stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pussiliito-oravat

| Pussiliito-oravat |
| --- | --- |
 Sokeriorava (Petaurus breviceps)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Phalangeriformes
Yläheimo::  Petauroidea
Heimo::  Pussiliito-oravat Petauridae  Bonaparte, 1838
Suvut
 3 sukua, katso teksti 
Katso myös
   Pussiliito-oravat Wikispeciesissä   Pussiliito-oravat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piirros kolmijuovapussisormieläimestä vuodelta 1858.
Pussiliito-oravat (Petauridae) on 11 lajia käsittävä pussieläinheimo, joka jaetaan kolmeen sukuun.
Kaikilla pussiliito-oravilla selvät kasvomerkit ja selkäraita, isot alaetuhampaat ja nelikärkiset poskihampaat. Ne ovat selvistä omainaispiirteistään huolimatta kuitenkin läheistä sukua pussioraville, joiden kanssa ne kuuluvat samaan Petauroidea-yläheimoon.
Sukujen Petaurus ja Gymnobelideus edustajat ovat kasvinsyöjiä, jotka ovat erikoistuneet mahlaan, meteen ja muihin kasvinesteisiin. Sen sijaan pussisormieläimet (Dactylopsila) syövät pääasiassa hyönteisiä, joita ne sormieläimen tavoin kaivavat puiden rungoista huomattavan pitkän neljännen sormensa avulla. Kaikki lajit elävät pääasiassa puissa ja liikkuvat öisin. Näillä pussieläimillä on kehittynyt liitopoimu, joka auttaa niitä liikkumaan tilanteissa, joissa metsän lehväkatos on vajaa. Useimmilla lajeilla on pitkä ja tuuheakarvainen häntä, jonka avulla ne vakauttavat ja ohjaavat liitoaan.
Pussiliito-oravia elää Tasmaniassa, manner-Australiassa ja Uudessa-Guineassa sekä muutamilla näiden alueiden pienillä lähisaarilla. Heimoon kuuluvaa sokerioravaa pidetään toisinaan Suomessakin lemmikkieläimenä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että pussiliito-oravien suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”liitopussikkaat”. Nämä nisäkkäät eivät kuitenkaan ole sukua pussikkaille, jotka ovat perhosia.
Suvut ja lajit

Pussisormieläimet Dactylopsila
Kolmijuovapussisormieläin Dactylopsila trivirgata
Dactylopsila megalura
Dactylopsila palpator
Dactylopsila tatei
Gymnobelideus
Leadbeaterinpussiliito-orava Gymnobelideus leadbeateri
Pussiliito-oravat Petaurus
Keltavatsapussiliito-orava Petaurus australis
Sokeriorava Petaurus breviceps
Norfolkinpussiliito-orava Petaurus norfolcensis
Petaurus abidi
Petaurus biacensis
Petaurus gracilis
Aiheesta muualla

Fauna of Australia: Petauridae (pdf) (englanniksi)
Animal Diversity Web (englanniksi)
Encyclopedia of Life: Petauridae (luettu 23.6.2011) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q23288  Wikispecies: Petauridae  ADW: Petauridae  AFD: Petauridae  BOLD: 73491  CoL: 625W5  EoL: 7616  EPPO: 1PTAUF  GBIF: 5458  iNaturalist: 42718  IRMNG: 103173  ITIS: 609787  MSW: 11000139  NCBI: 9331  Open Tree of Life: 323245  Paleobiology Database: 40128  Paleobiology Database: 40128
Puštšino

Puštšinon vaakuna.
Puštšinon kartanon raunioita.
Puštšino (ven. Пу́щино) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 119 kilometriä Moskovasta etelään ja 13 kilometriä Serpuhovista kaakkoon. Asukkaita on 20 100 henkeä (vuonna 2005).
Puštšinon kylä tunnetaan 1500-luvulta lähtien. Vuonna 1956 paikkakunnalle perustettiin Neuvostoliiton, nykyään Venäjän tiedeakatemian tutkimuskeskus, ja vuonna 1966 siitä tuli kaupunki. Puštšinossa toimii useita biologian tutkimuslaitoksia ja Moskovan valtionyliopiston haaraosasto. Vuonna 2005 se sai tiedekaupungin statuksen.lähde?
Nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa rakennettu klassistinen Puštšinon kartano ja Okan vastarannalla sijaitseva biosfäärialue. Puštšinon lähellä nykyisen Spas-Tešilovon kylän paikalla on sijainnut keskiaikainen Tešilovin kaupunki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Puštšinon kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Puolan–Liettuan sota

