stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Carmen (parkki)

Carmen oli suomalainen Ahvenanmaalla vuonna 1921 valmistunut puinen kolmimastoinen parkki. Parkki sai myrskyssä vuodon Itämerellä Bornholmin lähellä syksyllä 1934 ja miehistö joutui hylkäämään sen.
Carmenin rakensi 1917–1921 Lumparsundissa laivanrakennusmestari Gustav Nordlund. Laivan vetoisuus oli 558 bruttorekisteritonnia, kantavuus 850 tonnia ja se saattoi ottaa 310 standartin puutavaralastin. Laivan pituus oli 53,7 metriä, leveys 10,33 metriä ja syväys 3,93 metriä. Miehistöä oli 13 henkeä.
Carmenin omistivat Axel Melander ja muut lemlandilaiset omistajat vuoteen 1934 ja viimeksi laivan omisti laivanvarustaja Gustaf Erikson. Carmen oli Itämeren ja Pohjanmeren liikenteessä ja kuljetti puutavaraa Suomesta Tanskaan ja Englantiin.
Carmen oli matkalla puutavaralastissa Kotkasta Aarhusiin kun se joutui kovaan myrskyyn Bornholmin pohjoispuolella syyskuun alussa 1934. Laiva sai vuodon ja oli uppoamistilassa, jolloin miehistö joutui jättämään sen. Miehistön pelasti saksalainen höyrylaiva Ursula Siemers ja vei heidät Kieliin. Tuuliajolle jäänyt Carmen ei kuitenkaan uponnut puutavaralastinsa ansiosta ja se hinattiin Karlshamniin, jonne se saapui 3. syyskuuta 1934. Karlshamnissa laiva pumpattiin tyhjäksi vedestä ja korjattiin. Carmen hinattiin sitten Aarhusiin, jossa sen puutavaralasti purettiin. Carmen myytiin romutettavaksi lokakuussa 1934.
Biju Janata Dal

| Biju Janata Dal> ବିଜୁ ଜନତା ଦଳ |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  26. joulukuuta 1997
Puheenjohtaja:  Naveen Patnaik
Varapuheenjohtajat:   Usha Devi  Hrushikesh Naik  N. Bhaskar Rao 
Ideologia:   sosiaalidemokratia  liberalismi  sekularismi  sosiaaliliberalismi 
Poliittinen kirjo:  keskusta-vasemmisto
Osoite:  6R/3, Unit-6, Forest Park, Bhubaneswar, Odisha, Intia
Värit:  tummanvihreä
Lok Sabha:  12 / 545
Rajya Sabha:  7 / 245
Odishan parlamentti:  112 / 147
Naisjärjestö:  Biju Mahila Janata Dal
Nuorisojärjestö:  Biju Yuva Janata Dal
Opiskelijajärjestö:  Biju Chhatra Janata Dal
Kotisivu:  www.bjdodisha.org.in
Infobox OKNimi-testi OK: 
Biju Janata Dal (orijaksi ବିଜୁ ଜନତା ଦଳ, lyh. BJD) on intialainen puolue, jonka nykyinen puheenjohtaja on Odishan osavaltion pääministeri Naveen Patnaik. Odishan osavaltiossa puolue on ollut vallassa vuodesta 2000 alkaen. Vuonna 2019 Naveen Patnaik valittiin viidennelle kaudelleen Odishan pääministeriksi. Puolue ei vuoden 2019 parlamenttivaaleissa liittoutunut Intian kansanpuolueen eikä sen kilpailijan kongressipuolueen kanssa vaan piti etäisyyttä molempiin.
Puolue oli liitossa hindunationalistisen Intian kansanpuolueen kanssa 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Puolueiden suhteet heikkenivät Odishan uskonnollisten väkivaltaisuuksien takia, jonka myötä vaaliliitosta luovuttiin vuonna 2009. Vuonna 2019 Biju Janata Dalin riveistä parlamenttiin valituista ennätyksellisesti 42 % oli naisia.
Ideologia ja näkemyksiä

