stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venehjärvi
Historia

Laulajistaan, mahtavista tietäjistään ja urhokkaista karhunkaatajistaan tunnettu Venehjärvi kuului aikoinaan hallinnollisesti ja kirkollisesti Vuokkiniemen pitäjään. Venehjärvi oli suuren Ylä-Kuittijärven vesistön kyliä, josta voitiin veneellä lasketella aina Vienanmerelle saakka. Se oli kuitenkin syrjässä pienten vesien takana, ja tämän vuoksi se säilytti karjalaisen luonteensa ja tapansa puhtaana.
Perimätiedoissa Venehjärven kylä olisi saanut asukkaansa jo 1500-luvulla. Asutus ei todennäköisesti ole ollut vielä tuolloin kovin pysyvää. Perimätiedon mukaan alueella liikkui ja ehkä asuikin saamelaisia. Näistä asutusjäljistä kertovat myös ikiaikaiset kylän perinteet, kuten aikoinaan pakanarituaaleista alkunsa saanut Pokkojuhla.
Perimätiedoissa on myös tarina Hosko-nimisestä miehestä, joka saapui Venehjärvelle yhdestä puusta koverretulla haapiolla ja asettui asumaan kylän kauneimpaan paikkaan. Kylän asujaimiston tutkimus eri nykyajan keinoja käyttäen ei ole osoittanut sitä, että asukkaat olisivat tulleet Suomesta.
Kylä on tullut tunnetuksi varsinkin I. K. Inhan kuvien ja matkakertomusten perusteella. Venehjärven kylän sijainti vaikutti siihen, että ensimmäiset runonkerääjät eivät sinne löytäneet. Kylästä on kuitenkin myöhemmin kerätty runsaasti kalevalaista runoa ja perimätietoa. Kylän asukkaat olivat eritoten taitavia kansanparantajia. Elias Lönnrot on kuitenkin D. E. D. Europaeuksen mukaan käynyt Venehjärven kylässä, josta hän kertoo matkakertomuksessaan vuosilta 1845–1846: ”Wenehjärven kylässä, 10 virstan päässä siitä, en käynyt luottaen Tohtor Lönnrotin siellä käydessään jo tarkoin ottaneen kaikki runot, joita siellä mahtoi olla. Jäl’estäpäin kuulin kuitenkin, että siellä vielä olisi ollut jotakuta ennen saamatontakin.”  Pääosa keräyksistä kylässä on kuitenkin tapahtunut 1870-luvulla.
Kylä tänään

Venehjärvi kuuluu Vuokkiniemen suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki 2017 -alueeseen. Nykyään vakinaisesti Venehjärvellä asuu vain kaksi henkilöä ympärivuotisesti. Lisäksi muutamilla entisillä venehjärveläisillä on siellä kesämökki. Kyläläiset puhuvat karjalaa, suomea ja venäjää, kuin myös kaikki kesämökkiläiset. Kylän pääasiallinen elinkeino on matkailu ja siellä onkin majoitustilaa nykyaikaisissa mökeissä yli 30 hengelle.
Venehjärven alueella on myös Karjalan Tasavallan Kansallispuisto, jonne voi tehdä ohjattuja retkiä. Lisäksi kylän nähtävyyksiin kuuluu toki itse kylä, jota sanotaan Vienan kauneimmaksi, mutta myös historiallisesti kiinnostava vanha kalmismaa Tetriniemessä sekä Hökkälän museotalo, joka avattiin entisöinnin jälkeen vuonna 2013 sekä uudelleen rakennettu tsasouna. Kylässä ja kansallispuistossa vierailee vuosittain satoja matkailijoita ympäri maailman.
Pokkojuhla ja sen historia

