stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porot kuuluvat tuulelle
Filmin esitetyspaikat

Skábmagovat Festival, kotimaan ensi-ilta Inarissa Inari 21.1.2016
Jään reunalla Helsinki 22.1.2016 Helsingin ensi-ilta Kulttuurikeskus Caisassa, 22.1.2016
Saamelaisten kansallispäivän esitys Tunturi-Lapin luontokeskuksessa 2016 Enontekiö
Inarin porokuninkuusajot, esitys Siida-museossa Inarissa 2.4. 2016
Savonlinnan kv. luontoelokuvafestivaalilla esitys elokuussa 2016
Sinisen Meren Elokuvajuhlilla Raumalla esitys ja työpaja elokuussa 2016
Vaasan kv. elokuvajuhlilla, pohjoismaisen sarjan kolmas sija elokuussa 2016
Native Spirit -filmifestivaalilla Lontoon yliopistossa esitys lokakuussa 2016
Elo ja kuva -filmifestivaalilla esitys marraskuussa 2016 Mäntyharjulla
Sunrise -filmifestivaalilla Kanadan Nova Scotialla, paras kansainvalinen filmi 2016
Canadian Diversity -filmifestivaalilla esitys 2017
Tokyo Lift-Off -filmifestivaalilla online-esitys 2017
The IndieFEST Film Awards / erikoismaininta sarjassa Native American / aboriginal peoples films 2017, USA
Toronto Beaches -filmifestivaalilla esitys Kanadassa 2017
Docs Without Borders Film Festival tunnustuspalkinto 2017
Veracruz Short Film Festival Meksikossa esitys 2017
Canadian Museum of Nature -museossa esitys osana Arctic Days event -tapahtumaa Ottawassa 2017
7th Symposium “Human Rights and Science”, Säätytalolla Helsingissä esitys 29.9.2017
Ekofilm Festival -filmifestivaalilla Puolassa esitys 2018
Sandalia Sustainibility -filmifestivaalilla Italiassa esitys 2018
Benicia-filmifestivaalilla Kaliforniassa Yhdysvalloissa esitys 2018
Festival Internacional de Cortometrajes Independientes -filmifestivaalilla Venezuelassa esitys 2018
Sugri fest -tapahtumassa Tampereen Niagara-elokuvateatterissa esitys ja Q&A lokakuussa 2018
Cuzco Underground Cinema, CUCIF-filmifestivaalilla Perussa esitys 2018
Valkea talo, Kaamoksen taikaa -tapahtumassa Mikkelissä esitys, jossa mukana Wimme Saari, Q&A 15.12.2019
Bieggolmmái: Sámi National Day -tapahtuma British Museum -museossa esitys Lontoossa 5.2.2021
Quetzalcoatl Indigenous International -filmifestivaalilla Meksikossa juryn palkinto 2021
Arctic Open -filmifestivaalilla Venäjällä esitys ja online Q&A 9.12.2021
Indigenising Manchester Museum Speaker series -tilaisuudessa Englannissa esitys ja online Q&A, 19.3.2022
Muita esityksiä: Lontoon yliopistossa opiskelijoille. Esityksiä myös Lapin yliopistossa, Tampereen yliopistossa, Helsingin yliopistossa ja lukioissa Suomessa.
Aiheesta muualla

Filmin Facebook-sivusto
IMDb
Saisiko olla ympäristökonfliktisoppaa -hankkeen sivusto
Vimeo: ReindeerBelongToTheWind / Porot kuuluvat tuulelle elokuvan traileri
Fandi Ahmad

Fandi Ahmad
Fandi Ahmad (s. 29. toukokuuta 1962) on singaporelainen jalkapallovalmentaja ja entinen ammattilaisjalkapalloilija. Hän menestyi peliurallaan sekä Euroopassa että Aasiassa ja oli Singaporen jalkapallomaajoukkueen kapteenina vuosina 1993–1997. Hän pelasi tavallisimmin hyökkääjänä, joskus keskikentällä.
Ura > Peliura

