stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marinin hallitus
Kritiikki > 40 prosentin sukupuolikiintiö > Huulipunahallitus

Kotimaisten kielten keskus valitsi joulukuun 2019 kuukauden sanaksi "huulipunahallitus". Tällä viitattiin Sanna Marinin naisvaltaiseen punamultahallitukseen.
Kritiikki > Talous

Hallitus kasvatti vuosien 2022 ja 2023 menokehystä keväällä 2021, vaikka talous kasvoi kovaa vauhtia jo 2021 ja 2022. Julkistalouden professori Roope Uusitalon mukaan ratkaisu sopi jo tuolloin huonosti suhdannetilanteeseen ja näin finanssipolitiikan huono ajoitus voi pahentaa suhdannevaihtelua.
Koronapandemian ja Ukrainan sodan aiheuttaessa yllättäviä menoja, olisi pitänyt leikata muita menoja eikä ottaa näin paljon velkaa, professori Niku Määttänen sanoi. Inflaation ollessa korkea ei ole järkevää elvyttää taloutta. Ekonomisti Sanna Kurrosen mukaan on vastuutonta ruokkia näin inflaatiota, kun EU yrittää hillitä sitä rahapolitiikalla. Molempien mukaan sähkön alv:n alentamisen sijaan olisi pitänyt antaa kiinteä tukisumma kotitalouksille, jotta ei kannustettaisi käyttämään enemmän sähköä, kun siitä oli pulaa.
Kristillisdemokraattien mielestä hallitusohjelmalla oli ”höttöinen” talouspohja, josta puuttuvat työllisyystoimet ja joita hidastavat kotitalousvähennyksen leikkaus ja polttoaineveron korotus. Petteri Orpon (kok.) mielestä hallitus ei rahoittanut suomalaista hyvinvointiyhteiskuntaa, eikä kannustanut suomalaisia ”ahkeruuteen ja itsensä kehittämiseen”.
Kritiikki > Hoitajalakkojen rajoittaminen

Marinin hallitus sääti vuonna 2022 potilasturvallisuuslain, joka velvoittaisi hoitajat töihin lakkojen aikana. Järjestöt käyttivät siitä nimitystä pakkotyölaki. Sadat hoitajat poistattivat oikeutensa Valviran rekistereistä välttääkseen potilasturvalain työvelvoitteet siirtyessään toisille aloille.
Kritiikki > Ilmastotoimien riittävyys

Suomen luonnonsuojeluliiton mielestä 16. joulukuuta 2019 julkaistu ehdotus Suomen metsien hiilinielun vertailutasoksi ei edistä ilmastokriisin torjuntaa. Hallitukselta tarvittiin liiton mukaan nopeasti lisää keinoja hiilinielujen vahvistamiseksi, ja se vaati, että Suomen metsäpolitiikka on arvioitava kokonaan uudelleen.
Kritiikki > Opportunismi

Aamulehden päätoimittaja Jussi Tuulensuun mukaan hallitus pyrkii ensisijaisesti opportunismiin, haalien kannatusta tekemällä kulloinkin suosittuja asioita. Esimerkiksi kestävyysvajetta ei paikattu vaan lisättiin menoja. Työllisyyttä ei korjattu turvaamalla kannustimet ja toimintaedellytykset vaan verorahoja käyttämällä. Haukuttiin paperitehtaan sulkeva UPM. Kunnallisvaalit siirrettiin vasta viime hetkessä, mikä murensi luottamusta demokratiaan. Koronaa oli hoidettu kyvyttömästi. Tuulensuun mielestä hallitukseen tulisi valita huippuammattilaisia eikä opettelevia.
Kritiikki > Koronapandemia

Tammikuussa 2021 hallitus syytti EU:ta rokotteiden tulon hitaudesta, vaikka Suomi ei saanut annettua edes kaikkia maahan tulevia rokotteita. HS:n mukaan keväällä 2020 hallitus "sekoili" maskien suositteluvastuun kanssa eivätkä lentokentän koronatestauksetkaan sujuneet. Vaikka pandemian toisen aallon tiedettiin tulevan, siihen ei juuri valmistauduttu, joten valmiin strategian puutteessa hallitus halusi alkutalvella käyttää valmiuslakia. Niinistön keväällä 2020 esittämä hallinnonalat yhdistävä "koronanyrkki"-työryhmä olisi lehden mukaan ehkä ollut tarpeen. HUS:n toimitusjohtaja, professori Juha Tuomisen mukaan koronan hoidon politisoitumisen vuoksi rokotuksia ei painotettu riskialueille, mikä maksoi ihmishenkiä.
Kannatus > Yksittäisinä puolueina

