stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lysmata amboinensis
Lysmata amboinensis akvaariossa

Lysmata amboinensis elää merivedessä, jonka lämpötila on 22–26 °C, ominaispaino 1,023–1,025 ja pH 8,1–8,4. Se on herkkä kuparille ja suurille nitraattipitoisuuksille. Laji tarvitsee tarpeeksi jodia, jotta uuden kuoren muodostuminen onnistuu kuorenvaihdon yhteydessä. Jodi ei pysy liukoisessa muodossa pitkään, joten jodia on helpoin lisätä ruoan seassa esimerkiksi ruokkimalla näitä eläimiä pienillä määrillä krillejä. Liian suuri jodin määrä voi saada katkaravun vaihtamaan kuorta turhan usein ja johtaa lopulta sen ennenaikaiseen kuolemaan; normaalisti nämä äyriäiset elävät akvaariossa kolmisen vuotta.
Lysmata amboinensis syö loisia ja kuollutta ihoa kalojen pinnalta, jos niitä on tarpeeksi tarjolla. Se poimii myös muuta orgaanista ainetta riutan koloista. Vanheneva äyriäinen vähentää puhdistamistaan, ja silloin voi akvaariossa olla tarvetta ruokintaan, samoin kuin erittäin siisteissä akvaarioissa. Lajille sopivat lihapitoiset kuiva- ja pakasteruoat.
Katkarapu vaihtaa kuorensa kolmen tai neljän viikon välein. Hylätty kuori on täydellinen kopio itse äyriäisestä tuntosarvia ja saksia myöten, ja näyttää siksi helposti kuolleelta eläimeltä. Kun vasta kuorensa luonut, vielä pehmeäkuorinen katkarapu puolestaan piilottelee useiden päivien ajan kivenkolossa, moni akvaarioharrastaja on luullut yksilön kuolleen. Tyhjä kuori sisältää monia hivenaineita, joten se kannattaa jättää äyriäisten syötäväksi.
Laji on kutenut myös kotiakvaarioissa, mutta mädistä kuoriutuneet toukat eivät yleensä onnistu kehittymään aikuisiksi vankeudessa.
Lysmata amboinensis -katkaravut tulevat yleensä akvaariossa toimeen useimpien muiden lajien kanssa, mutta ovat joskus häirinneet jättiläissimpukoita.
Aiheesta muualla

ITIS: Lysmata amboinensis (englanniksi)
The Aquarium Wiki
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1661787  Wikispecies: Lysmata amboinensis  ADW: Lysmata_amboinensis  AFD: Lysmata_amboinensis  BioLib: 32889  BOLD: 652091  GBIF: 2226409  iNaturalist: 121385  IRMNG: 11063112  ITIS: 659974  NCBI: 575568  OBIS: 241289  Open Tree of Life: 810360  SeaLifeBase: 20952  WoRMS: 241289 
Tuntosarvien tyypillinen asento.
Pertti Kukkonen (ekonomisti)

Pertti Tapani Kukkonen (s. 26. joulukuuta 1931 Hiitola) on suomalainen ekonomisti, jolle myönnettiin professorin arvonimi 1989.
Kukkonen kirjoitti ylioppilaaksi 1951 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi 1959, valtiotieteiden lisensiaatiksi 1966 ja valtiotieteiden tohtoriksi 1968. Hän suoritti myös opintomatkan Yhdysvaltoihin 1968–1969. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Posti- ja lennätinhallituksen liiketaloudellinen tutkimuslaitos, jossa hän työskenteli tutkimusassistenttina 1956–1959 ja matemaatikkona 1959–1960. Sieltä hän siirtyi Suomen Pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkijaksi vuosiksi 1961–1969, osastopäälliköksi 1969, johtajaksi 1970–1972 ja atk-suunnittelun johtajaksi 1973–1982. Suomen Pankista Kukkonen jatkoi Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen toimitusjohtajaksi 1982–?. Helsingin yliopiston dosenttina hän on toiminut vuodesta 1971 ja Turun kauppakorkeakoulun dosenttina 1972–1983.
Työnsä ohessa Kukkonen on toiminut Suomen tilastoseuran hallituksessa 1964–1968 ja tilastoneuvoston jäsenenä 1971–1980. Orion-yhtymän hallintoneuvostossa hän oli 1972–1989, atk-alan neuvottelukunnassa 1977–1982, Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnassa 1978–1980, Suomen Akatemian yhteiskuntatieteellisen toimikunnan jäsenenä 1986–1991 ja Postipankin hallintoneuvostossa 1992–?.
Julkaisut

