stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gaoua
Maantiede ja asutus

Gaouan kunnan pinta-ala on 874 ja kaupunkialueen 45,6 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Bouroum-Bouroumin ja Nakon, koillisessa Malban, idässä Bousseran, kaakossa Gombloran, etelässä Midebdon, lounaassa Périgbanin ja lännessä Loropénin kuntiin. Maisemaa leimaa pohjoisesta etelään ulottuva kukkulajono. Tärkeimmät vesistöt ovat Mouhounin eli Mustan-Voltan sivujoki Poni ja siihen laskeva Kpanga Pô. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsä-, pensas- ja puusavannia sekä galleriametsiä.
Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 700–1 100 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta marraskuuhun. Keskilämpötilat vaihtelevat 24,9 ja 30,2 asteen välillä.
Kuntaan kuuluu 8 kaupunginosaa ja 56 kylää. Asukkaat ovat etupäässä lobeja ja ganeja.
Liikenne, talous ja palvelut

Gaouan kautta kulkee Norsunluurannikon rajalle johtava maantie RN12 ja Ghanan rajalle johtava päällystämätön RN11. Kaupungissa on nykyaikainen liikenneasema.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, hirssi, riisi, lehmänpapu, maapapu, jamssi, maniokki ja peruna. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa, maapähkinää ja soijaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Gaoua on torialueineen tärkeä rajakaupan välittäjä. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan. Kaupungin lähellä kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.
Kaupungissa toimii kaksi julkista lyseota, yksityinen tekninen lyseo, sosiaalialan oppilaitos ja opettajaopisto. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, poliklinikka, terveyskeskukset ja apteekit. Kulttuurilaitoksia ovat museo, kirjasto ja naisten talo.
Matkailu ja nähtävyydet

Seudun nähtävyyksiä ovat Gaouan kansatieteellinen museo, Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvat Loropénin rauniot, Diébougoun luolat sekä lobikylien omaperäinen kulttuuriperintö. Kaupungissa on muutama hotelli ja muita majoituspalveluja.
Nikolai Gappojev

| Nikolai Akimovitš Gappojev> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1897 Kolatselkä, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. helmikuuta 1938 Petroskoi, Neuvostoliitto
Poliitikko
Puolue:  Neuvostoliiton kommunistinen puolue
Nikolai Akimovitš Gappojev (ven. Николай Акимович Гаппоев, 1897 nykyisen Prääsän piirin Kolatselän kylä – 23. helmikuuta 1938 Petroskoi) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Elämäkerta > Nuoruus ja siirtyminen politiikkaan (1897–1933)

Nikolai Gappojev syntyi itäkarjalaisen talonpojan perheeseen. Hänen isänsä työskenteli metsänhakkuissa, uittotyömailla sekä Tulemajärven rautatehtaalla ja toimi myöhemmin maanviljelijänä. Nikolai kävi kaksivuotisen venäläisen koulun Salmin Orusjärvellä vuosina 1911–1913. Vuosina 1913–1917 hän opiskeli Petroskoin opettajaseminaarissa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli opettajana Rajakonnun kyläkoulussa. Vuonna 1919 hän liittyi kommunistipuolueeseen.
Vuodesta 1920 lähtien Gappojev työskenteli lastensuojeluosaston ja Aunuksen kihlakunnan kansanvalistusosaston johtajana sekä Vienan Kemin ja Poventsan puoluekomiteoiden sihteerinä. Vuonna 1924 hän osallistui NKP(b):n 13. puoluekokoukseen. Vuonna 1925 hänet nimitettiin Karjalan ASNT:n valistusasiain kansankomissaariksi. Tässä virassa hän mm. johti aikuisten lukutaitokampanjaa ja elokuvatoiminnan kehittämistä.
Vuosina 1928–1929 Gappojev myötäili Neuvosto-Karjalan suomalaisjohtoa vastustanutta karjalais-venäläistä oppositiota ja oli ehdolla NKP(b):n aluekomitean vastaavaksi sihteeriksi. Kustaa Rovion tultua valituksi tähän virkaan vuonna 1929 Gappojevista tehtiin syyllinen ryhmätaistelun syntymiseen. Rangaistukseksi hänet lähetettiin ammattiliittotyöhön Leningradiin, missä hän toimi kolmen vuoden ajan metalli- ja koneenrakennustyöläisten liiton aluekomitean kulttuuriosaston johtajana. Vuonna 1932 hänet lähetettiin NKP(b):n piirikomitean johtajaksi Novgorodiin.
Elämäkerta > NKP(b):n kaupunkikomitean sihteerinä ja ASNT:n puheenjohtajana (1934–1937)

