stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kengurunkoiso

| Kengurunkoiso |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit Solanaceae
Alaheimo::  Solanoideae
Suku::  Marjakoisot Solanum
Laji::  laciniatum
Kaksiosainen nimi
 Solanum laciniatum  Aiton 
Synonyymit
 Solanum aviculare var. laciniatum 
Katso myös
   Kengurunkoiso Wikispeciesissä   Kengurunkoiso Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kengurunkoiso (Solanum laciniatum) on marjakoisojen (Solanum) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas, joka voi kasvaa korkeimmillaan noin kolme metriä korkeaksi. Sen hedelmät ovat oranssinkeltaisia, monisiemenisiä, munanmuotoisia sekä pituudeltaan noin 3 cm ja halkaisijaltaan noin 2,5 cm. Kengurunkoiso muistuttaa suuresti Solanum aviculare -lajia, ja lajit on toisinaan sekoitettu keskenään tai yhdistetty yhdeksi lajiksi. Lajit eroavat toisistaan hedelmien ja teriön liuskojen ulkonäön sekä siementen yksityiskohtien perusteella. Jotkut kasvitieteilijät pitävät kengurunkoisoa Solanum aviculare -lajin tetraploidisena muotona.
Kengurunkoiso kasvaa luonnossa avoimilla pensastomailla ja metsänreunoissa, yleensä alankoalueilla lähellä rannikkoa. Lajia tavataan luontaisena Australian länsi- ja eteläosissa, Tasmaniassa sekä Uuden-Seelannin Pohjoissaarella ja Chathamsaarilla.
Kengurunkoisoa kasvatetaan siitä saatavien alkaloideihin kuuluvien solasodiinin (C27H43NO2), solasoniinin (C45H73NO16) ja solamargiinin (C45H73NO15) vuoksi. Näitä alkaloideja on erityisesti kasvin lehdissä sekä hedelmissä ja niitä käytetään lääketieteellisiin tarkoituksiin. Kasvin kaikki vihreät osat kypsymättömät hedelmät mukaan lukien ovat myrkyllisiä. Täysin kypsät hedelmät ovat kuitenkin syötäviä ja niitä voi syödä sellaisenaan tai kypsennettyinä. Lämpimän tai subtrooppisen ilmaston alueilla kengurunkoisoa voi kasvattaa myös pensasaitana.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Solanum laciniatum (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Solanum laciniatum (englanniksi)
Kenjirō Tokutomi

| Kenjirō Tokutomi |
| --- | --- |
 Kenjirō Tokutomi 1922.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1868
Kuollut: 1927 (58–59 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: japani
Esikoisteos:  Seisan haku-un
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kenjirō Tokutomi, myöhemmin Roka Tokutomi, (1868 Minamata, Japani – 1927 Ikaho, Japani) oli japanilainen kirjailija ja toimittaja. Hän kääntyi 18-vuotiaana kristityksi ja opiskeli Dōshishan kristillisessä yliopistossa. Esikoisteos, novellikokoelma Seisan haku-un, ilmestyi 1898. Hän kirjoitti yhteiskunnallisia romaaneja, kuten Kyyneleitä, joista hän tuli tunnetuksi. Omaelämäkerrallinen romaani Omoide no ki (1900–1901) on sävyltään romanttinen.
Käytyään tapaamassa Leo Tolstoita Tokutomi ryhtyi pienviljelijäksi. Hän sai Tolstoilta vaikutteita kirjalliseen tuotantoonsa. Mietekirjassa Shishun (1918) ja myöhemmin omaelämäkerrallisessa romaanissa Fuji (1925–1927) hän tuo esiin kehittämäänsä uskonnollista ajattelua, joka pohjautuu kristinuskoon ja tolstoilaisuuteen.
Suomennetut teokset

Kyyneleitä (Hototogisu), Kuopio: Kuopion uusi kirjapaino 1906
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kenjirō Tokutomi Wikimedia Commonsissa
Kasvivalo

Kasvivalo käytössä.
Kasvivalo on sähköinen valonlähde, joka auttaa kasvia kasvamaan. Kasvivaloa voi käyttää paikoissa, joissa luontaista valoa ei ole saatavilla tai sitä on liian vähän, kuten kasvihuoneessa talvisin.[lähde? ]
Kasvitalit

