stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marie Belloc Lowndes
Osittainen bibliografia

The Heart of Penelope (1904)
Barbara Rebell (1905)
The Pulse of Life (1906)
Studies in Wives (1907)
The Uttermost Farthing (1908)
According to Meredith (1909)
Studies in Wives. Short Stories (1909)
When No Man Pursueth (1910)
Jane Oglander (1911)
Mary Pechell (1912)
The Chink in the Armour (1912)
The End of Her Honeymoon (1914)
The Lodger (1913)
Good old Anna (1915)
The Red Cross Barge (1916)
Lilla: a part of her life (1917)
Out of the War (1918)
The Lonely House (1919)
From Out of the Vast Deep (1920)
What Timmy Did (1921)
Why They Married (1922)
The Philanderer (1923)
The Terriford Mystery (1924)
Some Men and Women (1925)
Afterwards (1925)
Bread of Deceit (1925)
What Really Happened (1926)
Thou Shalt Not Kill (1927)
The Story of Ivy (1927)
Cressida: no mystery (1928)
One of Those Ways (1929)
Love's Revenge (1929)
Key, a love drama in three acts (1930)
Letty Lynton (1931)
Vanderlyn's Adventure (1931)
Love is a Flame (1932)
Jenny Newstead (1932)
The Reason Why (1932)
Dutchess Laura (1933)
Another Man's Wife (1934)
The Chianti Flask (1934)
Who Rides on a Tiger (1935)
The Second Key (1936)
And Call it Accident (1936)
The House by the Sea (1937)
The Marriage Broker (1937)
The Fortune of Bridget Malone (1937)
Motive (1938)
Empress Eugenie; a three-act play (1938)
The Injured Lover (1939)
Reckless Angel (1939)
Lizzie Borden: A Study in Conjecture (1939)
The Christine Diamond (1940)
Before the Storm (1941)
I too, have lived in Arcadia (a record of Love and Childhood) (1941)
What of the Night? (1942)
Where Love and Friendship Dwelt (1943)
The Labours of Hercules (1943)
The Merry Wives of Westminster (1946)
She Dwelt with Beauty (julkaistu postuumisti 1949)
Aiheesta muualla

Marie Belloc Lowndesin teoksia Project Gutenberg -sivustolla (englanniksi)
Makohai

| Makohai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sillihaikalat Lamniformes
Heimo::  Sillihait Lamnidae
Suku::  Isurus
Laji::  paucus
Kaksiosainen nimi
 Isurus paucus  Guitart Manday, 1966 

Katso myös
   Makohai Wikispeciesissä   Makohai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Makohai (Isurus paucus) on melko suurikokoinen hailaji. Se voi kasvaa yli 2,5 metriä pitkäksi ja yli 70 kg painoiseksi. Suurin tunnettu makohai oli yli 4 metriä pitkä. Makohaiurokset ovat pienempiä kuin naaraat. Makohain ei ole tiedetty hyökänneen koskaan ihmisen kimppuun, vaikka suuri koko tekeekin siitä vaarallisen.
Makohai on levinnyt laajalle, mutta sitä tavataan harvoin. Niitä jää toisinaan sivusaaliiksi kalastajien pyydyksiin. Saalismääriä ei tiedetä, koska lajia saatetaan sekoittaa makrillihaihin, ja koska kalastajat ottavat haista talteen vain evät ja heittävät ruumiin takaisin mereen.
Aiheesta muualla

ITIS: Isurus paucus (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Longfin mako shark
Käännös suomeksi
Maaninka (täsmennyssivu)

Maaninka voi tarkoittaa muun muassa:
Maantiede

Maaninka, entinen Suomen kunta, nykyisin osa Kuopiota
Maaninka, entisen Maaningan kunnan keskustaajama ja nykyinen Kuopion kaupunginosa
Sukunimi

Kaarlo Maaninka (s. 1953), suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti
Marko Maaninka (s. 1971), suomalainen maastohiihtäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Maaninka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Matheus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Matheus Leite Nascimento
Syntymäaika: 15. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Ribeirópolis, Brasilia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura: Dnipro
Pelinumero: 99
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003–2005 2005 2006–2011 2007 2007 2011– | Itabaiana Marco Braga → Beira-Mar → Vitória Setúbal Dnipro |  14 (4) 87 (9) 14 (0) 15 (5) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. helmikuuta 2011.
Matheus Leite Nascimento, yleensä vain Matheus (s. 15. tammikuuta 1983 Ribeirópolis, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa ukrainalaista Dnipro Dnipropetrovskia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura

Pelattuaan ammattilaisuransa ensimmäiset vuodet Associação Olímpica de Itabaianassa ja Futebol Clube do Marcossa Matheus siirtyi vuoden 2006 tammikuussa portugalilaiseen Sporting Clube de Bragaan. Hän pelasi puolikkaalla kaudella yhteensä neljässä ottelussa.
Kauden 2006–2007 jälkimmäisen puoliskon hän pelasi lainasopimuksella Beira-Marissa. Hän aloitti myös seuraavan kauden 2007–2008 lainalla, tällä kertaa Vitória Setúbalissa. Hyvien peliesitystensä jälkeen hän sai kuitenkin kutsun takaisin Bragaan kauden puolivälissä.
Kaudella 2009–2010 Matheus pelasi 30 ottelussa, kun Braga sijoittui lopulta toiseksi maan pääsarjassa, joka oli joukkueen historian paras kauden päätös. Mestaruuden vei nimiinsä lissabonilainen Benfica viiden pisteen erolla Bragaan.
Joukkue aloitti kauden 2010–2011 loistokkaasti, kun se varmisti tiensä ensi kertaa historiassaan Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Matheus teki pudotuskierroksen ensimmäisessä osaottelussa ottelun ainoan osuman, kun Braga kaatoi kotonaan espanjalaisen Sevillan 1–0. Braga eteni lopulta otteluparista jatkoon yhteismaalein 5–3.
23. marraskuuta 2010 pelatussa Mestarien liigan ottelussa englantilaista Arsenalia vastaan hän teki kaksi maalia. Ottelu päättyi Bragan 2–0-voittoon, ja piti täten joukkueen tiukasti kiinni taistelussa jatkopaikasta pudotuspeleihin.
Aiheesta muualla

Matheuksen esittely Bragan kotisivustolla (portugaliksi)
Matheuksen esittely ja tilastot ForaDeJogo.net-sivustolla (portugaliksi)
Maurice Karkoff

Maurice Karkoff
Maurice Ingvar Karkoff (17. maaliskuuta 1927 Tukholma – 2013) oli ruotsalainen säveltäjä. Hänestä tuli Föreningen svenska tonsättaren jäsen vuonna 1954. Hän on säveltäjä Ingvar Karkoffin isä. Hän sävelsi vuonna 1965 elokuvamusiikin Juninattiin, ja vuonna 2006 hän voitti Christ Johnson -suurpalkinnon.
Vuonna 2007 julkaistiin Olof Höjerin soittama kokoelma Karkoffin pianomusiikkia.
Käännös suomeksi
Marijampolėn lääni

| Marijampolėn lääni Marijampolės apskritis |
| --- | --- |
 Šešupėjoki Marijampolėssa
 Lippu:  Vaakuna
 Marijampolėn läänin sijainti Liettuassa
Valtio:  Liettua
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Marijampolė
 – Maaherra:  Albinas Mitrulevičius
Pinta-ala:  4 463 km²
Väkiluku (2016):  149 077
 – väestötiheys:  33,4 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  LT-MR
 
Läänin internetsivut
Marijampolėn lääni (liett. Marijampolės apskritis) on yksi Liettuan kymmenestä läänistä. Lääni sijaitsee maan eteläisessä osassa, Suvalkijan historiallisella alueella. Läänissä on arviolta 149 077 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 4 463 neliökilometriä. Sen keskus on Marijampolė.
Aluejako

