stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Felipe VI
Kuninkaana

Espanjan pääministeri Mariano Rajoy kertoi kesäkuussa 2014 kuningas Juan Carlosin päätöksestä luopua kruunustaan Felipen hyväksi. Vallanvaihdon toteutuminen vaati kuitenkin lakimuutoksen, sillä Espanjan perustuslaki ei tuntenut kruunusta luopumista. Espanjan hallitus valmisteli lakimuutoksen pikavauhtia ja parlamentti hyväksyi lain 11. kesäkuuta.
Felipen valtaanastumisseremonia järjestettiin 19. kesäkuuta 2014. Kuninkaana hänestä tuli Felipe VI. Edellisistä samannimisistä kuninkaista on suomen kielessä käytetty nimeä Filip, mutta nykykäytännön mukaan uusien hallitsijoiden nimiä ei suomalaisteta.
Katalonian itsenäisyysäänestyksen jälkeen lokakuussa 2017 pitämässään puheessa Felipe tuomitsi voimakkaasti Katalonian aluehallinnon ajaman äänestyksen, jota hän kuvaili laittomaksi ja epädemokraattiseksi. Felipe sanoi olevansa sitoutunut Espanjan yhtenäisyyteen ja perustuslakiin. Valtion tuli hänen mukaansa varmistaa Kataloniassa perustuslain mukainen järjestys. Felipen katsottiin puheessaan puolustavan Mariano Rajoyn hallituksen toimia. Kuninkaan jouluaattona 2017 pitämän joulupuheen sävy oli sovittelevampi hänen kehottaessaan katalonialaisia poliitikkoja välttämään vastakkainasettelua ja vasta valittua alueparlamenttia ottamaan huomioon kaikki Katalonian asukkaat.
Felipeä oli pyydetty ottamaan etäisyyttä korruptioepäilyissä ryvettyneeseen isäänsä Juan Carlosiin. Juan Carlos ilmoitti elokuun alussa 2020 lähtevänsä vapaaehtoiseen maanpakoon. Hänen toimiaan on tarkoitus alkaa tutkia, sillä hallitsijan syytesuoja ei enää koske häntä. Espanjan lehdistö arvelee hänen lähteneen Karibialle, kahden televisiokanavan mukaan hän olisi Portugalissa Lissabonin lähellä sijaitsevassa Cascaisin rantakohteessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Felipe Wikimedia Commonsissa
Felipe VI Espanjan kuningasperheen sivustolla (espanjaksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Juan Carlos I | Espanjan kuningas 19. kesäkuuta 2014– | Seuraaja: (nykyinen) |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Yle 
Muut:  IdRef
Harjunrinteen koulu (Riihimäki)

| Harjunrinteen koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Kalevankatu 3, 11100 Riihimäki
Koordinaatit:  60.73921°N, 24.76735°E
Perustettu:  1951 (jatkokoulu) 1957 (kansalaiskoulu) 1976 (yläkoulu)
Rehtori:  Hanna Pylvänäinen
Luokat:  6–9 (peruskoulu)
Oppilaita:  489 (2019)
Verkkosivut
Harjunrinteen koulu on Riihimäen Harjukylässä sijaitseva yläkoulu. Se on yksi Riihimäen kolmesta 6.–9. luokka-asteen peruskoulusta. Vuonna 2019 Harjunrinteen koulussa opiskeli yhteensä 489 oppilasta.
Historia

Arkkitehti Georg Jägerroosin suunnittelema koulurakennus valmistui jatkokouluksi vuonna 1951. Jatkokoulun yhteydessä toimi myös apukoulu sekä joitakin kansakoululuokkia.
Vuodesta 1957 jatkokoulun korvasi suoraan ammattiin valmentava kansalaiskoulu, jossa oli puu-, käsityö-, kotitalous- ja kauppalinja. Peruskoulu-uudistuksen myötä Harjunrinteen koulusta tuli yläaste vuonna 1976.
Vuonna 1999 Harjunrinteen kouluun siirrettiin 6. luokkalaiset Patastenmäen koululta. Syksyllä 2006 kouluun ei otettu 6. luokkalaisia, sillä koululla opiskeli lukiolaisia väistötiloissa Riihimäen lukion remontin aikana. 6. luokkalaisia otettiin kouluun jälleen syksyllä 2008.lähde?
Koulu remontoitiin vuosina 2011–2013. Remontin aikana koulu toimi väistötiloissa viereisessä Kalevantalossa.
Aiheesta muualla

