stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustiala
Maanviljelysopiston historiaa > Maanviljelysopisto

Mustialan maanviljelysopiston syntyyn vaikuttivat jo 1700-luvulla alkanut yleinen kiinnostus kehittää maataloutta tuottavammaksi ja samalla kehittää Suomen omaa taloutta. Maanviljelysopiston perusti Suomen Talousseura, joka katsoi Suomen talouden kehittyvän parhaiten maatalouden kehittämisen kautta. Opiston perustamisvaliokunnassa olivat muun muassa Talousseuran puheenjohtaja Lars Gabriel von Haartman ja opiston ensimmäinen johtaja Sebastian Gripenberg. Opisto siirtyi valtion haltuun vuonna 1860.
Opiston tarkoituksena oli kouluttaa karjanhoitajia ja maitotalouden hoitajia, lampureita ja maanviljelystyönjohtajia eli vouteja palvelemaan ensisijaisesti suurtiloja ja kartanoita.  Katsottiin myös, että järkiperäinen maanviljelys leviäisi suurimmilta tiloilta myös pienimpien tilojen keskuuteen. Opiskelu oli jaoteltuna teoreettiseen ja käytännön opiskeluun, joka kuitenkin alkuvuosina painottui käytännön opiskeluun. Mustialan opistossa 1. marraskuuta 1840 aloitti opiskelunsa kahdeksan voutioppilasta ja kaksi karjakko-oppilasta. Mustialassa annettiin maan ylintä maanviljelysopetusta vuodesta 1865 lähtien, jolloin siellä alettiin kouluttaa agronomeja. Erotuksena myöhemmistä Helsingin yliopistossa opiskelleista agronomeista Mustialasta valmistuneita agronomeja kutsuttiin aikoinaan mustialiiteiksi. Ylempi meijeriosasto perustettiin vuonna 1881. Suomenkielinen opetus Mustialassa alkoi vuonna 1890.
Maanviljelysopiston opetusohjelmaan kuului myös muita koulutuslinjoja ja kursseja. Mustialan opistossa harjoitettiin kouluttamisen lisäksi koetoimintaa, jossa kasvatettiin Suomessa tuntemattomimpia eläin- ja kasvilajeja. Maanviljelysopistossa myös kehitettiin ja koekäytettiin maanviljelyksessä tarvittavia työkaluja. Professori Gösta Grotenfelt perusti Mustialaan vuonna 1905 maataloushistoriallisen museon, jonka kokoelma koostui vanhoista maatalous- ja kotitalousvälineistä sekä aiheeseen liittyvistä kirjoista.
Maanviljelysopiston historiaa > Maanviljelysopisto > Maanviljelysopiston johtajat

Opiston johtajina toimivat seuraavat henkilöt:
Johan Ulrik Sebastian Gripenberg, 1838–1847
Carl Anders Zitting, 1862–1891
Gösta Grotenfelt, 1891–1901
Robert Edvard Gripenberg, 1901–1902
Karl Enckell, 1902–1907
Evert von Konow, 1907–1929 (vuodesta 1908 Mustialan maamiesopiston johtaja)
Maanviljelysopiston historiaa > Maamiesopisto

Kun korkein maatalousopetus siirrettiin vuonna 1908 Helsingin yliopistoon, perustettiin Mustialaan maamiesopisto vuoden 1906 päätöksellä. Opisto on kuulunut Hämeen ammattikorkeakouluun vuodesta 1992 lähtien.
Punakaarti pidätti huhtikuussa 1918 Suomen sisällissodan aikana 39 Mustialan opiskelijaa. Näistä pidättäjät murhasivat 29 Kuurilan junamurhissa ilman oikeudenkäyntiä.
Opiston rakennettu ympäristö