Kalvarijan kunta
Kazlų Rūdan kunta
Marijampolėn kaupunkikunta
Šakiain kunnallispiiri
Vilkaviškisin kunnallispiiri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marijampolėn lääni Wikimedia Commonsissa
Läänin internetsivut
Liettuan läänit ja kunnallispiirit
| --- | --- |
Alytus:   Alutys  Druskininkai  Varēna  Lazdijai 
Kaunas:   Birštonas  Jonava  Kaišiadorys  Kaunas  Kaunasin kaupunkikunta  Kēdainiai  Prienai  Raseiniai 
Klaipėda:   Klaipėdan kaupunkikunta  Klaipėdan kunnallispiiri  Kretinga  Neringa  Palangan kaupunkikunta  Skuodas  Šilutė 
Marijampolė:   Kalvarija  Marijampolėn kunta  Šakiai  Vilkaviškis  Kazlų Rūdan kunta 
Panevėžys:   Biržai  Kupiškis  Panevėžysin kaupunkikunta  Panevėžysin kunnallispiiri  Pasvalys  Rokiškis 
Šiauliai:   Akmenė  Joniškis  Kelmė  Pakruojis  Radviliškis  Šiauliain kaupunkikunta  Šiauliain kunnallispiiri 
Tauragė:   Jurbarkas  Pagėgiai  Šilalė  Tauragė 
Telšiai:   Mažeikiai  Plungė  Rietavas  Telšiai 
Utena:   Anykščiai  Ignalina  Utena  Visaginasin kaupunkikunta  Zarasai  Molėtai 
Vilna:   Elektrėnai  Šalčininkai  Širvintos  Švenčionys  Trakai  Ukmergė  Vilnan kaupunkikunta  Vilnan kunnallispiiri
Manfred Karge

Manfred Karge (s. 1. maaliskuuta 1938 Brandenburg an der Havel) on saksalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija.
Saksan demokraattisessa tasavallassa varttunut Karge pääsi Helene Weigelin valitsemana suoraan teatterikoulusta Berliner Ensemblen jäseneksi 1961. Hän näytteli monissa itäsaksalaisen Defa-yhtiön elokuvissa, kuten vuonna 1964 ensi-iltansa saaneessa Joachim Kunertin ohjaamassa elokuvassa Tuliholvin alla sekä Bernhard Stephanin ohjauksissa Porukan hiljaisin mies (1976) ja Aus meiner Kindheit (1975).
1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Karge esitti Hamletia Benno Bessonin ja Othelloa Matthias Langhoffin ohjauksessa Berliinin Volksbühne-teatterissa. Silloin hän ystävystyi ja aloitti yhteistyön Heiner Müllerin kanssa. 1980-luvulla Karge toimi muun muassa Wienin Burgtheaterissa, ja vuonna 1993 hän palasi sekä ensimmäiseen teatteriinsa Berliner Ensembleen että johtajaksi vanhaan opinahjoonsa, Ernst Buschin mukaan nimettyyn teatterikorkeakouluun.
Karge on tehnyt Suomessa yhteistyötä ystävänsä, säveltäjä Toni Edelmannin kanssa. Tuloksena on syntynyt muun muassa Petäjäveden kirkolle omistettu, cd-levynäkin julkaistu Kristoforos-kantaatti Tuo hänet yli vesien sekä cd-levy Taivas Helsingin yllä - Himmel Über Helsinki, jolla esiintyvät Kargen ja tämän edesmenneen vaimon Lore Brunnerin ohella Eija Ahvo ja Heikki Kinnunen. Edelmannin säveltämiä Kargen tekstejä on Mikko Koivusalon suomennoksina mukana myös Edelmannin ja Eija Ahvon levyllä Vuodet.
Suomen Kansallisteatterin Willensaunassa esitettiin vuonna 1992 Kargen monologinäytelmää Housuhame (Jacke Wie Hose, suom. Kai Nieminen 1989, myös nimellä Mies kuin mies). Toinen Kargelta suomennettu näytelmä on Etelänavan valloitus (Die Eroberung des Südpols, suom.  Jukka-Pekka Pajunen 1999).
Tampereen Pyrintö

| Tampereen Pyrintö ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1896
Paikkakunta:   Tampere, Suomi
Värit:           
Lajit:  • Cheerleading • Koripallo • Maastohiihto • Mäkihyppy • Pikaluistelu • Painonnosto • Suunnistus • Yleisurheilu
Puheenjohtaja:  Ilkka Vilonen
Tampereen Pyrintö ry on vuonna 1896 perustettu tamperelainen urheiluseura. TP:n lajivalikoimaan kuuluvat cheerleading, maastohiihto, koripallo, mäkihyppy, painonnosto, pikaluistelu, suunnistus ja yleisurheilu. Seuran puheenjohtaja on Ilkka Vilonen. 2000-luvulla Pyrintöä ovat edustaneet muiden muassa pituushypyn vuoden 2005 MM-pronssimitalisti Tommi Evilä, Pekingin kesäolympialaisten keihäänheitossa neljänneksi sijoittunut Tero Järvenpää, suunnistajat Anni-Maija Fincke ja Venla Harju sekä koripalloilijat Antti Nikkilä ja Antero Lehto. Pyrintö pelasi aikoinaan myös pesäpallon ja jääkiekon SM-sarjoissa.
Jaostot > Cheerleading

