stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gaussin yksikköjärjestelmä
Yksiköt ja niiden nimet > Dimensionaalisesti ekvivalentit yksiköt

Eräillä Gaussin järjestelmän yksiköillä on eri nimet, mutta ne ovat itse asiassa dimensionaalisesti ekvivalentteja, toisin sanoen niillä on sama perusyksiköiden (cm, g, s) avulla ilmaistu lauseke. (Samaan tapaan SI-järjestelmässäkin eräillä suureilla on dimensionaalisesti ekvivalentteja yksiköitä, esimerkiksi radio­aktiivisuuden yksikkö becquerel ja taajuuden hertsi, samoin vääntö­momentin newtonmetri ja energian joule.) Eri nimiä käytetään sekaannuksen välttämiseksi ja sen selventämiseksi, mistä fysikaalisesta suureesta on kysymys. Esimerkiksi kaikki seuraavat suureet ovat dimensionaalisesti ekvivalentteja Gaussin yksiköissä, mutta niillä on eri nimet:
| Suure | Lauseke perusyksiköiden avulla | Gaussin yksikkö |
| --- | --- | --- |
| sähkökentän voimakkuus E | cm-1/2 g1/2 s−1 | statV/cm |
| sähkövuon tiheys D | cm-1/2 g1/2 s−1 | statC/cm2 |
| polarisaatiotiheys P | cm-1/2 g1/2 s−1 | statC/cm2 |
| magneettivuon tiheys B | cm-1/2 g1/2 s−1 | Gaussi G |
| magneettikentän voimakkuus H | cm-1/2 g1/2 s−1 | Oersted Oe |
| magnetoituma M | cm-1/2 g1/2 s−1 | Mx/cm2  |
Yleisiä sääntöjä kaavojen muuntamiseksi

Mikä tahansa Gaussin yksiköissä esitetty kaava voidaan muuntaa SI-järjestelmän mukaiseen muotoon vaihtamalla alla olevan taulukon Gaussin järjestelmän sarakkeessa oleva suure SI-järjestelmän sarakkeessa olevaan lausekkeeseen. Käänteinen muunnos tehdään suorittamalla päinvastainen lausekkeen vaihto. Tämä koskee kaikkia edellä esitettyjä kaavoja kuten Maxwellin yhtälöitä, mutta myös muita, joita ei edellä ole mainittu. Tarvittaessa yhtälöiden yksinkertaistamiseksi voidaan käyttää myös yhteyttä  \mu _{0}\epsilon _{0}=1/c^{2}.
| Nimi | Gaussin järjestelmässä | SI> järjestelmässä |
| --- | --- | --- |
| Sähkökentän voimakkuus, sähköinen potentiaali |  \mathbf {E} ,\varphi  |  {\sqrt {4\pi \varepsilon _{0}}}(\mathbf {E} ,\varphi ) |
| Sähkövuon tiheys |  \mathbf {D}  |  {\sqrt {4\pi /\varepsilon _{0}}}\mathbf {D}  |
| varaus, varaustiheys, sähkövirta, virrantiheys, polarisaatiotiheys, sähköinen dipolimomentti |  q,\rho ,I,\mathbf {j} ,\mathbf {P} ,\mathbf {p}  |  {\frac {1}{\sqrt {4\pi \varepsilon _{0}}}}(q,\rho ,I,\mathbf {j} ,\mathbf {P} ,\mathbf {p} ) |
| Magneettivuon tiheys, magneettivuo, magneettinen vektoripotentiaali |  \mathbf {B} ,\Phi ,\mathbf {A}  |  {\sqrt {4\pi /\mu _{0}}}(\mathbf {B} ,\Phi ,\mathbf {A} ) |
| Magneettikentän voimakkuus |  \mathbf {H}  |  {\sqrt {4\pi \mu _{0}}}\mathbf {H}  |
| Magneettinen momentti, magnetoituma |  \mathbf {m} ,\mathbf {M}  |  {\sqrt {\mu _{0}/4\pi }}(\mathbf {m} ,\mathbf {M} ) |
| Suhteellinen permittiivisyys, suhteellinen permeabiliteetti |  \varepsilon ,\mu  |  (\varepsilon _{r},\mu _{r}), or equivalently,  (\varepsilon /\varepsilon _{0},\mu /\mu _{0}) |
| Sähköinen suskeptibiliteetti, magneettinen suskeptibiliteetti |  \chi _{e},\chi _{m} |  {\frac {1}{4\pi }}(\chi _{e},\chi _{m}) |
| Sähkönjohtavuus, konduktanssi, kapasitanssi |  \sigma ,S,C |  {\frac {1}{4\pi \varepsilon _{0}}}(\sigma ,S,C) |
| Ominaisresistanssi, resistanssi, induktanssi |  \rho ,R,L |  4\pi \varepsilon _{0}(\rho ,R,L) |
Aiheesta muualla

