stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Leppä

| Juhani Leppä |
| --- | --- |
 Juhani Leppä Turun kirjamessuilla vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1948 (ikä 76) Turku
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  Turun kaupunginjohtaja
Matti Leo Juhani Leppä (s. 15. heinäkuuta 1948 Turku) on suomalainen poliitikko ja aiempi Turun kaupunginjohtaja vuosina 1989–1995. Hän oli Turun kaupunginjohtajana 25 vuotta toimineen Väinö J. Leinon seuraaja. Juhani Leppä toimi kaupunginjohtajana kuusi vuotta. Hänen seuraajansa Armas Lahoniitty toimi kaupunginjohtajana kymmenen vuotta.
Leppä on valmistunut vuonna 1972 oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta. Ennen kaupunginjohtajaksi valintaansa hän toimi vuosina 1976–1984 Turun yliopistosäätiön toimitusjohtajana sekä vuosina 1984–1989 Kansallis-Osake-Pankin Turun alueen apulaisjohtajana. Vuosina 1981–1989 Leppä oli Turun kaupunginvaltuustossa kokoomuksen valtuutettuna. Hänet valittiin valtuustoon uudelleen vuoden 2008 vaaleissa.
Leppä joutui eroamaan kaupunginjohtajan virasta Turun käräjäoikeuden tuomittua hänet velallisen epärehellisyydestä ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Tuomio johtui niin sanotuista Matintalo-kaupoista, joissa osa Lepän ja muiden syytettyjen omistaman kiinteistöyhtiön Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankilta saamasta myyntivoitosta ohjattiin suoraan syytetyille. Myöhemmin Leppä teki kanteluita asiaa korkeimmassa oikeudessa ratkaisemassa ollutta Eeva Vuorta kohtaan. Lepän mukaan Eeva Vuori olisi tiennyt Vuoren miehen Lepän kanssa tekemässä kesähuvilakaupassa liikutellun pimeää kauppahintaa. Kantelut eivät johtaneet tulokseen.
Leppä on toiminut Suomi–Venäjä-Seuran hallituksessa ja on ollut vuodesta 2023 lähtien sen 1. varapuheenjohtaja. Leppä on tunnettu Venäjän presidentin Vladimir Putinin ystävä.
Jalokauriit

| Jalokauriit |
| --- | --- |
 Isokauris (saksanhirvi) (Cervus elaphus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Hirvieläimet Cervidae
Alaheimo::  Jalokauriit Cervinae  Goldfuss, 1820
Suvut ja lajit
 Katso teksti 
Katso myös
   Jalokauriit Wikispeciesissä   Jalokauriit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aksiskauris (Axis axis)
Sambar (Rusa unicolor)
Jalokauriit  eli jalohirvet (Cervinae) on hirvieläinten alaheimo, johon kuuluu ainakin neljä sukua. Nykyisin useimmissa lähteissä sukuja on yhdeksän ja lajeja noin 30, kun myös muntjakit (Muntiacus) luokitellaan tähän alaheimoon. Muntiacus ja Elaphodus -sukujen lajit luettiin aiemmin erilliseen muntjakkien alaheimoon Muntiacinae.
Useimmat jalokaurislajit elävät Aasiassa, mutta isokauris (saksanhirvi) ja täpläkauris (kuusipeura) myös Euroopassa ja edellisen alalaji vapiti Pohjois-Amerikassa. Useita lajeja on siirretty  niiden luontaisten elinalueiden ulkopuolelle, varsinkin Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Iso- ja täpläkauriita on istutettu myös Suomeen.
Jalokauriit pystyvät hyödyntämään selluloosapitoista ravintoa paremmin kuin varsinaiset hirvet. Joustavamman ravinnonkäytön ansiosta jalokauriit voivat elää suurinakin laumoina. Useimpien lajien tyypillistä elinympäristöä ovat avoimet metsät.
Jalokauriit soveltuvat hyvin tarhakasvatukseen, koska ne eivät stressaannu eivätkä sairastu kovin helposti. Suosituimpia tarhakauriita ovat isokauris ja täpläkauris, joiden kasvatus Euroopassa ja varsinkin Uudessa-Seelannissa on laajamittaista.
Suvut ja lajit