Pyrinnön cheerleading-jaosto on perustettu seuraan vuonna 2008 ja tunnetaan nimellä Pyrintö Cheer Team (PCT). Vuonna 2019 jaosto oli jäsenmäärältään suurin Pyrinnön jaosto. Pyrintö Cheer Teamissa noin 800 lasta, nuorta ja aikuista harrastaa ja kilpailee kilpacheerleading-lajissa. Jaosto panostaa tyttöjen ja naisten liikuntaan ja toimintaa on neljässä ikäluokassa, yhteensä 30 joukkueessa. Jaoston parhaimmat sijoitukset ovat Sekajoukkue Stunt sarja SM-kulta 2011 ja EM 4. sija. Naisten Cheer sarja SM 5. sija 2019 ja PM pronssi 2014.
Jaostot > Koripallo

Tampereen Pyrinnön miesten edustusjoukkue saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa, hopean, vuonna 1958. Suomen cupin seura voitti vuonna 1969, ja kausilla 1979–1980 ja 1980–1981 se saavutti jälleen SM-hopeaa. Vuosina 1996–2005 miesten edustusjoukkue pelasi Raholan Pyrkivän kanssa yhteistyössä Pyrbasket-joukkueena, joka saavutti parhaimmillaan SM-hopeaa kaudella 2000–2001. Kaudella 2008–2009 Pyrintö voitti SM-pronssia ja kahdella seuraavalla kaudella Suomen mestaruuden. Kaudella 2011–2012 Pyrintö osallistui EuroChallengen karsintakierrokselle, ja kaudella 2012–2013 joukkue pelasi EuroChallengen lohkovaiheessa sekä voitti liigacupin. Kaudella 2013–2014 miesten edustusjoukkue voitti kolmannen Suomen mestaruutensa ja pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigaa jossa sijoittui neljänneksi.
Pyrinnön naisten edustusjoukkue on voittanut kahdeksan Suomen mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Kaudeksi 2014–2015 naisten edustusjoukkue nousi vuosien tauon jälkeen takaisin korkeimmalle sarjatasolle, Naisten Korisliigaan.
Jaostot > Maastohiihto

Pyrintö on Pirkanmaan vahvimpia seuroja maastohiihdossa. Seuraa ovat hiihdossa edustaneet muun muassa Elina Hietamäki ja Tampereelle muutettuaan olympiamitalisti ja maailmanmestari Hilkka Riihivuori.
Jaostot > Mäkihyppy

Mäkihypyssä ja yhdistetyssä Pyrinnön harjoittelupaikka on Hervannan hyppyrimäki.
Jaostot > Painonnosto

Pyrinnön painonnostojaosto perustettiin vuonna 1962. Seuraa edustaneita painonnostajia ovat muun muassa ensimmäisenä suomalaisena maailmanennätyksen tehnyt MM-mitalisti ja Euroopan mestari Jaakko Kailajärvi, tämän veli sekä EM-mitalisti Jouni Kailajärvi ja olympiamitalisti Pekka Niemi.
2000-luvulla Antti Everi edusti TP:ä neljä vuotta osallistuen muun muassa Pekingin kesäolympialaisiin 2008. Yleisurheilijat Suvi Helin ja Tanja Komulainen ovat saavuttaneet viime vuosina SM-mitaleja Pyrintöä edustaen. Vuonna 2012 tempauksen ja työnnön SM-kilpailuissa Pyrinnön naiset ottivat neloisvoiton kummassakin kilpailumuodossa, ja seuran miehet ottivat myös suurimman osan kilpailun kärkisijoista.
Jaostot > Pikaluistelu

