stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Belize
Historia > Varhaishistoria

Mayojen korkeakulttuuri kehittyi Jukatanin niemimaan alavilla alueilla ja sen eteläpuolisilla ylängöillä. Alue kuuluu nykyisin Belizen lisäksi Meksikoon, Guatemalaan ja Hondurasiin. Jo ennen vuotta 2500 eaa. metsästäjä-keräilijäryhmät asettuivat pieniin kyliin. Metsästyksen ja keräilyn ohella he alkoivat viljellä maissia, papuja, kesäkurpitsaa ja chiliä, jotka ovat edelleen tärkeä osa alueen asukkaiden ruokavaliota. Suunnilleen vuosien 2500 eaa. ja 250 jaa. aikana kehittyivät mayojen sivilisaation tärkeimmät piirteet. Se kukoisti klassisella kaudella noin vuosina 250–1200. Maanviljelyssä kehitettiin työläs penkereisiin perustuva kastelujärjestelmä ja kaskiviljelyn tekniikoita.
Belizen alueelta on löydetty varhaisten maya-kaupunkien raunioita. Viisi kilometriä Orange Walkista länteen on 2500 eaa. rakennettu Cuello, mistä on löytynyt alueen vanhimmat astiat. Puolijalokivet osoittavat, että kauppaa käytiin laajalla alueella jo 1500 eaa. Cerrosin rauniokaupunki on noin vuosilta 300 eaa.–100 jaa., ja siellä näkyy jälkiä mayojen varhaisesta arkkitehtuurista ja taidokkaista kaiverruksista ja kivirakenteista. Altún Hasta, noin 30 km Belize Citystä, on löytynyt auringonjumala Kinich Ahaun jadenaamio.
Klassisen kauden lopulla Belizen alueella eli noin 400 000 asukasta. Yhteiskunta kuitenkin taantui voimakkaasti 900-luvulla, ja vaikka kaupungeissa asuttiin edelleen, ne menettivät merkityksensä seremoniallisina keskuksina. Kulttuurin romahduksen syitä ei tunneta. Belizessä asui kuitenkin eurooppalaisten tullessa mayoja, mutta siellä ei ollut keskusvaltaa.
Historia > Siirtomaa-aika

1600-luvulla nykyisestä Belizestä tuli Espanjan Keski-Amerikan ja Karibian siirtokuntien osa. Tarinan mukaan eurooppalainen asutus Belizessä alkoi 1638 haaksirikkoutuneiden englantilaisten merimiesten perustamasta siirtokunnasta. Seuraavan kahdensadan vuoden aikana englantilaiset perustivat alueelle lisää siirtokuntia, joiden pääasiallisena vientituotteena oli puutavara. Muihin elinkeinoihin kuului merirosvous.
Vuosina 1763 ja 1783 Espanja solmi sopimuksen, joiden mukaan britit saivat oikeuden puunhakkuuseen, mutta alue kuului edelleen Espanjan alaisuuteen. Sopimukset kielsivät periaatteessa paikallishallinnon ja plantaasimaatalouden. Brittiasutukset kuitenkin alkoivat 1700-luvun lopulla olla paikallisten oligarkkien alaisuudessa. Asutuksissa alettiin myös järjestää julkisia kokouksia. Vuonna 1798 Espanja yritti poistaa britit Belizestä vielä kerranvoimatoimin, mutta epäonnistumisen jälkeen alue oli enää vain nimellisesti Espanjan siirtomaa.
Yucatánin kastisodan (1847–1853) aikana maahan pakeni tuhansia espanjankielisiä siirtolaisia. Alueesta tuli virallisesti Britannian siirtomaa vuonna 1862 nimellä Brittiläinen Honduras. Meksiko luopui virallisesti vaatimuksestaan alueeseen 1893.
Belizen talous kärsi pahoin 1930-luvun laman aikana, ja vuoden 1931 hurrikaani tuhosi pahoin Belize Cityä. Lakot ja mielenosoitukset herättivät vaatimuksia demokratiasta. Ammattiliittojen ja keskiluokkaiset kreolit muodostivat kansankomitean, kun kuvernööri oli vuonna 1939 devalvoinut valuutan. Komitean pohjalta syntyi 1950 Yhdistynyt kansanpuolue, joka alkoi johtaa itsenäisyysliikettä.
Historia > Itsenäisyys

