stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nyyttikestit

Nyyttikestien tarjoiluja esille asetettuina.
Nyyttikestit eli nyyttärit on useamman ihmisen kokoontuminen, johon jokaisen on tarkoitus tuoda jotakin syötävää mukanaan. Täten yksilön panos ja kustannukset jäävät suhteellisen pieniksi, mutta ryhmä voi nauttia laajasta, ryhmän koosta riippuvasta valikoimasta erilaisia ruokalajeja. Ryhmä voi etukäteen sopia, kuka tuo mitäkin (esimerkiksi alkuruokalajeja, pääruokia tai jälkiruokia).
Yhdysvalloissa nyyttikestit ovat erityisen suosittuja uskonnollisissa tai muissa yhteisöissä ja seurakunnissa. lähde?
Victor Leandro Bagy

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Victor Leandro Bagy
Syntymäaika: 21. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Santo Anastácio, Brasilia0
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 cm
Seura
Seura: Atlético Mineiro
Pelinumero: 1
Junioriseurat
2001–2003: Paulista
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2007 | Paulista | 138 | (0) |
| 2008–2012 | Grêmio | 133 | (0) |
| 2012– | Atlético Mineiro | 35 | (0) |
Maajoukkue
| 2010– | Brasilia | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. marraskuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. marraskuuta 2013.
Victor Leandro Bagy tai yksinkertaisesti Victor (s. 21. tammikuuta 1983 Santo Anastácio, São Paulon osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä Brasilian pääsarjassa Atletico Mineiron seuraa. Victor aloitti uransa Paulista-joukkueessa, jossa hän myös voitti Copa do Brasilin. Vuonna 2008 hän siirtyi Grêmioon. Gaúchossa Victor loukkaantui, jonka takia Marcelo Grohe sai peliakaa. Hän palasi joukkueensa maalivahdiksi Brasileirãon alussa.
21. toukokuuta 2009 Victor kutsuttiin Brasilian kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kisojen karsintaan. Lisäksi hänet kutsuttiin maansa kokoonpanoon vuoden 2009 Maanosaliittojen cupiin.
Palkinnot ja saavutuket

Copa do Brasil 2005 (Paulista)
Vuoden 2008 Brasilian pääsarjan paras maalivahti CBF:n valitsemana
Kanelo

| Kanelo  |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Magnolianae
Lahko::  Canellales
Heimo::  Kapteeninpuukasvit Winteraceae
Alaheimo::  Winteroideae
Suku::  Drimys
Laji::  winteri
Kaksiosainen nimi
 Drimys winteri  J.R.Forst. & G.Forst. 
Katso myös
   Kanelo Wikispeciesissä   Kanelo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanelo tai canelo (Drimys winteri) on ikivihreä puu, joka voi kasvaa 20 metriä korkeaksi. Se kasvaa luonnonvaraisena Chilessä ja Argentiinassa, ja sitä kasvatetaan koristekasvina muuallakin.
Puun nahkeat lehdet tuoksuvat aromaattisen pippurimaisilta, kun niitä murskataan. Terttuina kasvavat valkoiset kukat tuoksuvat miedosti. Niiden halkaisija on pari senttiä ja keskusta keltainen.
Kanelon kuori on tuoksuvaa, ja sitä käytetään kuivattuna ja jauhettuna mausteeksi. Siinä on C-vitamiinia, joten sitä on käytetty keripukin torjuntaan.
Puu on mapuche-kansan pyhä puu.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Drimys winteri
Bridget Sloan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bridget Sloan Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa 2008. |  Bridget Sloan Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa 2008. |  Bridget Sloan Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa 2008. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2009 | moniottelu |  |
|  Hopeaa | Rotterdam 2010 | joukkuekilpailu |  |
Bridget Sloan (s. 23. kesäkuuta 1992 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija. Hän aloitti lajin harrastamisen vuonna 1996.
Sloan oli varaedustajana Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Stuttgartissa 2007. Seuraavana vuonna hän kuului joukkuehopeaa saaneeseen Yhdysvaltojen joukkueeseen Pekingin olympialaisissa. Lontoon MM-kilpailussa 2009 hän voitti kultaa moniottelussa ja sijoittui eritasonojapuilla kuudenneksi. Hän voitti samana vuonna myös Yhdysvaltojen mestaruuden moniottelussa, eritasonojapuilla ja permannolla. Vuonna 2010 Sloan voitti Yhdysvaltain joukkueen jäsenenä joukkuekilpailun MM-hopeaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marietta Šaginjan

