stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suistamo

| Suistamo> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Salmin kihlakunta
Kuntanumero:  767
Perustettu:  1650 Sortavalan pitäjästä1
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  1 623,80 km²   (12.3.1940)
– maa:  1 516,00 km²
– sisävesi:  107,80 km²
Väkiluku:  8 986   (31.12.1939)
– väestötiheys:  5,9 as./km²
  1 Ortodoksisen seurakunnan perustamisvuosi 
Suistamon epävirallinen perinnevaakuna.
Suistamo (eteläkarj. Suistama, ven. Суйстамо) on entinen Suomen kunta Raja-Karjalassa Laatokan Karjalan pohjoisosassa Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Suistamon pinta-ala oli 1 624 km², ja siellä oli vuonna 1939 asukkaita henkikirjoituksen mukaan 8 141 henkeä. Nykyään Suistamon alue kuuluu Karjalan tasavallan Suojärven piiriin.
Suistamon naapurikuntia olivat Korpiselkä pohjoisessa, Suojärvi idässä, Salmi kaakossa, Impilahti etelässä sekä Harlu, Ruskeala ja Soanlahti lännessä.
Maantiede

Kunnan pinta-alasta oli maata 1 516 ja vettä 108 neliökilometriä. Järviä tai lampia oli kuutisenkymmentä. Länsiosan vesistöt laskevat Jänisjärven kautta, keski- ja itäosien vedet Uuksun vesistöjä pitkin Laatokkaan. Maasto oli vaihtelevaa. Pitäjän keskeiset osat olivat 100–150 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sen länsi- ja lounaispuolen viljelty, tiheämmin asuttu alue kuuluu Laatokan Karjalan vihreään vyöhykkeeseen, jossa kalkkikivipohjainen maaperä kasvattaa yli 500 tutkittua puu- ja kasvilajia. Metsäinen ja soinen itäosa muistuttaa enemmän Pohjois-Karjalaa.
Suistamon länsirajalla sijaitsi suuri Jänisjärvi. Se on muodostunut törmäyskraatteriin. Muita merkittäviä järviä entisen kunnan alueella ovat Suistamonjärvi, Loimolanjärvi ja Uuksujärvi. Suistamon itäosien halki virtaava Kollaanjoki tuli maailmankuuluksi talvisodan aikaan, kun joen kohdalle vetäytynyt suomalainen puolustaja esti puna-armeijan etenemisen kolmen kuukauden ajan, sodan loppuun saakka.
Kylät

1. tammikuuta 1937 tehdyn henkikirjoituksenlähde tarkemmin? mukaan Suistamolla asui 8 122 henkilöä (1. tammikuuta 1939 ainoastaan 19 enemmän). Neliökilometriä kohti tuli vain 5,6 asukasta. Eri kylien asukasluku: Ahvenlampi 392, Alattu 503, Haapaselkä 27, Hutjakka 48, Ihatsu 46, Jalovaara 465, Koitonselkä 621, Kontuvaara 329, Laitioinen 233, Leppäsyrjä 649, Loimola 885, Muuanto 271, Petäjäselkä 113, Pyörittäjä 316, Piensarka 285, Suursarka 370, Shemeikka 44, Suistamo kk. 1196, Teronvaara 31, Ulmalahti 119, Uuksu 154, Uuksujärvi 592, Äimäjärvi 127. Kirkon tiloilla asui lisäksi 11 ja valtion metsissä 272 henkilöä.
Epävirallisina kylinä, joiden asukasluku sisältyy edellä mainittujen kylien lukuihin, mainitaan Maisula, Roikonkoski, Hovinaho, Pulkala, Vaaherselkä, Pollampi, Suurijärvi, Saariselkä ja Vaaherjoki.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Suistamon väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Suistamon väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 5 185 | 5 185 |
| 1890 | 1890 |    | 7 371 | 7 371 |
| 1900 | 1900 |    | 6 435 | 6 435 |
| 1910 | 1910 |    | 7 528 | 7 528 |
| 1920 | 1920 |    | 6 735 | 6 735 |
| 1930 | 1930 |    | 8 435 | 8 435 |
| 1940 | 1940 |    | 8 264 | 8 264 |
Lähde: Tilastokeskus.
Elinkeinot

