stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kotoperäisyys

Eristyneiden Galápagossaarten kotoperäinen haukkalaji, galapagosinhiirihaukka.
Kotoperäinen eli endeeminen eliölaji tai muu taksoni esiintyy vain jollakin tietyllä, rajatulla ja suhteellisen suppealla maantieteellisellä alueella, jolla se on isolaation seurauksena kehittynyt ja jonka olosuhteisiin se on sopeutunut. Tyypillisiä kotoperäisten lajien esiintymispaikkoja ovat valtamerten saaret (kuten Uusi-Seelanti, Madagaskar ja Havaiji), muista vesistöistä irrallaan olevat järvet (kuten Baikaljärvi ja Malawijärvi) ja vuoristojen, aavikoiden tai jäätiköiden ympäröimät alueet sekä monet monimuotoisuuskeskukset. Endeemisen vastakohta on kosmopoliitti, joka elää maapallolla kaikilla tai lähes kaikilla mantereilla.
Kotoperäiset lajit ovat usein erityisen herkkiä tulokaslajien aiheuttamille uhille ja muutoksille.lähde? Nykyihminen on melko uusi tulokas monilla alueilla, ja ihmisen toiminta uhkaa monia kotoperäisiä lajeja. Myös ihmisten mukana tarkoituksellisesti tai tahattomasti kulkeutuvat vieraslajit voivat olla uhka monille kotoperäisille lajeille, erityisesti eristyneillä tai muuten ekologisesti herkillä alueilla. Suurin osa historiallisena aikana sukupuuttoon kuolleista lajeista on ollut endeemisiä.
Esimerkiksi tunturisopuli on Fennoskandian kotoperäinen jyrsijä, jota ei tavata muualla. Norpan alalaji saimaannorppa puolestaan elää ainoastaan Saimaan vesistössä, samoin kuin lohen ekologinen muoto saimaanlohi. Sukupuuttoon kuollut mauritiuksendodo eli drontti esiintyi vain yhdellä Intian valtameren saarella. Kaikki makilajit elävät Madagaskarilla ja lähes kaikki kengurut Australiassa.
Peter Kotte

Peter Kotte Dynamo Dresdenin peliasussa 1980
Peter Kotte (s. 8. joulukuuta 1954) on entinen itäsaksalainen jalkapalloilija.
Kotte pelasi 1973–1981 Dynamo Dresdenissä, jossa hän voitti cup-mestaruuden 1977 ja Itä-Saksan mestaruuden 1976, 1977 ja 1978. Tammikuussa 1981 Kotte, Matthias Müller ja Gerd Weber pidätettiin Dresdenin lentoasemalla. Kolmikko oli saanut rahakkaan tarjouksen Länsi-Saksan FC Kölniltä, minkä takia heidän epäiltiin suunnittelevan maastaloikkausta. Kaikki kolme pelaajaa olivat lähdössä maajoukkueen leirille Argentiinaan. Weber myönsi suunnitelleensa pakoa, mutta kielsi Kotten ja Müllerin osallisuuden. Kottelta ja Mülleriltä kiellettiin loppuiäksi pelaaminen pääsarjatasolla ja Weberille langetettiin vankeusrangaistus. Kiellon jälkeen Kotte pelasi Fortschritt Neustadtissa vuoteen 1984 asti, jolloin hän lopetti uransa.
Kotte pelasi vuosina 1976–1980 Itä-Saksan maajoukkueessa 21 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Maaleista kaksi syntyi hänen ensimmäisessä maaottelussaan Algeriaa vastaan.
Nykyään Kotte toimii Dynamo Dresdenin juniorivalmentajana.
Kosmoksen siruja

| Kosmoksen siruja |
| --- | --- |
 Nanna Susi, Raining Lights.
Kirjailija:  Esko Valtaoja
Kansitaiteilija:  Nanna Susi
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Ursa
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  335
ISBN:  978-952-5329-87-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kosmoksen siruja on vuonna 2010 julkaistu kokoelmakirja Esko Valtaojan aiemmin muualla julkaistuja tekstejä. Kirjan sisällöstä noin kaksi kolmasosaa on aiemmin julkaistuja ja loppu kolmasosa koostuu Valtaojan jälkisanoista. Kirja käsittelee suurimmaksi osaksi tähtitiedettä mutta sisältää myös muutamia uskontoa sivuavia artikkeleita. Kirjan kannessa on Nanna Suden maalaus Raining Lights.
Sisällysluettelo

