stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Giosuè Carducci
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giosuè Carducci Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Giosuè Carducci on Wikiaineistossa
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Cennino Cennini

Cennino Cenninin maalaamaksi väitetty alttarikaappi.
Cennino d'Andrea Cennini (noin 1370–1440) oli italialainen taidemaalari. Cennini tunnetaan kirjoittamastaan taiteilijan oppaasta Il libro dell'arte, joka on ilmestynyt suomeksi nimellä Kirja maalaustaiteesta.
Agnolo Gaddin oppilaana ollut Cennini sai vaikutteita myös Giottolta. Hän syntyi Colle Val d'Elsassa Toscanassa.
Kirja maalaustaiteesta on kirjoitettu 1400-luvun alkupuolella. Kirjassa kerrotaan pigmenteistä, siveltimistä, munatemperasta sekä  seinä- ja taulumaalauksesta. Siinä annetaan myös maalausteknisiä vinkkejä, neuvotaan alus- ja päällemaalauksen tekemistä kerrosmaalauksessa. Cennini käsittelee lyhyesti myös öljymaalausta. Myöhemmin Giorgio Vasari väitti, että  Jan van Eyck olisi keksinyt öljymaalauksen, vaikka jo Theophilus käsitteli aihetta oppaassaan vuonna 1125.
Cennino Cenninin elämästä ei ole tarkkaa tietoa, ei myöskään siitä koska Kirja maalaustaiteesta on kirjoitettu. Kirja perustuu 1200-luvun lopun ja 1300-luvun keskivaiheen käytäntöihin. Oletetaan, että kirja on kirjoitettu 1300-luvulla, koska se ei tunne 1400-luvulla tehtyjä öljyvärikokeiluja.
Julkaisut

Cennino Cennini: Kirja maalaustaiteesta. Il Libro dell'Arte, o Trattato della Pittura. Suom. Sinikka Kallio. Kustannusosakeyhtiö Taide 1995. ISBN 951-608-015-4
Carolinanaratti

| Carolinanaratti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Conuropsis  Salvadori, 1891
Laji::  carolinensis
Kaksiosainen nimi
 Conuropsis carolinensis  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 C. c. carolinensis  C. c. ludovicianus 
Katso myös
   Carolinanaratti Wikispeciesissä   Carolinanaratti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Carolinanaratti eli vanhalta nimeltään carolinanpapukaija (Conuropsis carolinensis) oli pohjoisamerikkalainen papukaijalaji, joka on kuollut sukupuuttoon. Se oli Conuropsis-suvun ainoa edustaja. Laji oli Yhdysvalloissa ainoa alkuperäinen papukaijalaji. Se esiintyi siellä erittäin runsaina parvina ja saattoi tuhota satoa maanviljelyksillä. Muuttokyyhkyn tapaan carolinanaratti kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa.
Levinneisyys

Lajia tavattiin alun perin Itä-Yhdysvalloissa etelästä pohjoiseen Floridasta Virginiaan ulottuvalla alueella. Mississipin ja Missourijokien valuma-alueen populaatio muodosti oman alalajinsa C. c. ludovicianus.
Piirteet

Carolinanaratti oli kooltaan noin 30 senttiä pitkä ja se painoi noin 250 grammaa. Sen värikkäässä höyhenpuvussa oli vihreää, keltaista ja oranssia. Laji muodosti tavallisesti pieniä parvia, mutta kun ruokaa oli saatavilla runsaasti se saattoi muodostaa myös suurempiakin parvia, joihin saattoi kuulua 200–300 yksilöä. Se oli yksiavioinen monien muiden papukaijojen tapaan ja se muni tavallisesti kaksi munaa. Parvet liikkuivat aamuisin ja iltaisin ruokaa ja vettä etsien, kun taas päivisin ne pysyttelivät yleensä puissa. Se käytti nokkaansa pähkinöiden ja muiden siemenien avaamiseksi. Monia lajin biologisista piirteistä ei tunneta, kuten esimerkiksi sen parittelukäyttäytymistä, pesintöjen aikatiheyttä tai sukukypsyyden saavuttamisajankohtaa. Lemmikeiksi kerätyt yksilöt eivät olleet hyviä puhumaan oppijoita joistakin muista papukaijoista poiketen.
Häviäminen