Kasvitali on kasvirasvaa, jota saadaan puristamalla siemenistä. Yleisimpiä kasvitaleja ovat mafura-, malabar- ja sabiumtali. Se on erittäin kovaa rasvaa ja kynttiläteollisuuden raaka-aine.
Kasvisyy

Kasvisyy (raakakuitu) on kasvirehun ainetta, joka ei liukene rehuanalyysissa. Se koostuu lähinnä kasvisolujen kettoaineista, selluloosasta pentosaaneista ja ligniinistä eli puuaineesta, tosin kahdesta viimeksi mainitusta osa liukenee.
Keskustori (täsmennyssivu)

Keskustori voi viitata seuraaviin aukioihin:
Keskustori, tori Tampereella
Keskustori, tori Seinäjoella
Keskustori, aukio Kotkassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Keskustori”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kerimäen terveysasema

| Kerimäen terveysasema |
| --- | --- |
Osoite:  Hälväntie 3, 58200 Kerimäki (Savonlinna)
Sijainti:  Savonlinna
Koordinaatit:  61.91346°N, 29.28782°E
Valmistumisvuosi:  1975
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  tiili
Kerrosluku:  1
Kerrosala:  5 490 m2
Kerimäen terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kerimäen terveysasema on eteläsavolaisen Savonlinnan kaupungin Kerimäen pitäjässä sijaitseva julkisen palvelun terveysasema. Se on avoinna arkisin kello 8-15.30. Ajanvarauksella saatavat lääkäriajat on tarkoitettu ei-kiireellistä hoitoa varten. Palvelujen tuottamisesta vastaa Itä-Savon sairaanhoitopiirin kuntayhtymä (Sosteri).
Betonirinkoinen, tiiliverhoiltu, yksikerroksinen terveyskeskusrakennus valmistui vuonna  1975.
Kiireellisen hoidon tarpeessa Kerimäeltä voi hakeutua Savonlinnan keskussairaalan ympärivuorokautisesti palvelevaan yhteispäivystykseen Savonlinnassa (Keskussairaalantie 6, Savonlinna).
Aiheesta muualla

Kerimäen lääkärin vastaanotto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomi.fi)
Kaunopihlaja

| Kaunopihlaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Limipihlajat Hedlundia
Laji::  meinichii
Kaksiosainen nimi
 Hedlundia meinichii  (Lindeb. ex Hartm.) Sennikov & Kurtto 
Synonyymit
 Sorbus meinichii (Lindeb.) Hedl. 
Katso myös
   Kaunopihlaja Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kaunopihlaja (Hedlundia meinichii, syn. Sorbus meinichii paripihlajien suvussa) on Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa kasvava kotoperäinen pihlajalaji. Suomessa kaunopihlajaa tavataan ainoastaan Ahvenanmaalla, missä laji on äärimmäisen uhanalaisena rauhoitettu. Uusimman luokituksen mukaan Suomessa esiintyvä populaatio ei kuitenkaan enää kuulu tähän lajiin.
Aikaisemmin kaunopihlaja oli Suomessa viralliselta nimeltään teodorinpihlaja (Hedlundia teodori, syn. Sorbus teodori). Nykyisin kaunopihlaja ja teodorinpihlaja luokitellaan eri lajeiksi.
Ulkonäkö ja koko

Kaunopihlaja kasvaa 1–5 metriä korkeaksi pensaaksi tai puuksi. Runko on pihlajien tapaan sileä. Lehdet ovat isoja. Lehtilavan tyviosissa on 4–5 suippoa lehdykkäparia. Päätölehdykän tyviosa on syvään liuskainen ja kärkiosa sahalaitainen. Kukinto on 8–10 cm leveä kerranaishuiskilo, jossa on pieniä, voimakastuoksuisia kukkia. Sekä teriö että verhiö ovat viisilehtisiä. Teriö on väriltään valkoinen. Kaunopihlaja kukkii Suomessa kesäkuussa. Punainen marja on 10–12 mm leveä ja muodoltaan pallomainen. Marjassa on vain yksi täysin kehittynyt siemen, jonka toinen sivu on kovera.
Kaunopihlaja muistuttaa suuresti suomenpihlajaa (Hedlundia hybrida). Suomenpihlajan kukkivan haaran lehden lehtilavassa on kuitenkin vain 1–2 lehdykkäparia. Kaunopihlajan katsotaan syntyneen suomenpihlajan ja kotipihlajan (S. aucuparia) risteymästä (S. aucuparia × hybrida). Risteymän ja kaunopihlajan erona on se, että jälkimmäinen lisääntyy apomiktisesti. Kaunopihlajan tunnistamista kuitenkin hankaloittaa kotipihlajan ja suomenpihlajan steriilit risteymät.
Levinneisyys

