stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Songhait
Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri

Songhaiden pääelinkeino on osittain keinokastelun perustuva maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja durra. Sorkoryhmä harjoittaa kalastusta, virtahepojen metsästystä ja jokiliikennettä. Karjanhoidon merkitys on melko vähäinen. Sitä harjoittavat etupäässä fulbet ja bellat, jotka vaihtavat karjaa songhailta saatavaan viljaan. Käsitöitä tekevät muun muassa seppien, kutojien ja nahkurien ammattiryhmät. Kaupankäynti suuntautuu nykyään lähinnä Ghanaan, Nigeriaan, Togoon ja Norsunluurannikolle.
Tiiviisti rakennetut kylät koostuvat pyöreistä ja olkikattoisista savimajoista tai nykyään yhä useammin neliskulmaisista savitiilisistä taloista. Perinteiseen miesten vaatetukseen kuuluu paita ja leveät housut. Naiset kietoutuvat useista kaistaleista ommeltuun kankaaseen. Ruokavalio käsittää etupäässä kasvisruokia.
Yhteiskunta ja henkinen kulttuuri

Moniavioisuus on songhaiden keskuudessa arvostettua, mutta taloudellisista syistä harvinaista. Naisten asema on suhteellisen hyvä. Sukujärjestelmä on etupäässä patrilineaarinen.
Entisten hallitsijoiden jalosukuisina pidetyillä jälkeläisillä on korkea yhteiskunnallinen asema. Kylänosien päälliköt muodostavat neuvoston, jonka valitsema kyläpäällikkö on usein jalosukuinen. Kyläpäälliköiden yläpuolella on korkeampi jalosukuinen päällikkö, jolla on huomattava arvovalta.
Islamin rinnalla on säilynyt perinteisiä uskomuksia, joihin kuuluu taikuus, henkien valtaan joutuminen ja vainajienpalvonta. Myös muslimipapit toimivat parantajina. Vähintään kerran viikossa järjestettävissä seremonioissa annetaan uhreja taudeilta suojeleville hengille ja kuumana aikana tanssitaan sadetansseja.
Songhailla on rikas suullinen perinne, joka käsittää muun muassa kansan historiasta kertovia taruja. Kiertelevistä laulajista ja tarinankertojista käytetään soninkelaisperäistä nimitystä gesere. Tunnettu songhaimuusikko on Ali Farka Touré.
Songhaivaltakunta laajimmillaan.
Riisin istutusta Malissa.
Jokiveneitä Nigerin rannalla Gaossa.
Sormio

Luulajan tuomiokirkon urkujen soittopöytä, jossa on kolme sormiota.
Sormio eli manuaali on useissa kosketinsoittimissa sormin soittamiseen käytettävän koskettimiston nimitys. Yksi sormio on yksi rivi koskettimia, joka tavallisesti (mutta ei välttämättä aina) kattaa soittimen äänialan alimmasta ylimpään sävelkorkeuteen. Sormioita voi soittimessa olla yksi tai useampia. Sormio-nimitystä käytetään yleensä vain silloin, kun  soittimessa on myös jalkio tai jalkio puuttuu, mutta sormioita on kaksi tai useampia. Usean sormion tapauksessa eri sormioilla yleensä soitetaan soittimen eri äänikertoja.
Yleistä sormioista

Sormio tai useampia on mm. uruissa, cembalossa, sähköuruissa ja urkuharmonissa sekä joissain vanhemmissa, harvinaisemmissa kosketinsoittimissa. Pianon koskettimistoa ei yleensä sanota sormioksi, koska pianossa koskettimistoja on vain yksi eikä jalkiota tavallisesti ole (joskin joissain pianoissa jalkiota on käytetty).
Tavanomaisimmassa sormion tyypissä kromaattisen sävelasteikon sävelet c, d, e, f, g, a ja h ovat valkoisia koskettimia (isot koskettimet), sävelet cis/des, dis/es, fis/ges, gis/as ja ais/b mustia koskettimia (pienet koskettimet). Erityisesti uruissa ja cembaloissa värit ovat joskus päinvastaiset.
Sormio on yleensä mekaanisessa, mutta joissain soittimissa sähköisessä tai pneumaattisessa yhteydessä soittimen soivan osan (kieli, pilli jne.) soimisen aikaansaavaan osaan. Esimerkiksi uruissa koskettimen painallus avaa erilaisista vivuista ja tangoista muodostuvan mekanismin tai ilmaputken tai sähkön välityksellä urkupilliin johtavan paineilmaventtiilin.
Kuvia erilaisista sormioista eri soittimissa

