stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paulus Arajuuri
Maajoukkue > EM-karsinnat 2014–2015

Arajuuri vakiinnutti paikkansa A-maajoukkueessa syksyn 2015 aikana Markku Kanervan korvattua Mixu Paatelaisen maajoukkueen päävalmentajana. Arajuuri nousi Suomen avauskokoonpanon pelaajaksi syys- ja lokakuun karsintaotteluissa. Ensimmäisen A-maaottelumaalinsa Arajuuri teki 11. lokakuuta 2015 Olympiastadionilla pelatussa karsintaottelussa Suomi–Pohjois-Irlanti, kun hän viimeisteli Suomen tasoituksen 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa. Suomi jäi vuoden 2016 EM-kisojen karsintalohkossaan neljänneksi Pohjois-Irlannin, Romanian ja Unkarin jälkeen. Lohkossa Suomen taakse jäivät Färsaaret ja Kreikka. Arajuuri pelasi Suomen kymmenestä karsintaottelusta viisi.lähde?
Maajoukkue > MM-karsinnat 2016–2017

Suomi aloitti valmistautumisen vuoden 2018 MM-kisojen karsintoihin uuden päävalmentajan Hans Backen johdolla. Arajuuri pelasi viidessä karsintoihin valmistavassa ottelussa ja kaikki vuoden 2016 neljä karsintaottelua kolmen topparin linjassa. Arajuuri debytoi Suomen kapteenina 12. marraskuuta 2016 Odessassa pelatussa karsintaottelussa Ukrainaa vastaan, kun kapteeni Niklas Moisander ja varakapteeni Tim Sparv olivat sivussa kokoonpanosta.  A-maajoukkueen vuosi 2016 oli synkkä, kun joukkue ei voittanut yhtään ottelua. Päävalmentaja Backe sai potkut joulukuussa 2016, ja uudeksi valmentajaksi nimitettiin Markku Kanerva. Maajoukkue palasi Kanervan alaisuudessa neljän puolustajan linjaan, ja Arajuuri jatkoi avauksessa toisena topparina. MM-karsintojen loppu sujui Suomelta hyvin, ja Arajuuri pelasi vuonna 2017 viisi karsintaottelua. Suomi jäi vuoden 2018 MM-kisojen karsintalohkossaan viidenneksi Islannin, Kroatian, Ukrainan ja Turkin jälkeen. Lohkossa Suomen taakse jäi Kosovo. Arajuuri pelasi Suomen kymmenestä karsintaottelusta yhdeksän ja vuosina 2016–2017 yhteensä 16 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.lähde?
Maajoukkue > KL ja EM-karsinnat 2018–2019

Maajoukkueen vuosi 2018 alkoi valmistautumisella uuteen kilpailuun, Kansojen liigaan. Suomi aloitti syksyllä C-liigassa samassa lohkossa Unkarin, Kreikan ja Viron kanssa. Arajuuri aloitti Kansojen liigan ottelut toppariparina Joona Toivion kanssa. Arajuuri pelasi kaikissa kuudessa Kansojen liigan ottelussa ja toimi kapteenina kolmessa ottelussa. Suomi voitti oman lohkonsa ja nousi Kansojen liigassa B-liigaan. Arajuuri pelasi vuonna 2018 yhteensä kahdeksan maaottelua.lähde?
Maajoukkue jatkoi menestyksekkäiden Kansojen liigan otteluiden jälkeen vuoden 2020 EM-kisojen karsintoihin. Karsinnat alkoivat maaliskuussa 2019 tappiolla Italiaa vastaan, mutta voitot neljästä seuraavasta ottelusta nostivat Suomen lohkossa kakkossijalle ja taistelemaan toisesta suorasta kisapaikasta. Arajuuri jatkoi topparina Suomen avauskokoonpanossa. Kun Suomi voitti lokakuussa Armenian 3–0, oli lohkon kakkossijan varmistaminen mahdollista jo karsintojen toiseksi viimeisessä ottelussa 15. marraskuuta 2019. Suomi voitti Liechtensteinin Töölön jalkapallostadionilla maalein 3–0, ja Arajuuri pelasi ottelussa Joona Toivion kanssa toppariparina. Suomi oli karsintalohkossa Italian jälkeen toinen ja pääsi Markku Kanervan johdolla ensimmäistä kertaa karsinnoista EM-lopputurnaukseen. Suomen taakse jäivät Kreikka, Bosnia-Hertsegovina, Armenia ja Liechtenstein. Arajuuri pelasi Suomen kymmenestä karsintaottelusta kahdeksan.lähde?
Arajuuri ilmoitti maajoukkueuran päätöksestään yhdessä toppariparinsa Joona Toivion kanssa vuoden 2022 MM-kisojen karsintojen Ranska-päätöspelin jälkeen 16. marraskuuta 2021.Arajuuren viimeinen esiintyminen maajoukkueessa tapahtui kolmea päivää aikaisemmin vierasvoitossa Bosnia-Hertsegovinasta.
Yksityiselämä

