stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Ferdinand Lönnbeck
Teoksia

Suomen kansakoulujen matrikkeli : kevätlukukautena 1880 : virallisten lähteitten mukaan.    Tekijä, Helsinki 1880
Om åskådingen hos Pestalozzi, väitöskirja.   Helsingfors 1886
Folkskolans utveckling i Finland från nittonde århundradets början till 1866, väitöskirja.   Helsingfors 1887
Folkskolans handbok : systematisk sammanställning af författningar och öfverhetliga föreskrifter rörande Finlands folkskoleväsende jämte metodiska anvisningar samt kronologiskt o. alfabetiskt register, utarb. af Gustaf F. Lönnbeck.   Edlund, Helsingfors 1889, 2. uus. painos 1901 (suomeksi nimellä Kansakoulun käsikirja : Suomen kansakoululaitosta koskevien asetusten ja esivallallisten säädäntöjen järjestöllinen kokoelma ynnä opetusmuodollisia osoituksia sekä aikaluvunmukainen ja aakkosellinen aineisto : kansakoulun alalla työskenteleväin sekä muiden kansalaisten käytettäväksi, Edlund 1889, 2. uud. painos 1900, 3. lis. painos 1907)
Fria blad : uttalanden i dagens frågor, bidrag af G. Lönnbeck et al.    Söderström, Borgå 1889
Mietteitä kansakouluasioissa.   Helsinki 1889
Uno Cygnaeus, Finska Folkskolans fader.   Weilin & Göös 1890 (suomeksi nimellä Uno Cygnæus "Suomen kansakoulun isä", Weilin & Göös 1890)
Finlands folkskola och Uno Cygnæus : en framställning för folket.   Ekenäs 1890 (suomeksi nimellä Suomen kansakoulu ja Uno Cygnæus : yhteiselle kansalle esitelty.   Tammisaari 1890)
Suomen alkeisoppilaitosten käsikirja : systemaattinen kokoelma alkeisoppilaitoksia koskevia, vielä voimassa olevia säädöksiä, toim. Gustaf Ferdinand Lönnbeck.    Otava 1892
Folkskolans handbok : tillägg 1 : Författningar rörande folkskoleväsendet 1889-1895.    G. W. Edlund, Helsingfors 1896 (suomeksi nimellä Kansakoulun käsikirja : lisäys 1 : kansakoululaitosta koskevia asetuksia 1889-1895, Edlund 1896)
Författningar rörande elementarläroverken i Finland 1852-1905, sammanställda och utgifna af Gustaf F. Lönnbeck.    W. Hagelstam, Helsingfors 189
Författningar rörande elementarläroverken i Finland 1852-1905 : alfabetiskt rregister, sammanställda och utgifna af Gustaf F. Lönnbeck.    W. Hagelstam, Helsingfors 1897
Sydvestra Finlands svenska folkhögskola 1893-1898 : femårsberättelse, sammanställd af Gustaf F. Lönnbeck.   Åbo 1898
Folkskolans handbok : tillägg till andra upplagan : författningar rörande Finlands folkskoleväsende (1880-) 1901-1908 jämte ett register.    G. W. Edlund, Helsingfors 1908
Uno Cygnæus, "Finska folkskolans fader" : jubileumsupplaga med illustrationer 19 12/10 10.  Söderström, Helsingfors 1910 (suomeksi nimellä Uno Cygnaeus, Suomen kansakoulun isä : kuvitettu elämäkerta satavuotispäivän muistoksi, Otava 1910)
Uno Cygnæi skrifter rörande finska folkskolans grundläggning och omoorganisering ; utgifna med statsbidrag till minne af 100-årsdagen den 12 oktober 1910.    Folkupplysningssällskapet, Helsingfors 1910
Hans Werner Richter

| Hans Werner Richter |
| --- | --- |
 Hans Werner Richter
Henkilötiedot
Syntynyt: 1908
Kuollut: 1993 (84–85 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hans Werner Richter (1908 Bansin, Usedom, Saksa – 1993 München, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän jäi yhdysvalaisten sotavangiksi ja vapauduttuaan julkaisi Alfred Anderschin kanssa aikakauslehteä Der Ruf. Richter oli Gruppe 47:n perustajia. Hän oli pasifisti ja käsitteli romaaneissaan sotaa siitä näkökulmasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Werner Richter Wikimedia Commonsissa
Kaisa Miettinen