Luettelo Gaussin järjestelmän yksiköiden nimistä ja niiden lausekkeet perusyksiköiden avulla
Gaussin järjestelmän kehitys (Arkistoitu – Internet Archive), kirjoittanut Dan Petru Danescu
Geranioli

| Geranioli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2E)-3,7-dimetyyliokta-2,6-dien-1-oli
CAS-numero:  106-24-1
PubChem CID:  637566
SMILES:  CC(=CCCC(=CCO)C)C 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H18O
Moolimassa:  154,244 g/mol
Sulamispiste:  15 °C
Kiehumispiste:  229,7 °C
Tiheys:  0,889 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,1 g/l (25 °C)
Geranioli eli trans-3,7-dimetyyliokta-2,6-dien-1-oli (C10H18O) on monoterpenoideihin kuuluva tyydyttymätön alkoholi. Yhdistettä käytetään hajusteena ja makuaineena. Geraniolin cis-isomeeria nerolia käytetään samalla tavoin.
Esiintyminen luonnossa ja synteettinen valmistus

Yhdistettä esiintyy kasveissa, kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Geraniolia esiintyy suuressa määrin muun muassa palmarosakasvin (Cymbopogon martinii), ruusun, kurjenpolvien ja vähäisemmässä määrin sitronellan eteerisissä öljyissä ja sitä voidaan eristää näistä kasveista. Yhdiste voi esiintyä joko esterinä tai vapaana geraniolina..
Geraniolia voidaan valmistaa myös synteettisesti. Yleisesti käytettäviä reittejä on kolme. Sitä voidaan valmistaa β-pineenistä pyrolyysillä eli hajottamalla kuumennuksen avulla. Pyrolyysituote myrseeni reagoi suolahapon kanssa muodostaen geranyyli-, neryyli, ja linalyyliklorideja kupari(I)kloridikatalyytin läsnä ollessa. Näistä saadaan vastaavia asetaattiestereitä  käsittelemällä niitä natriumasetaatilla. Saippuoitumisen jälkeen geranioli voidaan erottaa alipainetislauksella. Geraniolia voidaan valmistaa myös isomeroimalla linalolia ortovanadaattikatalyytillä tai pelkistämällä sitronellaalia vedyllä.
Reaktioita

Geraniolista voidaan valmistaa myös muita yhdisteitä. Kuparikatalyyttien läsnä ollessa yhdisteen hiilirunko järjestäytyy uudelleen, jolloin muodostuu sitronellaalia. Hapon, esimerkiksi rikkihapon, vaikutuksesta geranioli syklisoituu terpineoliksi. Yhdiste muodostaa estereitä muurahaishapon, etikkahapon, voihapon ja isovaleriaanahapon kanssa ja myös näitä käytetään hajusteena.
Käyttö

Geraniolia käytetään hajusteena ja makuaineena. Se antaa yhdessä muiden samankaltaisten yhdisteiden kanssa esimerkiksi vadelman, karhunvatukan, mustikan ja greipin kaltaisen aromin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Geraniol (englanniksi)
ChemBlink: Geraniol (englanniksi)
Liber Herbarum II: Geraniolia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Geraniol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – geraniol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical – geraniol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Geraniol (englanniksi)
Kaleigh Gilchrist

