stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imidatsolidinyyliurea
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa imidatsolidinyyliurea on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja alkoholeihin, mutta ei muihin orgaanisiin liuottimiin. Imidatsolidinyyliurea estää bakteerien kasvua, mikä johtuu sekä itse imidatsolidinyyliureasta että sen hajoamisessa muodostuvasta formaldehydistä. Yhdiste tehoaa sekä grampositiivisiin että gramnegatiivisiin bakteereihin sekä eräisiin homeisiin. Imidatsolidinyyliurea voi aiheuttaa ihon herkistymistä ja kosketusallergiaa.
Imidatsolidinyyliureaa valmistetaan allantoiinin ja formaldehydin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. Reaktiossa muodostuu myös diatsolidinyyliureaa ja muita allantoiinin ja formaldehydin kondensaatiotuotteita.
Imidatsolidinyyliureaa käytetään säilöntäaineena esimerkiksi shampoissa, voiteissa ja meikeissä.
Substanssi P

Substanssi P:n kalottimalli
Substanssi P (SP) on 11 aminohaposta koostuva polypeptidi, joka toimii neurotransmitterina eli hermoston välittäjäaineena ja neuromodulaattorina eli hermoston mukauttajana erityisesti kipuimpulssien kuljetuksessa hermoston perifeerisistä reseptoreista keskushermostoon. Keskushermostossa substanssi P on yhdistetty myös mielialan vaihteluiden, levottomuuden, stressin, neurogeneesin eli hermokudoksen muodostumisen, hengitysrytmin ja pahoinvoinnin säätelyyn. Substanssi P vaikuttaa myös vasodilataattorina eli verisuonia laajentavana aineena vapauttamalla typpioksidia verisuonten endoteelistä eli seinämästä, mikä voi aiheuttaa hypotensiota eli alhaista verenpainetta.
Neuropeptidi substanssi P:n sekvenssi eli aminohappojärjestys on COOH-Arg-Pro-Lys-Pro-Gln-Gln-Phe-Phe-Gly-Leu-Met-NH2. Substanssi P:n eli P-aineen eristivät jo v. 1931 von Euler ja Gaddum aivoista ja suolen seinämästä. SP on takykiniineistä tunnetuin. Substanssi P:n kemiallinen kaava on C63H98N18O13S ja CAS-numero 33507-63-0.
Substanssi P vaikuttaa stimuloimalla neurokiniini 1 reseptoria (NK1-reseptori), joka kuuluu G-proteiinikytkentäisten reseptorien takykiniinireseptoreiden alaryhmään. Aivorungon oksennuskeskuksessa on suuret pitoisuudet substanssi P:tä ja NK1-reseptoreita, joilla on ilmeisesti tärkeä tehtävä oksennusrefleksin säätelyssä.
Syöpäsairauksien solunsalpaajalääkityksen yhteydessä esiintyvän pahoinvoinnin hoitoon lääkkeeksi on kehitetty aprepitantti niminen substanssi P:n antagonisti, joka salpaa NK1-reseptoreita.
Substanssi P:tä on havaittu runsaasti tulehtuneissa nivelissä mm. nivelrikossa. On osoitettu, että endopeptidaasin SP:stä hydrolysoima C-terminaalinen fragmentti SP-(7-11) lisää prostaglandiinien eli tulehduksen välittäjäaineiden ja kollagenaasin eli sidekudosta hajottavan proteaasientsyymin erittymistä kondrosyyteistä eli nivelen rustosoluista mahdollisesti kohottamalla solunsisäisen Ca2+:n pitoisuutta. Prostaglandiinit ja kollagenaasi myötävaikuttavat nivelen tuhoutumiseen. Kapsaisiinin on todettu vaimentavan tulehtuneen nivelen oireita kuluttamalla SP:tä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Substance P (englanniksi)
Siltakatu (Joensuu)

