stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korsikanmyrkkylilja

| Korsikanmyrkkylilja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Myrkkyliljakasvit Colchicaceae
Suku::  Myrkkyliljat Colchicum
Laji::  corsicum
Kaksiosainen nimi
 Colchicum corsicum  Baker 
Katso myös
   Korsikanmyrkkylilja Wikispeciesissä   Korsikanmyrkkylilja Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Korsikanmyrkkylilja (Colchicum corsicum) on myrkkyliljojen (Colchicum) sukuun kuuluva kasvilaji. Sitä tavataan ainoastaan Korsikan saarella ja se on saaren kotoperäinen laji. Korsikanmyrkkylilja kasvaa Korsikan hiekkaisilla ruohostomailla, joiden alapuolisilla rannoilla kasvaa yleensä Posidonia-suvun vesikasveja. Toisinaan korsikanmyrkkyliljaa voi löytää myös savipohjaisilta ja ilmastoltaan kosteilta pensastomaiden aukkopaikoilta. Laji on määritelty vaarantuneeksi (VU), ja sen suurimpia uhkia ovat elinympäristöjen pirstoutuminen, keräily sekä moottoriajoneuvot, turismi ja muu ihmisen toiminta.
Korsikanmyrkkyliljaa on varsin helppo kasvattaa sipuleista.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Korsikanmyrkkylilja (Colchicum corsicum)
UniProt: Taxonomy – Colchicum corsicum (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Colchicum corsicum (englanniksi)
Kulttuuriomaisuus

Kulttuuriomaisuus on omaisuutta, jolla on huomattava merkitys kansojen kulttuuriperinnölle.
Kulttuuriomaisuus voi olla irtainta tai kiinteätä omaisuutta. Siihen kuuluvat esimerkiksi arvokkaat taide- ja esinekokoelmat, valokuvat, kirjat ja muut painetut aineistot, äänitteet, elokuvat, arkistokokonaisuudet, rakennukset ja niiden kiinteät sisustukset, rakennetut alueet sekä muinaisjäännökset.
Kulttuuriomaisuuteen kuuluvat myös rakennukset, joiden pääasiallisena tarkoituksena on irtaimen kulttuuriomaisuuden säilyttäminen tai näytteilläpitäminen. Kulttuuriomaisuutta ovat lisäksi niin sanotut muistomerkkikeskukset, jotka sisältävät huomattavan määrän kulttuuriomaisuutta.
Yhdistyneiden kansakuntien kulttuuriomaisuussopimuksia

Yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi
Yleissopimus kulttuuriomaisuuden suojelemiseksi aseellisen selkkauksen sattuessa
Kiehutusvesireaktori

General Electricin Mark I -kiehutusvesireaktorin poikkileikkaus. (Esimerkiksi Fukushima 1–5). Reaktorin sydän (1) sisältää polttoainesauvat ja säätösauvat (39). Keltaisella piirretty reaktorin paineastia (8) sijaitsee suojarakennuksessa, joka on piirretty oranssilla viivalla. Suojarakennus koostuu kuivatilasta (11) ja lauhdutusaltaasta (18). Suojarakennuksen ympärillä on reaktorirakennus (21), jossa sijaitsee myös käytetyn polttoaineen varastoallas (5).
Kiehutusvesireaktori (BWR) (engl. boiling water reactor) on ydinreaktorityyppi, jossa reaktorin tuottama lämpö suoraan höyrystää veden, joka taas pyörittää turbiinia. Sillä on paljon yhtäläisyyksiä painevesireaktorin (PWR) kanssa. Painevesireaktorissa jäähdytysvesi kiertää primääripiirissä paineistettuna, eikä se höyrysty. Primääripiirin lämpö siirretään höyrystimen avulla sekundääripiiriin, jossa höyry ohjataan turbiinille. Kiehutusvesireaktorissa on vain yksi kiertopiiri.
Kiehutusreaktorilaitos kokonaisuutena on suunniteltu toimimaan siten, että noin. 12–15 prosenttia vedestä reaktorisydämen yläosassa on höyryä. Höyry ohittaa kuivatuslevyt (höyryerottimet) reaktorisydämen yläpuolella ja ohjautuu sen jälkeen suoraan turbiineille. Tarkoituksena on pitää höyry lähellä kyllästeistä, jotta sillä olisi korkea lämmönsiirtokyky, mutta samalla kuivanpuoleisena, jottei se vahingossa tiivistyisi turbiinin lapoja rikkoviksi pisaroiksi. Vesihöyry ei kuitenkaan voi olla aivan yhtä kuumassa lämpötilassa kuin painevesireaktorin korkeapaineinen mutta nestemäinen vesi, mikä voi johtaa tiettyihin häviöihin.
Historia