Kaunopihlaja on maailmanlaajuisesti harvinainen laji, jota tavataan ainoastaan Norjan länsi- ja etelärannikolla Bergenistä Osloon, Ruotsissa Fårön ja Gotlannin saarilla ja Uplannin saaristossa sekä Suomessa Ahvenanmaalla. Ahvenanmaalla lajia kasvaa harvinaisena useassa osassa maakuntaa. Ensimmäisen kerran kaunopihlaja löydettiin Ahvenanmaalta vasta vuonna 1972 Vårdöstä.
Elinympäristö

Pieninä ryhminä usein kasvava kaunopihlaja viihtyy lehdesniityillä, metsänreunoissa, lehdoissa, linnoitusten raunioilla, tienreunustoilla ja laidunmaiden laidoilla. Lähistöllä kasvaa aina kaunopihlajan kantalajeja kotipihlajaa ja suomenpihlajaa.
Keskustelunäytelmä

Keskustelunäytelmä on näytelmä, jossa korostuu enemmän keskustelu kuin näyttämöllinen toiminta. Usein keskustelunäytelmässä käsitellään ajankohtaisia aatteellisia asioita. Keskustelu on monessa tapauksessa väittelynomaista. Hahmot ovat usein karrikoituja arkkityyppejä, joita ovat esimerkiksi yli-innokas naisasianainen, omahyväinen pikkuporvari ja agitoiva työläinen. Keskustelunäytelmien heikkoutena on pidetty niiden toiminnallista hitautta ja yksitoikkoista tendenssimäisyyttä.
Juha Kauppinen (pappi)

| Juha Kauppinen |
| --- | --- |
 Juha Kauppinen. Kuvaaja Timo Hormio
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1944 Karkku
Kuollut: 14. maaliskuuta 2020 (75 vuotta) Tampere
Ammatti:  kirkkoherra, dosentti, lähetystyöntekijä, tutkija, tietokirjailija
Vanhemmat:  Aimo ja Aune (s. Autio) Kauppinen
Puoliso:  Pirkko Kaarina (s. Lindström) Kauppinen
Lapset:  Teemu, Kristiina (Kiikki), Tatu ja Maria
Kirjailija
Aikakausi:  1973–2008
Tyylilajit:  kirkolliset tutkimukset
Esikoisteos:  Evankelioiva herätysliike : tutkimus Suomen evankelisluterilaiseen kansanlähetykseen kuuluvista (1973).
Pääteokset:  Kansanlähetyksen alueellinen leviäminen : tutkimus uskonnollisen innovaation hierarkkisesta diffuusiosta Suomessa 1967–1983. Väitöskirja (1990).
Muuta tietoa
 Oli pappisliiton kunniajäsen, sai Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk: n ritarimerkin (SVR R1) sekä Seurakuntatyön kunniamerkin Nro 19. 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juha Kauppinen messuasussa 2013.
Kuvaaja Virve Rissanen
Juha Kullervo Kauppinen (15. syyskuuta 1944 Karkku ‒ 14. maaliskuuta 2020 Tampere) oli suomalainen pappi, kirkkoherra, dosentti, lähetystyöntekijä, tutkija ja tietokirjailija.
Perhetaustat

Kauppinen syntyi kanttori Aimo ja Aune (s. Autio) Kauppisen perheeseen.
Kauppinen avioitui sairaanhoitaja Pirkko Kaarina Lindströmin kanssa 1966. Perheeseen syntyivät lapset Teemu, Kristiina (Kiikki), Tatu ja Maria.
Opinnot

Kauppinen tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1963. Helsingin yliopistossa hän suoritti ylemmän teologian kandidaatin tutkinnon 1966. Teologian lisensiaatiksi hän valmistui 1973 ja teologin tohtoriksi 1990. Papiksi hänet vihittiin Tampereella 1966. Alemman pastoraalitutkinnon Kauppinen suoritti 1969 ja ylemmän 1973. Helsingin yliopiston kirkkososiologian dosentiksi hänet nimitettiin 1993.
Työ

