Edgar Allan Poe
Elämä > Kirjallinen ura

Poe oli kirjoittanut runoja jo yliopistossa ja jatkoi runojen kirjoittamista armeijassa. Hän julkaisi heinäkuussa 1827 ensimmäisen kokoelmansa Tamerlane and Other Poems omalla kustannuksellaan. Kokoelmaa painettiin 50 kappaletta, eikä se herättänyt kiinnostusta. Poen toinen runokokoelma Al Aaraaf, Tamerlane and Minor Poems julkaistiin joulukuussa 1829, ja sitä painettiin 250 kappaletta. Kolmas kokoelma Poems julkaistiin vuonna 1831.
Poe asui Baltimoressa vuosina 1831–1834. Tästä vaiheesta Poen elämässä ei tiedetä paljoakaan. Hän asui vaatimattomasti tätinsä Maria Clemmin ja tämän tyttären Virginian kanssa, josta tuli myöhemmin hänen vaimonsa. Baltimoressa asuessaan Poe julkaisi ensimmäiset novellinsa. Philadelphialainen Saturday Courier julkaisi vuonna 1832 viisi Poen tarinaa, joista ensimmäinen oli nimeltään ”Metzengerstein”. Kesäkuussa 1833 Poe voitti baltimorelaisen Saturday Visitorin järjestämässä kilpailussa 50 dollarin pääpalkinnon haaksirikosta kertovalla tarinallaan ”MS. Found in a Bottle”. Hän voitti myös runokilpailun mutta rahapalkinto annettiin toiseksi sijoittuneelle. Poe kokosi Baltimoressa kirjoittamansa 11 tarinaa kirjaksi mutta ei koskaan onnistunut saamaan sitä julkaistuksi. Poen ottoisä John Allan kuoli maaliskuussa 1834 eikä jättänyt Poelle mitään testamentissaan.
Poe muutti takaisin Richmondiin vuonna 1835. Hän työskenteli seuraavina vuosina toimittajana useissa kirjallisuuslehdissä. Richmondissa hän työskenteli kuukausittain ilmestyneessä Southern Literary Messengerissä vuosina 1835–1836. Aluksi Poe hoiti lehden kirjeenvaihdon ja oikoluvun sekä kirjoitti kirjallisuusarvostelut. Poe kirjoitti yleensä myönteisesti, mutta osa arvosteluista oli ilkeitä ja toi hänelle vihamiehiä. Myöhemmin lehti alkoi julkaista myös hänen journalistisia artikkeleitaan sekä runojaan ja novellejaan. Huoli rakastetun Virginiansa menettämisestä sai masentuneen Poen juopottelemaan. Poen alkoholinkäyttö oli aina kausittaista: hän saattoi olla kuukausia kokonaan juomatta mutta retkahti sitten useiksi päiviksi ja käyttäytyi juopuneena hyvin huonosti. Poen aikana Southern Literary Messengerin levikki seitsenkertaistui. Lehden omistaja oli kuitenkin erottanut Poen hänen käyttäytymisensä vuoksi jo kaksi kertaa väliaikaisesti, ja Poe erotettiin lopullisesti joulukuussa 1836. Poe yritti vuonna 1836 myös saada novellikokoelmaansa Tales of the Folio Club julki, mutta kustantaja halusi helppotajuisempia romaaneja eikä jo julkaistuja tarinoita ja torjui sen.
Poe oli mennyt naimisiin ja muutti perheineen Philadelphiaan. Siellä hän toimitti Burton's Magazinea (toiselta nimeltään Gentleman's Magazine) 1837–1840 ja Graham's Magazinea 1841–1843. Hän kirjoitti myös ainoan romaaninsa Arthur Gordon Pymin selonteko, jonka Harper's julkaisi vuonna 1838. Saadakseen lisätuloja Poe opetteli litografian tekoa mutta ei onnistunut saamaan työtä alalta. Burton'sissa Poe julkaisi muun muassa yhden mestariteoksistaan, "Usherin talon häviö" (1839). Sen jälkeen samana vuonna Lea & Blanchard julkaisi Poen 25 novellia kaksiosaisessa kokoelmassa Tales of the Grotesque and Arabesque. Kirja sai enimmäkseen myönteiset arviot, joissa kiiteltiin kirjailijan omaperäisyyttä ja mielikuvitusta. Kirja ei kuitenkaan myynyt hyvin. Poe oli riitaantunut Burton'sin omistajan kanssa, ja kun tämä sai tietää Poen suunnittelevan oman lehtensä perustamista, Poe sai potkut.