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rio 2016 |  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kazan 2015 |  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2019 |  |  |
|  Kultaa | Budapest 2022 |  |  |
|  Kultaa | Doha 2024 |  |  |
Kaleigh Gilchrist (s. 16. toukokuuta 1992 Newport Beach) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2023, kun Yhdysvallat jäi viidenneksi.
David Gillanders

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Gillanders |  David Gillanders |  David Gillanders |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 200 m perhosuinti |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Chicago 1959 | 200 m perhosuinti |  |
John David "Dave" Gillanders (s. 18. toukokuuta 1939 Schenectady) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka saavutti olympiapronssia perhosuinnissa vuonna 1960.
Gillanders voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 200 metrin perhosuinnissa vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän saavutti samalla matkalla pronssia voiton mennessä hänen joukkuetoverilleen Michael Troylle, jonka hän oli voittanut Pan-Amerikan kisoissa. Gillanders ui olympialaisissa perhosuintiosuuden 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä, joissa Yhdysvaltain joukkue teki maailmanennätyksen 4.08,2, mutta loppukilpailuun hän joutui luovuttamaan paikkansa Lance Larsonille eikä siten saanut kultamitalia, jonka Yhdysvallat voitti ajalla 4.05,4.
Neville Hayes, Michael Troy ja David Gillanders Rooman olympialaisten 200 metrin perhosuinnin palkintojenjaossa.
George Washington -luokka

| George Washington -luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut USS George Washington
Tekniset tiedot
Uppouma:  5959 t (pinnalla) 6709 t (sukelluksissa)
Pituus:  116,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,1 m
Syväys:  8,1 m
Koneteho:  1-akselinen S5W-painevesireaktori: 15000 shp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  112
Aseistus
Meritorjunta:  16 x Polaris ohjusta (SLBM) 6 x torpedoputkea
George Washington-luokka oli Yhdysvaltain merivoimien ensimmäinen ydinkäyttöinen strateginen ohjussukellusveneluokka.
Suunnittelu ja rakentaminen

Luokka suunniteltiin pohjautumaan Skipjack-luokan sukellusveneiden jatkamalla runkoa 39,6 metrin ohjusosastolla. Ensimmäiset kaksi venettä tilattiin Electric Boatin Grotonin telakalta 31.12.1957. Telakalla oli tuolloin juuri aloitettu Skipjack-luokan kolmannen veneen, USS Scorpionin rakennustyöt. Veneen aloitettu runko katkaistiin kahtia, ja väliin sijoitettiin ohjusosasto. Näin syntynyt ohjusvene laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1959 ja se sai nimekseen USS George Washington. Luokan toisen veneen, USS Patrick Henryn rakennustyöt aloitettiin samalla telakalla keväällä 1958.  Loput kolme venettä rakennettiin kukin eri telakoilla, ja ne otettiin käyttöön vuoden 1961 loppuun mennessä.
Alukset

USS George Washington (SSBN-598)
USS Patrick Henry (SSBN-599)
USS Theodore Roosevelt (SSBN-600)
USS Robert E. Lee (SSBN-601)
USS Abraham Lincoln (SSBN-602)
Aseistus

Kussakin veneessä oli 16 siiloa SLBM-ohjuksille. Alun perin veneissä käytettiin Polaris A1-ohjuksia. Vuodesta 1965 lähtien kaikki veneet käyttivät pidemmän kantaman omaavia Polaris A3-ohjuksia.
Taktisena aseistuksena oli 6 torpedoputkea. Alkuvuosina aseistuksena olivat Mark16 mod 6 tai Mark37 -torpedot, kunnes vuonna 1974 veneet varustettiin uudenaikaisilla Mark48-torpedoilla.
Käytöstä poistuminen