Kantar TNS:n joulukuun 2021 puoluegallupin mukaan hallituksen yhteiskannatus oli 53,5 %. Sosiaalidemokraattien kannatus oli 19,3 %, keskustan 11,9 %, vihreiden 9,8 %, vasemmistoliiton 8,0 % ja ruotsalaisen kansanpuolueen 4,5 %.
Alkaneen vuosikymmenen aikana sosiaalidemokraattien kannatus oli lähtenyt Taloustutkimuksen mielipidemittausten mukaan loivaan nousuun, mikä herätti keskustelua pääministerin henkilökohtaisesta suosiosta. Kannatusmittausten perusteella vihreiden ja keskustan lukemat liikkuivat 12–10 prosentissa. SDP:n kannatus hyppäsi koronaviruksesta aiheutuneiden toimenpiteiden aikaan 4,4 prosenttiyksikköä. Muutos ei mahtunut enää virhemarginaaliin.
Kannatus > Hallitus kokonaisuutena

Toukokuussa 2020 julkaistun puoluebarometrin mukaan suomalaisista 69 % prosenttia arvioi Marinin hallituksen onnistuneen joko hyvin tai melko hyvin tehtävissään. Tulos on selvästi paras vuonna 1991 aloitetun barometrin käytön aikana. Edellinen ennätys on vuodelta 2001, jolloin Paavo Lipposen II hallitus sai vastaavaksi luvukseen 47 %.
Aiheesta muualla

Pääministeri Sanna Marinin hallituksen ohjelma 10.12.2019: Osallistava ja osaava Suomi – sosiaalisesti, taloudellisesti ja ekologisesti kestävä yhteiskunta.  Helsinki:  Valtioneuvosto, 2019.  Valtioneuvoston julkaisuja 2019:31  ISBN 978-952-287-807-6  Teoksen verkkoversio (PDF).
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rinteen hallitus | Suomen valtioneuvosto 10. joulukuuta 2019 – 20. kesäkuuta 2023 | Seuraaja: Orpon hallitus |  |
Marinin hallitus nimitettiin 10. joulukuuta 2019.
Marinin hallituksen johtoviisikko joulukuussa 2019. Ministereistä opetusministeri Li Andersson (vasemmalla), silloinen valtiovarainministeri Katri Kulmuni, pääministeri Sanna Marin, oikeusministeri Anna-Maja Henriksson ja sisäministeri Maria Ohisalo.
Valtiovarainministeri Annika Saarikko.
Ulkoministeri Haavisto.
Sisäministeri Ohisalo.
Sosiaali- ja terveysministeri Aino-Kaisa Pekonen.
Opetusministeri Andersson, pääministeri Marin ja kulttuuri- ja tiedeministeri Kosonen koronavirukseen liittyvässä tiedotustilaisuudessa.
Vefsn

Vefsn (eteläsaameksi Vaapste) on kunta Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa. Sen rajanaapureita ovat luoteessa Leirfjord, pohjoisessa ja idässä Hemnes, kaakossa Hattfjelldal, etelässä Grane sekä lännessä Brønnøy, Vevelstad ja Alstahaug.
Kunnan hallinnollinen keskus ja ainoa taajama on Mosjøenin kaupunki, jossa asuu nain kolme neljäosaa kunnan väestöstä. Muutoin asutus on hajautunut suhteellisen tasaisesti kunnan alaville alueille.
Media

Paikallislehti Helgelendingen ilmestyy neljästi viikossa.
Kuvia

Dolstadin kirkko
Drevjan kirkko
Kunnan väkiluku vuosina 1951–2010. Punaisella kuntaliitokset.
Tunnettuja henkilöitä

Thorolf Holmboe (1766–1935), taidemaalari
Hallvard Holmen (s. 1966), näyttelijä
Anette Sagen (s. 1985), mäkihyppääjä
Valtesse de la Bigne

