stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bernard Kouchner
Vaiheet > Kansallinen ja kansainvälinen vastuu

Vuonna 1993 Kouchner perusti Humanitaarisen toiminnan säätiön Fondation pour l’action humanitaire. Vaikka hän ei ollut Sosialistipuolueen jäsen, hänet valittiin 1994 Euroopan parlamentin jäseneksi entisen pääministerin Michel Rocardin listalta, ja Bernard Tapien esimerkkiä noudattaen hän vuonna 1955 liittyi Radikaaliin vasemmistopuolueeseen (Parti radical de gauche (PRG)), jossa hän hoiti tiedottajan tehtäviä. Hän suhtautui, yksityisesti, positiivisesti pääministeri Alain Juppén ehdottamaan sosiaaliturvan uudistamiseen. Hän on myös toiminut entisiä sosialistisia pääministereitä, Michel Rocard ja Lionel Jospin lähellä olevan Réunir-organisaation puheenjohtajana. Vuonna 1998 hän liittyi Ranskan sosialistipuolueen jäseneksi.
Kun presidentiksi valittu Nicolas Sarkozy antoi Kouchnerille paikan hallituksensa ulkoministerinä, sosialistipuolue erotti hänet jäsenyydestään.
Kouchner vieraili elokuussa 2007 Irakissa ensimmäisenä Ranskan ministerinä sitten Yhdysvaltain miehityksen 2003, jota Ranskan vastusti kiivaasti.
Marraskuussa 2010 Kouchner siirrettiin syrjään ulkoministerin tehtävistä Fillonin hallituksen uudelleenjärjestelyssä. Hänen seuraajakseen tuli Michèle Alliot-Marie.
Poliittinen toiminta > Tehtäviä ministeriöissä

Valtiosihteeri sosiaali- ja työministeriössä 13. toukokuuta 1988 – 28. kesäkuuta 1988
Pääministerin valtiosihteeri , humanitaariset asiat 28. kesäkuuta 1988 – 17. toukokuuta 1991
Valtiosihteeri ulkoministeriössä, tehtävänä humanitaariset toiminnot 17. toukokuuta 1991 – 4. huhtikuuta 1992
Terveys- ja humanitaaristen toimintojen ministeri 4. huhtikuuta 1992 – 30. maaliskuuta 1993
Valtiosihteeri työ- ja solidaarisuusministeriössä, tehtävänä terveysasiat 4. kesäkuuta 1997 – 28. heinäkuuta 1999
Apulaisministeri työ- ja solidaarisuusministeriössä, tehtävänä terveysasiat 6. helmikuuta 2001 – 7. toukokuuta 2002
Ulkoministeri 18. toukokuuta 2007 lähtien
Poliittinen toiminta > Muita tehtäviä

Euroopan parlamentin jäsen 1984–2001
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerin erityislähettiläs Kosovossa ja Yhdistyneiden kansakuntien Kosovo-operaation (UNMIK) hallinnollinen sovittelija heinäkuu 1999 – tammikuu 2001.
Teokset