Kaisa Marketta Miettinen (s. 25. heinäkuuta 1965 Sulkava) on suomalainen matemaatikko ja tietotekniikan professori.
Miettinen syntyi Kauko Miettisen ja Anna-Liisa Heiskasen perheeseen. Ylioppilaaksi hän tuli 1984 ja valmistui filosofian maisteriksi 1988 ja lisensiaatiksi 1990 Jyväskylän yliopistosta. Miettinen väitteli filosofian tohtoriksi matematiikan alalta Jyväskylän yliopistosta 1994 tutkimuksella On the methodology of multiobjective optimization with applications. Jyväskylän yliopiston assistenttina, tutkimusassistenttina, tutkijana ja yliassistenttina Miettinen toimi vuodesta 1987 vuoteen 1996. Yliopiston tietotekniikan dosentti hänestä tuli 1997, osa-aikainen professori hän oli 2004–2005 ja teollisen optimoinnin professori hän on ollut vuodesta 2007. Miettinen on toiminut myös Suomen Akatemian tutkijatohtorina, nuorempana ja vanhempana tutkijana sekä akatemiatutkijana, samoin kuin vierailevana tutkijana IIASA-tutkimusinstituutissa  Itävallassa ja Helsingin kauppakorkeakoulun vierailevana luennoitsijana, talousmatematiikan professorina ja dosenttina. Hän on toiminut professorina myös Tukholman teknillisessä korkeakoulussa. Miettinen toimi Jyväskylän yliopiston tutkimuksesta, infrastruktuureista ja yliopiston tutkijakoulusta vastaavana vararehtorina vuosina 2012–2017.
Aiheesta muualla

Kaisa Miettisen kotisivut
Mathematics Genealogy Project: Kaisa Miettinen (englanniksi)
Juhani Heinonen

Juhani Kaarlo Henrik Heinonen (28. syyskuuta 1923 Sääminki – 18. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja lentokoneensuunnittelija. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisessa yhteislyseossa 1942 ja valmistui diplomi-insinööriksi teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosaston lentokoneenrakennuksen opintosuunnalta 1948. Lisäksi Heinonen teki opintomatkoja Tšekkoslovakiaan 1947, Ruotsiin 1948, Englantiin 1953, Ranskaan 1953 ja Yhdysvaltoihin.
Työuransa aikana Heinonen toimi 1948 Suomen Ilmailuliiton lentokoneensuunnittelijana, 1948–1949 Tampereen teknillisen oppilaitoksen tuntiopettajana, 1949–1954 Valmet Oy:n lentokonetehtaan lentokonesuunnittelijana ja 1954–1986 Aero Oy:n, sittemmin Finnairin moottori-insinöörinä ja teknisen toimiston päällikkönä. Hänet tunnettiin pätevänä suihkumoottorien asiantuntijana.
Opiskeluaikanaan Heinonen osallistui aktiivisesti Polyteknikkojen ilmailukerhon toimintaan. Hän suunnitteli 1948 diplomityönään purjelentokoneiden hinaukseen sopivan kaksipaikkaisen urheilukoneen ja purjelentopiireissä suuren suosion saavuttaneen alkeisliitokone Harakka II:n. Heinonen harrasti myös lentämistä. Hän lensi kilpaa purjelentokoneilla sekä Suomessa että ulkomailla.
Vuonna 1954 lensi ensilentonsa Heinosen suunnittelema pieni urheilukone Keltiäinen, jota nykyisin säilytetään Suomen ilmailumuseossa Vantaalla. Vuonna 1957 Heinonen lensi Keltiäisellä välilaskuttoman lennon Madridista Turkuun. Lentomatka oli 2 844 kilometriä ja lento kesti 17 tuntia. Kansainvälinen ilmailuliitto FAI hyväksyi lennon alle 500-kiloisten koneiden luokan maailmanennätykseksi. Saavutuksestaan Heinonen sai ensimmäisenä ja ainoana suomalaisena FAI:n Louis Blériot -mitalin. Heinonen harrasti myös purjehdusta ja hän purjehti maapallon ympäri kahteen kertaan.
Hans Winkler