Fandista tuli vuonna 1978 nuorin Singaporen maajoukkueessa pelannut henkilö. Hän piti ennätystä hallussaan vuoteen 2007, jolloin sen rikkoi Hariss Harun. Vuonna 1980 Fandi kuului Malesian Cupin voittajiin. Hän teki maalin, jolla Singapore otti Selangorista voiton 2–1. Vuonna 1982 Fandille tarjottiin paikkaa Ajax Amsterdamissa, mutta hän päättikin liittyä Niac Mitraan Indonesiassa.
Vuonna 1983 Fandi kuitenkin siirtyi Alankomaihin, jossa pelasi FC Groningenissä vuoteen 1985. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki kymmenen maalia 29:ssä pelissä. Toisella kaudella hänet nähtiin 15 kertaa, ja hän teki kaksi maalia. Vuonna 1999 Fandi äänestettiin yhdeksi 25:stä parhaasta pelaajasta, jotka koskaan ovat FC Groningenissä pelanneet. Näin hän sai paikan seuran Hall of Famessa. Vuonna 2003 hänet nimettiin yhdeksi seuran vuosisadan yhdestätoista parhaasta.
Fandille tarjottiin jälleen paikkaa Ajax Amsterdamissa, mutta hän palasi Aasiaan vuonna 1986. Hän pelasi Kuala Lumpurissa vuoteen 1990 ja oli mukana voittamassa Malesian Cupia vuosina 1987, 1988 ja 1989. Vuonna 1988 hän voitti Malesian Kultaisen kengän. Fandi liittyi vuonna 1990 kreikkalaiseen OFI Creteen, mutta vain kuukausiksi, ja palasi Malesiaan liittyäkseen Pahangiin vuonna 1991. Siellä hän oli mukana voittamassa Malesian liigaa ja Malesian Cupia 1992.
Fandi palasi vuonna 1993 Singaporeen edustamaan Singaporea Malesian liigassa. Tuona vuonna hän oli mukana häviämässä Malesian Cupin finaalia 2–0 Kedahille. Seuraavana vuonna Fandin ollessa kapteenina Singapore kuitenkin voitti Malesian liigan ja Malesian Cupin, jonka finaali ratkesi Singaporen hyväksi 4–0 (vastustajana oli Fandin aiempi seura, Pahang). Vuonna 1994 Singapore osallistui malesialaisiin kilpailuihin viimeistä kertaa. Vuonna 1996 perustettiin S. League, ja Fandi oli Geylang Unitedin kapteenina, kun seura voitti ensimmäisen S. Leaguen mestaruuden. Tämän jälkeen hän siirtyi Singapore Armed Forces Football Clubiin (SAFFC) ja oli sen kapteenina, kun seura voitti S. Leaguen mestaruudet 1997 ja 1998.
Singaporen maajoukkueessa Fandi teki kaikkiaan 50 maalia. Hän ylsi joukkueen kanssa hopeasijalle Kaakkois-Aasian kisoissa 1983, 1985 ja 1989.
Ura > Valmennusura

Fandista tuli peliuransa jälkeen SAFFC:n valmentaja, ja hänen johdollaan SAFFC voitti S. Leaguen jälleen vuonna 2000. Vuonna 2001 hänet nimitettiin Football Association of Singaporen valtuuston jäseneksi ensimmäisenä entisenä kansainvälisenä pelaajana ja nuorimpana tämän saavuttaneena henkilönä. Fandi jatkoi valmennustyötään Singaporessa ja toimi avustavana valmentajana joukkueelle, joka voitti alueellisen Tiger Cup -kilpailun vuonna 2005. Hän valmensi myös alle 23-vuotiaiden maajoukkuetta ja S. Leaguen Young Lionsia.
Vuonna 2006 Fandi liittyi valmentajana Indonesian Pelita Jayaan kolmivuotisella sopimuksella.
Yksityiselämä

Fandin isä on Ahmad Wartam, joka toimi 1960-luvulla Singaporen maajoukkueen maalivahtina. Fandi on naimisissa entisen eteläafrikkalaisen malli Wendy Jacobsin (myös Sarah Abdullah) kanssa. Parilla on viisi lasta. Heistä Irfan ja Ikshan pelaavat itsekin jalkapalloa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Fandi Ahmad
Käännös suomeksi
Raalz

| raalz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Rasmus Steensborg
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1995 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Tanska
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  raalz
Aktiivisena:  2010–
Nyk. joukkue:  9INE
Rooli:  kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Ammattilaisjoukkueet

