stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johnny Haynes

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: John Norman Haynes
Syntymäaika: 17. lokakuuta 1934
Syntymäpaikka: Lontoo, Englanti
Kuolinaika: 18. lokakuuta 2005 (71 vuotta)
Kuolinpaikka: Edinburgh, Skotlanti
Pelipaikka: Välihyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1952–1970 | Fulham FC | 594 | (146) |
| 1970–? | Durban City FC |  ? | (?) |
Maajoukkue
| 1954–1962 | Englanti | 56 | (18) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
John Norman ”Johnny” Haynes (17. lokakuuta 1934 Lontoo – 18. lokakuuta 2005 Edinburgh) oli englantilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli välihyökkääjä.
Haynes pelasi koko ammattilaisuransa Fulhamissa vuosina 1952–1970. Häntä pidetään parhaana Fulhamissa koskaan pelanneena pelaajana. Englannin maajoukkueessa Haynes pelasi 56 ottelua, joista 22:ssa hän oli kapteeni. Loistavasta syöttötaidostaan ja pelinlukemiskyvystään tunnetun Haynesin lempinimi oli "The Maestro". Pelé kuvasi häntä "parhaana pallon syöttäjänä, jonka hän on koskaan nähnyt".
Haynes on tunnettu myös siitä että hän oli aikanaan parhaiten palkattu pelaaja Englannissa. Hän palkakseen tuli 100 puntaa viikossa välittömästi 20 punnan palkkakaton poistuttua vuonna 1961.
Pelaajaura

Johnny Haynes syntyi Lontoossa Kentish Townin alueella vuonna 1934. Jalkapallolupaus kannatti nuoruudessaan Arsenalia ja asui Tottenhamin naapurissa, mutta silti hän päätti 15-vuotiaana liittyä mieluummin Fulham FC:hen. Aluksi hän pelasi lainalla Felthamissa, Wimbledonissa ja Woodford Townissa. Toukokuussa 1952 hän teki Fulhamiin ammattilaissopimuksen ja edustusjoukkueessa hän debytoi saman vuoden joulukuussa. Haynes oli päässyt nuorisomaajoukkueeseen jo koulupoikana, ja Englannin maajoukkueeseen hän nousi alle kahden vuoden kuluttua ensimmäisestä liigaottelustaan. Hänen ensimmäinen ottelu maajoukkueessa oli 2. lokakuuta 1954 pelattu peli Pohjois-Irlantia vastaan.
Haynesin uran alkuvaiheessa Fulham pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla silloisessa 2. divisioonassa. Hänen johdollaan Fulham nousi kauden 1958–1959 jälkeen pääsarjatasolle. Nousukaudella Haynes viimeisteli 26 maalia 34 ottelussa.
Siihen mennessä Haynesistä oli tullut myös tärkeä pelaaja maajoukkueessa ja hän oli mukana Englannin joukkueessa vuoden 1958 MM-kisoissa Ruotsissa. Englanti hävisi Neuvostoliittoa vastaan jo ensimmäisellä kierroksella, mutta Haynes sai hyvitystä myöhemmin samana vuonna tehtyään Neuvostoliittoa vastaan hattutempun. Vuonna 1960 Haynes valittiin Englannin kapteeniksi, jona hän johdatti Englannin Chile MM-kisoihin 1962.
Haynesin taidot herättivät kiinnostusta myös ulkomailla ja esimerkiksi AC Milan yritti ostaa hänet Italiaan 1961. AC Milan tarjosi hänestä 80 000 puntaa, joka olisi ollut suurin siihen mennessä maksettu siirtosumma, ja sopimus olisi tehnyt Haynesista parhaiten palkatun pelaajan maailmassa. Samana vuonna Britannian ammattilaisjalkapalloilijoiden liitto oli onnistunut kaatamaan Englannin sarjoissa olleen palkkakaton, joka oli 20 puntaa viikossa. Fulham hylkäsi tarjouksen ja uusi sopimus teki Haynesistä maan parhaiten palkatun pelaajan 100 punnan viikkopalkalla.
Elokuussa 1962 Johnny Haynes joutui pahaan auto-onnettomuuteen, jossa hänen jalkansa vahingoittui niin pahasti että hänelle sanottiin ettei hän pelaisi enää koskaan. Lääkäreiden ennusteesta huolimatta Haynes parantui ja palasi takaisin jalkapallokentille. Jalka ei kuitenkaan parantunut aivan täysin eikä hän enää loukkaantumisen jälkeen päässyt maajoukkueeseen.
Fulham taisteli Haynesin paluun jälkeen lähinnä putoamista vastaan eikä hänkään pystynyt estämään Fulhamin putoamista 2. divisioonaan 1968. Seuraavalla kaudella Haynes toimi muutaman viikon ajan väliaikaisena pelaajavalmentajana Bobby Robsonin saatua potkut. Hänen tilalleen tullut Bill Dodgin ei pystynyt pitämään Fulhamia ylhäällä ja se putosi 3. divisioonaan. Haynes pelasi vielä yhden kauden kunnes lopetti ammattilaisuransa. Hän ei kuitenkaan ryhtynyt valmentajaksi kuten monet odottivat vaan siirtyi pelaamaan eteläafrikkalaiseen Durban Cityyn, jossa hän voitti ainoan mestaruutensa.
Urallaan Haynes pelasi Fulhamissa yhteensä 657 ottelua ja teki niissä 157 maalia. Molemmat olivat aikanaan Fulhamin ennätyksiä ja otteluennätys on edelleen voimassa. Liigaotteluita hän pelasi 594, joissa syntyi 146 maalia. Maaotteluita Haynesille kertyi 56 ja maaleja 18. Kapteenina hän ehti toimia 22 maaottelussa.
Yksityiselämä ja kuolema