La France sauvage, yhteistyössä Michel-Antoine Burnier, Éditions Premières, 1970
Les Voraces. Tragédie à l'Élysée, yhteistyössä Frédéric de Bon ja Michel-Antoine Burnier, 1971
L'Île de Lumière, Éditions Ramsay, « Document », Pariisi 1980, 406 s. ISBN 2-85956-178-1
Charité Business, Ed. Pré aux Clercs, Pariisi, 1986, 271 s. ISBN 2-7144-1877-5
Le Devoir d'ingérence, 1988
Les Nouvelles solidarités, 1989
Le Malheur des autres, Odile Jacob, Pariisi, 1991, 339 s, ISBN 2-7381-0144-5; uusintapainos Éditions du Seuil,. « Points », Pariisi, 1992 ISBN 2-02-018924-0
Dieu et les hommes, yhteistyössä Abbé Pierren kanssa, Éditions Corps 16, Pariisi, 1993, 231 s. ISBN 2-84057-056-4
Ce que je crois, Éditions Grasset, Pariisi, 1995 ISBN 2-246-47971-1
Vingt idées pour l'an 2000, 1995
La Dictature médicale, yhteistyössä Patrick Rambaud, Éditions Robert Laffont, Pariisi, 1996, 200 s. ISBN 2-221-08291-5
Le Premier qui dit la vérité…, Éditions Robert Laffont, Pariisi, 2002, 281 s. ISBN 2-221-09837-4
Quand tu seras président…, yhteistyössä Daniel Cohn-Bendit, Éditions Robert Laffont|, Pariisi, 2004, 375 s. ISBN 2-221-09952-4
Les Guerriers de la paix : Du Kosovo à l'Irak, Éditions Grasset, « Le Livre de poche », 2004, 475 a. ISBN 2-253-10979-7
La Fabrique démocratique, Éditions Robert Laffont, 2006 ISBN 2-221-10645-8
Deux ou trois choses que je sais de nous, Éditions Robert Laffont, Pariisi, 2006 ISBN 2-221-10645-8
Soeur Emmanuelle – La biographie de Pierre Lunel et préfacé par Bernard Kouchner, Anne Carriere eds, 2006
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bernard Kouchner Wikimedia Commonsissa
Bernard Kouchner Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Bernard Kouchner discusses, The Future of Humanitarianism, Carnegie Councilissa
Bernard Kouchner elämäkerta sivuilla Greater Talent Network
Kosovosta Sri Lankaan, Asian Tribune, 25 December 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  MEP-hakemisto  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Paul Rand

Paul Rand (oik. Peretz Rosenbaum, 15. elokuuta 1914 Brooklyn, New York – 26. marraskuuta 1996 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen art director ja graafinen suunnittelija, joka tuli tunnetuksi monien suuryritysten logojen muotoilijana. Hänen asiakkaisiinsa kuuluivat IBM, UPS, ABC, Enron, Westinghouse ja NeXT.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Rand oli ensimmäisiä amerikkalaisia graafikoita, jotka edustivat pelkistetyn asiallista sveitsiläistä tyyliä. Yhdessä Saul Bassin, Henry Wolfin, Robert Brownjohnin ja Lou Dorfsmanin kanssa hän oli keskeinen jäsen niin sanotussa New Yorkin koulukunnassa, joka uudisti amerikkalaista graafista suunnittelua 1950-luvulla.
Rand opiskeli Pratt Institutessa 1929–1932, Parsons-taideoppilaitoksessa 1932–1933 ja Art Students Leaguessa 1933–1934. Hän aloitti uransa aikakauslehtien kuten Esquire ja Apparel Arts graafikkona ja taittajana ja työskenteli sitten vuosina 1941–1954 Weintraub-mainostoimistossa muun muassa sittemmin mainosalan legendaksi nousseen Bill Bernbachin kanssa. Mainosgraafikolle epätyypilliseen tapaan Rand oli hyvin kiinnostunut työnsä filosofiasta ja teoreettisista kysymyksistä. Yritysgrafiikan lisäksi Rand suunnitteli julisteita, pakkauksia ja tekstiilejä sekä kuvitti lastenkirjoja.
Rand kuoli syöpään kotonaan Connecticutin Norwalkissa marraskuussa 1996, hän oli kuollessaan 82-vuotias.
Kirjoja

Rand julkaisi alaltaan seuraavat teokset:
Rand, Paul (1985). Paul Rand: A Designer’s Art. Yale University Press. ISBN 978-0300082821.
Rand, Paul (1994). Design, Form, and Chaos. Yale University Press. ISBN 978-0300055535.
Rand, Paul (1996). From Lascaux to Brooklyn. Yale University Press. ISBN 978-0300066760.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Rand Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paul Rand
Käännös suomeksi
Oskar Rancken

