stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meklofenaamihappo
Vaikutusmekanismi ja käyttö

Meklofenaamihappo on syklo-oksigenaasi-1- ja syklo-oksigenaasi-2-entsyymien inhibiittori ja estää siten prostaglandiinien synteesiä ja helpottaa tulehdusta ja kipua. Yhdiste estää myös eräiden ionikanavien toimintaa joskin sen merkitys tulehduksen- ja kivunlievityksessä on epäselvä.
Meklofenaamihappo tuotiin Yhdysvalloissa markkinoille 1980-luvulla. Sitä käytetään reumakipujen, niveltulehduksen, vaikeiden tai keskivaikeiden lihaskipujen ja dysmenorrean lievittämiseen. Lääkeaineen sivuvaikutuksia ovat mahan ja suoliston oireilu sekä ihottuma ja se voi myös pahentaa psoriasista. Meklofenaamihappoa käytetään joko vapaana happona tai sen natriumsuolana.
Synteesi

Meklofenaamihappoa syntetisoidaan 2-bromibentsoehaposta ja 2,6-dikloori-3-metyylianiliinista 145–155 °C:n lämpötilassa. Katalyyttinä toimii kupari(II)bromidi ja liuottimena käytetään diglyymin ja N-etyylimorfoliinin seosta.
Meksikongofferikilpikonna

| Meksikongofferikilpikonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Heimo::  Maakilpikonnat Testudinidae
Suku::  Gofferikilpikonnat Gopherus
Laji::  flavomarginatus
Kaksiosainen nimi
 Gopherus flavomarginatus  Legler, 1959 
Katso myös
   Meksikongofferikilpikonna Wikispeciesissä   Meksikongofferikilpikonna Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Meksikongofferikilpikonna (Gopherus flavomarginatus) on maakilpikonniin kuuluva matelijalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Meksikosta.
Koko ja ulkonäkö

Meksikongofferikilpikonna on Pohjois-Amerikan kilpikonnista suurin ja sen kilpi voi kasvaa 16–40 cm pitkäksi ja ne saavuttavat 35–100 kg painon. Naaraat ovat koiraita kookkaampia. Meksikogofferinkilpikonnan kilpi on päältä litteä ja etuosastaan kapeampi kuin takaosastaan. Kilpi on ruskea ja sen reunat ovat keltaiset. Kilpi koostuu levyistä, joiden keskustat ovat tummat. Lajin raajat ovat väriltään keltaiset tai ruskeat ja vatsa on keltainen.
Levinneisyys ja elintavat

Meksikongofferikilpikonnaa tavataan Meksikosta Chihuahuan, Coahuilan ja Durangon osavaltioista. Lajin elinympäristöä ovat aavikon pensaikot ja ruohoa kasvavat alueet. Laji kaivaa aavikon hiekkaan käytäviä, jotka voivat olla kaksi metriä syviä ja kymmenen metriä pitkiä. Meksikongofferikilpikonnat viettävät niissä suurimman osan ajastaan. Käytävät suojaavat kilpikonnaa aavikon voimakkailta lämpötilavaihteluilta ja pedoilta. Marraskuulta huhtikuulle laji on horroksenkaltaisessa tilassa. Meksikongofferikilpikonnan ravintoa on erityisesti galletaheiniin kuuluva Pleuraphis mutica, mutta se syö myös muita kasveja esimerkiksi mehikasveja ja kaktusten hedelmiä. Matelijan parittelukausi kestää toukokuulta heinäkuulle ja naaraat munivat kesäkuusta elokuulle. Munia on useimmiten 6–18. Meksikongofferikilpikonna voi elää 70-vuotiaaksi. Populaatioissa naaraita on enemmän kuin koiraita.
Meksikongofferikilpikonna luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 2 500 yksilöä ja kanta on vähenevä. Tärkeimmät uhat kannalle ovat pyydystäminen ravinnoksi ja elinympäristön häviäminen, koska karjaa laidunnetaan ruohomailla.
Mehrin kieli

| Mehri |
| --- | --- |
 Mehrin puhuma-alue oranssilla.
Tiedot
Alue:   Jemen  Oman
Puhujia:  100 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  seemiläiset kielet länsiseemiläiset kielet nykyeteläarabialaiset kielet
ISO 639-3:  gdq
 Ohje 
Mehrin kieli on seemiläinen kieli, jota puhutaan osissa Jemeniä ja Omania. Kielellä on nykyisin arviolta 100 000 puhujaa.
Levinneisyys

