stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tri Sadismin kauhukammio
Aiheesta muualla

Tri Sadismin kauhukammio Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tri Sadismin kauhukammio Elonet.
Tri Sadismin kauhukammio AllMoviessa. (englanniksi)
Minimalismi

Tony Smith, Free Ride, 1962.
Minimalismi on abstraktin taiteen suuntaus muun muassa kuvataiteessa, muotoilussa, arkkitehtuurissa, musiikissa ja elokuvassa, jossa pyritään keskittymään kaikkein olennaisimpaan ja karsimaan ilmaisu turhista rönsyistä. Sanalla tarkoitetaan yleensä myös kaikkea niukkaan, vähäiseen tai pieneen viittaavaa, vaikka minimalistiset taideteokset eivät useinkaan ole pienikokoisia.
Minimalismi muistuttaa konstruktivismia siinä, että taide pitäisi tehdä nykyaikaisista, teollisista materiaaleista. Minimalistit ovat tehneet teoksia tyypillisesti hyvin yksinkertaisista geometrisista hahmoista, kuutioista ja neliöistä. Useat minimalistiset teokset tutkivat materiaaliensa ominaisuuksia.
Minimalistinen taide syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälissä. Suuntaus alkoi suunniteltaessa kolmiulotteisia esineitä, joissa pyrittiin yksinkertaisuuteen ja selkeyteen. Se voidaan nähdä sen abstraktin idean jatkeena, että taiteella pitäisi olla oma todellisuutensa, eikä sen pitäisi olla jonkun muun asian jäljitelmä.
Taiteessa suuntaus oli vastavaikutus tunteelliselle itseilmaisulle, kuten abstraktille ekspressionismille ja rönsyilevään kuvankäyttöön pyrkineelle pop-taiteelle. Ekspressiivisyys on vastakkaista minimalistisuudelle, jossa oleellista on lähes persoonaton ja melkein tunnistamaton selkeys.
Minimalismin harjoittajia ovat olleet muun muassa Carl Andre, Dan Flavin, Donald Judd, Robert Morris, Sol LeWitt, Richard Serra ja Eva Hesse. Kaksiulotteiselle kankaalle ovat minimalismia soveltaneet maalauksissaan muun muassa Barnett Newman, Frank Stella, Ellsworth Kelly ja Agnes Martin.
Niukkuuden taidetta

Venäläisten 1900-luvun alun suprematistien, kuten Kazimir Malevitšin teokset on nähty minimalismin edelläkävijöinä. Jo 1900-luvun alussa Venäjällä syntyi ero Malevitšin harjoittaman suprematismin ja konstruktivismin välillä. Erotuksena oman taiteensa henkisyyteen ja ylevyyteen pyrkivistä tavoitteista Kazimir Malevitš kutsui rakenteellista ja geometrista konstruktivismia ”tuotantotaiteeksi”.
Sekä minimalismi että konstruktivismi alkoivat kuitenkin kukoistaa vasta toisen maailmansodan jälkeen. Minimalismi on osa jälkimaalauksellisen abstraktion kokonaisuutta ja erilaiset pelkistävyyteen pyrkivät taiteen suunnat, muun muassa op-taide ja käsitetaide eli konseptualismi on nähty sen seuraajiksi.
Yvonne Rainier’n mukaan minimalistinen veistoksellisuus poikkeaa perinteisestä seuraavasti:
| perinne | minimalismi |
| --- | --- |
figuratiiviset viittaukset: ei-viittaavat muodot
illusionismi: suoruus, sananmukaisuus
osien hierarkkinen suhde: muotojen tai osien yhtenäisyys
monimutkaisuus, yksityiskohdat: yksinkertaisuus
monumentaalisuus: ihmisen mittakaava
käsityö: teollinen valmistus
tekstuuri eli pintarakenne: katkeamattomat pinnat
Monet minimalistiset teokset on tuotettu erityisesti näyttelytilaa varten, eikä niitä voi siirtää, joten minimalistinen taide teki tietä installaatiolle. Minimalismi viittaa tässä mielessä taidefilosofiana fenomenologiseen kuvanveistoon, jossa itseilmaisun ja taiteilijan omien merkkien jättämisen sijaan yritetään löytää teoksen ominaisuudet sen ympäristöstä.
Taiteen tekemiselle minimalismilla on ollut suuri vaikutus. Se toi esiin sarjallisen työskentelytavan, jossa taiteilija työstää useita teoksia samanaikaisesti. Minimalismin taiteelle on myös tyypillistä yhden muodon muuntelu tai toistaminen.
Minimalismi Suomessa

