stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jänönvihma
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Jänönvihma (Cytisus scoparius)[vanhentunut linkki]
ITIS: Cytisus scoparius (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cytisus scoparius (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cytisus scoparius[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Cytisus scoparius (Scotch broom) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cytisus scoparius:  Wikidata: Q145781  Wikispecies: Cytisus scoparius  APA: 1916  APDB: 65883  APNI: 100521  BioLib: 39874  Calflora: 2601  Cal-IPC: cytisus-scoparius  CoL: 33S3C  eFloraSA: Cytisus_scoparius  EoL: 703895  EPPO: SAOSC  EUNIS: 171757  FloraBase: 43141  FNA: 242316730  GBIF: 5354656  GISD: 441  GRIN: 13019  iNaturalist: 48538  IPA: 4408  IPNI: 489963-1  IRMNG: 10174033  ISC: 17610  ITIS: 501966  MichiganFlora: 1284  MoBotPF: 280453  NatureServe: 2.138657  NBN: NBNSYS0000003214  NCBI: 3835  NSWFlora: Cytisus~scoparius  NZOR: 21d804eb-4ece-4737-b7f6-9326233faf7d  NZPCN: 3839  Observation.org: 6678  Open Tree of Life: 91393  PfaF: Cytisus scoparius  Plant List: ild-8778  PLANTS: CYSC4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:489963-1  RHS: 5254  SANBI: 360-4  Tropicos: 13029962  VASCAN: 5709  VicFlora: 11d1bfa8-ddf9-4676-9f46-9a70ff5979d2  WFO: wfo-0000213711  WoRMS: 594765  Laji.fi: MX.38946 
Spartium scoparium:  Wikidata: Q21877510  APDB: 126238  APNI: 161060  CoL: 4YF5Z  GBIF: 5354657  GRIN: 35194  iNaturalist: 406104  IPNI: 519098-1  IRMNG: 10178171  NZOR: a5fb9f99-e103-4cc0-b6cf-33018a44818c  Tropicos: 13033146  WFO: wfo-0000192893 
Jänönvihman kukat ovat perhomaiset kuten useimmilla muilla hernekasveilla.
Palkohedelmiä kantava pensas.
Jättiläiskotilot

| Jättiläiskotilot |
| --- | --- |
 Tonna perdix
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Littorinimorpha
Heimo::  Jättiläiskotilot Tonnidae  Suter, 1913
Suvut
 Eudolium  Malea  Tonna 
Katso myös
   Jättiläiskotilot Wikispeciesissä   Jättiläiskotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jättiläiskotilot (Tonnidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Jättiläiskotilot jaetaan 3 sukuun ja lajeja on noin 20. Heimon lajit ovat suuria tai keskikokoisia kotiloita. Kuori on muodoltaan pyöreähkö ja pullean kierteinen. Sen reuna on leveä. Kuoressa ei ole sulkulevyä. Jättiläiskotiloiden jalka on kookas, leveä ja litteä. Jättiläiskotilot kykenevät työntämään kuonoaan eteenpäin ja pidentämään sitä.
Levinneisyys ja elintavat

Jättilliskotiloita tavataan maailmanlaajuisesti lämpimistä ja lauhkeanlämpimistä meristä. Ne elävät hiekkapohjaisissa usein meriheinää kasvavissa vesissä. Heimon lajeja tavataan niin matalissa vesissä kuin syvissä vesissäkin, aina 1 800 metrin syvyyteen. Jättiläiskotilot Lvat yöaktiivisia ja kaivautuvat päivisin pohjaan. Lajien ravintoa ovat erityisesti merimakkarat, mutta ne syövät myös äyriäisiä ja kaloja.
Jättiläissiippa

| Jättiläissiippa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Siipat Vespertilionidae
Suku::  Aitosiipat Myotis
Laji::  myotis
Kaksiosainen nimi
 Myotis myotis  (Brokhausen, 1797) 
 Jättiläissiipan levinneisyys
Katso myös
   Jättiläissiippa Wikispeciesissä   Jättiläissiippa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jättiläissiippa eli isosiippa (Myotis myotis) on siippojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Lajia esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa, Luoteis-Afrikassa ja Vähä-Aasiassa.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti lajille uutta suomenkielistä nimeä ”isosiippa”.
Elintavat

