stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Six Nations Championship
Pelisysteemi

Jokainen joukkue kohtaa toisensa kerran. Kotikenttäetu vaihtelee vuorovuosittain. Voitosta jaetaan kaksi, tasapelistä yksi ja tappiosta nolla pistettä.
Ennen vuotta 1994 mestaruus jaettiin mikäli kärkijoukkueet olivat tasapisteissä. Nykyisin mestaruus tässä tapauksessa ratkaistaan tehtyjen/päästettyjen pisteiden perusteella.
Palkinnot

Turnauksen voittaja saa vuonna 1993 käyttöön otetun The Championship Trophy -kiertopalkinnon. Palkintopokaali on hopeaa ja sen on suunnitellut James Brent-Ward.
Lisäksi turnauksen sisällä jaetaan lukuisia palkintoja joukkueiden keskinäisten otteluiden mukaisesti:
Calcutta Cup – Englannin ja Skotlannin välinen ottelu, vuodesta 1879
Centenary Quaich – Skotlannin ja Irlannin välinen ottelu, vuodesta 1899
Giuseppe Garibaldi Trophy – Ranskan ja Italian välinen ottelu, vuodesta 2000
Grand Slam – annetaan joukkueelle, joka voittaa kaikki viisi muuta joukkuetta
Millennium Trophy – Englannin ja Irlannin välinen ottelu, vuodesta 1988
Triple Crown – annetaan Englannin, Irlannin, Skotlannin tai Walesin joukkueelle, mikäli jokin joukkueista voittaa kolme muuta
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Six Nations -kilpailun virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Sud-Est (Haiti)

Sud-Est (haitiksi Sidès) on departementti Haitissa. Vuonna 2003 departementissa oli 484 675 asukasta ja sen pinta-ala on 2 023 neliökilometriä. Departementin väestötiheys on siten 239,6 asukasta neliökilometrillä. Departementti sijaitsee maan kaakkoisosassa ja sen pääkaupunki on Jacmel.
Sud-Estin departementti rajautuu lännessä Sudin, luoteessa Nippesin ja pohjoisessa Ouestin departementteihin, idässä Dominikaaniseen tasavaltaan ja etelässä Karibianmereen. Departementti jakautuu kolmeen arrondissementtiin (väkiluvut vuonna 2003):
| Arrondissementti | Väkiluku | Kunnat |
| --- | --- | --- |
| Bainet | 95 877 | Bainet, Côtes-de-Fer |
| Belle-Anse | 107 446 | Anse-à-Pitres, Belle-Anse, Grand-Gosier, Thiotte |
| Jacmel | 246 262 | Cayes-Jacmel, Jacmel, Marigot, La Vallée |
Silke Renk

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | keihäänheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tokio 1991 | keihäänheitto |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Duisburg 1989 |  keihäänheitto  |  |
Silke Renk (s. 30. kesäkuuta 1967 Erfurt) on saksalainen keihäänheittäjä.
Hän edusti Itä-Saksaa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, ja sijoittui viidenneksi. Vuoden 1990 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui neljänneksi. Vuoden 1991 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa hän sijoittui pronssille.
Seuraavissa kesäolympialaisissa Barcelonassa hän voitti keihäänheiton olympiakultaa tuloksella 68,34 m.
Käännös suomeksi
Slough Jets

| Slough Jets |
| --- | --- |

Perustettu:  1986
Kaupunki:   Slough
Kotiareena:  Absolute Ice
– kapasiteetti:  1000
Sarjataso:  EPIHL
Värit:                
Päävalmentaja:   Slava Koulikov
Omistaja:   Zoran Kozic
Hopeaa:  3 (2006, 2008, 2010)
Pronssia:  3 (2003, 2007, 2011)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Slough Jets on jääkiekkojoukkue Sloughin kaupungista  Kaakkois-Englannista Berkshiren kreivikunnasta. Joukkue on perustettu 1986 ja pelaa English Premier Ice Hockey Leaguessa.
Joukkue