Vuoden 1934 alussa Gappojev palasi Petroskoihin, jossa hänet valittiin NKP(b):n kaupunkikomitean sihteeriksi. Samana vuonna hän osallistui puolueen 17. edustajakokoukseen. Sen osallistujista yli puolet joutui myöhemmin Stalinin vainojen kohteeksi. Neuvosto-Karjalan kuudesta kokousedustajasta ammuttiin neljä.
Syyskuussa 1934 Gappojev valittiin Karjalan ASNT:n ammattiliittoneuvoston puheenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänet lähetettiin Uhtualle puolueen piirikomitean sihteeriksi. ”Pehmeydestä” syytetty Gappojev osallistui puoluekoneiston puhdistamiseen trotskilaisista, Buharinin ”oikeistopoikkeaman” kannattajista ja suomalaisista ”nationalisteista”, kunnes lopulta hänestä itsestään tuli poliittisen vainon uhri.
Elämäkerta > Pidätys ja kuolemantuomio

Gappojev pidätettiin 14.12.1937 ja tuomittiin kuolemaan 12.1.1938 Neuvostoliiton rikoslain vastavallankumouksellista toimintaa koskevan pykälän 58 perusteella. Hänet ammuttiin Petroskoin lähellä. Gappojevin väitettiin toimineen Suomen vakoilijana vuodesta 1919 lähtien. Häntä syytettiin myös vakoilijaverkoston luomisesta Kalevalan piiriin. Ns. ”Gappojevin ryhmän jutussa” tuhottiin vuosina 1937–1938 useita kymmeniä ihmisiä. Neuvostoliiton korkein oikeus totesi Gappojevin syyttömäksi vuonna 1957.
Gappojev oli naimisissa puoluetyöntekijä Ju.P. Oševenskajan kanssa. Heillä oli kaksi lasta.
Galapagosinhiirihaukka

| Galapagosinhiirihaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Buteoninae
Suku::  Hiirihaukat Buteo
Laji::  galapagoensis
Kaksiosainen nimi
 Buteo galapagoensis  (Gould, 1837) 
Katso myös
   Galapagosinhiirihaukka Wikispeciesissä   Galapagosinhiirihaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Galapagosinhiirihaukka (Buteo galapagoensis) on Galápagossaarilla tavattava päiväpetolintulaji. Se on saalistustavoiltaan opportunisti, saarten hallitseva maapeto ja saarten muiden lajien tapaan käyttäytymiseltään hyvin peloton. Tämän huomasi myös Charles Darwin kuvatessaan vuonna 1835 lajin käytöstä. Laji on noista ajoista harvinaistunut, ja on hävinnyt monilta saarilta.
Koko ja ulkonäkö

Galapagosinhiirihaukka kasvaa noin 55 sentin pituiseksi ja sen siipiväli voi olla 120 senttiä. Se muistuttaa kooltaan ja muodoltaan amerikanhiirihaukkaa ja preeriahiirihaukkaa. Aikuisen haukan höyhenpuku on tummanruskea, lukuun ottamatta harmaan juovikkaan pyrstön vaaleita raitoja. Nuorilla yksilöillä on kurkussa ja vatsassa tummanruskeita läiskiä. Nuoret yksilöt ovat aikuisia vaaleampia, minkä vuoksi lajilla uskottiin aiemmin olevan erikseen vaalea ja tumma värimuoto. Nokka on epätallisen käyrä, ja vahvat varpaat ovat keltaiset. Silmän värikalvo on ruskea ja näköaisti erittäin hyvä. Naaraat ovat selvästi koiraita suurempia. Varoitusääni on matalaa mutta terävää kirkunaa, jossa tavut seuraavat toisiaan nopeasti. Tavallisin ääni on lyhyitä sarjoja huutoja, jotka voidaan kääntää keer, keeu'. Toisinaan kuulee ‘cher, cher, cher'-huutoja.
Levinneisyys ja elinympäristö