Naaraat ja poikaset viihtyvät 50–2000 yksilön ryhmissä luolissa ja rakennuksien ullakoilla. Sen sijaan urosyksilöt elävät usein yksinään.
Jättiläissiipat tulevat sukukypsiksi toisena elinvuotenaan. Lepakot pariutuvat loppukesällä tai syksyllä, mutta hedelmöitys viivästytetään siten, että munasolu irtoaa vasta keväällä. Poikanen syntyy tavanomaisesti kesäkuussa ja naaras saa vain yhden jälkeläisen kerralla.
Ravinnoksi kelpaavat kovakuoriaiset, hyönteiset ja hämähäkit, jotka jättiläissiippa etsii maastosta. Jättiläissiippa suojautuu pöllöiltä matkimalla pistiäisten ääniä.
Anatomia

Laji on Euroopan ja Vähän-Aasian kooltaan suurin lepakkolaji. Sen ruumiin pituus on 6,8–8,3 cm ja häntä 4,5–6 cm, ja sen massa on noin 25–40 g. Jättiläissiipan kyynärvarsi on 5,6–6,7 cm ja siipien leveys 40 cm. Turkin väritys on tumman hiekanvärinen yläruumiissa ja vaaleampi alaruumiissa.
Järvisienet

| Järvisienet |
| --- | --- |
 Järvisieni (Spongilla lacustris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sienieläimet Porifera
Luokka::  Sarveispiisienet Demospongiae
Lahko::  Spongillida
Heimo::  Järvisienet Spongillidae  Gray, 1867
Katso myös
   Järvisienet Wikispeciesissä   Järvisienet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Järvisienet (Spongillidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista- ja murtovesistä.
Taksonomia ja anatomia

Järvisienet jaetaan 23 sukuun ja lajeja on ainakin 170. Lajit muodostuvat säikeistä, joita tukevat piidioksidista koostuvat piikit eli spikulit. Rakenne on huokoinen ja osa lajeista on pehmeitä ja osa kovia ja hauraita. Järvisienet ovat monimuotoisia, ja voivat olla levymäisiä, viuhkamaisia, haarautuneita, pallomaisia tai epämääräisiä. Heimon lajien pinnalla kasvaa symbioottisia leviä ja väriltään ne ovat vihreitä, ruskeita tai keltaisia.
Levinneisyys ja elintavat

Järvisieniä tavataan ympäri maailmaa esimerkiksi järvistä, joista ja murtovesistä. Ne ovat paikoillaan kasvavia eli sessiilejä eivätkä liiku ja hankkivat ravintonsa suodattamalla vedestä pieneliöitä. Jotkin järvisienlajit ovat hermafrodiitteja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Spongillidae
iNaturalist: Heimo Spongillidae
ITIS: Spongillidae (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Spongillidae (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Spongillidae (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Spongillidae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3466817  Wikispecies: Spongillidae  ADW: Spongillidae  AFD: Spongillidae  BOLD: 24821  CoL: 84KSS  EoL: 8067  EPPO: 1SPNLF  Fauna Europaea: 15407  Fauna Europaea (new): 2fd400c9-e052-4066-b375-0afb671acecf  GBIF: 3915  iNaturalist: 171254  IRMNG: 114387  ITIS: 47691  NBN: NHMSYS0000336955  NCBI: 6050  Open Tree of Life: 588768  Paleobiology Database: 348666  uBio: 4775055  WoRMS: 167108
Järvenpään tilapäinen ortodoksinen kirkko

