stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reach for the Stars

| Reach for the Stars |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Strategic Studies Group
Julkaisija:  Strategic Studies Group
Julkaistu:  1983
Lajityyppi:  vuoropohjainen strategiapeli (en) ja tieteisfiktiopeli (en)
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Alusta:  Amiga, Apple II, Apple IIgs, Commodore 64, DOS, Macintosh, NEC PC-9801
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Reach for the Stars (myös nimellä Reach for the Stars: The Conquest of the Galaxy) on Strategic Studies Groupin kehittämä ja julkaisema strategiapeli, joka on julkaistu vuonna 1983 Apple II:lle ja Commodore 64:lle, sekä myöhemmin Amigalle, Apple IIgs:lle, DOS:lle, Macintoshille ja NEC PC-9801:lle.
Peliä pidetään ensimmäisenä 4X-strategiapelinä.
Vastaanotto

Pelin IBM PC -versio on saanut ACE-lehden arvostelussa arvosanaksi 940/1000.
Pelin Amiga -versio on saanut Amiga Computing -lehden arvostelussa arvosanaksi 75%.
Jyrki Kasvi antoi Mikrobitissä Reach for the Stars – Third Editionin DOS-versiolle kolme tai neljä tähteä viidestä. Myöhemmin Kasvi antoi Tietokonepelien vuosikirjassa DOS- ja Amiga-versioille yhdessä neljä tähteä viidestä.
Aiheesta muualla

Reach for the Stars: The Conquest of the Galaxy MobyGamesissa (englanniksi)
Reach For The Stars: The Conquest Of The Galaxy Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Rajajoki (täsmennyssivu)

Rajajoki voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
rajajoki, joki, jota pitkin kulkee kahden maan tai hallinnollisen alueen raja
Rajajoki eli Siestarjoki, joki Karjalankannaksella, entinen Suomen ja Venäjän rajajoki
Rajajoki eli Siestarjoki, kaupunki Raja- eli Siestarjoen suulla
Rajajoki, entinen kylä Terijoella
Rajajoki, Tornionjoen vesistöön kuuluva puro Ruotsin ja Suomen rajalla, lähellä Kolmen valtakunnan rajapyykkiä
Rajajoki, Tenojoen vesistöön kuuluva puro Norjan ja Suomen rajalla, lähellä Peltotunturia
Rajajoen rautatieasema, entinen rautatieasema Riihimäen–Pietarin radalla Rajajoen länsirannalla
Rajajoen taistelu, vuonna 1703 käyty Suuren Pohjan sodan taistelu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rajajoki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rajajoen kihlakunta

Rajajoen kihlakunta (ruots. Rajajoki härad, vuoteen 1937 Äyräpään kihlakunta, ruots. Äyräpää härad) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kivennapa
Rautu
Terijoki
Valkjärvi
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 494,12 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 31 428 henkeä (31.12.1939).
Vuoteen 1937 asti kihlakunta tunnettiin Äyräpään kihlakuntana, jolloin siihen kuuluivat yllä mainittujen kuntien lisäksi myös Muolaa, Äyräpää ja Heinjoki. Vuonna 1937 muodostettiin Viipurin kihlakunta, johon nämä kolme kuntaa liitettiin. Äyräpään kihlakunnan jäljelle jääneen osan nimeksi muutettiin Rajajoen kihlakunta.
Käännös suomeksi
Raaj Kumar

| Raaj Kumar |
| --- | --- |
 Raaj Kumar elokuvassa Dil Apna Aur Preet Parai (1960)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kulbhushan Pandit
Syntynyt: 8. lokakuuta 1926 Loralai, Balochistan, Brittiläinen Intia
Kuollut: 3. heinäkuuta 1996 (69 vuotta) Bombay, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jennifer ”Gayatri” Pandit
Lapset:  3
Näyttelijä
Aktiivisena:  1952–1995
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Raaj Kumar (oik. Kulbhushan Pandit; 8. lokakuuta 1926 Loralai – 3. heinäkuuta 1996 Bombay) oli intialainen elokuvanäyttelijä, joka työskenteli hindinkielisissä elokuvissa. Hän esiintyi Oscar-ehdokkaana olleessa vuoden 1957 elokuvassa Mother India ja näytteli kymmenissä hindielokuvissa urallaan, joka kesti yli neljä vuosikymmentä. Hän voitti kaksi parhaan miessivuosan Filmfare Awards -palkintoa elokuvista Dil Ek Mandir (1963) ja Waqt (1965).
Kumar kuoli ruokatorven syöpään 69-vuotiaana.
Yksityiselämä