Valo ja Pimeys
Minun Pohjoiseni
Avaruus ja tähtien valu
Maailman pimein juttu
Mustat aukot
Ikuisuuden historiaa
Jokainen kuutiotuuma avaruutta on ihme
Iankaikkisuuden erämaa
Ritvalan helkajuhlat
Miljardi vuotta ennen maailmanloppua
50 tapaa jättää alienisi
Sotakoira Musti ja kosminen koe-eläintarha
Todellisuutta etsimässä
Todellisuuden lyhyt historia
Mestarit areenalla: Iso J ja sir Martin
Sivistyneen pakanan vastaisku
Seitsemän prosenttia, eli miksi tutkija ei usko?
Betlehemin tähti
Lentävä spagettihirviö
Mitä tiede on?
Tieto maailmasta kestävän maailmankuvan pohjana
Tulevaisuus
Paratiisin lapset
Kahdeksan kurkistusta tulevaisuuteen
Tulevaisuuden unelmaloma
Pitkä tie tähtiin
Pimeys ja valo
Trinity
Aiheesta muualla

Esko Valtaoja: Minun pohjoiseni: Muistin sirpaleita ja valon heijastuksia. Kaltio 2/2005.
Esko Valtaoja: Seitsemän prosenttia, eli miksi tutkija ei usko (Arkistoitu – Internet Archive). Vartija 4/2002.
Aku Heinonen: Esko Valtaoja: ”Maailmankaikkeus on elämäntapakysymys” (Arkistoitu – Internet Archive). Suomen kuvalehden blogit 13.10.2010.
Jukka Ruukki: Ikuisen optimistin kootut (Arkistoitu – Internet Archive). Tiede.
Kalle Haatanen: Kosmoksen siruja (Arkistoitu – Internet Archive). Yle Radio 1 7.11.2011.
Putte Wilhelmsson: Ihmetyksiä ja erehdyksiä[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 19.3.2011.
Karl Kotratschek

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Karl Kotratschek |  Karl Kotratschek |  Karl Kotratschek |  |
Maa:   Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1938 | kolmiloikka |  |
Karl Kotratschek (24. lokakuuta 1914 Wien, Itävalta – 4. heinäkuuta 1941 Libya) oli itävaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Kotratschek sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten kolmiloikassa 23:nneksi tuloksella 13,15 m. Pariisin EM-kilpailuissa hän edusti Saksaa ja saavutti pronssia tuloksella 14,73 m.
Kotratschek voitti Itävallan mestaruuden kolmiloikassa vuosina 1935, 1936 ja 1937 sekä pituushypyssä vuosina 1937 ja 1938. Hän paransi Itävallan kolmiloikkaennätystä tulokseen 14,43 m vuonna 1934, 14,57 m vuonna 1936 sekä tulokseen 14,92 m ja 15,28 m vuonna 1938. Viimeksi mainittu oli myös Saksan ennätys, ja se säilyi Itävallan ennätyksenä kesäkuuhun 1974 saakka.
Kotratschek kaatui II maailmansodassa Saksan Pohjois-Afrikan joukoissa Libyassa heinäkuussa 1941.
Kotelnitš