Teollisuustuotannon volyymin lyhytaikaiset vaihtelut suhdanneanalyysin kannalta, 1962
On the measurement of seasonal variations, Suomen Pankin taloustieteellinen tutkimuslaitos 1963
Analysis of seasonal and other short-term variations with applications to Finnish economic time series, väitöskirja Helsingin yliopistoon 1968
Jäänmurtajat ja talviliikenne, Helsinki 1970
Ekonometriset mallit suhdannepolitiikan suunnittelussa, 1971
Suomen ulkomaankauppa ja inflaatio, 1977
Kolme puheenvuoroa automaatiosta, yhdessä muiden kanssa, Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 1967 rahasto 1979
Teknologisen kehityksen ja automaation taloudelliset vaikutukset, 1980
Tulonjako, kasvu ja työllisyys, 1983
Uusi teknologia ja taloudellisen kasvun laadullinen muutos, 1985
Kansainvälinen raha- ja valuuttajärjestelmä ja Suomen rahoitusmarkkinat, 1986
Muuttuuko rahoitusmarkkinoiden ja pankkien säätely, 1992
Rahapolitiikka ja Suomen kriisi, Pellervon taloudellinen tutkimuslaitos 1997
Kuivilla (elokuva)

| Kuivilla> Clean and Sober |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Glenn Gordon Caron
Käsikirjoittaja:  Tod Carroll
Tuottaja:   Tony Ganz  Deborah Blum 
Säveltäjä:  Gabriel Yared
Kuvaaja:  Jan Kiesser
Leikkaaja:  Richard Chew
Pääosat:   Michael Keaton  Kathy Baker  Morgan Freeman  M. Emmet Walsh  Tate Donovan 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Imagine Entertainment  Warner Bros. 
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1988
Kesto:  124 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuivilla (engl. Clean and Sober) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Michael Keaton, Kathy Baker, Morgan Freeman, M. Emmet Walsh, Luca Bercovici, Tate Donovan, Claudia Christian, J. David Krassner, Dakin Matthews, Ben Piazza ja Rachel Ryan. Elokuva oli Glenn Gordon Caronin esikoisohjaus. Siinä mies herää huumeiden yliannostukseen kuolleen naisen vierestä ja hakeutuu hoitoon.
Vastaanotto

Keaton voitti elokuvasta National Society of Film Critics -yhdistyksen parhaan näyttelijän palkinnon. Video-oppaassa vuodelta 1995 Asko Alanen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänestä Kuivilla on hyvää tarkoittava mutta jaaritteleva päihdehoitokuvaus.
Aiheesta muualla

Kuivilla (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuivilla (elokuva) AllMoviessa. (englanniksi)
Kuivilla (elokuva) Elonet.
Matti Kulju

Matti Kulju (28. heinäkuuta 1891 Lapua – 17. maaliskuuta 1918 Kuru) oli tamperelainen metallityömies ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Arvoltaan hän oli punakaartin komppanianpäällikkö. Hän osallistui Kurun taisteluun, jossa joutui vangiksi ja ammuttiin 17.3. Eversti Hjalmarsonin komentamat joukot olivat tuona päivänä eversti Wetzerin käskystä miehittäneet Kurun, josta punaiset olivat aiemmin vetäytyneet.
Kuivajoki