Kiehutusvesireaktorin kehittivät alun perin yhdysvaltalaiset General Electric- ja Allis-Chalmers -yhtiöt. General Electric tuottaa omaa reaktorimalliaan edelleen, muita malleja tarjoavat monikansallinen Westinghouse ja japanilainen Hitachi.
Suomessa on kaksi ruotsalaisen ASEA-Atomin valmistamaa kiehutusvesireaktoria Eurajoella sijaitsevassa Teollisuuden Voiman omistamassa Olkiluodon ydinvoimalaitoksessa. Yhdessä Olkiluoto 3:n ja Fortumin Loviisan ydinvoimalaitoksen painevesireaktorien kanssa, ne muodostavat suomalaisen ydinvoimateollisuuden.
Kiehutusvesityyppisiä reaktorimalleja ovat ainakin:
GE BWR
SBWR
ABWR
ESBWR
Historia > Ydinreaktion säätely

Reaktoria säädetään säätösauvoilla, jotka absorboivat neutroneita. Työntämällä säätösauvoja reaktoriin, reaktio hidastuu ja vastaavasti vetämällä niitä reaktio voimistuu. Polttoaineena käytetään yleensä noin 3 % uraani-235-pitoisuuteen väkevöityä uraanioksidia, joka on niputetuissa zirkonium-sauvoissa pelletteinä. Myös plutonium soveltuu kiehutusvesireaktorin polttoaineeksi, kuten myös torium, sikäli kuin neutronispektriä säädetään eri aktinideille sopivaksi. Tavallisesti polttoainenippu sisältää 90–100 polttoainesauvaa ja reaktoriytimessä on noin. 750 nippua, jotka sisältävät yhteensä noin. 140 tonnia uraania[lähde? ].
Suurta osaa säätelyssä näyttelevät myös ns. passiiviset tekijät, kuten void coefficient (aukkokerroin), eli kuinka paljon veden höyrystyminen ja tilavuusvaihtelu vaikuttavat ydinreaktion kulkuun, veden ollen hidastinaine, kuten myös thermal coefficient of reactivity (reaktiivisuuden lämpötilakerroin), joka viittaa itse polttoaineen lämpötilan vaikutukseen neutronikaappauksen tehokkuuteen. Jälkimmäinen on siksi, että BWR ja PWR ovat molemmat ns. termisiä reaktoreja: ne hidastavat ydinreaktion tuottamia neutroneja jotta ne voisivat tulla lähemmäksi termodynaamista tasapainoa, ja siis lähemmäs sitä neutraalin hiukkasen nopeutta jolla uraani kaappaa ne, hajoten ja luovuttaen lisää neutroneja. Näin ketjureaktio tulee mahdolliseksi.
Tässä niin sanotussa termaalisten neutronien spektrissä lämpötila, eli neutronienkin liike-energia, vaikuttaa voimakkaasti ydinreaktion tuotokseen. Niin vaikuttaa pommitettavan uraaniytimen lämpövärinäkin. Jälkimmäinen ilmiö leventää sitä energiakaistaa jolla ydin voi neutronin tavatessaan vain sulauttaa sen itseensä hajoamatta, ainakaan heti, eli ehkäisee lämpötilan kohotessa fissiota. Tuo on merkittävä tekijä siinä etteivät reaktoriytimet tai atomimiilut karkaa hallinnasta. Englanniksi termi sille olisi doppler broadening. Muitakin ydinteknisiä vakautusmekanismeja on pelissä.
Voimantuottoperiaate

