stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauli Kettunen

Pauli Tapio Kettunen (s. 31. toukokuuta 1953 Säyneinen) on valtiotieteiden tohtori ja Helsingin yliopiston poliittisen historian professori emeritus.
Kettunen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971, valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1974 ja lisensiaatiksi vuonna 1980. Vuonna 1987 hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa. Hän toimi Veturimiesten liiton tutkijana 1974–1975, Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1976–1981, nuorempana tutkijana 1987–1990 ja vanhempana tutkijana 1995–2000. Helsingin yliopiston projektitutkijana hän toimi 1983–1987, poliittisen historian dosenttina 1989–2002, projektin johtajana 1990–1994 ja poliittisen historian määräaikaisena professorina 2000–2002 ja professorina 2003–2020. Vuodesta 1998 Kettunen on ollut Turun yliopiston poliittisen historian dosentti ja vuodesta 2009 Etelä-Tanskan yliopiston hyvinvointivaltiotutkimuksen kunniaprofessori.
Teoksia

Anoen, taistellen, neuvotellen. Veturimiesten ammattiyhdistystoiminnan kehitys vuoteen 1976, Suomen veturimiesten liitto 1976
Eettisen ja elämänkatsomuksellisen kasvatuksen mahdollisuudet ammatillisessa koulutuksessa, Ammattikoulujen Hämeenlinnan opettajaopisto 1983
Poliittinen liike ja sosiaalinen kollektiivisuus: Tutkimus sosialidemokratiasta ja ammattiyhdistysliikkeestä Suomessa 1918–1930.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto. Historiallisia tutkimuksia 138)  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1986.  ISBN 951-9254-86-2
Suojelu, suoritus, subjekti. Työsuojelu teollistuvan Suomen yhteiskunnallisissa ajattelu- ja toimintatavoissa, Suomen historiallinen seura 1994
Äänekäs kansa, (toimittanut) Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura 1996
Työjärjestys: Tutkielmia työn ja tiedon poliittisesta historiasta.  (Tutkijaliiton julkaisusarja 83)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1997.  ISBN 951-9297-99-5
Kettunen, Pauli & Kultanen, Auli & Soikkanen, Timo (toim.): Jäljillä: Kirjoituksia historian ongelmista.  (Juhlakirja Jorma Kalelalle hänen 60-vuotispäivänään 12.11.2000)  Turku:  Kirja-Aurora, 2000.  ISBN 951-29-1802-1
Kansallinen työ. Suomalaisen suorituskyvyn vaalimisesta, Yliopistopaino 2001
Blomberg, Helena & Hannikainen, Matti & Kettunen, Pauli (toim.): Lamakirja: Näkökulmia 1990-luvun talouskriisin ja sen historiallisiin konteksteihin.  Turku:  Kirja-Aurora, 2002.  ISBN 951-29-2412-9
Globalisaatio ja kansallinen me: Kansallisen katseen historiallinen kritiikki.  Tampere:  Vastapaino, 2008.  ISBN 978-951-768-221-3
Keuruun reitti

Vilppulankoski heinäkuussa 2009.
Keuruun reitti on itäisin Kokemäenjoen vesistön pohjoisen vesialueen kolmesta järvireitistä. Reitti saa alkunsa Multian ja Saarijärven kuntien alueella sijaitsevista latvajärvistä. Reitin suurimpia järviä ovat Keurusselkä ja Ukonselkä Keuruun ja Mänttä-Vilppulan (Kolhon kylän) kaupunkien alueella ja Kuorevesi Mänttä-Vilppulan ja Jämsän, aiemmin myös Kuoreveden kunnan alueella. Reitin vedet laskevat Vilppulankosken kautta Paloselkään.
Aiheesta muualla

Vesistöalueiden yleiskuvaus Pirkanmaan ympäristökeskus. Viitattu 13.2.2010.
Luettelo pikkuplaneetoista: 70001–71000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
70001:stä ja päättyen 71000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Khaladrioi

| Khaladrioi> Χαλάδριοι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Khaladrioi (m.kreik. Χαλάδριοι) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliissä Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Kaupungin nimeä ei tunneta sellaisenaan antiikin lähteistä. Sen sijaan tunnetaan vain kaupungin kansalaisista eräässä piirtokirjoituksessa käytetty etnonyymi Khaladrios (Χαλάδριος), jonka monikko Khaladrioi on. Mainitussa piirtokirjoituksessa kaupungin kansankokous (damos) myöntää kansalaisoikeudet eräälle henkilölle, ja samalla mainitaan kaupungin virkamiesten nimitykset proksenos ja damiorgos. Nämä yksityiskohdat ovat peruste sille, että kaupunki on luettu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon.
Kesäkolmio