Venehjärven perinteinen kyläjuhla on nimeltään Pokkojuhla, jota vietetään vuosittain elokuussa ajoittuen kuun viimeiselle viikonlopulle. Tapahtumassa keitetään lihakeittoa avotulella. Pässiä ei nykyisin teurasteta itse juhlassa.
Kuten kaikissa karjalaisissa kylissä keskittyi tämänkin kylän uskonnollinen elämä tsasounan ympärille. Ikivanha vihreän sammaleen kattama pieni tsasouna sijaitsi suurten kuusien ja petäjien alla. Okruata eli aita ympäröi aluetta, joka oli pyhitetty Pyhälle Miikkulalle. Joka vuosi Pohrotsan, Jumalan synnyttäjän päivänä, Venehjärven praasniekkana tämä paikka oli merkillisen, ikivanhan näytelmän tapahtumapaikkana.
Aikaisin Pohrotsan aamuna vaelsi ympäristön kylistä – Vuokkiniemen pogostalta, Tollonjoelta, Tšenasta, Vuonnisesta, Ponkalahdesta, Kivijärvestä ja Latvajärvestä – ristirahvasta taluttaen Pyhälle Miikkulalle luvattuja pokkoja eli pässejä. Ne oli toivotettu karjaonnen kohentamiseksi, ja vanhan tavan mukaan ne tuotiin uhripaikalle uhrattavaksi. Pohrotsan aamuna miehet kokoontuivat tsasounan männikköön teurastamaan pokkoja. Portaassa oli reikä, josta veri valutettiin, ettei se joutuisi rahvaan tallattavaksi. Lihat keitettiin suurissa padoissa ja syötiin tuohiropeista. Vain miehet saivat osallistua uhriateriaan. Naiset saivat korkeintaan katsella toimitusta kauempaa. Pokon nahka joutui Miikkulalle, mutta uhraaja sai sen lunastaa ja rahat pantiin tsiässöynän kassaan.
Kirjallisuutta

Pertti Virtaranta: Vienan kyliä kiertämässä. Karjalaiskylien elämää Venehjärvestä Kostamukseen, s. 11–33.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1978.  ISBN 951-26-1543-6.
Vihtoora Lesosen talo. Rakennettu vuonna 1894
Kylän muistomerkissä, joka on pystytetty 2010 on lehmänkelloja
Pokkojuhla väkeä Venehjärvellä.
Vaasan kaupungintalo

| Vaasan kaupungintalo> Vasa stadshus |
| --- | --- |

Sijainti:  Vaasa
Koordinaatit:  63°05′42″N, 021°36′43″E
Valmistumisvuosi:  1883
Suunnittelija:  Magnus Isaeus
Omistaja:  Vaasan kaupunki
Käyttäjä:  Vaasan kaupunginvaltuusto
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaasan kaupungintalo (ruots. Vasa stadshus) sijaitsee Vaasan Senaatinkadulla, kaupungin keskustassa. Rakennuksen on suunnitellut ruotsalainen arkkitehti Magnus Isaeus, ja se rakennettiin vuosina 1879–1883.
Historia