| Kuivajoki |
| --- | --- |
 Kattilakoski
Alkulähde:  Oijärvi
Laskupaikka:  Kuivaniemessä, Perämeri  65°33′57″N, 25°10′14″E
Maat:  Suomi
Pituus:  40 km
Alkulähteen korkeus:  89,8 m
Virtaama:  17,7 m³/s  m³/s
Valuma-alue:  1356,24  km²
Kuivajoki on Kuivajoen vesistön Pohjois-Pohjanmaalla Iin kunnassa sijaitseva laskujoki. Kuivajoki laskee Oijärvestä Perämereen. Kuivajoen tärkeimmät sivu-uomat ovat Oijärveen laskeva Kivijoki, Hamarinjoki ja Luujoki. Kuivajoen pituus Oijärvestä mereen on noin 40 kilometriä. Vesistöalue on suojeltu koskiensuojelulailla ja Kuivajoki kuuluu kansainväliseen Salmon Action Plan -ohjelmaan, jolla pyritään joen lohikannan palauttamiseen.
Kalalajeista Kuivajoessa esiintyy mm.  lohi, harjus, hauki, ahven, lahna, made, siika ja nahkiainen.
Kosket

Kattilakoski, Hirvaskoski, Sanaskoski
Aiheesta muualla

http://kuivajoki.net/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Ii
| --- | --- |
Kylät:  Alaranta · Iin Asemankylä · Kuivaniemen Asemakylä· Halttula · Iin Hamina · Illinsaari · Jakkukylä · Jokikylä · Koni · Kuivaniemi · Laitakari · Luola-aapa · Meriläisenperä · Myllykangas · Nyby · Oijärvi · Ojakylä · Olhava · Paasonperä · Pohjois-Ii · Sorosenperä · Vuornos · Väli-Olhava · Yli-Olhava · Yliranta
Liikenne:  Iijoen rautatie- ja maantiesilta · Iin rautatieasema· Kuivaniemen rautatieasema · Lähessuon laituri · Myllykankaan rautatieasema · Olhavan rautatieasema · V. Alamäki · Veljekset Salmela · Yhdystie 8520  · Yhdystie 8523
Vesistöt:  Iijoki · Kivijoki · Kuivajoki · Muhojoki · Olhavanjoki · Oijärvi
Rakennukset ja rakennelmat:  Iin kirjasto · Iin kirkko · Iin lukio · Iin pappila · Kestilän saha · Kuivaniemen kirkko · Nybyn lasitehdas · Pahkakosken voimalaitos · Raasakan voimalaitos · Ulkokrunnin loisto · Ulkokrunnin tunnusmajakka
Muuta Iihin liittyvää:  Hiastinlahti · IIK!!-kauhuelokuvafestivaali · Iin Energia · Iin vaakuna · Kruununsaari ja hautausmaa · Taidekeskus KulttuuriKauppila · Litokaira · Nimettömänmatala · Olhavan taistelu · Suurhiekka · Vatunki
Kuit

Kuit tai kuyt (muita nimiä myös kaa, kha, koy, kuay, lawa, moey, soai, suai, suay ja sui) ovat etninen ryhmä pääasiassa Thaimaassa, Kambodžassa ja Laosissa. Kuit puhuvat austroaasialaisiin kieliin kuuluvaa kuin kieltä ja he ovat tulleet tunnetuiksi norsujen pyydystykseen ja maatalouskäyttöön kouluttamiseen liittyvistä elinkeinoistaan.
Asuinalue

Kuit asuttavat Keski-Thaimaan itäosia, Kambodžan kaakkoisosia ja Laosia. Pieniä määriä kuita asuu myös Vietnamissa. Thaimaassa kuit ovat keskittyneet Buriramin, Surinin, Sisaketin ja Ubon Ratchathanin provinsseihin, Kambodžassa Preăh Vihéarin, Kâmpóng Thumin, Stŏeng Trêngin ja Krâchéhin maakuntiin, sekä Laosissa Savannakhetin, Salavanin ja Champasakin provinsseihin. Ethnologuen mukaan kuin kieltä puhuvien määrä Thaimaassa oli 400 000 ja Laosissa 42 800. Kambodžassa oli etnisten kuiden määrä oli 37 700 ja heistä noin 10 000 puhui kuin kieltä.
Historia