Kesäkolmio
Kesäkolmio on kesäisellä yötaivaalla näkyvä asterismi, joka muodostuu Lyyran tähdistön päätähdestä Vegasta, Joutsenen Denebistä ja Kotkan Altairista.
Nimensä tähtikuvio on saanut muodostaan ja kesäisestä näkymisajankohdasta. Se on korkealla etelässä, kun loppukesällä illat alkavat hämärtyä ja tähdet näkyä. Tyypillisesti ensimmäinen näkyviin ilmestyvä tähti on Lyyran Vega, joka heinäkuun loppupäivinä on etelässä noin kello 23.30 lähes 70 asteen korkeudella.
Yleinen näkyvyys

Öiden pitenemisestä johtuen Kesäkolmio näkyy etelässä iltahämärissä pitkälle syksyyn. Talven tultua se katoaa kuviona läntiselle taivaalle, vaikka sekä Vega että Deneb näkyvät keskellä talvea matalalla pohjoisen suunnalla. Keväällä Kesäkolmio tulee näkyviin aamuyöllä itäiselle taivaalle.
Kesäkolmion tähdet ovat olleet ennen satelliittinavigoinnin yleistymistä tärkeitä navigointitähtiä, sillä ne näkyvät aamuyöstä hyvin selkeinä ja kirkkaina.
Vastaavia kohteita

Myös talvitaivaalle on yritetty nimetä vastaavia kuvioita, näistä talvitimantti ja talvineliö tai -suunnikas ovat ehkä tunnetuimmat. Talvineliö muodostuu Orionin tähdistön Rigelistä ja Betelgeuzesta sekä Pienen koiran Procyonista ja Ison koiran Siriuksesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kesäkolmio Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Tähdet:  Vega, γ Lyr, β Lyr, R Lyr, δ2 Lyr, κ Lyr, ζ1 Lyr, θ Lyr, η Lyr, ε2 Lyr A, ε1 Lyr A, λ Lyr, 16 Lyr, μ Lyr, 17 Lyr, ν Lyr, ι Lyr, ε2 Lyr B, δ1 Lyr, ζ2 Lyr, ν1 Lyr, 19 Lyr, XY Lyr, ε1 Lyr B, HD 178911, HD 177830, β Lyr, RR Lyr, GSC 02652-01324, β Lyr
Eksoplaneetat:  HD 178911 b, TrES-1
| --- | --- |
Tähdet:  Deneb, γ Cyg, ε Cyg, δ Cyg, Albireo A, ζ Cyg, ξ Cyg, τ Cyg, ι Cyg, κ Cyg, ο1 Cyg, η Cyg, ν Cyg, ο2 Cyg, ρ Cyg, 41 Cyg, 52 Cyg, σ Cyg, π2 Cyg, 33 Cyg, υ Cyg, 39 Cyg, θ Cyg, μ1 Cyg, λ Cyg, 63 Cyg, 47 Cyg A, φ Cyg, π1 Cyg, 8 Cyg, 59 Cyg, P Cyg, 30 Cyg, 57 Cyg, 55 Cyg, 72 Cyg, 15 Cyg, ψ Cyg, 28 Cyg, 29 Cyg, T Cyg, ω1 Cyg, 22 Cyg, 2 Cyg, 17 Cyg, 20 Cyg, 68 Cyg, 74 Cyg, 26 Cyg, 56 Cyg, 75 Cyg, Albireo B, 23 Cyg, 35 Cyg, 25 Cyg, 4 Cyg, 19 Cyg, 61 Cyg A, 71 Cyg, 70 Cyg, 27 Cyg, 60 Cyg, 9 Cyg, 14 Cyg, 51 Cyg, ω2 Cyg, 49 Cyg, 36 Cyg, V389 Cyg, 40 Cyg, V380 Cyg, 79 Cyg, 7 Cyg, Gl 777, 43 Cyg, 77 Cyg, DT Cyg, 49 Cyg, 42 Cyg, 69 Cyg, W Cyg, V460 Cyg, 16 Cyg A, 11 Cyg, 61 Cyg B, 76 Cyg, μ2 Cyg, CP Cyg, 44 Cyg, 16 Cyg, 48 Cyg, X Cyg, HD 185269, HD 188753, HD 187123, χ Cyg, R Cyg, U Cyg, 47 Cyg B, Cygnus X-1, RT Cyg, V1500 Cyg, V476 Cyg, V1668 Cyg, V1974 Cyg
Eksoplaneetat:  Gl 777 c, Gl 777 b, 16 Cyg Bb, HD 185269 b, HD 188753 b, HD 187123 b, Kepler-22b, Kepler-70b, Kepler-70c, Kepler-78b
| --- | --- |
Tähdet:  Altair, γ Aql, ζ Aql, θ Aql, δ Aql, λ Aql, β Aql, η Aql, ε Aql, 12 Aql, 71 Aql, ι Aql, μ Aql, ν Aql, ξ Aql, 69 Aql, 70 Aql, κ Aql, ρ Aql, 26 Aql, 4 Aql, 36 Aql, 18 Aql, 23 Aql, 37 Aql, ο Aql, 21 Aql, 31 Aql, σ Aql, 19 Aql, 11 Aql, ω1 Aql, χ Aql A, φ Aql, FF Aql, 20 Aql, 51 Aql, 14 Aql, 15 Aql, 66 Aql, 42 Aql, 27 Aql, τ Aql, 28 Aql, 62 Ser, 22 Aql, 58 Aql, V1291 Aql, 45 Aql, 62 Aql, π Aql B, 57 Aql A, 14 Sge, π Aql, 56 Aql, 35 Aql, 5 Aql, υ Aql, 10 Aql, 64 Aql, QS Aql, ω2 Aql, 8 Aql, R Aql, V923 Aql, 68 Aql, ψ Aql, 46 Aql, V450 Aql, U Aql, V1472 Aql, V1401 Aql, 24 Aql, V Aql, V1339 Aql, 57 Aql B, TT Aql, HD 183263, HD 192263, HD 231701, V603 Aql, χ Aql B
Eksoplaneetat:  HD 183263 b, HD 231701 b
Luettelo pikkuplaneetoista: 61001–62000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
61001:stä ja päättyen 62000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kettu ja pihlajanmarjat

