stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blood: The Last Vampire (elokuva)
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1970-luvulle. Päähenkilö Saya (Gianna Jun) on vampyyri jonka isä on ihminen ja äiti vampyyri. Hän näyttää 16-vuotiaalta tytöltä, mutta on oikeasti yli 400 vuotta vanha. Hän käyttää samuraitaitojaan saadakseen maailman vapaaksi vampyyreistä. Hän on kuitenkin itsekin riippuvainen verestä jota ilman ei voi elää. Saya työskentelee salaiselle järjestölle joka lähettää hänet amerikkalaiseen sotilastukikohtaan Tokioon. Siellä hän menee salaa High Schooliin jossa ystävystyy amerikkalaisen Alicen (Allison Miller) kanssa. Alicen päälle hyökkäävät luokkatovereiksi naamioituneet vampyyrit ja Saya täytyy pelastaa Alice. Tukikohdassa hän huomaa että hänen on siellä mahdollista päästä tuhoamaan kaikista vaarallisin vampyyreista, Onigen (Koyuki).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gianna Jun  | … |  Saya   |
|  Koyuki  | … |  Onigen   |
|  Michael Byrne  | … |  Elder   |
|  Colin Salmon  | … |  Powell   |
|  Allison Miller  | … |  Alice McKee   |
|  Masiela Lusha  | … |  Sharon   |
|  Liu Lei  | … |  One-Eye   |
|  Andrew Pleavin  | … |  Frank Nielsen   |
|  JJ Feild  | … |  Luke   |
|  Constantine Gregory  | … |  Mr. Henry   |
|  Larry Lamb  | … |  General McKee   |
|  Yasuaki Kurata  | … |  Kato Takatora   |
|  Liam Cunningham  | … |  Michael   |
Lähde:
Tuotanto

Toukokuussa 2006 Bill Kong kertoi halustaan luoda Blood: The Last Vampire -anime-elokuvaan pohjautuva näytelty elokuva. Aivan kuten animeversiossa, tämäkin olisi pääosin englanniksi puhuttu.
Aiheesta muualla

Schager, Nick: Review: Blood: The Last Vampire Slant Magazine.  8.7.2009. Viitattu 30.5.2021. (englanniksi)
Blood: The Last Vampire Review IGN. Viitattu 30.5.2021. (englanniksi)
Blood: The Last Vampire 2009 Letterboxd. Viitattu 30.5.2021. (englanniksi)
Robertson, Andrew: Blood: The Last Vampire Eye For Film.  29.6.2009. Viitattu 30.5.2021. (englanniksi)
CERT

CERT on lyhenne sanoista Computer Emergency Response Team.
CERT-toiminnalla tarkoitetaan tietoturvaloukkausten ennaltaehkäisyä, niiden havainnointia ja ratkaisua sekä tietoturvauhkista tiedottamista. CERT-toiminnan päämääränä on tietojärjestelmien tietoihin kohdistuvien tietoturvaloukkauksien ja uhkien toteutumisen ennaltaehkäisy ja torjunta mahdollisimman objektiivisesti ja tehokkaasti.
Maailman ensimmäiseksi CERT-toimijaksi voidaan katsoa vuonna 1988 riehuneen Morris-madon torjuntaa varten perustettu CERT Coordination Center (CERT/CC). Sittemmin CERT-toimijoita on tullut useita erilaisia. Tärkeimpiä ovat kansalliset, valtionhallintoa tai muuta tarkasti määriteltyä organisaatiota palvelevat tai asiakkaille tarjottavien tuotteiden ja palvelujen tietoturvallisuudesta vastaavat organisaatiot. CERT-organisaatiot tarjoavat yhteistyörajapinnan, jonka avulla tietoturvaloukkauksiin liittyvä teknisen tiedon vaihtaminen mahdollistuu organisaatio-, maa- ja kulttuurirajojen  yli ja jopa keskenään kilpailevien yritysten välillä.
Ilmaisut CERT ja Computer Security Emergency Response Team ovat Carnegie Mellon -yliopiston (CMU) tavaramerkkejä, mutta yliopisto on vaoauttanut CERT-ilmaisun käyttämistä osana Yhdysvaltojen ulkopuolella sijaitsevien organisaatioiden nimiä.
Suomi

