stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
House of the Dragon: Season 1
Kappaleet

| --- | --- |
 Main Title – 1.45  The Heirs of the Dragon – 2.27  Reign of the Targaryens – 1.31  Rhaenyra’s Welcome – 1.39  A Pack of Hounds – 2.57  The Tournament – 1.51  An Impossible Choice – 1.34  The Rogue Prince – 1.43  The Prince That Was Promised – 4.34  Compromise and Consequences – 2.53  The Power of Prophecy – 2.36  Trouble in the Stepstones – 2.25  Surrender – 4.14  King of the Narrow Sea – 6.17  Lanterns at Nightfall – 5.00  Whatever May Come – 2.53  House Velaryon – 2.38  The Green Dress – 2.50  First Dance – 1.05  Celebration Dance – 2.14  Targaryen Dance – 1.54  We Light the Way – 2.47 :   Destiny – 2.56   Pass Judgement – 4.20  Funeral by the Sea – 3.00  Daemon and Rhaenyra – 2.41  Aemond Rides Vhagar – 3.10  The Hard Truth – 2.31  Sealed in Fire and Blood – 4.10  Protector of the Realm – 3.15  The Silent Sisters – 3.23  The Language of Girls – 1.42  A Warning – 2.29  Lament – 3.29  Fate of the Kingdoms – 3.25  Interests of the Realm – 3.52  Coronation – 1.14  Dragons Will Rule the Kingdom – 1.36  The Crown of Jaehaerys – 3.19  Dragons Do Not Fear Blood – 1.21  Death and Rebirth – 1.36  True Meaning of Loyalty – 3.16  Bloodlines Will Burn – 4.25  The Promise – 2.11
Hullujussi (albumi)

| Hullujussi Hullujussi |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 28. helmikuuta ja   1. maaliskuuta 1974
 Studio : Alibi
 Julkaistu: 1974   (2002 remasteroitu CD)
 Formaatti: LP-levy (YFPL 1-822)   C-kasetti (YFPK 1-822)   CD-levy
 Tuottaja(t): Heikki Virtanen
 Tyylilaji: pop   rock   iskelmä   parodia   huumorimusiikki
 Kesto: 42.35
 Levy-yhtiö: Ab Discophon Oy
 Levymerkki: RCA Victor
Listasijoitukset
  Suomi 1. (huhtikuu 1974)
Hullujussin muut julkaisut
|   | Hullujussi 1974 | Bulvania 1974 |
Singlet albumilta Hullujussi
 ”Puuki vuuki luu” / ”Friduna skikuna” Julkaistu: 1974  ”Suklaasydän” / ”Harva meistä on rautaa” Julkaistu: 1974  ”Tyttö lilla nakkikioskilla” / ”Sävel rakkauden” Julkaistu: 1974
Hullujussi on suomalaisen huumoriyhtye Hullujussin debyyttialbumi vuodelta 1974. Albumi äänitettiin helmi- ja maaliskuussa 1974 livenä yhtyeen keikoilla ravintola Alibissa Helsingissä.
Albumi pysyi listaykkösenä kahden kuukauden ajan ja oli puolen vuoden ajan 10 myydyimmän albumin joukossa. Albumin suurimmaksi hittikappaleeksi nousi ”Friduna skikuna”. Albumi on julkaistu vinyylilevynä ja C-kasettina sekä vuonna 2002 remasteroituna CD-levynä.
Yhtye esiintyy albumilla neljällä eri nimellä: Hullujussi, Frank Krappa & Sisuvishnu-Orchestra, Sisupojat sekä Viktor Kalborrek & The Cobacabana Trio.
Albumi ylitti platinalevyn rajan vuonna 1975 ja levyä on myyty yli 70 000 kappaletta.
Kappaleet > A-puoli > Hullujussi

Intro & Puuki vuuki luu – 3.07 (alkup. ”Rockin Pneumonia & The Boogie-Woogie Flu”, säv. ja san. Huey "Piano" Smith ja John Vincent, suom. san. Tapio Niemelä)
I Want to Take You Higher – 4.59 (säv. ja san. Sylvester Stewart)
Sweet Caroline – 2.50 (säv. ja san. Mick Abrahams)
Chantilly Lace – 2.26 (säv. ja san. J. P. Richardson)
Friduna skikuna – 2.11 (säv. ja san. Viktor Kalborrek ja Holle Hackenbush)
That’s All Right Mama – 4.26 (säv. ja san. Arthur Crudup)
Kappaleet > B-puoli > Frank Krappa & Sisuvishnu-Orchestra