Marietta Šaginjan neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Marietta Sergejevna Šaginjan (ven. Мариэ́тта Серге́евна Шагиня́н); (2. huhtikuuta (J: 21. maaliskuuta) 1888 Moskova, Venäjän keisarikunta – 21. maaliskuuta 1982 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Elämäkerta

Marietta Šaginjan syntyi armenialaisen lääkärin ja vanhan kauppiassuvun tyttären perheeseen. Hän opiskeli filosofiaa ja julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1903. Šaginjanin symbolistinen runokokoelma Orientalia (1913) herätti suurta huomiota. Hänen vallankumousta edeltävien filosofisten pohdiskelujensa yhteenveto on vuonna 1923 ilmestynyt romaani Svoja sudba (”Oma kohtalonsa”).
Šaginjan suhtautui innostuneesti lokakuun vallankumoukseen ja osallistui aktiivisesti 1920-luvun kirjallisuuselämään. Vuosina 1924–1925 hän julkaisi salanimellä Jim Dollar avoimesti propagandististen seikkailukertomusten sarjan Mess Mend. Marietta Šaginjan oli nuorena symbolistirunoilija Zinaida Gippiuksen ihailija ja ystävä. Tämän hän yritti aktiivisesti painaa unohduksiin ja onnistui luomaan arvostetun uran ja laajan tuotannon Neuvostoliitossa.
Ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana Šaginjan kirjoitti kiitetyn tuotantoromaanin Gidrotsentral (Vesivoimala, 1931). Kirjailijan ensimmäinen Lenin-aiheinen teos Bilet po istorii (”Historian tenttikysymys”, 1938) sai sen sijaan ideologisen murskavastaanoton. 1940- ja 1950-luvuilla Šaginjan kirjoitti lähinnä kuvauksia ja kirjallisuustieteellisiä tutkimuksia. Hän sai tohtorinarvon Taras Ševtšenkoa käsittelevästä kirjastaan (1944) ja Stalin-palkinnon kuvauskokoelmasta Putešestvije po Sovetskoi Armenii (”Matka Neuvosto-Armeniassa”, 1950).  Šaginjan palkittiin useasti, ja hänen historiallisia aiheita käsittelevät romaaninsa olivat suosittuja. 1960-luvulla Šaginjan laati neliosaisen Lenin-aiheisen teossarjan, joka sai Lenin-palkinnon vuonna 1972. Kirjailijan muistelmat Tšelovek i vremja (”Ihminen ja aika”) ilmestyivät vuonna 1980.
Šaginjan oli Neuvostoliiton kommunistipuolueen jäsen vuodesta 1942. Hänet on palkittu muun muassa Lokakuun vallankumouksen kunniamerkillä ja kahdella Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1976 hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen.
Suomennettu teos

Uljanovin perhe. Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.
Aiheesta muualla

Marietta Šaginjanin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Boris Žitkov

Boris Žitkov.
Boris Stepanovitš Žitkov (ven. Бори́с Степа́нович Житко́в: 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1882 Novgorod – 19. lokakuuta 1938 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.
Boris Žitkov syntyi matematiikan opettajan perheeseen. Hän valmistui Odessan Novorossijskin yliopiston luonnontieteellisestä osastosta vuonna 1906 ja Pietarin polyteknisen instituutin laivanrakennuslinjalta vuonna 1916. Hän työskenteli luonnontieteilijänä, tutkimusaluksen kapteenina, insinöörinä, opettajana ja monissa muissa ammateissa. Vuonna 1923 Žitkov muutti Pietariin, jossa hän tutustui Kornei Tšukovskiin ja Samuil Maršakiin ja alkoi kirjoittaa lastenkirjoja.
Vuosina 1924–1938 Žitkov julkaisi noin 60 kielensä ja sisältönsä puolesta tunnustusta saanutta lastenkirjaa. Hän kirjoitti kertomuksia, näytelmiä, tiedettä ja tekniikkaa käsitteleviä kirjoja sekä lasten tietosanakirjan Tšto ja videl (”Mitä näin”, 1939).
Pääteoksenaan Žitkov piti vuoden 1905 vallankumousta kuvaavaa romaania Viktor Vavitš. Kirja painettiin vuonna 1941, mutta sen koko painos tuhottiin Aleksandr Fadejevin vaatimuksesta. Romaani ilmestyi vasta vuonna 1999.
Suomennettuja teoksia