Mehrin kieltä puhutaan Itä-Jemenin Mahran kuvernoraatissa ja Omanin puolella maiden rajaa Dhofarin kuvernoraatissa. Mehrin kielen puhujia on noin 100 000, ja heistä yli puolet asuu Jemenissä. Puhujien määrästä ei ole väestönlaskentoja, vaan lukumäärä perustuu tutkijoiden arvioihin. Kielen puhujat kuuluvat pääosin al-Mahran heimoon, ja sitä puhuu myös osa al-Kathiri-heimon jäsenistä. Kielen puhujat ovat puolipaimentolaisia, jotka kasvattavat kameleita, nautakarjaa ja vuohia.
Ennen vuotta 1990 monet kielen puhujat työskentelivät kauppiaina Kuwaitissa. Sittemmin heitä on muuttanut Saudi-Arabiaan. Myös Tansaniassa asuu mehriä puhuvia siirtolaisia, jotka vierailevat säännöllisesti kotiseuduillaan Arabian niemimaalla.
Kielimuodot

Mehrin kieli voidaan jakaa kahteen murreryhmään. Läntisiä murteita puhutaan Jemenissä ja niitä kutsutaan myös Jemenin mehriksi tai eteläiseksi mehriksi. Toista murreryhmää kutsutaan Omanin mehriksi tai Dhofarin mehriksi. Murreryhmien raja ei kuitenkaan vastaa täysin Omanin ja Jemenin valtioiden rajaa. Jemenin mehri voidaan jakaa edelleen itä- ja länsimurteisiin. Omanin mehrin murrejako on epäselvä, mutta sillä ei ilmeisesti ole merkittäviä murre-eroja. Samojen murreryhmien sisällä on myös eroja beduiinien ja kylissä tai kaupungeissa asuvien välillä.
Luokitus

Mehri on seemiläinen kieliin lukeutuviin nykyeteläarabialaisiin kieliin, joista mehri on puhujamäärältään suurin. Kielten luokittelu tämän ryhmän sisällä on epäselvä, koska kielten kielioppia ei ole tutkittu kattavasti. Muista nykyeteläarabialaisista kielistä harsusi ja bathari ovat kuitenkin selvästi läheistä sukua mehrille. Näiden kielten puhujat myös ymmärtävät toisiaan, jonka perusteella harsusi ja bathari voidaan myös luokitella mehrin murteiksi.
Meijeri

Paavolan osuusmeijerin vanhat rakennukset eivät ole enää käytössä.
Ranskalainen nykyaikainen juustovalmistamo.
Meijeri on maitoa käsittelevä ja jalostava tuotantolaitos. Eri meijerit ovat yleensä erikoistuneet eri tuotteisiin, esimerkiksi juustomeijereissä valmistetaan juustoja. Suomessa meijereitä on muun muassa Valiolla ja Arlalla.
Historia

Karjanhoidon kehittyminen lypsykarjavaltaiseksi edellytti maidon käsittelyn modernisointia. Maidosta valmistettiin myytäväksi lähinnä voita, mutta vanhat menetelmät olivat sekä hankalia että tuottivat huonosti säilyvää voita. Ratkaisuksi tuli meijerit, joita syntyi ensimmäisten joukossa Tanskaan. Sieltä saapuneet ammattimiehet toivat osaamisensa Suomeen.
Alan kehitys oli vähäistä teknisten hankaluuksien takia aina 1880-luvulle asti, jolloin se koki mullistuksen maitoseparaattorin eli koneellisen voirasvan erotuslaitteen keksimisen myötä. Separaattori mahdollisti voin suurtuotannon. Myös maidosta tuli säilyvämpää, kun sitä voitiin käsitellä tuoreena.
Historia > Suomessa

