stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
V niin kuin verikosto (elokuva)
Julkaisu

Näyttelijät ja muut elokuvan parissa työskennelleet osallistuivat useisiin lehdistötilaisuuksiin, joissa heillä oli mahdollisuus kommentoida mm. elokuvan todenmukaisuutta, poliittista sanomaa sekä alkuperäisen sarjakuvan piirtäjän Alan Mooren reaktiota. Elokuvaa irtaannutettiin tarkoituksella joistakin Mooren sarjakuvan teemoista. Weavingin mukaan "Mooren alkuperäisteos puhutteli yhteiskuntaa, jota ei enää ole. Sarjakuva oli reaktio thacheriaanisessa Britanniassa elämiseen - - - Elokuva taas kommentoi nykyistä maailmaamme. Minusta sarjakuva ja elokuva ovat siis kaksi erillistä teosta." Elokuvantekijät kommentoivat myös elokuvan kiisteltyä poliittista sanomaa sanoen tarkoituksen olevan ennemmin herättää kysymyksiä ja ottaa osaa jo yhteiskunnassa käytävään keskusteluun kuin sanella vastauksia tai sanella katsojille mielipiteitä.
Elokuva hyödyntää laajalti vuoden 1605 ruutisalaliiton kuvastoa. Salaliitossa joukko katolisia suunnitteli sytyttävänsä kansan vallankumoukseen tuhoamalla parlamenttitalon Englannissa. Alun perin elokuva oli tarkoitus julkaista marraskuun 5. viikonloppuna (2005), salaliiton 400. vuosipäivänä, mutta julkaisupäivää lykättiinkin 17. maaliskuuta 2006. Esitettyjen veikkausten mukaan julkaisupäivän siirtäminen johtui  Lontoon metron pommi-iskusta heinäkuun 7. päivänä, ja yritetystä pommi-iskusta heinäkuun 21. päivänä. Tuotantoyhtiön mukaan lykkääntyminen johtui kuitenkin elokuvantekoon liittyvistä seikoista.  Elokuvan varsinainen ensi-ilta oli Berliinin elokuvajuhlilla 13. helmikuuta , ja yleiseen teatterilevitykseen se pääsi 17. maaliskuuta 2006, jolloin sitä näytettiin Yhdysvalloissa, Britanniassa ja kuudessa muussa maassa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 24. maaliskuuta 2006.
Musiikki

Elokuvan ääniraidan julkaisi Astralwerks Records 21. maaliskuuta 2006. Albumi sisällyttää suurimmaksi osaksi alkuperäisen musiikin elokuvan säveltäjä Dario Marianellilta. Soundtrack sisältää myös kolme muuta elokuvan aikana soitettua kappaletta: Julie Londonin Cry Me a River, The Velvet Undergroundin I Found a Reason Cat Powerin esittämänä ja Antony and the Johnsonsin Bird Gerhl. Kuten elokuvassa mainitaan, nämä kappaleet ovat yksiä niistä 872 mustalistatuista kappaleista V:n jukeboxissa jotka V "lunasti" Paheksuttavien materiaalien ministeriöstä. Tšaikovskin Orkesterialkusoiton 1812 kohokohta esiintyy Knives and Bullets (and Cannons too) -kappaleen lopussa. Alkusoitto soitetaan elokuvan alussa ja lopussa.
Kolme kappaletta, jotka eivät sisältyneet ääniraitaan, soitettiin elokuvan aikana. Ensimmäinen oli  The Rolling Stonesin Street Fighting Man. Toinen oli erikoisversio Ethan Stollerin BKAB:ista. Elokuvan vallankumouksellisessa sävyssä siinä on otteita mustan nationalistijohtajan Malcolm X:n  On Black Power:ista ja Gloria Steinemin Address to the Women of America:sta lisättiin kappaleeseen.  Viimeinen kappale oli Spiritualizedin "Out of Sight".
Elokuvassa oli myös osia kahdesta Antônio Carlos Jobimin klassisesta bossa nova -laulusta, The Girl From Ipanema ja Quiet Nights of Quiet Stars. Nämä kappaleet soitettiin "aamiaiskohtausten" yhteydessä, jotka olivat yksi keino yhdistää V ja Deitrich keskenään. Myös Beethovenin 5. Sinfonia soitetaan tärkeässä kohtaa elokuvaa, jonka neljä ensimmäistä tahtia ovat V morsekirjoituksena (···–). Gordon Deitrichin Benny Hill -tyylinen sketsi kansleri Sutlerista sisältää Yakety Sax -teeman. Finchin herätyskello aloittaa marraskuun 4. aamun Richard Hawleyn kappaleella Long Black Train, joka sisältää sanat "Ride the long black train.. take me home black train."
Teemat

