stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ethereum
Toimintaperiaate

Ethereumin älysopimukset prosessoidaan Turing-täydellisen Ethereum Virtual Machinen (EVM) avulla. Ethereumilla voi myös toteuttaa ICO-anteja (initial coin offering, vrt. IPO, initial public offering), joissa joukkorahoituksen valuuttana käytetään perinteisten fiat-valuuttojen sijaan kryptovaluuttoja.
Ethereumin lohkoketjua ylläpitäjät Bitcoinin tavoin louhijat. Ne saavat louhintatyöstä vastineeksi Ethereumin natiivivaluuttana toimivaa Etheriä (lyhenne: ETH). Etheriä käytetään Ethereum-alustalla transaktioiden maksuun.
Ethereum on siirtynyt louhijoita vaativasta Proof of Work -konsensuksesta Proof-of-Stake-konsensusalgoritmiin. Tämä tarkoittaa, että louhinta korvattiin 'steikkauksella' (engl. staking). Lohkoketjun ylläpidosta vastaavat validaattorit. Yhden validaattorin vähimmäispanos (stake) on 32 ETH. Louhijoista luovuttiin vuonna 2022 julkaistavan The Merge -päivityksen myötä.
Ethereum-lohkoketjuun voi luoda omia kryptovaluuttoja, joita kutsutaan tokeneiksi. Jos tokenilla ei ole erityisiä ominaisuuksia, se pohjautuu suosittuun ERC 20 -standardiin. Nykyisin on olemassa myös muita token-standardeja kuin ERC-20. Esimerkiksi NFT-standardit ERC-721 ja ERC-1155. Myös muilla kryptovaluutoilla on vastaavat omat token-standardinsa.
Historia

Ethereumin kehitti Vitalik Buterin, joka julkaisi Ethereum white paperin jo vuonna 2013. Vuonna 2014 järjestettiin Ethereum ICO eli projektille kerättiin varat joukkorahoituksen avulla. Ethereumin lohkoketju käynnistyi 30.7.2015. Seuraavana vuonna pidetyn ICO: n seurauksena he keräsivät 31 000 BTC: tä (18 000 000 dollaria.) Buterin onnistui herättämään suurten rahoituslaitosten huomion ja kesällä 2015 uusi verkko lanseerattiin testitilassa, mutta kaikki toiminnot tulivat saataville vain 9 kuukautta myöhemmin Homestead -protokollan luomisen ja käyttöönoton jälkeen.
Ethereum-lohkoketjun alkuperäinen haara on nimeltään Ethereum Classic. Nykyinen Ethereum jakautui (hard fork) siitä vuonna 2016 omaksi haarakseen The DAO -hakkerointitapauksen yhteydessä.
Ethereumia kutsutaan usein toisen sukupolven kryptovaluutaksi. Bitcoin, Litecoin sekä muut 2010-luvun alussa syntyneet valuutat ovat ensimmäistä sukupolvea. Toinen sukupuoli viittaa älysopimuksiin ja niihin liittyvään toiminnallisuuteen. 2020-luvun alussa markkinoille ovat vyöryneet kolmannen sukupolven ratkaisut. Ne tarjoavat samat ominaisuudet kuin Ethereum, mutta jopa 100x skaalautuvamman verkon avulla.lähde?
Ethereum käsittelee noin 15 TPS (transaktiota per sekunti). Kolmannen sukupolven älysopimusalustat pystyvät yli tuhanteen transaktioon per sekunti. Tällaisia projekteja ovat muun muassa Solana ja Avalanche.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ethereum Wikimedia Commonsissa
Ethereum Foundation (suomeksi)
Ethereumin ohjelmavarasto GitHubissa (englanniksi)
Ethereum.org suomeksi
Ethereum-opas piensijoittajalle opinnäytetyö
Ethereum aloittelijan opas Bitcoinkeskus.com
Ethereum 2.0 opas (The Merge) Bitcoinkeskus.com
Youtube-video: Ethereum-opas aloittelijalle (2022)
Juha Metsola

| Juha Metsola |
| --- | --- |
 Metsola 2.2.2016 Amur Habarovskin maalilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1989 (ikä 35) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  73 kg
Seura
Seura:  Tappara
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  77
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Ilves (SM-liiga)   HPK (SM-liiga)   Amur Habarovsk (KHL)   Salavat Julajev Ufa (KHL) EHC Kloten (NLA)
Juha Antero Metsola (s. 24. helmikuuta 1989 Tampere) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue Tapparassa.
Ura > Seurajoukkueura