Kulbhushan Pandit syntyi kashmiripanditperheeseen Loralaissa, Balochistanissa, Brittiläisessä Intiassa (nykyisessä Pakistanissa). 1940-luvun lopulla hän muutti Bombayhin, missä hänestä tuli Bombayn poliisin alitarkastaja. Hän meni naimisiin anglointialaisen Jenniferin kanssa, jonka hän tapasi lennolla, jossa tämä oli lentoemäntänä. Myöhemmin Jennifer muutti nimensä Gayatriksi hindujen tapojen mukaisesti. Heillä oli kolme lasta, pojat Puru Raaj Kumar ja Panini sekä tytär Vastavikta.
Valikoitu filmografia

Mother India (1957)
Paigham (1959)
Dil Ek Mandir (1963)
Waqt (1965)
Kaajal (1965)
Hamraaz (1967)
Neel Kamal (1968)
Heer Raanjha (1970)
Pakeezah (1972)
Kudrat (1981)
Saudagar (1991)
Tirangaa (1993)
Palkinnot

Filmfare Awards
1964: Paras miessivuosa – Dil Ek Mandir
1966: Paras miessivuosa – Waqt
Ehdokkuudet
1960: Paras miessivuosa – Paigham
1966: Paras miespääosa – Kaajal
1966: Paras miessivuosa – Kaajal
1969: Paras miessivuosa – Neel Kamal
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raaj Kumar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Raaj Kumar Allmoviessa (englanniksi)
Red Barber

Red Barber
Walter Lanier "Red" Barber (17. helmikuuta 1908 – 22. lokakuuta 1992) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja. Hän tuli tunnetuksi baseballin maailmasta ja voittikin vuonna 1978 Mel Allenin kanssa Baseball Hall of Famen Ford C. Frick -palkinnon.
Maailman ensimmäisen televisioidun Major League Baseball -pelin aikana 1. heinäkuuta 1939 Barber esiintyi selostuksensa lisäksi kolmessa mainoksen kaltaisessa kohtauksessa, jossa esitteli Brooklyn Dodgers -joukkueen sponsoreiden Procter & Gamblen, Mobilin ja General Millsin tuotteita. Televisiomainostamiselle ei ollut telehallintoviraston lupaa, mutta lähetyksestä vastannut NBC välttyi sakoilta, koska tapaus voitiin ymmärtää myös pelkkänä vastapalveluksena sponsorille. Ensimmäinen luvallinen televisiomainos esitettiin NBC:llä kaksi vuotta myöhemmin.
Barber kelpuutettiin vuonna 1995 postuumisti Radio Hall of Fameen.
Rautaristi (elokuva)

