stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dikhil

| Dikhil |
| --- | --- |
 Dikhilin linnoitus.
 Dikhil
 Koordinaatit: 11°6′29″N, 42°22′13″E 
Valtio:  Djibouti
Alue:  Dikhilin alue
Väkiluku (2011):  28 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dikhil on kaupunki ja Dikhilin alueen hallinnollinen keskus Djiboutissa. Se sijaitsee samannimisen vadin varrella 121 kilometriä Djiboutin kaupungista lounaaseen. Dikhilissä oli arviolta 28 200 asukasta vuonna 2011.
Dikhilin alue kuului ennen ranskalaismiehitystä Gobaadin sulttaanikuntaan. Siirtomaahallinto perusti sinne vuonna 1927 hallintopiirin keskuksen, jota suojaamaan rakennettiin pieni linnoitus.
Afarien ja issojen laidunmaiden rajalla sijaitseva kaupunki alkoi kehittyä Djiboutista Etiopiaan johtavan maantien rakentamisen seurauksena vuonna 1973. Se on huomattava naapurimaahan suuntautuvan karjakaupan keskus.
Dikhilin kautta kulkee päällystetty maantie RN1. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Palveluihin kuuluvat koulu, lyseo ja sairaala. Kaupungissa on sähkö- ja vesijohtoverkot.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Abhejärvi, geologiset ja arkeologiset muistomerkit sekä paimentolaisten elämäntapa. Matkailupalvelut ovat vasta suunnitteilla.
Agrinion

| Agrinion> Ἀγρίνιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Agrinion
Koordinaatit:  38°38′32″N, 21°22′54″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Megáli Chóra, Agrínio, Aitolia-Akarnania, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aitolia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Agrinion (m.kreik. Ἀγρίνιον, lat. Agrinium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Agrínion kunnan alueella lähellä Megáli Chóran kylää, noin kolme kilometriä luoteeseen nykyisestä Agrínion kaupungista.
Maantiede

Agrinion oli rakennettu Akheloos-joen itäpuolelle etelään Stratoksen kaupungista. Se sijaitsi Aitolian ja Akarnanian luonnollisella rajaseudulla. Kaupungin ympäristö oli hedelmällistä tasankoa, ja sen pohjoispuolella kohosivat Panaitolikos-vuoret.
Historia

Agrinionin paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella kaudella. Erään näkemyksen mukaan kaupungin nimi on peräisin seudulla muinoin asuneesta agraialaisten tai agrailaisten kansasta. Toisen tulkinnan mukaan se viittaisi alueella palvottuun metsästyksenjumalaan Apollon Agraiokseen. Kreikkalaisessa mytologiassa Agrinionin eponyymi heeros ja perustaja oli Agrios, joka oli Porthaonin poika ja Aitoloksen, Endymionin pojan sukua.
Kaupungin historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Akarnanialaiset valtasivat kaupungin vuonna 314 eaa. ja se oli akarnanialaisten hallussa myös, kun Kassandroksen joukot marssivat seudulle auttamaan näitä aitolialaisia vastaan. Kun Kassandroksen joukot palasivat Makedoniaan, aitolialaiset valtasivat ja tuhosivat kaupungin ja surmauttivat suuren osan väestöstä.
Nykyinen Agrínion kaupunki on syntynyt lähelle osmanivallan aikana, jolloin se tunnettiin nimellä Vrachóri, turkiksi Imbrahoar. Se on myöhemmin ottanut antiikin aikaisen kaupungin nimen.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalta on löydetty noin kahden kilometrin pituisten kaupunginmuurien jäänteitä sekä erinäisten rakennusten perustuksia. Näistä merkittävin ovat stoan eli pylväshallin rauniot kaupungin agoran alueella nykyisen Megáli Chóran kylän itäpuolella. Ne kaivettiin esiin vuonna 1928.
Toivo Ahjopalo