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Kätisyys | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaika | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 42 |  | Daniel Milton |  |  |  |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 |  | Andrius Kaminskas | L | 2014 | Elektrenai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto |  |
| 25 |  | James Buckingham |  | Juniori |  |  |
| 33 |  | Mindaugas Kieras C | L | 2014 | Elektrenai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto |  |
| 55 |  | Tom Avery | L | 2014 | Lontoo, Englanti |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 |  | Jamie Line | R | KH | 2014 | Luton, Englanti |
| 9 |  | Stephen Balmer | R | VLH | 2014 | Dundonald, Irlanti |
| 10 |  | Brandon Miles |  | H | 2014 |  |
| 15 |  | J.J. Pitchley | R | H |  |  |
| 22 |  | Kamil Tvrdek | L | VLH | 2014 | Karlovy Vary, Tšekki, Tšekkoslovakia |
| 24 |  | Daniel Rose |  | H | 2014 |  |
| 55 |  | Connor Redmond | R | H | Juniori |  |
| 81 |  | Ryan Webb | R | H | 2014 | Guildford, Englanti |
Shogun – voittamaton

| Shogun – voittamaton> Shōgun |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jerry London
Käsikirjoittaja:  Eric Bercovici
Perustuu:  James Clavellin romaaniin Shōgun
Tuottaja:  Eric Bercovici Ben Chapman James Clavell Kerry Feltham
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Andrew Laszlo
Pääosat:  Richard Chamberlain Toshirō Mifune Yoko Shimada John Rhys-Davies Damien Thomas
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat / Japani
Levittäjä:  Paramount Television Studios Netflix
Ensi-ilta:  1980 (ensimmäisen jakson ensi-ilta)
Kesto:  547 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Shogun – voittamaton on japanilais-yhdysvaltalainen television minisarja, joka perustuu James Clavellin romaaniin Shōgun. Sen on ohjannut Jerry London. Shogun – voittamaton on tähän mennessä ainoa amerikkalainen televisiosarja, joka on kuvattu kokonaisuudessaan Japanissa. Jopa sarjan studiokohtaukset kuvattiin Japanin maaperällä.
Juoni

Brittiläis-luotsi John Blackthorne (Richard Chamberlain) miehistöineen haaksirikkoutuu Japaniin matkalla kohti tuntematonta. Japanissa heidät otetaan varoen vastaan, ja jesuiittapappi valehtelee Blackthornen ja hänen miehistönsä aikomuksista, jonka seurauksena heidät pistetään maakuoppaan. Kylän samurai-päällikkö rankaisee heitä mm. keittämällä yhden miehistön jäsenen elävältä. Koska Blackthornen nimi on japanilaisten mielestä vaikea lausua, ruvetaan häntä kutsumaan Anjin-san-nimityksellä, joka tarkoittaa yksinkertaisesti luotsia.
Blackthorne joutuu paikallisen ruhtinaan (daimio) Yabu-saman puheille, mutta sielläkin jesuiittapappi valehtelee Blackthornen toimista, jonka takia heidät leimataan merirosvoiksi. Luotsi lähetetään orjalaivan mukana Japanin toisen sijaishallitsijan, Toranagan, (Toshirō Mifune) nähtäville Osakaan. Matkalla sinne Anjin-san ystävystyy laivan luotsin, Vasco Rodriguesin (John Rhys-Davies) kanssa. Osakassa Blackthorne ja Toranaga käyvät keskustelun, jonka aikana Blackthorne näkee ensimmäisen kerran Lady Toda Mariko Buntaron (Yoko Shimada), josta myöhemmin tulee Blackthornen tulkki ja japanin kielen opettaja. Toranaga laittaa Anjin-sanin vankilaan, mutta myöhemmin selviää, että Toranaga laittoi Blackthornen vankilaan yhdestä syystä: pelastaakseen hänet toisen sijaishallitsijan, Ishidon, (Nobuo Kaneko) kynsistä. Blackthorne jopa ystävystyy hitaasti Toranagan kanssa, ja yliluotsista tulee samurai arvoltaan hatamoto.
Anjin-sanin unelmana olisi kaapata kierojen jesuiittojen rahanlähde, Musta Laiva, joka tuo joka vuosi kultaa ja rikkauksia ympäri maailman. Toranaga ei kuitenkaan suostu tähän, koska käsittää portugalilaiset liittolaisikseen. Toranaga eroaa sijaishallitsian neuvostosta, ja tilanne kehkeytyy tiiviiksi Toranagan ja Ishidon välillä. Syttyy sisällissota (ks. Sekigaharan taistelu). Kuitenkin tätä ennen Blackthornen rakastettu Mariko-san menehtyy salamurhaajien hyökkäysessä ja Blackthornen laiva, Erasmus, on palanut, joten unelma kotiinpaluusta kuivuu. Toranaga voittaa sisällissodan. Anjin-san aloittaa uuden laivan rakentamisen, vaikka Toranaga on päättänyt tuhota senkin edellisen tapaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Chamberlain  | … |   John Blackthorne (Anjin-san)   |
|  Toshirō Mifune  | … |   Toranaga   |
|  Yôko Shimada  | … |   Mariko (Lady Toda Buntaro)   |
|  Damien Thomas  | … |   Isä Alvito   |
|  John Rhys-Davies  | … |   Vasco Rodrigues   |
|  Takeshi Ôbayashi  | … |   Urano   |
|  Michael Hordern  | … |   Veli Domingo   |
|  Yuki Meguro  | … |   Oomi   |
|  Frankie Sakai  | … |   Yabu   |
|  Alan Badel   | … |   Isä Dell'Aqua   |
|  Leon Lissek  | … |   Isä Sebastio   |
|  Vladek Sheybal  | … |   Kapteeni Ferriera   |
|  Hideo Takamatsu  | … |   Buntaro   |
|  Nobuo Kaneko  | … |   Ishido   |
|  Hiromi Senno  | … |   Fujiko   |
|  George Innes  | … |   Vinck   |
|  Hiroshi Hasegawa  | … |   Kaleerin kapteeni   |
|  Akira Sera  | … |   Puutarhuri   |
|  Atsuko Sano  | … |   Lady Ochiba   |
|  Miiko Taka  | … |   Kiri   |
|  Orson Welles  | … |   kertoja   |
Tausta

