stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikroverenkierto
Rakenne

Mikroverenkierron valtimonpuoleisia suonia kutsutaan pikkuvaltimoiksi (arterioleiksi), jotka ovat hyvin hermotettuja  ja sileiden lihassolujen ympäröimiä. Ne ovat halkaisijaltaan 10 - 100 µm. Arteriolit kuljettavat veren kapillaareihin (hiussuoniin), joita ei ole hermotettu, joita ei ympäröi sileä lihas ja joiden halkaisija on noin 5 - 8 µm. Veri virtaa ulos kapillaareista pikkulaskimoihin (venuleihin), joita ympäröi vähän sileää lihasta ja jotka ovat halkaisijaltaan 10-200 µm. Pikkulaskimoista veri virtaa laskimoihin.
Mikroverenkierto voidaan jakaa kolmeen toiminnalliseen osaan: hiussuonia edeltävät suonet, hiussuonet (kapillaarit) ja hiussuoniston jälkeiset suonet. Hiussuonia edeltävällä alueella toimivat arteriolit ja prekapillaariset sulkijalihakset (sfinkterit), joiden tehtävänä on säätää verenvirtausta kapillaareihin ja venuleihin sileiden lihastensa supistumisen ja rentoutumisen avulla. Hiussuonten alueella tapahtuu aineiden ja kaasujen vaihto veren ja soluvälitilan plasman välillä. Lopuksi hiussuoniston jälkeistä osuutta edustavat pikkulaskimot (venulit), jotka muodostuvat endoteelisolujen kerroksesta, joka sallii joidenkin aineiden vapaan siirtymisen soluvälitilaan.
Rakenne > Mikroanatomia

Useimpien mikroverisuonten seinämät muodostuvat litteistä endoteelisoluista, ja useat niistä ovat perisyyttisoluiksi kutsuttujen supistumiskykyisten solujen ympäröimiä. Endoteeli tarjoaa tasaisen pinnan veren virtaukselle ja säätelee veden ja liuenneiden aineiden liikkumista veren ja kudosten välisessä soluvälitilan plasmassa. Endoteeli tuottaa myös molekyylejä, jotka ehkäisevät veren hyytymistä, paitsi verenvuototapauksessa. Perisyyttisolut voivat supistuessaan pienentää arteriolien läpimittaa ja siten säätää veren virtausta ja verenpainetta.
Toiminta

Näiden verisuonten lisäksi mikroverenkiertoon kuuluu myös imusuoniston hiussuonia, lymfakapillaareja ja keräystiehyitä. Mikroverenkierron päätehtävät ovat hapen ja ravinteiden kuljettaminen solujen käyttöön sekä hiilidioksidin (CO2) ja kuona-aineiden poistaminen kudoksista. Se toimii myös verenvirtauksen ja kudoksen perfuusion (läpivirtauksen) säätelijänä, mikä vaikuttaa verenpaineeseen ja tulehdusvasteisiin, kuten turvotukseen.
Toiminta > Säätely

Kudoksen perfuusion säätely tapahtuu mikroverenkierrossa. Siellä arteriolit kontrolloivat veren virtausta kapillaareihin. Arteriolit supistuvat ja rentoutuvat, vaihdellen läpimittaansa ja jäntevyyttään, kun verisuonten sileät lihakset reagoivat erilaisiin ärsykkeisiin. Kohonneesta verenpaineesta johtuva suonten laajeneminen on olennainen ärsyke lihasten supistumiselle arteriolien seinämissä. Tämän seurauksena mikroverenkierron virtaus pysyy vakiona systeemisen verenpaineen muutoksista huolimatta. Tämä mekanismi toimii kaikissa ihmiskehon kudoksissa ja elimissä. Lisäksi hermosto osallistuu mikroverenkierron säätelyyn. Sympaattinen hermosto aktivoi pienempiä arterioleja, mukaan lukien terminaalisia pikkuvaltimoita. Noradrenaliinilla ja adrenaliinilla on vaikutusta alfa- ja beeta-adrenergisiin reseptoreihin. Muut hormonit (katekoliamiini, reniini-angiotensiini, vasopressiini ja natriureettinen peptidi) kiertävät verenkierrossa ja voivat vaikuttaa mikroverenkiertoon aiheuttaen suonten laajentumista  tai supistumista. Monet hormonit ja neuropeptidit vapautuvat yhdessä aivojen välittäjäaineiden kanssa.
Arteriolit vastaavat kudoksissa syntyviin metabolisiin ärsykkeisiin. Kun kudoksen aineenvaihdunta kasvaa, katabolisten tuotteiden kertyminen johtaa verisuonten laajenemiseen. Endoteeli alkaa hallita lihasten jäntevyyttä ja arteriolikudosta. Endoteeli myös aktivoi ja inaktivoi plasmassa kiertäviä ainesosia, kuten hormoneja. Siellä tapahtuu myös vasodilaattorien ja vasokonstriktorien synteesi ja erittyminen suonten läpimitan muuttamiseksi tarpeen mukaan. Endoteelin vasteet mahdollistavat verenvirtauksen vaihtelut pikkuvaltimoissa.
Toiminta > Kapillaariaineenvaihdunta

