Géza II
Kuningas > Sotia ja aktiivista ulkopolitiikkaa

Syyskuussa 1146 Unkarin armeija teki menestyksekkään sotaretken Itävallan rajakreivi Henrik Jasomirgottin maille. Juuri ennen tätä 16 vuotta täyttänyt Géza sai eräänlaisena ritariksilyöntinä vyölleen miekan, ja hänen kerrotaan osallistuneen urhoollisesti taisteluun, jota varsinaisesti johti hänen enonsa Beloš. Seuraavana vuonna, 1147, toisen ristiretken joukot kulkivat Unkarin halki. Peläten saksalaisten kostoa Géza kestitsi saksalaisia ristiritareita anteliaasti, ja retkellä mukana ollut Freisingin piispa Otto ylistelee Unkarin maan rikkautta. Retkeen osallistuneen Ranskan Ludvig VII:n kanssa Gézan kerrotaan suorastaan ystävystyneen. Kruununtavoittelija Boris ilmestyi yllättäen Unkariin ranskalaisten ristiretkeläisten joukossa, mutta ei kyennyt uhkaamaan Gézan asemaa ja jatkoi lopulta matkaa ristiretkeläisten mukana kohti Bysanttia.
Gézan hallitusajan alkupuolella Unkari oli sisäisesti varsin yhtenäinen ja rauhallinen, myös siksi, että jo Béla II:n hallituskaudella kuningashuoneen vastustajat oli syrjäytetty tai tuhottu. Ulkopolitiikassa Gézan Unkari solmi laajoja liittolaissuhteita Ranskan, Sisilian normannihallitsijoiden ja luonnollisestikin Serbian kanssa. Vuosina 1148–1152 Unkari puuttui sotilaallisesti Kiovan Rusin alueen ruhtinaskuntien keskinäisiin kiistoihin kuusi kertaa, ja näistä sotaretkistä kahta kuningas Géza johti itse. Unkarin sotilaallinen tuki auttoi Volynian ruhtinaan Izjaslav II Mstislavitšin (jonka sisaren Efrosinjan kanssa Géza oli avioitunut 1146) pääsemään Kiovan suuriruhtinaaksi.
Balkanilla Unkarin ja sen läheisen liittolaisen, Bysantin riippuvuudesta irti pyrkivän Serbian intressit törmäsivät Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen tavoitteisiin, ja vuosina 1149–1155 tapahtui useita sotilaallisia yhteenottoja. Vuosina 1151–1153 Bysantin joukot tekivät Unkarissa suurta tuhoa mutta eivät valloittaneet alueita, ja sotaretken tarkoitus oli vain rangaista ja pelotella unkarilaisia. Syksyllä 1154 Unkari yritti jopa puuttua Bysantin sisäisiin valtataisteluihin tukemalla yhtä kruununtavoittelijaa, mutta salaliitto epäonnistui. Vuonna 1155 Unkarin ja Bysantin välille saatiin lopulta rauhansopimus, mutta seuraavan 20 vuoden aikana Bysantti teki kymmenen sotaretkeä Unkaria vastaan.
Géza puuttui myös Saksan sisäisiin kamppailuihin tukemalla, yhdessä Sisilian hallitsijan kanssa, Welf-sukuun kuulunutta Welf VI:tta tämän taistelussa Baijerin herttuakunnasta, heikentääkseen keisari Konrad III:n pyrkimyksiä Unkarin suuntaan. Venetsian tasavallan kanssa Géza kiisteli Dalmatiasta ja tuki tämän vuoksi Zadarin (unk. Zára) asukkaiden kapinaa Venetsian dogea vastaan. Tämä puolestaan rikkoi Gézan välit paavin kanssa, joka muutenkin oli tyytymätön kuninkaan omavaltaisuuteen: Géza ei päästänyt paavin lähettiläitä maahansa, määräsi itse piispojen nimityksistä ja salli papeille yhden avioliiton. Géza myös värväsi armeijaansa islaminuskoisia sotureita ja salli näille uskonnonharjoituksen ja moniavioisuuden. Paavin esittämistä pakanuussyytöksistä huolimatta Géza itse vaikuttaa noudattaneen katolista uskoa siinä missä muutkin hänen aikansa Euroopan kristityt kuninkaat. Unkarin katolista kirkkoa kohtaan hän oli suopea ja antelias, ja välit kirkollisiin ja maallisiinkin mahtimiehiin kiristyivät vasta 1150-luvun mittaan, kun sotien tuottamat rasitukset alkoivat nostattaa tyytymättömyyttä.