stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suojaliivi
Suojausteho > Kova suojaliivi

Kovassa suojaliivissä käytetään suojaukseen yleensä erittäin kestäviä keraamisia tai metallisia levyjä. Kovien suojalevyjen tulee olla yhtä kovia tai kovempia kuin pysäytettävä luoti, tai luoti läpäisee suojaliivin. Koska kova suojalevy ei vaimenna iskua, luodin suuren liike-energian takia kohteelle tulee usein luunmurtumia tai sisäisiä vaurioita.
Kova suojaliivi tarjoaa yleensä pehmeää suojaliiviä paremman suojauskyvyn, mutta se on huomattavasti kömpelömpi käyttää. Poliisi- ja sotilaskäytössä, kun tarvitaan erityistä suojaa, käytetään yleensä kovia suojaliivejä. Muussa päivittäisessä käytössä käytetään pehmeitä liivejä.
Suojausteho > Pehmeä suojaliivi

Pehmeän suojaliivin toimintaperiaate poikkeaa kovasta suojaliivistä. Toisin kuin kovassa liivissä, pehmeässä liivissä pyritään vaimentamaan luodin liike-energia ja siirtämään sitä mahdollisimman tehokkaasti toisaalle.
Esimerkkinä toimintaperiaatteesta voidaan käyttää jääkiekkomaalia, jonka suojaverkon tulee pysäyttää jopa 180 km/h liikkuvan jääkiekon. Suojaverkon yksittäinen nailonsäie ei kykene pysäyttämään kiekkoa eikä muuttamaan sen suuntaa. Verkko koostuu useista nailonsäikeistä, joiden päät on kiinnitetty maalin runkoon. Tämän lisäksi säikeet on kiinnitetty toisiinsa ristiin. Kun kiekko osuu mihin tahansa kohtaa verkkoa, yleensä muutamia vaaka- ja pystysuoria säikeitä kiristyy. Kun yksi vaakasuora säie kiristyy kiekon voimasta, se vetää koko säikeen matkalta siihen kiinnitettyjä kaikkia pystysuoria säikeitä mukanaan ja nämä puolestaan mukanaan kaikkia vaakasuoria säikeitä. Kiristyessään jokainen nailonsäie joustaa hivenen ja omalta osaltaa vaimentaa liike-energiaa. Käyttämällä maalin kaikkia säikeitä, saadaan kiekon liike-energia vaimennettua tehokkaasti.
Liivien suojaluokat

National Institute of Justice (NIJ) Standard–0101.04 -luokittelu:
NIJ I ei ole juurikaan käytössä, sillä se ei pysäytä kuin .22 kaliiperin luoteja
NIJ IIA pysäyttää vähäenergiaisia 9 mm luoteja, kuten pienten taskuaseiden luoteja, käy auttavasti yleiskäyttöön
NIJ II pysäyttää useimmat tavalliset pistoolin ja konepistoolin luodit tavallisilla latauksilla ja on yleiskäyttöön sopivin
NIJ IIIA pysäyttää lähes kaikki pistoolin ja konepistoolin luodit, myös esimerkiksi venäläisten pistoolien korkeaenergiaiset luodit
NIJ III pysäyttää jo useimmat kiväärin ja rynnäkkökiväärin luodit
NIJ IV pysäyttää lähes kaikki kiväärin ja rynnäkkökiväärin luodit, myös panssarinläpäisevät.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
How Stuff Works - Body armor
BodyArmorNews.com - Body armor and bullet proof vests
Puolalaista luotiliiviä testataan vuonna 1901 onnistuneesti ampumalla 7 mm luoti revolverilla lähietäisyydeltä
Ranskan armeijan jalkaväkisotilaan varustusta: kypärä, luodinkestävät liivit ja kepi-lakki
Yhdysvaltain merijalkaväen käyttöön kehitetty modulaarinen taktinen suojaliivi (MTV) koostuu useasta erillisestä osasta
Lana Lang

