stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
True Story (albumi)
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Tuottaja(t) | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Nothing's Gonna Stop Me (Tony Sunshine ja Fat Joe)  | DJ Khaled | 2.42 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Yeah Yeah Yeah (Remy Ma ja Fat Joe)  | Scram Jones | 3.07 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hum Drum (Remy Ma, Prospect ja Armageddon)  | Cool & Dre | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Lean Back (Fat Joe ja Remy Ma)  | Scott Storch | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Take Me Home (Remy Ma, Armageddon, Dre ja Fat Joe)  | Streetrunner, Cool & Dre | 3.30 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Streets of NY (Remy Ma and Tony Sunshine)  | Emile | 3.14 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bring 'Em Back (Fat Joe, Big Pun ja Big L)  | Davel ”Bo” McKenzie, Lord Finesse | 4.26 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Yes Dem to Def (Fat Joe)  | DJ Khaled | 3.49 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Pass Away (Tony Sunshine, Armageddon ja Tha Realest)  | Buckwild | 3.52 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Let Them Things Go (Fat Joe, Remy Ma, Dre ja Young Selah)  | Cool & Dre | 4.04 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Thunder in the Air (Prospect)  | Armageddon | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Terror Era (Remy Ma, Fat Joe ja Milly)  | LV | 3.06 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 47.17 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

AllMusic:
HipHopDX:
Rolling Stone:
USA Today:
Torstai 6.12.1917

| Torstai 6> 12.1917.Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1980–1983
Tyylilaji:  rock, progressiivinen rock
Kotipaikka:  Jyväskylä, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jouko Mäenpää, laulu, kitara   Ilkka Castrén, rummut   Keijo Sironen, kitara   Jouni Hokkanen, basso (1980–1982)   Erkki Okkonen, basso (1982–1983)   Veikko Lapio, rummut (1981–1982)  
Levy-yhtiö:  Discophon / Q  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torstai 6.12.1917 oli jyväskyläläinen rockia ja progressiivista rockia soittanut yhtye, joka levytti vuonna 1981 julkaistun albumin Tunnustuksia. Yhtyeen kokoonpano oli Jouko Mäenpää (kitara ja laulu), Jouni Hokkanen (basso ja taustalaulu), Ilkka Castrén (rummut ja perkussiot) ja Keijo Sironen (kitara ja taustalaulu).
Historia

Yhtyeen juuret ajoittuvat vuoteen 1978, jolloin Jouko Mäenpää perusti Rock Cadillac -yhtyeen. Sen hajoamisen jälkeen toimi JOKE-niminen kokoonpano, jossa soittivat Jouko Mäenpää (kitara ja laulu), Ilkka Castrén (rummut ja perkussiot) sekä Antti Juvonen (basso ja taustalaulu). Kesällä 1979 ja bastiksi tuli Jouni Hokkanen, ja saman vuoden syksyllä yhtyeeseen liittyi Keijo Sironen (kitara ja taustalaulu).
Jouko Mäenpään sävellysten ja Bobby Boulterin sanoitusten rinnalle syntyi myös suomenkielistä materiaalia kuten kappaleet "Aja ja Lea", "Helkutin hyvä biisi" ja "Ohjaa mua tiellä". Uusien sävellysten ja tekstien myötä Jouko Mäenpää alkoi miettimään yhtyeelle uutta nimeä. Kansalliarkistosta kysytyn Suomen itsenäisymispäivän innoittamana nimeksi vaihtui Torstai 6.12.1917. Samalla yhtyeen koko ohjelmisto muuttui suomenkieliseksi. Vuonna 1981 yhtye julkaisi tällä nimellä albumin Tunnustuksia.  Albumin sävellykset noudattelevat perinteisen rockin suuntaviivoja, mutta sovituksissa on progressiivisia sävyjä. Levyn tekstit ovat puolestaan henkilökohtaisia tunnustuksia ja suorasanaisia kertomuksia itse koetusta elämästä ja ympäristöstä.
Tunnustuksia-LP (1981)

Kaikki sävellykset ja sanoitukset Jouko Mäenpää
A-puoli
1. Ana ja Lea  – 4:38
2. Kuin mennen talven lumet – 5:57
3. Sinulle laulan – 4:20
4. Helkutin hyvä biisi – 4:09
B-puoli
5. Ohjaa mua tiellä – 4:15
6. Mä tuun sun luokses – 5:09
7. Nukketeatteri – 5:40
8. Mennään meille – 3:45
Tunnustuksia-LP (1981) > Kokoonpano