Potpuri – 10.39 ( säv. ja san. trad. )
Midnight Special (säv. ja san. trad.)
Sisupojat: Harva meistä on rautaa (säv. ja san. Kari Kuuva)
Sisupojat: Yesterday (säv. ja san. John Lennon ja Paul McCartney)
Kappaleet > B-puoli > Viktor Kalborrek & The Copacabana Trio

Potpuri – 13.17
Sävel rakkauden (alkup. ”Melodi d’amour”, säv. ja san. Henri Salvador, suom. san. Saukki)
Suklaasydän (alkup. ”Mama’s Pearls”, säv. ja san. Dorothy Siegman ja Geoffrey Clarkson, suom. san. Saukki)
Syyspihlajan alla (säv. ja san. Arvo Koskimaa)
Tyttö lilla nakkikioskilla (alkup. ”Angelina”, säv. ja san. Louis Prima, suom. san. Viktor Kalborrek ja Holle Hackenbush)
Zooma Zooma (säv. ja san. Louis Prima)
Kokoonpano

Erik ”Eeki” Mantere – laulu, kitara
Heimo ”Holle” Holopainen – bassokitara, taustalaulu
Tapio ”Tannhäuser” Niemelä – kosketinsoittimet, taustalaulu
Yrjö ”Uri” Fonselius – rummut, taustalaulu
KooWee Blomqvist – juontaja/kertoja ("Special Sounds")
Kokoonpano > Tuotanto

Jouko Ahera – äänitys ja miksaus
Heikki Virtanen – tuotanto
Kai Norberg – kuvaus
Jorma Kosonen – ulkoasu
Aiheesta muualla

Hullujussi & co.:n esiintymisiä Ylen Elävässä Arkistossa
Hoikkatytönkorento

| Hoikkatytönkorento |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Sudenkorennot Odonata
Alalahko::  Hentosudenkorennot Zygoptera
Heimo::  Tytönkorennot Coenagrionidae
Suku::  Ischnura
Laji::  elegans
Kaksiosainen nimi
 Ischnura elegans  (Vander Linden, 1820) 
Katso myös
   Hoikkatytönkorento Wikispeciesissä   Hoikkatytönkorento Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hoikkatytönkorento (Ischnura elegans) on tytönkorentoihin kuuluva sirorakenteinen sudenkorento.
Ulkonäkö ja koko

Hoikkatytönkorennon ulkonäkö on samankaltainen kuin useimpien muiden tytönkorentolajien, varsinkin keritytönkorennon. Koiraan takaruumiin keskiosa on erityisen ohut. Hoikkatytönkorennolla, kuten muillakin saman suvun jäsenillä, on mustavalkoiset siipitäplät. Koiraalla nämä täplät ovat etusiivissä puoliksi kumpaakin väriä ja naaraalla ja koiraan takasiivissä enimmäkseen vaaleat. Hoikkatytönkorennon takaruumiin selkäpuoli on suurilta osin tumma, mutta kahdeksas jaoke on kokonaan vaalea. Sen takana olevien 9. ja 10. jaokkeen selkäpuolet ovat kuitenkin tummat. Naaraan takaruumiin 8. jaoke saattaa olla kohtalaisen tumma, mutta joka tapauksessa muuta takaruumista vaaleampi. Kuten muillakin Ischnura-suvun lajeilla, hoikkatytönkorennon päälaella olevat vaaleat täplät ovat melko pyöreät. Tavallisesti tytönkorennoilla on muodoltaan lähinnä päärynämäiset päälakitäplät.
Hoikkatytönkorennon takaruumiin pituus on 24–29 mm ja takasiiven pituus 17–22 mm.
Ulkonäkö ja koko > Naaraan värimuodot