Kaupunginvaltuuston rakennuspäätös on vuodelta 1875. Vaasan kirkon länsipuolelle oli vuonna 1864 valmistunut raatihuone, jonka arkkitehti Carl Axel Setterberg oli piirtänyt, mutta se oli vuonna 1872 myyty valtiolle koulutaloksi. Kaupunki velvoitettiin viiden vuoden kuluessa rakentamaan uusi raatihuone. Tontiksi osoitettiin asemakaavassa koululle varattu tontti kirkon itäpuolella. Rakentamisaikaan jouduttiin kahdesti anomaan jatkoa piirustusten viivästymisen vuoksi.
Rakennuksen suunnitteli tukholmalainen arkkitehti Magnus Isaeus (1841–1890) ja se valmistui vuonna 1883. Rakennustyöt aloitettiin kuitenkin vasta vuonna 1879, sillä hanketta vastustettiin kaupunkilaisten valituksella: “Kaupungin kunnallishallinnon tehtävä on kaupungin järjestystä ja taloudenpitoa koskevien asioiden hoito, joihin juhlahuoneiston hankkiminen ei kuulu.” Senaatti hyväksyi kuitenkin kaupunginvaltuuston rakennussuunnitelmat juhlasaleineen. Rakennusta alettiin käyttää kaupungin virasto- ja hallintotalona. Tiloissa toimi myös pitkään kaupungin paloasema. Talon perusta ja seinät on rakennettu tiilestä, mutta välilattiat sekä katto ovat puusta.
Talon kolmannessa kerroksessa sijaitsee juhlakerros ja juhlasali. Salissa on vuosien ajan järjestetty erilaisia tapahtumia, juhlia sekä seremonioita. Kaupungintalon koristelu on uusbarokkilaista ja peräisin 1890-luvulta.  Myös musiikkiesityksiin sali sopii erittäin hyvin: 1980-luvun alussa Helsingin Sanomien muusikko- ja kriitikkokyselyssä Vaasan kaupungintalon sali sai Suomen silloisista konserttisaleista eniten mainintoja hyvästä akustiikasta Turun konserttitalon ja Sibelius-Akatemian salin ohella.
Taide > Korkokuvat julkisivussa

Kaupungintalon sisäänkäyntijulkisivussa on kaksi korkokuvaa, jotka molemmat on paljastettu vuonna 1924, mutta eri päivinä. Toisella muistetaan Vaasan kaupungin perustajaa, Ruotsin kuningasta Kaarle IX:tä ja toisella Suomen valtionhoitajia, Pehr Evind Svinhufvudia ja Carl Gustaf Emil Mannerheimiä. Pronssisia korkokuvia, jotka ovat 130 senttimetriä leveitä ja  150 senttimetriä korkeita, kehystävät graniittipylväät ja niiden yhdistämä graniittinen, kaareva palkki. Kattopalkkien päällä on koristeena kypärät. Kivipalkkien keskellä on graniittinen kilpi. Kummankin korkokuvan alapuolella on graniittitaulu, jonka teksti on latinaksi. Korkokuvien ja niiden ympärysrakenteiden korkeus on yhteensä 4,3 metriä.
Korkokuvat suunnitteli kuvanveistäjä John Munsterhjelm, kokonaissuunnitelma on kaupunginarkkitehti Carl Schoultzin.
Kaarle IX:tä esittävä korkokuva paljastettiin 11. marraskuuta 1924. Korkokuvan lahjoitti kaupungille Vaasan Höyrymylly Oy, joka vietti paljastuspäivänä perustamisensa 75-vuotispäivää. Aloite tuli Harry Schaumanilta, joka oli mukana paitsi Höyrymyllyn ja Vaasan Höyryleipomon hallinnoissa, myös Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen. Korkokuvan kilvessä on Vaasa-suvun vaakunan lyhde, joka on myös Vaasan kaupunginvaakunassa. Graniittilaatassa korkokuvan alapuolella on latinaksi teksti, joka kertoo kuningas Kaarle IX:n perustaneen Vaasan kaupungin vuonna 1611.
Toinen korkokuva paljastettiin itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1924. Sen rahoitus hankittiin kansalaiskeräyksellä, ja korkokuvan lahjoittajana toimi Vaasan taideyhdistys puheenjohtajansa professori Karl Hedmanin ollessa aloitteentekijä. Korkokuvan yllä olevassa graniittikilvessä on Suomen vaakuna. Korkokuvan alakulmissa on sukuvaakunat, Svinhufvudin vasemmalla ja Mannerheimin oikealla. Niiden välissä on vapaudenristi nauhassa, joka aihe on myös Vaasan kaupunginvaakunassa. Graniittilaatan teksti on latinaa, ja se kertoo Pehr Evind Svinhufvudin toimineen Suomen valtionhoitajana 18. toukokuuta 1918 – 12. joulukuuta 1918 ja Carl Gustaf Emil Mannerheimin 12. joulukuuta 1918 – 25. heinäkuuta 1919.
Taide > Mannerheimin ratsastajapatsaan pienoismalli

