stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lussy-sur-Morges

| Lussy-sur-Morges |
| --- | --- |
 vaakuna
 Lussy-sur-Morges
 Koordinaatit: 46°30′15″N, 6°26′56″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,33 km²
Väkiluku (5.6.2024):  732
Lussy-sur-Morges on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 732 asukasta.
Lonay

| Lonay |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Lonay
 Koordinaatit: 46°31′36″N, 6°31′10″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,71 km²
Väkiluku (5.6.2024):  2 687
Lonay on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 2 687 asukasta.
Canal de l’Ourcq

Purhehduskelposet joet ja kanavat Pariisin seudulla. Ourcq-joki ja Canal de l’Ourcq ovat Pariisin koillispuolella.
Canal de l’Ourcq lähellä Vignelyä.
Vignelyn sulku.
Kanavan kavettu uoma Sevranin metsäisen ulkoilupuiston alueella.
Canal de l’Ourcq on 96,6 kilometrin pituinen kanava Pohjois-Ranskassa, Île-de-Francen ja Picardien alueilla. Se johtaa Ourcq-joelta Pariisin Bassin de la Villetteen.
Yhdessä Canal Saint-Denis’n, Bassin de la Villetten ja Canal Saint-Martinin kanssa Canal de l’Ourcq muodostaa Pariisin kanavaverkon, jonka omistaa Pariisin kaupunki ja johon kuuluvien kanavien yhteenlaskettu pituus on 130 kilometriä. Kanavan rakentaminen aloitettiin vuonna 1802, ja se valmistui vuonna 1825. Siihen on myöhemmin tehty useita parannustöitä: siihen on rakennettu viisi sulkua lisää, ja Trilbardouhun on rakennettu pumppaamo, jossa kanavaan pumpataan lisää vettä, ja yhdentoista ensimmäisen kilometrin osalta kanavaa on levennetty.
Kanavan alkuperäisenä tarkoituksena oli tuoda Pariisiin juomakelpoista vettä. Alusta lähtien, aina 1960-luvulle lähtien se oli koko pituudeltaan myös vesiliikenteen käytössä. Vuodesta 1962 lähtien kuitenkin vain sen Pariisin puoleisessa päässä oleva 11 kilometrin pituinen suluton osuus Bassin de la Villetten ja Aulnay-sous-Bois’n välillä on kaupallisen liikenteen käytössä. Sitä pitkin kuljetetaan vuosittain noin miljoona tonnia tavaraa jokialuksilla, joiden kantavuus ei saa ylittää 400 tonnia. Aulnay-sous-Bois’n itäpuolella oleva osa kanavaa, jonka syvyys on vain 80 senttimetriä, on varattu yksinomaan virkistyskäyttöön. Canal l’Ourcq on alusta lähtien myös johtanut vettä Canal Saint-Martiniin ja Canal Saint-Denis’hin. Pariisissa ja sen esikaupunkialueilla oleva osa kanavan lähialueista on 1990-luvulta lähtien suuresti muuttunut, ja siitä on muodostettu vihervyöhyke, jota voidaan käyttää esimerkiksi pyöräily- ja patikointireittinä.
Sijainti

Ourcq-joki alkaa kostealta niityltä Courmontin eteläpulelta läheltä moottoritietä A4 Aisnen departementissa.
Silly-la-Poterien kylästä Forêt de Retzin lähettyviltä alkaen joki on kanavoitu. Tämä pieni joki on noin 87 kilometrin pituinen. Kuljettuaan suuren laakson läpi se laskee Marneen Mary-sur-Marnessa lähellä Lizy-sur-Ourcqia. Canal de l'Ourcq erkanee varsinaisesta jokiuomasta Mareuilissa. Suurin osan sen vedestä virtaa sieltä alkavaa 96,6 kilometrin pituista kanavaa pitkin kohti Pariisia.
Pariisin alueella kanava alittaa Rue de Criméen nostosillan, minkä jälkeen se levenee Bassin de la Villette -nimiseksi tekojärveksi. Canal de l'Ourcq tuo vettä Canal Saint-Martiniin ja Canal Saint-Denis'hin.
Historia > Ourcq-joen kanavointi