Pohjoismaista muotoilua ja arkkitehtuuria on pidetty niukkuutensa ja vähäeleisyytensä takia usein minimalistisena.
Vaikka Minimal Art – kuten taidesuuntausta sen alkuvaiheessa kutsuttiin – tunnettiin Suomessa jo 1960-luvulla ja useat taiteilijat kokeilivat minimalismin menetelmiä, suomalaisista taiteilijoista ei kukaan tehnyt uraansa minimalistina. Taiteen pelkistävistä suuntauksista tuli suositummaksi konstruktivismi.
Sanan minimalismi vanha suomennos oli niukismi,lähde? mutta se ei ole yleistynyt.
Uusminimalismi

Uusminimalismi, jälkiminimalismi eli postminimalismi syntyi 1980-luvun postmodernismin kertaustyylien kaudella samanaikaisesti uusekspressionismin ja Neo-Geo-suuntausten kanssa.
Minimalismi eri taiteenaloilla > Muotoilu ja arkkitehtuuri

Minimalismi tarkoittaa muotoilussa ja arkkitehtuurissa pyrkimystä pelkistää aihe välttämättömiin osiinsa. Askeettisuus ja rationalismin eri suuntaukset ainakin 1700-luvulta ovat pyrkineet yksinkertaisuuteen.
Arkkitehti Ludwig Mies van der Rohe omaksui ajatuksen ”Vähemmän on enemmän”. Sillä hän kuvasi esteettistä taktiikkaansa rakennuksen rungon tasoittamisessa ja korostamisessa, sisäseinien poistamisessa ja avoimen pohjakaavan käyttöönotossa sekä rakenteen pelkistämisessä vahvaan, läpinäkyvään ja yhtenäiseen pintaan.
Muotoilun kehittäjä Buckminster Fuller omaksui hieman samanlaisen sanonnan: ”Tehdä enemmän vähemmällä”, vaikkakin hän suuntautui enemmänkin teknologiaan ja insinööritaitoon kuin estetiikkaan.
Minimalismi eri taiteenaloilla > Minimalistinen musiikki

Minimalismin toisto ja sarjallisuus innostivat myös säveltäjiä 1960-luvulta alkaen. Näin syntyi minimalistinen eli repetitiivinen (repetitio = toisto) musiikki. Etenkin Philip Glassin, Steve Reichin ja Terry Rileyn musiikki yhdistetään minimalismiin: he ovat tyylisuunnan oleellisimmat edustajat.
Minimalismi hyödyntää usein elektronisia soittimia. Musiikki perustuu pienten sävelkuvioiden toistoon, hyvin hitaaseen ja vähäiseen muunteluun. Kun sävellykset yleensä kestävät varsin kauan, tuloksena on hypnoottinen tunnelma. Oleellisia minimalismia edustavia levytyksiä ovat muun muassa Terry Rileyn In C (1964) ja Descending Moonshine Dervishes (1975), Philip Glassin Music In Twelve Parts (1971–1974) ja ooppera Einstein on the Beach (1976) sekä Steve Reichin Drumming (1971) ja Music for 18 Musicians (1974–1976).
Kaupallisesti menestyneessä Mike Oldfieldin Tubular Bellsissä voidaan kuulla paikoin minimalistisia sävyjä. Myös saksalaiset syntetisaattorimusiikin edustajat Klaus Schulze, Tangerine Dream ja muut saivat 1970-luvulla varsin paljon vaikutteita edellä mainituilta säveltäjiltä.
Minimalismi eri taiteenaloilla > Muut taiteenlajit

Minimalismin pyrkimyksiä ja sovellutuksia voi löytyä myös muista taiteenlajeista. Suomeksi minimalismia on luonnehdittu sanoilla ”koruton” ja ”näennäisen arkipäiväinen”. Nämä sanat sopivat kuvaamaan myös kirjallisen minimalismin isän, Ernest Hemingwayn tuotantoa. Hänen kirjoissaan ei esimerkiksi koskaan kuvailtu minkälaisella äänensävyllä tai -painolla keskusteluun osallistuvat henkilöt puhuivat. Minimalistiseksi luonnehdittuihin kirjailijoihin kuuluvat myös novellikirjailijat Amy Hempel sekä Raymond Carver, kirjailija Samuel Beckett ja runoilija Ezra Pound.
Minimalistiset elokuvan tekijät puolestaan pyrkivät pelkistämään teoksensa paljaisiin olennaisuuksiin. Elokuville pidetään tyypillisenä pitkiä otoksia, still-kuvia ja sisäisiä tarinoita. Tunnetuimpia tyylilajin ohjaajia ovat ranskalainen Robert Bresson ja suomalainen Aki Kaurismäki.
Minimalismin suosimaa äärimmäistä pelkistämistä voi soveltaa paitsi muotojen ja hahmojen luomiseen, myös vaikkapa kirjoittamiseen, näyttelemiseen, tanssiin, tietokoneohjelmointiin tai urheilusuoritukseen.
Kritiikki