Hans Karl Albert Winkler (1877–1945) oli saksalainen kasvitieteilijä ja perinnöllisyystutkija, joka toimi Hampurin yliopiston professorina ja kasvitieteellisen puutarhan esihenkilönä vuodesta 1912. Vuosina 1905–1912 hän oli Tübingenin yliopiston kasvitieteen ylimääräinen professori. Winkler tutki erityisesti kasvien kimeerien syntyä ja rakennetta, siemenittömien hedelmien aikaansaamista sekä polyploidisia kasvimuotoja, apogamiaa ja partenogeneesiä. Hän esimerkiksi onnistui ensimmäisenä tekemään kimeerin tomaatista ja mustakoisosta. Hän teki myös tutkimusmatkoja Australiaan, Borneoon, Ceyloniin, Jaavaan, Pohjois-Amerikkaan, Samoaan ja Uuteen-Seelantiin.
Teoksia

Solanum tubigense, ein echter Pfropfbastard zwissen Tomate und Nachtschatten, 1908
Untersuchungen über Pfropfbastarde, 1912
Über die experimentelle Erzeugung von Pflanzen mit abweichenden Chromosomenzahlen, 1916
Verbreitung und Ursache der Partenogenesis im Pflanzen- und Tierreiche, 1920
Die Konversion der Gene, eine verbreitungsteoretische Untersuchung, 1930
Karl Lindberg (metsäneuvos)

Karl Emil Lindberg (31. maaliskuuta 1869 Vaasa – 4. helmikuuta 1940 Eurajoki) oli suomalainen metsänhoitaja ja metsäneuvos.
Karl Lindbergin vanhemmat olivat varatuomari, pankinkomissaari Carl Henrik Lindberg (1820–1885) ja Betty Antoinette Granqvist. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1889 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon Evon metsäopistossa 1892.
Lindberg oli 1903–1912 Suomusjärven hoitoalueen metsänhoitajana ja metsähallituksessa 1912–1918 metsäinsinöörinä ja 1918–1920 metsäneuvoksena. Sen jälkeen hän toimi yksityisenä neuvonantajana metsä- ja uittoasioissa ja oli mukana useissa valtion ja yksityisissä toimikunnissa. Lindberg oli Suomen Metsänhoitoyhdistyksen puheenjohtajana 1912–1918 ja Suomen Uittajainyhdistyksen puheenjohtajana 1918–1928 ja hänestä tuli Suomen Uittajainyhdistyksen kunniajäsen vuonna 1930. Lindberg oli mukana perustamassa vuonna 1918 puutavaran uitossa tarvittavien koneiden, tarpeiden, työkalujen ja raaka-aineiden sekä metsätyökalujen ja metsänhoidollisten koneiden kauppaa harjoittanutta Uittokalusto Oy:tä ja oli eräiden puunjalostusyhtiöiden, muun muassa Kemi-yhtiön hallituksen jäsenenä. Hän kirjoitti omasta alastaan ammatti- ja päivälehtiin.
Karl Lindberg oli naimisissa vuodesta 1900 Milma Maria (Mary) Borgin (k. 1940) kanssa.
Kaisa Nyberg