Ensimmäisiin suunnitelmiin kanavan rakentamiseksi antoi aiheen tarve tuoda Pariisiin poltto- ja rakennuspuuta Forêt-de-Retzistä, joka Ancien régimen aikana oli Valois- ja Orléans-sukujen omistuksessa. Tämä metsä oli suuri metsästysalue, mutta samalla myös puutavaran tuotantoalueena huomattava tulonlähde.  François de Valois, josta myöhemmin tuli kuningas Frans I, antoi metsän hoidosta uudet määräykset voidakseen käyttää sitä metsästysmaana.  Hänen aikanaan Leonardo da Vinci suunnitteli Ourcq-jokeen Ranskan ensimmäiset kanavasulut. Joen kanavointi pääsi kuitenkin alkuun vasta vuoden 1560 jälkeen, jolloin rakennettiin myös sitä varten tarvittavat vesialtaat. Kanavaa pitkin puutavaraa tuotiin alueen metsistä Pariisin myös uittamalla. Vuonna 1661 Ludvig XIV myönsi oikeudet kanavaan ja sen käytöstä perittäviin maksuihin veljelleen, Philippe d’Orléansille.
Vuonna 1749 Orléansin herttua antoi insinööri Louis de Régemortesille tehtäväksi modernisoida Ourcq-joen vesiliikennejärjestelmä. Hän rakennutti jokeen kunnolliset sulut, jotka korvasivat aikaisemmat sulkuportit ja altaat.  Työt valmistuivat vuonna 1756, jolloin Lizy-sur-Ourcqin linnan läheisyyteen rakennettiin suuri sulku.
Historia > Ranskan vallankumous

Ranskan vallankumouksen puhjettua kanavointihankkeet keskeytettiin. Työlainsäädäntö kuului vuodesta 1789 lähtien perustuslakia säätävän kansalliskokouksen alaan. Kuten politiikan tutkija Pierre Rosanvallon myöhemmin totesi, ennen kuin Bastilijin valtauksesta oli kulunut kahta kuukautta, julkisvalta käynnisti joukon rakennushankkeita kuten Ourcqin kanavoinnin, jätteiden poistamisen Seinen varsilta ja useita hankkeita faubourgien järjestelemiseksi.
Historia > Terveydellinen merkitys

Vuonna 1832 Pariisia koetteli suuri koleraepidemia. Niistä pariisilaisista, jotka käyttivät Canal de l'Ourcqin ja Bassin de la Villetten vettä, suurempi osa välttyi tartunnolta kuin Javelin ja Samaritainen pumppulaitoksissa Seinestä saatua vettä käyttävistä, sillä jokeen laskettiin myös Pariisin jätevedet, myös Hôtel-Dieustä tulleet, missä oli lukuisia sairastuneita.
Historia > Kanavaliikenne

Canal Saint-Denis avattiin vesiliikenteelle 13. toukokuuta 1821 ja Canal d'Ourcq vuoden 1822 lopulla, jolloin laivat pääsivät kanavaa myöten Saint-Denis'stä Mareuil-sur-Ourcqiin saakka. Ourcq-joki sen sijaan oli jo ennestään kanavoitu laivaliikennettä varten. Ensimmäiset La Ferté-Milonista lähteneet laivat saapuivat tuolloin Bassin de la Villetteen. Vihdoin 4. marraskuuta 1825 ensimmäiset Mareuil-sur-Ourcqista lähtevät laivat saapuivat Canal Saint-Martiniin. Pariisin kanavaverkon rakentaminen kesti näin ollen kaikkiaan 23 vuotta.
Postilaivaliikenne kanavilla alitettiin vuonna 1838. Bassin de la Villettestä pääsi nyt Meaux'hon kolmessa tunnissa paljon mukavammin kuin diligenssillä tai rautatietä pitkin, joka avattiin 5. heinäkuuta 1849. Rautatieyhteys oli kuitenkin nopeampi, ja se syrjäyttikin lopulta laivaliikenne. Meaux'n rautatieasema ja kanavasatama sijaitsivat aivan toistensa vieressä, ja paikan ohi kulkee nykyisin myös departementin sisäinen tie 603.
Vuonna 1866 keisari Napoleon III määräsi, että Marnesta oli alimman vedenkorkeuden aikana pumpattava vettä kanavaan. Tällöin rakennettiin Trilbardoun vedenpumppaamo kaksine pumppuineen sekä Villers-lès-Rigaultn pumppaamo Louis Dominique Girardin suunnittelemine turbiini­pyörä­koneistoineen.
Bassin de la Villetten ympärillä sijaitsevasta La Villettestä tuli 1800-luvun lopulla yksi Pariisin tärkeimmistä teollisuus­kaupungin­osista. Altaaseen perustettuun satamaan tuotiin elintarvikkeita ja raaka-aineita eri puolilta maailmaa, ja siitä tuli yksi Ranskan tärkeimmistä satamista.
Historia > Kanavan leventäminen