Harjunrinteen koulun sijainti Riihimäen kartalla (kartta.riihimaki.fi)
Otto Höijer

Otto Henrik Reinhold Höijer (20. marraskuuta 1834 Tukholma – 26. joulukuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria

Otto Höijerin ja hänen puolisonsa Adèle Alfonsine Ugglan poika oli eläinlääkäri ja  vakuutusjohtaja Allan Höijer. Otto Höijerin velipuoli oli arkkitehti Theodor Höijer.
Teoksia

Bilder ur folklifvet 1 : Skildringar ur Nyländska skärgården.   J. C. Frenckell & Son, Helsingfors 1858
Bilder ur folklifvet 2 : Nyländska folkegendomligheter.   J. C. Frenckell & Son, Helsingfors 1859
Argos-luokka (1963)

| Argos-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  180 t (standardi) 210 t (kuormattu)
Pituus:  41,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,2 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  2 x Maybach-dieselmoottoria, 1 200 bhp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  24
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 40 mm tykkiä
Argos-luokka oli Portugalin laivaston kymmenen 1960-luvun lopulla valmistetun partioveneen muodostama alusluokka.
Alukset

Luokan aluksista kuusi valmistettiin Arsenal do Alfeitella ja loput neljä Viana do Castelolla. Luokan alukset valmistettiin kesäkuusta 1963 syyskuuhun 1965.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NRP Argos | Estaleiros Navais de Viana do Castelo, Viana do Castelo |  |  | 14. kesäkuuta 1963 | Angolalle 1975 varaosina |
| NRP Cassiopeia | Arsenal do Alfeite, Lissabon |  | 17. syyskuuta 1963 | 13. tammikuuta 1964 | poistettu palveluksesta 1975 |
| NRP Dragão | Viana do Castelo |  |  | 17. heinäkuuta 1963 | Angolalle 1975 varaosina |
| NRP Escorpiõ | Viana do Castelo |  |  | 21. elokuuta 1963 | Angolalle 1975 poistettu palveluksesta 1992 |
| NRP Hidra | Arsenal do Alfeite, Lissabon |  | 28. marraskuuta 1963 | 11. huhtikuuta 1964 | poistettu palveluksesta 1976 |
| NRP Lira | Arsenal do Alfeite |  | 28. helmikuuta 1964 | 19. kesäkuuta 1964 | Angolalle 1975 poistettu palveluksesta 1992 |
| NRP Orion | Arsenal do Alfeite |  | 14. toukokuuta 1964 | 24. lokakuuta 1964 | Angolalle 1975 poistettu palveluksesta 1992 |
| NRP Pégaso | Viana do Castelo |  |  | 16. lokakuuta 1963 | Angolalle 1975 poistettu palveluksesta 1992 |
| NRP Centauro | Arsenal do Alfeite |  | 25. elokuuta 1964 | 26. huhtikuuta 1965 | Angolalle 1975 poistettu palveluksesta 1992 |
| NRP Sagitário | Arsenal do Alfeite |  | 18. marraskuuta 1964 | 4. syyskuuta 1965 | poistettu palveluksesta 1976 |

Luokan aluksista toimitettiin 1975 neljä ja 1976 kolme Angolalle, joka nimesi niistä viisi uudelleen P-361, P-362, P-375, P-379 ja P-1130. Aiemmat Argos ja Dragão olivat varaosina. Kaikki luovutetut alukset poistettiin palveluksesta 1992.
Rafael Hakkarainen

Rafael Hakkarainen vuonna 1939.
Karl Adolf Rafael Hakkarainen (9. huhtikuuta 1883 Sakkola – 24. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.
Elämä

Hakkaraisen vanhemmat olivat Pietarin Pyhän Marian seurakunnan kirkkoherra Adolf Hakkarainen (1857–1910) ja Mathilda Björkqvist. Hän valmistui Pietarin saksalaisen St. Petrischulen klassiselta osastolta 1901 sekä Pietarin keisarillisesta oikeusopistosta 1904. Hakkarainen suoritti vielä ylemmän hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1907.
Hakkarainen toimi Pietarissa sijainneen Suomen ministerivaltiosihteerin viraston ylimääräisenä virkamiehenä 1904–1909, nuorempana toimitussihteerinä 1909–1910 sekä kielenkääntäjänä 1910–1917. Hän oli myös Helsingin yliopiston vt. kanslerinsihteeri 1909–1917. Suomen itsenäistyttyä Hakkarainen oli Oy Agroksen palveluksessa. Hän oli lähetystösihteerinä Moskovassa 1922–1926 ja sen jälkeen ulkoministeriön poliittisten asian jaoston jaostosihteerinä 1926–1929, vt. jaostopäällikkönä 1929–1930 ja jaostopäällikkönä 1930–1933. Viimeksi hän toimi ulkovaltain lähettiläiden esittelijänä 1933–1945. Hakkarainen kuoli sydänkohtaukseen marraskuussa 1945.
Arvonimet

