stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšekkoslovakian miehitys 1968
Reaktiot miehitykseen

Länsi-Euroopan maiden kommunistisista puolueista vain Luxemburgin ja Länsi-Saksan kommunistipuolueet antoivat tukensa miehitykselle  kun taas Italian, Ranskan ja Espanjan kommunistiset puolueet tuomitsivat miehityksen.
Maanpaossa toiminut Portugalin kommunistinen puolue tuki miehitystä. Kreikan kommunistinen puolue hajosi kun siitä erkaaanunut Kreikan sisäinen kommunistinen puolue tuomitsi miehityksen .
Sosialistisista maista Kiinan, Romanian ja Albanian kommunistijohtajat Mao Zedong, Enver Hoxha ja Nicolae Ceaușescu  tuomitsivat miehityksen. Albania erosi
miehityksen jälkeen Varsovan liitosta.
Euroopan ulkopuolisista kommunistisista puolueista Etelä-Afrikan, Vietnamin ja Yhdysvaltain kommunistiset puolueet antoivat tuen miehitykselle .Kuuban kommunistinen puolue ei ottanut virallista kantaa miehitykselle . Kiinan kommunistinen puolue tuomitsi miehityksen ja vertasi sitä jopa Hitlerin Saksan vuoden 1939 miehitykseen.
Ruotsin kommunistisen puolueen puheenjohtaja C.-H. Hermansson vaati jopa maansa hallitusta katkaisemaan diplomaattiset suhteet Neuvostoliittoon.
Ranskan puolustusministeri Michel Debré luonnehti miehitystä ”liikenneonnettomuudeksi liennytyksen tiellä”.
Tšernobyl

| Tšernobyl (Чорнобиль, Tšornobyl) Чернобыль |
| --- | --- |
 Kiovan alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella.
 Tšernobyl
 Koordinaatit: 51°17′0″N, 30°13′0″E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Piiri:  Vyšhorodin piiri
Väkiluku (2015):  550
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 Tšernobyl on yksi Euroopan aavekaupungeista. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšernobyl (ven. Чернобыль, ukr. Чорнобиль, Tšornobyl) on osittain hylätty kaupunki Pohjois-Ukrainassa Kiovan alueen Vyšhorodin piirissä lähellä Valko-Venäjän rajaa. Kaupunki sijaitsee Dneprin Pripet-sivuhaaran lounaisrannalla, linnuntietä 95 kilometriä Kiovasta pohjoiseen.
Historia

Tšernobyl on mainittu kronikoissa ensimmäisen kerran vuonna 1193 tataarivallan alaisena paikkana. Se liitettiin myöhemmin Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuonna 1566 se siirtyi Puolalle. 1773 sinne muutti karkotettuja asukkaita Starodubista eli nykyisen Brjanskin alueen lounaisosista.
Historia > Venäjä–Neuvostoliitto

Puolan toisessa jaossa vuonna 1793 paikkakunta liitettiin Venäjän keisarikuntaan. 1800- ja 1900-lukujen taitteessa julkaistu tietosanakirja mainitsee sen asuttuna paikkana Kiovan kuvernementin Radomysljan kihlakunnassa 140 virstan päässä Radomysljan kaupungista (ven. Радомысля), Užajoen liittymiskohdassa Pripet-jokeen. Asukasluvuksi kerrotaan tuolloin 14 362.
Neuvostoaikana Tšernobyl oli vuodesta 1932 lähtien piirin hallintokeskus ja se sai kaupungin aseman 1941. Vuonna 1970 kaupungista 18 kilometriä pohjoisluoteeseen alettiin rakentaa ydinvoimalaa, joka sai nimensä lähimmän kaupungin Tšernobylin mukaan. Voimalan viereen rakennettiin sen rakentajille ja työntekijöille Prypjatin kaupunki, jonne rakennustyöhön ja voimalan käyttämiseen liittyvä väestönkasvu suuntautui.
Historia > Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus

Tšernobylin kaupungin mukaan nimetyssä, ydinvoimalakaupunki Prypjatin ydinvoimalassa tapahtui vakava Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus 26. huhtikuuta 1986. Onnettomuuden jälkeen tuuli puhalsi pääosin poispäin Tšernobylista ja sateiden alas huuhtomat radioaktiiviset päästöt jäivät enimmäkseen kaupungin pohjoispuolelle. Sen sijaan voimalan läheinen, ydinvoimalan luo rakennettu Prypjatin kaupunki saastui huomattavasti pahemmin kuin kauempana, 15 kilometriä voimalan eteläpuolella sijainnut Tšernobyl. Tšernobyl sisällytettiin kuitenkin säteilysuojelutoimenpiteenä perustetun suojavyöhykkeen sisään ja sen väestö evakuoitiin. Monet kuitenkin palasivat takaisin.lähde?
Väestö

Vuosien 1959, 1970 ja 1979 väestönlaskennoissa Tšernobyl oli listattu Tšernobylin piirin (ven. Чернобыльский район) keskuspaikaksi. Samaan piiriin sisältyi vuonna 1979 ydinvoimalakaupunki Prypjat, joka oli tuolloin noin 21 700 asukkaan kaupunkityyppinen taajama. Vuoden 1986 ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen piirin väestö evakuoitiin. Vuoden 1989 väestönlaskennassa Tšernobyl oli siirretty Ivankivin piirin aavekaupungiksi ja Prypjat listataan omana paikallishallinnollisesti erillisenä aavekaupunkina. Vuoden 1989 väestönlaskennan ja vuosien 2010–2012 väestöarvion mukaan kaupungissa ei ollut virallisesti pysyviä asukkaita. Kaupungissa asuu kuitenkin satoja suojavyöhykkeen huoltohenkilöstöön kuuluvia ihmisiä sekä joitain epävirallisia asukkaita. Virallisten väestönlaskentojen mukaan väkiluvun kehitys Tšernobylin ja ydinvoimalakaupunki Prypjatin väestön osalla oli seuraava:
| Vuosi | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tšernobylin väkiluku | &&&&&&&&&&&08221.&&&&008 221 | &&&&&&&&&&010136.&&&&0010 136 | &&&&&&&&&&012458.&&&&0012 458 | &&&&&&&&&&&&&&00.010000000 | &&&&&&&&&&&&&&00.010000000 (arvio) |
| Prypjatin  väkiluku | &&&&&&&&&&&&&0-2.01000000- | &&&&&&&&&&&&&0-2.01000000- | &&&&&&&&&&021711.&&&&0021 711 (kaupunkityyppinen  taajama) | &&&&&&&&&&&&&&00.010000000 | &&&&&&&&&&&&&&00.010000000 (arvio) |
Lehtitietojen ja paikallisten arvioiden mukaan kaupungissa ja sen läheisillä säteilysuojeluvyöhykkeen sisään kuuluvilla alueilla asui rajoituksista huolimatta muutamia kymmeniä tai vajaa 200 henkeä ainakin kausiluonteisesti. Kaupungissa asuvien ihmisten määrä on kuitenkin vähentynyt vuoden 2007 jälkeen ja asukkaiden keski-ikä on korkea.lähde?
Hylätty kaupungin hallintorakennus (2010).
Hylätty rakennus vuonna 2008.
Kirkko Tšernobylissa.
Ruokakauppa aiemman kahvilan tiloissa (2009).
Nykyään