Arajuuren veli on laulaja Niila Arajuuri ja isoäiti on näyttelijä Aila Arajuuri. Arajuuri asui avoliitossa Kyproksella näyttelijä Johanna Puhakan kanssa, mutta he erosivat alkuvuonna 2022.
Saavutukset > Seurat

Lech Poznań
Ekstraklasa (1): 2014–2015
Puolan Super Cup (2): 2015, 2016
Brøndby IF
Tanskan cup (1): 2017–2018
HJK
Veikkausliiga (1): 2022
Tilastot > Kausi kaudelta

Tilanne 6. marraskuuta 2023.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | FC Espoo | Kakkonen(3) | 8 | 1 |
| 2006 | FC Honka | Veikkausliiga | 1 | 0 |
| 2006 | FC Espoo | Kakkonen(3) | 8 | 2 |
| 2007 | HJK | Veikkausliiga | 0 | 0 |
| 2007 | Klubi 04 | Ykkönen(2) | 25 | 0 |
| 2008 | IFK Mariehamn | Veikkausliiga | 24 | 2 |
| 2009 | IFK Mariehamn | Veikkausliiga | 21 | 1 |
| 2010 | Kalmar FF | Allsvenskan | 13 | 0 |
| 2011 | Kalmar FF | Allsvenskan | 10 | 2 |
| 2012 | Kalmar FF | Allsvenskan | 21 | 1 |
| 2013 | Kalmar FF | Allsvenskan | 12 | 0 |
| 2013–2014 | Lech Poznań | Ekstraklasa | 5 | 0 |
| 2014–2015 | Lech Poznań | Ekstraklasa | 25 | 3 |
| 2015–2016 | Lech Poznań | Ekstraklasa | 28 | 0 |
| 2016–2017 | Lech Poznań | Ekstraklasa | 12 | 2 |
| 2016–2017 | Brøndby | Superliga | 8 | 0 |
| 2017–2018 | Brøndby | Superliga | 28 | 2 |
| 2018–2019 | Brøndby | Superliga | 26 | 0 |
| 2019–2020 | Brøndby | Superliga | 4 | 1 |
| 2019–2020 | Pafos | Kyproksen liiga | 17 | 2 |
| 2020–2021 | Pafos | Kyproksen liiga | 28 | 1 |
| 2021–2022 | Anorthosis | Kyproksen liiga | 25 | 1 |
| 2022 | HJK | Veikkausliiga | 2 | 0 |
| 2023 | HIFK | Ykkönen(2) | 25 | 3 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 376 | 24 |
(2) Toinen sarjataso.
(3) Kolmas sarjataso.
Tilastot > A-maajoukkuemaalit

Tilanne 9. lokakuuta 2017. Tilastossa Suomen maalit ensin.
|  | Päivä | Stadion | Vastustaja | Tulos | Suomen maalit | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 11.10.2015 | Olympiastadion, Helsinki |  Pohjois-Irlanti | 1–1 | 87' 1–1 Arajuuri | EM2016-karsinnat |
| 2 | 05.09.2016 | Veritas Stadion, Turku |  Kosovo | 1–1 | 17' 1–0 Arajuuri | MM2018-karsinnat |
| 3 | 09.10.2017 | Veritas Stadion, Turku |  Turkki | 2–2 | 76' 1–1 Arajuuri, 88' 2–2 Pohjanpalo | MM2018-karsinnat |
Aiheesta muualla