Hakkaraisesta tuli nimineuvos 1904, kollegiasessori 1907, hovineuvos 1910, kollegineuvos 1913, valtioneuvos 1914 sekä erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri 1939.
Aiheesta muualla

Ulkoasiainministeriön erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri Rafael Hakkarainen, Aarne Pietisen valokuva vuodelta 1939, Museovirasto, Historian kuvakokoelma, valokuvaamo Pietisen kokoelma (Finna)
Allan Höijer

Allan Henrik Höijer (9. heinäkuuta 1867 Helsinki – 22. toukokuuta 1938 Espoo) oli suomalainen eläinlääkäri ja vakuutusjohtaja.
Henkilöhistoria

Höijerin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Otto Höijer ja Adèle Alfonsine Uggla. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1892 oli Dagmar Ungern (k. 1926) ja toinen vuodesta 1929 Gunnel Ragnhild Wallén. Höijer tuli ylioppilaaksi 1886 ja valmistui eläinlääkäriksi Kööpenhaminassa 1890 ja Dresdenissä 1913. Eläinlääketieteen tohtoriksi hän väitteli Leipzigissä 1913.
Höijer oli Mustialan maanviljelysopiston  eläinlääketieteen ja kotieläinhoidon opettaja 1897–1902 ja Pitkäjärven maanviljelys- ja karjakkokoulun opettaja 1897–1902. Helsingin kengityskoulun johtajana hän toimi 1902–1916, Suomen eläinvakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana 1917–1938 ja Suomen eläinlääkärilehden toimittajana 1901–1904. Höijer oli myös Suomen Eläinlääkäriyhdistyksen sihteeri 1896–1898, 1911–1918 ja 1923–1924 ja yhdistyksen puheenjohtaja 1925–1926. Hänellä oli lisäksi useita muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Höijer myös julkaisi useita tietoteoksia ja laajasti käytetyn oppikirjan.
Julkaisuja

Finlands veterinärförfattningar samlade af Allan Höijer. Första delen: (1809–1894), Helsinki: Suomen Eläinlääkäriyhdistys, 1896 (toim.)
Finlands veterinärförfattningar samlade af Allan Höijer. Andra delen: Häft. 1 (1895–1897), Helsinki: Suomen Eläinlääkäriyhdistys, 1897 (toim.)
Förlossningslära: enligt föreläsningarna vid Mustiala landtbruks- och mejeriinstitut, Helsinki: G. W. Edlund, 1898 (suom. Synnytysoppi ja Oppikirja kotieläinten synnytysavustuksessa, useita painoksia 1907–1924)
Finlands veterinärförfattningar samlade af Allan Höijer. Andra delen: Häft. 2 (1898–1900), Helsinki: Suomen Eläinlääkäriyhdistys, 1902 (toim.)
Kertomus hevoskasvatusyhdistyksen Tammelan Hippos toiminnasta vuosina 1898–1901, Helsinki: 1903
Finlands veterinär-författningar. Tredje delen, 1901–1910, Helsinki: Senaten, 1913 (toim.)
Das Veterinärwesen in Finnland, seine Entwicklung und sein jetziger Stand: Inaugural-Dissertation zur Erlangung der veterinärmedizinischen Doktorwürde der durch die ordentlichen Professoren der Königlichen Tierärztlichen Hochschule zu Dresden verstärkten medizinischen Fakultät der Universität Leipzig, Leipzig: Leipzigin yliopisto, 1913 (väitöskirja)
Lasten eläinsuojeluoppi, Helsinki: Kansanvalistusseura, 1916 (toim. Allan Höijer ja Constance Ullner)
Enostone