Termi kapillaariaineenvaihdunta viittaa mikroverenkierron tasolla tapahtuvaan veren ja kudossolujen väliseen aineiden vaihduntaan, josta suurin osa tapahtuu kapillaareissa. Ne haarautuvat laajalle maksimoidakseen aineenvaihdunta-alueen, minimoidakseen diffuusioetäisyyden kudossoluista ja maksimoidakseen aineenvaihduntapinta-alan sekä aineenvaihdunta-ajan.
Noin seitsemän prosenttia kehon verestä on kapillaareissa, jotka vaihtavat jatkuvasti aineita verisuonten ulkopuolella olevan soluvälitilan nesteen eli interstitiaalinesteen kanssa. Tämä dynaaminen aineiden vaihtuminen interstitiaalinesteen ja veren välillä on nimeltään kapillaariaineenvaihdunta. Aineet kulkevat kapillaarien seinämien läpi kolmen eri mekanismin kautta: diffuusiolla, massavirtauksella tai transsytoosilla. Mikroverisuoniston nesteiden ja kiinteiden aineiden vaihdot tapahtuvat erityisesti kapillaareissa ja kapillaarien jälkeisissä pikkulaskimoissa ja keräävissä pikkulaskimoissa.
Kapillaarien seinämät mahdollistavat lähes kaikkien plasman aineiden vapaan virtauksen seinämän läpi. Plasman proteiinit ovat ainoa poikkeus, koska ne ovat liian suuria läpäistäkseen suonen seinämää.
Toiminta > Säätely

Kapillaariaineenvaihduntaa säännellään eri mekanismeilla. Nämä mekanismit toimivat yhdessä ja edistävät aineiden vaihduntaa seuraavilla tavoilla. Ensinnäkin diffusoituvien molekyylien on kuljettava vain lyhyt matka, koska kapillaarin halkaisija on pieni sekä sen seinämä on ohut, ja kudossolut ovat lähellä hiussuoniaan. Lyhyt etäisyys on tärkeä, koska kapillaaridiffuusioprosentti pienenee, kun diffuusioetäisyys kasvaa. Toiseksi, kapillaarien suuren lukumäärän (10-14 miljoonaa kapillaaria) vuoksi, aineiden vaihtoon on käytettävissä uskomattoman suuri pinta-ala. Kapillaareissa virtaa kuitenkin vain noin 5 % veren kokonaismäärästä (250 ml 5000 ml:sta). Kolmanneksi, veri virtaa hitaammin kapillaareissa niiden laajan haarautumisen vuoksi.
Toiminta > Diffuusio

Diffuusio on ensimmäinen ja tärkein mekanismi, joka sallii pienten molekyylien virtauksen kapillaarien seinämien läpi. Tämä mekanismi riippuu soluvälitilan ja veren välisten pitoisuuksien erosta, jolloin molekyylit siirtyvät korkeammasta konsentraatiosta matalampaan. Glukoosi, aminohapot, happi (O2) ja muut molekyylit poistuvat kapillaareista diffuusiolla saavuttaakseen elimistön kudokset. Hiilidioksidi (CO2) ja muut kuona-aineet lähtevät kudoksista ja tulevat kapillaareihin samalla menetelmällä, mutta vastakkaiseen suuntaan. Kapillaariseinämien läpi tapahtuva diffuusio riippuu kapillaariseinämiä muodostavien endoteelisolujen läpäisevyydestä. Starling-yhtälö kuvaa hydrostaattisten ja osmoottisten paineiden (ns. Starling-voimien) roolit nesteen siirtämisessä kapillaarisen endoteelin läpi. Proteiinien kuljettamat lipidit ovat liian suuria kapillaariseinämien läpäisemiseksi diffuusiolla, joten niiden on luotettava muihin kahteen menetelmään.
Toiminta > Massavirtaus