 2013 :  n!faculty
 2014 :  3DMAX
 2015 :  Los Jefes
 2016–2017 :  ANIMALS
 2017–2018 :  TOXIC
 2018 :  Demise
 2018 :  Great Danes
 2019 :  Brutalis
 2019–2020 :  Ambush
 2020 :  Sigma
 2020–2021 :  Lungby Vikings
 2021–2022 :  Sprout
 2022–2023 :  Copenhagen Flames
 2023 :  ex-Copenhagen Flames
 2023–2024 :  Sprout
 2024 :  ex-Sprout
 2024– :  9INE
Rasmus ”raalz” Steensborg (s. 30. heinäkuuta 1995) on tanskalainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hänen on edustanut 9INE-joukkuetta toukokuusta 2024.
Kaikki merkittävimmät voittonsa Steensborg on saanut joko Sproutista tai Copenhagen Flamesista, jonka parissa hän pelasi elokuusta 2022 toukokuulle 2023. Hänen paras voittonsa on tullut joulukuussa 2022 Global Offensive Champions League Season 3 -turnauksesta.
Questembert

| Questembert |
| --- | --- |
 vaakuna
 Questembert
 Koordinaatit: 47°39′44″N, 2°27′06″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Morbihan
Arrondissementti:  Vannes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  66,4 km²
Väkiluku (2015):  7 440 
 – Väestötiheys:  112 as./km²
Kunnan numero:  56184
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Questembert on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella.
Kunnan nähtävyyksiä on 1500-luvulta peräisin oleva katettu kauppatori Halles de Questembert, sekä samalta ajalta peräisin oleva talo hôtel Belmont torneineen.
Halles de Questembert
Hôtel Belmontin torni
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Questembert Wikimedia Commonsissa
Fancy

Fancy Münchenissä 2011
Fancy (s. Manfred Alois Segieth, 7. heinäkuuta 1946) on saksalainen eurodiskomusiikkia laulanut artisti, joka oli suosiossa 1980-luvun puolivälin jälkeen muutamia vuosia.
Fancy alkoi soittaa kitaraa 12-vuotiaana. 60-luvun lopulla Fancy tutustui Jimi Hendrixiin ja Giorgio Moroderiin.
Fancy esiintyi tanssihalleissa monissa yhtyeissä laulajana, joskus myös kitaristina ja basistin. Fancy toimi muun muassa iskelmäartistina nimellä Tess Teiges. 70-luvulla Fancy tuotti musiikkia yhtyeelle "Claudia Field & Red Face". Fancy esiintyi varieteekoomikkona 70-luvun lopulla ja 80-luvun alussa.
Fancyn todellinen läpimurtokappale oli italotyylinen ”Slice Me Nice” vuonna 1984. Se nousi tanssilistoille myös Yhdysvalloissa Top 10:een. Myös vuonna 1985 jättimenestynyt ”Chinese Eyes” saavutti Yhdysvaltain tanssilistalla 2. sijan.
Fancyn menestyskappaleita ovat myös  "Bolero (Hold Me In Your Arms Again)”,  ”Flames of Love” ja ”Lady of Ice”. Tunnettuja ovat lisäksi  "Come Inside",  "Colder Than Ice", "Latin Fire", "Angel Eyes", ”Bride In Black”, ”C'est La Vie”, ”Running Man” ja ”My Emotional Way”.
Monet menestyskappaleista on tehty yhteistyössä manageri Anthony Monnin kanssa. Myös Bobby Orlando on tuottanut Fancyn lauluja. Fancy on tehnyt yhteistyötä monien muiden artistien kanssa, muun muassa salanimellä Tess tai RicTess.
Fancy on toiminut myös tuottajana ja näyttelijänä.
Fancy on ollut kiinnostunut katulapsien auttamisesta, eläintensuojelusta, astrologiasta ja esoteerisista asioista.
Parhaiten sijoittuneet Fancyn singlet

Slice Me Nice (1984)
Chinese Eyes (1984)
Get Lost Tonight (1985)
Bolero (Hold Me in Your Arms Again) (1986)
Lady of Ice (1987)
Latin Fire (1987)
Flames of Love (1988)
Diskografia > Albumit

1985: Get Your Kicks
1986: Contact
1988: Flames of Love
1988: Gold
1988: Gold Remix
1989: All My loving
1990: Five
1991: Six: Deep In My Heart
1994: It’s Me
1995: Blue Planet Zikastar
1996: Colours of Life
1996: Christmas in Vegas
1998: Hit Party
1998: Best of
1998: Blue Planet ('99er Version)
1999: D.I.S.C.O.
2000: Strip Down
2001: Deep in My Heart (Neuauflage von "Six")
2001: Fancy For Fans
2001: Locomotion
2003: Best of... – Die Hits Auf Deutsch
2004: Greatest Hits
2004: Voices from Heaven
2008: Forever Magic
2021 Masquerade ( Les Marionettes )
Aiheesta muualla

http://www.fancy-online.net/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.laut.de/wortlaut/artists/f/fancy/index.htm
Pirttimäki