Painevesi- ja kiehutusvesireaktorien ero on siinä miten lämpöenergia siirretään reaktorisydämestä turbiinille. Samankaltaisuus johtuu siitä, että molempiin pätee termodynaaminen tehokkuusraja, sillä ne molemmat ovat höyrysykliin (Rankine) perustuvia lämpökoneita joita säätelee ns. Carnot-tehokkuus[lähde? ]. Koska suurempi ero on parempi, on hyödyllistä nostaa väliaineen, eli tässä veden, kiehumispistettä, käyttämällä hyväksi kiehumispisteen sidonnaisuutta paineeseen. Molemmat reaktorityypit siksi toimivat äärimmäisessä paineessa, ja siirtävät ydinpolttoaineen tuottaman lämmön suoraan veteen, jolla on poikkeuksellisen korkea lämpökapasiteetti niin itsessään kuin vaihesiirtymissäänkin. Sillä on myös alhainen viskositeetti, eli sitä on helppoa pumpata lämpöineen paikasta toiseen.
Ero taas on siinä, että PWR käyttää niin korkeaa painetta, ettei primääripiirin vesi koskaan pääse kiehumaan vesihöyryksi; sitä käytetään ainoastaan korkean lämpökapasiteetin siirtonesteenä, toissijaiseen lämmönvaihtokiertoon, joka voi tuottaa kuumempaa höyryä tai kaasua alhaisemmassa paineessa. Hintana ovat häviöt kahden kierron tähden, kuten pumppaushäviöt, sekä vaatimus paljon suuremmalle alkuinvestoinnille tukevammassa paineastiassa.
BWR taas on reaktorityyppinä yksinkertaisempi ja sen mekaaniset häviöt ovat alhaisempia, mutta se ei pääse yhtä korkeisiin käyntilämpötiloihin, eli lämpötehokkuuteen. Se ei voi tuottaa tulistettua höyryä, eli se voi kuluttaa turbiinia rajummin, tiivistyvän veden tuottaman pisaraeroosion tähden. Yhden jäähdytyskierron takia BWR-reaktori myös tuottaa neutroniaktivaatiotuotteita jäähdykkeeseen, koska ensikierron veteen syntyy lyhytaikaisia ja voimakkaasti gammasäteileviä tytärisotooppeja. Tärkein niistä lienee metastabiili 16mN, jonka puoliintumisaika ṇ. 17 sekuntia on juuri riittävä siihen, että se säteilee höyrystä tavoittaessaan turbiinihallin. Se kuitenkin relaksoituu niin nopeasti vakaampaan tilaan, että turbiinihalliin voidaan mennä pian höyrykierron sammuttamisen jälkeen.
Tämän takia BWR-voimaloissa, kuten Olkiluodon 1 & 2 -reaktoriyksiköissä, pidetään turbiinihallin ovet kiinni voimantuotannon aikana, ja ovissa on paksusti lyijyä. Halliin voi mennä varsin nopeastikin käytön loputtua, mutta ei sen aikana. Koska isot turbiinit ovat varsin hitaita käynnistää ja ajaa alas ja myös muista syistä, kiehutusvesireaktorien säteily tekee mahdottomaksi huoltaa voimalaitosta sen ollessa käytössä, ja sitä kautta vähentää voimalan teoreettista käyttöastetta merkittävästi. Turbiinihallin eristämiskustannukset yleensä kuitenkin on suunniteltu kompensoitumaan taloudellisesti yksinkertaisemman rakenteen muilla eduilla.
Turvallisuus

