stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo sirkusta käsittelevistä kirjoista

Pariisin Talvisirkus.
Tämä on luettelo sirkusta käsittelevästä kirjallisuudesta.
Markku Aulanko: Sirkus. 1985. Suomen Nuorison Liitto.
Markku Aulanko: Vanni – Suomalaisen norsuhistorian lyhyt oppimäärä, Lieto 2005.
Markku Aulanko: Pallot hallussa – The Finnish Juggler Henrico – Björn Gammals. Turku 2002.
Markku Aulanko: Sirkus kouluun. Helsinki 1992. Koulun kerhokeskus.
Markku Aulanko: Sirkustaitojen käsikirja. 1986. Otava
Markku Aulanko- Gammals Björn: Sirkustemppuja palloilla, renkailla ja keiloilla. 1982. Otava
Emil Cedercreutz: Cirkusliv i Norden. 1946. Förlaget Bro.
Jan-Michel Guy (toim.): Sirkuksen vallankumous. 2001. Cirko – uuden sirkuksen keskus.
Pentti Heinonen,: Jalat tukevasti ilmassa. Jyväskylä 2004. Minerva.
Sven Hirn: Sirkus Kiertää Suomea 1800-1914. 1982. SKS.
Sven Hirn: Kaiken kansan huvit Tivolitoimintaamme 1800-luvulta. 1986. SKS.
Sven Hirn: Den Gastronomiska hästen Gamla nordiska artistaffischer. 2002. Svenska litteratursällskapet.
Sven Hirn: Kaunotar ja hirviöitä. 2004. Yliopistopaino.
Sofia-Charlotta Kakko & Katri Kekäläinen(toim.): "Siellä on suupielet korvissa". Hyvinvointivaikutuksia sosiaalisesta sirkuksesta. Tutkivan teatterityön keskuksen julkaisu. 2013. Tampereen yliopisto.
Sofia-Charlotta Kakko & Katri Kekäläinen (toim.): Opas sirkuksen hyvinvointivaikutusten tutkimukseen. Tutkivan teatterityön keskuksen julkaisu. 2013. Tampereen yliopisto.
Edit Kleinbarth: Balleriina hevosen selässä. Vaajakoski 2008. Omakustanne.
Sirkka Larimo: Sirkusrumpalin tytär. 2012.
Seppo Leivo: Zeppo Nievo ja muu elämäni. Helsinki 2012.
Katariina Lillqvist: Arvoisa Herra Tarzan. 2005. Atena Kustannus.
Raili Mikkanen - Laura Valojärvi: Mennään sirkukseen. Saarijärvi 2012. Minerva.
Heikki Nevala: Huvielämän kiertolaisia. Kotimainen sirkus ja tivolitoiminta 1900-1950. Keravan museo ja Sirkuksen tiedotuskeskus, 2015. ISBN 978-951-816-102-1.
Tomi Purovaara: Nykysirkus. Aarteita, avaimia ja arvoituksia. Helsinki 2005. Cirko-Uuden sirkuksen keskus.
Tomi Purovaara: Ihmeen väkeä! Suomalaisen sirkuksen sankaritarinoita. Helsinki 2008. Sirkuksen tiedotuskeskus.
Juha Rautio ja Titta Minkkinen (toim.): Suomen NuorisoSirkusliiton Juhlakirja. Lasipalatsin Kirja kerrallaan, Helsinki 2011. Suomen NuorisoSirkusliitto.
Eero Taivalsaari: Sirkuselämää – Suomalainen sirkus kautta aikojen. 2006. Otava.
Katja Toivonen (toim.): Haminan Teinisirkus. Painoviestintä 2008.
Emma Vainio: Sirkus nyt. Suomalaisen nykysirkuksen tekijöitä, tarinoita ja historiaa. 2019. Kustantamo S&S.
Yhtä sirkusta. Näyttelyjulkaisu. Vammala 2002. Turun maakuntamuseo.
Gaia

