stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oregoninvalkotammi
Elinympäristö

Oregoninvalkotammi kasvaa monentyyppisissä olosuhteissa. Se kestää huonosti varjoa ja menestyy yleensä paremmin kuivilla alueilla, sillä se jää usein kosteilla, rehevillä paikoilla nopeampikasvuisten lajien varjoon.
Oregoninvalkotammi voi muodostaa yksilajisia metsiä, mutta kasvaa myös sekametsissä monien muiden puulajien kanssa. Se kasvaa usein yhdessä muiden tammilajien, vaahteroiden (Acer) ja useiden mäntyjen (Pinus) kanssa.
Phoradendron-suvun loiskasvit muodostavat usein suuria kasvustoja puun latvukseen. Puuta käyttävät ravinnokseen sadat eri hyönteislajit, mutta vain harvat niistä vahingoittavat sitä vakavasti.
Käyttö

Oregoninvalkotammen puuaines on tiheää ja kestävää. Sitä käytetään rakentamiseen, sisustukseen, lavoihin ja aitoihin sekä polttopuuna.
Kasvia on myös historiallisesti käytetty lääkintään, sen on uskottu esimerkiksi parantavan tuberkuloosia. Lisäksi puun pähkinöitä on käytetty jauhettuna ravinnoksi.
Aiheesta muualla

ITIS: Quercus garryana (englanniksi)
Puun lehtiä.
Phoradendron villosum -loiskasveja lehdettömän puun oksilla.
Pia Ravenna

Ravenna 1930-luvun alussa
Pia Ravenna (oik. Hjördis Sophie Tilgmann; 25. lokakuuta 1894 Helsinki – 19. lokakuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja laulupedagogi, äänialaltaan koloratuurisopraano. Hän oli yksi Suomalaisen Oopperan tähdistä, jota kutsuttiin myös Suomen satakieleksi.
Pia Ravennan vanhemmat olivat liikemies Hermann Hildor Ferdinand Tilgmann (1862–1918) ja Alma Mathilda Sjöblom (1872–1919). Hänen nuorempi veljensä oli Ruotsissa keramiikkatehtailijana toiminut Harry Tilgmann.
Ravenna aloitti lauluopintonsa vuonna 1910 Elin Fohström-Tallqvistin johdolla ja jatkoi opintojaan Pietarissa vuosina 1915–1917 Alma Fohströmin oppilaana sekä Milanossa vuosina 1919–1921 Frederico Corradon oppilaana. Ensikonserttinsa hän antoi vuonna 1913, ja hänen oopperadebyyttinsä oli Suomalaisessa Oopperassa vuonna 1917 Sevillan parturin Rosinan roolissa.
Ravenna lähti 1920-luvun vaihteessa ulkomaille luomaan kansainvälistä uraa. Hän esiintyi muun muassa Egyptissä pitkällä kiertueella italialaisen oopperaseurueen mukana ja sen jälkeen eri puolilla Eurooppaa konserttikiertueilla ja monien oopperatalojen vierailijana. Suomalaiseen oopperaan hän palasi vuonna 1928, jossa hänen kiinnityksensä kesti vuoteen 1940 saakka.
Ravennan puoliso oli vuosina 1924–1950 laulaja Alessio Costa (oik. Konstantin Alexandroff). Laulunopettajana Ravenna toimi sekä vuonna 1938 puolisonsa kanssa Helsinkiin perustamassaan yksityisessä laulukoulussa (Studio Ravenna-Costa) että Helsingin Kansankonservatoriossa. Jäähyväiskonserttinsa Ravenna piti syksyllä 1951.
Uransa aikana Ravenna esiintyi omien laskujensa mukaan yhteensä noin 800 ooppera­näytöksessä ja konsertissa, joista kumpiakin oli suunnilleen sama määrä. Hän myös levytti sekä ooppera-aarioita että yksin- ja kansanlauluja. Levytyksensä hän teki vuosina 1924–1929 Berliinissä. Lisäksi hänen lukuisat radioesiintymisensä tekivät häntä suuren yleisön keskuudessa tunnetuksi.
Kirjallisuutta

Ravenna, Pia: Egyptiläinen intermezzo.  ((Gästspel i Egypten, 1948.) Ruotsin kielestä suomentanut Lauri Hirvensalo)  Porvoo:  WSOY, 1949.
Progress (täsmennyssivu)

