stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juan Antonio Muro
Aiheesta muualla

Muron oma verkkosivusto
Muro TM-Gallerian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Muro Kuvataiteilijamatrikkelissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Jäämien Kuoro

Jäämien kuoron logo
Jäämien Kuoro on tamperelainen noin 40 laulajan sekakuoro, jonka ohjelmisto vaihtelee perinteisestä sekakuoromusiikista ja kansanmusiikista hengelliseen musiikkiin ja viihdemusiikkiin. Kuoronjohtajana toimii Henrik Lamberg.
Jäämien Kuoro perustettiin vuonna 1906, mikä tekee siitä Tampereen vanhimman yhtäjaksoisesti toimineen sekakuoron. Aluksi kuoron nimi oli Tampereen Jäämien Sekakuoro, mutta se on sittemmin lyhentynyt muotoon Jäämien Kuoro. Kuoron nimi viittaa historiaan: muinaisvenäläisissä kronikoissa muinaishämäläisiä kutsutaan nimellä jäämit.
Jäämien Kuoro on tehnyt konserttimatkoja muun muassa Unkariin, Itävaltaan, Viroon ja Ruotsiin sekä Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Kuoron taiteelliset johtajat

Hjalmar Kuusniemi 1906
Heikki Kuusniemi 1906–1931
Aaro Antila 1931–1932
Volmari Volanen 1932–1933
Eero Kosonen 1933–1946
Heikki Seppälä 1946–1948
Yrjö Marjokorpi 1948–1950
Väinö Huuhka 1950–1953
Ennu Voutilainen 1953
Heikki Miettinen 1953–1959
Yrjö Hakulinen 1959–1973
Mauri Hongisto 1973–1974
Paavo Pitkäranta 1974–1982
Risto Matsi 1983–1990
Pentti Tynkkynen 1990–1991
Kaisa-Liisa Paananen 1991–1996
Pekka Laitinen 1997–1998
Elina Somppi 1998–1999
Merja Lohilahti 2000
Miia Mätäsaho 2000–2004
Marko Koskinen 2004–2006
Kaisa-Liisa Pirkkanen 2007
Paavo Korpijaakko 2007
Paavo Pitkäranta 2008–2009
Saija Siuko 2009–2014
Jussi Tamminen 2015–2022
Henrik Lamberg 2022–
Aiheesta muualla

Kotisivut
Alpo Aaltokoski

Alpo Tapio Aaltokoski (s. 8. syyskuuta 1958 Pyhäjärvi) on suomalainen palkittu tanssitaiteilija ja koreografi. Hän on Alpo Aaltokoski Companyn taiteellinen johtaja. Aaltokoski oli tanssitaiteen Taiteilijaprofessori|taiteilijaprofessori]vuosina 2003–2008.
Joulukuussa 2013 Aaltokoskelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Hän on myös yksi tanssitaiteen valtionpalkinnolla vuonna 1999 palkitun Nomadi-tuotannon perustajajäsenistä. Vuonna 1998 Aaltokoski sai Pro Dance -palkinnon.
Ura

Vuosina 1976–1977 Aaltokoski opiskeli nuoriso-ohjaajaksi, vuosina 1980–1982 nuoriso-kulttuurisihteeriksi ja vuosina 1983–1985 perheterapeutiksi. Hän suoritti vuosina 1977–1985 erityispedagogiikan, kasvatustieteen, sosiaalipsykologian, psykologian ja tiedotusopin opintoja Jyväskylän, Tampereen ja Helsingin yliopistossa. Vuosina 1987–1991 Aaltokoski opiskeli Teatterikorkeakoulussa valmistuen tanssitaiteen maisteriksi.
Ennen tanssijan uraa Aaltokoski työskenteli Helsingin kaupungin lastensuojelun vastaavana hoitajana vuosina 1982–1986. Vuosina 1991–1993 ja 1996–2003 hän oli freelancekoreografi-tanssija. Aaltokoski työskenteli Teatterikorkeakoulun tuntiopettajana vuosina 1992–2003 ja apulaisprofessorina 1994–1995. Hän on ollut Suomen Tanssitaiteilijain Liiton sekä Tanssin Tiedotuskeskuksen hallituksen jäsen.
Henkilökohtaisen taiteellisen uransa rinnalla Aaltokoski on toiminut laaja-alaisesti ja monipuolisesti taiteenalansa parissa muun muassa koreografian professorina, pedagogina Suomessa ja ulkomailla sekä kulttuuri- ja taidepoliittisena vaikuttajana. Aaltokoski toimi Täydenkuun Tanssit -festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1995–1998, 2010–2012 ja 2019-2021.
Aaltokoskelle on myönnetty valtion taiteilija-apurahan vuosina 1994 ja 1998 kolmevuotisena ja vuosina 2001 ja 2009 viisivuotisena.
Ura > Koreografioita