Myös seuraavaan lehteensä Graham’siin Poe kirjoitti kuukausittaisia kirjallisuusarvosteluja sekä omia runojaan ja kertomuksiaan. Monet Poen tuotannon arvostetuimmista tarinoista julkaistiin juuri Graham’sissa. Kirjallisuusarvostelijana Poe arvioi myönteisesti esimerkiksi nuoren Charles Dickensin teoksia sekä haastatteli Dickensiä tämän käydessä Yhdysvalloissa. Myös Nathaniel Hawthornen tuotannosta hän kirjoitti lehteen myönteisiä arvosteluja. Myöhemmin New Yorkissa asuessaan Poe toimitti Evening Mirroria vuonna 1844 ja Broadway Journalia vuonna 1845.
Poe oli haaveillut vuodesta 1834 alkaen oman kirjallisuuslehden perustamisesta. Lehden nimeksi olisi tullut Penn Magazine, ja se olisi ollut sisällöltään, paperiltaan ja painojäljeltään korkealaatuinen sekä vuositilausmaksultaan suhteellisen kallis. Tämä suunnitelma ei koskaan toteutunut, kuten ei myöskään vuonna 1843 suunniteltu Stylus. Poesta tuli Broadway Journalin ainoa päätoimittaja ja omistaja syksyllä 1845. Hän ei kuitenkaan kyennyt pitämään lehteä hengissä kahta kuukautta kauempaa.
Poe oli ensimmäinen yhdysvaltalaiskirjailija, joka elätti itsensä kokonaan kirjoittamisella. Kirjallisuuslehdet maksoivat hänelle kuitenkin aina niin huonoa palkkaa, että hän joutui elämään köyhyydessä. Hänen mahdollisuuksiaan ansaita elantonsa vaikeutti myös se, että kansainvälisten tekijänoikeuslakien puuttuessa amerikkalaiset kustantajat kustansivat mieluummin englantilaista kirjallisuutta ilmaiseksi kuin maksoivat amerikkalaisille kirjailijoille. Broadway Journalin mentyä nurin vuonna 1845 Poe ei enää löytänyt töitä, ja hänen tulonsa romahtivat hänen viimeisten vuosiensa ajaksi.
Vuonna 1845 Poe saavutti vihdoin mainetta, joskaan ei rahaa, kun hänen runonsa "Korppi" ("The Raven") julkaistiin ja hänen muotokuvansa ja elämäkertansa ilmestyivät Graham'sissa. Hän sai lehdissä neron maineen, pääsi New Yorkin seurapiireihin ja tutustui merkittäviin kirjailijoihin kuten Walt Whitmaniin. Hänen terävä kynänsä ja alkoholinkäyttönsä toivat hänelle kuitenkin kielteistä julkisuutta, eikä menestys jäänyt pysyväksi.
Vuosina 1846–1847 Poeta työllisti kaksi suurta julkisuutta saanutta kirjallista riitaa, jotka vahingoittivat suuresti hänen mainettaan ja joiden seurauksena hänen juopottelunsa ja epäilyt mielenterveydestä tuotiin julkisuuteen. Vuonna 1848 Poe sai valmiiksi pitkän proosatekstinsä Eureka, joka on mystinen sekoitus keksittyjä faktoja ja spekulaatiota. Sen jälkeen Poe jatkoi luentokiertueiden tekemistä. Joulukuussa 1848 Poe julkaisi yhden merkittävimmistä esseistään, "The Poetic Principle", jossa hän kuvasi ajatuksiaan runouden periaatteista.
Poe kirjoitti tuotteliaasti novelleja ja kirja-arvosteluja vielä viimeisenä elinvuotenaan ja liikkui paljon kaupungista toiseen luennoidessaan ja kerätessään rahaa omaa kirjallisuuslehteään varten. Runoutta hän kirjoitti "Korpin" jälkeen enää melko vähän.