Kanavan alkuperäiset mitat rajoittivat laivaliikennettä, ja siinä pystivät kulkemaan vain alukset, joiden kantavuus oli enintään 90 tonnia. Näiden Flüte d'Ourcq- ja demi-flûte d'Ourcq -tyyppiset laivat oli mitoitettu kanavan sulkujen mukaan, ja niiden pituus oli 28 tai 14 metriä ja leveys 3 metriä.
Jotta kanavassa mahtuivat kulkemaan suuremmatkin alukset, sitä levennettiin 1800-luvun lopulla ja uudestaan vuosina 1925–1934. Kanava oli nyt entistä leveämpi osuudella La Villettestä Pavillons-sous-Boisiin saakka, ja siitä pystyivät kulkemaan alukset, joiden kantavuus oli 1000 tonnia.
Kanavan leventäminen edellytti, että sinne olisi saatava lisää vettä. Sen vuoksi Trilbaroun pumppaamoa laajennettiin, ja sen energianlähteenä toimi höyrykone. Tämä laitos samoin kuin Villers-lès-Rigault'n pumppaamokin ovat edelleen käytössä.
Kanavassa tehtiin muitakin rakennustöitä. Pantiniin rakennettiin 800 metriä pitkä ja 50 metriä leveä satama-allas alkoholijuomien lastausta varten.
1800-luvun lopulla kanava yhdistettiin Jules Fourier'n suunnittelemalla sivukanavalla Marneen Beauvalissa, Meaux'n yläpuolella. Sellaista oli insinööri François Bossu ehdottanut jo sata vuotta aikaisemmin. Rakennelma toimi useita vuosia, mutta lopulta se hylättiin ja purettiin.
Kaupallinen liikenne kanavan kapealla ja matalalla osuudella Aulnay-sous-Bois'n itäpuolella lopetettiin vuonna 1962. Huviveneet ovat kulkeneet kanavan tällä osuudella vuodesta 1983 lähtien.
Nykytila > Vesihuolto

Nykyisin kanavalla ei enää ole merkitystä Pariisin vesihuollon kannalta. Kaupungin vesijohtovesi otetaan osittain lähiseudun pohjavesistä, jota pumpataan maan pinnalle ja käsitellään Sorquesn, Longuevillen, Saint-Cloud'n ja L'Haÿ-les-Rosesin vedenottamoissa, osittain Seinestä, jonka varrelle Joinvilleen ja Orlyyn, Pariisista ylävirtaan, on rakennettu vedenottamot.
Nykytila > Vesiliikenne

Kanavan levennetyllä osuudella on sulkuja noin 10 kilometrin välein. Sen varrella on neljä rahtilaivasatamaa: Sérurien satama Pariisissa, Pantinin ja Bondyn satamat sekä Poudretten satama Pavillons-sous-Bois'ssa.
Pariisin kaupungin ilmoittamien tietojen mukaan Pariisin kolmella kanavalla kuljetetaan vuosittain noin miljoona tonnia tavaraa, josta yli 90 % on rakennusmateriaaleja, hiekkaa ja soraa sekä purkujätteitä.
Kuorma-autoliikenteen rajoittamiseksi on tuon tuostakin tehty ehdotuksia liikenteen siirtämiseksi osittain joille ja kanaville. Kun Stade de France rakennettiin Saint-Denis'hin lähelle Canal Saint-Denis'tä, sen paikalta poistetut maa-ainekset ja sinne tuodut rakennusmateriaalit voitiinkin suurelta osin kuljettaa vesiteitse. Samoin tehtiin myös, kun Ranskan kansalliskirjaston uusi rakennus pystytettiin Seinen varrelle.
Nykytila > Virkistyskäyttö