Torin laidan taloja: Ora-Kotila, joka on osa Iso Myytä ja oikealla Valtakulma, jossa hotelli Vaakuna.
Pieni Keskuspuisto on Siltakadun varrella; puiston lauluilta kesällä 2008.
Siltakatu alkaa Itäsillalta.
Pielisjoen linna on Siltakadun vanhin kivirakennus (1852).
Joensuun taidemuseon, entinen Joensuun lyseo, Siltakadun suunnalta.
Sokos Siltakadun alkupäässä. Oikealla Kanavarannan talo.
Siltakatu on yksi Joensuun pääkaduista.lähde? Se johtaa rautatieasemalta ja Joensuun ensimmäisiltä Pielisjoen ylittäviltä silloilta, Itäsillalta ja Länsisillalta, kaupungin keskustan läpi Siilaiselle asti.
Kadun varren rakennuksia ja muita tärkeitä kohteita

Siltakadun varrella on eteläpuolella:
Ilosaari ja Karjalantalo (Einari Teräsvuori, 1954)
Joensuun kanava
Eliel Saarisen puisto
Kaupungintalon puisto, Ryhtipoika-patsas (Uuno Aro, 1958)
Joensuun kaupungintalo (Eliel Saarinen, 1914)
Rantakadun liikenneympyrässä on terästeos #Tuohi (Antti Immonen, 2018)
Vapaudenpuisto
Joensuun tori ja kauppahalli (2023)
Pankkitalo (Markus Tavio, 1951), jossa aikaisemmin oli Suomen Pankki ja Säästöpankki
Keskuspuisto, Päivänurmen Torikahvila
Taidemuseo (Theodor Decker, 1894)
Joensuun lyseon lukion talo (1956), entinen tyttölyseo, Lyseon lukio muutti Tiedepuistoon 2021. Näyttämö-teatteri 2021- . Mukulakaupunki (2024-).
Joensuun lyseon peruskoulu (Lahdelma & Mahlamäki, 2007)
Urheilutalo  (Unto Tupala, 1962)
Ystävyydenpuisto
ja pohjoispuolella:
Pielisjoen linna (1852), jossa Pohjois-Karjalan maakuntaliitto
Kanavapuisto
Kanavarannan kiinteistö. Lääkärikeskus Mehiläinen. Entinen (Osuuspankin talo) eli Piimälinna (arkkitehti Tuomas Väyrynen, 1962)
Sokos (1968)
Valtakulma (Paavo Riihimäki, 1942), jossa Hotelli Vaakuna ja Rosso (1985)
Iso Myy (Kiinteistö Oy Ora-Kotila ja Yhdyslinna)
Teräskulma,  (entinen Teräksen ja muun muassa Tiimarin talo) (Martta Martikainen-Ypyä ja Ragnar Ypyä, 1938)
Hotelli Scandic (talo valmistui Postipankille 1981 ja ennen Scandicia paikalla Hotelli Cumulus 2009-2018 )
Kauppakulma, Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön toimisto, entisiä liikkeitä muun muassa Kuosikulma
Metsätalo, jossa muun muassa Kelan toimisto (1982))
Useita asuinkerrostaloja ja muun muassa opiskelija-asuntoyhtiö Joensuun Ellin vanhoja puutaloja
Länsikadun jälkeen Siltakatu jatkaa Länsikadun koulun vieritse, Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksen läpi sekä Linnunlahden ja Otsolan kaupunginosien välistä. Tämä entinen Kuopiontien osuus nimettiin Siltakadun jatkeeksi 2000-luvulla. Katu päättyy Siilaisen liittymään.
Poikkikatuja ovat joelta päin luettuna Rantakatu, Torikatu, Kauppakatu, joka on myös kävelykatu, Kirkkokatu, Koulukatu, Kalevankatu, Merimiehenkatu, Sepänkatu ja Länsikatu.
Siltakatu on bulevardi, jota reunustavat lehmusrivistöt. Siltakatu on myös Joensuun ensimmäinen asfalttipäällysteen saanut katu: siltojen välinen  osuus, silloinen Saarikatu, sai päällysteen vuonna 1955 ja Siltakadun itäpää 1957.
Joukkoliikennekatu