| Enostone kustannus |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1999
Puheenjohtaja:  Kalle Niinikangas
Kotipaikka:  Vantaa, Suomi
Kotisivu:  enostone.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Enostone kustannus on suomalainen kirjankustantamo. Se oli alkujaan erikoistunut runouteen ja tilausjulkaisuihin.lähde tarkemmin? Yhtiön perustivat Vesa Niinikangas ja Matti Särkkä Turussa 1999. Yhtiön kustantaja on vuodesta 2015 alkaen ollut Kalle Niinikangas. Enostone kustantaa vuosittain noin 20 kirjaa. Kustantamo on viime vuosina julkaissut enenevissä määrin myös lastenkirjallisuutta. Enostone on kustantanut muun muasa vuonna 2020 Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittaneen runoilija Louise Glückin teosten suomennoksia.
Enostonen toimitilat ovat Helsingissä Tekstin talossa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Ville Hytösen kirjoittama ja Pete Revonkorven kuvittama Pikku-Matelin laulu oli Arvid Lydecken -ehdokkaana 2020.
Satu Heinolan kirjoittama ja Mira Malliuksen kuvittama Mirkka ja meri oli Lasten Lukuvarkaus 2020 -finalistina.
Juha Raution novellikokoelma Sunnuntain rajat oli Savonia-finalisti vuonna 2021.
Ville Hytösen kirjoittama ja Pete Revonkorven kuvittama Tyttö nimeltä Margariini oli Kodiksamia-ehdokas 2021.lähde?
Niklas Salmen runokokoelma Ihon siniset joet juoksevat keltaiseen metsään oli Tiiliskivi-finalisti 2022.lähde?
Pelle Romantiquen kirjoittama ja Lotta Nevanperän kuvittama runokokoelma Konerunoja oli Tanssiva Karhu-finalisti 2022.lähde?
Markku Kaskelan runokokoelma Mekaniikka oli Einari Vuorela -runopalkintoehdokas 2023.lähde?
Virpi Alasen runokokoelma Kunnes luut iloiset oli Nihil Interitin runouspalkintoehdokas 2023.lähde?
Riikka P. Pulkkisen kääntämä ja Riikka P. Pulkkkisen yhdessä Athiná Róssoglun kanssa toimittama Aurinkokello - Nykykreikkalaisen runouden antologia oli Kääntäjäkarhu-ehdokkaana 2023.
Ville Hytösen runokokoelma Vaivanaika ja Esa Mäkijärven runokokoelma Mantra olivat ehdolla Kalevi Saxellin muistopalkinnon saajiksi 2023.
Riina Katajavuoren kirjoittama ja Jani Ikosen kuvittama Einarin elokuu oli sekä Runeberg Junior että Arvid Lydecken -ehdokas vuonna 2024.
Topias Haikalan romaani Varjokäärme, mestaripunoja voitti vuoden 2024 Tuikku -palkinnon, jonka jakaa Espoon kirjailijat.
Lasse Hauerwaas palkittiin Tommy Tabermann -palkinnolla vuonna 2024
Eveliina Talvitien kirjoittama ja Jani Ikosen kuvittama Ai niin, minä olen muuten Lee voitti vuoden 2024 Punni-palkinnon
Kustantamon julkaisemia kirjailijoita

Johanna Aarnio
Veera Sylvius
Kari Aartoma
Virpi Alanen
Kiamars Baghbani
Juhani Brander
Rita Dahl
Maria Forsman
Louise Glück
Olli Haapala
Satu Haapala
Maikki Harjanne
Lasse Hauerwaas
Satu Heinola
Seija Helander
Harri Hertell
Antti Huntus
Boris Hurtta
Ville Hytönen
Seppo Järvinen
Jussi Kaakinen (kuvittaja)
Hannu Kankaanpää
Mikko Kankainen
Markku Kaskela
Riina Katajavuori
Helinä Kaukinen
Tapani Kinnunen
Mika Kivelä
Hanna Kivisalo
Tapio Koivukari (kääntäjä)
Gerður Kristný
Erik Koski
Erkki Kupari
Juho Kuusi
Asko Künnap
Jarkko Laine
Miia Laine
Arto Lappi
Minna Laukkanen
Liisa Laukkarinen
Juhani Laulajainen
Asko Lehtonen
Saku Lillukka
Eric Lockmer
Peeter Maimik
Mira Mallius (kuvittaja)
Harri István Mäki
Jarno Mällinen
Lotta Nevanperä (kuvittaja)
Kiti Neuvonen
Inkeri Näätsaari
Katri Niinikangas
Kalle Niinikangas
Päivi Niinikangas (kuvittaja)
Vesa Niinikangas
Hannu Oittinen (kääntäjä)
Matti Piispa
Silja Pitkänen
Erkki Peuranen
Osmo Pekonen
Santtu Puukka
Harri Raitis
Juha Rautio
Hanna Rentola
Pete Revonkorpi (kuvittaja)
Hannamari Ruohonen (kuvittaja)
Anu Rinkinen
Ville Ropponen
Asko Salminen
Kasper Salonen
Tuula Sandström
Matti Särkkä
Anne Stolt (kuvittaja)
Tao Lin
Katri Tapola
Mika Terho
Tatjana Tihmeneva
Tapani Tukiainen
Tauno Tuomivaara
Mika Vaaranmaa (kuvittaja)
Jouko Vanhanen (kääntäjä)
Turun kirjamessut 2017 jossa Enostonen osasto.
Nukusin piiri