Hyötykäytön lisäksi kanava on alusta lähtien ollut myös lähiseudun asukkaiden virkistyskäytössä, ja siellä on myös kalastettu. Kun Bondyn ja Aulnay-sous-Bois'n välinen rautatie, Ligne des Coquetiers 1900-luvun alussa rakennettiin, pariisilaiset saivat helpon pääsyn kanavan varsille.
Nykyisin kanavan vartta pitkin kulkee suosittu pyörätie Bassin de la Villetten rannalta Claye-Souillyyn. Sieltä tie jatkuu Claye-Souillyyn ja Meaux'hon saakka kävelytienä, jolla pyöräily on tosin kielletty, mutta kieltoa rikotaan paljon. Kaikkiaan kanavan vartta kulkeva reitti Villettestä Meaux'hon on noin 50 kilometrin pituinen.
Kanavassa on runsaasti kaloja. Siellä kuitenkin saavat kalastaa vain kalastusta ja vesiympäristön suojelua varten perustetun yhdistyksen jäsenet.
Kanavan varsilla on järjestetty useita urheilutapahtumia ja huvitilaisuuksia kuten Ourcq'Athlon, l'Intégrathlon ja L'été du canal.
Sevranin sulun luona toimii kajakkimelontakerho entisessä sulkuvartijan talossa.
Nykytila > Kanavan varsilla

Pantinista eteenpäin kanavaa reunustaa pohjoispuolella pyörätie ja eteläpuolella monenlaisia toimintoja.
Kauempana Pariisista Bobignyssä kanavan eteläpuolella on teollisuutta ja tukkuliikkeitä. Metroaseman ja moottoritien A86 välisellä osuudella kanavan läheyydessä on muun muassa metalliteollisuutta, autoliikkeitä, erikoiskauppoja ja työpajoja, mutta paikoitellen myös asuntoalueita.
Suunnitelmia

Bobignyyn Mola-Le-Bronzen alueelle on suunniteltu uutta satamaa valtatien 3 ja Grande Ceinture -rautatien väliin. Vuonna 2005 asiasta päätettiin laatia selvitys. Hankkeessa ovat mukana myös Pantinin, Romainvillen ja Noisy-le-Secin kunnat.
Kulttuurisia viittauksia

Mathieu Bénézet on kirjoittanut romaanin Pantin, canal de l'Ourcq.
Miriam Cendras on kirjoittanut kirjailija Blaise Cendrarsin elämäkerran. Siinä hänen kerrotaan kuljeksineen pitkin Canal de l'Ourcqin vartta nuoren naisen kanssa.
Paul Féval vanhemman romaanissa Les Habits noirs, luvuissa "L'Aigle de Meaux n° 2" ja "Un brochet de quatorze livres" tapahtumapaikkoina ovat kanava ja sen varret. Niissä kerrotaan nopeasta hevosten vetämästä kanavalaivasta nimeltä "L'Aigle de Meaux n° 2".
Ranskan postilaitos laskki 1. heinäkuuta 1992 liikkeseen kanavalle omistetun 4 frangin postimerkin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Canal de l'Ourcq
Kuvia

Kanava Villeparisisissa.
Charmentrayn luona.
Moottorivene kanavalla Pont de la Mairie de Pantinin alla.
Kanavan mutka Claye-Souillyssä.
Kanava Aulnay-sous-Bois'ssa.
Kanava Pavillons-sous-Bois'ssa.
Huvialus kanavalla Aulnay-sous-Bois'ssa 1900-luvun alussa
Kanava, kävelytie ja huuhtomolaitos Bondyssä
Sunnuntaikalastajia kanavalla Sevranissa
Kirjallisuutta

