stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lancelot Brown

Lancelot Brown
Lancelot Brown (1716 – 6. helmikuuta 1783) oli englantilainen maisema-arkkitehti ja arkkitehti. Hänet tunnetaan myös nimellä Capability Brown. Lancelot Brown on yksi kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmista englantilaisista maisema-arkkitehdeista.
Lancelot Brownista tuli vuonna 1742 Buckinghamshiren Stowen vastaava puutarhuri. Siellä hän toteutti puiston ”luonnonmukaistamisen” yhdessä Charles Bridgemanin ja William Kentin kanssa. Puiston suunnittelu herätti suurta ihastusta, ja Brown saattoi maineen turvin perustaa oman arkkitehtitoimiston. Seuraavien 30 vuoden ajan hän suunnitteli ja toteutti useita maisemapuutarhoja, joissa oli tekojärviä, satunnaisesti sijoitettuja puuryhmiä sekä laajoja nurmikkokenttiä, jotka toimivat upeina taustoina aikakauden palladiolaisille kartanoille. Aiemmin maalaiskartanot olivat hallinneet ympäröivää puistoa sen keskipisteenä, mutta Brownin suunnitelmissa ne sulautuivat osaksi maalauksellista maisemaa.
Brownin niin kutsutuissa luonnonmukaisissa puistoissa epäsiisti luonto oli kesytetty ja asetettu huolelliseen järjestykseen. Hänen maisemasuunnitelmistaan tuli valtavan suosittuja ympäri Englannin, ja hänen tyylinsä levisi myös muualle Eurooppaan. Brownin lisänimi ”Capability” tulee tarinoiden mukaan siitä, että Brownilla oli tapana sanoa asiakkailleen, että heidän maillaan oli valmiudet (capabilities) parannuksiin.
Parhaita esimerkkejä Lancelot Brownin maisemapuutarhoista ovat Berrington Hall Herefordshiressä, Croome Court Worcestershiressä, Bowood House Wiltshiressa ja Nuneham Park Oxfordshiressä.
Lancelot Brown suunnitteli myös rakennuksia. Useimmat hänen suunnitelmistaan toteutti käytännössä fulhamilaisen Henry Hollandin rakennusyritys. Vuonna 1771 Brown otti kumppanikseen toimistoonsa Hollandin arkkitehtipojan, joka oli myös nimeltään Henry Holland. Vähitellen Brown siirsi Henry Holland nuoremman vastuulle kaikki arkkitehtitoimistonsa rakennussuunnitteluun liittyvät työt. Brownin toimiston suunnittelemiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa Croome Courtin rakennukset, Compton Verneyn silta ja kappeli sekä Claremount House Surreyssa.
Brassaï

1936
Brassaï (oik. Gyula Halász, 9. syyskuuta 1899 Brassó (Brașov), Unkari, nyk. Romania – 8. heinäkuuta 1984 Beaulieu-sur-Mer, Alpes-Maritimes, Ranska) oli unkarilainen valokuvaaja, kuvanveistäjä ja elokuvaohjaaja, joka loi uransa Ranskassa.
1899–1930

Gyula Halászin isä oli unkarilainen, äiti armenialainen. Hän oli unkarinjuutalainen. Hän oli kolmevuotias, kun perhe muutti vuodeksi Pariisiin, jonne isä meni opettajaksi Sorbonneen. Gyula Halász opiskeli Budapestin taideakatemiassa maalausta ja kuvanveistoa nuorena ennen kuin liittyi Itävalta-Unkarin armeijan ratsuväkirykmenttiin, jossa hän palveli ensimmäisen maailmansodan loppuun. Vuonna 1920 Halász muutti Berliiniin ja työskenteli siellä toimittajana ja opiskeli Berlin-Charlottenburgin taideakatemiassa.
Vuonna 1924 hän muutti Pariisiin, jossa hän asui lopun elämäänsä, toisin kuin muut unkarilaiskollegansa. Oppiakseen ranskaa hän aloitti itseopiskelun lukemalla Marcel Proustin teoksia. Hän asui Montparnassen taiteilijayhteisössä ja työskenteli toimittajana. Hän ystävystyi pian Henry Millerin, Léon-Paul Farguein ja runoilija Jacques Prévertin kanssa ja sopeutui Pariisin taiteilijaelämään ja oopiumiluoliin. Hän oli pariisilaistaiteilija par excellence.
1930–1955