| Järvenpään tilapäinen ortodoksinen kirkko Jumalansynnyttäjän kasanilaisen ikonin rukoushuone |
| --- | --- |
Kirkkokunta:  Suomen ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  1948
Poistui käytöstä:  1980
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Järvenpään tilapäinen ortodoksinen kirkko oli vuosina 1948–1980 palvellut ortodoksinen kirkko Järvenpäässä. Kirkko rakennettiin suuren tarpeen vuoksi eikä sitä ollut tarkoitettu pysyväksi. Rakennus oli kirkolliselta arvoltaan tsasouna eli sen alttaripöytää ei ollut erikseen pyhitetty – sillä oli vain antiminssi, koska kirkko oli väliaikainen.
Helsingin piispat, piispa Aleksanteri ja metropoliitta Johannes, tarkastivat kirkon viiden vuoden välein lakisääteisissä piispantarkastuksissa. Kumpikaan ei koskaan esittänyt tsasounan vihkimistä varsinaiseksi kirkoksi, koska rakennus oli väliaikainen.
Entinen kirkko

Kannaksella sijainneen Terijoen kunnan ortodoksinen väestö sijoitettiin vuonna 1942 Järvenpäähän. Alueella oli entinen ortodoksinen kirkko, Tuusulan venäläinen varuskuntakirkko, mutta koska se oli sotilasalueella, sitä ei suostuttu luovuttamaan siviilien käyttöön. Jumalanpalvelukset toimitettiin harvakseltaan väliaikaistiloissa, muun muassa kouluissa, mutta se oli monesta syystä hankalaa. Kirkolliset asut ja välineet jouduttiin tuomaan muualta kirkkoon jokaista jumalanpalvelusta varten, eikä esimerkiksi suitsutus ollut sallittua.
Rakentaminen

Insinööri Aleksis Koponen, lelutehtailija, antoi vuonna 1946 käyttöön tontin ja kirkolle anottiin rakennuslupaa, mutta lupaa ei saatu. Seuraavana vuonna uusi anomus hyväksyttiin, kun Koponen asetti 600 000 silloisen markan takuusumman rakentamista varten. Lupa saatiin ja rakentaminen sujui vauhdikkaasti. Virallisesti rakennus oli Koposen lelutehtaan osasto, josta hän luovutti tiloja siirtoseurakunnan käyttöön. Tästä johtui rakennuksen kirkoksi vaatimaton omakotitalomainen ulkoasu. Vasta 1960-luvulla rakennukseen lisättiin erillinen katettu kuisti, jonka katolla oli sipulikupoli risteineen.
Väliaikaisen kirkon pääsali jaettiin kääntöovilla kahteen osaan, joista ulompi oli arkisin jonkin aikaa lelutehtaan nukenteko-osastona, kunnes nukentekoon saatiin uudet tilat. Iltaisin tila toimi seurakuntasalina. Nuket tehtiin käsityönä, joten niiden tekoon ei tarvittu koneita vaan pelkästään irrallisia käsityökaluja. Nukenteko kirkon tiloissa loppui muutamaa vuotta myöhemmin, kun tehtaan omistaja sai virallisen luvan vuokrata koko rakennus seurakunnalle.  Sopimukseen kuului, että rakennus tontteineen – ilman sisustusta – palautetaan omistajalle tai tämän perikunnalle, kunhan uusi vakinainen kirkko vihittäisiin käyttöön.
Peruskivi muurattiin 27. heinäkuuta 1947. Tilaisuudessa rukoushetken toimittanut ja koko hankkeen alulle saattanut entinen Terijoen kirkkoherra, isä Mikael Orfinskij, kuoli tasan kuukautta myöhemmin. Tasan neljä kuukautta myöhemmin menehtyi rouva Antonina Koponen, joka oli ottanut hankkeen sydämenasiakseen. Hänen miehensä, voimakkaasti hanketta tukenut insinööri Koponen, lupasi hoitaa työn loppuun. Kirkko sai paljon lahjoituksia, muun muassa järvenpääläinen taiteilija Ilja Repin, kuuluisan taidemaalarin samanniminen veljenpoika, teki ikonostaasin puuleikkaukset. Osa kirkon esineistöstä saatiin alkuperäisestä Terijoen ortodoksisesta kirkosta.
Kirkko vihittiin 14. maaliskuuta 1948. Vihkimisen toimitti Helsingin ortodoksisen hiippakunnan vankilapappi, isä Vladimir Hänninen. Hän oli ensimmäinen Järvenpään avustava pappi, joka hoiti tehtävää oman toimensa ohella. Myöhemmin avustavina pappeina olivat isä Pietari Norilo, isä Arvi Karpov sekä isä Serafim Fiilin.
Järvenpään jo Terijoelta periytyvän kirkkokuoron toiminta jatkui normaalisti. Evakkokanttorien kuoltua kuoron otti huostaansa diakoni Yrjö Galkin, jonka ohjauksessa toiminta jatkuikin aina siihen asti, kunnes kirkolle valittiin oma vakinainen kanttori.
Isä Yrjö jäi eläkkeelle vuonna 1981 ja hänen paikkansa täytti kanttori Tatjana Wilenius.
Kokoaikainen pappi