Urut, kolme sormiota, isot koskettimet valkeita ja pienet mustia
Urut, kaksi sormiota, isot koskettimet mustia ja pienet valkeita
Sähköurut, molempia väriyhdistelmiä saman soittimen sormioissa
Sähköuruissa sormiot ovat usein oktaavin verran eri kohdassa toisiinsa nähden
Urut, joissa vain yksi sormio
Toinen ääripää: seitsemän sormiota, yhdet maailman suurimmista uruista, Atlantic City Convention Hall, Yhdysvallat
Cembalo, kaksi sormiota
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Urkujen soittopöydän kuvaus Sibelius-akatemian sivuilla
Sotjärvi

| Sotjärvi Шотозеро, Šotozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Kunnat:  Jessoila
Koordinaatit:  61°47′24″N, 32°59′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Järveen tulevat joet:  Suojoki, Säpsänjoki
Laskujoki:  Suojoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91 m
Pituus:  15,6 km
Leveys:  7,4 km
Rantaviiva:  54,2 km
Pinta-ala:  74 km²
Tilavuus:  0,228 km³
Keskisyvyys:  3,1 m
Suurin syvyys:  10,1 m
Valuma-alue:  5 540 km²
 fiSotjärvi 
Sotjärvi (karjalaksi Šotd’ärvi, ven. Шо́тозеро, Šotozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Jessoilan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 74,0 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 5 540 neliökilometriä, keskisyvyys 3,1 metriä ja suurin syvyys 10,1 metriä.
Sotjärven läpi virtaa Suojoki. Siihen laskee Mikkilänjoki ja joukko puroja. Kalalajeja ovat siika, muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, sulkava, kivennuoliainen, monni, made, kuha, ahven, kiiski ja kivisimppu. Järvellä harjoitetaan kotitarve- ja virkistyskalastusta.
Sotjärven länsipäässä Suojoen suulla sijaitsee Sotkan kylä. Sotjärven pohjoisrannalla sijaitsee Peskin kylä (Sotjärven asema), jossa on muun muassa luterilainen kirkko ja rautatieasema Suojärvi–Petroskoi-radalla.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1999

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1999 järjestettiin  22.–29. elokuuta St. Catharinesissa, Kanadassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja kymmenen naisten luokkaa. Yhdysvallat voitti kuusi kultamitalia sekä Italia ja Saksa kolme.
Sotuba

Nigerjoen pohjaa vuoden kuivimpana aikana.
Sotuba on Nigerjoen koski Bamakon kohdalla Malissa. Sen putouskorkeus on noin kymmenen metriä. Sotuba ja sen alapuolella sijaitseva Kenién koski estävät jokiliikenteen Nigerin ylä- ja keskijuoksun välillä. Geologisesti ne liittyvät joen vasemmalla rannalla kohoaviin Mandinguevuoriin.
Kosken ylittää vuonna 1960 valmistunut silta. Sen yläpuolella sijaitsevat Damandan ja Aigrettesin padot, jotka ohjaavat vettä Baguinédan keinokastelualueelle johtavaan kanavaan. Rakennelmat valmistuivat vuonna 1929. Keinokastellun alueen laajuus on 3 500 hehtaaria ja se käyttää vuosittain 0,215 kuutiokilometriä vettä.
Baguinédan kanavaa hyödyntää vuonna 1966 valmistunut Sotuban vesivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 5,7 megawattia ja vuosituotanto keskimäärin 32 gigawattituntia. Laitoksen omistaa Malin valtio ja sen toiminnasta vastaa kansallinen sähköyhtiö Énergie du Mali. Voimalalla ei ole patoallasta, ja sen toimintaa vaikeuttaa Nigerjoen vesimäärän vaihtelu eri vuodenaikoina. Vuonna 2018 alkanut Sotuban voimalaitoksen uudistaminen antaa kuusi megawattia lisätehoa ja nostaa vuosituotannon 82,04 gigawattituntiin. Kiinalaisten yhtiöiden suorittaman työn on määrä valmistua vuonna 2020.
Sotuba on myös yksi Bamakon kaupunginosista.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2001

