stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuosaaren Viikingit
Budojaos > Aikido

Aikidotoiminta seurassa alkoi huhtikuussa 1980 Hannu Strömmerin (Aikikai aikido 3.dan suoritettu 3.4.1983) ohjaamalla peruskurssilla Satamasaarentien dojolla. Assistenttina hänellä toimi peruskurssilla Jukka Helminen, joka on vuodesta 1987 lähtien toiminut seuran aikidon pääopettajana. Jukka Helmiselle myönnettiin tammikuussa 2019 aikido 7.dan arvo. Strömmer ja Helminen olivat molemmat Ruotsissa asuvan japanilaisen Toshikazu Ichimura -sensein (Aikikai aikido shihan 6.dan, iaido renshi 6.dan) aikido ja iaido oppilaita aina vuoden 1986 loppuun asti. Tuolloin Ichimura-sensei lopetti budon ja palasi takaisin Japaniin. Seurassa suoritettiin ensimmäinen kyu-graduointi 9. kesäkuuta 1980, jolloin 6.kyu arvon suoritti seitsemän henkilöä.
Vuodesta 1987 seurassa siirryttiin seuraamaan Kobayashi dojon opettajia, tärkeimpinä Yasuo Kobayashi -sensei (Aikikai aikido shihan 8.dan) ja Kazuo Igarashi -sensei (Aikikai aikido shihan 8.dan). Seuran aikido onkin vahvasti yhteydessä Japaniin ja monet seuran nykyiset tai entiset jäsenet ovat monien vuosien mittaan käyneet Japanissa harjoittelemassa Kobayashi- tai Igarashi-dojoilla. Kobayashi- ja Igarashi-senseit ovat myös vierailleet useita kertoja ohjaamassa harjoituksia seurassa Suomen vierailujen yhteydessä. Seura järjesti myös vuosien 2018 ja 2019 pääsiäisleirit, joissa ohjaajana toimi Igarashi-sensei. Vuoden 2018 leiri oli samalla juhlaleiri hänen 40 vuoden työlleen Suomessa (1978 ensimmäinen vierailu). Seura on myös mukana järjestämässä aikidoleirejä vuodesta 2016, joissa opettaja tulee Aikikai Hombu dojolta. Hän on doshu Moriteru Ueshiban valitsema nuoren polven opettaja Yuji Oyama -sensei (Aikikai shihan 6.dan). Nämä harjoitusleirit on pidetty Tampereella.
Budojaos > Iaido

Seuran iaidotoiminta käynnistettiin virallisesti 1987, mutta epävirallisesti iaidoa oli jo harjoiteltu aika ajoin seurassa. Seura oli jopa järjestänyt Suomen ensimmäisen iaidoleirin vuonna 1982 Vuosaaren urheilutalolla. Leirin ohjasi Pertti Lehväslaiho. Seuran iaidotoiminnan pääopettajana on toiminut alusta alkaen Jukka Helminen. Ichimura-sensei (iaido renshi 6.dan) opetti Suomessa käydessään muun muassa seuraavia iaidotyylejä: Muso Shinden ryu, ZNKR iaido ("seitei iaido") ja Keishicho ryu iaido aina vuoteen 1986 asti, jolloin hän palasi Japaniin. Ennen Japaniin paluutaan hän järjesti Suomeen uuden opettajan Muso Shinden ryu iaidoon. Hän oli Shigeru Takada -sensei iaido hanshi 10.dan (v. 1986 kun hän tuli ensimmäiselle opetusmatkalleen - sillä reissulla Ruotsiin, hän oli arvoltaan kyoshi 8.dan). Toinen matka suuntautui Suomeen ja seura oli päävastuussa paikallisesti sen järjestämisestä. Leiri järjestettiin 1988 osin Vuosaaren urheilutalolla.
Seurassa ensimmäinen virallisesti harjoiteltava iaido tyylisuunta oli Muso Shinden ryu, jota harjoiteltiin vuosina 1987–2007.
Nykyisin seurassa harjoitellaan niin sanottua seitei iaidoa, joka on Japanin Kendoliiton oma iaidosarja (ZNKR iaido). Sen harjoittelu aloitettiin 2007, mutta aikidon harjoittelijat olivat satunnaisesti tehneet sitä jo vuosien 1980–1985 välillä. Seuran jäsenet osallistuvat myös toisinaan iaidon SM kilpailuihin (ZNKR iaido). Seuran seitei-iaidon edistymiseen on vuosien mittaan vaikuttaneet useat eri opettajat, mutta viimeisimpänä ja tärkeimpänä on ollut Fumitaka Katsuse -sensei ZNKR iaido kyoshi 8.dan.
Budojaos > Kobudo