Jouko Mäenpää – laulu ja kitara
Jouni Hokkanen – basso ja taustalaulu
Ilkka Castrén – rummut ja perkussiot
Keijo Sironen – kitara ja taustalaulit
Heikki Silvennoinen (kitara A1, taustalaulu A2 ja A3)
Tunnustuksia-LP (1981) > Muut

Richard Stanley  – tuottaja
Jouko Mäenpää ja Heikki Silvennoinen – miksaus
Heikki Silvennoinen ja Tapio Ylitalo – äänitys (JJ-studio, Tampere)
Tapsa Rantanen / Private Eye – levyn kannen suunnittelu
Diskografia > Albumit

Tunnustuksia  (Discophon Q ‎– QUUL 202, 1981)
Aiheesta muualla

Torstai 6.12.1917 finnmusic.net-sivustolla
Torstai 6.12.1917 Suomen äänitearkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhtyeen Facebook-sivut
Sigfrid Wieselgren

| Sigfrid Wieselgren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Per Sigfrid Wieselgren
Syntynyt: 1843
Kuollut: 1910 (66–67 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, poliitikko, virkamies
Kirjailija
Salanimi: Horatio
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Per Sigfrid Wieselgren, kirjailijanimi Horatio, (1843–1910) oli ruotsalainen virkamies, poliitikko ja kirjailija. Hän oli vuodesta 1885 Ruotsin vankeinhoitohallituksen päällikkö, vuodesta 1875 toisen kamarin, vuodesta 1888 ensimmäisen kamarin jäsenenä. Hänen julkaisujaan ovat muun muassa Göteborgssystemet, dess uppkomst, syften och verkningar (1881), Sveriges fängelser och fångvärd från äldre tider till våra dagar (1895) ja Peter Wieselgren (1900). Wieselgren on julkaissut nimimerkillä Horatio muutamia psykologisia romaaneja.
Wieselgrenin isä oli raittiusaatteen edistäjä Peter Wieselgren. Hänen veljensä oli kirjailija Harald Wieselgren.
Sienirihmasto

Sienirihmasto eli myseeli on rihmastollisten sienten pääasiallinen elämänvaihe. Rihmasto voi kasvaa laajalle alueelle. Se muodostuu haarautuneesta sienirihmasta, joka muodostuu jonossa kasvavista sienisoluista. Rihma kasvaa vain päästään, muualta se voi haarautua. Sienirihmat voivat olla väliseinällisiä tai väliseinättömiä. Peräkkäiset solut ovat solulimayhteydessä väliseinässä olevan pienen aukon kautta. Vierekkäin kasvavista sienirihmoista muodostuu rihmastojänne, jonka voi havaita paljaalla silmällä. Rihmastojänteitä saa esiin vaikka kuorimalla kaarnaa lahonneesta puusta. Itiöpesäkkeet ja itiöemät muodostuvat rihmastosta sopivissa olosuhteissa. Rihmastolliset sienet muodostuvat putkimaisista ja haaraisista sienirihmoista eli hyyfeistä. Sienet lisääntyvät ja leviävät itiöidensä avulla. Sienillä on kahdenlaisia itiöitä, suvuttomia ja suvullisia. Suvuttomat itiöt voivat syntyä vaihtelevilla tavoilla. Niitä voi syntyä kuroutumalla sienirihman ylöspäin kasvavan haaran päästä (konidiot), tai yhtymäsienten ja piiskasiimasienten itiöpesäkkeessä eli sporangiossa (mitosporit). Piiskasiimasienten itiöt voivat liikkua. Sopivalle kasvualustalle päätyvä itiö itää kärjestään ja alkaa kasvaa sienirihmaksi. Sienirihmasto on sienen osa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sienirihmasto Wikimedia Commonsissa
Toni Veijalainen