Aion ja Gaia kuvattuna Sentinumista löydetyn roomalaisen huvilan lattiamosaiikkiin.
Gaia (m.kreik. Γαῖα, ”Maa”) on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, maaemo, joka on useiden jumalten ja titaanien äiti.
 Hesiodoksen mukaan Gaia syntyi jumalista toisena heti Khaoksen jälkeen.
Gaia oli alun perin muinainen esihelleenisen ajan jumalatar, jota palvottiin lähinnä Attikan alueella. Gaia on maan alkukantainen olemus, yksi alkuolentojen, Aitherin ja Hederan luomuksista. Eroksen yllyttämänä Gaia synnytti omatoimisesti Pontoksen (meri), Uranoksen (taivas) ja vuoret. Uranoksen kanssa Gaia sai titaanit, kykloopit ja satakätiset, kun taas Gaian ja Tartaroksen (manala) liitosta syntyi hirviömäinen Tyfon. Uranoksen veren hedelmöittämänä Gaia synnytti erinykset, gigantit ja saarninymfit. Pontoksen hedelmöittämänä Gaia synnytti merenjumalat Nereuksen, Thaumaksen, Forkyksen, Keton ja Eurybian.
Gaialla oli muinoin Delfoissa oraakkeli ennen Apollonia. Helleenisellä ajalla Gaista tuli Demeter, viljan jumalatar. Gaia samaistettiin myös Välimeren ikivanhaan hedelmällisyyttä edustaneeseen äitijumalattareen, joka esiintyi Demeterin, Heran, tai Isiksen hahmoissa.
Roomalaisessa mytologiassa Gaiaa vastaa Tellus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gaia Wikimedia Commonsissa
Nikolaj Frobenius

| Nikolaj Frobenius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. syyskuuta 1965 (ikä 59) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, elokuvakäsikirjoittaja
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nikolaj Frobenius (s. 29. syyskuuta 1965 Oslo, Norja) on norjalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.
Oslossa syntynyt Frobenius vietti lapsuutensa Rykkinnissa. Hän opiskeli elokuva-alaa Lontoossa LCP:ssä. Hän on kirjoittanut useita kirjoja ja käsikirjoituksia, muun muassa jännityselokuvaan Insomnia, josta tehtiin mahtava Hollywood-elokuva Insomnia vuonna 2002. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa kirjailijana oli romaani Latours katalog (1996). Hänen kirjojaan on käännetty parillekymmenelle kielelle. Romaanit ovat saaneet kriitikoilta kiitosta niin Norjassa kuin ulkomaillakin, ja hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja.
Frobenius on aiemmin ollut Vinduet-aikakauslehden toimittaja ja työskennellyt Norjan elokuvasäätiössä myymässä elokuvia 2005–2008. Frobenius on kirjoittanut menestyksekkäitä käsikirjoituksia, muun muassa elokuvaan Sudenkorento (2001). Vuonna 2011 hän muokkasi omasta puoliomaelämäkerrallisesta romaanistaan Teori og praksis käsikirjoituksen elokuvaan Sønner av Norge. Hän on tehnyt vuonna 2013 valmistuneen elokuvan Pioneer – sukellus meren syvyyksiin käsikirjoituksen. Hän asuu ja työskentelee Oslossa.
Hänelle on myönnetty vuonna 1998 Anders Jahren kulttuuripalkinto.
Teokset

Virvl (1986, runoja)
Den unge Villiam Oxenstiernes lysende kjærlighet (1989)
Helvetesfabel (1991)
Latours katalog (1996)
Den sjenerte pornografen (1999)
Andre steder (2001)
Det aller minste (2003)
Teori og praksis (2004)
Herlige nederlag: artikler og intervjuer om litteratur og film (2007)
Jeg skal vise dere frykten (2008)
Så høyt var du elsket (2011)
Mørke grener (2013)
Teokset > Suomennetut teokset