| Toivo Ahjopalo (vuoteen 1935 Andelin)> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1913 Hausjärvi
Kuollut: 13. tammikuuta 2000 (86 vuotta) Lahti
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  174 cm
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Sortavalan Viritys (-1938) Tampereen Urheilijat -38 (1939) Kymintehtaan Urheiluseura (1940-1942) Kuusankosken Kilpa-Veljet (1943-1945) Viipurin Urheilijat (1946–)
Toivo Eemil Ahjopalo (vuoteen 1935 Andelin, 2. kesäkuuta 1913 Hausjärvi – 13. tammikuuta 2000 Lahti) oli suomalainen pikajuoksija.
Ahjopalo karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa vuosina 1937–1939. Seuratasolla hän edusti Viipurin Urheilijoita, Sortavalan Viritystä ja Kymintehtaan Urheiluseuraa. Hän saavutti SM-hopeaa 100:n ja 200 metrin juoksussa vuonna 1937 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1947 sekä SM-pronssia 200 metrillä vuonna 1938. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli 10,8 s (myötätuulessa 10,7 s), 200 metrillä 22,2 s ja 400 metrillä 50,5 s.
Toivo Ahjopalo pelasi myös pesäpalloa Sortavalan Palloseurassa. Hänet tunnettiin nopeana etenijänä. Vuonna 1964 pidetyssä Sortavalan pallonpyörittäjien kokouksessa hänet valittiin Sortavalan kaikkien aikojen pesäpallojoukkueen ensimmäiseen kentälliseen (valittiin kaksi kentällistä).
Urheilu-uransa jälkeen "Topsa" Ahjopalo toimi johtotehtävissä muun muassa Suomen Valtakunnan Urheiluliitossa ja Viipurin Urheilijoissa. Hän oli Suomen Salamapalloliiton ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1966–1967. Ahjopalo muutti vuonna 1987 Lahteen, jossa hän kuoli vuonna 2000.
Julkaisut

Voimistelun taito (1947)
Yleisurheilun taito (1949)
Me urheilimme Laatokan-Karjalassa ja Sortavalassa (1966)
Aiheesta muualla

Toivo Ahjopalo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Agora (Kos)

| Agora> Αρχαία Αγορά |
| --- | --- |
 Kosin agoran arkeologista aluetta.
Sijainti
 Agora
Koordinaatit:  36°53′37″N, 27°17′26″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kosin kaupunki, Kos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  agora
Ajanjakso:  200-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Aiheesta muualla
  Agora Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Αgora (kreik. Αρχαία Αγορά, Archaía Agorá) on Kosin kaupungin antiikin aikainen agora Kosin saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee kaupungin keskustassa Nerantzián linnan eteläpuolella lähellä satamaa. Se on avoinna yleisölle. Arkeologista aluetta kutsutaan myös Sataman arkeologiseksi alueeksi.
Historia

Agoran ympäristö on ollut Kosin kaupungin keskus pitkään, ja sieltä on löydetty merkkejä asutuksesta mykeneläiseltä ja geometriselta kaudelta lähtien. Kaupungista tuli hallinnollinen keskus vuonna 366 eaa., minkä jälkeen alueelle rakennettiin paljon julkisia rakennuksia. Varsinaisen agoran arkeologisen alueen vanhimmat rakennukset on ajoitettu hellenistiselle ajalle 300–200-luvulle eaa. ja sen alue vastaa suurin piirtein myös keskiaikaisen Kosin kaupungin aluetta.
Alue on tuhoutunut usein maanjäristyksissä antiikin aikana, ja siksi rakennusvaiheita on useita. Vuoden 142 jaa. maanjäristys tuhosi monia rakennuksia, joita ei enää rakennettu uudestaan. Vuoden 469 maanjäristys merkitsi loppua antiikin aikaiselle kaupungille ja siirtymistä kohti varhaiskristillistä ja bysanttilaista rakentamista. 400-luvulla agoralle rakennettiin mm. basilikakirkko.
Italialaisten suorittamat arkeologiset kaivaukset alueella alkoivat vuoden 1933 suuren maanjäristyksen jälkeen, kun suuri osa kaupungista oli tuhoutunut. Kaivaukset kestivät vuodet 1935–1942. Niitä johti aluksi L. Laurenzi ja myöhemmin L. Morricone. Kreikkalaiset ovat jatkaneet kaivauksia toisen maailmansodan jälkeen. Kaivausten yhteydessä on tehty myös kunnostustöitä.
Rakennukset ja löydökset