| Rautaristi> Cross of Iron |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Peckinpah
Käsikirjoittaja:  Julius J. Epstein James Hamilton Walter Kelley
Perustuu:  Willi Heinrichin romaaniin Das geduldige Fleisch (engl. The Willing Flesh)
Tuottaja:  Wolf C. Hartwig Arlene Sellers Alex Winitsky Senta Berger Lothar H. Krischer
Säveltäjä:  Ernest Gold Peter Thomas
Kuvaaja:  John Coquillon
Leikkaaja:  Michael Ellis Murray Jordan Tony Lawson
Pääosat:  James Coburn Maximilian Schell James Mason David Warner Senta Berger
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Länsi-Saksa  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Embassy Pictures
Levittäjä:  EMI Films
Ensi-ilta:   28. tammikuuta 1977  8. huhtikuuta 1977
Kesto:  133 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, venäjä, ranska
Budjetti:  6 000 000 dollaria
Seuraaja:  Läpimurto - rautaristi II
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rautaristi (Cross of Iron) on Sam Peckinpahin ohjaama sotaelokuva vuodelta 1977. Elokuva perustuu Willi Heinrichin kirjaan Das geduldige Fleisch (engl. The Willing Flesh) vuodelta 1956. Heinrich oli itse sotaveteraani ja käyttänyt kirjassa omia kokemuksiaan. Elokuva voitti Golden Screen -palkinnon. Filmin budjetti oli suhteellisen pieni, vain noin 6 miljoonaa dollaria. Peckinpahin tyylille ominaisesti elokuva on hyvin verinen ja siinä on paljon hidastuksia.
Elokuva sijoittuu itärintamalle vuoteen 1943. Wehrmacht on lähes työnnetty pois Kubanilta ja pitää hallussaan vain pientä sillanpääasemaa Tamanin niemimaalla. Rautaristi kuvaa käytännöllisen alikersantti Steinerin ja aristokraattisen kapteeni Stranskyn välistä ristiriitaa.
Peckinpah ohjasi elokuvan jo uransa alamäen alettua. Yhdysvaltalaisia tuottajia oli vaikea löytää ja elokuva tehtiinkin pääasiassa eurooppalaisten rahoittajien avulla. Elokuva kuvattiin Jugoslaviassa. Rahoituksen puutteessa viimeistä kohtausta ei ehditty valmistella ollenkaan, vaan se tapahtui Coburnin ja Schellin improvisaationa. Aikanaan elokuva aliarvioitiin täydellisesti, mutta myöhemmin se on kerännyt runsaasti kehuja. Orson Welles kehui Rautaristiä kaikkien aikojen parhaaksi sodanvastaiseksi elokuvaksi.
Negatiivisen kritiikin joukossa elokuva saikin omana aikanaan kiitosta lähinnä realistisesta kaluston ja varusteiden kuvaamisesta – tosin elokuva sijoittuu kesään 1943, mutta elokuvassa usein nähty T34/85-panssarivaunu tuli laajaan käyttöön vasta saman vuoden talvena. Vanhempia T-34/76 malleja on tosin huomattavasti vähemmän jäljellä kuin ympäri maailmaa myytyä T-34/85 mallia ja siten T-34/85 mallia käytetään usein toisen maailmansodan itärintamalle sijoittuvien elokuvien kuvauksissa välittämättä siitä mihin vuoteen elokuva sijoittuu.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Coburn  | … |  Rolf Steiner   |
|  Maximilian Schell  | … |   Kapteeni Stransky   |
|  James Mason  | … |  Eversti Brandt   |
|  David Warner  | … |   Kapteeni Kiesel   |
|  Klaus Löwitsch  | … |  Krüger   |
|  Dieter Schidor  | … |   Anselm   |
|  Roger Fritz  | … |  Luutnantti Triebig   |
|  Igor Gallo   | … |  Luutnantti Meyer   |
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kirjallisuutta

Salovaara, Kyösti: ”Sotaelokuvan ytimessä”, essee Peckinpah’n Rautarististä, Filmihullu 5/2012.
Steiner ja Stransky
Kaasukääpiö

Taiteilijan näkemys kaasukääpiöstä.
Kaasukääpiö tai mini-Neptunus on Neptunusta pienempi planeetta, jolla on ympärillään vetykaasukehä. Kaasukääpiö on yleisnimitys mille tahansa noin 2–10 Maan massaiselle planeetalle, jolla on ympärillään paksu vetykaasukehä. Jos kaasukääpiön sisäinen rakenne muistuttaa huomattavasti Neptunusta, kyseessä on mini-Neptunus.
Teoriaa

Kaasukääpiö on ikään kuin pieni jättiläisplaneetta. Jättiläisplaneettojen yleisimmät kaasut ovat vety ja helium. Maan tyyppinen planeetta kykenee vetovoimallaan pitämään heliumia, jos sen massa on noin 1,5 Maan massaa ja säde noin 1,25 Maan sädettä. 3,5 Maan massainen supermaapallo
kykenisi noin 1,5 Maan säteisenä pitämään vetyä.
Kaasukääpiö ja mini-Neptunus