Kauppisen työura alkoi Keski-Lahden papiston apulaisena 1966‒1967 ja jatkui virallisena apulaisena 1967‒1970. Lahdessa puhkesi 1960-luvulla nuorisoherätys. Kauppinen rohkaisi nuoria omaehtoisesti suunnittelemaan ja toteuttamaan toimintaansa.
Pertunmaan kirkkoherran virkaa hän hoiti 1970‒1972.
Maa ja kansa vaihtui, kun Kauppinen siirtyi Suomen Lähetysseuran palvelukseen Etiopiaan 1973. Työntekijänä hän oli 1973‒1982 sekä työalan esimiehenä 1974‒1982. Lähetystyöntekijänä Etiopiassa Kauppisen tehtävänä oli Hosainan hiippakunnan seurakuntaverkoston rakentaminen sekä pappiskoulutuksen kehittäminen. Hän helposti mukautui alueen kulttuuriin. Myös eläkkeellä ollessaan hän toimi jaksoja Etiopiassa pappien kouluttajana. Kolmen kuukauden jaksot olivat alkuvuonna 2012, 2013 ja 2014. Vaimonsa Pirkko oli tällöin mukana.
Vuosina 1984‒1993 Kauppinen oli Kirkon Tutkimuskeskuksen tutkijana sekä Tmi Kaubitin konsulttina 1993. Kauppisen tutkimustoiminta kohdistui uusimpiin herätysliikkeisiin sekä kirkon toimintaan ja rakenneuudistuksiin. Hänestä kehittyi vuosikymmeniksi keskeinen yhdistymishankkeissa seurakuntien käyttämä konsultti. Kauppisen ratkaisuehdotukset perustuivat huolelliseen työntekijöiden ja luottamushenkilöiden kuuntelemiseen.
Messukylän kirkkoherrana Kauppinen toimi 1994‒2007, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Rauhallinen, suora ja määrätietoinen Kauppinen oli Messukylän kirkkoherrana rohkaiseva tuki muille työntekijöille.
Juha Kauppinen Consulting:in konsulttina hän toimi vuodesta 2007.
Sivutoimet ja luottamustehtävät

Kauppinen oli Etiopiassa Mekane Yesus –kirkon kirkolliskokousedustajana 1976‒1982 sekä kirkkohallituksen jäsenenä 1978–1982. Kotimaassa hän toimi myös kirkolliskokousedustajana kaksi kautta: 1992‒1999 ja 2004‒2007. Suomen kirkon pappisliitossa Kauppinen toimi valtuuston jäsenenä 1988‒1991, hallituksen jäsenenä 1991‒1995, hallituksen varapuheenjohtajana 1994‒1995 ja hallituksen puheenjohtajana 1998‒2006. Kauppisen puheenjohtajakaudella vuonna 2001 syntyi Akavan kirkolliset ammattiliitot AKI. Siihen kuului kolme kirkollista liittoa: Pappisliitto, Kanttori-urkuriliitto ja Diakoniatyöntekijöiden Liitto. Nykymuotoiseen AKI:in kuuluvat Pappisliitto ja Kanttori-urkuriliitto, ja sen ensimmäisenä puheenjohtajana Kauppinen oli 2005‒2006.
Huomioita

Vapaa-aikoinaan Kauppinen harrasti näyttelyfilateliaa, aiheenaan Etiopian postihistoria. Tästä toiminnastaan hänet tunnetaan kansainvälisesti Etiopian postimerkkien tuntijana. Hän harrasti myös keilailua. Ulkoharrastuksista mieluisia hänelle olivat sienestys ja marjastus.
Erityyppisissä kirkollisissa tehtävissä palvellut Kauppinen oli huolestunut kirkkonsa tilanteesta. Hän ihmetteli, miksi Suomen luterilainen kirkko ei tee rohkeasti lähetystyötä, kutsu ihmisiä yhteyteensä ja kerro selkeästi, miksi kannattaa olla sen jäsen.
”Suomessa juuri kukaan ei kutsu ketään yhtään mihinkään! Kirkon toiminta on muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta hyvin työntekijäkeskeistä”, Kauppinen sanoo ja jatkaa painokkaasti ”Kirkko puhuu lähimmäisenrakkaudesta ja tasa-arvosta, humanismin kauniista linnakkeista, mutta unohtaa klassisen teologian, johon kuuluu usko kolmiyhteiseen Jumalaan, kaiken luojaan sekä neitseestä syntyneeseen Jeesukseen, joka sovitti syntimme Golgatan ristillä.”
Kauppinen poti syöpää viisi vuotta. Tänä aikana hän ja puolisonsa saivat kokea hengellistä uudistumista. He kokivat kolmiyhteisen Jumalan läheisempänä kuin aikoihin, oli tarvetta kiittää ja ylistää.
Kauppinen oli Suomen kirkon pappisliiton kunniajäsen. Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk: n ritarimerkki (SVR R1) sekä seurakuntatyön kunniamerkki Nro 19.
Suomen ja englannin kielen lisäksi Kauppinen osasi Etiopiassa käytettyä amharaa.
Julkaisuja

