stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isomaksaruohot
Luokittelu > Lajeja

Lajeja:
mykerömaksaruoho (Hylotelephium anacampseros (L.) H.Ohba, syn. Sedum anacampseros)
Hylotelephium angustum (Maxim.) H.Ohba
Hylotelephium bonnafousii (Raym.-Hamet) H.Ohba
Hylotelephium callichromum H.Ohba
Hylotelephium cauticola (Praeger) H.Ohba
Hylotelephium cyaneum (Rudolph) H.Ohba
Hylotelephium erythrostictum (Miq.) H.Ohba
turkestaninmaksaruoho (Hylotelephium ewersii (Ledeb.) H.Ohba, syn. Sedum ewersii)
Hylotelephium maximum (L.) Holub
Hylotelephium mingjinianum (S.H.Fu) H.Ohba
Hylotelephium pallescens (Freyn) H.Ohba
Hylotelephium pluricaule (Maxim.) H.Ohba
Hylotelephium populifolium (Pall.) H.Ohba
Hylotelephium sieboldii (Regel) H.Ohba
Hylotelephium sordidum (Maxim.) H.Ohba
syysmaksaruoho eli komeamaksaruoho (Hylotelephium spectabile (Boreau) H.Ohba)
Hylotelephium tatarinowii (Maxim.) H.Ohba
Hylotelephium telephioides (Michx.) H.Ohba
isomaksaruoho (Hylotelephium telephium (L.) H.Ohba , syn. Sedum telephium )
lännenisomaksaruoho (H. telephium subsp. maximum)
vahaisomaksaruoho (H. telephium subsp. ruprechtii)
punaisomaksaruoho (H. telephium subsp. telephium)
Hylotelephium tianschanicum V.V.Byalt & Lazkov
Hylotelephium uralense (Rupr.) V.V.Byalt
Hylotelephium ussuriense (Kom.) H.Ohba
Hylotelephium verticillatum (L.) H.Ohba
Hylotelephium viride (Makino) H.Ohba
Hylotelephium viviparum (Maxim.) H.Ohba
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Mukulamaksaruohot – Hylotelephium
Ilmatorjuntapanssarivaunu

M6 Linebacker ilmatorjuntapanssarivaunu, varustettuna Stinger-ilmatorjuntaohjuksilla.
Ilmatorjuntapanssarivaunu (lyhenne ItPsv) on kohdeilmatorjuntaan tarkoitettu panssaroitu ajoneuvo. Se on tarkoitettu lähinnä panssaripataljoonien ilmatorjuntaan. Tärkeimpinä maaleina ovat taisteluhelikopterit. Ilmatorjuntapanssarivaunujen liikkuvuus vastaan sen suojaamien joukkojen liikkuvuutta ja niiden panssarointi suojaa vaunumiehistöä vähintään kiväärikaliiperisilta luodeilta ja sirpaleilta.
Alustana on usein taistelupanssarivaunun runko tai kuljetuspanssariajoneuvo. Ilmatorjuntapanssarivaunut on aseistettu yksi- tai useampiputkisella ilmatorjuntakanuunalla. Tykit ovat nykyisin kaliiperiltaan useimmiten 30–40 mm ja niitä on kaksi tai neljä putkea. Tehokas ampumaetäisyys ilmamaaleihin on 3–4 kilometriä, korkeussuunnassa noin 3 km. Ammuksina voidaan käyttää sirpalekranaattien ohella panssarikranaatteja vaunun itsepuolustukseen vihollisen ajoneuvoja vastaan. Useissa ilmatorjuntavaunuissa on nykyisin myös ilmatorjuntaohjuksia. Ohjusten kantomatka on 6–8 km. Aseistuksen lisäksi vaunu on varustettu laskimin, tutkalla ja muilla sensoreilla.
Ilmatorjuntapanssarivaunuja