Lana Lang on fiktiivinen hahmo Teräsmies-sarjakuvissa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Superboy #10 tarinassa syys/lokakuussa 1950. Hahmon loivat Bill Finger ja John Sikel.
Perinteisesti Lana Lang esitetään nuoren Clark Kentin ihastuksen kohteena aikana jolloin he kumpikin asuivat Smallvillen pikkukaupungissa. Teräsmies-sarjakuvien hopeakaudella hän esiintyi nuoren Teräsmiehen, Teräspojan rinnalla. Nykyisissä sarjakuvissa hän esiintyy vierailevana hahmona Teräsmiehen elämässä. Lana ja Clark ovat todella hyviä ystäviä ja heidän välillään on ollut myös romanttisia tunteita. Nykyisin Lana on kuitenkin aviossa Pete Rossin kanssa ja heillä on Clark-niminen poika. Myöhemmin he kuitenkin erosivat. Lana toimi myös väliaikaisesti LexCorpin toimitusjohtajana.
Myöhemmin DC Rebirthissä paljastetaan, että ilmeisesti Lanan ja Loisin oltua lähellä New 52 Clark Kentiä tämän kuollessa, he ovat saaneet itselleen Teräsmiehen voimia, kukin kutsuen itseään "Teräsnaiseksi", ja Lois osoittaa Teräsmiehen perinteisiä voimia, kun taas Lana ilmentää muotoa, joka on samanlainen kuin hiljattain ilmestynyt "Superman Red", joka pystyy imemään ja tuottamaan useita energiamuotoja. Vaikka Lana aikoo aluksi toimia salassa, Loisin kuoltua hän alkaa ottamaan aktiivisemman roolin Teräsnaisena. Hän jatkaa toimintaansa Superwomanina, mutta lopulta hän menettää voimansa ja palaa normaaliin elämään.
Annette O’Toole esitti Lana Langia vuoden 1983 Superman III -elokuvassa. Kristin Kreuk näytteli hahmoa Teräsmiehen nuoruusvuosista kertovassa televisiosarjassa Smallville. Elokuvassa Man of Steel nuorta Lana Langia esitti Jadin Gould. Lana Lang esintyi myös cameo-roolissa elokuvassa Batman v Superman: Dawn of Justice, jossa häntä esitti Emily Peterson. Lana Lang esiintyi myös animaatioelokuvassa Batman: The Dark Knight Returns, jossa häntä ääninäytteli Paget Brewster. Lisäksi Lana Langiin pohjautuva hahmo nimeltä  Lana Lazarenko esiintyi animaatioelokuvassa Superman: Red Son, jossa häntä ääninäytteli Winter Ave Zoli.
Lana Lang esiintyy myös DC Universe Online -pelissä, jossa häntä ääninäyttelee Lorrie Singer.
Lana Langia näytelleitä

Janet Waldo (The Adventures of Superboy 1966-1969)
Diane Sherry (Teräsmies 1978)
Annette O’Toole (Teräsmies III 1983)
Stacy Haiduk (Superboy 1988-1992)
Emily Procter (Teräsmieheni 1997)
Kelley Schmidt, Joely Fisher (Teräsmies-animaatiosarja)
Kristin Kreuk (Smallville 2001-2008, vieraili 2009)
Emmanuelle Chriqui (Superman & Lois 2021-)
Lorrie Singer (DC Universe Online, äänirooli)
Aiheesta muualla

