stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dante Alighieri

| Dante Alighieri |
| --- | --- |
 Sandro Botticellin temperamaalaus Alighierista, 1495.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 21. toukokuuta 1265 Firenze, Firenzen tasavalta
Kuollut: 14. syyskuuta 1321 (56 vuotta) Ravenna, Kirkkovaltio
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  valtiomies, kirjailija, runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: latina 
Aikakausi:  keskiaika
Kirjallinen suuntaus: Dolce Stil Novo (käännä suomeksi) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Dante Alighieri (monesti vain Dante; noin 21. toukokuuta 1265 Firenze – 13. tai 14. syyskuuta 1321 Ravenna) oli italialainen kirjallisuushistorian maineikkaimpiin lukeutuvan Jumalainen näytelmä -runoelman kirjoittanut prosaisti ja runoilija. Teoksillaan hän loi myös italian kirjakielen.
Elämä > Sukutausta

Dante uskoi olevansa Pohjois-Italian Arno-joen seudun roomalaisten sotilaiden perillinen. Historiallista tukea tälle väittämälle ei ole olemassa. Varhaisin tunnettu Danten esi-isä on Adamo Elisei, jonka kahdesta pojasta toinen oli firenzeläinen toiseen ristiretkeen osallistunut Cacciaguida degli Elisei. Ilmeisesti hän sai surmansa kesken ristiretkeä Pyhällä maalla, nykyisen Israelin seudulla.
Cacciaguida avioitui Aldighiera degli Alighierin kanssa. Suhteeseen syntyneen Alighiero I Elisein jälkeläiset Bello ja Bellincione olivat suvun ensimmäisiä, jotka omivat isoäitinsä suvun nimen Alighieri. Tästä eteenpäin suvun jäsenet olivat Alighierejä. Bellincione sai kolme jälkeläistä, joista Alighiero II tulisi olemaan Danten isä ja Donna Bellan hänen ensimmäinen puoliso ja samalla Danten äiti. Bellan sukulaisyhteyksistä ei ole kunnollisia lähteitä. Hänen isänsä kuitenkin tiedetään olleen Durante Scolaro.
Teokset

Danten tuotannon ehdoton pääteos on hänen vuosina 1308–1321 kirjoittamansa Jumalainen näytelmä (ital. Divina Commedia, alun perin nimeltään vain Commedia). Se on allegorinen kertomus kristityn kuolemanjälkeisestä elämästä. Dante kertoo teoksessa kulkemisestaan helvetin ja kiirastulen läpi paratiisin kirkkauteen. Helvetissä ja kiirastulessa hänen oppaanaan toimii Vergilius, ja hän näkee niissä suuren joukon historiallisia henkilöitä ja aikalaisiaankin. Paratiisissa Danten oppaana on hänen rakastettunsa Beatrice. Dante rakensi teokseensa rakenteen, joka on  monimuotoisempi kuin keskiajan retoriikan säännöt olisivat sallineet. Hän pyrki saavuttamaan Raamatun merkityksellisen monitasoisuuden. Niinpä Jumalaisessa näytelmässä voi havaita useita merkitystasoja.
Dante kirjoitti myös teoreettisia tekstejä, joiden aihevalinnat vaihtelivat retoriikasta moraalifilosofiaan ja politiikkaan. Esimerkkeinä tällaisista teoksista ovat ajan poliittista tilannetta pohtiva De monarchia sekä kansankielisyyden ja latinan kielen suhdetta kartoittava De vulgari eloquentia. Danten toinen tunnetuksi tullut teos on hovirakkautta käsittelevä prosimetrum-muotoinen eli runollista sekä suorasanaista tekstiä yhdistelevä Vita nuova.
Dante kirjoitti teoksensa kansankielellä, italiaksi. Italiankielisen tuotantonsa vuoksi Dantea pidetään ”italian kirjakielen isänä”, koska kieli oli vielä tuossa vaiheessa varsin nuori, sillä ensimmäinen tunnettu italiankielinen teksti on 900-luvulta. Dante käytti kirjakielen pohjana lähinnä Firenzen alueen murteita. Hän poikkesi muista keskiajan kirjailijoista ja runoilijoista, jotka käyttivät tuotantonsa pääkielenä latinaa, joskin Dantenkin tuotannossa on latinankielisiä teoksia.
Jumalainen näytelmä. 1, Helvetti. Suom. Eino Leino. WSOY, 1912–1914.
Jumalainen näytelmä. 2, Kiirastuli. Suom. Eino Leino. WSOY, 1912–1914.
Jumalainen näytelmä. 3, Paratiisi. Suom. Eino Leino. WSOY, 1912–1914.
Vita nuova = Uusi elämä. Suom. Tyyni Haapanen-Tallgren. WSOY, 1920.
Jumalainen näytelmä=Divina commedia. Suom. Elina Vaara. WSOY, 1963.
Jumalainen näytelmä. Suom. Eino Leino; kuv. Gustave Doré. Karisto, 1980.
Kansankielestä. Suom. Päivi Mehtonen ja Jaana Vaahtera. Faros, 2021.
Kunnianosoituksia