Kaupungintalon sisällä kolmannen kerroksen eli juhlakerroksen porrasaulassa on Aimo Tukiaisen Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsaan pienennös vuodelta 1990. Pienennmös on tehty alkuperäisen Helsingissä olevan ratsastajapatsaan mukaan Tukiaisen valvonnassa.
Hanke ratsastajapatsaan saamiseksi Vaasaan oli alkanut jo 1930-luvulla. Kaupunki oli säilyttänyt patsaan hankkimiseen kerättyjä varoja. Patsaan hannkimisen hoiti Pohjanmaan maanpuolustuskilta. Patsass paljastettiin itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1990. Pienennöksen mittakaava on 1:5.
Taide > Kuvia taideteoksista

Kaarle IX (1924).
Svinhufvud ja Mannerheim (1924).
Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, pienennnös (1990).
Virpi Uimonen

Virpi Uimonen (18. marraskuuta 1945 Pieksämäki – 27. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Uimonen näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa jo opiskeluaikana ja sai sinne myöhemmin kiinnityksen. Viimeiset roolit hän teki vuonna 1998 näytelmässä Viisas Natan ja lastennäytelmässä Petterin ja Lotan seikkailut.
Hän jäi työkyvyttömyyseläkkeelle 2004.
Uimonen oli naimisissa näyttelijä Jarkko Rantasen kanssa. He molemmat näyttelivät uransa alussa ensin Porin Teatterissa ja vuodesta 1971 Tampereen Teatterissa.
Elokuvia

Täällä Pohjantähden alla, 1968
Rottasota, 1968 (tyttö jazzklubilla)
Mommilan veriteot 1917, 1973 (Liisa, piika)
Kesän maku, 1975 (Liisa)
Runoilija ja muusa, 1978 (Anni Swan)
Ekaluokkalainen, 1986 (Leenan äiti)
Venäläisen kirjallisuuden seura

Venäläisen kirjallisuuden seura oli kulttuuriyhdistys, jonka tarkoituksena oli ylläpitää ja edistää venäläisen kirjallisuuden harrastusta ja tuntemusta, esitellä ja arvioida kirjauutuuksia sekä tarjota syventävää tietoa Venäjän kirjallisen elämän ilmiöistä. Seuran ehti toimia kymmenen vuoden ajan. Päätös seuran lakkauttamisesta tehtiin vuosikokouksessa 17.4.2023. Seuran ja Ajan kohina -lehden lopettamispäätös ei johtunut maailmanpoliittisesta tilanteesta, vaan siitä, ettei seuran toimintojen kannalta keskeisiin tehtäviin löytynyt enää jatkajia.
Seura julkaisi verkkolehteä Ajan kohina lokakuusta 2013 alkaen sekä artikkelikokoelmia ja muita teoksia. Se järjesti luentoja, luentosarjoja, keskustelutilaisuuksia, kirjailijatapaamisia, kulttuurimatkoja. Syksyllä 2013 seura oli mukana järjestämässä dialogisarjaa "Kaksitoista tuolia: Dialogeja venäläisestä kirjallisuudesta", jonka kussakin tilaisuudessa keskustellaan yhdestä venäläisestä kirjasta
Seuran puheenjohtaja oli Martti Anhava, varapuheenjohtaja emeritusprofessori Pekka Pesonen. Ajan kohina -lehteä toimitettiin täysin vapaaehtoisvoimin, sen tekemiseen osallistui vuosien varrella valtava joukko ihmisiä. Neljän päätoimittajan ohella lehden parissa on työskennellyt 10 toimituskuntalaista ja peräti 96 kirjoittajaa tai kääntäjää. Kaunokirjallisia tekstejä on julkaistu 31:ltä kirjailijalta. Verkkolehteä taittoi Eeva Herrala ja yhteistyössä Into Kustannuksen kanssa tehtiin neljä Ajan kohinan printtiversiota.
Venäläismieliset