Viimeinen yksilö kuoli 21. helmikuuta 1918 Cincinnatin eläintarhassa. Luonnossa viimeinen varma havainto on vuodelta 1904, jolloin Frank Chapman havaitsi yhteensä 13 yksilöä Floridassa. Lajin häviämisen syistä ei ole täyttä varmuutta, sillä ihmisen toimien ohella luonnollisilla syillä on saattanut olla tekemistä sukupuuton kanssa. Syyksi häviämiselle on ehdotettu muun muassa kilpailua vieraslajien kanssa, sekä uusia tauteja. Kuitenkin, kun lajin kanta jo oli hyvin pieni ja keskittynyt Floridaan, sinne saapui suurin joukoin munien ja lintujen keräilijöitä, jotka nopeasti hävittivät jäljellä olevat yhteisöt. Sama tapahtumasarja on esitetty myös muun muassa Havaijilla: kun laji käy harvinaiseksi, tulevat keräilijät, bongarit ja muuten vain uteliaat häiritsemään sen elämää. Lajista tehtiin havaintoja Floridassa vielä 1920- ja 1930-lukujen aikana, mutta on todennäköistä että nämä havainnot tehtiin itse asiassa muista papukaijalajeista, joita oltiin päästetty vapauteen.
Aiheesta muualla

Naturalis – kolmiulotteisia valokuvia täytetyistä yksilöistä:  (Arkistoitu – Internet Archive),  (Arkistoitu – Internet Archive) ja  (Arkistoitu – Internet Archive).
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Conuropsis carolinensis:  Wikidata: Q629204  Wikispecies: Conuropsis carolinensis  ABA: carpar  ADW: Conuropsis_carolinensis  ARKive: conuropsis-carolinensis  Avibase: 90002523402DE0BF  BirdLife: 22685776  BOW: carpar  CoL: XVZ5  eBird: carpar  EoL: 45510851  EURING: 7080  GBIF: 2479449  iNaturalist: 19204  IRMNG: 11341993  ITIS: 177407  IUCN: 22685776  NatureServe: 2.105252  NCBI: 867394  Open Tree of Life: 461606  Paleobiology Database: 373628  Paleobiology Database: 373628  Xeno-canto: Conuropsis-carolinensis 
Psittacus carolinensis:  Wikidata: Q125077146  GBIF: 10950578  ZooBank: 8555FF4B-7A07-40A4-A2A6-065A78900983 
Carolinanaratteja John James Audubonin piirroksessa vuodelta 1833.
Harvinainen valokuva elävästä carolinanaratista.
Carinhall

Franz von Stuck, Taisteleva Amatson, 1897. Patsas sijaitsi aiemmin Carinhallissa, nykyisin Eberswaldessa.
Carinhall oli Hermann Göringin maaseutuasunto ja metsästyslinna. Se rakennettiin suurelle metsästystilalle Berliinin koillispuolelle Schorfheideen Großdöllner Seen ja Wuckerseen väliin Brandenburgin pohjoisosaan.
Historia