Danten kuva on italialaisessa kahden euron kolikossa.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Dante Alighieri: Vita nuova (Uusi elämä).  ((Vita nuova, noin 1294.) Suomentanut Tyyni Haapanen-Tallgren. Esipuheen kirjoittanut V. A. Koskenniemi)  Porvoo:  WSOY, 1920.  Näköispainos: Helsinki: Ntamo, 2013. ISBN 978-952-215-458-3. Google Books.
Dante Alighieri: Kansankielestä.  ((De vulgari eloquentia, noin 1302–1305.) Suomentanut Päivi Mehtonen ja Jaana Vaahtera.)  Helsinki:  Faros, 2021.  ISBN 978-952-571-088-5
Dante Alighieri: Jumalainen näytelmä.  (Divina Commedia, noin 1308–21.) Suomentanut Eino Leino (1912–14)  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16514-3  Teoksen verkkoversio.
Dante Alighieri: Jumalainen näytelmä.  (Divina Commedia, noin 1308–21.) Suomentanut Elina Vaara. Johdannon ja selitykset laatinut Tyyni Tuulio. Kuvittanut Gustave Doré. 3. painos (1. painos 1963)  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-23912-7
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Dante Alighieri Wikisitaateissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Digital Dante Project. Columbian yliopisto. (englanniksi)
World of Dante -sivusto. (englanniksi)
Dante Online.
Vapaasti ladattavia suomenkielisiä Dante Alighierin e-kirjoja Project Gutenbergissä ja Projekti Lönnrotissa.
Dante Alighieri Gutenberg-projektissa.
Wetherbee, Winthrop: Dante Alighieri The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Cesare Saccaggi, Incipit vita nova, 1903. Tunnettu myös nimellä Dante ja Beatrice puutarhassa.
Danten patsas Firenzessä. Enrico Pazzi, 1865.
William-Adolphe Bouguereau, Dante ja Vergilius, 1850. Harhaoppinen ja huijari on tuomittu ikuiseen kamppailuun Helvetissä.
DEFA