Metsola aloitti jääkiekkouransa Tampereen Ilveksessä, josta siirtyi Kanadan WHL-juniorisarjaan Lethbridge Hurricanesin joukkueeseen vuonna 2007. Kauden 2008–2009 päätteeksi Metsola teki kahden vuoden sopimuksen Jääkiekon SM-liigassa pelaavan Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Metsola pelasi HPK:ssa kaksi kautta, muttei saanut juurikaan torjuntavastuuta ykkösmaalivahti Teemu Lassilan takana. Keväällä 2010 hän oli voittamassa HPK:ssa SM-hopeaa. Kahden kauden aikana hän kävi lainalla Ilveksessä ja Mestiksen LeKissä, KooKoossa ja TuTossa.
New Jersey Devils varasi Metsolan kolmannella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2010. Keväällä 2011 Metsola teki kolmivuotisen sopimuksen Tapparan kanssa. Ykkösmaalivahdiksi hän nousi kaudella 2012–2013, jolloin hän torjui runkosarjassa 8 nollapeliä ja torjuntaprosentilla 93,0. Seuraavalla kaudella Metsola pelasi runkosarjassa 12 nollapeliä. Enemmän nollapelejä yhdellä kaudella on pelannut vain Tim Thomas (15). Kaudella 2014–2015 Metsola torjui runkosarjassa päästettyjen maalien keskiarvolla 1,91 ja SM-liigan parhaalla torjuntaprosentilla 93,6. Kauden päätteeksi Metsola palkittiin parhaan maalivahdin Urpo Ylönen -palkinnolla ja valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Hän on ollut voittamassa Tapparassa SM-hopeaa kolmena vuonna peräkkäin: 2013, 2014 ja 2015.
Metsola edusti KHL:ssä muutaman kauden Amur Habarovskia ja toukokuussa 2018 hän siirtyi Salavat Julajev Ufaan. Metsola pääsi (Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan johdosta) irti KHL-sopimuksestaan kesäkuussa 2022 ja siirtyi pelaamaan Sveitsiin EHC Kloteniin.'
Kaudeksi 2024–2025 Metsola palasi Tapparaan kaksivuotisella sopimuksella.
Ura > Maajoukkueura

Metsola edusti Suomea Tampereen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin hän nousi ykkösmaalivahdiksi. Hän edusti Suomea myös 2008 nuorten MM-kilpailuissa, missä hän nousi samaten Suomen ykkösmaalivahdiksi. Metsola pelasi ensimmäisessä aikuisten maaottelussaan nollapelin EHT-turnauksessa Tšekkiä vastaan helmikuussa 2013. Metsola valittiin  edustamaan Suomea vuoden 2018 talviolympialaisiin.
Perhe

Metsola on naimisissa ja pariskunnalla on kaksi tytärtä.
Utgrynnan

Utgrynnan
| --- | --- |
Sijainti:  Merenkurkku, Mustasaari Suomi
Vesistö:  Merenkurkku 
| --- | --- |
Korkeus:  20 m
Värit:  Valkoinen, punainen, valkoinen 
| --- | --- |
Valmistunut:  1960
| --- | --- |
Valon korkeus:  23,8 m
Valonkanto:  22,22 km
Valon ominaisuudet:  LFl WRG 12s 
Tutka:  T 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN072 
Admiralty:  C4248 
List of Lights:  28800 
MarineTraffic:  1000006007 
NGA:  116-18172 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Utgrynnanin majakka on vuonna 1960 rakennettu tutka- ja valomajakka Merenkurkussa 21 kilometriä Björköbystä länteen. Majakkarakennus sijaitsee Utgrynnanin matalalla ulkoluodolla, Valassaarten ja Norrskärin puolivälissä. Majakan rakennusmateriaalina on käytetty teräsbetonia, ja se toimii nykyisin tuuli- ja aurinkoenergialla. Majakkatorni on jaettu kuuteen kerrokseen välipohjilla, ja kerroksiin noustaan terästikkaita pitkin. Torniin on sijoitettu myös tutkamajakka. Majakka on tärkeä turvalaite Vaasan ja Uumajan väliselle laivaliikenteelle.
Kun Utgrynnanin majakka valmistui vuonna 1960, voitiin noin viiden meripeninkulman päässä saaresta sijainnut järjestyksessä kolmas majakkalaiva, Snipan, poistaa käytöstä. Alun perin majakan valo kantoi 15 meripeninkulmaa. Nykyisin kantomatka on 12 meripeninkulmaa.
Utgrynnanin saari