Elokuva asettaa V:n inspiraatioksi Ruutisalaliiton, joka vaikuttaa hänen ajoituksiinsa, puhetapaansa ja ulkomuotoonsa. Esimerkiksi nimet Rookwood, Percy ja Keyes esiintyvät elokuvassa tullen kolmen salaliittolaisen nimistä: Ambrose Rokewood, Thomas Percy ja Robert Keyes. Elokuvassa on vastaavuuksia Alexandre Dumasin Monte-Criston kreiviin V:n ja Edmond Dantésin välisissä samankaltaisuuksissa. (Molemmissa tarinoissa päähenkilö pakenee epäoikeudenmukaisesta ja traumaattisesta vankeudesta ja viettää vuosikymmeniä valmistellessaan kostoa sortajilleen uudella "henkilöllisyydellä".) Elokuva myös selkeästi kuvailee V:n enemmänkin aatteen ruummillistumana kuin yksilönä V:n puheiden kautta ja havainnollistaen hänet ilman menneisyyttä, henkilöllisyyttä tai kasvoja. Elokuvan web-sivustojen mukaan "V:n naamarin käyttö toimii sekä todenmukaisena että vertauskuvallisena elementtinä tarinassa. Hän käyttää sitä peittääkseen arpensa, ja hämärtämällä henkilöllisyytensä V:stä tulee enemmän kuin pelkkä mies vallankumouksellisella aatteella – hänestä tulee itse aate.":
Elokuvan tarina ja tyyli heijastaa piirteitä Gaston Lerouxin Oopperan kummituksesta. Molemmat, V ja Kummitus, pitävät naamiota peittääkseen runnoutuneen ulkonäkönsä, ohjaavat muita mielikuviensa vaikutusvoimalla, molemmat ovat koston motivoimia ja molempien menneisyys on traaginen. Myös V:n ja Eveyn suhde vastaa monia Oopperan kummituksen romanttisia ominaisuuksia, missä Kummitus vie Christine Daaén maanalaiseen piilopaikkaansa.
Elokuva on kamppailu vapauden ja valtion välillä. Sen esimerkkeinä toimii moni totalitaarinen kuva, kuten Neuvostoliitto, natsi-Saksa ja George Orwellin Vuonna 1984. Esimerkiksi Adam Sutler pääasiallisesti esiintyy suurilla näytöillä ja muotokuvilla ihmisten kodeissa, joka muistuttaa Isoveljestä. Toisena viittauksena Orwellin novelliin on elokuvassa Lontoossa esiintyvä lause "Voimaa yhtenäisyydestä. Yhtenäisyyttä uskosta."(engl. "Strength through Unity. Unity through Faith"), joka vastaa lausetta "Sota on rauhaa. Vapaus on orjuutta. Tietämättömyys on voimaa." (engl. "War is peace. Freedom is Slavery. Ignorance is Strength") Orwellin novellissa. Tämä yhteys voidaan nähdä myös kun Eveytä kidutetaan ja hän löytää rotan sellistään, joka on päähenkilön pahin pelko Orwellin novellissa. Myös valtion suuren valvonnan käyttö sen kansalaisia kohtaan, kuten valvontakameroiden yltiömäinen käyttö on yhtäläistä Orwellin tarinaan. Valerie lähetettiin keskitysleirille seksuaalisuutensa takia, ja hänelle tehtiin lääketieteellisiä kokeita, jotka ovat yhtäläisiä natsi-Saksan holokaustille ja toimille homoseksuaaleja kohtaan. Nornaliekki korvasi Pyhän Yrjön ristin Lothringenin ristin kaltaisella kansallissymbolilla. Vapaa Ranska käytti tätä symbolia toisen maailmansodan aikana, kuten se oli Ranskan isänmaallisuuden perinteinen symboli, jota voitiin käyttää vastauksena natsien hakaristiin. Media esitettiin myös suuresti nöyristelevänä hallituksen propagandaa kohtaan, ja yleisesti ottaen luonteenomaista totalitarismia kohtaan.
Nornaliekin hallituksen totalitarismin lähteinä ovat monet todelliset ja keksityt lähteet.
I sette gladiatori