Brittiläinen Honduras sai itsehallinnon vuonna 1964, ja sen nimi muutettiin Belizeksi 1973. Pelko aluetta itselleen vaatineen Guatemalan hyökkäyksestä viivytti itsenäisyyttä vuoteen 1981. Belizeläiset olivat turhautuneita Guatemalan vaatimuksista ja alkoi kerätä tukea itsenäisyydelleen muista maista. Belize vei asiansa vuosina 1975–1981 muun muassa Sitoutumattomien maiden liikeeseen ja Yhdistyneisiin kansakuntien. YK:n marraskuun 1980 päätös vaati Belizen itsenäisyyttä. Guatemalan kanssa ei päästy sopimukseen, mutta Belize julistautui itsenäiseksi 21. syyskuuta 1981.
Britannia antoi Belizelle alkuun turvatakuut, ja Britannian asevoimat poistui maasta vasta 1994, jolloin Belizen puolustusvoimille meni vastuu rajaturvallisuudesta. Guatemala oli tunnustamut Belizen vasta vuonna 1991.
Ensimmäisenä pääministerinä oli itsenäistymisen jälkeen George Price. Hänen johtamansa Yhdistynyt kansanpuolue johti maata kolmisenkymmentä vuotta, kunnes Yhdistyneen demokraattisen puolueen (United Democratic Party, UDP) Manuel Esquivelista tuli pääministeri 1984. PUP palasi kuitenkin valtaan 1989 vaaleissa edelleen Pricen johdolla, UDP oli vallassa 1993–1998 ja PUP 1998. Vuonna 2008 UDP:n Dean Barrow’sta tuli pääministeri murskavoiton jälkeen.
Huhtikuussa 2005 maassa mellakoitiin hallitusta vastaan. Maan öljyvarojen hyödyntäminen aloitettiin huhtikuussa 2006. Belizen vaaleja hallitsi 2010-luvullakin UDP ja PUP. UDP voitti kolmannen kautensa 2015, mutta PUP voitti vuoden 2020 vaalit. Pääministeriksi nousi Johnny Briceño.
Politiikka

Belize on perustuslaillinen monarkia, jonka muodollisena valtionpäämiehenä on Belizen kuningas Charles III. Kuningasta edustaa kenraalikuvernööri. Käytännön hallitusvalta on pääministerin johtamalla hallituksella.
Vuoden 1981 perustuslaki määrittelee brittiläismallisen parlamentaarisen järjestelmän, jossa pääministeri ja hallitus ovat vastuussa parlamentille. Kaksikamarisen parlamentin vaaleilla valittuun edustajainhuoneeseen kuuluu 31 jäsentä, jotka valitaan viisivuotiskaudelle. Kenraalikuvernööri nimittää senaatin 12 jäsentä, jotka ovat hallituksen, opposition ja kansalaisyhdistysten valitsemat. Belizen kirkkojen neuvosto ja evankelisten kirkkojen neuvosto, teollisuus- ja kauppakamari ja yritysvirasto, sekä ammattiliittojen kongressi ja yhteiskunnallinen ohjaava komitea suosittelevat kuvernöörille kukin yhden senaattorin valintaa. Senaatin puhemiehen nimittää valtapuolue.
Belizen itsenäisyyden ajan maata on hallinnut kaksi puoluetta, Yhdistynyt kansanpuolue (PUP) ja Yhdistynyt demokraattinen puolue (UDP). PUP sai parlamenttivaaleissa 2020 murskavoiton, sillä se sai peräti 25 paikkaa edustajainhuoneeseen. Vaalit päättivät UDP:n 17 vuotta kestäneen valtakauden, ja PUP:n johtajasta Johnny Briceñosta tuli pääministeri.
Belizen oikeusjärjestelmä perustuu englantilaiselle tapaoikeudelle. Oikeuslaitos on itsenäinen, mutta sillä puuttelliset resurssit.
Belizessä tehdään suhteellisen paljon murhia, ja siellä murhien määrä asukaslukuun nähden on maailman korkeimpia. Väkivalta on keskittynyt erityisesti Belize Cityn eteläosiin. Maahan tuo lisäksi epävakautta rajariita, joka on edelleen ratkaisematta Guatemalan kanssa. Huumekartellien läsnäolo on myös vahvistunut Belizen eteläosissa 2020-luvulla.
Hallinnollinen jako