Minimalismi on ollut myös arvostelun kohteena varsinkin modernismin rationalismia kritisoineen postmodernismin taholta. Muun muassa amerikkalainen kirjailija ja kriitikko Tom Wolfe on kirjoissaan The Painted Word (1975) ja From Bauhaus to Our House (1981) arvostellut niin minimalismia kuin modernismin synnyttämiä naurettavuuksia.
Tunnuslauseesta Less is more (Vähemmän on enemmän) tehtiin pilkallinen väännös Less is bore (Vähemmän on yksitoikkoista). Amerikkalainen taidekriitikko Hilton Kramer totesi jo 1960-luvulla:
»Mitä minimaalisempaa on taide, sitä maksimaalisempia ovat selitykset.»
Minimalismia

Kazimir Malevitš, Musta neliö, 1915.
Walter De Maria, Seen/Unseen, Known/Unknown.
Richard Serra, Fulcrum, 1987.
St. Moritz -kirkko Augsburgissa ennen remonttia
St. Moritz -kirkko John Pawsonin suunnitteleman kunnostustyön jälkeen.
Kirjallisuutta

Gablik, Suzi: Minimalism. Teoksessa Stangos, Nikos: Concepts of Modern Art. 1981. (englanniksi)
Langmuir, Erika & Lynton, Norbert: The Yale Dictionary of Art & Artists. 2000. (englanniksi)
Potter, Keith & Gann, Kyle & Pwyll, Siôn ap (toim.): The Ashgate Research Companion to Minimalist and Postminimalist Music.  Farnham:  Ashgate, 2013.  ISBN 978-1-4094-3549-5  (englanniksi)
Read, Herbert (toim.): The Thames and Hudson Dictionary of Art and Artists. 1984. (englanniksi)
Walker, John A.: Glossary of Art, Architecture and Design since 1945. 1973. (englanniksi)
Wolfe, Tom: From Bauhaus to Our House. 1981. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Minimalism. Artcyclopedia. (englanniksi)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Abstraktin taiteen suuntauksia
Voimakkaasti pelkistäviä →     Ekspressionismi ● Kubismi ● Futurismi ● Suprematismi ● Konstruktivismi ● Neoplastisismi ● Konkretismi ● Abstrakti ekspressionismi ● Informalismi ● Minimalismi ● Op-taide ● Kineettinen taide    ← Täysin abstrakteja
Richard Serran teos Toronton lentoaseman terminaalissa.
Hannu Sirenin veistos Stoa (1984) on Helsingin Itäkeskuksessa.
Trifluorietikkahappo

| Trifluorietikkahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2,2-trifluorietikkahappo
CAS-numero:  76-05-1
PubChem CID:  6422
SMILES:  C(=O)(C(F)(F)F)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2HO2F3
Moolimassa:  114,028 g/mol
Sulamispiste:  –15,3 °C
Kiehumispiste:  72,4 °C
Tiheys:  1,535 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hyvin veteen
Trifluorietikkahappo (CF3CO2H) on etikkahapon fluorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa kemiassa erityisesti peptidisynteesissä. Aineesta käytetään myös nimiä trifluorietaanihappo ja perfluorietikkahappo.
Ominaisuudet

Trifluorietikkahappo on väritöntä nestettä ja liukenee hyvin veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin, bentseeniin ja heksaaniin. Trifluorietikkahappo on huomattavasti etikkahappoa vahvempi happo ja sen pKa-arvo on 0,23. Hapon voimakkuus johtuu elektronegatiivisten fluoriatomien aiheuttamasta induktiivisesta efektistä.
Valmistus