Kuit lienevät asuttaneet alueitaan jo 3 500 vuoden ajan, mutta historiankirjoissa heidät mainitaan vasta 1800-luvulla, jolloin Siamin kuningas Rama III (1824-1851) toteutti eri etniset ryhmät huomioon ottaneen väestönlaskennan. Kuit tunnettiin tuolloin nimellä Suai, mikä viittaa heidän asemaansa tribuuttia maksaneena kansana. Kuit maksoivat tribuuttia ja veroja ympäröiville runsaslukuisimmille kansoille, kuten thaille, laoille ja khmereille. Kuit maksoivat veronsa usein norsuina, joita he pyydystivät ja kouluttivat maatalouskäyttöön. Monet kuiden alaryhmien nimet on johdettu norsukansaan viittaavista termeistä.
Norsujen ohella kuit tulivat tunnetuksi hengellisistä ominaisuuksistaan, joita heihin liitettiin etenkin 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun herätysliikkeiden takia. Maailmanloppua ennustaneet herätysliikkeet vastustivat etenkin Ranskan kasvavan siirtomaavallan uhkaa. Silloisen maailman ennustettiin saavan loppunsa 23. maaliskuuta 1902, minkä jälkeen kuit nousisivat thaiden, laojen, vietnamilaisten ja ranskalaisten hallitsijoiksi. Tämän lisäksi ennustettiin soran muuttumista kullaksi, sekä puhvelien ja sikojen muuttumista ihmisiä syöviksi paholaisiksi. Kun maailmanloppua ei vielä vuonna 1902 saapunutkaan, kuiden herätysliikkeet sammuivat vähitellen ja niiden viimeiset rippeet lakkasivat Vietnamissa vuonna 1937.
Kulttuuri

Kuit ovat tulleet tunnetuiksi aasiannorsujen pyydystykseen ja koulutukseen liittyneestä elinkeinostaan. Thaimaan Surinin maakunnassa järjestetään vuosittain norsufestivaali, joka on myös paikallinen matkailukohde. Kuista lopulta kuitenkin vain pieni osa harjoittaa norsujen koulutusta ja suurin osa kuista saa nykyisin elantonsa maanviljelyksestä. Kuit viljelevät riisiä ja kasvattavat karjaa ja vesipuhveleita. Monet myös muuttavat kausiluontoisesti töihin eri Kaakkois-Aasian kaupunkeihin palaten koteihinsa sadekaudella. Kaupungeissa työskentelevät kuit joutuvat usein piilottelemaan taustaansa, sillä kuihin liitetään esimerkiksi Thaimaassa stereotypioita likaisina, laiskoina tai alkukantaisina. Toisaalta kuiden aikanaan johtamien herätysliikkeiden takia esimerkiksi heidän myymillään taioilla tai amuleteilla uskotaan usein olevan erityisiä voimia. Kuiden aikanaan harjoittamat perinteiset uskot ovat korvautuneet paljolti buddhalaisuudella.
Kuiden puhuma kuin kieli kuuluu austroaasialaisiin kieliin. Monet kuit puhuvat lisäksi khmeriä tai laota.
Surinin norsufestivaali.
Kai Kujasalo

Kai Juhani Kujasalo (s. 21. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen kuvittaja ja graafinen suunnittelija, joka on tehnyt paljon muun muassa äänilevyjen kansia, julisteita ja lastenkirjoja. Niistä hän on saanut kymmeniä palkintoja Suomessa ja ulkomailla. Vuonna 1998 Grafia ry valitsi hänet vuoden graafikoksi.
Kai Kujasalo kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1969 ja valmistui Mainosgraafikkojen koulusta 1972. Vuodesta 1980 hänellä on ollut oma studio.
Levynkansia Kujasalo on tehnyt etenkin J. Karjalaiselle, johon tutustui 1970-luvun mainostoimistoaikoinaan.
Lastenkirjoja

Make ja merenneito, teksti Teemu Saarinen, Otava 1992
Kasimir ja suuret syntymäpäiväkekkerit, WSOY 1996
Ellun kana, teksti Anneli Järvinen, WSOY 1996
Maailman makein possu: oveluuksista ovelimmat, teksti Pirkko-Liisa Perttula, Otava 2003
Aiheesta muualla

Kai Kujasalo Grafian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Risto Vuorimies: Hirvi, älä tule tielle ja muita suomalaisia vinyylilevynkansia, Johnny Kniga 2008, ISBN: 978-951-0-33876-6,  Sivut 142–153.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Alankomaat
Ilmar Kullam