Seuraan otettiin 1995 lajivalikkoon japanilainen kobudotyyli, Taura Muso ryu kobudo, joka on niin sanottu sogo bujutsu eli kattaa sekä aseettoman (jujutsu, hojojutsu) että aseellisen (jojutsu, bojutsu, sojutsu, tachigamajutsu, kenjutsu) taistelutaidon. Lajia harjoiteltiin seurassa vuodesta 1995 elokuuhun 2010. Lajissa seuran pääopettajana toimi Jukka Helminen (shihan, chudenmenkyo).
Joulukuussa 2006 seura järjesti Suomen ensimmäisen Suio-ryu iaikenpo harjoitusleirin ja lajia on harjoiteltu siitä lähtien sekä Suomessa että seurassa. Tuon jälkeen seura on vuosittain järjestänyt ulkomaisten lajin opettajien harjoitusleirejä sekä vierailuita. Tärkeimpinä Suio ryu iaikenpon päämiehen 15.soke Yoshimitsu Katsusen vierailut Suomeen vuosina 2014, 2015, 2016, 2017 ja 2019.
Suiō-ryū iaikenpō on myös niin kutsuttu sogo bujutsu sisältäen muun muassa osiot iaijutsu, kenjutsu, jojutsu ja naginatajutsu. Lajin nykyinen päämies, 15.soke Yoshimitsu Kagehiro Katsuse-sensei antoi seuran pääopettajalle Jukka Helmiselle 2012 luvan opettaa omia oppilaitaan sekä ottaa seuraan uusia oppilaita. Samalla seura siirtyi harjoittelemaan suoraan lajin päämiehen alaisuuteen. Vuonna 2013 ensimmäisellä Suomen vierailullaan lajin päämies Yoshimitsu Katsuse -sensei muodosti Suiō-ryūn Suomen shibun ("haarakonttori") nimeten kolme vastuuhenkilöä. Seuran pääopettaja Jukka Helminen oli yksi näistä. Samalla hän teki seuralle kalligrafian, jolla hän vahvisti seuran dojon olevan lajin virallinen harjoituspaikka.
Seuran pääopettaja Jukka Helminen sekä seuraohjaaja Samu Nuojua ovat pääkaupunkiseudulla ainoat, joilla on opetus- ja esitysoikeus lajiin ja Budoviikingit on täten pääkaupunkiseudulla ainoa seura, jossa lajissa voi saada opetusta.
Budojaos > Kehonhuolto

Kehonhuoltoharjoituksilla on budojaoksessa historiallisesti vakaa pohja. Ichimura-sensei käytti usein aikanaan aikidoharjoitusleirien ohessa joitain kehonhuollollisia toimenpiteitä, kuten shiatsuhierontaa. Se loi pohjan kyseisten kaltaisten harjoitusten käytölle. Vuodesta 2010 alkaen kehonhuollolle on ollut oma viikkoharjoituksensa, mutta sitä ennen niitä on jo käytetty satunnaisesti harjoitusten yhteydessä tai omina erikoisharjoituksinaan. Kautta vuosien budojaoksessa on kehonhuollossa tehty muun muassa seuraavia: shiatsu, rakken-ho, makko-ho, nishi-shiki, mekostenon, taojooga, meriadiaanivenytykset (kei-raku-cho-sei), qi gong ja do-in. Kehonhuoltoharjoitusten pääohjaajana on toiminut alusta lähtien Jukka Helminen.
Seurassa on käynyt myös ulkopuolisia tapahtuma ohjaajia, mm Jukka-Pekka Lilja (taojooga), Antti Tassberg (mekostenon), Pertti Eskola (mekostenon), Mika Tuutti (shindo), Anne Troberg (lihashuolto) ja Henrik Nyberg (ravitsemus).
Yleisurheilujaos