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2001 järjestettiin  19.–26. elokuuta Luzernissa, Sveitsissä. Ohjelmassa oli 14 miesten ja kymmenen naisten luokkaa. Saksa voitti viisi kultamitalia ja Iso-Britannia neljä.
Seija Sora

| Seija Sora> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. joulukuuta 1918 Vaasa
Kuollut: 15. marraskuuta 1983 (64 vuotta) Joensuu
Ammatti:  teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Seija Roiha
Merkittävät roolit:  Mariza (Kreivitär Mariza) Anna (Laitapuolella) Juulia (Tohvelisankarin rouva)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Seija Sora (12. joulukuuta 1918 Vaasa – 15. marraskuuta 1983 Joensuu) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura

Seija Soran vanhemmat olivat tehtailija Nikolai Sora ja Hilda Rajala. Hän suoritti SF:n Filmikoulun vuonna 1943 ja opiskeli tuonnempana myös laulua. Sora aloitti näyttämötaiteilijan uransa Kemin Näyttämöltä 1945. Ura jatkui lyhyin kiinnityksin eri puolilla Suomea, muun muassa Turun kaupunginteatterissa 1955–1957 ja Oulun Teatterissa 1959–1961. Vuosina 1961–1963 Sora työskenteli vapaana taiteilijana. Vuosina 1971–1982 hän työskenteli Joensuun kaupunginteatterin näyttelijänä. Sora jäi eläkkeelle toukokuussa 1982. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke heinäkuussa 1983.
Soralla oli oma teatterinsa, Teatteri 88, Vaasassa. Hän työskenteli sen johtajana ja ohjaajana.
Soran näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Käthe Seidel näytelmässä Kypsyyskoe, Juulia näytelmässä Tohvelisankarin rouva ja Anna näytelmässä Laitapuolella. Emmerich Kálmánin teoksessa Kreivitär Mariza Sora näytteli nimiosan.
Teatteriuransa ohella Sora näytteli muutamassa elokuvassa. Hänen roolinsa olivat lähinnä avustajatasoisia, kuten vieras kutsuilla melodraamassa Sylvi (1944), tai pieniä sivurooleja, kuten lehtori elokuvassa Kuuma kissa? (1968).
Seija Sora avioitui edustaja Martti Backströmin kanssa 1943, liitto päättyi 1946. Hänen toinen puolisonsa oli näyttelijä ja teatterinjohtaja Paavo Roiha. Liitto alkoi 1954.
Filmografia

Sylvi (1944)
Soita minulle, Helena! (1948)
Pontevat pommaripojat (1948)
Kuuma kissa? (1968)
Kätkäläinen (1980)
Lähteet ja viitteet

Veistäjä, Verneri: Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat.  Helsinki:  Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
Veistäjä, Verneri: Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki.  Helsinki:  Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto.  Helsinki:  Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974.  ISBN 951-30-2505-5
Tainio, Ilona (toim.): Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto.  Helsinki:  Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983.  ISBN 951-30-5727-5
Aiheesta muualla

