Venäläinen kuvataide
1900-luku

Kuten venäläisessä kirjallisuudessa, myös kuvataiteessa tapahtui 1900-luvun alussa luovuuden räjähdys, jolloin venäläiset taidemaalarit näyttelivät merkittävää roolia eurooppalaisessa taidemaailmassa. Tätä ajanjaksoa leimasi kääntyminen realismista primitivismiin, symbolismiin ja abstraktiin maalaukseen. Ruutusotamies-taiteilijaryhmän jäsenet puolustivat edistyneimpiä eurooppalaisia ​​avantgarde-trendejä omassa maalauksessaan ja esittelivät eurooppalaisten taiteilijoiden, kuten Albert Gleizesin ja Ernst Ludwig Kirchnerin, teoksia. Wassily Kandinsky loi erittäin vaikutusvaltaiset lyyriset abstraktionsa tänä aikana, kun taas Kazimir Malevitš alkoi tutkia suprematismin jäykkää, geometrista abstraktiota.
Arkkitehtuuri myös usein etsi rajoja, kuten näkyy Vladimir Tatlinin visionäärisessä Kolmannen internationaalin muistomerkissä  vuodelta 1920, dramaattinen kierteinen raudasta ja lasista valmistettu torni, joka olisi ollut maailman korkein rakennus. Suunnitelmassa Tatlin hylkäsi menneisyyden arkkitehtoniset mallit ja odotti sen sijaan utopistisempaa tulevaisuutta, joka perustuu teknologiaan ja edistykseen. Tänä aikana Marc Chagall aloitti runollisten, omaperäiseen mytologiaan perustuvien maalaustensa luomisen.
1920-luku oli jatkuvan kokeilun aikaa. Ehkä merkittävin liike oli konstruktivismi. Tatlinin aikaisempien kokeilujen ja El Lisitskin ja Aleksandr Rodtšenkon johtamien kokeiden perusteella konstruktivistit suosivat tiukkoja geometrisia muotoja ja terävää graafista suunnittelua. Monet osallistuivat myös aktiivisesti elintilojen ja arjen muotojen luomiseen; he suunnittelivat huonekaluja, keramiikkaa ja vaatteita sekä työskentelivät graafisen suunnittelun ja arkkitehtuurin parissa. Ei-konstruktivistiset taiteilijat, kuten Pavel Filonov ja Mariya Ender, tuottivat myös merkittäviä teoksia tänä aikana.
Sama polittiinen painostus, jonka 1920-luvun lopulla sai osakseen kokeellinen kirjallisuus kohdistui myös kuvataiteeseen. Sosialistisen realismin valtaantulon myötä 1920-luvun alun suuret taidemaalarit joutuivat yhä enemmän eristyksiin. Lopulta heidän teoksensa poistettiin museoista, ja monissa tapauksissa itse taiteilijat unohdettiin lähes kokonaan. Kokeellinen taide korvattiin lukemattomilla kuvilla Vladimir Leninistä, kuten esimerkiksi Isaak Brodskin Lenin Smolnassa vuonna 1930 ja loputon sarja ruusunpunaisia ​​sosialistisen realismin kuvauksia arkielämästä, kuten Traktorinkuljettajien ehtoollinen vuonna 1951.
Vasta 1980-luvun lopulla 1900-luvun alun venäläisen taiteen suurimmat teokset asetettiin jälleen yleisön saataville. Arkkitehtuurissa vallitsi jäykkä, monumentaalinen uusklassismi.
Kuvataiteen toipuminen Stalinin ajasta kesti kauemmin kuin kirjallisuuden. Vasta 1960- ja 1970-luvuilla ilmestyi uusi ryhmä undergound taiteilijoita. Tärkeimpiä taiteilijoita heistä olivat Ernst Neizvestni, Ilja Kabakov, Mihail Šemjakin ja Erik Bulatov. He käyttivät niinkin erilaisia ​​tekniikoita kuin primitivismi, hyperrealismi, groteski ja abstraktio, mutta heillä oli yhteinen vastenmielisyys sosialistisen realismin kaanoneja kohtaan. Ankeat monumentaaliset asuntohankkeet hallitsivat sodanjälkeisen ajan arkkitehtonista tuotantoa.
Myöhemmin 1900-luvulla tällaisia asunto​​rakennuksia pidettiin yhä enemmän silmiinpistävinä, ja arkkitehtien uusi sukupolvi keskittyi luomaan konteksteihinsa sopivia rakennuksia, joissa usein yhdistettiin elementtejä eurooppalaisista ja venäläisistä perinteistä. 1980-luvun puolivälistä alkaen taiteelliset kokeilut alkoivat perestroikan myötä elpyä Venäjällä, ja monet venäläiset taidemaalarit pitivät onnistuneita näyttelyitä sekä kotimaassa että ulkomailla. 1980-luvun loppuun mennessä suuri joukko venäläisiä taiteilijoita oli muuttanut maasta, ja monet tulivat tunnetuiksi muualla maailmassa. Erityisen huomionarvoinen oli Vitali Komarin ja Alex Melamidin tiimi, joka tuli kansainvälisesti tunnetuiksi 1990-luvulla projektista, jossa he systemaattisesti ja ironisesti dokumentoivat sitä, mitä ihmiset ympäri maailmaa sanoivat arvostavansa maalauksessa eniten.
Pyhän Sofian katedraali Kiovassa, alkuperäinen asu n. 1020-1050
Pyhä Demetrius Solunski, bysanttilainen mosaiikki vuodelta 1113 Pyhän Mikaelin katedraalista, Kiova
Vladimirin Jumalanäidin ikoni, maalattu Konstantinopolissa noin vuonna 1131
Ostromirin evankeliumi, 1057
Pyhän Vasilin katedraali 1555-1561
Andrei Rubljov, Pyhä Kolminaisuus, noin 1422. Kolme enkeliä, joita isännöi profeetta Abraham.
Kolmannen internationaalin muistomerkki eli Tatlinin torni, pienoismalli 1919
Lenin Smolnassa, Isaak Brodski 1930