Gyula Halászin työ ja hänen rakkautensa kaupunkia kohtaan, jonka kaduilla hän usein kuljeskeli yömyöhällä, johti valokuvaukseen samalla kun häntä opetti toinen unkarilainen mestari Andre Kertesz. Hän kirjoitti myöhemmin, että valokuvauksen avulla hän tutustui Pariisin yöhön ja sen katujen ja pihojen kauneuteen sateella ja sumussa. Gyula Halász otti taiteilijanimekseen syntymäpaikkansa nimestä muokatun muodon "Brassaï," joka tarkoittaa "brassolainen." Brassaïna hän vangitsi valokuviinsa kaupungin hengen, ja hän julkaisi ensimmäisen valokuvakirjansa "Paris de nuit" ("Öinen Pariisi") 1933, joka yhä on korkealaatuisen valokuvakirjan malliesimerkki. Hän sai pyrinnöillään menestystä, ja Henry Miller sanoi häntä eräässä esseessään "Pariisin silmäksi". Pariisin rähjäisten puolien lisäksi hän kuvasi myös kaupungin hienoston elämää, sen älymystöä, balettia ja oopperoita. Hän kuvasi monia taiteilijaystäviään, kuten Salvador Dalía, Pablo Picassoa, Henri Matissea, Alberto Giacomettia ja monia ajan huomattavia kirjailijoita, kuten Jean Genetä ja Henri Michaux'ta.
Brassaï oli perustajajäsen Raphon toimistossa, jonka Charles Rado perusti Pariisissa 1933. Valokuvat toivat hänelle kansainvälistä mainetta, ja hän piti yksityisnäyttelyn Yhdysvalloissa George Eastman Housessa Rochesterissa New Yorkissa, Chicagon Art Institutessa ja New Yorkissa Museum of Modern Artissa. Hänen kuviaan käytti muun muassa Albert Skiran 1993 perustama kulttuurilehti Minotaure.
1955–1984

Brassaïn elokuva Tant qu'il y aura des bêtes palkittiin vuonna 1956 Cannesin elokuvajuhlilla, ja vuonna 1974 hän sai Chevalier des Arts et des Lettresin mitalin ja 1976 Kunnialegioonan mitalin. Kahden vuoden kuluttua 1978 hän sai Pariisissa ensimmäisen Grand Prix National de la Photographie -palkinnon.
Paitsi että Brassaï oli valokuvaaja, hän teki lisäksi 17 kirjaa ja kirjoitti runsaasti artikkeleita. 1948 ilmestyi hänen romaaninsa Histoire de Marie, jossa on Henry Millerin kirjoittama johdanto. Lopetettuaan vuonna 1961 valokuvaamisen Brassaï keskitti valtavan energiansa kuvanveistoon materiaalinaan kivi ja pronssi. Hänen graffiteista ottamiensa valokuvien pohjalta on tehty seinävaatteita.
Brassaï kuoli 7. heinäkuuta 1984 Beaulieu-sur-Merissä Etelä-Ranskassa, ja hänet haudattiin Pariisiin Montparnassen hautausmaalle. Brassaïn tuotannon tekijänoikeuksien edustaja on ranskalainen valokuvatoimisto Réunion des Musées Nationaux (RMN), joka myös vastaa Brassaïn yli 1 400 korkearesoluutioisesta skannatusta kuvasta.
450 Brassaïn kuvaa esiteltiin näyttelyssä hänen leskensä Gilberten avustuksella vuonna 2000 Pariisin Pompidou-keskuksessa.
Aiheesta muualla