Nykyään usein todetaan, että Fukushima I:n reaktorit olivat myös kiehutusvesireaktoreita. Reaktorityypillä ei kuitenkaan liene ollut tekemistä onnettomuuden synnyn tai seuranneiden päästöjen kanssa. Ne lähtivät odottamattomasta luonnonkatastrofista, ei suunnitteluperiaatteistaan. Toisin oli vaikkapa Tšernobylin onnettomuudessa, jossa grafiittihidasteinen reaktori tiedettiin jo alun perin epävakaaksi käytössä, ja räjähtäessään sen ejektiotuotteet radioaktiivisia palokaasuja vapauttaviksi.
Asiaa on käsitelty muun muassa IAEA:n raportissa Fukushimasta sekä Tšernobylistä, erikseen. Yleisesti ottaen painevesi- ja kiehutusvesireaktorien turvallisuudessa ei ole huomattu toisistaan poikkeavia turvallisuusvajeita, samalla kun grafiittihidastetta nykyään pidetään epävakaana ja siis turvattomana. Tšernobylin onnettomuutta vastaava höyryräjähdys ja ketjureaktion karkaaminen ei ole fysiikan lakien mukaisesti mahdollista kiehutus- tai painevesireaktoreilla.
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:   Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:   Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:   Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:   Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:   Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:   Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos
Kunan kieli

Kunan kieli (myös guna tai tulekaya) on tšibtšakieliin kuuluva kieli, jota puhuu arviolta 50 000 ihmistä Panamassa ja Kolumbiassa. Tunnetuin ja puhutuin kielen murre on käytössä Kuna Yalan alueella Panaman koillisosissa. Kolumbiassa kielellä on puhujia Panaman vastaisen rajan tuntumassa.
Kunan kieli on kunien alkuperäinen äidinkieli, mutta nykyisin puhujat ovat kaksikielisiä espanjan kielen kanssa.
Kulttuuriosuuskunta G-voima

Kulttuuriosuuskunta G-voima on kajaanilainen esittävän ja visuaalisen taiteen ammattilaisten ja opiskelijoiden muodostama osuuskunta. G-voima perustettiin syksyllä 2006 kehittämään  kulttuurihanke Generaattorin (2003-2006) luomia toimintamalleja ja -rakenteita.
G-voima hallinnoi Kajaanin keskustassa sijaitsevaa Generaattorin esittävän taiteen tilaa, jossa toimivat myös Kajaanin Harrastajateatteri ja nykytanssin tuotantoryhmä Routa. Generaattorin tila toimii myös merkittävänä vierailunäyttämönä. Vuosittain sen esityksissä ja tapahtumissa käy 15 000 - 20 000 katsojaa. Toimintaan osallistuu vuotuisesti 800 - 1200 henkilöä.
G-voima tuottaa myös kaupunkitapahtumia, joista tunnetuin on pyhäinpäivän aikaan Kajaanin Linnanraunioilla vietettävä Kekri-juhla.
Aiheesta muualla

Kulttuurihanke Generaattori (Arkistoitu – Internet Archive)
Krzysztof Habraszka

| Krzysztof Habraszka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1977 (ikä 47) Bytom
Kansalaisuus:   Puola
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1995–2013
Pituus:  185 cm
Paino:  99 kg
Painoluokka:  Superraskassarja (2008–2013) Raskassarja (2002–2007) keskisarja (1995–2001)
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  TKS „Karate” Tarnowskie Góry
Vyöarvo:  2. dan
| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Puola> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Uzhgorod 2003 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Riesa 2004 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Vitoria 2008 | +90 kg |  |
|  Hopeaa | Varna 2005 | -90 kg |  |
|  Hopeaa | Volos 2007 | -90 kg |  |
| Euroopan Open  | Euroopan Open  | Euroopan Open  |  |
|  Kultaa | Varsova 2004 | avoin |  |
|  Kultaa | Belgrad 2005 | avoin |  |
|  Pronssia | Baja 2003 | avoin |  |
|  Pronssia | Riesa 2007 | avoin |  |
| All American Open  | All American Open  | All American Open  |  |
|  Kultaa | New York 2009 | avoin |  |
| Puolan Open  | Puolan Open  | Puolan Open  |  |
|  Kultaa | 2006 | avoin |  |
|  Hopeaa | 2000 | avoin |  |
|  Hopeaa | Sosnowiec 2002 | avoin |  |
| Puolan mestaruuskilpailut  | Puolan mestaruuskilpailut  | Puolan mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | 2000 | -80 kg |  |
|  Kultaa | 2003 | -90 kg |  |
|  Hopeaa | 2001 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | 2002 | -90 kg |  |
|  Pronssia | 1997 | -80 kg |  |
|  Pronssia | 2005 | -90 kg |  |
|  Pronssia | Katowice 2006 | -90 kg |  |
Krzysztof Habraszka (s. 22. heinäkuuta 1977 Bytom) on puolalainen karateka. Hän on viisinkertainen Kyokushinin Euroopan-mestari, joka päätti uransa 2013.
Karate