H. Alphand, M. Buffet, Alfred Durand-Clae: Recueil de Pièces relatives aux canaux de la ville de Paris, vol. I: Canaux de l'Ourcq et Saint-Denis.  Éditions Chaix, 1880.
Frédéric Graber: Le canal de l'Ourcq : entre faveur politique et questions théoriques. Les Génies de la science, Toukokuu 2006, nro 27, s. 26–29.  ISSN 1298-6879
Frédéric Graber: Paris a besoin d'eau. Projet, dispute et délibération technique dans la France napoléonienne.  Pariisi:  CNRS Editions, 2009.  ISBN 978-2-271-06739-5
Jacques de La Garde: Les Canaux de l'Ourcq.  Pariisi:  Éditions Sauvegarde des Monuments, 1991.  ISBN 2-9505803-0-0
Philippe Vassal: Les eaux de Paris en Révolution - 1775-1825.  Pariisi:  Éditions Graphein, 1997.  ISBN 2-910764-11-7
Jacques Barrozzi: Les Canaux de Paris.  Pariisin kaupunki, 2007.
Le Canal de l'Ourcq, hier, aujourd'hui, demain (actes du colloque des 14 et 15 décembre 2002).  Au fil de l'Ourcq (AFLO), 2002.  ISBN 2-9521497-1-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Les canaux parisiens Pariisin kaupunki.
Histoire et Patrimoine des rivières et des canaux : Rivière Ourcq, canal de l'Ourcq et canal du Clignon projetbabel.org.
Au fil de l'Ourcq aufildelourcq.org.
Pierre-Simon Girard, un des premiers ingénieurs des Ponts et Chaussées : du Nil à l'Ourcq BibNum.
Kanava Pantinissa.
Kanava Claye-Souillyssa.
Pont de Rougemont Livry-Garganissa 1900-luvun alussa.
Sillan takana laivalaituri. Silta on yhdistetty maantie- ja rautatiesilta, joka kuuluu Bondyn ja Aulnay-sous-Bois'n väliseen rataosaan, Ligne des Coquetiers.
Trilbardoun vedenpumppaamo, joka pumppaa Marnen vettä kanavaan.
Sevranin silta.
Flûtes de l'Ourcq -laivoja Sevranissa 1900-luvun alussa.
Pantinin suuret myllyt, joihin tuotiin viljaa Brien alueelta, ennen kuin myllyt muutettiin toimistokiinteistöksi, jota palvelee raitiolinja T 3b.
Bondyn satama.
Meaux'n vesiasema ei ole enää käytössä.
Hiekkaa kuljettava alus kanavalla.
Kanavan molemmille rannoille Parc de la Villettessä on rakennettu kävelytiet.
Entinen sulkuvartijan talo.
Kanava lähellä Isles-lès-Villenoytä
Käännös suomeksi
Luettelo vuonna 1802 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1802 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

6. tammikuuta – Johan Anders Schmidt, saksalaissyntyinen Suomessa toiminut lasinpuhaltaja ja puhallusmestari (s. 1738)
18. tammikuuta – Antoine Darquier de Pellepoix, ranskalainen tähtitieteilijä (s. 1718)
27. tammikuuta – Johann Zumsteeg, saksalainen säveltäjä (s. 1760)
28. tammikuuta – Anders Byström, suomalainen kauppias, pormestari ja valtiopäivämies (s. 1724)
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Joseph Siffred Duplessis, ranskalainen taidemaalari (s. 1725)
18. huhtikuuta – Erasmus Darwin, englantilainen lääkäri ja luonnontieteilijä (s. 1731)
18. huhtikuuta – Ivan Lepjohin, venäläinen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija (s. 1740)
Toukokuu

22. toukokuuta – Martha Washington, Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin George Washingtonin puoliso 1759–1799 ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen 1789–1797 (s. 1731)
Kesäkuu

28. kesäkuuta – Johann Jacob Engel, saksalainen kirjailija ja professori (s. 1741)
Heinäkuu