Aaltokoski on luonut yli kuusikymmentä teosta, joita on esitetty useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Koreassa, Pohjois-, Väli- ja Etelä-Amerikassa,Afrikassa ja Seychelleillä. Niistä kiitetyimpiäkenen mukaan? ovat muun muassa De Una Semilla (1995), Deep (2000), Yönvartija (1992, 2001, 2008), Lupauksia (2000), Sahara (2002), Pyörteitä (2011) ja Kancheli-trilogia, johon kuuluvat teokset Eilisen jälkeen (2008), Huominen (2010) ja Rukoilijat (2012). Aaltokoski on tehnyt myös koreografian tanssielokuvaan Vertebra (2003), jossa hän myös tanssi.
1988 Päästä!
1992 Kuppien kuningatar
1992 Yönvartija
1995 De Una Semilla (myös tanssi)
1998 Sykli
2000 Lupauksia (myös tanssi)
2000 Deep (myös tanssi)
2001 Yönvartija – seitsemän sielun vaellus (2001)
2002 Sahara
2005 Lucid Dreaming
2006 Yksi päivä ja yksi yö
2008 Eilisen jälkeen
2009 Tärkeintä on olla
2010 Together
2011 Pyörteitä
2012 Trilogia
2012 Rukoilijat
2013 Faux
2014 Metamorphosis
2014 Aina joku vie
2015 Okon Fuoko
2016 Navigation (myös tanssi)
2017 Ali&Alpo
2017 Veljet
2019 Kadotettu
2020 Suljetut ovet
2021 Uoma
2024 Askelia äänten takaa
Lähde
Aiheesta muualla

Alpo Aaltokoski Company
Ylen Areena: Koreografi Alpo Aaltokoski
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Varuboden-Osla