Veneistä poistettiin ohjukset 1980-luvun alussa Ohio-luokan ohjusveneiden valmistumisen, sekä SALT II-sopimuksen asettamien aserajoitusten myötä. George Washington, Patric Henry ja Robert E. Lee palvelivat tämän jälkeen vielä muutaman vuoden tavanomisilla aseilla varustettuina taisteluveneinä, kunnes ne poistettiin käytöstä lopullisesti vuoteen 1985 mennessä.
Kaikki veneet romutettiin, George Washingtonin torni säilytettiin, ja siitä tehtiin myöhemmin muistomerkki New Londoniin, Connecticutiin.
Aiheesta muualla

FAS George Washington-Class FBM Submarines
USS Robert E Lee ampuu Polaris A3-ohjuksen 20. marraskuuta 1978
Gimsøystraumen

Gimsøystraumen-salmea nähtynä Austvågøyan saaren rannalta läheltä Gimsøystraumenin siltaa syyskuussa 2010.
Gimsøystraumen on salmi Vestvågøyan, Gimsøyan ja Austvågøyan saarten välissä Norjan Lofooteilla. Salmi yhdistää Lofoottien pohjoispuolen Vesterålsfjorden-vesistöä ja eteläpuolen Länsivuonon vesistöä. Salmen eteläpuolella laajenevasta vesialueesta (ennen Länsivuonoa) puhutaan nimellä Henningsværstraumen. Salmea ympäröi Vestvågøyn ja Våganin kunnat. E10-tie ylittää salmen Gimsøystraumenin sillan kautta.
Ǧīm

Ǧīm-kirjaimen itsenäinen muoto.
Ǧīm eli jīm (arab. جيم‎, äännetään [dʒiːm]) on arabialaisen kirjaimiston viides kirjain.  Kirjaimen äännearvo on [dʒ] ja se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta gimel (ג). Ǧīmin itsenäinen muoto on ج, ja sanan lopussa se liittyy viivalla edeltävään kirjaimeen (esim. نج nǧ). Sanan alussa ja keskellä ǧīmin alapuolinen kaari jätetään pois ja se korvataan seuraavaan kirjaimeen liittyvällä vaakaviivalla (esim. جا ǧā, نجو nǧū).
Persian kirjain če (چ) on muodostettu lisäämällä kaksi pistettä ǧīm-kirjaimeen. Arabialaista kirjaimistoa käyttävissä indoarjalaisissa kielissä kuten urdussa, pandžabissa ja sindhissä käytetään ǧīmin ja hā’n yhdistelmää (جھ) ilmaisemaan aspiroitua affrikaattaa [dʒʱ]. Myös sindhin kirjaimet ǰē (ڄ) [ʄ] ja ñē (ڃ) [ɲ] on muodostettu ǧīmin pohjalta.
Gestapa

Gestapan päämaja Berliinissä.
Rakennuksen aulaa koristivat sekä Hitlerin että Göringin rintakuvat.
Viraston päällikkö Rudolf Diels.
Diels tarkastamassa keskitysleiriä vuonna 1933.
Gestapan käytännön toimiin kuului muun muassa lehdistön valvonta. Das Andere Deutschland -sanomalehden numero 11. maaliskuuta 1933 sisälsi ainoastaan Gestapan päällikön ilmoituksen lehden kieltämisestä.
Gestapa, Geheimes Staatspolizeiamt (suom. Salainen valtionpoliisivirasto) oli Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen vuosina 1933–1936 natsi-Saksassa Preussin osavaltiossa toiminut poliittinen turvallisuuspoliisiorganisaatio. Gestapan perusti 23. huhtikuuta vuonna 1933 Hermann Göring. Organisaation tehtävänä oli valvoa kansallissosialistien, ja erityisesti Göringin vastustajia.
Organisaatio ja toiminta