Aikaisemmin trifluorietikkahappoa tuotettiin hapettamalla erilaisia trifluorimetyyliryhmän sisältäviä halogenoituja hiilivetyjä esimerkiksi hapettamalla kaliumpermanganaatilla 1,1,2-trikloori-3,3,3-trifluoripropeenia. Nykyään yhdistettä tuotetaan fluoraamalla elektrolyyttisesti asetyylikloridia tai etikkahappoanhydridiä vetyfluoridilla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu trifluoriasetyylifluoridia, josta muodostuu trifluorietikkahappoa hydrolyysillä.
Käyttö

Trifluorietikkahappoa käytetään trifluorietikkahappoanhydridin ja 2,2,2-trifluorietanolin, jota saadaan pelkistämällä litiumalumiinihydridillä, valmistamiseen. Yhdiste on käyttökelpoinen myös katalyyttinä Beckmann-toisiintumisissa, esteröinneissä, tyydyttymättömien ja aromaattisten yhdisteiden asyloinneissa, ketonien synteesissä ja nitrauksissa. Peptidisynteeseissä trifluorietikkahappoa käytetään poistamaan amiinien suojaukseen käytettäviä ryhmiä, kuten t-Boc-ryhmän poistoon. Tähän tarkoitukseen trifluorietikkahappo sopii hyvin, koska sivureaktiot ovat vähäisiä ja peptidit liukenevat hyvin trifluorietikkahappoon.
Trifluorietikkahappoa käytetään myös proteiinien HPLC-mittauksissa. Yhdiste muodostaa ionipareja proteiinien kanssa ja täten ehkäisee kationinvaihtoa stationäärifaasin kanssa ja vähentää peptidien ja proteiinin konformaatioiden vaihtelua ja siten saa aikaiseksi paremman erottuvuuden.
Turvallisuus

Trifluorietikkahappo on vahvasti hapanta ja syövyttävää ja aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa. Nisäkkäille se ei ole erityisen myrkyllistä toisin kuin esimerkiksi fluorietikkahappo. Vesikasveille ja leville se sen sijaan on haitallista. Yhdiste hajoaa vedessä melko hitaasti ja voi kertyä vesiin.
Trimetyylifosfiitti

| Trimetyylifosfiitti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  121-45-9
PubChem CID:  8472
SMILES:  COP(OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H9PO3
Moolimassa:  124,072 g/mol
Sulamispiste:  −78 °C
Kiehumispiste:  111–112 °C
Tiheys:  1,046 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Trimetyylifosfiitti (C3H9O3P) on fosfiittiestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä ja palonestoaineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyylifosfiitti on väritöntä ja hajultaan pistävää nestettä. Se ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta metanoliksi ja dimetyylivetyfosfiitiksi. Trimetyylifosfiitti liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste muodostaa komplekseja siirtymämetallien kanssa.
Valmistus ja käyttö

Trimetyylifosfiittia valmistetaan fosforitrikloridista ja metanolista ammoniakin tai trietyyliamiinin läsnä ollessa.
Trimetyylifosfiittia käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi lääkkeitä ja hyönteismyrkkyjä. Se toimii useiden funktionaalisten ryhmien pelkistimenä ja sitä käytetään myös rikinpoistoreagenssina orgaanisista yhdisteistä. Trimetyylifosfiittia käytetään myös polymeerien palonestoaineena.
Trimetyyliboraani

| Trimetyyliboraani |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  593-90-8
PubChem CID:  68979
SMILES:  B(C)(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H9B
Moolimassa:  55,912 g/mol
Sulamispiste:  –161,5 °C
Kiehumispiste:  –20,2 °C
Tiheys:  1,911 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hieman veteen
Trimetyyliboraani (C3H9B) on organoboraaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää neutronilaskimissa ja booria sisältävien ohutkalvojen valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyyliboraani on voimakkaan pahanhajuista myrkyllistä kaasua. Se reagoi erittäin voimakkaasti hapen kanssa ja voi syttyä palamaan joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Se liukenee erittäin niukasti veteen ja paremmin etanoliin ja dietyylieetteriin. Kuumennettaessa veden kanssa yhdiste hydrolysoituu metyyliboronihapoksi. Trimetyyliboraani on Lewis-happo ja muodostaa stabiileja komplekseja ammoniakin ja useiden amiinien, esimerkiksi trimetyyliamiinin tai kinuklidiinin, kanssa. Näistä additiotuotteista trimetyyliboraani voidaan vapauttaa hapon avulla.
Valmistus ja käyttö