| Toni Veijalainen |
| --- | --- |

Näyttelijä(t):  Kristo Salminen
Kesto:  1999–2000, 2003–2004
Ensi- esiintyminen:  Osa 1: Pihlajakadun asukkaat kokevat järkytyksen (25. tammikuuta 1999)
Viimeinen esiintyminen:  Osa 866: Jenni ja Camilla kohtaavat Tonin vielä kerran (23. tammikuuta 2004)
Henkilötiedot
Status:  kuollut
Sukupuoli:  mies
Kuolinsyy:  hukuttaminen
Suhteet
Vanhemmat:  Eeva Harakka
Sisarukset:  Petri Veijalainen
Puoliso(t):  Jenni Vainio (kuollut)
Lapset:  Niko Vainio
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toni Veijalainen (peitenimellä Vigren) oli fiktiivinen hahmo suomalaisessa televisiosarjassa Salatut elämät, jossa häntä esitti Kristo Salminen vuosina 1999–2000 sekä 2003–2004.
Vaiheet sarjassa

Jenni Vainio löysi Tonin baarista juuri ennen Salattujen elämien ensimmäistä jaksoa ja toi Tonin kotiinsa, jonka hän jakaa siskonsa Katja Vainion kanssa. Toni jäi Vainioille asumaan ja alkoi pian seurustella Katjan kanssa. Jonkin aikaa Katjan kanssa seurusteltuaan Toni alkoi kuitenkin rakastua Jenniin ja oli pian etäisempi ja välinpitämättömämpi Katjaa kohtaan. Pari kertaa Jenniä suudeltuaan Toni ilmoitti Katjalle rakastavansa Jenniä ja haluavansa alkaa seurustella tämän kanssa. Tämän seurauksena Katja masentui ja joutui vähäksi aikaa mielisairaalaan. Pian Toni kosi Jenniä, joka vastasikin myöntävästi. Toni halusi muuttaa Jennin kanssa Frankfurtiin saatuaan sieltä arvokkaan työn, mutta Jenni ei halunnut vielä lähteä Katjan heikon mielenterveyden vuoksi. Toni lähti edeltä Saksaan töihin ja Jenni muutti pian perässä.
Toni kuitenkin sotkeentui Frankfurtissa rikollisiin piireihin, kuten rahanpesuun. Hän halusi ottaa Jennin sukunimen naimisiinmenossa voidakseen peittää huijauksensa. Totuus selvisi Jennille pian ja juuri ennen häitä hän ilmoitti, että Toni saa luvan lopettaa rikokset ja alkaa elää rehellistä elämää. Toni ei tähän suostunut ja poistui kirkosta kesken häiden. Sitä ennen hän oli ehtinyt testamentata yli miljoonan markan suuruiset velkansa Jennille ja huijata Erik Ekholmin yrityksen mukaan huijauksiinsa. Velkojensa takia Jenni joutui vankilaan neljäksi vuodeksi. Tällä välin Toni lavasti kuolemansa.
Vuosien jälkeen Toni kuitenkin palasi takaisin Pihlajakadulle ja yritti saada Jennin takaisin. Rikoksiaan hän ei kuitenkaan lopettanut ja yritti kaikin puolin saada rahaa, muun muassa ryöstämällä yökerho Geelin kassan. Hän oli myös velkaantunut Raivolle ja muille rikollisille, jotka vaativat Tonia maksamaan velkansa. Toni ei saanut kerättyä rahoja ja tämä kostautuikin lopulta pahasti: hänen pakoiltuaan Raivoa ja velkojiaan pitkän aikaa, Raivo ja velkojat hukuttivat hänet ja hänet löydettiin jään alta merestä.
Työelämä

Toni oli aluksi pörssialalla töissä. Hänet irtisanottiin kuitenkin Gyllendorfin firmasta, koska keskittyi liikaa perheeseensä, etenkin vammautuneeseen veljeensä Petriin, jota Toni ampui vahingossa tämän rikottua Tonin leluautoradan autot. Irtisanomisen jälkeen Toni kokeili monenlaisia eri töitä. Hän teki töitä esimerkiksi pappi Rauni Koivukujalle, oli mukana hyväntekeväisyystöissä sekä ajoi pizzaautoa Ragazzo Povero -pizzeriassa. Ollessaan töissä Ragazzo Povero:ssa hän sai uudelleen töitä Gyllendorffilta. Gyllendorffille palattuaan Tonin työt veivät Saksaan jossa Toni sotkeutui rikollisiin piireihin.
Rakkauselämä