BJD ei katso tunnustavansa mitään ideologiaa, mutta haluaa parantaa yhteiskunnan vähempiosaisten ja Odishan osavaltion tilannetta.. Puolueen ideologiaksi voidaan kuitenkin määritellä sosiaaliliberalismi, sosiaalidemokratia ja populismi. BJD:n tavoitteena on omien sanojensa mukaan luoda "sekulaari ja korruptiosta vapaa hyvinvointivaltio, jonka perustana ovat sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja tasa-arvo".
Puolue on vuodesta 2009 lähtien edustanut niin sanottua kolmatta rintamaa, eli ei ole tehnyt yhteistyötä BJP eikä kongressipuolueen kanssa.
Vuoden 2019 vaalien alla puolue kannatti vaaliohjelmansa mukaan mm. seuraavia asioita:
maanviljelijöille tarkoitettu koroton laina aina 100 000 rupiaan saakka.
25 000 rupiah avustusta köyhimpien perheiden tyttärille naimisiin mentäessä
ilmaista wifi-yhteyttä kaikkien osavaltion korkeakoulujen kampuksille sekä tietokoneluokkaa jokaiseen keskiasteen kouluun
pienten ja keskisuurten yrittäjien etua valvovan järjestön perustamista
Vaalimenestys > Intian parlamenttivaaleissa (Lok Sabha)

| Vuosi | Edustajat | Äänet | Viite |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | 9 / 545 | 1,00 % |  |
| 1999 | 10 / 545 | 1,20 % |  |
| 2004 | 11 / 545 | 1,30 % |  |
| 2009 | 14 / 545 |  ? |  |
| 2014 | 20 / 545 |  ? |  |
| 2019 | 12 / 545 |  ? |  |
Vaalimenestys > Odishan osavaltiovaaleissa

| Vuosi | Edustajat | Äänet | Viite |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 68 / 146 | 29,40 % |  |
| 2004 | 61 / 146 | 27,36 % |  |
| 2009 | 103 / 146 | 38,86 % |  |
| 2014 | 117 / 146 | 43,35 % |  |
| 2019 | 112 / 146 | 44,71 % |  |
Bijou Phillips

| Bijou Phillips |
| --- | --- |
 Bijou Phillips vuonna 2005 (kuva: Eduardo Sciammarella)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Bijou Lily Phillips
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1980 (ikä 44)  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, laulaja, malli
Puoliso:  Danny Masterson
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993-
Merkittävät roolit:  Bully, Oven takana
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Bijou Lily Phillips (s. 1. huhtikuuta 1980) on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja poplaulaja.
Phillips aloitti mallin uransa nuorella iällä ja esiintyi jo 13-vuotiaana Interview-lehden kannessa. Hän lopetti mallin uransa tilapäisesti 17-vuotiaana ja teki levytyssopimuksen Almos Recordsin kanssa. Vuonna 1999 Phillips julkaisi popalbumin I'd Rather Eat Glass. Hän on tällä hetkellä kokoamassa materiaalia tulevalle albumilleen.
Phillips on esiintynyt vuodesta 1999 lähtien useissa elokuvissa, muun muassa elokuvissa Melkein julkkis, Oven takana ja Hostel: Part II.
Yksityiselämä

Phillipsin isä oli hippiajan kuuluisimpien yhtyeiden joukkoon kuuluvassa The Mamas & the Papas -yhtyeessä aikoinaan toiminut muusikko John Phillips. Hänen äitinsä oli eteläafrikkalainen malli Genevieve Waite.
Phillips on naimisissa pokeri-turnauksessa tapaamansa näyttelijä Danny Mastersonin kanssa. He molemmat ovat skientologeja. Parilla on yksi lapsi. Syksyllä 2023 Phillips kertoi hakevansa eroa Mastersonin saatua tuomion raiskauksista.
Näyttelijänä

Melkein julkkis (Almost Famous), (2000)
Bully, (2001)
Oven takana (2004)
Venom, (2005)
Havoc, (2005)
Hostel II, (2007)
Aiheesta muualla