Agora oli rakennettu pohjoislaidaltaan kiinni 300-luvulla eaa. rakennettuun kaupunginmuuriin. Kolmelta muulta sivultaan se oli varustettu omalla muurillaan. Nykyisin agoran arkeologinen alue on jotakuinkin kolmion muotoinen ja sen sivut ovat noin 200–300 metriä pitkät. Kosin keskusta ympäröi aluetta joka puolelta.
Alueella on ollut lukuisia temppeleitä, kuten Afrodite Pandemoksen temppeli ja pieni Herakleen temppeli, kylpylä sekä muita julkisia ja yksityisiä rakennuksia. Suurin rakennuksista on ollut yli 300 metriä pitkä. Kaivaukset ovat paljastaneet myös jäänteitä 4–6 metriä leveistä kaduista. Samalla on käynyt ilmi, että kaupunki on noudattanut Hippodamokselle tyypillistä pohjakaavaa. Monissa rakennuksissa on ollut mosaiikkilattia, joista on säilynyt jäänteitä. Agoralta on löydetty myös mm. Hippokrateen patsas. Varhaiskristillisen basilikan rauniot ovat alueen koillisosassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kosin agora Wikimedia Commonsissa
Agoran arkeologista aluetta.
Agoran raunioita.
Digitaalinen taloushallinto

| Digitaalinen taloushallinto |
| --- | --- |

Kirjailija:  Sanna Lahti & Tero Salminen
Kieli:  suomi
Genre:  taloushallinto
Kustantaja:  Sanoma Pro Oy
Julkaistu:  2014
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  240
ISBN:  978-952-63-1806-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Digitaalinen taloushallinto on Sanna Lahden ja Tero Salmisen vuonna 2014 ilmestynyt kirja.. Se on päivitetty versio heidän edellisestä kirjastaan Kohti digitaalista taloushallintoa (2008)..
Sisältö

Taloushallintoa käsitellään kirjassa kokonaisuutena ja sen osaprosessien kautta. Kirjassa kerrotaan miten taloushallinto toimii digitaalisesti ja miten automatisointia ja nykyaikaisia järjestelmiä voidaan hyödyntää. Kirjassa esitellään erilaisia taloushallinnon tietojärjestelmiä ja miten niitä voi hankkia. Se kertoo myös miten automatisoitu taloushallinto muuttaa töiden organisointia ja johtamista.
Kirjassa annetaan talousprosessien kehittämiseen konkreettisia vinkkejä tekijöiden omien kokemusten pohjalta.
Aiheesta muualla

Kirjan sisällysluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)
Dikhas

Dikhas (m.kreik. διχάς) eli hemipodion (ἡμιπόδιον, hēmipodion, ”puolijalka”) oli antiikin kreikkalainen pituusmitta. Se vastasi kahdeksaa daktylosta tai puolta pusta eli jalkaa. Attikalainen (ateenalainen) dikhas oli nykymitoissa noin 14,79 senttimetriä.
Muuntotaulukko

Muuntotaulukko, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm):
| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 dikhas = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × dikhas |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – daktylos | 8 daktylosta | 1⁄8 dikhasta |
| – kondylos | 4 kondylosta | 1⁄4 dikhasta |
| – palaistē | 2 palaistea | 1⁄2 dikhasta |
| – likhas | 4⁄5 likhasta | 5⁄4 dikhasta |
| – orthodōron | 8⁄11 orthodoronia | 11⁄8 dikhasta |
| – spithamē | 1+1⁄2 spithamea | 2⁄3 dikhasta |
| – pūs (jalka) | 1⁄2 pusta | 2 dikhasta |
Kansainväliset (SI)
| – senttimetri | 14,79 cm | 0,07 dikhasta |
| – metri | 0,15 m | 6,76 dikhasta |
Brittiläiset
| – tuuma | 5,82 in | 0,17 dikhasta |
| – jalka | 0,49 ft | 2,06 dikhasta |
Afrikkalainen taide