Tonin rakkauselämä oli vaisua. Muita suhteita hänellä ei juuri ollut kuin Katjan ja Jennin kanssa käydyt pitkät romanssit. Hänellä ja Jennillä oli yhteinen lapsi, Niko Vainio. Tonilla oli myös Camilla Mustavaaran kanssa epämääräinen suhde.
Skepastó

| --- | --- |
Sijainti:  Akhaia, Peloponnesos, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 588 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Skepastó (kreik. Σκεπαστό) eli Kerýneia (Κερύνεια) tai Kerýneio (Κερύνειο) on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 1 588 metriä.
Skepastó-vuori sijaitsee Akhaian alueyksikön alueella Kalávrytan kunnan Plataniótissan kylän lounaispuolella. Vuorelta saa alkunsa Kerynítis-joki.
Teija Sopanen

| Teija Sopanen |
| --- | --- |
 Teija Sopanen vuonna 1953.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. tammikuuta 1933 Helsinki
Kuollut: 4. lokakuuta 2011 (78 vuotta) Helsinki
Ammatti:  missi, näyttelijä, toimittaja, televisiokuuluttaja
Puoliso:   Matti Oravisto (vih. 1954; ero 1964)  Pertti Purhonen (vih. 1970; ero 1974)  Lauri Väärä (vih. 1979; k. 2011) 
Lapset:  2; Jaana Oravisto
Muut tiedot
Aktiivisena:  1953–2004
Teija Sopanen (oik. Teija Anneli Väärä, ent. Purhonen 1970–1974, ent. Oravisto, o.s. Sopanen; 26. tammikuuta 1933 Helsinki – 4. lokakuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen televisiokuuluttaja, toimittaja, missi ja elokuvanäyttelijä.
Varhainen elämä

Jatkosodan aikana vuonna 1943 kymmenvuotias Teija lähetettiin sotalapseksi Ruotsiin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1952. Sopaset asuivat tuolloin Tampereella, jonne he olivat muuttaneet Lappeenrannan ja Varkauden kautta. Tampereelta Sopanen lähti Helsingin yliopistoon suorittamaan kieliopintoja. Pari vuotta myöhemmin hänen vanhempansa muuttivat Tampereelta Helsingin Kruununhakaan.
Ura > Missi ja elokuvatähti

Teija Sopanen valittiin Suomen Neidoksi vuonna 1953, ja hän sai palkinnoksi matkan Yhdysvaltoihin edustamaan Suomea Miss Universum -kilpailuun Long Beachiin, Kaliforniaan.
Missikilpailun jälkeen Sopanen näytteli elokuvissa. Hänen ensiesiintymisensä oli sivurooli elokuvassa Rakastin sinua, Hilde (1954), jota seurasivat pienehköt roolit elokuvissa Tyttö tuli taloon ja Tyttö lähtee kasarmiin. Vuonna 1958 Sopanen teki keskeisen Ilona Ahlgrenin roolin Valentin Vaalan värielokuvassa Niskavuoren naiset. Samana vuonna hänellä oli Hilkan rooli Vaalan elokuvassa Nuori mylläri. Seuraavana vuonna hän oli Tauno Palon vastanäyttelijänä elokuvassa Kovaa peliä Pohjolassa.
Sopasen myöhemmät valkokangasroolit olivat lähinnä cameo-näyttäytymisiä toimittajan tai televisiokuuluttajan osissa.
Ura > Toimittajana

Sopanen toimi Yleisradion toimittajana ja televisiokuuluttajana TV1-kanavalla vuosina 1957–1974. Hän oli vuosikaudet niin suosittu, että uusi viestin suorastaan samaistettiin häneen. Sopanen voitti kymmenen Telvis-patsasta, juonsi ohjelmia ja toimi kuvaussihteerinä. Vuonna 1989 hän juonsi TV2:n visailuohjelmaa Teeveestä tuttu. 1990-luvulla hänellä oli oma ruoka-aiheinen televisio-ohjelma Teijan keittiössä. Elokuvissa Juoksuhaudantie ja Uuno Turhapuro – This Is My Life (molemmat vuodelta 2004) Sopasella oli rooli televisiotoimittajana.
Teija Sopanen toimi haastattelijana kahdessa Erkki Pohjanheimon toimittamassa ja ohjaamassa TV1:n Viihdetoimituksen musiikkidokumentissa: Kuunnelkaa laulujani! – henkilökuva Valto Laitisesta (ensilähetys TV 1:ssä 24. lokakuuta 1971) ja Salminen Savonlinnassa – Matin muotokuva Savonlinnan oopperajuhlien kehyksissä (ensilähetys TV 1:ssä 12. tammikuuta 1974)
Televisiouran jälkeen Sopanen työskenteli naistenlehdille: hän toimi Monalisan päätoimittajana vuosina 1974–1975 ja kirjoitti henkilöjuttuja Jaana-lehteen. Seuran toimittajana hän kirjoitti lehtiartikkeleita muun muassa baletista ja teatterista.
Yksityiselämä > Avioliitot

