stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julia Margaret Cameron
Elämä ja ura

Julia Margaret Cameron syntyi Intian Kalkutassa ranskalaisaristokraattiseen sukuun kuuluvan äidin Adeline de l’Etangin ja Itä-Intian kauppakomppanian brittiupseerin James Pattlen tyttäreksi. Hänen sisarentyttärensä tytär oli kirjailija Virginia Woolf.
Julia Margaret Pattle oli seitsenpäisen sisarsarjan neljäs lapsi. Hän ei perinyt sukunsa muiden naisten kehuttua ulkonäköä, vaan häntä kohdeltiin perheessä eräänlaisena rumana ankanpoikasena. Hänen taiteelliset erityislahjansa tulivat kuitenkin ilmi jo varhain. Hän kävi koulunsa Ranskassa ja palasi sen jälkeen Intiaan. Vuonna 1836 Julia Margaret Pattle matkusti toipumaan sairaudesta Etelä-Afrikan Hyväntoivonniemelle, jossa hän tapasi matemaatikko-tähtitieteilijä John Herschelin. Heistä tuli elinikäiset kirjeystävät, ja vuonna 1842 Herschel lähetti Cameronille näytteitä uudesta harrastuksestaan, valokuvauksesta. Etelä-Afrikassa Julia Margaret tapasi myös itseään 20 vuotta vanhemman, Intiassa toimivan brittijuristi Charles Hay Cameronin, ja he avioituivat Kalkutassa 1838. Miehen päästyä eläkkeelle pariskunta neljine lapsineen muutti Lontooseen, jossa Julia Margaret Cameronin sisaria asui. Vuonna 1860 Cameronit vierailivat runoilija Alfred Tennysonin luona Wight-saaren Freshwaterissa ja ihastuivat paikkaan niin, että muuttivat itsekin pian Tennysonin naapureiksi.
Elämä ja ura > Ura alkoi 48-vuotiaana

Vuonna 1863 tuolloin jo 48-vuotias Julia Margaret Cameron sai lapsiltaan lahjaksi kameran, koska oli ilmaissut kiinnostustaan uuteen taidelajiin. Jo vuoden kuluttua hänet hyväksyttiin Lontoon ja Skotlannin valokuvausseurojen jäseneksi. Cameron opiskeli muotokuvausta David Wilkie Wynfieldin ohjauksessa ja kehitti tämän neuvojen pohjalta oman pehmeäpiirtoisen tyylinsä. Naapurinsa lordi Tennysonin avulla hän sai julkisuutta ja tilaajia valokuvilleen seurapiireistä.
Cameronin käyttämä kolloidi-märkälevytekniikka oli työläs ja aikaavievä. Kuvauskohteet joutuivat istumaan pitkään kirkkaissa valoissa, kun jokaista valotusta ennen lasilevy oli siveltävä kollodiumilla ja kastettava hopeanitraattiliuokseen. Minuutteja kestävän valotuksen jälkeen kuva oli kehitettävä heti kun kollodiumliuos oli vielä märkä. Monet Cameronin parhaista muotokuvista esittävätkin varta vasten kuvattavaksi tulleen vallasväen sijaan hänen omia perheenjäseniään, palveluskuntaa ja vierailulla olevia sukulaisia ja ystäviä.
Cameron rekisteröi jokaisen valokuvansa tekijänoikeusvirastossa ja piti kuvistaan tarkkaa kirjaa, mikä on helpottanut jälkipolvien arvostuksen saamista. Monet kuvat julkisuuden henkilöistä ovat myös ainoita heistä otettuja valokuvia, jolloin ne ovat saaneet dokumentaarista merkittävyyttä enemmän kuin samoista henkilöistä tehdyt, tuolloin tavanomaisemmat piirrokset ja maalaukset. Cameronin kuvattavina istuivat muiden muassa lordi Tennyson ja tämän poika Lionel, taidemaalari G. F. Watts, biologi Charles Darwin, Lewis Carrollin lastenkirjan Liisan seikkailut ihmemaassa innoittaja Alice Liddell ja historioitsija Thomas Carlyle.
Muotokuvien ohella osa Cameronin henkilökuvista ovat lähtökohdiltaan kirjallisia tai uskonnollisia ja näin prerafaeliittisten taideihanteiden mukaisia, mikä ilmenee teatraalisena sommitteluna, mallien eteerisinä katseina, epäluontevina asentoina ja pehmeänä valaistuksena. Mallit esittävät valokuvissa kirjallisia hahmoja, joiksi heidät on usein huolella puvustettu ja maskeerattu. Näitä fiktiivisempiä kuvia on myöhemmin pidetty usein teennäisinä ja vähemmän arvokkaina kuin Cameronin valokuvia todellisista henkilöistä.
Elämä ja ura > Ceylonille 60-vuotiaana