Siltakatu oli vuosina 2004-2016 kahden korttelin matkalla Torikadun ja Kirkkokadun välillä joukkoliikennekatuna. . Tällä matkalla pohjoisenpuoleiset jalkakäytävät ovat lämmitettyjä. Joulukuussa 2018 osuus valmistui kävelykaduksi.
Liikennevalot

Rantakadun risteykseen tulivat Joensuun ensimmäiset liikennevalot vuonna 1967. Risteys muutettiin liikenneympyräksi 2016. Liikennevalot korvattiin liikenneympyröillä vuonna 2020 Koulukadun ja Länsikadun risteyksissä. Liikennevaloja on vain Kalevankadun (2007) ja Siilaisen risteyksessä.
Taideteoksia

Rantakadun risteyksessä Kanavatyttö-patsas, "Torso" (Taisto Martiskainen, 1963)
Kaupungintalon puistossa on Ryhtipoika-patsas (Uuno Aro, 1958)
Rantakadun liikenneympyrässä on terästeos #Tuohi (Antti Immonen, 2018)
Koulukadun risteyksen liikenneympyrässä on teos Pajupunos (Liisa Nikitin, 2021)
Länsi- ja Siltakadun risteyksen liikenneympyrässä yliopiston logosta aiheensa saanut Kasvu (Sakari Hartikainen, 2022).
Pyörätiet

Kadun etelälaidalla kulkee koko matkalla pyörätie, vuonna 2020 sitä jatkettiin Länsikadulta Siilaisen ramppiin. Pohjoispuolella pyörätie on merkitty silloilta Koulukadulle asti.
Muut Siltakadut

Siltakatu-nimisiä katuja on 20:ssä Suomen kaupungissa.
Pateeni

Pateeni. Derrynaflan, Irlanti. 8. tai 9. vuosisata jaa.
Kalkki ja pateeni. Bremen, n. 1400 jaa.
Pateeni (kreikan sanasta patane) on ehtoollisella käytettävä pieni, matala lautanen, jossa ehtoollisleivät eli öylätit konsekroidaan ja jaetaan ehtoolliselle osallistuville. Yleensä messussa on käytössä vain yksi pateeni kalkin kanssa, mutta mikäli jakajia on useampia, voidaan käyttää myös useampaa pateenia.
Pateeni muotoillaan yleensä siten, että se asettuu samaan sarjaan kuuluvan kalkin päälle kanneksi. Joissakin astiastoissa myös pateenilla on oma kansi.
Olli Tasanen

Olavi Ensio ”Olli” Tasanen (19. maaliskuuta 1937 Messukylä – 14. tammikuuta 2019 Tampere) oli suomalainen pilapiirtäjä, kuvittaja ja mainospiirtäjä.
Tamperelainen Tasanen työskenteli Postissa ja kirjapainossa kunnes päätyi Mainos Lehmus -mainostoimistoon. Sen sisaryrityksenä toimi huumorijulkaisujen tuottaja Kustannusosakeyhtiö Lehmus. Olli Tasanen kuvitti neljä Lehmuksen kustantamaa kirjaa.
Vuonna 1968 Tasanen siirtyi Lehtimiehet Oy:öön taittamaan Hymyä ja Vip-miestenlehteä. 1970-luvulla Tasanen yleni Lehtimiesten taiteelliseksí johtajaksi. Pilapiirroksia hän piirsi etenkin Vip-lehteen, joka ilmestyi vuodesta 1968 vuoteen 1973. Tasanen suunnitteli myös muun muassa postikortteja ja rakennusten muistolaattoja.
Teoskuvituksia