Progress tarkoittaa seuraavia asioita:
Progress, venäläinen avaruusalus
Progress (myös Edistys), neuvostoliittolainen kirjankustantamo
Progress, maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä
Progress, venäläinen tutkimusasema Antarktiksella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Progress”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paraskeva Piriminiläinen

Pyhittäjä Paraskeva Piriminiläinen on  pyhä Karjalan valistajien joukossa. Hän oli Artemi Verkolalaisen sisko.
Elämä

Paraskevan kerrotaan olleen salamaniskuun kuolleen ja myöhemmin pyhäksi julistetun Artemi Verkolalaisen sisko. Ihmiset luulivat onnettomuuden tapahtuneen pojan syntisyyden vuoksi. Tämän vuoksi perheeseen kohdistui halveksuntaa muitten taholta. Tästä huolimatta Paraskeva varttui hurskaudessa. Kun Artemin maatumaton ja ihmeitä aikaansaava ruumis löydettiin kerrotaan Paraskevan vetäytyneen tuntemattomaan paikkaan huomiota välttääkseen.
Kuoleman jälkeen

Novgorodin metropoliitta tarkisti vuonna 1619 Artemin jäännökset ja vahvisti häneen kohdistuvan kunnioituksen pyhänä. Saman vuoden aikana kerrotaan Piriministä Pyhän Georgioksen kirkosta löytyneen naisen jäännökset, joista levisi taivaallisen hyvä tuoksu. Paraskevan kerrotaan ilmestyneen eräälle hurskaalle kristitylle miehelle ja kertoneen nimensä sekä sen, että löytyneet jäännökset olivat hänen. Hänen kerrotaan myös kehottaneen miestä tulemaan kirkkoon parantuakseen sairaudestaan. Paraskevan pyhäinjäännösten äärellä kerrotaan tapahtunen useita parantumisia, jonka vuoksi paikalle rakennettiin hänen kunniakseen nimetty rukoushuone.
Ortodoksinen kirkko kunnioittaa Paraskevan muistoa 28. lokakuuta. Häntä pidetään yhtenä Karjalan valistajista..
Aiheesta muualla

Pyhittäjä Paraskeva Piriminiläinen
Paul Scheuring

Paul T. Scheuring (s. 20. marraskuuta 1968 Aurora, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja.[lähde? ] Hänen tunnetuimpia töitään ovat elokuva A Man Apart vuodelta 2003 ja televisiosarja Pako.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Huomioita |
| --- | --- | --- |
| 2008 | Mexicali | Käsikirjoittaja |
| 2005–2009 | Pako | Televisiosarjan konseptin luoja, pääkäsikirjoittaja ja päätuottaja |
| 2005 | Briar & Graves | Televisiosarjan käsikirjoittaja |
| 2003 | A Man Apart | Käsikirjoittaja |
| 2000 | 36K | Ohjaaja, leikkaaja ja käsikirjoittaja |
Aiheesta muualla

Paul T. Scheuring Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pekka Kauppi

| Pekka Kauppi |
| --- | --- |
 Professori Pekka Kauppi.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1952 (ikä 72) Tampere
Ammatti:  ympäristönsuojelun professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (yleinen metsätutkinto 1975, MMM 1977, MML 1982, MMT 1985)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Ympäristö, maataloustiede, ympäristötiede ja metsätalous
Pekka Kauppi (s. 11. maaliskuuta 1952 Tampere) on ympäristötieteen ja metsätieteen tutkija. Hän on ollut ympäristönsuojelun professori Helsingin yliopistossa vuodesta 1997 lukien.
Koulutus

Kauppi tuli ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta 1971. Hän on suorittanut Helsingin yliopistossa yleisen metsätutkinnon 1975, maatalous- ja metsätieteiden kandidaattitutkinnon  (1977), lisensiaattitutkinnon (MML 1982) ja maatalous- ja metsätieteiden tohtorin tutkinnon 1985.
Opetus ja tutkimus