Paulus Arajuuri Pafoksen sivuilla[vanhentunut linkki]
Paulus Arajuuri Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Paulus Arajuuri Transfermarktin sivuilla
Suomen joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Hradecký |
2 Arajuuri |
3 O’Shaughnessy |
4 Toivio |
5 Väisänen |
6 Kamara |
7 Taylor |
8 Lod |
9 Jensen |
10 Pukki |
11 Schüller |
12 Joronen |
13 Soiri |
14 Sparv |
15 Hämäläinen |
16 Lam |
17 Alho |
18 Uronen |
19 Kauko |
20 Pohjanpalo |
21 Lappalainen |
22 Raitala |
23 Jaakkola |
24 Valakari |
25 Ivanov |
26 Forss |
Valmentaja: Kanerva
Marien Ngouabi -yliopisto

| Marien Ngouabi -yliopisto |
| --- | --- |

Perustettu:  1971
Sijainti:  Brazzaville,  Kongon tasavalta
Osoite:  Ave des Premiers Jeux Africains, Brazzaville, Kongon tasavalta
Marien Ngouabi -yliopisto (ransk. Université Marien Ngouabi, lyh. UMNG) on Brazzavillessa, Kongon tasavallassa sijaitseva yliopisto, joka on perustettu vuonna 1971. Presidentti Marien Ngouabin salamurhan jälkeen 18. maaliskuuta 1977 yliopisto nimettiin uudelleen hänen kunniakseen 28. heinäkuuta 1977.
Yliopiston tavoitteena on tarjota Kongon asukkaille korkeakoulutusta, tutkimusta ja asiantuntemusta, jolla pyritään vaikuttamaan Kongon kehitykseen ja yhdentymiseen. Yliopisto on keskittynyt tieteeseen, tekniikkaan ja kulttuuriin.
Yliopistolla on 11 toimipistettä: National School of Administration and Magistracy, Teacher Training School, National School of Agronomy and Forestry, National School of Engineering, Faculty of Law, Faculty of Economics, Faculty of Arts and Social Sciences, Faculty of Health Sciences, Higher Institute of Sports and Physical Education, Faculty of Science and Technology ja igher Institute of Management.
Calshotin linna

| Calshotin linna |
| --- | --- |

Sijainti:  Calshot Spit, Hampshire
Koordinaatit:  50°49′12″N, 1°18′27″W
Rakennustyyppi:  linna
Rakennuttaja:  Henrik VIII
Omistaja:  Hampshire County Council
Haltija:  English Heritage
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Calshotin linna on Henrik VIII:n 1500-luvun puolivälissä rakennuttama tykkilinnake, joka on valittu Scheduled monument -suojeluohjelmaan hyvin säilyneenä esimerkkinä aikakautensa linnoista. Siinä on nähtävissä Calshotin merkitys Southamptonin ranta-alueen puolustuksessa.
Linnaan sijoitettiin 1800-luvun lopulla valonheittimiä tukemaan kaakossa sijainnutta tykkipatteria, joka valmistui 1897. Viimeinen merkittävä muutostyö rakenteisiin tehtiin vuonna 1907, kun kattoa vahvistettiin kestämään tykkien asentaminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Calshotin linna Wikimedia Commonsissa
HMS Herald

| HMS Herald |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Robb Caledon Shipbuilders, Leith
Palveluskäyttöön:  1974
Poistui palveluskäytöstä:  31. toukokuuta 2001 myyty vuonna 2001 yksityiselle vedentutkimusyritykselle
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 000 t (standardi) 2 945 t (kuormattu)
Pituus:  79 m
Leveys:  15,4 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  3 x Paxman Ventura 12YJCZ -dieselmoottoria 2 434 hv 1 x sähkömoottori 2 000 shp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  12 upseeria ja 116 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x Westland Lynx
HMS Herald (viirinumero H138 ja A138) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hecla-luokan tutkimusalus, joka valmistui vuonna 1974.
Palvelus