Masters of Photography
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  South Australia  Museum of Modern Art  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Bridge over Troubled Water

| Bridge over Troubled Water Simon & Garfunkel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1970
 Tuottaja(t): Roy Halee
 Tyylilaji: folk rock
 Kesto: 37.28
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Simon & Garfunkelin muut julkaisut
| Bookends 1968 | Bridge over Troubled Water 1970 | Greatest Hits 1973 |
Bridge over Troubled Water on Simon & Garfunkelin viides ja viimeinen studioalbumi vuodelta 1970.
Levyn keskeisiä kappaleita ovat nimikkokappale ”Bridge over Troubled Water”, ”The Boxer” sekä ”Cecilia”. Nimikappale mielletään usein Paul Simonin parhaaksi sävellykseksi ja yhtyeen ”lippulaivalauluksi”. Simon sävelsi laulun hakemalla vaikutteita gospelista sekä eräästä Johann Sebastianin Bachin koraalista. Laulu sävellettiin alun perin kitaralla, mutta äänitteellä instrumenttina on piano, pianistina Larry Knechtel. Sävellaji vaihdettiin G-duurista laulaja Garfunkelin äänialalle paremmin sopivaan Es-duuriin. Laulun kesto on pitkähkö, miltei viisi minuuttia.
Yhdysvalloissa 26. tammikuuta 1970 julkaistu levy saavutti ykkössijan Billboardin popalbumilistalla ja voitti vuoden parhaan albumin Grammy-palkinnon. Myös Britanniassa siitä tuli valtava menestys. Levy oli useita kertoja listaykkösenä ja vietti  listoilla joitakin vuosia, kunnes siitä tuli lopulta maanselvennä 1970-luvun myydyin albumi.
Suomessa albumi nousi kymmenen eniten myydyn albumin listalle maaliskuussa 1970 ja pysyi siellä tammikuuhun 1971 saakka. Kesä- ja heinäkuussa 1970 se oli Suomen myydyin albumi. Elokuussa 1970 Creedence Clearwater Revivalin albumi Cosmo’s Factory pudotti sen toiselle sijalle. Bridge over Troubled Water -albumin kokonaismyynti ylitti syksyyn 1977 mennessä Suomessa kultalevyyn oikeuttavan myyntimäärän (tuolloin 25 000 kappaletta). Maailmanlaajuisesti levyä on myyty yli 25 miljoonaa kappaletta.lähde?
Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Albumin nimikappale ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 58.
Kappaleet

Kappaleet ovat Paul Simonin ellei toisin ole mainittu.
Bridge over Troubled Water – 4.52
El Condor Pasa – 3.06 (säv. Daniel Alomía Roblessov, san. Paul Simon, sov. Jorge Milchberg)
Cecilia – 2.55
Keep the Customer Satisfied – 2.33
So Long, Frank Lloyd Wright – 3.41
The Boxer – 5.08
Baby Driver – 3.15
The Only Living Boy in New York – 3.57
Why Don’t You Write Me – 2.45
Bye Bye Love – 2.55 (säv. F. Bryant / B. Bryant)
Song for the Asking – 1.39
Kappaleet > Suomennoksia

Albumin lauluista moni on levytetty myös suomeksi. Nimikappale sai Pertti Reposen suomentamana ja Kirkan tuoreeltaan 1970 levyttämänä nimen ”Silta yli synkän virran”. Fredin levytys samasta kappaleesta ilmestyi vuonna 1972. Niin ikään Reposen suomennos kappaleesta ”Keep the Customer Satisfied” levytettiin Irina Milanin tulkintana ”En saa laulaa”. Lauluyhtye Punainen Lanka, solistina Harri Saksala, levytti 1976 Hectorin suomennoksen kappaleesta ”The Boxer” nimellä ”Taistelija”. Kari Tuomisaari suomensi kappaleen ”Cecilia” Tiikeri-yhtyeelle 1974. Kappale ”The Only Living Boy in New York” sai Jaana Rinteen suomennoksena ja Cliftersin vuoden 1992 levytyksenä nimen ”Se paikka ruma on mut olkoon”. ”El Condor Pasa” -kappaleen suomensi Tuula Valkama nimellä ”Vain kotka lentää aurinkoon”; sen levytti ensimmäisenä Markus.
Gwendolyn Brooks