Seurassa oli 1960- ja 1970-lukujen taitteessa yleisurheilujaos. Jaos oli seuran alkuperäisiä urheilujaoksia. Tunnetuimmat urheilijat siinä olivat 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksija Mikko Ala-Leppilampi ja kuulantyöntäjä Heimo Polvi.
Jalkapallojaos

Seurassa toimi jalkapallojaos vuosina 1965–1997.
Seuran joukkue pelasi vuoteen 1972 asti 5. tai 6. divisioonassa ja 4. divisioonassa vuodet 1973–1983. Vuonna 1983 joukkue pelasi 3. divisioonassa ja kaudet 1985–1992 jälleen 4. divisioonassa. Kaudet 1993–1995 joukkue pelasi 3. divisioonassa ja 2. divisioonassa vuoden 1996. Vuonna 1997 joukkue pelasi taas 3. divisioonassa.
Kauden 1997 jälkeen jalkapallo-osasto erkani emäseurasta omaksi seurakseen nimellä FC Viikingit.
Jääkiekkojaos

Seurassa toimi jääkiekkojaos vuosina 1970–1997.
Junioreille tarkoitettua pientä korttelisarjaa pelattiin nimellä Kanada-sarja. Siinä pelasi lähiympäristön eri joukkueita mm. Detroid Red Wings, Ottawa Silver Seven, Chicago Blackhawks ja vuosaarelainen Toronto Maple Leafs. Tästä joukkueesta syntyi Viikinkien jääkiekko. Numerolla 8 pelannut Jari Kurri lienee seurassa aloittaneista menestynein.
Seuralla oli 80-luvulla jo useita eri ikäkausijoukkueita. Tuolta ajalta junnuista lähteneistä tunnetuimpia lienevät olleet Mika Strömberg, Valeri Krykov ja Petri Pitkäjärvi.
Jääkiekko irtaantui omaksi seurakseen 1997 nimellä Viikingit HC.
Salibandyjaos

Salibandy oli seuran menestyslaji. Miesten joukkue voitti salibandyn Suomen mestaruuden vuonna 1998. Vuonna 2000 seuran salibandyjaos kuitenkin fuusioitui SalibandySeura Vuosaaren kanssa Salibandyseura Viikingeiksi (SSV). 24. maaliskuuta 2016 SSV ja Erä ilmoittivat fuusioituvansa keskenään. Seuran nimeksi tuli EräViikingit.
Seuran jäsenyydet ja sidonnaisuudet

Seura on jäsen seuraavissa organisaatioissa: Suomen Lentopalloliitto ry, Suomen Aikidoliitto ry, Suomen Kendosurojen Keskusliitto ry sekä Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilu ry.
Seura on vahvassa suhteessa aikidossa Igarashi dojoon Japanissa Hashimotossa Sagamiharan kaupungissa sekä Suio ryu iaikenpossa lajiin pääsaliin (Hekiunkan dojo) Shizuokassa Japanissa.
Saavutukset > Salibandy

Suomen mestari 1998
SM-hopeaa 1993 ja 1997
SM-pronssia 1994, 1996 ja 1999
Suomen Cupin voitto 1991, 1993 ja 1998
Suomen Cupin hopeaa 1999
Saavutukset > Iaido

Mudansha sarja: SM yksilö 2011 Fighting Spirit palkinto
Mudansha sarja: SM yksilö kulta ja pronssi 2012
Yudansha sarja: SM yksilö pronssi 2013
Iaido shodan-nidan sarja: Nordic Iaido Open Norjassa (Notodden) yksilö pronssi 2014
Iaido 1. kyu/Shodan sarja: SM yksilö pronssi 2014
Mudansha sarja: SM yksilö pronssi 2015
Yudansha sarja: SM yksilö 2017 Fighting Spirit palkinto
Yudansha sarja: SM yksilö pronssi 2024
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Arbina

| Arbina Noura Mint Seymali |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Studio G, Brooklyn, New York
 Julkaistu: 16. syyskuuta 2016
 Tuottaja(t): Matthew Tinari
 Tyylilaji: maailmanmusiikki
 Kesto: 41.02
 Levymerkki: Glitterbeat (GBLP 038)
Noura Mint Seymalin muut julkaisut
| Tzenni 2014 | Arbina 2016 |   |
Arbina on mauritanialaisen griottimuusikko ja laulaja-lauluntekijä Noura Mint Seymalin albumi, joka julkaistiin vuonna 2016.
Kappaleet