Kuuluisista ja rikkaista asiakkaistaan huolimatta Cameron ei kyennyt ansaitsemaan elantoaan valokuvauksella, vaan menetti rahaa kalliisiin kemikaaleihin. Vuonna 1875 Cameronin pariskunta lähti talousongelmiaan pakoon elinkustannuksiltaan edulliselle Ceylonin saarelle eli nykyiseen Sri Lankaan, josta Charles Hay Cameron oli jo Intian-vuosinaan ostanut kahviplantaaseja. Laivaan lastattiin muuttotavaroiden mukana lehmä ja kaksi ruumisarkkua, sillä 60-vuotias Julia ja 80-vuotias Charles tiesivät viettävänsä loppuelämän Ceylonilla. Cameron yritti jatkaa valokuvausta, mutta valitti usein kemikaalien ja puhtaan veden saannin vaikeutta. Enää ei ollut käytössä myöskään sellaisia valokuvauskohteita kuin mihin hän oli Englannissa tottunut. Ceylonin-vuosien kuvista ei ole säilynyt montakaan. Cameron kuoli Kalutarassa vilustuttuaan pahasti vuonna 1879.
Elämä ja ura > Kuuluisaksi vasta kuoleman jälkeen

Elinaikanaan ainoan näyttelyn kuvistaan Cameron sai vuonna 1865 Lontoon South Kensingtonin museoon, joka nykyisin tunnetaan Victoria and Albert Museumina. Cameronin sisarentytär Julia Prinsep Stephen (o. s. Jackson, 1846–1895) kirjoitti Cameronin elämäkerran, joka julkaistiin Dictionary of National Biography -kirjan ensimmäisessä painoksessa 1886. Julia Stephenin tytär, kirjailija Virginia Woolf kokosi Cameronin kuvista yhdessä Roger Fryn kanssa valokuvateoksen, joka julkaistiin 1926.
Vasta vuonna 1948 Julia Margaret Cameron nousi suurempaan tunnettuuteen Helmut Gernsheimin kirjan ansiosta. Cameron alkoi nopeasti saada arvostusta, jota paitsi hän jäi omana elinaikanaan. Vuonna 1975 valokuvaaja Imogen Cunningham sanoi toivovansa, että muotokuvaus palaisi alkulähteille Julia Margaret Cameronin tyyliin, koska ”häntä parempaa muotokuvaajaa ei ole”.
1970-luvulta lähtien Cameronin kuvista on koottu monia näyttelyitä etenkin englanninkielisten maiden museoihin. Esimerkiksi vuonna 2013 New Yorkin Metropolitan Museum of Art piti laajan näyttelyn Cameronin kuvista. Valtaosa Cameronin tuotannosta ja kirjeenvaihdosta on talletettuna Lontoon Victoria & Albert -museoon, jonka perustaja ja varhaisen valokuvataiteen tukija Sir Henry Cole (1808–1882) oli ystävystynyt Cameronin kanssa jo tämän elinaikana. Museo järjesti Cameronin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi laajan näyttelyn vuonna 2015.
Cameronin valokuvia

