stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Enjoy the Silence
B-puoli

Singlen B-puolella on instrumentaalia pianomusiikkia, ja tarjolla oleva kappale riippuu siitä onko kyse 7"- vai 12"-singlestä. 12"-singlen B-puolena on suomalaiselle klassisen musiikin säveltäjälle Jean Sibeliukselle omistettu rauhallinen pianokappale Sibeling, jonka alussa ja taustalla kuuluu jatkuvasti ikään kuin jonkun merilinnun surullinen kutsuhuuto. 7"-singlellä taas on kappale nimeltä Memphisto, tunnelmaltaan synkkä ja aavemainen verrattuna Sibelingin pehmeään melankoliaan. Memphisto on portmanteau-sana sanoista Memphis ja Mephisto. Martin Goren sanoin: "Memphisto on kuvitteellinen elokuva, jonka näen mielessäni. Siinä Elvis on paholainen." Memphis on kaupunki Yhdysvalloissa, ja siellä sijaitsi Elvis Presleyn koti Graceland. Mefisto taas on yksi Saatanan nimistä.
Aiheesta muualla

Discogs
| n k Depeche Mode |
| --- | --- |
 Martin Gore  Dave Gahan  Andrew Fletcher  Christian Eigner  Peter Gordeno   Vince Clarke  Alan Wilder 
Albumit:  Speak & Spell  A Broken Frame  Construction Time Again  People Are People  Some Great Reward  The Singles (81-85)  Catching Up With Depeche Mode  Black Celebration  Music for the Masses  101 (live)  Violator  Songs of Faith and Devotion  Songs of Faith and Devotion Live  Ultra  The Singles (86-98)  Exciter  Remixes 81-04  Playing the Angel  Sounds of the Universe  Delta Machine  Spirit  Memento Mori
Jääkiekon SM-liigakausi 1994–1995

| Jääkiekon SM-liigakausi 1994–1995 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Runkosarjan voittaja:  Jokerit
Mestari:  TPS
Toinen sija:  Jokerit
Kolmas sija:  Ässät
Pistepörssin voittaja:  Saku Koivu, TPS
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Saku Koivu, TPS
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1993–1994 :  1995–1996 → 
Kausi 1994–1995 oli jääkiekon SM-liigan 20. kausi. Mestaruuden silloin voitti hieman yllättäen nuorella joukkueella kauteen lähtenyt Vladimir Jursinovin valmentama Turun Palloseura. Toiseksi tuli Jokerit ja kolmanneksi Porin Ässät. Kautta väritti NHL:n työsulku, jonka ansiosta NHL-pelaajia pelasi myös SM-liigassa. Nimekkäimpiä ammattilaisvahvistuksia olivat Jari Kurri, Teemu Selänne, Esa Tikkanen, Christian Ruuttu, Michael Nylander, Shawn McEachern ja Theoren Fleury. Sekä runkosarjan että pudotuspelien pistepörssin voitti Saku Koivu.
Runkosarja

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jokerit | 50 | 34 | 6 | 10 | 202 | 122 | +80 | 74 |
| Lukko | 50 | 29 | 9 | 12 | 210 | 134 | +76 | 67 |
| HIFK | 50 | 32 | 3 | 15 | 203 | 141 | +62 | 67 |
| TPS | 50 | 30 | 3 | 17 | 219 | 149 | +70 | 63 |
| JyP HT | 50 | 22 | 8 | 20 | 164 | 181 | -17 | 52 |
| Ässät | 50 | 20 | 11 | 19 | 164 | 166 | -2 | 51 |
| K-Espoo | 50 | 20 | 4 | 26 | 154 | 169 | -15 | 44 |
| KalPa | 50 | 17 | 8 | 25 | 154 | 195 | -41 | 42 |
| HPK | 50 | 16 | 7 | 27 | 170 | 197 | -27 | 39 |
| Tappara | 50 | 16 | 4 | 30 | 154 | 221 | -67 | 36 |
| TuTo | 50 | 18 | 0 | 32 | 152 | 227 | -75 | 36 |
| Ilves | 50 | 12 | 5 | 33 | 152 | 196 | -44 | 29 |
Ilves Liigakarsintaan Fazer-liigan kärkijoukkueiden kanssa. Ilves säilytti sarjapaikkansa.
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Saku Koivu | TPS | 45 | 27 | 47 | 74 |
| 2. |  Kai Nurminen | HPK | 49 | 30 | 25 | 55 |
| 3. |  Janne Ojanen | Tappara | 50 | 22 | 33 | 55 |
| 4. |  Jari Korpisalo | Ässät | 50 | 21 | 32 | 53 |
| 5. |  Jukka-Pekka Seppo | TuTo | 46 | 18 | 33 | 51 |
| 6. |  Otakar Janecký | Jokerit | 50 | 12 | 38 | 50 |
| 7. |  Raimo Summanen | TPS | 47 | 23 | 26 | 49 |
| 8. |  Petr Kořínek | KalPa | 50 | 14 | 34 | 48 |
| 9. |  Jari Hirsimäki | TuTo | 47 | 19 | 28 | 47 |
| 10. |  Tero Arkiomaa | Lukko | 45 | 22 | 23 | 45 |
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| Lukko–Ässät |
| --- | --- | --- | --- |
| Lukko | Ässät | 0–3 (0–1, 0–1, 0–1) |  |
Ässät voitti pronssia.
Pudotuspelit > Loppuottelut