JOKAMIES – MYSTEERINÄYTELMÄ TURUN SYDÄMESSÄ
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1998

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1998 järjestettiin  6.–13. syyskuuta Kölnissä, Saksassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja kymmenen naisten luokkaa. Saksa voitti viisi kultamitalia sekä Iso-Britannia ja Italia kolme.
Sotkanluoma

| Sotkanluoma |
| --- | --- |
Alkulähde:  Sotkankangas
Laskupaikka:  Ikkelänjoki, Kauhajoki
Maat:  Suomi
Sotkanluoma on Kauhajoella virtaava luoma. Luoma saa alkunsa
Sotkankankaalta, Sahankylän eteläpuolelta. Luoma yhtyy Ikkelänjokeen Lustilan kylässä. Yksi Sotkanluoman tärkeimmistä sivuhaaroista on Keevelinluoma.
Luomassa oli ainakin vielä 1990-luvun alussa purotaimenia. Yläjuoksullaan Sotkanluoma virtaa kuivassa ja eroosioherkässä maastossa. Sotkanluoman valuma-alueella on suoritettu aikoinaan metsien ojituksia ja luomaan on kertynyt tämän vuoksi ojaeroosion kuljettamaa lietettä. Eroosiota on pyritty vähentämään rakentamalla Sotkanluomaan laskevien ojien suille saostusaltaita, jotka ovat kuitenkin täyttyneet vedellä nopeasti.
Sotkanluoman alajuoksulla toimi aikoinaan jauhomylly. Se rakennettiin 1900-luvun alkupuolella. Myllyssä oli turbiini, jonka ansiosta sitä voitiin käyttää 6–7 tuntia taukoamatta.
Sotkanluoma on kertoman mukaan ollut sotkien pesimäpaikka, josta se on nimensäkin saanut.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2005

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2005 järjestettiin  29. elokuuta – 4. syyskuuta Gifussa, Japanissa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja yhdeksän naisten luokkaa. Uusi-Seelanti voitti neljä kultamitalia ja Australia kolme.
Sosias-maalari

| Sosias-maalari |
| --- | --- |
 Akhilleus ja Patroklos. Sosiaan valaman ja Sosias-maalarin koristeleman kyliksin tondo, n. 500 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 510–490 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Sosias-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 510–490 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Sosiaan signeeraaman kyliksin, jonka tondon kuvitus esittää Akhilleusta ja Patroklosta.
Sosias-maalari oli varhaisia punakuviomaalareita ja osa niin kutsuttua Pioneeriryhmää. Häntä on ehdotettu samaksi henkilöksi kuin Euthymides tai Kleofrades-maalari. Sosiaan maalaustyyli on usein idealisoiva, joskus taas hyvin realistinen, kuten Akhilleus ja Patroklos -kyliksissä.
Teoksia

Akhilleus ja Patroklos -kyliks, n. 500 eaa.
Herakles Olympoksella. Yksityiskohta saman kyliksin ulkopuolesta.
Tall Fatou Souko

