Tapio Rautavaara
Henkilökuva

Rautavaaraa on kuvailtu jäyhäksi ja rehdiksi perisuomalaiseksi mieheksi, joka kuitenkin uskalsi näyttää tunteensa ulospäin. Hän oli luonteeltaan surumielinen ja synkkäkin, ja pohdiskeli asioita omaperäisellä tavallaan.
Laulajanuran edetessä Rautavaarasta tuli melko varakas, mutta hän halusi antaa itsestään vaatimattoman kuvan ja muistutti mielellään miten köyhistä oloista hän oli noussut kansan suosikiksi. Vaikka Rautavaara käytti paljon rahaa perheensä elintason nostamiseen, ei rahankäytöllä ylpeilty, vaan sitä yritettiin jopa hieman peitellä.
Köyhä lapsuus vaikutti kuitenkin siten, että Rautavaara ei ollut tuhlaileva tai varomaton rahan käytön suhteen. Hän oli esimerkiksi päättänyt, ettei koskaan lainaa rahaa kenellekään eikä pelaa korttia rahasta. Tämän kiertuekumppanitkin ymmärsivät, sillä vipit ja pelivelat olisivat saattaneet aiheuttaa turhia riitoja. Muuten Rautavaaran nuukuus joissakin asioissa ihmetytti esimerkiksi Helismaata.
Lasse Erolan mukaan Rautavaara ei aina puhunut täysin totta haastatteluissa, sillä hän ajatteli, että ”hyvä tarina on aina parempi kuin tylsä totuus”. Usein Rautavaara liioitteli sekä väritti ja dramatisoi muistelmia elämästään. Toivo Kärjen mielestä Rautavaarassa oli nuorempana teennäisyyttä ja ”tekomiehekkyyttä”.
Rautavaara ei nuorena juonut alkoholia, ja hän otti elämänsä ensimmäisen viinaryypyn sota-aikana 28-vuotiaana. Sen jälkeenkään hän ei juonut pitkään aikaan juuri lainkaan, koska ei pitänyt sitä sopivana urheilijalle. Ensimmäisen viinapullonsa hän osti 38-vuotiaana vuonna 1953.
Vuosina 1963–1968 Rautavaaran elämässä oli noin viiden vuoden ajanjakso, jolloin hän joi runsaasti alkoholia. Alkoholinkäyttö loppui, kun hän Toivo Kärjen ja Liisa-vaimon patistamana hankkiutui sairaalahoitoon alkoholismin vuoksi. Kolmen viikon sairaalahoidon jälkeen hän alkoi käydä AA-kerhossa ja oli yli kolme vuotta täysraitis.
Vuoden 1972 Pohjois-Amerikan matkalla Rautavaara alkoi taas juoda. Tämän jälkeen alkoholismi oli kausittaista. Hän katosi juopottelemaan kertomatta etukäteen: hän saattoi esimerkiksi lähteä yhdelle keikalle, mutta oli poissa useamman päivän, tai lähdettyään viikon kiertueelle hän olikin poissa kaksi viikkoa. Palattuaan hän ei suostunut kertomaan, missä oli viipynyt. Tämä ärsytti Liisaa niin paljon, että hän harkitsi avioeroa.
Lähes kaikki Rautavaaran keikoilla 1970-luvun aikana mukana olleet ovat kertoneet hänen olleen hieman humalassa. Näin on muistellut esimerkiksi harmonikansoittaja Veikko Ahvenainen, joka esiintyi useaan otteeseen yhdessä Rautavaaran kanssa: ”Kyllä Tapsa melkein aina pienessä hönössä oli. Autonkuljettaja kuskasi häntä usein, mutta työnsä hän hoiti aina hienosti.”
Rautavaaralla oli kuitenkin pitkiä raittiita kausia. Välillä hän yritti myös alkoholin kohtuukäyttöä kotona, mutta suhde alkoholiin pysyi hänelle ongelmana elämän loppuun saakka. Muistelmissaan Rautavaara tunnusti:
» Yksin esiintyvä taiteilija kutsutaan aivan liian usein ”hauskoille” jatkoille, joissa laulu soi, viini virtaa ja ystäviä riittää. Kun tällaisia jatkoja osui kyllin monta peräkkäin, se johti jonkinlaiseen kierteeseen, rasittaviin harhailuihin, joista selviytyminen on ollut tuskan ja vaivan takana. Tämä on siitä pirullinen ammatti, että päänsä voisi juoda täyteen ilmaiseksi joka päivä. Ei tarvinnut paljon antaa myöten, niin pöydässä oli aina lasi täynnä juomatonta viinaa, eikä maksajista ollut pulaa. Ja jollet maljaa tyhjentänyt, saatoit saada vihamiehen.» 
()