| Kotelnitš Котельнич |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kirovin alue
Piiri:  Kotelnitš
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32 km²
Väkiluku (2010):  25 858
 – Väestötiheys:  808 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.kotelnich.my1.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kotelnitš (ven. Коте́льнич, mariksi Кäкшäр) on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkajoen rannalla 124 kilometriä Kirovista lounaaseen. Kaupunki on Kotelnitšin piirin keskus. Siellä risteytyvät Kiroviin, Nižni Novgorodiin ja Buihin johtavat rautatiet. Asukkaita on 25 800 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Paikalla sijainnut marien linnoitettu asutus Kokšary mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1143. Vuonna 1381 novgorodilaiset perustivat paikalle Kotelnitšin kaupungin. Vuonna 1780 siitä tuli Vjatkan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Maanteiden risteyksessä sijainneesta kaupungista kehittyi huomattava kauppapaikka. Vjatkan höyrylaivaliikenteen kehitys 1800-luvun lopulla vähensi sen kaupallista merkitystä. Vuoden 1926 tulipalo tuhosi kaupungin keskustan.
Nykyään kaupungissa on lähinnä puunjalostus-, kevyttä- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1713 rakennettu Kolminaisuuden katedraali, Pyhän Nikolaoksen kirkko vuodelta 1903 ja 1800-luvun puolivälin kauppahalli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotelnitšin kaupungille ja piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
Kotiseutuneuvos

Kotiseutuneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroaselvennä.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 ja sen sai silloin kansanperinteen kerääjä ja museomies Väinö Tuomaala. Vuosien 1918–2013 aikana kotiseutuneuvoksen arvonimi on myönnetty 262 henkilölle.
Valtioneuvoston kanslia pyytää Suomen Kotiseutuliitolta lausunnon kotiseutuneuvosten arvonimiesityksistä.
Aiheesta muualla

Kotiseutuneuvokset vuodesta 1969 alkaen Luettelo arvonimen saajista Suomen kotiseutuliiton sivuilla
HMS Koster (M73)

| HMS Koster |
| --- | --- |
 HMS Koster

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Laskettu vesille:  16. tammikuuta 1986
Palveluskäyttöön:  30. toukokuuta 1986
Tekniset tiedot
Uppouma:  360 t
Pituus:  47,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,6 m
Syväys:  2,3 m
Koneteho:  4 x V8 dieselmoottoria, 1 072 kW
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x 40 mm lvakan M/48 2 x 7,62 mm ksp M/58 2 x Elma-sukellusveneentorjuntaheitintä syvyyspommeja miinoja
HMS Koster (runkonumero M73) oli Ruotsin laivaston Landsort-luokan miinantorjunta-alus, joka modernisoitiin Koster-luokan alukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin 31. tammikuutakuuta 1984 Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 16. tammikuuta 1986 ja alus valmistui 30. toukokuuta.
Palvelus

Alus on palveluksessa 2015.
Korsakki

| Korsakki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Ketut Vulpes
Laji::  corsac
Kaksiosainen nimi
 Vulpes corsac  (Linnaeus, 1768) 
 Korsakin levinneisyys
Alalajit 
 Vulpes corsac corsac  Vulpes corsac kalmykorum 
Katso myös
   Korsakki Wikispeciesissä   Korsakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korsakki eli arokettu (Vulpes corsac) on pääosin Aasian aroilla elävä koiraeläin. Laji on melko pienikokoinen ja syö etenkin jyrsijöitä. Se on suosittu metsästyskohde eikä ole uhanalainen.
Tuntomerkit