Evankelioiva herätysliike : tutkimus Suomen evankelisluterilaiseen kansanlähetykseen kuuluvista. Kirkon tutkimuslaitos, 1973.
Selvitys seurakuntien lähetyssihteereistä, heidän työstään ja toimintamahdollisuuksistaan. Kirkon tutkimuslaitos, 1973.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko vuosina 1980–1983. Harri Heino, Tage Kurtén, Juha Kauppinen. Kirkon tutkimuslaitos, 1985.
Kirkon eri hallintotasojen tyytyväisyys kirkon työ- ja virkaehtosopimusjärjestelmään. Kirkon tutkimuskeskus, 1985.
Seurakuntasihteerien koulutus ja työnkuva. Kirkon tutkimuskeskus, 1985.
Seurakuntien maksamat kokouspalkkiot. Kirkon tutkimuskeskus, 1985.
Teologityövoiman tarve ja tarjonta kirkossa 1986. Kirkon tutkimuskeskus, 1986.
Seurakuntavaalit 1986. Kirkon tutkimuskeskus, 1987.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko : Vuosina 1988–1991. Harri Heino, Juha Kauppinen, Risto A. Ahonen. Kirkon tutkimuskeskus, 1993.
Kansanlähetyksen alueellinen leviäminen : tutkimus uskonnollisen innovaation hierarkkisesta diffuusiosta Suomessa 1967–1983. Väitöskirja. Kirkon tutkimuskeskus, 1990.
Seurakuntien lausunnot Uuden testamentin käännösehdotuksesta. Kirkon tutkimuskeskus, 1990.
Kuopion hiippakunnan kolehtikokeilu. Kirkon tutkimuskeskus, 1991.
Tuomas-messu : tutkimus kaupunkiseudun jumalanpalveluksesta ja kaupunkilaisen seurakunnasta. Kirkon tutkimuskeskus, 1992.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko : Vuosina 1984–1987. Harri Heino, Juha Kauppinen, Risto Ahonen. Kirkon tutkimuskeskus, 1989
Seurakunnan luottamushenkilön käsikirja. Juha Kauppinen, Riitta Särkiö, Heikki Hiilamo. Edita, 2002, 2006., 2010, 2014.
Ajaton työ seurakunnassa. Toinen tekijä Marketta Rantama. Edita, 2003.
Takaisin kirkkoon : tutkimus aikuisena kirkkoon liittyneistä Tampereella 1996–2006. Kirkon tutkimuskeskus, 2008.
Kauppinen kirjoitti AKI-liiton jäsenlehti Cruxiin pääkirjoituksia ja kolumneja 1998–2006.
Kimi Linnainmaa