Oskar Rancken
Johan Oskar Immanuel Rancken (23. tammikuuta 1824 Mietoinen – 30. maaliskuuta 1895 Vaasa) oli suomalainen filosofian tohtori, professori ja lyseon lehtori. Hänet tunnettiin erityisesti Pohjanmaan rannikon ruotsinkielisen kansanperinteen kerääjänä.
Ranckenin vanhemmat olivat Mietoisten kappalainen Engelbrekt Rancken ja hänen ensimmäinen vaimonsa Anna Maria Hirn. Hän kävi Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1840. Rancken valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1844 sekä lisensiaatiksi 1850 ja tohtoriksi 1853.
Rancken oli 1974 muodostetun Vasa Svenska Lyceumin ensimmäinen rehtori.
Rancken toimi Vaasan lukion ja lyseon saksan kielen opettajana vuodesta 1846 ja historian lehtorina 1854–1876 sekä Vaasan lyseon historian ja maantiedon lehtorina 1885–1887. Hän sai professorin arvomimen 1891. Eläkkeelle jäätyään Rancken lahjoitti 1886 suuren kirjakokoelmansa ja yksityisarkistonsa Vaasan lyseolle.
Rancken julkaisi vuonna 1860 appensa Carl Henrik Aspin historiallisesti merkittävän päiväkirjan.
Rancken oli naimisissa kaksi kertaa: vuosina 1850-1870 Kristina Vilhelmina Aspin (k. 1870) kanssa ja vuodesta 1885 Elin Maria Mannelinin kanssa.
Teoksia

Bidrag till femtio-åriga minnet af Döbeln och björneborgarne : i finska kriget 1808 och 1809 : anteckningar af en civil tjensteman vid Björneborgs regemente, utgifne med tillagde noter af J. O. J. Rancken. Stockholm : Albert Bonnier, 1860.
Förteckning öfver folksånger, melodier, sagor och äfventyr från det svenska Österbotten i handskrift, samlade af J. Oskar I. Rancken. Nikolaistad 1874
Michael Choraeus, skalden, belyst genom några förut otrycka skriftstycken, såsom bilagor till hans biografi, samlade och utgifna af J. Oskar I. Rancken. Nikolaistad 1875
Adolf Ivar Arvidssons landsförvisning och ställning till pseudonymerna Pekka Kuoharinen och Olli Kekäläinen. Helsingfors Dagblad 1879
M. A. Castréns medarbetare Johan Bergstadi : biografisk tecknad, och dennes dagbok öfver resa till östliga länder 1845-1846. Wasa (Nikolaistad) 1884
Jac. Garbr. Leistenius' samlade dikter jemte lefnadteckning, utgifna af J. Oskar Rancken. Wasa 1886
Utslag, Kgl. Svea hofrätts, ang. landshöfdingens i Wasa M. Wanbergs förhållande under kriget 1808, medd. af J. O. I. R. Wasa 1886
Adam Gust. Weissman v. Weissenstein : Dagbok under en del af finska kriget 1808 : med belysningar. Bonnier, Stockholm 1887
Om J. W. v. Goethes skådespel Torqvato Tasso i öfversättningar till svenska : literaturhistoriskt minne. Wasa 1888
Om tobak. Wasa 1888
Peter Johan Blad : Anteckningar under en ekonomisk resa till Tyskland, Nederländerna och Paris 1799-1800, teoksessa Reseanteckningar af P. J. Bladh och C. F. Hornstedt, kirjoittajat J. O. I. Rancken ja Elis Lagerblad. Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1888
Sastamala : H. G. Porthans jemte efterföljares misstag derom ; med ledning af C. H. Asp framlagdt. Wasa 1888 (lyhennetty suomennos nimellä Sastamala, Tyrvään seudun museo- ja kotiseutuyhdistys, Vammala 1963)
Förteckning öfver folksånger, melodier, sagor och äfventyr från det svenska Österbotten, i handskrift samlade 2, teoksessa Wasa lycei program för 1889-90. Nikolaistad 1890
Immanuel Ilmoni : Två resebref från kontinenten 1828, 1829 ; påträffade och med belysningar utgifna af J. O. I. Rancken. Wasabladet, Wasa 1891
Immanuel Ilmoni : Fem resebref från kontinenten 1828-1830; med några belysningar af J. O. I. Rancken. Nikolaistad 1894
Kirjallisuutta