Pelon kasvot (Jeg skal vise dere frykten); suomentanut Pirkko Talvio-Jaatinen. Tammi, 2009 Sarja: Keltainen kirjasto 401. ISBN 978-951-31-4919-2
Käsikirjoitukset

Insomnia 1997
Insomnia 2002
Sudenkorento (Marius Holstin kanssa - 2001)
Kansanvihollinen (muokkaus Ibsenin näytelmästä, 2005)
Sønner av Norge (2011)
Pioneer – sukellus meren syvyyksiin (2013)
Aiheesta muualla

Nikolaj Frobenius Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nikolaj Frobenius (Arkistoitu – Internet Archive), Norske Dramatikeres Forbund (norjaksi)
Nikolaj Frobenius, NRK Forfatter (norjaksi)
Nikolaj Frobenius, Dagbladet Forfatter (norjaksi)
Digitaliserte bøker av Nikolaj Frobenius, Nasjonalbiblioteket. (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Miklos Gaál

Miklos Gaál (s. 1974 Espoo) on suomalainen valokuvaaja, joka asuu ja työskentelee Amsterdamissa. Hän tuli tunnetuksi 2000-luvun alun kuvillaan, joissa terävyysalueen ja perspektiivin käsittely saavat aikaan pienoismallimaisen tai lavastusmaisen vaikutelman.
Gaál oppi kamerankäsittelyä ensin isänsä vanhalla vuoden 1961 Nikonilla perheen Afrikan-matkalla. Gaáliin teki vaikutuksen erityisesti Veli Granön antama opetus Taideteollisessa korkeakoulussa, jossa Gaál opiskeli aluksi graafista suunnittelua ja suoritti sitten maisteritutkinnon valokuvauksessa. Gaál on opiskellut myös Porvoossa, Göteborgin yliopistossa ja Rijksakademie van Beeldende Kunsten -oppilaitoksessa Alankomaissa.
Valokuvateoksia

Imitation of Life, 2004. Kunstverein Göttingen, Stadtgalerie Kiel & Kunsthalle Tübingen. ISBN 3-9807213-4-5.
Aiheesta muualla

Taiteilijan verkkosivusto
Gaálin valokuvia saksalaisen gallerian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  IdRef
G (elokuva)

| G |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Staffan Hildebrand
Käsikirjoittaja:  Göran Gester, Staffan Hildebrand
Tuottaja:  Anders Birkeland
Säveltäjä:  Freestyle Reeperbahn (music group) Jon and Vangelis (käännä suomeksi)
Pääosat:  Niclas Wahlgren, Joakim Schröder, Sebastian Håkansson, Magnus Uggla
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Filmslussen
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  109 min.
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
G (myös G – som i gemenskap, tv-esityksessä nimellä Nuoruus ja hulluus) on vuonna 1983 valmistunut Staffan Hildebrandin ohjaama ruotsalainen elokuva. Se on esitetty Suomen tv:ssä toukokuussa 1985 kahdessa osassa.
Elokuva käsittelee kolmea nuorta poikaa Kim, Robban ja Alexander, jotka ovat juuri lopettaneet koulun. Näillä kolmella pojalla on kaikilla erilaisia ongelmia, joiden kanssa he elokuvan edetessä taistelevat. Kim on rakastunut Miaan, mutta ei ole uskaltanut avautua hänelle. Robban joutuu helposti päihteiden kanssa ongelmiin. Hänen äitinsä ei tiedä huumeista mitään, mutta heillä on jatkuvasti riitaa Robbanin myöhäisistä yötapaamisista ja epäilyttävistä kavereista. Alexander on laulajana eräässä yhtyeessä.
Elokuvan soundtrackillä on kappaleita muun muassa artisteilta Eva Dahlgren, Nasa ja Barn, jolla on keskeinen rooli elokuvassa.
G – som i gemenskap pääsi mukaan teokseen Tusen svenska klassiker, johon koottiin vuonna 2009 tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Musiikki