Maa- ja metsätalous tarjosivat väestölle toimeentulon. Isojaon jälkeen voitiin maita lunastaa perintötiloiksi 1800-luvun lopussa. Vuonna 1938 oli kunnassa 1 025 viljelmää.lähde tarkemmin? Tilojen keskikoko oli liki 50 hehtaaria. Pitäjän 4 300 hehtaarin peltoalasta oli hieman yli puolet heinällä. Navetoissa oli 2 320 lehmää.lähde tarkemmin? Leppäsyrjän meijeri vastaanotti maitoa 954 000 kilogrammaa eli enemmän kuin mikään muu meijeri Salmin kihlakunnassa.lähde tarkemmin?
Tärkein teollisuuslaitos kunnan alueella oli VR:n saha Roikonkoskella. Sen tuotanto käsitti vuosittain 9 400–28 000 kuutiometriä sahatavaraa ja jopa 20 000 hehtolitraa hiiliä höyryvetureille.lähde tarkemmin? Sahausta harjoitettiin myös Loimolassa. Pitäjässä oli useita pieniä myllyjä ja niiden yhteydessä sirkkeleitä ja pärehöyliä. Metsätyöt ja uitot työllistivät pientilallisia ja tilattomia. Vuonna 1938 toimi kunnassa 43 kauppaa.lähde tarkemmin? Neljännes niistä oli osuuskauppoja. Suutareita, räätäleitä ja seppiä oli jokseenkin joka kylässä.
Seurakunnat

Vuonna 1500 Suistamo kuului Sortavalan pogostaan. Vuoden 1598 verokirjan mukaan Suistamosta oli muodostettu Sortavalan pogostan kappelikunta. 1700-luvun lopussa siitä tehtiin itsenäinen seurakunta. Tähän seurakuntaan kuuluivat myös Soanlahden ortodoksit. Suistamon luterilaiset kuuluivat puolestaan Soanlahden evankelisluterilaiseen seurakuntaan. Ortodoksienemmistö supistui 1900-luvulla, kun pitäjän etelälaitaan tuli rautatie, joka toi mukanaan teollisuutta ja uutta väestöä muualta. Vuonna 1937 henkikirjoitetusta Suistamon väestöstä oli ortodokseja 62,8 prosenttia.lähde tarkemmin?
Koulut

Kansansivistystoiminta alkoi kirkon piirissä. Kirkonkylässä tapahtui jonkinlaista opetusta jo vuodesta 1846 alkaen. Kunnallinen kansakoulu aloitti toimintansa kirkonkylässä ja Leppäsyrjässä 1886. Vuosisadan vaihteen kahta puolta perustettiin kansakouluja useimpiin kyliin. Vuonna 1938 oli kunta jaettu 18 koulupiiriin. Niissä toimi 13 yläkansakoulua, kolme supistettua ja 15 alakansakoulua. Opettajia oli 38. Vuonna 1918 kirkonkylä sai alakansakouluseminaarin, jossa ehti opiskella sotaan mennessä 914 oppilasta. Toisena merkittävänä koulutuspaikkana oli Leppäsyrjässä sijainnut maamies- ja kotitalouskoulu, joka muutettiin pienviljelijäkouluksi. Juuri ennen talvisotaa valmistui Uuksujärven Nujakkasaareen partiojohtajaopisto. Loimolaan rakennettiin metsäkoulu, jota ei ehditty kuitenkaan hyödyntää.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 17 koulupiiriin.
Kulttuuri

1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa Suistamo tunnettiin erityisesti runonlaulajistaan, itkuvirsien esittäjistään, kanteleen soittajistaan ja metsämiehistään. Alueelle tehtiin runonkeruu- ja karhunkaatomatkoja. Alpo Sailo käytti tunnettua runonlaulajaa Pedri Shemeikkaa mallinaan muotoillessaan Sortavalaan Runonlaulajapatsaan. "Karjalan äidin" maineen saavutti Sotikaisten sukuun kuulunut Matjoi Plattonen itkuvirsillään. Myös laajasti tunnettu ja Kalevalaseuran arvostama runonlaulaja Matrona Kyyrönen syntyi Suistamossa marraskuussa vuonna 1843, mutta hän eli suurimman osan elämästään Impilahdella. Nuori musiikkimies Armas Launis äänitti vuonna 1905 vaharullille Iivana Onoilan ja Pedri Shemeikan muisteloita. Ne ovat  Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran äänitearkistossa.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen laatiman kartan mukaan Suistamon läntisimmissä kylissä puhuttiin suomen kielen karjalaismurteiden kaakkoismurteita eli Etelä-Karjalan murteita. Itä- ja pohjoisosissa puhuttiin karjalan kielen murteisiin kuuluvaa eteläkarjalaa eli etelämurteita kuten Suojärvelläkin. Kaakkoinen rajanaapuri Salmi kuului jo aunukselaismurteiden piiriin.
Muuta