Utgrynnanin saari koostuu moreenista ja suurista kivistä. Saarella kasvaa muun muassa ruohoa ja voikukkaa. Utgrynnanilla tavataan lukuisia lintulajeja, muun muassa haahkoja, lokkeja ja tiiroja. Saarella on 1800-luvulta peräisin oleva kalastajamökki.
Suomen ortodoksisen kirkon piispojen piispainkokous

Suomen ortodoksisen kirkon piispainkokous on kaikkien piispojen muodostama Suomen ortodoksisen kirkon kirkollinen hallintoelin, joka käsittelee ja ratkaisee mm.uskonoppia ja kanoneja koskevia hengellisiä asioita yhdessä kirkolliskokouksen ja kirkollishallituksen kanssa.
Iljan praasniekka

Iljan praasniekka Ilomantsissa 1996.
Iljan praasniekka on ortodoksinen juhla eli praasniekka, jota vietetään profeetta Elian muistoksi.
Suomen ortodoksisessa kirkossa Iljan praasniekkaa vietetään Ilomantsissa. Ilomantsin praasniekat olivat pitkään unohduksissa, mutta vuosina 1955–67 seurakunnan kirkkoherrana toiminut Kauko Salminen, Helsingin kirkkoherra Markku Salmisen isä, elvytti arkkipiispa Paavalin tukemana sekä Ilomantsin Iljan praasniekan että Hattuvaaran Petrun praasniekan. Iljan praasniekkaa vietetään joka vuosi 20. heinäkuuta. Praasniekka alkaa jo 19. heinäkuuta vigilialla. 20. heinäkuuta on juhlaliturgia, jonka yhteydessä kirkkoväki matkaa ristisaatossa järven rantaan. Järven rannassa toimitetaan vedenpyhitys, eli pappi siunaa järven veden. Liturgian jälkeen on kirkonmäellä yleinen kansanjuhla.
Ortodoksinen Lähetys

Ortodoksinen Lähetys ry on Suomen ortodoksisen kirkon ulkomaan lähetystyötä tekevä järjestö, joka perustettiin vuonna 1977 hoitamaan Pyhän Sergein ja Hermanin Veljeskunnan (PSHV) aiemmin hoitamaa ulkolähetystoimintaa. Merkittävin ulkomaankohde on Kenia.
Järjestön toimisto sijaitsee Helsingissä. Ortodoksisen Lähetyksen hallituksen puheenjohtajana toimii arkkipiispa Leo. Varapuheenjohtaja on Outi Vasko, joka toimii myös lähetyssihteerinä.
Mateus Uribe

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Andrés Mateus Uribe Villa
Syntymäaika: 21. marraskuuta 1991 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Medellín, Kolumbia
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 182 cm
Paino: 71 kg
Seura
Seura: Al-Sadd
Pelinumero: 5
Junioriseurat
-2010: Envigado FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010-2012 | Deportivo Español | - | (-) |
| 2012-2015 | Envigado FC | 85 | (7) |
| 2015-2016 | Deportes Tolima | 49 | (9) |
| 2016-2017 | Atlético Nacional | 36 | (6) |
| 2017-2019 | Club América | 65 | (15) |
| 2019-2023 | FC Porto | 113 | (10) |
| 2023- | Al-Sadd | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2017- | Kolumbia | 47 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. heinäkuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. heinäkuuta 2023.
Andrés Mateus Uribe Villa (s. 21. maaliskuuta 1991 Medellín, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Qatarin pääsarjatasolla pelaavaa Al-Saddia ja Kolumbian maajoukkuetta keskikenttäpelaajana. 32-vuotias Uribe on pituudeltaan 182 senttimetriä pitkä, painoltaan 71 kilogrammaa ja on oikeajalkainen. Al-Saddissa Uribella on vuoden 2026 kesään asti. Al-Saddiin Uribe siirtyi FC Portosta ilmaissiirrolla heinäkuussa 2023, jossa hän pelasi Portugalin pääsarjatasolla 113 ottelua, joissa hän teki 10 maalia. Debyyttinsä Portolle Uribe teki Portugalin pääsarjatason ottelussa Vitóriaa vastaan. Maajoukkueessa Uribe on pelannut 47 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia. Uribe myös edusti Kolumbiaa MM-kisoissa 2018, jolloin hän pelasi kolme ottelua: Puolaa, Senegalia, ja Englantia vastaan. Kesäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Uriben arvon olleen 6 miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Uriben tilastot Soccerway-sivustolla
Izmajil