Kaasukääpiöllä ja mini-Neptunuksella on paksu enimmäkseen vedystä ja heliumista koostuvat kaasukehä.
Toisin kuin esimerkiksi supermaapallot, kaasukääpiöt lienevät elinkelvottomia, mutta niillä saattaa olla suuria elinkelpoisia kuita. Kaasukääpiön elinkelvottomuus johtuu hengityskelvottomasta kaasukehästä.
Kaasukääpiön sisäinen rakenne on moninainen sisältäen vaihtelevia määriä rautaa, silikaattia, hiiltä, jäätä, vettä tai muuta nestettä kaasukehän kaasujen lisäksi. Tyypillisellä mini-Neptunuksella on luultavasti kaasukehän alla meri (vesi, ammoniakki jne.), sen alla jäätä ja sisinnä kiviydin niin kuin Neptunuksellakin lienee.
Mini-Neptunus

Yleensä kaasukääpiö on Uranuksen ja Neptunuksen tyyppisten ”jääjättiläisten” pienempi malli, "mini-Neptunus". Näiden uskotaan olevan melko yleisiä eksoplaneettojen joukossa, vaikkei niitä ole aurinkokunnassamme.
Mini-Neptunukset muistuttavat supermaapalloja massaltaan, mutta mini-Neptunuksilla on pieni tiheys keveän kaasu-jää-nesterakenteen takia.
Eräiden arvioiden mukaan on noin 2–4 Maan säteinen ja 2–20 Maan massainen planeetta, joidenkin lähteiden mukaan massan yläraja olisi 10–14 Maan massaa.
Monet havainnot ja laskelmat viittaavat siihen, että mini-neptunuksen säteen alaraja on 1,6 Maan sädettä ja massan alaraja 6 Maan massaa.
Kaasu karkaa

Jotta kaasukääpiön kaasukehä pysyisi, planeetan on oltava melko kaukana keskustähdestään. Näin koska lähellä keskustähteä kuumassa vetykaasukehä karkaa helposti avaruuteen. Tällöin kaasukääpiö muuttuu esim. valtameriplaneetaksi tai rautasilikaattipitoiseksi supermaaksi. Silloin toisaalta monet väitetyt supermaapallot ovatkin ehkä mini-Neptunuksia.
Havaittuja mini-Neptunuksia?

Mm. Kepler-11f:ää pidetään todennäköisenä mini-Neptunuksena. Kepler-11f on keskimäärin yhtä harva kuin jättiläisplaneetat, mutta sen massa on pieni.
Kohteen massa on 1,1–4,5 Maan massaa, keskimäärin 2,3 maan massaa ja säde 2,6 maan sädettä. Silloin kohteen tiheys on 0,3–1,4 g/cm3, keskimäärin 0,7 g/cm3 mikä on sama kuin Saturnuksen. Tämä kohde kiertää Aurinkoa muistuttavaa keskustähteä 0,25 AU päässä siitä ja tällöin planeetan arvioitu pintalämpötila on 525–544 K eli noin 270 astetta. Planeetta on silloin Merkuriusta kuumempi. Laskujen perusteella oletetaan, että tällä eksoplaneetalla on paljon kaasua ympärillään. Tällöin planeetan kaasua melko varmasti karkaa avaruuteen.
Aiheesta muualla

Super-Earths or Mini-Neptunes? (Astrobites.com)
Six New Planets: Mini-Neptunes Found Around Sunlike Star (National Geographic)
Red Beard