Galitsian venäläismieliset eli moskovofiilit olivat venäjän kielen asemaa tukevia aktivisteja. Suuntaus syntyi Itävalta-Unkarin suhteellisen vapaamielisen hallinnon alaisessa Galitsiassa, jossa ukrainan kieli sai kehittyä vapaasti. Siellä moskovofiilit ja länsimieliset kirjailijat riitelivät keskenään kielikysymyksestä.
Verenjanoa Dallasissa

| Verenjanoa Dallasissa> Living Dead in Dallas |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charlaine Harris
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, kauhu, draama
Julkaistu:  2002
Suomennos
Suomentaja:  Johanna Vainikainen-Uusitalo
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  292
ISBN:  978-951-20-8213-1
Sarja: Sookie Stackhouse
Edeltävä:  Veren voima   (Dead Until Dark, 2001)
Seuraava:  Kylmäveristen klubi   (Club Dead, 2003)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Verenjanoa Dallasissa (engl. Living Dead in Dallas, 2002) on yhdysvaltalaisen Charlaine Harrisin kirjoittama fantasiaromaani. Kirja on toinen osa Harrisin Sookie Stackhouse -kirjasarjaa (engl. The Southern Vampire Mysteries), joka kertoo vampyyrien ja ihmisten yhteiselosta Bon Tempsin pikkukaupungissa Louisianassa. Sarjan päähenkilö on 25-vuotias tarjoilija Sookie Stackhouse, jolla on telepaattisia kykyjä.
Kirjassa Verenjanoa Dallasissa Bon Tempsissa tapahtuu murha ja Sookie joutuu salaperäisen olennon hyökkäyksen kohteeksi. Hän alkaa selvitellä tapahtumia ystäviensä kanssa. Vampyyrisheriffi Eric pyytää hänen apuaan toisaalla ja Sookie matkustaa Texasiin auttamaan siepatun vampyyrin etsinnöissä. Samaan aikaan Sookie joutuu selvittelemään ongelmia rakkauselämässään ja ystävyyssuhteissaan. Televisiosarja True Bloodin toinen tuotantokausi perustuu löyhästi Verenjanoa Dallasissa -romaaniin.
Tarina

Vampyyrit ovat tulleet julkisuuteen Japanissa tuotetun tekoveren keksimisen jälkeen ja yrittävät tulla osaksi yhteiskuntaa. Sarjan edellisessä osassa Veren voima (Dead Until Dark, 2001) Sookie rakastuu vampyyri Bill Comptoniin ja alkaa seurustella tämän kanssa. Kirjassa Verenjanoa Dallasissa Sookien ja Billin suhde on vakiintunut ja muuttunut Sookien mielestä jo vähän liian arkiseksi ja hankalaksi. Billin lisäksi Sookien pomo Sam ja vampyyrisheriffi Eric ovat kiinnostuneita Sookiesta. Sookiekin alkaa tuntea vetoa Ericiä kohtaan.
Sookien arki muuttuu, kun Eric pyytää häntä ja Billiä Texasin Dallasiin auttamaan kadonneen Farell-vampyyrin etsinnässä. Farellin epäillään joutuneen fanaattisen Auringon seurakunta -lahkon sieppaamaksi. Farrelia etsiessään Sookie tapaa ensimmäistä kertaa eläessään toisen telepatiakykyjä omaavan ihmisen, hotellityöntekijä Barryn, tutustuu ihmissusiin ja muodonmuuttajiin ja joutuu vaaroihin.
Farrel löytyy Auringon seurakunnan tiloista ja seurakunta aikoo uhrata hänet rituaalissa, jossa hän "kohtaa auringon" eli kuolee oltuaan liian kauan auringonvalossa. Yrittäessään pelastaa hänet Sookie joutuu itsekin kidnapatuksi. Hän löytää Farrelin, ja meinaa tulla Gabe- nimisen vartian raiskaamaksi. Ikivanha vampyyri Godfrey kuitenkin pelastaa ja vapauttaa Sookien.Sookie saa selville, että Godfrey on päättänyt kuolla vapaaehtoisesti, koska hän katuu aiempia väkivallantekojaan. Sookie pakenee lahkosta Barryn, Godfreyn ja muodonmuuttaja Lunan avulla. Godfrey lähtee lahkosta, mutta tekee silti itsemurhan. Tällä välin Stan Davis, Dallasin vampyyrien johtaja pelastaa Farrelin. Sookie palaa Billin ja Ericin kanssa Bon Tempsiin.
Bon Tempsissa koetaan vaaran hetkiä, kun salaperäinen olento tappaa ihmisiä, mm. Sookien työtoverin kokki Lafayetten. Sookie joutuu itsekin hyökkäyksen kohteeksi. Samaan aikaan tuntematon yliluonnollisia kykyjä omaava nainen aiheuttaa hämmennystä ja kaupungissa aletaan järjestää salaperäisiä orgioita. Sookie epäilee juhlilla olevan jotain tekemistä murhien kanssa ja alkaa tutkia asiaa. Murhaajaksi ja orgioiden järjestäjäksi paljastuu lopulta mainadi Callisto, jolla on kyky vaikuttaa ihmisten mieleen.
Henkilöt