Suomen kansallinen CERT-toimija on Viestintävirastossa 1.1.2014 aloittanut Kyberturvallisuuskeskus. Ennen Kyberturvallisuuskeskuksen perustamista toimintoa kutsuttiin vuosina 2001-2013 nimillä CERT-FI ja CERT Finland. Näiden nimien käyttö on nykyisin rajattu kansainväliseen asiantuntijayhteistyöhön. Viestintävirasto on elokuusta 2013 lähtien toiminut myös valtionhallinnon CERT-toimijana (niin kutsuttu GovCERT). Viestintäviraston CERT-toimintaan liittyvä säädösperusta on sähköisen viestinnän tietosuojalain 31 § (alun perin teletoiminnan tietosuojalain muutos HE 57/2002)
Muita Suomessa toimivia CERT-toimijoita ovat Funet CERT, PVCERT, Elisa CERT, TeliaSonera CSIRT, Nokia NIRT, NSN-CERT ja Ericsson PSIRT. Vuonna 1995 perustettu Funet CERT Suomen ensimmäinen CERT-toimija.
Euroopan unioni

Euroopan unioni on julkaissut vuonna 2013 EU:n kyberturvallisuusstrategian, jonka mukaan kaikkien jäsenmaiden tulisi perustaa CERT-toimija. Strategian julkaisun yhteydessä EU:n komissio julkaisi direktiiviehdotuksen, jossa esitetään kansallisen CERT-viranomaistoiminnon perustamista jokaiseen jäsenvaltioon (7. artikla) asetetaan CERT-toimijaa sitovia vaatimuksia (liite I). Direktiivin käsittely on kesken EU:ssa ja kansallisissa parlamenteissa (Arkistoitu – Internet Archive).
EU on perustanut vuonna 2011 omien instituutioidensa suojaksi CERT-EU-nimisen toiminnon.
Euroopan unionin verkko- ja tietoturvavirasto ENISA on julkaissut vuosina 2009-2012 joukon raportteja, joissa hahmotellaan kansallisilta ja valtionhallinnon CERT-toimijoilta edellytettäviä palveluita ja kypsyystasoja.
Aiheesta muualla

Kyberturvallisuuskeskus, entinen CERT-FI
CERT Coordination Center
ENISAn ylläpitämä CERTs in Europe -yhteenveto
Kansalliset CERT-toimijat ympäri maailman
Forum of Incident Response and Security Teams -järjestön (FIRST) jäsenluettelo
Trusted Introducer -ohjelman jäsenluettelo
European Government CERTs Group (EGC)
Bremen-luokka (fregatti)