Teräsmiehen kotisivu
Amit Bhatnagar

| Amit Bhatnagar> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1976 (ikä 47–48) Intia
Ammatti:  vesienkäsittelyn professori, tutkija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Chaudhary Charan Singh University (M.Sc. 1998), IIT Roorkee (Ph.D. 2003)
Instituutti:  LUT-yliopisto
Palkinnot:  Highly Cited Researcher (Clarivate, 2018-2021)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Amit Bhatnagar (s. 1976 Intia) on taustaltaan intialainen kemisti ja tutkija, joka on elokuusta 2020 lähtien työskennellyt vesienkäsittelyn professorina LUT-yliopistossa Lappeenrannassa. Tätä ennen hän toimi vesikemian professorina Itä-Suomen yliopistossa.  Hän on tutkinut muun muassa mikrolevien käyttöä jätevesien puhdistamisessa. Bhatnagar on tutkimusalallaan kansainvälisesti viitatuimpia tutkijoita.
Bhatnagar valmistui intialaisesta Chaudhary Charan Singhin yliopistosta kemistiksi vuonna 1998 (M.Sc.), ja pätevöityi edelleen filosofian tohtoriksi  kemian alalta (Ph.D. 2003) Intian arvostetuimpiin kuuluvassa teknillisessä korkeakoulussa (Indian Institute of Technology Roorkee). Hän toimi postdoc-tutkijana yliopistoissa Ruotsissa, Portugalissa, Saksassa, Suomessa, Etelä-Koreassa, Sveitsissä ja Intiassa.
Tutkijana Bhatnagar on ahkera ja oli jo vuoteen 2021 mennessä julkaissut yli 240 vertaisarvioitua tieteellistä tutkimusartikkelia. Hän on vuodesta 2017 lähtien kuulunut suuren open access -lähestymistä käyttävän Scientific Reports -tiedejulkaisun toimitusneuvostoon, samoin Plos One -tiedejulkaisun toimitusneuvostossa. Vuonna 2018 Bhatnagar nousi arvostetulle maailman viitatuimpien tutkijoiden 2018 Highly Cited Researchers -listalle tieteenrajat ylittävän tutkimuksen aihepiiristä, ja on pysynyt maailman viitatuimpien tutkijoiden ryhmässä myös seuraavina vuosina (2018-2021). Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla oli kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa (vuonna 2019). Tutkijoista noin 40 työskentelee Suomessa tai on ulkomailla tutkimustyötään tekeviä suomalaisia. Vuoden 2021 viitatuimpien tutkijoiden listalla oli noin 20 Suomessa työskentelevää tieteentekijää.
Aiheesta muualla

Amit Bhatnagar. University of Eastern Finland, Department of Environmental Science, Kuopio (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus
Knock Nevis

| Knock Nevis |
| --- | --- |

Tyyppi:  öljytankkeri
IMO-numero:  7381154
Omistaja:  First Olsen Tankers Pte Limited
Aiemmat omistajat:  kreikkalainen tilaaja 1975–1976 Sumitomo H.I. 1976–1979 Universal Petroleum Carriers Inc 1979–1989 Norman International A/S 1989–1991 K/S Jahre Viking 1991–2004 First Olsen Tankers 2004–2010
Rakennustelakka:  Sumitomo Heavy Industries, Ltd:n Oppaman telakka Yokosuka, Japani
Rakennusnumero:  1016
Status:  romutettu vuonna 2010 Gujaratissa Intiassa Alang & Sosiyan laivaromuttamolla
Tekniset tiedot
Pituus:  458,5 m
Leveys:  68,86 m
Syväys:  29,80 m
Bruttovetoisuus (GT):  236 710
Koneisto:  Stal-Laval AP -höyryturbiinit
Koneteho:  37 300 kW
Nopeus:  13 kn
Miehistö:  noin 40
Lastikapasiteetti:  658 362 m³
Lähteet:  
Knock Nevis (IMO 7381154, aikaisempia nimiä muun muassa Seawise Giant ja Jahre Viking) oli ”Ultra Large Crude Carrier” eli ULCC-koon japanilaisvalmisteinen supertankkeri. Alus oli muun muassa norjalaisessa omistuksessa. Se valmistui alun perin vuonna 1979, ja sitä jatkettiin heti valmistumisen jälkeen. Knock Nevisin pituus oli 458 metriä, mikä teki siitä pisimmän koskaan rakennetun laivan. Myös sen uppouma 647 955 tonnia oli maailman suurin. Viimeiset viisi vuottaan alus toimi raakaöljyn uivana välivarastona Persianlahdella ennen kuin se romutettiin vuonna 2010.
Vaiheet > Porthos ja Oppama