Bijou Phillips Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Andrea Dovizioso

| Andrea Dovizioso |
| --- | --- |
 Andrea Dovizioso vuonna 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1986 
Kansalaisuus:   Italia
Uratiedot
Lempinimi:  Dovi
Aktiivisena:  2001–2020
Pyörän numero:  04
Nykyinen talli:  Ducati Team
Nykyinen pyörä:  Ducati GP20
Entiset tallit:  Repsol Honda (2009–2011) Tech3 (2012) Scot Racing (2008)
Tilastot
MotoGP
Kilpailuja:  219
Voittoja:  15
Palkintosijoja:  62
Paalupaikkoja:  7
Nopeimpia kierroksia:  11
Ensimmäinen kilpailu:  Qatar 2008
Ensimmäinen voitto:  Portugal 2008
250-kuutioiset
Kilpailuja:  49
Voittoja:  4
Palkintosijoja:  26
Paalupaikkoja:  4
Nopeimpia kierroksia:  8
Ensimmäinen kilpailu:  Espanja 2005
Ensimmäinen voitto:  Katalonia 2006
Aiheesta muualla
www.andreadovizioso.com
Andrea Dovizioso (s. 23. maaliskuuta 1986 Forlimpopoli, Italia) on italialainen ratamoottoripyöräilijä ja 125-kuutioisten maailmanmestari vuodelta 2004. Hän ajaa MotoGP:n kaudella 2020 Ducati Team tallissa. Dovizioso on sijoittunut parhaimmillaan MotoGP:ssä toiseksi kausina 2017, 2018 ja 2019. Hän on kilpaillut myös rallissa 2011–2012.
Ura > 125-kuutioiset

Dovizioso kilpaili ensimmäisen kerran ratamoottoripyöräilyn MM-sarjassa vuonna 2001, jolloin hän osallistui Mugellon osakilpailuun 125-kuutioisten luokassa. Seuraavalle kaudelle hän teki sopimuksen Kopron Team Scot Honda-tiimin kanssa ja ajoi täyden kauden sijoittuen loppupisteissä kuudenneksitoista.
Kaudella 2003 Dovizioso saavutti neljä palkintokorokepaikkaa, yhden paalupaikan ja sijoittui MM-pisteissä viidenneksi.
Kaudella 2004 hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden yli 90 pisteen erolla MM-kakkoseen Héctor Barberáan. Dovizioson taakse MM-sarjassa jäivät muun muassa sellaiset nimet, kuin Jorge Lorenzo, Casey Stoner, Álvaro Bautista, Mika Kallio, Gábor Talmácsi ja Thomas Lüthi. Kauden aikana viisi osakilpailuvoittoa ja kahdeksan paalupaikkaa ajanut Dovizioso siirtyi ajamaan 250-kuutioisiin kaudelle 2005.
Ura > 250-kuutioiset

Kauden 2005 Dovizioso ajoi samassa tallissa, kuin 125-kuutioisissa. Hän saavutti kaudella viisi palkintokorokepaikkaa ja sijoittui MM-sarjassa kolmanneksi Daniel Pedrosan ja Casey Stonerin jälkeen.
Kaudella 2006 Dovizioso taisteli maailmanmestaruudesta Jorge Lorenzon kanssa, joka lopulta voitti mestaruuden 15 pisteen erolla Doviziosoon. Kauden aikana Dovizioso voitti kaksi osakilpailua ja ajoi jokaisessa kilpailussa pisteille sijoittuen huonoimmillaan seitsemänneksi kauden päätösosakilpailussa Espanjan Valenciassa.
Kausi 2007 oli lähes toisinto edellisestä kaudesta, sillä mestaruuden vei jälleen Lorenzo, Dovizioson sijoittuessa toiseksi. Dovizioso voitti kaudella kaksi osakilpailua ja ajoi kaksi paalupaikkaa. San Marinon osakilpailussa syyskuussa 2007, Dovizioso joutui jättämään kilpailun kesken ensimmäisen kerran liki kahteen vuoteen ajettuaan ennen keskeytystään 31 osakilpailua maalin saakka peräkkäin.
Ura > MotoGP