| Jokerit–TPS |
| --- | --- | --- | --- |
| Jokerit | TPS | 2–1 (0–0, 1–1, 1–0) |  |
| TPS | Jokerit | 3–1 (2–1, 0–0, 1–0) |  |
| Jokerit | TPS | 5–2 (1–0, 1–1, 3–1) |  |
| TPS | Jokerit | 5–2 (1–2, 1–0, 3–0) |  |
| Jokerit | TPS | 1–5 (0–0, 0–3, 1–2) |  |
TPS mestariksi voitoin 3–2.
Pudotuspelit > Pudotuspelien pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Saku Koivu | TPS | 13 | 7 | 10 | 17 |
| 2. |  Otakar Janecký | Jokerit | 11 | 2 | 13 | 15 |
| 3. |  Jere Lehtinen | TPS | 13 | 8 | 6 | 14 |
| 4. |  Vjačeslavs Fanduļs | TPS | 13 | 8 | 3 | 11 |
| 5. |  Raimo Summanen | TPS | 12 | 7 | 4 | 11 |
| 6. |  Antti Törmänen | Jokerit | 11 | 7 | 4 | 11 |
| 7. |  Juha Jokiharju | Jokerit | 11 | 1 | 10 | 11 |
| 8. |  Mika Strömberg | Jokerit | 11 | 5 | 5 | 10 |
| 9. |  Petri Varis | Jokerit | 11 | 7 | 2 | 9 |
| 10. |  Mikko Peltola | Lukko | 9 | 5 | 4 | 9 |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: TPS
: Jokerit
: Ässät
4.: Lukko
5.: HIFK
6.: JyP HT
7.: K-Espoo
8.: KalPa
9.: HPK
10.: Tappara
11.: TuTo
12.: Ilves
Palkitut

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| palkinto | ansio | voittaja | joukkue |
| Unto Wiitala -palkinto | paras erotuomari |  Rami Savolainen | - |
| Pentti Isotalo -palkinto | paras linjatuomari |  Janne Rautavuori | - |
| Kalevi Numminen -palkinto | paras valmentaja |  Vladimir Jurzinov | TPS |
| Jarmo Wasaman muistopalkinto | kauden tulokas |  Joni Lehto | Lukko |
| Urpo Ylönen -palkinto | paras maalivahti |  Boris Rousson | Lukko |
| Raimo Kilpiö -palkinto | herrasmiespelaaja |  Jere Lehtinen | TPS |
| Pekka Rautakallio -palkinto | paras puolustaja |  Marko Kiprusoff | TPS |
| Jari Kurri -palkinto | pudotuspelien paras pelaaja |  Saku Koivu | TPS |
| Matti Keinonen -palkinto | tehopelaaja |  Veli-Pekka Kautonen | HIFK |
| Aarne Honkavaara -palkinto | paras maalintekijä |  Kai Nurminen | HPK |
| Veli-Pekka Ketola -palkinto | pistepörssin voittaja |  Saku Koivu | TPS |
| Lasse Oksanen -palkinto | runkosarjan paras pelaaja |  Saku Koivu | TPS |
| Harry Lindbladin muistopalkinto | runkosarjan voittaja | Jokerit | - |
| Kanada-malja | Suomen mestari | TPS | - |
| Mestarijoukkueen valmentajapalkinto | mestarijoukkueen valmentaja |  Vladimir Jurzinov | TPS |
| Aaro Kivilinnan muistopalkinto | paras seura | TPS | - |
Aiheesta muualla