| I sette gladiatori> Los siete espartanos |
| --- | --- |
 Elokuvan espanjalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Pedro Lazaga
Käsikirjoittaja:  Alessandro Continenza, Bruno Corbucci, Alberto De Martino, Giovanni Grimaldi
Tuottaja:  Anacleto Fontini, Italo Zingarelli
Säveltäjä:  Marcello Giombini
Kuvaaja:  Adalberto Albertini, Eloy Mella
Leikkaaja:  Otello Colangeli
Tuotantosuunnittelija:  Piero Poletto
Lavastaja:  Piero Poletto, Antonio Simont
Pääosat:  Richard Harrison, Loredana Nusciak, Livio Lorenzon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Espanja
Tuotantoyhtiö:  Film Columbus, Atenea Films
Ensi-ilta:  11. lokakuuta 1962 (Italia)
Kesto:  98 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  421 405 061 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
I sette gladiatori (”Seitsemän gladiaattoria”; esp. Los siete espartanos, ”Seitsemän spartalaista”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-espanjalainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään western-vaikutteista peplumia edustavan elokuvan ohjaajaksi on merkitty Pedro Lazaga. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison.
Juoni

Spartaan palannut gladiaattori Darius saa tietää, että tyrannimainen efori Hiarba on murhannut hänen isänsä ja tavoittelee hänen rakastettuaan Aglaiaa. Aglaian isän murhaajaksi lavastettu Darius pakenee kaupungista ja kerää yhteen gladiaattoriystävänsä, jotka ottavat tehtäväkseen Hiarban kukistamisen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Harrison  | … |  Darius   |
|  Loredana Nusciak  | … |  Aglaia   |
|  Livio Lorenzon  | … |  Panurgus   |
|  Gérard Tichy  | … |  Hiarba   |
|  Nazzareno Zamperla  | … |  Vargas   |
|  Edoardo Toniolo  | … |  Milon   |
|  Enrique Avila  | … |  Livius   |
|  José Marco  | … |  Xeno   |
|  Franca Badeschi  | … |  Licia   |
|  Barta Barri  | … |  Flaccus   |
|  Antonio Rubio  | … |  Mados   |
|  Antonio Molino Rojo  | … |  Macrobius   |
|  Emily Wolkowicz  | … |  Ismere   |
Tuotanto ja vastaanotto

I sette gladiatori on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa, Sevilla Filmsin studiolla Madridissa sekä Madridin ulkopuolella Manzanares el Realin ja La Pedrizan maisemissa. Se on ensimmäinen monista 7 rohkeata miestä -jäljitelmistä, jotka Stanley Kubrickin Spartacuksen vaikutuksesta on sijoitettu westerniksi tyyliteltyyn gladiaattoriasetelmaan. Elokuvan ohjaajaksi on virallisesti merkitty espanjalainen Pedro Lazaga, mutta pääosaa esittäneen Richard Harrisonin mukaan sen ohjauksesta vastasi kokonaan Alberto De Martino, joka oli tehnyt myös Harrisonin ensimmäisen peplum-elokuvan Voittamaton gladiaattori (Il gladiatore invincibile, 1961).
Elokuva on yksinkertainen mutta viihdyttävä toimintaseikkailu, jossa on paljon kiinnostavia yksityiskohtia ja kepeää huumoria. Se ei kuitenkaan ole yhtä onnistunut kuin Harrisonin Voittamaton gladiaattori, ja elokuvan alun jälkeen sen käsikirjoitus jättää sankarin pahasti ystäviensä varjoon. Muista gladiaattoreista erottuu varsinkin tyylilajin vakiokasvo Livio Lorenzon.
I sette gladiatori oli kohtalainen kaupallinen menestys ja tuotti Italiassa yhteensä 421 miljoonan liiran pääsylipputulot. Espanjassa sen näki 270 000 ja Ranskassa lähes 970 000 katsojaa. Elokuvan alku on kopioitu yksityiskohtia myöten Adalberto Albertinin gladiaattoriseikkailuun Ritorno del gladiatore più forte del mondo (1971). Siitä on olemassa myös 1980-luvun jäljitelmä Seitsemän raivoisaa gladiaattoria.
DVD-julkaisut

