Turkin historia
Bysantin valtakunta > Itä-Rooman synty > Rooman jako

Erillinen Itä-Rooman hallintoalue syntyi, kun keisari Diocletianus jakoi Rooman valtakunnan kahtia vuonna 293. Syynä jakoon oli se, että laaja valtakunta oli käynyt vaikeaksi hallita. Diocletianus loi tetrarkia-järjestelmän, jossa oli kaksi keisaria (augustus), toinen lännessä ja toinen idässä, ja kummallakin nuorempi hallitsijakumppani eli "alikeisari" (caesar). Tämä jako päättyi vuonna 324, jolloin Konstantinuksesta tuli valtakunnan ainoa hallitsija. Konstantinus siirsi pääkaupungin Konstantinopoliin vuonna 330 ja hän teki kristinuskosta valtakunnan uskonnon. Kristinuskon omaksuminen oli näin vedenjakaja sekä Rooman valtakunnan, että kristinuskon historiassa. Vuonna 325 Nikean kirkolliskokous päätti, että keisari oli sekä kirkon että valtion päämies.
Konstantinuksen valtakauden aikana Konstantinopolissa aloitettiin rakennusohjelma, jonka tarkoitus oli tehdä siitä valtakunnan merkittävin kaupunki. Sen sijainti Bosporinsalmella oli strateginen, sillä siitä saattoi pitää yhteyksiä sekä länteen että itään. Kaupunkia laajennettiin ja sitä linnoitettiin rakentamalla uusia muureja. Rooman mallin mukaiset instituutiot siirrettiin sellaisenaan uuteen pääkaupunkiin. Myös hallinnollisia, taloudellisia ja sotilaallisia uudistuksia toteutettiin. Uudistuksista kauaskantoisin oli Konstantinuksen kristinuskolle antama tuki, mikä nosti kirkon yhteiskunnalliseksi ja poliittiseksi mahdiksi. Uudistuksista huolimatta valtakunta oli niin suuri, että itä- ja länsiosien eturistiriidat olivat niin suuret, että hajautettu hallinto jäi voimaan ja molemmilla alueilla oli oma hallitsijansa. Konstantinus kuoli vuonna 337 ja valtakunnan hallinto jaettiin hänen kolmen poikansa kesken.
Rooman kahtiajako syveni vuonna 364, kun se jaettiin länsiosan hallintaansa saaneen Valentianianuksen ja itäosan saaneen Valensin kesken. Valtakunnan molemmat puoliskot joutuivat puolustautumaan ulkoisia uhkia vastaan, niin Euroopan, Afrikan kuin Aasian alueella. Itä-Rooman uhkana olivat Traakian alueelle tunkeutuneet gootit ja idässä persialaiset. Valens sai surmansa gootteja vastaan käydyssä Adrianopolin taistelussa vuonna 387. Lännen Keisari Gratianus nimitti idän augustukseksi Theodosius I:n Tämä solmi rauhan goottien kanssa, luvaten että nämä saavat asua valtakunnan alueella, edellyttäen että he tarjoavat miehiä keisarilliseen armeijaan vastineeksi ruoka-avustuksista.
Magnus Maximus kaappasi vallan Länsi-Roomassa vuonna 383, mutta Theodosius I onnistui syöksemään Maximuksen vallasta vuonna 388, minkä jälkeen hän nousi koko Rooman ainoaksi hallitsijaksi. Theodosiuksen yksinvallan aikana otettiin merkittävä askel valtakunnan käännyttämisessä kristinuskoon ja pakanuus kiellettiin virallisesti.
Theodosius I kuoli vuonna 395, mikä johti Itä-Rooman ja Länsi-Rooman valtakuntien lopulliseen eroon. Valtakunta jaettiin hänen poikiensa Arcadiuksen ja Honoriuksen kesken. Arcadiuksesta tuli näin ensimmäinen Bysantin keisari, kun taas Honoriuksen hallintaan jäi jo kuoleman kielissä ollut Rooman valtakunta. Bysanttilaisten näkemyksen mukaan valtakunta oli kuitenkin edelleen yhtenäinen, ja he myös kutsuivat itseään roomalaisiksi. Valtaan noustessaan Arcadius ja Honorius olivat alaikäisiä ja näin sotilaspäälliköt Stilicho ja Gainas toimivat todellisina hallitsijoina. Stilichon hallitsema valtakunnan läntinen puolisko alkoi lopullisesti murentua 400-luvun alkupuoliskolla. Valtakunnan itäosa sen sijaan oli vakaampi taloudellisesti ja se Konstantinopoli säilytti asemansa. Keisari Theodosius II:n pitkän valtakauden aikana 408-450 Konstantinopolin muureja vahvistettiin edelleen, mikä teki turhaksi kaikki yritykset valloittaa kaupunki.