Suistamon perinnevaakunan on suunnitellut graafikko Jukka Suvisaari vuonna 1993.
Suistamo-tietoutta tallentaa Suistamon Perinneseura ry.
Paikkakunnan mukaan on nimetty Suistamon Sähkö -niminen elektronista kansanmusiikkia esittävä orkesteri.
Aiheesta muualla

Suistamo luovutettukarjala.fi
Suistamon Perinneseura (Arkistoitu – Internet Archive) Karjalan Liiton sivut
Suistamo - Seura r.y:n sivut (Arkistoitu – Internet Archive) suistamo.net
Suistamo heninen.net
Suistamon karttahahmotelma luovutettukarjala.fi
Shemeikkain talo talteen. Sen kuntoonsaattamista suunnitellaan parhaillaan. Tolvajärvelle siirrettynä se olisi paremmin yleisön nähtävänä, Helsingin Sanomat, 17.07.1929, nro 189, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toivo Nurmi : Vanhan runolaulun mailla. Suistamoa ja shemeikkoja tervehtimässä, Helsingin Sanomat, 20.11.1938, nro 314, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirjallisuutta

Tapio Hämynen: Liikkeellä leivän tähden - Raja-Karjalan väestö ja sen toimeentulo 1880-1940, Suomen Historiallinen Seura 1993. (Suistamon talouselämään liittyviä keskeisiä tietoja)
Kollaa kestää, Erkki Palolampi, WSOY (1940)
Suistamolaisia sananparsia, toim. Helmi Virtaranta, SKS (1982)
Suistamon nimismiehen sotamuistelmat, Simo Härkönen, Pääkaupungin Suistamolaiset r.y. (1984)
Suistamon sankarivainajat 1939-44, Lauri Leikkonen, Suistamon Pitäjäseura r.y. (1956)
Suistamon seurakunnan historia, M. Rajamo, Suistamon seurakunta (1944)
Tolvajärveltä Kollaanjoelle, Lauri Leikkonen, WSOY (1942)
Tälleh siel elettih, toim. Aune Kalkkinen, Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö (1987).
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Suistamon kirkko ennen sotia.
Suistamon kirkko vuonna 2009.
Max Lindroth

| Max Lindroth |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1996 (ikä 28) Sävedalen, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  TPS
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  55
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Halhals IF (HockeyEttan) IF Troja-Ljungby (HockeyEttan/HA) Tingsryds AIF (HA) Linköping HC (SHL) Färjestad BK (SHL) Frölunda HC (SHL)
Carl Max André Lindroth (s. 24. elokuuta 1996 Sävedalen, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Turun Palloseurassa.
Viljo Revell

| Viljo Revell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1910 Vaasa
Kuollut: 8. marraskuuta 1964 (54 vuotta) Helsinki
Arkkitehti
Koulutus:  Teknillinen korkeakoulu ja Vaasan lyseon lukio
Merkittävät työt:  Toronton kaupungintalo Makkaratalo
Jälleenrakennustoimiston johtaja Viljo Revell (oik.) ja Standardisoimislaitoksen johtaja Aarne Ervi Jälleenrakennustoimiston vierailulla Saksassa paikalliseen standardisoimistyöhön tutustumassa kesällä 1943.
Viljo Gabriel Revell, vuoteen 1961 Rewell (25. tammikuuta 1910 Vaasa – 8. marraskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka saavutti myös laajaa kansainvälistä mainetta. Kansainvälisesti Revellin tunnetuin suunnittelutyö on Toronton kaupungintalo. Toisaalta Revell tunnetaan hänen yhdessä Heikki Castrénin kanssa suunnittelemastaan Helsingin Makkaratalosta, joka oli osa Revellin suurempaa City-Center-suunnitelmaa. Makkaratalo on nostettu symboloimaan vanhan kaupunkimiljöön hävitysaaltoa 1960–1970-luvuilla.
Varhaiset vuodet