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1947 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1951 |  |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1953 |  |  |
Ilmar Kullam (ven. Ильмар Августович Куллам, Ilmаr Avgustovitš Kullаm, 15. kesäkuuta 1922 Tartto – 2. marraskuuta 2011 Tartto) oli virolainen koripalloilija, koripallovalmentaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Kullam saavutti olympiahopeaa Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana Helsingissä 1952. Euroopan mestaruuden hän voitti vuosina 1947, 1951 ja 1953.
Kullam voitti pelaajana Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1949 ja Viron mestaruuden neljä kertaa. Vuosina 1960–1975 hän toimi Tartu Kalevin ja Viron maajoukkueen päävalmentajana. Kullamin Oksana-tytär avioitui keihäänheittäjä Heino Puusten kanssa. Kullam kuoli 2. marraskuuta 2011 Tartossa 89 vuoden iässä.
Kuisma

| Kuisma |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  1. heinäkuuta, 12. lokakuuta, 1. marraskuuta
Muunnelmia:  Kuismin, Kusma
Vastineita eri kielissä:  Kuzma
Nimen alkuperä:  Kosmas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuisma on suomalainen miehen etunimi, jota käytetään myös sukunimenä. Kuisma on karjalainen muunnos kreikkalaisesta nimestä Kosmas, 'koristettu'. Suomessa nimen yleistymiseen on vaikuttanut myös kasvisuvun nimi kuismat (Hypericum).
Nimi Kuisma juontaa juurensa pyhimysnimestä Kosmas, josta Karjalassa käytettiin muotoa Kuisma ja Kuosma.
Kosmas ja Damianos (englanniksi Cosmas ja Damian) olivat kaksosveljet, jotka syntyivät noin vuonna 270 nykyisin Turkkiin kuuluvassa Kilikiassa. He olivat kristittyjä lääkäreitä, jotka eivät ottaneet mitään maksua hoidosta. Siten he saivat monet kuuntelemaan evankeliumia Jeesuksesta. He kokivat marttyyrikuoleman Sisiliassa noin vuonna 303. Katolisen kalenterin mukaan heidän juhlapäivänsä on 26. syyskuuta, joka on myös Suomen kalenterissa Kuisman nimipäivä. Monet ovat ottaneet sekä etunimekseen että sukunimekseen pyhimysten nimiä. Siksi Kosmas-nimen muunnos esiintyy kaikkialla Euroopassa: esimerkiksi venäjäksi se on Kuzma, italiaksi Cosma, portugaliksi Cosme ja ranskaksi Côme.
Vuoden 2019 loppuun mennessä etunimi Kuisma on Suomessa Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu kaikkiaan noin 460 henkilölle. Luku ei sisällä ennen vuotta 1964 kuolleita henkilöitä. Sukunimenä Kuisma on 2 766 henkilöllä.
Tunnettuja Kuisma-nimisiä > Kuisma etunimenä

Kuisma Aalto (s. 1975), Mokoma-yhtyeen kitaristi ja taustalaulaja
Kuisma Korhonen (s. 1964), kirjallisuustieteilijä
Kuisma Niemelä (s. 1958), yritysjohtaja
Kuisma Taipale (s. 1970), hiihtäjä
Tunnettuja Kuisma-nimisiä > Kuisma sukunimenä

Antti Kuisma (1892–1971), johtaja, kunnallisneuvos ja maalaisliiton kansanedustaja
Antti Kuisma (s. 1978), yhdistetyn hiihtäjä
Hanna-Riikka Kuisma (s. 1978), kirjailija
Ilpo Kuisma (s. 1950), jääkiekkoilija
Juha Kuisma (s. 1955), toimittaja, tietokirjailija ja poliitikko
Kaisa Kuisma (s. 1994), suomalainen koripalloilija
Katariina Kuisma (s. 1963), näyttelijä
Manu Kuisma (s. 1997), futsalpelaaja
Markku Kuisma (s. 1952), historian professori
Martti Kuisma (1936–2000), näyttelijä
Martti Kuisma (s. 1970), koripalloilija
Mika Kuisma (1967–1995), suunnistaja
Mira Kuisma (s. 1987), jääkiekkomaalivahti
Oiva Kuisma, estetiikan tutkija, dosentti ja yliopiston lehtori
Pietari Kuisma (1841–1925), kansanedustaja (Nuorsuomalainen), Tuomas Kuisman poika
Risto Kuisma (s. 1947), poliitikko (SDP, Nuorsuomalainen, Remonttiryhmä), AKT:n ent. puheenjohtaja
Toivo Kuisma (1885–1919), jääkärikapteeni ja heimosoturi
Toni Kuisma (s. 1982), jalkapalloilija
Tuomas Kuisma (1809–1884), maanviljelijä ja valtiopäivmies
Väinö Kuisma (s. 1961), poliitikko (Suomi – Isänmaa -puolue)
Väinö Kuisma (1934–2015), keihäänheittäjä
Kuvitteellisia Kuisma-nimisiä