YLE Elävä arkisto: Jokerit - TPS 1995 (Arkistoitu – Internet Archive)
Jääkiekon SM-liigan kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970-luku |  |  |  |  |  | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020-luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 |  |  |  |  |  |  |
Syl Apps sr

Syl Apps
Charles Joseph Sylvanus "Syl" Apps CM (18. tammikuuta 1915 – 24. joulukuuta 1998 Ontario) oli kanadalainen NHL-jääkiekkoilija, joka edusti Toronto Maple Leafsia vuodesta 1936 vuoteen 1948. Appsin tilastot runkosarjassa olivat 423 ottelua, 201 + 231 = 432 tehopistettä ja 56 jäähyminuuttia, pudotuspeleissä 23 ottelua, 5 + 5 = 10 tehopistettä ja 23 jäähyminuuttia. Hän voitti urallaan kolme Stanley Cupia. Sittemmin hän toimi Ontarion osavaltioparlamentin jäsenenä paikallisen konservatiivisen puolueen edustajana.
Apps oli myös taitava seiväshyppääjä. Hän sijoittui Berliinin olympialaisissa jaetulle kuudennelle sijalle tasan neljän metrin hypyllä. Syl Appsin samanniminen poika, Syl Apps jr, pelasi NHL:ssä yhtä pitkän uran kuin isänsä.
Emu

| Emu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kasuaarilinnut Casuariiformes
Heimo::  Kasuaarit Casuariidae
Suku::  Emut Dromaius
Laji::  novaehollandiae
Kaksiosainen nimi
 Dromaius novaehollandiae  (Latham, 1790) 
 Emun levinneisyys.
Alalaijt
 Dromaius novaehollandiae diemenensis†  Dromaius novaehollandiae novaehollandiae  Dromaius novaehollandiae rothschildi 
Katso myös
   Emu Wikispeciesissä   Emu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Emun (Dromaius novaehollandiae) muna.
Emu (Dromaius novaehollandiae) on lentokyvytön Australiassa elävä kasuaarilintu. Lajin nimesi John Latham vuonna 1790.
Ulkonäkö ja ominaisuudet

Emut muistuttavat hieman kasuaareja ja strutseja. Emu on kasuaaria kookkaampi, mutta strutsia hieman pienikokoisempi. Emu on Australian suurin ja koko maailman toiseksi suurin lintu. Emulla on strutsista poiketen vain kolme varvasta. Emun höyhenys poikkeaa muiden lintujen höyhenistä, sillä sen höyhenen kasvupisteestä kehittyy kaksi höyhentä. Emut ovat väriltään ruskeita ja niiden pää on tumma tai musta. Emut voivat painaa 60 kiloa ja niiden huippunopeus on noin 50 km/h. Ne ovat tarvittaessa hyviä uimareita.
Emut elävät 10–20 vuotta, tarhaoloissa kauemminkin.
Levinneisyys ja elinympäristö

Emuja tavataan luonnonvaraisina vain Australiassa. Niitä tavataan lähes koko mantereelta, mutta itärannikolla ja mantereen keskiosissa kanta on harvempi.
Emuja on aiemmin elänyt myös Tasmaniassa, Kengurusaarella ja King Islandilla, mutta niiden alalajit hävisivät pian eurooppalaisten tulon jälkeen. Tasmanianemu (D. n. diemensis) hävisi luonnosta vuoden 1865 aikoihin.
Emuja tavataan hyvin monipuolisissa ympäristöissä rannikoilta Snowy Mountains -vuorten rinteille asti.  Laji suosii kuitenkin savannimetsiä ja ruohomaita sekä subtrooppista ilmastoa. Emut tarvitsevat vesialtaita, joten ne välttelevät tiheitä metsiä sekä aavikoituneita alueita. Länsi-Australiassa emut käyttävät muuttoreittejä liikkuessaan ruoan perässä, ne menevät pohjoiseen kesäisin ja etelään talvisin. Itä-Australiassa samanlaista ilmiötä ei esiinny.
Australian emukanta on noin 625 000–725 000 yksilöä.
Lisääntyminen ja käyttäytyminen