Henri Gervex: 
Mlle Valtesse de la Bignen:n muotokuva
Valtesse de La Bigne, alkuperäiseltä nimeltään Émilie-Louise Delabigne (1848 Pariisi – 29. heinäkuuta 1910 Ville-d'Avray) oli ranskalainen monien tunnettujen miesten rakastajatar ja merkittävä taiteilijoiden tukija. Hän keräsi naistaiteilijoiden töitä ja piti heille salonkia.  Hän käytti arvonimeä kreivitär, vaikka ei ollut aatelinen.
Elämänvaiheita > Perhetausta ja nuoruus

Valtesse de la Bigne syntyi äärimmäiseen köyhyyteen. Perheessä oli kuusi lasta, isä oli väkivaltainen alkoholisti ja äiti yritti parhaansa mukaan elättää perheen pyykkärinä. Tytär joutui 10-vuotiaana kauppaan töihin auttaakseen perheen elättämisessä. Elämä oli turvatonta ja 13-vuotiaana Delabigne joutui seksuaalisen väkivallan uhriksi. Vähän myöhemmin hän ajautui prostituutioon, ei kuitenkaan kaikkein heikoimmassa asemassa olevaksi, vaan hieman paremmalle asteelle, jossa työskentelevistä käytettiin nimitystä lorette. Riski joutua väkivallan uhriksi oli edelleen suuri. Taidemaalari Jean-Baptiste Camille Corot työllisti hänet malliksi maalauksiinsa.
Delabigne elätti unelmaa sosiaalisesta noususta. Hän harjoitteli tanssia Bal Malbillessa ja työskenteli myös naisten vaatekaupassa. Kaupassa kävi asiakkaina paljon upseereita. Siellä hän tapasi 20-vuotiaan Richard Fosseyn, joka lupasi solmia avioliiton Delabignen kanssa. Delabigne sai miehen kanssa kaksi lasta, mutta mies lähti Algeriaan, eikä koskaan palannut perheensä luo. Delabigne jätti tyttärensä äitinsä hoidettaviksi ja toinen tyttäristä kuoli. Hän haastoi äitinsä oikeuteen syyttäen häntä lasten huonosta hoidosta ja voitti jutun. Perhe kävi myös myöhemmin oikeusjuttuja toisiaan vastaan lasten huoltajuudesta ja omaisuuksista.
Näihin aikoihin Delabigne keksi ottaa itselleen nimen Valtesse de la Bigne. Valtesse, koska se kuulostaa hieman samalta kuin ranskan kielen "Votre Altesse" , teidän ylhäisyytenne. Hän neuvoi myös muita kurtisaaneja ottamaan tekaistun nimen. Hän päätti olla myös avioitumatta ja hankkia rahaa ja arvostusta muilla keinoilla. Hän erikoistui Pariisissa vieraileviin varakkaisiin ulkomaalaisiin ja liittyi yhteen muiden kurtisaanien kanssa.
Elämänvaiheita > Kurtisaani