Suomen ensimmäisen meijerin perusti 1857 Kurkijoelle maatalouden kehittäjänä tunnettu myöhempi senaattori J. U. S. Gripenberg.
1900-luvun alussa siirryttiin suurempiin osuusmeijereihin. Tämä nosti laatua ja tuotantomääriä, mikä paransi kilpailukykyä. Voita vietiin nyt Venäjälle sekä Englantiin, jossa laatuvaatimukset olivat asettuneet tanskalaisvoin totuttamana korkealle. Voista tuli Suomelle merkittävä vientiartikkeli, vuosina 1866–1870 vientiin meni 3,5 miljoonaa ja 1906–1910 jo 12,5 miljoonaa kilogrammaa vuodessa.
Juuston valmistus alkoi Suomen meijereissä pääasiassa sveitsiläisopein 1860-luvulta lähtien. Juustoakin vietiin Venäjälle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meijeriyritykset Wikimedia Commonsissa
Onnela, Tapio: Väitös: Suomalaisen meijeritoiminnan vaiheet Agricolaverkko.fi.  21.5.2012.
Satamaito-meijeri Porissa
Hans Larsson

Hans Larsson noin vuonna 1910.
Hans Larsson (18. helmikuuta 1862 Östra Klagstorp, Malmöhus – 16. helmikuuta 1944 Lund) oli ruotsalainen filosofi ja Ruotsin akatemian johtaja vuosina 1925–1944. Häntä kutsuttiin lempinimellä "Kloke-Hans".
Larsson toimi professorina Lundin yliopistossa. Hänen piirinsä toimi Uppsalan yliopistossa vaikuttaneen nk. Uppsalan koulukunnan kilpailijana. Larsson kannatti arvojen objektiivisuutta ja kirjoitti paljon myös estetiikasta. Lukuisten filosofisten teosten lisäksi Larsson kirjoitti myös useita romaaneja ja esseitä.
Teoksia

Intuition (1892)
Kants transscendentala deduktion af kategorierna (1893)
Lärobok i psykologi på empirisk grund (1896)
Enkla och sammansatta stämningar i dikten (1898)
Studier och meditationer (1899)
Poesiens logik (1899)
Viljans frihet (1899)
Gränsen mellan sensation och emotion (1899)
Sveriges historia i dess sammanhang med Norges och Danmarks jämte notiser ur världshistorien (1903)
Idéer och makter (1908)
Om bildning och självstudier (1908)
Kunskapslivet (1909)
På vandring (1909)
Rousseau och Pestalozzi i våra dagars pedagogiska brytningar (1910)
Reflexioner för dagen (1911)
Intuitionsproblemet (1912)
Evighetsfilosofien i Platons Faidon (1912)
Platon och vår tid (1913)
Logik (1914)
Vänstersynpunkter (1914)
Dagens frågor (1914)
Filosofien och politiken (1915)
Hemmabyarna (1916)
Athena (1917)
Nationalitetsprincipens eventuella tillämpning vid det blivande fredsslutet (1917)
Idéerna i Stabberup (1918)
Under världskrisen (1920)
Den intellektuella åskådningens filosofi (1920)
Den grekiska filosofien (1921)
Skolformer och skolkurser (1922)
Filosofiska uppsatser (1924)
Per Ståstdräng och de andra (1924)
Filosofiens historia i korta drag (1924)
Etisk diskussion (1925)
Litteraturintryck (1926)
Minne av Gottfrid Billing (1926)
Minnesteckning över Christopher Jacob Broström (1930)
Om själen (1930)
Spinoza (1931)
Gemenskap (1932)
Minimum (1935)
Emilia Fogelklou (1935)
Per Axel Samuel Herrlin (1938)
Postscriptum (1944)
Gunnar Larsson (uimari)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gunnar Larsson (uimari) |  Gunnar Larsson (uimari) |  Gunnar Larsson (uimari) |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | München 1972 | 400 m sekauinti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1973 | 200 m sekauinti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1970 | 400 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Barcelona 1970 | 200 m sekauinti |  |
|  Kultaa | Barcelona 1970 | 400 m sekauinti |  |
Gunnar Larsson (s. 12. toukokuuta 1951) on entinen ruotsalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän menestyi parhaiten sekauintimatkoilla.
Larsson oli vuonna 1970 Barcelonan EM-kilpailujen menestyksekkäin uimari. Hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa sekä 200:n ja 400 metrin sekauinnissa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa maailmanennätysajalla 2.07,17 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.31,981. Jälkimmäisessä lajissa Yhdysvaltain Tim McKee hävisi Larssonille vain 0,002 sekuntia ja sai hopeaa. Münchenin kisojen jälkeen uinnin sääntöjä muutettiin siten, että ajat otetaan vain sadasosasekunnin tarkkuudella. Belgradin MM-kilpailuissa 1973 Larsson voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa.
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Gunnar Larsson (Arkistoitu – Internet Archive)
Miesten 200 metrin sekauinnin olympiavoittajat
Miesten 400 metrin sekauinnin olympiavoittajat
Miesten 200 metrin sekauinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Miesten 400 metrin vapaauinnin pitkien ratojen Euroopan-mestarit
Meidän kaupunkimme