Sookie Stackhouse, telepaattisia kykyjä omaava tarjoilija
Bill Compton, Sookien poikaystävä, vampyyri
Eric Northman, vampyyrien Alue 5:n sheriffi, kiinnostunut Sookiesta, Pamin luoja
Sam Merlotte, Merlotte's-baarin omistaja, muodonmuuttaja, Sookien esimies ja ystävä
Jason Stackhouse, Sookien veli
Tara Thornton, Sookien ystävä, vaatekaupan omistaja
Benedict "Eggs" Talley, Taran poikaystävä
Callisto, mainadi
Arlene Fowler, Sookien ystävä joka suhtautuu negatiivisesti vampyyreihin
Lafayette, Merlotte'sin kokki
Terry Bellefleur, Merlotte'sin työntekijä, traumatisoitunut sotaveteraani
Andy Bellefleur, poliisi, Terryn serkku
Portia Bellefleur, asianajaja, Andyn sisko
Barry, telepaattisia kykyjä omaava hotellityöntekijä
Pam, vampyyri, Ericin alainen, Eric on myös Pamin luoja)
Stan Davis, Dallasin vampyyrien johtaja
Isabel, vampyyri, Stanin alainen
Hugo, Isabelin poikaystävä, paljastuu petturiksi
Godfrey, Sookien pelastava vampyyri, joka tekee itsemurhan, Ericin luoja
Farrel, Kadonnut vampyyri
Steve Newlin, vampyyreita vastustavan Auringon seurakunnan johtaja
Sarah Newlin, Steven vaimo
Luna Garza, muodonmuuttaja
tri. Ludvig, yliluonnollisten olentojen yhteisön lääkäri
Televisiosovitus

Sookie Stackhouse -sarjaan perustuvan True Blood -televisiosarjan toinen kausi perustuu löyhästi Verenjanoa Dallasissa -romaaniin. Kirjassa ja televisiosovituksessa on kuitenkin monia eroavaisuuksia. Näistä olennaisimpia on se, että murhan uhri ei ole kokki Lafayette vaan voodoo-nainen Miss Jeanette. Mainadi on True Bloodissa sosiaalityöntekijänä esiintyvä Maryann, joka vaikuttaa puolisalaa kaupunkilaisiin aiheuttaen hysteriaa.
Sookien veli Jason liittyy televisiosarjassa Auringon seurakuntaan. Vampyyrikuningatar Sophie-Anne tulee mukaan True Bloodiin toisella kaudella, vaikka hän esiintyy kirjasarjassa vasta myöhemmissä osissa. Ihmissudet tulevat puolestaan mukaan televisiosarjaan vasta seuraavalla kaudella. Sookien ja Billin suhteen kuvaus on taas samantapainen kirjassa ja televisiossa.
Aiheesta muualla