Toinen kapillaariaineenvaihduntamekanismi on massavirtaus. Sitä käyttävät pienet, ei-rasvaliukoiset aineet läpäistäkseen hiusverisuonen seinämän. Näiden aineiden läpäisevyys riippuu kapillaarien fyysisistä ominaisuuksista. Esimerkiksi kapillaarien tiukka rakenne vähentää ja rei'itetty rakenne lisää läpäisevyyttä, kun taas suuret endoteelisolujen väliset aukot mahdollistavat suurimman läpäisevyyden. Tässä tapauksessa aineiden vaihto määräytyy paineen muutosten mukaan. Kun aineiden virtaus kulkee verenkierrosta solujen väliseen tilaan tai interstitiumiin, prosessia kutsutaan suodatukseksi. Tällaista liikettä suosivat veren hydrostaattinen paine (BHP) ja interstitiaalisen nesteen osmoottinen paine (IFOP). Kun aineet liikkuvat interstitiaalisesta nesteestä kapillaareissa olevaan vereen, prosessia kutsutaan reabsorptioksi. Tätä liikettä suosivat paineet ovat veren kolloidin osmoottinen paine (BCOP) ja interstitiaalisen nesteen hydrostaattinen paine (IFHP). Se, suodattuuko aine vai imeytyykö se uudelleen, riippuu nettosuodatuspaineesta (NFP), joka on hydrostaattisen (BHP tai IFHP) ja osmoottisen paineen (IFOP tai BCOP) välinen ero. Nämä paineet tunnetaan nimellä Starling-voimat. Jos NFP on positiivinen, tapahtuu suodattuminen, mutta jos se on negatiivinen, tapahtuu reabsorptio.
Toiminta > Transsytoosi

Kolmas kapillaariaineenvaihduntamekanismi on transsytoosi, jota kutsutaan myös vesikulaariseksi kuljetukseksi. Tässä prosessissa veren aineet liikkuvat kapillaarirakenteen muodostavien endoteelisolujen läpi. Aineet poistuvat endoteelisoluista eksosytoosilla, prosessilla, jossa vesikkelit eli kuljetuskalvorakkulat poistuvat solusta interstitiaaliseen soluvälitilaan. Vain muutamat aineet siirtyvät transsytoosin avulla: sitä käyttävät pääasiassa suuret, ei-rasvaliukoiset molekyylit, kuten insuliinihormoni. Kun vesikkelit poistuvat kapillaareista, ne siirtyvät interstitiumiin. Vesikkelit voivat siirtyä suoraan tiettyyn kudokseen tai ne voivat sulautua muihin vesikkeleihin, jolloin niiden sisällöt sekoittuvat. Tämä sekoittunut aines lisää vesikkelien toimintakykyä.
Tutkimusmenetelmät

Mikroverenkierron tutkimiseksi on kehitetty omat tutkimusmenetelmänsä, joita voidaan käyttää myös kriittisen alaraajaiskemian diagnosoinnissa. Tutkimalla kynsivallin hiussuonia kapillaarimikroskoopilla pystytään määrittämään hiussuonien rakenne, veren punasolujen määrä sekä niiden virtausnopeus. Transkutaaninen happiosapaine (TcpO2) sekä laserdopplermenetelmä antavat tietoa verenvirtauksesta hiussuonissa sekä ihon ravitsemustasosta. Näitä tutkimusmenetelmiä voidaan käyttää myös valtimotukoksen jälkeisen hyperemian arvioinnissa. Kun ihon happiosapaine on alle 30 mmHg, kyseessä on yleensä kriittinen iskemia.
Paula Noronen

Paula Noronen Helsingin kirjamessuilla 2010.
Paula Karoliina Noronen (s. 27. huhtikuuta 1974 Padasjoki) on suomalainen radiojuontaja, televisioesiintyjä, käsikirjoittaja ja kirjailija. Noronen tuli tunnetuksi Radiomafiassa esiintyneistä hahmoistaan, kuten Mirva, Tarja Kulho ja Sirkka-Liisa. Radiomafian lopettamisen jälkeen Noronen on esiintynyt televisiossa. Hän juonsi vuonna 2004 Subtv:n Suoraa huutoa! -ohjelmaa. Hän on esittänyt itse luomaansa Sartsaa Yleisradion TV2:n Sartsa ja Timppa -sketseissä, sekä esiintynyt Subtv:n sketsiohjelmassa Pimeä puoli.
Opinnot ja uran alku