90 Marksman
Gepard
Tunguska M1
Jahtimakkara

Jahtimakkara on sianlihasta valmistettu, sipulilla tai valkosipulilla maustettu leikkelemakkara. Saksalaiseen jagdwurstiin perustuva jahtimakkara muistuttaa lauantaimakkaraa. Sitä myydään sekä siivutettuna että tankona.
Sosiaali- ja terveysministeriön alaisen Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ylläpitämän Fineli-koostumustietokannan mukaan jahtimakkaran ravintosisällöstä on keskimäärin 17,1 % rasvaa, 10,2 % proteiinia ja 5,8 % hiilihydraatteja. Luvut edustavat jahtimakkaran tuotekeskiarvoa. Makkaran energiasisältö on keskimääräin noin 900 kJ / 100 g, josta 70 % tulee rasvasta.
Intian jääkiekkomaajoukkue

| Intia |
| --- | --- |
Liitto:  Intian jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Abdul Hakim
Eniten otteluita:  Stanzin Namgyal: 34
Eniten maaleja:  Rigzin Norboo: 10
Eniten pisteitä:  Rigzin Norboo: 14
IIHF-ranking:  rankingsijaa ei määritetty (27.5.2024)
Ensimmäinen ottelu
  Thaimaa 14–0 Intia  (15. maaliskuuta 2009) 
Suurin voitto
  Intia 5–1 Macao  (21. maaliskuuta 2012) 
Suurin tappio
  Kuwait 39–2 Intia  (26. huhtikuuta 2011) 
Intian jääkiekkomaajoukkue edustaa Intiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Intian jääkiekkoliitto on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1989. Vuonna 2022 Intiassa oli kaksi jäähallia ja runsaat 700 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.
Historiaa

Maan joukkue on pelannut Aasian Challenge Cupissa vuodesta 2009 lähtien. Kaudesta 2013–2014 kauteen 2017–2018 se pelasi cupin 1. divisioonassa. Joukkue on kahdesti ollut pronssiottelussa häviävänä osapuolena. Vuonna 2017 Intia sijoittui neljän joukkueen sarjassa toiseksi Kuwaitin jälkeen.
Vuoden 2009 Challenge Cup of Asia -turnaus oli ensimmäinen kansainvälinen turnaus, johon joukkue otti osaa. Maa hävisi kaikki ottelunsa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Intia teki tuossa turnauksessa Malesiaa vastaan. Intia saavutti ensimmäisen kansainvälisen voittonsa vuoden 2012 Challenge Cup of Asia -turnauksessa, jossa se voitti Macaon maalein 5–1.
Joukkuetta on myöhemmin nuorennettu, ja vuoden 2016 turnauksen jälkeen mukana ei ole ollut enää yhtään 1970-luvulla syntynyttä pelaajaa. Vuosina 2012–2015 joukkuetta valmensi yhdysvaltalainen Adam Sherlip. Nykyinen päävalmentaja on aiemmin apuvalmentajana ja naisten joukkueen päävalmentajana toiminut intialainen Abdul Hakim.[lähde? ]
Vuonna 2017 joukkue onnistui voittamaan kaksi ottelua ja vuonna 2018 yhden ottelun. Vuoden 2018 turnaukseen osallistui neljä maata, ja Intia sijoittui turnauksessa ylivoimaisen Malesian jälkeen toiseksi.
Maan on tarkoitus osallistua Kuwaitissa pelattaviin vuoden 2023 jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin.
Indosuchus

| Indosuchus |
| --- | --- |
 Indosuchus raptorius
 Myöhäisliitukausi 71–65 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  †Ceratosauria
Heimo::  †Abelisauridae
Suku::  †Indosuchus
Laji::  raptorius
Kaksiosainen nimi
 † Indosuchus raptorius  Matley & Huene, 1933 
Katso myös
   Indosuchus Wikispeciesissä   Indosuchus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Indosuchus (nimen merkitys: "intialainen krokotiili") oli teropodeihin kuulunut abelisaurisuku. Sukuun kuuluu yksi laji, tyyppilaji I. raptorius. Se oli lihansyöjä. Indosuchus eli 71–65 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella. Sen fossiileja on löydetty Intiasta.
Nimi

Indosuchus tarkoittaa "intialaista krokotiilia". Nimen osa suchus tulee muinaiskreikan kielen sanasta "soukhos", mikä tarkoittaa krokotiilia. Tämä tulee Friedrich von Huenen mieltymyksestä antaa dinosauruksille suchus-päätteisiä nimiä, koska hän ajatteli, että krokotiilit olivat läheisempiä dinosaurusten kuin liskojen kanssa.
Fossiilit ja koko

Indosuchuksesta on löydetty osittaisia kallon jäänteitä. Niitä on löydetty Intiasta. Indosuchuksen pituus oli arviolta kuusi metriä.
Luokittelu