Charlaine Harrisin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Gummerus - Verenjanoa Dallasissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sookie Stackhouse
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
(The Southern Vampire Mysteries)
Romaanit: Veren voima (Dead Until Dark) (2001) | Verenjanoa Dallasissa (Living Dead in Dallas) (2002) | Kylmäveristen klubi (Club Dead) (2003)  |   Veren imussa (Dead to the World) (2004) | Verta sakeampaa (Dead as a Doornail) (2005) | Veren perintö (Definately Dead) (2006)  |  Pahan veren valtakunta (All Together Dead) (2007) | Veren sitomat (From Dead To Worse) (2008) | Pedon veri (Dead and Gone) (2009) | Samaa verta (Dead in the Family) (2010) |  Veren muisti (Dead Reckoning) (2011) | Veri kielellä (Deadlocked) (2012) | Dead Ever After (2013)
Novellikokoelma: A Touch of Dead (2009)
Opaskirja: The Sookie Stackhouse Companion (2011)
Kirjailija: Charlaine Harris
Televisiosarja: True Blood | True Bloodin jaksot
Vikna

Vikna on entinen saaristokunta Pohjois-Trøndelagin läänissä Norjassa. Kunnan rajanaapureita olivat pohjoisessa Leka, etelässä Flatanger ja idässä Nærøy. Kunnassa oli 4 363 asukasta vuonna 2016.
Kunta liitettiin yhteen Nærøyn kanssa uudeksi Nærøysundin kunnaksi vuonna 2020.
Viknan kolme suurinta saarta olivat Indre Vikna (99 km²), Mellom Vikna (50 km²) ja Ytre Vikna (85 km²). Sen lisäksi kuntaan kuului paljon pieniä saaria ja luotoja. Kunnan väestöstä asui Indre Viknalla 81 prosenttia ja kolmella suurimmalla saarella yhteensä yli 95 prosenttia. Kunnan hallintokeskus oli Rørvikin taajama (2 634 as., 2006) Indre Viknalla.
Näkymä Rørvikistä vuodelta 2007. Taustalla kirkko, joka paloi vuonna 2012 niin pahasti, että se päätettiin korvata samalle paikalle rakennettavalla uudella kirkolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vikna Wikimedia Commonsissa
Nord-Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Fosnes
Frosta
Grong
Høylandet
Inderøy
Leka
Leksvik
Levanger
Lierne
Meråker
Nærøy
Namdalseid
Namsos
Namsskogan
Overhalla
Røyrvik
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Verdal
Verran
Vikna
Norjan läänit | Norja
Vade Retro Satanus II

| Vade Retro Satanus II Tuomas Henrikin Jeesuksen Kristuksen Bändi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 8. huhtikuuta 2009
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, punk, progressiivinen rock
 Kesto: 39.41
 Levy-yhtiö: Kioski
Tuomas Henrikin Jeesuksen Kristuksen Bändin muut julkaisut
| Vade Retro Satanus I 2009 | Vade Retro Satanus II 2009 | Ruuvimeisseli perseessä 2010 |
Vade Retro Satanus II on toinen Tuomas Henrikin Jeesuksen Kristuksen Bändin kahdesta ensimmäisestä albumista, jotka julkaistiin alkuvuodesta 2009. Levyn raidoista "Fuck Off and Die" on julkaistu myös levyllä Vade Retro Satanus I. Soundin Tero Alanko vertaa levyä arviossaan Vade Retro Satanus I:een, ja hänen mukaansa "levylle ei ole riittänyt lauluja, joista syntyisi järkeenkäypä kokonaisuus. Ne maistuvat ylijäämiltä". Vertigon Tuomas Kärkkäisen arviossa todetaan levyjen eroavan toisistaan, vaikka ne on tehty jokseenkin samoista aineksista. Hänen mukaansa "[k]ahtena erillisenä levynä eri aikaan kuunneltuina Vade Retro Satanus I ja II ovat parhaimmillaan". Kalevan Marko Ylitalon mukaan Vade Retro Satanus I on II:sta helpommin lähestyttävä.
Kappaleet > A-puoli