Mustialan maanviljelysopisto sijoitettiin entiseen Uudenmaan ja Hämeen ratsujoukkojen everstiluutnantin virkataloon, joka oli perustettu vuonna 1694. Ennen virkataloa paikalla oli sijainnut Kustaa Vaasan aikainen kuninkaankartano. Tila oli toiminut myöhemmin Portaan, Kalvolan ja Saarioisten pitäjien voudin asuinpaikkana. Mustiala läänitettiin Klaus Kristerinpoika Hornille vuonna 1562.
Mustialan maanviljelysopistoa alettiin rakentaa Turun kaupunginarkkitehti Pehr Johan Gylichin johdolla vuonna 1838. Tuolloin vanhoista virkatalon rakennuksista oli osa vielä säilynyt, mutta myöhemmin ne purettiin kokonaan pois. Arkkitehti Gylich on suunnitellut opiston ensimmäiset matalat empiretyyliset asuinrakennukset. Myöhemmin rakennuskokonaisuutta ovat täydentäneet Hämeen lääninarkkitehti Carl Albert Edelfelt kaksikerroksisella uusrenessanssityylisellä opistorakennuksella (vanha talousrakennus) ja  luultavasti myös Turun ja Porin lääninarkkitehti Georg Theodor von Chiewitz  on suunnitellut rakennuksia Mustialaan. Opiston rakennuksia ympäröi kaunis puistoalue, jonka on suunnitellut ruotsalainen puutarhuri Knut Forsberg vuonna 1865.
Vanhan museorakennuksen on suunnitellut vuonna 1905 arkkitehti Henrik Reinhold Helin ja uudemman museorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jalmari Peltonen. He ovat myös muilla tavoin vaikuttaneet Mustialan rakennettuun ympäristöön 1900-luvulla. Arkkitehti Peltonen on muun muassa suunnitellut opiston uuden päärakennuksen vuonna 1961.
Mustialan maanviljelysopisto on osa valtakunnallisesti merkittävää Mustiala-Porras-Kaukolanharju -nimistä maisema-aluetta. Mustialan maanviljelysopisto on luokiteltu myös valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Tapahtumia

Hakkapeliittatapahtuma on jo yli neljännesvuosisadan ajan elokuun ensimmäisenä viikonloppuna herättänyt henkiin 1600-luvun hakkapeliitta-ajan. Tapahtumassa on mm. aito 1600-luvun markkinatori sekä työnäytöksiä.
Bella Italia on vuodesta 1991 alkaen heinäkuussa järjestetty italialaismerkkisten ajoneuvojen kokoontuminen ja näyttely.
Aiheesta muualla

Hakkapeliittatapahtuma (Arkistoitu – Internet Archive)
Hämeen ammattikorkeakoulu
Hämeen ammatti-instituutti (Arkistoitu – Internet Archive)
Joka ei vanhaa tunne, ei uuttakaan ymmärrä (Mustialan maatalousmuseo), Suomen Kuvalehti, 06.11.1937, nro 45, s. 38, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mustialan rakennuksia heinäkuussa 2014.
Muumien taikatalvi

| Muumien taikatalvi |
| --- | --- |
 Elokuvan suomenkielinen juliste
Ohjaaja:  Jakub Wroński Ira Carpelan
Käsikirjoittaja:  Małgorzata Więckowicz-Żyła Piotr Szczepanowicz Ira Carpelan
Tuottaja:  Grzegorz Wacławek Piotr Szczepanowicz
Säveltäjä:  Łukasz Targosz
Leikkaaja:  Przemek Chruścielewski
Pääosat:  Akira Takaki Vesa Vierikko Oiva Lohtander Maria Sid Diandra Flores
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Puola
Tuotantoyhtiö:  Filmkompaniet Alpha Animoon
Levittäjä:  Future Film Njutafilms United International Pictures
Ensi-ilta:   1. joulukuuta 2017
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  suomi englanti
Katsojat:  16 411 (Suomessa)
Edeltäjä:  Muumi ja punainen pyrstötähti
Seuraaja:  Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muumien taikatalvi (ruots. Trollvinter i Mumindalen, engl. Moomins and the Winter Wonderland) on vuonna 2017 suomalais-puolalaisena yhteistyönä valmistunut nukkeanimaatioelokuva, joka perustuu Tove Janssonin vuonna 1957 julkaistuun kirjaan Taikatalvi. Elokuvan nimeksi ilmoitettiin alun perin Muumien joulu. Muumien taikatalvi on järjestyksessä kolmas Muumien maailman pohjalta tehty elokuva. Elokuva on siihen animaatiot tehneelle puolalaiselle Animoonille ensimmäinen elokuvateattereihin levitettävä täyspitkä elokuva.
Kieliversiot