Göringin ensimmäisen vaimon, ruotsalaisen Carin Göringin (1888–1931) mukaan nimettyä residenssiä rakennettiin vuodesta 1933 alkaen mittasuhteiltaan valtavaksi, mutta muistuttamaan metsästyslinnaa. Sen pääarkkitehti oli Werner March, joka suunnitteli Berliinin olympiastadionin. Carin Göringin ruumis siirrettiin vuonna 1934 alkuperäisestä hautapaikasta Ruotsista Carinhallin alueelle. Carinhallissa järjestettiin 10. huhtikuuta 1935 Göringin hääjuhla, kun Göring vihittiin toisen vaimonsa, näyttelijä Emmy Sonnemannin kanssa. Vuonna 1951 löytyi luuranko, jota pidettiin Carin Göringin luurankona, ja se vietiin Ruotsiin. 1990-luvulla Carinhallista löytyi kuitenkin toinen luuranko, joka DNA-tutkimuksissa on osoitettu Carin Göringin luurangoksi. Se on haudattu Ruotsiin.
Carinhalliin päätyi runsaasti saksalaisten eri puolilta miehitettyä Eurooppaa ryöstämiä taideaarteita.
Historia > Kohtalo

Göring räjäytytti Carinhallin 28. huhtikuuta 1945 estääkseen sitä joutumasta lähestyvän puna-armeijan käsiin. Taideaarteet oli siirretty etukäteen Berchtesgadeniin.
Carinhallista on nykyisin jäljellä rauniot, muutamia perustuksia ja mahtavat portit.
Perintö

Vuonna 1999 ilmestynyt kirja Görings Reich: Selbstinszenierungen in Carinhall herätti uuden kiinnostuksen Carinhallia kohtaan. Paikalle tuli aarteenetsijöitä, ja paikasta pelättiin tulevan uusi natsien pyhiinvaelluspaikka. Brandenburgin osavaltionhallinto määräsi Göringin vaimon haudan hävitettäväksi.
Kirjallisuutta

Manvell, Roger: Der Reichsmarschall. 1983. ISBN 3-8118-4370-2. (saksaksi)
Mosley, Leonard: The Reich Marshal: A Biography of Hermann Goering. 1975. ISBN  3-420-04727-4. (englanniksi)
Díaz Domínguez, Carlos: Tres colores en Carinhall. 2011. ISBN  978-84-666-4192-0. (espanjaksi)
Irving, David: Göring, A Biography. Vapaasti ladattava. (saksaksi, englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carinhall Wikimedia Commonsissa
A Visit to Hermann Göring’s Carinhall (englanniksi)
Carinhall raunioina vuonna 1947.
Elias Canetti

| Elias Canetti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1905 Rustšuk, Bulgaria
Kuollut: 14. elokuuta 1994 (89 vuotta) Zürich, Sveitsi
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Uskonnollinen kanta:  juutalaisuus
Kirjailija
Äidinkieli: ladino
Tuotannon kieli: saksan kieli
Esikoisteos:  Sokeat (1935)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1981) 
Muuta tietoa
 Tohtorintutkinto kemian alalta 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sokeat, 1935.
Elias Canetti (25. heinäkuuta 1905 Rustšuk, Bulgaria – 14. elokuuta 1994 Zürich, Sveitsi) oli bulgarialaissyntyinen brittiläinen Nobel-kirjailija, joka kirjoitti saksaksi. Hänen pääteoksenaan pidetään romaania Sokeat.
Elämänvaiheet

Canetti syntyi Rustšukissa Bulgariassa vauraan kauppiaan Jacques Canettin ja tämän vaimon Mathilden perheeseen. Canettin suku oli Espanjan sefardijuutalaisia, jotka olivat paenneet Iberian niemimaalta vuonna 1492 juutalaisvainoja. Perheen alkuperäinen nimi oli Cañete, ja se muutettiin Canettiksi.
Canettit asuivat Bulgariassa vuodet 1905–1911, kunnes perhe muutti isän työn takia Lontooseen. Perheen isä kuoli 1912, ja Canettit muuttivat Wieniin. Canetti puhui äidinkielenään ladinoa ja lisäksi bulgariaa, englantia ja ranskaa. Itävallassa asuessaan Canetti oppi saksaa, josta tuli hänelle lähes äidinkieli. Perhe asui 1916–1921 Zürichissä ja vuodesta 1924 Saksassa. Elias Canetti opiskeli kemiaa Wienin yliopistossa. Asuttuaan Itävallassa vuoteen 1938, jolloin Itävalta liitettiin natsi-Saksaan, hän muutti Lontooseen, jossa asui 1970-luvulle asti. Hänestä tuli Britannian kansalainen 1952. Viimeiset 20 elinvuottaan hän asui Sveitsissä.
Canetti sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1981.
Tuotanto