Habraszka aloitti Kyokushin-karaten harjoittelemisen 1988 ja pääsi Puolan maajoukkueeseen 1997. Kansainvälisissä kisoissa hän saavutti menestystä ensimmäisissä Euroopan avoimissa mestaruuskilpailuissa, kun Habraszka sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelun Tomasz Najduchille. Kaksi vuotta myöhemmin Habraszka sijoittui viidenneksi Euroopan avoimissa mestaruuskilpailuissa, kunnes seuraavana vuonna 2003 hän saavutti pronssia. Habraszka jatkoi menestystään samana vuonna ja voitti Euroopan raskaansarjan mestaruuden kohdattuaan loppuottelussa Pablo Estensoron. Kotimaassaan hän sijoittui toiseksi Puolan Openissa 2002 hävittyään loppuottelussa Karol Cieslukille.
Habraszkasta tuli 2004 kolminkertainen Euroopan mestari voitettuaan kaksi Euroopan mestaruutta samana vuonna. Hän voitti ensin Saksassa toukokuussa raskaansarjan mestaruuden Igor Titkovia vastaan. Myöhemmin Habraszka voitti avoimen Euroopanmestaruuden Nicolae Stoiania vastaan käydyssä loppuottelussa.
Habraszka oli mukana marraskuussa 2007 World Openissa, jossa hänen tiensä päättyi toisella kierroksella.
Kunašir

Kunaširin rantaa
| --- | --- |
Muut nimet:  Kunashiri
Sijainti:   Južno-Kurilsk Sahalinin alue Venäjä
Saariryhmä:  Kuriilit
Vesialue:  Ohotanmeri
Merialue:  Tyynimeri
Korkein kohta:  1 819 m
Pinta-ala:  1 490 km²
| --- | --- |
Suurin kaupunki:  Južno-Kurilsk
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kunašir (ven. Кунашир, jap. 国後, Kunashiri) on saari Kuriilien saariston eteläosassa Hokkaidōn ja Iturupin välillä. Saaren nimi tarkoittaa ainun kielessä "mustaa saarta". Saaren pinta-ala on 1 490 km².[lähde? ] Saarta hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii sitä itselleen osana ns. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Iturupin, Šikotanin ja Habomai-saaret. Kunaširilla sijaitsee Južno-Kurilskin piirin hallinnollinen keskus, Južno-Kurilskin taajama, jossa on noin 6 600 asukasta.[lähde? ]
Kulttuurinen vanhustyö

Kulttuurinen vanhustyö on toimintatapa, jossa taide, luovuus ja kulttuuri tuodaan eri tavoin osaksi vanhustyötä ja sen kehittämistä. Kulttuurisen vanhustyön tavoitteena on vanhusten hyvinvoinnin ja elämänlaadun parantaminen luovuuden, taidetoiminnan ja taidelähtöisten menetelmien avulla.
Aiheesta muualla

Osaattori - Taidetta vanhuksille - töitä taiteilijoille, ESR-hanke 2011-2013
Rakenteita ratkomassa - Kulttuurisen seniori- ja vanhustyön käytäntöjä ja toimintamalleja
Kuopion kaupungin Kulttuuri vanhustyön tukena -työryhmä (Arkistoitu – Internet Archive)
Taidetta ikä kaikki - selvitys ikäihmisten... (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuoleskelemus

Kuoleskelemus on vanha suomalainen taudin nimi, jolla tarkoitettiin halvausta  ja kaatumatautia, ja ehkä joitakin muitakin sairaalloisia tiloja ja kohtauksia. Kaatumatauti käsitettiin jonkinlaiseksi väliaikaiseksi kuolemaksi, halvaus taas osittaiseksi kuolemaksi. Kuoleskelemukseen liittyi mahdollisesti sielun tai erään sielun osan itsen poistuminen ruumiista. Kaatumatautikohtaus eli kuoleskelemus päättyi, kun sielu palasi ruumiiseen.
Koskenkylän seisake