Pelaajauran jälkeen Haynes jäi asumaan Etelä-Afrikkaan, jossa hän pyöritti vedonvälitystoimistoja. Vuonna 1984 hän muutti Skotlantiin Edinburghiin, jossa hän toimi yhdessä kolmannen vaimonsa kanssa kuivapesulayrittäjänä.
Haynes kuoli 71-vuotispäivänään sattuneessa auto-onnettomuudessa Edinburghissa ja kuoli seuraavana päivänä sairaalassa. Onnettomuudessa loukkaantui myös hänen vaimonsa Avril.
Tunnustukset

Johnny Haynes on juhlittu sankari Fulhamissa. Hänen mukaansa on nimetty Fulhamin kotikentän, Craven Cottagen, yksi katsomonosista ja stadionilla on hänen patsaansa.
Haynes valittiin englantilaisen jalkapalloilun Hall of Fameen sen perustamishetkellä vuonna 2002.
Kirjallisuutta

Martin Plumb & Ken Coton, Johnny Haynes: The Maestro, Ashwater Press (2008), ISBN 0954893875
Johnny Haynes, It's all in the game, Barker (1962)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat
Harri Hautajärvi

Harri Pekka Hautajärvi (s. 17. joulukuuta 1962 Salla) on suomalainen arkkitehti ja tutkija. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Ounasvaaran lukiosta 1981. Hautajärvi valmistui Oulun yliopistosta arkkitehdiksi vuonna 1991 ja tekniikan lisensiaatiksi 1996 ja vuonna 2014 Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta tekniikan tohtoriksi. Vuonna 1995 hän opiskeli ICCROMin kansainvälisellä arkkitehtuurikurssilla Roomassa. Hautajärvi on suunnitellut restaurointia, rakennuksia, sisustuksia ja näyttelyarkkitehtuuria omassa arkkitehtitoimistossaan vuodesta 1995 lähtien. Hän on toiminut näyttelyiden kuraattorina ja luennoitsijana. Hautajärvi on kirjoittanut yli 250 artikkelia arkkitehtuurista ja kulttuuriympäristöistä ammatti, aikakaus- ja sanomalehtiin ja kirjoihin. Hän oli Helsingin Sanomien kolumnisti vuosina 2014–2016. Hautajärvi on toiminut monissa luottamustehtävissä, mm. Suomen Arkkitehtiliitto SAFAn varapuheenjohtajana 2019–20 ja Suomen arkkitehtuurimuseon säätiön edustajiston puheenjohtajana vuodesta 2022.
Harri Hautajärvi oli Arkkitehti-lehden päätoimittaja vuosina 2000–2008. The International Committee of Architectural Critics palkitsi Arkkitehti-lehden vuoden 2003 kansainvälisesti parhaana arkkitehtuurilehtenä (CICA Pierre Vago Award for Architectural Journalism). Aikakauslehtien Liitto myönsi Arkkitehti-lehdelle vuoden 2005 parhaan toimitustiimin palkinnon.
Tutkimus