Sopanen oli naimisissa kolmesti: näyttelijä Matti Oraviston kanssa 1954–1964, nyrkkeilijä Pertti Purhosen kanssa vuosina 1970–1974 ja vuodesta 1979 kuolemaansa saakka teatterinjohtaja Lauri Väärän kanssa. Hän asui Helsingin Kruununhaan Pohjoisrannassa yli neljä vuosikymmentä.
Sopasella on liitostaan Oraviston kanssa kaksi lasta: tytär Jaana Oravisto, josta tuli näyttelijä, syntyi vuonna 1955, ja seuraavana vuonna syntyi poika.
Yksityiselämä > Eläkevuodet

Eläkevuosinaan Sopanen toimi entisen kotikaupunkinsa Tampereen ikäihmisten tanssitapahtuman tukijana.
Stadin Slangi ry. valitsi Sopasen vuoden 2001 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2001.
Teija Sopanen kuoli vaikeaan sairauteen 78-vuotiaana syksyllä 2011. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon (kortteli 5, rivi 13, hauta 213).
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1954 | Rakastin sinua, Hilde | Maisa |
| 1956 | Tyttö tuli taloon | Nana |
| 1956 | Tyttö lähtee kasarmiin  | Marja |
| 1958 | Nuori mylläri | Hilkka Koikale |
| 1958 | Niskavuoren naiset  | opettaja Ilona Ahlgren |
| 1959 | Pekka ja Pätkä mestarimaalareina | televisiokuuluttaja |
| 1959 | Kovaa peliä Pohjolassa | Lea Westerholm |
| 1961 | Voi veljet, mikä päivä! | Hilkka |
| 1966 | Millipilleri | Yleisradion siivooja |
| 1969 | Vodkaa, komisario Palmu | cameo,   televisiokuuluttaja |
| 1969 | Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut | cameo,   televisiokuuluttaja |
| 2004 | Uuno Turhapuro – This Is My Life | esiintyjä |
| 2004 | Juoksuhaudantie | televisiotoimittaja |
Kirjallisuutta

Malmberg, Raili: ”Sopanen, Teija (1933–2011)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 199, 200.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5.  / Teoksen verkkoversio. (maksullinen verkkoversio)
Simonen, Elina: Teija.  Helsinki:  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07134-3.
Elfving, Sari: ”Ystävä televisiossa. Jännitteitä Teija Sopasen tähtikuvassa”, Television viisi vuosikymmentä, s. 309–324.  (Toim. Juhani Wiio)  SKS, 2007.  ISBN 978-951-746-939-5.
Aiheesta muualla

Teija Sopanen Elonetissä.
Teija Sopanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
TV-pioneeri Teija Sopanen. Yle Elävä arkisto.
Virtanen, Leena: Teija Sopanen (muistokirjoitus) Helsingin Sanomat. Arkistoitu 6.10.2011.
Yleisradion kuuluttaja Teija Sopanen vuonna 1959.
Yleisradion kuuluttaja Teija Sopanen vuonna 1962.
Yleisradion kuuluttaja Teija Sopanen vuonna 1968.
Tomos-asiakirja

Tomos (kreikaksi τόμος, ’asiakirja’, ’nidos’, ’kirjan osa’) eli tomos-asiakirja on ortodoksisessa kirkossa Ekumeenisen patriarkaatin tietylle paikalliskirkolle myöntämä asiakirja, jossa julistetaan tuon paikalliskirkon autokefalia tai autonomia sekä annetaan siihen liittyvät määräykset.
Kreikka

8. kesäkuuta 1850 Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti myönsi autokefalian Kreikan ortodoksiselle kirkolle.
Suomi

Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Meletios IV myönsi Suomen ortodoksiselle kirkolle autonomian 6. heinäkuuta 1923 antamallaan tomos-asiakirjalla. Samassa yhteydessä se siirsi Suomen ortodoksisen kirkon Moskovan patriarkaatin yhteydestä Konstantinopolin yhteyteen, jonka vuoksi osa kirkon päätöksentekoa oli alistettu Konstantinopolin patriarkalliselle synodille. Esimerkiksi Ortodoksisen kirkon kirkkojärjestyksen 5. luvun pykälässä 65 säädetään, että arkkipiispaa valittaessa on vaalin tulos ilmoitettava ekumeeniselle patriarkalle, joka vahvistaa vaalin, kun taas piispan tai apulaispiispan vaalin vahvistaa paikallinen piispainkokous.
Viro

Vuonna 1923 ekumeeninen patriarkaatti myönsi autonomiaa koskevan tomoksen myös Viron ortodoksiselle kirkolle. Neuvostoliiton miehityksen aikana Viron ortodoksit menettivät itsenäisyytensä sekä yhteytensä Konstantinopoliin, mutta Viron itsenäistyttyä uudelleen 1991 ekumeeninen patriarkaatti aktivoi uudelleen autonomiaa koskevan tomoksen 20. helmikuuta 1996. Enemmistö maan ortodokseista jäi kuitenkin Moskovan patriarkaatin yhteyteen, mihin Viron ortodoksit olivat kuuluneet ennen ensimmäistä itsenäistymistä ja mihin he joutuivat miehityksen aikana.
Ukraina

Vuoden 2019 alussa Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Bartolomeos I myönsi tomosin Ukrainan ortodoksiselle kirkolle, jolla kirkolle annettettiin autokefalia eli itsenäisen paikalliskirkon asema. Allekirjoitustilaisuudessa olivat patriarkan lisäksi läsnä tunnustettavan kirkon johtaja, Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta Epifani I sekä Ukrainan presidentti Petro Porošenko. Moskovan patriarkaatti eli Venäjän ortodoksinen kirkko vastusti jyrkästi Ukrainan kirkollista itsenäistymistä ja katkaisi välinsä Konstantinopoliin. Venäjän ortodoksikirkkoa edustanut Vladimir Legoida kutsui tomosta vain paperiksi, jolla oli taustallaan poliittisia ja henkilökohtaisia kunnianhimoja eikä tunnustanut sillä olevan kanonista eli kirkon sääntöjen antamaa voimaa.
Aiheesta muualla

Suomen tomos-asiakirjan teksti
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Meletios IV Suomea koskevan tomoksen allekirjoittamisvuonna 1923.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Bartolomeos I allekirjoittamassa Ukrainaa koskevaa tomosta. Takana Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta Epifani I.
Skeppsholmen

Skeppsholmenia, puiden takana Skeppsholmenin kirkko.
Skeppsholmen on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista sekä saarista. Se sijaitsee kaupungin keskustan alueella Stadsholmenin itäpuolella, ja kuuluu Norrmalmin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosa on muodostettu vuonna 1905.
Skeppsholmenille johtaa Skeppsholmsbron-niminen silta Blasieholmenin niemeltä. Lisäksi Skeppsholmenilta on siltayhteys pienemmälle Kastellholmenin saarelle. Kaupunginosassa asuu noin 70 ihmistä ja se on maa-alaltaan 0,20 neliökilometrin sekä vesialaltaan 0,41 neliökilometrin suuruinen. Sillä on vesirajaa vanhankaupungin, Norrmalmin, Djurgårdenin ja Södermalmin kanssa.
Skeppsholmenilla sijaitsevat muun muassa Tukholman modernin taiteen museo Moderna museet, Ruotsin arkkitehtuurimuseo ja Amiralitetshuset. Alueella on paljon Ruotsin laivaston vanhoja kasarmirakennuksia, jotka on otettu uuteen käyttöön. Vuosittaiset Tukholman jazz-festivaalit sijoittuvat myös Skeppsholmenille.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Thomas Gordon

| Thomas Gordon |
| --- | --- |
 Thomas Gordon.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1918
Kuollut: 26. elokuuta 2002 (84 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  psykologia
Thomas Gordon (11. maaliskuuta 1918 Paris, Illinois, Yhdysvallat – 26. elokuuta 2002 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kliininen psykologi. hän oli Carl Rogersin oppilas ja myöhemmin tämän työtoveri. Hänen lasten ja vanhempien välisten suhteiden kohentamiseksi kehittämäänsä menetelmää on myöhemmin kehitetty yleiseksi kommunikaatiomenetelmäksi, jolla ihmisten välisiä suhteita, myös ammatillisia, voidaan parantaa.
Gordonin menetelmä korostaa toimivaa kommunikaatiota ja ristiriitatilanteiden ratkaisua menetelmällä, jossa molemmat osapuolet voittavat. Siihen kuuluvat myös aktiivinen kuuntelu ja minä-viestintä.
Gordon kirjoitti yhdeksän teosta.
Suomennokset