Pirttimäki voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Pirttimäki, Helsingin kaupungin omistama ulkoilualue Espoossa
Pirttimäki, kylä Hankasalmella
Pirttimäki, mäki Jyväskylässä
Pirttimäki, kylä Puumalassa
Henkilöitä

Risto Pirttimäki (1955–2024), suomalainen mäkihyppyvalmentaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pirttimäki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Raimo Issakainen

Raimo Aulis Issakainen (16. kesäkuuta 1933 Kouvola – 27. heinäkuuta 2004) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Issakaisen vanhemmat olivat vääpeli Vilho Issakainen ja Olga Kutvonen, hän oli vuodesta 1962 naimisissa hammaslääkäri Kirsti Taava Sinikka Mikkolan (1934–2022) kanssa. Issakainen tuli ylioppilaaksi 1953, suoritti Kadettikoulun 1956, Sotakorkeakoulun teknillisen linjan 1964 ja maasotalinjan 1967. Diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1972, kenttätykistöupseerikurssin hän suoritti Neuvostoliitossa 1976 ja maanpuolustuskurssin 1981. Issakainen toimi jääkäripatteriston jaosjohtajana ja patterinpäällikkönä 1956–1962, Keskussääaseman opetusupseerina 1964–1965, Pääesikunnan toimistopäällikkönä 1965–1966 ja 1972–1979, Kadettikoulun opetusupseerina 1967–1972, puolustusvoimien ATK-laitoksen johtajana 1970–1986, puolustusvoimien pääinsinöörinä 1987–1991, sotatalouspäällikkönä 1991–1992 ja puolustusvoimien teollisuuspoliittisena koordinaattorina 1993. Issakainen ylennettiin majuriksi 1968, everstiluutnantiksi 1973, everstiksi 1979, insinöörikenraalimajuriksi 1987 ja kenraaliluutnantiksi 1991.
Issakainen hoiti myös useita luottamustehtäviä, hän oli esimerkiksi puolustusvoimien aloitetoimikunnan puheenjohtaja ja Sotatieteellisen seuran puheenjohtaja 1992–1998. Jäätyään eläkkeelle puolustusvoimien palveluksesta vuonna 1993 Issakainen viljeli perintötilaansa Hattulassa.
Falklandinkettu

| Falklandinkettu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  †Dusicyon
Laji::  australis
Kaksiosainen nimi
 † Dusicyon australis  (Kerr, 1792) 
 Falklandinsaarten sijainti
Katso myös
   Falklandinkettu Wikispeciesissä   Falklandinkettu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Falklandinkettu  (Dusicyon australis) on sukupuuttoon kuollut koiraeläin. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus sen uudeksi nimeksi on falklandinkoira. Paikalliset käyttivät siitä nimitystä ”warrah”. Lajia esiintyi vain Falklandinsaarilla, mistä se hävisi vuonna 1876.
Historia

Laji tunnetaan pääasiassa Charles Darwinin kuvausten perusteella. Sillä oli kellanruskea turkki ja valkoinen hännänpää. Falklandinketun ruokavalio on vielä hämärän peitossa, mutta se saattoi saalistaa hanhia, pingviinejä sekä hyönteisiä ja asua koloissa. Darwinin vieraillessa saarilla vuonna 1833 kettu oli jo harvinainen. Falklandinkettua metsästettiin turkkinsa takia ja koska se uhkasi paikallisten lampaita. Kettu ei osannut pelätä ihmistä eikä voinut piiloutua puuttomilla saarilla.
Sukulaissuhteet

Falklandinketun kallon piirteiden erikoisen yhdistelmän perusteella lajin on arveltu olevan sukua koirille (Canis), eteläamerikanketuille (Lycalopex) ja ravunsyöjäketulle (Cerdocyon thous). 2000-luvulla tehdyt DNA-analyysit ovat kuitenkin osoittaneet, että falklandinketun lähin elossa oleva sukulainen on harjasusi (Chrysocyon brachyurus). Falklandinketun ja harjasuden kehityslinjat erkanivat toisistaan arviolta 6,7 miljoonaa vuotta sitten. Sukupuuttoon kuollut Dusicyon avus saattoi olla vielä läheisempää sukua falklandinketulle.
Alkuperä