Eva Dahlgren – Sexhets
Eva Dahlgren – Strömningar
Eva Dahlgren – Drömmar av guld
Barn – Tre tusen meter
Barn – Barnet i mig
Barn – Tre vilda hav
Nürnberg 47 – Hundarna brinner
Nürnberg 47 – Spegelbild
Nürnberg 47 – Venus in furs
Nasa – Nattens drömmar
Freestyle – Nattens dockor
Niels Jensen – Delat samma cigarett
Jon & Vangelis – I'll find my way home
Rooleja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Niclas Wahlgren   | … |   Kim   |
|  Joakim Schröder   | … |   Robban   |
|  Sebastian Håkansson   | … |   Alexander   |
|  Magnus Uggla   | … |   Kristoffer   |
|  Ewa Fröling   | … |   Robbanin äiti   |
|  Dominik Henzel   | … |   Sudden   |
|  Ulrika Örn   | … |   Mia   |
|  Lasse Strömstedt   | … |   Mian isä   |
|  Niels Jensen   | … |   Jeppe   |
|  Ulf Brunnberg   | … |   manageri Allan   |
|  Jerry Williams   | … |   moottoripyöräilijä   |
|  Jan Borchies   | … |   Robbanin kaveri   |
FWB-yhdistys

FWB-yhdistys ry (vuosina 1980–2017 Ratsujalostusliitto ry) on suomalainen yhdistys, jonka toiminnan päätarkoituksena on edistää suomalaisen lämminveriratsun jalostusta ja kasvatusta. Yhdistys toimii yhteistyössä Suomen Hippoksen, Suomen Ratsastajainliiton sekä eurooppalaisten kasvattajajärjestöjen kanssa.
Yhdistys järjestää vuosittain useita tapahtumia, kuten näyttelyitä, kilpailuja ja seminaareja. Nuorille ratsuille tarkoitettuja tilaisuuksia ovat esimerkiksi Kyvyt esiin 2–3-vuotiaille, Laatuarvostelu 4-vuotiaille ja Breeders' Prize 6-vuotiaille.
Historia

Ratsujalostusliitto perustettiin vuonna 1926 nimellä Hevosjalostusliitto lämminverisiitosta varten. Perustamisvaiheessa liiton tarkoituksena oli kehittää ja jalostaa Suomen oloihin soveltuva lämminverinen hevonen, joka soveltuisi sekä urheilu- että sotilaskäyttöön. Perustamiskokous pidettiin Helsingissä 26. huhtikuuta 1926. Ensimmäiseen johtokuntaan valittiin jäseniksi tilanomistaja E. Dahlström, eversti G. D. von Essen, eversti V. Forssell, tilanomistaja A. Hamberg, johtaja N. Kavaleff, kunnallisneuvos J. Meurman, tilanomistaja K.H. Mäkinen, eläinlääkintäeverstiluutnantti H. Tallqvist ja paroni R. Wrede.
Toimintansa aluksi liitto ryhtyi keräämään tietoja Suomessa olevista siitokseen soveltuvista täysi- ja puoliverihevosisista sekä valmisteli hevosten hankintaa Saksasta. Liiton edustajia matkusti Saksaan tutustumaan siittoloiden tarjontaan ja lisäksi neuvoa kysyttiin ruotsalaisilta ja norjalaisilta asiantuntijoilta. Kerättyjen tietojen pohjalta päädyttiin hankkimaan hannoverinhevosia suomalaisen ratsujalostuksen perustaksi. Cellen siittolasta ostettiin oriit Flingrad ja Flüchtling. Vuonna 1926 tuotiin Suomeen lisäksi 13 hannoveritammaa.
Alkuvuosinaan liitto kohtasi paljon kritiikkiä ja vastustusta. Suomalaisten maatiaishevosten katsottiin riittävän senhetkisiin tarpeisiin sekä siviili- että sotilaskäytössä ja jyrkimmin suhtautuvat pitivät lämminverihevosten maahantuontia ja kasvatusta jopa suoranaisena uhkana suomenhevoselle. Toiset suhtautuivat kuitenkin uuteen jalostussuuntaan myönteisesti, sillä esimerkiksi Ruotsissa ja Norjassa oli jo saatu hyviä tuloksia hannoverilaisten ratsujen soveltuvuudesta pohjoisiin oloihin.
Liitto ryhtyi pitämään kantakirjoja ja luetteloita lämminverisistä ratsuhevosista. Kantakirjaan A merkittiin puhdasrotuiset hannoverilaiset hevoset, luetteloon B muut lämminveriset tai sekarotuiset tammat ja kantakirjaan C englantilaiset täysiveriset. Vuonna 1933 perustetun C-osan viralliseksi nimeksi tuli Suomen täysiverisiitoskirja.
Aiheesta muualla