Pikaluistelu kuului Pyrinnön lajivalikoimaan ensimmäisen kerran vuosina 1903–1970. Tuona ajanjaksona seuraa edustivat muun muassa olympiamitalistit Jaakko Friman ja Pentti Lammio, Arvo Tuomainen, Asser Wallenius, Jorma Ruissalo ja Keijo Lehdikkö.
Tammikuussa 2015 pikaluistelu palautettiin Pyrinnön lajivalikoimaan. Päätökseen vaikutti laji-ihmisten noussut innostus vuosikymmenten odotusten jälkeen Tampereelle valmistuvasta tekojääradasta.
Jaostot > Suunnistus

Tampereen Pyrinnön suunnistusjaosto perustettiin vuonna 1932, ja se on Suomen vanhin suomenkielinen suunnistusseura. Pyrintö on Jukolan viestin menestyksekkäimpiä seuroja: seura voitti Jukolan viestin kolme kertaa peräkkäin vuosina 1961–1963. Kolmeen peräkkäiseen voittoon Jukolassa ovat Pyrinnön lisäksi pystyneet vain Kalevan Rasti (2012–2014) ja Stora Tuna OK (neljä peräkkäistä voittoa 2019–2023). Venlojen viestin Pyrintö on voittanut neljästi ja naisten Tiomilan myös neljästi vuosina 1990, 1991, 2011 ja 2019 – useammin kuin mikään muu suomalaisseura. Uusia suunnistajia varten Pyrinnöllä on Oravapolkukoulu, jossa voi käydä 5-vuotiaasta 13-vuotiaaksi asti, minkä jälkeen siirrytään Nuorten ryhmään. Pyrintö järjestää kuntoilijoille Tampereen seudulla Iltarasteja yhdessä muiden paikallisten seurojen kanssa. Viime aikojen menestyksekkäimpiä Pyrinnön suunnistajia ovat moninkertaiset MM-mitalistit Venla Harju (o.s. Niemi) ja Anni-Maija Fincke.
Jaostot > Yleisurheilu

Tampereen Pyrintö on Suomen parhaimpia yleisurheiluseuroja (seuraliigan toinen vuosina 2017–2021) ja kuuluu ”neljän suuren ryhmään” Turun Urheiluliiton, Helsingin Kisa-Veikkojen ja Lahden Ahkeran kanssa. Seura on saavuttanut Kalevan maljan kymmenen kertaa eli 1920-luvulla kolme kertaa vuosina 1925, 1927 ja 1928, sotien jälkeen vuosina 1945–1950 kuusi kertaa peräkkäin ja kymmenennen kerran vuonna 2021.
Tampereen Pyrinnön ensimmäisiä olympiaedustajia olivat Tukholman kesäolympialaisissa 1912 kuulantyöntäjä Paavo Aho, kiekonheittäjä Verner Järvinen ja korkeushyppääjä Arvo Laine. Parhaiten heistä menestyi Aho sijoittumalla kuulantyönnön molempien käsien yhteistuloksissa kuudenneksi. Suomen itsenäisyyden alkuvuosina Tampereen Pyrinnöstä tuli Suomen ykkösyleisurheiluseura. Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 ensimmäiseksi pyrintöläiseksi olympiavoittajaksi tuli Ville Tuulos ottamalla kultaa kolmiloikassa. Samoissa kisoissa lisäksi saavuttivat Urho Peltonen keihäänheitossa hopeaa ja viisiottelija Hugo Lahtinen pronssia. Pariisin kisoissa 1924 Amerikassakin asunut, mutta Suomeen väliaikaisesti muuttanut ja Pyrintöä edustanut Ville Ritola otti olympiakultaa 10 000 metrillä ja 3 000 metrin esteissä sekä hopeaa 5 000 metrillä ja maastojuoksussa. Ville Tuulos toi vielä kolmiloikassa pronssia. Amsterdamin kisoista 1928 pyrintöläinen olympiavoiton tuoja oli kymmenottelija Paavo Yrjölä. Ville Tuulos saavutti jälleen pronssia kolmiloikassa. Los Angelesin kisoista 1932 Järvisen veljessarjasta tuli pyrintöläinen olympiamitalisti, kun Akilles Järvinen saavutti kymmenottelussa hopeaa. Sotia edeltävän ajan olympiamitaliketjua jatkoi seuraavissa eli Berliinin kesäkisoissa 1936 kuulantyöntäjä Sulo Bärlund, joka otti hopeaa. Tampereen Pyrinnön yleisurheilijat toivat sotia edeltävänä aikana vuosien 1920–1936 olympialaisista kaikkiaan 4 kultaa, 3 hopeaa ja 3 pronssia.
Sotien jälkeinen aika ei ollut sitten yhtä hohdokasta. Lontoon kisoissa 1948 Tampereen Pyrintöä edusti kolme juoksijaa eli Väinö Mäkelä, Helge Perälä ja Pentti Siltaloppi. Heistä Siltaloppi sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa viidenneksi, Mäkelä 5 000 metrillä kahdeksaneksi ja Perälä 10 000 metrillä 11:ksi. Kotikisoissa Helsingissä 1952 Pyrinnön edustus jäi vaatimattomaksi, vaikka Suomen yleisurheilujoukkue oli ennätyssuuri. Tampereen Pyrintöä edustivat vain pikajuoksija Pauli Tavisalo ja 5 000 metrin juoksija Eero Tuomaala. Seuraavan kerran Pyrinnön edustaja edusti Suomea kesäolympialaisten yleisurheilussa vasta Montrealissa 1976, kun kiekonheitossa Markku Tuokko oli Suomen edustajana. Pyrinnön yleisurheilun olympiaedustus jäi sen jälkeen 1900-luvun lopulle tultaessa kahden urheilijan varaan. Moukarinheittäjä Harri Huhtala oli Suomen edustaja kaksi kertaa 1984 ja 1988. Toisena edustajana oli vuoden 1984 kisoihin yllättäen selvinnyt keihäänheittäjä Tero Saviniemi.
2000-luvulla Pyrinnön menestyneimpiä yleisurheilijoita ovat olleet muun muassa pituushyppääjä Tommi Evilä, keihäänheittäjä Tero Järvenpää, moukarinheittäjä Mia Strömmer, kymmenottelija Lassi Raunio ja pikajuoksija Ella Räsänen.
Entiset lajit > Pesäpallo