Syksyllä 1975 Valtioneuvosto myönsi luvan perustaa Järvenpäähän oman kokoaikaisen papin vakinaisen viran. Väliaikaiseksi papiksi saatiin rovasti Mikael Kasanko, eläkkeellä oleva entinen Helsingin kirkkoherra. Hän lupautui tehtävään siihen asti, kunnes tilalle saataisiin vakinainen pappi ja seurakunta hankki hänelle täksi ajaksi asunnon Järvenpäästä.
Isä Mikaelin sijaisuutta kesti vain vuoden verran. Kesällä 1976 siihen asti sivutoiminen diakoni Viktor Porokara valittiin tehtävään ja Kristuksen kirkastumisjuhlassa, Pyhän Kolminaisuuden kirkossa, hänet vihittiin Järvenpään omaksi papiksi. Vihkimisen toimitti metropolitta Johannes. Isä Viktorin kausi Järvenpään paimenena kesti syksyyn 2009 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Erinäisten väliaikaisjärjestelyjen jälkeen uudeksi Järvenpään papiksi valittiin isä Tapio Rautamäki.
Kirkon purkaminen

Uuden kirkon rakentaminen käynnistyi samoihin aikoihin vakinaisen papin saannin myötä ja vuonna 1980 vihittiin uusi Järvenpään ortodoksinen kirkko. Uuden kirkon toiminnan käynnistyttyä kunnolla toimitettiin lyhyt rukoushetki ja loppuun palvellut vanha väliaikaiskirkko purettiin. Rakennuksen vielä vahvatekoiset hirsiseinät myytiin uudiskäyttöön ja tontti palautettiin lainaajan perikunnalle alkuperäisen sopimuksen mukaisesti.
Jättimuura

| Jättimuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Batara
Laji::  cinerea
Kaksiosainen nimi
 Batara cinerea  (Vieillot, 1819) 

Alalajit
 B. c. argentina  B. c. cinerea  B. c. excubitor 
Katso myös
   Jättimuura Wikispeciesissä   Jättimuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jättimuura (Batara cinerea) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Jättimuura kasvaa 31–36 cm pitkäksi, ja on heimonsa suurin laji. Sukupuolet muistuttavat enimmäkseen toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, rinta ja vatsa ovat ruskehtavan harmaat. Päälaella on musta töyhtö, ja naaraan otsa on punaruskea. Jättimuuran selkä, siivet ja pyrstö ovat mustat ja niissä on koiraalla valkoisia ja naaraalla ruskeita poikkiviiruja. Linnun nokka on pitkä ja koukkupäinen.
Levinneisyys ja elintavat