Elokuvan suomenkielisessä versiossa on uudelleenäänitetty dialogi, toisin kuin kahdessa aikaisemmassa Muumien maailman pohjalta tehdyssä elokuvassa, joissa käytettiin sarjan dialogia. Myöskään ääninäyttelijät eivät ole samoja kuin sarjassa. Elokuvan suomenkielisinä ääninä kuullaan muun muassa Vesa Vierikkoa, Oiva Lohtanderia, Maria Sidiä ja Diandra Floresia. Ruotsinkielisessä versiossa esiintyvät muiden muassa Stellan ja Bill Skarsgård, Alicia Vikander ja Stina Ekblad. Elokuvaa levitettiin Suomessa myös saamenkielisenä versiona.
Monen erikielisen version lisäksi elokuva on kuvailutulkattu, jolloin myös näkövammaiset pääsevät nauttimaan siitä.
Juoni

Talvi tekee tuloaan Muumilaaksoon. Nuuskamuikkunen nostaa repun selkäänsä ja lähtee retkilleen, muumiperhe valmistautuu talviunille. Muumipeikko päättää kuitenkin pysytellä hereillä ja lähteä tutkimaan talven ihmeitä. Tuttujen lisäksi lumen peittämässä laaksossa vilisee monenlaisia vierailijoita. Kun Muumipeikko kuulee pimeimmän vuodenajan erikoisimmasta vieraasta, päättää hän tehdä kaikkensa, jotta vieras tuntisi itsensä tervetulleeksi. Vierasta kutsutaan nimellä Joulu ja hänen tuloonsa liittyy runsaasti salaperäisiä erityisvalmisteluja. Myös vieraan mukanaan tuomat lahjat houkuttelevat Muumipeikkoa.
Suomenkielisen version ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesa Vierikko  | … |  kertoja, Postimies   |
|  Akira Takaki  | … |  Muumipeikko   |
|  Oiva Lohtander  | … |  Muumipappa   |
|  Maria Sid  | … |  Muumimamma   |
|  Diandra Flores  | … |  Pikku Myy   |
|  Niklas Åkerfelt  | … |  Nuuskamuikkunen, Hemuli   |
|  Saara Lehtonen  | … |  orava, Surku-koira, Vilijonkka, Homssu-pellavapää   |
|  Nina Hukkinen  | … |  Tuu-tikki, Tahmatassu, Kampsu, Nyyti   |
|  Terence Scammell  | … |  Esi-isä  |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Film-O-Holic.com  Johanna Asp: 
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl:
Mustalampi (Konnevesi, Uurapohja)

| Mustalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°33′44″N, 26°06′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kuusveden–Kynsiveden alue (14.35)
Laskuoja:  oja Uuraiseen 
Järvinumero:  14.356.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,5 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  190 m  
Rantaviiva:  0,877 km  
Pinta-ala:  3,821 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMustalampi 
Mustalampi  on Keski-Suomessa Konnevedellä Uurapohjan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Kuusveden–Kynsiveden alueella (14.35), jonka Uuraisen valuma-alueeseen (14.356) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 119,5 metriä mpy.
Nikotiiniamidi

| --- | --- |


Nikotiiniamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Pyridiini-3-karboksiamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 98-92-0
ATC-koodi: A11HA01
PubChem CID: 936
DrugBank: DB02701
Kemialliset tiedot
Kaava: C6H6N2O 
Moolimassa: 122.13 g/mol
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 1.400 g/cm³
Sulamispiste: 128–131 °C 
Liukoisuus veteen: Liukoinen (691 g/l 20 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 60–76 %
Metabolia: Maksa, suurin annoksin jopa yli 65–85 % erittyy muuntumattomana
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio: Virtsa
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  Luokittelematon
Reseptiluokitus:  itsehoitovalmiste (FI)  
Antotapa: Nieltynä
Nikotiiniamidi on pyridiinin meta-substituoitu amidi ja eräs niasiinin vitamiinimuoto toimien ihmisissä ja muissa eliöissä esiasteena NADH:lle ja NADPH:lle.
Kemia