Lajin naarailla on viisi erilaista värimuotoa. Näistä punainen f. rufescens ja violetti f. violacea esiintyvät nuorilla yksilöillä. Aikuiseksi kehittyessään f. rufescensista tulee punaisenruskea f. rufescens-obsoleta ja f. violaceasta vihreän välivaiheen kautta joko oliivinvihreä f. infuscans tai koiraan värinen eli andromorfi yksilö. Kaikkia värimuotoja voidaan tavata samaan aikaan samassa paikassa.
f. rufescens
f. violacea
f. rufescens-obsoleta
f. infuscans
andromorfi
Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia esiintyy pohjoisia alueita ja Portugalia lukuun ottamatta koko Euroopassa sekä Aasiassa Japaniin ja Pakistaniin ulottuvalla alueella. Se on monin paikoin elinalueensa yleisimpiä hentosudenkorentolajeja. Suomessa laji on etelärannikolla runsas ja jokseenkin yleinen, mutta sisämaassa paikoittaisempi, vaikkakin esiintymiä on paljon.
Hoikkatytönkorento elää varsinkin merenlahdilla sekä järvillä ja lammilla, joilla on runsaasti kasvillisuutta.
Elintavat ja lisääntyminen

Hoikkatytönkorennon päälentoaika on kesäkuusta heinä-elokuun vaihteeseen. Lentäviä yksilöitä tavataan kesäkuun alusta elokuun loppuun.
Lajin parittelu voi kestää 3–6 tuntia ja on Suomen korentolajeista pitkäkestoisin. Monista tytönkorentolajeista poiketen hoikkatytönkorennon naaras munii yksin eikä koiraan kanssa.
Aiheesta muualla

Hoikkatytönkorento Korentowikissä
Parittelurengas
Toukka
In memoriam (Sibelius)

In memoriam op. 59 on Jean Sibeliuksen säveltämä hautajaismarssi Eugen Schaumanin muistoksi.
Eugen Schauman, jonka muistolle sävellys on tehty
Sibelius sävelsi marssin Schaumanin ammuttua Nikolai Bobrikovin ensimmäisen sortokauden lopulla.
Sävellys valmistui 14. joulukuuta 1909, mutta Sibelius oli tyytymätön ja sävellys saavutti lopullisen muotonsa maaliskuussa 1910. Ensiesitys lykkääntyi lokakuuhun 1910.
Sävellys soitettiin Sibeliuksen omissa hautajaisissa vuonna 1957.
Ian McKerlich

Ian McKerlich (s. 3. tammikuuta 1965 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa ja oli mukana sijoittumassa kymmenenneksi miesten kahdeksikossa. Hän on olympiamitalisti Bill McKerlichin poika.
Hotelli Korpilampi

| Hotelli Korpilampi |
| --- | --- |

Osoite:  Korpilammentie 5, 02970 Espoo, Suomi
Sijainti:  Lahnus, Espoo
Koordinaatit:  60°19′31″N, 024°43′47″E
Rakennustyyppi:  hotelli
Perustettu:  1976
Valmistumisvuosi:  1977
Suunnittelija:  Martti Jaatinen ja Marjatta Jaatinen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hotelli Korpilampi on Pandoxin operoima hotelli Espoon Lahnuksessa. Pääkaupunkiseudun ensimmäisen niin sanotun korpihotellin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1975 ja hotelli avattiin vuonna 1977. Hotelli tuli tunnetuksi vuoden 1977 Korpilampi-seminaarin yhteydessä. Hotellissa on yhteensä 156 huonetta ja 17 kokoustilaa. Lisäksi hotellissa on ravintola, kylpylä ja kuntosali. Hotelli Korpilammen entinen omistaja Lomaliitto meni vuonna 2009 konkurssiin. Hotelli oli Lomaliiton konkurssin jälkeen suljettuna 1,5 vuotta kunnes Pandox osti hotellin.
Historiaa

Korpilampi-hotellin rakentamisen käynnisti vuonna 1975 Helsingin Osuuskaupan, Enso-Gutzeitin ja Skopin muodostama yhteenliittymä nimellä Tornilampi-hanke. Pinta-alaltaan 17 hehtaarin alueelle rakennettiin tekolampi siirtämällä pois noin 60 000 kuutiometriä mutaa niin, että lammesta tuli paikoin 12 metriä syvä. Kallioinen hotellitonttikin tarvitsi suuria maanrakennustöitä, ennen kuin pohja 162 hotellihuoneen, viiden ravintolan ja 300-paikkaisen auditorion rakennukselle oli saatu aikaan. Hotellin viereen tehtiin 23-huoneinen asuntola henkilökunnalle. Hotellia markkinoitiin alusta asti yhteistyössä Finnlinesin kanssa GTS Finnjetin keskieurooppalaisille laivamatkustajille sopivana, mutta strategia ei tuottanut tulosta vaan 1980-luvun alussa HOK kyllästyi tappioihin ja myi Korpilammen ammattiyhdistysliikkeen omistamalle Lomaliitolle.
Vuonna 1989 hotelli Korpilammen viereen avattiin Vesipuisto Serena, ja myös hotellista alettiin käyttää nimeä Serena Korpilampi.
Korpilampi-seminaari