Nykyään Falklandinsaaria erottaa Etelä-Amerikasta 460 km leveä salmi eivätkä saaret ole olleet yhteydessä mantereeseen edes jääkausien aikana, mikä herättää kysymyksiä, miten laji on päätynyt saarille. Jääkauden aikana Falklandinsaarten ja Etelä-Amerikan välinen salmi oli kuitenkin paljon kapeampi, kapeimmillaan vain noin 20 km, ja saattoi jäätyä kokonaan kylminä talvina. Koska falkandinkettujen edeltäjät olivat tottuneet etsimään ruokaa meren rannoilta, niillä oli paremmat mahdollisuudet kulkea jäätä pitkin saarille kuin muilla maanisäkkäillä.
Aiheesta muualla

http://www.arkive.org/falkland-island-wolf/dusicyon-australis/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirttipelimannit

Pirttipelimannit on vuonna 2009 perustettu, pääosin Kouvolasta kotoisin oleva vanhan tanssimusiikin yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat pääosin eläkkeellä olevia harrastajapelimanneja, mutta yhtyeen rumpali Raimo Kaalinpää on soittanut 1960-luvulla Kaarlo Vihisen yhtyeessä. Ryhmän mottona on "kirkas- ja sileäotsaisuus eikä ryppyotsaisuutta". Ryhmä on julkaissut yhdessä Hanuritiikereiden kanssa CD-levyn, jolla on 22 kappaletta vanhaa tanssimusiikkia.
Diskografia

Hanuritiikerit ja Pirttipelimannit soittavat vanhaa tanssimusiikkia (2012)
Aiheesta muualla

Pirttipelimannit täytti Kääpälän koulun[vanhentunut linkki] Kouvolan Sanomat 2013
Psífta

| Psífta Ψήφτα |
| --- | --- |
 Psífta-järveä.
Valtiot:  Kreikka
Paikkakunta:  Troizína, Troizinía-Méthana, Saaret, Attika
Koordinaatit:  37°31′46″N, 23°20′16″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  0,5 – 0,8 m
Pinta-ala:  0,5 km²
 fiPsífta 
Psífta (kreik. Λίμνη Ψήφτα, Límni Psífta, myös Psíftan laguuni, Λιμνοθάλασσα Ψήφτα, Limnothálassa Psífta) eli Psifaía (Ψιφαία) eli Valarió (Βαλαριό) on laguunimainen järvi Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa Kreikassa. Se sijaitsee lähellä Epídavroksenlahden etelärantaa ja Méthanan niemen mantereeseen yhdistävää kannasta. Sen pinta-ala on noin 0,5 neliökilometriä.
Lintutorni Psífta-järven länsipäässä.
Psífta-järven erottaa merestä noin 500 metriä pitkä ja 50 metriä leveä kannas, jolla sijaitsee Psíftan ranta. Sen itäpäässä on kanava, joka yhdistää järven mereen tehden siitä laguunimaisen. Järven nimen selitetään olevan muuntunut antiikin ajan Foibe-järvestä, joka sijaitsi samalla paikalla, ja jonka Pausanias mainitsee.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Psífta Wikimedia Commonsissa
Posse (lyhytelokuva)

| Posse |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Aleksi Salmenperä
Käsikirjoittaja:  Kari Hotakainen
Tuottaja:  Marko Antila Yrjö Nieminen
Säveltäjä:  Timo Hietala
Kuvaaja:  Tuomo Hutri
Leikkaaja:  Harri Ylönen
Pääosat:  Antti Virmavirta Pertti Sveholm Pirjo Lonka Miia Nuutila Niilo Syväoja Jari Pehkonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Mjölk
Ensi-ilta:  4. joulukuuta 2009
Kesto:  32 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Posse on suomalainen lyhytelokuva vuodelta 2009. Elokuvan ohjasi Aleksi Salmenperä ja käsikirjoitti Kari Hotakainen. Pääosassa esiintyivät Antti Virmavirta, Pertti Sveholm ja Pirjo Lonka.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Virmavirta  | … |  Posse   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Urpo Taskinen   |
|  Pirjo Lonka  | … |  Maija Taskinen   |
|  Niilo Syväoja  | … |  Jami Taskinen   |
|  Miia Nuutila  | … |  Taksikuski   |
|  Panu Vauhkonen  | … |  Ikkunan korjaaja   |
|  Jari Pehkonen  | … |  Poliisi #1   |
|  Jalle Niemelä  | … |  Poliisi #2   |
|  Kati Tamminen  | … |  kalakauppias   |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Naapuri   |
|  Leila Koivuniemi  | … |  parturin asiakas   |
Prisma (televisiosarja)