Organisaatio muodostettiin välittömästi sisäasiainhallinnon alaisuudessa toimivaksi itsenäiseksi toimielimeksi, joka oli vastuussa suoraan Hermann Göringille. Se erotettiin riippumattomaksi Preussin muista toimi- ja poliisielimistä, joille annettiin määräys noudattaa Gestapan ohjeita. Viraston päällikkönä toimi Rudolf Diels, kokenut poliisimies joka työskenteli aikaisemmin Preussin sisäministeriössä. Diels ei ollut kansallissosialistisen puolueen jäsen, kuten ei pääosa hänen alaisistakaan; henkilökunta koostui lähinnä ammattipoliiseista. Gestapan päämaja sijaitsi Berliinin hallintokortteleissa, entisessä taideteollisuuskoulussa osoitteessa Prinz-Albrecht-Strasse 8.
Natsien toiminta hylkäsi saksalaisen oikeusvaltion periaatteet. Ylin lain ja oikeuden lähde oli Johtaja, ja toteuttaessaan Johtajan tahtoa poliisi oli riippumaton olemassa olevista laeista. Gestapan toiminta kohdistui erityisesti kommunisteja ja sosialisteja vastaan. Vasemmiston toiminta Saksassa oli käytännössä murskattu vuoteen 1935 mennessä: aktivistit oli ajettu maanpakoon, tai vangittu turvasäilöön ja keskitysleireille. Kovaotteinen Gestapa herätti poliittisia vastustajia kohtaan suunnattujen väkivaltaisten menetelmiensä vuoksi huomiota Saksan ulkopuolellakin, ja organisaatiosta tuli mielivaltaisen poliisiterrorin symboli.
Organisaatio ja toiminta > Valtataistelu organisaation johdosta

Natsien sisäisen valtataistelun yhteydessä SS pyrki saamaan komentoonsa valtakunnan kaikki poliisiorganisaatiot. Huhtikuussa 1934 Göring joutui nimittämään SS:n päällikön Heinrich Himmlerin Gestapan tarkastajaksi. Himmler sai organisaation käytännössä valvontaansa, ja asetti päälliköksi lähimmän avustajansa Reinhard Heydrichin. Vuonna 1936 Saksan  poliisiorganisaatioiden kokonaisuudistuksen yhteydessä Gestapasta muodostettiin uuden, valtakunnallisen poliittisen turvallisuuspoliisin, Gestapon ydin. Uudistuksessa SS otti haltuunsa kaikki poliisiorganisaatiot.
Gestapa ja Suomi

Suomen Etsivä keskuspoliisi teki yhteistyötä tiedonvaihdon merkeissä Gestapan kanssa organisaation alkuajoista saakka. Kohteena oli erityisesti neuvostovakoilu, jonka vastaisen toiminnan tuloksia Suomessa EK:n päällikkö Esko Riekki oli vuodenvaihteessa 1933–1934 Saksassa esittelemässä. Gestapalla puolestaan oli vuodesta 1934 Helsingissä pysyvä edustaja, rikospoliisineuvos Paul Opitz.
Geometria

Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
René Descartes: La Geometrie (1637).
Axel Helsted, "Geometria"
Geometria (kreik. γεωμετρία, maanmittaus) on matematiikan ala, joka tutkii kuvioita ja kappaleita ja niiden ominaisuuksia. Vanha suomen kielen nimitys on mittausoppi. Suomalaisessa kouluopetuksessa geometria oli 1970-luvulle saakka oma oppiaineensa algebran  (sekä laskennon eli aritmetiikan) ohella. Peruskoulu-uudistuksessa syntyi yhtenäinen matematiikkaoppiaine, jolloin geometrian osuus pieneni merkittävästi.
Historia

Geometrian varhaisia merkittäviä tekstejä oli Eukleideen noin vuonna 300 eaa. kirjoittama oppikirja Alkeet. Teos koostuu 13 kirjasta, joissa käsitellään euklidista geometriaa ja aikakauden lukuteoriaa. 1600-luvun alkupuolella René Descartes ja Pierre de Fermat kehittivät analyyttisen geometrian. Venäläinen matemaatikko Nikolai Lobatševski kehitti 1800-luvun alussa epäeuklidisen geometrian, jossa euklidisen geometrian viides  aksiooma ei pitänyt paikkaansa. 1800-luvun aikana geometrian edistykseen vaikuttivat myös analyysin ja differentiaaligeometrian parissa työskennellyt Bernhard Riemann ja algebrallisen topologian luoja Henri Poincaré.
Babylonialaiset, egyptiläiset, intialaiset ja kiinalaiset käyttivät apunaan geometriaa jo paljon ennen ajanlaskumme alkua. Järjestelmälliseksi geometria kehittyi Kreikassa. Sieltä on myös peräisin sana geometria, joka tarkoittaa maanmittausta.
Historia > Paralleeliaksiooma