Ensimmäinen elokuvakäsikirjoittajien kongressi Berliinissä Defan alkuaikoina 1947. ”Elokuva on kansoja yhdistävä rauhanside.”
Deutsche Film-Aktiengesellschaft, tunnettu paremmin lyhenteellä DEFA, oli Saksan demokraattisen tasavallan valtion omistama elokuvastudio.
Defa perustettiin keväällä 1946 Neuvostoliiton miehittämässä Saksan osassa tärkeäksi osaksi sodanjälkeisen Saksan kansan uudelleenkoulutusta. Yhtiön ensimmäinen elokuva ja ensimmäinen saksalainen näytelmäelokuva sodan jälkeen oli Wolfgang Staudten ohjaama Murhaaja keskuudessamme. Samana vuonna 1946 valmistui vielä kaksi muuta näytelmäelokuvaa, jotka kuvattiin entisillä Tobis-studioilla Berliinissä ja Althoff Atelierissa Babelsbergissa. Seuraavana vuonna Defan toiminta kuitenkin siirrettiin Potsdamiin alun perin Ufa-yhtiölle 1920-luvulla rakennettuihin tiloihin. Yhtiön hallitukseen tulivat mukaan neuvostoliittolaiset Ilja Trauberg ja Aleksandr Wolkenstein, ja perustettiin erityinen komitea valvomaan ja tarkastamaan yhtiön tuottamaa materiaalia. Vuonna 1948 neuvostoliittolaiset korvasivat yhtiön hallituksessa kaksi saksalaista lisää. Vuonna 1950 Defan johtoon asetettiin kovan linjan kommunisti Sepp Schwab, ja yhtiön määritelmä sopivista ja halutuista elokuvien teemoista kapeni entisestään. Niitä olivat alkuun muun muassa kaksivuotissuunnitelma ja maa-alueiden uusjako.
Vaihtuvat poliittiset olot Itä-Saksassa vaikuttivat Defan tuotantopäätöksiin erilaisten määräyksin, tarkastusten, sensuurin ja kieltojen avulla. Elokuva-aiheiden valinnan lisäksi nämä toimenpiteet vaikuttivat monien ihmisten etenemistä alalla joko uraa edistäen tai urahaaveet murskaten. Käsikirjoittajat ja ohjaajat oppivat pian välttämään erityisesti ajankohtaisia teemoja ja suosimaan turvallisia, antifasistisesta vastarinnasta kertovia tai historiallisia aiheita. Monet elokuvat pääsivät kuitenkin tuotantoon ja vasta niiden esitys kiellettiin, kuten kävi miltei kaikille Defassa vuonna 1965 valmistuneille elokuville.
Vuonna 1965 Defa tuotti suosituksi nousseen ”käänteisen lännenelokuvan” Suuren karhun pojat, jossa pahoja edusti Yhdysvaltain armeija ja hyviä Amerikan alkuperäisväestö. Suosiosta seurasi toistakymmentä ”DDR-westerniä”, joissa asetelma oli samalla tavoin käänteinen verrattuna länsimaissa tehtyihin lännenelokuviin.
Saksojen yhdistymisen myötä Defa lakkautettiin 1992 ja sen omaisuus myytiin ranskalaiselle yhtiölle Compagnie Générale des Eaux, josta sittemmin tuli Vivendi Universal.
Defa tuotti olemassaolonsa aikana noin 950 pitkää elokuvaa, 820 animaatiota, yli 5 800 dokumenttielokuvaa ja uutiskatsausta sekä monta tuhatta saksankielistä jälkiäänitystä muunkielisiin elokuviin.
Moni suosittu Defa-elokuva on julkaistu uudelleen dvd-levynä. Lokakuussa 2005 New Yorkin modernin taiteen museo järjesti kaksiviikkoisen Defa-elokuvien festivaalin, ja Suomessa Defa-elokuvien katsaus järjestettiin Tampereella keväällä ja Turussa syksyllä 2009.
Defa-studioiden kulttuuriperintöä vaalii saksalainen säätiö Defa-Stiftung. Yhdysvaltalaisen Massachusettsin yliopiston Amherstin kampuksella toimii The DEFA Film Library, ainoa Saksan ulkopuolella sijaitseva Defa-filmeihin erikoistunut laitos.
Kirjallisuutta

John Sandford (ed.): Defa: East German Cinema, 1946–1992.  New York:  Berghahn Books, 1999.
Cinema in Service of the State : Perspectives on Film Culture in the GDR and Czechoslovakia, 1945–1960. Toim. Lars Karl ja Pavel Skopal. New York : Berghahn Books, 2017. ISBN 9781785337383.
Re-imagining DEFA : East German Cinema in Its National and Transnational Contexts. Toim. Seán Allan ja Sebastian Heiduschke. New York : Berghahn Books, 2016. ISBN 9781785331077.
Dendrocereus

| Dendrocereus |
| --- | --- |
 Dendrocereus nudiflorus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Pachycereeae
Suku::  Dendrocereus  Britton & Rose (1920)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dendrocereus on trooppinen kaktuskasvisuku, jonka nimessä yhdistyvät kreikan sana dendron ’puu’ ja latinan cereus ’vahakynttilä’. Sukuun kuuluu yksi tai kaksi lajia. Lajit on joskus viety sukuun Acanthocereus.
Tuntomerkit