Galapagosinhiirihaukka on Ecuadoriin kuuluvien Galápagossaarten endeeminen laji. Sitä tavattiin aiemmin lähes kaikilla saarilla, mutta se on nyttemmin hävinnyt viideltä saarelta ja vähentynyt huomattavasti monilla muillakin. Sen nykyisiä asuinsaaria ovat Fernandina, Santiago, Española, Isabela, Pinta, Marchena, Pinzón ja Santa Fe. Lajin levinneisyysalue kattaa 5 700 km² laajuisen alueen. Kannan kooksi arvioidaan 400–500 aikuista ja 300–400 nuorta yksilöä. Pesiviä pareja on noin 150.
Galapagosinhiirihaukkaa tavataan saarten kaikissa ympäristötyypeissä, kuten ranta-alueilla, laavakentillä, lehtimetsissä, pensaikkomailla ja korkealla vuoristoissa.
Elintavat

Galapagosinhiirihaukat ovat saarten hallitsevia pääpetoja, eikä niillä ole saarilla luonnollisia vihollisia ihmistä lukuun ottamatta. Ne ovatkin hyvin pelottomia. Haukat elävät etenkin pieninä perheryhminä, mutta toisinaan myös yksin. Perheryhmä voi käsittää esimerkiksi haukkapariskunnan ja niiden jälkeläiset. Laji on käytökseltään äänekäs, aggressiivinen, mukautuva ja energinen. Galapagosinhaukat tähyilevät ympäristöään mieluiten laavakallioilta tai kuolleiden puiden ylimmiltä oksilta. Ne viettävät aikaa myös maassa.
Elintavat > Ravinto

Galapagosinhiirihaukan saalisvalikoima on erittäin monipuolinen. Se syö kaikkea tuhatjalkaisista ja heinäsirkoista merileguaaneihin. Se on raadonsyöjä ja syö mielellään kuolleita merileijonan poikasia ja saarille tuotujen nisäkkäiden haaskoja. Se syö myös nuoria laava- ja merileguaaneja, käärmeitä, jyrsijöitä ja vastakuoriutuneita meri- ja jättiläiskilpikonnan poikasia.
Elintavat > Lisääntyminen

Galapagosinhiirihaukkanaaraalla voi olla jopa viisi kumppania, joiden kanssa se parittelee ja hoitaa poikasiaan. Useampi koiras saattaa suojella poikasia paremmin pesärosvoilta kuin yksi. Suuri pesä rakennetaan oksista ja luista. Se muurataan heinällä, lehdillä, kaarnalla ja muulla saatavilla olevalla materiaalilla. Pesä sijaitsee matalassa puussa, laavakielekkeellä tai jopa maassa. Pesiä käytetään useita vuosia, joten ne kasvavat ajan myötä. Niiden halkaisija voi olla 1,2 metriä ja korkeus 3 metriä.
Laji lisääntyy vuoden ympäri. Lisääntymisaikaan ne tekevät usein lentonäytöksiä, joissa ne nousevat korkealle ilmaan ja laskeutuvat ristiin rastiin. Haukkapari parittelee useita kertoja päivän aikana. Naaras munii kerralla kaksi vihertävänvalkoista munaa, joista yleensä vain toinen kasvatetaan. Haudonta kestää 37–38 päivää ja poikaset ovat lentokykyisiä 50–60 päivän ikäisinä.
Uhat ja suojelu