Nikotiiniamidi on valkoinen ja hygroskooppinen kiteinen jauhe, joka paakkuuntuu ilman kosteuden takia. Se on hajuton ja maistuu kitkerältä. Sen leimahduspiste on 182 °C, itsesyttymislämpötila 480 °C ja irtotiheys 0,50–0,70 g/cm3. Se on erittäin liukoinen veteen, etanoliin (660 g/l 20 °C:ssa) glyseroliin ja vähäliukoisempi kloroformiin. Sen vesiliuosten pKa on 3,35–3,65, absorptiomaksimi 260 nm ja molaarinen absorptiokerroin 5 800 M−1 cm−1. Se ei fluoresoi.
Nikotiiniamidi on kuivana vakaa aine. Liuoksissa hapot tai emäkset voivat hydrolysoida sen nikotiinihapoksi. Pyridiinirenkaan typen elektronegatiivisuus tekee orto-aseman hiilestä reaktiivisen monien nukleofiilien kuten sulfiitti-, syanidi- ja hydridi-ionien kanssa. Nikotiiniamidin 2 elektronia sisältävän hydridin siirto mahdollistaa sen osallisuuden eliöissä muun muassa elektroninsiirtoketjuun, jossa nikotiiniamidi on NADH:n muodossa.
Käyttö

Nikotiiniamidia käytetään nieltynä ravintolisänä usein noin 20–30 mg annoksin aikuisilla, mutta joissain lisissä on jopa 50–100 mg nikotiiniamidia. 100–500 mg annoksia käytetään aikuisilla hoitona pellagraan eli vakavaan niasiinipuutokseen. Niasiinin eräs toinen muoto, nikotiinihappo, sopii myös edeltäviin käyttökohteisiin, mutta toisin kuin amidi, happo voi aiheuttaa punastumista ja muita haittoja. Nikotiinihappo ja -amidi voivat aiheuttaa muun muassa akuuttia maksan vajaatoimintaa, mutta happo on näistä kahdesta myrkyllisempi. Yli 3 g/vrk amidiannokset eivät ole suositeltavia ja maksaongelmia on havaittu ainakin 9 g/vrk annoksin.
Aiheesta muualla

Nikotiiniamidin kansainvälinen kemikaalikortti
Human Metabolome Database: Niacinamide
KEGG: Nicotinic acid
Liber Herbarum II: Nikotiiniamidia sisältäviä kasveja
Hoikkapuikot

| Hoikkapuikot |
| --- | --- |
 Kuituhoikkapuikko Apocynum cannabinum
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Suku::  Hoikkapuikot Apocynum  L.
Tyyppilaji
 kuituhoikkapuikko Apocynum cannabinum L. (1753) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hoikkapuikot (Apocynum) on kasvisuku oleanterikasvien heimossa ja oleanterikasvien tyyppisuku heimon noin 400 suvusta. Siihen kuuluu neljä lajia. Suvun tyyppilaji on kuituhoikkapuikko (Apocynum cannabinum), joka esiintyy laajasti Pohjois-Amerikassa Meksikosta Yhdysvaltoihin ja pohjoiseen Kanadaan. Laji Apocynum venetum esiintyy Aasiassa ja myös joissain Euroopan maissa.
Lajit

kuismahoikkapuikko (Apocynum androsaemifolium)
kuituhoikkapuikko (Apocynum cannabinum)
Apocynum pictum
Apocynum venetum
Hotelli Hansa