Dovizioso siirtyi ajamaan MotoGP-luokkaan kaudelle 2008 JiR Team Scotin Hondalla ja sijoittui tulokaskaudella viidenneksi. Hän ajoi kauden aikana kerran palkintokorokkeelle ollessaan kolmas Malesian kilpailussa. Dovizioso ajoi neljä kertaa neljänneksi Qatarissa, Kataloniassa, Yhdysvalloissa ja Valenciassa.
Ura > MotoGP > Repsol Honda (2009–2011)

Kaudelle 2009 Dovizioso siirtyi Repsol Honda-talliin Daniel Pedrosan tallikaveriksi. Hän sijoittui kauden loppupisteissä kuudenneksi keräten 160 pistettä. Heinäkuussa 2009 Dovizioso ajoi ensimmäisen voittonsa MotoGP-luokassa Donington Parkin radalla Englannissa. Keskytettyään sitä ennen kolme kilpailua peräkkäin. Se oli samalla Dovizioson ainoa palkintokorokesijoitus. Hän ajoi kauden aikana kuudesti neljänneksi Ranskassa, Italiassa, Kataloniassa, Tšekissä, Indianapolisissa ja San Marinossa. Sitä vastoin Dovizioson tallikaveri Pedrosa sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2010 Dovizioso jatkoi Pedrosan tallikaverina ja sijoittui loppupisteissä viidenneksi, keräten yhteensä 206 pistettä. Dovizioso ajoi palkintokorokkeelle seitsemän kertaa ja sijoittui parhaimmillaan toiseksi Britannian, Japanin ja Malesian kilpailuissa. Neljä kertaa kolmanneksi Qatarissa, Ranskassa, Italiassa ja Portugalissa. Tallikaveri Pedrosa sen sijaan sijoittui loppupisteissä toiseksi.
Kaudella 2011 Dovizioso ajoi Hondalla Pedrosan ja Casey Stonerin kanssa. Hän sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Dovizioso ajoi seitsemän kertaa palkintokorokkeelle, joista neljä kertaa toiseksi Ranskassa, Kataloniassa, Italiassa ja Tšekissä. Kolmanneksi hän ajoi Alankomaissa, Australiassa ja Valenciassa. Dovizioson tallikavereista Stoner voitti maailmanmestaruuden, kun Pedrosa oli loppupisteissä neljäs. Hän jätti kolme kilpailua väliin loukkaantumisen vuoksi.
Ura > MotoGP > Yamaha Tech 3 (2012)

Kolmen Repsol Honda kauden jälkeen Dovizioso siirtyi Yamahan Tech 3 satelliitti talliin kaudeksi 2012 ja ajoi kuusi kertaa palkintokorokkeelle sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Hän oli tällä kertaa parempi tallikaveriaan Cal Crutchlow:ta, joka sijoittui seitsemänneksi. Dovizioson kaikki palkintokorokesijoitukset olivat kolmostiloja, jotka tulivat Kataloniassa, Alankomaissa, Saksassa, Italiassa, Indianapolisissa ja Aragonissa.
Ralliura

Dovizioso ajoi rallia ensimmäisen kerran 2011 osallistuttuaan marraskuun lopulla järjestettyyn Monza Rally Show:hon ja Monza Masters Show. Hän ajoi molemmat rallit Peugeot 207 S2000 mallilla ja sijoittui ensin Monza Rallyssa sijalle 54, kun taas Monza Mastersissa hän oli toiseksi viimeinen eli seitsemäs.
2012 Dovizioso menestyi huomattavasti paremmin Monza Rally Show:ssa ja Monza Master Show:ssa. Monza Rallyssa hän sijoittui viidenneksi hävittyään rallin voittajalle Valentino Rossille 58.1 sekuntia. Monza Mastersissa Dovizioso ajoi kuudenneksi Citroënilla.
Tilastot