Korsakki on 50–60 sentin pituinen ja 2,5–5 kilon painoinen. Sen häntä on 22–35 sentin pituinen ja hartiakorkeus on 30 senttiä. Se on hieman kettua pienempi, mutta sen jalat ovat pidemmät ja kuono lyhyempi. Korsakilla ei ole myskirauhasta. Korvat ovat suuret ja suippokärkiset. Turkki on tuuhea, ja sen väri vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Uusi kesäturkki on punertava, mutta talviturkissa on leveä hopeanvärinen rengas ennen tummaa karvankärkeä. Kokonaisväri on punaruskea, paikoin harmahtavan valkoinen. Alaleuka on valkoinen. Korsakin hampaat ovat pienet. Aisteista kuulo, näkö ja haju ovat erinomaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Korsakkia tavataan Keski-Aasiassa ja Venäjän Euroopan puoleisessa osassa. Keski-Aasiassa se elää Turkmenistanin, Uzbekistanin, Tadžikistanin, Kazakstanin, Koillis-Iraniin, Afganistaniin, Tiibetin ja Etelä-Siperian alueella. Euroopan puolella sen levinneisyys ulottuu Samaran alueelle, Tatarstaniin ja Kaukasiaan ja joskus jopa Ukrainaan ja Azerbaidžaniin. Sitä tavataan erillisenä kantana myös Mongoliassa, Pohjois-Kiinassa ja Baikalin alueella Venäjällä. Suuret kannanvaihtelut ovat lajilla tavallisia: korsakit vaikuttavat joskus häviävän lähes tyystin joiltain alueilta, mutta ajan mittaan niiden määrä alkaa taas kasvaa.
Levinneisyysalueen eri osissa elävät korsakit jaetaan nykyisin kahteen alalajiin. Aiemman luokituksen mukaan alalajeja oli kolme.
Korsakin pääasiallista elinympäristöä ovat arot, puoliaavikot ja aavikot. Se karttaa vuoristoja, metsiä ja tiheitä pensaikkomaita. Se ei myöskään viihdy alueilla, joilla lumen syvyys nousee yli viidentoista sentin. Pohjoisessa elävät korsakit muuttavat talveksi etelämmäksi ja palaavat keväällä takaisin.
Elintavat

Korsakki on hyvin sosiaalinen laji. Se saalistaa pieninä ryhminä, jonka jäsenet elävät saman reviirin alueella ja samoissa koloissa. Näiden ryhmien uskotaan olevan perheitä. Korsakkien kolot eivät yleensä ole niiden itse kaivamia, vaan ne on vallattu esimerkiksi murmeleilta. Ketut saattavat kuitenkin laajentaa koloa hieman itsekin. Korsakit ovat kuitenkin paljolti kiertolaisia. Ne vaeltavat etenkin silloin, kun ruokaa on paljon. Korsakit ovat yöaktiivisia ja hyviä kiipeilijöitä.
Elintavat > Ravinto

Korsakkien tärkeintä ravintoa ovat jyrsijät. Ne syövät myös paljon hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja, ja jonkin verran piiskujäniksiä, lintuja, kasveja, liskoja ja sammakkoeläimiä. Korsakki pyydystää jyrsijän loikkaamalla ilmaan ja putoamalla sieltä saaliin kimppuun. Suuret korvat auttavat kuulemaan piilottelevan saaliin liikkeet ja paikantamaan sen.
Elintavat > Lisääntyminen

Korsakkien kiima-aika on tammi-maaliskuussa. Kantoaika kestää 50–60 vuorokautta. Pentuja on kerrallaan tavallisesti 2–6, mutta joskus jopa 11. Ne painavat syntyessään 50–80 grammaa. Niitä imetetään ainakin kuukausi. Urokset saattavat osallistua pentujen hoitoon, mutta asiasta ei ole varmuutta. Uroksilla on kuitenkin keskinäisiä yhteenottoja lisääntymiskauden aikana.
Korsakki ja ihminen

Korsakkia on metsästetty paljon sen pehmeän, tuuhean ja lämpimän turkin vuoksi. Niitä metsästetään monenlaisin keinoin, kuten pesäkäytävien suulle viritettävien loukkujen ja silmukoiden avulla. Pyynnissä käytetään myös koiria, kesyjä maakotkia ja haukkoja. Metsästystä säännellään maakohtaisilla laeilla. Lajin pyynti on Venäjällä, Kazakstanissa ja Turkmenistanissa sallittua marras-maaliskuussa. Korsakit kesyyntyvät helposti ja olivat suosittuja lemmikkejä 1600-luvun Venäjällä. Niiden turkiksia myytiin Venäjällä 1800-luvulla ajoittain 40 000–50 000 kappaletta vuodessa. Korsakkien turkisten arvo ei kuitenkaan vastannut punaketun turkin arvoa, ja ne olivatkin usein vain sivuriistaa. Laji ei ankarasta pyynnistä huolimatta ole uhanalainen. Useimmilla alueilla korsakkien tilanne tunnetaan huonosti. Levinneisyysalueen länsiosassa kanta kasvaa ja levinneisyysalue laajenee. Paikoitellen metsästys ja maatalous ovat kuitenkin vähentäneet korsakkien määrää, mutta vaikutukset tunnetaan kuitenkin puutteellisesti. Laji elää monilla luonnonsuojelualueilla ja lisääntyy hyvin vankeudessa. Niiden ulkopuolella se on kuitenkin riistaeläin.
Kazakstanin aroa.
Korsakki Amersfoortin eläintarhassa Alankomaissa.
Paavo Kotila