Kuisma, henkilöhahmo Larin-Kyöstin runoteoksessa Kuisma ja Helinä sekä muun muassa Kalle Kaarnan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa
Kuisma, henkilöhahmo Sari Peltoniemen kirjassa Taivazalan joutsen
Kuisma Savolainen, televisiosarjassa Salatut elämät
Mika Kuisma

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten suunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten suunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Mariánské Lázně 1991 | viesti |  |
|  Pronssia | West Point 1993 | viesti |  |
Mika Kuisma (1967 – 11. tammikuuta 1995 Ristiina) oli suomalainen suunnistaja. Hän voitti MM-kilpailuissa kahdesti viestipronssia. Maailmancupissa hän sijoittui kokonaiskilpailun kolmanneksi vuonna 1994. Kuisma kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1995.
Urheilu-ura

Kuisma osallistui kaudella 1990 viiteen maailmancupin osakilpailuun sekä avoimiin Pohjoismaiden mestaruuskilpailuihin ilman suurempaa menestystä.
Kaudeksi 1991 Kuisma vaihtoi Juvan Urheilijoista Angelniemen Ankkuriin, jossa voitti Tiomilan Ånhammarissa. Hän juoksi viestin yhdeksännen osuuden ja tuli vaihtoon kärjessä. Hän voitti avoimen pohjoismaisen maaottelun pikamatkan Joensuussa. Jukolan viestissä Kuisma lähti ankkuriosuudelle minuutin takaa-ajoasemasta, mutta hukkasi saavuttamansa kahden minuutin etumatkan "pummattuaan" toiseksi viimeistä rastia. Mariánské Lázněn MM-kilpailuissa hän voitti viestipronssia. Reijo Mattinen aloitti viestin, Ari Anjala suunnisti toisen osuuden, Kuisma kolmannen osuuden ja Keijo Parkkinen viimeisen osuuden. Henkilökohtaisissa kilpailuissa Kuisma oli lyhyellä matkalla kahdeksas ja normaalimatkalla 17. Syyskuussa Suomen-mestaruuskilpailuissa Kuisma voitti kultaa normaalimatkalla ja viestissä. Hän sijoittui ensimmäiseksi Suomen rankilistalla. Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet vuoden parhaaksi suunnistajaksi.
Alkukaudesta 1992 Kuisma kärsi säären rasitusmurtumasta. Avoimissa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän sijoittui viestissä neljänneksi, normaalimatkalla kahdeksanneksi ja pikamatkalla 12:nneksi. Hän voitti pikamatkan Suomen-mestaruuden.
Toukokuussa 1993 Kuisman akillesjänteestä poistettiin kiinnikkeitä. Syyskuussa hän voitti viestin Suomen-mestaruuden. West Pointin MM-kilpailuissa hän uusi edellisten MM-kilpailujen viestipronssinsa. Keijo Parkkinen aloitti viestin, Kuisma suunnisti toisen osuuden, Petri Forsman kolmannen osuuden ja Timo Karppinen viimeisen osuuden. Normaalimatkalla Kuisma oli kymmenes ja lyhyellä matkalla 23. Marraskuussa Kuismalta leikattiin polvi, jonka paraneminen kesti tammikuulle asti.
Huhtikuussa 1994 Kuisma sijoittui toiseksi maailmancupin normaalimatkalla Uudessa-Seelannissa. Toukokuussa hän voitti pitkän matkan Suomen-mestaruuden. Elokuussa Norjan maailmancupin normaalimatkalla hän sijoittui toistamiseen hopealle. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Kuisman vahvuutena oli hänen juoksuvoimansa. Kuismaa valmensi Seppo Väli-Klemelä. Väli-Klemelä luonnehti Kuismaa määrätietoiseksi ja lahjakkaaksi suunnistajaksi.
Opinnot