Pasanen, Pertti (Spede): Papukaija G. Pula-ahon seikkailut. Kustannusosakeyhtiö Lehmus 1964.
Esko Lehmus (toim.): Nauru autolle. Kustannusosakeyhtiö Lehmus 1964.
Paavo Mäkilä (toim): Naurusille. kaskuja naisista, miehistä ja siitä - rakkaudesta. Kustannusosakeyhtiö Lehmus 1965.
Bruno O'ya: Anteeksi, oletteko näyttelijä?, Pop-Kirjat Ky 1977.
Heikki Myllö & Arno Tanhuanpää (toim.): Hymyä luuriin. Kasku- ja asiakirja puhelimesta. Puhelinlaitosten liitto 1981.
Heikki Takala: Tervettä peliä sairauspoissaolojen vähentämiseksi. Tietosykli, Helsinki 1989.
Tasasen suunnittelema Palomäen uimalaitoksen muistokivi ja -laatta Tampereella (2004).
Karbamoyylikloridit

Karbamoyylikloridien yleinen rakenne
Karbamoyylikloridit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R1R2NC(O)Cl, missä R1 ja R2 ovat orgaanisia ryhmiä. Karbamoyyliklorideja käytetään lähtöaineina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet ja valmistus

Molekyylimassaltaan kevyet karbamoyylikloridit ovat huoneenlämpötilassa nesteitä ja raskaammat kiinteitä kiteisiä aineita. Yhdisteet reagoivat kuumennettaessa muodostaen isosyanaatteja. Karbamoyylikloridit reagoivat happokloridien tavoin useiden nukleofiilien kanssa, mutta eivät ole yhtä reaktiivisia. Ne reagoivat esimerkiksi amiinien kanssa ureajohdannaisiksi, alkoholien kanssa karbamaateiksi ja tiolien kanssa tiokarbamaateiksi.
Tavanomaisimmat tavat valmistaa karbamoyyliklorideja ovat primääristen tai sekundääristen amiinien reaktiot fosgeenin tai etyyliklooriformiaatin kanssa. Niitä voidaan valmistaa myös isosyanaattien ja vetykloridin reaktiolla.
Kaljukkaat

| Kaljukkaat |
| --- | --- |
 Keltapääkaljukas (Picathartes gymnocephalus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaljukkaat Eupetidae  Bonaparte, 1850
Katso myös
   Kaljukkaat Wikispeciesissä   Kaljukkaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaljukkaat, aikaisemmalta nimeltään kalliotimalit (Eupetidae) on afrikkalainen pienikokoisten varpuslintujen heimo. Kaljukkaat elävät Keski- ja Länsi-Afrikan trooppisissa sademetsissä. BirdLife Suomen luokituksen mukaan kaljukkaiden heimoon kuuluu kolme sukua ja neljä lajia. Lajit ovat keltapääkaljukas (Picathartes gymnocephalus), punapääkaljukas (Picathartes oreas), huilujuoksija (Eupetes macrocerus) ja kivikkokipittäjä (Chaetops frenatus). Toisinaan kaljukaat katsotaan heimoksi (Picathartidae) ja huilujuoksija ja kivikkokipittäjä omiksi heimoikseen Eupetidae ja Chaetopidae.
Kaljukkaiden suvun (Picathartes) päässä ei ole höyheniä, vaan kirkkaan väristä ihoa. Ne ovat keskikokoisia, hoikkia lintuja, joilla on vankka, varismainen nokka sekä pitkä kaula, pyrstö ja jalat. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Jalat ovat voimakkaat, ja lintu lentää harvoin. Se liikkuu pikemmin hyppien kuin kävellen. Kaljukkaat syövät selkärangattomia, kuten hyönteisiä ja nilviäisiä, sekä sammakkoeläimiä ja liskoja. Ne elävät tiheillä, kivisillä metsäalueilla, joissa on isoja, sammalpeitteisiä kivenlohkareita, kalliojyrkänteitä ja luolia. Ne pesivät pienissä ryhmissä ja rakentavat mudasta kupolimaisen pesän, joka on kiinnitetty luola- tai jyrkänneseudun kallioon. Pesään munitaan yksi tai kaksi munaa sadekauden aikaan. Kaljukkaat ovat paikkalintuja.
Aiheesta muualla