| Izmajil (Ізмаїл) Ismail, Izmail |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Izmajil
 Koordinaatit: 45.3509°N, 28.8363°E 
Valtio:   Ukraina
Ukrainan alueet (oblast):  Odessan alue
Piiri:  Izmajilin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  53,5 km²
Väkiluku (2021):  70 731
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 Офіційний сайт міста Ізмаїл (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Izmajil (ukr. Ізмаї́л, ven. ja bulg. Измаи́л, Izmail, romaniaksi Ismail tai Smil, turk. İşmasıl tai Hacidar; suom. myös Ismail ja Izmail) on historiallinen kaupunki Tonavan varrella Odessan alueella Lounais-Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee 245 kilometriä aluekeskus Odessasta lounaaseen. Mustallemerelle on 80 kilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin asukasluvuksi 70 731 (2021; 73 007 vuonna 2013). Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Izmajilin väkiluku oli 85 098 as., joista 43 % oli etnisesti venäläisiä, 38 % ukrainalaisia, 10 % bulgarialaisia ja 4 % moldovalaisia. Se on myös Izmajilin piirin (51 997 as., 2013) hallinnollinen keskus; sittemmin kesällä 2020 piiriä laajennettiin Ukrainan aluehallintouudistuksen yhteydessä liittämällä siihen myös Izmajilin kaupunki ja naapuripiirejä.
Izmajil on Ukrainan suurin satama Tonavalla (Izmajilin satama). Kaupungissa on myös rautatieasema ja lentoasema. Se on myös  elintarviketeollisuuden keskus ja alueellinen turistikohde. Kaupunkiin johtaa valtatie M15 ja siellä on lentoasema.  Ukrainan laivastolla ja Ukrainan merivartiostolla on siellä tukikohta.
Historiaa

Vuonna 1979 kaupungin lähistöltä Matroskan kylästä löytyi ihmisasutuksen jälkiä ajalta 5000 eaa.
Kaupungin perustivat genovalaiset kauppiaat 1100-luvulla ja se sai nimensä myöhemmiltä omistajiltaan osmaneilta. Kaupunki toimi usein tapahtumapaikkana Venäjän ja Turkin välisissä sodissa. Venäjä valtasi kaupungin 1809 ja se liitettiin Venäjään laillisesti Bukarestin rauhassa 1812. Myöhemmin 1800-luvulla se liitettiin Moldovan ruhtinaskuntaan Venäjän hävittyä Krimin sodan, mutta Venäjä valtasi sen takaisin 1878. Venäjän vallankumouksen aikana Romania miehitti alueen ja liitti sen maahansa 1918. Toisen maailmansodan jälkeen se liitettiin tällä kertaa Neuvostoliittoon osaksi Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa. Vuodesta 1991 Izmajil on ollut osa Ukrainaa.lähde?
Ismailin taistelu joulukuussa 1790.
Keskustaa 1930-luvun alussa.
Pyhän neitsyeen sovituksen katedraali Izmajilissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Izmajil Wikimedia Commonsissa
Izmajil (artikkeli Ukrainan historian tietosanakirjassa) (ukrainaksi) (history.org.ua)
Kaupungin ja alueen esittelyä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Raksilan lukio