Bregenhöj, Carsten (toim.) : Oskar Rancken. Pedagog och samlare, folklivsvetare och historiker. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 632. Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 2001 ISBN 951-583-067-2
Aiheesta muualla

Antti Manninen : Historiantutkija Oskar Rancken keräsi ja lahjoitti suuren kirjastonsa. Helsingin Sanomat 6.1.2008
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Vatikaani 
Henkilöt:  DDB  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef
Ignacio Ramonet

Ignacio Ramonet
Ignacio Ramonet (s. 5. toukokuuta 1943 Redondela, Espanjan Galicia) on espanjalais-ranskalainen toimittaja, joka toimii ranskalaisen kuukausittain ilmestyvän Le Monde Diplomatique -lehden päätoimittajana ja johtajana. Hän on myös ATTAC-järjestön perustaja. Ramonet on väitellyt semiotiikan ja kulttuurihistorian tohtoriksi pariisilaisessa École des Hautes Études en Sciences Socialessa (EHESS) ja toimii kommunikaatioteorian dosenttina Pariisin VII:ssä Denis Diderot -yliopistossa.
Elämä

Ramonet vietti varhaisvuotensa Tangerissa Marokossa. Hän opiskeli insinööritieteitä Bordeaux’ssa, Rabatissa sekä Pariisissa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan väitellen tohtoriksi Pariisissa.
Vuodesta 1972 lähtien hän on työskennellyt Ranskassa. Hänen opettajanaan on toiminut Roland Barthes ja Ramonet väitteli juuri semiotiikasta.
Vuodesta 1991 lähtien hän on toiminut kuukausittain julkaistavan Le Monde Dilplomatique -lehden päätoimittajana ja johtajana. Lisäksi hän on päätoimittajana kahden kuukauden välein ilmestyvässä Manière de voir -lehdessä. Hän on myös säännöllisesti espanjalaiseen El País -lehteen kirjoittavat kolumnisti. Hän on poliittisen maantieteen ja strategian konsultti Yhdistyneissä Kansakunnissa. Ramonet toimii espanjankielisen Latinalaisessa Amerikassa toimivat teleSur-televisioaseman neuvonantajana.
Vuonna 2006 Ramonet julkaisi kirjan Fidel Castro: Biografía a dos Voces. Tämä kirja on julkaistu Ramonet’n ja Fidel Castron välillä käytyjen keskustelujen pohjalta.
Ramonetin mukaan globalisaatio uhkaa kansallisvaltioiden suvereniteettia. Joulukuun 1997 pääkirjoitus ”Disarming the markets” Ramonet vaati vastaiskuksi Tobinin veron toteuttamista. Tämä oli Attacin lähtölaukaus.
Serbian pommituksia vastaan

Ramonet arvosteli kesäkuussa 1999 jyrkästi sitä, kun Nato pommitti Serbiaa puolustaakseen sen hyökkäyksen uhriksi joutunutta Kosovoa. Hänen mukaansa perusteeksi ei riitä se, että ”moni kohtelee Slobodan Milosevicia diktaattorina”. Ramonetin mukaan kansallisvaltioiden mahtia ei saa heikentää puuttumalla niiden sisäisiin asioihin.
Teokset

Le Chewing-gum des yeux. 1981
La Communication victime des marchands. 1989
Cómo nos venden la moto, with Noam Chomsky. 1995
Nouveaux pouvoirs, nouveaux maîtres du monde. 1996
Géopolitique du chaos. Editions Galilée, 1997, uusintapainos 1999
Internet, el mundo que llega, 1998
Rebeldes, dioses y excluidos, yhteistyössä Mariano Aguirren kanssa. 1998
La Tyrannie de la communication. 1999
Geopolítica y comunicación de final de milenio. 1999
La golosina visual. 2000
Propagandes silencieuses. 2000
Marcos, la dignité rebelle. 2001
La Post-Télévision. 2002
Guerres du XXIe siècle. 2002
Abécédaire partiel et partial de la mondialisation, yhdessä Ramón Chaon ja Wozniakin kanssa. 2004
Fidel Castro: biografía a dos voces. 2006
Mediaräjähdys: Journalismi hajonneen viestinnän aikakaudella.  ((L’Explosion du journalisme: Des médias de masse à la masse de médias, 2011.) Suomennos: Hermanni Yli-Tepsa)  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-165-6
Aiheesta muualla