| Kaisa Nyberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. toukokuuta 1948 (ikä 76) Oulu
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori (emerita)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1971, FT 1980)
Väitöstyön ohjaaja:  Edward Leonard Dubinsky
Instituutti:  Aalto-yliopisto (Teknillinen korkeakoulu)
Tutkimusalue:  kryptografia, kyberturvallisuus
Aiheesta muualla
Kaisa Nyberg. Ph.D., Professor Emerita
Kaisa Tellervo Nyberg (o.s. Holma; s. 13. toukokuuta 1948 Oulu) on suomalainen matemaatikko, joka on työskennellyt kryptografian ja kyberturvallisuuden tutkijana sekä Aalto-yliopiston professorina (nykyisin emerita). Teknillisen korkeakoulun professoriksi Nyberg tuli vuonna 2005 ja hän jäi eläkkeelle toukokuussa 2016.
Nyberg tuli ylioppilaaksi Tapiolan yhteiskoulusta (1966). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1971 ja filosofian tohtoriksi 1980 matematiikan alalta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa käsitteli topologiaa ja oli otsikoitu On Subspaces of Products of Nuclear Fréchet Spaces. Helsingin yliopiston matematiikan dosentti hän on ollut vuodesta 1986 ja Teknilisen korkeakoulun kryptologian dosenttina hän toimi vuosina 1997–2004.
Nyberg on saanut useita tunnustuksia työstään. Hänelle myönnettiin IACR:n fellow-jäsenyys tunnustuksena ansiokkaasta tieteellisestä työstä salaustekniikoiden tutkimuksessa. Vuonna 2018 Suomen Kulttuurirahasto myönsi hänelle 30 000 euron palkinnon merkittävästä kulttuuriteosta.
Aiheesta muualla

Kaisa Nybergin sivu Aalto-yliopistossa
Vieraskynä: Näin minusta tuli kryptologi (9.2.2017) (viestintavirasto.fi)
Granny Goodness

Granny Goodness on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Mister Miracle #2 tarinassa toukokuussa 1971 ja hänet loi Jack Kirby.
Muussa mediassa > Animaatio

Granny Goodness esiintyi Teräsmies animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Ed Asner.
Granny Goodness esiintyi Justice League Unlimited -sarjan jaksossa "The Ties That Bind", jossa häntä ääninäytteli Ed Asner.
Granny Goodness esiintyi cameo-roolissa Legion of Super Heroes sarjan jaksossa "Unnatural Alliances".
Granny Goodness esiintyi vuoden 2015 nettisarjassa DC Super Hero Girls, jossa häntä ääninäytteli April Stewart. Sarjassa hänet nähtiin naamioituneena Supersankareiden koulun kirjastonhoitajaksi. Animaatioelokuvassa DC Super Hero Girls: Super Hero High hän kutsui Female Furies ryhmän Boom Tuben kautta auttamaan valtaamaan koulun ja aikeenaan helpottaa Darkseidin maailmanvalloitusta. Sankarit onnistuvat kuitenkin kukistamaan Granny Goodnessin ja Female Furiesit ja heidät lähetetään Belle Reven vankilaan.
Granny Goodness esiintyi Justice League Action animaatiosarjan jaksossa "Superman's Pal, Sid Sharp", jossa häntä ääninäytteli Cloris Leachman.
Granny Goodness esiintyi Young Justice animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Deborah Strang. Sarjassa hän toimi Gretchen Gooden salanimellä ja hänen yrityksensä myy VR-laseja, joilla testattiin lasten metageeniä. Jos lapsen testitulos on positiivinen, hänet kuljetetaan Apokolipsiin Darkseidille.
Granny Goodness esiintyi Harley Quinn animaatiosarjan jaksossa "Inner (Para) Demons", jossa häntä ääninäytteli Jessica Walter. Kun Harley Quinn ja tämän ryhmä saapuu Apokolipsiin saadakseen Parademonien armeijan taistelemaan GCPD:tä vastaan, Granny Goodness taistelee Darkseidin käskystä Harley Quinnia vastaan osana testiä, mutta Tohtori Psycho tappaa hänet.
Granny Goodness esiintyi animaatioelokuvassa Superman/Batman: Apocalypse, jossa häntä ääninäytteli Ed Asner.
Granny Goodness esiintyi animaatioelokuvassa Justice League: Gods and Monsters, jossa häntä ääninäytteli Khary Payton. Elokuvassa Granny Goodness kuoli New Genesisin joukkojen hyökätessä Orionin ja Bekkan häihin.
Granny Goodness esiintyi animaatioelokuvassa DC Super Hero Girls: Intergalactic Games, jossa häntä ääninäytteli April Stewart.
Muussa mediassa > Televisiossa