Shogun – voittamaton perustuu brittiläisen navigaattorin William Adamsin seikkailuihin. Siinä tulee esille japanilaiskulttuuri 1600-luvun Edo-kaudella, mikä teki sarjasta katsojien mielestä mielenkiintoisen. Sarjan ohjaaja Jerry London kommentoi asiaa sanomalla, että he halusivat katsojien viihdyttämisen lisäksi opettaa myös japanin kieltä ja Japanin historiaa.
Vaikka sarja Clavellin romaanin tavoin onkin ottanut vaikutteita tositapahtumista ja roolihahmot pohjautuvat oikeisiin historiallisiin henkilöihin sivuosia myöten, on minisarjan kertomus pääasiallisesti fiktiivinen.
Roolijako

James Clavellin valinta John Blackthornen rooliin oli alun perin Sean Connery, mutta Connery kieltäytyi tekemästä televisiorooleja. Myös Roger Moore ja Albert Finney olivat ehdokkaita hahmon tulkitsijaksi, ennen kuin Richard Chamberlain valittiin rooliin. Chamberlain oli omatoimisesti ottanut yhteyttä tuotantotiimiin ja vakuuttanut erityisesti ohjaaja Londonin "partoineen kaikkineen".
Vain kolme japanilaista näyttelijää osasi englantia: Yoko Shimada (Mariko), Masumi Okada (veli Mikael) ja Takeshi Ôbayashi (Urano). Shimada osasi sarjan tekemisen aikoihin hyvin vähän englantia ja hänelle palkattiinkin dialogivalmentaja, joka auttoi Shimadaa lausumaan roolisanansa oikein. Sarjan aikana näyttelijättären englannin kielen taito paranikin huomattavasti.
Kaikki japanilaiset hahmot puhuvat vain japania, paitsi kun kieltä käännetään Blackthornelle. Kun sarjaa esitettiin alun perin Yhdysvalloissa, siinä ei ollut tekstityksiä japaninkielisille osuuksille. Tuottajat ajattelivat, että koska kaikki tapahtumat esitetään Blackthornen kautta, "mitä hän ei ymmärrä, meidänkään ei pitäisi."
Orson Welles toimii sarjan satunnaisesti kuultavana kertojana.
Palkinnot