Indosuchuksen on joidenkin toimesta katsottu olevan epäselvä suku, koska vuonna 1933 Charles Matley ja Friedrich von Huene nimesivät Indosuchuksen lisäksi Indosauruksen ja Compsosuchuksen, kaikki osittaisista jäänteistä. Monet paleontologit katsovat näiden kolmen olevan mahdollisesti yhtä samaa dinosaurussukua. Suora vertailu on tosin mahdotonta, koska Indosauruksen holotyyppi kadotettiin.
Indosuchus on usein sekoitettu Indosaurukseen. Tämä johtuu nimien samankaltaisuuden lisäksi siitä, että niiden molempien on ajateltu olleen abelisaureja. Indosuchus nimettiin alun perin Indosauruksen tapaan allosauriksi, koska näiden dinosaurusten kuvaamisen aikaan abelisaureja ei vielä tunnettu.
Eloaitta

| Kaavin kotiseutumuseo Eloaitta |
| --- | --- |
 Eloaitta on Kaavin keskustassa sijaitseva kotiseutumuseo.
Tyyppi:  kotiseutumuseo, paikallismuseo
Osoite:  Kaavintie 7, Kaavi
Sijainti:  Kaavin kirkonkylä
Perustettu:  1979
Ylläpitäjä:  Kaavin Pitäjäseura
Kotisivut:  https://www.kaavi.fi/eloaitta
Koordinaatit:  62.97426°N, 28.48565°E
 fiKaavin kotiseutumuseo Eloaitta 
    
Eloaitta on pohjoissavolaisen Kaavin kunnan kirkonkylän keskustassa toimiva kotiseutumuseo. Museon tiloina toimii  vuosina 1845–1848 rovasti J. A. Ottelinin johdolla rakennettu entinen viljamakasiini. Kaavin Pitäjäseura vuokrasi makasiinin vuonna 1979 ja rakennukseen perustettiin kotiseutumuseo.
Kotiseutumuseon edustalla sijaitsee Kivenraivaajien muistomerkki (1983). Kaavin ensimmäiset kirkot ovat aikoinaan sijainneet aivan Eloaitan läheisyydessä, mistä kertoo Eloaitan taakse sijoitettu muistomerkki. Sen läheisyydessä on Kaavin sankarihautausmaa.
Kivenraivaajan muistomerkki sijaitsee Eloaitan edustalla.
Kaavin ensimmäisestä ja toisesta kirkosta ja vanhasta hautausmaasta kertova muistomerkki sijaitsee Eloaitan takana.
Eunice Jepkorir

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jepkorir Osakan MM-kisoissa 2007 |  Jepkorir Osakan MM-kisoissa 2007 |  Jepkorir Osakan MM-kisoissa 2007 |  |
Maa:   Kenia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 3000 m estejuoksu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Osaka 2007 | 3000 m estejuoksu |  |
Eunice Jepkorir (s. 17. helmikuuta 1982) on kenialainen kestävyys-, este- ja maastojuoksija.
Jepkorir sijoittui Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa 2004 pitkällä matkalla seitsemänneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän juoksi Debrecenin maantiejuoksun MM-kisoissa neljänneksitoista ajalla 1.06.47. Jepkorir teki 15. kesäkuuta 2007 uuden Kenian ennätyksen 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 9.19,44. 2. heinäkuuta samana vuonna hän juoksi uuden Afrikan ennätyksen 9.14,52, jota hän paransi kesäkuussa 2008 juoksemalla 9.11,18 Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-pronssia ja vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisissa hopeaa.
Henkilökohtaiset ennätykset

5 000 metrin juoksu: 15.09,05 (2004)
10 000 metrin juoksu: 32.58,0 (2003)
10 kilometrin maantiejuoksu: 31.37 (2008)
15 kilometrin maantiejuoksu: 49.11 (2006)
20 kilometrin maantiejuoksu: 1.06.47 (2006)
2 000 metrin estejuoksu: 6.25,2 (2003)
3 000 metrin estejuoksu: 9.07,41 (2008)
Elektrofotografia