Sukujen ja lajien lista tässä noudattaa pääosin Wilsonin & Reederin (2005) luokitusta, jossa myös muntjakit on sijoitettu jalohirvien alaheimoon eikä omaan alaheimoonsa:
Aksiskauriit (Axis ) – 4 lajia
Aksiskauris (Axis axis)
Calamiansaartenkauris (Axis calamianensis)
Baweaninkauris (Axis kuhlii)
Rytökauris (Axis porcinus)
Isokauriit Cervus – 3 lajia
Vapiti (Cervus canadensis)
Isokauris eli saksanhirvi (Cervus elaphus)
Japaninkauris (Cervus nippon)
Dama – 1 laji
Täpläkauris eli kuusipeura (Dama dama)
Elaphodus – 1 laji
Tupsumuntjakki (Elaphodus cephalophus)
Elaphurus – 1 laji
Milu eli davidinhirvi (Elaphurus davidianus)
Muntjakit Muntiacus – 13 lajia
Borneonmuntjakki (Muntiacus atherodes)
Tummamuntjakki (Muntiacus crinifrons)
Thaimaanmuntjakki (Muntiacus feae)
Yunnaninmuntjakki (Muntiacus gongshanensis)
Muntjakki (Muntiacus muntjak -ryhmä):
Muntiacus malabaricus
Muntiacus muntjak
Muntiacus vaginalis
Kiinanmuntjakki (Muntiacus reevesi)
Muntiacus puhoatensis
Muntiacus putaoensis
Muntiacus rooseveltorum
Muntiacus truongsonensis
Jättimuntjakki (Muntiacus vuquangensis)
Przewalskium – 1 laji
Valkonaamakauris (Przewalskium albirostris)
Rucervus – 3 lajia
Barasinga (Rucervus duvaucelii)
Tamengi eli lyyrysarvi (Rucervus eldii)
Thaimaankauris (Rucervus schomburgki) †
Rusa – 4 lajia
Panaynkauris (visayanhirvi) (Rusa alfredi)
Timorinkauris (Rusa timorensis)
Sambar (Rusa unicolor)
Filippiinienkauris (Rusa marianna)
Aiheesta muualla

Haaramo, Mikko: Cervinae, jalohirvet Mikko's Phylogeny Archive.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q122431  Wikispecies: Cervinae  ADW: Cervinae  CoL: JB6  EoL: 52570046  ITIS: 552360  MSW: 14200343  NCBI: 34878  Open Tree of Life: 534970  Paleobiology Database: 67872  Paleobiology Database: 67872
Einari Lepistö

Einari Lepistö (1. joulukuuta 1916 – 19. huhtikuuta 2001) oli Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen pääsihteeri vuodesta 1960. Aiemmalta ammatiltaan hän oli maanviljelijä ja koulutaustaa oli kansakoulu. Hän oli kotoisin Hailuodosta. Isä kuoli, kun Einari oli vasta viiden kuukauden ikäinen. Einari Lepistö asetettiin vuonna 1947 saarnamieheksi vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä. Hän toimi monissa kirkon ja yhteiskunnan luottamustehtävissä kirkko- ja kunnanvaltuutetusta presidentin valitsijamieheen saakka. Vuonna 1975 hän pyrki eduskuntaan, mutta ei tullut valituksi. Puoluekanta oli Suomen Keskusta.
Kirjallinen tuotanto

Lepistö, Einari; Määttä, Toivo: Jumalan sanan perustalla : Einari Lepistö muistelee elämäänsä ja työtään.  SRK, 2001.  ISBN 951-843-022-5
Lepistö, Einari: Lammasten askelissa.  SRK, 1985.  ISBN 951-9422-64-1
Lepistö, Einari: Tien viittoja 1–3.  SRK, 1967, 1972.
Jalta