Joulukuussa 2000 aluksen miehistö vastaanotti hätäkutsun kyproslaiselta rahtialus MV Royal Princeltä, jonka miehistö pelastettiin.
Aluksen palvelus päättyi 12. huhtikuuta 2001, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta 31. toukokuuta, jolloin sen korvasivat Echo-luokan tutkimusalukset HMS Echo ja HMS Enterprise. Alus huollettiin Corkin telakalla, minkä jälkeen se lähti sisaraluksensa HMS Heclan luo Waterfordiin. Alus nimettiin Somervilleksi ja tekee vesistötutkimuksia Irlannin rannikolla.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Herald (H138)
Käännös suomeksi
Per Hannevold

Per Hannevold (s. 1953) on norjalainen fagotisti.
Hannevold opiskeli Oslossa ja Tukholmassa Arnulf Brachelin ja Knut Sönstevoldin johdolla. Myöhemmin hän sai Yhdysvalloissa opetusta Harold Goltzerilta ja Louis Skinnerilta. Hän on suorittanut myös orkesterinjohdon opintoja Aldo Ceccaton ja Sergiu Celibidachen johdolla.
Hannevoldista tuli Bergenin filharmonisen orkesterin ensifagotisti vuonna 1979. Hän aloitti soittamisen myös Bergenin puhallinkvintetin jäsenenä vuonna 1981. Hänen ohjelmistonsa on kattanut standardeiksi luettavien konserttojen ja kamarimusiikkiteosten lisäksi muiden muassa Ruth Bakken teoksen Illuminations, John Williamsin teoksen The Five Sacred Trees ja Jean Françaix'n konserton. Hannevold esiintyi Lincoln Centerin konsertissa, joka järjestettiin YK:n ihmisoikeusjulistuksen 50-vuotisjuhlan kunniaksi. Lisäksi hän on tehnyt kansainvälisiä esiintymisiä muun muassa Taiwanissa ja Liettuassa.
Hannevold on toiminut professorina Bergenin yliopiston Grieg-akatemiassa. Hän on myös pitänyt kansainvälisesti mestarikursseja ja toiminut tuomarina sekä pedagogina Suomessa, Ranskassa, Liettuassa, Latviassa sekä Yhdysvalloissa järjestetyissä fagottitapahtumissa. Vuonna 1993 Hannevoldista tuli Aspenin musiikkijuhlien taiteilijahenkilökunnan jäsen.
Hannevold on tehnyt kamarimusiikin alueella yhteistyötä muiden muassa Adele Anthonyn, Joshua Bellin, Janine Jansenin, Joseph Silversteinin, James Dunhamin, Orli Shahamin, Joseph Kalichsteinin, Stephen Kovacevichin ja Andrew Littonin kanssa.
Henrik I (Portugali)

Henrik I Kardinaali, Portugalin kuningas.
Henrik I Kardinaali (port. Henrique o Casto; 31. tammikuuta 1512 – 31. tammikuuta 1580) oli Portugalin 16. kuningas, joka hallitsi kahden vuoden ajan vuosina 1578–1580.
Suku

Henrik oli Emanuel I:n ja Maria Aragonialaisen viides poika, joka hakeutui pappisuralle samaan aikaan kuin vanhimmasta veljestä Juhana III:sta tuli kuningas. Kaikki Juhana III:n lapset kuolivat ennen isäänsä. Juhanan pojalle, prinssi João Manuelille (1537–1554) ja Johanna Itävaltalaiselle (1535–1573), joka oli Juhanan sisaren keisarinna Isabella (1503–1539) ja keisari Kaarle V:n tytär, syntyi 18-vuotiaan isän kuoleman jälkeen poika, josta tuli seuraava kuningas Sebastian I. Kun Sebastian kuoli taistelussa 24-vuotiaana ja lapsettomana, valta siirtyi isosetä Henrikille.
Henrik eteni pappisurallaan kardinaaliksi asti. Hän pyrki vähentämään Espanjan valtaa katolisessa kirkossa. Henrik oli myös vahvasti osallisena jesuiittojen osuudessa Portugalin maailmanvalloituksiin. Kun Henrik siirtyi maalliselle uralle kuninkaaksi, hän olisi halunnut luopua selibaattivalastaan ja mennä naimisiin saadakseen kruununperijän, mutta paavi Gregorius XIII ei suostunut tähän.
Perintö