Elektrofotografia eli xerografia on kuivaa väriä eli tooneria käyttävä valokopiointitekniikka.
Sen perusperiaatteen keksi amerikkalainen fyysikko Chester Carlson 1938 unkarilaisen fyysikon Pál Selényin julkaisujen pohjalta. Menetelmälle myönnettiin patentti vuonna 1942.
Tämä tekniikka otettiin käyttöön 1960-luvulla kopiokoneissa ja myöhemmin lasertulostimissa.
Toimintaperiaate

Elektrofotografiassa kuvarumpu varataan sähköisesti, jonka jälkeen kohdat kuvarummulla johon väriä ei haluta, valotetaan laserilla, joka poistaa sähkövarauksen näiltä alueilta. Kun rumpuun on muodostettu varauskuvio, siirretään väritooneri rummulle, joka kiinnittyy varauskuvion mukaisesti muodostaen kuvan rummulle. Kuva siirretään paperille paineen ja elektrostaattisen varauksen yhdistelmällä. Tavallisessa väridigipainokoneessa paperi kulkee neljän (CMYK) kuvarummun kautta muodostaen nelivärikuvan. Seuraavaksi paperi kuljetetaan kiinnitysyksikköön joka kiinnittää toonerin paperiin suurella lämmöllä.
Digipaino

Digipainokoneiden tekniikka on perusteiltaan täysin sama kun kopiokoneissa ja laser-tulostimissa.
Tuotantokäyttöön tarkoitetuissa digipainokoneissa on kuitenkin useita etuja ammattimaista painatusta ajatellen. Digipainokoneissa on mm. suurien värimäärien mahdollistava toonerin siirtotekniikkaa ja painoaiheen kohdistus paperille on huomattavasti parempi, jotta painotuote saadaan jälkikäsiteltyä ammattimaisesti. Lisäksi digipainokoneissa on värinhallintaan ja kuvamuodostukseen tarvittavat laitteet ja ohjelmistot. Digipainolla voidaan siis tuottaa värihallittuja laadukkaita painotuotteita. Useissa digipainokoneisa on lisäksi integroituja jälkikäsittelylaitteita joilla voidaan tuottaa esimerkiksi valmiiksi vihkonidottuja painotuotteita.
Eunice Kennedy Shriver

Eunice Kennedy Shriver ja Zurab Tsereteli
Eunice Mary Kennedy Shriver (10. heinäkuuta 1921 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat – 11. elokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen poliittinen vaikuttaja ja hyväntekeväisyyden harjoittaja.  Kennedyn klaanin jäsen. Hänen isänsä oli Joseph P. Kennedy ja äiti Rose Kennedy. Hän oli viides lapsi yhdeksänlapsisesta perheestä.
Hän meni naimisiin vuonna 1953 Sargent Shriverin kanssa, joka oli varapresidenttiehdokkaana vuonna 1972 sekä Ranskan suurlähettiläs. Heillä on viisi lasta.
Robert Sargent Shriver III 1954,
Maria Owings Shriver 1955
Timothy Perry Shriver 1959
Mark Kennedy Shriver  1964
Anthony Paul Kennedy Shriver 1965
Shriver toimi aktiivisesti perheen vaalikampanjoissa, kuten miehensä sekä veljensä John F. Kennedyn ja tyttären Marian miehen Arnold Schwarzeneggerin.
Hän perusti kehitysvammaisten urheilua edistävän Special Olympics -liikkeen ja johti sitä pitkään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eunice Kennedy Shriver Wikimedia Commonsissa
Eunice Kirwa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eunice Kirwa Rion olympialaisissa 2016. |  Eunice Kirwa Rion olympialaisissa 2016. |  Eunice Kirwa Rion olympialaisissa 2016. |  |
Maa:  Bahrain
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | maraton |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | maraton |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Incheon 2014 | maraton |  |
Eunice Jepkirui Kirwa (s. 20. toukokuuta 1984) on kenialaissyntyinen Bahrainia edustava kestävyysjuoksija, joka kilpailee maratonilla. Kirwa on 166 senttimetriä pitkä ja painaa 59 kilogrammaa.
Vuoden 2014 Aasian kisoissa Incheonissa Kirwa voitti maratonin ajalla 2.25.37. Hän saavutti MM-pronssia vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä ajalla 2.27.39. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Kirwa saavutti olympiahopeaa ajalla 2.24.13. Lontoon MM-maratonilla 2017 hän sijoittui viidenneksi.
Kirwa on voittanut Asunciónin maratonin 2012, Lanzhoun ja Danzhoun maratonit 2014, Nagoyan maratonin 2015, 2016 ja 2017 sekä Macaon maratonin 2017.
Kirwa kilpaili nuorempana ratajuoksuissa. Hän sijoittui Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 viidenneksi 1 500 metrin juoksussa.
Kirwa muutti synnyinmaastaan Keniasta vuonna 2013 Bahrainiin. Hän sai maan edustusoikeuden heinäkuussa 2014. Kirwa pitää hallussaan Bahrainin ennätystä 2.21.17, joka on juostu maaliskuussa 2017 Nagoyassa.
Kirwa jäi kiinni epo-hormonin käytöstä huhtikuussa 2019 ja hän sai neljän vuoden kilpailukiellon.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Puolimaraton | 1.06.46 | Istanbul | 30. huhtikuuta 2017 |
| Maraton | 2.21.17 | Nagoya | 12. maaliskuuta 2017 |
Energiatase