Belize on jaettu kuuteen alueeseen (district).
| Numero | Alue | Väkiluku  (VL2022) | Hallintokeskus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Belize | &&&&&&&&&0113630.&&&&00113 630 | Belize City |
| 2 | Cayo | &&&&&&&&&&099105.&&&&0099 105 | San Ignacio |
| 3 | Corozal | &&&&&&&&&&045310.&&&&0045 310 | Corozal |
| 4 | Orange Walk | &&&&&&&&&&054152.&&&&0054 152 | Orange Walk |
| 5 | Stann Creek | &&&&&&&&&&048162.&&&&0048 162 | Dangriga |
| 6 | Toledo | &&&&&&&&&&037124.&&&&0037 124 | Punta Gorda |
Väestö

Belizessä on vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 397 483 asukasta. Väestöstä kaupungeissa asuu &&&&&&&&&&&&&042.020000042,2 prosenttia ja maaseudulla &&&&&&&&&&&&&057.080000057,8 prosenttia.
Etnisesti suurin osa väestöstä on sekoittunutta. Suurin etninen ryhmä on eurooppalaisten ja mayojen jälkeläiset eli mestitsit. Heitä oli vuonna 2022 arviolta 52 prosenttia väestöstä. He asuttavat erityisesti Belizen harvaanasuttua sisämaata. Siellä on myös suurin osa Belizen mayoista, joiden osuus väestöstä on 12 prosenttia. Rannikon keskiosia hallitsevat puolestaan afrikkalaista ja brittiläistä sukua ovat kreolit, joiden osuus väestöstä on 24 prosenttia. Erityisesti rannikon eteläosissa asuu garifunoja eli intiaanien ja afrikkalaisten jälkeläisiä, joita on noin 4 prosenttia väestöstä. Muihin ryhmiin (arabeja, kiinalaisia, intialaisia sekä eurooppalaisperäisiä) kuuluu 8 prosenttia väestöstä.
Maan virallinen ja yleisesti käytetty kieli on englanti, mutta suurin osa väestöstä puhuu kreolikieltä krioli. Monet belizeläiset osaavat useampia kieliä, mutta mestitsit puhuvat pääosin espanjaa, garifunat garifunaa ja mayat mayakieliä. Mennoniittiyhteisöissä käytetään saksalaisperäistä plautdietschiä.
Kristinusko on Belizen selvästi suurin uskonto. Vuoden 2022 tilastojen mukaan 31,8 prosentteja oli katolisia, 9,2 prosenttia helluntailaisia, 4,7 prosenttia seitsemännen päivän adventisteja, 4,0 prosenttia anglikaaneja, 3,9 prosenttia mennoniittejä, 3,5 prosenttia baptisteja ja 1,7 prosenttia metodisteja. Uskonnottomien osuus väestöstä on 31,0 prosenttia ja muiden uskontojen 10,2 prosenttia. Kristinuskon tärkeys näkyy myös siinä, että Belizellä on kansallislaulun rinnalla myös kansallisrukous.
Maaseudulla sosiaaliluokat seuraavat etnisten ryhmien rajoja, mutta kaupungeissa yhteiskuntaluokka määräytyy ensisijaisesti ihonvärin mukaan: vaaleat kreolit, mestitsit, intialaiset ja muut aasialaiset ovat ylempää luokkaa kuin tummat kreolit tai garifunot. Ylimmät yhteiskuntaluokat hallitsevat liike-elämää ja molempia suuria poliittisia puolueita.
Kulttuuri