Viljo Revellin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Oskar Julius Rewell ja Sonja Aurora Blåfield. Hänen veljensä oli Vaasan hovioikeuden presidentti Eero Rewell. Revell kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1928. Asevelvollisuutensa hän suoritti laivastossa. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1937. Läpimurtotyö oli Helsingin Lasipalatsi, jonka hän vielä opiskelijana suunnitteli yhdessä Niilo Kokon ja Heimo Riihimäen kanssa. Sotaan Revell osallistui merivoimissa. Hän oli syyskuuhun 1941 asti panssarilaiva Ilmarisen tykistöupseeri ja pelastui aluksen tuhosta 13. syyskuuta 1941. Miinan räjähdettyä ja laivan alkaessa kallistua hän ehti ajoissa poistua asemapaikastaan etummaisesta taistelutornista. Revell huomasi noin 100 metrin päässä vartiomoottoriveneen (VMV 16), jota kohti lähti uimaan. Uinti kylmässä vedessä verotti voimia niin, että tarvittiin kolme miestä auttamaan kookas luutnantti veneen kannelle.
Vuonna 1941 Revell meni naimisiin Maire Myntin kanssa. He saivat kolme tytärtä, jotka syntyivät vuosina 1942, 1943 ja 1945. Sodasta palattuaan Revell toimi Suomen Arkkitehtiliitton (SAFA) jälleenrakennustoimiston johtajana vuosina 1942–1944 ja SATO Oy:n Vaasan osaston toimitusjohtajana vuoteen 1948. Hän suunnitteli sotien jälkeen Helsingin Kumpulaan tilapäisasunnoiksi tarkoitettuja puutaloja, joista muutama on yhä jäljellä.
Toisen maailmansodan jälkeen arkkitehtimaailmassa tapahtui muutoksia betonitekniikan ja elementtiteollisuuden myötä. Ensimmäisten joukossa Suomessa nämä muutokset näkyivät Revellin tuotannossa. Yksi näistä töistä oli hänen, yhdessä Osmo Siparin, Eero Eerikäisen ja Keijo Petäjän kanssa vuonna 1948 suunnittelemansa Teollisuuskeskuksen liiketalo (nykyään Hotelli Palace), joka voitti rakennuksen suunnittelusta järjestetyn kilpailun.
1950-luku

Uutta elementtirakentamista edustivat myös Revellin Espoon Tapiolaan 1950-luvulla suunnittelemat talot. Revellin suunnittelemat neljä kerrostaloa, vuosina 1959 ja 1961 valmistuneet 9-kerroksiset ja 30-metriset Taskumattitalot, ovat muodostuneet Tapiolan symboleiksi ja alueen maamerkeiksi.  Rakennuskokonaisuuteen kuuluu myös Revellin suunnittelema vuonna 1961 valmistunut viisiportainen pitkänmallinen lamellitalo.
1950-luvun töitä oli myös hieman perinteisempää arkkitehtuuria edustanut Meilahden kansakoulu, nykyinen Meilahden ala-asteen koulu (tiilirakennus, jossa vapaasti kaareutuva rakennusrunko) sekä 1955 valmistunut Hangon Kudeneuleen tehdas. Hangon tehtaan suunnitelman tarkoitus oli sijoittaa työpaikat lähelle luontoa. Rakennuksen julkisivu on poimutettua alumiinilevyä. Nykyisin siinä toimii alumiinituubeja valmistava Oy Printal.
Revellin suunnittelema on myös Villa Didrichsen (nykyään taidemuseo) Helsingissä. Hänen toteutumatta jääneisiin suunnitelmiinsa kuului muun muassa Asuntoreformikilpailun ehdotus ”Sininen nauha” (1953), johon kuului kaksi kolmikerroksista lamellitaloa.
Revell teki myös korttelisuunnitelmia Vaasan keskustaan ja Helsinkiin. Helsingissä hänen suunnittelemansa on Ateneumin takana oleva kuja, jossa sijaitsee pikkuliikkeitä. Tämä Helsingin niin sanottu City-kortteli jäi häneltä kuitenkin kesken. Vaasan keskustaan hän suunnitteli Rewell Centerin, joka on Pohjanmaan suurin kauppakeskus torin laidalla. Se valmistui vuonna 1963 korttelin kokoiseksi kokonaisuudeksi, jossa oli valmistuessaan 30 liikettä.
Toronton kaupungintalo