| Osuuskauppa Varuboden-Osla Handelslag |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osuuskunta
Perustettu:  1921 (Andelslaget Varuboden) 1968 (Osuuskauppa Osla Handelslag) 1. heinäkuuta 2011 (Varuboden-Osla)
Toimitusjohtaja:  Mathias Kivikoski
Kotipaikka:  Kirkkonummi
Toiminta-alue:  Itä- ja Länsi-Uusimaa sekä Ahvenanmaa
Toimiala:  vähittäiskauppa
Liikevaihto:  314 milj euroa (2017)
Tilikauden tulos:  2,2 milj euroa (2017)
Henkilöstö:  990 (2018)
Omistaja:  67 800 asiakasomistajaa
Kotisivu:  http://vbo.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Osuuskauppa Varuboden-Osla Handelslag (lyh. VBO) on Uudellamaalla pääasiassa kaksikielisissä kunnissa sekä Ahvenanmaalla toimiva S-ryhmään kuuluva itsenäinen alueosuuskauppa. Osuuskauppa syntyi länsiuusimaalaisen Osuuskunta Varubodenin ja itäuusimaalaisen Osuuskauppa Oslan fuusioituessa Varuboden-Oslaksi 1. heinäkuuta 2011. Samana vuonna Varuboden-Osla alkoi harjoittaa vähittäiskauppaa Ahvenanmaalla nimellä Varuboden på Åland ja avasi ensimmäisen S-marketin Maarianhaminan lähistöllä. VBO:n meneminen Ahvenanmaalle lisäsi huomattavasti kilpailua vähittäiskaupan alalla Ahvenanmaalla.
VBO harjoittaa päivittäis- ja käyttötavarakauppaa, rautakauppaa, puutarha- ja kukkamyyntiä, liikennemyymälä- ja polttonestekauppaa sekä ravintolatoimintaa. Varuboden-Oslalla on oman kertomansa mukaan toimialueellaan yli 50 toimipaikkaa. Eniten liikkeitä on Oslan ja VB:n entisissä kotikunnissa eli Porvoossa ja Kirkkonummella. Kirkkonummella sijaitsevat Varuboden-areena ja VBO:n ainoa Prisma-hypermarket. Porvoossa sijaitseva S-market Näsi on myynniltään Suomen suurin S-market. Osuuskaupan toiminta on alueellisesti hajaantuneinta kaikista Suomen alueosuuskaupoista. HOK-Elantoon kuuluva alue halkaisee osuuskaupan toimialueen kahtia, Kauniaisissa sijaitsevat S-market ja Sale ovat HOK-Elantoon kuuluvan Espoon keskellä, ja Ahvenanmaan toimipaikat ovat satojen kilometrien päässä VBO:n päätoimialueesta.
Varuboden-Osla on tiettävästi Suomen vanhin osuustoiminnan periaatteille rakentuva kaupallinen, edelleen toimintaansa jatkava yritys. Vuonna 1889 perustettiin Helsingin yleinen ravintoyhdistys. Se sulautui vuonna 1921 Andelslaget Varubodeniin.
Osuuskauppa Osla Handelslag syntyi 1.9.1968 yhdistämällä Östra Nylands Handelslag (joka syntyi vuonna 1928 Liljendals Handelslagin ja Pernå Handelslagin yhdistyttyä), Tolkis Andelshandel ja Pellinge Handelslag. Seuraavana vuonna mukaan liittyi askolalainen Osuuskauppa Kohiseva.
Varubodeniin sulautuneet paikalliset osuuskaupat

Esbo Handelslag 1906–1927
Hangö Handelslag 1905–1984
Andelshandeln Sågvexel 1905–1973
Helsinge Handelslag 1919–1926
Åggelby Handelslag 1917–1921
Ingå Handelslag 1921–1973
Barösunds Andelshandel 1920–1964
Klemetskog Handelslag (Tuusula) 1922–1928
Kyrkslätts Handelslag 1919–1965
Pojo Handelslag 1917–1984
Sibbo Handelslag 1919–1984
Sjundeå Handelslag 1919–1973
Ekenäs Handelslag 1917–1953, Handelslaget Västnyland 1953–1973, Andelsboden Västnyland 1973–1982
Andelsboden 1928–1972
Karis Andelshandel 1905–1928
Gerknäs Andelshandel 1906–1927
Snappertuna Handelslag 1919–1928
Dragsvik Andelshandel 1949–1976
Tenala Handelslag 1917–1926
Toimipaikkoja

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sokos Porvoo Prisma Kirkkonummi ABC Godby (Varuboden på Åland)  Hanko  Inkoo  Karjaa  Kirkkonummi  Kuninkaantie Loviisa  Loviisa  Monninkylä Askola  Nikkilä Sipoo  Pukkila  Siuntio  Söderkulla Sipoo  Tenhola Raasepori  Västra Macken Mariehamn (Varuboden på Åland)  ABC-Deli Näsi Porvoo  Lähi-ABC Pickala Siuntio  |  S-market Godby (Varuboden på Åland)  Grani  Hanko  Inkoo  Jomala (Varuboden på Åland)  Karjaa  Kevätkumpu Porvoo  Loviisa  Masala  Nikkilä Sipoo  Näsi Porvoo  Pohja  Siuntio  Söderkulla  Tammisaari  Veikkola  |  Sale Askola  Hanko  Huhtinen  Gammelbacka  Grani  Kantvik  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Liljendal  Lindal Kirkkonummi  Lundi  Masala  Monninkylä  Pornainen  Pukkila  Tenhola  Varuboden City (Varuboden på Åland)  |  Rauta- ja puutarhakaupat S-Garden Porvoo  S-Rauta Hanko Autokaupat Lohjan Autokeskus Tammisaari  |
Kirjallisuutta