Jacques Offenbach tarjosi de la Bignelle rooleja tuotannoissaan. Hänen roolityönsä eivät sujuneet mitenkään kovin hyvin, mutta hän päätti jäädä Offenbachin rakastajattareksi. Hän sai näin pääsyn Pariisin hienoimpiin ravintoloihin. Ravintoloissa kävi ajan julkkiksia kuten Guy de Maupassant, Émile Zola ja Gustave Flaubert .Alexandre Dumas nuorempi olisi halunnut hänen kanssaan suhteeseen, mutta de la Bigne sanoi "ei". Zola oli yksi harvoista miehistä, joka ei luoutunut de la Bignestä ja kirjoitti häntä ivaavan kirjansa Nana.
Saksan-Ranskan sodan aikana vuonna 1870 Pariisia piiritettiin ja kaupungissa oli nälänhätä. La Bignellä ei suhteidensa vuoksi ollut mitään hätää. Sodan jälkeen hän jätti Offenbachin ja ryhtyi suhteeseen Prinssi Lubomirskin kanssa, joka osti hänelle asunnon rue Saint Georgesilta. Prinssin talous ei kestänyt tätä ja de la Bigne löysi uuden suhteen Saganin prinssin kanssa joka teki myös konkurssin rakennutettuaan de la Bignelle uuden kalliin talon.
Tässä vaiheessa de la Bigne oli jo oppinut myös turvaamaan selustansa. Hän oli läheisissä väleissä eri journalistien kanssa ja näistä erityisesti juorutoimittajien kanssa. Vuonna 1876 hän julkaisi kirjoittamansa romaanin nimeltään Isola, taiteilijanimellään Ego.Teos ei menestynyt kovinkaan hyvin. Kun Zolan Nana ilmestyi, hän paheksui sitä julkisesti, mutta tajusi, että tässä tapauksessa kaikki julkisuus on hyvää julkisuutta.
De la Bigne oli nyt mukana Pariisin taidemaailmassa. Hän tilasi taloonsa maalauksia, jotka esittivät kuvitellun de la Bignen suvun filtiivisiä hahmoja. Hänen ystäviinsä kuuluivat Henri Gervex, Édouard Manet, Gustave Courbet ja Octava Mirbeau monien muiden ohella. Hän keräsi huomattavan taidekokoelman, joka huutokaupattiin vuonna 1902.
Viimeisinä vuosinaan de la Baigne rakennutti huvilan Monacoon ja ajoi autoa. Hän neuvoi nuoria kurtisaaneiksi haluavia naisia ammatin saloihin. Hän kuoli 62-vuotiaana äkilliseen sairauskohtaukseen. Muistokirjoituksensa hän oli kirjoittanut jo etukäteen. Hänet haudattiin kahden miehen väliin: toinen oli komentaja Louis Marius Auriac ja toinen tuntematon E. Luna.
Aiheesta muualla

http://data.bnf.fr/13510624/valtesse_de_la_bigne/
Urbana (Illinois)

| Urbana |
| --- | --- |
 Carle Park
 Urbana
 Koordinaatit: 40°6′35″N, 88°12′15″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Illinois
Piirikunta:  Champaignin piirikunta
Perustettu:  1833
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,2 km²
Korkeus:  223 m
Väkiluku (2021):  38 681
 – Väestötiheys:  1 281 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
Postinumero:  61801-61802, 61820
 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Urbana on kaupunki Yhdysvaltain Illinois'n osavaltiossa, Champaignin piirikunnassa. Kaupunki on piirikuntansa hallintokeskus. Vuonna 2021 kaupungissa asui 38 681 asukasta, ja sen pinta-ala on 30,2 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys on 1 281 asukasta neliökilometrillä. Kaupunki perustettiin vuonna 1833.
Väestö

Vuonna 1990 kaupungissa asui 37 182 asukasta, vuonna 2000 37 847 asukasta ja vuonna 2010 41 250 asukasta. Väkiluku oli suurimmillaan vuonna 2015, jolloin se oli 42 311. Vuonna 2021 väkiluku oli 38 681, ja kaupunki oli 1029. suurin Yhdysvalloissa.
Urbanan väestön keski-ikä on noin 25 vuotta, joka on 13 vuotta matalampi kuin osavaltion keskiarvo. Kaupungin asukkaista noin viidennes on syntynyt ulkomailla, ja 85 prosenttia on maan kansalaisia. Maan kansalaisten osuus väestöstä on pienempi kuin keskimäärin muualla maassa, osavaltiossa tai piirikunnassa, kun taas ulkomaalaisten osuus on korkeampi.
Ilmasto

Urbanassa on lämpimät kesät ja viileät talvet. Kuumin kuukausi on heinäkuu ja kylmin tammikuu. Sateisin jakso on huhti-marraskuussa, ja sateisin kuukausi on toukokuu. Kaupungin sateisuus on hieman maan keskiarvoa korkeampi, mutta lunta sataa kaupungissa keskimäärin vähemmän kuin muualla maassa.
Veri kuohuu