| Kausi | Luokka | Pyörä | Kilpailut | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat | Nopeimmat  kierrokset | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | 125cc | Aprilia RS 125 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2002 | 125cc | Honda RS125R | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 42 | 16. |
| 2003 | 125cc | Honda RS125R | 16 | 0 | 4 | 1 | 0 | 157 | 5. |
| 2004 | 125cc | Honda RS125RW | 16 | 5 | 11 | 8 | 3 | 293 | 1. |
| 2005 | 250cc | Honda RS250RW | 16 | 0 | 5 | 0 | 1 | 189 | 3. |
| 2006 | 250cc | Honda RS250RW | 16 | 2 | 11 | 2 | 4 | 272 | 2. |
| 2007 | 250cc | Honda RS250RW | 17 | 2 | 10 | 2 | 3 | 260 | 2. |
| 2008 | MotoGP | Honda RC212V | 18 | 0 | 1 | 0 | 0 | 174 | 5. |
| 2009 | MotoGP | Honda RC212V | 17 | 1 | 1 | 0 | 0 | 160 | 6. |
| 2010 | MotoGP | Honda RC212V | 18 | 0 | 7 | 1 | 1 | 206 | 5. |
| 2011 | MotoGP | Honda RC212V | 17 | 0 | 7 | 0 | 1 | 228 | 3. |
| 2012 | MotoGP | Yamaha YZR-M1 | 18 | 0 | 6 | 0 | 0 | 218 | 4. |
| 2013 | MotoGP | Ducati Desmosedici GP13 | 18 | 0 | 0 | 0 | 0 | 140 | 8. |
| 2014 | MotoGP | Ducati Desmosedici GP14 | 18 | 0 | 2 | 1 | 0 | 187 | 5. |
| 2015 | MotoGP | Ducati Desmosedici GP15 | 18 | 0 | 5 | 1 | 0 | 162 | 7. |
| 2016 | MotoGP | Ducati Desmosedici GP16 | 18 | 1 | 5 | 2 | 1 | 171 | 5. |
| Yhteensä | Yhteensä |  | 258 | 11 | 75 | 18 | 14 | 2982 |  |
Aiheesta muualla

Andrea Dovizioson kotisivut (italiaksi)
Andrea Dovizioson tilastot MotoGP:n virallisilla sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
125cc-luokan kuljettajien maailmanmestarit
Dovizioso Italian Mugellossa 2009
Dovizioso kaudella 2015
Art Ensemble of Chicago

Baptizum (1972) on Art Ensemble of Chicagon tunnetuimpia julkaisuja
The Art Ensemble of Chicago on avantgarde-jazz -yhtye, joka perustettiin Chicagossa 1960-luvun jälkipuoliskolla. Alansa johtaviin kuuluva yhtye levyttää ja esiintyy edelleen uusien muusikkojen korvatessa kahta kuollutta perustajajäsentä.
Yhtyeen historiaa