Toivo Rönkä, Kasvattajan 3 oppituntia, vanhempien aktivointikurssi. Thomas Gordonin idean edelleenkehitetty kotimainen ohjelma eli johdatus ihmisen tunnekasvuun. Effectiveness Training Incorporated, 1979.
Perhekoulun työkirja, korjattu ja uudistettu laitos Effectiveness Training Incorporated, 1982
Toimiva koulu, suom. Maisa Savolainen, Nuorten keskus r.y., LK-kirjat, 2006
Toimiva perhe -kurssin työkirja, uud. l, Nuorten keskus, 1999.
Toimiva perhe – käytössä kokeiltuja menetelmiä vastuuntuntoisten lasten kasvattamiseen, Nuorten keskus, LK-kirjat, 2004
Viisaat vanhemmat kertovat, suom. Pirkko Talvio-Jaatinen. Tammi, 1979
Viisas johtaja, suom. Lauri Virkkunen. Kirjapaja, 1983
Viisas opettaja, suom. Irmeli Järnefelt. Tammi, 1979
Aiheesta muualla

Gordonin toimivat ihmissuhteet -yhdistys
Sikiön ja lantion välinen epäsuhta

Sikiön ja lantion välinen epäsuhta on synnytyskomplikaatioihin lukeutuva tila, jossa raskaana olevan naisen lantio on liian ahdas salliakseen sikiön pään läpäistä sen alatiesynnytyksen yhteydessä. Epäsuhta voi johtua pienikokoisesta lantiosta, ei-gynekoidista lantion muodosta, suurikokoisesta sikiöstä tai näiden tekijöiden yhteisvaikutuksesta. Tietyt sairaudet, kuten riisitauti tai lantion murtuma, voivat vääristää lantion rakennetta ja johtaa epäsuhdan muodostumiseen. Tautiluokituksessa ICD-10: O33.9.
Totuutta ja tehtävää (albumi)

| Totuutta ja tehtävää Maija Vilkkumaa |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 8. marraskuuta 2006
 Tyylilaji: pop, rock
 Kesto: 73.42
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 4.
Maija Vilkkumaan muut julkaisut
| Se ei olekaan niin 2005 | Totuutta ja tehtävää 2006 | Ilta Savoyssa 2007 |
Singlet albumilta Totuutta ja tehtävää
 ”Hei tie” Julkaistu: 20. syyskuuta 2006  ”Saaressa (promo)” Julkaistu: 2006
Totuutta ja tehtävää on Maija Vilkkumaan viides albumi ja ensimmäinen kokoelma-albumi. Levyllä on kolme suurinta hittiä kaikilta Vilkkumaan studioalbumeilta sekä neljä uutta kappaletta. Mukana ovat myös Ei-levyltä pois jäänyt ”Ne jotka tyytyy” ja Säkenöivää voimaa – tribuutti Sielun Veljille -kokoelmalla ilmestynyt ”Pohjois-Amerikka”. Aiemmin julkaistuja kappaleita ei äänitetty uudelleen, vaan niistä on levyllä alkuperäiset versiot.
Totuutta ja tehtävää -albumin ensimmäinen single ”Hei tie” oli Vilkkumaan ensimmäinen Suomen virallisen singlelistan kärkeen noussut julkaisu. Levyltä julkaistiin myös promosingle ”Saaressa”.
Albumia on myyty Suomessa yli 25 620 kopiota. Se nousi ilmestyessään Suomen virallisen listan neljännelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 15 viikkoa.
Kappaleet

Sävellykset ja sanoitukset ovat Maija Vilkkumaan, paitsi kappaleessa ”Pohjois-Amerikka”, jonka on säveltänyt Sielun Veljet -yhtye ja sanoittanut Ismo Alanko.