Kauppi on ottanut kantaa akateemisen vapauden puolesta kirjassaan Kahlittu yliopistomme (2017, Into Kustannus). Yliopistossa Kauppi on opettanut kandidaatti-, maisteri- ja tohtoriopiskelijoita. Hän on perehtynyt muun muassa kansainvälisen kaupan merkitykseen ympäristönsuojelussa. Hän on tutkinut metsien ekosysteemipalveluja ja niiden hiilitasetta sekä ilmastonmuutoksen estämistä. Kauppi on tehnyt kansainvälisen uran kirjoittajana ja asiantuntijana muun muassa ilmastopaneeli IPCC:ssä, jossa hän oli myös perustajajäsenenä. Järjestötyötä hän on tehnyt Luonto-Liitossa ja Suomen Metsäyhdistyksessä. Kauppi on vastaanottanut useita tieteellisiä huomionosoituksia ja hän on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Teokset

Vuosisadan metsäbiologi – Peitsa Mikolan juhlakirja. Toim. Pekka Kauppi ja Jenna Kotilehto. Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk 197. Suomen Tiedeseura, 2015. ISBN: 978-951-653-407-0
Kauppi, Pekka: Kahlittu yliopistomme. Into Kustannus, 2017.  ISBN: 978-952-264-759-7
Kauppi, Pekka ja Kettunen, Jyrki: Vihreä kultakausi 1973–2008. Teos, 2022. ISBN: 978-952-363-294-3
Kauppi, Pekka ja Peltomaa, Seppo: Luonnon muuttuva monimuotoisuus. Into Kustannus. 2024. ISBN: 978-952-393-424-5
Aiheesta muualla

Markku Sandell (28.1.2017) Kaikenlaiset professorit seikkailevat sekavilla urapoluilla – yliopistomaailma kaipaisi selkeyttämistä (yle.fi)
Radiohorisontti

Radiohorisontti on teoreettinen etäisyys, jolla pisteestä A korkeudelta  h_{1} lähtevä radioaalto etenee esteettä pisteeseen B joka on korkeudella  h_{2} kaarevan maapallon pinnasta.
Etäisyys viivasuoralle etenemiselle olisi  3,569({\sqrt {h_{1}}}+{\sqrt {h_{2}}}). Mutta koska maanpinnan lähdeisyydessä oleva ilmakehän troposfäärin tiheys pienenee korkeuden lisääntyessä, niin erityisesti VHF ja UHF taipuvat hieman maapalloa kohti. Edellä mainittuun kaavaan tämä aiheuttaa noin 15 %:n lisäyksen, joten radiohorisontin etäisyyden kaavaksi saadaan
Pauline Betz

Pauline Betz vuonna 1949.
Pauline May Betz Addie (6. elokuuta 1919 Dayton, Ohio – 31. toukokuuta 2011 Potomac, Maryland) oli yhdysvaltalainen naistennispelaaja. Hän voitti viisi Grand Slam -kaksinpelimestaruutta ja oli loppuottelussa kolme kertaa häviävänä osapuolena. Jack Kramer kutsui häntä toiseksi parhaaksi koskaan näkemäkseen naistennispelaajaksi heti Helen Wills Moodyn jälkeen.
Nopeudestaan ja päättäväisyydestään tunnettu Betz vei Wimbledonin kaksinpelimestaruuden 1946 häviämättä erääkään. Kyseessä oli hänen ainoa esiintymisensä Wimbledonissa. Samana vuonna hän oli mukana maansa Wightman Cup -joukkueessa Britanniaa vastaan pelatussa sarjassa, jossa hän voitti sekä kaksin- että nelinpeliottelunsa ja johdatti siten Yhdysvallat voittoon. Betzin amatööriura loppui 1947, kun hänet tulkittiin ammattilaiseksi pelkästään sillä perusteella, että hän tutki mahdollisuuksia sellaiseksi ryhtymiseen. Toisaalta toinen maailmansota oli aiemmin rajoittanut hänen mahdollisuuksiaan osallistua kansainvälisiin turnauksiin.
Betz valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1965. Hän esiintyi Time-lehden kannessa syyskuussa 1946. Hän oli naimisissa The Washington Postin urheilutoimittaja Bob Addien kanssa ja oli runoilija Kim Addonizion äiti. Nuorena aikuisena Betzillä oli tapana viettää aikaansa elokuva-alan ihmisten kanssa.
Grand Slam -turnaukset