Energiatase kuvaa primäärienergian muuntumista loppukulutukseksi. Taseessa erotellaan primäärienergian hankinta, varastomuutokset, energian tuotanto ja muunto, energian loppukulutus ja raaka-ainekäyttö.
Dzmitryi Verh’autsou

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dzmitryi Mikalajevitš Verh’autsou
Syntymäaika: 10. lokakuuta 1986 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Mogiljov, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto (nykyään Mahiljou, Valko-Venäjä)
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 190 senttimetriä
Seura
Seura:  Korona Kielce
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2011 |  Naftan Novopolotsk | 164 | (17) |
| 2012–2014 |  Krylja Sovetov Samara | 36 | (1) |
| 2014–2016 |  FK Ufa | 20 | (0) |
| 2016– |  Korona Kielce | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2006–2009 |  Valko-Venäjä U21 | 19 | (2) |
| 2008– |  Valko-Venäjä | 44 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30. tammikuuta 2016.
Dzmitryi Mikalajevitš Verh’autsou (valkoven. Дзмі́трый Мікала́евіч Верхаўцо́ў, ven. Дми́трий Никола́евич Верховцо́в, Dmitri Nikolajevitš Verhovtsov; s. 10. lokakuuta 1986 Mogiljov, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Ekstraklasassa pelaavaa Korona Kielcea ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Seurajoukkueura

Verh’autsou pelasi vuosina 2005–2011 valkovenäläisessä Naftan Novopolotskissa 164 ottelua, joissa teki 17 maalia. Joulukuussa 2011 hän teki kolmen vuoden sopimuksen Krylja Sovetov Samaran kanssa. Kesäkuussa 2014 hän teki kahden vuoden sopimuksen FK Ufan kanssa. Tammikuussa 2016 hän jätti seuran ja teki puolentoista vuoden sopimuksen Korona Kielcen kanssa.
Maajoukkueura

Verh’autsou on pelannut vuodesta 2008 alkaen Valko-Venäjän maajoukkueessa ja tehnyt kolme maalia.
Maajoukkueura > Maajoukkuemaalit

| # | Päivämäärä | Paikka | Vastustaja | Tilanne | Tulos | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10. syyskuuta 2008 | Estadi Comunal d'Andorra la Vella, Andorra la Vella, Andorra | Andorra | 1 – 0 | 3–1 | MM2010-karsinnat |
| 2 | 12. elokuuta 2009 | Dinamo-stadion, Minsk, Valko-Venäjä | Kroatia | 1 – 2 | 1–3 | MM2010-karsinnat |
| 3 | 11. kesäkuuta 2013 | Homelin keskusstadion, Homel, Valko-Venäjä | Suomi | 1 – 1 | 1–1 | MM2014-karsinnat |
Emilia Itävalo

| Emilia Itävalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1994 (ikä 30) Kankaanpää, Suomi
Pesäpalloilija
Lempinimi:  Itis
Ulkopelipaikka:  etukenttä
Sisäpelirooli:  etenijä, vaihtaja
Seura:  
Pelaajaura
Junioriseurat
–2013:  Kankaanpään Maila
Ammattilaisjoukkueet
2013–:  Kankaanpään Maila Laitilan Jyske Fera Porin Pesäkarhut
Emilia Itävalo (s. 26. heinäkuuta 1994 Kankaanpää) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Itävalo lopetti uransa syksyllä 2023.
Ura