| Raksilan lukio |
| --- | --- |

 Lukion rakennus elokuussa 2023.
Sijainti:  Teuvo Pakkalan katu 19, Oulu
Koordinaatit:  65°00′23″N, 25°29′27″E
Tyyppi:  lukio
Perustettu:  2023
Rehtori:  Heidi Lakkala
Opiskelijoita:  798 (lv. 2024–2025)
Verkkosivut
Raksilan lukio on Oulun Raksilassa sijaitseva yleislukio. Oulun kaupunki teki päätöksen Raksilan lukion perustamisesta osana kouluverkkopäätöstä vuonna 2016. Lukio aloitti toimintansa elokuussa 2023, kun Merikosken lukio ja Pateniemen lukio yhdistyivät yhdeksi lukioksi. Raksilan lukion rehtorina toimii Heidi Lakkala, ja lukiossa oli lukuvuoden 2024–2025 alussa 798 opiskelijaa. Raksilan lukio on Oulun toiseksi suurin lukio Kastellin lukion jälkeen.
Lukio toimii vuonna 1958 valmistuneessa Aarne Piiraisen suunnittelemassa koulurakennuksessa, joka tunnetaan myös vanhana Oulun normaalilyseon talona. Viimeisin peruskorjaus toteutettiin vuosina 2020–2021. Raksilan lukion rakennus on arvioitu maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetun kulttuuriympäristön kohteeksi, ja se sijaitsee valtakunnallisesti merkittävän kulttuuriympäristön, Puu-Raksilan, vieressä. Raksilan lukion logon on suunnitellut Selina Luukkonen.
Historia

Oulun kaupunki teki päätöksen Raksilan lukion perustamisesta kaupunginvaltuuston päätöksellä kesäkuussa 2016. Raksilan lukion perustaminen oli osa laajempaa kouluverkkopäätöstä, joka koski sekä perus- että lukio-opetusta. Kaupunginvaltuusto päätti, että Merikosken lukio ja Pateniemen lukio lakkautetaan ja opiskelijat sijoittuvat uuteen Raksilan lukioon. Merikosken lukio ja Pateniemen lukio jatkoivat kuitenkin päätöksen jälkeen toimintaansa toistaiseksi.
Oulun kaupunki osti Raksilassa sijainneen Oulun normaalikoulun entisen rakennuksen Oulun seudun koulutuskuntayhtymältä vuonna 2018. Tilat vapautuivat Oulun ammattikorkeakoululta, joka muutti Linnanmaalle. Samalla kaupunki vahvisti koulutilojen peruskorjaus- ja muutostyöt lukiokoulutusta varten. Tilojen oston ja kunnostuksen kustannusarvio oli 8,9 miljoonaa euroa. Peruskorjaus toteutettiin ammattikorkeakoulun muuton jälkeen vuosina 2020–2021. Korjaushankkeessa rakennus muutettiin 900–950 opiskelijan käyttöön soveltuvaksi. Raksilan lukion muodostavista kouluista Merikosken lukio muutti Tuirasta Raksilaan kesällä 2021. Merikosken lukio toimii Raksilassa lukuvuodet 2021–2023. Pateniemen lukio muutti Rajakylästä Raksilaan kesällä 2023. Samalla Merikosken ja Pateniemen lukioiden toiminta loppui, ja uusi Raksilan lukio aloitti toimintansa.
Raksilan lukion rehtorina aloitti vuonna 2022 Heidi Lakkala. Raksilan lukio oli suosituin oululaislukio kevään 2023 yhteishaussa. Ensisijaisia hakijoita lukion ensimmäiselle lukuvuodelle 2023–2024 oli 279 ja aloituspaikkoja 258. Raksilan lukioon pääsi vuoden 2023 yhteishaun opiskelijavalinnassa vähintään 8,08 keskiarvolla. Uudessa lukiossa oli lukuvuoden 2023–2024 alussa 726 opiskelijaa. Raksilan lukio oli Oulun kolmanneksi suurin päivälukio Kastellin lukion (882 opiskelijaa) ja Oulun Lyseon lukion (753 opiskelijaa) jälkeen. Raksilan lukion uusien opiskelijoiden aloituspaikkamäärä nostettiin 258:sta 282:een lukuvuodeksi 2024–2025. Ensisijaisia hakijoita kevään 2024 yhteishaussa oli 265. Vuoden 2024 opiskelijavalinnassa Raksilan lukioon pääsi vähintään 8,25 keskiarvolla. Raksilan lukion opiskelijamäärä kasvoi lukuvuonna 2024–2025 yhteensä 798 opiskelijaan. Siitä tuli Oulun toiseksi suurin päivälukio, kun se ohitti opiskelijamäärässä Oulun Lyseon lukion.
Logo