| Bremen-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t
Pituus:  130,50 m
Leveys:  14,60 m
Syväys:  6,30 m
Koneteho:  2 × MTU 20V956 TB92 -dieselmoottoria, 8 140 kW) 2 x GE LM2500 -kaasuturbiinia 38 000 kW
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  202+20 hengen lentomiehistö
Aseistus
Meritorjunta:  1 × OTO Melara 76 mm 2 × Mauser MLG27 27 mm pikatykkiä 2 × Boeing Harpoon 2 × Mk32 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä, 8 × DM4A1 tai Mk46 torpedoa 2 × Sea Lynx Mk.88A -helikopteria
Ilmatorjunta:  1 × 8-siilon ohjusjärjestelmä, 16 × Sea Sparrow -ilmatorjuntaohjusta 2 × Mk49 ohjusjärjestelmä, 21 × RAM-ohjusta
Bremen-luokka eli F122-luokka on Saksan laivaston kahdeksan 1982-1990 valmistuneen fregatin muodostama alusluokka, jonka alukset ovat 2010-luvulla poistumassa palveluksesta. Alukset muistuttavat Alankomaiden laivaston Kortenaer-luokan aluksia, mutta runko ja voimanlähde on erilaisia. Ne on optimoitu sukellusveneidentorjuntaan, vaikka niitä ei ole varustettu vedettävin kaikuluotaimin. Ne soveltuvat myös ilmatorjuntaan ja pinta-alusten torjuntaan.
Luokka oli viimeisiä Länsi-Euroopan unionin tonnistorajoitusten rajoittamia Länsi-Saksan laivastolle valmistettuja aluksia. Alukset  tullaan korvaamaan F125-luokan aluksilla, joiden luovutus alkaa vuonna 2016.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bremen | Bremer Vulcan | 9. heinäkuuta 1979 | 27. syyskuuta 1979 | 7. toukokuuta 1982 | palveluksesta 28. maaliskuuta 2014 |
| Niedersachsen | AG Weser | 9. marraskuuta 1979 | 9. kesäkuuta 1980 | 15. lokakuuta 1982 | palveluksesa 26. kesäkuuta 2015 |
| Rheinland-Pfalz | Blohm + Voss | 25. syyskuuta 1979 | 3. syyskuuta 1980 | 9. toukokuuta 1983 | palveluksesta 22. maaliskuuta 2013 |
| Emden | Nordseewerke | 23. kesäkuuta 1979 | 17. joulukuuta 1980 | 7. lokakuuta 1983 | palveluksesta 29. marraskuuta 2013 |
| Köln | Blohm + Voss | 16. kesäkuuta 1980 | 29. toukokuuta 1981 | 19. lokakuuta 1984 | palveluksesta 31. heinäkuuta 2012 |
| Karlsruhe | Howaldtswerke-Deutsche Werft, Kiel | 10. maaliskuuta 1981 | 8. tammikuuta 1982 | 19. huhtikuuta 1984 | palveluksesta 16. kesäkuuta 2017 |
| Augsburg | Bremer Vulcan | 4. huhtikuuta 1987 | 17. syyskuuta 1987 | 3. lokakuuta 1989 | suunniteltu palveluksesta poisto 2019 |
| Lübeck | Nordseewerke | 1. kesäkuuta 1987 | 15. lokakuuta 1987 | 19. maaliskuuta 1990 | suunniteltu palveluksesta poisto 2021 |
Chad I. Ginsburg

Chad I. Ginsburg
Chad I. Ginsburg (s. 24. huhtikuuta 1972 New Hope, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja tuottaja. Hän soittaa CKY-yhtyeessä. Ginsburg on soittanut yhtyeessä myös bassoa, ja hän on tehnyt sille jonkin verran sävellyksiä ja sanoituksia.
Hän on aiemmin ollut Rudy + Blitz -yhtyeessä ja siitä erottuaan ollut työssä studiolla.
Canon EOS M50

| Canon EOS M50 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Peilitön järjestelmäkamera
Kenno:  22.3 × 15 mm APS-C
Korkein resoluutio:  6 000 × 4 000 (24 megapikseliä)
Objektiivi:  Canon EF-M -objektiivit
Sarjakuvaus:  10 fps; 7.4 fps automaattitarkennuksella
Etsin:  Digitaalinen
ISO-arvot:  100–25 600, laajennettavissa arvoon 52 100
LCD-näyttö:  3 tuumaa
Akku:  LP-E12
Paino:  387 g (pelkkä runko)
Canon EOS M50 on japanilaisen Canonin valmistama peilitön järjestelmäkamera, joka julkaistiin 26.2.2018.
Yhteensopivat objektiivit

Kameraan on saatavilla seuraavat omat objektiivit (EF-M -kiinnitys):
EF-M 15-45mm f/3.5-6.3 IS STM
EF-M 18-55mm f/3.5-5.6 IS STM
EF-M 11-22mm f/4-5.6 IS STM
EF-M 22mm f/2 STM
EF-M 55-200mm f/4.5-6.3 IS STM
EF-M 18-150mm f/3.5-6.3 IS STM
EF-M 32mm f/1.4 STM
EF-M 28mm f/3.5 IS STM
Branco