Kreikkalainen laivanvarustaja Aristotélis Onásis tilasi vuonna 1975 Portokseksi nimeämänsä, kantavuudeltaan 400 000 tonnin (dead weight tonnage, DWT) supertankkerin japanilaiselta Sumitomo Heavy Industriesin Oppaman telakalta, joka toimi Yokosukassa. Varustamoyhtiö teki kuitenkin konkurssin jo ennen laivan valmistumista. Sumitomon telakka jatkoi laivan rakentamista ja tarjosi sitä hongkongilaiselle ostajalle. Alus valmistui vuonna 1979. Telakka nimesi laivan uudelleen Oppamaksi.
Vaiheet > Seawise Giant

Laivan osti hongkongilainen C. Y. Tung, joka on Orient Overseas Container Linen (OOCL) perustaja. Kaupan ehtona oli, että laivaa vielä pidennettäisiin. Niinpä 68,86 metriä leveään ja 376,7 metriä pitkään tankkeriin lisättiin japanilaisella Nippon Kokanin telakalla Tsussa jatko-osa, joka kasvatti aluksen pituuden 458,5 metriin, kantavuuden 564 763 tonniin (DWT) ja uppouman ennätykselliseen 647 955 metriseen tonniin. Uudistustyö oli valmis vuonna 1981, ja alus nimettiin Seawise Giantiksi. Aluksen syväys oli täydessä lastissa 24,6 metriä, eikä sillä ollut täydellä kuormalla menemistä sen paremmin Panaman kuin Suezin kanaviin. Jopa Englannin kanaali oli sille sopimaton, koska alus oli kokonsa, painonsa ja ohjailuominaisuuksiensa puolesta liian jäykkäliikkeinen. Kääntyäkseen ympäri alus olisi vaatinut noin 10 km² tyhjän alueen. Täydestä 16,5 solmun (30,6 km/h)  nopeudesta pysähtyminen olisi vienyt noin 10 km.
Seawise Giantin täysi lasti oli noin 4,1 miljoonaa barrelia raakaöljyä, joka vastasi koko maailman runsaan kahden vuorokauden öljynkulutusta. Se purjehti ensin Meksikonlahdella ja Karibianmerellä ja siirtyi myöhemmin Persianlahdelle kuljettamaan öljyä Iranista Yhdysvaltoihin.
Seawise Giantissa oli 46 säiliötä, ja sen kansi oli kooltaan 31 541 m2, joka vastaa esimerkiksi yli neljää Helsingin olympiastadionin jalkapallokenttää peräkkäin aseteltuna. Tankkerilla oli noin 40 hengen miehistö. Purjehdusnopeus oli noin 15 solmua.
Vaiheet > Seawise Giant > Uppoaminen

Irakin–Iranin sodan aikana 14. toukokuuta 1988 Seawise Giant oli Hormuzinsalmessa, kun Irakin ilmavoimat pommittivat sitä ja useaa muuta tankkeria. Supertankkeri vaurioitui hävittäjien hyökkäyksestä ja upposi matalikkoon Iranille kuuluvan Larakin saaren edustalle. Aluksen omistajat pitivät sitä täysin menetettynä ja kirjasivat sen romuksi.
Vaiheet > Seawise Giant > Happy Giant

Sodan päätyttyä norjalainen konsortio päätti tarjota maailman suurimmalle hylylle uuden mahdollisuuden, osti sen vuonna 1989 ja hinasi Singaporeen, missä nyt Happy Giantiksi nimetty alus kunnostettiin perusteellisesti ja laskettiin uudestaan vesille kahden vuoden kuluttua vuonna 1991 nimellä Jahre Viking. Tankkerin ostaja oli norjalainen suurliikemies Jørgen Jahre.
Vaiheet > Jahre Viking