| Jalta (Yalta) Ялта |
| --- | --- |
 Jaltan rannikkoa
 lippu:  vaakuna
 Krimin autonomisen tasavallan sijainti Ukrainassa, alla kaupungin sijainti Krimillä
 Jalta
 Koordinaatit: 44.4994°N, 34.1553°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Krimin autonominen tasavalta
Piiri:  Jaltan piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  282,9 km²
Väkiluku (2013)  ():  78 115
 – Metropolialue:  140 340
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.yalta-gs.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalta (ven. Я́лта, ukr. Я́лта, krimintat. Yalta) on kaupunki Ukrainan Krimin autonomisessa tasavallassa Mustanmeren pohjoisrannikolla. Kaupunki kuuluu kansainvälisen oikeuden mukaisesti Ukrainalle, mutta on ollut helmikuusta 2014 lähtien Venäjän miehittämänä. Itse kaupungissa on runsas 78 000 asukasta. Koko entisen Jaltan kaupunkipiirin alueella asuu runsas 141 000 ihmistä. Kaupunkipiiriin kuului Jaltan ohella Aluškan kaupunki, 21 kaupunkityyppistä taajamaa (näistä suurimpia ovat Haspra, Gurzuf ja Masandra) sekä noin 1 400 maaseutuasukasta. Vuodesta 2023 Jalta on ollut Jaltan piirin hallinnollinen keskus.
Historia

Jaltan sanotaan olevan muinaisten kreikkalaisten merimiesten perustama satamakaupunki. Varhaisimmat kirjalliset tiedot siitä ovat 1100-luvulta arabien muistiinpanoissa. 1800-luvulta alkaen tämä ranta- ja kylpyläkaupunki oli venäläisten suosima lomakohde. Tolstoi ja Tšehov viettivät siellä kesiään. Keisari Aleksanteri III rakensi Massandran palatsin Jaltan pohjoispuolelle Livadijaan ja Nikolai II Livadijan palatsin 1911. Jalta oli suosittu matkailukohde myös Neuvostoliiton aikana.
Jalta nousi kansainväliseen tietoisuuteen viimeistään vuonna 1945 toisen maailmansodan loppuvaiheissa, kun niin sanotussa Jaltan konferenssissa Winston Churchill, Franklin D. Roosevelt ja Josif Stalin sopivat Saksan kohtalosta sodan jälkeen, antautuneiden valtioiden kohtalosta, Puolan asemasta ja YK:n perustamisesta.
Neuvostoliiton hajottua Jaltan talous kääntyi alamäkeen, kun uusrikkaat matkailijat suuntasivat Jaltan sijasta Välimeren rantakohteisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalta Wikimedia Commonsissa
Autonomisen tasavallan länsiosan kattava 1:200 000 topografiakarttalehti v.2006 (jpg) (Arkistoitu – Internet Archive)
Yalta (Toronton yliopiston Ukraina-tietosanakirjan artikkeli (alkujaan 1988)) (englanniksi) (encyclopediaofukraine.com)
Jakaranda

| Jakaranda  |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Bignoniakasvit Bignoniaceae
Suku::  Jakarandat Jacaranda
Laji::  mimosifolia
Kaksiosainen nimi
 Jacaranda mimosifolia  D.Don 
Katso myös
   Jakaranda Wikispeciesissä   Jakaranda Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jakaranda eli loistojakaranda (Jacaranda mimosifolia) on jakarandojen sukuun kuuluva puu. Sitä käytetään lämpimän ilmaston maissa yleisesti puistopuuna näyttävien kukkiensa takia.
Ulkonäkö ja koko

Jakaranda kasvaa 10–15 metriä korkeaksi, laajalatvuksiseksi puuksi. Oksisto on hieman mutkaoksainen. Vapaasti kasvaessaan puu saattaa haaroa tyvestä, kasvatettuna se on yleensä yksirunkoinen. Ohutkaarnainen runko on väriltään vaalean harmaanruskea ja ohutkaarnainen, vanhana hilseilevä. Nuoret oksat ovat sileitä ja punaruskeita. Lehdet ovat yleensä 20–45 senttimetriä pitkiä, "saniaismaisesti" kaksi kertaa parilehdykkäisiä, vaaleanvihreitä, alapinnalta vaaleampia. Pikkulehdykät ovat alle 5 senttimetriä pitkiä ja pitkänsoikeita. Kukat ovat pystyinä, pyramidinmuotoisina rykelminä oksien kärjissä. Väriltään ne ovat vaalean laventelinsinisiä tai hieman purppuransävyisiä, joskus myös valkoisia. Kukat ovat noin 2,5 senttimetrin pituisia, torvimaisia ja hyväntuoksuisia. Hedelmä on litteä, pyöreä ja puumainen mahonginruskea kota. Halkaisijaltaan hedelmä on noin 5 senttimetriä. Kodan sisällä on runsaasti pieniä, lenninsiivellisiä siemeniä.
Ulkonäkö ja koko > Kukkiminen