Curt Strengell: För nyländska bygder. Andelslaget Varuboden 1921–1996. Varuboden 1996.
| n k S-ryhmän osuuskaupat |
| --- | --- |
Alueosuuskaupat:  Arina  Eekoo  Eepee  HOK-Elanto  Hämeenmaa  Jukola  Keskimaa  Keula  Koillismaa  KPO  KSO  Maakunta  PeeÄssä  Pirkanmaa  PKO  Satakunta  SSO  Suur-Savo  TOK  VBO 
Paikallisosuuskaupat:  Bergö  Brändö  Haapasaari  Kumlinge  Petsmo  Småbönders  Sottunga
Markkalan rautatieasema

Markkalan rautatieasema (lyh.Mrk) on rautatieliikennepaikka Suonenjoen Markkalassa rataosuudella Kouvola-Iisalmi. Markkalan seisake avattiin vuonna 1933 samannimisen kylän liepeille. Vuonna 1955 seisaketta siirrettiin noin puoli kilometriä pohjoisemmaksi, ja seisakkeesta tuli miehitetty ja paikalle rakennettiin myös sivuraiteet junakohtauksia varten. Henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1988, mutta liikennepaikalla on edelleen sivuraiteet. Vanha asemarakennus on purettu ja paikalle on rakennettu tiilinen asetinlaiterakennus.
Suihkolan rautatieasema

Suihkolan rautatieasema (lyh. Suk) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suonenjoella rataosalla Kouvola–Iisalmi. Se avattiin Suonenjoen aseman alaisena laiturina viimeistään vuonna 1899. Sivuraiteet rakennettiin vuonna 1907. Suihkolan ympäristöön ei muodostunut asutuskeskusta. Miehitys Suihkolassa lopetettiin 1. tammikuuta 1958. Tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 1963 ja henkilöliikenne 29. toukokuuta 1983. Liikennepaikka lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Sivuraiteet ja liikennepaikkarakennus on purettu.
Locksmith Animation

| Locksmith Animation |
| --- | --- |

Perustettu:  2014
Perustaja:  Sarah Smith Julie Lockhart Elisabeth Murdoch
Avainhenkilöt:  Julie Lockhart (tuotantojohtaja) Natalie Fischer (toimitusjohtaja) Mary Coleman (CCO) Britt Gardiner (COO) Daphne Mather (kulttuuripäällikkö) Doug Ikeler (CTO/SVP Digital Prod.) Shelley Page (lahjakkuuspäällikkö)
Kotipaikka:  113 Regent's Park Road, Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Emoyhtiö:  SISTER
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Locksmith Animation oli vuonna 2014 perustettu brittiäis-yhdysvaltalainen elokuva- ja tietokoneanimaatiostudio. Yhtiön omia tuotantoja ovat animaatioelokuvat Roni on rikki, Mikä joulu ja Pahat keijut.
Elokuvat

Roni on rikki (2021)
Mikä joulu  (2024)
Pahat keijut (2027)
DNEG Animation

| DNEG Animation |
| --- | --- |

Perustettu:  11. huhtikuuta 2014
Perustaja:  Fitzrovia, Lontoo
Emoyhtiö:  DNEG
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
DNEG Animation (aiemmin DNEG Feature Animation) on brittiläinen animaatiostudio, joka on visuaalisia tehosteita valmistavan DNEG:n osasto.
Elokuvat

| Title | Julkaisupäivä | Ohjaaja(t) | Jakelija | Yhteistuotanto |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Roni on rikki | 22. lokakuuta 2021 | Sarah Smith | 20th Century Studios | 20th Century Animation Locksmith Animation TSG Entertainment |
| Nimona | 30. kesäkuuta 2023 | Nick Bruno ja Troy Quane | Netflix | Annapurna Animation |
| Laiturin alla | 27. lokakuuta 2023 | David Soren | Paramount Pictures | Paramount Animation Big Kid Pictures |
| Karvinen | 24. toukokuuta 2024 | Mark Dindal | Sony Pictures Releasing | Columbia Pictures Alcon Entertainment Prime Focus One Cool Group Limited Wayfarer Studios |
| Mikä joulu | 4. joulukuuta 2024 | Simon Otto | Netflix | Netflix Animation Locksmith Animation |
| The Cat in the Hat | 6. maaliskuuta 2026 | Erica Rivinoja Alessandro Carloni | Warner Bros. Pictures | Warner Bros. Pictures Animation Dr. Seuss Enterprises A Stern Talking To |
| Pahat keijut | 23. heinäkuuta 2027 | Megan Nicole Dong | Warner Bros. Pictures | Warner Bros. Pictures Animation  Locksmith Animation |
Alajärvi