| Meidän kaupunkimme> Our Town |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  Thornton Wilder
Tyylilaji:  komedia
Aihe:  pikkukaupungin elämä
Tapahtumapaikka ja -aika:  1901–1913, Grover’s Corners, New Hampshire
Kantaesitys:  4.2.1938
Kantaesityspaikka:  Henry Miller's Theatre, New York
Henkilöt
Henkilöt:  Näyttämömestari  rouva Myrtle Webb  herra Charles Webb  Emily Webb  Joe Crowell Jr.  rouva Julia Gibbs  tohtori Frank F. Gibbs  Simon Stimson  rouva Soames  George Gibbs  Howie Newsome  Rebecca Gibbs  Wally Webb  professori Willard  nainen parvekkeella  mies katsomossa  nainen aitiossa  rouva Louella Soames  konstaapeli Warren  Si Crowell  kolme baseballinpelaajaa  Sam Craig  Joe Stoddard
Meidän kaupunkimme (Our Town) on yhdysvaltalaisen Thornton Wilderin kolminäytöksinen näytelmä, joka sai kantaesityksensä 1938. Se sijoittuu kuvitteelliseen pikkukaupunkiin Yhdysvaltain New Hampshiren osavaltiossa. Ajallisesti se ulottuu vuodesta 1901 vuoteen 1913. Näytelmä on tarkoitettu esitettäväksi ilman perinteisiä lavasteita niin, että näyttelijät ilmaisevat elein kulloisenkin toimintansa. Esimerkiksi toisen kerroksen ikkunoista toisilleen yli kadun huutelevat hahmot seisovat kumpikin omilla korkeilla tikkaillaan. Thornton käyttää ”metateatterin” keinoja kuten katsojia esittäviä roolihahmoja ja näyttämömestaria, joka kertojana vie tarinaa eteenpäin puhuen suoraan katsojille.
Our Town sai kantaesityksensä McCarter-teatterissa New Jerseyn Princetonissa 22. tammikuuta 1938. Sieltä se siirtyi Broadwaylle, menestyi loistavasti ja sai Pulitzer-palkinnon. Sitä esitetään yhä paljon.
Näytelmän ovat suomentaneet Reijo Lehtonen vuonna 1978 ja Teemu Kaskinen vuonna 2010. Sen Suomen ensi-ilta oli Kansallisteatterissa 29. marraskuuta 1939.
Juoni

Tarinan keskiössä kautta vuosien ovat tohtori Gibbsin poika George ja sanomalehtimies Webbin tytär Emily. He käyvät aluksi high schoolia yhdessä, ihastuvat toisiinsa limonadibaarissa, menevät naimisiin ja saavat lapsen. Perheen toista lasta synnyttäessään Emily kuolee, mutta aviopari tapaa vielä kolmannessa näytöksessä hautausmaalla, kun Emily nousee hetkeksi haudastaan. Tämän päätarinan lisäksi näytelmässä on useita sivuhahmoja ja heidän sivutarinoitaan.
Sovituksia näytelmästä