1981 Peabody-palkinto
1981 Golden Globe:
Paras TV-sarja - Draama
Paras suoritus näyttelijältä TV-sarjassa - Draama: Richard Chamberlain
Paras suoritus näyttelijältä TV-sarjassa - Draama: Yôko Shimada
1981 paras teatteripuolen editoiminen "Eddie" palkinto, paras editoitu episodi TV:n minisarjalta (1. jakso): James T. Heckert, Bill Luciano, Donald R. Rode, Benjamin A. Weissman, Jerry Young
1981 Emmy:
Erinomainen TV-sarjan tuottaminen: James Clavell, Eric Bercovici
Erinomainen puvustus TV-sarjassa (5. jakso): Shin Nishida
Erinomainen graafisten piirrosten teko ja valikon tapahtumat (1. jakso): Phill Norman
Erinomainen pääosan esittäjä TV-sarjassa: Richard Chamberlain
Erinomainen pääosan esittäjä TV-sarjassa: Toshirô Mifune
Erinomainen pääosan esittäjä TV-sarjassa: Yôko Shimada
Erinomainen sivuosan esittäjä TV-sarjassa: John Rhys-Davies
Erinomainen sivuosan esittäjä TV-sarjassa: Yuki Meguro
Erinomainen sarjan äänieditointi (3. jakso): Stanley Paul, William Andrews, Leonard Corso, Denis Dutton, Jack A. Finlay, Robert Gutknecht, Sean Hanley, Pierre Jalber, Jack Keath, Alan L. Nineberg, Lee Osborne, Tally Paulos
Erinomainen visuaalinen suunnittelu TV-sarjassa (episode 5 - lisämateriaali): Joseph R. Jennings, Yoshinobu Nishioka, Tom Pedigo, Shoichi Yasuda
Erinomainen kuvaus (4. jakso): Andrew Laszlo
Erinomainen ohjaus (5. jakso - lisämateriaali): Jerry London
Erinomainen filmin editointi (5. jakso - lisämateriaali): Donald R. Rode, Benjamin A. Weissman, Jerry Young, Bill Luciano
Erinomainen käsikirjoitus (5. jakso - lisämateriaali): Eric Bercovici
Aiheesta muualla

Shōgun Internet Movie Databasessa
John Blackthorne (Richard Chamberlain) ja Lady Toda Buntaro (Yoko Shimada).
Soturi

Legendaarinen friisiläinen soturi Pier Gerlofs Donia
Soturi on  henkilö, jonka elämäntapaan kuuluu sotiminen, tai joka on taitava sotimaan. Useissa yhteiskunnissa soturit ovat olleet erillinen yhteiskuntaluokka, jolla on monesti ollut korkea yhteiskunnallinen asema. Soturiksi kutsutaan myös varhaiskantaisten kansojen sodankävijöitä. Joidenkin heimojen ja päällikkökuntien elämäntavassa sodankäynti on ollut niin keskeistä, että lähes kaikki miespuoliset olivat tarvittaessa sotureita.
Suomen soturi-sanaan liittyy usein alkeellisesti aseistautuneen tai alkeellisesti järjestäytyneen merkitys, mutta sana voi olla myös romantisoiva ja sankaruutta ihannoiva. Esimerkiksi Suomen talvi- ja jatkosotaan osallistuneita sotilaita kutsuttiin ihannoivasti korpisotureiksi.
Soturin käytösohjeet

Monissa historiallisissa yhteiskunnissa, joissa oli soturiluokka, oli myös erityisiä sotureita koskevia käytösohjeita. Näiden tarkoitus saattoi olla estää soturiluokkaa aiheuttamasta vahinkoa muulle yhteiskunnalle. Usein soturin sääntöihin kuuluivat ankara uskollisuus (hallitsijalle), itsehillintä, kunniallisuus, rohkeus ja rehellisyys. Soturien säännöistä tunnetuimpia ovat eurooppalainen ritarius ja Japanin samuraiden seuraama bushido. Ankarista käytöskoodeista huolimatta soturit rasittivat toisinaan muita yhteiskuntaluokkia tuntuvasti. Myös moderneihin armeijoihin kuuluvilta edellytetään usein erityistä kunnollisuutta ja hyviä käytöstapoja.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Soturikissat: Tulitähden tehtävä