| Veri kuohuu> Cela s'appelle l'aurore |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Luis Buñuel
Käsikirjoittaja:   Luis Buñuel  Jean Ferry 
Perustuu:  Emmanuel Roblèsin romaaniin
Tuottaja:   Edmond Ténoudji  Claude Jaeger 
Säveltäjä:  Joseph Kosma
Kuvaaja:  Robert Le Febvre
Leikkaaja:  Marguerite Renoir
Lavastaja:  Max Douy
Pääosat:   Georges Marchal  Lucia Bosè  Julien Bertheau  Nelly Borgeaud  Simone Paris 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Italia 
Tuotantoyhtiö:   Films Marceau  Laetitia Film 
Ensi-ilta:  9. toukokuuta 1956
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veri kuohuu (Cela s'appelle l'aurore) on Luis Buñuelin ohjaama ranskalais-italialainen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1956.
Köyhää korsikanlaista kaupunkia hallitsee armoton tehtaanomistaja ja maanomistaja Gorzone. Kun hänen päätöksensä seurauksena kuolee maataloustyöntekijä Sandro Gallin vaimo, tämä haluaa kostaa Gorzonelle. Nuori lääkäri Valerio tulee mukaan. Valerio on sitoutunut huolehtimaan paikkakunnan köyhistä asukkaista. Hänen lapseton vaimonsa Angela ei kestä paikkakuntaa ja haluaa muuttaa sieltä Nizzaan, mutta lääkäri ei halua lähteä ennen kuin löytää istelleen korvaajan.
Poliittinen tulkinta

Elokuvakriitikko Raymond Durgnat on kutsunut tätä elokuvaa ensimmäiseksi osaksi Buñuelin vallankumouksellista triptyykkiä yhdessä Kuoleman puutarhan (1956) ja Likaisten polkujen (1959) kanssa: "Jokainen näistä elokuvista on avoimesti tai epäsuorasti moraalitutkimusta. Ja aseellisen vallankumouksen taktiikkaa oikeistolaista diktatuuria vastaan." ’
Veikko Räsänen

Veikko Räsänen tarkoittaa seuraavia:
Veikko Räsänen (1928–2003), hiihtäjä
Veikko Räsänen (1916–1992), vuorineuvos
Veikko Räsänen (1893–1954), jääkäri
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Veikko Räsänen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Verh’ovynan kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Ivano-Frankivskin alue, Ukraina
Pinta-ala:  120,2290 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  22.01.2010
Hallinto:  Verh’ovyna Kotisivu (ukrainaksi)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Verh’ovynan kansallispuisto (ukr. Верховинський національний природний парк, Verh’ovynskyi natsionalnyi pryrodnyi park) on kansallispuisto Ukrainan Ivano-Frankivskin alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 120,2290 neliökilometriä. Puisto sijaitsee Romanian rajan pohjoispuolella Itä-Karpaateilla ja puistohallinto on Verh’ovynan kaupunkityyppisessä taajamassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verh’ovynan kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Verkhovyna National Nature Park
Käännös suomeksi
Veroparseli

Veroparseli on veroesine, maanviljelystä, karjanhoidosta tai muusta maaelinkeinosta saatu tuote, joka vuosittain vahvistettiin verona maksettavaksi kruunulle, mutta myös kirkolle, läänityksen haltijalle tai maan vuokranantajalle.
Veroparseli eli tuotteina suorittava vero on työsuoritusveron ohella vanhin tapa kerätä ja vastaanottaa verosuorituksia. Muinainen kirjoitustaidon kehittyminen on osittain tapahtunut juuri veronmaksun muistiinmerkitsemiseksi. Verojen maksuksi käytetyt tuotteet vaihtelivat eri osissa maata. Suomessa saaristossa maksettiin suuri osa veroista kaloina, mutta sisämaassa oli aiemmin riista, myöhemmin esimerkiksi vilja ja voi verotukseen käypiä tuotteita.
Tultaessa 1500-luvulle veroparseleiden määrää rajattiin kahteenkymmeneen tuotteeseen. Tuotevalikoima oli kasvanut, ja eri paikkakunnilla niiden oli kuitenkin vastattava suuruudeltaan toisiaan. Tämä teki veronkeruusta erittäin hankalaa. Kun lisäksi usein oli kyse pilaantuvista ruokatarvikkeista, veronkannon oli tapahduttava melko lähellä tuotantopistettä. Myös tämä aiheutti verojen jähmettymisen paljolti paikalla käytettäviksi. Usein vero oli myös ammattikohtainen. 1604 mainitaan verollepanossa metsästyksestä vero; joka jousen käyttäjäksi pystyvältä mieheltä 10 näädän nahkaa. Koska näätäeläimiä ei usein saatu tarpeeksi, määrättiin maksu myöhemmin oravan- tai muina nahkoina.
Pietari Brahe ehdotti 1630-luvulla, että verot kannettaisiin vain neljänä parselina: viljana, voina, kaloina ja tervana. Tämä veronmääräytymistä ja -kantoa helpottava esitys jäi kuitenkin toteutumatta, ja vasta 1840-luvulla tuli veronkantoon suuria muutoksia. Ensinnäkin käyttöön otettu verorupla määrättiin veroluvuksi, joka kohteli veronmaksajia lähes samalla tavoin eri puolilla maata. Lisäksi veroparselit määrättiin suoritettaviksi viljana, kaurana, voina tai talina. Näistäkin voi ja tali poistettiin veroparseleiden listalta, ja lopulta tuotteina maksettava vero poistui kokonaan Suomesta 1920-luvun kuluessa, sillä eihän enää ollut torppareitakaan, joiden oli osa maanvuokrasta suoritettava erilaisina tuotteina.
Vadelma