Kuvia keltapääkaljukkaasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia punapääkaljukkaasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1440714  Wikispecies: Picathartes  BOLD: 118151  CoL: 6Q74  GBIF: 2482630  iNaturalist: 14218  IRMNG: 1105767  ITIS: 558064  NCBI: 175130  Open Tree of Life: 699624
Ruiskaunokki

| Ruiskaunokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Carduoideae
Suku::  Kaunokit Centaurea
Laji::  cyanus
Kaksiosainen nimi
 Centaurea cyanus  L. 
Katso myös
   Ruiskaunokki Wikispeciesissä   Ruiskaunokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruiskaunokki eli ruiskukka (Centaurea cyanus) on sinikukkainen, yksivuotinen mykerökukkainen kasvi. Suomessa se on muinaistulokas, jota kasvaa pelloilla, puutarhoissa, pientareilla ja joutomailla maan eteläosissa. Ruiskaunokki on aikaisemmin kasvanut hyvin yleisenä ruispelloissa, mutta nykyään se on harvinaistunut. Ruiskaunokki on myös vanha puutarhakasvi. Se kukkii heinä-syyskuussa. Se viihtyy aurinkoisilla paikoilla vähäravinteisessa maassa. Ruiskaunokin kukkien mesipitoisuus on hyvin korkea.
Ulkonäkö ja koko

Ruiskaunokin varsi on 20–80 cm korkea, ja siitä lähtee runsaasti ylöspäin suuntautuvia haaroja. Lehdet asettuvat varteen kierteisesti, varsilehdissä ei ole ruoteja mutta kasvin tyvellä kasvaa ruodillisia lehtiä. Pyöreissä 2,5–3,5 cm leveissä kukinnoissa on yleensä siniset vinon suppilomaiset, kärjestään liuskaiset laitakukat ja niiden keskellä violetinsiniset torvimaiset kehräkukat. On myös vaaleanpunaisia ja valkoisia kukintoja.
Ruiskaunokki muistuttaa monivuotista vuorikaunokkia, mutta vuorikaunokilla on yleensä haaraton varsi ja vain yksi kukinto sen päässä. Lisäksi ruiskaunokki on selvästi kapealehtisempi ja harmaakarvainen.
Levinneisyys

Ruiskukka on kotoisin Välimeren itäosan rantavaltioista Italiasta Turkkiin. Se on levinnyt ihmisen mukana lähes kaikkialle tropiikin ulkopuolelle.
Ruiskukka kulttuurissa ja politiikassa