Jahre Viking purjehti Norjan lipun alla yli kymmenen vuotta aina vuoteen 2004 asti. Jättitankkereiden aika öljyn kuljetuksessa oli jo ohi, mutta Jahre Vikingille oli vielä käyttöä. Vuonna 2004 laiva suuntasi Dubaihin Drydocksin telakalle, jossa se muunnettiin varastointialukseksi, ja se sai uuden nimen Knock Nevis.
Vaiheet > Knock Nevis

Knock Nevis toimi vuodesta 2004 lähtien öljyn välivarastona (FSO) Persianlahdella lähellä Qataria Mærskin operoimalla Al Shaheenin öljykentällä.
Vuoden 2009 lopussa uutisoitiin, että alus on tarkoitus romuttaa Intiassa Alangin laivaromuttamolla. Sen viimeiseksi nimeksi romuttamomatkalle vaihdettiin Mont, ja lippuvaltioksi tuli Singapore. Knock Nevis romutettiin vuonna 2010. Laivasta on jäljellä vielä ankkuri, joka on esillä Hongkongin merimuseossa. Se painaa 36 tonnia.
Laivan strategiset mitat

Taulukossa on esitetty laivan kulloinenkin nimi vuosilukuineen, suurin pituus (LOA engl. length over all) metreinä ja bruttovetoisuus (GT engl. gross tonnage).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nimi | Vuodet | Suurin pituus (LOA, m) | Bruttovetoisuus (GT) | Selite |
| Porthos | 1975–1976 |  |  | alkuperäisen tilaajan antama nimi |
| Oppama | 1976–1979 | 376,70 | 189 119 |  |
| Seawise Giant | 1979–1989 | 458,50 | 238 557 |  |
| Happy Giant | 1989–1991 |  |  | nimi telakalla uppoamisen  ja noston jälkeen |
| Jahre Viking | 1991–2004 | 458,50 | 260 851 |  |
| Knock Nevis | 2004–2009 | 458,50 | 260 851 |  |
| Mont | 2009–2010 |  |  | nimi romutusmatkalla Intiaan |
Knock Nevisin  vertailu tunnettuihin laivoihin ja rakennuksiin
Laivoja: konttialus Emma Mærsk, matkustajalaiva Queen Mary 2, irtolastialus Berge Stahl ja lentotukialus USS Enterprise.
Rakennuksia: Eiffel-torni, Empire State Building, Petronas Towers, Willis Tower, Taipei 101 ja Burj Khalifa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ewokit

Ewokit ovat fiktiivinen avaruusolentorotu, joka esiintyi Tähtien sota -elokuvissa Jedin paluu, sekä The rise of Skywalker.
Nämä nallekarhumaiset olennot asuvat Endorin metsäkuussa puissa sijaitsevissa kylissään ja heillä on oma kielensä. Ewokit käyttävät aseinaan kivikirveitä, nuijia, keihäitä, jousipyssyjä ja katapultteja. Ewokit käyttävät myös erilaisia ansoja. Vaikka ewokien teknologia on alkeellista, ne ovat hyvin kekseliäitä. Normaalisti ewokit kantavat saalistamiensa eläinten hampaita, sarvia ja kalloja voitonmerkkeinä. Ewokit rakentavat kylänsä korkealle vanhimpiin puihin ja yhdistävät asumuksensa puusilloin. Ewokit metsästävät ja kokoontuvat päivisin maan tasalla ja nousevat yöksi kyliinsä, kun metsät vaihtuvat niille todella vaarallisiksi. Endorin taistelussa ewokeista on todella paljon hyötyä kapinallisille. Tunnettuja ewokkeja ovat muun muassa nuori Wicket, Teebo, päällikkö Chirpa ja kylän shamaani Logray. Wicketin poika on nimeltään Pommet.
Suuri yleisö piti niistä jopa niin paljon, että ewokeista tehtiin myöhemmin kaksi omaa elokuvaa: Ewokien taistelu (Caravan of Courage: An Ewok Adventure, 1984) ja Ewoks: Taistelu Endorista (Ewoks: The Battle for Endor, 1985). Elokuvat ovat kuitenkin jääneet hyvin vähälle huomiolle pääosin siksi, että ne ovat suunnattu lähinnä pienille lapsille. 1980-luvulla ewokeista tehtiin myös piirrossarja, jota on esitetty myös Suomessa.
Aiheesta muualla