Viva Brasil! Ignacio Ramonet’n artikkeli
Ignacio Ramonet, Florent Pagnyn kapinointi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ignacio Ramonet selittää näkemyksiaan, että hän on Fidel Castron läheinen ystävä
Avoin kirje Ignacio Ramonet’lle, julkaistu myös Combat syndicaliste de la CNT-AIT.  n:o 63, heinä- ja elokuu 2000, ja myös Alternative Libertaire Belgique, n:o  229, kesäkuu 2000, s. 12, sekä netissä brochure de Mutines Séditions.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Rantasiipisammal

| Rantasiipisammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Dicranales
Heimo::  Fissidentaceae
Suku::  Siipisammalet Fissidens
Laji::  osmundoides
Kaksiosainen nimi
 Fissidens osmundoides  Hedw. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantasiipisammal (Fissidens osmundoides) on siipisammaliin kuuluva lehtisammallaji. Sitä esiintyy Maan pohjoisella ja eteläisellä puoliskolla viileille alueille ja vuoristoihin painottuen.
Rantasiipisammal on pienikokoinen, se kasvaa yhdestä kolmeen senttimetriä pitkäksi. Lehdet sijaitsevat kahtena suorana rivinä, jolloin verson muoto on litteä. Lehdet ovat leveät, melko tylppäkärkiset ja matalasti hammaslaitaiset. Niissä on selvä keskisuoni, joka ei yllä kärkeen asti. Itiöpesäkkeitä syntyy toisinaan verson kärkiin.
Rapa-Ripa

Rapa-Ripa
Rapa-Ripa (engl. Pig-Pen) on hahmo Charles M. Schulzin luomassa Tenavat-sarjakuvassa. Hän on jatkuvasti likainen ja pölypilven ympäröimä poika, jonka lähes kaikki esiintymiset sarjassa liittyvät jollain tavalla hänen likaisuuteensa.
Rapa-Ripan varhaisimmissa esiintymisissä hänen likaisuutensa johtuu yksinkertaisesti sottaisista tavoista; hän ei pyri likaisuuteen mutta ei myöskään yritä pysyä puhtaana. Myöhemmin sarjassa annettiin kuitenkin ymmärtää, että hän vetää tuntemattomasta syystä magneetin tavoin likaa puoleensa, halusi tai ei, ja kykenee nostattamaan pölypilven jopa vesi- tai lumisateessa. Rapa-Ripa suhtautuu likaisuuteensa ylpeydellä ja sanoo joskus kantavansa yllään muinaisten aikojen tomua. Muutaman kerran hänet on nähty tilapäisesti puhdistautuneena, jolloin häntä on yleensä ollut vaikea tunnistaa.
Rapa-Ripa kuuluu Jaska Jokusen baseball-joukkueeseen. Hän pukeutuu aina haalareihin.
Rapa-Ripa nähtiin Tenavissa ensi kerran 13. heinäkuuta 1954. Hän esiintyi Tenavien historian aikana vain noin sadassa stripissä. Rapa-Ripa-stripit vähenivät 1960-luvun loppua kohti, ja hän oli lähes koko 1970-luvun ajan poissa sarjasta, mutta alkoi taas esiintyä säännöllisemmin 1980-luvulla. Schulz sanoi eräässä haastattelussa kyllästyneensä hahmoon, koska pelkästä likaisuudesta oli hankala keksiä enempää vitsejä, mutta hahmon suosion vuoksi lukijat toivoivat jatkuvasti Rapa-Ripan esiintyvän sarjassa. Hahmo nähtiin lähinnä yksittäisissä irtovitseissä.
Rapa-Ripan englanninkielinen nimi Pig-Pen on väännös sikolättiä tarkoittavasta sanasta pigpen. Ensiesiintymisensä yhteydessä hän mainitsee, että se on muiden hänestä käyttämä pilkkanimi eikä hän ilmeisesti itsekään tiedä oikeaa nimeään. Nimen kirjoitusasu vaihteli vuosien kuluessa: Schulzin tekstaamissa stripeissä nimi oli alkuun aina puolilainausmerkeissä, vuodesta 1958 alkaen tavallisissa lainausmerkeissä, vuodesta 1967 alkaen ilman lainausmerkkejä ja lisäksi vuodesta 1980 alkaen myös ilman väliviivaa muodossa Pigpen. Eräässä 1980-luvun lopun stripissä hän mainitsee isäänsä kutsuttavan nimellä ”Rapa-Ripa vanhempi”.
Rakuuna Kalle Kollola