Puolan–Liettuan sota oli aseellinen konflikti Puolan ja Liettuan välillä vuonna 1920. Sota käytiin kiistellyiden Vilnan ja Suwałkin alueiden hallinnasta. Taistelut kestivät vuoden 1920 elokuusta lokakuuhun. Liettualaisessa historiankirjoituksessa sota nähdään osana Liettuan itsenäisyystaistelua, kun taas Puolassa se käsitetään osaksi Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaalähde?. Sota päätyi Puolan voittoon ja kiistellyiden alueiden päätymiseen Puolan hallintaan.
Taustat

Vilna oli ollut Liettuan suuriruhtinaskunnan vanha pääkaupunki, ja sen asemaa liettualaisille onkin kuvailtu samankaltaiseksi kuin Jerusalemin asemaa juutalaisille. Vilnan kaupungin valtaväestön muodostivat kuitenkin juutalaiset ja puolalaiset, ja sitä ympäröivällä maaseudulla asui sekaisin valkovenäläisiä ja liettualaisia. Puolassa taas suunniteltiin entisen Puola-Liettuan kaltaisen valtiorakennelman luomista uudelleen. Osana tätä politiikkaa puolalaiset olivat vallanneet Vilnan vuonna 1919. Länsivallat olivat sopineet Puolan itärajaksi niin sanotun Curzonin linjan, jolla tunnustettiin Puolan valta Suwałkin ja Seinain alueilla, mutta jossa Vilnan kysymys jätettiin ratkaistavaksi myöhemmässä alueellisessa kongressissa. Neuvosto-Venäjä teki rauhansopimuksen Liettuan kanssa vuonna 1920 tunnustaen Vilnan sekä Trakain, Lydan, Gardinasin ja Seinain alueet Liettualle kuuluviksi. Alueet olivat tuolloin Puolan miehittämiä, ja tästä syystä Liettua salli Neuvosto-Venäjän siirtää joukkoja oman alueensa halki koko Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan ajan.
Iso-Britannia painosti Puolaa luovuttamaan Vilnan sotatilanteen vuoksi Liettualle, ja Puola lupasikin tehdä niin 10. heinäkuuta 1920. Puna-armeija lähestyi kaupunkia idästä ja liettualaiset lännestä, ja liittoutuneet olisivat halunneet Puolan luovuttavan kaupungin mieluummin Liettualle kuin puna-armeijalle. Puolalaiset kuitenkin viivyttelivät joukkojen poissiirtämisessä niin pitkään, että puna-armeija ehti kaupunkiin ennen liettualaisia. Neuvosto-Venäjä ei rauhansopimuksestaan Liettuan kanssa huolimatta luovuttanut aluetta Liettualle ennen Vistula-joella kärsimäänsä tappiota. Vilna luovutettiin Liettualle 27. heinäkuuta 1920.
Ensimmäiset taistelut

Vallatessaan alueita, joilta puna-armeija vetäytyi, liettualaiset ylittivät Curzon-linjan Seinaissa ja eräillä muilla alueilla. Puolalaisilla riitti taas parantuneen sotilaallisen tilanteen takia joukkoja liettualaisiakin vastaan, ja Suwałkissa alkoivat taistelut 28. elokuuta. Suwałki ja Seinai vaihtoivat omistajaa useaan otteeseen, mutta ne jäivät lopulta Puolalle. Samaan aikaan Puola aloitti sotatoimet vielä puna-armeijan hallussa olleita Grodnoa ja Lidaa vastaan estääkseen näiden alueiden luovuttamisen Liettualle. Puolalaiset aloittivat vielä syyskuun lopulla laajan hyökkäyksen liettualaisia vastaan, mutta osapuolet solmivat aselevon Suwałkin sopimuksella 7. lokakuuta 1920. Sen mukaan Vilna jäi Liettualle ja Suwałki sekä Seinai Puolalle.
Taistelu Vilnan alueesta