Elokuvan laajakangasversio on saatavilla laadultaan tyydyttävänä englanninkielisenä DVD:nä. Impulson espanjalainen julkaisu sisältää vain espanjankielisen ääniraidan.
Aiheesta muualla

I sette gladiatori Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vacherin

Sveitsiläistä Vacherin Mont d’Or -juustoa
Vacherin on ranskalainen tai sveitsiläinen lehmänmaidosta valmistettava pehmeä valkohomejuusto. Sitä tuotetaan Ranskan ja Sveitsin rajaseudulla, Juravuorten rinteillä ja idempänä Fribourgin kantonissa.
Juravuoriston Vacherin

Vacherin tunnetaan Ranskassa nimillä Vacherin du Haut-Doubs tai Mont d’Or ja Sveitsissä nimellä Vacherin Mont-d’Or. Ranskalainen Vacherin tehdään pastöroimattomasta ja sveitsiläinen pastöroidusta maidosta. Sen valmistus juontaa alkunsa luultavasti 1300-luvulle.
Vacherin pakataan pyöreään kuusipuiseen rasiaan. Juuston läpimitta on 20–30 cm, ja se painaa puolesta kilosta kolmeen kiloon. Juustot tehdään käsityönä elokuun ja maaliskuun välisenä aikana. Ne kypsyvät vähintään kolme viikkoa, minä aikana niitä käännellään ja huuhdellaan suolavedellä. Vacherinin rasvapitoisuus on 45 prosenttia kuiva-aineesta. Sen maku on karvas, ja se nautitaan yleensä suoraan pakkauksesta lusikalla, mutta sitä voidaan käyttää myös leivonnassa tai keitoissa ja kastikkeissa.
Sveitsiläinen Vacherin Mont-d’Or on nimisuojattu merkinnällä AOP.
Fribourgin Vacherin

Fribourgilainen Vacherin (ransk. Vacherin fribourgeois) on vanha, vähintään 1400-luvun alusta peräisin oleva juusto. Se on pyöreä, halkaisijaltaan 30–40 senttimetriä ja painoltaan 6–10 kilogrammaa. Vacherin valmistetaan raa’asta tai kuumennetusta maidosta.
Vacherin Fribourgeois on nimisuojattu merkinnällä AOP.
Seututie 843

Seututie 843 on Kuusamon Aholasta Suomussalmen Palovaaraan kulkeva seututie. Tien linjausta on muutettu, ja useissa kartoissa näkyvän vanhan linjauksen mukaan se meni Kuusamon Poussusta Murtovaaran, Hossan ja Juntusrannan kautta Suomussalmen Palovaaraan. Tie erkani valtatieltä 5 ja päättyy Palovaarassa seututien 912 risteykseen.
Uusi linjaus lähtee valtatieltä 5 Aholan kohdalta ja yhtyy vanhaan linjaukseen Murtovaarassa. Poussusta Murtovaaraan ollut osuus on saanut uuden numeron 8430.
Seututie 807

Seututie 807 on Siikalatvan Rantsilan taajamasta Paavolan, Ruukin ja Revonlahden taajamien kautta Siikajoenkylään johtava seututie. Tie erkanee Rantsilassa valtatieltä 4 ja risteää Paavolassa kantatien 86 ja Revonlahdella valtatien 8 kanssa. Tie päättyy Siikajoenkylässä seututien 813 risteykseen. Tien pituus on 62 kilometriä. Revonlahden ja Siikajoenkylän välinen osuus on sorapintainen, mutta muutoin tie on päällystetty. Joulukuussa 2022 Revonlahden ja Siikajoenkylän välinen sorapintainen osuus valittiin Iltalehden järjestämässä valokuvakilpailussa Suomen surkeimmaksi kylätieksi.
Vái