Love in Idleness,n. 1867
The Mountain Nymph, Sweet Liberty, 1866
Thomas Carlyle, 1867
Lionel Tennyson, 1869
Claud & Lady Florence Anson, 1870
Kalutara Peasant Man and Woman, 1875
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julia Margaret Cameron Wikimedia Commonsissa
Cameronin valokuvia Ruotsin Moderna Museetin kokoelmissa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Cox, Julian & Ford, Colin. Julia Margaret Cameron: The Complete Photographs. Los Angeles: The J. Paul Getty Museum. 2003. ISBN 0-89236-681-8.
Ford, Colin.  Julia Margaret Cameron: 19th Century Photographer of Genius, National Portrait Gallery, 2003. ISBN 1855145065.
Ford, Colin. Julia Margaret Cameron: A Critical Biography. Los Angeles: Getty Publications. 2003. ISBN 0-89236-707-5.
Melville, Joy. Julia Margaret Cameron: Pioneer Photograher. Stroud 2003. ISBN 0-7509-3229-5.
Olsen, Victoria. From Life: The Story of Julian Margaret Cameron & Victorian Photography. New York: Palgrave Macmillan, 2003. ISBN 1-4039-6019-4.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  South Australia  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Julia Margaret Cameron
Cameronin muotokuva aviomiehestään Charles Hay Cameronista (1795–1881) vuodelta 1864.
Alfred Lord Tennyson, 1869
Näyttelijä Ellen Terry, 1864.
Käännös suomeksi
Kulosaaren silta

| Kulosaaren silta |
| --- | --- |
 Näkymä Kalasatamasta Kulosaareen. Sillan vasemmalla puolella metrorata ja tornitalo Loisto.
Ajokaistoja:  3+3
Ylittää:  Kuorekarinsalmi
Sijainti:  Sörnäinen–Kulosaari, Helsinki
Ylläpitäjä:  Helsingin kaupunki
Siltatyyppi:  teräksinen palkkisilta
Pisin jänneväli:  42 m
Pituus:  321 m
Leveys:  32 m
Liikenne päivässä:  65 000 ajoneuvoa
Avattu liikenteelle:  1957
Koordinaatit:  60°11′10.5″N, 024°59′08″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kulosaaren silta (myös Kulosaarensilta) on vuonna 1957 valmistunut hieman yli 300 metriä pitkä tieliikennesilta, joka yhdistää Kulosaaren Helsingin kantakaupunkiin Sörnäisissä. Sen kautta kulkee 3+3-kaistainen Itäväylä, joka on osa seututietä 170. Aiemmin sillan kautta kulkivat myös valtatie 6 ja valtatie 7, mutta ne siirrettiin kulkemaan Viikin kautta Lahdenväylää yhdessä valtatien 4 kanssa. Nykyään valtatie 7 alkaa virallisesti Porvoonväylän alusta ja valtatie 6 Koskenkylästä.
Sillasta on vuonna 2023 tehty purkamispäätös. Purkutyö alkaa aikaisintaan vuonna 2027.
Historia

Aiemmin paikalla sijainnut puurakenteinen avattava kääntösilta sijaitsi nykyisen metrosillan kohdalla. Se purettiin uuden sillan valmistuttua. Vanhalle sillalle oli sijoitettu myös Kulosaaren raitiotien kiskot. Raitioliikenne Kulosaareen oli ollut keskeytettynä vuodesta 1936 lähtien siltapenkereen vajoamisen vuoksi, mutta 1937 linjaa liikennöitiin tilapäisesti ja vuodesta 1939 lähtien uudestaan vakituisesti sodan aiheuttaman linja-autopulan vuoksi. Lopullisesti raitioliikenne sillalla lopetettiin 14. helmikuuta 1951.
Vanha Kulosaaren puusilta oli valmistunut vuonna 1918. Sen rakenne koostui paalupukeista ja lyhyistä puupalkeista. Silta oli puiseksi katusillaksi kookas.
Suunnittelu ja rakentaminen