Itävalo on Kankaanpään Mailan kasvatti. Itävalo pelasi B-tyttöjen Itä-Lännessä kaksi kertaa vuosina 2012 ja 2013. Hän siirtyi kaudeksi 2014 Rauman Feran riveihin. Itävalo pelasi ensimmäisen Superpesiksen runkosarjaottelun kotona 14. toukokuuta 2014 Lapuan Virkiää vastaan. Hän palasi kaudeksi 2015 kasvattajaseuraansa Kankaanpään Mailaan. Itävalo on pelannut kaudesta 2016 lähtien Porin Pesäkarhuissa. Hänellä jäi kausi 2017 pelaamatta polvileikkauksen takia.
Saavutukset

2 SM-kulta: 2021, 2023
2 SM-hopeaa: 2019, 2020
1 SM-pronssi: 2018
6 Itä–Länsi-ottelua: 2015, 2016, 2018, 2019, 2021, 2022
Superpesiksen etenijäkuningatar: 2021
Vuoden pesäpalloilija 2019
Kultainen räpylä 2019
Superpesiksen kuukauden pelaaja (1): toukokuu 2019
Muuta

Itävalo opiskelee opettajaksi. Hänen veljensä Henri ja heidän serkkunsa Jouni ovat myös pelanneet pesäpalloa.
Ilmatorjuntatykki

Ilmatorjuntatykki on ilmatorjuntaan tarkoitettu tykki. Ilmatorjuntatykkejä käytetään vihollisten ilma-alusten eli muun muassa lentokoneiden, ilmalaivojen tai helikoptereiden tuhoamiseen, tai tärkeiden maa- tai merikohteiden suojaamiseen vihollisen ilmahyökkäyksiltä estämällä tai häiritsemällä vihollisten ilma-alusten toimintaa. Tunnettuja ilmatorjuntatykkejä ovat muun muassa neuvostoliittolainen 85 mm ilmatorjuntatykki M/1939 52-K ja saksalainen 8,8 cm FlaK 18 sekä 3-tuumainen (76.2 mm) englantilainen Vickers. Ilmatorjuntatykeissä käytetään yleensä räjähtäviä ammuksia, joiden ilmanpaineeseen, aikasytytykseen tai kosketukseen perustuvat sytyttimet laukaisevat kranaatin räjähdyspanoksen.
Historia

Tykkejä on käytetty ilmatorjunnassa siitä lähtien kun lentokoneita ja ilmalaivoja alettiin käyttää ensimmäisessä maailmansodassa, mutta ensimmäisten ilmatorjuntatykkien tarkkuus oli melko heikko, eivätkä lentokoneetkaan olleet vielä ratkaisevassa asemassa. Koska toisen maailmansodan aikana lentokoneet olivat ottaneet jo merkittävän roolin, täytyi myös ilmatorjunnan kehittämiseen panostaa. Ilmatorjuntatykkien tarkkuus ja tulivoima oli kehitetty paremmaksi ja niitä käytettiin laajassa mittakaavassa. Toisen maailmansodan jälkeen kehitetyt ilmatorjuntaohjukset ovat kuitenkin pääosin syrjäyttäneet ilmatorjuntatykit.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
militaryfactory.com
Ilmatorjuntamuseon tykit
Intian kansalliskirjasto