Jättimuuraa tavataan Boliviassa, Paraguayssa, Brasiliassa ja Argentiinassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja erityisesti niiden tiheiköt. Jättimuura liikkuu pareittain, ja sen ravintoa ovat hyönteiset sekä pienet selkärankaiset eläimet.
Naaras
Jäykkäleukakalat

| Jäykkäleukakalat |
| --- | --- |
 Karttapallokala (Arothron mappa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes  Berg, 1937
Heimot
 Säppikalat Balistidae  Siilikalat Diodontidae  Viilakalat Monacanthidae  Losserokalat Ostraciidae  Pallokalat Tetraodontidae  Naulakalat Triacanthidae  Vaarnakalat Triacanthodidae  Kölipallokalat Triodontidae 
Katso myös
   Jäykkäleukakalat Wikispeciesissä   Jäykkäleukakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jäykkäleukakalat (Tetraodontiformes) on luukalojen lahko, johon kuuluvat mm. pallokalat, viilakalat ja losserokalat. Lahkoon kuuluu yhdeksän tai kymmenen heimoa, ja niihin noin 360 lajia. Useimmat jäykkäleukakalat elävät merivedessä koralliriuttojen liepeillä. Jäykkäleukakalat ovat saaneet tieteellisen nimensä 'neljästä hampaasta'; useimmilla lajeilla hampaat ovat kasvaneet yhteen neljäksi leukalevyksi. Monet lajit ovat myrkyllisiä ja piikkisiä; jotkut osaavat pullistaa itsensä palloksi välttyäkseen saalistajilta.
Jäykkäleukakalojen vartalo on jäykkä, ja ne uivat liikuttamalla pyrstöeväänsä ja muita eviään - vartalo ei taivu kuten ankeriaalla. Ne eivät liiku yleensä pitkiä matkoja, mutta kykenevät pörräilemään koralliriutan ympärillä tarkkaliikkeisesti kuin pienet helikopterit.
Heimojen tyypillisiä elinympäristöjä

Vaarnakalat Triacanthodidae syvissä vesissä lähellä pohjaa
Naulakalat Triacanthidae matalissa vesissä mannerjalustan pohjalla
Säppikalat Balistidae ja viilakalat Monacanthidae koralli- ja kallioriutoilla sekä niiden läheisillä hiekkapohjilla sekä meriruohoniityillä; joitakin avomeren lajeja
Losserokalat Ostraciidae sekä Aracanidae (heimo tai edellisen alaheimo), koralli- ja kallioriutoilla sekä niiden läheisillä matalikoilla; joitakin avomeren lajeja
Kölipallokalat Triodontidae yksi laji syvien vesien pohjakerroksessa
Pallokalat Tetraodontidae ja siilikalat Diodontidae koralli- ja kallioriutoilla sekä matalikoilla; joitakin avomeren lajeja, joitakin jokisuiden lajeja
Möhkäkalat Molidae avomerellä
Aiheesta muualla

Order Summary for  Tetraodontiformes (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
ADW galleria
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q211837  Wikispecies: Tetraodontiformes  AFD: Tetraodontiformes  BOLD: 249  CoL: 47D  EoL: 5052  EPPO: 1TETDO  GBIF: 772  iNaturalist: 47177  IRMNG: 10607  ITIS: 173112  NBN: NBNSYS0000187683  NCBI: 31022  NZOR: 41374b1c-63c0-4155-8f55-1a358494b43c  Open Tree of Life: 36216  Paleobiology Database: 83295  Plazi: 497DDA6B-FF89-F10C-43AB-B4D64F81C0C6  uBio: 113931  WoRMS: 10332
Jänispelto