Tall Fatou Souko (myös Soucko, 18. tammikuuta 1929 Toukoto – 15. lokakuuta 2013) oli malilainen opettaja ja hallintovirkailija. Hän oli yksi maan ensimmäisistä ammattiyhdistysnaisista ja Malin naisliiton pääsihteeri.
Fatou Souko syntyi Toukoton asemapäällikön perheeseen. Hän kävi koulunsa Toukotossa, Kitassa ja Bamakossa ja valmistui opettajaksi Rufisquen tyttöjen normaalikoulusta vuonna 1950. Souko työskenteli opettajana Kitassa ja Koutialassa ja siirtyi vuonna 1961 Bamakoon, jossa hän toimi hallintovirkailijana.
Souko oli Sudanin liiton naistoimiston jäsen Koutialassa ja osallistui ammattiyhdistystoimintaan Bamakossa. Hänet valittiin valtion virkamiesliiton ulkosuhteiden sihteeriksi vuonna 1972 ja ammattiliittojen keskusjärjestön kulttuurisihteeriksi vuonna 1973. Souko osallistui presidentti Moussa Traorén vaimon Mariamin johtaman Malin naisliiton perustamiseen ja toimi sen pääsihteerinä vuosina 1974–1977.
Souko osallistui syrjäytetyn presidentti Modibo Keïtan hautajaisiin vuonna 1977, sillä hänen veljensä oli naimisissa Keïtan ottotyttären kanssa. Hänellä oli sukulais- ja aviositeitä myös puolustusministeri Kissima Doukaraan ja turvallisuuspäällikkö Tiécoro Bagayokoon. Mariam Traoré syrjäytti tämän johdosta Soukon naisliitosta vuonna 1977 ja helmikuussa 1978 hänet pidätettiin Bagayokon, Doukaran ja Karim Dembélén vallankaappausyrityksen yhteydessä.
Oltuaan kahdeksan kuukautta poliisin valvonnassa Souko työskenteli Sélinguén patoviraston johtajana eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1985. Vuonna 1991 hän osallistui Malin kansalliskonferenssin järjestelyyn. Souko perusti 1980-luvulla islamilaisen naisyhdistyksen, joka on vuodesta 1991 toiminut nimellä Fidama.
Souko oli kansallisuudeltaan mandinka. Hän teki kahdesti pyhiinvaelluksen Mekkaan. Souko oli naimisissa opettaja Amadou Aguibou Tallin kanssa ja hän sai viisi lasta.
Sourou (joki)

| Sourou |
| --- | --- |
 Voltan vesistö. Souroujoki pohjoisimpana.
Alkulähde:  Gondon tasanko
Laskupaikka:  yhtyy Mustaan-Voltaan  12°44′41″N, 3°24′42″W
Maat:  Burkina Faso, Mali
Pituus:  185 km
Valuma-alue:  27 000 km²
Sourou on Mouhounin eli Mustan-Voltan sivujoki Burkina Fasossa ja Malissa. Sen pituus on 185 kilometriä ja valuma-alue arviolta 27 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Gondon tasangolta. Sen alajuoksulla on tekojärvi, jota säännöstellään vuonna 1976 rakennetulla Léryn padolla. Vuonna 1985 valmistunut toinen pato ohjaa Mouhounin virtauksen Souroun tekojärveen, joka kykenee varastoimaan lähes 600 miljoonaa kuutiometriä vettä. Tekojärvi mahdollistaa yli 30 000 hehtaarin peltoalueen keinokastelun. Nykyään siitä on käytössä 4 000 hehtaaria.
Souroun laaksossa viljellään maissia, riisiä, vehnää sekä vähemmässä määrin vihanneksia ja perunaa. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa, karjanhoitoa ja kalastusta. Keinokastelujärjestelmää hallinnoi vuonna 1986 perustettu Autorité de Mise en Valeur de la Vallée du Sourou. Laakso on myös tärkeä virtahepojen ja muuttolintujen asuinpaikka. Se on yksi Burkina Fason Ramsar-alueista.
Sonderkommando Nord

| Sonderkommando Nord |
| --- | --- |
Osa joukkoa:  RSHA
Sonderkommando Nord (suom. Erillisosasto Pohjoinen) oli toisen maailmansodan loppuvaiheissa Lapin sodan aikaan natsi-Saksan tiedustelupalvelun perustama erikoisyksikkö, jonka tehtävänä oli johtaa ja tukea Suomessa toimivaa saksalaismielistä vastarintaliikettä. Vastarintaliike oli valmistautunut aseelliseen taisteluun saksalaisten tuella siinä tapauksessa, että Neuvostoliitto miehittää Suomen.
Taustaa