RAF Cosworthin ilmailumuseossa vuonna 2007 kuvattu, Red Beard -tyypin taktinen ydinpommi.
Red Beard (OR 1127, suomeksi Punaparta) oli brittiläinen taktinen ydinase. Se oli aluksi, vapaasti putoava lentopommi, myöhemmin viivästys-mekanismila toimiva (Laydown Delivery) sekä räjähdysvoimakkuudeltaan 14 - 25 kilotonnin (kT) vahvuinen. Yli 3,5 metrin pituinen pommi (3,66 m) oli 794 kg (1 750 lbs) painoinen omamassaltaan, ja halkaisija oli 71 cm. Pommityyppi otettiin palveluskäyttöön 1961 ja poistettiin käytöstä 1971. Arviolta 80 tämän tyypin yksilöä valmistettiin, näistä laivaston ilmavoimat (Fleet Air Arm) saivat käyttöönsä 30 yksilöä.
Englantilaisten atomiaseen isä oli tohtori William Penney. Red Beard noudattaa Ison-Britannian laatimassa nimeämiskäytännössään, niin kutsuttua Sateenkaari-koodia (Rainbow Code). Erilaisia alatyyppejä kehitettiin 4 versiota, joista 2 eroteltiin nk. Mk.1 (15kT) ja Mk.2 (25kT) -tyypeiksi. Merkittävin ero lienee ns. Lay Down Delivery (suom. matalapommituksen) -mekanismin kehittely. Blue Danube (Sininen Tonava) oli toinen vastaavantyyppinen ilmasta pudotettava atomipommi.
Pommin kuljettamiseen tarvittiin aluksi, niin kutsuttuja V-pommittajia. Nämä olivat: Vickers Valiant, Handley Page Victor, sekä Avro Vulcan. Myös keskiraskas suihkukone, English Electric Canberra soveltui näihin tehtäviin.
Myöhemmin rynnäkkökoneet, kuten Blackburn Buccaneer soveltuivat nekin tähän tehtävään. Osa tähän taktiseen pommitukseen suunnitelluista lentokoneista olivat osoittautuneet epäluotettaviksi aiemmin, eräs näistä oli Supermarine Scimitar.
Buffalo-ydinkoesarjan R1/One Tree räjäytettiin vuonna 1956 Australian Maralingassa. Testisarjassa koestettiin Red Beard-tyypin taktista ydinpommia, joka on Blue Danubea keveämpi.
Käännös suomeksi
Ray Guy

| Ray Guy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1949 Swainsboro, Georgia
Kuollut: 3. marraskuuta 2022 (72 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pelipaikka:  lentopotkun potkaisija
Pelaajaura
Seurat:  Oakland/Los Angeles Raiders
NFL-varaus:  23. varaus, 1973 Oakland Raiders
Pääsarjaura:  1973–1986
Hall of Fame:  2014
Aiheesta muualla
rayguy.net
Ray Guy (22. joulukuuta 1949 Swainsboro, Georgia – 3. marraskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelipaikaltaan Guy oli lentopotkun potkaisija. Häntä pidetään NFL-liigan historian parhaimpana lentopotkun potkaisijana. Guy pelasi liigassa 14 kautta vuosina 1973–1986. Hänet valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 2014 ensimmäinen lentopotkun potkaisijana.
Guy varattiin baseballin MLB-sarjaan hänen ollessaan vielä lukiossa. Hän päätti kuitenkin jatkaa amerikkalaisen jalkapallon pelaamista ja pelasi yliopistouransa Etelä-Mississippin yliopistossa, jossa hän pelasi lentopotkun potkaisijan lisäksi tavallisena potkaisijana sekä takapuolustajana. Kolme yliopistokauden aikana Guy otti 18 syötönkatkoa.
Oakland Raiders varasi Guyn NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella vuonna 1973. Hän oli NFL:n historian ensimmäinen lentopotkun potkaisija joka varattiin ensimmäisellä kierroksella. Guy edusti koko pelaajauransa Raidersia. Lentopotkujen lisäksi hän antoi joukkueen aloituspotkut sekä toimi hätätilanteessa pelinrakentajana. Guy lopetti ammatilaisuransa vuonna 1986. 14 kauden aikana hän voitti kolme kertaa Super Bowlin, hänet valittiin seitsemän kertaa Pro Bowliin ja kuusi kertaa konferenssin tähdistöjoukkueeseen.
Aiheesta muualla

Ray Guyn viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ray Guyn tilastot NFL.com (englanniksi)
Juho Lammikko

| Juho Lammikko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1996 (ikä 28) Noormarkku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Lammer, Lammers, 007
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  ZSC Lions
Sarja:  National League
Pelinumero:  83
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Ässät (SML) Portland Pirates (AHL) Springfield Thunderbirds (AHL) Florida Panthers (NHL) Kärpät (SML) Metallurg Magnitogorsk (KHL) Vancouver Canucks (NHL)
NHL-varaus:  65. varaus, 2014 Florida Panthers
KHL-varaus:  102. varaus, 2013 Atlant Mytištši
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Slovakia 2019 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Suomi 2022 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 2016 | jääkiekko |  |
Juho Lammikko (s. 29. tammikuuta 1996 Noormarkku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin National Leaguen ZSC Lionsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Lammikko osaa pelata myös laidassa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2019 ja 2022.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet ja SM-liigadebyytti Ässissä

Lammikko on Porin Ässien kasvatti. Hän toimi kaudella 2011–2012 seuran C-nuorten kapteenina. Lammikko oli SM-karsinnoissa tehoilla 7+8=15 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Mika Huhtasalon jälkeen. Ässät eivät edenneet C-nuorten SM-sarjaan, vaan pelasivat kauden I-divisioonassa, jossa Lammikko teki 26 runkosarjaottelussa uskomattomat tehot 52+51=103. Hän teki sarjan kaikkien aikojen piste- ja maaliennätyksen. Kevään 2012 pudotuspeleissä Lammikko oli sarjan paras syöttäjä ja Ässien paras pistemies tehoilla 11+15=26. Kaudella 2012–2013 hän oli Ässien B-nuorten paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Matias Varttisen jälkeen. Lammikko pelasi osan kaudestaan myös seuran A-nuorissa.
Atlant Mytištši varasi Lammikon kolmannella kierroksella 102. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudeksi 2013–2014 hänet nostettiin Ässien SM-liigarinkiin. 17-vuotias Lammikko teki liigadebyyttinsä 19. syyskuuta 2013 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan, kun Kamil Kreps joutui sivuun. Hänet merkittiin Ässien nelosketjun oikeaan laitaan Henri Heinon sekä toisen debytantin, Niko Ojamäen viereen. Kaikkiaan Lammikko pelasi kauden aikana SM-liigassa 20 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Florida Panthers varasi Lammikon kolmannella kierroksella 65. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Kingston Frontenacs 43. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Elokuussa Lammikko solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa, mutta sopi samalla siirtyneensä lainalle Frontenacsiin kaudeksi 2014–2015. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +23. Toukokuussa 2015 Atlant kauppasi Lammikon KHL-oikeudet useiden pelaajien kaupassa SKA Pietariin. Samana kesänä USHL-joukkue Madison Capitols varasi hänet 216. pelaajana.
Lammikko palasi alkuperäisen sopimuksensa mukaisesti taas Ässiin kaudeksi 2015–2016. Hän avasi maalitilinsä SM-liigassa heti kahdella osumalla kauden kolmannella kierroksella 18. syyskuuta 2015 vieraissa KooKoota vastaan. Lammikko pelasi lopulta vain viisi runkosarjaottelua, kunnes hän palasi takaisin OHL:ään Frontenacsin vahvuuteen. Lammikko jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Michael Dal Collen kanssa tehoilla 22+33=55.
Ura > Seuraura > NHL-tulokassopimus Florida Panthersiin