https://nerdist.com/article/the-complete-history-of-ewoks-in-star-wars-movies-books-tv-and-more/
Musta Kissa (sarjakuvahahmo)

| Musta Kissa |
| --- | --- |
 Musta Kissa, mestarivaras
Luoja(t):  Marv Wolfman   Keith Pollard
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Amazing Spider-Man #194
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Felicia Hardy
Status:  Aktiivinen
Pituus:  177 cm
Paino:  54 kg
Ryhmäsidokset:  Daredevil, Puuma, Hämähäkkimies, Tinuri, Wolverine
Edelliset ryhmäsidokset:  Elektra, Kingpin, Michael Morbius, Venom
Henkilöllisyydet:  Felicity Harmon, Party Hardy, Leesh
Suhteet
Sukulaiset:  Walter Hardy (Kissa) (isä), Lydia Hardy (äiti)
Musta Kissa (Felicia Hardy) on fiktiivinen hahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hän oli joskus vihollinen ja tyttöystävä Hämähäkkimiehelle. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #194 -lehdessä, ja hänet loivat Marv Wolfman ja Keith Pollard.
Historia

Felicia Hardy syntyi Queensissä, New Yorkissa. Hänen isänsä oli kuuluisa murtovaras ennen kuin joutui vankilaan. Vuosia myöhemmin, Felician valmistuttua yliopistosta hän joutui poikaystävänsä Ryanin raiskaamaksi. Kostonhaluisesti Felicia alkoi opiskella akrobatiaa ja erilaisia taistelulajeja, tarkoituksenaan tappaa Ryan. Kuukausien harjoittelun jälkeen hän koki olevansa valmis, mutta Ryan ehti kuolla auto-onnettomuudessa ennen kuin Felicia ehti saada tätä käsiinsä. Hän ei kuitenkaan tahtonut taitojensa menevän hukkaan, ja päätti seurata isänsä jalanjälkiä ja ryhtyä varkaaksi.
Musta Kissa muissa medioissa

Musta Kissa esiintyi usesti Hämähäkkimies-animaatiosarjassa aluksi Felicia Hardina, mutta eräässä jaksossa Kingpin muutti hänestä Mustan Kissan, koska halusi kokeilla "supersotilas" -kaavaa (jolla tehtiin myös Kapteeni Amerikka 1940-luvulla), jonka hänen isänsä (rikollinen nimeltä Kissa) oli painanut mieleensä lapsena, ja hän tiesi sen edelleen, koska hänellä oli erinomainen muisti. Musta Kissa pelasti isänsä ja Hämähäkkimies toimitti hänet turvaan.
Musta Kissa alkoi tehdä yhteistyötä Hämähäkkimiehen kanssa, jota Hämähäkkimies ei aluksi halunnut. Lopulta heidän välilleen kehittyi kumppanuus, johon oli lähellä sekoittua romantiikkaakin. Heidän suhde ei edennyt kuitenkaan ystävyyttä pidemmälle, sillä Michael Morbius (Felician entinen poikaystävä) palasi kuvaan. Musta Kissa paljasti henkilöllisyytensä Morbiukselle ja yritti palauttaa hänet takaisin ihmiseksi muttei kuitenkaan onnistunut
Musta Kissa lähti Morbiuksen mukaan taistelemaan vampyyreita vastaan, ja Hämähäkkimies jäi jälleen yksin (Mary Jane Watson oli aiemmin kadonnut salaperäisesti). Mustan Kissan ja Felicia Hardyn äänenä oli Jennifer Hale.
Musta Kissa muissa medioissa > Jaksot