6. heinäkuuta – Daniel Morgan, yhdysvaltalainen sotilas ja poliitikko (s. 1736)
16. heinäkuuta – Ieronim Ponjatski, venäläinen pappi, teologi ja munkki (s. 1749)
22. heinäkuuta − Xavier Bichat, ranskalainen lääkäri (s. 1771)
28. heinäkuuta – Giuseppe Sarti, italialainen oopperasäveltäjä (s. 1729)
Elokuu

3. elokuuta – Henrik, preussilainen kenraali ja kuningas Fredrik Suuren veli (s. 1726)
23. elokuuta – Corona Schröter, saksalainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä (s. 1751)
Syyskuu

24. syyskuuta – Aleksandr Radištšev, venäläinen kirjailija ja sosiaalikriitikko (s. 1749)
26. syyskuuta – Jakob Gadolin, suomalainen luonnontieteilijä, professori, poliitikko ja Turun piispa 1788–1802 (s. 1719)
26. syyskuuta – Jurij Vega, slovenialainen matemaatikko, fyysikko ja tykistöupseeri (s. 1754)
28. syyskuuta – Heinrich Harries, saksalainen teologi, pappi ja sanoittaja (s. 1762)
29. syyskuuta – August Johann Georg Karl Batsch, saksalainen luonnontieteilijä (s. 1761)
Lokakuu

18. lokakuuta – Sophie Arnould, ranskalainen oopperalaulaja (s. 1740)
30. lokakuuta – Charles Alexandre de Calonne, Ranskan valtiovarainministeri 1783–1787 (s. 1734)
Marraskuu

2. marraskuuta – Charles Leclerc, ranskalainen kenraali (s. 1772)
8. marraskuuta – Johann Gottlieb Georgi, saksalais-venäläinen luonnontieteilijä, professori ja tutkimusmatkailija (s. 1729)
15. marraskuuta – George Romney, brittiläinen taidemaalari (s. 1734)
Joulukuu

17. joulukuuta – Johannes Wiedewelt, tanskalainen kuvanveistäjä (s. 1731)
27. joulukuuta – Jens Juel, tanskalainen taidemaalari (s. 1845)
Tuntematon päivämäärä

Ivan Argunov, venäläinen taidemaalari (s. 1729)
Ippolit Bogdanovitš, venäläinen kirjailija (s. 1744)
Job Höckert, suomalainen kirkonrakentaja (s. 1732)
Johann Heinrich Bartholomäus Walther, saksalais-virolainen rakennusmestari (s. 1737)
Brittiläinen kulttuuri

Union Jack
Brittiläinen kulttuuri on vaikuttanut ympäri maailmaa. Maalla on paljon yhteyksiä vanhoihin siirtomaihinsa, etenkin niihin jotka ovat omaksuneet englannin kielekseen. Kulttuuriin vaikuttaa nykyisin myös maan suuri siirtolaisväestö, josta suuri osa on kotoisin Intiasta.
Yhdistynyt kuningaskunta muodostuu neljästä toisiinsa sitoutuneesta kansakunnasta, ja vaikka elämäntapa on laajalti samankaltainen, kulttuurissa on eroja niin näiden kansakuntien välillä kuin paikallisella ja alueellisella tasolla. Skotlannin kansallispuolueen keskeinen kysymys on talous, etenkin Pohjanmeren öljytulojen jakautuminen, kun taas Walesin kansallispuolue on kiinnostunut kielen ja kulttuurin säilyttämisestä. Murre ja puhetapa kertovat usein ihmisen taustasta ja kotiseudusta. Oman jalkapallojoukkueen kannattamisesta on tullut monille tärkeä ylpeyden aihe.
Kirjallisuus