Täydessä väriloistossaan jakaranda on keväällä, mutta se saattaa kukkia syksylläkin, vaikkakaan ei niin komeasti kuin keväällä. Jakarandat kukkivat kaksi kertaa vuodessa noin kahden kuukauden ajan: pohjoisella pallonpuoliskolla kukinta kestää huhtikuulta kesäkuulle – loppuvuodesta marraskuulta joulukuulle kestävä kukinta ei ole niin loistelias.
Levinneisyys

Jakaranda on alun perin kotoisin Etelä-Amerikasta, jossa sitä tavataan luonnonvaraisena Etelä-Boliviassa ja Pohjois-Argentiinassa. Alkuperäisalueillaan laji on luonnonvaraisena vaarantunut. Laji on villiintynyt luontoon monin paikoin Australiassa, eteläisessä Afrikassa, Havaijilla, Yhdysvaltain kaakkoisosissa sekä Etelä-Amerikassa alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolella.
Käyttö

Jakaranda on suosittu kujanne- ja puistopuu. Sitä kasvatetaan hyvin laajalti lämpimän ilmaston alueella: Yhdysvaltojen eteläosissa, Havaijilla, Espanjan Välimeren rannikolla, eteläisessä Portugalissa, eteläisessä Italiassa, Etelä-Afrikassa, Queenslandissa Australiassa sekä alueilla niiden välissä (esimerkiksi Israelissa, Intiassa, Bhutanissa ja Zimbabwessa).lähde?
Monet lämpimän ilmaston kaupungit ovat tunnettuja jakarandoistaan. Madeiralla Funchalin pääkadulla hyvin upeita jakaranda-kujanteita. Etelä-Afrikan Pretoria tunnetaan ”jakarandakaupunkina”, koska siellä kasvatetaan paljon jakarandoja kadunvarsilla, puistoissa ja puutarhoissa. Australiassa Graftonin kaupungissa on puolestaan jo vuodesta 1935 vietetty jakaranda-festivaalia puiden kukkiessa. Myös Brisbane ja Los Angeles ovat tunnettuja jakarandoistaan.
Kuvia

Jakarandan hedelmiä.
Jakarandan runko.
Jakarandan lehti.
Jakarandoja Bhutanissa.
Piirros Jakarandasta. Kuva teoksesta Paxton's Magazine of Botany.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jakaranda (loistojakaranda) – Jacaranda mimosifolia
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q838818  Wikispecies: Jacaranda mimosifolia  AoFP: 4109  APDB: 48321  APNI: 167965  ARKive: jacaranda-mimosifolia  Calflora: 10024  CoL: 99NRZ  Ecocrop: 6983  EoL: 580335  EPPO: IACMI  FNA: 200021423  GBIF: 3172499  GRIN: 20600  iNaturalist: 77541  IPNI: 130936-2  IRMNG: 11163868  ISC: 29212  ITIS: 34320  IUCN: 32027  MoBotPF: 277888  NatureServe: 2.148804  NCBI: 185774  NZOR: e1fce1b5-08eb-4b80-9028-3d6db89df2b3  NZPCN: 4187  Open Tree of Life: 912471  PFI: 8506  Plant List: kew-317311  PLANTS: JAMI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:130936-2  RHS: 9429  SANBI: 716-1  Tropicos: 3700578  WFO: wfo-0000778761 
Kukkiva jakaranda.
Leppikosken voimalaitos