Trimetyyliboraania voidaan valmistaa booritrifluoridin ja metyylimagnesiumbromidin välisellä reaktiolla. Liuottimena reaktiossa käytetään dibutyylieetteriä. Toinen tapa on natriummetyylitrikloroaluminaatin ja booritrikloridin välinen reaktio.
Erittäin puhdasta trimetyyliboraania voidaan käyttää neutronilaskimissa neutroneja kaappaavana aineena. Yhdistettä voidaan käyttää myös valmistettaessa booriohutkalvoja kemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä.
Trilogy (Emerson, Lake & Palmerin albumi)

| Trilogy Emerson, Lake & Palmer |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammikuussa 1972 Advision -studioilla, Lontoossa
 Julkaistu: 6. heinäkuuta 1972
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Greg Lake
 Tyylilaji: progressiivinen rock taiderock
 Kesto: 42.16
 Levy-yhtiö:  Island Records    Atlantic Records
Listasijoitukset
  2. (8. heinäkuuta 1972)   2. (heinäkuu 1972)   4. (viikko 30/1972)   5. (1972)   5. (5. elokuuta 1972)   15. (4. marraskuuta 1972)
Emerson, Lake & Palmerin muut julkaisut
| Pictures at an Exhibition 1971 | Trilogy 1972 | Brain Salad Surgery 1973 |
Trilogy on brittiläisen Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen heinäkuussa 1972 julkaistu kolmas studioalbumi. Sillä on muun muassa kappale "Hoedown", joka oli yhtyeen suosituimpia kappaleita konserteissa.
Kappaleet

A-puoli
The Endless Enigma (Part One) – 6.37 (säv. Keith Emerson/Greg Lake)
Fugue – 1.57 (säv. Emerson)
The Endless Enigma (Part Two) – 2.00 (säv. Emerson/Lake)
From the Beginning – 4.14 (säv. Lake)
The Sheriff – 3.22 (säv. Emerson/Lake)
Hoedown – 3.48 (säv. Aaron Copland)
B-puoli
Trilogy – 8.54 (säv. Emerson/Lake)
Living Sin – 3.11 (säv. Emerson/Lake/Carl Palmer)
Abaddon's Bolero – 8.13 (säv. Emerson)
Kappaleet > Remasteroidun painoksen (2001) bonuskappale

Hoedown – 4.06 (Live, säv. Copland)
Kokoonpano

Keith Emerson – Hammond-urut C3, Steinway-piano, zoukra, Moog-syntetisaattori III C, Mini Moog Model D
Greg Lake – laulu, bassokitara, sähkökitara, akustinen kitara
Carl Palmer – rummut, lyömäsoittimet
Paikka Epping Forestissa, jossa valokuvat alkuperäisen albumin kannen sisäpuolelle otettiin
Trimetyylisilyylijodidi

| Trimetyylisilyylijodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Jodi(trimetyyli)silaani
CAS-numero:  16029-98-4
PubChem CID:  85247
SMILES:  C[Si](C)(C)I
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H9SiI
Moolimassa:  200,092 g/mol
Sulamispiste:  –31 °C
Kiehumispiste:  106–109 °C
Tiheys:  1,406 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Trimetyylisilyylijodidi eli joditrimetyylisilaani tai trimetyylijodisilaani (C3H9SiI) on silaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa silyloivana reagenssina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa trimetyylisilyylijodidi on väritöntä nestettä. Yhdiste reagoi muun muassa veden sekä alkoholien, eetterien sekä esterien kanssa. Trimetyylisilyylijodidi liukenee muun muassa halogenoituihin hiilivetyihin, asetonitriiliin sekä tolueeniin. Yhdiste on hyvin reaktiivista ja herkkää valon vaikutuksille, minkä vuoksi tuotteen joukkoon lisätään stabiloivaksi aineeksi kuparia.
Valmistus ja käyttö

Trimetyylisilyylijodidia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytettyjä ovat muun muassa heksametyylidisilaanin ja jodin välinen reaktio sekä trimetyylikloorisilaanin ja natriumjodidin tai litiumjodidin välinen reaktio. Valmistustapa vaikuttaa muodostuvan trimetyylisilyylijodidin reaktiivisuuteen.
Trimetyylisilyylijodidia käytetään silyloivana reagenssina ja se muodostaa muun muassa silyylieettereitä alkoholien kanssa. Se reagoi esterien kanssa hajottaen ne silyloiduksi karboksyylihappojohdannaiseksi ja metyylijodidiksi ja eetterit reagoivat metyylieetteriksi ja silyloiduksi alkoholiksi. Trimetyylisilyylijodidia käytetään myös Lewis-happamana katalyyttinä asetaalien synteesissä että hydrolyysissä, halogeenienvaihtoreaktioissa, katalyyttinä karbonyyliyhdisteiden additioreaktioissa sekä muun muassa epoksidien ja sulfoksidien pelkistimenä.
Trimetyyliamiini-N-oksidi