Ranskan mestaruuskilpailut
Kaksinpelin finaalissa: 1946
Nelinpelin finaalissa: 1946
Sekanelinpelin mestaruus: 1946
Wimbledon
Kaksinpelin mestaruus: 1946
Nelinpelin finaalissa: 1946
Yhdysvaltain mestaruuskilpailut
Kaksinpelin mestaruus: 1942, 1943, 1944, 1946
Kaksinpelin finaalissa: 1941, 1945
Nelinpelin finaalissa: 1942, 1943, 1944, 1945
Sekanelinpelin finaalissa: 1941, 1943
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Voitot (5)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1942 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Louise Brough Clapp | 4–6, 6–1, 6–4 |
| 1943 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (2) |  Louise Brough Clapp | 6–3, 5–7, 6–3 |
| 1944 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (3) |  Margaret Osborne duPont | 6–3, 8–6 |
| 1946 | Wimbledon |  Louise Brough Clapp | 6–2, 6–4 |
| 1946 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (4) |  Patricia Canning | 11–9, 6–3 |
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Loppuotteluhäviöt (3)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1941 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Sarah Palfrey Cooke | 7–5, 6–2 |
| 1945 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Sarah Palfrey Cooke | 3–6, 8–6, 6–4 |
| 1946 | Ranskan mestaruuskilpailut |  Margaret Osborne duPont | 1–6, 8–6, 7–5 |
Philadelphia Athletics (1890–1891)

| Philadelphia Athletics |
| --- | --- |
Perustettu:  1890
Entiset nimet:  Philadelphia Quakers (1890)
Kotiareena:  Forepaugh Park
Paikkakunta:  Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Lajit:  baseball
Philadelphia Athletics oli lyhytikäinen yhdysvaltalainen baseballjoukkue, joka toimi kaikkiaan vain kahden kauden ajan.
Joukkue perustettiin vuonna 1890 nimellä "Philadelphia Quakers" ja se liittyi jäseneksi Players Leagueen, joka toimi vain yhden kauden. PL:n tultua lakkautetuksi joukkue siirtyi American Association -liigaan jossa se korvasi sääntörikkomusten takia liigasta erotetun Philadelphia Athletics -seuran ja otti käyttöönsä tämän kutsumanimen. AA:ssa joukkue voitti 73 ja hävisi 66 ottelua sijoittuen viidenneksi. Myös AA lakkautettiin kauden 1891 jälkeen, joukkueista neljä liittyi National Leagueen, muut ostettiin ulos. Athletics kuului jälkimmäiseen ryhmään ja se lopetti toimintansa.
Aiheesta muualla

Retrosheet:joukkueen historia
Ordovikikausi

| Ordovikikauden jako> kausi | Ordovikikauden jako> epookki | Ordovikikauden jako> vaihe | Ordovikikauden jako> ikä (mvs) |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Siluuri | Llandovery | Rhuddan | nuorempi |  |
| Ordoviki | myöhäis | Hirnant | 443,7–445,6 |  |
| Ordoviki | myöhäis | Katy | 445,6–455,8 |  |
| Ordoviki | myöhäis | Sandby | 455,8–460,9 |  |
| Ordoviki | keski | Darriwil | 460,9–468,1 |  |
| Ordoviki | keski | Daping | 468,1–471,8 |  |
| Ordoviki | varhais | Flo | 471,8–478,6 |  |
| Ordoviki | varhais | Tremadoc | 478,6–488,3 |  |
| Kambri | Furong | 10. vaihe | vanhempi |  |
Ordovikikauden jako ICS:n mukaan.
Ordovikikausi eli ordoviikkikausi oli geologinen ajanjakso ja toinen paleotsooisen  maailmankauden kuudesta kaudesta. Ordovikikausi oli selkärangattomien valtakautta. Se alkoi pienellä joukkotuholla noin 490 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi ordovikin-siluurin jääkauden aiheuttamaan suurempaan joukkotuhoon 443,5 miljoonaa vuotta sitten. Kausi kesti eri tutkijoiden mukaan 50–80 miljoonaa vuotta. Kaudelle oli tyypillistä merieläinten runsaslajisuus ja nopea kehittyminen. Merissä eli muun muassa mustekaloja muistuttaneita kuorellisia nilviäisiä oikosarvia sekä meduusoja. Sienieläimet kehittyivät ja ensimmäiset varsinaiset selkärankaiset, leuattomat panssarikalat ilmestyivät ordovikikaudella. Maalle ilmestyi alkeellisia leviä ja vedessä eli putkilokasveja.
Nimen tausta