Afrikkalaisia kulttuuriesineitä
Afrikkalainen taide käsitetään yleensä kattamaan Saharan eteläpuolisen Afrikan taiteen. Sen muotoja ovat esimerkiksi kuvanveisto, maalaustaide, keramiikka, kalliotaide, tekstiilit, maskit, henkilökohtainen koristelu sekä korutaide. Afrikkalaisen taiteen tunnusomaisten piirteiden kokoaminen on vaikeaa. Laajan maanosan taiteen eri muodot, tarkoitukset ja käytännöt ovat niin monimuotoisia, ettei voida helposti puhua mistään yleisafrikkalaisesta taiteesta.
Piirteitä

Joitain afrikkalaisen taiteen yleispiirteitä ovat pyrkimys uudistumiseen ja luovuuteen, visuaalinen abstrahointi ja konventionaalisuus, tasapainoisen sommittelun ja asymmetrian yhdistely, kuvanveiston tärkeä asema, ihmiskehon muuttaminen ja koristelu, sekä merkitysten monilukuisuus. Afrikan perinteisen taiteen perusosia ovat esiintyminen ja kokoontuminen, joissa yhdistyvät dynaamisesti ja merkityksellisesti musiikki, tanssi, pukeutuminen ja kehonkoristelu, maskit ja kuvanveisto.
Afrikan taiteessa yhdistyvät usein viihde, poliittinen tai aatteellinen merkitys, rituaalikäyttö sekä kauneusarvot. Afrikkalaiskielissä taiteella tarkoitetaan yleensä taitoa, kuten Euroopankin kielissä ennen Euroopan sosiaalista, taloudellista ja älyllistä uudistumista.
Historia > Kalliotaide

Etelä-Afrikassa on kalliomaalauksia, joista vanhimmat on ajoitettu 26 000-luvulle eaa. Ne kuvaavat parannusrituaaleja, näkyjä ja eläimiä
Pohjois-Saharan ihmisiä ja eläimiä esittävät kalliomaalaukset ja -kaiverrukset voidaan jakaa neljään kauteen. Niistä vanhin sijoittuu 6000–5000 -luvulle eaa. ja kuvaa lähinnä kookkaita villieläimiä, kuten norsuja. Toinen kausi 4000–200 eaa. sisältää kuvia kotieläimistä, ja kahdella nuorimmalla kaudella välillä 1200 eaa.–800 jaa. esiintyy kuvia hevosista ja vaunuista.
Historia > Kuvanveisto

Maailmantaiteen kannalta Afrikan merkittävintä taidetta on ollut kuvanveisto, johon luetaan figuriinit, kuninkaalliset arvomerkit, naamiot, sekä sellaiset tuolit ja muut huonekalut, jotka eivät olleet pelkkiä käyttöesineitä. Nigeriassa sijainnut Nok-kulttuuri (500 eaa.–200 jaa.) tuotti Saharan eteläpuolisen Afrikan varhaisimpia terrakottaveistoksia ja taidokkaita luonnollisen kokoisia ihmishahmoja vaihtelevin aihein ja tyylein. Metallivalu hallittiin Afrikassa 800-lukuun jaa. mennessä, ja Beninin ja Ašantin kuningaskunnissa valmistettiin 1400-luvulta lähtien pienikokoisia naturalistisia metalliveistoksia. Itäisen Nigerian Igbo-Ukwu-kulttuurissa tehtiin noin 800 jaa. esineitä pronssista, terrakotasta, norsunluusta ja helmistä. Esineet sisältävät pronssiriipuksia, kulhoja ja simpukankuoria. Läntisen Nigerian Ife-kaudelle (1000–1500-luvut jaa), jonka taide oli suunnattu hallitsevalle eliitille, olivat tyypillisiä luonnollisen kokoiset ihmispatsaat ja rintakuvat. Länsi-Nigerian beniniläinen kausi jaetaan kolmeen osaan (1400–1600, 1600–1700 ja 1700–1897 jaa.). Varhaisin kausi sisältää tarkasti mallinnettuja rintakuvia kuninkaallisista.
Historia > Nykytaide