Branco
Cláudio Ibrahim Vaz Leal eli Branco (s. 4. huhtikuuta 1964 Bagé, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli puolustaja ja vapaapotkuspesialisti. Branco voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994 ja Etelä-Amerikan-mestaruuden vuonna 1989.
Branco edusti urallaan monia eri seurojoukkueita. Hän aloitti uransa kaudella 1981–1982 Guarany Bagéssa. Eurooppaan Branco siirtyi vuonna 1986 italialaisen Brescia Calcion joukkueeseen. Vuodet 1988–1991 hän pelasi Portugalissa FC Portossa ja vuodet 1991–1993 Italiassa Genoa CFC:ssä, jonka jälkeen hän palasi Brasiliaan. Vuonna 1996 Branco pelasi Englannin valioliigassa Middlesbrough FC:ssä ja lopetti uransa vuonna 1998 Yhdysvalloissa MetroStarsissa. Uransa loppuaikoina Brancolla oli paino-ongelmia.
Branco kuului vuosina 1985–1995 Brasilian maajoukkueen vakiokokoonpanoon. Hän osallistui kolme kertaa jalkapallon MM-kilpailuihin (1986, 1990 ja 1994) ja voitti maailmanmestaruuden Yhdysvalloissa vuonna 1994. Branco istui vuoden 1994 MM-kilpailuissa Brasilian neljä ensimmäistä ottelua vaihtopenkillä mutta pääsi pelaamaan puolivälierään, välierään ja loppuotteluun Leonardon saatua neljännesvälierän tapahtumien seurauksena pelikiellon ja teki puolivälieräottelussa Alankomaita vastaan komean vapaapotkumaalin 35 metristä sekä laukoi loppuottelun rangaistuslaukauskilpailussa maalin Italiaa vastaan. Branco pelasi Brasilian maajoukkueessa 76 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia.
Seurat

1981–1982 Guarany Bagé
1982–1986 Fluminense Football Club
1986–1988 Brescia Calcio
1988–1991 FC Porto
1991–1993 Genoa CFC
1993 Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
1994 Sport Club Corinthians Paulista
1994 Fluminense
1995 Clube de Regatas do Flamengo
1995 Sport Club Internacional
1996 Middlesbrough FC
1997 Mogi Mirim
1998 Fluminense
1998 MetroStars
Saavutukset

Maailmanmestaruus 1994
Copa América 1989
Campeonato Brasileiro 1984
Portugalin-mestaruus 1990
Campeonato Carioca 1983, 1984 ja 1985
Portugalin supercup 1990
Aiheesta muualla

Pelaajakortti Sambafoot-sivustolla (englanniksi)
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1986
1 Carlos |
2 Edson |
3 Oscar |
4 Edinho |
5 Falcão |
6 Júnior |
7 Müller |
8 Casagrande |
9 Careca |
10 Zico |
11 Edivaldo |
12 Paulo Vitor |
13 Josimar |
14 Júlio César |
15 Alemão |
16 Mauro Galvão |
17 Branco |
18 Sócrates |
19 Elzo |
20 Silas |
21 Valdo |
22 Leão
Valmentaja: Telê Santana
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Taffarel |
2 Jorginho |
3 Ricardo Gomes |
4 Dunga |
5 Alemão |
6 Branco |
7 Bismarck |
8 Valdo |
9 Careca |
10 Silas |
11 Romário |
12 Acácio |
13 Mozer |
14 Aldair |
15 Müller |
16 Bebeto |
17 Renato |
18 Mazinho |
19 Ricardo Rocha |
20 Tita |
21 Mauro Galvão |
22 Zé Carlos |
Valmentaja Lazaroni
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Taffarel |
2 Jorginho |
3 Rocha |
4 Ronaldão |
5 Silva |
6 Branco |
7 Bebeto |
8 Dunga |
9 Zinho |
10 Raí |
11 Romário |
12 Zetti |
13 Aldair |
14 Cafu |
15 Santos |
16 Leonardo |
17 Mazinho |
18 Paulo Sérgio |
19 Müller |
20 Ronaldo |
21 Viola |
22 Gilmar |
Valmentaja Parreira
Blood, Monsters, Darkness