Váin rantaa.
Phoenix theophrastii -palmuja Váin rannalla.
Vái (kreik. Βάι) on ranta Kreikalle kuuluvan Kreetan saaren itärannikolla, Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikössä. Se tunnetaan erityisesti rannalla olevasta Váin palmumetsästä (Φοινικόδασος του Βάι, Foinikódasos tou Vái), jossa kasvavat mahdollisesti Euroopan ainoat kotoperäiset palmut, lajiltaan kreetantaateleita (Phoenix theophrastii). Ranta on mahdollisesti koko saaren suosituin ja valokuvatuin, ja sitä kutsutaan joskus nimellä ”Välimeren Karibia”.
Váilla vierailee päivittäin sadoittain ihmisiä. Váin rannalla vuokrataan aurinkotuoleja sekä sieltä löytyvät kahvila, ravintola, suihkut ja käymälät. Alun perin hipit saapuivat rannalle ja alueesta kehittyi leirintäalue. Viranomaiset kuitenkin aitasivat alueen huomattuaan, mitä rannalla tapahtui, ja siitä tehtiin tieteellinen tutkimusalue. Suuri osa tästä tutkimusalueesta on nykyisinkin aidattu ja se sijaitsee hieman ylempänä rannasta ja levittäytyy pienikokoiseen laaksoon.
Erään legendan mukaan rannalla kasvavat palmut olisivat saaneet alkunsa arabimerirosvojen mukanaan tuomista ja maahan heittämistä taateleiden kivistä. Vaikka tämä olisikin mahdollista, ovat palmut kuitenkin kotoperäisiä. Ne olivat kasvaneet Kreetalla jo kauan ennen arabien saapumista. Rannan palmut ovat pohjoisimpina kasvavia oman lajinsa edustajia. Palmujen hedelmät ovat kuivia ja pieniä, eivätkä ne ole syömäkelpoisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vái Wikimedia Commonsissa
Severnyi

Severnyi (ven. Се́верный, komiksi Севернöй, Severnöi) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vorkutajoen varrella 18 kilometriä Vorkutan kaupungista pohjoiseen. Asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1940-luvun alussa hiilikaivoksen yhteyteen. Vuonna 1954 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Vuonna 1989 Severnyin väkiluku oli 20 400 henkeä.
Le sette folgori di Assur

| Le sette folgori di Assur |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Silvio Amadio
Käsikirjoittaja:  Gino De Santis, Sergio Spina, Luigi De Simone
Tuottaja:  Aldo Pomilia
Säveltäjä:  Mario Nascimbene
Kuvaaja:  Tino Santoni
Leikkaaja:  Nella Nannuzzi
Lavastaja:  Franco Lolli
Erikoistehosteet:  Antonio Margheriti, Joseph Nathanson
Pääosat:  Howard Duff, Jackie Lane, Luciano Marin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Apo Film, Globe Films International
Ensi-ilta:  24. marraskuuta 1962 (Italia)
Kesto:  90 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia, englanti
Tuotto:  212 938 801 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Le sette folgori di Assur (”Assurin seitsemän salamaa”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Silvio Amadio. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Howard Duff ja Jackie Lane.
Juoni

Vanhempansa menettänyt kaunis Mirra tuodaan Assyrian kuninkaan Assurbanipalin hoviin Niniveen. Kuninkaan veli Šamaš ihastuu tyttöön, mutta myös Assurbanipal ja Mirra rakastavat salaa toisiaan. Šamašista tehdään Babylonian kuningas ja Mirra lähtee hänen mukaansa. Miehet riitautuvat keskenään neuvonantaja Arbacen juonittelun seurauksena. Arbace tapattaa Šamašin ja babylonialaiset hyökkäävät Assyriaan. Mirra palaa Niniveen, joka tuhoutuu Assurbanipalin suututettua jumalan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Howard Duff  | … |  Assurbanipal   |
|  Jackie Lane  | … |  Mirra   |
|  Luciano Marin  | … |  Šamaš   |
|  Giancarlo Sbragia  | … |  Arbace   |
|  Arnoldo Foà  | … |  Zarathustra   |
|  José Greci  | … |  Crisia   |
|  Nico Pepe  | … |  Namtar   |
|  Luigi Borghese  | … |  Belas   |
|  Stelio Candelli  | … |  Hammurabi   |
|  Calisto Calisti  | … |  Adad   |
|  Omar Soulfikar  | … |  Emma   |
Tuotanto ja vastaanotto