Aiemmin myös pesäpallo oli Pyrinnön lajivalikoimassa. Joukkue on voittanut pesäpallon naisten Suomen mestaruuden neljästi vuosina 1933, 1935, 1936 ja 1937. Miehissä parhaat saavutukset ovat SM-hopea vuodelta 1925 ja SM-pronssit vuosilta 1926 ja 1949. Suomensarjan seura on voittanut vuosina 1948 ja 1953.
Entiset lajit > Pesäpallo > Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1926, 1931 | 2 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1928, 1932, 1933 | 3 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 5 |  |
Entiset lajit > Pesäpallo > Junioritoiminta > Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

Lyöjäkuningas:
Elmer Meilahti (1949, 1950)
Entiset lajit > Pesäpallo > Junioritoiminta > Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

Voitto Kuulusa (1935)
Lasse Nieminen (1935)
Olavi Kotkaslahti (1936)
Esa Lahtinen (1937, 1938)
Elmer Meilahti (1945, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1954, 1955)
Lauri Ritvola (1948)
Martti Kokkonen (1949, 1950, 1953)
Seppo Aarnivala (1950, 1951, 1953)
Teuvo Heula (1953, 1954, 1955, 1956)
Jarmo Suokas (1955)
Entiset lajit > Pesäpallo > Junioritoiminta > Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Elmer Meilahti (1945, 1946, 1948)
Toivo Sariola (1946)
Esko Mäkinen (1966)
Aiheesta muualla

Tampereen Pyrinnön kotisivut
Pyrinnön koripallon edustusjoukkueen sivut
Tampereen Pyrinnön suunnistusjaoston sivut
http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/tampereen_pyrint.xls
Tampereen Pyrinnön nimi on lähtemättömästi piirretty Suomen urheilun historiaan. Pyrintö täyttää tänään 40 vuotta, Aamulehti, 15.11.1936, nro 311, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pyrinnön koripallon miesten edustusjoukkue on voittanut 2010-luvulla kolme Suomen mestaruutta. Kuvassa Joni Harjula.
Jouni Kailajärvi.
Pyrinnön voittoisa naisjoukkue vuoden 2011 Tiomila-viestissä.
Pyrinnön ensimmäinen olympiavoittaja Ville Tuulos. Hän saavutti kultaa kolmiloikassa vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisissa.
Pituushypyn SE-mies ja MM-pronssimitalisti Tommi Evilä.
May Pihlgren