| Blood, Monsters, Darkness Gloomy Grim |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 8.–30. joulukuuta 1997 MD-studio, Helsinki
 Julkaistu: 15. toukokuuta 1998
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 49.14
 Levy-yhtiö: Holy Records
Muut kannet
 Vaihtoehtoinen kansikuva
Gloomy Grimin muut julkaisut
| Friendship Is Friendship, War Is War! (demo) 1997 | Blood, Monsters, Darkness 1998 | Reborn Through Hate 1998 |
Blood, Monsters, Darkness on suomalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Gloomy Grimin ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1998 levymerkillä Holy Records.
Kappaleet

War – 4.41
Asylum – 4.17
Children of the Underworld – 4.01
Crucifixion – 2.47
Pope of the Black Arts – 2.55
Blood – 4.00
Ocean of Candles – 4.52
Ashes – 5.37
The Summoning – 3.00
Over the Mountain – 13.04 (Ozzy Osbourne -cover)
Kokoonpano

Lord Heikkinen – kitara
Suntio – rummut
Mörgoth – kitara
Whisper Lilith – laulu
Ceasar McLaunone – basso
Agathon – laulu, kosketinsoitin, design, kansitaide
Kokoonpano > Vieraileva muusikko

Trooper – kitara
Kokoonpano > Muut tekijät

Hiili Hiilesmaa – äänittäjä, miksaaja
Pauli Saastamoinen – masteroija
Aiheesta muualla

Albumi Blood, Monsters, Darkness Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Blood, Monsters, Darkness discogs.com -sivustolla
The Ultimate Warrior

| The Ultimate Warrior |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1959  Crawfordsville, Indiana 
Kuollut: 8. huhtikuuta 2014 (54 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat 
Showpainija
Kehänimet:  The Ultimate Warrior   Dingo Warrior   The Warrior  Blade Runner Rock  Jim Hellwig 
Aktiivisena:  1985–2008
Pituus:  188 cm 
Paino:  127 kg 
Kouluttajat:  Bill Anderson   Rick Bassman   Red Bastien 
Aiheesta muualla
www.ultimatewarrior.com
Warrior (syntyjään Brian James Hellwig, 16. kesäkuuta 1959 – 8. huhtikuuta 2014) oli yhdysvaltalainen showpainija. Hänet tunnettiin painijana parhaiten nimellä The Ultimate Warrior.
Lapsuus

Warrior syntyi nimellä Brian James Hellwig Indianassa. Hän oli vanhin viidestä lapsesta, jotka kasvatti hänen äitinsä yksinhuoltajana (myöhemmin myös hänen isäpuolensa) sen jälkeen, kun hänen isänsä jätti perheen, kun Warrior oli 12 vuotta. Hän vietti vuoden Indiana Statessa, jonka aikana hän kiinnostui kehonrakennuksesta
Kehonrakennusura

Ennen painiuraansa Hellwig oli amatöörikehonrakentaja. Hän osallistui muutamiin kehonrakennuskisoihin ja voitti 1984 NPC Mr. Georgia-kilpailun. Hellwig aloitti painojen kanssa treenamisen 11-vuotiaana.
Hän muutti Kaliforniaan, jossa hän tapasi Robby Robinsonin. Ensimmäisessä kilpailussaan Floridassa hän tuli 5. sijalle.
Ammattilaispainiura > Mid-South Wrestling | Universal Wrestling Federation (1985–1986)