Suwałkissa solmittu aselepo ei ehtinyt voimaan, ennen kuin kenraali Lucjan Żeligowski aloitti kapinan 9. lokakuuta ja valtasi Vilnan alueen. Vilnan alue julistettiin Keski-Liettuan tasavallaksi ja Żeligowski sen johtajaksi. Liittoutuneet painostivat Puolaa, mutta se sanoutui irti asiasta. Asia siirrettiin Kansainliitolle, joka esitti ratkaisuksi kansanäänestystä, mutta sekä Liettua että Puola torjuivat ajatuksen. Marraskuun alussa 1920 Żeligowskin joukot lähtivät etenemään kohti Kaunasia, mutta ne pysäytettiin Širvintosin ja Giedraičan taisteluissa. Taisteluiden jälkeen tie Vilnaan olisi ollut liettualaisille auki, mutta Liettuan hallitus taipui Kansainliiton sotilaskomission vaatimukseen sotatoimien päättämisestä.
Seuraukset

Vilnan kysymystä pohdittiin Kansainliitossa Belgian entisen ulkoministeri Paul Hymansin johdolla. Hyman ehdotti Liettuan jakamista Vilnan ja Kaunasin kantoneihin ja tasavallalle unionia muistuttavaa suhdetta Puolaan. Tätä ei kuitenkaan Liettuassa hyväksytty. Esitystä tarkennettiin, mutta sekin hylättiin Liettuan toimesta vuonna 1921. Liettuan armeija painosti hallitusta neuvottelujen aikana, ja Liettuan pääneuvottelija Ernestas Galvanauskasia vastaan tehtiin pommi-isku, jossa hän haavoittui. 8. tammikuuta 1922 Żeligowski järjesti Keski-Liettuassa sejmin vaalit. Äänestysprosentiksi ilmoitettiin 60, ja parlamentista tuli täysin puolalainen. Sejmin asialistalla oli vain kysymys suhteista Puolaan, ja helmikuussa päätettiin Vilnan liittämisestä Puolaan. Puolan sejm hyväksyi ehdotuksen maaliskuun lopulla liittoutuneiden protesteista huolimatta. Kansainliitto lopetti Vilnaa koskeneet välitysyrityksensä ja tarjosi Liettualle korvauksena Klaipedaa ja de jure -tunnustusta. Maaliskuussa 1923 suurlähettiläiden kongressi hyväksyi Puolan ja Venäjän välisen rajan sellaisena, kuin se oli muodostunut Riian rauhassa vuonna 1921. Vilna ja Suvalkijan eteläosa jäivät Puolalle, ja niiden mukana Puolaan muodostui 200 000 liettualaisen vähemmistö.
Kirjallisuutta

Aulis Kallio: Liettuan historia.  Tampere:  Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009.  ISBN 978-951-98665-3-6
Kiistellyt alueet, Keski-Liettuan tasavalta vihreällä.
Puna-armeijan eteneminen Puolaan ja Liettualle vuoden 1920 rauhansopimuksessa luvatut alueet.
Julhallisuuksia Vilnassa alueen Puolaan liittämisen jälkeen vuonna 1922.
Pussimäyrät (heimo)