Canetti käänsi 1930-luvulla saksaksi kolme Upton Sinclairin teosta. Canettin omaan tuotantoon kuuluu matkakertomus Marrakešin ääniä, romaani Sokeat (Die Blendung) ja filosofis-sosiaaliantropologinen tutkielma Joukko ja valta (Masse und Macht) sekä omaelämäkerrallinen trilogia Soihtu korvassa, Pelastunut kieli ja Silmäpeli. Hän kirjoitti myös kolme näytelmää, mietelmiä sekä useita esseitä ja tutkielmia. Canetti julkaisi ensimmäiset omat teoksensa 1930-luvulla, mutta tuli laajemmin tunnetuksi vasta 1960-luvulta alkaen ja varsinkin Nobelin palkinnon jälkeen. Häneltä julkaistiin postuumisti muistelmatrilogian jatko-osa Party im Blitz: Die englischen Jahre (2003) sekä esseekokoelma Aufsätze, Reden, Gespräche (2005).
Suomennetut teokset

Sokeat.  (Die Blendung, 1935.)  Suomentanut Liisa Ryömä. Keltainen kirjasto 176. Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5386-5
Joukko ja valta.  ((Masse und Macht, 1960.) Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Loki-Kirjat, 1998.  ISBN 952-9646-40-2  Näytteitä.
Marrakešin ääniä.  (Die Stimmen von Marrakesch. Aufzeichnungen nach einer Reise, 1961.)  Suomentanut Esa Adrian. Helsinki:  Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5556-6
Avainkorva: Viisikymmentä luonnetta.  (Der Ohrenzeuge: Fünfzig Charaktere, 1974.)  Suomentanut Jari Tammi. Helsingissä:  Pikku-idis, 1994.  ISBN 952-9589-16-6
Pelastunut kieli: Erään nuoruuden tarina.  ((Die gerettete Zunge: Geschichte einer Jugend, 1977.) Suomentanut Kyllikki Villa. Keltainen kirjasto 184)  Helsinki:  Tammi, 1984.  ISBN 951-30-5614-7
Ihmisen alue: Muistiinmerkintöjä.  ((Människans provins: Anteckningar, 1979). Valikoinut Johannes Edfelt)  Suomentanut Liisa Laukkarinen. Käännös ruotsinnoksesta. Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5564-7
Soihtu korvassa.  (Die Fackel im Ohr: Lebensgeschichte 1921–1931, 1980.)  Suomentanut Kyllikki Villa. Helsinki:  Tammi, 1985.  ISBN 951-30-6200-7  Sarja: Keltainen kirjasto 195
Silmäpeli: Elämäntarina vuosilta 1931–1937.  (Das Augenspiel: Lebensgeschichte 1931–1937, 1985.)  Suomentanut Kyllikki Villa. Helsinki:  Tammi, 1986.  ISBN 951-30-6401-8  Sarja: Keltainen kirjasto 202
Kellon salainen sydän: Muistiinpanoja 1973–1985.  (Das Geheimherz der Uhr: Aufzeichnungen 1973–1985, 1987)  Suomentanut Kyllikki Villa. Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-6897-8
Hetki eli Ehdonalaiset.  (Alkuteos Die Befristeten, 1952)  Suomentanut Hanna Jääskinen. Helsinki:  Suomen Teatteriliitto, 1986.
Häät. Suomentanut Markus Lång. Suomen Näytelmäkirjailijaliitto, Helsinki 1999. (Alkuteos Hochzeit, 1932.)
Komedia itserakkaudesta. Suomentanut Markus Lång. Suomen Näytelmäkirjailijaliitto, Helsinki 2000. (Alkuteos Komödie der Eitelkeit, 1934.)
Kirjailijan tehtävä. (Puhe.) Suomentanut Markus Lång. (Alkuteos Der Beruf des Dichters, 1976.) – Kulttuurivihkot 6/2004, s. 49–55. PDF
Tolstoi, viimeinen kantaisä. Suomentanut Markus Lång. (Alkuteos Tolstoi, der letzte Ahne, 1971.) — Nuori Voima 5/2007, s. 19–23.
Kung Fu-tse keskusteluissaan. Suomentanut Markus Lång. (Alkuteos Konfuzius in seinen Gesprächen, 1971.) — Parnasso 2/2008, s. 44–47.
Georg Büchner. Suomentanut Markus Lång. (Alkuteos Georg Büchner, 1972.) — Kerberos 1/2008, s. 38–45.
Kirjallisuutta