Hän aloitti uransa nimellä Jim "Justice" Hellwig Powerteam USA:ssa, joka muodostui oppinsa Red Bastienilta ja Rick Bassmanilta saaneista kehonrakentajista. Warrior ja Steve "Flash" Borden muodostivat tag teamin nimeltä Blade Runners. The Blade Runners otteli Mid-South Wrestling promootiossa, joka vaihtoi nimekseen Universal Wrestling Federation vuonna 1986. Samana vuonna Warrior jätti UWF:n ja siirtyi World Class Championship Wrestlingiin.
Ammattilaispainiura > World Class Championship Wrestling (1986–1987)

Vuonna 1986, Warrior siirtyi Fort Worthiin, Texasin World Class Championship Wrestling sarjaan, jossa hänen palkkionsa oli 50 Yhdysvaltain dollaria illalta. Hän otti tällöin nimekseen Dingo Warrior.
Samoihin aikoihin hän muodosti tag teamin Lance Von Erichin kanssa. Tämä kaksikko voitti WCWA World Tag Team Championship tittelin 17. marraskuuta 1986 lyömällä Master Geen ja Matt Bornen. Pari piti hallussaan titteliä 1. joulukuuta asti, jolloin he hävisivät sen Brian Adiasille ja Al Madrilille.
Vuonna 1987 Warrior taisteli WCWA Texas Heavyweight Championshipistä, mutta hävisi sen Bob Bradleylle turnauksen finaalissa 12. tammikuuta. Hän voitti tittelin Bradleyltä 2. helmikuuta samana vuonna. Kun Warrior jätti WCCW:n, mestaruus otettiin pois häneltä. WCCW:n jälkeen hän siirtyi World Wrestling Federationiin ja alkoi otella nimellä Ultimate Warrior.
Ammattilaispainiura > Paluu WWF:ään (1992)

Saatuaan potkut WWF:stä vuotta aikaisemmin, Warrior sai nyt uuden mahdollisuuden palata samaiseen yhtiöön. Hän teki paluunsa WrestleMania VIII-tapahtumassa, jossa hän pelasti Hulk Hoganin Sid Justicen ja Papa Shangon hyökkäykseltä. Palatessaan Warrior näytti pienemmältä kuin aikaisempina vuosina ja hänen tukkansa oli lyhyempi.
Paluunsa aikoihin Warrior sai sanavaltaa buukkauspäätöksien teossa. Yksi tarina koski Papa Shangoa, "noitatohtoria", joka langetti kirouksen Warriorin ylle. Tämän vuoksi Warrior voi pahoin ja oksenteli jopa kesken otteluiden. Warrior on jälkeenpäin kertonut vihanneensa koko tarinaa eikä "se ollut hänen ideansa". Warrior sai WWF:n mestaruusottelun hallitsevaa mestaria Randy Savagea vastaan elokuussa 1992 SummerSlam-PPV'ssä. Warrior voitti ottelun, tosin uloslaskulla, eikä hän täten voittanut titteliä.
Marraskuussa 1992, Warriorin oli määrä otella Savagen kanssa "The Ultimate Maniacs"-joukkueessa Survivor Seriesissa. Kuitenkin viikkoja ennen tapahtumaa, Warriorin ja WWF:n välit huononivat jälleen, kun osapuolet riitelivät siitä kuka omisti oikeudet Ultimate Warrior-nimeen. Lisäksi heillä oli näkemyseroja siitä, mihin suuntaan Warriorin hahmoa pitäisi kehittää. WWF kertoi, että syy Warriorin eroamiseen oli hänen kiellettyjen aineiden käyttönsä. Vince McMahonin omistama Titan Sports -ja varsinkin WWF- olivat joutuneet tarkan suurennuslasin alla työntekijöidensä kielletyjen aineiden käytöstä ja niiden välittämisestä. Warrior sen sijaan kertoo olleensa useissa dopingtesteissä, joissa ei ollut mitään viittaavaa kiellettyjen aineiden käyttöön. Lisäksi Warrior kertoo, kuinka Vince McMahon teki hänestä sekä "British Bulldog" Davey Boy Smithistä syntipukkeja McMahonin itsensä jouduttua syytetyksi steroidien välittämisestä. Warriorin lähdettyä, hänen korvaajansa tulevassa Survivor Seriesin joukkueottelussa oli Mr. Perfect.
Ammattilaispainiura > Sapatti (1992–1996)

