Pyhän Pietarin Maria
Elämä

Marie syntyi 4. lokakuuta 1816 Rennesissä, Bretagnen alueella, Peter ja Frances Portier Éluèrelle, ja hänet kastettiin St. Germainin kirkossa. Lapsena häntä kutsuttiin Perrineksi. Hänen äitinsä kuoli, kun hän oli 12-vuotias, ja hänet lähetettiin opiskelemaan vaateompelua kahden isän puoleisen tätinsä kanssa. 13. marraskuuta 1839 hän meni Toursin karmeliittiluostariin Ranskaan, joka oli erityisen omistautunut pyhälle sydämelle. Perrinellä oli erityinen omistautuminen Jeesuksen pyhälle lapsuudelle. Hänet otettiin karmeliittinunnaksi 8. kesäkuuta 1841 nimellä Pyhän Pietarin ja Pyhän perheen Maria (ranskaksi: Sœur Marie de Saint-Pierre et de la Sainte Famille).
8. elokuuta 1843 paavi Gregorius XVI julkaisi paavillisen kirjeen Ranskan Ludvig IX:n suojeluksessa olevan veljeskunnan perustamiseksi Jumalan pyhään nimeen kohdistuvan jumalanpilkan korjaamiseksi. Ludvig IX, jota yleisesti kunnioitettiin Pyhänä Ludvigina, oli Ranskan kuningas vuodesta 1226 kuolemaansa vuonna 1270 saakka.
26. päivänä Léon Dupont, "Toursin pyhä mies", jakoi useiden Toursin yhteisöjen kesken rukouksen Jumalan pyhän nimen kunniaksi. Rukoukset oli jaettu kaupungin kaikkien sääntökuntayhteisöjen kesken, mutta huolimatta siitä, että Léon Dupont oli ystävällisissä väleissä karmeliittojen kanssa, hän ilmeisesti unohti heidät.
Maria kertoi, että kahdeksantoista päivää myöhemmin kun hän aloitti iltarukouksensa, Jeesus sai hänet ymmärtämään, että hän antaisi hänelle hyvitysrukouksen, "kultaisen tikarin" hänen pyhän nimensä pilkasta. Hän kertoi hänelle, että sen hartausmuodon tarkoitus, jonka hän Marialle uskoi, ei ollut ainoastaan ​​hyvitys jumalanpilkasta, vaan myös hyvitys Herran pyhäpäivän maallistamisesta. Maria julisti poikkeuksetta, että nämä "viestinnät" eivät olleet näkyjä eivätkä ilmestyksiä; että hänelle näytetyt totuudet eivät olleet esillä ikuisessa muodossa, eikä hän fyysisesti kuullut, mitä hänen oli määrä kertoa.
Vuosina 1844–1847 Pyhän Pietarin Maria kertoi, että hänellä oli "viestintää" Jeesukselta hänen pyhille kasvoilleen omistautumisen levittämisestä. Hän kertoi kokeneensa sen, mitä hänen elämäkertansa kirjoittaja Janvier kutsuu "sisäisiksi visioiksi". Toistuvasti hän kuvailee, että mietiskelyssä "Herra antoi minulle ymmärrettäväksi" erityisiä oivalluksia. Pyhän Pietarin Marian mukaan Jeesus kertoi hänelle, että hän halusi omistautumista pyhille kasvoilleen hyvityksenä pyhäinhäväisyydestä ja jumalanpilkasta, jota hän kuvasi kuin "myrkytetyksi nuoleksi". Maria kirjoitti "pyhien kasvojen kultaisen nuolen hartauden", jonka hän sanoi olevan Jeesuksen sanelema. Tämä rukous on sittemmin hyvin tunnettu hyvitystekona Jeesukselle Kristukselle.
Léon Dupont edisti Pyhän Pietarin Marian aloittamaa hartausmuotoa. Dupont rukoili ja edisti  Jeesuksen pyhille kasvoille omistautumisen asiaa noin 30 vuoden ajan. Pyhän Pietarin Marian elämää ja hartautta koskevat asiakirjat säilyivät katolisessa kirkossa. Lopulta vuonna 1874 Charles-Théodore Colet nimitettiin Toursin uudeksi arkkipiispaksi. Arkkipiispa Colet tutki asiakirjat ja antoi vuonna 1876 luvan niiden julkaisemiseen ha rohkaisi hartauden levittämiseen. Lopulta paavi Leo XIII hyväksyi Jeesuksen pyhien kasvojen erityisen hartauden vuonna 1885.
Melkein 50 vuotta myöhemmin toinen ranskalainen karmeliittanunna, Jeesus-lapsen Teresa, kirjoitti 1890-luvulla useita runoja ja rukouksia, jotka myös auttoivat levittämään omistautumista pyhille kasvoille. 1930-luvulla italialainen nunna Maria Pierina De Micheli liitti tähän hartauteen Jeesuksen pyhien kasvojen kuvan Torinon käärinliinassa ja teki ensimmäisen pyhien kasvojen medaljongin.
Ensimmäinen pyhien kasvojen medaljonki tarjottiin paavi Pius XII:lle, joka otti sen vastaan ja hyväksyi hartauden vuonna 1958 julistaen laskiaistiistain eli tuhkakeskiviikkoa edeltävän tiistain Jeesuksen pyhien kasvojen juhlaksi kaikille roomalaiskatolisille.