| Gwendolyn Brooks |
| --- | --- |
 Gwendolyn Brooks
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1917 Topeka, Kansas Yhdysvallat
Kuollut: 3. joulukuuta 2000 (83 vuotta) Chicago, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  A Street in Bronzville
Pääteokset:  Annie Allen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gwendolyn Brooks (7. kesäkuuta 1917 Topeka, Kansas, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 2000 Chicago, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänen tunnetuin teoksensa on Annie Allen, josta hän sai Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon ensimmäisenä afroamerikkalaisena kirjailijana.
Runot kertovat kauunkilaistuneiden mustien elämästä. Esikoiskokoelma A Street in Bronzville ilmestyi 1945.
Monet Brooksin runot ovat yhteiskunnallisesti kantaaottavia, etenkin 1960-luvun kansalaisoikeusliikkeeseen liittyvät, mutta kiihkeä hän ei ollut.
Suomennettu tuotanto

"Äiti" (The Mother), suom. Alice Martin, teoksessa Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, Helsinki: WSOY 1998 ISBN 951-0-22134-1
Hjalmar Bredenberg

Hjalmar Vilhelm Bredenberg   (30. tammikuuta 1892 Bromarv – 31. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tilallinen Johan Wilhelm Bredenberg ja Edla Johanna Pettersson.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hangon ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1915 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 14. lokakuuta 1915.  Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918. Hänet siirrettiin hoidettavaksi Vaasassa sijaitsevaan etappisairaalaan, mutta hänen vaikeiden vammojen johdosta hänet siirrettiin Turun lääninsairaalaan, jossa tämä ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut ja rautaristillä palkittu soturi lopulta menehtyi 31. lokakuuta 1918. Hänet on haudattu Hangon hautausmaalle.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Bristol Pegasus

| Bristol Pegasus |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  Bristol Aeroplane Company
Suunnittelija:  Roy Fedden
Tekniset tiedot
Tyyppi:  mäntämoottori
Rakenne:  tähtimoottori
Bristol Pegasus Fairey Swordfishissä.
Bristol Pegasus oli englantilainen 9-sylinterinen tähtimoottori, jota käytettiin 1930- ja 1940-luvuilla useissa englantilaisissa lentokoneissa.
Suunnittelu

Pegasus-moottorin suunnitteli sir Roy Fedden seuraajaksi Bristol Jupiter -moottorille. Suunnittelussa otettiin huomioon se, mitä oli opittu Bristol Mercury -moottorista.
Pegasus oli Jupiter-moottorin kokoinen. Sen ensimmäisen version lentoonlähtöteho oli 690 hevosvoimaa 2 600 rpm kierroksilla. Pegasus XVIII:stä lähtien moottorin tehoa nosti turboahdin ja polttoaine oli 100 oktaanista.
Englantilaisia Pegasus-moottoria käyttäviä lentokoneita olivat mm. Fairey Swordfish, Vickers Wellington ja Short Sunderland. Muita olivat ANBO IV, Bristol Bombay, Saro London, Short Empire, Vickers Wellesley ja Westland Wallace.
Pegasusta valmistettiin lisenssillä Puolassa PZL-yhtiössä ja Italiassa Alfa Romeo -yhtiössä. Tšekkoslovakiassa moottoria valmisti  Walter Engines nimellä Pegas.
Moottoria valmistettiin kaikkiaan 32 000 kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bristol Pegasus at the Bristol Aero Collection
Bristol Pegasus use in altitude record - Flight, 1932
Gunston, Bill. Development of Piston Aero Engines. Cambridge, England. Patrick Stephens Limited, 2006. ISBN 0-7509-4478-1
Bristol Aircraft since 1910, Barnes, C.H., 1970, Putnam Publishing
Bridgman, L, (ed.) (1998) Jane's fighting aircraft of World War II. Crescent. ISBN 0-517-67964-7
Gunston, Bill. Development of Piston Aero Engines. Cambridge, England. Patrick Stephens Limited, 2006. ISBN 0-7509-4478-1
Lumsden, Alec. British Piston Engines and their Aircraft. Marlborough, Wiltshire: Airlife Publishing, 2003. ISBN 1-85310-294-6.
Britt Karin Larsen