Geometrian kehitystä antiikista 1800-luvun alkupuolelle väritti tasogeometrian paralleeliaksiooman ongelma. Euklidinen paralleeliaksiooma kuuluu seuraavasti:
Aksiooman uskottiin mahdollisesti seuraavan muista Eukleideen aksioomista, jolloin se olisi turha ja sen voisi jättää aksioomaluettelosta pois. Yritykset johtaa paralleeliaksioomaa muista aksioomista käsin olivat kuitenkin turhia. Paralleeliaksiooma on riippumaton tasogeometrian aksioomista — sitä ei siis edes voi todistaa tai kumota. Tämän osoittivat 1820-luvulla, ilmeisesti toisistaan riippumatta, Carl Gauss, János Bolyai ja Nikolai Lobatševski.
Paralleeliaksiooman riippumattomuus antoi mahdollisuuden tutkia uudenlaisia geometrioita, joissa hylätään euklidinen paralleeliaksiooma ja oletetaan jokin sen kanssa ristiriitainen paralleeliominaisuus. Esimerkkeinä näistä vaihtoehtoisista paralleeliominaisuuksista ovat hyperbolinen paralleeliaksiooma
ja elliptinen paralleeliaksiooma
Geometrioita, joissa oletetaan jokin muu kuin euklidinen paralleeliominaisuus, kutsutaan epäeuklidisiksi geometrioiksi. Euklidista geometriaa on perinteinen euklidisen paralleeliaksiooman olettava geometria.
Jaottelu

Geometria voidaan jakaa esimerkiksi seuraavasti tutkittujen kohteiden ja käytettyjen menetelmien perusteella:
Tasogeometria – kaksiulotteinen geometria
Avaruusgeometria – kolmiulotteinen geometria
Euklidinen geometria – geometria, jossa oletetaan euklidinen paralleelipostulaatti; esimerkiksi koulusta tuttu taso- ja avaruusgeometria
Epäeuklidinen geometria – geometria, jossa oletetaan jokin muu kuin euklidinen paralleeliominaisuus; esimerkiksi geometria pallon pinnalla
Analyyttinen geometria – koordinaatistoon sijoitettujen kuvioiden ja kappaleiden analysointia yhtälöiden ja epäyhtälöiden avulla
Trigonometriasta on apua monien geometristen ongelmien numeeriseen ratkaisemiseen.
Käsitteitä

Geometrian peruskäsitteitä ovat muun muassa piste, suora, taso, avaruus, ympyrä, ellipsi, kolmio, neliö, pallo, lieriö, kartio, säännöllinen monitahokas, käyrä, pinta, kappale, kulma, pituus, pinta-ala ja tilavuus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matematiikan etäopiskeluympäristö, Geometria. Opetus.tv.
Gray, Jeremy: Epistemology of Geometry The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Kurittu, Lassi & Hokkanen, Veli-Matti & Kahanpää, Lauri: Geometria. Lassi Kurittu ja Jyväskylän yliopisto. (PDF)
Giambologna