Harri Hautajärvi on erikoistunut tutkimustyössään Suomen arkkitehtuurin historiaan, kulttuuriympäristöihin ja rakennussuojeluun. Hän on kirjoittanut myös kestävästä rakentamisesta ja kaupunkisuunnittelusta.
Vuonna 2014 ilmestyneessä väitöskirjassaan Autiotuvista lomakaupunkeihin Hautajärvi tutki Lapin maakunnan matkailuarkkitehtuurin ja matkailun historiaa ja suhdetta maisemiin ja paikalliseen kulttuuriin. Hautajärven mukaan Lappiin toteutettiin 1800-luvun lopulta 1960-luvulle asti arkkitehtuuriltaan ja sisustuksiltaan korkealuokkaisia matkailurakennuksia, joissa näkyi sekä kansainvälisiä että kansallisia vaikutteita. Osasta niistä tuli itsessään nähtävyyksiä. Kun laskettelun suosion myötä siirryttiin 1960-luvun lopulta lähtien massaturismiin, monista maisemakohteista tuli matkailukeskuksia ja osa niistä kasvoi myöhemmin lomakaupungeiksi. Toiminnallista matkailua palveleva rakentaminen korvasi kansallisromanttisen, esteettisen ja vaalivan suhtautumisen tärkeisiin maisemanähtävyyksiin, ja jotkut niistä jäivät lopulta rakentamisen jalkoihin. Hautajärven mukaan Lapin matkailun historia kuvaa yleisemminkin tapaa, miten matkailu ja sen muuttuminen massaturismiksi ovat vaikuttaneet maailman eri tavoin ainutlaatuisiin alueisiin.
Teokset

Lapin läänin matkailuarkkitehtuurin historia. Lisensiaatintyö. Julkaisu AO A/20. Oulu: Oulun yliopisto, Arkkitehtuurin osasto, 1995. ISBN 951-42-4115-0.
Huviloita ja saunoja . Helsinki: Rakennustieto, 2006. ISBN 978-951-682-781-3.
Villas & Saunas in Finland. Translation Kristina Kölhi and Gareth Griffiths. Helsinki: Rakennustieto Publishing, 2006. ISBN 978-951-682-780-6. (2nd extended edition 2010. ISBN 978-951-682-957-2.)
Omakotitaloja . Helsinki: Rakennustieto, 2011. ISBN 978-951-682-988-6.
Houses in Finland. Translation Kristina Kölhi and Gareth Griffiths. Helsinki: Rakennustieto Publishing, 2011. ISBN 978-951-682-947-3.
Autiotuvista lomakaupunkeihin. Lapin matkailun arkkitehtuurihistoria. Aalto-yliopiston julkaisusarja Doctoral Dissertations 31/2014. Helsinki: Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Arkkitehtuurin laitos; Aalto ARTS Books, 2014. ISBN 978-952-60-5597-8. Väitöskirjan verkkoversio
Rakennetun Suomen tarina . Harri Hautajärvi (toim.). Helsinki: Rakennustietosäätiö RTS et al.; Rakennustieto, 2017. ISBN 978-952-267-208-7.
The Building of Finland. Harri Hautajärvi (ed.). Translation Silja Kudel et al. Helsinki: The Building Information Foundation RTS et al.; Rakennustieto Publishing, 2017. ISBN 978-952-267-209-4.
Så byggdes Finland. Harri Hautajärvi (red.). Översättning Milla Témun Garpelin. Helsingfors: Bygginformationsstiftelsen RTS et al.; Bygginfo – Rakennustieto 2017. ISBN 978-952-267-210-0.
Kenen kaupunki? Helsingin kaupunkisuunnittelu ja kulttuuriympäristö törmäyskurssilla. Toim. Harri Hautajärvi, Juhana Heikonen, Petteri Kummala, Timo Tuomi. Helsinki: Docomomo Suomi Finland, ICOMOSin Suomen osasto, Rakennustaiteen Seura, Rakennusperintö-SAFA, 2021. ISBN 978-952-69679-0-5.
Valikoima artikkeleita