Kansallisen kirjallisuuden perusta on kansantarinoissa ja muussa suullisessa perinteessä, mutta vain vähän siitä on kirjoitettu muistiin. Maalaus ja kuvanveisto ovat perinteisiä kuvataiteen lajeja. Varsinkin puun kaivertaminen ja veistäminen on suosittua.
Garifunien kehittämä rockmusiikin laji on nimeltään punta rock, ja se on levinnyt muuallekin Keski-Amerikkaan. Belizen tunnetuin muusikko on Andy Palacio, jonka sanotaan ”nostaneen Belizen musiikin maailmankartalle”. Palacio edustaa garifunien musiikkiperinnettä, ja hänet palkittiin maailmanmusiikin Womex-messuilla 2007.
Lukutaito on kasvanut merkittävästi vuosina 1990-2015: 70 % (1990), 81 % (2001) ja 91 % (2015). Maan tunnetuin yliopisto on vuonna 2000 perustettu Belizen yliopisto.
Belizessä ei ilmesty päivälehtiä, mutta jotkut puolueet julkaisevat viikkolehtiä. Yleisradio yksityistettiin vuonna 1998, ja nykyisin maassa toimii joukko kaupallisia radioita. Myös yksityisiä televisioasemia toimii sekä maanpäällisessä antenniverkossa että kaupungissa kaapeliverkoissa.
Kulttuuri > Urheilu

Belize on osallistunut kesäolympialaisiin vuodesta 1968 lähtien 1–11 urheilijan joukkueella. Useimmiten joukkueessa on ollut yleisurheilijoita ja ampujia. Maa ei ole saanut mitaleita.
Belizen jalkapallomaajoukkue oli toukokuussa 2017 FIFA-rankingissa sijalla 145. CONCACAF Gold Cupin lopputurnaukseen se ei ole edennyt koskaan. Maassa on 42 joukkuetta ja niissä 3150 rekisteröityä pelaajaa.
Belizen koripallomaajoukkue voitti Caricomin mestaruuden 1998, mutta seuraavan kymmenen vuoden aikana sen taso romahti tyystin.
Baseballia muistuttava softball on suosittua Belizessä, ja sekä naisten että miesten joukkueet ovat menestyneet kansainvälisissä turnauksissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Belize Wikivoyagessa (englanniksi)
Väli-Amerikan valtiot
| --- | --- |
Mantereen maat:  Belize  Costa Rica  El Salvador  Guatemala  Honduras  Meksiko  Nicaragua  Panama 
Saarivaltiot:  Antigua ja Barbuda  Bahama  Barbados  Dominica  Dominikaaninen tasavalta  Grenada  Haiti  Jamaika  Kuuba  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Trinidad ja Tobago 
Itsehallintoalueet:  Anguilla  Aruba  Bonaire  Brittiläiset Neitsytsaaret  Caymansaaret  Curaçao  Guadeloupe  Martinique  Montserrat  Navassa  Puerto Rico  Saba  Saint Barthélemy  Saint-Martin  Sint Eustatius  Sint Maarten  Turks- ja Caicossaaret  Yhdysvaltain Neitsytsaaret 
| n k Commonwealth realmit ja dominiot |
| --- | --- |
Nykyiset:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Belize  Grenada  Jamaika  Kanada  Papua-Uusi-Guinea  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Tuvalu  Uusi-Seelanti  Yhdistynyt kuningaskunta 
Entiset:  Barbados  Ceylon  Etelä-Afrikka  Fidži  Gambia  Ghana  Guyana  Intia  Irlanti  Kenia  Malawi  Malta  Mauritius  Newfoundland  Nigeria  Pakistan  Sierra Leone  Tanganjika  Trinidad ja Tobago  Uganda 
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta 
Belizen kartta.
Altun Han mayatemppeli Belizessä.
Brittiläisen Hondurasin lippu.
Belizen alueet
Cujo