Kasvit ovat puumaisia, ja niissä on paljon pystyjä tai riippuvia oksia ja hyvin kehittynyt runko. Varren nivelet ovat tavallisesti lyhyitä ja liereitä. Niissä on 3–5 korkeaa särmää, joiden laidat ovat aaltomaisia. Kääpiöversoissa ei ole pitkiä karvoja ja piikitkin voivat joskus puuttua.
Kukat kehittyvät versojen kärkiin ja kasvi kukkii öisin. Muodoltaan kukat ovat suppilomaisia, väriltään valkoisia. Kukan tyvi on lieriömäinen ja pienten, taakse kääntyvien suomujen peittämä. Kehälehdet ovat harittavia. Emin vartalon tyviosassa (perikarpellissa) on muutamia areoleja muutamine piikkeineen. Hedelmät ovat pallomaisia tai päärynämäisiä, avautumattomia, paljaspintaisia ja vihreitä. Ne sisältävät ruskeita siemeniä.
Levinneisyys

Dendrocereus-kaktukset kasvavat Karibialla Kuuban ja Hispaniolan saarilla.
Lajit

Dendrocereus nudiflorus
Dendrocereus undulosus
Ossi Laurila

Ossi Juhani Laurila (27. heinäkuuta 1956 Ypäjä – 10. kesäkuuta 2014 Hämeenlinna) oli suomalainen, pitkään Lontoossa Britanniassa vaikuttanut toimittaja ja Lontoon merimieskirkon killan pääsihteeri.
Laurila valmistui ylioppilaaksi Someron lukiosta 1975, suoritti toimittajatutkinnon Tampereen yliopistossa ja työskenteli toimittajana muiden muassa Somero-lehdessä, Lallissa ja Radio Porissa, kunnes muutti vuonna 1987 BBC:n suomenkielisen osaston toimittajaksi Lontooseen. Kun BBC:n suomenkielinen toiminta loppui 1997, Laurila siirtyi ulkosuomalaisten yhdyssiteenä Britanniassa toimivan Lontoon merimieskirkon killan Finn-Guildin palvelukseen ensin sen julkaiseman Horisontti-lehden päätoimittajaksi ja  vuodesta 2001 myös killan pääsihteeriksi ja hoiti näitä tehtäviä vuoteen 2014.
Vuonna 1990 Laurila julkaisi yhdessä Ilpo Salosen kanssa Lontoota käsittelevän matkaoppaan Lontoon mitalla.
Laurilan poika on näyttelijä Ralph Laurila.
Teokset

Lontoon mitalla, kuvat Ilpo Salonen. WSOY, 1990 ISBN 951-0-16168-3
De Havilland D.H.88 Comet

| D> H. 88 Comet |
| --- | --- |
 G-ACSS Grosvenor House näytteillä Farnborough’n ilmailunäyttelyssä syyskuussa 1988
Tyyppi:  kilpalentokone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  de Havilland
Ensilento:  1934
Tila:  kaksi restauroitavana
Valmistusmäärä:  5 
de Havilland D.H. 88 Comet oli brittiläinen MacRobertson Air Racea varten suunniteltu kaksimoottorinen lentokone. Koneita rakennettiin kilpailua varten kolme kappaletta, ja yksi niistä myös voitti sen. Comet rikkoi lentokilpailun aikana ja sen jälkeen useita ennätyksiä.
Konetyypin kehittäminen