Galapagosinhiirihaukka on nykyisin vaarantunut laji. Sen kanta on pieni, mihin ovat syynä ihmiset ja saarille tuodut vieraslajit. Haukka on pelottomuutensa takia helppo saalis. Vieraslajit ovat ongelma etenkin Isabelan saarella. Lajin kanta on nykyisin kuitenkin vakaa.
Laji rauhoitettiin Ecuadorissa vuonna 1959. Kansainväliseltä kaupalta sitä suojaa CITES-sopimus, jonka liitteeseen II se kuuluu. Lisäksi suurin osa Galápagossaarista on nykyisin rauhoitettu kansallispuistona.
Galapagosinhiirihaukka kivellä.
Gay (etunimi)

Gay on etunimi, joka voi olla naisen tai miehen nimi.
Englantilaisella kielialueella Gay on vakiintunut naisennimeksi. Sen pohjana on ranskan kielen sana gai, joka on lainattu englantiin muodossa gay. Sanan alkuperäinen merkitys on ’iloinen’ (nykykielessä gay tarkoittaa ’homoseksuaalista’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Gay on vuoteen 2021 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 20–40 naisella ja noin 10–30 miehellä.
Tunnettuja Gay-nimisiä

Gabriel ”Gay” Byrne (1934–2019), irlantilainen televisiojuontaja
Gay Ehrnrooth (1925–2006), suomalainen metsäteollisuuden vaikuttaja ja vuorineuvos
Marcia Gay Harden (s. 1959), yhdysvaltalainen näyttelijä
Gabriel ”Gay” von Weissenberg (1901–1984), suomalainen vapaaopiston johtaja ja kouluneuvos
Gavrionísia

Gavrionísian saaret Ándrokselta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°51′01″N, 24°44′34″E, Ándros Ándros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gavrionísia (kreik. Γαυριονήσια) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Egeanmeressä Ándroksen saaren länsirannikolla Gávrion kylän edustalla. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Gavrionísian saaret kuuluvat Ándroksen kuntaan, Ándroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaret

Saariryhmän saaret ovat:
|  | Nimi | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Megálo (Μεγάλο) | 0,25 |
| 2 | Gáidaros (Γάιδαρος) eli Lagonísi (Λαγονήσι) | 0,04 |
| 3 | Akamátis (Ακαμάτης) | 0,03 |
| 4 | Prásso (Πράσσο) eli Makedónas (Μακεδόνας) | 0,01 |
| 5 | Platý (Πλατύ) eli Prasoúda (Πρασούδα) | 0,004 |
| 6 | Alidonísi (Αλιδονήσι) | 0,002 |
| 7 | Tourlítis (Τουρλίτης) | 0,001 |
Gammapurkaus

Hubble-avaruusteleskoopin ottama kuva gammapurkauksesta
Gammapurkaus on avaruudessa tapahtuva valtava gammasäteiden purkaus, joka voi kestää sekunnin murto-osasta pariinkymmeneen minuuttiin. Gammapurkaus lähettää energiaa kapeina keiloina, jollainen voidaan havaita, kun se suuntautuu kohti Maata. Gammapurkauksia syntyy tähtien ytimien luhistuessa sekä mustien aukkojen ja neutronitähtien sulautuessa yhteen.
Tyypit