Järvenpäässä kasvanut Noronen käväisi ylioppilaskirjoitusten jälkeen Helsingissä, mutta päätyi hetken mielijohteesta vuodeksi työmarkkinatuella Joensuuhun paikalliseen Radio Rexiin. Siellä hän huomasi, että radiotyöstä voisi tulla hänen juttunsa. Noronen pääsi opiskelemaan Laajasalon opiston radiolinjalle Helsinkiin ja päätyi työharjoitteluun Yleisradion Radiomafiaan, josta tuli Noroselle huumorin korkeakoulu.
Radiomafian tuottaja Pertti Yli-Kojola antoi jossain vaiheessa Noroselle vapauden tehdä omanlaistaan huumoria. Näin syntyi Tarja Kulho eli korsolainen kaupan kassa, joka puhui paljon monotonisella äänellä. Muita sen aikaisia hahmoja olivat Mirva ja Sirkka-Liisa. Yleisradio teki 2000-luvun alussa radiouudistuksen, jossa alle kolmikymppinen Noronen irtisanottiin ja hänet valtasi epävarmuus.
Lisäoppia saadakseen Noronen pyrki Taideteollisen korkeakoulun tv- ja elokuvakäsikirjoittamisen linjalle. Sinne valittiin kaksi opiskelijaa ja Noronen oli heistä toinen. Taiteen kandidaatin opinnot antoivat itseluottamusta kirjoittamiseen, vaikka yli kahdenkymmenen kirjan ja kymmenkunnan tv-ohjelman jälkeenkään hän ei pidä itseään kirjailijana, vaan määrittelee itsensä kirjoittajaksi.
Työura

Kirjoittaessaan Noronen on halunnut olla liikkeellä tai kokea vaihtelevan äänimaailman. Siksi hän on luonut tekstiä pysäköintihallissa olevassa autossa, junassa, auloissa ja kahviloissa. Korona-aikana hän on kirjoittanut kotonaan toisessa päässä asuntoa, kun puoliso on toisessa päässä Teams-palavereissa. Kirjojen lisäksi Noronen luo käsikirjoituksia televisio-ohjelmiin ja podcasteihin, piipahtaa välillä Me Naiset Radiossa ja on panelistina televisio-ohjelmassa Penkinlämmittäjät. Hänen teoksiinsa pohjautuvat myös Supermarsu-elokuvat. Norosen tuotteliaisuus perustuu tehokkaaseen ajankäyttöön ja jokaista päivää varten laadittuun tehtävälistaan. Hän ajattelee, että yksityisyrittäjän täytyy tehdä töitä silloin, kun työtä on tarjolla.
Supermarsu-lastenkirjasarja sai alkunsa Tarja Kulho -ohjelman ihailijan puhelinsoitosta. Soittaja oli Gummeruksen lastenkirjaosaston päällikkö Tiina Kristoffersson, joka halusi samantapaista huumoria sisältävän lastenkirjan. Ensimmäisessä neuvottelussa Kristofferssonin kanssa luotiin tarinan päähenkilöt. Noronen halusi tavallisen lapsen, jolla on joku salainen voima, jota tämä hyödyntää. Klassisten tarinoiden tapaan lapselle valittiin kaveriksi jokin eläin ja valinta osui marsuun. Noronen halusi antaa hiljattain syntyneelle kummitytölleen lahjan, joten hän nimesi tarinan päähenkilön tämän mukaan. Niin syntyi kirja Emilian päiväkirja – Supermarsu lentää Intiaan.
Vuonna 2021 neljäätoista Supermarsu-kirjaa oli eri formaateissa myyty yli puoli miljoonaa kappaletta. Noronen testaa ideansa omilla lapsillaan tai muilla nuorilla lukijoilla ja on päätynyt siihen, etteivät hassut aikuiset kiinnosta lapsia. Uusia ideoita Noronen hakee kuuntelemalla lähipiirinsä lapsia ja juttelemalla vieraille ihmisille esimerkiksi raitiovaunussa kuullakseen heidän havaintojaan maailmasta.
Noronen on kirjoittanut myös teoksen Kyllä Sartsa osaa!. Lisäksi hänellä on muusikko Heidi Nuutilaisen kanssa komediashow Pirjo ja kaveri.
Ennen Radiomafiaa hän työskenteli Radio Iistsaidissa ja Radio Rexissä.
Hahmot Radiomafiassa