| Britt Karin Larsen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1945 (ikä 79) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Esikoisteos:  5 mg blues og andre dikti, 1978
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Britt Karin Larsen (s. 16. huhtikuuta 1945 Oslo, Norja) on norjalainen runoilija ja prosaisti. Hän julkaisi esikoisteoksensa, runokokoelman 5 mg blues og andre dikti vuonna 1978.
Alun alkaen Larsen profiloitui runoilijana ja novellistina, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut muun muassa Norjan romanien elämästä. Hän on kirjailijantyössään leimallisesti yhteiskuntakriittinen, ja hän käsittelee teoksissaan usein naisen elämän arkea ja ongelmia. Suomennetun teoksen Kirje lapselle joka ei syntynyt: kuitenkin sinä olet olemassa (Du er likevel til, 1989) hän kirjoitti abortin jälkeen.
Larsenin pääteoksina on pidetty 1997–1999 ilmestynyttä trilogiaa De som ser etter tegn, De usynliges by ja Sangen om løpende hester, jonka aiheena on Norjan romanien elämä 1900-luvulla. Teos Det vokser et tre i Mostamägg (2009) on historiallinen romaani ja sijoittuu 1700-luvun Hedmarkin ja Värmlannin rajamaille, ja siinä keskiössä on metsäsuomalainen vähemmistö. Teos oli ehdokkaana P2-lytternes romanpris -palkinnon saajaksi vuonna 2009. Hän jatkoi samasta aiheesta romaaneilla Himmelbjørnens skog (2010), Som steinen skinner (2011), Før snøen kommer (2012), Det synger i lauvet (2013), Slik treet faller (2014) ja Kaldere mot natten (2015), jotka ovat saaneet loistavia arvosteluja.
Suomennetut teokset

Kirje lapselle joka ei syntynyt: kuitenkin sinä olet olemassa (Du er likevel til, 1989) suomentanut Kirsi Laamanen. Helsinki: Kääntöpiiri, 1991 ISBN 951-8989-19-2
Finnskogen, elämän kehto (Det vokser et tre i Mostamägg, 2009) suomentanut Jänis Louhivuori. Helsinki: Minerva Kustannus Oy, 2018 ISBN 978-952-312-696-1
Finnskogen, Taivaankarhun metsä (Himmelbjørnens skog, 2010) suomentanut Jänis Louhivuori. Helsinki: Minerva Kustannus Oy, 2019 ISBN 978-952-312-876-7
Palkinnot ja tunnustukset

Gyldendals legat 1993
Sarpsborgprisen 1998
Hedmark fylkeskommunes kulturpris 1998
Ossietzky-prisen 2000
Riksmålsforbundetin kirjallisuuspalkinto 2001
Amalie Skram -palkinto 2001
Dobloug-palkinto 2014
Betty Brosmer

Betty Brosmer (s. 2. elokuuta 1935) on yhdysvaltalainen malli ja fitness-alan vaikuttaja. Häntä on pidetty "ensimmäisenä supermallina" ("The first supermodel"). 1950-luvulla Brosmer oli Yhdysvaltain parhaiten tienaava pin-up -tyttö. Hän oli kehonrakentaja Joe Weiderin aviopuoliso vuodesta 1961 aina tämän kuolemaan vuonna 2013 asti.
Elämä ja ura