Prisma on Yleisradion tiedeaiheisten televisiodokumenttien esityssarja tai ohjelmapaikka, joka sai alkunsa 1980-luvun taitteessa Yle TV1 -kanavan kulttuuritoimituksessa. Ohjelmapaikalla esitetään sekä Suomessa että muissa maissa tuotettuja, luonnontieteisiin sekä terveys- ja ympäristökysymyksiin painottuvia dokumenttielokuvia ja -sarjoja, paljon muun muassa brittiläisen BBC:n tuotantoa.
Prisma-ohjelmien alkuvaiheessa 1980-luvun alussa niitä toimittivat TV1:n kulttuuritoimituksessa muun muassa Marjaleena Lampela, Heimo Tauriainen ja Jaakko Kyläsalo.
Prisma Studio

Elokuusta 2001 lähtien Yle TV1 on lähettänyt Prisma-dokumenttien ohella tiedeaiheista makasiiniohjelmaa nimellä Prisma Studio. 2010-luvun alkuvuosina ohjelmaa juonsi Marjo Harju, syksyllä 2014 Ivan Puopolo ja vuoden 2015 alusta Marjo Harju palasi juontajaksi. Syksyllä 2016 ohjelman juontajaksi tuli Reetta Rönkä. Sen asiantuntijoihin kuuluivat 2015 lähtien avaruustutkija Sini Merikallio, biotekniikan tutkija Lauri Reuter, tulevaisuudentutkija Elina Hiltunen, psykologi Jukka Häkkinen, teollisuusmatemaatikko Samuli Siltanen ja tähtitieteilijä Anne Liljeström.
Aiheesta muualla

Prisma Radio- ja tv-arkiston tietokannassa
Prisma-dokumenttien esittelyjä Yle Vintti -sivustolla
Prisma Studion verkkosivusto
Prisma Studio Radio- ja tv-arkiston tietokannassa
Prisma Studion aiheita Yle Vintin juttuarkistossa
Raja Rao

Raja Rao (8. marraskuuta 1908 – 8. heinäkuuta 2006) oli intialainen kirjailija. Hän oppi äidinkielenään kannadan mutta julkaisi tuotantonsa englanniksi.
Rao julkaisi romaanien ja novellien ohella esimerkiksi esseitä ja Mahatma Gandhin elämäkerran. Hän sai ansioistaan Padma Bhushanin ja Padma Vibhushanin. Hänelle myönnettiin Neustadt-palkinto vuonna . Rao muutti myöhemmällä iällään Yhdysvaltoihin, jossa hän vuosina 1966–1983 opetti Texasin yliopistossa Austinissa. Hän kuoli Austinissa 97-vuotiaana.
Raja – the Border

| Raja – the Border> The Border |
| --- | --- |
Tyyli:  Draama
Kestoaika:  n. 45 min
Alkuperämaa:   Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  CBC
Esitetty:  7. tammikuuta 2008 – 14. tammikuuta 2010
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  38
Tuotanto
Tuottaja(t):  Janet MacLean David Barlow Brain Dennis
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Raja – the Border (engl. The Border) on kanadalaisen CBC-televisiokanavan vuosina 2008–2010 esittämä televisiosarja, joka kertoo fiktiivisestä, Kanadan hallinnon alaisesta maahanmuutto- ja tullivalvontavirastosta (engl. Immigration and Customs Security, ransk. Sécurité de l’immigration et des douanes). Suomessa televisiosarjaa esitti Yle TV2.
Rajadamnern Stadion