Paavo Edvard Kotila (26. elokuuta 1927 Veteli – 26. tammikuuta 2014 Oulu) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli maraton.
Kotila sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten maratonjuoksussa 13:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vuonna 1957; vuonna 1955 hän saavutti PM-hopeaa ja vuonna 1959 PM-pronssia. Hän voitti Bostonin maratonin vuonna 1960 ja sijoittui vuonna 1955 neljänneksi. Košicen maratonilla hän sijoittui toiseksi vuonna 1955 ja kolmanneksi vuonna 1957. Toisen sijan hän saavutti myös Ateenan maratonilla vuonna 1957 sekä Asahi-maratonilla vuosina 1957 ja 1960.
Seuratasolla Kotila edusti Vetelin Urheilijoita, Kuortaneen Kuntoa, Oulun Pyrintöä, Oulunsuun Heittoa ja LSD-Oulua. Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1955, 1956 ja 1961. Vuonna 1959 hän sai SM-hopeaa ja vuonna 1957 SM-pronssia. Kotimaassaan hän voitti Suomen Urheilulehden maratonin vuosina 1954 ja 1960 sekä Kaisaniemen maratonin vuosina 1955, 1956, 1957 ja 1960. Hän voitti vielä veteraanisarjoissa useita Euroopan ja Suomen mestaruuksia. Hänen maratonennätyksensä oli 2.18.04,8, joka oli vuoden 1956 maailman kärkiaika. Vielä 55-vuotiaana hän juoksi maratonin ajassa 2.36.42.
Paavo Kotilan nimikkotapahtuma Kotilan lenkki on juostu Oulussa vuodesta 1979. Hänen veljensä Uljas Kotila juoksi maratonin ajassa 2.41.19,0 vuonna 1950. Hänen siskonsa pojantytär on pikajuoksija Johanna Manninen.
Kotila kuoli 86-vuotiaana Oulun kaupunginsairaalassa 26. tammikuuta 2014.
Henkilökohtaiset ennätykset

10 000 metriä: 30.45,0
25 000 metriä: 1.19.31,2
Maraton: 2.18.04,8
Heikki Koukkunen

Heikki Koukkunen (21. maaliskuuta 1938 Suojärvi – 9. marraskuuta 1983 Joensuu) oli rajakarjalaista syntyperää oleva historioitsija ja kulttuurivaikuttaja. Hän tutki ja teki tunnetuksi synnyinseutunsa perinnekulttuuria sekä ortodoksisuutta.
Heikki Koukkunen oli ideoimassa TV-dokumentteja "Vanhaa ja uutta Karjalassa" vuonna 1973 ja  "Taianteosta katrilliin" vuonna 1982 sekä ohjasi samana vuonna MTV:lle dokumenttisarjan "Out'in itkut", joka kertoo itkuvirsien taitaja Outi Katalkinista. Lisäksi hän oli professori Heikki Kirkisen ynnä muiden kanssa kokoamassa Karjalaista perinnekuvastoa, jonka Kimy-kustannus julkaisi vuonna 1983.
Koukkunen suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Joensuun korkeakoulussa. Hänen väitöstilaisuutensa tammikuussa 1977 oli korkeakoulun ensimmäinen. Historian väitöskirjan aihe oli Suomen valtiovalta ja kreikkalaiskatoliset 1891-1897. Koukkunen ei kuitenkaan ollut korkeakoulun ensimmäinen tohtorin arvon saanut, sillä Kari Tuunainen ehti saada tutkintotodistuksen käteensä pari päivää aikaisemmin.
Kouluneuvos

Kouluneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1924 apulaisjohtaja Aapo Kohoselle. Vuosien 1918–2013 aikana kouluneuvoksen arvonimi on myönnetty 281 henkilölle.
Kotka Nyheter

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kotka Nyheter oli Kotkassa ja Loviisassa vuosina 1897–1971 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti Kotkan kunnalliselämässä valta-asemansa menettänyt ruotsinkielisten ryhmittymä, joka oli tyytymätön suomenmielisten omistaman Kotka-lehden kirjoitteluun. Kotikaupunkinsa lisäksi Pyhtäälle ja Kymijoen tehdaspaikkakunnille levinnyt Kotka Nyheter oli linjaltaan ruotsinmielinen ja perustuslaillinen. Vuosina 1899–1904 se oli neljästi viranomaisten lakkauttamana. Ruotsinkielisen lehden rinnalla kustannusyhtiö Kotka Tryckeri Ab julkaisi suomenkielisiä Kotkan Uutisia.
Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt yhtiö siirtyi vuonna 1917 kirjapainon faktorin K.I. Forsmanin ja myöhemmin tämän perillisten omistukseen. Vuodenvaihteessa 1944–1945 se myytiin loviisalaiselle Östra Nylands Tidnings- & Tryckeri Ab:lle. Tämän jälkeen Kotka Nyheter ilmestyi Östra Nylandin osapainoksena, jonka erotti päälehdestä vain nimiö. Vuodesta 1971 alkaen Kotka Nyheter esiintyi mainintana Östra Nylandin nimiössä. Vuonna 2015 Östra Nyland ja Borgåbladet yhdistyivät ja viimeinen jäänne Kotka Nyheter -lehdestä, maininta nimiössä jäi historiaan.
Lehti ilmestyi kahdesti ja loviisalaislehden osapainoksena kolmesti viikossa. Sen levikki oli 400–600 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät A. W. Odenwall (vastaava toimittaja 1897), Herman Hultin (1897–1909), Ernst Lundström (1909–1911), Karl Israel Forsman (1912–1914 ja 1918–1931), Julius Eriksson (1915–1918) ja Fjalar Forsman (1932–1944).
Aiheesta muualla

Kotka Nyheter digitoituna kansalliskirjastossa
Koukoumítsa

Koukoumítsan saari ja sinne johtava pengersilta.
| --- | --- |
Muut nimet:  Koukouvítsa (Κουκουβίτσα)
Sijainti:  38°55′36″N, 20°54′01″E, Áktio-Vónitsa Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka Kreikka
Vesialue:  Amvrakikóslahti
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,04 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koukoumítsa (kreik. Κουκουμίτσα, myös Koukouvítsa, Κουκουβίτσα) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Amvrakikóslahden etelärannalla hieman koilliseen Vónitsan kaupungista. Saaren pinta-ala on noin 0,04 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Koukoumítsa kuuluu Áktio-Vónitsan kuntaan, Aitolia-Akarnanian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Saarella on Pyhälle Nektariokselle (Ágios Nektários) omistettu kirkko, ja se on yhdistetty mantereeseen pengersillalla.
Kos (kaupunki)

| Kos Κως |
| --- | --- |
 Kosin kaupunki Nerantzián linnasta nähtynä.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Kos
 Koordinaatit: 36°51′N, 27°14′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kos
Kunta:  Kos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  640101
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  287,2 km²
Väkiluku (2011):  19 432
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  853 xx
Suuntanumero(t):  22420
Rekisterikilpi:  ΚΧ, ΡΟ, PK
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kos (kreik. Κως) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kosin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κω, Dimotikí Enótita Ko) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kosin saarella, Kosin alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 19 432 (vuonna 2011). Kosin kaupunki on Kosin saaren pääkaupunki sekä Kosin kunnan kuntakeskus.
Maantiede