| Leppikosken voimalaitos |
| --- | --- |

Tyyppi:  Vesivoimala
Teho:  23 MW
Pudotuskorkeus:  11,1—13,3 m
Omistaja:  Fortum Oyj
Sijainti:  Kiehimänjoki, Paltamo
Koordinaatit:  64°27′20″N, 27°53′12″E
Leppikosken voimalaitos on Kiehimänjoessa Paltamon kunnassa sijaitseva vesivoimalaitos. Kajaani Oy:n rakentaman voimalan osti Oulujoki Osakeyhtiö vuonna 1962.
Voimalaitoksen pudotuskorkeus vaihtelee 11,1 ja 13,3 metrin välillä. Laitoksessa on kaksi Kaplan-turbiinia, joista saadaan maksimitehoa yhteensä 23 megawattia. Voimalan läpi menevä vesimäärä täydellä teholla on 220 kuutiota sekunnissa, ja vuotuinen sähköntuotto on 75 GWh. Leppikosken voimalaitoksen omistaa Fortum Oyj.
Aiheesta muualla

Kuuskoski, Mauri; Salminen, Pekka; Vahtola, Jouko; Vasala, Paavo: Vesivoimaa Oulujoesta 50 vuotta, s. 47–52.  Oulujoki Oy, 1991.  ISBN 952-90-2754-0
Oulujoen ja Sotkamon reitin voimalaitokset, Museovirasto (Viitattu 11.7.2015)
Jalalabad

| Jalalabad |
| --- | --- |
 Panoramakuva Jalalabadista
 Jalalabad
 Koordinaatit: 34°31′N, 70°31′E 
Valtio:   Afganistan
Maakunta:  Nangarhar
Korkeus:  620 m
Väkiluku (2014/15):  n. 700 000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalalabad (pašt. ‏جلال‌آباد‎, Jalālābād, dariksi ‏جلال‌آباد‎, Jalālābād), vanhalta nimeltään Jalalkot, on kaupunki Afganistanissa. Se sijaitsee Nangarharin maakunnassa. Kaupungin perusti tarinan mukaan suurmoguli Akbar vuonna 1570. Asukkaita Jalalabadissa on arviolta 700 000. Suurin osa se asukkaista on pataaneja.
Maantiede

Jalalabad sijaitsee Itä-Afganistanissa noin 620 metrin korkeudella merenpinnasta Kabul-joen laaksossa joen oikealla rannalla. Noin 130 kilometrin päässä idässä sijaitsee Peshawarin kaupunki Pakistanissa ja Afganistanin pääkaupunki Kabul sijaitsee noin 160 kilometrin päässä lännessä. Alueen läpi kulkee historiallinen kulkureitti Kabulista Pohjois-Intian tasangoille.
Historia

Nykyisen Jalalabadin alue tunnettiin historiallisesti nimellä Nangrahar. Alue kuului Gandhara-valtakuntaan, Kušan-valtakuntaan ja sakojen valtakuntaan. Ennen islamia alueella kukoisti buddhalaisuus ja kiinalainen pyhiinvaeltaja Xuanzangn mainitsi sen 600-luvulla nimellä Na-ka-lo-ho eli Nagarahāra. Varsinainen Jalalabadin kaupunki mainitaan kuitenkin ensi kertaa Suurmogulien valtakunnan aijoilla. Tarinan mukaan kaupungin perusti suurmoguli Akbar vuonna 1570. Nadir Šah johti joukkojaan alueen läpi ja kukisti paikalliset heimot Gandamakin taistelussa lähellä nykyistä kaupunkia. Matkailija Charles Masson vieraili alueella vuosina 1826–1827 ja mainitsi paikalla olevan kahden raunioituneen aikaisemman kaupungin muurien jäänteet ja hieman hänen vierailunsa jälkeen kaupungin valtasivat Dust Muhammad Khanin joukot (1834). Ensimmäisen afgaanisodan aikana kaupungin valtasivat puolestaan britit (1839-42). Muhammad Akbar Khan johti omat joukkonsa brittejä vastaan ja kukisti William Elphinstonen johtamat britit näiden vetäytyessä Kabulista vuonna 1842. Vain pienen brittijoukon onnistui vetäytyä Jalalabadiin. Britit valtasivat kaupungin vielä uudestaan toisen afgaanisodan aikana. Sotien ohella Jalalabadista tuli Kabulin emiirien talviasuinpaikka ja vuonna 1892 Abd al-Rahman Khan rakennutti palatsin kaupungin länsiosaan.
Kun Afganistanin emiiri Habib Allah Khan murhattiin Laghmanissa vuonna 1919 hänen veljensä Nasr Allah Khan julistettiin uudeksi emiiriksi Jalalabadissa, mutta hän luopui pian asemastaan Aman Allah Khanin hyväksi. Tapahtumat johtivat kolmanteen afgaanisotaan, jonka aikana brittien ilmavoimat pommittivat Jalalabadia. Sodan jälkeen emiiri Aman Allah Khan pyrki vahvistamaan Afganistanin keskushallinnon otetta maasta ja toimi Jalalabadin alueella vaikuttanutta šinwarien pataaniheimoa vastaan. Šinwarit kapinoivat ryöstäen brittien konsulaatin Jalalabadissa ja armeijan joukkojen kyvytön toiminta kapinallisia vastaan oli yksi syy, joka johti Aman Allah Khanin eroon vuonna 1929. Vuonna 1964 Jalalabadista tehtiin Nangraharin maakunnan hallinnollinen keskus. Neuvostoliiton joukot valtasivat Jalalabadin vuoden 1980 alussa Afganistanin sodan aikana. Sitä ympäröivää aluetta hallitsivat kuitenkin mujahideenit ja Peshawarin kaupunki Pakistanin puolella oli monien kapinallisryhmien päämaja. Sittemmin Taliban on tehnyt useita iskuja Jalalabadissa. Järjestön uutisoitiin vallanneen kaupungin ilman taistelua elokuussa 2021.
Talous