Raksilan lukion logon suunnittelukilpailu järjestettiin loka-marraskuussa 2022. Kilpailu oli avoin kaikille Merikosken lukion ja Pateniemen lukion opiskelijoille. Kilpailuun tuli noin 50 logoehdotusta, joista esiraati valitsi kymmenen finalistia. Merikosken ja Pateniemen lukion opiskelijat äänestivät voittajan finalistien joukosta. Voittajaksi äänestettiin Merikosken lukion opiskelija Selina Luukkosen työ. Logo julkistettiin ja otettiin virallisesti käyttöön helmikuussa 2023.
Raksilan lukion logossa on kuvattu luonnosmaisesti koulurakennus sisäpihalta päin. Logon tekstien värit tulevat Oulun Kärppien väreistä, jotka ovat musta ja keltainen. Koulun taustalla on kuva Raksilan asemakaavasta. Asemakaavan sininen väri symboloi vettä viitaten Oulun uimahalliin Raksilassa.
Rehtorit

Heidi Lakkala (2022– )
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raksilan lukion kotisivut
Raksilan lukion esittelyvideo
Raksilan lukion logo.
Uusi koulutalo vuonna 1959.
Merikosken yhteislyseon ja Oulun normaalilyseon muistolaatta koulun pääaulassa.
Aarne Ylppö

| Aarne Ylppö |
| --- | --- |
 Aarne Ylppö vuonna 1929.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1893 Toijala
Kuollut: 7. maaliskuuta 1970 (76 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  lähetystyöntekijä
Puoliso:  Aino Ylppö
Sukulaiset:  Arvo Ylppö (veli) Aune Ylppö (sisar)
Muut tiedot
Järjestö:  Helluntaiherätys
Aarne Ylppö (11. joulukuuta 1893 Toijala –  7. maaliskuuta 1970) oli suomalainen helluntailainen opettaja, evankelista ja vankilatyöntekijä. Ylpön vaikutuksesta helluntaiherätyksen vankilatyö kasvoi mittavaksi. Uransa aikana Ylppö vieraili vankiloissa Suomessa ja Ruotsissa sekä kasvatti suuren joukon vankilatyöntekijöitä. Ylpön vaikutuksesta herätysliikkeen keskuudessa ryhdyttiin järjestämään vankilalähetyspäiviä vuonna 1955 ja seminaareja.
Ylppö opiskeli lakitiedettä Helsingin yliopistossa, mutta tunsi uskoontulonsa myötä kutsun evankelistan työhön. Ylppö tuli uskoon 25-vuotiaana vuonna 1919. Ylppö tuli valituksi Konnunsuon varavankilan opettajaksi ja sai työhönsä oppia Mathilda Wredeltä. Ylppö järjesti Konnunsuon vankilassa jumalanpalveluksia. Vuonna 1931] Ylppö avioitui. Ylppö vieraili aktiivisesti seurakunnissa ja rohkaisi helluntailaisia osallistumaan vankien ulkonaiseen ja hengelliseen hoitamiseen.
Ylpölle myönnettiin Suomen Leijonan Ritarikunnan ritarimerkki sekä Oikeusministeriön vankeinhoitolaitoksen ansioristi. Ylppö oli arkkiatri Arvo Ylpön ja professori Aune Ylpön veli.
Teokset