Granny Goodness esiintyi Smallville televisiosarjan yhdeksännen kauden päätösjaksossa "Salvation", jossa häntä esitti Nancy Amelia Bell ja kymmenennellä kaudella, jossa häntä esitti Christine Willes.
Granny Goodness esiintyi cameo-roolissa elokuvassa Zack Snyder’s Justice League, jossa häntä esitti nimeltä mainitsematon näyttelijä.
Videopeleissä

Granny Goodness esiintyi DC Universe Online -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Lainie Frasier.
Granny Goodness esiintyi pomovastuksena ja ladattavana bonushahmona Lego DC Super-Villains -pelissä, jossa häntä ääninäytteli Diane Delano.
Granny Goodness esiintyi tukikorttina Injustice: Gods among Us -pelin mobiiliversiossa.
Haararatamo

| Haararatamo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Ratamot Plantago
Laji::  arenaria
Kaksiosainen nimi
 Plantago arenaria  Waldst. & Kit. 
Katso myös
   Haararatamo Wikispeciesissä   Haararatamo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haararatamo eli aiemmin haarovaratamo (Plantago arenaria) on yksivuotinen ratamolaji, jota esiintyy Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko

Se on pystyvartinen, haarova ja valkokarvainen, 10–30 cm korkea ruoho. Sen tasasoukat ja ruodittomat, 3–5 mm leveät lehdet sijaitsevat vastakkain varressa, lehtilapa 3–8 cm.
Pitkäperäisiä lehtihankaisia tähkäkukintoja on useita, tähkät ovat pullean pitkulaisia. Niiden tyvellä on kaksi pitkäkärkistä ja lyhyttä kalvolaitaista tukilehteä. Kukat ovat nelilehtisiä, kellanruskeita, teriöiden liuskat suipohkoja ja kalvomaisia. Kukkii heinä-syyskuussa.
Hedelmä on kota, jossa on kaksi siementä.
Levinneisyys

Haararatamoa tavataan osassa Etelä- ja Itä-Eurooppaa sekä Keski-Euroopassa. Sitä esiintyy myös Pohjois- ja Itä-Afrikassa, Aasiassa ja Länsi-Siperiassa. Suomessa sitä tavataan satamissa, joutomailla, kaatopaikoilla ja myllyalueilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Haararatamon (Plantago arenaria) levinneisyys Suomessa
Suomen Lajitietokeskus: Haararatamo – Plantago arenaria
Flora of China: Plantago arenaria (englanniksi)
He Hui