Gammapurkaukset liittyvät mustiin aukkoihin, ja niitä on kahdentyyppisiä, pitkäaikaisia ja lyhytaikaisia. Pitkäaikaisessa gammapurkauksessa gammasäteilyä tulee 2–1 000 sekunnin ajan. Pitkäaikainen gammapurkaus käynnistyy, kun superraskaan, Aurinkoa yli 30 kertaa massiivisemman tähden ydin luhistuu sen ydinpolttoaineen loppuessa ja sen ympärillä käynnistyy valtava ydinräjähdys. Tähden sisäosa luhistuu joko suoraan mustaksi aukoksi tai ensin neutronitähdeksi, joka muutamassa minuutissa luhistuu edelleen mustaksi aukoksi. Mustan aukon syntyessä sen napojen suuntaan purskahtavat liikkeelle nopeat ainesuihkut, joissa plasman nopeus on vähintään 99,99 prosenttia valon nopeudesta. Kun suihkut törmäävät hitaampiin ainekuoriin, ne lähettävät suihkun suuntaan gammasäteilyä. Kun suihkut törmäävät avaruudessa tähden ympärillä olevaan aineeseen, syntyy pehmeämpää säteilyä röntgensäteilystä radioaaltoihin asti. Tämä jälkihehku näkyy röntgenalueella muutamia tunteja, optisella alueella viikon ajan ja radioalueella vuosien ajan. Suihku ja gammasäteily sammuvat, kun mustan aukon ympärille muodostunut kertymäkiekko on huvennut.
Lyhytaikainen gammapurkaus kestää sekunnin murto-osasta kahteen sekuntiin. Se syntyy, kun musta aukko ja neutronitähti sulautuvat yhteen. Lyhytaikainen gammapurkaus tapahtuu nopeasti, koska ympärillä ei ole tähteä. Ennen purkausta vanha kaksoistähti on luhistunut joko kahdeksi neutronitähdeksi tai neutronitähdeksi ja mustaksi aukoksi. Osapuolet törmäävät ja syntyy yksinäinen musta aukko, joka lähettää napojen suuntaiset ainesuihkut, joiden sisäisissä shokeissa syntyy gammasäteilyä. Jälkihehkua ei synny juuri lainkaan.
Näkyvyys

Gammapurkauksessa syntyy vain vähän enemmän energiaa kuin tavallisessa supernovaräjähdyksessä. Gammapurkaus näkyy kuitenkin paljon supernovaa kauemmas, koska gammapurkauksessa energia purkautuu kapeina keiloina, joiden avautumiskulma on noin 5—25 astetta. Gammapurkaukset ovat niin voimakkaita, että maapallolla havaitaan kaikki sellaiset purkaukset, joiden keila suuntautuu kohti Maata. Keilan kapeudesta johtuen kaikista gammapurkauksista Maahan näkyy noin joka sadas tai tuhannes. Gammapurkauksia havaitaan keskimäärin yksi vuorokaudessa.
Gammapurkauksessa ei ole spektriviivoja, minkä vuoksi sen etäisyyttä on vaikea laskea. Etäisyys on voitu laskea vain sellaisille gammapurkauksille, joilta on löytynyt optinen jälkihehku.
Historia

Ensimmäiset havainnot gammapurkauksista tehtiin 1960-luvun lopulla ydinvalvontaa suorittavilla sotilassatelliiteilla, jotka tarkkailivat maapallolla tehtyjä ydinkokeita. Havainnot julkaistiin vasta neljä vuotta myöhemmin, kun oli varmistunut, että ne tulevat avaruudesta. 1990-luvulla varmistui, että gammapurkaukset tulevat Linnunradan ulkopuolelta, kun niiden jakauma taivaalla havaittiin hyvin tasaiseksi. Purkausten alkuperät alkoivat selvitä 1990-luvun lopulla, kun niiden jäljet alettiin nähdä myös muilla aallonpituuksilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gammapurkaus Wikimedia Commonsissa
Scholarpedia: Gamma ray bursts theory (englanniksi)
Taiteilijan näkemys gammapurkauksesta, jossa energia suuntautuu kahteen kapeaan keilaan.
Gaujan kansallispuisto