Kaikki kappaleet Noura Mint Seymali.
Arbina – 3.46
Mohammedoun – 4.48
Na Sane – 2.57
Suedi Koum – 3.14
Richa – 5.14
Ghlana – 3.44
Ghizlane – 4.38
Ya Demb – 4.08
Soub Hanak – 3.53
Tia – 4.40
Kokoonpano

Noura Mint Seymali – laulu, ardine
Jeiche Ould Chighaly – kitara
Ousmane Touré – basso
Matthew Tinari  –  rummut
Mayassa Hemed Vall – taustalaulu (kappaleet: 5, 6)
Ym

Ym tarkoittaa seuraavia:
joktometri, tunnus ym, pituuden yksikkö
jottametri, tunnus Ym, pituuden yksikkö
Montenegro Airlines, IATA-koodi YM, lentoyhtiö
Ylioppilasmiekkailijat, YM, suomalainen miekkailuseura
YM, yhdysvaltalainen aikakauslehti
ympäristöministeriö, YM, ympäristöasioita käsittelevä ministeriö
ynnä muuta, ym., suomenkielinen lyhenne.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ym”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ballaadi

| Ballaadi |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Erik Dahlberg
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Nils-Eric Fougstedt
Kuvaaja:  Marius Raichi
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Ossi Elstelä
Pääosat:  Maaria Eira Thure Bahne Arvi Tuomi Aino Lohikoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1944
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ballaadi on  Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1944.
Tarina on sepitteellinen kertomus perheellisen säveltäjän Fredrik Paciuksen (Thure Bahne) ja nuoren Ebba Dunckertin (Maaria Eira) romanssista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maaria Eira  | … |  Ebba Dunckert    |
|  Thure Bahne  | … |  Fredrik Pacius    |
|  Arvi Tuomi  | … |  Zacharias Topelius    |
|  Aino Lohikoski  | … |  Nina Pacius    |
|  Toini Vartiainen  | … |  Margarethe Florin    |
|  Yrjö Tuominen  | … |  valtioneuvos Martin, Ninan isä    |
|  Esko Vettenranta  | … |  ylioppilas Nikolai Kiseleff, "Gyllenstjerna"    |
|  Risto Veste  | … |  1. ylioppilas vuonna 1943 / Adolf Wasenius, "Kaarle XI"    |
|  Eero Kilpi  | … |  vanha herra vuonna 1943    |
|  Toivo Ruuth  | … |  Eugen Bergfält    |
|  Lauri Kyöstilä  | … |  musiikkivahtimestari Pavén    |
|  Edvin Kajanne  | … |  professori P. V. Florin    |
|  Irja Kuusla  | … |  Tilda, Paciusten palvelijatar    |
|  Sointu Kouvo  | … |  Hanna Falkman, "Leonora"    |
|  Laina Laine  | … |  rouva Florin    |
|  Helge Hansila  | … |  Bertel Rhodén    |
|  Vilho Ruuskanen  | … |  kapellimestari Ganzauge    |
|  Kalle Rouni  | … |  Fredrik Cygnaeus    |
|  Eino Kaipainen  | … |  J. L. Runeberg    |
|  Topo Leistelä  | … |  J. W. Snellman    |
|  Kaija Suonio  | … |  valtioneuvoksetar Martin    |
|  Irja Elstelä  | … |  Fredrika Runeberg    |
|  Arvo Kuusla  | … |  3. ylioppilas vuonna 1943    |
|  Teijo Joutsela  | … |  4. ylioppilas vuonna 1943    |
|  Veikko Itkonen  | … |  2. ylioppilas vuonna 1943    |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  tunnistamaton rooli   |
|  Viljo Huttunen  | … |  postinkantaja    |
|  Tellervo Mäki  | … |  Liisa, Florinien palvelijatar    |
|  Kyösti Käyhkö  | … |  marsalkka juhlissa    |
|  Kalevi Kailasvirta  | … |  Edvard Pacius    |
|  Varma Lahtinen  | … |  Helena, kamarineitsyt teatterissa   |
|  Airi Säilä  | … |  nainen konsertissa   |
|  Eric Häggblom  | … |  mies konsertissa   |
|  Oili Jaatinen  | … |  nainen ensi-illassa   |
|  Aino Angerkoski  | … |  nainen ensi-illassa   |
|  Artturi Laakso  | … |  herra ensi-illassa   |
|  Lilli Sairio  | … |  vaatenaulakon hoitaja   |
|  Hilly Lindqvist  | … |  nainen ensi-illassa   |
|  Ossi Korhonen  | … |  herra vormussa ensi-illassa   |
Vastaanotto