Kettu rypäletertun alla. Milo Winterin kuvitusta englanninkieliseen teokseen The Æsop for Children, 1919.
Kettu ja pihlajanmarjat, alun perin Kettu ja viinirypäleet, on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista. Siitä on lähtöisin ilmaisu ”happamia, sanoi kettu pihlajanmarjoista”. Faabelin numero Perryn indeksissä on 15.
Tarina on seuraava: ”Kettu löysi pihlajapuun, ja halusi syödä marjoja. Hän yritti napata niitä puusta, mutta ne ovat liian korkealla. Jonkin aikaa turhaan yritettyään kettu totesi: ”Ne ovat kuitenkin happamia”, ja lähti murheissaan pois. Tarinan opetus on, että ihmiset tapaavat haukkua sellaisia asioita, joita he eivät saa.”
Suomessa tarina kertoo pihlajasta, jonka marjat ovat joka tapauksessa happaman makuisia, mutta tarinan alkuperäinen kreikkalainen, Aisopoksen nimiin laitettu versio kertoo viinirypäleistä (βότρυς, botrys) ottamatta kantaa niiden makuun. Useimmissa länsimaisissa käännöksissä puhutaan happamista marjoista, mikä tullee Phaedruksen latinankielisestä lisäyksestä. Alkuperäisessä sadussa kettu sanoo ”nehän ovat raakileita” (Ὄμφακές εἰσιν, Omfakes eisin).
Kirjallisuutta

Aisopos: ”35. Kettu ja viinirypäleet”, Faabelit: täydellinen kokoelma moraaleineen, s. 54.  (Valikoinut ja suomentanut Jari Tammi)  Pikku-idis, 2010.  ISBN 978-952-9589-40-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kettu ja pihlajanmarjat Wikimedia Commonsissa
Aisopoksen Kettu ja viinirypäleet suomen kielellä
Kettu ja haikara