| Pussimäyrät |
| --- | --- |
 Täytetty pussimäyrä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Pussimäyrät Peramelemorphia
Heimo::  Pussimäyrät Peramelidae  Gray, 1825
Synonyymit
 Peroryctidae Groves and Flannery, 1990 
Alaheimot ja suvut
 Katso teksti 
Katso myös
   Pussimäyrät (heimo) Wikispeciesissä   Pussimäyrät (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tasmanianjuovapussimäyrä (Perameles gunnii).
Täpläpussimäyrällä (Isoodon macrourus) on lyhyempi tiineysaika kuin millään muulla nisäkkäällä, keskimäärin vain noin 12,5 vuorokautta.
Pussimäyrät (Peramelidae) on yksi pussimäyrien lahkoon (Peramelemorphia) kuuluvista heimoista. Siihen kuuluu suurin osa lahkon lajeista. Heimo jaetaan kolmeen alaheimoon ja kuuteen sukuun, joissa on yhteensä 18 lajia.
Pussimäyrienkin luokittelu on ollut hankalaa, sillä Uuden-Guinean ja Australian pohjoisosien sademetsien lajit näyttävät olevan selvästi erollaan muista pussimäyristä. Ne jaettiinkin hetkeksi omaksi heimokseen, kuonopussimäyrät Peroryctidae. Nyttemmin ne on kuitenkin palautettu takaisin pussimäyrien heimoon, Peroryctinae- ja Echymiperinae-alaheimoihin. Pussimäyrien heimoon on aiemmin luettu myös pussisian (Chaeropus) ja pussikaniinien (Macrotis) suvut, mutta nykyisin niiden katsotaan muodostavan omat heimonsa.
Pussimäyriä elää monenlaisissa elinympäristöissä aavikoilta sademetsiin ja asutuille alueille. Elintavoiltaan ne ovat kaikkiruokaisia ja maassa liikkuvia yöeläimiä, jotka viettävät valoisan ajan vahvoilla eturaajoillaan maakasoihin kaivamissaan koloissa. Niiden koko vaihtelee ruumiinpituudeltaan 17-senttisestä hiiripussimäyrästä puolimetriseen ja lähes viisi kilogrammaa painavaan isokuonopussimäyrään. Urokset ovat monilla lajeilla huomattavasti suurempia ja painavampia kuin naaraat.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että pussimäyrien suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”pusselit”.
Alaheimot, suvut ja lajit

Peramelinae
Lyhytkuonopussimäyrät Isoodon
Kultapussimäyrä Isoodon auratus
Täpläpussimäyrä Isoodon macrourus
Etelänlyhytkuonopussimäyrä Isoodon obesulus
Australiankuonopussimäyrät Perameles
Lännenjuovapussimäyrä Perameles bougainville
Aavikkopussimäyrä Perameles eremiana   †
Tasmanianjuovapussimäyrä Perameles gunnii
Pitkäkuonopussimäyrä Perameles nasuta
Peroryctinae
Uudenguineankuonopussimäyrät Peroryctes
Isokuonopussimäyrä Peroryctes broadbenti
Peroryctes raffrayana
Echymiperinae
Piikkipussimäyrät Echymipera
Piikkipussimäyrä Echymipera kalubu
Punapiikkipussimäyrä Echymipera rufescens
Valkohuulipiikkipussimäyrä (Echymipera clara)
Echymipera davidi
Echymipera echinista
Hiiripussimäyrät Microperoryctes
Juovakuonopussimäyrä Microperoryctes longicauda, synon. Peroryctes longicauda
Hiiripussimäyrä Microperoryctes murina
Microperoryctes papuensis
Rhynchomeles
Indonesianpussimäyrä Rhynchomeles prattorum
Aiheesta muualla

Fauna of Australia: Peramelidae (pdf) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q23146  Wikispecies: Peramelidae  ADW: Peramelidae  AFD: Peramelidae  BOLD: 1613  CoL: 625TV  EoL: 1673  EPPO: 1PERAF  GBIF: 5478  iNaturalist: 43280  IRMNG: 103172  ITIS: 552316  MSW: 10900009  NCBI: 9342  Open Tree of Life: 683254  Paleobiology Database: 40108  Paleobiology Database: 40108
Pussirotat