Marraskuusta 1992 heinäkuuhun 1995 Warrior piti sapattivaapata aktiivipainjan urastaan. Lähdettyään WWF:stä, Warrior avasi "Warrior University"-koulunsa Arizonan Scottsdaleen. Koulu jäi kuitenkin lyhytikäiseksi.
Vuonna 1993 hän muutti nimensä virallisesti Warrioriksi.
Maaliskuussa 1995, World Championship Wrestling (WCW) esitteli painimaailmalle The Renegade-nimisen painijan, Hulk Hoganin sekä Randy Savagen "äärimmäisen aseen". Renegaden painiasu sekä kehäotteet muistuttivat hyvinkin läheisesti Warriorin tyyliä ja monet fanit uskovatkin Warriorin esittäneen Renegadea tai sitten WCW oli vain yrittänyt kehittää itselleen omaa "Ultimate Warrioria". Täyttä totuutta asiasta ei ole vieläkään saatu. Heinäkuussa 1995 Warrior palasi painikehään National Wrestling Conference (NWC)-promootiossa Nevadan Las Vegasissa ja voitti Honky Tonk Manin. Hän paini myös euroopankiertueella Otto Wanzin johtamassa Catch Wrestling Association (CWA)-promootiossa.
Ammattilaispainiura > Paluu WWF:ään (1996)

Oltuaan aktiivikuvioista poissa kolme ja puoli vuotta, Warrior palasi WWF:ään maaliskuussa 1996 murskaamalla nuoren Triple H:n WrestleMania XII-tapahtumassa. WrestleManian jälkeen, Warrior taisteli lähinnä Goldustia sekä Jerry "The King" Lawleria vastaan. WWF kuitenkin purki sopimuksen hänen kanssaan sen jälkeen, kun Warrior oli isänsä kuoleman vuoksi jättänyt tulematta tuleviin tapahtumiin kertomattapoissaolon syytä WWF:lle. Vince McMahon kertoi, ettei Warrior ollut nähnytkään isäänsä enää kymmeneen vuoteen eikä muutenkaan ollut välittänyt enää isästään. Tästä syystä, McMahon ei nähnyt Warriorin poisjäännin perustetta tarpeeksi riittävänä. Warrior kiistää McMahonin väitteet ja kertoo vastaväitteenä että oikea syy miksei hän ilmaantunut tuleviin tapahtumiin, olisivat olleet WWF:n myymät Ultimate Warrior-fanituotteet joiden tuotosta yhtiö ei antanut Warriorille hänen omaa osuuttaan. Hänen viimeinen ottelunsa WWF:ssä oli heinäkuun 8. päivän Monday Night Raw, missä hän voitti Owen Hartin hylkäyksellä.
Ammattilaispainiura > World Championship Wrestling (1998)