Sam Wood ohjasi näytelmästä samannimisen elokuvan Meidän kaupunkimme vuonna 1940, rooleissa muiden muassa William Holden ja Beulah Bondi.
Meidän kaupunkimme on Yhdysvalloissa ja muissa maissa sovitettu monet kerrat radiokuunnelmiksi ja televisionäytelmiksi. Vuonna 1955 siitä tehtiin televisiolle musikaaliversio, jossa näyttelivät muide muassa Frank Sinatra, Paul Newman ja Eva Marie Saint. Vuonna 2003 Paul Newman oli mukana näytelmän toisessa televisioversiossa. Säveltäjä Ned Rorem on tehnyt tarinasta oopperan ja vuonna 1994 Philip Jerry teki siitä balettikoreografian Aaron Coplandin musiikkiin. Tanssiteosta on esittänyt ainakin American Repertory Ballet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Our Town
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vuonna 1940 valmistunut elokuva Our Town vapaasti ladattavissa archive.org-palvelussa
Juonitiivistelmä ja kriittinen arvio The Thornton Wilder Societyn sivustolla
Dokumenttivideo teoksen merkityksestä The Thornton Wilder Societyn sivustolla
Hal Holbrook näyttämömestarina vuoden 1977 tv-versiossa.
Käännös suomeksi
Lauri Lassila

| Lauri Lassila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Lauri Janne Juhani Lassila
Syntynyt: 12. lokakuuta 1976 (ikä 48) Helsinki, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  173 cm
Seura:  Lahden Hiihtoseura
Laji:  freestylehiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1994–2005
Lauri Janne Juhani Lassila (s. 12. lokakuuta 1976 Helsinki) on entinen suomalainen kumparelaskija. Hän edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Lassila sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 kumparelaskussa viidenneksi. Meiringenin MM-kilpailuissa 1999 hän saavutti samassa lajissa hopeaa. Suomi sai kilpailussa kolmoisvoiton Janne Lahtelan voittaessa ja Sami Mustosen oltua kolmas. Parikumparekilpailussa Lassila saavutti Johann Grégoiren ja Lahtelan jälkeen pronssia. Deer Valleyn MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kumparelaskussa kahdeksanneksi ja parikumpareissa yhdeksänneksi. Rukan MM-kisoissa 2005 hän oli parikumpareissa niin ikään yhdeksäs. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1994 ja kultaa 1995.
Lassila sijoittui kumparelaskun maailmancupin yhteispisteissä toiseksi kaudella 1998–1999 ja kolmanneksi kausilla 1997–1998 ja 1999–2000. Osakilpailuissa hän sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.
Lassila on ollut vuodesta 2007 lähtien naimisissa australialaisen freestylehiihtäjän Lydia Lassilan kanssa. Heillä on kaksi poikaa joilla on kummallakin kaksoiskansalaisuus, Suomen ja Australian. Perhe muutti vuonna 2020 Australiasta Leville Suomen Lappiin asuttuaan Australiassa lähes 14 vuotta.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten freestyle.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten freestyle.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten freestyle.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten freestyle. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Meiringen 1999 | kumparelasku |  |
|  Pronssia | Meiringen 1999 | parikumpareet |  |
McLibel-oikeudenkäynti