Katalonialaisen kuvanveistäjän Eduard Batiste Alentornin suunnittelema Barcelonassa sijaitseva suihkulähde vuodelta 1884, kuvaa kettua ja kurkea.
Kettu ja haikara, tunnetaan myös nimellä kettu ja kurki, on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista. Sen numero Perryn indeksissä on 426.
Tarina on seuraava: Kettu kutsuu haikaran päivälliselle ja tarjoaa velliä matalasta astiasta, josta haikara ei onnistu suipolla nokallaan syömään mitään. Sitten haikara vuorostaan kutsuu ketun kylään. Ruoka on nyt pitkä- ja kapeakaulaisessa pullossa – eikä kettu kykene siitä syömään.
Tarinan opetus on kultainen sääntö, älä tee toisille sellaista, mitä et haluaisi itsellesi.
Kirjallisuutta

Aisopos: ”256. Kettu ja kattohaikara”, Faabelit: täydellinen kokoelma moraaleineen, s. 194.  (Valikoinut ja suomentanut Jari Tammi)  Pikku-idis, 2010.  ISBN 978-952-9589-40-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kettu ja haikara Wikimedia Commonsissa
Kevätkääryle

Kevätkääryleitä
Vietnamilaisia kevätkääryleitä.
Kevätkääryle tai kevätrulla on aasialaisperäinen alkuruoka, jossa on riisijauhosta valmistetun taikinan sisään paistettuja vihanneksia.
Kevätkääryleitä syötiin alun perin uuden kuun juhlissa, joita vietettiin kevääntulon kunniaksi. Kevätkääryleistä on lukuisia erilaisia mukaelmia Kaakkois-Aasian maissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kevätkääryle Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Spring roll
Käännös suomeksi
Kharadrus (Akte)

| Kharadrus> Χαραδροῦς |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Akte(?), Traakia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kharadrus (m.kreik. Χαραδροῦς, Kharadrūs tai Kharadrous; lat. Charadrus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Kharadruksen historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Sen mainitsee ainoastaan Pseudo-Skylaks, joka sijoitti sen Akten niemelle eli nykyiselle Áthoksen niemelle Akrothooin ja Olofyksoksen kaupunkien välille. Tällöin se olisi sijainnut niemen itärannikolla. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa.
Keski-Suomen lääni

| Keski-Suomen lääni |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Pääkaupunki:  Jyväskylä
Viimeinen maaherra:  Kalevi Kivistö
Historialliset maakunnat:  Häme Satakunta
Pinta-ala ilman merialueita:  19 388 km² 9:nneksi suurin 1993
– maa:  16 251 km²
– sisävesi:  3 139 km²
Väkiluku:  255 989 8:nneksi suurin 1993
Väestötiheys:  15,8 as./km²
Keski-Suomen lääni (ruots. Mellersta Finlands län) oli yksi niistä lääneistä, jotka lakkautettiin vuoden 1997 lääniuudistuksessa. Se käsitti Keski-Suomen maakunnan ja Kuhmoisen, jota ei tuolloin laskettu Keski-Suomen maakuntaan. Läänin pääkaupunki oli Jyväskylä. Keski-Suomen lääni aloitti toimintansa 1960. Aikaisemmin sen alue kuului Vaasan, Hämeen, Mikkelin ja Kuopion lääneihin. Läänin raja muuttui hieman vuonna 1974, kun Kuhmoisten kunta siirrettiin Hämeen läänistä Keski-Suomen lääniin. Vuoden 1997 lääniuudistuksessa Keski-Suomen lääni liitettiin Turun ja Porin ja Vaasan läänien sekä Hämeen läänin pohjoisosien kanssa Länsi-Suomen lääniksi. Läänissä oli sen lakkautusvuonna 1997 kaikkiaan 30 kuntaa, joista kahdeksan oli kaupunkeja (Jyväskylä, Jämsä, Jämsänkoski, Keuruu, Saarijärvi, Suolahti, Viitasaari ja Äänekoski).
Moottoriajoneuvojen rekisterikilvissä Keski-Suomen läänin tunnuskirjain oli X.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Suomen läänit 1635: 1: Turun ja Porin lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 18: Pohjanmaan lääni, 20: Viipurin ja Savonlinnan lääni, 21: Käkisalmen lääni | Suomen läänit 1776: 1: Turun ja Porin lääni, 4: Vaasan lääni, 10: Oulun lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 15: Kymenkartanon lääni, 16: Savon ja Karjalan lääni | Suomen läänit 1960: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 5: Kymen lääni, 6: Mikkelin lääni, 7: Keski-Suomen lääni, 8: Kuopion lääni, 9: Pohjois-Karjalan lääni, 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni | Suomen läänit 1996: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 5: Kymen lääni, 6: Mikkelin lääni, 7: Keski-Suomen lääni, 8: Kuopion lääni, 9: Pohjois-Karjalan lääni, 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni | Suomen läänit 1997: 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni, 22: Etelä-Suomen lääni, 23: Länsi-Suomen lääni, 24: Itä-Suomen lääni |
Kunnat