| Pussirotat |
| --- | --- |
 Virginianopossumi (Didelphis virginiana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Pussirotat Didelphimorphia  Gill, 1872 
Heimo::  Pussirotat Didelphidae  Gray, 1821 
Synonyymit
 Didelphidia  
Alaheimot 
 Villaopossumit Caluromyinae  Didelphinae  †Eobrasiliinaelähde? 
Katso myös
   Pussirotat Wikispeciesissä   Pussirotat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pussirotat eli opossumit (lahko Didelphimorphia ja sen ainoa heimo Didelphidae) ovat Amerikassa eläviä pussieläimiä.
Pussirottia on noin 90 lajia. Pussirottien lähimpiä sukulaisia ovat pussipäästäiset.
Pussirotat ovat pieniä tai keskikokoisia pussieläimiä. Suurin laji on virginianopossumi, joka voi kasvaa vartalo ja häntä yhteenlaskettuna metrin mittaiseksi ja painaa 5,5 kilogrammaa. Vastaavasti pienimmät lajit ovat häntineen vain noin 10 cm:n mittaisia. Useimmilla lahkon eläimistä on pitkä nokkamainen kuono ja kapea pääkoppa. Pussirotilla on tarttumahäntä, mutta tämän voima ei riitä kannattamaan aikuisen yksilön painoa, joten vain poikaset saattavat roikkua häntänsä varassa.
Pussirotat ovat kaikkiruokaisia. Niiden erikoistumaton biologia, joustava ruokavalio ja lisääntymisstrategia ovat tehneet niistä menestyneitä uusille alueille levittäytyjiä ja hyviä selviytymään vaikeista ajoista. Virginianopossumeja tavattiin alun perin Yhdysvalloissa ainoastaan mantereen itäosissa. Sittemmin niitä on istutettu sekä Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleiselle rannikolle ja Etelä-Kanadaan että Uuteen-Seelantiin. Lajia tavataan nykyisin niin luonnonympäristöissä kuin suurkaupungeissakin.
Pussirotat ovat vaeltelevia, ja ne pysyvät samalla alueella vain niin kauan kuin vettä ja ruokaa on helposti saatavilla.
Uhattuna pussirotat matkivat haavoittuneen tai kuolleen ulkonäköä ja hajua. Eläimet vetävät huulet sisään, paljastavat hampaansa, kuolaavat suun ympärille ja erittävät peräaukon rauhasilla pahanhajuista ainetta. Reaktio on tahdosta riippumaton. Pussirotat ovat tässä tilassa kuitenkin melko haavoittuvaisia, sillä ne voidaan vaikka kantaa pois. Monet hyväätahtovat ihmiset ovatkin epähuomiossaan tappaneet katatonisen eläimen.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut pussirottien lahkolle uutta suomenkielistä nimeä amerikanpussieläimet.
Virginianopossumi Ohiossa, Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Mikko's Phylogeny Archive (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21834  Wikispecies: Didelphidae  ADW: Didelphidae  BOLD: 1059  CoL: 98X  EoL: 7622  EPPO: 1DIDEF  GBIF: 5455  iNaturalist: 42541  IRMNG: 104856  ITIS: 179919  MSW: 10400002  NCBI: 9265  Open Tree of Life: 16069  Paleobiology Database: 424223  Paleobiology Database: 39945  WoRMS: 1451683  ZooBank: 0C7CCF07-9315-49F5-84AC-65352E8E659D
Tammiston seisake

Tammiston seisake oli Naantalin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin silloiseen Naantalin maalaiskuntaan, Karvettiin samaan aikaan radan valmistumisen kanssa vuonna 1923. Seisakkeen läheisyyteen ei kuitenkaan syntynyt asutusta, vaan se syntyi maantien varteen Ruonan ja Taimon alueille. Vähäisen käytön vuoksi Tammisto muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi 1. helmikuuta 1955. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1972, samaan aikaan kun henkilöliikenne loppui koko rataosuudella. Seisakkeeseen kuuluvat laituri- ja asuinrakennus siirtyivät Senaatti-kiinteistöjen myyntilistalle vuonna 2007.
Tampellan voimalaitos

| Tampellan voimalaitos |
| --- | --- |
 Voimalan pohjoispääty ja tyhjennetty turbiiniallas.
Tyyppi:  vesivoimalaitos
Teho:  3,3 MW 
Pudotuskorkeus:  7,8 m 
Rakennevirtaama:  65 m³/s 
Omistaja:  Tampereen kaupunki
Perustaja:  Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Osakeyhtiö
Valmistunut:  1916
Sijainti:  Tampella, Tampere
Koordinaatit:  61°30′08″N, 23°45′41″E
Tampellan voimalaitos on Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Osakeyhtiön rakennuttama, vuonna 1916 valmistunut vesivoimala Tammerkosken yläjuoksulla. Nelikerroksinen punatiilinen voimalaitos  on insinööri August Sandsundin ja arkkitehti Lambert Pettersonin suunnittelema. Se sijaitsee vanhojen tehdasrakennusten keskellä, entisten Finlaysonin ja Tampellan tehdasalueiden välissä. Nykyisin sitä ympäröivissä rakennuksissa toimivat Museokeskus Vapriikki ja Tampereen oikeustalo.
Tampereen kaupunki osti Tampellan voimalaitoksen vuonna 1985, josta lähtien se on ollut Tampereen Sähkölaitoksen käytössä. Sähkölaitoksella on koskessa myös kaksi muuta vesivoimalaa: Finlaysonin ja Keskiputouksen voimalaitokset. Näiden kolmen voimalan yhteenlaskettu sähköntuotanto on keskimääräisenä vesivuonna noin 60 gigawattituntia.
Tampellan voimalaitos on asemakaavalla suojeltu rakennus. Se on osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Pussipedot (heimo)