Nykyisin Tšernobyl sijaitsee yhä säteilysuojelutoimenpiteenä perustetun Tšernobylin suojavyöhykkeen sisällä. Rajoitusten osalta kaupunki (vyöhyke III) poikkeaa kuitenkin sekä vakavimmin saastuneesta ja tiukimmin rajoitetusta 10 kilometrin vyöhykkeestä (vyöhyke I, jolla esimerkiksi ydinvoimalakaupunki Prypjat sijaitsee) että pääosasta 30 kilometrin vyöhykkeenä tunnetusta alueesta (vyöhyke II). Esimerkiksi muusta suojavyöhykkeestä poiketen kaupungin vesijohtovettä saa ainakin rajoitetusti juoda. Tšernobylin asukkaista osa on palannut takaisin ja asuu paikalla ainakin kausiluontoisesti. Kaupungissa toimii muun muassa kauppa, bensiiniasema, baari ja turismi-infokeskus.lähde?
Säteilysuojavyöhykkeen sisälle järjestetään turistimatkoja, joiden yhteydessä tutustutaan myös Tšernobyliin. Vuosittain paikalla käy yli 3 000 turistia. Turistimatkoja järjestää ainakin muutama Kiovassa toimiva matkatoimisto. Pääsy Tšernobylin suojavyöhykeelle edellyttää kansainvälisen säteilylainsäädännön ja käytännön mukaisesti täysi-ikäisyyttä. Matkailijalla on oltava pitkät housut ja pitkähihainen paita. Lupaohjeiden mukaisesti niitä alueita, missä matkailijat saavat tutustumiskäyntinsä aikana liikkua, on rajoitettu.selvennä
Venäjän joukot valtasivat Tšernobylin Ukrainan ja Venäjän sodassa vuonna 2022. Venäjä kuitenkin vetäytyi alueelta huhtikuun alussa 2022 ja Ukraina otti alueen uudelleen haltuunsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernobyl Wikimedia Commonsissa
http://plaza.fi/matkalaukku/ulkomaat/eurooppa/ukraina/tsernobyl-elossa-mutta-pysyvasti-erilainen (Arkistoitu – Internet Archive)
Topografinen karttalehti 1:100 000: kaupunki ympäristöineen ja alue kaupungista etelään/itään (Arkistoitu – Internet Archive)
Tšernobylin suoja­vyöhykkeen eli Ukrainan-puoleisen säteily­suojelu­alueen vyöhyke­jako alueen opaste­kartan mukaan (2009).
Tõnu Trubetsky

Tõnu Trubetsky (keskellä)
Tõnu Trubetsky (tunnetaan myös nimellä Tony Blackplait, s. 24. huhtikuuta 1963 Tallinna, Viro) on virolainen punk-muusikko, kirjailija, runoilija ja elokuvaohjaaja. Hän tuli tunnetuksi punk-yhtye Vennaskondin laulajana. Hän laulaa myös punk-yhtyeessä The Flowers of Romance.
Elämäkerta