| Jänispelto Янишполе, Janišpole Jänišpuoli |
| --- | --- |
 Neuvostosotilaiden hautapaikka.
 Jänispelto
 Koordinaatit: 62°6′45″N, 34°16′15″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 069,4 km²
Väkiluku (2011):  1 600
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jänispellon kunta Kontupohjan piirin kartalla.
Jänispelto (ven. Янишпо́лe, Janišpole; karjalaksi Jänišpuoli) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Kontupohjanlahteen laskevan Suunujoen suussa 12 kilometriä Kontupohjasta etelään. Kylässä on 1 400 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Jänispellon kunnan pinta-ala on 2 069,4 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kontupohjan piirin Kentjärven, pohjoisessa Kontupohjan ja idässä Novinkan kuntiin sekä etelässä Äänisenrannan piiriin Järventauksen ja lounaassa Suojun kuntiin.
Maisemaa leimaavat harjut, joiden välissä on järviä, lahtia ja soita. Tärkein joki on Suunujoki. Pieniä järviä ovat Suununjoen suuhun muodostunut Tšupskoje, Kaštamoozero ja Poveža.. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja savi.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Lutševoin ja Zadeljen asemat sekä seitsemän kylää: Kotalahti (Kodoguba), Kotasaari (ven. Kodostrov), Merežniemi (Merežnavolok), Suunu (Suna), Tšasouna (Tšasovenskaja), Tšuppu (Tšupa) ja Tullahti (Tulguba). Suunussa on vajaat sata asukasta. Kotalahdessa ja Kotasaaressa ei ole lainkaan vakituista asutusta Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 81 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 5 % valkovenäläisiä, 4 % karjalaisia, 2 % suomalaisia ja 2 % ukrainalaisia.
Historia

Jänispellon kylä mainitaan ensimmäisen kerran Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1563. Suunujoen suussa toimi vuosina 1909–1910 rakennettu saha, joka tuhoutui jatkosodan aikana. Muurmannin radalla sijaitseva Suunun asema valmistui vuonna 1920. Sodan jälkeen Jänispellossa toimi uittotyömaa ja kolhoosi, joka myöhemmin muutettiin sovhoosiksi. Vuonna 1974 valmistui Karjalan tasavallan suurin kanala, joka teki konkurssin ja lopetti toimintansa vuonna 2004.
Liikenne, talous ja palvelut

Jänispellon kautta kulkee Muurmannin rata sekä Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18.
Kunnassa toimii maidon tuotantoa harjoittava maatalousyritys, kaksi kalanviljelyä harjoittavaa yksityisyrittäjää, leipomo, sahalaitos ja verkonkutomo. Luonnonvaroista hyödynnetään sepeliksi käytettävää rakennuskiveä. Suunnitteilla on uuden suurkanalan perustaminen.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, pieni poliklinikka, yleinen sauna, posti, neljä kauppaa ja kahvila. Muissa kylissä ei palveluja juurikaan ole.
Nähtävyydet ja matkailu

Suunujoen suusta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Jänispellossa on jatkosodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishauta.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu seudun luontoon ja Äänisen rantamaisemiin. Jänispellossa on pieni hotelli.
Aiheesta muualla

Jänispellon kunta Kontupohjan piirin sivustolla (venäjäksi)
Jänispelto Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Kontupohjan piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Kontupohja  Hirvas  Kentjärvi  Käppäselkä  Ketrajärvi  Novinka  Petrovski  Jänispelto
Luettelo epävirallisista merialueista

Tämä on luettelo epävirallisista merialueista, joita kutsutaan meriksi, mutta joita International Hydrographic Organization ei ole määritellyt "virallisiksi" merialueiksi.
Ahvenanmeri
Amundseninmeri
Argentiinanmeri
Bellingshauseninmeri
Bohainmeri
Comotesinmeri
Davisinmeri
d'Urvillenmeri
Eteläinen jäämeri
Frohavet
Frøyhavet
Haakon VII:n meri
Hebridienmeri
Islanninmeri
Koronmeri
Kreetanmeri
Lopphavet
Mindanaonmeri (myös Boholinmeri)
Myrtoonmeri
Perämeri
Petšoranmeri
Rossinmeri
Røsthavet
Saaristomeri
Samarinmeri
Sargassomeri
Selkämeri
Scotianmeri
Sibuyaninmeri
Traakianmeri
Vattimeri
Visayaninmeri
Väinameri
Wandelinmeri (myös McKinleynmeri)
Weddellinmeri
Østhavet
Järviä, joita kutsutaan meriksi