McLibel-oikeudenkäynti (suom. McHerjaus, myös nimillä McDonald's Restaurants v Morris & Steel ja McDonald's Corporation, McDonald's Restaurants Limited v Helen Marie Steel and David Morris [1997 EWHC QB 366]) oli vuosina 1990–2005 käyty oikeudenkäynti pikaruokayhtiö McDonald'sin ja kahden Lontoon Greenpeacen aktivistin, Helen Steelin ja Dave Morrisin välillä. Oikeudenkäynnin syynä oli Lontoon Greenpeacen vuonna 1986 julkaisema lentolehtinen, jossa McDonald'sia kritisoitiin muun muassa sademetsien hävittämisestä, kolmannen maailman köyhdyttämisestä, sen ruokien epäterveellisyydestä ja jätteiden tuotannosta. Koska Steel ja Morris eivät pyytäneet McDonald'silta julkisesti anteeksi lentolehtisen sisältöä, haastoi yhtiö heidät oikeuteen. Oikeudenkäynti kesti yhteensä 313 päivää ja on edelleenkin Englannin kaikkien aikojen pisin oikeudenkäynti.
Vaikka McDonald's virallisesti voittikin oikeudenkäynnin, oli se valtava tappio yhtiön imagolle. Oikeudenkäynnin seurauksena oikeus vahvisti joidenkin McDonald'sia koskevien väitteiden, muun muassa lapsiin kohdistuvan mainonnan ja eläinten julman kohtelun, olevan totta ja yhtiötä vastaan järjestettiinkin oikeudenkäyntien jälkeen useita mielenosoituksia.
Tausta > Lentolehtinen

Alkuvuonna 1986 Lontoon Greenpeace alkoi levittää What's Wrong with McDonald's (suom. Mikä McDonaldsissa mättää) -lentolehtisiä, joissa kritisoitiin rajusti McDonald'sia. Lentolehtisessä väitettiin muun muassa, että McDonald's oli syyllinen kehitysmaiden köyhyyteen, tuhonnut sademetsiä, kohdellut karjaansa julmasti, tuottanut suuret määrät jätettä, myynyt epäterveellisiä (rasvassa paistettuja) ruokia, syyllistynyt työntekijöidensä huonoon kohteluun (niin sanotut McDuuni-työpaikat) sekä käyttänyt lapsiin kohdistuvaa ”riistomainontaa".
Kesäkuussa 2013 paljastui, että yksi lentolehtisen kirjoittajista oli Lontoon poliisin salaisen Special Demonstration Squad -ryhmän soluttautuja. "Bob Robinson", oikealta nimeltään Bob Lambert, oli noin viiden vuoden ajan soluttautuneena London Greenpeaceen ja osallistui järjestössä ollessaan myös kuuluisan lentolehtisen kirjoittamiseen.
Tausta > Haaste

Syyskuussa 1990 McDonald's jätti viidelle Lontoon Greenpeacen aktivistille herjaushaasteen lentolehtisen takia. Näistä kolme pyysi anteeksi, ja heidän kohdallaan syytteistä luovuttiin. Jäljelle jääneet kaksi, puutarhuri Helen Steel ja entinen postivirkailija Dave Morris, päättivät kuitenkin olla pyytämättä yhtiöltä julkisesti anteeksi, joten McDonald's vei asian oikeuteen saakka.
Ennen McLibeliä McDonald's oli jo haastanut useita muita yhtiötä kritisoivia henkilöitä ja järjestöjä oikeuteen. Esimerkiksi vuonna 1987, muutama vuosi ennen McLibel-oikeudenkäyntien alkamista, McDonald's haastoi oikeuteen kaksi toimittajaa, Steven Percyn ja Harriet Lambin, jotka olivat tehneet Britanniassa ilmestyvälle The Guardian -lehdelle McDonald'sin työoloja kritisoivan kirjoituksen. Yhtiöllä oli myös yksi oikeustapaus Suomessa, kun se vaati oikeustoimien uhalla punk-yhtye Shitter Limitediä poistamaan myynnistä levynsä Syö paskaa (1993), jonka kannessa oli yhtiön maskotin Ronald McDonaldin kuva. Albumin tuottaja päätti suostua vaatimukseen ja veti levyt pois myynnistä.
Oikeudenkäynti > Alkuperäinen tapaus