WCW teki sopimuksen Warriorin kanssa 1998 ja antoi hänelle sananvaltaa buukkauspäätöksien teossa. Hän keksi juonikuvion, jossa hän perusti oman ryhmänsä (Hollywood) Hoganin nWo (New World Order)-ryhmää vastaan. Joukkueen nimeksi tuli One Warrior Nation. Nimi oWn (One Warrior Nation) oli sanaleikki New World Orderin nWo-lyhenteestä. Juonikuvion "huippuhetkiin" kuului se, kuinka Warrior kidnappasi ja noitui The Disciplen, sekä mystinen "sininen sumu", joka tyrmäsi kaikki muut nWo-jäsenet tajuttomiksi, paitsi Hollywood Hoganin .
Warrior oli mukana ainoastaan kolmessa ottelussa WCW-uransa aikana. Ensimmäinen oli War Gamesin pääottelu (kahdeksan muun painijan kanssa) Fall Brawl-tapahtumassa. Sen ottelun voitti Diamond Dallas Page. Toinen oli eräässä WCW Monday Nitro-ohjelmassa, jossa hän ja Sting voittivat joukkueottelussa Hoganin ja Bret Hartin hylkäyksellä. Warrior ei kuitenkaan paljoa otteluun osallistunut, kun lyhyen painisession jälkeen hän alkoi jahdata Hoganin housujen vyö aseenaan nWo:n jäseniä pitkin areenaa. Kolmannessa ottelussaan hän hävisi Hoganille Halloween Havoc-PPV'n ottelussa, jota WCW:n silloinen johtaja Eric Bischoff on sanonut kaikkien aikojen surkeimmaksi PPV'n pääotteluksi. Kyseinen ottelu olikin kaikin puolin surkuhupaisa. Kaksikon kehätyöskentely oli hidasta ja heikkoa, sillä Warrior joutui painimaan ottelussa toinen käsi loukkaantuneena. Lisäksi kun Hogan yritti "sokaistaa" Warriorin heittämällä tämän naamaan tulipallon, sen sytytys epäonnistui ja pallo räjähtikin vahingossa Hoganin naamalle. Ottelu päättyi kun Horace Hogan löi terästuolilla Warrioria selkään samaan aikaan kun Eric Bischoff häiritsi ottelun tuomaria. Hogan selätti tämän jälkeen Warriorin ja voitti ottelun.
WCW on kertonut yrittäneensä vielä tehdä jatkosopimuksen Warriorin kanssa, mutta hänen kerrotaan vaatineen liian suurta palkkaa, joten WCW lopetti sopimusneuvottelut. Kuitenkin eräässä DVD-haastattelussa, Warrior kertoo ettei WCW ollut enää halukas olemaan yhteydessä häneen vaikka hän oli yrittänyt soittaa "ainakin 16 kertaa" Eric Bischoff'lle Halloween Havocin katastrofin jälkeen. Myöhemmissä haastatteluissa hän on lisäksi arvioinut, että ainoa syy minkä vuoksi WCW edes palkkasi hänet, oli se että Hogan olisi saanut hyvityksen vuosia aikaisemmin WWF:n WrestleMania VI-tapahtumassa kärsimästään käsikirjoituksen mukaisesta häviöstä. Warriorin viimeinen esiintyminen WCW:ssä oli Halloween Havocin jälkeinen Monday Nitro, jossa hän jahtasi New World Orderin pois kehästä. Seuraavana vuonna Warrior ilmoitti lopettavansa uransa. Viitaten The Death of WCW-kirjaan, Warrior ei olisi enää itse halunnut jatkosopimusta WCW:n kanssa, koska ei olisi mielellään suostunut käsikirjoittajien päätökseen hävitä Hoganille Halloween Havocissa, mutta tämä väite on hyvin epävarma.
Ammattilaispainiura > Nu-Wrestling Evolution (2008)

19. päivä huhtikuuta 2008 Nu-Wrestling Evolution (NWE)-promootion tapahtumassa Espanjan Madridissa, Warrior palkittiin showpainijan urastaan 15 000 showpainifanin edessä. Kesken palkitsemistilaisuuden, NWE:n raskaansarjan maailmanmestari Orlando Jordan alkoi pilkata yleisössä istunutta Warriorin fania, josta seurasi kiivas sanasota Warriorin ja Jordanin välillä. Tämän jälkeen järjestettiin ottelu Warriorin ja Jordanin välille 25. kesäkuuta Barcelonaan. Tämä ottelu oli Warriorin ensimmäinen lähes kymmeneen vuoteen. Kovan ennakkomainostuksen ja laajan huomion jälkeen, Warrior teki viimeinkin odotetun paluunsa showpainikehään kohtaamalla Jordanin NWE:n raskaansarjan maailmanmestaruusottelussa. Warrior teki Jordanille ottelussa mm. Superplexin yläköydeltä ja voitti tämän Clothesline/Shoulder Tackle-lopetusliikkeellä ja välittömästi ottelun jälkeen jätti mestaruuden avoimeksi.