| Tulitähden tehtävä> Firestar's Quest |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Erin Hunter
Genre:  nuortenkirjat
Julkaistu:  2007
Suomennos
Suomentaja:  Vesa-Matti Paija
Kustantaja:  Art House
Julkaistu:  2012
Sivumäärä:  498
ISBN:  978-951-884-483-2
Sarja: Soturikissat
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tulitähden tehtävä kirjan päähenkilöt ovat Tulitähti sekä Hiekkamyrsky. Myrskyklaanin päällikkö Tulitähti on nähnyt näkyjä joissa toinen kissaklaani pakenee epätoivoisesti. Hänelle paljastuu että hänen Tähtiklaanin soturiesi-isänsät ovat valehdelleet hänelle, ja hän joutuu lähtemään selvittämään totuutta soturikissakumppaninsa Hiekkamyrskyn kanssa.
= Luettelo hahmoista

Myrskyklaani:
Päällikkö: Tulitähti
Varapäällikkö: Harmaaraita
Parantaja: Tuhkamarja
Soturit: Hiiriturkki, Tomuturkki, Pitkähäntä, Hiekkamyrsky, Pajuturkki, Pilvihäntä, Saniaisturkki, Okakynsi, Saarniturkki
Oppilaat: Ratamotassu, Tihkutassu, Nokitassu, Vatukkatassu
Kuningattaret: Lehväpilvi, Kirkassydän
Klaanin vanhimmat: Kultakukka, Hallaturkki, Kirjohäntä, Pilkkuhäntä, Yksisilmä[lähde? ]
Sokokenkutoja

| Sokokenkutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Kutojat Ploceus
Laji::  golandi
Kaksiosainen nimi
 Ploceus golandi  (Clarke, 1913) 
Katso myös
   Sokokenkutoja Wikispeciesissä   Sokokenkutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sokokenkutoja (Ploceus golandi) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Sokokenkutojaa tavataan pienellä alueella Kenian kaakkoisosissa. Lajin kannaksi on arvioitu 3 000–6 000 yksilöä. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia ja on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Elintavat

Sokokenkutoja liikkuu äänekkäissä 5–30 yksilön parvissa ja sen on havaittu esiintyvän myös muiden lintulajien sekaparvissa. Sokokenkutoja käyttää ravinnokseen kovakuoriaisia ja perhosentoukkia, joita se etsii korkealta lehvästöstä. Se pesii oletettavasti korkeiden puiden latvoissa, luultavasti maaliskuussa.
SILI II -ilmailunäyttely 1938

Vuoden 1938 Suomen Ilmapuolustusliiton ilmailunäyttelyn avajaiset Helsingin Messuhallissa 14. toukokuuta 1938. Paikalla oli mm. presidentti Kyösti Kallio puolisonsa Kaisa Kallion kanssa. Kuvassa toinen vasemmalta silloinen sisäministeri Urho Kekkonen.
Ilmailunäyttelyn avajaisia seuraavana päivänä vihittiin Malmin kenttä Helsingissä. Kuvassa ilmailunäyttelyn lentokoneita näytteilleasetettuna Malmin kentällä.
S.I.L.I.-II eli Helsingin vuoden 1938 Suomen Ilmapuolustusliiton ilmailunäyttely (engl. Second International Aeronautical Exhibition in the league Air Defence of Finland SILI) oli Suomen ilmapuolustusliiton järjestämä toinen kansainvälinen ilmailunäyttely. Näyttely järjestettiin Helsingin Messuhallissa 14–22. toukokuuta 1938. Edellinen vastaava näyttely oli järjestetty Tukholmassa toukokuussa 1936.
Näyttely kuului maailmannäyttelyjä järjestävän Bureau International des Expositions (BIE) - organisaation alaisuuteen.
Näyttely oli ensimmäinen kansainvälisesti virallinen Suomessa järjestetty näyttely, sillä Suomi oli liittynyt juuri ennen näyttelyä kansainväliseen näyttelyunioniin. Näyttely oli suunnattu sekä alan ammattilaisille että suurelle yleisölle, ja tarkoituksena oli ilmailun tekeminen tunnetuksi. Lopullinen kävijämäärä nousi kymmeniin tuhansiin. Näytteilleasettajia oli 15:stä eri maasta, ja avajaisten 200:n kutsuvieraan joukossa olivat muun muassa presidentti Kyösti Kallio, marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim sekä pääministeri A. K. Cajander.,
Näyttelyn suunnittelu ja toteutus