May Pihlgren 1930-luvun alussa.
May Eleonora Pihlgren-Ehrström (6. tammikuuta 1904 Helsinki – 29. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa vuosina 1922–1924 ja kuului sen jälkeen teatterin vakituiseen näyttelijäkuntaan, pian yhtenä sen kantavista voimista. Ensimmäinen elokuvarooli hänellä oli vuonna 1924 Adolf Lindroosin ja Karl Fagerin ohjaamassa Polyteekkarifilmissä, ja hänen viimeinen elokuvansa oli Åke Lindmanin ohjaamassa elokuvassa Harjunpää ja ahdistelija (1985).
Pihlgren esiintyi Ruotsalaisessa teatterissa yli kuuden vuosikymmenen ajan. Hänen viimeiset roolinsa olivat Bo Carpelanin Jouluaatossa vuonna 1984 ja Lorcan klassikkonäytelmässä Bernarda Alban talo vuonna 1985.
Pihlgrenin puoliso oli näyttelijä Sven Ehrström. Pihlgrenille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1954.
Maurice Hilleman

Maurice Hilleman
Maurice Ralph Hilleman (30. elokuuta 1919 – 11. huhtikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen mikrobiologi, joka oli erikoistunut rokotteisiin ja kehittänyt yli 40 rokotetta. Yhdysvaltojen nykyisestä rokotusohjelman 14 rutiininomaisesti suositellusta rokotteesta hän kehitti kahdeksan: tuhkarokkoon, sikotautiin, hepatiitti A:han, hepatiitti B:hen, vesirokkoon, aivokalvontulehdukseen, keuhkokuumeeseen ja Haemophilus influenzae -bakteeriin. Hänellä oli myös rooli löydettäessä kylmäätuottavia adenoviruksia, hepatiittiviruksia ja syöpää aiheuttavaa virusta, SV40.
Hänen sanotaan pelastaneen enemmän ihmishenkiä kuin kukaan muu lääketieteen tiedemies 1900-luvulla. Robert Gallo kuvaili häntä "menestyneimmäksi rokotteiden tutkijaksi historiassa".
Television salaus

Television salaus on salausmekanismi, jolla hallitaan pääsyä maksullisiin televisiokanaviin kaapeli-, antenni- sekä satelliittitelevisioissa.
Historia

Maksukanavilla tulot kertyvät niiden tilaajilta, mutta jotkut eivät niistä kuitenkaan maksa. Kaapeli- ja satelliittiverkoissa päätekijänä maksukanavien salauksen kehittämiseen on piratismin ehkäiseminen.
Varhaiset maksutelevisiot eivät käyttäneet salausta. Tämä johti ongelmaan, jossa ihmiset liittyivät verkkoon ilmaiseksi. Näin ollen kehitettiin menetelmiä näiden torjumiseksi. Kaapelitelevision aikaisemmat maksukanavajärjestelmät perustuivat useaan helppoon toimenpiteeseen. Eniten käytettiin kanavakohtaista suodatinta, joka estää kanavan katsomisen niiltä, jotka eivät siitä maksa. Nämä suodattimet lisättiin tai poistettiin sen mukaan, miten asiakas tilaa tai peruu tilauksen. Koska televisiokanavien määrä kasvoi, suodatuspohjainen lähetystapa muuttui epäkäytännölliseksi.
Yksinkertaisia ​​suodatinratkaisuja voidaan helposti ohittaa muilla tekniikoilla, kuten esimerkiksi häiritsevän signaalin lisäämisellä videoon tai äänentoistoon. Tekniikan kehittyessä digisovittimet yleistyivät ja salaus monimutkistui, kuten audion tai videon digitaalinen salaus, jossa pysty- ja vaakatahdistus korvataan digitaalisella datalla, jolloin tarvitaan dekooderi sen purkamiseen. Maksukanavat saatiin auki myös piraattidekooderilla.
Ranskassa Canal+ aloitti maksutelevisionsa vuonna 1984. Yhdysvalloissa HBO oli ensimmäinen kanava, joka salasi signaalin VideoCipher II -järjestelmällä.