Árnason, Jóhann P. – Roberts, Davis 2004: Elias Canetti’s Counter-image of Society: Crowds, Power, Transformation. Camden House, Rochester. ISBN 1-57113-160-4
Hanuschek, Sven 2005: Elias Canetti: Biographie. Carl Hanser Verlag, München. ISBN 3-446-20584-5
Lorenz, Dagmar C. G. (toim.) 2004: A Companion to the Works of Elias Canetti. Camden House, Rochester. ISBN 1-57113-234-1
Lüdemann, Susanne (toim.) 2008: Der Überlebende und sein Doppel: Kulturwissenschaftliche Analysen zum Werk Elias Canettis. (Rombach Wissenschaft: Litteræ, 150.) Rombach, Freiburg. ISBN 978-3-7930-9474-6
Meyer, Christine 2004: Canetti lecteur de Stendhal: Construction d’une écriture autobiographique. L’université de Rouen, Mont-Saint-Aignan. ISBN 2-87775-381-6
McClelland, John S. 1989: The Crowd and the Mob: From Plato to Canetti. Unwin, London.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elias Canetti Wikimedia Commonsissa
Nobel-säätiön elämäkerta. (englanniksi)
Bulgarian Elias Canetti -seura (Arkistoitu – Internet Archive). (saksaksi)
Freie Universität Berlinin linkkilista (Arkistoitu – Internet Archive). (saksaksi)
Suomentaja Markus Långin Canetti-aineistoa.
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Canettin hautakivi Zürichissä.
George Carlin

| George Carlin |
| --- | --- |
 George Carlin vuonna 2008
Henkilötiedot
Koko nimi:  George Denis Patrick Carlin
Syntynyt: 12. toukokuuta 1937 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 22. kesäkuuta 2008 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  1956–2008
Merkittävät roolit:  Rufus elokuvassa Bill ja Tedin uskomaton seikkailu (1989)
Palkinnot
 Grammy (1972, 1993, 2001-2002) American Comedy Awards (1997-1998, 2001) 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
georgecarlin.com
IMDb 
Elonet
George Denis Patrick Carlin (12. toukokuuta 1937 New York, Yhdysvallat – 22. kesäkuuta 2008, Santa Monica) oli yhdysvaltalainen Grammy-palkittu stand up -koomikko, näyttelijä, tunnettu ateisti ja kirjailija. Carlin oli kuuluisa ennen kaikkea kieleen, psykologiaan, uskontoon ja tabuihin kohdistuneista huomioistaan.
Carlinin tunnetuin ”rutiini” oli nimeltään The Seven Words You Can Never Say On TV. Kun hän esitti sitä kerran vuonna 1972 Milwaukeessa, hänet pidätettiin rauhan rikkomisesta. Vuonna 1978 Yhdysvaltain korkein oikeus päätti säilyttää viranomaisten mahdollisuuden määrätä sanktioita asemille, jotka lähettävät loukkaavaa kielenkäyttöä. Tämä päätös pohjautui pitkälti Carlinin esiintymiseen newyorkilaisella radioasemalla.
Carlinin kenties merkittävin viimeinen stand-up esiintyminen oli maaliskuussa 2008 Santa Rosassa, Kaliforniassa. Kyseinen esiintyminen oli HBO-kanavan stand-up-erikoisohjelma It’s Bad For Ya. Carlin kuoli 22. kesäkuuta 2008 sairaalassa sydämen vajaatoimintaan. Carlinilla oli ollut sydänvaivoja jo aiemmin.
Vuonna 2017 populaarikulttuuriin keskittynyt Rolling Stone -lehti listasi Carlinin toiseksi (Richard Pryorin taakse) listatessaan 50 kaikkien aikojen parasta stand up -koomikkoa. Vuonna 2015 Carlinin albumi Class Clown (1972) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Filmografia