Henrikin kuoltua kruununperimyksestä kiisteltiin kovasti, ja lopulta vallan sai Habsburg-sukuun kuulunut Espanjan kuningas Filip II, Portugalin kuninkaana Filip I.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sebastian I | Portugalin kuningas 1578–1580 | Seuraaja: Antonio I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Ateismin kritiikki

Ateismin kritiikkiä on esiintynyt kautta uskontojen historian. Jumalauskon kannattajat eli teistit voivat sanoa, että jumalan olemassaolo on tarpeellinen selitysperuste kaikkeudelle ja sen ilmiöille tai että jumalan olemassaolo on todistettu. Ateismia on vastustettu myös esittämällä, että jumalan olemassaolo on välttämätön oletus esimerkiksi moraalin olemassaolon kannalta.
Vastauksia arvosteluun

Ateistifilosofi Julian Baggini on sanonut, että vaikka ei voida esittää loogista todistusta, jonka mukaan ateistit toimisivat moraalisesti, vastaavaa todistusta ei pystytä esittämään uskovaisistakaan. Bagginin mukaan ihmiset arvostavat erilaisia asioita, ottavat huomioon erilaisten tekojen seurauksia ja voivat pyrkiä olemaan johdonmukaisia.
Kirjallisuutta

Eco, Umberto & Martini, Carlo Maria: Mihin uskot jos et usko?.  ((In cosa crede chi non crede?, 1996.) Suomentanut Lea Peuronpuro)  Turku:  Kirja-Aurora, 2002.  ISBN 951-29-2298-3
Bentley Hart, David: Ateismin harhat.  (Atheist delusions: The Christian revolution and its fashionable enemies, 2009)  Helsinki:  Perussanoma, 2010.  ISBN 978-951-888-527-9
Eskola, Timo: Ateismin sietämätön keveys: Jumalankieltämisen heikoista perusteista.  Helsinki:  Uusi Tie, 2009.  ISBN 978-951-619-522-6
McGrath, Alister: Dawkinsin jumala: Geenit, meemit ja elämän tarkoitus.  ((Dawkins' God: Genes, memes, and the meaning of life, 2005.) Suomentanut Kirsi Nisula)  Helsinki:  Kirjapaja, 2006.  ISBN 951-607-279-8
McGrath, Alister & McGrath, Joanna Collicutt: Dawkins-harha? Ateistinen fundamentalismi ja jumalallisen olemassaolon kieltäminen.  ((The Dawkins delusion? Atheist fundamentalism and the denial of the divine, 2007.) Suomentanut Jani Kurki)  Hyvinkää:  Cranite, 2008.  ISBN 978-952-92-4259-7
Puolimatka, Tapio: Usko, tiede ja Raamattu.  (3. painos 2008)  Helsinki:  Uusi tie, 2007.  ISBN 978-951-619-467-0
Puolimatka, Tapio: Usko, tiede ja evoluutio.  Helsinki:  Kustannus Oy Uusi Tie, 2008.  ISBN 978-951-619-498-4
Puolimatka, Tapio: Usko, tieto ja myytit.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-26-5347-8
Robertson, David: Kirjeitä tohtori Dawkinsille.  ((The Dawkins letters: Challenging atheist myths, 2007.) Suomentanut Risto Mikkonen)  Hämeenlinna:  Päivä, 2008.  ISBN 978-952-475-311-1
Sinnott-Armstrong, Walter: Morality without god?.  (Philosophy in Action)  Oxford:  Oxford University Press, 2009.  ISBN 0195337638  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Jyrki Alenius: Pehmoateistit käyvät tv-evankelistojen kimppuun. Helsingin Sanomat 23.5.2010.
Marko Hamilo: Uskonto ei lähde ihmisestä – Tiede on ryhtynyt kyseenalaistamaan tieteellisen ateismin periaatteita. Suomen kuvalehti.
Richard Bentleyn kirjan The Folly of Atheism kansilehti, 1692.
Päiväntasaajan Guinean ekwele