Kansainvälisen läpimurtonsa Revell teki vuonna 1958 voittamalla Kanadan suurimman kaupungin Toronton kaupungintalokilpailun yhdessä ryhmänsä Heikki Castrénin, Bengt Lundstenin ja Seppo Valjuksen kanssa. Voittoisa ehdotus muodostui kahdesta kaarevasta tornista, joiden välissä on matala pyöreä kokoussaliosa. Kaupungintalo joutui paikallisten keskuudessa riidan aiheeksi, jolloin Revell joutui käyttämään kaiken voimansa työnsä valmiiksi saamiseen. Ehdotukseen jouduttiin taloudellisista syistä tekemään kompromisseja, eikä Revell ehtinyt nähdä kuolinvuotenaan 1964 valmistunutta rakennusta valmiina.
Revell arkkitehtina

Revelliä on kuvailtu avarakatseiseksi, loogiseksi ja kärsivälliseksi.kenen mukaan? Hänen työnsä olivat selkeitä ja puhdaslinjaisia ja hänellä sanotaan olleen kyky nähdä jo ennalta tulevaisuuden rakennustekniset ongelmat, jolloin hän pyrki ratkaisemaan ne jo omassa suunnittelussaan. Revellin toimisto ei koskaan ollut suuri ja välillä se toimi jopa vapaamuotoisesti Laajasalon Sofieberg-huvilassa. Kilpailuihin hän kokosi aina sen tarpeen mukaisen työryhmän, mikä näkyikin hänen menestyksessään.
Revell oli Suomessa monien teknisesti vaikeiden ratkaisujen suhteen uranuurtaja, ja 1950-luvulla hänen tyylistään tuli käsite. Ulkoisten ominaisuuksien lisäksi Revell ”pyrki menemään syvemmälle tavoitteenaan löytää rakennuksen todellinen luonteenlaatu”. Yksityiskohdista hän teki pelkistettyjä ja ulko- ja sisätilat hän pyrki sitomaan toisiinsa mahdollisimman huomaamattomasti.
Revellin myöhäistuotanto edusti hyvin suoraviivaista periaatetta, jossa vanhaa purettiin uuden tieltä. Kuitenkin hänen laajoista kaupunkikeskustasuunnitelmistaan toteutui ainoastaan Vaasan keskustakortteli eli Rewell Center. Samaten Helsingin City-Center-korttelikokonaisuudesta toteutui ainoastaan yhdessä Heikki Castrénin kanssa suunniteltu Makkaratalo vuonna 1967. Myös Revellin Turkuun suunnittelema Kansallis-Osake-Pankin Turun konttorin rakennus, niin sanottu KOP-kolmio on alusta alkaen herättänyt varsin ristiriitaisia tunteita – se on joskus äänestetty jopa Turun rumimmaksi rakennukseksi. Nämä tuotannot nostivat Revellin jälkipolvien silmissä vanhan kaupunkimiljöön hävitysaallon symboliksi 1960–1970-luvuilla.
Revellin suunnittelemia rakennuksia