Korpilampi-seminaari oli hotellissa vuonna 1977 järjestetty talouspoliittinen seminaari, jonka kokoonkutsuja oli Suomen silloinen pääministeri Kalevi Sorsa. Paikalle oli kutsuttu Suomen poliittisten puolueiden, etujärjestöjen ja elinkeinoelämän eliitti, osanottajia oli 350. Myyttiseen maineeseen nouseessa kokouksessa synnytettiin poliittinen konsensus Suomen tulevasta talouspolitiikasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hotelli Korpilampi Wikimedia Commonsissa
Hotellin kotisivut
Hotelli Korpilampi Visit Espoon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hotelli Korpilammen auditorio
Imre Farkas

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | C-2 10 000 m |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | C-2 1 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Gent 1957 | C-2 1 000 m |  |
Imre András Farkas (vuodesta 2002 András Kassai-Farkas, 23. kesäkuuta 1935 Budapest – 10. elokuuta 2020 Budapest) oli unkarilainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Farkas kilpaili kanadalaiskanooteissa joissa saavutti kaksikoissa olympiapronssia 10 000 metrillä Melbournessa 1956 ja 1 000 metrillä Roomassa 1960 sekä EM-pronssia 1 000 metrillä Gentissä 1957. Myöhemmin muun muassa taiteilijana ja uskonnollisena saarnaajana toiminut Farkas kuoli 85-vuotiaana 10. elokuuta 2020.
Aiheesta muualla

Imre Farkas Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Hämyraitatokko

| Hämyraitatokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Gobioidei
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Valenciennea
Laji::  wardii
Kaksiosainen nimi
 Valenciennea wardii  (Playfair, 1867) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hämyraitatokko (Valenciennea wardii) on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Hämyraitatokko  kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisiä pystyraitoja, selkäevässä on tumma silmätäplä. Silmän alla kulkee neonsininen raita.
Alkuperä

Hämyraitatokkoja elää luonnossa Punaisellamerellä, Intian valtamerellä, Thaimaan ympäristössä ja Japanin seudulla. Eri alueilla on kehittynyt erilaisia värimuunnoksia.
Käyttäytyminen

Hämyraitatokkoja pidetään meriakvaariossa, jossa on korallihiekkapohja; tokot kaivelevat hiekan joukosta ruokaa itselleen. Kalat eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Joskus hiekan pöllyttäminen aiheuttaa ongelmia koralleille. Jotkut yksilöt ovat aggressiivisia lajitovereitaan kohtaan.
Vesiolot ja ravinto

Hämyraitatokot syövät hiekasta itse kaivamiensa ötököiden lisäksi jonkun verran lihaisaa pakasteruokaa. Ruokinta on joskus ongelmallista, ja kala voi nääntyä nälkään.
Aiheesta muualla

Valencienna wardii (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Héctor Ayala

Héctor Ayala (11. huhtikuuta 1914 – 12. maaliskuuta 1990) oli argentiinalainen kitaristi ja säveltäjä. Hän debytoi kitaristina Buenos Airesissa vuonna 1936, jolloin hän esiintyi yhdessä Roberto Grelan kanssa. Suurin osa Ayalan sävellyksistä on kitaramusiikkia.
Hrafn Gunnlaugsson

Hrafn Gunnlaugsson (s. 17. kesäkuuta 1948, Reykjavik) on islantilainen elokuvaohjaaja.
Islannin ensimmäinen