Joki ja Turaidan linna (kuvan oikeassa yläkulmassa).
Joenrannan hiekkakivikallioita.
Gaujan kansallispuisto on latvialainen vuonna 1973 perustettu suojelualue, joka sijaitsee Gaujajoen varressa. Puisto sijaitsee Valmieran ja Siguldan välisellä alueella, ja se on 917,5 neliökilometrin laajuinen. Puistossa on sekä suojeltavia luontoalueita että kulttuuriympäristöjä, joista tunnetuin on Turaidan linna. Alue on Latvian vanhin kansallispuisto. Puiston opastuskeskus toimii Siguldassa.
Puiston jokilaakso on jylhimmillään Siguldassa, missä jokitörmät nousevat jopa 85 metriä joen yläpuolelle. Erityinen puiston visuaalinen tunnus on devonikaudelta peräisin olevat punaiset hiekkakivikalliot. Niitä voi nähdä monin paikoin Gaujan ja sen sivujoen Amatan jokivarsilla. Onkin antoisinta tutustua puistoon joelta käsin esimerkiksi kanootilla, kajakilla tai kumiveneellä. Alue käsittää myös metsäalueita, ja se on vuodesta 2004 kuulunut Natura 2000 -suojeluohjelmaan.
Puiston alueella on yli 500 historiallista tai arkkitehtoonista nähtävyyttä, esimerkiksi Ungurmuižan kartano, hansakaupunkina toiminut Straupen kylä sekä monet kirkot ja myllyt. Kulttuurikohteet ovat lyhyiden kävelymatkojen päässä joelta.
Retkeily puistossa

Koko puiston läpi kulkeminen Valmierasta Siguldaan on Gaujajokea (Koivajokea) pitkin 90 kilometrin matka, mutta aloituspaikkaa muuttamalla matkaa voi lyhentää tai pidentää. Gaujajoen virtaus on melojalle melko nopeaa, mutta siinä ei ole vaikeita koskiosuuksia. Gaujan sivujoki Amata on koskiensa takia melojalle selvästi vaativampi, varsinkin kevättulvien aikaan. Retkeilijöitä varten on kanoottivuokraamoja, nuotiopaikkoja ja leirintäalueita.
Puistossa harrastetaan myös pyöräretkeilyä. Reitin runkona on Valmierasta Cēsisin kautta Siguldaan kulkeva osa LatEst-pyöräreitistä. Koko reitti ulottuu Etelä-Viroon saakka, ja sen varrella on paljon kulttuurikohteita ja majoituspaikkoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gaujas nacionālais parks (Arkistoitu – Internet Archive). Puiston verkkosivut.
Latvian kansallispuistot
Gaujan kansallispuisto
Ķemerin kansallispuisto
Rāznan kansallispuisto
Slīteren kansallispuisto
HMAS Gascoyne (K354)

| HMAS Gascoyne |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Morts Dock and Engineering Company, Sydney
Kölinlasku:  3. heinäkuuta 1942
Laskettu vesille:  20. helmikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  18. marraskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  1. helmikuuta 1966
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 340 t (standardi) 1 923 t (kuormattu)
Pituus:  91,85 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,18 m
Syväys:  3,66 m
Koneteho:  5 500 ihp (4,1 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  140
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 4"/L40 Mk XIX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXIII -asennuksina 2 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykki 6 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMS Gascoyne (viirinumero K354) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus

Alus tilattiin 16. elokuuta 1941 Morts Dock and Engineering Companyltä Sydneystä ja sen köli laskettiin 3. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1943 kumminaan Uuden Etelä-Walesin kuvernöörin Wakehurstin puoliso ja se otettiin palvelukseen saman vuoden lopulla 18. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Jack Donovan.
Gallia

Gallia noin vuonna 58 eaa.
Gallia oli gallialaisten, kelttien muinaisen pääheimon, kotimaa. Gallia vastasi nykyistä Ranskaa, Belgiaa, Luxemburgia, osia Alankomaista ja Reinin länsipuolista Saksaa, suurta osaa Sveitsiä ja Pohjois-Italiaa Adigeen asti.
Historia