Koskenkylän seisake (lyh. Knk, vuoteen 1933 saakka Taivalkoski) oli rautatien seisake Keminmaan kunnassa Lapissa. Liikennepaikka sijaitsi rataosalla Laurila–Kelloselkä Tervolan ja Törmän liikennepaikkojen välillä.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1910 ja se palveli Koskenkylän liikennettä. Tuolloin liikennepaikan nimi oli Taivalkoski. Nimeksi vaihdettiin Koskenkylä vuonna 1933. Matkustajaliikenne lakkautettiin 1. kesäkuuta 1975, ja tavaraliikenne 1. tammikuuta 1976.
Koskenkylä (Pernaja)

Koskenkylästä pohjoiseen seututien 167 alkuun johtava yhdystie 11888. Tie on entinen valtatie 6.
Koskenkylän vanha silta
Koskenkylä (ruots. Forsby) on yksi Loviisan kylistä ja taajama entisessä Pernajan kunnassa Uudenmaan maakunnassa.
Vuosina 1682–1828 Koskenkylässä toimi Lorentz Creutzin perustama Koskenkylän rautaruukki.
Aikaisemmin, ennen moottoriliikennetien, sittemmin moottoritien valmistumista Koskenkylään asti, kylässä sijaitsi usein ruuhkaantuva vilkasliikenteinen risteys, jossa Helsingin suunnasta tulevat valtatiet 6 ja 7 erkanivat Kouvolan ja Kotkan suuntiin. Nykyään valtatie 7 kulkee moottoritienä Koskenkylän ohi, ja valtatie 6 on viitoitettu alkamaan Koskenkylän läheisyydestä E18:n / valtatie 7:n  liittymästä numero 65. Nykyään kylää halkovat tiet on numeroitu seututieksi 170 (Helsinki–Loviisa) ja seututieksi 167 (Koskenkylä–Lahti).
Koskenkylä on Suomen suurimpia taajamia, joissa ei ole taajaman liikennemerkkejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koskenkylä (Pernaja) Wikimedia Commonsissa
Kuolemattomat

Kuolemattomat (m.kreik. ἀθάνατοι, athánatoi) eli Kymmenen Tuhatta olivat Herodotoksen mukaan Persian kuninkaan henkivartiokaarti ja valtakunnan ammattilaisarmeija ainakin persialaissotien aikana sekä niiden jälkeen, kunnes Aleksanteri Suuri löi heidät lopullisesti Issoksen taistelussa vuonna 333 eaa.
Kuolemattomia elamilaisissa puvuissa
Kymmenen Tuhatta kuvastaa kirjaimellisesti joukon lukumäärää, sillä sotilaiden lukumäärä pidettiin aina kymmenessätuhannessa. Tämä tarkoitti sitä, että kuolleet, haavoittuneet tai sairaat sotilaat korvattiin uusilla jotta aktiivipalveluksessa olevien lukumäärä olisi aina kymmenentuhatta. Herodotos kertoo, että jokainen "kuolematon" oli syntyperäinen persialainen tai meedialainen.
Kuolemattomat olivat raskasta jalkaväkeä, jotka saivat vaativan erikoiskoulutuksen, mutta myös sitä myöten nauttivat erikoiskohtelusta. Heillä oli sotaretkillä oma ruokansa ja erityiset karavaanit kuljettivat heidän palvelijoitaan. Sotilailla oli aseistuksenaan kevyet kilvet, lyhyet keihäät, voimakkaat jouset ja akinakes-miekat. Keihäs oli rautainen ja siinä oli, sotilaan arvosta riippuen, joko kultainen tai hopeinen vastapaino. Herodotos sanoo "kuolemattomien" vaatetuksen koostuneen tiarasta tai ohuesta huopaisesta hatusta, hihallisesta tunikasta, suomupanssarista ja housuista.
Persialaisilta ei ole jäänyt mainintaa "kuolemattomista" joten suurin osa tiedoista on saatu Herodotokselta. Nimi "kuolematon" ei kuitenkaan ole länsimaisen perimätiedon mukaan aivan osuva, sillä kuuluisimmat taistelut, joihin he osallistuivat (Marathon, Thermopylai ja Issos), päättyivät heidän osaltaan nöyryyttäviin häviöihin.
Kuoleva maapallo