Kun Keski-Suomen lääni perustettiin, siihen siirrettiin seuraavat kunnat:
| --- | --- |
 Hämeen läänistä: Jämsä  Jämsänkoski  Korpilahti  Koskenpää  Muurame  Säynätsalo  Mikkelin läänistä: Joutsa  Luhanka  Leivonmäki  Kuopion läänistä: Hankasalmi  Konnevesi :  Vaasan läänistä: Jyväskylä  Jyväskylän maalaiskunta  Kannonkoski  Karstula  Keuruu  Kinnula  Kivijärvi  Konginkangas  Kyyjärvi  Laukaa  Multia  Petäjävesi  Pihtipudas  Pihlajavesi  Pylkönmäki  Saarijärvi  Sumiainen  Suolahti  Toivakka  Uurainen  Viitasaari  Äänekosken mlk  Äänekoski. 
Näistä Jyväskylä oli kaupunki, Suolahti ja Äänekoski kauppaloita, muut maalaiskuntia.
Kunnat > Myöhemmät muutokset

Läänin ollessa toiminnassa vuosina 1960–1997 tehtiin sen alueella seuraavat kuntaliitokset:
1969:
Koskenpää liitettiin Jämsänkoskeen
Pihlajavesi liitettiin Keuruuseen
Äänekosken maalaiskunta liitettiin Äänekoskeen
1993:
Konginkangas liitettiin Äänekoskeen
Säynätsalo liitettiin Jyväskylään.
Kuhmoinen siirrettiin vuonna 1974 Hämeen läänistä Keski-Suomen lääniin.
Jämsä muutettiin vuonna 1969 kauppalaksi.  Kaupungeiksi muutettiin:
1973: Äänekoski
1977: Jämsä ja Suolahti
1986: Jämsänkoski, Keuruu ja Saarijärvi
1996: Viitasaari
Kunnat > Kunnat 1997

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Hankasalmi   Joutsa   Jyväskylä   Jyväskylän mlk   Jämsä   Jämsänkoski   Kannonkoski   Karstula   Keuruu   Kinnula  |   Kivijärvi   Konnevesi   Korpilahti   Kuhmoinen   Kyyjärvi   Laukaa   Leivonmäki   Luhanka   Multia   Muurame  |   Petäjävesi   Pihtipudas   Pylkönmäki   Saarijärvi   Sumiainen   Suolahti   Toivakka   Uurainen   Viitasaari   Äänekoski  |
Kunnat > Läänin lakkauttamisen jälkeiset muutokset

Läänin lakkauttamisen jälkeen sen entisellä alueella on tehty vielä seuraavat kuntaliitokset:
2001:
vuoteen 1997 saakka Hämeen lääniin kuulunut Kuorevesi liitettiin Jämsään
2007:
vuoteen 1997 saakka Hämeen lääniin kuulunut Längelmäki liitettiin Jämsään ja Oriveteen
Sumiainen ja Suolahti liitettiin Äänekoskeen
2008:
Leivonmäki liitettiin Joutsaan
2009:
Jyväskylän mlk ja Korpilahti liitettiin Jyväskylään
Jämsänkoski liitettiin Jämsään
Pylkönmäki liitettiin Saarijärveen.
Maaherrat

Eino Palovesi 1960−1971
Artturi Jämsén 1971−1976
Kauko Sipponen 1976−1985
Kalevi Kivistö 1985−1997
Keski-Suomen läänin kunnat. Vihreällä merkityt kunnat erotettiin Vaasan läänistä, violetilla merkityt Kuopion läänistä, keltaisella merkityt Mikkelin läänistä ja punaisella merkityt Hämeen läänistä vuonna 1960. Lisäksi vaaleanpunaisella merkitty Kuhmoinen liitettiin Hämeen läänistä vuonna 1974.
Kengurut