Lasipalatsi, Helsinki, suunniteltu 1935, valmistunut 1936 (yhdessä Niilo Kokon ja Heimo Riihimäen kanssa)
Kiviristi, Tampereen Kalevankankaan hautausmaan sankarihauta-alueen muistomerkki talvisodan uhreille, 1941
Veljesharju, Sotainvalidien Veljesliiton Liperin ammattioppilaitos, 1947
Teollisuuskeskus, Eteläranta 10, (ns. Palacen talo), Helsinki, suun. 1948, valm. 1952 (yhdessä Osmo Siparin, Eero Eerikäisen ja Keijo Petäjän kanssa)
Meilahden kansakoulu (nyk. Meilahden ala-asteen koulu), Helsinki, 1951
Kauhajoen yhteislyseo (nyk. Kauhajoen lukio), Kauhajoki, 1951
Tornitalo, Tapiola, Espoo, suun. 1953, valm. ?
"Sininen nauha", Asuntoreformikilpailu (ei toteutunut), 1953
Kudeneule (nyk. Printal), Hanko, 1955
Vatialan siunauskappeli, Kangasala, suun. 1957, valm. 1961
Huvila Marie-Louise ja Gunnar Didrichsen, Kuusisaari, Helsinki, 1957, lisärakennus, 1964 (nykyinen Didrichsenin taidemuseo)
Tapiolan tornitalot "Taskumattitalot", Espoo, suun. 1958, valm. 1959 ja 1961.
Toronton kaupungintalo, Kanada, suun. 1958, valm. 1965 (yhdessä Heikki Castrénin, Bengt Lundstenin ja Seppo Valjuksen kanssa)
Kaurialan koulu, Hämeenlinna, 1959
Sauna Johnson, Wisconsin, Yhdysvallat, 1959
Makkaratalo, Helsinki, suun. 1960, valm. 1967 (yhdessä Heikki Castrénin kanssa)
KOP-kolmio, Turku, 1960
KOP, Lahti, 1961
Puolustusvoimien pääesikunta, Helsinki, valm. 1961
Rewell Center, Vaasan keskuskorttelisuunnitelma, 1962
Tapiolan vesitorni, Espoo (ei toteutunut), 1962
Peugeot, Buenos Aires (ei toteutunut), 1962
Kuvia

Taskumattitalot Espoon Tapiolassa.
Lasipalatsi Helsingissä.
Rewell Center Vaasassa.
City Center eli Makkaratalo Helsingin Rautatientorilla.
KOP-kolmio Turussa.
Teollisuuskeskus (Palace) Helsingissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viljo Revell Wikimedia Commonsissa
Tuomi, Timo: / Revell, Viljo (1910–1964). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Viljo Revell – kansainvälinen modernisti. (Arkistoitu – Internet Archive) Umami 23.3.2010.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Structurae  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Rewell Center on valkoinen kiinteistökokonaisuus, johon kuuluu samankaltaiset kerrostalot molemmin puolin ja kauppakeskus sijaitsee varsinaisesti kerrostalojen välissä.
Toronton kaupungintalo Kanadassa.
Kerttu Niskanen

| Kerttu Niskanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Kerttu Elina Niskanen
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1988 (ikä 36) Oulu, Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Kepa
Pituus:  172 cm
Seura:  Vieremän Koitto
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2007–
Voitot:  8
Palkintokorokkeella:  28
 Tietolaatikko päivitetty 2. helmikuuta 2025 
Kerttu Niskanen Seefeldin MM-kilpailuissa vuonna 2019.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2014 |  parisprintti (p) |  |
|  Hopeaa | Sotši 2014 |  4 × 5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | 10 km (p) |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | 30 km (v) |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | 4 x 5 km viesti |  |
|  Pronssia | Lahti 2017 | 4 x 5 km viesti |  |
Kerttu Elina Niskanen (s. 13. kesäkuuta 1988 Oulu) on suomalainen maastohiihtäjä, nelinkertainen olympiamitalisti ja kaksinkertainen MM-pronssimitalisti. Seuratasolla hän edustaa Vieremän Koittoa. Hänen valmentajinaan ovat toimineet Jussi Piirainen vuoteen 2017 saakka ja vuodesta 2017 kesään 2019 saakka Pekka Vähäsöyrinki. Nykyään Niskasta valmentaa hänen puolisonsa Juho Mikkonen.
Niskanen kuuluu kaudella 2023–2024 Suomen maastohiihtomaajoukkueeseen.
Nuorten arvokilpailut

Niskanen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa 2007 17:nneksi 5 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa ja 18:nneksi yhdistelmäkilpailussa (5 km + 5 km). Viestissä hän hiihti kolmanneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän oli neljäs 5 km:n perinteisen tyylin kilpailussa ja yhdestoista 10 kilometrin vapaan tyylin yhteislähtökilpailussa. Viestissä hän oli mukana kolmanneksi hiihtäneessä Suomen joukkueessa.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Niskanen sijoittui 16:nneksi 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa, seitsemänneksi yhdistelmäkilpailussa ja kolmanneksi sprinttikilpailussa. Vuoden 2010 alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa ja oli seitsemäs 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Vuoden 2011 nuorten MM-kisoissa Viron Otepäässä alle 23-vuotiaiden sarjassa Niskanen saavutti sprintin MM-kultaa perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja pronssia yhdistelmäkilpailussa.