Ryhmä julkaisi ensimmäisen levynsä, Sound, nimellä "Roscoe Mitchell Sextet" vuonna 1966. Mukana oli jo tuolloin saksofonisti Roscoe Mitchell, trumpetisti Lester Bowie sekä basisti Malachi Favors Maghostut. Seuraava ryhmän itsestään käyttämä nimi oli "Roscoe Mitchell Art Ensemble". Vuonna 1967 mukaan liittyivät Joseph Jarman (saksofoni) sekä Philip Wilson (rummut), ja yhtye levytti Nessa -merkille joukon levyjä.
Nimi "The Art Ensemble of Chicago" otettiin käyttöön vuonna 1969, kun ryhmän jäsenet (lukuun ottamatta Paul Butterfieldin blues-yhtyeeseen liittynyttä Wilsonia) lensivät Pariisiin. Nimi vaihdettiin ranskalaisen promoottorin ehdotuksesta. Pariisissa uudeksi rumpaliksi löydettiin Famoudou Don Moye. Vuonna 1970 ryhmä levytti kaksi albumia laulaja Fontella Bassin kanssa, joka oli tuolloin Bowien vaimo. Näistä varsinkin Les Stances A Sophie on tunnettu edelleen.
Yhtye palasi Amerikkaan vasta vuonna 1972. Kyseisenä vuonna levytettiin myös yksi yhtyeen tunnetuimmista levyistä, live-albumi Bap-Tizum. Mitchellin, Jarmanin, Bowien, Favorsin ja Moyen muodostama kokoonpano pysyi samana aina vuoteen 1993 saakka. Amerikkaan palattuaan ryhmän jäsenet sopivat toimivansa yhdessä vähemmän tiiviisti, jotta kukin jäsen voisi luoda samalla myös soolouraansa. Tämän ratkaisun on arveltu auttaneen ryhmää pysymään kasassa pitkään. Vuosien 1972 ja 2004 välillä yhtye julkaisi 20 studiolevyä ja muutamia live-taltiointeja.
Vuonna 1993 ryhmän kokoonpano vihdoin muuttui, kun Jarman vetäytyi siitä pois keskittyäkseen Zen-filosofian sekä aikidon harjoittamiseen. Bowie kuoli maksasyöpään vuonna 1999, ja ryhmä jatkoi tämän jälkeen triona, joka turvautui usein vieraileviin artisteihin. Vuonna 2003 Jarman palasi yhtyeeseen. Vuonna 2004 Favors Maghostut kuoli kesken Sirius Calling -albumin levytysten. Sen jälkeen trumpetisti Corey Wilkes ja basisti Jaribu Shahid ovat olleet mukana yhtyeen esiintymisissä.
Yhtyeen musiikki ja filosofia

Art Ensemble of Chicago tunnetaan siitä, että se painottaa "multi-instrumentalismia" (eli kukin jäsen soittaa useampia soittimia) ja käyttää tavanomaisten jazz-soittimien lisäksi muita soittimia, kuten erilaisia lyömäsoittimia. Usein nämä epätavalliset soittimet ovat peräisin eri maanosien etnisestä musiikista. Niin ikään ryhmä on erottunut muista jazz-esiintyjistä pukujensa sekä kasvomaalaustensa ansiosta. Yhtyeen esiintymisissä onkin mukana musiikin lisäksi myös visuaalinen ulottuvuus. Tyypillistä on, että lavalla on paljon lyömäsoittimia, joita kaikki ryhmän jäsenet soittavat välillä.
Nämä Art Ensemble of Chicagon piirteet, jotka erottavat sen muista jazz-yhtyeistä, ovat yhtyeen jäsenten tietoinen valinta, koska he haluavat ylittää perinteisen jazzin tiukkoina pitämänsä rajat. Ryhmän iskulauseena on monien levyjen kanteen painettu teksti: "Great Black Music: Ancient to the Future" ("mahtavaa mustaa musiikkia: menneisyys tulevaisuuteen").
Vierailut Suomessa

Art Ensemble of Chicago on soittanut Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1974, 1987 ja 2004.
Aiheesta muualla

Art Ensemble of Chicago Website
Diskografia
Joseph Jarmanin haastattelu
Art Ensemble of Chicago (2017)
Bryan White