Brosmer aloitti mallinuransa teini-ikäisenä Sears & Roebuckin katalogissa ja esiintyi sittemmin myös muissa kaupallisissa myyntiluetteloissa. Hänen kuviaan oli kokosivun mainoksissa laajalevikkisten julkaisujen sivuilla, kuten Esquire, Fortune, Time, Life ja The Saturday Evening Post. Ensimmäisen kauneuskilpailuvoittonsa Brosmer sai "Miss Television" -kisassa 1950-luvulla. Hänestä otettu kuva Empire State Buildingin katolla televisioantennin vierellä julkaistiin TV Guide -lehden kannessa. Brosmerille kertyi yli 50 kauneuskuningatar-voittoa, ja hänen ansiotasonsa kohosi alan huippulukemiin. Hänen kasvonsa ja kurvikas vartalonsa kaunistivat yli 200:n aikakausjulkaisun kansia.
Betty Brosmer on naisten fitness-toiminnan uranuurtaja. Huhtikuussa 1961 hän avioitui kehonrakentaja ja liikemies Joe Weiderin kanssa. Pariskunta teki yhteistyötä useiden vuosien ajan, ja tuloksena syntyi lukuisia kehonrakennusaiheisia kirjoja ja aikakauslehtiä.
Aiheesta muualla

Stark Center (Arkistoitu – Internet Archive)
The Loop
Brosmerin ja Weiderin hääkuvia huhtikuulta 1961
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Catherine Breillat

Catherine Breillat
Catherine Breillat [bʁɛja] (s. 13. heinäkuuta 1948 Bressuire, Deux-Sèvres) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä kirjailija ja näyttelijä, joka tunnetaan seksiä ja sukupuolisuutta suorasukaisesti naisen näkökulmasta käsittelevistä teoksistaan. Hänen elokuviaan ovat muun muassa Romance X (1999), Sex is Comedy (2002) ja Himon anatomia (Anatomie de l´enfer, 2004).
Breillat syntyi Deux-Sèvresin departementin Bressuiressä ja varttui Niortissa. Jo 12-vuotiaana hän päätti ryhtyä kirjailijaksi ja elokuvaohjaajaksi nähtyään Ingmar Bergmanin elokuvan Viettelysten ilta ja samastuttuaan Harriet Anderssonin esittämään roolihenkilöön Anna.
Catherine Breillat opiskeli näyttelijäntyötä Yves Furet’n yksityisessä Studio d'Entraînement de l'Acteur -oppilaitoksessa Pariisissa yhdessä sisarensa Marie-Hélène Breillat’n kanssa, josta tuli näyttelijä. Catherine Breillat kirjoitti vuonna 1968 julkaistun esikoisromaaninsa L’Homme facile 18-vuotiaana, mutta Ranskan sensuuri kielsi kirjan alle 18-vuotiailta. Siitä tehtiin myös elokuva, mutta tuotantoyhtiö teki konkurssin ja levitysyhtiö Artedis toi elokuvan ensi-iltaan vasta 20 vuotta myöhemmin. Breillat oli toisena käsikirjoittajana David Hamiltonin ohjaamassa elokuvassa Bilitis – tyttö ja unelma (1977).
Breillat’n esikoiselokuvassa Romance X (1999) ja vuoden 2004 elokuvassa Himon anatomia miespääosaa esittää pornonäyttelijä  Rocco Siffredi.
Breillat on näytellyt muutamissa elokuvissa, joista ensimmäinen oli vuoden 1972 Viimeinen tango Pariisissa. Siinä hän esitti ompelijatar Mouchettea.
Vuonna 2004 Breillat sai aivoverenvuodon, josta toipuminen keskeytti hänen taiteellisen tuotantonsa muutamaksi vuodeksi.
Elokuvaohjauksia

Une vraie jeune fille, 1976
Tapage nocturne, 1979
36 Fillette, 2988
Sale comme un ange, 1990
Parfait Amour !, 1996
Romance X (Romance), 1999
Sisarelleni (À ma sœur !), 2000
Sex Is Comedy, 2002
Himon anatomia (Anatomie de l'enfer), 2004
Une vieille maîtresse, 2007
Barbe bleue, 2009
Abus de faiblesse, 2013
Kirjallisia teoksia