He Hui (kiin. 和慧; s. 1972 Ankang, Shaanxi) on kiinalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
He varttui Ankangissa ja opiskeli Xi'anin musiikkikonservatoriossa. Hänen pääaineenaan oli länsimainen ooppera. He toimi oppilaitoksessa lauluvalmentajana suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1994. Hän saattoi lauluopintonsa loppuun Kiinassa ja Italiassa. Vuonna 1995 He teki ensimmäisen esiintymisensä pääroolissa Shanghaissa Dorabellan mezzosopraano-osassa Wolfgang Amadeus Mozartin Così fan tuttessa. Pian hän siirtyi sopraanoksi, ja vuonna 1998 hän esiintyi Giuseppe Verdin Aidan nimiroolissa Shanghai Grand Theatren avajaistapahtumassa. Vuonna 2000 He sai toisen palkinnon Operalia-kilpailussa Los Angelesissa ja huhtikuussa 2002 ensimmäisen palkinnon Voci Verdiane -kilpailussa Bussetossa. Vuonna 2001 hän piti Plácido Domingon kanssa yhteisen konsertin Shanghaissa. Samana vuonna hän lauloi Aidan roolin Los Angelesin oopperassa ja sitten Liùn osan Giacomo Puccinin Turandotissa Washington National Operassa. He teki Euroopan-debyyttinsä Puccinin Toscan nimiroolissa Parman Teatro Regiossa pari kuukautta ennen Voci Verdiane -kilpailun voittamista Bussetossa.
He teki roolidebyyttinsä Madama Butterflyn Cio-Cio Sanina Bordeaux'ssa vuonna 2003. Tästä tulikin yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan Toscan ja etenkin Aidan ohella. Merkittäviä eurooppalaisia debyyttejä He teki tämän jälkeen Wienin valtionoopperassa 2004, La Scalassa 2006 ja Covent Gardenissa 2010. Vuonna 2010 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Aidana. He esiintyi Salzburgin musiikkijuhlilla ensimmäisen kerran kesällä 2019 oopperassa Adriana Lecouvreur. Hän on jatkanut konserteissa ja oopperatuotannoissa esiintymistä myös Kiinassa. Lisäksi hän on jatkanut opetustyötä Xi'anin musiikkikonservatoriossa.
He on tehnyt lukuisia levytyksiä. Andrea Prandstraller ja Niccolò Bruna ohjasivat hänestä dokumenttielokuvan Hui He, the Soprano from the Silk Road. Vuonna 2017 Melanie Ho julkaisi He Huita käsittelevän kirjan Journey to the West: He Hui, a Chinese soprano in the world of Italian opera.
He Jianping

| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Naisten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | joukkuekilpailu |  |
He Jianping (kiin. 何 劍平; s. 5. toukokuuta 1963) on kiinalainen entinen käsipalloilija. Hän kuului pronssia saaneeseen Kiinan naisten joukkueeseen vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja teki yksitoista maalia. Hän kilpaili myös vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa ja sijoittui siellä joukkueineen kuudenneksi.
Kalliovallabi

| Kalliovallabi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Kengurut Macropodidae
Alaheimo::  Macropodinae
Suku::  Petrogale
Laji::  penicillata
Kaksiosainen nimi
 Petrogale penicillata  (Gray, 1827) 

Katso myös
   Kalliovallabi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalliovallabi (Petrogale penicillata) on Australiassa elävä kenguruiden heimoon kuuluva pienikokoinen eläin.
Kalliovallabi kasvaa 50–60 cm pitkäksi, minkä lisäksi sillä on itsensä mittainen häntä. Uros painaa 5–11 kg, naaras on vähän pienempi.
Kalliovallabi on kotoperäinen laji Australian eteläosassa. Suurin osa maailman kalliovallabeista elää Macleay- ja Clarencejoen rotkolaaksoissa. Se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi, koska vieraslajit kuten vuohet kilpailevat sen kanssa ravinnosta, kun taas toiset vieraslajit, lähinnä ketut, saalistavat sitä.
Gyda Christensen

| Gyda Christensen |
| --- | --- |
 Christensen noin vuonna 1900.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gyda Marthe Kristine Christensen (o.s. Andersen)
Syntynyt: 21. toukokuuta 1872 Kristiania, Norja
Kuollut: 20. elokuuta 1964 (92 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  näyttelijä, tanssija, teatterinjohtaja
Lapset:  Lillebil Ibsen
Aiheesta muualla
IMDb
Gyda Marthe Kristine Christensen (o.s. Andersen; 21. toukokuuta 1872 Kristiania – 20. elokuuta 1964 Oslo) oli norjalainen näyttelijä, tanssija ja teatterinjohtaja. Hän oli vuosina 1899–1920 kiinnitettynä Norjan kansallisteatteriin, 1920–1928 Centralteatretiin ja vuodesta 1928 Det Nye Teateriin, jossa hän toimi teatterinjohtajana vuosina 1939–1945.
Yksityiselämä