Cujo on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1981. Kirja on ilmestynyt suomeksi vuonna 1987 Virpi Kososen suomentamana ja Harlequinin kustantamana. Uusi suomennos ilmestyi vuonna 1992 Book Studion kustantamana. Sen on suomentanut Reijo Kalvas.
King kertoo, että ei muista kirjan kirjoittamisesta juuri mitään, koska joi niihin aikoihin kaljapatterin illassa, mutta haluaisi muistaa ja myöntää pitävänsä teoksestaan.
Juoni

Trentonin perhe, johon kuuluvat isä Vic, äiti Donna ja heidän viisivuotias poikansa Tad, on vastikään muuttanut uuteen kylään Castle Rockiin, jossa he tutustuvat autokorjaaja Camberien perheeseen ja heidän koiraansa Cujoon. Ihmisystävällinen Cujo saa lepakon puremasta vesikauhutartunnan, ja alkaa sairastuttuaan tappaa ihmisiä.
Elokuvaversio

Kirjan pohjalta tehty kauhuelokuva Cujo – kauhun silmät tuli ensi-iltaan vuonna 1983. Elokuvan on ohjannut Lewis Teague, ja pääosia näyttelevät Danny Pintauro, Dee Wallace Stone, Daniel Hugh Kelly ja Christopher Stone.
Abel

| Abel> הֶבֶל |
| --- | --- |
 Andrei Mironovin Kain ja Abel (2015) Yksityiskohta.
Henkilötiedot
Vanhemmat:   Aadam  Eeva 
Sukulaiset:   Kain (veli)  Set (veli) 
William Blaken maalaus Abelin murha.
Abel (Vanhassa kirkkoraamatussa Aabel; hepr. ‏הֶבֶל‎, Hevel) oli Raamatun Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan ensimmäisten ihmisten Aadamin ja Eevan toinen poika. Hänen veljensä Kain tappoi hänet.
Abelista kertovat kirjoitukset

Vanhan Testamentin Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Abel oli lammaspaimen, kun taas hänen veljensä Kain oli maanviljelijä. Molemmat uhrasivat Jumalalle, mutta Jumala katsoi suopeasti vain Abelin karitsauhriin, josta suuttuneena Kain tappoi Abelin.
Apokryfisessä kirjallisuudessa Abel mainitaan Henokin kirjassa, jossa Abelin henki anoo kostoa kaikille Kainin jälkeläisille. Uuden Testamentin Heprealaiskirjeessä  Abelin uhrin kerrotaan olleen Kainin uhria arvokkaampi, koska Abel uskoi ja oli vanhurskas. Lisäksi Jeesus opettaa Matteuksen evankeliumin mukaan Abelin olleen ensimmäinen viattomasti kärsinyt ihminen.
Koraanin kertomus

Tarina Kainista ja Abelista tai oikeammin "Adamin kahdesta pojasta" löytyy  Koraanin Katetun pöydän suurasta 5 (27–30). Koraani kertoo: "kumpikin heistä uhrasi ja toisen uhri vastaanotettiin, toisen uhria ei vastaanotettu. (Toinen) sanoi: »Totisesti, minä surmaan sinut».
Kohtausta seuraa tarina korpista: "Ja Jumala lähetti korpin, joka raapi maata näyttääkseen hänelle, kuinka hänen veljensä alaston ruumis olisi kätkettävä." (5:31). Jälkimmäistä tarinaa ei ole Raamatussa, mutta sekin löytyy rabbiinisista kirjoituksista.  Koraanista veljesten nimet puuttuvat, mutta myöhemmissä islamilaisissa teksteissä he ovat Qabil ja Habil.
Koraanissa kertomusta seuraa jae 32: "Tämän johdosta annoimme Israelin lapsille säädöksen, että kuka ikinä ottaa hengiltä ihmisen muutoin kuin verikostoksi tai pahuuden ehkäisemiseksi maassa, hän on kuin olisi tappanut kaikki ihmiset; ja ken ikinä pelastaa yhden hengen, hän on kuin olisi pelastanut kaikkien ihmisten hengen --".   Geiger antaa tekstin heprealaiseksi lähteeksi Mishnah Sanhedrinin luvun 4.
Aiheesta muualla