Afrikkalainen nykytaide on saanut 2000-luvulla paljon huomiota läntisessä taidemaailmassa, ja Afrikan taiteen katselmuksia järjestetään usein Euroopan ja Amerikan museoissa. Afrikkalaiset nykytaiteilijat ovat usein itseoppineita, ja kahtiajako akateemisen ja nykykansantaiteen välillä ei ole kovin jyrkkä.
Vaikutus

Afrikkalainen taide on innoittanut muun muassa 1900-luvun kuuluisia eurooppalaistaiteilijoita. Esimerkiksi Pablo Picasso sanoi ottaneensa vaikutteita Norsunluurannikon putkisilmäisistä naamioista.
Kuvia teoksista

Taidetta Zimbabwesta
Afrikkalaisia taide-esineitä
Toreilla ja kaupoissa on esillä kopioita naamioista
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afrikkalainen taide Wikimedia Commonsissa
Afrikkalaisia naamioita
Nok-kulttuurin aikainen veistos
Difosforitetrajodidi

| Difosforitetrajodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  13455-00-0
PubChem CID:  83484
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  P2I4
Moolimassa:  569,54
Ulkomuoto:  Oranssi kiteinen aine
Sulamispiste:  125,5 °C
Kiehumispiste:  Hajoaa
Tiheys:  3,89 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Difosforitetrajodidi eli fosforidijodidi tai tetrajodidifosfiini (P2I4) on fosforin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdisteessä fosforilla on sille epätyypillinen hapetusluku +II ja fosforitetrajodidi on stabiilein fosforin tetrahalogenideista. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa disfosforitetrajodidi on oranssinväristä kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi helposti veden kanssa muodostaen vetyjodidia, fosfiinia, hypofosforihapoketta, fosforihapoketta ja fosforihappoa. Sen sijaan se liukenee hiilidisulfidiin ja hieman dikloorimetaaniin. Yhdiste on voimakas pelkistin. Difosforitetrajodidi hajoaa kuumennettaessa fosforitrijodidiksi ja punaiseksi fosforiksi.
Valmistus ja käyttö

Difosforitetrajodidia voidaan valmistaa hiilidisulfidiin liuotetun punaisen fosforin ja jodin välisellä reaktiolla. Muita tapoja yhdisteen syntetisoimiseksi ovat valkoisen fosforin ja vetyjodidin tai fosfiinin ja jodin väliset reaktiot.
Difosforitetrajodidia käytetään orgaanisissa synteeseissä substituutioissa, pelkistyksissä ja dehydrausreaktioissa. Yhdessä litiumalumiinihydridin kanssa se pelkistää aromaattiset ketonit aromaattisiksi hiilivedyiksi.
Ahdas esinahka

Erektoitunut penis, jossa ahdas esinahka.
Ahdas esinahka eli fimoosi on tila, jossa esinahka on niin kireä, ettei sitä saa vedettyä kunnolla pois terskan päältä. Vastasyntyneillä on tavallista, että esinahan aukko on pieni ja esinahka on kiinnittyneenä paikoilleen. Suurimmalla osalla kuitenkin esinahka väljenee muutamana ensimmäisenä elinvuotena.
Termi fimoosi tulee kreikankielisestä sanasta phimos.selvennä Tosin oletetaan, että sanan merkitys on ajan myötä muuttunut.selvennä Kreikkalaiset eivät tuolloinselvennä edes olleet kiinnostuneet esinahan lääketieteellisestä merkityksestä.
Haitat

Ahdas esinahka voi aiheuttaa kipua virtsaamisen, erektion ja yhdynnän yhteydessä. Lisäksi ahdas esinahka voi vaikeuttaa terskan käsittelyä sen verran, että genitaalihygienian ylläpito hankaloituu, jolloin tulehdusriski kasvaa.
Ahdas esinahka, joka on jäänyt terskan taakse ja ei tule hyvin terskan päälle, voi aiheuttaa parafimoosin, ”espanjalaisen kauluksen”. Tällöin siittimen pään verenkierto voi häiriytyä ja syntyä iskemia, joka hoitamattomana voi johtaa kuolioon.
Hoito