Trubetsky syntyi Tallinnassa ja opiskeli Tallinnan 7. (1970–1972) ja 32. keskikoulussa, josta pääsi ylioppilaaksi 1981. Hän työskenteli muurarina, lastaajana, sähkömiehenä jne.; 1985–1987 Tallinnfilm-studiossa, animaattorina sekä vuosina 1989–1990 nuorempana toimittajana Eesti Raamat -kustantamossa. Vuodesta 1997 alkaen hän toimi ohjaajana Faama Film -studiossa. Hän on laulanut vuodesta 1984 alkaen useissa punk- ja rock-bändeissä, pisimpään Vennaskond-yhtyeessä. Vuoden 1991 hän eli ja työskenteli muusikkona Suomen Turussa. Trubetsky voitti Radio France Internationalen Grand Prix Media -palkinnon vuonna 1996 ja samana vuonna virolaisen Suur Vanker -palkinnon musiikista. Yhdysvaltain Biografisen Instituutin tutkimusneuvonantaja ja johtokunnan jäsenenä sekä Viron kirjailijaliiton jäsenenä hän ollut vuodesta 1997 alkaen. Aiemmin hän on ollut Tallinnan NAK:n jäsen (1987).
Ensimmäiset Trubetskyn runot saatiin julkaista lehdissä vuonna 1986. Runokokoelmissa Pogo (1989, ilmestyi Kasett ’88:n osana) ja Anarhia (1994) on keskeinen asema lauluteksteillä. Trubetskyn runous dokumentoi 1980-luvun virolaisen punknuorison elämänkäsitystä, seurailee punktekstien kansainvälisiä päähänpinttymiä ja kaunistelematonta poetiikkaa. Hänen myöhemmälle tuotannolleen ovat tyypillisiä apokalyptiset kuvat, anarkismin julistusten vaihtuminen lyyrisyyteen ja nuoruuden nostalgiseen muisteluun. (Trubetskyn anarkismista katso Vikerkaar 1998 1/2). Trubetsky on ollut mukana kirjoittamassa useita kollektiivisia punkromaaneja: Inglid ja kangelased (”Enkelit ja sankarit”, 1992), Daam sinises (”Daami sinisessä”, 1994) – molemmat yhdessä Anti Pathique’n kanssa, Mina ja George (”Minä ja George”, 1996, oikeastaan 1997). Niille ovat tyypillisiä spontaanisti aaltoileva fabula, absurdi huumori, seikkailu-, fantasia ja scifikirjallisuuden elementtien sekoittaminen punkkareiden subkulttuurin arkipäivän kuvaukseen. Trubetsky on koostanut runovalikoiman Eesti luuleaasta ’88 ’89 (”Viron runovuosi ’88 ’89, 1990) ja on dokumentaalisen musiikkifilmin Millennium (1998) ohjaaja. Trubetskyn runoutta on käännetty suomeksi, venäjäksi ja liiviksi.
Levyt > The Flowers of Romance -yhtyeen kanssa tehdyt

The Flowers of Romance
Sue Catwoman (2004, CDEP, MFM Records)
Sue Catwoman (2004, CD, The Flowers Of Romance)
Paris (2006, CD, Līgo)
Kokoelmalla The Flowers of Romance’in kanssa
Punk Occupation 12 (2006, CD, Feńka R'n'R/Crazy Rat) – Girl In Black
Levyt > Vennaskond-yhtyeen kanssa tehdyt

Vennaskond
Ltn. Schmidt’i pojad (1991, MC, Vennaskond)
Girl In Black (1991, vinyl single, Vennaskond)
Rockipiraadid (1992, MC, Theka)
Usk. Lootus. Armastus (1993, MC, CD, EHL Trading/Vennaskond)
Vaenlane ei maga (1993, MC, Vennaskond)
Võluri tagasitulek (1994, MC, Vennaskond)
Inglid ja kangelased (1995, MC, CD, Vennaskond)
Mina ja George (1996, MC, CD, Vennaskond)
Reis Kuule (1997, MC, CD, Vennaskond)
Insener Garini hüperboloid (1999, MC, compilation, Vennaskond)
Priima (1999, 2MC, 2CD, compilation, HyperElwood)
Warszawianka (1999, MC, CD, HyperElwood)
Ma armastan Ameerikat (2001, MC, CD, DayDream Productions/Kaljukotkas/Remavert)
News from Nowhere (2001, MC, CD, Kaljukotkas/DayDream/Remavert)
Subway (2003, CD, Vennaskond)
Rīgas Kaos (2005, LP, Līgo)
Levyt > Vürst Trubetsky & J. M. K. E. -yhtyeen kanssa tehdyt

Vürst Trubetsky & J. M. K. E.
Rotipüüdja (2000, MC, CD, Melodija/Kaljukotkas)
Elokuvat > Ohjaukset

Millennium (1998, VHS, 90 min., Faama Film/Eesti Tõsielufilm/Trubetsky Pictures)
Ma armastan Ameerikat (2001, VHS, 140 min., DayDream Productions/Trubetsky Pictures)
Sügis Ida-Euroopas (2004, 2DVD, 185 min., DayDream/Trubetsky Pictures)
New York (2006, DVD, 140 min., Trubetsky Pictures)
Pirates of Destiny (2007, DVD, 150 min., Trubetsky Pictures)
Elokuvat > Näyttelijänä ja musiikin esittäjänä