Ruiskaunokki on Viron kansalliskukka ja Suomessa Päijät-Hämeen maakuntakasvi. Monet porvarilliset puolueet, kuten Kansallinen Kokoomus Suomessa, käyttävät ruiskaunokkia tunnuksenaan. Myös Ruotsin Kansanpuolue liberaalit, Ahvenanmaan liberaalit ja Viron konservatiivinen kansanpuolue käyttävät ruiskaunokkia tunnuksinaan. Saksassa ja Itävallassa ruiskaunokki on erityisesti natsien käyttämä tunnus Itävallan natsien käytettyä sitä salaisena tunnuksenaan ennen valtaannousuaan 1930-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen äärioikeistolaisen Vapauspuolueen edustajat käyttivät ruiskaunokkia useiden vuosien ajan, luopuen siitä kuitenkin vuonna 2017 hallitukseen päästyään alppitähden hyväksi. Saksassa vuonna 2019 perustettu äärioikeistolainen AdP-pienpuolue otti sen viralliseksi tunnuksekseen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ruiskaunokki (Centaurea cyanus)
Kasviatlas: Ruiskaunokin levinneisyys Suomessa.
Pohjolan kasvien pauloissa: Centaurea cyanus – ruiskaunokki
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Centaurea cyanus (englanniksi)
ITIS: Centaurea cyanus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Centaurea cyanus (englanniksi)
Flora of North America: Centaurea cyanus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156921  Wikispecies: Centaurea cyanus  AoFP: 1950  APA: 622  APDB: 100866  APNI: 58282  APSA: 286-138-1  ARKive: centaurea-cyanus  BioLib: 41509  Calflora: 1846  CoL: 69GPL  Ecocrop: 4398  EoL: 467789  EUNIS: 153132  FNA: 200023634  FoAO2: Centaurea cyanus  GBIF: 3089561  GRIN: 9817  iNaturalist: 48159  IPA: 5269  IPNI: 190310-1  IRMNG: 11247060  ITIS: 36954  MichiganFlora: 269  MoBotPF: 277177  NatureServe: 2.134974  NBN: NBNSYS0000004503  NCBI: 41522  NSWFlora: Centaurea~cyanus  NZOR: 29d6f88d-7afd-4d62-a339-5ab3103c7f35  NZPCN: 3630  Observation.org: 2424  Open Tree of Life: 18501  PalDat: Centaurea_cyanus  PFI: 6095  Plant List: gcc-108710  PLANTS: CECY2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:190310-1  RHS: 46174  SANBI: 3205-2  Tropicos: 2700409  uBio: 462749  VASCAN: 2963  WisFlora: 3064  WFO: wfo-0000008997  WoRMS: 1198327  Laji.fi: MX.39909
Asturian kuningaskunta

| Reino de Asturias   Asturian kuningaskunta > 718–925 |
| --- | --- |
  Asturian kuninkaan vaakuna 
  
Valtiomuoto:  Monarkia
Hallitsija:  Asturian kuningas
Pääkaupunki:  Oviedo
Uskonnot:  Roomalais-katolisuus
Kielet:  Latina
Seuraaja(t):  Leónin kuningaskunta
Asturian kuningaskunta oli Pyreneiden niemimaan pohjoisosassa vuosina 718–925 sijainnut valtakunta. Se oli ensimmäinen kristitty kuningaskunta, joka perustettiin niemimaalle arabien valloituksen jälkeen.
Asturian kuningaskunnan perusti visigoottiylimys Pelayo eli Pelagius, joka kapinoi Asturian maurikuvernööriä vastaan vuonna 718. Pelagius löi maurit Covadongan lähellä vuonna 722, ja tätä taistelua pidetään usein Reconquistan alkuna. Pelagius hallitsi Asturiaa kuolemaansa saakka vuonna 737.
Pelagiuksen seuraajat liittivät valtakuntaan uusia alueita, ja varsinkin Alfonso II:n aikana Asturia laajentui voimakkaasti etelään. Kuningaskunta oli nimeltään Asturia vuoteen 924, jolloin siitä tuli Leónin kuningaskunta uuden pääkaupungin mukaan. Tällä nimellä se tunnettiin, kunnes se yhdistyi Kastiliaan Kastilian ja Leónin kuningaskunnaksi. Tämä kuningaskunta muodosti myöhemmin dynastisen unionin Aragonian kruunun kanssa, mikä johti yhtenäiseen Espanjaan.
Asturia-Leónin kuninkaat vuoteen 1037 saakka

Pelayo (718–737)
Favila (737–739)
Alfonso I (739–757)
Fruela I (757–768)
Aurelius (768–774)
Silo (774–783)
Mauregatus (783–788)
Bermudo I (788–791)
Alfonso II (791–842)
Ramiro I (842–850)
Ordoño I (850–866)
Alfonso III (866–910)
García I (910–914)
Ordoño II (910–925)
Fruela II (910–925)
Alfonso IV (925–930)
Ramiro II (930–951)
Ordoño III (951–956)
Sancho I (956–966)
Ramiro III (966–984)
Bermudo II (984–999)
Alfonso V (999–1028)
Bermudo III (1028–1037)
Strategisen tutkimuksen neuvosto