Ahtaalle esinahalle voi itse antaa kotihoitoa, kun kyseessä ei ole lapsi. Tämä tapahtuu kevyesti sormilla hieromalla ja venyttelemällä nahkaa taakse kohti peniksen tyveä. Lapsille venyttämismenetelmää ei kuitenkaan ole suositeltava käyttää.
Kotihoito ei kuitenkaan välttämättä tehoa. Leikkausmenetelmiä ahtauden korjaamiseksi on muutamia, kuten preputioplastia, joka paranee nopeasti eikä merkittävästi vaikuta peniksen ulkonäköön. Radikaalimpana vaihtoehtona on myös kirurginen menetelmä, ympärileikkaus.
Ympärileikkauksista ahtaan esinahkan hoitona on kuitenkin luovuttu monissa maissa paitsi Suomessa jo 1990-luvulla julkaistujen tutkimusten perusteella, jotka todistivat muita menetelmiä tehokkaina ja halvempina ja koska ympärileikkaus poistaa peniksen viisi herkintä osaa.
Nykyään muissa maissa tavallisin hoito on steroidivoiteella kuten beetametasonilla, joka tehoaa yleensä 4 - 6 viikossa.
Muita tehokkaita hoitomenetelmiä esinahkan venyttämiseen ovat mm. pienten ilmapallojen tai muiden työkalujen käyttö tai esim. lääkäri Michel Beaugén neuvoja oikeasta itsetyydytystekniikasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Our son is not circumcised. When will his foreskin retract? (Arkistoitu – Internet Archive) by American Academy of Pediatrics
Normal development of the foreskin: Birth through age 18 by CIRP
Conservative Treatment of Phimosis: Alternatives to Radical Circumcision by CIRP
NORM-UK: Information about conservative treatment of phimosis
Diklooriheksoksidi

| Diklooriheksoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12442-63-6
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cl2O6
Moolimassa:  166,9
Ulkomuoto:  Punainen neste
Sulamispiste:  3,5 °C
Kiehumispiste:  200 °C
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Diklooriheksoksidi (Cl2O6) tai klooritrioksidi on kloorin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa diklooriheksoksidi on tummanpunaista nestettä. Kiinteänä yhdiste on väriltään keltaista ja rakenne koostuu ClO2+- ja ClO4--ioneista. Kaasufaasissa yhdiste koostuu Cl2O6-molekyyleistä ja nestemäisen yhdisteen rakenne ei ole täysin tiedossa. Diklooriheksoksidi on radikaali, mutta kuitenkin suhteellisen pysyvä. Yhdiste on erittäin voimakas hapetin ja reagoi kiivaasti erityisesti orgaanisten yhdisteiden kanssa. Diklooriheksoksidi reagoi veden kanssa kloorihapoksi ja perkloorihapoksi.
Diklooriheksoksidia valmistetaan hapettamalla klooridioksidia otsonilla.
Digne-les-Bains

| Digne-les-Bains Dinha |
| --- | --- |

 vaakuna
 Digne-les-Bains
 Koordinaatit: 44°05′36″N, 6°14′11″E 
Valtio:  Ranska
Région:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Alpes-de-Haute-Provence
Arrondissementti:  Digne-les-Bains
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
 – Pormestari:  Patricia Granet-Brunello 2020–2026
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  117,1 km²
Korkeus:  524–1 731 m
Väkiluku (2021):  17 192
 – Väestötiheys:  147 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  04000
 
 www.dignelesbains.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Digne-les-Bains (oksitaaniksi Dinha) tai pelkkä Digne on kaupunki Kaakkois-Ranskassa, Alpes-de-Haute-Provencen departementissa. Digne-les-Bains on myös departementin pääkaupunki. Vuonna 2021 siellä oli 17 192 asukasta ja väestöntiheys oli 147 as./km2. Kaupungin pinta-ala on 117,1 neliökilometriä. Digne-les-Bains on laventelijalostuksen ja -kaupan keskus.
Kaupungissa järjestetään vuosittain laventelin sadonkorjuujuhlat. Siellä on myös kuumia lähteitä ja niiden ympärille rakennettuja kylpylöitä.
Victor Hugon romaani Kurjat alkaa Dignessä.
Historia