https://www.finnishwarmblood.fi/
Kirjallisuutta

Lauri Jalkanen & Anne Saarinen, Vuosisata ratsain, Helsinki Ratsastuskustannus, 1986 ISBN 951-99782-6-7
Ori Flüchtling 1 vuonna 1926
Friisin kieli

| Friisi |
| --- | --- |
   Länsifriisi   Pohjoisfriisi   Itäfriisi
Oma nimi:  frysk, frasch, fresk, friisk
Tiedot
Alue:   Alankomaat  Saksa
Virallinen kieli:  ei virallista asemaa
Puhujia:  500 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  fy
ISO 639-2:  fry
ISO 639-3:  fry
 Ohje 
Friisi (omalla kielellä frysk, frasch, fresk tai friisk) on nimitys usealle kielelle, joita puhuvat friisit Alankomaiden ja Saksan rannikoilla (Friisinmaalla). Friisi on skotin kielen jälkeen englannin lähin sukulaiskieli. Englannin ja friisin puhujat eivät kuitenkaan ymmärrä toisiaan. Friisillä on virallinen vähemmistökielen asema Alankomaissa ja Saksassa.
Piirteet

Friisi kuuluu englannin kielen tavoin indoeurooppalaisen kielikunnan germaanisten kielten länsigermaaniseen ryhmään. Friisi jakaantuu kolmeen kieleen: länsi-, itä- ja pohjoisfriisiin. Ensiksi ja viimeksi mainitut ovat myös kirjakieliä. Muiden muassa kielien vokaalijärjestelmät eroavat merkittävästi toisistaan.
Luokittelu

Länsifriisiä puhuu Alankomaissa vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 467 000 henkilöä. Valtaosa kielen puhujista asuu Friisinmaan provinssinsa, jossa yli 70% väestöstä osaa puhua kieltä. Puhujien määrä ei ole olennaisesti vähentynyt viimeisen 40 vuoden aikana. Kieli on kuitenkin jossain määrin uhanalainen.
Itäfriisin puhujia on Saksassa, mutta heitä oli vuoden 2003 arvion mukaan enää 2000. Kieltä puhutaan Emdenin ja Oldenburgin kaupunkien alueella. Suurin osa puhujista on ikääntyneitä aikuisia.
Pohjoisfriisiä puhuu Saksassa noin 10 000 henkeä Schleswig-Holsteinin alueella sekä Helgolandissa ja muutamassa muussa saaressa. Suurin osa puhujista on ikääntyneitä aikuisia.
Kielinäytteitä

Itäfriisiksi:
Pohjoisfriisiksi
Länsifriisiksi:
Suomeksi:
»Alle minsken wurde frij en gelyk yn weardigens en rjochten berne. Hja hawwe ferstân en gewisse meikrigen en hearre har foar inoar oer yn in geast fan bruorskip te hâlden en te dragen.»
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Kirjallisuus