Strategisen tutkimuksen neuvosto (STN) on Suomen Akatemian yhteydessä toimiva asiantuntijaryhmä, joka arvioi yhteiskunnallisesti merkittävää ja vaikuttavaa korkeatasoista tiedettä Suomessa rahoituksen osoittamiseksi tälle työlle. Strategisen tutkimuksen avulla etsitään konkreettisia ratkaisuja suuriin ja monitieteistä otetta vaativiin yhteiskunnallisiin haasteisiin. Strategisen tutkimuksen "erityispiirteitä ovat tutkijoiden ja yhteiskunnan toimijoiden väliseen vuorovaikutukseen panostaminen tutkimuksen kaikissa vaiheissa, tutkimuksen monialaisuuden ja tieteidenvälisyyden korostaminen sekä tutkimusaiheiden keskittyminen yhteiskunnan haasteisiin."
Tausta

Strategisen tutkimuksen neuvosto perustettiin 2014 muuttamalla lakia Suomen Akatemiasta (482/2014) osana valtion tutkimuslaitosuudistusta. STN:n perustamisen taustalla oli ajatus, että monimutkaisia yhteiskunnallisia haasteita koskevien yhteiskunnallisten päätösten tieteellisen pohjan tulisi olla aikaisempaa monipuolisempi. Periaatepäätös tutkimuslaitosuudistuksesta tehtiin jo edeltävänä vuonna 5.9.2013. Hallituksen esityksessä strategista tutkimusta koskevaksi laiksi todetaan 2014, että "tieteellisen tutkimuksen ja innovaatioiden rahoitusvälineiden rinnalle perustetaan kolmas kilpaillun rahoituksen pilari, strategisesti suunnatun tutkimuksen rahoitusväline, strategisen tutkimuksen neuvosto, joka rahoittaa ongelmakeskeistä tutkimusta."
Valtioneuvosto asetti 25.9.2014 ensimmäisen Per Mickwitzin johtaman Strategisen tutkimuksen neuvoston (STN) toimikaudeksi 26.9.2014–31.12.2018. Ensimmäisessä kokoonpanossa mukana olivat myös Jaakko Kiander, Sixten Korkman, Markku Kulmala, Petra Lundström, Juho Saari, Katariina Salmela-Aro, Leena Sarvaranta ja Irma Thesleff. Kimmo Nuotion johtama toinen STN:n kokoonpano asetettiin kaudelle 1.1.2019–31.12.2021 ja Anu Kaukovirran johtama kolmas kokoonpano kaudelle 1.1.2022–31.12.2024. Strategisen tutkimuksen neuvosto toimii Suomen Akatemian yhteydessä.
Strategisen tutkimuksen rahoitus