Suomessa oli toiminut jatkosodan ajan kaksi saksalaista tiedustelujärjestöä: SS:n tiedustelupalvelu SD ja Saksan pääesikunta OKW:n alainen sotilastiedustelupalvelu Abwehr. SD:n Suomen organisaation johdossa oli Sturmbannführer (SS-majuri) Alarik Bross, jälkimmäistä johti laivaston komentajakapteeni Alexander Cellarius. Cellarius oli siirtynyt Ruotsista Helsinkiin 1941 ja perustanut Abwehrin Suomesta tapahtuvan tiedustelun elimeksi  nimeään kantavan Büro Cellariuksen (Cellariuksen toimiston). Toimisto sijaitsi Helsingissä, Pohjoinen Makasiinikatu 9:ssä. 
Helmikuussa 1944 organisaatiot yhdistettiin SD:n alaisuuteen, elokuussa Suomen tiedustelun päälliköksi nimitettiin majuri Bross. Samalla hän sai tehtäväkseen luoda Suomeen saksalaismielisen vastarintaliikkeen. Elokuun aikana perustettiinkin Vapaussodan Rintamamiesten Liiton piiriin SD:n kaavailujen mukainen Vastarintaliike-ryhmä.
Yksikön perustaminen

Suomi irtautui Saksan aseveljeydestä 2. syyskuuta 1944. Saksalaiset yksiköt poistuivat Etelä-Suomesta viikon kuluessa. Büro Cellarius siirsi toimintansa Pommeriin. Suomesta poistuville tiedusteluelimille perustettiin uusi yksikkö erityisesti Suomen vastarintaliikkeen johtoelimeksi Sonderkommando Nord -nimen saanut osasto oli suoraan Saksan korkeimman turvallisuusorganisaation, Valtion pääturvallisuusvirasto RSHA:n päällikön Ernst Kaltenbrunnerin alaisuudessa. Majuri Bross nimitettiin osaston esikuntapäälliköksi.
Tukikohta osastolle perustettiin Saksan Itämeren puoleiselle rannikolle  Usedomin saarelle Saksan laivaston hallussaan pitämään kylpyläkaupunki Heringsdorfiin. Lähistöllä oli muun muassa Peenemünden tutkimuskeskus. Miehistö saatiin suomalaisista SS-miehistä ja Lapin sodan loikanneista sotavangeista. Yhteydenpito Suomeen hoidettiin radioviesteillä ja sukellusveneillä. Ainakin tammikuussa 1945 joukko suomalaisia entisiä SS-miehiä (yhtenä heistä Lauri Törni) matkusti sukellusveneellä tiedonhankintamatkalle Saksaan. Heidän neuvottelukumppaneitaan olivat jo menomatkalla Cellarius ja Bross sekä näitä avustanut, aiemmin Lapuan liikkeessä vaikuttanut Aarne Runolinna.
Yhteydenpito jatkui ainakin huhtikuuhun 1945, vaikkakin vastarintaliikkeen johto oli jo tuolloin irtautumassa saksalaisohjauksesta. Yksikön toiminta loppui viimeistään Saksan asevoimien antautuessa 8. toukokuuta 1945.
Progandaa ja erikoiskoulutusta