Huhtikuussa 2016 Lammikko teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän liittyi samalla loppukevääksi AHL-joukkue Portland Piratesin vahvuuteen. Lammikko pelasi siellä yhden runkosarjaottelun. Kauden 2016–2017 hän pelasi kokonaan Panthersin uudessa farmijoukkueessa, Springfield Thunderbirdsissa, jossa Lammikon tulokaskausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 6+5=11. Myös kauden 2017–2018 hän pelasi siellä kokonaan tehden AHL:n runkosarjassa 28 tehopistettä.
Myös syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi Lammikko lähetettiin Thunderbirdsiin, mutta vain yhden siellä pelatun ottelun jälkeen hänet nostettiin Panthersin NHL-joukkueen vahvuuteen, kun Derek MacKenzie loukkaantui. Lammikko teki NHL-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 11. lokakuuta 2018 Columbus Blue Jacketsia vastaan. Hänet merkittiin Panthersin nelossentteriksi laidoilleen Colton Sceviour ja Troy Brouwer. Lammikko sai ottelussa jääaikaa 9.43 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1. Lammikko teki ensimmäisen NHL-pisteensä 12. marraskuuta 2018 Ottawa Senatorsia vastaan syöttämällä Troy Brouwerin tekemän maalin ottelussa. 19. marraskuuta 2018 vieraissa Ottawa Senatorsia vastaan hän onnistui tekemään nelosketjun roolistaan huolimatta neljä syöttöpistettä, joista kaikki olivat ykkössyöttöjä tasakentällisin pelatessa. Lammikon kolmas syöttö Frank Vatranon tekemään maaliin jäi Panthersin 5–7-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin ykkössyöttöpisteeksi. Hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi. Lammikosta tuli Panthersin seurahistorian ensimmäinen yhdessä ottelussa neljä syöttöpistettä tehnyt tulokaspelaaja. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana pääasiassa nelosketjussa kaikkiaan 40 runkosarjaottelua tehden kuusi syöttöpistettä. Lammikko sai kauden jälkeen Panthersilta omien sanojensa mukaan "perustarjouksen" jatkosopimuksesta, mutta hän kuitenkin kieltäytyi siitä ja päätti palata Eurooppaan.
Ura > Seuraura > Siirtyminen Kärppiin, läpimurto SM-liigassa ja sopimus KHL:ään

Lammikko palasi kaudeksi 2019–2020 Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Joukkuetta valmensi hänelle Suomen A-maajoukkueesta tuttu Mikko Manner. Lammikko teki lokakuussa 2019 kymmenessä ottelussa tehot 6+9=15 ja hän keräsi teholukeman +16. Lammikko valittiin SM-liigan lokakuun kuukauden pelaajaksi. Hän nousi ensimmäistä kertaa ammattilaisurallaan kiekolliseen rooliin ja Lammikko muodosti Kärpissä tehokkaan ykkösketjun yhdessä Mika Pyörälän ja Jesse Puljujärven kanssa. Hän oli tehoilla 22+29=51 joukkueen paras syöttäjä Puljujärven kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Lammikko oli koko SM-liigan pistepörssissä kuudennella sijalla yhdessä HIFK:n Teemu Turusen kanssa, kunnes SM-liigakausi päätettiin koronaviruspandemian vuoksi runkosarjan toiseksi viimeisen kierroksen jälkeen.
Kesäkuussa 2020 Spartak Moskova kauppasi Lammikon KHL-oikeudet Metallurg Magnitogorskiin vaihdossa tanskalaishyökkääjä Mathias Fromin oikeuksiin. Muutamaa päivää myöhemmin hän teki Metallurgin kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Lammikko pelasi siellä kaudella 2020–2021 22 runkosarjaottelua tehopistein 6+2=8, kunnes marraskuussa hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä.
Ura > Seuraura > Paluu NHL:ään

Muutamaa päivää KHL-sopimuspurkunsa jälkeen Lammikko teki vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 725 000 dollarin arvoisen NHL-sopimuksen Florida Panthersin kanssa. Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi hän otti paikan joukkueen NHL-kauden avauskokoonpanosta. Lammikko teki NHL-uransa avausmaalin kauden kahdeksannessa ottelussaan 17. helmikuuta 2021 vieraissa Carolina Hurricanesia vastaan. Hän vakiinnutti paikkansa Panthersin NHL-kokoonpanossa tehden lyhennetyllä kaudella 44 runkosarjaottelussa tehot 4+1=5.
Heinäkuussa 2021 Lammikko teki Panthersin kanssa vuoden mittaisen, yksisuuntaisen ja 750 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Lokakuussa 2021 seura kauppasi hänet ja puolustaja Noah Juulsenin Vancouver Canucksiin vaihdossa puolustaja Olli Juoleviin. Kausi 2021–2022 oli Lammikolle ensimmäinen kokonainen NHL:ssä ja hän pelasi 75 runkosarjaottelua tehopistein 7+8=15.