Kritiikeissä elokuvaa on pidetty paitsi hupaisan teennäisenä myös koomisen paatoksellisena ja yltiöisänmaallisena.
Amsterdamsaarenalbatrossi

| Amsterdamsaarenalbatrossi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Albatrossit Diomedeidae
Suku::  Albatrossit Diomedea
Laji::  amsterdamensis
Kaksiosainen nimi
 Diomedea amsterdamensis  Roux, Jouventin, Mougin, Stahl & Weimerskirch, 1983 
Katso myös
   Amsterdamsaarenalbatrossi Wikispeciesissä   Amsterdamsaarenalbatrossi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amsterdamsaarenalbatrossi (Diomedea amsterdamensis) on erittäin uhanalainen, valtavan kokoinen albatrossi.
Koko ja ulkonäkö

Lintu on lähes kuningasalbatrossin kokoinen jättiläinen. Sen vartalon pituus on 110 cm ja siipien kärkiväli noin 3 metriä. Aikuisen pesivän linnun yläpuoli on suklaanruskea, sillä on valkoinen naama ja kurkku sekä ruskea rintavyö. Siipien alapinta on valkoinen ja siiven kärki on musta. Vaaleanpunaisen nokan kärjessä on tumma täplä.
Laji kuvailtiin ja nimettiin vasta 1983 (Roux et al.). Sitä pidettiin aikaisemmin jättiläisalbatrossin alalajina.
Esiintyminen

Laji pesii vain Amsterdaminsaarella Ranskan eteläisessä territoriossa, Australian ja Etelä-Afrikan puolivälissä Intian valtamerellä. 1984 pesiviä pareja oli vain 5, mutta nykyisin kanta on vahvistunut ja parimäärä oli vuonna 2018 46. Saaren populaatio on kooltaan noin 170 lintua, joista 92 on sukukypsiä yksilöitä.
Pesimäaikana emot ruokailevat noin 2200 kilometrin säteellä subtrooppisilla vesillä. Pesimäajan ulkopuolisia vaelluksia ei tunneta kunnolla, mutta oletetaan lajin vaeltelevan lähinnä Australian ja Uuden-Seelannin vesillä.
Uhanalaisuus

Laji on uhanalainen ja ilman suojelutoimia se olisi kenties jo kuollut sukupuuttoon. Sen kanta on kuitenkin ollut kasvussa, ja vuonna 2018 Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli sen erittäin uhanalaiseksi. Sen luokituksena oli vuodesta 1994 saakka ollut äärimmäisen uhanalainen.
Koko saaren eläimistö on kärsinyt suuresti sinne vapautettujen kissojen takia. Myös laiduntava karja on tuhonnut pesiä. Pitkäsiimakalastajat ovat tappaneet tai vahingoittaneet suurta joukkoa lintuja. Nykyään suurin uhka on taudit (lintukolera ja Erysipelothrix rhusiopathidae bakteeri), jotka ovat levinneet 3 kilometrin päässä olevasta hoikka-albatrossiyhdyskunnasta (Thalassarche chlororhynchos). Viime vuosina lisääntynyt poikaskuolleisuus osoittaa taudin leviävän kaiken aikaa.
Suojelutoimet

Kaikki linnut on merkitty ja tarkat laskennat toistetaan vuosittain. Vuonna 1987 laidunkarjan määrää alueella vähennettiin ja rakennettiin aita, jolla eristettiin osa saarta. Vuonna 1992 rakennettiin toinen aita estämään karjasta mahdollisesti leviäviä taudinaiheuttajia.
Elinympäristö