Kuisma valmistui vuonna 1990 ympäristö- ja terveysteknikoksi. Hän jatkoi opintojaan ympäristöinsinööriksi ja hänen piti valmistua keväällä 1995.
Kuolema

Mika Kuisma kuoli auto-onnettomuudessa 11. tammikuuta 1995 Ristiinassa rekan perävaunun suistuttua hänen autonsa päälle. Kuisman esikoisen oli määrä syntyä huhtikuussa. Suomen Suunnistusliitto jakaa vuosittain Mika Kuisman muistopalkinnon.
Kuka lohduttaisi Nyytiä?

| Kuka lohduttaisi Nyytiä?> Vem ska trösta knyttet? |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kuvittaja:  Tove Jansson
Kansitaiteilija:  Tove Jansson
Kieli:  ruotsi
Genre:  satu
Julkaistu:  1960
Suomennos
Suomentaja:  Kirsi Kunnas
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1960
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Nyyti, kirjan kuvitusta.
Kuka lohduttaisi Nyytiä? (ruots. Vem ska trösta Knyttet?) on Tove Janssonin kirjoittama ja kuvittama muumiaiheinen kuvakirja vuodelta 1960. Sen on suomentanut Kirsi Kunnas. Kirjassa pikkuinen Nyyti seikkailee Muumilaaksossa ja Yksinäisillä vuorilla.
Juoni

Pieni Nyyti Nyytiäinen asuu yksin pienessä talossaan. Hän pelkää, sillä ulkona tallustelevat pelottavat hemulit. Mörkö ulisee.
Hän päättää lähteä matkaan, mutta on koko ajan aivan yksin, koska ei uskalla puhua kenenkään kanssa. Homssut ja Vilijaanat vilistelevät ohi tämän tästä. Nyyti löytää merenrannasta pullopostia, jonka on kirjoittanut Tuittu. Tuittu on myös yksinäinen, ja Nyyti päättää lähteä etsimään tätä. Hän saa apua Rontilta, joka on kalastamassa homssujen kanssa. Rontti kertoo, että Tuittu mahtaa olla Mörön luona. Nyyti kulkee läpi karvamönkiäisiä kuhisevan metsän, mutta pelästyy kovin, kun vuoren takaa kuuluu Mörön kammottavaa mörinää. Mörinän loputtua Nyyti suuttuu itselleen ja päättää pysyä urheana Tuitun vuoksi. Pian Nyyti onkin kasvokkain Mörön kanssa, jonka takana Tuittu hytisee. Nyyti esittää kunnon sotatanssin ja puraisee Mörköä hännästä. Sitä Mörkö ei ollut osannut odottaa, vaan ällistyy ja juoksee pakoon. Nyyti ja Tuittu ovat molemmat hyvin ujoja, ja Nyyti päättää kirjoittaa Tuitulle kirjeen, jossa selittää asiat. Se osoittautuu hyvin vaikeaksi, mutta lopussa hän antaa Tuitulle kirjeen ja ruusuja. Vilijaana johdattaa heidät kohti uutta elämää homssujen hurratessa.
Tarina muualla

Tarinan pohjalta on tehty kuunnelma, jonka on säveltänyt ruotsalainen Peter Lundblad. Sen on laulanut suomeksi Reijo Karvonen. Kuunnelma ilmestyi vinyylilevyllä vuonna 1979. Muusikko Pekka Streng käyttää suomennoksen säkeitä laulussaan "...ja Tuittu ruusut sai" (1972).
Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on lisäksi rakentanut kaksi kolmiulotteista kuvaelmaa, jotka perustuvat kirjaan. Ensimmäinen teos, Suuri simpukka (1978), kuuluu tamperelaisen Muumimuseon kokoelmaan. Toinen teos, Kuka lohduttaisi nyytiä? (1984), on Tampereen kaupunginkirjaston hallussa.