Ilmapallo. Leningrad: Kirja, 1931.
Sähkösanoma. Suom. Lyyli Pikkuvirta. Petroskoi: Kirja, 1936.
Tästä kirjasta. Suom. Hilda Pekkarinen. Petroskoi: Kirja, 1936.
Höyrylaiva. Suom. Hilda Pekkarinen. Petroskoi: Kirja, 1936 (1937).
Mungo. Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.
Apu tulee. Suom. H. Rudnevskaja. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1953.
Rohkea ankanpoika. Suom. Irma Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.
Tositapauksia. Suom. Salme Peterzens. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Aiheesta muualla

Boris Žitkovin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  IdRef
Sukuelinherpes

Sukuelinherpes miehellä
Sukuelinherpes naisella
Sukuelinherpes on viruksen aiheuttama seksitauti. Sukuelinherpes tarttuu seksikontaktissa ja aiheuttaa rakkulaista tulehtumista sukuelinten alueille. Sairaudesta ei voi parantua, koska virus jää elimistöön loppuelämän ajaksi. Tautiin on kuitenkin olemassa lääkitys, joka lieventää kipuja ja kestoa. Sukuelinherpes tarttuu, mutta se ei ole suvussa periytyvä sairaus. Viime vuosien aikana nuorten vaara saada sukuelinherpes on lisääntynyt.
Henkilön mahdollinen sairaus selvitetään virusviljelyllä, PAPA-näytteellä eli irtosolunäytteellä, antigeeninosoitusmenetelmällä tai kliinisellä kuvalla.
Aiheuttaja

Sairauden aiheuttaa virus nimeltä Herpes Simplex Virus 2 (HSV 2) tai Herpes Simplex Virus 1 (HSV 1). Yleisemmin sairauden aiheuttaa HSV 2, sillä se aiheuttaa sairastumisista noin 70-90 %. Ne jäävät pysyvästi elimistöön, tuntohermosolmukkeisiin.
Sukuelinherpeksen tarttumiskohteet ovat limakalvot ja iho, joihin sairaus tarttuu seksuaalisen kosketustartunnan kautta. Herpestä vastaan on yritetty kehittää rokotteita, mutta ne eivät nykyisellään ole tehokkaita herpestartunnan estämiseksi.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Oireet

ryhmittäin esiintyvät rakkulat
haavaumat rakkula-alueilla
kuume
pahoinvointi
nivustaipeen imusolmukkeiden suurentuminen
arkuus
kirvely virtsatessa
uusiutumismahdollisuus (ei varsinainen oire)
Hoito

Tautia hoidetaan lääkkeillä, joista yleisin on asikloviiri, mutta myös valasikloviiri ja famsikloviiri ovat tautiin auttavia lääkkeitä. Lääkkeet otetaan suun kautta, vaikka vakavammissa tilanteissa voidaan käyttää myös suonensisäistä hoitoa. Jos sairaus uusiutuu eikä uusiutuminen lopu millään, otetaan käyttöön estohoito, jossa asikloviiria käytetään joka päivä. Sairaus ei vaadi seurantaa.
Aiheesta muualla

Terveyskirjasto – Sukuelinherpes naisella
Terveyskirjasto – Sukuelinherpes miehellä
Terve.fi – Sukuelinherpeksen hoito
RFSU – Herpes (Arkistoitu – Internet Archive)
Korean verenvuotokuume