| --- | --- |
 Jaksot, jossa Felica Hardy sarjassa nähdään ennen kuin hänestä tuli Musta Kissa, ovat: 3 "Tappajarobotti",  4 "Tappajarobottien paluu"  6 "Tohtori Mustekala - Tuhon lähettiläs",  7 "Avaruuden asukas 1/3",  10 "Kraven Saalistaja",  14 "Kavala Kuusikko 1/2",  15 "Kavala Kuusikko 2/2",  19 "Morbius",  20 "Tuomari",  21 "Metsästäjien kaksintaistelu",  22 "Blade Vampyyrinmetsästäjä",  23 "Kuolematon vampyyri",  26 "Korppikotkan liito",  31 "Vihreä Menninkäinen",  32 "Rocket Racer",  33 "Framed",  39 "Pilkku",  40 "Menninkäissota"  43 "Kissa" :  Jaksot, jossa Musta Kissa sarjassa nähdään, ovat: 44 "Musta Kissa", (myös Felicia)  45 "Kravenin paluu", (myös Felicia)  46 "Partners",  47 "Herääminen", (myös Felicia)  48 "Vampyyrikuningatar",  53 "Häät", (myös Felcia)  59 "Vesimiehen paluu 1/2", (myös Felicia)  60 "Vesimiehen paluu 2/2", (Mary Jane ja Musta Kissa juttelevat ainoan kerran sarjassa)  62 "Gauntlet of the Red Skull", (Felicia Hardy viimeistä kertaa sarjassa (takaumassa))  63 "Doom"  64 "Minä todella, todella vihaan klooneja" (takauma)
Julkaisuja

Smith, Kevin & Dodson, Terry: Hämähäkkimies ja Musta Kissa: ”Pahat työmme eloon jäävät”.  ((Spider-man and the Black Cat: The evil that men do, 2002–2006.) Kevin Smith, tarina. Terry Dodson, kuvitus. Rami Rautkorpi, suomennos)  Tampere:  Egmont, 2006.  ISBN 952-469-563-4
Aiheesta muualla

Jukka Laine: Mustan Kissan tango[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 9.11.2006.
Musta Kissa Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa
Barker-Littoinen

Littoisten vanha verkatehdas on muutettu asunnoiksi.
Barker-Littoinen Oy oli Turussa toiminut tekstiiliteollisuusyritys joka muodostettiin 1941 fuusioimalla Aktiebolaget John Barker Osakeyhtiö ja Littoinen Oy.
Historia

Finlaysonin tehtaan tekniseksi johtajaksi Suomeen tullut John Barker perusti Turkuun puuvillakehräämön joka aloitti toimintansa 1845. Tehtaasta muodostettiin osakeyhtiö nimeltä Aktiebolaget John Barker & C:o vuonna 1872.  Vuonna 1891 otettiin käyttöön puuvillakutomo; siihen saakka tehdas oli tuottanut vain puuvillalankaa.
Aktiebolaget John Barker Osakeyhtiö muodostettiin 1898 ja vuonna 1912 sen palveluksessa oli 300 työntekijää.  1927 työntekijöitä oli 1850 ja myynti oli 101 miljoonaa markkaa.  Littoinen Oy oli puolestaan 1738 perustettu Littoisissa toiminut villakankaita valmistanut yritys.
Vuonna 1965 Barker-Littoinen omisti enää Barkerin puuvillatehtaan Turun Raunistulassa.  Yhtiö fuusioitiin 1971 Kaukomarkkinat Oy:hyn sen puuvillatekstiilejä valmistavaksi Barker-yksiköksi.  1978 tämä yksikkö siirtyi osaksi vastaperustettua Valvilla Oy:tä.
Valvilla lopetettiin 1993, mutta Esa Pulsa perusti sen raunioille Barker Kutomo Oy:n ja osti vielä myymättömiä koneita sekä yhdisti siihen kaksi aiemmin perustamaansa tehdasta. Nykyisin tämä yritys toimii Liettuan Kaunasissa.
Kirjallisuutta