| Rakuuna Kalle Kollola |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Kalle Kaarna
Käsikirjoittaja:  I. Helakivi
Tuottaja:  Arvo Tamminen
Säveltäjä:  Leo Laurila
Kuvaaja:  Pierre Levent
Leikkaaja:  Kalle Kaarna
Pääosat:  Matti Lehtelä Kaarlo Halttunen Tuulikki Paananen Uuno Laakso
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Sampo-Filmi
Ensi-ilta:  10. syyskuuta 1939
Kesto:  66 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakuuna Kalle Kollola (Dragonen Kalle Kollola) on suomalainen sotilasfarssi vuodelta 1939. Se perustuu Jalmari Finnen näytelmään Rakas univormu (1932). Elokuvan keskushahmo, rakuuna Kalle Kollola haluaa päästä varusmiespalveluksesta mahdollisimman helpolla, joten hän esittää tyhmempää kuin onkaan. Televisiossa Rakuuna Kalle Kollola on esitetty helmikuussa 1960. Elokuva on mustavalkoinen.
Henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matti Lehtelä  | … |  Kalle Mäkinen (Kalle Kollola)   |
|  Uuno Laakso  | … |  eversti Erkki Kallio   |
|  Tuulikki Paananen  | … |  Hilja Aro   |
|  Kalevi Mykkänen  | … |  ratsumestari Kalpa   |
|  Varma Lahtinen  | … |  rouva Westergren (eversti Kallion serkku)   |
|  Nisse Karlo  | … |  vääpeli   |
|  Martta Karlo  | … |  Loviisa Mielonen   |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  luutnantti Ora   |
Juoni

Kalle Kollola esittää itseään tyhmempää, jotta selviäisi asepalveluksesta mahdollisimman helpolla. Hän toimii lähinnä eversti Kallion serkun, rouva Westergrenin juoksupoikana. Nuori ja kaunis Hilja Aro saapuu Kallion vieraaksi, Westergren epäilee että Kalliolla saattaa olla avioliittoaikeita Hiljan suhteen. Ratsumestari Kalpa iskee silmänsä Hiljaan. Myös Kalle saa vieraan: tätinsä Loviisa Mielosen. Kalvalla on vaikeuksia saada Hilja koukkuunsa, jolloin Loviisa pyytää Kallea opettamaan hänelle oikean tavan käsitellä naisia. Kalpa etenee suhteessaan Hiljaan suudelmien tasolle. Kaunotar loukkaantuu verisesti, kun Kalpa kertoo mistä on oppinsa ammentanut: Kalle on opastanut Kalpaa sisäpalvelusohjesäännön avulla, hän on vain vaihtanut "hevosen" tilalle "naisen". Westergren ei saa tolkkua Kallion avioliittosuunnitelmista ja lähtee varuskunnasta. Hän vaatii itselleen hienoja lähtöseremonioita, ja saa ne aivan vahingossa, sillä Kalle on aiheuttanut hälytyksen, jonka seurauksena koko rykmentti järjestäytyy paraatikuntoon.
Loviisa yrittää rakentaa sopua Kalvan ja Hiljan välille. Kalpa kaavailee eroavansa puolustusvoimista, mutta Kallio saa hänet muuttamaan mielensä. Paljastuu, että eversti Kallio on itse asiassa Hiljan setä. Hän on suosiollinen Kalvan ja Hiljan väliselle avioliitolle. Pian nuorten rakkaus kukoistaa jälleen. Kalle puolestaan on joutunut ongelmiin aiheuttamansa väärän hälytyksen takia. Hän myöntää esittäneensä tyhmää koko palvelusaikansa. Tällöin hänelle selvitetään, että sillä tavoin ei suinkaan pääse helpommalla palveluksesta. Niinpä hän ryhtyy kunnon sotilaaksi. Uteliaat silmät seuraavat Kalvan ja Hiljan kuhertelua, jolloin rakastavaiset ratsastavat pois varuskunnasta kohti onnea. Myös Kalle saa oman lemmittynsä, ratsumestarin piikana työskentelevän Iitan.
Arvioinnit