Jalalabadia ympäröivällä maaseudulla tuotetaan esimerkiksi hedelmiä, manteleita, riisiä ja viljaa. Itse kaupungissa on käsityöläisiä ja pieni sokerinjalostamo. Monet paikalliset elävät köyhyysrajan alapuolella tienaten henkilöä kohden alle 30 dollaria kuukaudessa.
Väestö

Vuonna 2014–15 Jalalabadissa oli arviolta 700 000 asukasta. Kaupungin tarkka asukasluku vaihtelee eri lähteissä. Monet kabulilaiset viettävät talvensa Jalalabadissa, mikä kasvattaa sen väkilukua kausiluontoisesti.
Nangarharin yliopisto sijaitsee Jalalabadissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalalabad Wikimedia Commonsissa
Kabulista vetäytyvien brittijoukkojen tuhosta selvinnyt William Brydon saapuu Jalalabadin porteille. Elizabeth Thompsonin maalaus vuodelta 1879.
Aman Allah Khanin mausoleumi.
Katunäkymää Jalalabadissa.
Kalevi Leppänen

Kalevi Einar Leppänen (27. joulukuuta 1940 Turku – 28. elokuuta 2021 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1960–1971.
Kalevi (Kilu) Leppänen edusti SM-sarjaurallaan Turun Palloseuraa vuosina 1960–1962 ja 1963–1967 sekä Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 108 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 9 + 6 = 15 ja jäähymääränsä kuusi minuuttia.
Leppänen voitti SM-hopeaa vuonna 1967 TPS:n joukkueessa. Hänen aikaisemmat seuransa olivat Pallo-Sepot, Turun Kiekkoilijat ja Turun Pyrkivä. Leppänen toimi K-67:n johtokunnassa pelaajien edustajana ja joukkueen varakapteenina. Leppänen pelasi myös jääpalloa II divisioonassa Turun Varsinais-Suomalaisen Osakunnan Palloilijoissa. Leppäsen ammatti oli työnjohtaja ja kotikunta Turku.
Jalavanopsasiipi

| Jalavanopsasiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Alaheimo::  Nopsasiivet Theclinae
Suku::  Satyrium
Laji::  w-album
Kaksiosainen nimi
 Satyrium w-album  (Knoch, 1782) 
Synonyymit
 Strymonidia w-album  Nordmannia w-album 
Katso myös
   Jalavanopsasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalavanopsasiipi (Satyrium w-album) on sinisiipisten heimoon ja nopsasiipien alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Koko ja ulkonäkö