Koiras rakentaa maahan pesän oksista, ruohoista, lehdistä ja puunkuoresta. Se parittelee 1–3 naaraan kanssa, jotka munivat samaan pesään. Emut munivat kerrallaan 5-15, keskimäärin 11 tummanvihreää munaa. Yksi muna painaa noin 800 grammaa. Koiras hautoo munia 56 päivää eikä käy lainkaan syömässä haudonnan aikana. Sen paino putoaa kolmanneksella ja se joutuu käyttämään keväällä (Suomen syksyllä) keräämiään runsaita rasvavarantoja. Poikaset ovat pesäjättöisiä lähtien liikkeelle muutaman päivän ikäisinä. Ne ovat aikuisen kokoisia vuoden vanhoina. Koiras huolehtii yksin poikasista 1½ vuotta.
Emu on hyvin sosiaalinen laji ja kerääntyy usein valtaviksi parviksi, jotka vaeltavat pitkiäkin matkoja, jopa tuhat kilometriä, hyville ruokapaikoille.
Ravinto

Emujen pääravinto koostuu kasveista, hedelmistä, hyönteisistä ja muista pienistä eläimistä. Emut nielevät pieniä kiviä, jotka helpottavat ruoan sulatusta lihasmahassa. Emujen on myös havaittu syövän hiiltä, mutta tälle käyttäytymiselle ei tiedetä syytä.
Suojelu

Emuja ovat käyttäneet ruokanaan Australian alkuperäiskansat ja varhaiset siirtolaiset. Eurooppalaiset tappoivat emuja myös niiden vahingoittaessa viljelyksiä, esimerkkinä tästä on vuoden 1932 ”emusota”. Jo vuonna 1865 ehdotettiin emujen suojelemista sen jälkeen, kun laji oli hävinnyt Tasmaniasta. Emu suojeltiin vuonna 1999 voimaan astuneella lailla.
IUCN luokittelee emujen kannan vakaaksi ja lajin elivoimaiseksi. IUCN:n mukaan täysikasvuisia emuja on noin 630 000 – 725 000.
Encyclopedia of Ukraine

| Encyclopedia of Ukraine |
| --- | --- |
 Encyclopedia of Ukraine on englanninkielinen, Ukrainaa käsittelevä tietosanakirja, joka julkaistiin vuosina 1984-1993. Lisäksi on julkaistu hakemisto- ja korjausosa (2001) sekä karttaliite (1984).
Kirjailija:  Volodymyr Kubijovytš (päätoim., Vol. 1–2), Danylo Husar Struk (päätoim., Vol. 3–5)
Kansitaiteilija:  Jacques (Jakiv) Hnizdovskyi
Kieli:  englanti
Genre:  tietosanakirja
Kustantaja:  University of Toronto Press
Julkaistu:  1984–1993 ja 2001 (e-julkaisu: 2016)
ISBN:  978-1-4426-3280-6 (vol. 1, 2016)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Encyclopedia of Ukraine on vuosina 1984–1993 viisiosaisena teossarjana julkaistu Ukrainaa käsittelevä englanninkielinen tietosanakirja. Siinä on yhteensä 4 320 sivua. Vuonna 2001 julkaistiin täydentävä hakemisto- ja korjausosa. Tietosanakirjan ovat julkaisseet kanadalaisten Albertan ja Toronton yliopistojen yhteislaitos (Canadian Institute of Ukrainian Studies, CIUS), yksi kanadalainen säätiö (Canadian Foundation for Ukrainian Studies) ja Euroopasta Ševtšenkon tieteellinen seura. Keväällä 2022 noin puolet Encyclopedia of Ukraine -teossarjan artikkeleistä oli julkaistu osana avointa, päivittyvää verkkotietosanakirja Internet Encyclopedia of Ukrainea.
Tietosanakirjahankkeen tausta ja vaiheet