Le sette folgori di Assur on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Rooman Cinecittàn studioilla. Siinä käytetään samoja lavasteita kuin samoihin aikoihin tehdyssä Primo Zeglion elokuvassa Io, Semiramide (1963).
Silvio Amadion ohjaustyö on näyttävästi toteutettu pukudraama, jonka suhde historiaan on puhtaasti viitteellinen. Sen tarina ei ole kovin kiinnostava ja näyttelijäsuoritukset korkeintaan keskinkertaisia. Elokuvan kohokohta on lopun suuri vedenpaisumus. Se sai kriitikoilta huonon vastaanoton ja tuotti Italiassa melko vaatimattomat 213 miljoonan liiran kassatulot.
DVD-julkaisut

Elokuvan englanninkielinen versio on saatavilla Retromedian laadultaan tyydyttävänä aluekoodittomana DVD:nä.
Aiheesta muualla

Le sette folgori di Assur Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Seulontamenettely

Seulontamenettely (ruots. sållningsförfarande) oli Suomessa aiemmin käytössä ollut valitusten eriyttämismenettely, jossa hovioikeus kykeni tietyin edellytyksin päättämään, oliko sinne alioikeudesta saapunut valitus otettava enempään tutkintaan vai voitiinko valituksen tutkiminen hovioikeudessa päättää ja asian käsittely lopettaa.
Seulontamenettely otettiin hovioikeuksissa käyttöön 1. lokakuuta 2003, ja se päättyi 1. tammikuuta 2011, jolloin sen korvasi jatkokäsittelylupa (ruots. tillstånd till fortsatt handläggning), josta säädetään oikeudenkäymiskaaren 25 a luvussa.
Seulonnan ehdot

Valituksen tutkimista ei jatkettu, jos hovioikeus yksimielisesti totesi olevan selvää, että:
asiassa ei ole [lain] nojalla toimitettava pääkäsittelyä;
käräjäoikeuden ratkaisu tai siellä noudatettu menettely ei ollut virheellinen; eikä
asianosaisen oikeusturva asian laatu huomioon ottaen muustakaan syystä edellyttänyt valituksen käsittelyn jatkamista.
Päätös siitä, että valituksen tutkimista ei jatketa, voitiin tehdä myös myöhemmin valmistelun aikana ja se voi koskea myös valituksen osaa.
Severnaja Keltma

Severnaja Keltma (ven. Се́верная Ке́льтма, komiksi Войвыв Кöтъем, Voivyv Kötjem) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Vytšegdan sivujoki Komin tasavallan Ust-Kulomin piirissä Venäjällä. Sen pituus on 155 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 7 960 neliökilometriä.
Severnaja Keltman ja Kaman sivujokeen Južnaja Keltmaan laskevan Džuritš-joen välille rakennettiin vuosina 1785–1822 Katariinan kanava (ven. Severo-Jekaterininski kanal). Vähäisen käytön takia se suljettiin jo vuonna 1838.
Serengetin kansallispuisto

Tansanian luonnonsuojelualueet: Serengeti kartassa pohjoisimpana vihreänä alueena.
| --- | --- |
Sijainti:  Tansania
Lähin kaupunki:  Arusha
Pinta-ala:  14 763 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Serengeti National Park, Hifadhi ya Serengeti 
Tyyppi:  Kansainvälinen puisto, nähtävyys 
Perustettu:  1951
Kävijämäärä:  yli miljoona (2008)
Hallinto:  Tanzania National Parks
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Serengetin kansallispuisto on laaja kansallispuisto Serengetin alueella Tansanian pohjoisosassa, lähellä Kenian rajaa Maran, Arushan ja Shinyangan alueilla. Alue kattaa yli 1,5 miljoonaa hehtaaria savannia. Se tunnetaan ennen kaikkea suurten nisäkäslaumojen vuosittaisesta vaelluksesta: yli miljoona gnuuta, 200 000 seepraa ja 300 000 thomsoningasellia siirtyy alueen osasta toiseen sadekauden kasvattaman tuoreen ruohon perässä, ja saalistajat seuraavat näiden ruohonsyöjien perässä. Eläinten vuosittain kiertämä vaellusreitti on laskutavasta riippuen tuhat tai jopa lähes kolmetuhatta kilometriä pitkä. Serengetiä pidetään yhtenä maailman merkittävimmistä suojelualueista.
Maasait ovat laiduntaneet karjaansa Serengetissä 1800-luvulta lähtien ja puiston nimi tulee heidän kielestään, jossa siringiti tarkoittaa ääretöntä lakeutta. Serengeti on Tansanian vanhin kansallispuisto ja tärkeä matkailukohde. Serengeti on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1981 alkaen.
Maantiede

