Valko-Venäjän ilmavoimat
Historia > Itsenäisyys ja perustaminen

Valko-Venäjän asevoimat perustettiin 20. syyskuuta 1991, kun Valko-Venäjän korkein neuvosto antoi määräyksen ”Valko-Venäjän tasavallan asevoimien muodostamisesta” Neuvostoliiton Valko-Venäjän sotilaspiirin muuttamisen myötä. Korkeimman neuvoston määräystä seurasi laki ”Valko-Venäjän tasavallan asevoimista” vuotta myöhemmin, 3. marraskuuta 1992. Näiden muutosten mukaisesti Valko-Venäjän sotilaspiirin 26. ilma-armeijasta tuli Valko-Venäjän ilmavoimat ja Neuvostoliiton ilmapuolustusjoukkojen 2. ilmapuolustusarmeijasta Valko-Venäjän ilmapuolustusjoukot, mikä jatkoi Neuvostoliiton käytäntöä kahdesta erillisestä ilmavoimasta.
Valko-Venäjän ilmavoimat perustettiin 15. kesäkuuta 1992, kun puolustusministeri antoi määräyksen nro 05/15.06.1992 26. ilma-armeijan muuttamisesta Valko-Venäjän tasavallan ilmavoimiksi. Valko-Venäjän ilmavoimat otti haltuunsa kaikki 26. ilma-armeijan kaluston lukuun ottamatta 1. kaartin pommituslentodivisioonaa, joka siirrettiin Venäjän federaation asevoimille.
Neuvostoliiton hajottua, Taškentissa 15. toukokuuta 1992 allekirjoitettiin seuraajavaltioiden välinen sopimus siitä, miten ne noudattavat Euroopan tavanomaisia aseita koskevaa sopimusta, joka tunnetaan yleisesti Taškentin sopimuksena. Sen mukaan Valko-Venäjä sai ottaa käyttöön vain 80 taisteluhelikopteria (mukaan lukien Mi-24:n R/K-tiedusteluhelikopterit ja Mi-8:n aseistetut ilmahyökkäysvariantit, joita Neuvostoliitto ei pitänyt varsinaisina taisteluhelikoptereina). Monet helikopterit myytiin ulkomaille, osallistuvat YK:n rauhanturvatehtäviin, varastoitiin tai niitä käytettiin Luninetsin 1169. lentovarastotukikohdassa.
Tammikuussa 1992 Brestin alueen Bereza-Osovitsissa sijaitseva 927. Koenigsbergin punalipun Aleksanteri Nevskin hävittäjälentorykmentti (sotilasyksikkönumero 55782) tuli osaksi Valko-Venäjän ilmavoimia.
Vuonna 2001 ilmavoimat ja ilmapuolustusjoukot yhdistettiin Valko-Venäjän asevoimien ilmavoimiksi ja ilmapuolustukseksi.
Vuonna 2002 muodostettiin kaksi operatiivis-taktista ilmavoimien komentokeskusta maavoimien kahden alueellisen komentokeskuksen rinnalle. Läntisen komentokeskuksen päämaja oli Baranavitšyn lentotukikohdassa Brestin alueella, ja se koostui yhdestä taistelulentotukikohdasta (Baranovitšissa), viidestä ohjuspuolustusprikaatista, yhdestä tutkaprikaatista, neljästä ilmailun komentopaikasta ja muista tukiyksiköistä. Lounaisen komentokeskuksen päämaja oli Matšulištin lentotukikohdassa Minskin alueella, ja se koostui yhdestä taistelulentotukikohdasta, kolmesta ohjusten ilmatorjuntaprikaatista ja yhdestä ohjusten ilmatorjuntarykmentistä, yhdestä tutkaprikaatista, ilmailun komentokeskuksesta ja muista tukiyksiköistä. 50. erillinen kuljetuslentotukikohta, varalentokentät ja muut tukiyksiköt pidettiin ilmavoimien esikunnan alaisuudessa. Vuoden 2014 lopussa ilmavoimien ja ilmapuolustuksen päällikkö kenraalimajuri Oleh Dvihaljov ilmoitti tiedotusvälineille, että kaksi komentokeskusta lakkautettiin joukkojen johtamisen ja valvonnan lisääntyneen automatisoinnin vuoksi.
Luninetsin lentotukikohtaan perustettiin vuoden 2023 alussa uusi 56. ilmatorjuntaohjusrykmentti, joka on varustettu S-300PS:llä. Aiemmin 56. ilmatorjuntaohjusprikaati toimi Slutskissa ja oli varustettu Buk-ilmatorjuntajärjestelmällä, mutta se lakkautettiin vuoden 2014 lopulla.