Fuck Off and Die – 7.30
Johannes Linnakoskelta pöllittyjä pätkiä – 5.15
Taivaan vuohi – 3.27
Hölskytän – 4.21
Ahistavat fläsärit – 1.03
Kappaleet > B-puoli

Äänet katoaa lai lai – 2.29
Pettymys kakkonen western – 1.57
Vituttaa – 5.25
Nike – 2.19
Öiseen aikaan – 5.55
Arvostelut

Soundi:
Vertigomag.fi:
Aiheesta muualla

Vade Retro Satanus II Discogs.com -sivustolla
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2014

Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2014 järjestettiin 5.–6. heinäkuuta Lahdessa.
Yleisen sarjan mitalistit > Miehet

|  |  | Aika | 1>  osuus | 2>  osuus | 3>  osuus | 4>  osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 × 100 m
| 1. | Jyväskylän Kenttäurheilijat | 40,95 | Mikko Mensala | Elmo Lakka | Juho Kaihlajärvi | Valtteri Ahtamo |
| 2. | Turun Urheiluliitto | 41,11 | Mika Ketola | Ville Wendelin | Eetu Viitala | Lauri Kirkkola |
| 3. | Seinäjoen Seudun Urheilijat  | 42,44 | Mikael Halkola | Ville Laitila | Mikko Kangas | Aleksi Lehto  |
4 × 400 m
| 1. | Helsingfors IFK | 3.14,66 | Gustav Klingstedt | Johan Versluis | Don-Zheni Ekoebve | Erik Back |
| 2. | Esbo IF | 3.15,30 | Tobias Öhman | Jaakko Lehtilä | Tommi Eerola | Oskari Mörö |
| 3. | Tampereen Pyrintö | 3.15,72 | Markus Koivula  | Ville Aarnivala | Jani Koskela | Jouko Juntunen |
4 × 800 m
| 1. | Lahden Ahkera | 7.41,56 | Ossi Kekki | Hannu Granberg | Martti Siikaluoma | Riku Marttinen |
| 2. | IK Falken | 7.41,56 | Simon Haglund | Jimmy Finnholm | Mikael Bergdahl | Niclas Sandells |
| 3. | Kuopion Reipas | 7.43,22 | Sami Hänninen | Samu Mikkonen | Matti Röppänen | Tomi Valtanen |
4 × 1 500 m
| 1. | Lahden Ahkera | 15.50,56 | Hannu Granberg | Ossi Kekki | Martti Siikaluoma | Riku Marttinen |
| 2. | Joensuun Kataja | 15.57,42 | Jiri Karjalainen | Arttu Vattulainen | Jari Räsänen | Jukka Keskisalo |
| 3. | IF Länken | 16.03,42 | Ville Suominen | Lewis Korir | Willy Rotich | Anders Lindahl |
3 × 3 000 m kävely
| 1. | Turun Weikot Yleisurheilu | 40.53,68 | Timo Viljanen | Hugo Leppäsyrjä | Aleksi Ojala |  |
| 2. | Esbo IF | 40.53,91 | Eemeli Kiiski | Mikko Ruokolainen | Elmo Koivunen |  |
| 3. | Keski-Uudenmaan Yleisurheilu | 46.25,61 | Jere Niemi | Jaakko Määttänen |  Joni Rouhiainen |  |