Rakuuna Kalle Kollola sai aikalaiskriitikoilta sekä risuja että ruusuja. Elokuva tuotettiin viimeisenä rauhan kesänä ennen toista maailmansotaa, joten kriitikot peilasivat sitä myös ajan dramaattiseen maailmanpoliittiseen tilanteeseen. Helsingin Sanomat kirjoitti: "Jos vertaa tätä elokuvaa esim. sellaiseen aikaisempaan filmiin kuin Rykmentin murheenkryyni, niin jää se huomattavasti tästä jälkeen, vaikka kulkeekin samoja suuntaviivoja. -- Näihin aikoihin lienevät kuitenkin tällaiset sotilasfarssit paikallaan, ja ihmiset katselevat aina mielellään omien sotapoikiensa puuhia. -- Pohjalta elokuvasta kuultaakin syvä ja velvoittava kehotus rakastaa isänmaata." Tamperelainen Aamulehti piti käsikirjoitusta "sekavan hyppelehtivänä". Helsinkiläinen Uusi Suomi arvioi: "Reipas maanpuolustushenki on saatu esille tunnustusta ansaitsevalla tavalla."
Huomioita

Rakuuna Kalle Kollola kuvattiin kesällä 1939 Lappeenrannassa. Yksi lyhyt jakso kuvattiin Helsingissä. Elokuvan loppuratkaisu on erilainen kuin Finnen alkuperäisteoksessa. Yleisöä elokuva keräsi kohtalaisesti. Tuulikki Paanasen Hilja jäi hänen joutsenlaulukseen suomalaisen elokuvatuotannon parissa. Ranskalainen Pierre Levent (s. 1910) oli alun perin tullut Suomeen kuvaamaan vuoden 1940 Olympialaisia. Kun Saksa hyökkäsi Ranskaan, hän palasi puolustamaan kotimaataan.
Lähteet ja viitteet

Suomen kansallisfilmografia 2, ISBN 951-37-1582-5
Elonet Rakuuna Kalle Kollola
↑  Suomen kansallisfilmografia 2, sivut 418 ja 419
↑  Suomen kansallisfilmografia 2, sivu 420
Rakkasiilikäs

| Rakkasiilikäs |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Holoarctia
Laji::  puengeleri
Kaksiosainen nimi
 Holoarctia puengeleri  O.Bang-Haas, 1927 
Synonyymit
 Holoarctia fridolini  Holoarctia cervini  Orodemnias fridolini 
Katso myös
   Rakkasiilikäs Wikispeciesissä   Rakkasiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakkasiilikäs (Holoarctia puengeleri) on harvinainen, siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Rakkasiilikäs on jokseenkin mustavalkoinen, keskikokoinen perhonen, jonka suojaväri sopii erinomaisesti naamioimaan perhosen jäkäläpintaisille kiville. Etusiivet ovat tummat, mutta siipisuonten kohdalla on vaaleaa. Lisäksi siivessä on kaksi vaaleaa, jyrkästi mutkittelevaa poikkijuovaa. Laji on muunteleva eli vaalean ja tumman värin osuudet vaihtelevat. Takasiipien väri on etusiipiä vaaleampi ja vaihtelee valkoisesta ja harmaatäpläisestä tasaisen harmaaseen. Siipiväli on 31–37 mm.
Toukka on musta ja siinä on kiehkuroittain vaaleita karvoja.
Melko samannäköinen laji on tunturisiilikäs (Grammia quenseli).