Ekwele (monikko bipkwele) on Päiväntasaajan Guinean entinen valuutta, joka oli käytössä vuosina 1975–1985. Vuoteen 1979 valuutasta käytettiin nimitystä ekuele. Ekuele korvasi vuosina 1969–1975 käytössä olleen Päiväntasaajan Guinean pesetan.
Päiväntasaajan Guinea otti käyttöön 1984 CFA-frangin ainoana Espanjan entisenä siirtomaana. Vaihtosuhde oli 1:4.
Kalle Lehtinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 12. lokakuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1979–1985: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1987 | KontU | 28 | (19) |
| 1988–1989 | Kuusysi | 46 | (19) |
| 1989–1991 | FC Locarno | 45 | (2) |
| 1991–1993 | Kuusysi | 72 | (21) |
| 1994–1995 | FinnPa | 43 | (17) |
| 1996–1997 | HJK | 39 | (5) |
| 1998 | PK-35 | 23 | (9) |
| 1999 | Jokerit | 24 | (6) |
| 1999 | → FinnPa | 2 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 322 | (99) |
Maajoukkue
| 1985 | Suomi U16 | 10 | (3) |
| 1986 | Suomi U17 | 5 | (0) |
| 1988–1989 | Suomi U21 | 7 | (1) |
Valmennusura
2012: Klubi 04 (apuv.)
2013–2014: Pallohonka
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Juha-Kalle Lehtinen (s. 12. lokakuuta 1968 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Lehtinen edusti urallaan vuosina 1986–1999 Kontulan Urheilijoita, FC Kuusysiä, Finnairin Palloilijoita, Helsingin Jalkapalloklubia, Pallokerho-35:a ja FC Jokereita. Lisäksi hän pelasi sveitsiläisessä FC Locarnossa kaudella 1989–1990. Lehtinen voitti kolme mestaruutta – Kuusysissä 1989 ja 1991 sekä HJK:ssa 1997. Lisäksi hän voitti Suomen Cupin HJK:ssa 1996 ja Jokereissa 1999. Lehtinen pelasi urallaan kaikkiaan 247 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 77 maalia.
Lehtinen valmensi  FC Hongan reservijoukkue Pallohonkaa Kakkosessa kausina 2013–2014.lähde?
Lehtisen poika Alex Lehtinen on myös jalkapalloilija.lähde?
Saavutukset

Suomen mestaruus 1989, 1991, 1997
SM-hopea 1988, 1992
SM-pronssi 1998
Suomen Cup 1996, 1999
Guðlaugur Þór Þórðarson

| Guðlaugur Þór Þórðarson |
| --- | --- |

Islannin ympäristö-, energia- ja ilmastoministeri
 28. marraskuuta 2021–  
Edeltäjä:  Guðmundur Ingi Guðbrandsson
Islannin ulkoministeri
 11. tammikuuta 2017 – 27. marraskuuta 2021 (1. tammikuuta 2020 lähtien ulkoasiain- ja kehitysyhteistyöministeri)  
Edeltäjä:  Lilja Dögg Alfreðsdóttir
Seuraaja:  Þórdís Kolbrún R. Gylfadóttir
Islannin terveysministeri
 24. toukokuuta 2007 – 1. helmikuuta 2009 (31. joulukuuta 2007 asti terveys- ja sosiaaliturvaministeri)  
Edeltäjä:  Siv Friðleifsdóttir
Seuraaja:  Ögmundur Jónasson
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1967 (ikä 57) Reykjavík
Kansalaisuus:   Islanti
Puoliso:  Ágústa Johnson
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Itsenäisyyspuolue
Guðlaugur Þór Þórðarson (s. 19. joulukuuta 1967) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka on toiminut Islannin ympäristö-, energia- ja ilmastoministerinä vuodesta 2021 lähtien. Hän on aiemmin toiminut terveysministerinä ja ulkoministerinä.
Guðlaugur syntyi Reykjavíkissa. Hän valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Islannin yliopistosta vuonna 1996. Vuosina 1998–2001 hän toimi esimiehenä Fjárvangur-sijoitusyhtiössä ja vuosina 2001–2003 Búnaðarbanki Íslands -pankin vakuutusosastolla.
Vuoden 2003 parlamenttivaaleissa Guðlaugur valittiin alltingiin Reykjavíkurkjördæmi norður -vaalipiiristä. Vuosina 2009–2016 hän edusti Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiriä, ja vuodesta 2016 lähtien taas Reykjavíkurkjördæmi norður -vaalipiiriä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 terveys- ja sosiaaliturvaministeriksi; vuoden 2008 alusta lähtien nimike oli terveysministeri, jossa virassa hän toimi vuoteen 2009 asti. Vuonna 2017 hänet nimitettiin ulkoministeriksi, ja vuonna 2020 nimikkeeksi tuli ulkoasiain- ja kehitysyhteistyöministeri. Vuodesta 2021 lähtien Guðlaugur on toiminut ympäristö-, energia- ja ilmastoministerinä.
Guðlaugur on naimisissa Ágústa Johnsonin kanssa. Heillä on kaksi vuonna 2002 syntynyttä lasta.
Malala Yousafzai