Ordovikikausi on saanut nimensä nimensä nykyisen Walesin alueella eläneen ordovikien (lat. ordovices) kelttiheimon mukaan. Englantilainen geologi Adam Sedgwick nimesi vuonna 1835 Walesin ja Englannin rajaseudulla tutkimansa kivikerroksen kambriseksi (engl. Cambrian) systeemiksi Walesin latinankielisen nimen Cambria mukaan, ja samalla seudulla työskennellyt skotlantilainen geologi Roderick Murchison nimesi samana vuonna toisen kerroksen siluurisysteemiksi walesilaisen siluurien kelttiheimon mukaan. Systeemien mukaan nimettiin myös kaudet, joiden aikana ne ovat syntyneet. Sedgwick ja Murchison kuitenkin laajensivat kambri- ja siluurisysteemien rajauksia kunnes ne menivät osin päällekkäin, eikä kiistaa saatu ratkaistua heidän elinaikanaan. Englantilainen geologi Charles Lapworth ehdotti vuonna 1879 kiistanalaisen osan nimeämistä erilliseksi ordovikisysteemiksi ordovikien mukaan. Lapworthin ehdotus herätti Britanniassa vastustusta 1890-luvulle saakka mutta hyväksyttiin lopulta. Virallisesti nimi vahvistettiin vuonna 1960.
Mantereet ja ilmasto

Ordovikikauden alkupuolella maan ilmakehän korkea, nykyiseen verrattuna yli kymmenkertainen hiilidioksidipitoisuus piti yllä voimakasta kasvihuoneilmiötä. Kaudella vallinnut ilmasto oli nykyistä lämpimämpi, vaihtelevampi ja kosteampi. Etelänavalla oli kauden alkuvaiheessa viileänlauhkea ilmasto. Pohjoisella pallonpuoliskolla oli valtava valtameri Panthalassa, jossa sijaitsivat 30. leveysasteella melko lähekkäin Laurentia, Barentsia, Siperia, Kazakstan ja Avalonia. Pohjoisnavan ympärillä kiersi kylmä merivirta ja päiväntasaajan seutuvilla lämmin. Keskisellä ordovikikaudella etelänavan ympärillä oli suuri manner Gondwana, johon kuuluivat nykyinen Etelä-Amerikka, Afrikka ja Australia. Kauden loppukolmanneksella ilmasto viileni ja varsinkin kuivui nopeasti. Se lienee johtunut mannerliikunnoista, jotka siirsivät Gondwanan lähelle päiväntasaajaa. Näin Maata lämmittävä, trooppisilla alueilla planeetan kiertävä lämmin päiväntasaajan suuntainen merivirta estyi.
Kauden aikana syntyi jääkausi, joka ei tosin ollut pleistoseenin jääkausien kaltainen. Jää peitti suuria alueita Etelä-Amerikasta ja Afrikasta. Kylmä ilmasto vallitsi etelässä 60.–30. leveysasteella. Lähellä päiväntasaajaa oli kuivaa. Saharan autiomaa jäätiköityi osin, sillä se oli Gondwanan eteläosissa melko lähellä napoja. Myöhäisellä ordovikikaudella alkanut Ordovikin-siluurin jääkausi kesti 8–10 miljoonaa vuotta, jolloin merenpinta laski noin 100 metrillä. Tremadoc- ja Llanvir-vaiheiden lopulla tapahtui luultavasti mannerliikunnoista johtuneita lajien joukkotuhoja.
Kauden alussa oli ensin viileää mutta myöhemmin huippuja, joissa lämpötila nousi nykyistä korkeammaksi. Noin 460 miljoonaa vuotta sitten lämpötila muuttui nykyistä kylmemmäksi. Noin 450 miljoonaa vuotta sitten hiilidioksidia oli 17-kertaisesti nykyiseen verrattuna.
Kasvillisuus