1 Moos. 4:1-16, kertomus Kainista ja Abelista
Aabel Uudessa Testamentissa (1938)
Dalriadan kuningaskunta

| Dál Riada > 400-luku–843 |
| --- | --- |
   Dalriada vihreällä noin vuonna 600. 
Valtiomuoto:  Monarkia
Pääkaupunki:  Dunadd
Edeltäjä:  Piktien hallitsemia maita
Seuraaja:  Alban kuningaskunta
Dalriada, iiriksi Dál Riada tai Dál Riata, oli nykyisen Skotlannin alueella sijainnut gaelilainen kuningaskunta, joka ulottui 400-luvulta lähtien Pohjoiskanaalin molemmille puolille. Siihen kuuluivat Pohjois-Irlannin Antrim ja Skotlannin Argyll sekä osa Sisä-Hebrideistä.
Skotlannin Dalriadan kuningaskunnan perustivat Irlannin Antrimin Dál Riadan kuningaskunnasta saapuneet uudisasukkaat. He perustivat Dalriadan Argylliin maille, joita tuolloin asuttivat piktit. Perimätiedon mukaan kuningaskunnan perustivat Ercin kolme poikaa. Yksi pojista oli nimeltään Fergus, josta Skotlannin kuninkaiden katsotaan polveutuvan. Skottien eli irlantilaisten maahanmuuttajien ja piktien välillä oli useita sotia, mutta myös keskinäisiä avioliittoja.
Dalriadan Irlannin puoleinen osa alkoi rappeutua jo 500-luvun alussa, kun Irlannin hallitseva suku oli siirtynyt Skotlantiin. Viikinkien tunkeuduttua Irlantiin 800-luvulla Irlannin Dalriada menetti kokonaan poliittisen identiteettinsä. Piktit puolestaan alkoivat ahdistella Dalriadaa Skotlannissa. Dalriadan kuningas Kenneth I MacAlpin yhdisti viimein piktit ja skotit vuonna 843, ja siitä lähtien aluetta ryhdyttiin kutsumaan Skotlanniksi. Kennethistä tuli uuden Alban kuningaskunnan ensimmäinen kuningas.
Dalriadan skottien saavuttama valta-asema johti siihen, että irlantilaisperäinen gaeli syrjäytti alkuperäisasukkaiden puhumat varhaisemmat kielet Pohjois-Skotlannissa. Osa piktien perinteistä jäi kuitenkin elämään keskiajan Skotlannissa.
Dettmar Cramer

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dettmar Cramer
Syntymäaika: 4. huhtikuuta 1925
Syntymäpaikka: Dortmund, Weimarin tasavalta
Kuolinaika: 17. syyskuuta 2015 (90 vuotta)
Pituus: 161 cm
Lempinimi: Napoleon, Laufender Meter, Fussball-Professor
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  |  Viktoria Dortmund  Germania Wiesbaden |  |
Valmennusura
        1964 1974 1975–1977 1977–1978 1978–1981 1981–1982 1982–1985 1991–1992 1997:  Teutonia Lippstadt  VfL Geseke  SC Paderborn 07  TuS Eving-Lindenhorst  Japanin maajoukkue  Yhdysvaltain maajoukkue  FC Bayern München  Eintracht Frankfurt  Al-Ittihad  Aris FC  Bayer 04 Leverkusen  Korean tsv:n U23-maajoukkue  Thaimaan maajoukkue
Dettmar Cramer (4. huhtikuuta 1925 – 17. syyskuuta 2015) oli saksalainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja. Hän voitti pitkällä urallaan muun muassa kahdesti Euroopan Cupin mestaruuden ja häntä pidetään Japanin modernin jalkapallon isänä. Hän oli japanilaisen Zuihōshō-ritarikunnan kolmannen luokan jäsen.
Pienen kokonsa vuoksi Crameria on kutsuttu muun muassa lempinimillä Napoleon ja Laufender Meter (Juokseva metri).
Ura