Kosin kaupunki sijaitsee rannikolla saaren koilliskärjessä, josta avautuu näkymä Turkin puolen rannikolle. Se on saaren kaupallinen ja hallinnollinen keskus ja pääsatama. Kaupungista on laivayhteydet Pireukseen sekä muun muassa Kálymnokselle ja Ródokselle. Kaupunki on myös saaren turismin keskus, ja sen ranta-alueilla on lukuisia suuria hotelleja. Kosin kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 22 kilometrin päässä kaupungista saaren keskiosissa.
Historia > Antiikki

Kosin kaupungin paikalla on ollut asutusta jo mykeneläisellä kaudella. Antiikin aikana kaupungin paikalla sijaitsi alun perin Kos Meropiksen kaupunki. Saaren pääpaikka oli tuohon aikaan toisaalla Astypalaian kaupungissa. Vuonna 366 eaa. Kos Meropiksen paikalle perustettiin saaren uudeksi keskukseksi uusi Kosin kaupunki ja kaupunkivaltio (polis), joka on nykyisen kaupungin suora edeltäjä. Kaupunki kukoisti hellenistisellä ja roomalaisella kaudella ja vielä varhaiskristillisellä kaudella. Se tuhoutui maanjäristyksissä vuosina 469 ja 554.
Historia > Myöhempi historia

Kaupunki taantui keskiajaksi. Johanniittain ritarikunta rakennutti kaupungin sataman edustalle Nerantzián linnana tunnetun linnan 1300-luvulla. Osmanivallan aikana linna oli turkkilaisten keskus kaupungissa, eikä kristityillä ollut oikeutta astua sinne. 1800-luvun puolessa välissä kaupungissa oli noin 8 000 asukasta.
Italialaiset rakennuttivat Kosin kaupungin pitkälti uudelleen Dodekanesian italialaisvallan aikana maailmansotien välillä, erityisesti kaupunkia tuhonneen vuoden 1933 suuren maanjäristyksen jälkeen. Tämän vuoksi kaupunki on kreikkalaiseksi kaupungiksi poikkeuksellisen modernin oloinen leveine katuineen. Kaupungissa on nykyisin myös varsin paljon jalankulkijoille erotettuja alueita. Italialaiset suorittivat kaupungissa myös laajoja arkeologisia kaivauksia ja entistyksiä.
Kos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä uudeksi Kosin kunnaksi yhdessä Díkaioksen ja Irakleídeen kanssa, jolloin se muuttui yhdeksi uuden kunnan kunnallisyksiköistä. Kaupunki kärsi vaurioita maanjäristyksessä 21. heinäkuuta 2017.
Nähtävyydet

Kosin kaupungin keskustassa on paljon antiikin aikaisia raunioita erityisesti roomalaiselta kaudelta. Näihin lukeutuvat muun muassa Kosin agoran, stadionin sekä roomalaisaikaisen odeionin arkeologiset alueet, niin kutsuttu Läntinen arkeologinen alue sekä Roomalaisena talona (Casa Romana) tunnettu uudelleenrakennettu roomalaisaikainen yksityistalo. Keskiaikainen Nerantzián linna sijaitsee kaupungin rannassa. Sen lähellä sijaitsee Hippokrateen puuksi kutsuttu vanha plataanipuu. Kaupungissa toimii Kosin arkeologinen museo.
Kaupungin tärkein kirkko on omistettu Pyhälle Paraskevalle (Agía Paraskeví). Osmanivallan ajasta muistuttavat muun muassa Defterdarin moskeija ja Hassan Paššan moskeija. Perinteisenä ostospaikkana toimii italialaisvallan aikana rakennettu kauppahalli eli kunnallinen agora (Dimotikí Agorá). Asklepieion eli parantajajumala Asklepioksen pyhäkköalue sijaitsee kaupungin ulkopuolella noin 3,5 kilometrin päässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kosin kaupunki Wikimedia Commonsissa
Antiikin Kosin gymnasionin raunioita niin kutsutulla Läntisellä arkeologisella alueella.
Eleftherías-aukio, kunnallinen agora (Dimotikí Agorá) eli kauppahalli sekä Defterdarin moskeija.
Kosin kunnantalo ja Neratzián linna.