"Harppaus kestävään rakentamiseen ja arkkitehtuuriin". Pohjoinen puhuu. Perinne, kestävyys ja haasteet. Toim. Sari Hirvonen-Kantola ja Helka-Liisa Hentilä. Oulu: Oulun yliopiston arkkitehtuurin osasto 2009, s. 60–73.
"Muovikuplia ja kapseliasuntoja. Avaruusajan arkkitehtuuriutopioita" / "Plastic Bubbles and Capsule Homes. Architectural Utopias of the Space Age". Futuro. Tulevaisuuden talo menneisyydestä / Futuro. Tomorrow’s House from Yesterday. Toim. Marko Home ja Mika Taanila. 4. painos. Helsinki: Desura, 2011, s. 56–77.
"Tiiviimmin, korkeammalle, tehokkaammin? Sijoittajavetoisen tehostamisen sijaan tarvitaan inhimillistä ja ilmastokestävää kaupunkia". Kenen kaupunki? Helsingin kaupunkisuunnittelu ja kulttuuriympäristö törmäyskurssilla. Toim. Harri Hautajärvi, Juhana Heikonen, Petteri Kummala ja Timo Tuomi. Helsinki: Docomomo Suomi Finland, ICOMOSin Suomen osasto, Rakennustaiteen Seura, Rakennusperintö-SAFA, 2021, s. 20–43. Artikkelin verkkoversio
"Miten Suomen matkailua on suunniteltu? Valtiovetoisuudesta markkinaohjautuvuuteen". Matkailunkestävä Suomi? Vastuullinen suunnittelu kulttuuri- ja luontoympäristöissä. Toim. Soile Veijola. Helsinki: SKS, 2023, s. 59–120. Kirjan verkkoversio
"Matkalla 1970-luvun Suomessa". Murrosten vuosikymmen – Arki, aatteet ja arkkitehtuuri 1970-luvun Suomessa. Toim. Petteri Kummala. Helsinki:  Arkkitehtuurimuseo, 2023, s. 152–175.
Palkinnot ja tunnustukset

Alfred Kordelinin rahaston vuoden 2005 kannustuspalkinto.
Aikakauslehtien Liiton palkinto vuoden 2007 parhaasta pääkirjoituksesta.
Yhdyskuntasuunnittelun Ruusu 2008. Yhdyskuntasuunnittelun seuran tunnustuspalkinto merkittävästä yhdyskuntasuunnitteluun liittyvästä toiminnasta mm. Arkkitehti-lehden päätoimittajana.
Suomen Leijonan ritarikunnan ritarimerkki 2008.
Oskari Vilamon rahaston palkinto rakennusalan vuoden 2014 parhaasta väitöskirjasta 2015.
Aalto-yliopiston Arkkitehtuurin laitoksen tunnustuspalkinto ansiokkaasti suoritetusta tekniikan tohtorin tutkinnosta ja erinomaisesta väitöskirjasta 2015.
Rakennustietosäätiö RTS:n kultainen ansiomerkki 2017.
Yhdyskuntasuunnittelun Ruusu 2022. Yhdyskuntasuunnittelun seuran tunnustuspalkinto merkittävästä yhdyskuntasuunnitteluun liittyvästä teosta pamfletin Kenen kaupunki? Helsingin kaupunkisuunnittelu ja kulttuuriympäristö törmäyskurssilla (Toim. Harri Hautajärvi et al.) tekijöille.
Palkinnot ja tunnustukset > Ehdokkuudet

Kirja Villas & Saunas in Finland valittiin RIBA:n kansainvälisen The Sir Nikolaus Pevsner -palkinnon ehdokkaaksi Lontoossa 2007.
Aiheesta muualla