| Intian kansalliskirjasto> engl. National Library of India |
| --- | --- |
 Intian kansalliskirjaston vuonna 2004 käyttöönotettu Bhasha Bhawan -päärakennus Kalkutassa.
Osoite:  Belvedere Estate, Kalkutta-700027, Länsi-Bengali, Intia
Koordinaatit:  22.5318°N, 88.3326°E
Omistaja:  Intia
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Intian kansalliskirjasto (engl. National Library of India; aiemmin myös Imperial library) on Kalkutassa toimiva Intian kansalliskirjasto.
Nykyisen kansalliskirjaston taustalla on 21. maaliskuuta 1836 toimintansa aloittanut Kalkutan yleinen kirjasto (engl. Calcutta Public Library). Se toimi lääkäri Francis Pemble Strongin talossa. Vuonna 1891 brittien siirtomaahallinto perusti Imperial Libraryn kokoamaan siirtomaahallinnon kirjastoja, ja luonteensa vuoksi uuden kirjaston voimavarat olivat mittavammat. Markiisi, Intian varakuningas George Curzon yhdisti Kalkutan yleisen kirjaston kokoelmat Imperial Libraryyn. Imperial Libraryn kirjastorakennus avattiin yleisölle 30. tammikuuta 1903 (Metcalfe Hall, Esplande, Kalkutta).
Vuonna 1947 tapahtuneen Intian itsenäistymisen jälkeen Imperial Library uudelleennimettiin Intian kansalliskirjastoksi vuonna 1948. Kirjaston kokoelmat siirrettiin kansalliskirjaston nykyiselle paikalle Belvedere Estateen, joka oli aiemmin toiminut Länsi-Bengalin komentajan virka-asuntona. Belvederen kirjastorakennus vihittiin käyttöön helmikuussa 1953.
Intian kansalliskirjasto on vuodesta 1954 lähtien toiminut yhtenä Intian neljästä vapaakappalekirjastoista. Vuonna 1956 vapaakappaleoikeutta laajennettiin käsittämään myös Intiassa julkaistut sanomalehdet ja aikakausjulkaisut.
Intian kansalliskirjaston kokoelmat sisälsivät maaliskuussa 2014 yli 2,6 milj. kirjaa. Kirjaston elektronisissa kokoelmissa on esimerkiksi yli 2,7 miljoonaa väitöskirjaa tai muuta opinnäytettä. Kansalliskirjastossa on omat kokoelmansa Intian eri pääkielille. Englannin ja hindin ohella kirjastolla on erillinen kokoelma kirjallisuutta muun muassa assamin, bengalin, gudžaratin, kannadan, kašmirin, malajalamin, marathin, orijan, pandžabin, sanskritin, sindhin, tamiliin, telugun ja urdun kielillä, minkä lisäksi aineistoa on muilla kansallisilla kielillä ja kirjaston vieraskielisissä kokoelmissa. Kirjastolla on kattava kokoelma intialaisia ja ulkomaalaisia asiakirjoja.
Kansalliskirjaston tiloja on laajennettu useassa vaiheessa. Suuri osa Intian kansalliskirjaston toiminnoista siirrettiin vuonna 2004 avattuun Bhasha Bhawan -rakennukseen, joka on kansalliskirjaston nykyinen päärakennus.
Intian kansalliskirjaston pääjohtajana on toukokuusta 2015 lähtien toiminut tohtori Arun Kumar Chakraborty.
Kuvia

Metcalfe Hall toimi Imperial Libraryn kirjastorakennuksena 1900-luvulla, ennen Intian itsenäistymistä. Nyttemmin siellä on Intian kansalliskirjaston lukusali.
Intian kansalliskirjaston vanhan (1953-2005) päärakennuksen (Belvedere Building) etuosaa.
Vasemmalla Intian kansalliskirjaston vanha lisärakennus, oikealla laboratoriorakennus.
Intian kansalliskirjaston Gandhi Bhavan -uudisrakennuksen yksityiskohta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intian kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
Digital Library of India (DLI) (uudistusten vuoksi tilapäisesti poissa käytöstä 6/2017) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (dli.ernet.in)
Ex nihilo nihil fit

Ex nihilo nihil fit (suom. mikään ei synny tyhjästä) on latinankielinen filosofinen sananlasku. Ensimmäisen kerran sen on maininnut antiikin Kreikan ajan filosofi Parmenides.
Parmenideen esittämä ajatus siitä, että "mikään ei synny tyhjästä", esiintyy ensimmäisen kerran Aristoteleen teoksessa Fysiikka:
»τί δ᾽ ἄν μιν καὶ χρέος ὦρσεν ὕστερον ἢ πρόσθεν, τοῦ μηδενὸς ἀρξάμενον, φῦν; οὕτως ἢ πάμπαν πελέναι χρεών ἐστιν ἢ οὐχί.»
Antiikintutkija John Burnetin tekemän englanninkielisen käännöksen perusteella yllä oleva teksti voidaan kääntää suomeksi seuraavasti:
»Mutta miksi se olisi luotu myöhemmin eikä aikaisemmin, jos se olisi tullut tyhjästä; joten sen on joko oltava kokonaan luotu tai sitten sitä ei ole [luotu lainkaan].»