The other languages of Europe, 2001, ISBN 1-85359-509-8
Jaakko Anhava: Maailman kielet ja kielikunnat. 2002. ISBN 951-662-734-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Fryske Akademy
Friisi-englanti-sanakirja Websters-online
Friisin kielen sivusto
| n k Germaaniset kielet |
| --- | --- |
Länsigermaaniset kielet:  afrikaans  alasaksa  englanti  friisi itäfriisi  länsifriisi  pohjoisfriisi  hollanti  jiddiš  limburg  luxemburg  saksa baijeri  elsassi  kölsch  pennsylvaniansaksa  skotti  wymysorys  yola† 
Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet:  fääri  islanti  norja kirjanorja  uusnorja  norni†  ruotsi älvdalska  tanska 
Itägermaaniset kielet:  burgundi†  gootti† Krimin gootti†  vandaali† 
† kuollut kieli
Friedrichshafen FF 49

| Friedrichshafen 49 |
| --- | --- |
 Friedrichshafen FF49 Tanskan laivaston käytössä
Tyyppi:  tiedustelukone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Friedrichshafen Flugzeugbau
Ensilento:  1917
Valmistusmäärä:  240 
Friedrichshafen FF 49 oli saksalaisen Friedrichshafen Flugzeugbaun suunnittelema ja valmistama kaksipaikkainen kaksitasoinen yksimoottorinen tiedustelulentokone, joka kehitettiin Friedrichshafen FF 33j:n pohjalta, prototyyppi näki päivänvalon alkuvuodesta 1917 ja ensimmäiset FF 49B-koneet luovutettiin Saksan keisarikunnan laivaston lentojoukoille syyskuussa 1917. FF 49 oli käytössä Suomen lisäksi ainakin Puolassa, Saksassa ja Tanskassa.
Valmistus

Toukokuussa 1917 esitelty Friedrichshafen FF 49c muistutti suuresti Friedrichshafen FF 33j:tä. Konetyyppien välissä on kuitenkin Friedrichshafen FF 49, jota valmistettiin neljätoista kappaletta. Perusmalli osoittautui kuitenkin alitehoiseksi, joten siihen asennettiin 240 hevosvoiman Benz Bz IV -moottori. Tehon parannus osoittautui onnistuneeksi ja rakenteiden vahvistamisen jälkeen saatiin aikaiseksi luotettava ja toimintavarma lentokone. Ulkonäöltään kone muistutti FF 33j:tä ollen kuitenkin merkittävästi suurempi. Ohjainten tasapainottaminen paransi käsiteltävyyttä ja vähensi lentäjän työkuormaa, mikä oli merkittävä etu pitkillä partiomatkoilla. Tähystäjällä oli käytössään konekivääri samoin kuin radiolähetinvastaanotin. Koneen valmistus jatkui sodan päättymiseen, mihin mennessä oli valmistettu kaikkiaan 235 lentokonetta.
Erityinen pommikoneversio valmistettiin tunnuksella FF 49b. Se oli muuten identtinen, mutta lentäjä siirrettiin takaohjaamoon ja tähystäjällä ei ollut konekivääriä. Versiota valmistettiin ainoastaan 25 kappaletta.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.060000011,60 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&017.015000017,15 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.05000004,50 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&071.016000071,16 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01485.&&&&001 485 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&02135.&&&&002 135 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Benz IV -kuusisylinteristä rivimoottoria; 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”.152–164 kW (0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”–”.200–220 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0140.&&&&00140 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0115.&&&&00115 km/h
Lentoaika: 5 h 40 min
Aseistus
B-mallissa yksi Parabellum-konekivääri tähystäjällä, C-mallissa ilmeisesti myös eteenpäin suunnattu konekivääri
Neljä 12,7 kg:n pommia pystyasennossa tähystämön molemmin puolin
Suomalaisissa koneissa oli käytössä Goertz-pomminpudotuskiikari
Käyttö > Suomen ilmavoimat