Serenade (dir. Rao Heidmets, 1987)
The Sweet Planet (dir. Aarne Ahi, 1987)
War (dir. Hardi Volmer & Riho Unt, 1987)
Hysteria (dir. Pekka Karjalainen, 1992)
Ma armastasin sakslast (dir. Ain Prosa, 1998)
Lihtne lugu, lõpuga (music by Vennaskond, dir. Ain Prosa, 1999)
Moguchi (music by Vennaskond, dir. Toomas Griin & Jaak Eelmets, 2004)
Kirjat

Pogo (poetry; 1989; ISBN 5-450-00197-5)
Inglid ja kangelased (Angels And Heroes; novel; with Anti Pathique; 1992)
Anarhia (Anarchy; poetry; 1994; ISBN 9985-55-011-0)
Daam sinises (Lady In Blue; punk novel; with Anti Pathique; 1994)
Mina ja George (Me And George; novel; 1996)
Trubetsky (poetry; 2000; ISBN 9985-66-199-0)
Inglid ja kangelased (Angels And Heroes; novel; with Anti Pathique and Juhan Habicht; 2002; ISBN 9985-9448-1-X)
Anarhistid: anarhia agendid. Maailmarevolutsiooni prelüüd: anarhistliku liikumise ajalugu (The Anarchists: Agents of Anarchy. Prelude of World Revolution: A History of Anarchist Movement; 2003; ISBN 9985-9448-8-7)
Susi jutud (The Tales of Susi; novel; with Anti Pathique; 2007; ISBN 978-9985-9805-1-4)
Aiheesta muualla

Tony Blackplait
City in Literature – Trubetsky’s Version
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Nuotiosammal

| Nuotiosammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Nuotiosammalet Funariales
Heimo::  Nuotiosammalet Funariaceae
Suku::  Nuotiosammalet Funaria
Laji::  hygrometrica
Kaksiosainen nimi
 Funaria hygrometrica  Hedw. 
Katso myös
   Nuotiosammal Wikispeciesissä   Nuotiosammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuotiosammal (Funaria hygrometrica) on lehtisammallaji, joka kuuluu nuotiosammalten (Funaria) sukuun ja nuotiosammalten heimoon (Funariaceae).
Ulkonäkö

Nuotiosammal on pienikokoinen (1 - 3 senttimetriä). Sillä on leveät lehdet, joissa on selvä keskisuoni. Sen aika kookas itiöpesäke on pitkän ja kellanpunaisen pesäkeperän päässä.
Elinympäristö

Nuotiosammal on runsaasti itiöivä pioneerilaji, joka kasvaa esimerkiksi palaneella maalla, paljailla kalkkipitoisilla paikoilla, kasvihuoneissa ja betonirakenteissa, usein ihmisen luomilla kasvupaikoilla.
Levinneisyys

Nuotiosammal on kosmopoliitti. Suomessa se on yleinen ja runsaslukuinen koko maassa. Se puuttuu vain yläpaljakalta.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nuotiosammal (Funaria hygrometrica)[vanhentunut linkki]
Luopioisten kasvisto: Nuotiosammal (Funaria hygrometrica)
United States Department of Agriculture (USDA): Funaria hygrometrica (englanniksi)
Flora of North America: Funaria hygrometrica (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q140331  Wikispecies: Funaria hygrometrica  AoFP: 4562  BioLib: 61388  CoL: 6K3SS  EoL: 419279  EPPO: FUAHY  EUNIS: 197153  FloraBase: 32370  FNA: 200001339  GBIF: 5281229  iNaturalist: 120000  ITIS: 15818  NatureServe: 2.874216  NBN: NBNSYS0000036512  NCBI: 29583  NZOR: 9f51d2a1-9b59-49e2-85ea-458d85615f8b  Observation.org: 17408  Open Tree of Life: 765280  Plant List: tro-35145457  PLANTS: FUHY70  Tropicos: 35145457  WoI: 776  WFO: wfo-0001172703  Laji.fi: MX.43617
Marjukka Nurmela-Antikainen