Kun Morris ja Steel kieltäytyivät esittämästä McDonald'sille julkista anteeksipyyntöä, yhtiö haastoi heidät oikeuteen. McDonald's palkkasi oikeudenkäyntiä varten kalliin lakimiesarmeijan, johon kuului muun muassa Richard Rampton. Englannissa ei tuolloin ollut mahdollista saada kunnianloukkauksia koskevissa oikeudenkäynneissä kahden tunnin neuvontaa lukuun ottamatta lainkaan oikeusapua, joten Morris ja Steel joutuivat itse maksamaan oikeudenkäyntikulunsa. Seurauksena oli 313 päivän mittainen oikeudenkäynti Englannin ja Walesin ylioikeudessa (High Court), jonka aikana Steel ja Morris perustelivat lentolehtisen väitteitä McDonald'sin toimitavoista tukenaan erilaisia ravitsemus- ja ympäristöasiantuntijoita. Oikeudenkäynnin aikana kuultiin yhteensä 180 todistajaa, joihin kuului muun muassa 30 McDonald'sin entistä työntekijää. Yksi todistajista oli Alan Beech, joka toimi Heathrow'n lentoaseman McDonald'sissa pari vuotta ennen oikeudenkäynnin alkua. Beechin lausunnon mukaan McDonald's muun muassa painosti työntekijöitä työskentelemään myöhään yöllä ja teetti ylipitkiä työvuoroja liian vähillä työntekijöillä. Median alettua kiinnostua oikeudenkäynnistä McDonald's alkoi huhti-toukokuussa 1994 jakaa Ison-Britannian ravintoloidensa luona lentolehtistä, jossa yhtiö selitti oikeudenkäyntiä asiakkailleen. McDonald's totesi lentolehtisessä muun muassa, että sen tarkoitus ei ollut rajoittaa sananvapautta, vaan "estää ihmisiä kertomasta valheita". Morris ja Steel haastoivat lentolehtisen takia puolestaan McDonald'sin oikeuteen heidän loukkaamisestaan. Kesäkuussa 1995 McDonald's tarjosi Steelille ja Morrisille sopimusta, jossa yhtiö lahjoittaisi rahaa näiden valitsemalle hyväntekeväisyyskohteella, jos he lopettaisivat yhtiön julkisen arvostelun. Steel ja Morris kuitenkin hylkäsivät tarjouksen. Tässä vaiheessa oikeudenkäynnistä oli jo muodostunut suuri mediatapahtuma.
Oikeudenkäyntiä johtanut tuomari Rodger Bell julisti tapauksesta tuomion 19. kesäkuuta 1997. Bell luki kahden tunnin mittaisen yhteenvedon yhteensä yli tuhatsivuisesta päätöksestä. Tuomarin mukaan useimmat lentolehtisen väitteistä olivat liioiteltuja (kuten McDonald'sin osuus maailman köyhyyteen ja ruokien myrkyllisyyteen), mutta hän totesi McDonald'sin todella syyllistyneen mainonnassaan lasten riistämiseen, eläinten julmaan kohteluun, työntekijöidensä epäoikeudenmukaiseen kohteluun, ammattiliittojen kieltämiseen sekä ruokien sydänsairausriskeihin. Oikeus tuomitsi Morrisin ja Steelin maksamaan McDonald'sille vahingonkorvauksia 60 000 puntaa. Morris ja Steel veivät tapauksen vetoomustuomioistuimeen. Vetoomustuomioistuimessa Morrisin ja Steelin vahingonkorvaukset pienennettiin 40 000 puntaan, mutta kantaa lentolehtisen väitteiden todenperäisyyteen ei muutettu. Tätä summaa McDonald's ei kuitenkaan ole perinyt.
Oikeudenkäynti > Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätös

Vuonna 2005 Morris ja Steel valittivat Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen Englannin herjauslaeista, jotka heidän mukaansa rikkoivat sananvapautta. Ihmisoikeustuomioistuin katsoi Britannian hallituksen syyllistyneen Euroopan ihmisoikeussopimuksen kohtien 6 (oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin) ja 10 (sananvapaus) rikkomiseen. Britannian hallitus tuomittiin maksamaan Morrisille ja Steelille 35 000 euron vahingonkorvaukset.