Tietosanakirjan synty on jatkoa ukrainakielisen Ukrainan opintojen tietosanakirjan (ukr. Енциклопедія українознавства, Entsyklopedija ukrajinoznavstva, lyhennys ЕУ) kirjoitustyölle. Tuon teossarjan kokoaminen sai alkunsa toisen maailmansodan jälkeen, ja sitä työstettiin neuvostovuosien aikana muun muassa Ranskassa, muualla Länsi-Euroopassa ja Kanadassa. Teossarjaan kuuluivat yleisosan kolme nidettä (julkaistu 1949–1952) ja kymmenniteinen sanakirjaosuus (1955–1989). Ukrainassa teokset julkaistiin 1990-luvulla. Teossarjasta laadittiin tiivistetty kaksiosainen englanninkielinen laitokseen (Ukraine. A Concise Encyclopaedia, 1963 ja 1970). Näiden teosten tekijät olivat osin samoja kuin Encyclopedia of Ukrainen.
Encyclopedia of Ukraine -tietosanakirjan kahden ensimmäisen osan päätoimittaja oli maantieteilijä, professori Volodymyr Kubijovytš (ukr. Володи́мир Кубійо́вич, 1900–1985). Kolme seuraavaa osaa päätoimitti runoilija, kirjallisuuskriitikko ja Toronton yliopiston Ukrainan kirjallisuuden professori Danylo Husar Struk (1940–1999). Teossarjan ulkoasun on suunnitellut taidegraafikko Jacques (Jakiv) Hnizdovskyi.
Tietosanakirjan osat

Alun perin tietosanakirja julkaistiin paperille painettuna viisiosaisena tietosanakirjana. Sittemmin teokset on julkaistu kokonaisuudessaan avoimessa julkaisumuodossa (pdf). Kullakin englanninkielen aakkosen alkukirjaimella alkavat tietosanakirja-artikkelit löytää alkukirjaimen mukaisiin pdf-tiedostoihin jaettuna kunkin tietosanakirjan osaan linkitettynä.
Volodymyr Kubijovyc (editor): Encyclopedia of Ukraine. Volume I: A–F plus Map and Gazetteer (ISBN 9781442632806 (ebook, 29.1.2016); 1028 sivua; DOI) 1984. University of Toronto Press. Viitattu 16.5.2022. (englanniksi)
Volodymyr Kubijovyc (editor): Encyclopedia of Ukraine. Volume II: G–K (ISBN 9781442632813 (ebook, 29.1.2016); 766 sivua; DOI) 1988. University of Toronto Press. Viitattu 16.5.2022. (englanniksi)
Danylo Husar Struk (editor): Encyclopedia of Ukraine. Volume III: L–Pf (ISBN 9781442632882 (ebook, 29.1.2016); 892 sivua; DOI) 1993. University of Toronto Press. Viitattu 16.5.2022. (englanniksi)
Danylo Husar Struk (editor): Encyclopedia of Ukraine. Volume IV: Ph–Sr (ISBN 9781442632899 (ebook, 29.1.2016);  890 sivua; DOI) 1993. University of Toronto Press. Viitattu 16.5.2022. (englanniksi)
Danylo Husar Struk (editor): Encyclopedia of Ukraine. Volume V: St–Z (ISBN 9781442632905 (ebook, 29.1.2016); 766 sivua; DOI) 1993. University of Toronto Press. Viitattu 16.5.2022. (englanniksi)
Encyclopedia of Ukraine. Index and Errata. Andrij Makuch & Irene Popowycz.  Canadian Institute of Ukrainian Studies (CIUS), 2001.
Internet Encyclopedia of Ukraine

Tietosanakirjan artikkeleiden pohjalta on vuodesta 2002 lähtien julkaistu avointa Internet Encyclopedia of Ukraine -verkkotietosanakirjaa (IEU). Vuonna 2003 kerrottiin, että 800 tietosanakirjan artikkelia oli saatu julkaistua internetissä. Verkkoversio katsottiin tarpeelliseksi, sillä esimerkiksi kirjan kahden ensimmäisen (1984 ja 1988) osan sisällöt vanhenivat suurelta osin Neuvostoliiton hajottua. Myös poliittisten päättäjien tiedot voivat helposti vaihtua. Verkkoartikkeli mahdollisti sujuvamman sisällön ajantasaistamisen. Keskeistä on myös internetin mahdollistama tiedon saavutettavuuden lisääntyminen.
Keväällä 2022 alkuperäisen tietosanakirjan sisällöstä noin 50 prosenttia oli julkaistu IEU-verkkotietosanakirjassa; lisäksi oli kirjoitettu joukko kokonaan uusia artikkeleita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Encyclopedia of Ukraine Wikimedia Commonsissa
Internet Encyclopedia of Ukraine - Index Search (Canadian Institute of Ukrainian Studies) (en) (encyclopediaofukraine.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Encyclopedia of Ukraine
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine 
Tietosanakirjan kahden ensimmäisen osan päätoimittaja oli professori Volodymyr Kubijovytš.
Internet Encyclopedia of Ukrainen sivu: Odessaa käsittelevän tietosanakirja-artikkelin alkua.
Käännös suomeksi
El Salvador