| Kengurut |
| --- | --- |
 Rengashäntäkalliokenguru (Petrogale xanthopus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Kengurut Macropodidae  Gray, 1821
Alaheimot ja suvut  
 Sthenurinae Juovakenguru (Lagostrophus fasciatus)  Macropodinae Puukengurut (Dendrolagus)  Metsäkengurut (Dorcopsis)  Metsävallabit (Dorcopsulus)  Jäniskengurut (Lagorchestes)  Jättikengurut (Macropus)  Kannushäntäkengurut (Onychogalea)  Kalliokengurut (Petrogale)  Lyhythäntäkenguru (Setonix brachyurus)  Pikkuvallabit (Thylogale)  Suovallabi (Wallabia bicolor) 
Katso myös
   Kengurut Wikispeciesissä   Kengurut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kengurut (Macropodidae) on pussieläinten heimo Macropodiformes-alalahkossa. Niille on tunnusomaista hyppiminen vahvoilla takajaloillaan.
Kenguruita on 65 lajia, joita elää alkuperäislajeina Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Ne ovat Australiassa laajalle levinneitä. Kengurut kuuluvat Australian tunnusomaisimpiin eläimiin, ja Australian vaakunassakin esiintyy kenguru.
Etymologia

Eläimen nimi perustuu guugu yimithirr -kieltä puhuvan alkuperäiskansan käyttämään nimitykseen gangurru, joka omaksuttiin englannin kieleen muodossa kangaroo.
Jaottelu

Kengurut jaetaan kahteen alaheimoon ja 13 sukuun. Lajeja on nykyisin 65. Keskikokoisia ja pieniä kengurulajeja kutsutaan vallabeiksi.
Alaheimot ja suvut:
Sthenurinae
Lagostrophus, sukunsa ainoa edustaja juovakenguru (Lagostrophus fasciatus)
Macropodinae
Puukengurut (Dendrolagus)
Metsäkengurut (Dorcopsis)
Metsävallabit (Dorcopsulus)
Jäniskengurut (Lagorchestes)
Jättikengurut (Macropus)
Notamacropus
Kannushäntäkengurut (Onychogalea)
Osphranter
Kalliokengurut (Petrogale)
Setonix, sukunsa ainoa edustaja lyhythäntäkenguru (Setonix brachyurus)
Pikkuvallabit (Thylogale)
Wallabia, sukunsa ainoa edustaja suovallabi (Wallabia bicolor)
Levinneisyys

Kenguruita tavataan luontaisesti vain Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Niitä elää kautta Australian mantereen. Punajättikenguruita elää laajalti Australian kuivien seutujen avoimilla tasangoilla. Isojättikenguru elää Cape Yorkin ja Tasmanian välisellä alueella. Harmaajättikenguru elää Länsi-Australian ja Victorian välisellä alueella. Macropus antilopinus elää Pohjois-Australian sademetsissä, ja vuorikenguru elää kautta lähes koko maan.
Kengurut ovat Australiassa runsaslukuisia. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut monet lajit elinvoimaisiksi. Vain pohjoisessa elävä Macropus bernardus on uhanalainen. Kengurut ovat yleisesti ottaen hyötyneet ihmisistä, sillä niin aboriginaalit kuin eurooppalaisetkin ovat raivanneet niille alueita asuttavaksi.
Viime aikoina on karanneista ja istutetuista yksilöistä syntynyt pieniä, paikallisia kengurukantoja myös Australian ulkopuolelle Uuteen-Seelantiin, Havaijille, Englantiin ja Saksaan.
Piirteet

Kenguru on maailman suurin pussieläin. Suurin laji on punajättikenguru, joka voi kasvaa 90 kilogramman painoiseksi ja kahden metrin korkuiseksi. Pienin laji on kääpiövallabi, joka painaa noin 1,6 kilogrammaa. Suurimmat kengurulajit kasvavat koko ikänsä, mutta pienempien lajien kasvu pysähtyy niiden ollessa täysikasvuisia.
Kaikilla kenguruilla on lyhyt turkki, vahvat takajalat ja suuret jalkaterät, pienet etujalat sekä pitkä häntä. Takajalassa on neljä varvasta, joista yksi on muita suurempi. Toinen ja kolmas varvas ovat yhteenkasvaneet ja alikehittyneet. Eturaajoissa on viisi eripituista sormea, joissa on terävät kynnet. Pää on suhteellisen pieni. Korvalehdet ovat suuret ja pyöreät. Suu on pieni ja huulet esiintyöntyvät. Suurimmilla kengurulajeilla on monimuotoinen hampaisto, joilla ne hienontavat sitkeää ruohoa.
Turkin väri on lajista riippuen punainen, harmaa, vaaleanruskea tai tummanruskea. Kengurulla on tarkka näköaisti ja kuuloaisti.
Liikkuminen