Vanha puusilta oli 1930-luvun lopussa hyvin kuormittunut, ja sen ylitti vuosittain yli 500 000 ajoneuvoa. Uuden sillan rakentamista ehdotettiin jo vuonna 1941, mutta jatkosodan vuoksi sitä ei ryhdytty rakentamaan. Helsingin kaupunginhallitus järjesti uudesta sillasta suunnittelukilpailun vuonna 1949. Sen voitti Bruno Kivisalo. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1953, ja liikenteelle silta avattiin 6. marraskuuta 1957. Minkäänlaista avajaisseremoniaa ei järjestetty.
Uusi silta oli valmistuessaan ajan mittapuussa hyvin suuri: 321 metriä pitkä ja 32 metriä leveä. Silta suunniteltiin niin leveäksi, että metro mahtuisi sille, mutta myöhemmin ilmeni, että silta oli kuitenkin liian kapea. Metrosuunnitelmat olivat 1950-luvulla vasta ajatustasolla, ja silloin pohdinnassa ollut metrokalusto muistutti enemmän pikaraitiotievaunuja kuin nykyisiä Helsingin leveitä metrovaunuja. Raiteille varattu keskikaista otettiin 1960-luvulla autoliikenteen käyttöön. Metroliikenteelle valmistui vuonna 1973 oma silta Kulosaaren sillan pohjoispuolelle.
Sillassa on kantavana rakenteena teräspalkit ja se on varhaisia hitsattuja siltoja Suomessa. Sillan suunnittelussa Bruno Kivisalo käytti Suomessa ensimmäistä kertaa arinateoriaa, joka myöhemmin yleistyi palkkisiltojen suunnittelussa. Arinaksi kutsutaan rakennetta, jonka muodostavat ristikkäiset palkit. Kulosaaren sillassa on yhdeksän aukkoa, joiden jännemitat ovat 30, 34, 35, 30, 35, 40, 42, 40 ja 35 metriä.
Liikenne

Kulosaaren silta on varsin kuormitettu, sillä sen kautta kulkee päivittäin noin 50 000 ajoneuvoa. Sillalla kulkee myös pyöräliikennettä ja jalankulkijoita. Pyöräväylä on sallittu mopoille. Vuorokaudessa sillan ylittää noin 4 000 pyöräilijää.
Kuormitus ja vauriot

Rakenteita vahvistettiin useita vuosia kestäneessä urakassa 2010-luvulla. Kun työt olivat lähes valmiita kesällä 2010, sillan alla olleet rakennustelineet ja osa kaukolämpöputkien eristeistä syttyivät tuleen. Tulipalo heikensi sillan kantavia rakenteita siinä määrin, että osa jouduttiin vaihtamaan. Työt saatiin niiden osalta valmiiksi loppukesällä 2011.
Sillassa havaittiin vakavia vaurioita vuonna 2020. Välituista löytyi useiden senttimetrien levyisiä halkeamia, ja perustukset olivat painuneet alaspäin. Vaurioiden uskotaan aiheutuneen Kalasataman alueen paalutustöistä ja Capellan puistotieltä nousevan ramppisillan rakennustöistä. Myös viereisen metrosillan vahvistamiseksi tehty porapaalutus on saattanut vaurioittaa Kulosaaren siltaa.
Purku

Vuonna 2021 aloitettujen maaperätutkimusten perusteella Helsingin kaupunki laski, ettei kuormittuneen sillan korjaaminen ole kannattavaa. Purkutöiden arvioidaan alkavan vuonna 2027 sen jälkeen, kun raitioliikenne on alkanut Kruunusilloilla. Alun perin korjaustöiden ilmoitettiin alkavan arviolta vuonna 2025, mutta Helsingin päättäjät päättivät lykätä urakkaa Kruunusillat-raitiotien valmistumiseen asti, jotta liikennettä voidaan Kulosaaren sillan uusimistyön aikana ohjata paremmin joukkoliikenteeseen. Sillan uusimisessa kestää 2,5–3 vuotta. Urakan on todettu maksavan kymmeniä miljoonia euroja.
Uusimistöiden aikana sillalla on käytössä autoliikenteelle yksi kaista suuntaansa. Myös pyöräilylle ja jalankululle varataan yksi kaista. Uudesta sillasta tulee leveämpi, ja pyöräilylle ja jalankululle varataan aiempaa enemmän tilaa. Suunnittelussa huomioidaan myös mahdollinen pikaraitioliikenne eli Raide-Jokeri 0.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kulosaaren silta Wikimedia Commonsissa
Puusilta 1930-luvulla.
Sillan rakenteita.
Ritva Tuulos