| Pussipedot |
| --- | --- |
 Tiikeripussikissa (Dasyurus maculatus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Pussieläimet Metatheria
Lahko::  Pussipedot Dasyuromorphia
Heimo::  Pussipedot Dasyuridae  Goldfuss, 1820
Katso myös
   Pussipedot (heimo) Wikispeciesissä   Pussipedot (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pussipedot eli pienpussipedot (Dasyuridae) on pussipetojen lahkoon (Dasyuromorphia) kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluvat muun muassa pussihiiret, pussilumikot, pussikärpät, pussinäädät ja pussiahma. Heimon edustajat elävät Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Pienin pussipeto on Ningaui timealeyi (2–9,4 g) ja suurin pussiahma (6–8 kg).
Luokittelu

Pussipetojen heimo sisältää 2 alaheimoa, 4 tribusta ja 20 sukua, joissa on kaikkiaan 69 lajia:
Dasyurinae
Dasyurini
Dasycercus – mulgara (D. cristicauda)
Dasykaluta – pikkupussikärppä (D. rosamondae)
Dasyuroides – byrnesinpussihiiri (D. byrnei)
Dasyurus – pussinäädät eli pussikissat
Myoictis
Neophascogale – vuoripussipeto (N. lorentzi)
Parantechinus – dibbler (P. apicalis)
Phascolosorex – yöpussihiiret
Pseudantechinus
Sarcophilus – pussiahma eli pussipiru (S. harrisii)
Phascogalini
Antechinus – leveäjalkapussikärpät
Micromurexia – M. habbema
Murexechinus – M. melanurus
Murexia – M. longicaudata
Paramurexia – P. rothschildi
Phascomurexia – P. naso
Phascogale – pussikärpät
Sminthopsinae
Sminthopsini
Antechinomys – pussihyppyrotta (A. laniger)
Ningaui – ningauit
Sminthopsis – pussihiiret
Planigalini
Planigale – pussilumikot
Aiheesta muualla

Fauna of Australia: Dasyuridae (pdf-tiedosto) (englanniksi)
ITIS: Dasyuridae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q23133  Wikispecies: Dasyuridae  ADW: Dasyuridae  AFD: Dasyuridae  BOLD: 26187  CoL: 8ZW  EoL: 7628  EPPO: 1DSURF  GBIF: 5452  iNaturalist: 40153  IRMNG: 115926  ITIS: 552315  MSW: 10800010  NCBI: 9277  Open Tree of Life: 408130  Paleobiology Database: 40086  Paleobiology Database: 40086
Put (lehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Put (ven. Путь, ”Tie”) oli Helsingissä vuosina 1921–1922 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Helmikuussa 1921 aloittanut Put oli puolueettomaksi ilmoittautunut päivälehti, joka käsitteli etupäässä Neuvosto-Venäjän tapahtumia. Sen ideologinen tausta liittyy Smena veh -liikkeeseen, joka kannatti venäläisemigranttien paluuta kotiin ja osallistumista isänmaansa jälleenrakentamiseen. Samanhenkiset lehdet perustettiin lähes samanaikaisesti Riikaan ja Berliiniin, ja emigranttilehdistössä niitä kaikkia syytettiin neuvostohallituksen äänitorviksi.
Kuudesti viikossa ilmestyneen Putin vastaaviksi toimittajiksi ilmoitettiin Paul Leontjeff ja K. I. Šarin. Varsinainen päätoimittaja oli kuitenkin Nikolai Iordanski. Lehti lakkasi ilmestymästä tammikuussa 1922, kun Suomen viranomaiset karkottivat maasta vakoilijoiksi epäillyn Iordanskin ja kaksi muuta lehden toimittajaa.
Aiheesta muualla