| Rajadamnern Stadion> Raja |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  1, Ratchadamnoen Avenue, Pom Prap Sattru Phain piiri, Bangkok, Thaimaa
Koordinaatit:  13°45′40″N, 100°30′32″E
Rakennustyöt aloitettu:  1. maaliskuuta 1941
Avattu:  23. joulukuuta 1945
Omistaja:  The Rajadamnern Co. Ltd
Hoitaja:  Chuwattana Muay Thai & Boxing camp
Pääurakoitsijat:  Imprese Italiane All' Estero-Oriente
Käyttäjät
 Choocharoen Boxing Promotion 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 8,000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Rajadamnern Stadion (thaiksi: สนามมวยราชดำเนิน), joskus myös Ratchadamnoen, on Thaimaan Bangkokissa sijaitseva nyrkkeilystadion. Se on Lumpini Stadionin ohella toinen modernin thainyrkkeilyn päänäyttämöistä. Stadionilla on oma rankingsysteeminsä ja omat mestarinsa 13 eri painoluokassa.
Pyhäinhäväistys

Pyhäinhäväistys on loukkaus jotakin pyhänä pidettävää kohtaan. Se voi olla pyhän asian vahingoittamista, loukkaamista (väärin menettelemisen merkityksessä) tai rienausta.
Muinaisilla israelilaisilla oli kattavat lait pyhien ja siunattujen asioiden suojelemiseksi loukkauksilta. Antiikin Kreikassa pyhäinhäväistys yhdistettiin maanpetokseen, sillä temppeliä pidettiin valtion suojelijan kotina, ja sieltä varastaminen oli rikos valtiota vastaan. Varhaiskristityille pyhäinhäväistys tarkoitti useimmiten pyhien esineiden varastamista, mutta 300-luvulla käsitteen merkitys kristityille oli laajentunut, ja siihen kuuluivat myös uskosta luopuminen, harhaoppisuus, skisma, juutalaisuus, pakanallisuus, kirkon ja papiston koskemattomuuden loukkaaminen, sakramenttien häpäiseminen ja sapatinrikos. Keskiajalla pahimmaksi pyhäinhäväistykseksi nostettiin öylätin häpäisy. Protestanteille pyhäinhäväistys ei ole yhtä vakava asia kuin katolisille, sillä protestantit eivät pidä esineitä luontaisesti pyhinä kuten katolilaiset.
Prix de Rome

Prix de Rome (Rooman-palkinto) oli vuosina 1663–1968 myönnetty taideopiskelijoiden apuraha, jonka kustansi Ranskan valtio. Samannimisiä palkintoja ovat jakaneet tai jakavat myös Belgian, Kanadan, Hollannin ja Yhdysvaltain valtiot, mutta tässä käsitellään Ranskan valtion palkintoa.
Prix de Rome luotiin Ludvig XIV:n kaudella. Palkinto jaettiin vuosittain lupaaville taideopiskelijoille (taidemaalareille, kuvanveistäjille ja arkkitehdeille), jotka osallistuivat vaikeaan karsintakilpailuun. Kilpailu oli avoin Ranskan kuninkaallisen taideakatemian opiskelijoille. Voittaja sai asua neljä vuotta Ranskan akatemian Mancini-palatsissa Roomassa Ranskan kuninkaan kustannuksella. Voittaja saattoi jatkaa asumistaan, jos instituutin johtaja piti sitä tarpeellisena.
Rooman-palkinto oli tärkeä ja haluttu, koska Roomaa pidettiin varsinkin ennen vuotta 1850 maailman taiteen keskuksena.
Palkinto jaettiin kolmen alan opiskelijoille: maalaustaide, kuvanveisto ja arkkitehtuuri. Vuonna 1803 lisättiin neljäs, musiikki, ja 1804 viides, piirustus.
Esimerkiksi Eugène Delacroix, Edouard Manet, Edgar Degas ja Maurice Ravel yrittivät saada Prix de Romen mutta eivät onnistuneet. Kun Jacques-Louis David oli epäonnistunut kolme kertaa peräkkäin, hän harkitsi itsemurhaa. Ravel yritti yhteensä viisi kertaa voittaa palkinnon, mutta viimeinen epäonnistuminen johti sellaiseen kiistaan, että Pariisin konservatorion hallinto järjestettiin uudelleen.
Kirjailija ja kulttuuripoliitikko André Malraux lopetti Prix de Romen vuonna 1968 toimiessaan Ranskan kulttuuriministerinä. Sen jälkeen on perustettu uudenlaisia kilpailuja, ja akatemiat yhdistettiin Ranskan instituuttiin. Nykyisin voittajat saavat oleskella 18 tai joskus 24 kuukautta Ranskan akatemian omistamassa Villa Medicissä Roomassa.