MacRobertson International Air Race, lentokilpailu Lontoosta Melbourneen esiteltiin 1933 vuotta aikaisemmin itse kilpailun alkamista. Siitä huolimatta, että britit olivat menestyneet edellisissä kilpailuissa (kuten Schneider Trophy 1931), heillä ei ollut MacRobertson-kilpailun laajoja maa-alueita ylittävälle reitille sopivaa konetta. Tammikuussa 1934 de Havilland ehdotti suunnittelevansa koneen kilpailua varten, joka pystyisi lentämään 320 kilometrin tuntivahdilla. Yhtiö lupasi kehittää ja valmistaa kolmeen koneeseen rajatun sarjan yhden koneen hinnaksi tullessa 5 000 puntaa. Hinnalla ei pystytty tosin millään tavoin kattamaan koneen kehittämiskuluja.
Saatuaan kolme tilausta konetyypistä, de Havilland aloitti Cometin suunnitelemisen. Koneen runko oli puurakenteinen ja vanerilla pinnoitettu siipien ollessa puurakenteiset ja kangaspinnoitteiset. Pitkään virtaviivaiseen nokkaan sijoitettiin polttoainesäiliöt, joiden takana oli tilat miehistölle. Vaikka muut kilpailuun osallistuvat yritykset valmistivat koneensa metallista, de Havilland teki erikoisen valinnan käyttää kokopuurakennetta kilpakoneessaan. Koneen onnistuminen yllätti monet lentokoneteollisuudessa palvelleet.
Cometin moottorit olivat yleisen Gipsy Sixin parannellut versiot, joiden suorituskyky oli hienosäädetty nostamalla puristussuhdetta. D.H. 88 pystyi pitämään 1 200 metrin lentokorkeutta yhdelläkin moottorilla. Koneen päälaskutelineet vetäytyivät siipiin.
de Havilland onnistui koneiden valmiiksi saamisessa ajoissa, jolloin niiden koekäyttämiseen ja -lentämiseen jäi vielä kuusi viikkoa ennen kilpailun alkua.
Käyttö > MacRobertson-kilpailu > Grosvenor House

Tulipunaiseksi maalatun G-ACSS omisti Mr A.O.Edwards, joka nimesi koneen Grosvenor House:ksi hänen ylläpitämänsä hotellin mukaan. Miehistöksi valittiin C. W. A. Scott ja Tom Campbell Black. Kun heidän kilpailijansa Mollisonit ajautuivat ongelmiin Karachissa, Scott ja Campbell Black ottivat kilpailun johdon ja saapuivat ensimmäisinä Allahabadiin. Voimakkaata myrskystä Bengalinlahdella huolimatta he saapuivat Singaporeen kahdeksan tuntia DC-2:ta edellä.
Kone nousi jälleen Darwinissa, mutta sen moottori sammui Timorinmeren yllä, kun öljynpaine putosi nollaan. Darwinissa tehdyt korjaukset saivat koneen jälleen ilmaan, mutta pilotit päättivät lentää viimeiset osuudet toinen moottori pienemmällä teholla. Koneen johto oli tällöin tosin jo kiistaton, ja viimeisen pysähdyksen ja Charlevillessä tehdyn moottorihuollon jälkeen he ohittivat maalilinjan 15.33 paikallista aikaa Melbournessa. Lopullinen lentoaika oli 71 tuntia ja 18 sekuntia.
G-ACSS 'Grosvenor House':n ennätyksiä
| Päiväys | Ennätys |
| --- | --- |
20.–23. lokakuuta 1934: C. W. A. Scott ja Tom Campbell Black lensivät Mildenhallista, Englandista Melbourneen, Australiaan 70 tunnissa ja 55 minuutissa.
14.–16. marraskuuta 1937: A.E. Clouston ja Mrs Kirby-Green lensivät Lontoosta Kapkaupunkiin London 45 tunnissa ja 6 minuutissa.
18.–20. marraskuuta 1937: Paluumatka 57 tunnissa 23 min.
15.–20. maaliskuuta 1938: A.E. Clouston ja V. Ricketts lensivät Lontoosta Uuteen Seelantiin 104 tunnissa ja 20 minuutissa.
20.–26. maaliskuuta 1938: Paluumatka 140 tunnissa ja 12 minuutissa.
Käyttäjät

Portugalin ilmavoimat
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.08400008,84 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&013.041000013,41 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.0500003,05 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&019.075000019,75 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01332.&&&&001 332 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&02523.&&&&002 523 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × de Havilland Gipsy Six R -kuusisylinterista rivimoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0382.&&&&00382 km/h
Sakkausnopeus: &&&&&&&&&&&&0119.&&&&00119 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&04710.&&&&004 710 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05790.&&&&005 790 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&&04.06000004,6 m/s
Kirjallisuutta