Herra on lippuni : vankien ystävän vapauttavaa sanaa Kuva ja Sana, 1963 Helsinki.
Skotlannin kirkko

| Skotlannin kirkko |
| --- | --- |
 Motto: Nec tamen consumebatur ”Ei kuitenkaan kulunut”
Suuntautuminen:  Kalvinismi
Hallinto:  Presbyteerinen
Yhteistyötahoja:  Kirkkojen maailmanneuvosto Leuenbergin konkordia Reformoitujen kirkkojen maailmanyhteisö
Toiminta-alue:  Skotlanti
Perustaja:  John Knox
Perustettu:  1560
Irtautunut:  Katolisesta kirkosta
Seurakuntia:  1329
Jäseniä:  325 695 jäsentä (2018)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skotlannin kirkko (engl. Church of Scotland, skotiksi The Scots Kirk, gaeliksi Eaglais na h-Alba), tunnettu myös skottilaisella nimellään the Kirk, on reformoitu, presbyteriaaninen kirkko, joka toimii Skotlannin kansallisena kirkkona. Se ei ole valtionhallinnon alaisuudessa eikä samaan tapaan valtionkirkon asemassa kuten Englannissa Englannin kirkko. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti julisti sen itsenäiseksi vuonna 1921 (Church of Scotland Act 1921), mikä sovitti vuosisatoja jatkuneet ristiriidat valtionhallinnon ja kirkon välillä.
Skotlannin kirkko erosi katolisesta kirkosta vuonna 1560, kun Skotlannin parlamentti hyväksyi uskonpuhdistaja John Knoxin ankaran kalvinistisen uskontunnustuksen.
Kirkossa on noin 800 pappia ja 340 000 jäsentä.
Historia > Katolinen esihistoria

On löytynyt arkeologisia todisteita kristinuskon läsnäolosta Whithornissa Etelä-Skotlannissa liittyen Ninianiin, 400-luvulla eläneeseen lähetyssaarnaajaan, josta tiedetään vain vähän varmaa. Enemmän tietoa on irlantilaisesta lähetyssaarnaajasta Columbasta, joka saapui Ionan saarelle vuonna 563. Täällä hän yhdessä muiden munkkien kanssa perusti luostariyhteisön sekä vesiyhteyksiä käyttäen julisti kristinuskon sanomaa Invernessissä asti. Columba kuoli vuonna 597, samana vuonna jolloin Augustinus Canterburylainen saapui Englantiin paavi Gregorius Suuren lähettämänä. Jonkin aikaa Brittein saarilla vaikuttivat rinnakkain roomalainen ja kelttiläinen kristillisyys, jotka erosivat joiltain osin toisistaan. Whitbyn synodin myötä vuonna 664 roomalaisesta kristillisyyden muodosta tuli vallitseva.
Vuonna 1054 suuren skisman jakaessa kirkon katoliseen ja ortodoksiseen kirkkoon asettui Skotlanti katolisen kirkon kannalle. Skotlannissa rakennettiin monia kirkkoja, kuten Pyhän Gilesin katedraali Edinburghissa ja Pyhän Andreaan katedraali Fifessä, sekä useita luostareita. Vuodesta 1378 alkaen katolista kirkkoa vaivasi skisma, joka johtui kahdesta kilpailevasta paavinistuimesta, Roomasta ja Avignonista. Englanti kannatti Rooman paavia, mutta Skotlanti tunnusti Avignonin paavin Benedictus XIII:n, joka 1413 antoi paavillisen bullan Skotlannin ensimmäisen yliopiston, St Andrewsin yliopiston, perustamisesta. Neljä vuotta myöhemmin skisma päättyi sovintoon. Vuonna 1472 paavi Sixtus IV teki St Andrewsin hiippakunnasta arkkihiippakunnan ja 20 vuotta myöhemmin paavi Innocentius VIII teki saman Glasgown hiippakunnalle.
Katoliselle kirkolle löytyi haastajansa jo ennen uskonpuhdistusta. Ensimmäisellä Glasgown arkkipiispalla oli ongelmanaan Ayrshiren alueella vaikuttanut kirkon opetuksia kyseenalaistava liikehdintä. 'Kylen lollardeina' tunnettu ryhmä vaati muun muassa papistolle oikeutta avioitua ja kansalle oikeutta lukea Raamattua ja viettää jumalanpalvelusta omalla kielellään. 'Lollardi' oli pilkalliseksi tarkoitettu, 'mutisemista' tarkoittava nimitys, jolla nimitettiin 1300-luvulla eläneen teologin John Wycliffen opetusta kannattavia. Liikkeellä oli Skotlannissa myös marttyyrinsä, kuten Perthissä vuonna 1407 roviolla poltettu James Resby ja St Andrewsissä vuonna 1433 saman kohtalon kokenut Paul Crawer.