Eteläiset valtameret ja Antarktis. Pesimäsaari on tuliperäinen.
Lisääntyminen

Pesintä tapahtuu joka toinen vuosi. Pesä on avoimella nevalla 500–600 m rannasta. Koko yhdyskunta pesii yhtenä ryhmänä. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat noin viikon pituisin jaksoin 80 päivää. Kuukauden ikäisenä poikanen selviää jo ilman emojen lämmitystä ja oppii lentämään noin 230 päivän ikäisenä. Nuori lintu vaeltelee merillä viitisen vuotta ja palaa sitten pesimäyhdyskuntaansa, mutta on lisääntymiskykyinen vasta noin 10-vuotiaana.
Anykščiain kunnallispiiri

| Anykščiain kunnallispiiri (Anykščių rajono savivaldybė) |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Liettua
Lääni:  Utenan lääni
Hallinnollinen keskus:  Anykščiai
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1765 km²
Väkiluku (2008):  32 137
 – Väestötiheys:  19,9 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anykščiain kunnallispiiri (liett. Anykščių rajono savivaldybė)  on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä, joka sijaitsee Utenan läänissä. Kunnallispiirin väkiluku vuonna 2008 oli 32 137 asukasta (18,6 % läänin väkiluvusta).
Asutuskeskukset > Kaupungit

Anykščiai
Kavarskas
Troškūnai
Asutuskeskukset > Kauppalat

Svėdasai
Kurkliai
Debeikiai
Asutuskeskukset > Kylät

Naujieji Elmininkai
Ažuožeriai
Aknystos
Raguvėlė
lisäksi 754 pienempää kylää
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anykščiain kunnallispiiri Wikimedia Commonsissa
Liettuan läänit ja kunnallispiirit
| --- | --- |
Alytus:   Alutys  Druskininkai  Varēna  Lazdijai 
Kaunas:   Birštonas  Jonava  Kaišiadorys  Kaunas  Kaunasin kaupunkikunta  Kēdainiai  Prienai  Raseiniai 
Klaipėda:   Klaipėdan kaupunkikunta  Klaipėdan kunnallispiiri  Kretinga  Neringa  Palangan kaupunkikunta  Skuodas  Šilutė 
Marijampolė:   Kalvarija  Marijampolėn kunta  Šakiai  Vilkaviškis  Kazlų Rūdan kunta 
Panevėžys:   Biržai  Kupiškis  Panevėžysin kaupunkikunta  Panevėžysin kunnallispiiri  Pasvalys  Rokiškis 
Šiauliai:   Akmenė  Joniškis  Kelmė  Pakruojis  Radviliškis  Šiauliain kaupunkikunta  Šiauliain kunnallispiiri 
Tauragė:   Jurbarkas  Pagėgiai  Šilalė  Tauragė 
Telšiai:   Mažeikiai  Plungė  Rietavas  Telšiai 
Utena:   Anykščiai  Ignalina  Utena  Visaginasin kaupunkikunta  Zarasai  Molėtai 
Vilna:   Elektrėnai  Šalčininkai  Širvintos  Švenčionys  Trakai  Ukmergė  Vilnan kaupunkikunta  Vilnan kunnallispiiri
Auxilium Pallacanestro Torino

| Auxilium Pallacanestro Torino |
| --- | --- |
Liiga:  Serie A
Perustettu:  1974
Areena:  PalaRuffini
Kotipaikka:  Torino, Italia
Kotisivu:  auxiliumpallacanestro.com
Giuseppe Poeta, joukkueen kapteeni
Auxilium Pallacanestro Torino on italialainen koripalloseura Torinon kaupungista. Joukkue on pelannut ajoittain Italian pääsarjassa ja kansainvälisissä seurakilpailuissa. Vuonna 2018 se voitti Italian cup-mestaruuden.
Tunnettuja pelaajia

Alessandro Abbio
Sandro Gamba (valmentaja)
Stefano Mancinelli
Romeo Sacchetti
Renzo Vecchiato
Darryl Dawkins
Scott May
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Auxilium Pallacanestro Torino Wikimedia Commonsissa
Joukkue eurobasket.com-sivustolla (englanniksi)
Seuran verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Zaporižstal