Hrafn Gunnlaugsson oli yksi islantilaisen elokuvan ensimmäisistä kansainvälistä arvostusta elokuvillaan saanut ohjaaja. Hrafnia voidaan pitää auteur-ohjaajana, sillä hän on käsikirjoittanut itse jokaisen ohjaamansa elokuvan ja useimmiten osallistunut niihin myös säveltäjänä ja leikkaajana. Koska Islannissa ei ole ainuttakaan elokuvakoulua, Hrafn joutui monien kollegojensa tavoin hankkimaan koulutuksensa ulkomailla. Vuonna 1973 hän valmistui Tukholman yliopistosta, jossa opiskeli teatteria ja elokuvaa.
1980-luku

Ensimmäisen elokuvansa Hrafn ohjasi 1980-luvulla, jolloin Islannin varsinainen pitkien elokuvien tuotanto alkoi. Esikoiselokuva Óðal feðranna (Unelma toisesta elämästä) valmistui vuonna 1980.
1980-luku > Viikinki-trilogia

Ensimmäisissä elokuvissaan Hrafn keskittyi kuvaamaan muinaista Islantia ja sitä hallinneita sankareita. Islannin kansalliskirjailijan ja ainoan Nobel-kirjailijan Halldór Laxnessin tavoin Hrafn kuvasi maansa historiaa koruttomasti riisuen viikingeiltä heitä aikaisemmin ympäröineen glorian.
Trilogian ensimmäinen osa Hrafninn flýgur (Korpin lento, 1984) oli siihenastisen islantilaisen elokuvan suurin kansainvälinen menestys. Elokuva oli tarina pienestä pojasta, jonka julma viikinki säästää tappaessaan kylän muut asukkaat. 20 vuotta myöhemmin poika on kasvanut aikuiseksi ja päättää kostaa kylänsä tuhonneille viikingeille. Hrafninn flýgur oli islantilais-ruotsalaista yhteistuotantoa, ja se palkittiin muun muassa parhaan ohjauksen Guldbagge-palkinnolla. Elokuva oli eräänlainen uusintaversio Akira Kurosawan Yojimbosta (1961).
Trilogian toinen osa Í skugga hrafnsins (Korpin varjossa, 1988) oli elokuva viikinkiklaanien taisteluista 1000-luvun alun myrskyisässä Islannissa. Tarina perustuu vanhaan islantilaiseen Traustin ja Isolden-saagaan. Nuori Trausti palaa kotimaahansa Norjasta, jossa hän on opiskellut teologiaa. Kristinuskon ensiaskeleet ovat saapuneet Islantiin, mutta yhtäkkiä Trausti huomaakin olevansa keskellä rakkauden, vallan ja koston draamaa. Elokuvan pääosaa näytteli ruotsalainen näyttelijä Reine Brynolfsson. Kuvauksesta vastasi Esa Vuorinen.
Viikinkitrilogian viimeinen osa Hvíti víkingurinn (Valkoinen viikinki, 1991) sijoittuu 1100-luvun Norjaan. Mahtisuvun jäsen Askur nai Norjan viimeisimpien maanomistajien sukuun kuuluvan Emblan. Häämenot suoritetaan vanhojen viikinkiuskomusten mukaisesti. Mutta kristinusko on saapunut Norjaan ja Norjan silloinen kuningas haluaa kuitenkin kitkeä kaiken pakanallisuuden ja haluaa estää kahden mahtisuvun näiden kahden mahtisukua edustavan ihmisen avioliiton.
Hrafnin viikinkitrilogia on ottanut selviä vaikutteita Sergio Leonen ja Akira Kurosawan historiallisista spektaakkeleista. Tämän yhteyden ohjaaja on myös itse tunnustanut. Näitä kahden mestariohjaajan elokuvia Hrafn pitkää omien epookkielokuviensa  esikuvina.
Gunglausson ja Suomi

Epookkiaiheisten viikinkielokuviensa ohella Hrafn on ohjannut myös nykypäivään sijoittuvia elokuvia. Þegar það gerist (Kun se tapahtuu, 1998) on itseironinen ja hirtehishumoristinen TV-elokuva epätavallisesti syttyneestä intohimosta. Se on tarina pienestä pojasta, joka on tullut kesänviettoon setänsä hevostilalle. Poikamiehenä elävän sedän elämä kuitenkin järkkyy hänen tavatessaan unelmiensa naisen hevosnäyttelyssä. Ohjaajansa sanoin elokuva on elokuva Islannin historiasta: ilman hevosia hänen esivanhempansa eivät olisi selviytyneet elämästä karulla saarella. Elokuva sai Suomen ensi-iltansa televisiossa 28. heinäkuuta 1999.
Hrafnin tunnetuin elokuva Suomessa on hänen vuonna 2003 ohjaamansa elokuva Opinberun Hannesar (Hanneksen ilmestys). Se on tarina valtion tarkastusvirastolla työskentelevästä Hanneksesta, joka kadottaa tietokoneensa mukana myös henkilöllisyytensä. Elokuva on kafkamainen tarina miehestä, joka taistelee kasvotonta systeemiä vastaan.
Esikuvat