Suomen Ilmapuolustusliitto järjesti vuonna 1929 ensimmäisen kansainvälisen ilmailunäyttelyn Kaartin maneesissa Helsingissä. Näyttely oli menestys siitäkin huolimatta, että se järjestettiin ilman valtion tukea. Ensimmäisen näyttelyn saaman menestyksen innoittamana ilmailun harrastajat ryhtyivät toimiin uuden näyttelyn järjestämiseksi. Näyttelyn suunnittelu alkoi vuonna 1936, kun päätös järjestämisestä tehtiin. Suomen Ilmapuolustusliitto ryhtyi toteuttajaksi ja perusti päätoimikunnan, jonka puheenjohtajana toimi kauppaneuvos S. A. Harima, sekä näyttelytoimikunnan, jonka puheenjohtajana toimi diplomi-insinööri Gunnar Ståhle. Näyttelyarkkitehdiksi valittiin Aarne Ervi. Näyttelypaikaksi päätetyn Messuhallin tilat osoittautuivat näytteilleasettajien suuren kiinnostuksen takia riittämättömiksi, ja lisätiloja jouduttiin rakentamaan hallin ulkopuolelle. Toisena näyttelypaikkana oli juuri avatulla Malmin lentokentällä.
Näyttelyyn osallistuneet maat ja yritykset

Osallistujamaita olivat: Suomi, Ruotsi, Saksa, Britannia, Ranska, Puola, Latvia, Tšekkoslovakia ja Unkari.
Lentoyhtiöistä Aero Oy, AB Aerotransport , British Overseas Airways Corporation, Det Danske Luftfartselskap , KLM, Sabena, Lufthansa ja LOT.
Lentokonetehtaista olivat mukana Valtion lentokonetehdas (Tampere), Svenska Aeroplan AB (SAAB), ASJA (AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning), Fokker, Arado, Heinkel, V.E.F, Zlin, Beneš-Mráz, Bristol
Näyttelyssä esillä olleita lentokoneita

- OH-HIPY 5, Grunau Baby IIa - Helsingin Ilmapuolustusyhdistyksen Purjelentokerho "Tölö"
- OH-HIPY 6, Komar - Helsingin Ilmapuolustusyhdistyksen Purjelentokerho "Eira"
- OH-RAUMA 2, Grunau Baby IIb - Rauman Seudun Ilmapuolustusyhdistys "Galkke"
- F1, "Morane-Saulnier Parasol" eli Thulin typ D, Suomen Ilmavoimien ensimmäinen kone, joka oli "koottu koneen F1 runsaista varaosista ja koneen F3 runsaista jäännöksistä"
- FK-  , VL Fokker C.X, Valtion lentokonetehtaan II- tai III-sarjasta FK-91 - 111
- VI-2,  VL Viima II - Ilmavoimat
- TU-163, VL Tuisku "Pilven Veikko" - Ilmavoimat
- FR-81,  Fokker D.XXI - Ilmavoimat
- P1 (SE-AEY, s/n 3), Sparmann S 1-A ”Sparmannjagaren” Kone näyttää kuvissa melko uudelta, eikä siinä ole tunnuksia. Näytteilleasettaja oli ilmeisesti SAAB, koska se osti koneen valmistaneen firman (Sparmanns Flygplanverkstad) lokakuussa 1937.
- SE-AGY (myöhemmin Ruotsin ilmavoimien Sk12 644), Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz. Konetta valmistivat Ruotsissa CVV (Centrala Verkstaden i Västerås) ja ASJA (AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning). ASJA rakensi keväällä 1938 valmiiksi 10 koneen sarjan ja tämä yksilö valmistui vain viikkoa ennen näyttelyn avajaisia.
- YL-ABO V.E.F. I-12 (2-paikkainen)
- OK-LZH, Zlin XII (s/n 220), Zlin. Kone rekisteröitiin Tšekkoslovakiassa 22.03.38
- OK-BEY, Beneš-Mráz Be.51 Beta Minor - Beneš-Mráz -tehtaan oma kone.
Hallin yläkerrassa:
- D-ODGY, Arado Ar 95W - Arado Flugzeugewerke.
- D-IEFC, Heinkel He 112B-1 - Heinkel Flugzeugwerke
Aiheesta muualla