| Malala Yousafzai |
| --- | --- |
 Malala Yousafzai vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1997 (ikä 27) Mingora, Pakistan
Ammatti:  aktivisti, opiskelija
Muut tiedot
Tunnustukset:   Nobelin rauhanpalkinto (2014)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Malala Yousafzai (pašt. ‏ملاله یوسفزۍ‎, urduksi ‏ملالہ یوسف زئی‎, s. 12. heinäkuuta 1997 Mingora, Khyber Pakhtunkhwan provinssi, Pakistan) on pakistanilainen pataaniheimoon kuuluva Nobel-palkittu rauhanaktivisti. Hänet tunnetaan lasten oikeuksien puolestapuhujana ja blogiaktivistina. Yousafzai alkoi 11-vuotiaana pitää salanimellä BBC:n urdunkielisellä osastolla blogia, jossa arvosteltiin Pakistanin Tehrik-i-Talibanin vallan aikaisia lapsiin kohdistuneita ihmisoikeusloukkauksia ja julmuuksia. Hän oli lasten rauhanpalkintoehdokkaana vuonna 2011.
Vuonna 2013 Yousafzai sai Euroopan parlamentin myöntämän Saharov-palkinnon. Vuonna 2014 Yousafzai sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä intialaisen Kailash Satyarthin kanssa. Hän on kaikkien aikojen nuorin Nobel-palkittu. Yousafzai on asunut perheensä kanssa Birminghamissa vuodesta 2013.
Hän pääsi opiskelemaan filosofiaa, politiikkaa ja taloustiedettä Oxfordin yliopistoon Isossa-Britanniassa loppukesästä 2017 ja valmistui kesällä 2020. Marraskuussa 2021 Yousafzai avioitui Birminghamissa Asser Malikin kanssa.
Malala on yhdessä brittijournalisti Christina Lambin kanssa kirjoittanut kokemuksistaan kirjan Minä olen Malala: Koulutyttö, jonka Taliban yritti vaientaa. Se julkaistiin englanniksi 2013 ja suomeksi seuraavana vuonna.
Yousafzain ampumistapaus

9. lokakuuta 2012 aseistettu Taliban-mies avasi tulen Yousafzaita kohti tämän ollessa koulumatkalla. Yousafzai loukkaantui vakavasti silmään ja solisluuhun osuneista luodeista, mutta selvisi hyökkäyksestä. Malalaa ammuttiin, koska hän puhui Talibania vastaan ja muun muassa koulujen avaamisen puolesta. Malala oli raportoinut medialle paikallisesta tilanteesta.
Myös kaksi Yousafzain koulutoveria loukkaantui vakavasti luodeista. Yousafzai vietiin hoitoon Britanniaan, jonne hän jäi asumaan ja käymään koulua. Malalan toinen puoli kasvoista on halvaantunut ampumisen takia. Talibanin tiedottaja Ihsanullah Ihsan kertoi tiedotusvälineille Talibanin olevan iskun takana.