Roomalaiset jakoivat Gallian kahteen osaan, jotka olivat Gallia cisalpina (Alppien tämänpuoleinen Gallia) ja Gallia transalpina (Alppien tuonpuoleinen Gallia). Roomalaiset valloittivat Gallia cisalpinan noin vuonna 222 eaa. ja Gallia transalpinan lopullisesti Julius Caesarin johdolla 50-luvulla eaa.
Keisari Augustus huomasi, että näin monista kansoista koostuvan alueen hallinto oli hankala. Hän erotti siitä vuonna 22 eaa. Gallia Narbonensiksen provinssin senaatin haltuun, ja jakoi loput kolmeen osaan, jotka olivat Gallia Aquitania etelässä, Gallia Belgica pohjoisessa ja Gallia Lugdunensis niiden välissä. Myöhäisroomalaisella kaudella alue jaettiin useaan provinssiin, jotka kuuluivat Gallian diokeesiin ja Gallian prefektuuriin.
300- ja 400-luvuilla useat germaaniset kansat tunkeutuivat Galliaan, joka sittemmin kokonaisuudessaan tuli kuulumaan frankkien valtakuntaan.
Historia > Provinssijako

Gallian provinsseissa tapahtui ajan kuluessa seuraavat muutokset:
Historia > Provinssijako > Gallia cisalpina

| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alpes Cottiae 64/65– (vallattu 15 eaa.) | Alpes Cottiae 64/65– (vallattu 15 eaa.) | Alpes Cottiae | Alpes Cottiae | (Alpi Cozie) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Liguria (Regio IX) | Alpes Cottiae | Alpes Cottiae | (Liguria) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Venetia et Histria (Regio X) | Venetia et Histria | Venetia et Histria | (Veneto, Friuli ja Istria) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Aemilia (Regio VIII) | Aemilia et Liguria | Aemilia | (Lombardia ja Emilia läntinen) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Transpadana (Regio XI) | Aemilia et Liguria | Liguria | (Piemonte ja Lombardia) |  |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  1 2 3 4  Augustuksen aikana perustetut Italian yksitoista aluetta eivät olleet provinsseja eivät kuuluneet mihinkään provinssiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gallia Wikimedia Commonsissa
Gdynian päärautatieasema

| Gdynian päärautatieasema Gdynia Główna |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  54.5213°N, 18.5298°E
Osoite:  Pl. Konstytucji 1, Gdynia, Pommerin voivodikunta
Kunta:  Gdynia
Valtio:  Puola
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  (Puolan valtionrautatiet, PKP): SKM (PKP Szybka Kolej Miejska w Trójmieście Sp. z o.o), Polregio & PKP Intercity; Arriva RP, kansainväliset operaattorit kuten Deutsche Bahn

Gdynian päärautatieasema (puol. Gdynia Główna) on Puolan pohjoisosassa, Pommerin voivodikunnassa toimiva vilkas rautatieasema. Asema sijaitsee Gdyniain kantakaupungin länsilaidalla ja sataman kaupunginosan (Port) eteläpuolella.
Gdynian rautatieasema rakennettiin sen jälkeen, kun Gdyniasta tuli ensimmäisen maailmansodan loputtua osa Puolan valtiota. Tuolloinen asemarakennus tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Nykyinen Gdynian päärautatieasema on rakennettu 1950-luvulla Wacław Tomaszewskin suunnitelmien mukaan. Rakennus yhdistää sosialistisen realismin ja maailmansotaa edeltävän modernismin tyylejä. Asemaa peruskorjattiin ja siistittiin toukokuussa 2012 päättyneen kunnostuksen aikana. Sisäseinillä on useita mosaiikkiteoksia ja professori Juliusz Studnickin seinämaalauksia.
Vuonna 2023 Gdynian päärautatieaseman kautta kulki päivittäin keskimäärin 37 400 matkustajaa (eli 13,7 milj. matkustajaa vuodessa). Tämän perusteella asema oli Puolan viidenneksi vilkkain matkustajaliikenteen rautatieasema Wrocławin, Poznańin, Krakovan ja Katowicen päärautatieasemien jälkeen. Merkittävä osa Gdynian päärautatieaseman matkustajamäärästä selittyy vilkkaalla paikallisjunaliikenteellä kolmoiskaupungin (Gdańsk, Gdynia ja Sopot) monien asemien välillä.