Scripta Ethnologica: 13. Marja Salkoranta, John Barkerin puuvillatehtaan työntekijöiden työ- ja asunto-olosuhteista 1900–1940. 1977, 84 s
Aiheesta muualla

Aiheesta Turun yliopiston historian laitoksen sivuilla.[vanhentunut linkki]
Merkkipäivä Suomen teollisuuden historiassa. Littoisten verkatehdas satavuotias, Aamulehti, 30.09.1923, nro 225, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Merkkitapaus Suomen teollisuuden historiassa. Littoisten verkatehdas 100-vuotias, Suomen Kuvalehti, 13.10.1923, nro 41, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Merkillinen 13-luku Barkerin puuvillatehtaan historiassa, Suomen Kuvalehti, 04.11.1933, nro 45, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Silbervogel

| Silbervogel |
| --- | --- |

Tyyppi:  Avaruuslentokone
Alkuperämaa:   Saksa
Suunnittelija:  Eugen Sänger
Valmistusmäärä:  0 
Silbervogel (suom. hopealintu) tai RaBo (Raketen-Bomber, suom. rakettipommittaja), myös Antipodenferngleiter (suom. antipodipisteen kaukoliitokone), oli toisen maailmansodan aikainen Saksan sodanjohdon salainen suunnitelma avaruuslentokoneesta, jolla olisi voitu pommittaa Yhdysvaltoja. Suunnitelma perustui itävaltalaisen tohtori Eugen Sängerin ja hänen vaimonsa, matemaatikko Irene Bredtin kehitystyöhön rakettimoottoreilla varustetusta puoliballistiselle radalle avaruuteen laukaistusta liitolentokoneesta, joka alas tullessaan käyttäisi ilmakehän nostovoimaa hyväkseen ja kimpoaisi eteenpäin. Koneella oli tarkoitus päästä antipodipisteeseen eli maapallon vastakkaiselle puolelle.
Suunnittelijat Sänger ja Bredt

Sänger väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1929 aiheenaan lentokoneiden 
siipirakenteet. Hänen ehdotuksensa rakettitekniikasta väitöskirjan aiheeksi oli hylätty. Vuonna 1933 hän julkaisi teoksen Raketenflugtechnik, jossa kävi läpi suunnittelemansa rakettikoneen, rakettiliitokoneen periaatteet. Vuonna 1936 Luftwaffe perusti Sängerille hänen tutkimuksiaan varten Trauenin tutkimuskeskuksen Ala-Saksiin. Trauenissa Sänger kehitti apulaisensa, myöhemmän vaimonsa matemaatikko, tohtori Irene Bredtin kanssa alun hyvin yksinkertaisen mallisen rakettiliitokoneensa ideaa eteenpäin. Nostovoiman lisäämiseksi koneen runko suunniteltiin leveäksi ja matalapohjaiseksi, ja se sai Sängerin apulaisilta lempinimen silitysrauta. Virallisemmalta nimeltään kone oli Silbervogel.
Suunnitelma esiteltiin kahdesti, vuosina 1938 ja 1939 Saksan ilmailuministeriö RLM:lle (Reichs Luftsfahrt Ministerium). Pariskunta kehitti hanketta, kunnes 1940 Sänger komennettiin työskentelemään patoputkimoottorilla varustetun hävittäjäkoneen kehittämiseksi. Sänger ja Bredt kuitenkin jatkoivat Silbervogelin suunnittelua, ja elokuussa 1944 heidän työnsä tulokset julkaistiin salaisessa raportissa Über einen Raketenantrieb für Fernbomber. Raporttia painettiin vain sata kappaletta, jotka jaettiin korkea-arvoisille upseereille ja virkamiehille.