Ritva Maria Tuulos (o.s. Aalto-Setälä; 24. maaliskuuta 1924 Rauma – 6. huhtikuuta 2020 Pori) oli tunnettu suomalainen kotitalousneuvos ja ruokaperinteen kerääjä. Hänen ansiostaan syntyi Satakuntalainen keittokirja vuonna 1969 ja hän oli johtamassa pitäjänruokaprojektia Satakunnassa 1980-luvulla. Hänet tunnetaan myös mokkapalojen kehittäjänä. Hän oli myös Lotta Svärd-perinteen ylläpitäjä. Hän liittyi Lotta Svärd -järjestöön 17-vuotiaana ja toimi jatkosodan aikana sähköttäjänä. Emil Cedercreutzin veistos "Itkevä tyttö" satakuntalaisten naisten kunniaksi saatiin aikaan hänen myötävaikutuksellaanselvennä.
Tuulos kuoli 96-vuotiaana vuonna 2020 ja hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Schindler

| Schindler |
| --- | --- |
Perustettu:  1874
Kotipaikka:  Ebikon, Sveitsi
Kotisivu:  group.schindler.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schindlerin pääkonttori Sveitsissä. Kuvassa olevaa tornia käytetään hissien testaukseen.
Schindler on Sveitsissä 1874 perustettu yritys, joka valmistaa hissejä ja liukuportaita. Yrityksessä on 65 000 työntekijää. Yritys on Euroopan suurin ja maailman toiseksi suurin hissiyhtiö. Schindler on listattu Sveitsin pörssissä.
Schindlerillä on Suomessa seitsemän toimipistettä: Helsinki (pääkonttori), Jyväskylä, Kuopio, Oulu, Tampere, Turku ja Vaasa. Elokuussa 2023 Schindler Oy osti kuopiolaisen Ovimatic Oy:n, jonka pohjalta perustettiin Kuopion toimipiste.
Toimitusjohtajana toimii Eriika Karhumäki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Schindler Wikimedia Commonsissa
Yrityksen kotisivut
| n k  Swiss Leader Index |
| --- | --- |
 ABB  Adecco  Alcon  Geberit  Givaudan  Holcim Group  Julius Bär  Kuehne + Nagel  Lindt  Logitech  Lonza Group  Nestlé  Novartis  Partners Group  Richemont  Roche  Sandoz Group  Schindler  SGS  SIG Group  Sika AG  Sonova  Straumann   Swatch Group  Swiss Life  Swiss Re  Swisscom  UBS  VAT Group  Zurich Insurance Group 
Päivitetty: 26. marraskuuta 2024
Luettelo suomalaisten näyttelijöiden äänirooleista A–I

Tässä luettelossa on esitetty suomalaisten näyttelijöiden tekemiä äänirooleja.
A > Saara Aalto

Saara Aalto  on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
| Vuosi | Elokuva / sarja | Rooli | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Ketun joulumetkut |  |  |
| 2008 | Desperon taru | prinsessa Papu |  |
| 2010 | Liisa Ihme­maassa | Liisa |  |
| 2011 | Bubble Guppies | Molly |  |
| 2011 | Kukkulan tyttö, sataman poika | Umi |  |
| 2011–2012 | Pokémon: Black and White | Iris |  |
| 2012 (2011) | Pokémon-elokuva Valkoinen: Victini ja Zekrom / Pokémon-elokuva Musta: Victini ja Reshiram | Iris |  |
| 2012 | Urhea | laulut |  |
| 2012 | Viisi legendaa | Hammaskeiju |  |
| 2012 | Winx-klubi | Musa |  |
| 2012 | Littlest Pet Shop | Penny Ling, Youngmee Song + mahdolliset sivuäänet |  |
| 2013 | Pokémon BW: Kilpailevat kohtalot | Iris |  |
| 2013 | Rölli ja kultainen avain | laulu |  |
| 2013 | Frozen – huurteinen seikkailu | Anna |  |
| 2013 (2012) | Pokémon-elokuva: Kyurem vs. Oikeuden Miekka | Iris |  |
| 2014 | Pokémon BW: Kilpailevat kohtalot | Iris |  |
| 2014 (2013) | Pokémon-elokuva: Genesect ja legenda herää | Iris |  |
| 2015 | Frozen – kuumetta | Anna |  |
| 2015– | Hei, Taavi | Noora |  |
| 2016 | K3 | Kylie |  |
| 2017 | Olafin jouluinen seikkailu | Anna |  |
| 2019 | Räyhä-Ralf valloittaa Internetin | Anna |  |
| 2019 | Frozen II | Anna |  |
| 2020–2025 | Muumi­laakso | Meri­hevonen |  |
| 2020 | Olipa kerran lumiukko | Anna (arkisto­materiaali) |  |
| 2023 | Olipa kerran elokuvastudio | Anna |  |
| 2024 | Wicked | Glinda |  |
| 2030- | Halinallet | Leikkisydän Apina |  |
A > Risto Aaltonen