| Alajärvi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Alajärven kaupungintalo
Sijainti:  63°00′N, 023°49′E
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Järviseudun seutukunta
Kuntanumero:  005
Hallinnollinen keskus:  Alajärven keskustaajama
Perustettu:  1869
– kaupungiksi:  1986
Kuntaliitokset:  Lehtimäki (2009)
Kokonaispinta-ala:  1 056,75 km² 110:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 008,77 km²
– sisävesi:  47,98 km²
Väkiluku:  9 083 106:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  9,00 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  17,4 %
– 15–64-v.:  54,3 %
– yli 64-v.:  28,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,3 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  4,5 %
Kunnallisvero:  9,1 % 127:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  13,0 % (2015)
Kaupunginjohtaja:  Vesa Koivunen
Kaupunginvaltuusto:  35 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • Kok.   • KD   • SDP   • Vihr.:   17 7 7 2 1 1 
alajarvi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alajärven entinen palolaitos.
Alajärvi on Suomen kaupunki Etelä-Pohjanmaalla. Kaupungin väkiluku on 9 083 (2024-12-3131. joulukuuta 2024) ja pinta-ala  1 056,75 km² (2022-01-011. tammikuuta 2022), josta 1 008,77 km² maata ja 47,98 km² sisävesiä. Alajärven kunta perustettiin vuonna 1868 ja se sai kaupunkinimityksen 1986. Lehtimäen kunta liitettiin Alajärveen 2009.
Alajärvi on tunnettu erityisesti Alvar Aallon kotipitäjänä. Aallon arkkitehtuuri näkyy Alajärvellä nuorisoseurantalossa sekä kunnankirjastossa. Aalto loi 1960-luvulla keskustasuunnitelman. Alajärvi on tunnettu myös Eero Nelimarkasta ja Nelimarkka-museosta. Alajärvi on tunnettu myös urheiluseura Alajärven Ankkureista.
Alajärven naapurikunnat ovat Alavus, Kuortane, Kyyjärvi, Lappajärvi, Lapua, Perho, Soini, Vimpeli ja Ähtäri. Alajärvi on osa Järviseudun seutukuntaa. Alajärvi on Järviseudun ainoa kaupunki.
Kaupungin suurin järvi on Ähtävänjoen vesistöön kuuluva Alajärvi, jonka rannalla kaupungin keskustaajama sijaitsee.
Historia > Asutuksen syntyminen

Alajärven seudun asutus on hyvin vanhaa. Suomusjärven kulttuurin asuinpaikkoja on löydetty erityisesti Kurejoen-Koskenvarren alueelta. Soukanpuron varrelta on tavattu tuluskivi ja reikäkiviä on löytynyt muun muassa Verijärven rannalta. Lisäksi on tehty hajanaisia kourutalttalöytöjä. Varhaisimmat asuinpaikat sijaitsivat jokisuissa meren rannalla, vaikkakin ne nykyisin ovat maankohoamisen vaikutuksesta kaukana sisämaassa. Asukkaiden elinkeinona olivat pääasiassa kalastus ja metsästys, mistä kertoo myös seudulta löytynyt koristeltu pallonuija. Pronssi- ja rautakauden aikaisia löytöjä ovat pronssinen tikari ja rautaiset nuolenkärjet, jotka ovat löytyneet Lehtimäen kylän alueelta.