Hotelli Hansa oli Helsingissä Mannerheimintie 5:ssä Uudessa ylioppilastalossa vuosina 1924–1968 toiminut hotelli ja ravintola. Ravintola oli loppuaikoinaan kirjailijoiden ja muun kulttuuriväen suosiossa. Pentti Saarikoski oli sen paras mainosmies, toinen tunnettu asiakaskirjailija oli Hannu Salama. Tunnettujen kanta-asiakkaiden ydinjoukkoa oli kymmenkunta.
Hotelli Hansa avattiin Uuden ylioppilastalon Mannerheimintien puoleiseen siipeen tammikuussa 1925, kun rakennusta oli korotettu kahdella kerroksella. Sitä ennen liikesiiven ylimmissä kerroksissa olivat toimineet Hugo Öhmanin omistamat Ylioppilaskoti ja Lähetyshotelli. Hotelli Hansaa isännöi alkujaan leskirouva Elin Ståhle, myöhemmin insinööri Ragnar Cabell, vuodesta 1955 johtaja Runar Nyholm ja viimeisessä vaiheessa tämän leski Helvi Nyholm. Hotellin kaksi ylintä kerrosta jouduttiin 1940-luvun lopulla luovuttamaan ylioppilasjärjestöjen käyttöön. Vuonna 1965 Hansan tiloihin alettiin suunnitella Ylioppilastuki ry:n omaa hotellia, ja päätös tilojen haltuunotosta tehtiin keväällä 1967. Omistaja Nyholm kieltäytyi sulkemasta ravintolaa vuokrasopimuksen päätyttyä vuoden 1968 alussa. Monet tunnetut kulttuurivaikuttajat ja varsinkin pääkaupungin vasemmistolehdet ottivat kantaa Hansan puolesta ja arvostelivat ylioppilaskuntaa. Hannu Salama, Pentti ja Tuula Saarikoski, Jorma Ojaharju, Lassi Sinkkonen ja Mikko Niskanen allekirjoittivat Hansaa puolustaneen julkilausuman, joka julkaistiin Suomen Sosialidemokraatissa. Hansa häädettiin lopulta tiloistaan maaliskuussa 1968, mistä syntyi suuri mediatapahtuma. Koska hotelli-ravintola ei suostunut lähtemään vapaaehtoisesti, sen irtaimisto jouduttiin kantamaan ulos. Häätöä käsiteltiin myöhemmin useassa oikeusasteessa, mutta ylioppilaskunta voitti jutun.
Hansan tilalle perustettiin Hotelli Borealis, joka jouduttiin kannattamattomana lopettamaan jo vuonna 1973. Vuonna 1979 puretun Uuden ylioppilastalon pihasiiven paikalle rakennettiin vuonna 1981 Hansatalona tunnettu liikerakennus. Vuonna 2024 Uuden ylioppilastalon, Hansatalon ja viereisen hotelli Seurahuoneen rakennuksissa avautui uusi Hotelli Grand Hansa, joka on osa Minor Hotels -yrityksen omistamaa NH Collection -hotelliketjua.
Hissillä mestauslavalle

| Hissillä mestauslavalle> Ascenseur pour l’échafaud |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Louis Malle
Käsikirjoittaja:  Noël Calef Louis Malle Roger Nimier
Perustuu:  Noël Calefin romaaniin Ascenseur pour l'échafaud
Tuottaja:  Jean Thuillier
Säveltäjä:  Miles Davis
Kuvaaja:  Henri Decaë
Pääosat:  Jeanne Moreau Maurice Ronet Georges Poujouly Yori Bertin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Rialto Pictures
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1958
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hissillä mestauslavalle (Ascenseur pour l’échafaud) on ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1958. Film noirin tyyliseksi luonnehditu mustavalkoelokuva oli Louis Mallen ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaustyö. Elokuvan pääosia esittävät Jeanne Moreau ja Maurice Ronet, ja musiikin siihen teki Miles Davis kvintetteineen.
Absurdia teatteria muistuttavassa tarinassa kahden rikollispariskunnan aikeet sekoittuvat sattumien seurauksena kohtalokkaalla tavalla toisiinsa.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maurice Ronet  | … |  Julien Tavernier   |
|  Jeanne Moreau  | … |  Florence Carala   |
|  Georges Poujouly  | … |  Louis   |
|  Yori Bertin  | … |  Véronique   |
|  Lino Ventura  | … |  komisario Chérier   |
|  Ivan Petrovich  | … |  Horst Bencker   |
|  Elga Andersen  | … |  Frieda Bencker   |
|  Félix Marten  | … |  Christian Subervie   |
|  Jean Wall  | … |  Simon Carala   |
|  Charles Denner  | … |  komisario   |
|  Micheline Bona  | … |  Geneviève    |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Ascenseur pour l'échafaud
Käännös suomeksi
Hjalmar Lagerborg