Risto Aaltonen oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
| Vuosi | Elokuva / sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1980 (luku) | Vompelit | Kertoja |
| 1984 | Rasmus Nalle | sivuäänet |
| 1984 | Sherlock Koira | komentaja Raythunder ja kapteeni Raythunder (Seikkailu meren pohjalla) |
| 1986–1987 | Ihmemaa Oz | useita ääniä |
| 1986–1990 | Pesukarhut | Rallu Pesukarhu, sivuäänet |
| 1987–1990 | Ankronikka | Kulta-Into Pii |
| 1988-1989 | Postimies Pate | Kertoja |
| 1989 | Muskettikoirien paluu | Athos, Widimer, sivuäänet |
| 1993 | Matka maailman keskipisteeseen | Hans |
| 1993 | Matka kapteeni Nemon kanssa | Hans |
| 1993–1995 | Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä | Jonttu-Fantti, sivuäänet |
| 1996– | Petteri Kaniini ja hänen ystävänsä | Penna Pupun isä, Hepsu-koira, aikuinen Petteri Kaniini, Vänskän isäntä jakso ”Pikku salaattivarkaista ja Hanna Hiirestä” |
| 1988–1989 | Tarinatuokio | hapsu­tukkainen kertoja |
| 1988–1992 | Kimarat | Ana-ananas, sivuäänet |
| 1989 | Karhu­herra Paddington | Karhuherra Paddington |
| 1989 | Asterix ja suuri taistelu | ennustaja Propelix |
| 1989-96 | Katti-Matti (Animaatiosarja) | Katti-Matti |
| 1993 | Dinot New Yorkissa | Rex |
| 1994–1996 | Oskarin orkesteri | kertoja, Voitto Viulu |
| 2002 | Aarreplaneetta | kertoja |
| 1998–1999 | Maalaishiiri ja kaupunkihiiri | sivuäänet |
| 2003 | 101 dalmatialaista 2: Pikku Kikero Lontoossa | Salama -ohjelman tuottaja |
| 2004 | Ihmeperhe | Riki Dicker |
| 2011 | Smurffit | Suursmurffi |
| 2013 | Smurffit 2 | Suursmurffi |
| 2018 | Ihmeperhe 2 | Riki Dicker |
A > Pirkko Aarnio

Pirkko Aarnio  on suomalainen ääninäyttelijä.
| Vuosi | Elokuva / sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| — | Candy Candy |  |
| — | Galaxy Express 999 |  |
| 1980-luku | Japanilaisia kansansatuja | kertoja |
| 1980-luku | Rasmus Nalle | sivuäänet |
| 1984 (1955) | Kaunotar ja Kulkuri | sivuäänet |
| 1989–1991 | Alfred J. Kwak | Alfredin äiti, Iiriksen ja Tomin äiti, Noita, Olli (jakso 39) |
A > Sami Aarva

Sami Aarva  on näyttelijä ja ammattimuusikko.
| Vuosi | Elokuva / sarja | Rooli | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Aladdin | Aladdin |  |
| 1994–1995 | Aladdin-televisiosarja | Aladdin |  |
| 1994 | Jafarin paluu | Aladdin |  |
| 1996 | Aladdin ja varkaiden kuningas | Aladdin |  |
| 1996 | Joulupukki ja noitarumpu | lentäjä |  |
| 2000 | Aladdin: Nasiran kosto | Aladdin |  |
| 2001 | Mikin ketkuteatteri | Aladdin |  |
| 2001 | Mikki Hiiren taikajoulu | Aladdin |  |
| 2001–2004 | Mikin klubi | Aladdin |  |
A > Pepe Ahlqvist

Pertti ”Pepe” Kalevi Ahlqvist on suomalainen muusikko ja blueslaulaja-lauluntekijä.
| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1992 | Ferngully – viimeinen sademetsä | Heksus (laulu) |
| 1994 | Aristokatit | Hotti-Katti |
| 1995 | Toy Story – leluelämää | laulut |
| 1998 | Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys | Rafiki |
| 1998 | Ötökän elämää | laulut |
| 2019 | Toy Story 4 | laulut |
A > Rauno Ahonen