Gyda Christensen oli naimisissa kolmesti. Ensimmäinen aviomies oli insinööri Georg Monrad Krohn, jonka kanssa hän sai Lillebil Ibsenin. Toinen avioliitto oli näyttelijä Halfdan Christensenin kanssa ja viimeinen puoliso oli poliitikko C. J. Hambro.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gyda Christensen Wikimedia Commonsissa
Jouhisorsa

| Jouhisorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Sorsat Anas
Laji::  acuta
Kaksiosainen nimi
 Anas acuta  Linnaeus, 1758 
 Jouhisorsan levinneisyys. Vaaleanvihreä pesimisalueet, sininen talvehtimisalueet, tummanvihreä ympärivuotisesti.
Katso myös
   Jouhisorsa Wikispeciesissä   Jouhisorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Anas acuta
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Jouhisorsa (Anas acuta) on sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö

Jouhisorsanaaras on n. 55 cm pitkä. Pitkästä pyrstöstä johtuen koiraan pituus on 70–75 cm. Muodoltaan jouhisorsa on hoikka ja pitkäkaulainen. Juhlapukuisella koiraalla on suklaanruskea pää, harmaa ruumis, valkea kaula ja rinta sekä pitkät pyrstöjouhet. Nokka on yksivärisen siniharmaa. Naaras ja nuori sekä eklipsipukuinen koiras muistuttavat muita puolisukeltajasorsia, mutta ovat tasaisemman vaaleanruskeita ilman selviä tumman ja vaalean vaihteluita. Solakka ja pitkäkaulainen muoto on hyvä tuntomerkki.
Vanhin suomalainen rengastettu jouhisorsa on ollut 10 vuotta 2 kuukautta ja 1 päivää vanha. Euroopan vanhin oli hollantilainen, 27 vuotta ja 5 kuukautta vanha sorsa.
Levinneisyys

Jouhisorsia esiintyy aina Ahvenanmaan saaristosta pohjoisimpaan Lappiin. Etelä-Suomessa se on pesivänä harvinainen. Euroopassa pesii 23 000 – 33 000 paria, joista n. 20 000—30 000 Suomessa, Britanniassa 8–42 paria. Venäjällä pesii 150 000 – 300 000 ja Turkissa 500 – 1 000 paria. Euroopan unionin alueella pesivistä jouhisorsista noin 95 prosenttia pesii Suomessa. Vaarantuneisuudestaan huolimatta jouhisorsa on Suomessa riistalintu.
Elinympäristö

Jouhisorsa esiintyy yleisesti kesäisin avoimilla alueilla kuten preerioilla, maatiloilla, tundrilla ja lähellä vettä sekä muuttoaikoina ja talvisin rantahetteiköillä, marskimailla, järvillä ja tulvivilla pelloilla.
Suomessa jouhisorsat viihtyvät Lapin aapasoilla sekä Perämeren rannoilla ja saaristoissa. Maan eteläosissa jouhisorsia voi tavata myös harvalukuisena hyviltä lintujärviltä.
Lisääntyminen

Jouhisorsa rakentaa pesänsä avoimeen paikkaan pintakasvillisuuden suojaan suolle tai niitylle, ulkoluodoilla myös pensaan alle. Naaras munii huhti-elokuussa 7–10 vaaleanvihreää munaa ja hautoo niitä 22–23 vuorokautta. Jouhisorsan poikaset oppivat lentämään noin seitsemän viikon ikäisinä. Poikaset ovat pesäpakoisia, eli ne etsivät hyvin varhain itse oman ravintonsa, vaikka kulkevatkin poikueena naaraan seurassa.
Ravinto

Jouhisorsan pääasiallista ravintoa ovat vesikasvien osat, nilviäiset ja vesihyönteiset. Suomessa rehevillä vesillä tehdyn tutkimuksen mukaan jouhisorsat söivät puolet eläin- ja puolet kasvisravintoa. Eläimistä sille maistuivat kotilot, vesisiirat, korentojen toukat ja simpukat. Kasvisravintoa olivat viljat ja pikkulimaska.
Aiheesta muualla

Suomen lintu-opas 2005, WSOY Pertti Koskimies
Jouhisorsa Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Jouhisorsa (Anas acuta)
ITIS: Anas acuta (englanniksi)
Anas acuta