Hjalmar Lagerborg (1887)
Carl Hjalmar Lagerborg (11. lokakuuta 1842 Oulu – 29. tammikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen insinööri, joka toimi Suomen pääpostijohtajana vuosina 1887–1903. Hän edisti Suomen postilaitoksen kehitystä.
Elämäkerta

Hjalmar Lagerborg kuului Lagerborgin aateliseen sotilassukuun ja hänen isänsä oli Oulun läänin kuvernöörinä toiminut eversti Robert Vilhelm Lagerborg. Myös Hjalmar Lagerborg kävi vuosina 1854–1861 Haminan kadettikoulun, mutta ei ryhtynyt sotilasuralle. Jätettyään palveluksen vänrikkinä hän sai 1861 viran Tie- ja vesirakennushallituksen insinöörikunnan ylimääräisenä insinöörinä. Muodollisen insinöörin koulutuksen hän hankki käymällä vuosina 1864–1866 Zürichin polyteknillisen opiston Sveitsissä ja työskenteli sen jälkeen kaksi vuotta insinöörinä Keski-Euroopassa ja Skandinaviassa. Vuodesta 1868 Lagerborg toimi ratainsinöörinä Valtionrautateillä ja osallistui 1870-luvulla muun muassa Tampereen ja Turun ratayhteyksien rakentamiseen. Hänestä tuli 1877 liikennetirehtöörin apulainen. Vuosina 1881–1887 Lagerborg oli Suomen Valtionrautateiden virkamiehenä Pietarissa. Hän perusti vuonna 1874 myös oman sahan Kotkan Hovinsaaren eteläkärkeen, mutta joutui pian luopumaan sen omistuksesta.
Lagerborg nimitettiin vuonna 1887 Suomen postilaitoksen pääjohtajaksi hänen tehtyään aiemmin samana vuonna postialaa koskeneen opintomatkan Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Virkanimityksen järjestäjäksi on arveltu liberaaleihin kuulunutta senaattori Leo Mecheliniä, sillä Lagerborgin perhe tunnettiin liberaaleja lähellä olevana. Lagerborg laittoi Suomen postilaitoksen ojennukseen kiertokirjein ja muun muassa kielsi tupakoinnin postitoimipaikoissa niiden aukioloaikoina. Hän pyrki jarruttamaan vuonna 1890 annetun postimanifestin toimeenpanoa, jolla Suomen postilaitos siirrettiin Venäjän sisäministeriön alaisuuteen. Hänen mielestään esimerkiksi vaatimus kaupunkien ja Viipurin läänin postivirkailijoiden täydellisestä venäjän kielen taidosta oli kohtuuton. Lagerborg oli muutenkin venäläistämiskysymyksen suhteen perustuslaillisen passiivisen vastarinnan kannattaja, joten hänen asemansa hankaloitui ensimmäisen sortokauden aikana. Elokuussa 1902 hän jättäytyi kahden kuukauden sairauslomalle. Samoihin aikoihin hän kieltäytyi julkaisemasta laittomana pitämäänsä Venäjän sisäministerin määräystä epäilyttävinä pidettyjen henkilöiden postin salaisesta avaamisesta ja tutkimisesta. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov alkoi painostaa häntä määräyksen julkaisemiseen. Tässä tilanteessa Lagerborg jätti joulukuun 1902 alussa eroanomuksensa, jonka senaatti hyväksyi Bobrikovin vastustuksesta huolimatta.
Lagerborg edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878, 1885, 1897, 1899 ja 1900. Hän kieltäytyi hänelle vuonna 1896 tarjotusta senaatin kulkulaitostoimituskunnan päällikkyydestä.
Hjalmar Lagerborgin puoliso oli vuodesta 1870 vapaaherratar Gertrud Maria von Kothen, kenraali Gustaf von Kothenin tytär. Filosofian professori Rolf Lagerborg oli heidän poikansa ja lääkäri Viva Lagerborg heidän tyttärensä. Helsingfors dagbladin päätoimittaja Robert Olof Lagerborg oli Hjalmar Lagerborgin veli.
Hundertwasserschule Wittenberg

| Hundertwasserschule Wittenberg |
| --- | --- |

Sijainti:  Wittenberg, Saksa
Koordinaatit:  51°52′34″N 12°39′27″E﻿ / ﻿51.8762°N 12.6575°E﻿ / 51.8762; 12.6575
Rakennustyyppi:  Koulu
Valmistumisvuosi:  2006
 fiHundertwasserschule Wittenberg 
  