| Kimi Linnainmaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1994 (ikä 30) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  178 cm
Paino:  83 kg
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Seura
Pelinumero:  32
Seura:  Vienna Vikings
Sarja:  ELF
Pelaajaura
Aik. seurat:  Helsinki Roosters   Toronto Argonauts (CFL)   Potsdam Royals (GFL)
Pääsarjaura:  2012–
Kimi Linnainmaa (s. 11. huhtikuuta 1994 Espoo) on suomalainen amerikkalaisen ja kanadalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa itävaltalaista Vienna Vikingsia. Linnainmaa oli ensimmäisen suomalainen kanadalaisen jalkapallon CFL-liigassa.
Linnainmaa aloitti amerikkalaisen jalkapallon 12-vuotiaana. Ensimmäisen aikuisten pääsarjaottelunsa hän pelasi Helsinki Roostersin joukkueessa kaudella 2012. Hän pelasi Roostersissa vuoteen 2018 saakka, poislukien kausi 2017 jolloin hän oli opiskelijavaihdossa Kanadassa, ja voitti tuona aikana kuusi Suomen mestaruutta. Linnainmaa osallistui keväällä 2019 CFL-liigan kansainvälisten pelaajien testileirille, josta hänelle aukeni paikka Toronto Argonautsin harjoitusleirille. Linnainmaa teki toukokuussa vuoden mittaisen ammattilaissopimuksen Argonautsin kanssa.
Linnainmaa pelasi kauden 2019 CFL-liigassa. Kausi 2020 peruttiin Kanadassa koronaviruspandemian vuoksi, jolloin Linnainmaa palasi Suomeen ja pelasi kauden Helsinki Roostersissa. Kauden 2021 hän pelasi Saksan GFL-liigan Potsdam Royalsissa ja kauden 2022 ELF-liigan itävaltalaisessa Vienna Vikingsissa. Vikings voitti liigan mestaruuden tuolla kaudella ja Linnainmaa valittiin loppuottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kim Seong-eun (maahockeypelaaja)

Kim Seong-eun (kor. 김 성은; s. 12. huhtikuuta 1976 Pyeongtaek) on eteläkorealainen entinen maahockeypelaaja. Hän pelasi seuratasolla Seongnamin KT:ssä.
Kim pelasi Sydneyn olympialaisissa 2000 kuusi ottelua ja teki yhden maalin, kun Etelä-Korean joukkue sijoittui yhdeksänneksi. Hän osallistui myös MM-kisoihin 2002, joissa maa oli kuudes ja vuoden 2004 olympiakisoihin, joissa Etelä-Korea oli seitsemäs.
Kerinkallio

| Kerinkallio |
| --- | --- |
 Kuva Kerinkalliolta omakotialueelle.
Kaupunki:  Lahti
Koordinaatit:  60.9681°N, 25.6806°E
Kaupunginosa nro:  20
Väkiluku:  7 261 (2017)
Lähialueet:  Laune, Asemantausta, Möysä, Kujala, Ämmälä ja Nikkilä
Kerinkallio on  Lahden 20. kaupunginosa, joka sijaitsee kantakaupungin kaakkoisosassa, linnuntietä lyhimmillään 1,5 kilometriä Lahden kauppatorilta kaakkoon. Kerinkallion naapurikaupunginosia ovat Laune, Asemantausta, Möysä, Kujala, Ämmälä ja Nikkilä.
Vuonna 2017 Kerinkallion kaupunginosaa vastaavan Lahden Kerinkallion tilastoalueen väkiluku oli 7 261.
Kaupunginosan muodostavat varsinaisen Kerinkallion tasaisen ja pientalovaltaisen ydinalueen lisäksi Liipolan sekä Saksalan kerros- ja rivitalovaltaiset mäet.
Nykyinen Kerinkallion alue oli Anttilan ja Saksalan, alkuperäisten Lahden kantatalojen, peltoja. Ainoat rakennukset täällä ennen asutusalueen syntymistä olivat näiden talojen ladot. Vuonna 1945 Kerinkalliolle kaavoitettiin 79 omakotitonttia, hätäratkaisuna suureen tonttipulaan. Alueen ensimmäisistä asukkaista suurin osa oli karjalaisia lähinnä Viipurin seudulta. Kerinkallion pientaloalue laajeni useassa erässä 70-80-luvuille asti.
Kerinkallio on saanut nimensä alueella sijaitsevan kallion mukaan. Kerinkalliolla kerittiin ja laidunnettiin aikoinaan lampaita, mistä nimi liene syntynyt. Kallio on pyöreä ja on varmasti joskus ollut aivan paljas, joten se on voinut luoda mielikuvan "keritystä" kallionlaesta. 
Nykyisin Kerinkallio on rehevien puutarhojen ympäröimien hyväkuntoisten rintamamiestalojen kaupunginosa.
Kerinkallion omakotiyhdistys perustettiin 1946 ja toimii edelleen.
Liipolan kerrostalolähiö kaavoitettiin 1967  kanta-Kerinkallion viereen, entiselle käärmekalliolle. Alue on tyypillinen esimerkki suomalaisen lähiörakentamisen huippuvuosilta.
Kaupunginosassa sijaitsee esimerkiksi Lahden Saksalan uimahalli ja Liipolan monitoimitalo Onni.
Sijainti