Maalle ilmestyi alkeellisia kasveja ehkä jo 500-440 miljoonaa vuotta sitten. Argentiinasta on löydetty noin 470 miljoonaa vuotta vanhoja itiöitä. Omanista löydetty fossiileja, jotka saattavat todistaa Katy-kaudella eläneen maakasveja. Ensimmäiset ordovikikauden varhais- ja keskivaiheen maakasvit muistuttivat luultavasti sammalia ja maksasammalia, joten kyse ei ollut putkilokasveista. Ensimmäisillä maakasveilla ei ollut varsinaisia juuria, vartta ja lehtiä. Maakasveja esiintyi enemmän vasta seuraavan kauden, siluurikauden loppupuolella. Maakasvit lienevät kehittyneet vuorovesirannoilla kasvaneista levistä. Vuorovesiranta on välillä kuiva ja välillä veden peittämä. Joillakin levillä tiedetään olevan paksu nahkea pinta, juuria sekä erilainen varsi, ja joidenkin levien muodot muistuttavat etäisesti haarasanikkaisia sekä kortteita, jotka olivat myös ensimmäisiä maakasveja.
Eläimistö

Ordovikikauden eläimistöön lukeutui muun muassa koralleja, meritähtiä, merisiilejä ja lonkerojalkaisia, jotka olivat simpukoita muistuttaneita kuorellisia, litteitä otuksia. Trilobiitteja oli kuollut runsaasti kambrikauden lopussa, jolloin muiden merieläinten lajiutumiselle jäi enemmän tilaa. Uusia lonkerojalkaislajeja syntyi paljon. Korallimaisia sammaleläimiä ja merililjoja ilmestyi aikakauden trooppisiin meriin. Myös trilobiitteja kehittyi lisää. Helmiveneet lajiutuivat merkittävästi ordovikikauden alkupuolella. Graptoliitteja ilmestyi Tremadoc-vaiheen aikana. Ne olivat aluksi planktonin kaltaisia, kunnes niistä kehittyi korallimaisia yhdyskuntia kauden lopussa.
Noin 470 miljoonaa vuotta sitten ordovikikauden keskivaiheilla ilmestyivät mustekalamaiset, kuorelliset eläimet oikosarvet, joiden kuori muistutti pitkää jäätelötötteröä. Myös nahkiaisen kaltaiset leuattomat kalat ja panssaroidut alkukalat ilmestyivät kauden aikana. Alkukalojen pään ja eturuumiin peittänyt panssari suojasi niitä luultavasti meriskorpioneilta. Alkukalat keräsivät ravintoa pohjamudasta pölynimurin tapaan. Australiasta on löydetty varhaisella ordovikikaudella eläneiden kalojen fossiileja.
Myöhäisellä ordovikikaudella tapahtui merieläinten joukkotuho, joka johtui luultavasti jääkauden alkamisesta.
Eläimistö > Uusia eläinryhmiä ordovikikaudella

Asteroidea (meritähdet)
Echinoidea (merisiilit)
Holothuroidea (merimakkarat)
Ophiuroidea (käärmetähdet)
Ostracodermi (alkukalat)
Ordovikikauden jako

Ordovikikausi jaetaan usein kolmeen epookkiin, jotka ovat:
Yläordoviki (461–444 miljoonaa vuotta sitten)
Keskiordoviki (472–461 miljoonaa vuotta sitten)
Alaordoviki (488–472 miljoonaa vuotta sitten)
Epookkien tarkemmasta jaosta on eri versioita. Artikkelin alussa oleva taulukko perustuu ICS:n jakoon.
Rekonstruoitua merenpohjaa museonäyttelyssä. Kuvassa esiintyy muun muassa oikosarvia.
Muun muassa lonkerojalkaisia käsittäviä fossiileja Ohiosta kaivetussa hiekkakivessä.
Helmiveneille sukua ollut oikosarvi Orthoceras.
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna

| Pentti Jönsinpoika (Oxenstierna) |
| --- | --- |
 Pentti Jönsinpoikaa esittävä kuva Tenstan kirkossa.
Ruotsin valtionhoitaja
Valtakausi:  tammikuu – 20. kesäkuuta 1448 (yhdessä Niilo Jönsinpojan kanssa)
Edeltäjä:  Kristoffer Baijerilainen
Seuraaja:  Kaarle Knuutinpoika