Put digitoituna kansalliskirjastossa
Purmo

| Purmo> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Pedersören kunta |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°31′19.9″N, 022°57′33.6″E
Lääni:  Vaasan lääni
Maakunta:  Pohjanmaa
Kuntanumero:  621
Hallinnollinen keskus:  Lillby
Perustettu:  
– emäpitäjä:  Pietarsaari
Liitetty:  1977
– liitoskunnat:  Ähtävä Pietarsaaren mlk Purmo
– syntynyt kunta:  Pietarsaaren mlk
Pinta-ala:   km²   (1.1.1976)
– maa:  261,4 km²
Väkiluku:  1 560   (31.12.1976)
– väestötiheys:  6,56 as./km²
Purmo on Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Purmon kunta liitettiin 1977 Pietarsaaren maalaiskuntaan (vuodesta 1989 alkaen Pedersören kunta). Purmossa sijaitsee Antti Hakolan vuonna 1772 rakentama puukirkko. Purmossa sijaitsevasta Ilveskivi-nimisestä siirtolohkareesta on saatu aihe Purmon entiseen kunnanvaakunaan.
Purmon naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Evijärvi, Jepua, Kortesjärvi, Pietarsaaren maalaiskunta, Uudenkaarlepyyn maalaiskunta ja Ähtävä.
Purmon kunta oli yksikielisesti ruotsinkielinen; vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 96,8 prosenttia asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Tunnettuihin purmolaisiin kuuluu siellä syntynyt historiantutkija Nils Erik Villstrand. Suomen ensimmäisen pitsin ja nauhojen kudontatehtaan Pietarsaareen vuonna 1911 perustanut Anders Lassfolk oli kotoisin Purmon Lassfolkista.
Purmon pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla lihakeitto nimeltä päärosteitsi.
Kylät

Ala-Purmo (Nederpurmo), Yli-Purmo (Överpurmo)
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Purmon ainoa taajama oli 366 asukkaan Lillby.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Purmon väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja lisäksi vuoden 1975 väkiluku.
| Purmon väestönkehitys 1880–1975 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 2 387 | 2 387 |
| 1890 | 1890 |    | 2 630 | 2 630 |
| 1900 | 1900 |    | 2 730 | 2 730 |
| 1910 | 1910 |    | 2 248 | 2 248 |
| 1920 | 1920 |    | 2 491 | 2 491 |
| 1930 | 1930 |    | 2 175 | 2 175 |
| 1940 | 1940 |    | 2 525 | 2 525 |
| 1950 | 1950 |    | 2 446 | 2 446 |
| 1960 | 1960 |    | 2 088 | 2 088 |
| 1970 | 1970 |    | 1 720 | 1 720 |
| 1975 | 1975 |    | 1 581 | 1 581 |
Lähde: Tilastokeskus.
Tunnettuja asukkaita

Jonas Andersson (1864–1921), baptistisaarnaaja
Håkan Nystrand (s. 1955), metsätalousinsinööri ja järjestöjohtaja, metsäneuvos.
Tampinkoski

Tampinkoski tarkoittaa seuraavia paikkoja Suomessa:
Koski Petäjävedellä
Koski Torniossa
Kulmakunta Akaassa
Paikannimi Urjalan Huhdissa Tarpianjoella
Virtaveden osa Porvoossa
Talouden taito

| Talouden taito> Ὀικονoμικός.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ksenofon
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 362 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Tervahauta
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2009
ISBN:  978-952-495-120-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Talouden taito (m.kreik. Ὀικονoμικός, Oikonomikos; lat. Oeconomicus) on Ksenofonin kirjoittama sokraattinen dialogi, joka käsittelee yksityisen talouden hoitoa.
Teos on merkittävä lähde klassisen kauden Ateenan yhteiskuntahistorian kannalta. Kotitalouden lisäksi teos käsittelee muun muassa sellaisia asioita kuin miesten ja naisten väliset suhteet, kaupunkilais- ja maalaiselämä, maanviljely, orjuus, uskonto ja koulutus. Dialogin keskeisenä teemana on johtamisen ja vastuunkantamisen merkitys.