Araljärvi on useilla kielillä meri
Kaspianmeri
Kuollutmeri
Zuiderzee
Järviseutu (sanomalehti)

| Järviseutu |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Paikallislehti
Julkaisija:  I-Mediat Oy
Levikki:  5167  (LT 2012)
Perustettu:  1937
Päätoimittaja:  Johanna Kataja
Kotikunta:  Alajärvi
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  Tabloid
Ilmestymistiheys:  Kerran viikossa, keskiviikkoisin
Kieli:  Suomi
Aiheesta muualla
www.järviseutu-lehti.fi
Järviseutu on Järviseudulla Etelä-Pohjanmaalla vuodesta 1937 ilmestynyt puolueeton suomenkielinen paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa. Järviseutu toimittaa uutisia Alajärveltä, Soinista,  Vimpelistä sekä Lappajärveltä. Vuonna 2017 Järviseudun levikki oli 4 281 ja lukijamäärä 11 000.
Lehden päätoimittaja on Johanna Kataja ja lehti painetaan Botnia Printin painossa Kokkolassa.
Historia

Lehti perustettiin vuonna 1937 kirjailija Jalmari Saulin aloitteesta yhteistyössä yrittäjien kanssa seitsemän kunnan alueelle. Jalmari Sauli oli lehden päätoimittaja kevääseen 1945 asti.
Lehti on ilmestynyt sekä yksi- että kaksipäiväisenä, mutta vuoden 2003 alusta lehti on ilmestynyt kerran viikossa ja vuoden 2004 alussa lehti siirtyi tabloid-kokoon.  Järviseutu-lehti siirtyi vuonna 1990 osaksi Aamulehti-konsernia kun Järviseutu-lehti siirtyi Vaasa Oy:n omistukseen ja Vaasa Oy:n mukana edelleen osaksi Ilkka-konsernia vuonna 1992.  Vuonna 1995 Järviseudun Lehti-Osakeyhtiö sulautettiin osaksi Ilkka Oy:tä.  Vuodesta 2000 Järviseutu-lehteä kustansi Ilkka-Yhtymän tytäryhtiö Pohjanmaan Lähisanomat Oy joka fuusioitiin I-Medioihin vuoden 2010 alusta.
Vuoden 2022 alussa lehden painopaikaksi vaihtui kokkolalainen Botnia Print. Lehden yhdeksäntenä päätoimittajana toimii Johanna Kataja.
Palkinnot

Vuoden yrittäjäpalkinto 1989, myöntäjä Alajärven Yrittäjät ry
Etelä-Pohjanmaan Yrittäjät palkitsivat 1990-luvulla seitsemännen päätoimittajan Kullervo Raution vuoden tiedottajaksi.
Aiheesta muualla

Järviseutu-lehti
Järviseutu-lehti Kansalliskirjaston digitaalisessa sanomalehtiarkistossa
| n k Ilkka Oyj |
| --- | --- |
Tytäryhtiöt:  I-Mediat Somessa.com  Myynninmaailma Digimoguli  Differo  MySome  I-print  Liana Technologies Ungapped  Evermade 
Sanomalehdet:  Ilkka-Pohjalainen  Jurvan Sanomat  Järviseutu  Komiat  Suupohjan Sanomat  Viiskunta 
Kaupunkilehdet:  Epari  Vaasa 
Lakkautetut lehdet:  Ilkka  Pohjalainen  Seinäjoen Sanomat
Jääahvenet

| Jääahvenet |
| --- | --- |
 Marmorijääahven (Notothenia rossii)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Jääkalamaiset Notothenioidei
Heimo::  Jääahvenet  Nototheniidae  Günther, 1861
Suvut
 Aethotaxis  Cryothenia  Dissostichus  Gobionotothen  Gvozdarus  Lepidonotothen  Notothenia  (Nototheniops, mahdollisesti synonyymi Lepidonothen-suvun kanssa)  Pagothenia  Paranotothenia  Patagonotothen  Pleuragramma  Trematomus 
Katso myös
   Jääahvenet Wikispeciesissä   Jääahvenet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jääahvenet (Nototheniidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan eteläisen pallonpuoliskon kylmistä vesistä.