El Salvador (esp. El Salvador), virallisesti El Salvadorin tasavalta (esp. República de El Salvador) on noin 6,5 miljoonan asukkaan trooppinen valtio Keski-Amerikassa. El Salvador on Amerikan mantereiden tiheimmin asuttu valtio (310 as/km²), ja sen pinta-ala on 20 041 neliökilometriä. El Salvador merkitsee espanjaksi Vapahtajaa. Maa on enimmäkseen vuoristoista, rannikkoa ja keskustasankoa lukuun ottamatta. Sen rajanaapureina ovat lännessä Guatemala, pohjoisessa ja idässä Honduras. Etelässä El Salvador rajoittuu Tyyneenmereen. Maa on kärsinyt väkivaltaisuuksista, vallankaappauksista, verisestä sisällissodasta ja luonnonmullistuksista lähes koko olemassaolonsa ajan. Maan talous perustui pitkään kahville, mutta 1900-luvun lopulla palveluala on noussut keskeiseksi talouden haaraksi.
Maantiede > Korkokuva ja vesistöt

El Salvador on Keski-Amerikan pinta-alaltaan pienin valtio, ja sillä on rantaviivaa 307 km, ainoastaan Tyynellemerelle. Maarajaa on yhteensä 545 km, Guatemalan kanssa 203 km ja Hondurasin 342 km.
El Salvadorin maantiedettä hallitsee länsi–itä-suuntainen keskusvuoristo, jossa kohoaa useita aktiivisia tulivuoria. Maa sijaitseekin Tyynenmeren tulirenkaan alueella, jonka johdosta maassa esiintyy säännöllisesti tektonista ja vulkaanista toimintaa. Maassa on noin 20 tulivuorta, jotka tunnetaan paitsi espanjankielisillä nimillä myös alkuperäisnimillään: Ilamatepec (Santa Ana), Chinchontepec (San Vicente), Quetzaltepeque (San Salvador), Chaparrastique (San Miguel) ja Izalco. Miguel ja Izalco ovat olleet viime vuosikymmeninä aktiivisia. Vulkaanisen toiminnan lisäksi El Salvadorissa tapahtuu maanjäristyksiä. San Salvador tuhoutui maanjäristyksissä vuosina 1756 ja 1854 ja vaurioitui pahoin vuosien 1919, 1982 ja 1986 järistyksissä. Korkein kohta on Cerro El Pital, 2 730 metriä.
Keskusvuoriston pohjoispuolella on samansuuntainen sisämaan tasanko, jossa virtaa Lempajoki. Tasanko on 400–610 metrin korkeudessa merenpinnasta, ja se on noin 50 kilometriä leveä. Sinne ovat keskittyneet maan suurimmat kaupungit. Tasangon pohjoispuolella Hondurasin vastaisella rajalla on vielä Sierra Madren vuoristo, jonka huiput kohoavat 1 500 – 1 800 metriin. Se on muodostunut vanhoista ja kuluneista tulivuorista. Rannikkotasanko on kapea. Leveimmillään se on Fonsecanlahdella 32 kilometriä leveä, mutta esimerkiksi La Libertadin lähellä vuorten rinteet jatkuvat aina rantaan asti.
El Salvadorin tärkein joki on Lempa, joka virtaa Guatemalasta El Salvadorin luoteiskulmaan. Sieltä se virtaa poikki keskustasangon, kunnes se kääntyy jyrkästi etelään ja virtaa halki keskusvuoriston ja Tyynenmeren rannikkotasangon ja laskee vetensä Tyyneenmereen. Maan itäosassa virtaa puolestaan Río Grande de San Miguelin vesistö.
Maantiede > Ilmasto ja luonto