Marjukka Nurmela-Antikainen (o.s. Nurmela, ent. Koskinen, s. 29 elokuuta 1942lähde? Oulu) on suomalainen kouluneuvos, filosofian maisteri ja tietokirjailija.
Marjukka Nurmela-Antikainen suoritti ylioppilastutkinnon 1962 Helsingissä Munkkiniemen yhteiskoulun oppilaana. Kansakoulunopettajaksi hän valmistui Helsingin opettajakorkeakoulusta vuonna 1964. 1970-luvun alusta lukien hän opiskeli opettajan työn ohella kasvatustiedettä ja sosiaalipsykologiaa Helsingin yliopistossa. Hänen kasvatustieteen pro gradu -tutkielmansa arvosteltiin arvosanalla laudatur. Helsingissä alkaneita kasvatustieteen jatko-opintoja tohtorin tutkintoa varten hän täydensi eläkkeelle jäätyään Itä-Suomen yliopistossa.  Yhdysvalloissa hän on opiskellut AFS-stipendiaattina lukiossa 1960–1961 (Holland, New York) ja Asla-Fulbright-opettajastipendiaattina sekä United States Government Teacher Development Grant -apurahan saajana 1968-69 (San Diego, Kalifornia). Opettajankoulutuslakiin perustuvaa jatko-opiskelua hän suoritti keväällä 1989 Yhdysvalloissa (University of Rochester, New York).
Opettaja, rehtori, hallintovirkamies ja opettajankoulutuksen kehittäjä

Marjukka Nurmela-Antikainen oli Joensuun yliopiston (vuodesta 2010 alkaen Itä-Suomen yliopisto) harjoittelukouluna toimivan Joensuun normaalikoulun johtava rehtori 1985–2000. Tätä ennen hän toimi kansakoulunopettajana Espoossa Tapiolassa ja harjoittelukoulun lehtorina Joensuussa, suunnittelijana Helsingin yliopiston opettajankoulutuksen työryhmässä sekä 1974–1982 suunnittelijana opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston opettajankoulutustoimistossa. Viimeksi mainittuun liittyivät valtioneuvoston määräyksestä myös valtioneuvoston esittelijän tehtävät.  Nurmela-Antikainen oli opettajankoulutusneuvoston sihteeri 1974–1982 ja Korkeakoulujen palkkaus- ja työsuhdeneuvottelukunnan eräiden jaostojen sihteeri 1978–1982. Hän oli Joensuun yliopiston hallituksen jäsen 1990–2000.  Nurmela-Antikaisella oli lukuisia luottamustehtäviä sekä opettajankoulutusta ja opetusharjoittelua koskevia valtakunnallisia arviointi- ja asiantuntijatehtäviä, esimerkiksi Korkeakoulujen arviointineuvoston nimeämänä jäsenenä yliopistoissa annettavan opettajankoulutuksen arviointiprojektissa 1998-1999 ja puheenjohtajana steinerpedagogisen opettajankoulutuksen arviointiprojektissa 2001–2002.  Sosiaali- ja terveysministeriön asettaman Kansanterveyden neuvottelukunnan sydän- ja diabetesjaoston jäsen Nurmela-Antikainen oli 1998–2000. Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritarimerkki hänelle myönnettiin 1996. Kouluneuvoksen arvon Marjukka Nurmela-Antikainen sai 2001.
Nurmela-Antikainen kiinnostui aineenopettajankoulutuksen opiskelijavalinnoista jo työskennellessään Helsingin yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan valmistelukunnan valintajaoston sihteerinä 1973. Hän teki pro gradu -tutkielmansa tästä aiheesta ja sai tiedekunnan gradupalkinnon. Kiinnostus jatkui ja hän kokosi laajan tilasto- ja dokumenttiaineiston humanistisen ja luonnontieteellisen alan aineenopettajankoulutuksen opiskelijavalinnan kehittämisen lähtökohdista ja ongelmista suomenkielisissä yliopistoissa 1970–2000-luvuilla. Vuonna 1990 hän sai Suomen kulttuurirahaston apurahan jatko-opintoihinsa liittyvään valintajärjestelmän kehittämistä koskevaan tutkimukseen. Vuonna 1991 Nurmela-Antikainen perehtyi aineenopettajankoulutukseen valintaan viidessä suomalaisessa yliopistossa, osallistui AERA:n (American Educational Research Association) konferenssiin Chicagossa ja vieraili Wisconsin-Madison-yliopistossa. Hän alusti, luennoi ja kirjoitti tutkimuksensa tuloksista. Marjukka Nurmela-Antikainen jäi harvinaisen  autoimmuunisairautensa, systeemisen skleroosin, takia yksilölliselle varhaiseläkkeelle vuonna 2000 ja luopui lopullisesti akateemisesta jatko-opiskelusta muutettuaan Tampereelle 2014. Hänellä on kaikki muut filosofian tohtorin tutkintoon vaaditut suoritukset, mutta väitöskirjaa hän ei kirjoittanut.
Systeemisen skleroosin vertaistukija, asiantuntija ja tietokirjailija