| Giambologna |
| --- | --- |
 Hendrick Goltzius: Giambolognan muotokuva
Henkilötiedot
Syntynyt: 1524
Kuollut: 1608
Kansalaisuus:  italialainen, flaamilainen
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto
Taidesuuntaus:  manierismi
Kuuluisimpia töitä:  Sabiinitarten ryöstö 1574-1582
Giambologna, myös Giovanni da Bologna, (oik. Jean de Boulogne; 1524–1608) oli flaamilaissyntyinen, Italiassa työskennellyt kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimpia veistoksiaan ovat Sabiinittarien ryöstö ja Cosimo I:n ratsastajapatsas, molemmat Firenzessä. Giambologna oli keskeinen manierismin edustaja.
Giambologna syntyi Douaissa (nykyisin Ranskassa). Hän opiskeli nuorena Jacques du Broeucqin johdolla Antwerpenissä ja muutti vuonna 1550 Italiaan opiskellakseen Roomassa. Hän teki yksityiskohtaisia veistostutkielmia antiikin veistoksista. Giambologna sai vaikutteita myös Michelangelolta, mutta kehitti oman manieristisen tyylinsä, joka painotti enemmänkin viimeisteltyä pintaa, tyylikästä eleganssia ja kauneutta kuin voimakkaita emootioita. Pius IV teki ensimmäisen suuren tilauksen suuresta Neptunuksen pronssipatsaasta suihkulähdettä varten Bolognaan. Suurimman osan ajasta Giambologna kuitenkin työskenteli Firenzessä, jonne hän muutti 1553. Kymmenen vuoden kuluttua hänet kutsuttiin jäseneksi Accademia delle Arti del Disegnoon, jonka Cosimo I de’ Medici oli juuri perustanut. Hänestä tuli myös yksi Medicien tärkeimmistä hoviveistäjistä.
Giambologna kuoli Firenzessä 79-vuotiaana. Medicit eivät olleet antaneet hänen lähteä Firenzestä, koska pelkäsivät Habsburgien ottavan hänet veistäjäkseen.
Giambologna tuli tunnetuksi liikkeen ja toiminnan kuvauksestaan sekä viimeistellystä monipuolisesta pintakäsittelystään. Tunnettuja teoksia on Merkurius, josta hän teki neljä versiota, samoin hänen Venus-aiheiset veistoksensa. Hän teki myös Välimeren seudun poliittista propagandaa sisältäneitä allegorioita, kuten Firenze kukistaa Pisan. Giambolognan sommittelua kuuluisassa Sabiinitarten ryöstössä, jossa on kolme toisiinsa kietoutuvaa hahmoa, ihailtiin yleisesti.
Giambolognalla oli suuri vaikutus myöhempiin kuvanveistäjiin oppilaidensa kautta, jotka vaikuttivat eri puolilla Eurooppaa. Italiassa hän vaikutti muun muassa Gian Lorenzo Berniniin.
Sabiinitarten ryöstö (1574–1582) Firenzen Loggia dei Lanzissa.
Cosimo I:n ratsastajapatsas (1594) Piazza della Signorialla
Firenze kukistaa Pisan (1565). Kipsimalli Palazzo Vecchiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giambologna Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  Victoria  Prado  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
George Washingtonin suhtautuminen orjuuteen

John Trumbull, George Washington, noin 1780. Taustalla Washingtonin orja William Lee.
Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti George Washington omisti elämänsä aikana useita mustia orjia. Orjista suurin osa, noin 75 prosenttia, työskenteli Washingtonin viljelyksillä. Muut orjat toimivat esimerkiksi palvelijoina, veneenkuljettajina tai ajomiehinä. Nuoruusvuosinaan Washington piti afroamerikkalaisia epäsivistyneenä omana kansanaan, eikä tuntenut sympatiaa näitä kohtaan. Ennen kuolemaansa Washington kuitenkin tuli siihen tulokseen, että orjuus oli moraalisesti väärin ja vapautti testamentissaan kaikki orjansa.
Washington piti tarkkaa kirjanpitoa maatilojensa tapahtumista, mukaan lukien orjista. Tämän ansiosta historiantutkijat ovat saaneet hyvin tarkkaa tietoa Washingtonin orjista.
Taustaa

Washingtonin kotipaikassa Virginiassa orjien käyttö oli yleistä jo ennen Washingtonia. Virginian ensimmäiset afrikkalaiset orjat tuotiin Jamestownin kylään jo vuonna 1619. Vuonna 1625 orjia oli vasta 32; vajaat sata vuotta myöhemmin vuonna 1730, kaksi vuotta ennen Washingtonin syntymistä, Virginiassa oli jo 30 000 mustaa orjaa.