Sonderkommando Nord ylläpiti Suomessa Vapaa Suomi -radioasemaa, joka lähetti suomenkielistä uutisohjelmaa. Lapin sodan aikana se kehotti jatkamaan yhteistyötä saksalaisten kanssa puna-armeijaa vastaan. Lisäksi toimitettiin erilaisia propagandalehtisiä.
Sonderkommando Nordin esikuntapäällikkö Bross esitti 17. tammikuuta 1945 vastarintaliikkeen suomalaiselle johdolle Suomen pakolaishallituksen perustamista Tukholmaan. Samalla tulisi aloittaa sabotaasien järjestäminen Suomen sotakorvausteollisuutta vastaan. Vastarintaliikkeen edustaja Johan Fabritius kuitenkin torjui molemmat ehdotukset.
Sonderkommando Nord aloitti helmikuussa 1945 Heringsdorfissa suomalaisten kouluttamisen tiedustelutehtäviin. Ensimmäisellä kurssilla annettiin sähkötys- ja salakirjoituskoulutus noin kymmenelle SS-miehelle. Koulutettavat kursseille saatiin eri tahoilta; mukana oli esimerkiksi Lapin sodan vankileiriltä värvättyjä suomalaisia sotavankeja ja muita vapaaehtoisesti saksalaisten puolelle siirtyneitä suomalaissotilaita. Perusjoukko tuli Norjasta saksalaisten miehittämästä Kongsvikenin linnoituksesta, jossa oli koulutettu suomalaisia SS-miehiä ryhmänjohtajiksi Suomesta saatavalle vapaaehtoisten joukko-osastolle. Kun vapaaehtoisia ei sanottavammin ilmaantunut lähetettiin ryhmänjohtajat Heringsdorfiin. Lisäksi internoiduista suomalaisista kauppa-aluksista saatiin kursseille kymmenkunta perämiestä ja konemestaria.
Majuri Otto Skorzenyn Jagdregiment 1-rykmenttiin Neusterlitziin muodostettiin kolmenkymmenen suomalaisen SS-miehen joukko-osasto. Osasto oli tarkoitettu koulutettavaksi aseellisiin erikoistehtäviin, mutta koulutusta ei ehditty aloittaa ennen kuin sota jo päättyi. Samaan rykmenttiin pestattiin viestintäkoulutukseen parikymmentä vapaaehtoista niistä suomalaisnaisista jotka olivat siirtyneet saksalaisjoukkojen mukana Norjaan ja Saksaan.
Koulutettavia ei ehditty lähettämään Suomeen ennen sodan päättymistä. Jotkut miehistä lähetettiin Norjaan.
Kuuluisin Sonderkommando Nordin kouluttama vastarintamies oli Lauri Törni, jonka vastarintaliike järjesti Saksaan saamaan erikoiskoulutusta tammikuussa 1945. Koska Törni siirtyi vihollisen puolelle sota-aikana, hänet tuomittiin myöhemmin Suomessa maanpetoksesta kuudeksi vuodeksi vankeuteen ja neljäksi vuodeksi menettämään kansalaisluottamuksensa. Samalla Törni menetti myös sotilasarvonsa.
Vastarintaliike Suomessa

Vastarintaliikkeen toimintaa johtivat everstiluutnantti Johan Fabritius, filosofian tohtori Vilho Helanen, luutnantti Seppo Heikkilä, insinööri Kari Sundholm ja toimittaja Karl Jansson, joka koordinoi toimintaa Kristiinan kaupunginhotellista. Organisatorisesti Suomi oli jaettu piireihin ja järjestöllä oli valtakunnallinen radioverkko yhteydenpitoa varten, jota johti Helsingissä tanskalainen Thoralf Kyrre. Järjestöllä oli Suomessa ja Ruotsissa etappiverkosto ja tarpeellinen kalusto, jonka avulla se sai salakuljetettua satoja henkilöitä ulos Suomesta.
Aiheesta muualla

Sonderkommando Nord Kristiinassa
Väitöskirja vakoilijoista / Verkkouutiset (Arkistoitu – Internet Archive)
Sosiaalihistoria

Sosiaalihistoria tieteenhaarana tutkii ryhmien, säätyjen, sosiaalisten kerrostumien ja luokkien kehitystä menneisyydessä. Sosiaalihistoriaa voidaan pitää yhtä lailla humanistisena kuin yhteiskuntatieteellisenä tutkimuksen alana. Niin sanottu uusi sosiaalihistoria puolestaan lähestyy kulttuurintutkimusta ja on ollut kiinnostunut mentaliteettien, ajattelutapojan ja käytänteiden historiallisesta tarkastelusta.
Yksi keskeisistä sosiaalihistorian tehtävistä on eri ryhmien suhteellisen merkityksen, yhteiskunnallisen aseman ja vaikutusvallan arvioiminen. Sosiaalihistoriaa ei pitkään pidetty tärkeänä historiantutkimuksen alana; poliittisen alaan kuuluvaa tapahtumista pidettiin merkittävämpänä.
Yksi merkittävä tekijä sosiaalihistorian nousulle tutkimusalana (niin Suomessa kuin muuallakin Euroopassa) oli 1960–1970-lukujen vasemmistolaisuusaalto.