Ilmasto on trooppinen, mutta vuoristot vaikuttavat viilentävästi ilmastoon. Kuuminta on rannikkotasangolla, jossa kuukauden keskilämpötila vaihtelee 25 ja 29 asteen välillä. San Salvadorissa puolestaan vuoden keskilämpötila on 23 astetta ja vielä korkeammalla vuoristoissa lämpötila laskee edelleen. Vuotuinen sademäärä Tyynenmeren rannikolla on 1 700 millimetriä ja ylängöillä alle tuhannessa metrissä 1 800 – 2 500 millimetriä. Korkeammalla sataa hieman vähemmän. Kuiva kausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja sateinen toukokuusta lokakuuhun. Alue on altis myös hurrikaaneille. Vuoden 1870 hurrikaani surmasi 22 000 Keski-Amerikassa ja hurrikaani Mitch 10 000 vuonna 1998. Vuonna 2005 hurrikaani Stan aiheutti tulvia, joiden takia kuoli yli 70 ihmistä ja 70% maatalouden sadosta tuhoutui.
El Salvadorin, Guatemalan ja Hondurasin rajalla on Montecriston kansallispuisto, jonka pilvimetsässä elää harvinaisia apinoita, puumia, tukaaneita, pöllöjä ja muita eläimiä. El Imposiblen kansallispuisto suojelee kuivaa trooppista metsää. Siellä on tavattu yli 260 lintulajia, 40 nisäkäslajia ja 400 puulajia. Kansallispuistot ovat erityisen tärkeitä tiheästi asutussa El Salvadorissa, jonka pinta-alasta suuri osa on viljelymaana ja vain kaksi prosenttia luonnontilaista metsää. Nisäkäslajeja on alle 20, eikä niitä yleensä nähdä kansallispuistojen ulkopuolella. Niihin kuuluvat opossumit, puupiikkisiat ja muurahaiskarhut. Kaikkiaan El Salvadorissa on noin 90 uhanalaista eläinlajia, kuten merikilpikonnia, vyötiäisiä ja kolibreja. Putkilokasvilajien määräksi on arvioitu vain noin 2 900. Balsapuuta kasvaa läikkinä Tyynenmeren rannikolla, ja mangrovet reunustavat jokien estuaareja.
Historia > Varhaishistoria

Noin kolmetuhatta vuotta eaa. Keski-Amerikkaan vaelsi nahua-intiaaneja. Nahuoiden alaryhmä pipil-intiaanit asuttivat nykyistä El Salvadoria. Pipilit olivat pääosin maanviljelijöitä, mutta perustivat joitakin kaupunkeja, joista jotkut ovat kehittyneet nykyisiksi kaupungeiksi.
Historia > Siirtomaa-aika

Konkistadori Pedro de Alvarado, joka oli palvellut Hernán Cortésin luutnanttina Meksikossa, aloitti El Salvadorin valloituksen vuonna 1524. Espanjalaisia oli houkuttanut kulta, mutta se tuotti pettymyksen: kultaa oli saatavilla vain työläästi joenpohjista huuhtomalla. Vallatun alueen ainoa hyöty nähtiin viljelysmaana, ja se jaettiin läänityksiksi, joilla espanjalaiset suurtilalliset saivat pitää intiaaneja maaorjinaan. Plantaasiviljely kannatti vasta kun alettiin tuottaa suuria määrä yksittäisiä tuotteita. 1500-luvulla suosittu tuote oli kaakao, jonka jälkeen alkoi indigon valtakausi. 1800-luvun puolivälissä keinotekoiset väriaineet syrjäyttivät indigon kysynnän.
Historia > Itsenäisyys

El Salvador itsenäistyi naapureidensa (muun muassa Guatemala ja Honduras) kanssa Espanjasta vuonna 1821, ja ne liitettiin Meksikoon 1822. Elsalvadorilaiset vastustivat tätä ja vaativat Keski-Amerikalle itsenäisyyttä. Kenraali Manuel José Arcen alaisuuteen perustettiin Keski-Amerikan liittotasavalta 1823. Se hajosi 1841, ja El Salvadorista tuli itsenäinen tasavalta. Valtion alkuvaihetta leimasivat toistuvat vallankumoukset; vuosina 1841–1863 vain yksi valtionpäämies pysyi vallassa koko kaksivuotiskauden.
Presidentti Gerardo Barriosin aikana 1859–1863 maassa alettiin viljellä kahvia. Wall Streetin pörssiromahdus 1929 ajoi El Salvadorinkin lamaan, mikä painoi kahvinviennin ja kahvityöläisten palkat alas. Siviilivalta maassa oli vielä 1931, mutta se loppui, kun kenraali Maximiliano Hernández Martínez kaappasi vallan. Vuonna 1932 surmattiin noin 30 000 talonpoikaa työväenpuolueen johtaja Agustín Farabundo Martín johtaman kansannousun kukistamisessa.