With Six You Get Eggroll (1968)
Car Wash (1976)
Americathon (1979)
Outrageous Fortune (1987)
Billin ja Tedin uskomaton seikkailu (1989)
Working Trash (1990)
Billin ja Tedin maailma (1991)
Tuomas Veturi (1991–1995)
Vuorovetten prinssi (1991)
Dogma (1999)
Jay and Silent Bob Strike Back (2001)
Scary Movie 3 (2003)
Jersey Girl (2004)
Tarzan II (2005)
The Aristocrats (2005)
Autot (2006)
Sikin sokin saduissa (2007)
Filmografia > HBO:n spesiaalit

| Nimi | Vuosi |
| --- | --- |
George Carlin at USC: 1977
George Carlin: Again!: 1978
Carlin at Carnegie: 1982
Carlin on Campus: 1984
Playin' with Your Head: 1986
What Am I Doing in New Jersey?: 1988
Parental Advisory: Explicit Lyrics: 1990
Jammin' in New York: 1992
Back in Town: 1996
George Carlin: 40 Years of Comedy: 1997
You Are All Diseased: 1999
Complaints and Grievances: 2001
Life Is Worth Losing: 2005
It's Bad for Ya!: 2008
Diskografia > Komedia-albumit

Burns and Carlin at the Playboy Club Tonight (1963) (Jack Burnsin kanssa)
Take-Offs and Put-Ons (1967)
FM & AM (1972)
Class Clown (1972)
Occupation: Foole (1973)
Toledo Window Box (1974)
An Evening with Wally Londo Featuring Bill Slaszo (1975)
On the Road (1977)
Indecent Exposure: Some of the Best of George Carlin (1978, kokoelma)
Killer Carlin (1981)
A Place for My Stuff (1981)
Carlin on Campus (1984)
Playin' with Your Head (1986)
What Am I Doing in New Jersey? (1988)
Parental Advisory: Explicit Lyrics (1990)
Jammin' in New York (1992)
Classic Gold (1992, sisältää albumit FM & AM, Class Clown ja Occupation: Foole)
Back in Town (1996)
You Are All Diseased (1999)
The Little David Years (1971-1977) (1999, box set sisältäen vuosina 1971-1977 julkaistut albumit ja bonusmateriaalia)
Complaints and Grievances (2001)
George Carlin on Comedy (2002)
Life Is Worth Losing (2006)
More Napalm & Silly Putty (2007)
It's Bad for Ya! (2008)
I Kinda Like It When a Lotta People Die (2016)
Teokset

Sometimes a Little Brain Damage Can Help 1984 ISBN 0-89471-271-3
Brain Droppings 1997 ISBN 0-7868-8321-9
Napalm and Silly Putty 2001 ISBN 0-7868-8758-3
When Will Jesus Bring the Pork Chops? 2004 ISBN 1-4013-0134-7
Three Times Carlin: An Orgy of George 2006 ISBN 978-1-4013-0243-6
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
George Carlin Internet Movie Databasessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC