stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Somerniemi
Kirjallisuutta

Aaltonen, Esko: Somerniemen  historia.  [Somerniemi]:  Somerniemen  kunta ja seurakunta, 1945.
Alanen, Timo; Hiekkanen, Markus; Härme, Jussi; Kärki, Manu ja Turkki, Osmo: Somero ja Somerniemi 1449–1999.  Someron seurakunta ja Somerniemen seurakunta, 1999.  ISBN 952-91-1221-1
Kärki, Manu ja Linnilä, Kai (toim.): Lukemisia Somerniemeltä.  Somerniemi:  Amanita Production, 1993.  ISBN 951-95973-6-0
Kärki, Manu (toim.): Somerniemen kansakoulujen historia.  Somero:  Amanita, 2001.  ISBN 952-5330-07-9
Kärki, Manu: Somerniemen kunnan historia.  Somero:  Amanita, 2015.  ISBN 978-952-5330-79-3
Kärki, Manu: Somerniemen vesimyllyt ja sahat.  Somero:  Amanita, 1994.  ISBN 951-95973-7-9
Kärki, Manu: Somerniemi: muistojen kirja.  Somero:  Amanita Production, 1992.  ISBN 951-95973-2-8
Kärki, Manu: Somerniemi sodassa 1939–1945.  Somero:  Amanita, 1996.  ISBN 951-95973-8-7
Kärki, Manu: Somerniemen kunnan historia.  (Somerniemi-seuran julkaisuja 9)  Somero:  Amanita, 2015.  ISBN 978-952-5330-79-3
Tarmio, Hannu; Heinonen, Marketta ja Korpela, Kalevi (toim.): Suomenmaa: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos. 7, Ruotsinpyhtää – Öja, s. 136–142.  (Somero-artikkeli, jossa myös Somerniemen asiat)  Porvoo:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-06467-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Somerniemi.fi -sivusto
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala 
Lounais-Häme
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Sommarnäs Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Hakuto-R Mission 2

| Hakuto-R Mission 2 |
| --- | --- |

Organisaatio:  Ispace
Valmistaja:  Ispace
Tehtävätyyppi:  laskeutuja
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  15. tammikuuta 2025 klo 6.11 UTC Florida, Kennedyn avaruuskeskus, Launch Complex 39A
Laukaisualus:  Falcon 9
Kohteessa:  suunniteltu  2025
Hakuto-R Mission 2 on japanilaisen Ispacen toinen kokeellinen kuulaskeutuja. Aiemman Hakuto-R Mission 1:n laskeutuminen epäonnistui 2023. Lennolla on mukana myös pieni kulkija.
Lennollaan Haukuto-R on ensi elliptisellä Maan kiertoradalla. Viimeisin poltto lähettää sen Kuun ohilennolle ja noin 1,1 miljoonan kilometrin päähän Maasta. Palatessaan se kohtaa Kuun uudelleen ja asettuu sen  kiertoradalle. Tällä lentoradalla minimoidaan ajoaineen tarvetta. Lento kestää arviolta 4-5 kuukautta.
FK Homel

FK Homel tai FK Gomel on jalkapalloseura Homelin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1959. Homel pelaa vuonna 2018 Valko-Venäjän jalkapalloliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Se on voittanut Valko-Venäjän mestaruuden vuonna 2003. Valko-Venäjän Cupin se on voittanut vuosina 2002 ja 2011.
Christian Sund

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 28. joulukuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Vaasa, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 cm
Seura
Seura: EIF
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1990–1995: BK-IFK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995 | BK-IFK | 18 | (2) |
| 1996 | Crewe Alexandra | 0 | (0) |
| 1996 | BK-IFK | 22 | (9) |
| 1997–1998 | Östers IF | 0 | (0) |
| 1999–2002 | VPS | 91 | (10) |
| 1999 | → BK-IFK (laina) | 3 | (0) |
| 2003 | HJK | 18 | (1) |
| 2004 | FC Lahti | 25 | (2) |
| 2005–2006 | Stabæk | 17 | (0) |
| 2006–2007 | FC Lahti | 34 | (0) |
| 2008 | VIFK | 25 | (6) |
| 2009–2010 | JJK | 36 | (2) |
| 2011–2012 | SJK | 47 | (4) |
| 2013 | VIFK | 22 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 358 | (37) |
Maajoukkue
| 1993–1994 | Suomi U15 | 15 | (3) |
| 1993 | Suomi U16 | 2 | (0) |
| 1995–1996 | Suomi U17 | 13 | (1) |
| 1996 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 1996 | Suomi U21 | 1 | (1) |
Valmennusura
2014–2015: SJK (B-jun.)
2016–2017: Wasa Fotbollsakademi (B-jun.)
2018: VPS Akatemia
2019: VPS (apuv.)
2019–2020: VPS
2021: KPV (apuv.)
2022–2023: KPV
2024: KTP (apuv.)
2024–: EIF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ulf Christian Johannes Sund (s. 28. joulukuuta 1978 Vaasa) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura

Sund aloitti uransa kasvattajaseurassaan BK-IFK:ssa. Hän edusti nuorena kahdesti ulkomaisia seuroja, Englannin kolmannella sarjatasolla pelannutta Crewe Alexandraa sekä Ruotsin Allsvenskanissa pelannutta Östers IF:iä, jossa pelasi Intertoto Cupin otteluita. Sund palasi Suomeen Vaasan Palloseuraan, jonka riveissä hän nousi nopeasti Veikkausliiga-pelaajien huipulle. Hän siirtyi kaudeksi 2003 VPS:sta Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän ei saanut lyötyä itseään lopullisesti läpi. Sund voitti seurassa kuitenkin Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin. Helsingistä Sund siirtyi FC Lahteen, josta ura jatkui Norjaan Stabækiin. Sund palasi kuitenkin takaisin FC Lahteen kesken kauden 2006. Vuonna 2008 hän palasi perhesyiden vuoksi Vaasaan pelaamaan Ykkösen Vasa IFK:hon. Kaudeksi 2009 Sund siirtyi Veikkausliigaan nousseeseen Jyväskylän Jalkapalloklubiin. Sund siirtyi kaudeksi 2011 Seinäjoen Jalkapallokerhoon.
Veikkausliigassa Sund on urallaan pelannut 204 ottelua ja tehnyt 15 maalia.
Heinäkuussa 2019 Sund nousi apuvalmentajan paikalta Vaasan Palloseuran päävalmentajaksi, kun Petri Vuorinen siirrettiin syrjään heikosta menneen alkukauden seurauksena.
Saavutukset

Suomen mestaruus 2003
Suomen Cup 2003
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Christian Sund Wikimedia Commonsissa
Christian Sundin esittely JJK:n sivustolla
Christian Sundin esittely Veikkausliigan sivustolla
Saara Harju

| Saara Harju> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. maaliskuuta 1935 Kristiinankaupunki
Kuollut: 26. joulukuuta 2017 (82 vuotta) Nyadal
Ammatti:  taidemaalari, tekstiilitaiteilija
Saara Harju (22. maaliskuuta 1935 Kristiinankaupunki – 26. joulukuuta 2017 Nyadal) oli ruotsinsuomalainen tekstiili- ja kuvataiteilija.
Harju opiskeli Kuvataideakatemiassa Helsingissä ja Tukholman taideakatemiassa. Hän osallistui näyttelyihin Bodenissa, Skellefteåssa ja Tukholmassa. Keskeinen hänen julkisista teoksistaan on suuri huovutetusta villasta tilkkutekniikalla toteutettu kollaasi Fyrens öga Hornöbergetin hotelli- ja informaatiokeskuksen kokoushuoneessa sekä koristeet armeijan tekniselle koululle Östersundissa. Harjun esittävissä maalauksissa on ekspressionistista siveltimenkäyttöä. Hänen teoksiaan on Moderna Museetin kokoelmissa. Tukholmassa, Länsmuseet Gävleborgissa ja Kiirunan kunnassa.
Shiv Malik

Shiv Malik (s. 1981) on brittiläinen kirjailija, tiedottaja ja entinen tutkiva journalisti.
Ura > Journalismi ja kirjoittaminen

Malik on kotimaassaan tunnettu The Guardian -sanomalehden entisenä tutkivana journalistina. Lehden nykyään lakkautetun tutkivan journalismin työryhmän jäsenenä, Malik raportoi muun muassa terrorismista ja työoikeudesta vuoteen 2016 asti. Hän on myös ollut mukana perustamassa The Intergenerational Foundation -ajatushautamon ja hyväntekeväisyysjärjestön, ja on organisaation istuvan hallituksen jäsen. Kyseinen ajatushautamo pyrkii vähentämään sukupolvien välistä sosioekonomisia konflikteja.
Uransa alkuvaiheissa, Malik työskenteli toimittajana muun muuassa Prospect Magazinille, The Sunday Timesille ja The Independent On Sunday -lehdille. Hän on myös esiintynyt muissa massamedioissa, mukaan lukien BBCn Newsnight-ohjelmaa, RT ja Channel 4, keskustelemassa aiheista kuten islamilainen terrorismi ja sosiaalinen media. Vuonna 2008, Malik oli osana oikeudenkäyntiä, koska hän ei suostunut luovuttamaan lähteitään poliisille.
Vuonna 2010 julkaistiin Malikin yhdessä journalisti Ed Howkerin kanssa kirjoitettua, paljon julkisuutta saanutta kirjaa, "Jilted Generation: How Britain Has Bankrupted Its Youth", jonka aiheena on sukupolvien väliset sosioekonomiset konfliktit. Kirja uudelleenjulkaistiin uudella johdannolla vuonna 2013. Kirjoittajien mukaan Y-sukupolveen kuuluvat britit (kirjan mukaan 1979 jälkeen syntyneet) kärsivät vähentyneestä sosiaalisesta liikkuvuudesta, pienentyneistä mahdollisuuksista asunnonomistajuuteen. Lisäksi sukupolvea rasittavat yliopistojen lukukausimaksujen kaltaiset reformit.
"Jilted Generation" ja teoksen aihepiiri on tuonut Malikia esille julkisen keskustelun hahmona, joka on puhunut lukuisissa tilaisuuksissa ja haastateltu tiedotusvälineissä. Malikin ja Howkerin kirjoitukset ja esiintyminen julkisuudessa on myös inspiroinut käsikirjoittaja D.C. Moorea luomaan Not Safe For Work nimisen TV-sarjan, Channel 4:lle.
Ura > Työ tiedottajana

Vuoden 2017 aikana, Malik siirtyi tiedotustehtäviin yritysmaailmassa.
Joulukuussa 2017, Malik nimitettiin Streamr -yrityksen tiedotuspäälliköksi. Streamr on sveitsiläinen, aikaisemmin suomalainen yritys, joka on joukkorahoittanut toimintaansa kryptovaluutalla. Streamr aikoo rakentaa sovelluskaupan reaaliaikaiselle sensoridatalle, joka yritys väittää olevan mahdollinen keino tuottaa liikevoittoa Internet of Things -laitteista eri ympäristöissä.
Aiheesta muualla

Shiv Malik Twitterissä
Shiv Malikin kirjoittajaprofiili The Guardianin verkkojulkaisussa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Vaasan marssi

Vaasan marssi (ruots. Vasa marsch) on kahden nykymaakunnan eli Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakunnan maakuntalaulu. Sen ruotsinkieliset sanat on kirjoittanut Zacharias Topelius ja laulun säveltänyt Karl Collan. Suomenkieliset sanat on tehnyt Alpo Noponen.
Alkuperä

Vaasan marssi kirjoitettiin ja sävellettiin tilaus­työnä Vaasan ruotsin­kielisen lukion, Wasa Gymnasietin oppilaiden pyynnöstä, ja sen nimikin oli alun perin Wasa Gymnasisters sång. Kun vanha koulurakennus paloi Vaasan palossa vuonna 1852, koulu joutui toimimaan useita vuosia kaupungin ulko­puolella, kunnes uusi koulutalo valmistui vuonna 1863. Uuden koulutalon avajaisiin oppilaat aikoivat tilata juhlarunon ensin Runebergiltä, joka kuitenkaan ei mielellään kirjoittanut runoja tilaus­töinä, ja niinpä hänen ehdotuksestaan runo tilattiin Topeliukselta. Samana vuonna lukiolaiset pyysivät Karl Collania säveltämään laulun. Laulun sanat julkaistiin Pohjalaisen Osakunnan Joukahainen-julkaisussa vuonna 1864, ja myös sävelmä julkaistiin samana vuonna nimellä Wasa marsch. Seuraavina vuosina marssi tuli varsin suosituksi, ja se esiintyi muun muassa monissa kvartettilaulukokoelmissa. Sitä laulettiin vain ruotsiksi, kunnes Alpo Noponen suomensi sen vuonna 1898. Tämän jälkeen sitä alettiin laulaa myös suomen­kielisissä kouluissa, ja vähitellen se vakiintui Etelä-Pohjanmaan maakunta­lauluksi.
Sanat

1. Miss' laaja aukee Pohjanmaa, 

veet merten virtain vaahtoaa, 

me siellä maassa hallojen 

niin kasvoimme kuin kuuset sen: 

Ei niitä sää voi säikyttää, 

ei kuihtumaan saa talvetkaan

|: ei puute, kurjuus korpimaan, :|

ei kuihtumaan saa talvetkaan 

ei puute kurjuus korpimaan.
2. Kuin aallot järvein tuhanten 

käy rannoillamme yhtehen, 

niin liittohon myös meidät saa 

sun nimes', kallis synnyinmaa. 

Jos vainomies sun sulkis ties, 

niin kuolemaan me taistellaan

|: kuin Vaasan urhot ainiaan, :|

niin kuolemaan me taistellaan 

kuin Vaasan urhot ainiaan.
3. Et turvatta, sa Suomi jää,

on vankka pohjas ranta tää,

ja muuris meidän olla suo,

jot' eivät myrskyt maahan luo.

Pois unteluus ja hervakkuus!

Niin onnehen maan pohjoisen

|: vie kunto, työ sen poikien, :|

niin onnehen maan pohjoisen

vie kunto työ sen poikien.
Aiheesta muualla

Karl Collan - Vaasan marssi YouTube
Vaasan marssi Juha Nuotion kotisivut
Vaasan marssi (äänitetty 1928) Kansalliskirjasto / Raita.
No onkos tullut kesä

No onkos tullut kesä on suomalainen joululaulu, jonka J. H. Erkko sanoitti vuonna 1883 suomalaisen kansanlaulun sävelmän pohjalta.
Laulu on vuosikymmenten ajan ollut suosittu joululaulu kouluissa ja koulujen joulujuhlissa. Ensimmäisen suomalaisen levytysversion laulusta tekivät Sulo Saarits ja lapsikuoro vuonna 1950 ja sen jälkeen siitä on tehty lukuisia äänitetaltiointeja. Laulun ovat levyttäneet muun muassa Tapiolan kuoro (1973) ja Cantores Minores (1983).
Laulun alkuperä

Kansanmusiikin emeritusprofessori Heikki Laitisen mukaan laulun melodia on peräisin Itä-Suomesta. A. A. Boreniuksen vuonna 1880 kokoamassa Suomalaisia Kansanlauluja -kirjassa "Neitoselle"-kansanlaulun sävel on täsmälleen "No onkos tullut kesä" -joululaulun sävelkulun mukainen. Laulu alkaa sanoilla: "Nyt mä olen niin kuin lintu, joka metsiss' visertää." Borenius on merkinnyt sävelmän muistiinmerkitsemispaikaksi Sotkamon. Vuonna 1881 Savo-Karjalainen osakunta julkaisi kansanlaulun "Neitoselle" sävelen "Uusi kannel Karjalasta, Soitto sointuva Savosta" -vihkossa, joka sisälsi osakunnan keräämiä kansanlauluja. Laulun melodia oli julkaisun mukaan merkitty muistiin Liperissä.
Kun P. J. Hannikainen vuonna 1881 oli kirjoittanut "Karjalaisten laulun" ensimmäisen version, Helsingin yliopiston musiikinopettaja Richard Faltin vanhempi ehdotti sen sävelmäksi tätä Liperistä löydettyä kansansävelmää. Hannikaisen mielestä se ei kuitenkaan ollut onnistunut valinta, eikä hän ollut tyytyväinen kirjoittamaansa sanoitukseenkaan. Niinpä hän vuonna 1899 kirjoitti "Karjalaisten laululle" uuden sanoituksen ja myös sävelsi sen kokonaan uudestaan.
Viipurilainen Anton Valtavuo (Rikström) näytti Erkolle "Uusi kannel Karjalasta, Soitto sointuva Savosta" -kirjasesta löytämäänsä suomalaista kansansävelmää ja pyysi tätä kirjoittamaan siihen sopivan laulun. Erkko kirjoitti "No onkos tullut kesä" -joululaulun sanat Viipurissa vuonna 1883.
J. H. Erkko julkaisi laulun sanat nimellä "Jouluaatto" runokokoelmassaan Ajan varrelta vuonna 1896. Nuotteineen "No onkos tullut kesä" -joululaulu ilmestyi Anna Sarlinin toimittamassa Joululauluja-kokoelmassa vuonna 1898.
Laulun sanat ja alkuperäisen käsikirjoituksen julkaisematon säkeistö

Laulussa on neljä säkeistöä ja se alkaa sanoilla: "No onkos tullut kesä, nyt talven keskelle, ja laitetaankos pesä, myös pikkulinnuille." Laulussa kerrotaan joulun tuomasta tunnelmasta ja valosta talven pimeyteen. Se päättyy sanoihin: "Niin hyvä lämmin hellä, on mieli jokaisen. Oi jospa ihmisellä, ois joulu ainainen."
J. H. Erkon joululaulun alkuperäinen käsikirjoitus löytyi vuonna 2014 Päivälehden arkistosta. Käsikirjoitus sisältää aiemmin tuntemattoman neljännen säkeistön. Käsikirjoituksessa säkeistöjä on yhteensä viisi. Neljännen säkeistön sanat kuuluvat: "Jokainen kieppuu, kiikkuu, niin Liisan nukkikin. Ja lahjoinensa liikkuu, nyt joulupukkikin." Säkeistöä ei löydy Erkon teoksista eikä joululaulukokoelmista.
Mustonen
Mustonen entisenä nimenä

Anu Kaipainen (o.s. Mustonen, 1933–2009), kirjailija
Mustonen kirjailijanimenä

Enni Mustonen (oik. Kirsti Manninen, s. 1952), kirjailija
O. A. F. Mustonen (oik. Oskar Andreas Ferdinand Lönnbohm, 1856–1927), kirjailija
Fiktiossa

Iida Mustonen ja Maria Mustonen, televisiosarjassa Salatut elämät
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Alkuruoka

Alkuruoka
Alkuruoka eli alkupalat on aterian ensimmäinen, ennen pääruokaa tarjottava ruokalaji. Se on kevyt ja tavallisesti kylmä, mutta voi olla joskus myös lämmin ruoka. Tyypillinen alkuruoka on esimerkiksi kalaa, täytetyt kananmunat, katkaravut, leikkeleet, mätiä, salaatit tai  vihannekset. Keitto on usein päivällisen alkuruokana. Alkuruokaa tarjotaan yleensä pieni annos, jolla herätellään ruokahalua valmistauduttaessa lämpimän pääruokalajin nauttimiseen.
Historia

Alkuruoka on konseptina esiintynyt lähes jokaisessa sivilisaatiossa kautta aikojen. Yksi ensimmäisistä kirjoitetuista maininnoista alkuruoasta on 300-luvun alkupuolelta ennen ajanlaskun alkua. Ateenalaisten kerrottiin valmistavan buffet-tyylisiä alkupalapöytiä juhliinsa.
Euroopassa keskiajalla juhlissa asetettiin tarjolle useampi ruokalaji samaan aikaan. Palvelijat kantoivat pöytään sitä, mitä juhlija valitsi. Ruokaisa keitto tarjoiltiin yhdessä suuressa kulhossa, josta vieraat söivät jokainen omalla lusikallaan.
Viimeistään 1700-luvulle tultaessa ruoka jaoteltiin kolmeen ryhmään: alkuruokaan, pääruokaan ja jälkiruokaan. Alkuruokana suosittua oli keitot ja kala tai jokin muu kevyt ruoka. Alkuruokaa seuranneessa pääruoassa tarjoiltiin kontrastina isoja paloja lihaa.
1800-luvulla tarjoilut olivat erillisellä sivupöydällä, josta ne tarjoiltiin vieraille. Syötävän määrä oli pienempi, mutta lajivalikoima suurempi. Keitto oli nyt erityisen suosittu alkuruoka, sillä se sammutti pahimman nälän, jotta väki jaksoi hyvillä mielin istua pääruoankin läpi.
Sanan englanninkielinen termi "appetizers" keksittiin lähes yhtä aikaa Amerikassa, sekä Englannissa 1860-luvulla. Se oli maailmanlaajuinen vastine Ranskan "hors d'oeuvre":lle. Hienostuneeseen ateriaan saattoi 1890-luvulla sisältyä sekä Englannin appetizers, että Ranskan hors d'oeuvre.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alkuruoka Wikimedia Commonsissa
Kerguelen

Port Aux Français
Cookin jäätikkö
Kerguelen tai Kergueleninsaaret (ranskaksi: Îles Kerguelen tai Archipel de Kerguelen eli virallisesti Archipel des Kerguelen tai Archipel Kerguelen) on ryhmä saaria subantarktisella eteläisellä Intian valtamerellä. Alue on hallinnollisesti osa Ranskan eteläisiä ja antarktisia territorioita (Terres Australes et Antarctiques Françaises; TAAF), johon kuuluvat myös Adélienmaa Antarktiksella, Crozetsaaret ja pienet Amsterdamsaari ja Île Saint-Paul.
Pääsaari Grande Terren pinta-ala on 6 675 neliökilometriä, ja sitä ympäröi noin 300 saarta ja luotoa, joista yhteensä 7 215 neliökilometrin laajuinen saaristo muodostuu. Ilmasto on viileä (vuoden keskilämpötila 4–6 °C) ja sateinen; räntää, vettä tai lunta sataa 300 päivänä vuodessa. Lunta voi sataa merenpinnan tasolla myös kesäisin, mutta meri on alueella aina jäätön. Eteläisen jäämeren länsituulet puhaltavat saarilla keskimäärin 10 metrin sekuntivauhdilla (voimakkaimmillaan jopa 55 m/s), merenkäynti on siten tavallisesti voimakasta (12–15-metriset aallot ovat tavanomaisia). Rukoushuone saarella on nimetty Notre-Dame de Vents’ksi (vapaasti suomennettuna Tuultemme Kuningatar).
Pääsaari on idästä länteen 150 kilometriä pitkä ja pohjoisesta etelään 120 kilometriä. Korkein huippu on saaren länsipuolella sijaitseva Mont Ross, jonka huipun korkeus merenpinnasta on 1 850 metriä. Sitä peittää Cookin jäätikkö. Saarella on monia niemiä ja niemimaita. Saaren rantaviiva on mutkikas, vuonoja on paljon, ja yksikään kohta maalla ei ole 20 kilometriä kauempana merestä. Muutenkin saarten maasto on jyrkkäpiirteistä, tasaisimmat alueet löytyvät pääsaaren itäpäästä, jossa myös suurin rakennuskeskittymä, Port-aux-Français sijaitsee. Saaret ovat vulkaanisperäisiä, mutta saarten tulivuorten aktiivisuus on nykyään vähäistä tai olematonta. Vakituisia asukkaita saarilla ei ole.
Historia

Saaret löysi vuoden 1772 helmikuussa Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec. Kerguelen teki kaksi kuninkaan rahoittamaa tutkimusmatkaa eteläisen Intian valtameren alueelle etsiessään mannerta, joka ”tasapainottaisi” pohjoisen suuria mantereita.
Ensimmäisellä matkalla hänen laivansa joutuivat eroon toisistaan. Kerguelen palasi Mauritiukselle korjauksia varten ja kapteeni de Boiguehenneuc rantautui saarelle Gros-Ventre-aluksellaan, ja liitti sen muodollisesti kuningas Ludvig XV:n maihin. Rantautumisen paikan nimi on Anse du Gros-Ventre (poukama).
Toisella Kerguelenin johtamalla matkalla yksi hänen laivoistaan, l’Oiseau, kapteeninaan de Rochegude, onnistui rantautumaan saarelle tammikuun kuudentena vuonna 1773. Koska Kerguelen oli ensimmäisen matkansa jälkeen Ranskan kuninkaalle kuvaillut saaria metsäisiksi, asutuiksi ja luonnonvaroiltaan rikkaiksi, joutui hän vankilaan totuuden tultua kuninkaan tietoon. Kuningas kuoli seuraavana vuonna isorokkoon. Kerguelen vapautettiin Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1789, ja hän toimi Brestin sataman johtajana kuolemaansa asti vuoteen 1797. Kapteeni Kerguelen ei koskaan kävellyt nimeään kantavilla saarilla.
Kun James Cook purjehti saarten ohi muutamaa vuotta myöhemmin (1776), hän kutsui pääsaarta nimellä Lohduton saari (engl. Desolation Island). Monissa englanninkielisissä kartoissa saaresta on käytetty tätä nimeä.
Saarella ei voinut asua vakituisesti, joten seuraavan sadan vuoden aikana siellä kävivät ainoastaan valaanpyytäjät ja eksyneet merenkulkijat. Useat alukset ovat haaksirikkoutuneet saarilla. Turkishylkeet metsästettiin sukupuuttoon saarilta 1800-luvulla ja merinorsut 1900-luvun alussa.
Ranskan viranomaiset kävivät saarilla seuraavaksi vuonna 1893. Vuonna 1908 Boissièren veljekset yrittivät aloittaa saarella lampaiden kasvatuksen, mutta yritys päättyi nopeasti. Tämän jälkeen saarella oli lyhyen aikaa valaanpyyntiasema, ja saarelle yritettiin jäädä asumaan vakituisesti. Tämä yritys epäonnistui.
Kerguelenin saarten rannikot kartoitettiin vuosina 1908–1909 ja saarten sisäosat vuosina 1913–1914. Saarten ensimmäinen täydellinen kartta julkaistiin vuonna 1922. Geologisia tutkimuksia saarilla tehtiin vuosina 1928–1931. Vuosien 1931–1940 välillä saarilla kävi kaksi tutkimusretkikuntaa.
Toisen maailmansodan aikana Kerguelen oli autiona. Saksalainen apuristeilijä Atlantis valitsi saaren täydennys- ja huoltopaikaksi vuodenvaihteessa 1940–1941. Alus koki siellä ensimmäisen miestappionsa joulupäivänä vuonna 1940, kun merimies putosi maalatessaan savupiippua. Hänet haudattiin saarelle, ”eteläisimpään Saksan sotilaan hautaan”.lähde?
Nykyaika

Toisen maailmansodan jälkeen Ranska velvoitettiin miehittämään Kerguelen pysyvästi, jotta se pysyisi Ranskan hallinnassa. Vuodesta 1963 saarella on toiminut tutkimusasema Port-aux-Français, jolta lähetetään tutkimusraketteja (Arcas, Dragon ja Eridan) avaruuteen, sekä tarkkaillaan niiden toimintaa. Ympärivuotinen miehitetty sääasema on toiminut vuodesta 1951 ja geofysiikan tutkimusasema vuodesta 1957. Port-aux-Français’ssä sijaitsevat tutkimusasemien ja kappelin lisäksi baari, voimistelusali, sairaala, elokuvateatteri ja kirjasto. Kerguelenilla on ajoittain ollut myös kaivostoimintaa, guanoa on kaivettu lannoitteeksi. Marion Dufresne, maailman suurin merentutkimusalus, käy säännöllisesti Kerguelenilla vaihtamassa asemien miehistöä sekä tuomassa ruoka- ja muita tarpeita tutkimushenkilökunnalle (50–100 henkilöä).
Nykyaika > Hallinto

Koska saaristolla ei ole vakituista asutusta, siellä ei myöskään ole vaaleilla valittua aluehallintoa. Osa Ranskan laeista ei päde Kerguelella paitsi poikkeustapauksissa. Ranskan rikoslaki sen sijaan pätee, ja luvattomista vierailuista rangaistaan sakoilla.
Vuonna 2022 alueen prefektiksi nimitettiin Florence Jeanblanc-Risler.