Hundertwasserschule on Saksan Wittenbergissä oleva koulurakennus. Hundertwasserschule on itävaltalaisen arkkitehti Friedensreich Hundertwasserin suunnittelema persoonallinen DDR-aikaisen rakennuksen rungolle 1997-1999 rakennettu koulutalo.
Koulun nimi on 18. joulukuuta 2006 lähtien Luther-Melanchthon-Gymnasium -oppikoulu. Tätä ennen koulu tunnettiin nimellä Martin-Luther-Gymnasium (MLG).
Aiheesta muualla

Hundertwasserschulen kotisivut
Hoikkanurmikka

| Hoikkanurmikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Nurmikat Poa
Laji::  angustifolia
Kaksiosainen nimi
 Poa angustifolia  L. 
Katso myös
   Hoikkanurmikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hoikkanurmikka (Poa angustifolia) on nurmikoihin ja niittynurmikkaryhmään kuuluva monivuotinen heinälaji. Se on mätästävä ja kasvaa 50–90 senttimetriä korkeaksi. Heinän korsi on tavallisesti enintään kolminivelinen. Aluslehtien lapa on 20–50 cm pitkä, 2 millimetriä leveä, korsilehtien lapa on yli 10 cm pitkä ja noin 1 mm leveä, poikkileikkauksessa v:n muotoinen. Lehtilavan muoto on tasasoukka, sen kärki keulamainen ja keskisuonen molemmin puolin vaaleanvihreä juova. Kukintona on kapean kartiomainen röyhy. Tähkylät ovat noin neljän millimetrin kokoisia, 2–10-kukkaisia, litteitä, puikeita tai soikeita. Ulkokaleen pituus on 2–2,5 mm, ja se on suikea sekä yksisuoninen. Sisäkale on pidempi ja kolmisuoninen. Ulkohelve on viisisuoninen, 2–3 mm ja vihneetön. Suomessa hoikkanurmikka on alkuperäinen ja elinvoimainen. Sitä esiintyy yleisenä maan eteläosassa, varsinkin Varsinais-Suomessa ja harvempana Etelä-Lapin korkeudelle.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Hoikkanurmikka (Poa angustifolia)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Poa angustifolia (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Poa angustifolia (englanniksi)
New American Gospel

| New American Gospel Lamb of God |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuussa 2000
 Julkaistu: 26. syyskuuta 2000
 Tuottaja(t): Steve Austin   Lamb of God
 Tyylilaji: groove metal, death metal
 Kesto: 55.29
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records   Prosthetic Records
Lamb of Godin muut julkaisut
|     | New American Gospel 2000 | As the Palaces Burn 2003 |
New American Gospel on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Lamb of Godin debyyttialbumi, joka on julkaistu vuonna 2000 Metal Bladen levymerkillä. Albumin äänimaailma on yhtyeen uudempiin tuotoksiin verrattuna selvästi brutaalimpi ja raaempi, josta syyksi yhtye on maininnut albumin uudelleenjulkaisun kansilehdessä muun muassa aikataulun tiukkuuden, mutta myös rajun juomisen albuminteon aikana. Albumilta kaikesta huolimatta nousi huomattavia kappaleita, joista sinkkunakin julkaistu Black Label kuuluu edelleen yhtyeen livesetin tärkeimpiin kappaleisiin.
Yhtyeen kokoonpanolle albumi ei toista kitaristia Willie Adleria lukuun ottamatta ollut ensimmäinen, sillä ennen Burn the Priest -nimellä toiminut yhtye oli ehtinyt julkaista yhden täyspitkän albumin ennen Lamb of God -nimeen siirtymistä.
Albumista julkaistiin myös remasteroitu versio vuonna 2006 Prosthetic Recordsin kautta. Versio sisälsi neljä bonusraitaa ja uuden kansikuvan.