Harri Hautajärven haastattelu kestävästä kaupunkisuunnittelusta ja arkkitehtuurista Verde-lehdessä.
Harri Hautajärven haastattelu Helsingin Sanomissa.
Kenen kaupunki? Helsingin kaupunkisuunnittelu ja kulttuuriympäristö törmäyskurssilla (Kirjan verkkoversio) Toim. Harri Hautajärvi, Juhana Heikonen, Petteri Kummala, Timo Tuomi. Helsinki: Docomomo Suomi Finland, ICOMOSin Suomen osasto, Rakennustaiteen Seura, Rakennusperintö-SAFA 2021.
Harri Hautajärvi: Autiotuvista lomakaupunkeihin. Lapin matkailun arkkitehtuurihistoria. (Väitöskirja) Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Arkkitehtuurin laitos 2014.
Uutisointi Harri Hautajärven väitöskirjasta Arkkitehtuurin tiedotuskeskuksen sivuilla.
Harri Hautajärven haastattelu Suomen tietokirjailijoiden sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin Sanomien arvio Harri Hautajärven kuratoimasta näyttelystä Arktisia unelmia – Lapin varhaista matkailuarkkitehtuuria.
Helsingin Sanomien arvio Harri Hautajärven toimittamasta kirjasta Rakennetun Suomen tarina.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  IdRef
Mari (jumalatar)

Mari on baskien mytologian ylin ja tärkein jumalatar. Hänen nimensä merkitsee ”kuningatar”. Mari on tuulen ja ukkosen jumalatar sekä maan henkilöitymä, hänen asuntonsa on maan uumenissa. Ukkosen jumala Maju on Marin puoliso, ja hyvä henkiolento Atarrabi ja paha henki Mikelats ovat heidän poikiaan.
Mari on matkalaisten ja karjalaumojen suojelija, ja hän antaa ihmisille hyviä neuvoja. Mari ratsastaa taivaan poikki neljän hevosen vetämissä vaunuissa tai joskus pässin selässä. Toisinaan jumalatar ottaa valkean pilven tai sateenkaaren muodon. Mari kuvataan yleensä naisena, jonka pään takaa näkyy täysikuu, joskus hänet esitetään eläinhahmona. Hänen symbolinsa on sirppi.
Sen jälkeen kun baskit kääntyivät kristityiksi, yhdistettiin Mari Santa Marinaan, pyhimykseen, joka kutsuttiin avuksi kirouksia tai myrskyä vastaan. Baskien asuttamilla alueilla elää yhä vanha uskomus, että sirpin asettaminen talon eteen suojaa salamaniskulta.
Alice Marble
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Voitot (5)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1936 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Helen Hull Jacobs | 4–6, 6–3, 6–2 |
| 1938 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (2) |  Nancye Wynne Bolton | 6–0, 6–3 |
| 1939 | Wimbledon |  Kay Stammers | 6–2, 6–0 |
| 1939 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (3) |  Helen Hull Jacobs | 6–0, 8–10, 6–4 |
| 1940 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  (4) |  Helen Hull Jacobs | 6–2, 6–3 |
Adiel Havasto

Adiel Havasto (ent. Hyden; 8. kesäkuuta 1896 Reisjärvi – 15. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Hyden ja Emma Maria Herranen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Karin Astrid Sofia Hacklinin kanssa.
Opinnot

Havasto kävi kansakoulun ja monttöörikoulun Hyökkäysvaunurykmentissä vuonna 1923 sekä suoritti itämerenlaivurin tutkinnon Merenkulkuhallituksessa vuonna 1933. Konemestarikurssin Helsingin teollisuuskoulussa hän suoritti vuonna 1934.
Jääkärikausi

Tämä kansakoulun käynyt liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915 ja otti osaa asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa, Schmardenin hyökkäykseen sekä Aa-joen talvitaisteluihin.
Suomen sisällissota

Havasto astui 11. helmikuuta 1918 Suomen armeijan palvelukseen jefreitterinä ja saapui 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan, missä hänet määrättiin 3. Jääkärirykmentin esikuntaan taistelukuormaston johtajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Havasto palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Rykmentissä hän toimi komppanianvääpelinä eri komppanioissa ja siirtyi 30. syyskuuta 1922 asentajaksi Hyökkäysvaunurykmenttiin, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1924 hallipäälliköksi Ilmailukomppaniaan ja edelleen 1. lokakuuta 1925 autonkuljettajaksi Autopataljoonaan sekä 1. tammikuuta 1926 alkaen Ilmailutelakalle magneeton korjaajaksi. Hän toimi viilaajana lentokonetehtaalla vuosina 1927–1929, kunnes hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1929 koneenkäyttäjäksi Maalentokouluun ja 16. syyskuuta 1930 alkaen Santahaminan merilentoasemalle.
Talvi- ja jatkosota