| Bryan White> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1974 (ikä 50) Lawton, Oklahoma, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Tyylilajit:  country, country pop
Levy-yhtiöt:  Asylum Records Warner Records Just a Pup
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Bryan White (s. 17. helmikuuta 1974) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä.
Whiten vanhemmat olivat paikallisia ammattimuusikoita, isä lauloi countrya ja äiti rock & rollia. Hänen isänsä opetti hänet soittamaan rumpuja 5-vuotiaana, ja teini-ikäisenä hän soitti rumpuja vanhempiensa yhtyeissä. Hän opetteli myöhemmin kitaransoiton. High schoolin jälkeen hän lähti Nashvilleen, jossa perhetuttu Billy Joe Walker Jr. auttoi häntä kehittämään toimintaansa ja auttoi saamaan työpaikan demolaulajana. Walker ja tuottaja Kyle Lehning, joka oli työskennellyt aiemmin Randy Travisin ja Dan Sealsin kanssa, tuottivat yhteistyössä Whiten platinalevyn myyntirajan ylittäneen esikoisalbumin Bryan White (1994). Billboardin Hot Country Singles & Tracks (Hot Country Songs) -listalle pääsivät kappaleet ”Eugene You Genius”, ”Look at Me Now”, ”Someone Else's Star” ja ”Rebecca Lynn”, joista kaksi jälkimmäistä sijoittuivat listan kärkeen.
Toinen albumi Between Now and Forever (1996) myi myös platinaa ja sitä seurannut The Right Place (1997) kultaa. Viiden parhaan joukkoon sijoittuivat kappaleet ”So Much for Pretending”, ”I'm Not Supposed to Love You Anymore” ja ”Sittin’ on Go”.
White vieraili Shania Twainin kappaleella ”From This Moment On”.
Whiten esittämästä kappaleesta ”God Gave Me You” (1999) tuli megahitti Filippiineillä vuonna 2015 sen jälkeen kun Alden Richards ja Maine Mendoza ottivat sen tunnussävelekseen Eat Bulaga! -televisio-ohjelmassa.
Diskografia (valikoima)

Bryan White (1994)
Between Now and Forever  (1996)
The Right Place (1997)
How Lucky I Am (1999)
Dreaming of Christmas (EP, 1999)
Dustbowl Dreams (2009)
Greatest Hits (kokoelma, 2000)
Rebecca Lynn & Other Hits (kokoelma, 2006)
Shine (EP, 2014)
Käännös suomeksi
Brasilian Grand Prix 1989

|  Brasilian Grand Prix 1989  |
| --- | --- |
 1. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1989. 

Päivämäärä:  26. maaliskuuta 1989
Sijainti:  Autódromo Internacional Nelson Piquet, Jacarepaguá, Rio de Janeiro
Ratatyyppi:  moottorirata
Radan pituus:  5,031 km
Kilpailun pituus:  61 kierrosta, 306,981 km
Sää:  kuuma, kuiva, aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ayrton Senna   (McLaren-Honda)
Paaluaika:  1.25,302
Palkintokoroke
Voittaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Toinen:   Alain Prost   (McLaren-Honda)
Kolmas:   Mauricio Gugelmin   (March-Judd)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Riccardo Patrese   (Williams-Renault)
Kierrosaika:  1.32,507 (kierroksella 47)
Brasilian Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. maaliskuuta 1989 viimeistä kertaa Jacarepaguán radalla. Kilpailu oli kauden 1989 avauskilpailu ja sen voitti kuudennesta ruudusta lähtenyt Nigel Mansell.
Kilpailu