Jalavanopsasiiven siipiväli vaihtelee 26–32 mm ja naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on koiraalla tummanruskea ja naaraalla hieman vaaleampi. Etusiiven yläpuolella on koiraalla pieni koirastäplä ja takasiiven yläpuolella, aivan siiven ulkoreunan takanurkassa voi olla molemmilla sukupuolilla pieni oranssinvärinen reunatäplä. Luonnossa perhosen siipien yläpintaa näkee vain lennossa. Takasiiven ulkoreunan takaosassa on kaksi kannusta, joista taaempi on pitempi. Takasiipien alapuolella on molemmilla sukupuolilla submarginaalialassa oranssinvärinen juova ja sen sisäpuolella mustia kaaritäpliä ja ulkopuolella valkoinen reunaviiru. Siipien alapuolella on valkoinen poikkiviiru, joka takasiivessä on mutkainen ja muodostaa selkeän, W-kirjaimen muotoisen kuvion.
Varsin samankaltainen, Suomessa laajemmin levinnyt laji on tuominopsasiipi (Satyrium pruni).
Levinneisyys ja lentoaika

Jalavanopsasiiven levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta Aasian kautta Japaniin. Britteinsaarilla laji esiintyy paikoittaisena Englannissa, mutta puuttuu Skotlannista ja Irlannista. Pohjois-Euroopassa esiintymisalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin.
Suomessa jalavanopsasiipi tavattiin ensimmäisen kerran Korppoosta vuonna 1872, mutta vasta 1980-luvulla havaittiin, että sillä on vakiintuneita esiintymiä. Laji esiintyi aikaisemmin hyvin harvinaisena pienellä alueella Turun seudulla, mutta saavutti Helsingin jo 1990-luvulla ja on 2000-luvulla levinnyt voimakkaasti lounaasta etelärannikolle ja jopa sisämaahan. Kanta on kuitenkin harva, johtuen toukan pääravintokasveista jalavista. Lentoaika on Suomessa heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin riippuen kesän säistä.
Elinympäristö ja elintavat

Jalavanopsasiiven elinympäristöä Suomessa ovat pääasiassa puistot ja katujen varret, joissa on istutettuja jalavia. Yleisesti lajin elinympäristöissä kasvaa jalavia aurinkoisilla paikoilla. Perhoset elävät etenkin puiden latvustoissa, mutta laskeutuvat usein matalammalle käydäkseen kukilla. Koiraat lentävät kosiskelu- ja kisailulentoja, jotka kiinnittävät helposti lintujen huomion ja koiraiden siivistä puuttuukin usein lintujen nokkaisemia paloja. Jalavanopsasiipi on esiintymiseltään hyvin paikoittainen, mutta sopivalla paikalla laji voi olla runsaslukuinen. Oleskelu latvustoissa saa perhosen vaikuttamaan todellista harvinaisemmalta.
Laji talvehtii munana, jonka sisällä on kuoriutumisvalmis toukka. Naaraat munivat munat usein pareittain oksanhaarojen tyvien kaarnanhalkeamiin, uusien vuosikasvaimien edellisen vuoden kasvun liittymäkohtiin tai puutuneiden oksien silmujen tyville. Toukat syövät öisin erityisesti kukintoja ja elävät lehtien alapinnoilla. Niillä on ehkä jonkinlainen suhde muurahaisten kanssa. Toukkakehitys kestää 7–10 viikkoa, minkä päätteeksi ne koteloituvat lehtien alapinnoille tai kaarnanrakoihin. Kotelovaihe kestää 2–4 viikkoa.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat jalavat (Ulmus), varsinkin vuorijalava (Ulmus glabra), mutta sen on havaittu syövän myös muita lehtipuita, kuten lehmuksia (Tilia), tammia (Quercus) ja saarnia (Fraxinus excelsior).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Jalavanopsasiipi (Satyrium w-album)
Suomen Perhoset: Jalavanopsasiipi
UniProt, Taxonomy: Satyrium walbum (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1545665  Wikispecies: Satyrium w-album  BioLib: 51399  BOLD: 180903  EoL: 4051060  EUNIS: 90422  Fauna Europaea: 441168  Fauna Europaea (new): 04007246-ca12-47c6-8e7d-11104d442b4f  GBIF: 5882965  iNaturalist: 318441  LoB: 4707  MaBENA: SatyrW-alb  NBN: NHMSYS0000504085  NCBI: 876055  Observation.org: 668  Open Tree of Life: 3139964  Laji.fi: MX.60808