| Nukusin piiri |
| --- | --- |
 Piiri Karakalpakstanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Tasavalta:  Karakalpakstan
Perustettu:  1968
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Aqmańǵıt
Pinta-ala:  940 km²
Väkiluku (2024):  53 900
Nukusin piiri (karakalpakiksi Nókis rayonı, uzb. Nukus tumani) on paikallishallintoalue Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakstanin tasavallan eteläosassa. Sen pinta-ala on 940 neliökilometriä ja asukasmäärä 53 900 henkeä (vuonna 2024). Piirin hallinnollinen keskus on Aqmańǵıtin taajama.
Nukusin piiri rajoittuu koillisessa Kegeylin ja idässä Qaraózekin piireihin, kaakossa Amudarjan piiriin ja Turkmenistaniin sekä etelässä Taqıyatasin, lounaassa Xojelin, lännessä Qanlıkólin ja luoteessa Bozatawin piireihin. Piirin keskellä sijaitsee Nukusin kaupunkialue. Alue on etupäässä Amudarjan oikean rannan tasankoa. Idässä on hiekkadyynejä ja harjuja. Seudulla on useita kastelu- ja poistovesikanavia sekä tekojärviä.
Vuonna 1968 perustettuun piiriin kuuluu yksi taajama, kuusi maaseudun itsehallintoaluetta ja 43 maaseutuasutusta. Kaupunkiväestön osuus on 20 prosenttia (vuonna 2024). Asukkaista noin 60 prosenttia on karakalpakkeja, 30 prosenttia kazakkeja ja alle kymmenen prosenttia uzbekkeja.
Piirin maatalous tuottaa vehnää, riisiä, vihanneksia, perunaa, meloneja, hedelmiä, puuvillaa, maitoa, lihaa ja vuotia etupäässä Nukusin kaupungin tarpeisiin. Lisäksi on elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.
Peter Zumthor

Peter Zumthor, 2018
Peter Zumthor (s. 26. huhtikuuta 1943 Basel, Sveitsi) on sveitsiläinen arkkitehti. Hänet tunnetaan luonnonmateriaaleja suosivana arkkitehtina, jonka tyyliä on luonnehdittu tinkimättömäksi ja hiljaiseksi.
Zumthorin suunnittelema Therme Vals -kylpylä.
Zumthorin tunnetuimpiin töihin kuuluu Sveitsissä sijaitseva Valsin kylpylä Therme Vals vuodelta 1996. Suurin osa hänen töistään on Sveitsissä, mutta myös muualla Euroopassa. Hän on suunnitellut muun muassa museoita, vanhainkoteja, kappeleita ja hotelleja. Hän ei pyri niissä ulkoiseen näyttävyyteen.
Zumthor on suunnitellut Suomeen yhden toteuttamatta jääneen työn. Zumthorilta tilattiin Jyväskylään Harjunkulmaan vanhan linja-autoaseman paikalle asuinkortteli, josta oli ajateltu kaupungin maineelle soveliasta kansainvälistä arkkitehtinähtävyyttä. Rakennuttajat, YH, Sato ja VVO, pitivät suunnitelmaa kalliina eivätkä hyväksyneet Zumthorin työskentelytapaa valvoa hanketta alusta loppuun, joten hanke hylättiin.
Peter Zumthorilla on ollut suunnittelutoimisto Haldensteinissa Graubündenin kantonissa Kaakkois-Sveitsissä vuosikymmenten ajan
Teoksia