| Vadelma |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Tribus::  Rubeae
Suku::  Vatukat Rubus
Laji::  idaeus
Kaksiosainen nimi
 Rubus idaeus  L. 
Katso myös
   Vadelma Wikispeciesissä   Vadelma Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vadelmajälkiruoka tuorejuustolla ja hunajalla
Vadelma ( Rubus idaeus), villi- eli punavadelma myös vattu tai vatukka, murteellisia nimityksiä vaarain ja vaapukka on hyönteispölytteinen, monivuotinen vatukoihin kuuluva puolipensas.
Vadelmasta on jalostettu myös puutarhavadelmaksi kutsuttuja viljelyyn sopivia muotoja, jonka marjat ja sato ovat suurempia kuin villivadelmalla. Tavallisimpia lajikkeita ovat Muskoka ja Ottawa. Puutarhavadelman marja voi olla myös keltainen. Keltainen puutarhavadelma maistuu yleensä makealta ja miedolta.
Vadelmalla on kaksivuotiset, piikikkäät, toisena vuonna kukkivat versot. Tästä tekee poikkeuksen eräs jalostuksen tuloksena syntynyt syksyllä marjova lajike, joka tuottaa satoa ensimmäisen vuoden versoihin.
Ulkonäkö ja koko

Vadelmapensas voi kasvaa noin kaksi metriä korkeaksi. Vadelman varsi on yleensä piikikäs. Sen vihreät lehdet ovat sahalaitaisia. Vadelman kukka kasvaa noin yhden senttimetrin kokoiseksi ja on normaalisti vihertävänvalkoinen. Itse marja on monen pienen yhteenkasvaneen luumarjan muodostama kerrannaisluumarja. Väriltään se on kypsänä tummanpunainen. Villivadelmasta on olemassa myös harvinainen valkoinen värimuoto.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tyypillisiä vadelman kasvupaikkoja luonnossa ovat hakkuuaukeat ja ojan vierustat. Vadelmaa kasvaa myös kallioilla ja typpipitoisilla alueilla. Se ei kuitenkaan kestä puiden kanssa kilpailua, vaan katoaa metsän varttuessa. Vadelma on yleinen koko Suomessa lukuun ottamatta pohjoisinta Lappia, missä se on harvinainen.
Käyttö ravintona

Vadelmissa eli vadelmapensaan marjoissa on runsaasti sokeria varsinkin aurinkoisina kesinä. Hedelmähappoja vadelmassa on kohtalaisesti. Kivennäis- ja hivenaineista vadelmassa esiintyy runsaasti etenkin magnesiumia ja mangaania.
Vadelmia käytetään tuoreeltaan sekä mehuina ja hilloina. Niistä valmistetaan myös  kiisseliä, viinejä, liköörejä sekä siirappia ja viinietikkaa. Makeisissa ja kosmeettisissakin tuotteissa käytetään vadelmia. Vadelman lehdistä voi tehdä teetä, ja niitä voi kerätä jo nuppuisina keväällä salaattien sekaan ja ruokien koristeeksi. Myös nuoria kuivattuja kevätversoja voi hyödyntää. Teenä lehtiä käytetään joko tuoreena, kuivattuna tai hiostettuna. Hiostus sopii erittäin hyvin vadelmalle ja tuo esille uusia aromeja. Lehdissä on C-vitamiinia 400 mg per 100 g, venäläisissä tutkimuksissa jopa kaksinkertaisesti tämä määrä[lähde? ]. Lehtiä voi kerätä ensimmäisen vuoden versoista koko kesän mutta toisen vuoden versoista viimeistään kukinnan aikana.
Vadelman tuholaisia