Mirva soitteli usein Radiomafian eri ohjelmiin ja toisinaan jopa ”keskeytti lähetyksen” omalla piraattiradiollaan.
Tarja Kulho oli Korson Räkkärimarketin kassa, joka juonsi Tarja Kulho ja Mitä hittiä! -ohjelmaa. Tarja Kulho esiintyi myös televisiossa Wimma-nuortenohjelmassa.
Sirkka-Liisa (Kekkonen-Mannerheim) oli kahdeksankymppinen energinen vanhainkodin asukas, joka  meni Frederikin kanssa naimisiin suorassa lähetyksessä.
Teokset

Emilian päiväkirja – Supermarsu lentää Intiaan, Gummerus 2007 (Finlandia-Junior -ehdokas 2007)
Emilian päiväkirja – Supermarsu lentää Intiaan -äänikirja, Gummerus 2008
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja lööppilehmän tapaus, Gummerus 2008
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja lööppilehmän tapaus -äänikirja, Gummerus 2009
Emilian päiväkirja – Supermarsu pelastaa silakat, Gummerus 2009 (Finlandia-Junior -ehdokas 2009)
Emilian päiväkirja – Supermarsu pelastaa silakat -äänikirja , Gummerus 2010
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja outo toveri, Gummerus 2010
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja outo toveri -äänikirja, Gummerus 2011
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja kutistuva koulu, Gummerus 2011
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja kutistuva koulu -äänikirja, Gummerus 2012
Emilian päiväkirja – Supermarsu tekee maalin, Gummerus 2013
Emilian päiväkirja – Supermarsu palaa tulevaisuuteen, Tammi 2014
Emilian päiväkirja – Supermarsu palaa tulevaisuuteen -äänikirja, Tammi 2014
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja Jääräpää Janne, Tammi 2015
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja lasten valtakunta, Tammi 2016
Emilian päiväkirja – Supermarsu saa kilpailijan, Tammi 2017
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja roskaavaat ryökäleet, Tammi 2018
Emilian päiväkirja – Supermarsu ja kavala koodi, Tammi 2019
Supermarsun rohkeuskirja, Tammi 2018
Supermarsu ja Rosvo-Rasvis, Tammi 2020
Supermarsu ja vieraat viemäristä, Tammi 2021
Pirjo ja Kaveri, Like 2010
Pirjo ja kaveri 2, Like 2012
Yökoulu ja kadonnut opettaja.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-42118-5
Yökoulu ja kauheat naapurit.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42374-5
Yökoulu ja noidutut tossut.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2018.  ISBN 978-952-04-0125-2
Yökoulu ja vaarallinen operaatio.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2019.  ISBN 978-952-04-0772-8
Yökoulu ja kammottava kummitusjuna.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-1362-0
Yökoulu ja hyytävä home.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-2828-0
Yökoulu ja karmiva luokkaretki.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-2340-7
Yökoulu ja pelottava peli.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-4085-5
Yökoulu ja järkyttävä jättizombi.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-3786-2
Yökoulu ja riivattu ruokala.  (Kuvitus: Kati Närhi)  Helsinki:  Tammi, 2023.  ISBN 978-952-04-4821-9
Kyllä Sartsa osaa! Otava 2007
Tarja Kulho: räkkärimarketin kassa.  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-041136-7
TV-ohjelmat

Tää on seksii! (2002)
Suoraa huutoa! (2004–2005), juontaja
Pimeä puoli (2005), näyttelijä (useita eri rooleja)
Sartsan parantola (2006), näyttelijä (Sartsa), käsikirjoittaja
Haloo! (2002–2007), näyttelijä (Sartsa), käsikirjoittaja
Meidän häät (2008), käsikirjoittaja
Sirkus (2008), käsikirjoittaja
Salatut elämät (2009), dialogikäsikirjoittaja
Euroviisut (2009), käsikirjoittaja
Summeri, Wintteri (2002–2010), näyttelijä (monia rooleja erilaisissa sketseissä), käsikirjoittaja
Jussi-gaala (2009–2010), käsikirjoittaja
Suomen euroviisukarsinta 2010, artistiesittelyjen ääni
Hilander-TV (2010), käsikirjoittaja
Villi kortti (2015–2019), panelisti
Hyvät ja huonot uutiset (2015–), panelisti
Hyvät katsojat (2018), omana itsenään
Penkinlämmittäjät (2020–), panelisti
Suurmestari (2020), vieras
Yksityiselämä