Zaporižstal (ukr. Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Zaporizkyi metalurhijnyj kombinat ”Zaporižstal”, ven. Запорожсталь, Zaporožstal, engl. Zaporizhstal) on terästehdas Ukrainan Zaporižžjassa.
Toukokuussa 1929 maan hallitus päätti rakentaa suuren metallurgisen tehtaan Zaporižžjaan. Päätehdas oli Dneprin teollisuuskombinaatti, johon sisältyi teräslevyjen valssaamo.
Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 1931. Syksyllä 1932 valmistunut Dneprin vesivoimalaitos alkoi toimittaa teollisuusalueelle sähköä. Ensimmäinen masuuni laskettiin 16. marraskuuta 1933. Masuuni oli suurin Ukrainassa ja tilavuudeltaan 960 kuutiometriä terästä. Laitoksesta tuli Euroopan suurin terästehdas. Toinen masuuni valmistui 1934 ja kolmas 1938, jolloin se oli 1300 kuutiometrin tilavuudellaan maailman suurin. Vuoteen 1940 mennessä Zaporižstal tuotti 70 prosenttia Neuvostoliiton teräslevyistä.
Vuonna 1938 käyttöön otettiin Euroopan toinen jatkuvatoiminen kuumavalssauslinja, jonka toimitti United Engineering of Pittsburgh.
Sodan vuoksi tehdas suljettiin elokuussa 1941. Tehtaan laitteistoja purettiin ja niitä siirrettiin mm. Magnitogorskiin. Sodan jälkeen tehdas uudelleenrakennettiin ja masuunit palautettiin toimimaan 1947 ja 1948. Teräksen tuotanto jatkui joulukuussa 1949.
Vuonna 1947 tehtaalle myönnettiin Leninin kunniamerkki.
1950-luvulla tehdas siirtyi happipuhallusprosessiin. Valimo avattiin ensimmäisen kerran 1962.
Vuonna 1965 otettiin käyttöön tietokoneohjaus teräksen valmistuksessa.
Tammikuussa 1971 tehdas palkittiin Lokakuun vallankumouksen kunniamerkillä tuotantomäärästään.
Neuvostoliiton hajottua tehdas jäi Ukrainan valtion käsiin. Yksityistämisen alkaessa valtion omaisuutta hoitanut Vasyl H’melnytskyi, liikemies ja Verh’ovna Radan jäsen vihreästä puolueesta, yksityisti tehtaan omalle sijoitusyhtiölleen. Vuoteen 2001 mennessä sitä hallitsivat H’melnytskyin lisäksi Alexander Shnaiderin ja Eduard Šyfrinin Midland Resources valtion pitäessä neljänneksen osuuden. Viimein Shnaider sai haltuunsa valtion osuuden ja 93 prosenttia osakkeista 70 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Myöhemmin länsimaisen teräksenvalmistajan 1,2 miljardin dollarin tarjous tehtaasta hylättiin.
Vuonna 2012 tehdas siirtyi Metinvestin omistukseen.
Vuonna 2016 osa kombinaatin tehtaista erotettiin uudeksi yhtiöksi Zaporižžjan valimo-mekaaninen tehdas (ZLMZ, Запорізький ливарно-механічний завод).
Auxey-Duresses

| Auxey-Duresses |
| --- | --- |

 vaakuna
 Auxey-Duresses
 Koordinaatit: 46°59′15″N, 4°44′56″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Beaune
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,1 km²
Väkiluku (2018):  300 
 – Väestötiheys:  27 as./km²
Kunnan numero:  21037
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Auxey-Duresses on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 9 kilometriä Beaunen kaupungista lounaaseen.
Auxey-le-Petit’n kylässä oleva keskiaikainen Saint-Symphorienin kirkko on 1100-luvulta. Melinin kylässä sijaitsee 1500-luvun linna Château de Melin. Linna on viinitila, ja siellä on majoitustoimintaa.
Viinintuotanto

Kunnan alueella on viljelty viiniä jo 200-luvulta lähtien. Se sijaitsee Côte de Beaunen viinintuotantoalueella, ja siellä tuotetut viinit saavat käyttää Auxey-Duresses (AOC) laatumerkintää.
Saint-Symphorienin kirkko
Château de Melin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Auxey-Duresses Wikimedia Commonsissa