| Trimetyyliamiini-N-oksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N-dimetyylimetanamiinioksidi
CAS-numero:  1184-78-7
PubChem CID:  1145
SMILES:  C[N+](C)(C)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (CH3)3NO
Moolimassa:  75,112 g/mol
Sulamispiste:  96 °C (dihydraatti) 255–257 °C (kidevedetön)
Liukoisuus veteen:  793 g/l (20 °C)
Trimetyyliamiini-N-oksidi (C3H9NO) on orgaaninen yhdiste, joka kuuluu amiinioksideihin. Eliöissä yhdiste osallistuu osmoottisen paineen säätelyyn ja stabiloi proteiineja. Trimetyyliamiini-N-oksidia voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä heikkona hapettimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Trimetyyliamiini-N-oksidi on valkoista kiinteää ainetta, joka on usein dihydraattina. Se liukenee hyvin veteen, koska sen dipolimomentti on suuri. Vesiliuoksissa yhdisteen happiatomi muodostaa vetysidoksia kolmen vesimolekyylin kanssa.Liukenee myös etanoliin
Trimetyyliamiini-N-oksidia voidaan valmistaa hapettamalla trimetyyliamiinia vetyperoksidin tai perhapon kanssa. Vesiliuoksissa suoritettuna näin muodostuu sen dihydraatti. Dihydraatista saadaan vedetöntä trimetyyliamiini-N-oksidia sublimoimalla tai tislaamalla alennetussa paineessa veden ja bentseenin tai tolueenin muodostamasta atseotrooppisesta seoksesta.
Trimetyyliamiini-N-oksidi reagoi alkyloivien yhdisteiden kanssa muodostaen trimetyylialkoksiammoniumyhdisteitä. Se on hyödyllinen ketonien ja aldehydien syntetisoimisessa alkyylihalideista ja sulfonaateista, N-metyylipyrrolidiinien synteeseissä, atsometiiniylidien valmistuksessa ja karbonyyliryhmien poistamisessa trikarbonyylirautakomplekseista. Erityisesti yhdistettä käytetään mietona ja selektiivisenä hapettimena organoboraanien hapettamiseen borinaatti- tai boraattiestereiksi.
Biokemia

Trimetyyliamiini-N-oksidia muodostuu eliöissä trimetyyliamiinista erään mono-oksidaasientsyymin, FMO-3:n, katalysoimana. Trimetyyliamiinia muodostuu esimerkiksi ihmiskehossa koliinia sisältävistä ruoka-aineista. Normaalisti maksassa sijaitseva FMO-3-entsyymi hapettaa sen trimetyyliamiini-N-oksidiksi, mutta harvinaisessa perinnöllisessä sairaudessa trimetyyliaminuriassa entsyymin pitoisuus on vähäinen. Tämä ilmenee trimetyyliamiinin erittymisenä hien ja virtsan mukana ja yhdiste antaa heille tyypillisen kalamaisen hajun.
Trimetyyliamiini-N-oksidiä on erityisesti merikaloissa. Erityisesti haiden ja rauskujen veressä on paljon ureaa osmoottisen paineen säätelyyn. Urean pitoisuus on niin suuri, että se denaturoisi proteiineja, mutta veressä oleva trimetyyliamiini-N-oksidi kumoaa urean vaikutuksen. Trimetyyliamiini-N-oksidi stabiloi proteiineja tukemalla niiden oikeaa laskostumista. Sen on havaittu myös stabiloivan oikealla tavalla laskostuneita proteiineja prioneita vastaan. Yhdiste stabiloi myös nukleiinihappoja.
Trimetyyliamiinin muodostuminen hajuttomasta trimetyyliamiini-N-oksidista on yksi merkki kalan pilaantumisesta. Bakteerit pelkistävät yhdisteen trimetyyliamiini-N-oksidireduktaasientsyymin avulla. Eräät bakteerit voivat muodostaa yhdisteestä myös dimetyyliamiinia ja formaldehydiä.
Trifylia

Trifylia ja muut antiikin Eliin alueet kartalla.
Trifylia (m.kreik. Τριφυλία, lat. Triphylia) oli antiikin aikainen alue Eliin maakunnassa Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kreikassa. Se käsitti maakunnan eteläisimmän osan Messenian rajalla.