Allaz, Camille and John Skilbeck (translator). History of Air Cargo and Airmail from the 18th century. London: Christopher Foyle Publishing, 1998. ISBN 0-9548896-0-6.
Jackson, A.J. De Havilland Aircraft since 1915. London: Putnam 1962.
Jackson, A.J. De Havilland Aircraft since 1909. London: Putnam, Third edition, 1987. ISBN 0-85177-802-X.
Lewis, Peter. British Racing and Record Breaking Aircraft. London: Putnam, 1970. ISBN 0-370-00067-6.
Ramsden, J.M. "The Comet's Tale - Part 2". Aeroplane Monthly, Vol. 16 No. 5, May 1988. s. 279–283. ISSN 0143-7240.
Taylor, H.A. "The First "Wooden Wonder"", Air Enthusiast, Ten, July–September 1979. s. 51–57.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The MacRobertson Air Race, 1934 (Arkistoitu – Internet Archive)
"British Victor in Air Classics" Popular Mechanics, tammikuu 1935
Comet DH88 - fastest from England to Australia (Arkistoitu – Internet Archive)
Black Magic –koneen restaurointiprojekti (Arkistoitu – Internet Archive)
G-ACSS Grosvenor House
DeHavilland DH.88 Comet, "Grosvenor House" G-ACSS, Martin Placella Sydneyessä 12. marraskuuta 1934.
Shuttleworth Collectionin DH88 Comet 'Grosvenor House'
Desnan piiri

| Desnan piiri Деснянський район |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Desnan piiri on Kiovan itäosassa sijaitseva kaupunkipiiri, joka näkyy Dneprin itäpuolella vaaleanvihreänä alueena.
Valtio:  Ukraina
Alue:  Kiova
Perustettu:  1987
Aluejaon uudistus (piirin nykynimi):  2001
Pinta-ala:  147 km²
Väkiluku   (1/2021):  368 461
 
Verkkosivu
Desnan piiri (ukr. Деснянський район, Desnjanskyi raion) on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Desnan piiri sijaitsee Kiovan koillisosassa. Vuoden 2021 alussa piirin väkiluvuksi arvioitiin 368 461. Piirin pinta-ala on 147 neliökilometriä (17,1 prosenttia Kiovan pinta-alasta).
Desnan piiriä rajaa etelässä Kiovan Dnipron piiri ja Dneprin länsipuolella Obolonin piiri. Pohjoisessa ja idässä piiri rajoittuu Kiovan alueen Brovaryn piiriin.
Piiri on perustettu 30. huhtikuuta 1987 nimellä Vatutinan piiri (ukr. Ватутінський район, Vatutinskyi raion). Piiri nimettiin kenraali M. F. Vatutinan mukaan. Nykyinen piirin nimi otettiin käyttöön vuonna 2001.
Desnan piirissä sijaitsevat muun muassa
Kiovan metron asemat Lisova ja Tšernihivska
Pyhän Kolminaisuuden katedraali
Murometsin saari puistoineen ja uimarantoineen
Kuvia

Troještšynan (Троєщина) kerrostaloaluetta ilmakuvassa.
Tšernihivskan metroasemaa.
Ortodoksisen kirkon Pyhän Kolminaisuuden katedraali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Desnan piiri Wikimedia Commonsissa
Desnan piirihallinnon sivu (ukrainaksi) (kyivcity.gov.ua)
Desnan piirin rajat Open Street Map -kartalla (ukrainaksi) (openstreetmap.org)
Denmoza rhodacantha

| Denmoza rhodacantha |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  versokasvit Embryophyta
Alakaari::  putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Denmoza
Laji::  rhodacantha  (Salm-Dyck) Britton & Rose (1922)
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Denmoza rhodacantha on kaktuskasveihin kuuluvan sukunsa ainoa laji. Tieteellinen sukunimi on johdettu Argentiinan Mendoza-nimisestä provinssista, mistä kasvi ensimmäisen kerran tavattiin. Aiemmin se on luokiltetu milloin mihinkin kaktussukuun (vrt. synonyymit tuonnempana), viimeksi ennen oman sukunsa muodostamista hopeapylväisiin (Cleistocactus).
Ulkonäkö ja koko