Keskiajalla Alajärven seudulle saapui erämiehiä Satakunnasta ja Hämeestä. Alueen kautta kulki myös suosittu pirkkalaisten eräreitti Näsijärven ja Ähtärinreitin kautta Ähtävänjokea pitkin aina Pohjanlahden rannalle saakka. Vähitellen myös Pohjanmaan rannikolle asettuneet ruotsalaiset alkoivat siirtyä Ähtävänjoen laaksoa pitkin Lappajärven ympäristöön. Alajärvellä ruotsalaisväestö raivasi asuinsijansa järvien rannoille ja jokien varsille, pääasiassa Alajärven ja Kurejoen rannoille. Uuden ajan alussa alkoi uusi vaihe Alajärven kuten koko järviseudun asutuksessa. Savolaisten uudisasukkaiden virta ohjautui alueelle vuodesta 1560.
Kirkollisesti Alajärven seutu kuului aluksi hyvin laajaan Pietarsaaren seurakuntaan. Emäseurakunnan yläosasta muodostettiin 1637 Lappajärven kappeliseurakunta, johon myös Alajärvi kuului.
Historia > Itsenäistyminen seurakuntana (1751–1869)

Vuonna 1751 Alajärvestä tuli kappeliseurakunta ja 1859 itsenäinen kirkkoherrakunta. Alajärven kappeleiksi muodostetut Soini ja Lehtimäki erotettiin itsenäisiksi seurakunniksi 1895 ja 1904. Alajärven seurakunnan ensimmäisen kirkon rakensi Antti Hakola puusta 1749. Kirkosta on jäljellä vielä nykyisinkin käytössä oleva tapulimainen kellotorni. Nykyinen puukirkko rakennettiin vuosina 1836–1842 intendentinkonttorissa laadittujen piirustusten mukaan. Rakennusmestarina toimi kaustislainen Jaakko Kuorikoski. Lehtimäen kirkon rakensi tunnettu kirkonrakentaja Jakob Rijf vuosina 1791–1800.
Kaskeaminen jatkui Alajärvellä pitkään. Vaikka seutu runsaine soineen oli otollista suoviljelyaluetta, uusi viljelytekniikka otettiin varsin hitaasti käyttöön. Suomaiden raivaus vauhdittui 1700-luvun lopulla, jolloin myös väkiluku alkoi kasvaa. Vuosisadan puolivälissä asukkaita oli 310, mutta 1805 jo yli 1 600. Tärkeä syy väkiluvun kasvuun oli tervanpolton mukanaan tuoma taloudellinen nousukausi. Uudenkaupungin rauhan jälkeen vuonna 1721 tervanpoltto keskittyi muutamia pieniä Etelä-Suomen saarekkeita lukuun ottamatta Pohjanmaalle. Kun Lapuan– ja Kyröjoen alueella tervanpoltto vähitellen laantui, Ähtävänjoen seudulla kävi päinvastoin. Tervanpoltto oli tärkeä tekijä monen kylän syntyyn 1800-luvulla. Myös maatalous edistyi, muun muassa lukuisia järviä laskettiin uuden peltomaan saamiseksi. Maatalous kehittyi edelleen 1900-luvulla, ja tilojen määrä kasvoi vuosina 1900–1950 kuudestasadasta tuhanteen.

Taloudellinen kasvu näkyi myös henkisenä kehityksenä. Ensimmäinen kansakoulu perustettiin tosin vasta 1883, mutta vuonna 1939 kouluja oli jo kahdeksantoista. Maanviljelyn kehittämiseksi Kurejoelle perustettiin 1926 maamieskoulu. Myös 1896 perustettu Alajärven nuorisoseura kasvoi merkittäväksi vaikuttajaksi.
Pietarsaaren vaikutus tuntui Alajärvellä pitkään, mutta maantiestön rungon valmistumisen myötä Vaasan läänin pääkaupungin Vaasan merkitys kasvoi. Alajärven halki kulki muun muassa vuonna 1780 valmistunut Vaasa-Kuopio-postitie. 1900-luvulla uudeksi keskukseksi nousi Seinäjoki, jonka etuna oli lyhyen etäisyyden lisäksi suomen kieli.
Historia > Kehittyminen kuntana (1869–)

