) oli norjalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa joukkuevoimistelussa. Hän osallistui samoissa kisoissa myös yksilökilpailijana moniotteluun.
John Singleton Mosby

John S. Mosby
John Singleton Mosby (6. joulukuuta 1833 Powhatanin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat – 30. toukokuuta 1916) tunnetaan myös nimellä "Harmaa Aave", oli etelävaltioiden sissijohtaja Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan salamannopeista iskuistaan sekä kyvystään kadota ja harhauttaa Unionin takaa-ajajat.
Mosby meni vuonna 1849 Virginian yliopistoon. Hän ampui kolmantena opiskeluvuonna kaksintaistelussa George R. Turpinia niskaan ja oli päätyä hirteen. Sisällissodan alussa hän liittyi etelävaltioiden armeijaan ja palveli kenraali William "Grumble" Jonesin komentamissa kiväärimiehissä. Hän otti Virginian vapaaehtoisjoukoissa osaa ensimmäiseen Bull Runin taisteluun. Hänestä tuli yliluutnantti Jeb Stuartin ratsuväkitiedustelijoihin, ja hän suunnitteli Stuartin ratsastuksen McClellanin armeijan ympäri Virginian niemimaan taistelujen aikana 1862. Hän jäi Unionin vangiksi ja oli kymmenen päivää Old Capitolin vankilassa. Hän vakoili etelävaltioiden laskuun ja vankienvaihdon jälkeen vei tietonsa henkilökohtaisesti Robert E. Leelle. Tammikuussa 1863 Lee ja Stuart antoivat Mosbyn komentoon 43. Virginian ratsuväkipataljoonan partisaanijoukot. He saivat erityiset sissijoukkoja koskevat säännöt konfederaation hallinnolta, toteuttivat Greenbackin ryöstöretken ja hyökkäsivät Philip Sheridanin kärryvankkurien kimppuun.
Mosby tuli kuuluisaksi ryöstöretkestään kauas Fairfaxin piirikuntaan Unionin linjojen taakse maaliskuussa 1863. Hän vangitsi miehineen kolme korkea-arvoista upseeria, mukaan lukien prikaatinkenraali Edwin H. Stoughtonin, jonka tarinan mukaan herätti läimäyttämällä tätä takamuksille. Vangitsemisen jälkeen Grant käski Sheridania hirttämään Mosbyn kiinnisaadut miehet. George Armstrong Custer hirtätti kuusi Mosbyn miestä Front Royalissa Virginiassa. Tästä kostoksi Mosby antoi teloittaa seitsemän Unionin vankia 6. marraskuuta 1864 Rectortownissa Virginiassa. Vangeista kaksi onnistui karkaamaan. Kahta ammuttiin päähän, mutta nämä jäivät henkiin, ja lisäksi kolme vankia hirtettiin. 11. marraskuuta Mosby kirjoitti Sheridanille ja sopi vankien kohtelemisesta sotavankeina, eikä kenraali Grantin ja eversti Mosbyn päästyä sovintoon teloituksia pantu enempää toimeen.
Useita viikkoja sen jälkeen kun kenraali Lee oli antautunut, Mosby hajotti joukkonsa eikä suostunut antautumaan virallisesti.
Sodan jälkeen hän oli aktiivinen republikaani ja presidenttiehdokas Grantin kampanjapäällikkö. Virginiassa tämä herätti suuttumusta, ja Mosbyn koti poltettiin ja hänet yritettiin myös salamurhata kerran. Hän työskenteli Yhdysvaltojen konsulina Hongkongissa vuodesta 1878 vuoteen 1885, lakimiehenä, rautateillä ja sisäministeriön palveluksessa. Hän kuoli vuonna 1916.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John S. Mosby
Johannes Kastajan katedraali (Firá)