Syntynyt:  1390-luku, viimeistään 1393 Ruotsi
Kuollut:  1450 (ikä noin 60) Ruotsi
Puoliso:  Kristina Kristiensdotter (Vasa) Märta Lydekadotter Stralendorp
Lapset:  Jöns Kristiern Arvid David
Suku:  Oxenstierna
Isä:  Jöns Bengtinpoika Oxenstierna vanhempi
Äiti:  Märta Finvidsdotter
Uskonto:  katolinen kirkko
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna (ruots. Bengt Jönsson, 1390-luku – 1450) oli ruotsalainen ritari ja valtaneuvoston jäsen. Hän toimi yhdessä veljensä Niilo Jönsinpoika Oxenstiernan kanssa Ruotsin valtionhoitajana tammikuusta kesäkuuhun 1448 unionikuningas Kristoffer Baijerilaisen kuolemasta siihen asti, että Kaarle Knuutinpoika valittiin vaaleilla Ruotsin kuninkaaksi.[lähde? ]
Elämä

Pentti Jönsinpojan kotitila oli Salsta Lenan pitäjässä Upplannissa. Pentti teki suuria lahjoituksia Tenstan kirkolle, jonka seinässä on yhä säilynyt häntä esittävä lahjoittajamaalaus. Maalauksen on tehnyt Johannes Rosenrod.[lähde? ]
Pentti Jönsinpoika avioitui vuonna 1416 Kristina Kristerintyttären kanssa, joka kuoli 1430-luvulla. Pentin ja Kristinan lapsia olivat Uppsalan arkkipiispa Jöns Pentinpoika, Kristiern Pentinpoika, Arvid Pentinpoika ja David Pentinpoika. Pentti avioitui uudestaan vuonna 1437 Märta Lydekadotterin (Stralendorp) kanssa.[lähde? ]
Pentti Jönsinpoika oli kuuluisan lakikokoelman Codex Aboensiksen tilaaja.
Käännös suomeksi
Pekingin kansainvälinen lentoasema

Airport Expresswayn tulliportti Xiaotianzhussa (kuva elokuulta 2004).
Pekingin kansainvälinen lentoasema (IATA: PEK, ICAO: ZBAA) on ensisijainen kansainvälinen lentoasema Pekingissä, Kiinassa. Lentoasema on Air Chinan ja China Xinhua Airlinesin kotikenttä. Lentoaseman laajennus rahoitetaan pääasiallisesti Euroopan investointipankilta saadulla 500 miljoonan euron lainalla.
Pekingin metron Airport Express -linja liikennöi kakkos- ja kolmosterminaalin ja kaupungin keskustassa sijaitsevan Dongzhimenin metroaseman välillä.
Lentoyhtiöt ja terminaalit

Laskeutumisoikeudet Pekingin kansainväliselle lentoasemalle ovat hyvin haluttuja. Lentoasemalla on tällä hetkellä kaksi terminaalia. Terminaali 1 on pääosin China Southern Airlinesin ja muutaman muun lentoyhtiön käytössä, Terminaali 2 palvelee muita kiinalaisia sekä kansainvälisiä lentoyhtiöitä. Kolmas terminaali otettiin käyttöön alkuvuonna 2008.
Terminaali 1 avattiin 1. tammikuuta 1980. Terminaali 2:n avauduttua ensimmäinen terminaali suljettiin kunnostamista varten. Se avattiin uudelleen 20. syyskuuta 2004 korvaten alkuperäisen 1980-luvun terminaalin, joka oli ainoa terminaali vuoteen 1999 asti. Terminaali 2 avattiin 1. marraskuuta 1999, kuukausi Kiinan 50-vuotisjuhlan jälkeen. Terminaali 3 valmistui marraskuussa 2007, avattiin koekäyttöön 29. helmikuuta 2008 ja otettiin täyteen käyttöön 26. maaliskuuta 2008
Lentoyhtiöt ja terminaalit > Rahtilentoyhtiöt

Air China Cargo (Anchorage, Chicago-O'Hare, Dallas/Fort Worth, Los Angeles, Portland (OR))
Cargolux (Luxemburg)
Federal Express (Hangzhou, Nanjing, Shanghai-Pudong)
Korean Air Cargo (Soul-Incheon)
Scandinavian Airlines System (Kööpenhamina, Shanghai-Pudong)
Singapore Airlines Cargo (Singapore)
Malaysia Airlines Kargo (Kuala Lumpur)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pekingin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Lentoaseman viralliset sivut (englanniksi)