Kuoleva maapallo (engl. Dying Earth) on fantasia- ja tieteiskirjallisuuden lajityyppi, jonka tarinat sijoittuvat kaukaiseen tulevaisuuteen. Maailmasta on tullut ikivanha ja aurinko tekee kuolemaa tai on jo sammunut. Tyypillisessä asetelmassa ikääntynyt maailma elää eräänlaista toista nuoruutta, ja muinaisuudessa kukoistanut mutta sittemmin pois näivettynyt magia on tehnyt paluun. Tällaisissa kuoleva maailma -tarinoissa taikuus toimii ja yliluonnolliset olennot ovat todellisia. Genren tarinoissa on myös tieteiselementtejä, mutta yleensä edistynyt teknologia esitellään menneisyyden unohtuineina luomuksina eikä se noudata todellisia luonnonlakeja.
Kuoleva maailma -tarinat muistuttavat post-apocalypseä, mutta eivät keskity niinkään maailmanlopun aiheuttaneeseen tapahtumaan vaan sen seurauksena syntyneeseen maailmaan. Maailma ei myöskään yleensä tuhoudu jonkin dramaattisen käänteen seurauksena vaan silkkaa vanhuuttaan. Genren teemoja ovat surumielisyys, maailmantuska, kuolevaisuus ja menetetty viattomuus. Päähenkilöiden sijaan tarinat keskittyvät itse maailmaan ja sen vääjäämättömään tuhoon. Juonen eteenpäin vievänä voimana on usein uusien raaka-aineiden tai menetetyn toivon etsintä. Myös viimeisten ihmisten keskuudessa rehottava rappio ja dekadenssi ovat toistuvia aiheita.
Tyylilajin edeltäjiä olivat kaukaista tulevaisuutta kuvanneet H. G. Wellsin Aikakone (1895) ja William Hope Hodgsonin The Night Land (1912). Jälkimmäisen romaanin maailmassa aurinko on sammunut ja ihmiskunta joutuu asumaan suuressa linnoituksessa. Clark Ashton Smithin Zothique-sarja taas kuvaa moraalisesti äärimmäisen rappeutunutta ihmiskuntaa aikojen lopussa. Koko genre on saanut nimensä Jack Vancen romaanista Iltaruskon maa (The Dying Earth, 1950). Uudempia tyylilajin edustajia ovat esimerkiksi Michael Shean A Quest for Simbilis (1974) sekä Michael Moorcockin Viimeisten aikojen valtiaat -sarja sekä Gene Wolfen Uuden auringon kirja ja Long Sun -sarjat.
Kullin pyhä kivi

Kivi vuonna 2014.
Kullin pyhä kivi (viroksi Püha kivi) on Virossa Pärnumaalla Läänerannan kunnassa Kullin kylässä sijaitseva uhrikivi.
Kivi on tunnustettu yhdeksi Viron kansallisista kulttuurisista muistomerkeistä.
Kuolettava kierre

| Kuolettava kierre> Deadly Care |
| --- | --- |
 VHS-videon kansikuva.
Ohjaaja:  David Anspaugh
Käsikirjoittaja:  Lane Slate
Säveltäjä:  Tangerine Dream Christopher Franke
Kuvaaja:  James Crabe
Pääosat:  Malline:List
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  CBS
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuolettava kierre (Deadly Care) on David Anspaugh’n ohjaama televisioon tehty draamaelokuva vuodelta 1987. Siinä päihderiippuvainen sairaanhoitaja (Cheryl Ladd) on vähällä tehdä työssään kohtalokkaan virheen.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen kirjoitti elokuvan tavoittelevan tärkeätä sanomaa todellisesta ongelmasta, mutta piti lopputulosta pateettisena ja antoi elokuvalle yhden tähden viidestä.