Noronen asuu Helsingissä vaimonsa Meira Norosen ja  kahden lapsensa kanssa.
Aiheesta muualla

Paula Norosen verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Paula Noronen Gummeruksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Räkkäri-marketin kassa
Paula Noronen hauskuttaa työkseen ihmisiä, vaikka oikeasti haluaisi hiiviskellä pitkin seinänvieriä – näin hän voitti ujoutensa Ihmiset. 20.10.2017. Gloria.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Yle
Borland

| Borland |
| --- | --- |

Osake:  NASDAQ: BORL
Perustettu:  1983
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Toimiala:  ohjelmistoteollisuus
Omistaja:  OpenText
Kotisivu:  www.borland.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borland Software Corporation (vuosina 1998–2002 Inprise) on vuonna 1983 perustettu yhdysvaltalainen ohjelmistoyritys, joka tarjoaa työvälineitä ohjelmistojen kehitykseen ja kehityksen tueksi.
Yrityksen ensimmäinen tuote oli suuren suosion saavuttanut Turbo Pascal -ohjelmointiympäristö.
Yrityksen Turbo C++ oli suunnattu kotikäyttäjille ja harrastajille kun taas Borland C++ oli suunnattu ammattikäyttöön. Vuonna 1997 Borland C++:n korvasi Borland C++ Builder.
Philippe Kahn perusti Borland Internationalin Yhdysvalloissa 1983 ja sai puhuttua Byte-lehden myymään kokosivun ilmoitustilan Turbo Pascalille edullisin maksuehdoin. Kääntäjää myytiin välittömästi 150 000 dollarin arvosta.
Borlandin alkuvaiheista on epäselvyyksiä. Tanskalainen Niels Alex Jensen on väittänyt että hän kirjoitti Turbo Pascalin alkuperäisen version yhtiössään. Kahnin mukaan sen pääasiallinen kirjoittaja oli Anders Hejlberg. Jensen oli aiemmin myynyt CP/M-tietokoneita Kööpenhaminassa ja myynyt niille ohjelmia, jossa yhteydessä hän tapasi Kahnin, joka lupasi levittää heidän tuotteitaan Yhdysvalloissa. Jensenilla oli Irlannissa pöytälaatikkofirma nimeltä Borland, joka tuli myös Kahnin Yhdysvalloissa perustaman yrityksen nimeksi. Kahn sanoo itse saaneensa idean Pascal-kääntäjän kehittämisestä ja pyytäneensä Jenseniä neuvottelemaan sopimuksen Hejlbergin kanssa hänen kehittämänsä Poly Pascalin käyttämisestä pohjana.
Syyskuussa 1991 Borland osti Ashton-Taten osakevaihdolla 439 miljoonan dollarin hintaan. Ashton-Taten päätuotteella dBase oli tuolloin noin kolme miljoonaa yrityskäyttäjää. Borlandilla oli oma tietokantatuotteensa Paradox ja yhdessä näillä 44 % markkinaosuus.
Borland sai Ashton-Tatelta myös sen toisen tietokannan InterBase.
Osto osoittautui virheeksi, sillä Borland ei saanut vuodessakaan valmiiksi dBASEn tai Paradoxin Windows-versiota. Myös Quattro Pron Windows-version ja Borland C++:n OS/2-version aikataulu lipsui.
Microsoft sen sijaan julkaisi syksyllä 1992 Accessin osana Microsoft Officea. Lisäksi Microsoft osti Fox Softwaren ja sen FoxPro-tietokannan.
Borlandilla oli 1990-luvun alussa myös oma toimistotuotteensa Borland Office, johon kuuluivat WordPerfect, Paradox, Quattro Pro, and Presentation Adviser. Borland myi myöhemmin toimistotuotteet Novellille, jolloin nimi muuttui PerfectOfficeksi ja myöhemmin Corelin hallussa Corel Officeksi.
Yhtiön piti kuitenkin pinnalla vuonna 1995 julkaistu Object Pascaliin perustuva ohjelmointiympäristö Delphi.
Borland ilmoitti 1998 vaihtavansa nimekseen Inprise Corporation.
Vuonna 2002 Inprise vaihtoi nimensä takaisin nimelle Borland Software Corporation.
Vuonna 2003 yhtiö ilmoitti ostaneensa Starbase-yhtiön.
Borland siirsi kehitystyökalunsa CodeGear-yritykseen, jonka se myi vuonna 2008 Embarcadero Technologiesille.
Vuonna 2009 Micro Focus International osti Borlandin.
Vuonna 2023 Borlandin on ostanut OpenText.
Tuotteet