Talvisodan sytyttyä Havasto palveli edelleen samassa joukossa, mistä hänet siirrettiin välirauhan aikana Ilmasotakoulun varastonhoitajaksi ja edelleen Lentovarikon vastaanottohallin päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi, huolto- ja lähettiupseeriksi Panssaripataljoonaan, jonka mukana otti osaa Tuulosjoen taisteluun, missä haavoittui 4. syyskuuta 1941. Hän osallistui jatkosodassa myös taisteluihin Karhumäessä, Poventsassa ja Syvärillä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Itä-Karjalan Sotilashallinnon esikuntaan Autokomppanian päälliköksi ja edelleen Autokoulun ja -korjaamon johtajaksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin myöhemmin 48. Kuljetuselimen autoupseeriksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Sotien jälkeinen aika

Havasto palveli sotien jälkeen 5. Armeijakunnan moottoriajoneuvojen järjestelykeskuksen päällikkönä vuosina 1944–1945, josta hänet siirrettiin 4. Autokomppanian joukkueenjohtajaksi ja komppanianpäällikön viransijaiseksi. Armeijan vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1946 ja siirtyi sen jälkeen konemestariksi eri kauppalaivoihin sekä henki- ja palovakuutusasiamieheksi. Hän toimi myös Marjaniemen Kiinteistönomistajat ry:n johtokunnan jäsenenä ja rahastonhoitaja vuodesta 1949 lähtien.
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Friedrich Hebbel

| Christian Friedrich Hebbel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1813 Wesselburen
Kuollut: 13. joulukuuta 1863 Wien, Itävalta
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Salanimi: J. F. Franz 
Äidinkieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Christian Friedrich Hebbel (18. maaliskuuta 1813 Wesselburen – 13. joulukuuta 1863 Wien, Itävalta) oli saksalainen näytelmäkirjailija.
Hebbel oli lähtöisin köyhistä oloista. Hän osoitti kuitenkin jo pienenä kirjallisia kykyjä, kun hänen runojaan julkaistiin Modezeitungissa. Hebbel pystyi suojelijoidensa tuen turvin aloittamaan opiskelun Heidelbergin yliopistossa, josta hän siirtyi Müncheniin. Hän ei kuitenkaan saanut runojaan julkaistuksi ja palasi rahattomana Elise Lensingin luokse, jonka kanssa hän asui ja joka tuki häntä niin henkisesti kuin taloudellisestikin.
Ensimmäisen näytelmänsä Hebbel julkaisi vuonna 1840. Raamatun tarinaan perustuva Judith toi Hebbelille mainetta. Toinen näytelmä, Genoveva, valmistui seuraavana vuonna. Vuonna 1843 Hebbel kirjoitti kirjallisuusteoriasta esseen "Mein Wort über das Drama".tarvitaan parempi lähde Samana vuonna hän kirjoitti myös keskiluokkaa kuvaavaa näytelmää Maria Magdalena.
Hebbel asettui vuonna 1845 Wieniin ja avioitui näyttelijä Christine Enghausin kanssa. Hebbelin uran loppupuoli oli menestyksekäs. Näytelmää Herodes und Mariamne vuodelta 1848 Hebbel pitää mestariteoksenaan. Seuraavaksi hän kirjoitti teokset Agnes Bernauer ja Nibelungen lauluun perustuvan kolmiosaisen sarjan Die Nibelungen. Hebbelin kypsin teos on ehkä Gyges und sein Ring vuodelta 1854.
Judithia ja Maria Magdalenaa on esitetty Suomenkin teattereissa vuoden 1900 molemmin puolin.
Hebbel valitsi aiheensa etupäässä Raamatusta ja saksalaisesta kansanrunoudesta. Hänen parhaita näytelmiään ovat Judith (1841), Genoveva (1843), Maria Magdalena (1844), Herodes und Mariamne, Agnes Bernauer (1855). Hebbelin trilogian Die Nibelungen (1862) eri osat ovat Der gehörnte Siegfried, Siegfrieds Tod ja Kriemhildens Rache. Hebbelin viimeinen murhenäytelmä Demetrius jäi keskeneräiseksi. Hebbel oli lahjakas dramaatikko, hänellä oli luovaa mielikuvitusta, draamallista sommittelutaitoa, mutta liioitellessaan hän toisinaan ylittää taiteen rajat. Kootut teokset ilmestyivät 1901–1903.
Suomennettu tuotanto