Kansallispuiston pinta-ala on 14 763 km². Siihen sisältyy savannin lisäksi joenvarsimetsiä.
Kansallispuisto ulottuu lännessä Victoriajärvelle ja pohjoisessa Kenian rajalle, jonka toisella puolella suojelualue jatkuu Masai Maran suojelualueena. Serengetin kaakkoispuolella on Ngorongoron suojelualue, missä maasait saavat edelleen harjoittaa perinnäisiä elinkeinojaan.
Puiston halki virtaa kaksi suurta ja joukko pienempiä jokia. Suuret joet, Grumeti ja Mbalageti, laskevat puiston länsiosan läpi Victoriajärveen.
Puiston eri osissa on erilainen maasto, ilmasto ja eliöstö. Eteläosan laajoilla ruohikkotasangoilla suuret laumat laiduntavat joulukuusta toukokuuhun. Keskiosassa on savannin lisäksi kivikkoisia kukkuloita eli kopjeja, joilla on oma eläimistönsä. Siellä on myös galleriametsiä ja juomapaikkoina toimivia lammikoita. Pohjoisosa on kosteampaa, ja suuret laumat vetäytyvät sinne kuivan kauden aikana. Elefantit elävät siellä koko vuoden. Länsiosassa on jokia ja metsäisempää savannia, ja siellä voi tavata apinoita, krokotiileja ja virtahepoja.
Eläimistö

Seeprojen ja gnuiden lisäksi Serengetissä tavataan kaikki suurriistanmetsästäjien aikoinaan himoitsemat ”viisi suurta” eli leijona, leopardi, norsu, puhveli ja sarvikuono. Puiston nisäkkäistä on noin 30 lajia kasvinsyöjiä ja 13 lajia suuria petoeläimiä.
Vaeltaviin laiduntajien laumoihin kuuluu miljoona gnuuta, 200 000 seepraa ja 300 000 thomsoningasellia. Muita kasvinsyöjiä edustavat suuret puhvelilaumat ja pienemmät kirahvien ja norsujen ryhmät sekä tuhannet hirvi-, topi-, lehmä- ja impala-antiloopit sekä grantingasellit.
Ruohonsyöjien ja niitä saalistavien petojen yksilömäärä on yhteensä yli 2,5 miljoonaa. Vuonna 1996 leijonien lukumääräksi arvioitiin yli 3 000.
Seronera-jokivarren akasioissa väijyy leopardeja, ja kaakkoisosan tasangoilla saalistaa myös gepardeja. Serengetissä tavataan kolmea Afrikan sakaalilajia (sakaali, vaippasakaali ja juovasakaali), täplähyeenoita ja monia pienempiä petoja kuten servaaleja ja maasusia.
Grumeti-joessa puiston länsiosassa on virtahepoja ja krokotiileja.
Alueella elää yli 500 lintulajia, joiden joukossa on 34 petolintua, 6 raadonsyöjälintua ja suuria vesilintujen parvia. Strutsit ovat yleisiä, ja avarat ruohokentät suosivat myös sellaisia lajeja kuin kuningastrappi, kiurut ja peipot. Siellä tavataan myös värikkäitä savannisininärhiä ja viktoriankaijasia.
Suuri laiduntajien määrä vaikuttaa myös alueen hyönteislajistoon. Lantakuoriaisia on ainakin sata lajia, ja yhdessä muiden makrohajottajien kanssa ne käsittelevät vuodessa puolitoista miljoonaa kiloa gnuiden lantaa. Heinäsirkkoja on löytynyt yli sata lajia.
Eläimistö > Märehtijöiden vaelluskierto

Gnuut, seeprat ja thomsoningasellit vaeltavat vuosittain suunnilleen samaa reittiä myötäpäivään koko alueen ympäri.
Tammi-huhtikuu: Serengetin eteläosassa. Vasikat syntyvät helmikuussa
Touko-kesäkuu: Kuivan kauden alettua siirtyminen länsiosaan Kirawiraan.
Heinäkuu: Siirtyminen pohjoiseen Maasai Maraan.
Elo-lokakuu: Maasai Marassa
Marras-joulukuu: Puiston pohjoisosassa Lobon ympäristössä. Siirtyminen etelään puiston itäosan kautta sateiden alettua.