Kengurut liikkuvat takajaloillaan hyppimällä. Ne voivat tehdä jopa kahdeksan metrin mittaisia hyppyjä ja saavuttaa 60 kilometrin tuntinopeuden. Häntäänsä kenguru käyttää tasapainon säilyttämiseen hyppiessään, sekä kävelyn ja uinnin apuna. Kenguru ei osaa peruuttaa.
Käyttäytyminen

Kengurut ovat aktiivisia pimeällä ja hämärässä mutta joskus myös kirkkaassa auringonpaisteessa. Kengurut elävät laumoissa. Lisääntymiskaudella laumaa johtaa hallitseva uros. Urokset joskus tappelevat naaraista keskenään, jolloin ne purevat, potkivat ja lyövät toisiaan eturaajoillaan. Ne voivat haavoittaa vihollistaan kuolettavasti terävillä takajalkojen kynsillä. Kengurut osaavat myös hukuttaa koiria.
Hätääntynyt kenguru ääntelee sihisemällä ja murisemalla. Emot tekevät klikkausääniä poikasilleen, ja urokset hekottelevat kosiskellessaan naaraita.
Ravinto

Kengurut syövät ruohoa, lehtiä, saniaisia, kukkia, hedelmiä ja sammalta. Ne märehtivät kuten naudat. Kengurut ovat joutuneet sopeutumaan Australian mantereen kuumaan ilmastoon ja usein toistuviin pitkiin kuiviin kausiin. Kenguru saa vetensä pääosin syömistään kasveista, eikä sen yleensä tarvitse erikseen juoda vettä. Kenguru kykenee pysäyttämään tiineenä ollessaan raskauden hetkeksi, jos vettä ei ole tarpeeksi saatavilla. Jos kenguru ei löydä vettä juodakseen, se saattaa etsiä sitä kaivamalla maahan kuopan.
Viholliset

Kengurun uhkia ovat dingo, ihmiset ja kiilapyrstökotka, aiemmin myös pussihukka, joka on nyt kadonnut. Lisäksi villikoirat ja ketut saalistavat kengurunpoikasia. Vieraslajeina maahan tulleet kasvinsyöjät kilpailevat kenguruiden kanssa ruoasta. Varaanit voivat olla vaarallisia pienille lajeille.
Elinkaari

Kengurunaaras saa yhden poikasen vuodessa. Kengurunpoikanen on syntyessään vain kahden senttimetrin pituinen ja alle gramman painoinen. Se kiipeää heti emonsa pussiin ja takertuu nisään imemään maitoa. Muutaman viikon kuluttua se alkaa jo käydä pussin ulkopuolella, ja se jättää pussin lopullisesti 7–10 kuukauden ikäisenä.
Kengurunaaras tulee uudelleen kiimaan jo muutaman päivän kuluttua synnytyksestä. Seuraava alkio odottaa diapaussissa edellisen poikasen lähtöä pussista, ennen kuin se jatkaa kehittymistään. Kenguruemolla voi samanaikaisesti olla yksi poikanen jaloissaan, toinen pussissa ja kolmas diapaussissa. Kaksi imevää poikasta saavat eri nisistä erilaista maitoa.
Kenguruiden elinajanodote on luonnossa neljästä kuuteen vuotta, mutta tarhaoloissa jotkin lajit voivat elää yli 15-vuotiaiksikin.
Käyttö

Kengurut ovat tärkeä osa Australian alkuperäisasukkaiden ravintoa. Siirtomaakaudella tuhoeläimenä pidetyn kengurun lihan myynti oli kiellettyä, mutta myynti laillistettiin 1980–1993 ja nykyisin kengurutalous on vienti mukaan lukien arvoltaan noin 250 miljoonaa Australian dollaria vuodessa. Lihan vähärasvaisuus (n. 2 %) ja villinä kasvaneiden kengurujen metsästämisen luontoystävällisyys (verrattuna nauta- tai lammastarhaukseen) ovat hiljalleen kasvattaneet sen suosiota. Kengurun nahkaa käytetään nahkateollisuudessa vahvikkeena sen erinomaisen lujuuden ja kulutuskestävyyden takia.
Kengurun kuva on Australian vaakunassa. Kengurun kyvyttömyys peruuttaa symbolisoi Australian vaakunassa kansakunnan edistyksellisyyttä.