Lyhyt mykkäfilmi näyttelystä Ylen Elävässä arkistossa
FS Nordic -ilmailukeskusteluforumin aihetta koskeva säie
Ruotsalaisen ilmailuhistorian harrastajan Frederik Lagerqvistin blogikirjoitus näyttelystä
Soulin rauhanpalkinto

Soulin rauhanpalkinto (engl. Seoul Peace Prize, kor. 서울평화상) on vuonna 1990 perustettu palkinto, joka jaetaan kerran kahdessa vuodessa. Palkinto perustettiin Soulin kesäolympialaisten jälkeen. Palkinnon suuruus on 200 000 dollaria.
Palkinnon saajat

| vuosi | saaja | maa |
| --- | --- | --- |
| 1990 | Juan Antonio Samaranch |  Espanja |
| 1992  | George Shultz  |  Yhdysvallat |
| 1996   | Médecins Sans Frontières  |  Sveitsi |
| 1998   | Kofi Annan  |  Ghana |
| 2000  | Sadako Ogata  |  Japani |
| 2002    | Oxfam  |  Britannia |
| 2004  | Václav Havel  |  Tšekki |
| 2006   | Muhammad Yunus  |  Bangladesh |
| 2008  | Suzanne Scholte  |  Yhdysvallat |
| 2010   | José Antonio Abreu  |  Venezuela |
| 2012   | Ban Ki-moon  |  Etelä-Korea |
| 2014 | Angela Merkel  |  Saksa |
| 2016 | Denis Mukwege  |  Kongon demokraattinen tasavalta |
| 2018 | Narendra Modi |  Intia |
Simon (Sisilia)

Simon de Hauteville (1093 – 28. syyskuuta 1105) oli Sisilian normannikreivi vuodesta 1101. Hän oli edeltäjänsä Roger I:n ja tämän puolison Adelaide del Vaston poika. Hän kuoli lapsena, ja seuraajaksi astui hänen veljensä Roger II.
Simon (voivodi)

| Simon> Transilvanian voivodi |
| --- | --- |
 1215  
Edeltäjä:  Julius I Kán
Seuraaja:  Ipoch Bogátradvány
Henkilötiedot
Kuollut: 1221 jälkeen
Simon (voivodi) oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuonna 1215 kuningas Andreas II:n nimittämänä.
Skimboarding

Skimboarding tai skimmaus suom. liirtolautailu on lautailun muoto, jossa liu'utaan laudalla märän hiekan tai matalan vesikerroksen päällä. Skimboardingissa yhdistyvät lainelautailu ja rullalautailu. Laji perustuu vesiliirtoon. Riittävällä vauhdilla ja laudan sopivalla kaarevuudella (engl. Rocker) vesi muodostaa laudan ja hiekan väliin lähes kitkattoman vesipatjan, joka mahdollistaa laudan liirron.
Tekniikka

Skimboardingissa otetaan vauhtia juoksemalla lauta kädessä ja hypätään laudalle vetäytyvän aallon päälle, kun rannalla on parin sentin vesikerros. Vesiliirrossa liu’utaan rannan myötäisesti tai seuraavaa aaltoa kohti jopa 30 metriä ja tehdään rullalautailun pohjalta kehitettyjä temppuja. Syvemmässä vedessä skimmaus ei onnistu. Skimmaukseen sopii loiva hiekkaranta, sillä liian jyrkässä rannassa vesi pakenee liian nopeasti ja kiviset rannat rikkovat laudan. Suomessa on skimmaukseen soveltuvia paikkoja, esimerkiksi Hailuodon rannat Oulun edustalla, Yyteri, Kalajoki, sekä Kallvikin ranta Helsingissä.
Lajista on kehittynyt myös sisämaahan muokattu versio inland skimboarding tai flatland skimboarding eli sisämaan skimboardaus, jossa aaltoja ei tarvita. Sisämaan skimboardauksessa rullalutailun pohjalta kehitettyjä temppuja tehdään rullalautailusta tuttuihin elementteihin kuten reileihin ja bokseihin, jotka on asetettu matalaan veteen.