Steilnesetin noitavainojen muistomerkki Norjan Vardøssä eli Vuoreijassa
Palkinnot ja tunnustukset

Pritzker-palkinto 2009
Spirit of Nature -palkinto 2006
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Zumthor Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae 
Muut:  SNAC  IdRef
Uinti kesäolympialaisissa 1952

Uinti oli mukana vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä kahdennentoista kerran olympiatasolla. Kisoissa uitiin yhteensä 11 uintimatkaa. Miehet kilpailivat kuudessa ja naiset viidessä lajissa. Kilpailupaikkana toimi Helsingin uimastadion ja Hämeenlinnan maauimala .
Uintikilpailut käytiin 25. heinäkuuta – 2. elokuuta ja niiden taso oli kova. Laji oli kehittynyt Lontoosta selvästi, sillä jokaisessa lajissa rikottiin olympiaennätys. Miesten kilpailuja hallitsi Yhdysvallat ja naisissa paras maa oli Unkari.
Järjestelytoimikunnassa aiheutti pientä vastustusta kansainvälisen uimaliiton päätös olla antamatta kisaisännille täyttä vastuuta lajin organisoinnista.
Kilpailutapahtumat > Miehet

Miesten 100 metrin vapaauinnissa rikottiin olympiaennätys jo välierissä, kun Yhdysvaltain Clarke Scholes ui ajan 57,1. Välierissä koettiin myös suuri yllätys, sillä oman alkueränsä voittanut ja ennen kisoja maailman nopeimpana uimarina pidetty Richard Cleveland ei selviytynyt loppukilpailuun, jossa Scholes voitti olympiakultaa ja Japanin Hiroshi Suzuki sijoittui toiseksi samalla ajalla. Ruotsin Per-Olof Östrand teki 400 metrin vapaauinnissa olympiaennätyksen jo alkuerissä ja paransi tätä vielä välierissä, mutta Ranskan Jean Boiteux ui myöhemmin vielä paremman ajan 4.33,1. Finaalissa Boiteaux oli jälleen nopein ja rikkoi uudestaan olympiaennätyksen ajalla 4.30,7. Toiseksi sijoittui lajin ennakkosuosikki Ford Konno ennen Östrandia. Australialainen maailmanennätysmies John Marshall karsiutui välierissä ja japanilainen 1 500 metrin matkan maailmanennätyksen haltija Hironashin Furunashi jäi finaalin viimeiseksi. Boiteaux'n isä innostui poikansa voitosta niin, että hyppäsi mestaruuden ratkaisun jälkeen täysissä pukeissa altaaseen onnittelemaan poikaansa.
Pisimmällä vapaauintimatkalla, eli 1 500 metrillä, tiputtiin finaalista olympiaennätyksellä. Lyhyemman matkan mestaruuden voittanut Boiteaux oli yhdeksänneksi nopein, vaikka alitti vanhan olympiaennätyksen. Alkuerien nopein oli Japanin Shiro Hashizume ajalla 18.34,0. Finaalissa Hashizume aloitti rohkeasti ja johti 1 000 metrissä Yhdysvaltain Ford Konnoa kolmella sekunnilla. Konno oli ainoa, joka oli pystynyt seuraamaan Hashizumen alkuvetoa. Tämän jälkeen japanilainen alkoi kuitenkin hyytymään ja 200 metrin päästä uimarit olivat jo tasoissa. Viimeisen sadan metrin aikana Konno jätätti Hashizumea 11 sekunnilla ja voitti olympiakultaa uudella olympiaennätysajalla 18.30,3. Sadan metrin selkäuinnissa Yhdysvaltain Yoshinobu Oyakawa voitti olympiakultaa rikkoen olympiaennätyksen sekä välierissä että finaalissa, jonka aika oli 1.05,4. Oyakawa kukisti lajin ennakkosuosikit, ranskalaisen maailmanennätysmiehen Gilbert Bozonin, joka jäi toiseksi, sekä Lontoon voittajan yhdysvaltalaisen Allen Stackin, joka jäi kokonaan mitalien ulkopuolelle neljänneksi.
Kisojen ainoalla rintauintimatkalla 200 metrillä nähtiin uuden perhostyylin esiinmarssi. Lähes kaikki kilpailijat uivat perhostyylillä, eikä ainoakaan perinteisellä rintauinnilla uinut kilpailija päässyt finaaliin saakka. Perhosuinti erotettiinkin olympialaisten jälkeen omaksi lajikseen. Vanha olympiaennätys rikottiin rintauinnissa peräti 18 kertaa, finaalissa kuudesti. Voittajaksi nousi Australian John Davies. Vapaauintiviestissä voittotaistelu käytiin Yhdysvaltain ja Japanin välillä. Japani aloitti vahvemmin ja oli ensimmäiset osuudet johdossa. Kolmannella osuudella Ford Konno otti Toru Goton yli kahden sekunnin johdon lähes kiinni. Viimeisellä osuudella James McLane ui loistavasti ja nosti maansa kultaan ohittaen Japanin Teijiro Tanikawan. Voittoaika oli uusi olympiaennätys 8.31,1. Pronssitaistelussa nähtiin myös ratkaisu viimeisellä osuudella, kun Ranskan Jean Boiteaux jätti taakseen Ruotsin Olle Johanssonin.
Kilpailutapahtumat > Naiset