Vattukoi (Lampronia rubiella)
Vattukuoriainen (Byturus tomentosus)
Vattukärpänen (Pegomya rubivora)
Vattukärsäkäs (Anthonomus rubi)
Vatunvarsisääski (Thomasiniana theobaldi)
Ravintoainesisältö

100 grammaa tuoreita vadelman marjoja sisältää ravintoaineita keskimäärin:
Valkuaisaineet 0,9 g
A-vitamiini (RE) 2,2 µg
B1-vitamiini 0,03 mg
B2-vitamiini 0,05 mg
B3-vitamiini eli niasiiniekvivalentti 0,8 mg
B5-vitamiini eli pantoteenihappo 0,24 mg
B6-vitamiini 0,09 mg
C-vitamiini 24 mg
E-vitamiini (a-TE) 1,10 mg
H-vitamiini eli biotiini 1,9 µg
Fosfori 37 mg
Kalium 210 mg
Kalsium 33 mg
Koboltti 3 µg
Kromi 2 mg
Kupari 120 mg
Magnesium 25 mg
Mangaani 1,1 mg
Molybdeeni <10 mg
Pii 2 mg
Rauta 1,1 mg
Rikki 18 mg
Sinkki 0,43 mg
Aiheesta muualla

Laji.fi: Vadelma (punavadelma) (Rubus idaeus)
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Vadelma (Rubus idaeus)
Luontoportti: Vadelma (Rubus idaeus)
Pohjolan kasvien pauloissa: Rubus idaeus – vadelma, punavadelma
Kasviatlas 2021: Vadelman eli punavadelman levinneisyys Suomessa.
Yrttitarha: Vadelma (Rubus idaeus)
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus: Vadelman tuholaisia
UniProt: Taxonomy - Rubus idaeus (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Rubus idaeus (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Red raspberry (Rubus idaeus) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Rubus idaeus (raspberry) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Rubus idaeus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marja
Marja (puolittunut)
Marjoja
Vadelma
Veikko Saari

| Veikko Saari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. joulukuuta 1917
Kuollut: 22. syyskuuta 1992 (74 vuotta)
Ammatti:  yrittäjä
Arvonimi: liikenneneuvos
Veikko Vihtori Saari (23. joulukuuta 1917 – 22. syyskuuta 1992) oli suomalainen liikenneneuvos. Hänet tunnettiin niin kotimaan kuin ulkomaan tavaraliikenteen uranuurtajana.
Hän jatkoi isänsä Vihtori Saaren (7. maaliskuuta 1891 – 27. joulukuuta 1967) vuonna 1912 alullepaneman kuljetusliikkeen kehittämistä. Saari-yhtiöistä, johon kuuluivat Kuljetusliike Saari Oy, Trans-Saari ja Turku-Kiito, kasvoi tunnettu kuljetuskonserni. Veikko Saaren osuus koko tavaraliikenteen kehittäjänä on niin ikään erittäin merkittävä. Kuljetusyritysten johtamisen ohella hän on ollut luomassa Suomeen nykyisen kaltaista tavara-asemakulttuuria. [lähde? ] Veikko Saarella oli enemmistöosakkuus myös Kiitolinja Oy:ssä ja Finnexpress Oy:ssä. Vuonna 1989 Veikko Saari myi yllättäen koko yrityskonserninsa Speditor Oy:lle.
Veikko Saari omistautui täysin asioille, jotka olivat hänelle tärkeitä. Hänen aktiivinen osallistumisensa järjestötyöhön  on vaikuttanut suurelta osin ammattimaisen tavaraliikenteen kasvuun ja kehittymiseen. [lähde? ] Hänelle myönnettiin liikenneneuvoksen arvo vuonna 1969. Saari toimi mm. Tavaralinjat ry:n puheenjohtajana vuosina 1981–1985.
Veikko Saari kuoli 22. syyskuuta 1992.