Eläkeläisvuosinaan Nurmela-Antikainen on toiminut monipuolisesti ja aktiivisesti sairautensa vertaistukijana Reumaliitossa. Tässä tehtävässä netti ja some ovat kuuluneet hänen välineisiinsä. Hän on järjestänyt etäyhteyksiä käyttäen myös hybriditapaamisia systeemistä skleroosia sairastaville. Hän on kirjoittanut artikkeleita potilaille 2018 suunnatun laajan nettikyselynsä tuloksista ja on julkaissut vuodesta 2019 lukien sairautta koskevia perustietoja ja potilaiden kokemuksia nettisivustollaan Kova kakku (http://sklerosisko.info). Hän on osallistunut harvinaissairautensa kansainvälisiin konferensseihin ja alan koti- ja ulkomaisten potilasyhteisöjen toimintaan sekä pitänyt vertaistukijan työhön liittyviä nettiluentoja. Vuonna 2022 ilmestyi Marjukka Nurmela-Antikaisen  kirjoittama tietokirja Systeeminen skleroosi ja morfea (278 s.). Kirja on ensimmäinen suomenkielinen teos näistä harvinaisista sairauksista, joita on aikaisemmin kutsuttu myös yhteisellä nimellä skleroderma.  Vuonna 2024 Suomen Reumaliitto myönsi Marjukka Nurmela-Antikaiselle liiton korkeimman tunnustuksen hänen ansioistaan Reumaliiton harvinaistoiminnassa.
Yksityiselämä

Marjukka Nurmela-Antikainen on sotaorpo. Hän on asunut Oulussa, Kuopiossa, Espoossa, Helsingissä, Joensuussa ja Tampereella.  Hänen vanhempansa olivat diplomi-insinööri, maanmittari, insinööriluutnantti Heimo Nurmela (1912–1943) ja terveydenhoitaja, lastentarhanopettaja Anna-Maria Nurmela (o.s. Huuskonen, 1914–1994). Arkkitehti Jouko Koskinen oli hänen puolisonsa 1964–1973, ja hänen poikansa on äänisuunnittelija, professori Pietari Koskinen (1965). Vuodesta 1982 hänen puolisonsa on ollut kasvatussosiologi, professori Ari Antikainen.
Julkaisuja