Pohjois-Amerikka veti puoleensa myös alajärveläisiä. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa valtameren taakse matkusti Alajärveltä noin 3 500 henkeä. Siirtolaisuudesta huolimatta kunnan asukasluku oli vuonna 1920 jo 8 351. Alajärvi on menettänyt alueitaan kolmessa alueliitoksessa. Vuonna 1870 Kauhajärven kylä liitettiin Lappajärveen kenen mukaan?, joka taas myöhemmin liitettiin Lapuaan, 1927 Koskelan kylä Vimpeliin ja 1949 Hokkala ja Vehkaperä Kyyjärveen. Alajärven asukasluku oli 1950-luvulla lähes kymmenentuhatta, mutta seuraavan viidentoista vuoden aikana väestö väheni yli 1 500 hengellä. Alajärvi koki 1970-luvulla voimakkaan elinkeinorakenteen murroksen. Maa- ja metsätalous, joka vielä 1970 työllisti lähes puolet ammatissa toimivasta väestöstä, menetti asemansa pääelinkeinona palvelualoille. Tämän jälkeen asukasluku alkoi jälleen kasvaa ja 1985 asukkaita oli 9 141. Kaupungin oikeudet Alajärvi sai vuoden 1986 alussa.
Akateemikko, arkkitehti Alvar Aalto vietti kesiään Alajärvellä 1920–1940-luvulla. Alajärveltä löytyy Aallon tuotantoa arkkitehtiylioppilaan ensimmäisestä julkisen rakennuksen suunnittelutyöstä nuorisoseurantalo (1918) nuoren arkkitehdin 1920-luvulla ideoimien puurakennusten ja maailmankuulun maestron ”valkoisen kauden” töiden; kunnanvirastot vuodelta 1967 kautta Aallon arkkitehtitoimiston viimeiseen luomukseen; kaupunginkirjasto, joka rakennettiin vuonna 1991. Alajärven Aalto-keskustaa täydentää Aino Aallon 1924 suunnittelema kesäasunto Villa Flora. Carl Ludvig Engelin piirtämä Alajärven kirkko ja Alvar Aallon suunnittelemat kirkonkylän julkiset rakennukset on yhdessä luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Toinen tunnettu vaikuttaja Alajärvellä oli taidemaalari Eero Nelimarkka, joka oli myös kotoisin Alajärveltä. Pohjalaisen maiseman ja elämänmuodon kuvaaja Nelimarkka rakensi jo 1930-luvun alussa ateljeehuvilan Kivikkoon ja vuonna 1964 avattiin Nelimarkka-museo Alajärven länsipuolella, paikalle, jossa taiteilijan isoisä oli syntynyt.
Historia > Kuntaliitokset

Lehtimäestä tuli oma pitäjänsä, kun se erosi Lappajärvestä. Lehtimäen asukasluku kasvoi tasaisesti 1900-luvun alkupuolella. 1960-luvun alussa asukkaita oli lähes 3 000. Tämän jälkeen väestö väheni 1980-luvulle asti, jolloin asukasluku vakiintui 2 500:n tienoille. 1990-luvulla kunnan asukasmäärä alkoi jälleen laskea. Vuonna 2009, ennen Alajärven kanssa tehtyä kuntaliitosta, pitäjässä oli 1 849 asukasta. Lehtimäen kunta liittyi Alajärven kaupunkiin 2009.
Kuntaliitosten jälkeen Alajärven kaupungin asukasmäärä nousi ja vuonna 2011 se oli 10 440. Alajärvi on Etelä-Pohjanmaan itäisen alueen vireä kaupan keskus. Keskustassa sijaitsee useiden erikoistavarakauppojen lisäksi muutama ravintola ja pikaruokapaikka. Kaupungissa on myös poliisilaitos, paloasema, terveyskeskus ja vuonna 2013 käyttöön otettu uimahalli. Alajärvellä on lukio, sekä toisen asteen ammattikoulutusta tarjoavat Järviseudun Koulutuskuntayhtymän ylläpitämät Alajärven ja Kurejoen toimipisteet. Lehtimäellä toimii Lehtimäen Erityiskansanopisto.
Maantiede