Rauno Ahonen  on suomalainen näyttelijä.
A > Eero Ahre

Eero Ahre  on suomalainen näyttelijä.
| Vuosi | Sarja / peli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1991–1998 | Muumilaakson tarinoita | Nipsu, Hosuli, urostiikeri, eläintarhan mies, Reippailija-hemuli, Vanginvartija, Aave, Lampun henki, Taiteilija Umbra, Kummitus, Avaruusolion isä, Yksi kuuman lähteen etsijöistä, Tuomari, Valokuvan rosvo |
| 1997 | Muumit ja Taikurin hattu | Nipsu |
| 2001 | Muumit ja Taikalamppu | Nipsu |
A > Eija Ahvo

Eija Ahvo  on suomalainen näyttelijä, laulaja ja ääninäyttelijä.
| Vuosi | Elokuva / sarja / peli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Olipa kerran Amerikka (sarja)  | useita, tunnusmusiikin esittäjä |
| 1992–1995 | Kaukametsän pakolaiset (sarja)  | useita |
| 1993–1995 | Vili Vilperi | useita (esim. Marsa, Koiranpentu ja Nanni), tunnusmusiikin esittäjä |
| 1993-1995 | Hugo | Skylla-noita |
| 1994 | Olipa kerran keksijät | useita, tunnusmusiikin esittäjä |
| 1996 | Olipa kerran löytöretket | useita, tunnusmusiikin esittäjä |
| 1996 | Joulupukki ja noitarumpu | Tara |
| 1996 | Petteri Kaniini ja hänen ystävänsä | kertoja (jaksot 1–6), Siru Kirjavainen, Pirkko Possu, sivuäänet |
| 1997 | Herkules | Muusa-Calliope |
| 2000 | Dinosaurus | Plio |
| 2000 | Aku Ankka: Universumin sankari | Milla Magia |
| 2001 | Saiturin joulu |  |
| 2008 | Pieni merenneito 3: Arielin tarina | Marina Del Ray |
| 2008 | Mimmi Lehmä ja Varis (sarja) | Mimmi Lehmä |
| 2010 | Kätkijät | Hemmeli |
| 2014 | Prinsessa Kaguyan taru | muori |
| 2021 | Encanto | Abuela Alma |
| 2030- | Halinallet | Hali-vauva |
A > Arttu Ala-Jokimäki

Arttu Ala-Jokimäki on suomalainen ääninäyttelijä.
| Vuosi | Elokuva / sarja / peli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Smurffit (animaatiosarja) | Välkky (1. tuotantokausi) |
| 2004 | Tomi Traktori | Reetu (2. kausi) |
| 2004 | Transformers: Energon | Kicker Jones |
| 2005 | Transformers: Cybertron | Coby Hansen (jaksot 40-52), Red Alert (jaksot 40-51) |
| 2005 | Stuart Little 3 Ja Kadonneet Kuvat | Stuart Little |
| 2005–2006 | Duel Masters (anime) | Jake |
| 2006–2008 | Bratz (televisiosarja)  | Cameron |
| 2006–2008 | Yu-Gi-Oh! GX | Syrus Trusdale |
| 2007–2008 | Bakugan Battle Brawlers | Daniel "Dan" Kuso |
| 2007–2009 | Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat | Donatello (kaudet 3-7), Pimeä-Don |
| 2007–2009 | Transformers: Animated | Bumblebee |
| 2007 | TMNT | Donatello |
| 2007 | Ratchet & Clank: Tools of Destruction | Ratchet |
| 2008 | Ratchet & Clank: Quest for Booty | Ratchet |
| 2009–2012 | Huntik | Lok Lambert |
| 2009 | Ratchet & Clank: A Crack in Time | Ratchet |
| 2013 | Ratchet & Clank: Nexus | Ratchet |
| 2015 | Joulupukkia pelastamassa | Perttu |
| 2016 | Ratchet & Clank | Ratchet |
| 2016 | Ratchet & Clank (PS4) | Ratchet |
| 2018 | Voltron – Universumin soturi | Keith (jaksossa Kirkas-päivä) |
| 2021 | Ratchet & Clank: Rift Apart | Ratchet |