Cramerin oma pelaajaura jäi vaatimattomaksi. Hän edusti Viktoria Dortmundia ja Germania Wiesbadenia, kunnes siirtyi pelaajavalmentajaksi. Tässä ominaisuudessa hän työskenteli 1950- ja 1960-luvuilla Teutonia Lippstadtissa, VfL Gesekessä, FC Paderbornissa ja TuS Eving-Lindenhorstissa. Uransa alkuvaiheessa Cramer toimi myös toimittajana Saksan yleisradiossa.
Kesäkuussa 1963 Cramerista tuli Länsi-Saksan jalkapalloliiton WFV:n päävalmentaja ja tammikuussa 1964 hän siirtyi Saksan jalkapalloliiton palvelukseen toimien muun muassa Helmut Schönin apuvalmentajana maajoukkueessa MM-kisoissa 1966. Toimensa ohella Cramer valmensi Japania Tokion olympialaisissa 1964 ja johdatti maajoukkueen yllätysvoittoon Argentiinasta. Puolivälierissä Tšekkoslovakia oli kuitenkin selkeästi vahvempi maalein 4–0.
Cramer toimi Saksan maajoukkueen apuvalmentajana kesään 1974 saakka. Samaan aikaan hän työskenteli FIFAn palveluksessa valmentajakouluttajana muun muassa Japanissa, jossa hän organisoi maan valmennuskoulutuksen uudelleen. Elokuussa 1974 hän nousi Yhdysvaltain maajoukkueen peräsimeen, mutta jätti pestinsä jo tammikuussa 1975 siirtyen FC Bayern Münchenin päävalmentajaksi. Cramer sai osakseen rajua kritiikkiä muun muassa passiivisesta valmennustyylistään, mutta pelaajista erityisesti Franz Beckenbauer seisoi päävalmentajan takana. Cramer antoi menestyksen puhua puolestaan johdattamalla Bayernin kahteen peräkkäiseen Euroopan Cupin voittoon 1975 ja 1976. Tämän lisäksi Bayern juhli Intercontinental Cupin voittoa 1976. Kotimaan kentillä menestys jäi kuitenkin kauas toivotusta eikä Bundesliigan mestaruutta tullut. Kaudeksi 1977/78 Cramer siirtyi Eintracht Frankfurtin peräsimeen ja Gyula Lóránt tuli vastaavasti Bayernin päävalmentajaksi. Cramer johdatti Eintrachtin viidenneksi, kun Bayern romahti sijalle 12, mikä on seuran huonoin sijoitus Bundesliigassa.
Syksyllä 1978 Cramer jatkoi valmennusuraansa Al-Ittihadin päävalmentajana Saudi-Arabiassa. Hän valmensi seuraa joulukuuhun 1981 saakka.  Al-Ittihadista hän siirtyi kreikkalaiseen Aris Salonikiin, jota valmensi toukokuuhun 1982. Kaudeksi 1982/83 Cramer palasi Saksaan Bayer 04 Leverkusenin päävalmentajaksi kolmevuotisella sopimuksella. Cramerin johdolla Bayer sijoittui Bundesliigassa parhaimmillaan seitsemänneksi. Menestys ei tyydyttänyt seurajohtoa, joka ei jatkanut valmentajan sopimusta enää kesällä 1985.
Bayer pestinsä jälkeen Cramer ei enää palannut valmentajaksi Saksaan. Hän toimi 1991–1992 Korean alle 23-vuotiaiden maajoukkueen valmentajana sekä 1997 Thaimaan maajoukkuevalmentajana. Vuonna 2002 hän ilmoitti virallisesti lopettavansa valmentamisen ja kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Japanin jalkapallon Hall of Fameen.
Meriitit