L'Homme facile, romaani, 1968
Le Silence, après..., romaani, 1970
Les Vêtements de mer, romaani, 1971
Le Soupirail, romaani, 1974
Une vraie jeune fille, romaani, 1976
Tapage nocturne, 1979
Police, 1985
36 fillette, 1987
Romance, elokuvakäsikirjoitus, 1999
Le livre du plaisir, antologia, 1999
À ma sœur, elokuvakäsikirjoitus, 2001
Pornocratie, romaani, 2001
Sex Is Comedy, elokuvakäsikirjoitus, 2005
Bad Love, romaani, 2007
Abus de faiblesse, yhdessä Jean-François Kervéanin kanssa, 2009, ISBN 9782213651699
Aiheesta muualla

Catherine Breillat Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Catherine Breillat Elonetissä.
Juha Varton artikkeli Tutkimus halusta: Catherine Breillat (2006)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Catherine Breillat & fr:Catherine Breillat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Portugali 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef 
Käännös suomeksi
BP (yritys)

| BP plc |
| --- | --- |

Osake:  LSE: BP NYSE: BP FWB: BPE
ISIN:  GB0007980591, DE0008618737
Perustettu:  1909
Toimitusjohtaja:  Bernard Looney (CEO)
Puheenjohtaja:  Carl-Henric Svanberg
Kotipaikka:   Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kotisivu:  bp.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
BP (aiemmilta nimiltään British Petroleum ja BP Amoco) on Lontoossa pääkonttoriaan pitävä kansainvälinen energia-alan yritys. Yhdessä Shellin, ExxonMobilin ja Totalin kanssa BP kuuluu maailman neljän suurimman öljyntuottajan joukkoon.
Historia

Vuonna 1908 brittiläinen James Reynolds löysi silloisen Persian ensimmäisen öljykentän, jota yksinoikeudella hyödyntämään perustettiin huhtikuussa 1909 Anglo-Persian Oil Company. Vuodesta 1935 lähtien yhtiö tunnettiin nimellä Anglo-Iranian Oil Company ja vuodesta 1954 nimellä British Petroleum, BP. Kesäkuussa 1914 – pari kuukautta ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä – Britannian silloinen laivastoministeri Winston Churchill ajoi parlamentissa läpi päätöksen, jonka nojalla Britannian valtio hankki 51 prosentin osuuden yhtiön osakkeista.
Maaliskuussa 1951 Iranin parlamentti päätti yksimielisesti kansallistaa maan öljyesiintymät ja alan teollisuuden, mikä kosketti erityisesti Anglo-Iranian Oil Companya. Iranin uusi pääministeri Mohammed Mossadegh ei antanut periksi Britannian vaatimuksille ja seurauksena oli poliittinen kriisi. Britannian työväenhallitus harkitsi vakavasti öljykenttien sotilaallista miehittämistä, mutta kääntyi lopulta Yhdysvaltain ja YK:n painostuksesta Haagin kansainvälisen tuomioistuimen puoleen. Samalla brittiläisvastainen mieliala Iranissa kasvoi jatkuvasti. Heinäkuun lopussa 1951 Abadanissa sijainnut Anglo-Iranian Oilin omistama maailman suurin öljynjalostamo suljettiin kokonaan. Lokakuussa 1952 Iranin ja Britannian väliset diplomaattisuhteet katkesivat. Mohammed Mossadegh syöstiin vallasta elokuussa 1953 hänen ja šaahi Mohammed Reza Pahlavin valtataistelun jälkeen. Elokuussa 1954 päästiin sopimukseen, jonka mukaan uusi kansainvälinen yhtiö, jossa oli brittien lisäksi mukana yhdysvaltalaisia, ranskalaisia ja alankomaalaisia, sai haltuunsa Iranin öljykentät, ja öljyn tuotanto Iranissa pääsi jälleen käyntiin.
Joulukuussa 1998 yritys, joka silloin tunnettiin vielä nimellä British Petroleum, fuusioitui yhdysvaltalaisen Amocon kanssa ja muutti nimensä muotoon BP Amoco. Varsin pian fuusion jälkeen yritys otti viralliseksi nimekseen BP ja on käyttänyt esimerkiksi mainoskampanjoissaan termiä "Beyond Petroleum" osoittaakseen, että lyhenteellä BP ei enää tarkoiteta British Petroleumia.