Ayrton Senna lähti kilpailuun tuttuun tyyliin paalupaikalta. Hän sai kuitenkin huonon startin jolloin sekä Riccardo Patrese että Gerhard Berger vilahtivat Sennan ohitse. Senna tunki kuitenkin ensimmäiseen väkisin molempien rinnalle, jolloin sekä Senna että Berger pyörähtivät radalta. Senna pääsi jatkamaan kisaa, mutta Berger joutui keskeyttämään. Patrese johti kilpailua, perässään Thierry Boutsen, Mansell, Alain Prost,Ivan Capelli, Derek Warwick, Alessandro Nannini ja Johnny Herbert.
Mansell ohitti pian Boutsenin, jonka ohitse menivät lopulta kaikki muutkin kun Williamsin moottori hajosi. Kierroksella 15. Mansell ohitti Patresen ja siirtyi kilpailun johtoon. Renkaanvaihtojen jälkeen tilanne oli kolmen kärjen osalta sama, kunnes Patrese keskeytti. Mansell voitti kilpailun ennen Prostia ja kolmanneksi noussutta Mauricio Gugelminia.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 27 |  Nigel Mansell | Ferrari | 61 | 1.38.58,744 | 6 | 9 |
| 2 | 2 |  Alain Prost | McLaren-Honda | 61 | + 7,809 | 5 | 6 |
| 3 | 15 |  Mauricio Gugelmin | March-Judd | 61 | + 9,370 | 12 | 4 |
| 4 | 20 |  Johnny Herbert | Benetton-Ford | 61 | + 10,493 | 10 | 3 |
| 5 | 9 |  Derek Warwick | Arrows-Ford | 61 | + 17,866 | 8 | 2 |
| 6 | 19 |  Alessandro Nannini | Benetton-Ford | 61 | + 18,241 | 11 | 1 |
| 7 | 3 |  Jonathan Palmer | Tyrrell-Ford | 60 | + 1 krs. | 18 |   |
| 8 | 12 |  Satoru Nakajima | Lotus-Judd | 60 | + 1 krs. | 21 |   |
| 9 | 26 |  Olivier Grouillard | Ligier-Ford | 60 | + 1 krs. | 22 |   |
| 10 | 4 |  Michele Alboreto | Tyrrell-Ford | 59 | + 2 krs. | 20 |   |
| 11 | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 59 | + 2 krs. | 1 |   |
| 12 | 30 |  Philippe Alliot | Larrousse-Lamborghini | 58 | + 3 krs. | 30 |   |
| 13 | 22 |  Andrea de Cesaris | Dallara-Ford | 57 | + 4 krs. | 15 |   |
| 14 | 38 |  Christian Danner | Rial-Ford | 56 | + 5 krs. | 17 |   |
| 15 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 51 | Akku | 2 |   |
| Kesk. | 10 |  Eddie Cheever | Arrows-Ford | 37 | Kolari | 24 |   |
| Kesk. | 34 |  Bernd Schneider | Zakspeed-Yamaha | 36 | Kolari | 25 |   |
| Kesk. | 7 |  Martin Brundle | Brabham-Judd | 27 | Vetoakseli | 13 |   |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | March-Judd | 22 | Ripustukset | 7 |   |
| Kesk. | 11 |  Nelson Piquet | Lotus-Judd | 10 | Polttoaineen syöttö | 9 |   |
| DSQ | 17 |  Nicola Larini | Osella-Ford | 10 | Hylätty | 19 |   |
| Kesk. | 8 |  Stefano Modena | Brabham-Judd | 9 | Vetoakseli | 14 |   |
| Kesk. | 5 |  Thierry Boutsen | Williams-Renault | 3 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 2 | Runko | 16 |   |
| Kesk. | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 0 | Kolari | 3 |   |
| Kesk. | 24 |  Luis Pérez Sala | Minardi-Ford | 0 | Kolari | 23 |   |
| DNQ | 29 |  Yannick Dalmas | Larrousse-Lamborghini |   |  |  |   |
| DNQ | 25 |  René Arnoux | Ligier-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 33 |  Gregor Foitek | Euro Brun-Judd |   |  |  |   |
| DNQ | 31 |  Roberto Moreno | Coloni-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 21 |  Alex Caffi | Dallara-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 18 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 39 |  Volker Weidler | Rial-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 32 |  Pierre-Henri Raphanel | Coloni-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 41 |  Joachim Winkelhock | AGS-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 35 |  Aguri Suzuki | Zakspeed-Yamaha |   |  |  |   |
| DNPQ | 36 |  Stefan Johansson | Onyx-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 37 |  Bertrand Gachot | Onyx-Ford |   |  |  |   |
Lähde:
Muuta

Philippe Streiffin oli tarkoitus olla AGS-tallin kuljettaja kaudella 1989, mutta hän halvaantui kilpailua edeltäneessä testissä sattuneessa kolarissa.
Nicola Larini hylättiin sääntöjen vastaisen lähdön takia
Ensimmäinen Grand Prix: Johnny Herbert, Olivier Grouillard
Ensimmäiset pisteet:Johnny Herbert
Ensimmäinen palkintosija:Mauricio Gugelmin
177:s Grand Prix -startti (uusi ennätys): Riccardo Patrese
Mansellin nostaessa voittopokaaliaan hän sai käteensä haavan, josta vuoti verta ja joutui poistumaan palkintokorokkeelta.