Euroopan Cup (2): 1975, 1976
Siviilielämä

Cramer palveli toisessa maailmansodassa Wehrmachtin yliluutnanttina (Oberleutnant) laskuvarjojoukoissa. Hän oli naimisissa toista kertaa ja vietti eläkepäiviään Reit im Winklissä Baijerissa. Cramer kuoli 90-vuotiaana 17. syyskuuta 2015.
Pontus Dammert

Anders Pontus Michael Dammert (2. elokuuta 1939 Turku – 8. marraskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen televisiotuottaja ja -ohjaaja.
Dammert tuli ylioppilaaksi vuonna 1958 Gymnasiet Lärkanista ja opiskeli Svenska handelshögskolanissa ja Helsingin yliopistossa mutta ei suorittanut tutkintoa vaan siirtyi opiskelijateatterin kautta teatterialalle ja sittemmin Yleisradioon vuonna 1962. Dammert kuului suomalaisen televisiotoiminnan pioneereihin ja varhaisiin kokeilijoihin, ja hän ohjasi ja tuotti monipuolisesti eri ohjelmatyyppejä, kuten musiikkiohjelmia, komedioita, lastenohjelmia ja ruokaohjelmia. Hän kuului Chaîne des Rôtisseurs -järjestöön.
Okan Daher

Okan Daher vuonna 2022.
Okan Daher (s. 1947) on tataaritaustainen suomalainen kulttuurityöntekijä, Suomen Islam-seurakunnan kunniapuheenjohtaja, Ymär Daherin poika. Hänelle on myönnetty Valkoisen Ruusun kunniamerkki (2006).
Ura

Daher toimi Suomen Islam-seurakunnan pitkäaikaisena puheenjohtajana, vuodet 1988–2012. Hän oli mukana vuonna 2010 kun Tarja Halonen matkusti Tatarstaniin. Daher itse vieraili Kazanissa ensimmäisen kerran vuonna 1970 osana Tatarstanin 50-vuotisjuhlan konferenssia. Matkan järjesti hänen isänsä ja mukana oli myös taiteilija Aisa Hakimcan.
Daherin aikana seurakunnassa vieraili monia nimekkäitä poliitikkoja, niin suomalaisia kuin kansainvälisiä. Daher oli ottamassa vastaan Turkin silloista pääministeriä Recep Tayyip Erdoğania vuonna 2010. Tatarstanin nykyinen johtaja Rustam Minnihanov vieraili ensimmäisen kerran vuonna 2011. Okan Daherin isä oli ollut merkittävä Suomen- ja Venäjän tataarien välisten yhteyksien alullepanija Neuvostoaikana.
Daher on toiminut Helsingin yliopistossa tataarin kielen- ja kulttuurin tuntiopettajana vuodesta 1991. Hän on toiminut myös muun muassa Suomen perinteisten vähemmistökielten yhteistyöelimen (FiBLUL) hallituksen varapuheenjohtajana ja ollut valtakunnallisen Etnisten suhteiden neuvottelukunnan (ETNO) jäsen. Daher on edustanut Suomea EU:n, Etyj:n ja YK:n eri foorumeissa sekä osallistunut lukuisiin kulttuurillisiin ja uskonnollisiin keskusteluihin Suomessa. Hän kuului tataarien Turkkilaisen kansakoulun johtokuntaan 1967–1969.
Vuonna 2017 Turun yliopiston Volgan alueen kielten tutkimusyksiköstä valmistui Daherin ja tutkija Arto Moision Tataarilais-suomalainen sanakirja. Daher on myös yksi vuoden 2016 "National minorities in Finland" -kirjan toimittajista.
Vuonna 2015 Daher oli Linnan juhlien vieraana.