Borlandin tuotteita ovat olleet muun muassa:
Turbo Pascal
Delphi
JBuilder
Kylix
Turbo Prolog
Turbo C → Turbo C++
Borland C++ → Borland C++ Builder
dBase
InterBase
Borland Office: WordPerfect, Paradox (ohjelmisto), Quattro Pro, Presentation Adviser
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Borlandin kotisivu
Metsäjänis

| Metsäjänis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jäniseläimet Lagomorpha
Heimo::  Jänikset Leporidae
Suku::  Jänikset Lepus
Laji::  timidus
Kaksiosainen nimi
 Lepus timidus  Linnaeus, 1758 
 Metsäjäniksen levinneisyys
Alalajit
 L. t. timidus  L. t. ainu  L. t. begitschevi  L. t. gichiganus  L. t. hibernicus  L. t. kamtschaticus  L. t. kolymensis  L. t. kozhevnikovi  L. t. lugubris  L. t. mordeni  L. t. orii  L. t. scoticus  L. t. sibiricorum  L. t. transbaicalicus  L. t. varronis 
Katso myös
   Metsäjänis Wikispeciesissä   Metsäjänis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Talviasuinen metsäjänis.
Metsäjäniksen talviturkki on muuttumassa kesäturkkiin.
Metsäjänis (Lepus timidus) on jäniseläinten lahkoon kuuluva nisäkäs, joka on sopeutunut pohjoisen Euraasian oloihin.
Ulkonäkö ja koko

Metsäjäniksen ruumiin pituus on 50–60 senttiä, jonka lisäksi sillä on 4–8-senttinen häntä. Eläin painaa 3–5 kiloa. Naaras on koirasta suurempi. Metsäjänis elää yleensä 1–2 vuotta, mutta vanhimmat yksilöt selviytyvät yhdeksänvuotiaiksi asti. Kesäisin metsäjäniksen selkäpuoli on harmaanruskea ja pohjavilla vaaleanharmaata. Vatsapuoli on valkea lukuun ottamatta kaulan etuosaa. Korvissa on valkoiset reunat ja mustat kärjet. Talvisin metsäjäniksen turkki on valkoinen, ainoastaan korvanpäät ovat mustat. Takajalkojen varpaat metsäjänis levittää ikään kuin lumikengiksi, jolloin se pystyy kulkemaan lumella siihen uppoamatta. Takajalkojen jäljet ovat pehmeässä lumessa päärynänmuotoiset. Metsäjänis kykenee juoksemaan jopa 60 kilometrin tuntinopeudella ja ui hyvin. Metsäjäniksen turkki koostuu ontoista ilmaa sisältävistä karvoista, jotka eristävät lämpöä talvella.
Irlannissa elävä metsäjäniksen alalaji Lepus timidus hibernicus ei vaihda talvella turkkiaan, vaan säilyy ruskeana ympäri vuoden.
Levinneisyys ja elinympäristö

Metsäjänis esiintyy yhtenäisesti Euroopan ja Aasian pohjoisosissa Puolasta ja Skandinaviasta Tyynellemerelle. Lisäksi eristyneitä populaatioita on Hokkaidōssa, Kuriileilla, Sahalinilla, Alpeilla, Irlannissa ja Skotlannissa. Lajia on istutettu Englantiin, Färsaarille ja monille Skotlannin saarille. Suomessa metsäjänistä tavataan koko maassa.
Metsäjänistä tavataan pääosalla levinneisyysaluettansa tundralla ja taigametsissä. Irlannissa ja Skotlannissa sitä tavataan erityisesti nummilla ja soilla. Laji pärjää kuitenkin myös viljellyillä mailla. Venäjän eteläosissa sitä tavataan myös arojen alankometsiköissä ja Mongoliassa vuoristometsissä.