Nurmela-Antikainen, Marjukka. 2022. Systeeminen skleroosi ja morfea ”Skleroderma”, perustietoa ja potilaiden kokemuksia (278 s.). Bookcover Oy. ISBN 978-952-94-6087-8. (PDF-kirjana ISBN 978-952-94-6088-5.)
Nurmela-Antikainen, Marjukka. 2019- . Kova kakku: Systeeminen skleroosi (SSc), morfea, skleroderma. Suunnittelu, toteutus ja ylläpito: Marjukka Nurmela-Antikainen. http://sklerosisko.info.
Muita Marjukka Nurmela-Antikaisen uusimpia julkaisuja ovat 1) artikkeli Skleroderma potilaan kokemana yhteispohjoismaisen Best Practice lääkärilehden reumasairauksien erikoisnumerossa 1/2020, s. 18-23 (lehden sähköinen versio ei ole julkisesti saatavilla, mutta artikkelin voi lukea Kova kakku-sivustolta https://sklerosisko.info/artikkeli-laakareille/) 2) seuraavat artikkelit Reumaliiton Harvinaisia-lehdessä: SSc-kongressimatkalla Bordeauxissa (Harvinaisia 1/2018, s. 20-24), Maistiaisia aarrearkusta (Harvinaisia 2/2018, s. 8-13) s. ja Systeeminen skleroosi muuttaa elämää (Harvinaisia 1/2019, s. 10-13) ja "ÄS-ÄS-SEE" (Harvinaisia 1/2025, s. 18-19). Lehtien sähköiset versiot löytyvät sivustolta https://www.reumaliitto.fi/fi/harvinainen-reuma.
Nurmihärkki

| Nurmihärkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Härkit Cerastium
Laji::  fontanum
Kaksiosainen nimi
 Cerastium fontanum  Baumg. 
Katso myös
   Nurmihärkki Wikispeciesissä   Nurmihärkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nurmihärkki (Cerastium fontanum) on kohokkikasveihin kuuluva, pohjoisella pallonpuoliskolla varsin yleinen valkokukkainen kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen tai harvoin yksi- tai kaksivuotinen nurmihärkki kasvaa 5–35 senttimetriä pitkäksi. Kasvi on monivartinen, ja sen karvaiset varret ovat pystyjä tai kohenevia. Myös kukattomia tyviversoja esiintyy. Lehdet ovat soikean pitkulaisia tai puikeita sekä karvaisia. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, jossa on 3–30 pientä, valkoista kukkaa. Kukinnon tukilehdet ovat kalvolaitaisia ja alimmat toisinaan kokonaan vihreitä. Kukan verhiö ja teriö ovat molemmat viisilehtisiä. Terälehdet ovat kärjestään matalasti kaksihalkoisia. Kukan teriö on verhiötä hieman lyhyempi tai hieman pidempi. Nurmihärkki kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmä on pitkähkö, kymmenliuskaisesti aukeava kota. Nurmihärkki muistuttaa kasvutavaltaan pihatähtimöä (Stellaria media), mutta nurmihärkin lehdet ovat kapeammat, mehevämmät ja karvaiset, ja sen terälehdet ovat leveämmät.
Nurmihärkillä on Pohjoismaissa kaksi alalajia: piennarnurmihärkki (C. fontanum ssp. vulgare) ja pohjannurmihärkki (C. fontanum ssp. fontanum). Alalajit eroavat toisistaan lähinnä karvaisuuden asteen, kukkien määrän ja koon sekä kodan ja siementen koon osalta. Piennarnurmihärkistä esiintyy Suomessa kaksi muotoa: nimilaji piennarnurmihärkki (var. vulgare) sekä kainuunnurmihärkki (var. kajanense). Kainuunnurmihärkki on Suomessa erittäin uhanalainen ja erityisesti suojeltava, kansainvälinen vastuulaji.
Nurmihärkki voi risteytyä tunturihärkin (C. alpinum) kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.