Bléonejoen varrella sijaitsi roomalaisten Dinia-nimellä tuntema bledoneiden heimon pääpaikka. Sen tarkkaa sijaintia ei kuitenkaan tiedetä. Carhaisilta ajoilta ei ole säilynyt myöskään roomalaisia tai kristillisiä jäänteitä, vaikkakin tiedetään että 300-luvulla kaupunki sai piispanistuimen. Varhaisissa asiakirjoissa viitataan kahteen erilliseen kaupunkiin, joista toinen oli laaksossa ja toinen vuorenrinteellä. Piispan istuin sijaitsi luultavasti vuorella. 1200-luvulla kaupungin väestö ja piispa riitaantuivat ja vuonna 1385 sinne perustettiin konsulihallinto. Vuonna 1437 alakaupungissa sijainnut tori siirtyi rinteelle ja alakaupunki hylättiin lopulta kokonaan uskonsotien seurauksena. Se asutettiin uudelleen vasta 1600-luvulla ja silloinkin vain osittain sen kaakkoisosaan. Vuonna 1629 kaupungin asukasluku romahti ruton tuhojen takia. Toisessa maailmansodassa se kärsi tuhoja 16. elokuuta 1944 tapahtuneessa pommituksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Digne-les-Bains Wikimedia Commonsissa
Diklooriheptoksidi

| Diklooriheptoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  12015-53-1
PubChem CID:  123272
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cl2O7
Moolimassa:  182,9
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  -91,5 °C
Kiehumispiste:  82 °C
Tiheys:  1,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Diklooriheptoksidi (Cl2O7) tai klooriheptoksidi on kloorin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa diklooriheptoksidi on väritöntä nestettä. Aine liukenee veteen ja hydrolysoituu hitaasti perkloorihapoksi. Yhdiste on stabiilein kloorin oksideista, mutta on silti hyvin vahva hapetin. Reaktio orgaanisten aineiden kanssa voi olla hyvin kiivas. Alkeenien kanssa diklooriheptoksidi moudostaa alkyyliperkloraatteja. Diklooriheptoksidi voi räjähtää iskun tai kuumennuksen vaikutuksesta.
Diklooriheptoksidia valmistetaan perkloorihapon ja fosforipentoksidin reaktiolla ja muodostunut diklooriheptoksidi tislataan alipaineessa. Toinen tapa on kloorin tai klooridioksidin hapetus otsonilla.
Afrikanvilliaasi

| Afrikanvilliaasi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  Hevoseläimet Equidae
Suku::  Equus
Laji::  asinus
Kaksiosainen nimi
 Equus asinus  Linnaeus, 1758 
Synonyymit
 Equus africanus 
 Afrikanvilliaasin levinneisyysalue
Elossa olevat alalajit 
 Kesyaasi (E. a. asinus)  Nubianvilliaasi (E. a. africanus)  Somalianvilliaasi (E. a. somalicus) 
Katso myös
   Afrikanvilliaasi Wikispeciesissä   Afrikanvilliaasi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanvilliaasi (Equus asinus, synonyymi Equus africanus) on hevoseläinten heimoon kuuluva luonnonvarainen kavioeläin. Sitä pidetään kesyn aasin kantamuotona. Afrikanvilliaasi elää Pohjois-Afrikan kuivilla alueilla Eritreassa, Etiopiassa ja Somaliassa, mahdollisesti myös Djiboutissa, Egyptissä ja Sudanissa. Aikaisemmin sen levinneisyysalue saattoi ulottua myös Libyaan. Afrikanvilliaasi on nykyisin äärimmäisen uhanalainen. Afrikan luonnonvaraiset aasit jakautuvat kahteen alalajiin, jotka ovat nubianvilliaasi (Equus asinus africanus) ja somalianvilliaasi (E. a. somalicus). Kolmas villi alalaji, atlasvilliaasi eli pohjoisafrikanvilliaasi (E. a. atlanticus), kuoli sukupuuttoon jo 300-luvulla. Kesyaasi luokitellaan joskus afrikanvilliaasin alalajiksi E. asinus asinus, joskus taas erilliseksi lajiksi E. asinus – jälkimmäisessä tapauksessa afrikanvilliaasista käytetään tieteellistä nimeä Equus africanus.