Sergio Leonen ja Akira Kurosawan ohella Hrafn mainitsee esikuvakseen ruotsalaisen mestariohjaajan Ingmar Bergmanin ja tämän elokuvat. Alun alkaen Hrafn suhtautui elokuviin vain yhtenä mahdollisuutenaan vikitellä tyttöjä. Mutta hänen todellinen intohimonsa elokuviin syttyi silloin, kun Ruotsin televisio kuvasi yhden hänen näytelmistään.
Muut työt ja esikuvat

Hrafn on elokuviensa ohella ohjannut myös useita näytelmiä ja julkaissut kirjoja – proosaa, lyriikkaa ja draamaa.
Hugo (televisio-ohjelma)

| Hugo |
| --- | --- |
 Ohjelman tunnusteksti
Tyyli:  peliohjelma
Kestoaika:  25-30 minuuttia
Kehittäjä(t):  Jussi-Pekka Koskiranta, Pekka Kossila (suomalainen versio)
Pääosissa:  Taru Valkeapää (juontaja 1993–1994) Marika Saukkonen (juontaja 1995) Harri Hyttinen (Hugon suomenkielinen ääni)
Alkuperämaa:  Suomi Tanska
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  17. maaliskuuta 1993 – 12. joulukuuta 1995
Tunnuskappale:  Hugo tunnusteema (esittäjät Kata Laurikainen ja Harri Hyttinen)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jussi-Pekka Koskiranta
Ohjaaja(t):  Jussi-Pekka Koskiranta
Käsikirjoittaja(t):  Jussi-Pekka Koskiranta, Jaana Rinne
Säveltäjä(t):  Anssi Ahonen (ohjelman tunnusmusiikin säveltäjä)
Tuotantoyhtiö(t):  Viihdefarmi Oy Interactive Television Entertainment (ITE)
Aiheesta muualla
IMDb
Hugo oli suomalainen Yle TV2-kanavalla vuosina 1993–1995 esitetty peliohjelma, joka perustui tanskalaiseen Skærmtrolden Hugo -ohjelmaformaattiin. Ensimmäinen ohjelma esitettiin 17. maaliskuuta 1993, ja viimeinen 12. joulukuuta 1995. Ohjelmaa esitettiin pääsääntöisesti suorana lähetyksenä, mutta alkuaikoina myös toisinaan nauhoitettuna.
Ohjelman ensimmäisenä juontajana toimi Taru Valkeapää vuosina 1993–1994, joka valittiin 45 ehdokkaan joukosta. Ohjelman viimeisenä esitysvuonna 1995 juontajaksi vaihtui Marika Saukkonen.
Ohjelma saavutti Suomessa suuren suosion. Muun muassa juontaja Valkeapäätä on kuvailtu "isien ja poikien suosikiksi".
Formaatti

Suomeen Hugo-peliohjelman toi ohjelmaa tuottajana ja ohjaajana toiminut Jussi-Pekka Koskiranta tiiminsä (johon kuului muun muassa Pekka Kossila) kanssa. Koskiranta oli seurueineen Tanskassa Kööpenhaminassa katsomassa VHS-nauhoilta ohjelman alkuperäistä tanskalaista että espanjalaista versiota. Yleisradioon oli etsitty uutta innovatiivista koko perheen televisio-ohjelmaa, ja Hugo täytti nämä kriteerit. Koko peliformaatti perustui siihen, että Tanskasta tuotiin Tampereelle Yle TV2:n studioiden kameratalliin suurikokoinen tietokonekaappi, jonka sisällä oli peliä pyörittävä Amigan tietokone. Tämän mukana oli myös äänisämplereitä, ja muuta elektronista, joilla tehtiin sisällästä televisiolähetyskelpoista. Puhelinhybridihoitaja valmisteli lähetykseen osallistuvaa pelaajaa, ja puhelusignaali piti pystyä kytkemään peliin, jotta pelaaja pääsi pelaamaan, ja kuuli myös puhelimen näppäinäänet.
Hugo-hahmo