| Johannes Kastajan katedraali Καθεδρικός Ναός Αγίου Ιωάννη του Βαπτιστή |
| --- | --- |
 Johannes Kastajan katedraali.
Sijainti:  Firá, Thíra, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  36°25′14″N, 25°25′51″E
Kirkkokunta:  katolinen kirkko
Hiippakunta:  Santorínin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1823
Tyylisuunta:  barokki
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Johannes Kastajan katedraali (kreik. Καθεδρικός Ναός Αγίου Ιωάννη του Βαπτιστή, Kathedrikós Naós Agíou Ioánni tou Vaptistí) eli Ntómo (Ντόμο < ital. Domo) on katolinen kirkko Firán kaupungissa Santorínilla Kreikassa. Se on roomalaiskatolisen Santorínin hiippakunnan katedraali eli piispanistuin.
Katedraalia sisältä.
Katedraali sijaitsee Firán pohjoisosien katolisissa kortteleissa. Se valmistui vuonna 1823. Kirkko vaurioitui maanjäristyksessä vuonna 1956 ja sen kunnostaminen valmistui vuonna 1975. Väliaikana katedraalina toimi Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen kirkko.
Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan barokkityyliä ja eroaa monin tavoin saaren useimmista muista, ortodoksisista kirkoista. Kirkkoon kuuluu kupoli ja koristeellinen kellotorni.
Santorínin ortodoksinen katedraali on samoin Firássa sijaitseva Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Kastajan katedraali Wikimedia Commonsissa
John Doman

| John Doman |
| --- | --- |
 John Doman vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1945 (ikä 79) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:   Borgia  Gotham  Langalla 
Aiheesta muualla
IMDb 
John Doman (s. 9. tammikuuta 1945 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan rikosylikomisario William Rawlsina HBO:n rikossarjassa Langalla (2002–2008), Rodrigo Borgiana Borgia-sarjassa sekä Carmine Falconena Gotham-sarjassa.
Aiheesta muualla

John Doman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jiangmen

| Jiangmen 江门市, Jiāngmén Shì |
| --- | --- |
 Jiangmenin sijainti Kiinan Guangdongin maakunnassa
 Jiangmen
 Koordinaatit: 22.5814°N, 113.0762°E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Guangdong
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9 541 km²
Väkiluku (2010):  4 450 703
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  529000
Suuntanumero(t):  0750
Rekisterikilpi:  粤J
 
 www.jiangmen.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jiangmen (yksink.: 江门; perint.: 江門; pinyin: Jiāngmén; Jyutping: Gong1mun4) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Guangdongin maakunnan eteläosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee Helmijoen suistoalueen länsilaidalla, linnuntietä noin 63 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kantonista etelälounaaseen. Kaupungin väkiluku on 4,45 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 9 541 neliökilometriä.
Jiangmen rajoittuu lännessä Yangjiangin, pohjoisessa Yunfun ja Foshanin sekä idässä Zhongshanin ja Zhuhain prefektuuritason kaupunkeihin. Eteläpuolella rajan muodostaa Etelä-Kiinan meri.
Jiangmenin piirikuntatason jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan kolmeen kaupunkipiiriin ja neljään piirikuntatason kaupunkiin (numerointi oheisen kuvan mukaisesti):
| --- | --- |
 Kaupunkipiirit  1. Jianghai,  2. Pengjiang ja   3. Xinhui,   :  Piirikuntatason kaupungit  4. Enping,  5. Taishan,  6. Kaiping ja  7. Heshan. 
Jiangmenin kantakaupunkia.
Vanha talo Lianping-kadulla Jiangmenissa.
Sacred Heart of Mary Cathedral -kirkko Jiangmenissa.
Jiangmenin rautatieasema.
Xinhuin rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jiangmen Wikimedia Commonsissa
Jiangmen City Information (erityisesti talouspainotus) (englanniksi) (chinaknowledge.com)
Jiangmen Travel Guide (englanniksi) (travelchinaguide.com)
China Postal Code Guangdong Province (prefektuuri ja piirikuntataso) (englanniksi) (youbianku.com)
Juuso Kiviharju

| Juuso Kiviharju> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1977 (ikä 47)
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  Hyökkääjä
Seura:  SC Classic
Pelinumero:  20
Pituus:  178 cm
Paino:  75 kg
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
|  | RuRu Steelers Gunners SC Classic |  |  |
Maajoukkue
|  |  Suomi | 19 (6+4=10) | 19 (6+4=10) |

Juuso Kiviharju (s. 31. maaliskuuta 1977) on suomalainen entinen salibandyn pelaaja. Pelipaikaltaan Kiviharju oli hyökkääjä. Hän oli tuttu kasvo Suomen salibandymaajoukkueessa. Kiviharju edusti urallaan Ruunien Ruunia, Steelersia, Gunnersia ja Classicia. Hän saavutti SM–hopeaa Classicissa kaudella 2007–08.