Satelliittikuva Kerinkalliosta Google Maps -palvelussa.
Lahden kaupunginkirjasto: (Arkistoitu – Internet Archive) Kerinkallio-nimi
Kim Seong-eun (nyrkkeilijä)

Kim Seong-eun (kor. 김 성은; 10. kesäkuuta 1943 Jeju – 2007) oli eteläkorealainen nyrkkeilijä. Hän osallistui alle 57-kiloisten sarjaan Méxicon olympialaisissa 1968, joissa hän hävisi toisen kierroksen ottelunsa.
Karhoturkkihekko

| Karhoturkkihekko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Hedelmälepakot Pteropodidae
Suku::  Penthetor  K. Andersen, 1912
Laji::  lucasi
Kaksiosainen nimi
 Penthetor lucasi  (Dobson, 1880) 
Synonyymit
 Cynopterus lucasii Dobson, 1880 

Katso myös
   Karhoturkkihekko Wikispeciesissä   Karhoturkkihekko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Karhoturkkihekko (Penthetor lucasi) on hedelmälepakoiden heimoon kuuluva Kaakkois-Aasialainen lepakkolaji.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on karhoturkkihekko.
Ulkonäkö ja koko

Karhoturkkihekko muistuttaa muita hedelmälepakoita, siltäkin puuttuu kaikuluotaukseen tarkoitetut kasvonpiirteet ja silmät ovat suuret. Turkki on karkea ja väriltään savunruskea, häntä on ohut. Ruumiin pituus on keskimäärin 114 mm ja hännän 8-10 mm, paino 30-55 grammaa. Lajilla on vain yksi pari alempia etuhampaita.
Levinneisyys ja elinympäristö

Laji esiintyy Länsi-Malesiassa sekä Borneon ja Sumatran saarilla, Brunein, Indonesian ja Malesian alueilla. Elinalueellaan se on harvinainen ja epäsäännöllisesti levittynyt, populaatiokoko on laskeva.
Karhoturkkihekko elää luonnontilaisissa tai metsähakkuun jälkeen kliimaksivaiheen saavuttaneissa alanko- ja rinnemetsissä. Lepakot lepäävät päivänsä kalkkikiviluolissa lähellä sisäänkäyntiä tai lohkareiden väleissä suurina, yli 100 yksilön ryhminä. Toisinaan viettää päivänsä pienempinä ryhminä tai yksin ontoissa puissa. Se ruokailee lähellä lepopaikkaansa, usein hedelmätarhoilla. Laji sietää jonkin verran häiriötä elinalueellaan. Suurimmat uhat ovat lepopaikkojen häirintä ja kalkkikiven louhinta, metsien hävittämisen vaikutusta ei tunneta.
Lisääntyminen

Karhoturkkihekkon lisääntyminen on kausittaista ja ilmeisesti linkittynyt tiettyjen kasvilajien kukkimiseen ja hedelmien kypsymiseen. Parittelun jälkeen lajilla on ilmeisesti huomattavan viivästynyt sikiönkehitys, sitten sikiö kehittyy nopeasti heinäkuusta synnytykseen lokakuussa. Emo synnyttää yleensä yhden poikasen, jota se imettää 2-4 kuukautta.
Aiheesta muualla

Species of the World: Penthetor lucasi (englanniksi)
P. lucasin kallo.
Kenneth Burke

Kenneth Burke (5. toukokuuta 1897 Pittsburgh, Pennsylvania – 19. marraskuuta 1993 Andover, New Jersey) oli yhdysvaltalainen kirjailija, retoriikan tutkija ja filosofi. Burken tuotanto on laajaa ja monipuolista, mutta sitä ei ole suomennettu. Burke on yksi tunnetuimmista yhdysvaltalaisen uuden retoriikan edustajista.
Keskeisimmät teokset

Counter-Statement (1931)
Permanence and Change (1935)
Attitudes Toward History (1937)
Philosophy of Literary Form (1939)
A Grammar of Motives (1945)
A Rhetoric of Motives (1950)
The Rhetoric of Religion (1961)
Language as Symbolic Action (1966)