Lajin yksilöt kasvavat yksittäin ja ovat pallomaisia tai lyhyen pylväsmäisiä. Korkeutta voi kertyä puolitoista metriä, ja varsi on läpimitaltaan 20–30 cm. Varren uurteita voi olla jopa 30 ja ne voivat olla senttimetrin syvyisiä. Ruskehtavan punaisia, vanhemmiten harmaiksi muuttuvia piikkejä kantavat kääpiöversot eli areolit ovat aluksi erillisiä, mutta kasvavat yhteen myöhemmin. Areolissa on tavallisesti yksi 2–3 cm:n pituinen keskuspiikki (voi puuttuakin) ja 8-10 äimämäistä säteittäispiikkiä. Piikkien värin muuttumisen vuoksi nuori ja vanha kasvi ovat erinäköisiä.
Kukat sijaitsevat areoleissa, ja kukan tuottavassa areolissa on usein useita pitkiä ja ruskeita sukasia sekä jopa seitsemän senttimetrin mittaisia piikkejä. Kukalliset areolit sijaitsevat varren latvassa. Kasvi kukkii päivisin putkimaisin, vastakohtaisin ja kirkkaanpunaisin kukin. Pohjusmalja on tavallisesti käyrä ja hieman laajentunut emin tyven yläpuolelta. Emin tyvellä, ns. perikarpellissa, on pieniä, alustaansa vasten painuneita suomuja. Heteenpalhot ovat punaisia, ja ponnet pistävät ainakin sentin päähän ulos kehäputkesta. Kukassa on myös mesiäisiä joutoheteistä muodostuneine kauluksineen ja karvoineen. Hedelmä on pallomainen, kypsänä kuiva ja avautuva. Sen pinnalla on lyhyiden hiusmaisten piikkien muodostamia tupsuja.
Levinneisyys

Denmoza rhodacantha -kaktuksen levinneisyys rajoittuu Argentiinan länsi- ja luoteisosiin, missä se kasvaa Mendozasta Saltaan Andien itärinteillä.
Synonyymit

Echinocactus rhodacanthus Salm-Dyck 1834
Echinopsis rhodacantha (Salm-Dyck) Förster 1846
Cleistocactus rhodacanthus (Salm-Dyck) Lemaire 1861
Pilocereus erythrocephalus K. Schumann 1897
Cereus ertyhrocephalus (K. Schuman) A. Berger 1905
Cereus rhodacanthus (Salm-Dyck) F. A. C. Weber ex A. Berger 1929
Denmoza erythrocephala (K. Schuman) A. Berger 1929
Lavettivaunu

Mas-soravaunulla lastattu JR21 -lavettivaunu radankunnostusjunassa kesällä 2005; vaihtotyötä suorittaa LWR 6
Lavettivaunu on erityisrakenteinen kapearaiteisen radan kuljetusvaunu, jonka avulla voidaan kuljettaa normaali- tai leveäraiteista kalustoa kapearaiteisella radalla.
Lavettivaunujen käyttö on ollut kohtalaisen yleistä hitaan ja kalliin siirtokuormauksen välttämiseksi. Useimmat Suomessa olleet lavettivaunut olivat leveäraiteisten vaunujen siirtoon tarkoitettuja neliakselisia telivaunuja. Niiden yläpuoli muodosti eräänlaisen kiskotuksen, johon voitiin siirtää erityiseltä kuormauspisteeltä leveäraiteisia vaunuja. Lastattu vaunu kiinnitettiin paikalleen pyörien kahta puolta asetetuilla säädettävillä kiiloilla.
Aiheesta muualla

Kapeat kiskot : Suomen yleiselle liikenteelle avatut yksityiset kapearaiteiset rautatiet / toimittajat: Matti Bergström, Erkki Einola ja Olavi Kilpiö ISBN 951-96543-1-3
Alameri, Kalliomäki, Nummelin, Ojanperä: Jokioisten rautatie - 100 vuotta liikenteelle avaamisesta, Museorautatieyhdistys 1998
Resiina-lehti 3/86, s. 18
http://vaunut.org/kuva/15884?m=1&t=Zillertalbahn
http://vaunut.org/kuva/22304