Britteinsaarten varhaisimmat kirjalliset tuotokset kirjoitettiin paikallisilla kelttiläisillä kielillä. Walesilainen kirjallisuusperinne ulottuu aina 500-luvulle saakka ja irlantilainen runouskin on jatkunut eheänä kokonaisuutena 500-luvulta nykypäivään.
Anglosaksiseen kirjallisuuteen voidaan lukea kuuluvaksi muinaisenglanniksi kirjoitettu eeppinen sankariruno Beowulf. Normannien valloitettua Englannin maahan tuli mannermaisia vaikutteita, jotka syrjäyttivät anglosaksisia perinteitä.
Geoffrey Chaucer oli yksi ensimmäisiä englantilaisia kirjailijoita, joka kirjoitti englanniksi aikana jolloin suuri osa hovirunoilijoista käytti latinaa. Hänen 1300-luvulla julkaistu teoksensa Canterburyn tarinoita on yhä lukijoiden suosiossa.
Kirjapainon rantauduttua Englantiin vuonna 1476 etenkin runous ja näytelmäkirjallisuus alkoivat kukoistaa. Tuolta ajalta kuuluisin brittiläinen hahmo on epäilemättä William Shakespeare, joka ei ole menettänyt suosiotaan 2000-luvullakaan. Shakespearen klassikkonyätelmiin kuuluvat Hamlet ja Romeo ja Julia.
Romaaneja alettiin kirjoittaa enenevissä määrin 1700-luvulta alkaen. Tunnettuja ovat muun muassa Daniel Defoen Robinson Crusoe vuodelta 1719 ja Henry Fieldingin Tom Jones vuodelta 1745. Runoudessa suosioon nousi kansankielinen esitystapa, jota noudatteli esimerkiksi Robert Burns. Hän sai runsaasti vaikutteita Skotlannin runoudesta, jota kirjoitettiin kansanomaisesti skotin kielellä.
1800-luvun alussa kirjallisuutta hallitsi romantiikan aikakausi, jolloin runouden saralla vaikuttivat William Blake, John Keats ja Lordi Byron. Viktoriaaninen aikakausi oli englantilaisessa kirjallisuudessa realismin kulta-aikaa. Sitä edustivat Jane Austen, Brontën sisarukset (Charlotte, Emily ja Anne), Charles Dickens, George Eliot ja Thomas Hardy.
Ensimmäisen maailmansodan myötä nousi sotakirjallisuuden ja -runouden suosio. 1900-luvun alussa koettiin myös irlantilaisen ja skotlantilaisen kirjallisuuden elpymistä. Irlannin vapaavaltion erottua Yhdistyneestä kuningaskunnasta sen kirjallisuuskin on kuitenkin nähty erillisenä osana muusta Britanniasta. Modernismi rantautui Skotlantiin 1900-luvulla ja myös gaelin- ja skotinkielinen kirjallisuus alkoi taas saada jalansijaa.
Romaanikirjallisuudesta kehittyi pian suosituin kirjallisuuden muoto ja se on sitä nykyäänkin. Britteinsaarilla vaikuttavat kirjalliseen ilmapiiriin myös runsas maahanmuuttajaväestö, joka tuo oman tyylinsä ja säväyksensä kirjallisuuteen. Maineikkaita nykyajan brittiläisiä kirjailijoita ovat muun muassa Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle, D. H. Lawrence, George Orwell, Salman Rushdie, Mary Shelley, Zadie Smith, J. R. R. Tolkien, Virginia Woolf ja J. K. Rowling. Runoilijoista mainittavia ovat T. S. Eliot, Ted Hughes, John Milton, Alfred Tennyson ja Rudyard Kipling.
Nobelin kirjallisuuspalkinnon ovat brittikirjailijoista saaneet John Galsworthy 1932, T. S. Eliot 1948. Bertrand Russell 1950, Winston Churchill 1953, Elias Canetti 1981, William Golding 1983, V. S. Naipaul 2001, Harold Pinter 2005 ja Doris Lessing 2007.
Esittävät taiteet > Teatteri

Brittiläisellä teatterilla on pitkät perinteet Shakespearen ajoista asti.
Nykyään Lontoon West End on teatterimaailman keskus. Sir Andrew Lloyd Webber on hallinnut West Endiä monta vuotta, valloittanyt myös Broadwayn ja hänen musikaaleistaan on tehty suosittuja elokuvia. Maailmankuulu Royal Shakespeare Company toimii Shakespearen kotikaupungissa Stratford-upon-Avonissa ja esiintyy myös muualla. Merkittäviä nykyisiä näytelmäkirjailijoita ovat Alan Ayckbourn, John James Osborne, Harold Pinter, Tom Stoppard ja Arnold Wesker.