Strateginen tutkimus on ohjelmamuotoista. Strategisen tutkimuksen ohjelmat perustuvat vaihtuviin teemoihin. STN muotoilee uudet teema-aloitteet vuosittaisen vuorovaikutteisen teemaprosessin myötä, jonka päätteeksi STN tekee valtioneuvostolle aloitteen seuraavista strategisen tutkimuksen teema-alueista ja painopisteestä. Valtioneuvosto ohjaa teemapäätöksellään korkeatasoista ja pitkäjänteistä tutkimusta merkittävien yhteiskunnallisten haasteiden ratkaisemiseen. Strategisen tutkimuksen neuvosto päättää itsenäisesti tutkimuksen ohjelmarakenteesta, ohjelmien rahoituksesta ja tutkimushankkeiden valinnasta. Rahoitettavat hankkeet valitaan tieteellisen laadun ja tutkimushankkeen yhteiskunnallisen merkittävyyden perusteella. STN käyttää rahoituspäätösten teon tukena riippumattomista asiantuntijoista koostuvien arviointipaneelien antamia arvioita. Paneeleihin kootaan koti- ja ulkomaisia asiantuntijoita.
Strategisen tutkimuksen rahoitus on tarkoitettu laajoille, monitieteisille tutkimuskonsortioille, joiden toiminnassa korostuu jatkuva vuorovaikutus tiedon käyttäjien kanssa. Strategisen tutkimuksen rahoitusmuodolla rahoitetaan pitkäjänteistä ja monitieteistä tutkimusta, joka tuottaa ratkaisuja suomalaisen yhteiskunnan haasteisiin ja palvelee myös elinkeinoelämän uudistumista ja kilpailukykyä sekä työelämän ja julkisen sektorin kehittämistä. Samalla kehitetään toimintatapaa, jossa korkeatasoinen tutkimustieto tavoittaa monipuolisesti tiedonkäyttäjät ja parantaa päätöksenteon tietopohjaa yhteiskunnan eri osa-alueilla. Strategisen tutkimuksen neuvosto ei rahoita lyhytkestoisia selvitys-, seuranta- ja arviointitutkimuksia. Tyypilliset strategisen tutkimuksen ohjelmat kestävät kuusi vuotta. Yhteistyö tiedontuottajien ja -hyödyntäjien välillä koko hankkeen ajan on tärkeää aina tutkimuksen suunnittelusta alkaen.
Strategisen tutkimuksen vuosittainen myöntövaltuus on noin 55,6 miljoonaa euroa.
Arvioita

Strategisen tutkimuksen alkuvaiheissa julkaistussa artikkelissa arvioitiin kriittiseen sävyyn strategisen tutkimuksen neuvoston ensimmäiseen hakuun lähetettyjen 130:n tutkimussuunnitelman laatimisen hinnaksi (tutkijoiden suunnitelmiin käyttämää työaikaa arvioiden) jopa noin 3,3 miljoonaa euroa. Alkuun rahoitusmuodon monitieteisyyttä ja yhteiskunnallisen vaikuttavuuden edistämistä painottaneissa toimintatavoissa oli totuttelua, mutta sittemmin strategisen tutkimuksen rahoitus on vakiintunut osaksi kansallista tutkimusrahoituksen järjestelmää, hakemusmäärät tasoittuneet ja vuosittain vaihtuviin teemoihin perustuvat ohjelmat, hakukriteerit ja konsortiomainen toimintatapa ovat tulleet tiedeyhteisölle tutuiksi., ,  Suomen Akatemian arvioinnissa 1.3.2022 strategista tutkimusta kuvataan niin kutsuttuna kolmannen sukupolven tiederahoituksena, joka keskittyy paitsi monitieteiseen ja ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin kysymyksiin keskittyvään korkeatasoiseen tutkimukseen ja tutkimuksen yhteiskunnallisen vaikuttavuuden vahvistamiseen niin myös tutkimuksen yhteiskunnallisen vaikuttavuuden käytänteiden kehittämiseen. Strategisen tutkimuksen rahoitusta arvioidaan 2021–2022 Tampereen yliopiston professori Jussi Kivistön johtamassa VN TEAS -hankkeessa ”Strategisen tutkimuksen rahoitusmuodon arviointi” (TIETOVA). Maaliskuussa 2022 julkaistussa TIETOVA-hankkeen ensimmäisessä politiikkasuosituksessa todetaan, että "strategisen tutkimuksen rahoitusmuoto (STN) on tarjonnut uudenlaisen mahdollisuuden kehittää tutkimuksen ja päätöksenteon välistä vuoropuhelua. Parhaimmillaan rahoitusmuoto mahdollistaa siirtymistä yksilökeskeisestä lineaarisesta tiedeneuvonnasta kohti moninäkökulmaista ja verkostomaista tukea päätöksenteolle."