Dorgon
Dorgon hallitsijana (1643–1650) > Asettuminen pääkaupunkiin

Kun kapinalliset joukot olivat kuusi viikkoa kohdelleet Pekingin väestöä huonosti, nämä asettivat vanhimpien ja virkamiesten muodostaman lähetystön tervehtimään vapauttajiaan 5. kesäkuuta. He hämmästyivät, kun he eivät tavanneetkaan Wu Sanguita ja Ming-suvun perillistä vaan Dorgonin, ratsastavan mantšun, jonka otsa­tukka oli ajeltu, esittäytyvän prinssihallitsijana. Kesken tämän mullis­tuksen Dorgon asettui Wiyingin palatsiin (武英殿), ainoaan rakennukseen, joka oli lähes vahingoittu­maton sen jälkeen, kun Li Zicheng oli sytyttänyt 3. kesäkuuta sytyttänyt palatsin rakennus­ryhmän tuleen. Sota­joukkoja oli kielletty tekemästä ryöstöjä; heidän kurin­alaisuutensa teki siirtymän Qing-dynastian alaisuuteen "huomattavan helpoksi." Samaan aikaan kun Dorgon väitti tulleensa kostamaan Mingin puolesta, hän kuitenkin määräsi teloi­tettaviksi kaikki Ming-suvun vallan­tavoittelijat, mukaan luettuna kaikki viimeisen Ming-keisarin jälkeläiset, sekä heidän kannattajansa.
Kaksi päivää kaupunkiin saapumisensa jälkeen, 7. kesäkuuta, Dorgon antoi erityisiä julistuksia pää­kaupungin lähiseudun virka­miehille. Hän vakuutti, että jos paikalliset asukkaat suostuvat antautumaan, ajamaan otsatukkansa pois ja sitovansa hiuksensa palmikoksi, virka­miesten sallittaisiin jäädä virkoihinsa. Hänen oli peruutettava määräyksensä kolme viikkoa myöhemmin, kun Pekingin ympärillä puhkesi talon­poikais­kapinoita, jotka uhkasivat Qingin valtaa seudulla.
Dorgon tervehti Shunzhia Pekingin porteilla 19. loka­kuuta 1644, ja 30. loka­kuuta kuusi­vuotias monarkki suoritti uhreja Taivaalle ja Maalle Taivaan alttarilla. Fulinin virallinen kruunaus­seremonia suoritettiin 8. marras­kuuta, jolloin nuori keisari vertasi Dorgonin saavutuksia Zhoun herttuan, muinais­ajan kunnioitetun hallitsijan saavutuksiin.. Seremonian aikana Dorgonin virallinen arvonimi "Prinssi­hallitsija" muutettiin muotoon "Setä Prinssi­hallitsija" (Shufu shezheng wang 叔父攝政王), missä mantšun­kielinen setää tarkoittava sana merkitsi korkeampaa arvo­asemaa kuin keisa­rillinen prinssi. Kolme päivää myöhemmin Dorgonin kanssa­hallitsija Jirgalang, jolla hänelläkin oli ollut prinssi­hallitsijan arvo, alennettiin "avustavaksi setä prinssi­hallitsijaksi" (Fu zheng shuwang 輔政叔王). Ke­sä­kuussa 1645 Dorgon määräsi, että hänestä oli kaikissa virallisissa asia­kirjoissa käytettävä nimitystä "Keisallinen setä prinssihallitsija" (Huang shufu shezheng wang 皇叔父攝政王), mikä oli askel sitä kohti, että valta­istuin olisi siirtynyt hänelle.
Yksi ensimmäisistä määräyksistä, jonka Dorgon antoi asetettuan Pekingiin oli kaupungin koko pohjois­osan tyhjentäminen, jotta sinne voitiin asuttaa hänen kahdeksaan lippu­kuntaan jakautuneet sota­joukkonsa. Keltaiset lippu­kunnat saivat kunnia­paikan palatsin pohjois­puolelta, kun taas Valkoiset lippu­kunnat saivat sijansa sen it­äpuolelta, Punaiset länsi­puolelta ja Siniset etelä­puolelta. Tämä jako vastasi järjestystä, joka oli ollut käytännössä mantšujen kotimaassa ja jonka mukaan "kullekin lippu­kunnalle oli annettu kiinteä maan­tieteellinen paikka pää­ilman­suuntien mukaan." Huolimatta verojen alennuksista ja laaja-alaisista muutoksen toteuttamiseksi suunnitelluista rakennus­ohjelmista monet kiinalaiset siviilit asuivat vielä vuonna 1648 kaupunkiin vastikään saapuneiden lippu­kuntien keskuudessa, ja ryhmien välillä oli vielä viha­mielisyyttä. Myös maa­talous­maa pää­kaupungin ulko­puolella erotettiin ja annettiin Qing-joukoille.  Entisistä maan­omistajista tuli nyt vuokra­viljelijöitä, joiden oli maksettava vuokraa poissa­oleville lippu­kuntiin kuuluville mantšuille. Tämä maan­käytön muutos aiheutti hajaannusta ja kärsimystä useiden vuosi­kymmenien ajan.
Vuonna 1646 Dorgon määräsi myös, että tutkinnot hallitusten virka­miesten valitsemiseksi oli otettava uudestaan käytäntöön. Siitä lähtien sellaiset pidettiin säännöllisesti kolmen vuoden välein, samoin kuin Ming-kaudellakin oli tehty. Ensimmäisessä Qing-hallinnon aikana, vuonna 1646 pidetyssä tutkinnossa ehdokkailta, joista useimmat olivat kotoisin Pohjois-Kiinasta, kysyttiin, kuinka mantšut ja Han-kiinalaiset voisivat työskennellä yhdessä yhteisen asian hyväksi. Vuoden 1649 tutkinnossa kysyttiin, kuinka mantšut ja Han-kiinalaiset voitaisiin yhdistää siten, että heillä olisi sama mieli ja että he työsken­teli­sivät yhdessä ilman erotusta. Shunzhin aikana tutkinnon läpäis­seiden luku­määrä kussakin tutkinnossa oli suurin, minkä se Qing-dynastian aikana sai, kunnes vuonna 1660 otettiin käyttöön pienemmät kiintiöt.