Naisten sadan metrin vapaauinnissa rikottiin olympiaennätys jo alkuerissä, kun Unkarin Judit Temes ui ajan 1.05,5. Tiukassa finaalissa hän jäi kuitenkin kolmanneksi edellään maannaisensa Katalin Szoke ja Alankomaiden Johanna Termeulen. Szoke voitti todella täpärästi, sillä kuudenteenkin sijaan jäi vain puoli sekuntia eroa. Vielä viisi metriä ennen maalia johtanut eteläafrikkalainen Joan Harrison jäi neljänneksi.
Vapaauinnin 400 metrin matkan alkuerissä Yhdistyneen kuningaskunnan Daphne Wilkinson ui alkuerissä uuden olympiaennätyksen, mutta karsiutui finaalista. Unkarilaiset hallitsivat lopulta finaalia, kun Valéria Gyenge ja Éva Novák uivat kaksoisvoittoon. Finaalin viisi parasta rikkoivat olympiaennätyksen. Sadan metrin selkäuinnissa jo vapaauinnissa säväyttänyt Etelä-Afrikan Joan Harrison voitti kultaa. Hän kukisti yllättäen alkuerissä olympiaennätyksen uineen Alankomaiden Geertje Wieleman.
Naisten rintauintimatkalla perinteiset rintauimaritkin pärjäsivät, sillä toiseksi sijoittunut Unkarin Novák ui perinteistä rintauintia, kun voittaja, Unkarin Éva Székely käytti perhostyyliä. Finaalista näytti muodostuvan jopa unkarilaisten kolmoisvoitto, mutta brittiläinen Helen Gordon ohitti Klára Killermanin viime vedoilla. Vapaauintiviestissä nähtiin uintien ainoa maailmanennätys, kun finaalia lähdöstä maaliin johtanut Unkari ui ajan 4.24,4. Kisojen monipuolisin naisuimari Novák hoiti oman osuutensa loistavaan aikaan 1.05,1. Yhdysvallat ja Alankomaat taistelivat hopeamitalista, jonka jälkimmäinen voitti, vaikka Yhdysvallat oli ollut parempi alkuerissä.
Mitalistit > Miehet

|  Mitalitaulukko |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| Miesten 100 m vapaauinti tulokset |   Clarke Scholes (GBR) |   Hiroshi Suzuki (JPN) |   Göran Larsson (SWE)  |  |
| Miesten 400 m vapaauinti tulokset |   Jean Boiteux (FRA) |   Ford Konno (USA) |   Per-Olof Östrand (SWE)  |  |
| Miesten 1 500 m vapaauinti tulokset |   Ford Konno (USA) |   Shiro Hashizume (JPN) |   Tetsuo Okamoto (BRA)  |  |
| Miesten 100 m selkäuinti tulokset |   Yoshinobu Oyakawa (USA) |   Gilbert Bozon (FRA) |   Jack Taylor (USA)  |  |
| Miesten 200 m rintauinti tulokset |   John Davies (AUS) |   Bowen Stassforth (USA) |   Herbert Klein (GER)  |  |
| Miesten 4 × 200 m vapaauintiviesti tulokset |   Yhdysvallat (USA) Wayne Moore  William Woolsey  Ford Konno  James McLane |   Japani (JPN) Hiroshi Suzuki  Yoshihiro Hamaguchi  Toru Goto  Teijiro Tanikawa |   Ranska (FRA) Joseph Bernardo  Aldo Eminente  Alexandre Jany  Jean Boiteux  |  |