Hugo on metrin pituinen peikko, joka asuu Skandinaviassa sijaitsevassa peikkometsässä. Hugon perheeseen kuuluvat hänen rakas vaimonsa Hugolina, sekä hänen kolme lastaan Nisse, Nasse ja Nössö. Heidän päävastustajana on Tarastella-niminen noita, joka sieppaa Hugolinan ja lapset, koska tarvitsee heitä palauttaakseen ja säilyttääkseen oman nuoruutensa ja kauneutensa kirouksen vuoksi. Hugon on matkattava erilaisten tasojen läpi, ennen kuin pääsee perille Pääkalloluolaan pelastamaan perheensä.
Hugo-hahmo tunnettiin ohjelmassa myös lukuisista lentävistä lauseistaan, joita olivat muun muassa Herää pahvi! ja Pitikö olla hoppu, nyt se on leikin loppu. Lentävät lausahdukset olivat muun muassa Jaana Rinteen tekemiä käännöksiä alkuperäisestä tanskankielisestä versiosta.
| Suomenkieliset ääninäyttelijät ohjelman pelijaksoissa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Harri Hyttinen  | … |  Hugo, Nisse, Nasse, Nössö   |  |  |  |  |  |  |  |
|  Eija Ahvo  | … |  Tarastella-noita, Hugolina   |  |  |  |  |  |  |  |
Ohjelmaan osallistuminen

Päästäkseen mukaan pelaamaan Hugoa pelaajalla piti olla näppäimillä varustetttu lanka- tai matkapuhelin, jolla hän soitti studioon, ja pääsi pelaamaan televisioruudulla käyttäen puhelimen näppäimiä. Vanhemmalla kääntölevypuhelimella pelaaminen ei onnistunut, koska pelin ohjaus toimi vain näppäimillä.  Kuitenkin epähuomiossa ohjelman elinkaaren aikana oli muutamia pelaajia, jotka pelasivat kääntölevypuhelimella, jonka takia pelihahmon liikuttaminen ei onnistunut.
Pelin aikana pelihahmo poimi myös rahasäkkejä, joista pelaajalle kertyi bonuspisteitä. Näillä loppupisteillä myös määriteltiin pelaajan saama palkinto suorituksen jälkeen. Ohjelmassa palkintoina oli muun muassa viihde-elektroniikkaa, kodinkoneita ja Hugo-aiheisia oheistuotteita.
Oheistuotteet

Ohjelmaan perustuen julkaistiin useita erilaisia oheistuotteita, kuten muun muassa:
vuonna 1993 julkaistu DJ Hugo -kokoelma-albumi.
pehmoleluja
reppuja
karkkeja
Hugo-lautapeli
Sinebrychoffin valmistama vadelmanmakuinen Hugo -virvoitusjuoma.
Melian valmistamat puurohiutaleet
Aiheesta muualla

Yle Areena: Taru Valkeapään ensimmäinen Hugo-juonto (17.3.1993)
Yle Areena: Taru Valkeapään viiminen Hugo-juonto (12.12.1994)
Yle Areena: Marika Saukkosen ensimmäinen Hugo-juonto (4.1.1995)
Yle Areena: Hugo-pelin viimeinen juonto (12.12.1995)
Hugo-peliä pystyy pelaamaan vanhalla lankapuhelimella Tampereella Suomen pelimuseossa.
Hopeasinisiipi

| Hopeasinisiipi |
| --- | --- |
 Koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Sinisiipiset Lycaenidae
Suku::  Polyommatus
Laji::  amandus
Kaksiosainen nimi
 Polyommatus amandus  (Schneider, 1792) 
Synonyymit
 Agrodiaetus amandus  Plebeius amandus  Plebicula amanda 
Katso myös
   Hopeasinisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopeasinisiipi (Polyommatus amandus) on sinisiipiin kuuluva päiväperhoslaji. Se on yksi yleisimmistä heimonsa edustajista Suomessa.