Lauselmia Friedrich Hebbelin päiväkirjasta, Valvoja 5–6, 1908 s. 384–389 verkossa
Yö metsästäjän kodissa , sarja: Mailta ja meriltä n:o 12. toim. Teuvo Pakkala, Otava, 1911 Verkossa sisältää kertomukset:
Yö metsästäjän kodissa
Rubini, satu
Taidemaalari
Paavon merkillisin yö
Judith: 5-näytöksinen murhenäytelmä, suom. Hilda Martin, käsikirjoitus Teatterikorkeakoulun Viipurin Näyttämön kokoelmassa
Maria Magdalena, näytelmä
Suomennettu tuotanto > Runot

Ei moista syksyn päivää nähty ennen. On tyyni, teoksessa: Lounatuulia
Ennen viiniä, teoksessa: Laulujen virta
Eräälle tuntemattomalle naiselle, teoksessa: Laulujen virta
Joutsenet,  teoksessa: Laulujen virta
Lapsuudenmuisto, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kissanystävälle
Rakkaudentunnustus, teoksessa: Laulujen virta
Yölaulu, teoksessa: Laulujen virta
Kissanystävälle (Brevier für Katzenfreunde), Helsinki: WSOY 1991 ISBN 951-0-16569-7
Lounatuulia, Helsinki, Kirjapaja 1990 ISBN 951-621-977-2
Laulujen virta: saksalaista lyriikkaa seitsemänsadan vuoden varrelta suom. Arvi Kivimaa, WSOY 1936
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich Hebbel Wikimedia Commonsissa
Hebbelin teoksia Gutenberg-projektissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Raila Mantere

| Raila Mantere> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1951 (ikä 73–74) Joutseno
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pappi, runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Raila Mantere (o.s. Raaska, s. 1951 Joutseno) on suomalainen pappi, runoilija ja Suomen Lähetysseuran ulkomaantyöntekijöiden rekrytointikoordinaattori. Hän oli kahteen otteeseen siirtolaistyössä Australiassa miehensä, pastori Tuomo Mantereen kanssa.
Mantere valmistui teologiksi ja toimi Suomen Lähetyssanomien toimittajana ja seurakuntalehtorina. Hän asui kahteen otteeseen, vuosina 1986–1991 ja 1997–2004, Australiassa, jossa hänen miehensä toimi siirtolaispappina ensin Sydneyssä Etelän Ristin seurakunnassa, myöhemmin pääkaupungissa Canberrassa. Suomessa Mantere sai pappisvihkimyksen ja toimi pappina Elimäellä, mutta Australiassa hän ei voinut työskennellä pappina, sillä Australian luterilainen kirkko (LCA) ei tunnustanut naispappeutta.
Teokset

Vain pysahtyä ja kuunnella: runoja ja rukouksia, kuvat: Rita Romaniuk, Malvern: Suomi Newspaper, 2000 ISBN 0646388525
The Landscape Lingers in Me / Maisema viipyy minussa, kuvat: Rita Romaniuk, kääntäjä: Craig Cormick, Charnwood: Ginninderra Press, 2001 ISBN 1740271025
Ovella käy tuuli, kuvat: Jarmo Kulonen]. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 2011 ISBN 978-951-624-400-9.
Sinä tulet valona. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 2014 ISBN 978-951-624-441-2.
Aiheesta muualla

5.5.4 ”minäkö tulisin vieraaksi punaiseksi maaksi kun kuolen”, Raila Mantereen runouden analyysiä (Arkistoitu – Internet Archive) s. 217-221