Alajärvi on Pohjanmaan järviseudun suurin kunta, sekä sen ainoa kaupunki. Pitäjän luonnonoloissa on suuria alueellisia eroja. Pitkänomainen kaupunki ulottuu Suomenselän vedenjakaja-alueelta lähes Etelä-Pohjanmaan lakeudelle asti. Alajärven maisemia luonnehtivat laajat suot sekä useat pienet järvet ja joet.
Maantiede > Luonto

Alajärven kallioperä on kivilajikoostumukseltaan varsin kirjava. Tärkeimmät kivilajit ovat graniitti, kiillegneissi, amfiboliitti, uraliittiporfyriitti, pegmatiittigraniitti, kvartsi- ja granodioriitti ja palgioklaasigneissi. Vimpelin vastaisella rajalla on lähes kymmenen kilometriä pitkä kalkkikivivyöhyke. Esiintymä on pääosin väriltään harmaata dolomiittikalkkia, joka soveltuu erinomaisesti maatalouskalkiksi. Kallioperä pistää kuitenkin vain harvoin esiin maalajien alta.
Yleisin maalaji on moreeni, joka on Lehtimäen kylän alueella paikoin hyvinkin hedelmällistä. Kaupungin ainoa harjujakso on Lappajärven etelärannalta Töysään suuntautuva katkonainen Lehtimäenharju. Järvien ja jokien rannoilla on paikoin laajoja hieta- ja hiesusavikoita. Turvetta on paljon erityisesti kaupungin itäosassa.
Pinnanmuodot ovat vaihtelevat. Suomenselän alueella kaupungin itäosissa maasto on varsin mäkistä. Kaupungin korkein huippu on Suokonmäki, joka kohoaa 234 metriin. Toiseksi korkein huippu Möksy kohoaa 209 metriin. Muita yli 150 metrin korkeuteen kohoavia ja selvästi ympäristöstään erottuvia kohoumia ovat Teerinevankallio ja Käärmekallio. Länttä kohti maasto alenee, mutta ei muutu varsinaiseksi Pohjanmaan lakeudeksi. Maisemaan tuovat vaihtelua matalat kummut ja jokilaaksojen tasanteet. Lappajärven eteläpuolella kohoaa järviseudun tunnettu näköalapaikka Pyhävuori, joka kohoaa 151 metriä merenpintaa ja 82 metriä Lappajärven pintaa korkeammalle.
Alajärvellä on paljon metsiä. Yleisin metsätyyppi on puolukkatyypin metsä. Myös soita on paljon. Ylimmäisenneva ja Ahvenlamminneva kaupungin itäosassa muodostettiin 1985 soidensuojelualueeksi. Myös Iso Naruneva sekä Pohjoisneva ovat luonnonsuojelullisesti arvokkaita. Tärkeä suojelukohde on myös Kellaripuron purolehto Pyhävuoren kupeessa.
Maantiede > Vesistö

Suurin osa Alajärven vesistöistä kuuluu Ähtävänjoen ja Kokemäenjoen vesistöihin. Vain Menkijärvi, Mutkaisenjärvi ja Kätkänjärvi laskevat Lapuanjoen vesistöön, viimeksi mainittu Kätkänjoen kautta. Kaupungin pääjärvet ovat Ähtärinjärvi ja matala Alajärvi, johon laskevat Kuninkaan- ja Levijoki. Alajärvi on matala vesistö, johon on tehty lukuisia kunnostustoimenpiteitä virkistyskäytön parantamiseksi. Järveen on istutettu kalaa, ja esimerkiksi kuhakannan on todettu uusiutuvan Alajärvessä . Alajärvi purkaa vetensä Kurejoen kautta Lappajärveen, josta Alajärveen kuuluu vain kapea rantakaistale. Lappajärveen laskee Vimpelin kautta Savonjoki, jonka sivujokia ovat muun muassa Paaluoma ja Poikkijoki. Pienempiä järvi ovat Iiruunjärvi sekä Ojajärvi ja Kaartusenjärvi. Kaupungissa on lisäksi useita pieniä jokia ja järviä.