Suomen ilmavoimille ostettiin helmikuussa 1918 Saksasta kahdeksan lentokonetta, joista kaksi oli FF 49C-tyyppiä, saksalaiselta tunnukseltaan 1749, suomalaiselta F18 (myöh. C.59/18) ja vastaavasti 1750, F22 (myöh. C.72/18 ja 2A300). Edellinen saapui höyrylaiva Virgolla Vaasaan 20. huhtikuuta 1918 ja jälkimmäinen kesällä 1918. Lisäksi Tallinnan saksalaiselta lentoasemalta ostettiin 26. marraskuuta 1918 kaksi FF 49C- ja yksi FF 49B-kone. C-mallit olivat saksalaisilta tunnuksiltaan 1807, suomalaisilta C.82/18 (myöh. 2B306) ja 1810, C.85/18 (myöh. 2C302). B-malli oli saksalaiselta numeroltaan 1546 ja suomalaiselta tunnukseltaan C.84/18 (myöhemmin 2B307). Friedrichshafen FF 49-koneet, jotka saivat Suomessa lempinimen "Fredrika", olivat käytössä vuoteen 1923.
Käyttö > Puolan meri-ilmavoimat

Danzigista ostettiin 1920 neljä vesilentokonetta: Friedrichshafen FF 33E, Friedrichshafen FF 33L, Friedrichshafen FF 49b ja Lübeck-Travemünde F4. FF 49 tuhoutui kuitenkin onnettomuudessa jo vuonna 1921.
Käyttö > Tanskan laivasto

Laivasto vastaanotti toukokuussa 1919 viisi FF 49 -konetta, jotka saivat tanskalaisen tyyppimerkinnän H.B.II. Laivasto toteutti hankinnan yhteistoiminnassa julkistentöidenministeriön kanssa, mikä halusi tutkia ilmakuljetusten mahdollisuutta postinjakelussa. Koneet olivat palveluksessa vuoteen 1926.
Aiheesta muualla

Kalevi Keskinen, Kyösti Partonen, Kari Stenman, Suomen Ilmavoimat I 1918-27, Kustannusliike Kari Stenman 2005. ISBN 952-99432-2-9.
Kalevi Keskinen, Kari Stenman, Klaus Niska, Suomen ilmavoimien lentokoneet 1918-1939, Tietoteos, 1976.
Timo Heinonen, Thulinista Hornetiin, Keski-Suomen Ilmailumuseon julkaisuja 3, Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.
Friedrichshafen FF49C Sortavalan lentoasemalla.
Francisco Franco

| Francisco Franco |
| --- | --- |
 Francon muotokuva vuodelta 1964.
Espanjan Caudillo
 1. huhtikuuta 1939 – 20. marraskuuta 1975  
Edeltäjä:  Manuel Azaña (presidentti)
Seuraaja:  Juan Carlos I (kuningas)
Espanjan pääministeri
 20. tammikuuta 1938 – 8. kesäkuuta 1973  
Varapääministeri:  Francisco Gómez-Jordana Sousa Agustín Muñoz Grandes Luis Carrero Blanco
Edeltäjä:  Francisco Gómez-Jordana Sousa
Seuraaja:  Luis Carrero Blanco
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. joulukuuta 1892 Ferrol, Galicia
Kuollut: 20. marraskuuta 1975 (82 vuotta) Madrid, Espanja
Arvonimi: caudillo
Puoliso:  Carmen Polo y Martínez-Valdés (1923→)
Lapset:  Carmen Franco y Polo
Tiedot
Puolue:  Falangi
Uskonto:  katolinen
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Puolustushaara:  Espanjan maavoimat
Palvelusvuodet:  1907–1975
Sotilasarvo:  generalísimo
Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde (4. joulukuuta 1892 Ferrol, Galicia – 20. marraskuuta 1975 Madrid, Espanja) oli espanjalainen kenraali, joka toimi kansallismielisten armeijoiden ylipäällikkönä näiden voittoon päättyneessä Espanjan sisällissodassa 1936–1939 ja sen jälkeen Espanjan diktaattorina 1939–1975. Hän johti 36 vuoden ajan äärioikeistolaista falangistihallitusta arvonimellä El Caudillo de España. Espanjasta tuli demokraattinen Francon kuoltua.