Korean verenvuotokuume, joka nykyään tunnetaan nimellä HFRS (engl. hemorrhagic fever with renal syndrome), on hantaviruksen aiheuttama verenvuotokuume.  Se on saanut nimensä Hantaa-nimiseltä paikkakunnalta Koreasta, jossa sitä on tavattu ensimmäisen kerran. Kuolleisuus Korean verenvuotokuumeeseen on 3–7 %. Sen levittäjänä toimii pienikokoinen peltohiiri. Hantavirus kuuluu bunyavirusten heimoon. Hantaviruksia tunnetaan nykyään toista kymmentä. Hantavirukset tarttuvat jyrsijöiden ulosteista ja muista eritteistä ihmiseen.
Suomessa esiintyy samaan virusryhmään kuuluvaa myyräkuumetta, jonka aiheuttaa kuitenkin Puumala-virus ja joka on huomattavasti lievempi sairaus.
Piikkiaralia

| Piikkiaralia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Apiales
Heimo::  Araliakasvit Araliaceae
Suku::  Araliat Aralia
Laji::  elata
Kaksiosainen nimi
 Aralia elata  (Miq.) Seem. 
Katso myös
   Piikkiaralia Wikispeciesissä   Piikkiaralia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Piikkiaralia eli pirunkeppi (Aralia elata) on aralioiden eli isoaralioiden suvun puu, joka on kotoisin itäisimmästä Aasiasta. Sen luontaista levinneisyysaluetta ovat Korean niemimaa, Japani, Koillis-Kiina, Amurin alue ja Etelä-Sahalin.
Piikkiaralian haarat ovat suoran jäykkiä ja hyvin piikkisiä. Sen lehtilapa on jopa 70 senttimetriä pitkä ja se koostuu runsaista harvahampaisista, suippukärkisistä lehdyköistä. Kukinnot ovat enintään puoli metriä leveitä huiskiloita.
Suomessa piikkiaralia on menestynyt koristekasvina vain eteläisimmässä osassa; kasviyksilöt ovat tulleet pari-kolme metriä korkeiksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Piikkiaralia – Aralia elata
ITIS: Aralia elata (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Aralia elata (englanniksi)
Flora of China: Aralia elata (englanniksi)
Petri Laukka

Petri Laukka
Petri Laukka (s. joulukuu 1964 Haapavesi) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, oppiarvoltaan filosofian tohtori.
Laukka on työskennellyt journalistina muun muassa sanomalehti Kalevan kulttuuritoimituksen päällikkönä sekä uutispäällikkönä ja pääkirjoitustoimittajana Oulussa. Nykyisin hän on Kalevan pohjoisten asioiden toimittaja. Laukka on väitellyt filosofian tohtoriksi Lapin yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa Hurriganesin ja populaarikulttuurin merkityksestä 1970-luvun suomettuneessa Suomessa.
Laukka on julkaissut teokset Remu & Hurriganes Kekkoslovakiassa (2014), Pieni kansa pyristeli ­– sata tarinaa itsenäisestä Suomesta (2017) sekä vihapuheen historiaa käsittelevän Solvaajat – herjaamisen hävytön historia (2020) yhdessä Ari Turusen kanssa. Solvaajat valittiin kirjallisuuden Botnia-palkintoehdokkaaksi 2020. Laukka ja Turunen julkaisivat keväällä 2024 tietokirjan Paha meri — Itämeren myrskyisä historia. Laukka on ollut mukana Tieto-Finlandia -ehdokkaana olleessa Maamme - Itsenäisen Suomen kulttuurihistoria (2016) -kirjassa ja toimittajana Pentti Haanpään parhaat (2018) -novellikokoelmassa. Häneltä on julkaistu syksyllä 2022 kulttuurihistoriallinen elämäkerta K.J. Ståhlbergin armoton matka (Into Kustannus). Laukka toiminut Suomen tietokirjailijat ry:n hallituksen jäsenenä (2021–2023).
Laukka tunnetaan myös muusikkona. Hän soittaa bassoa Skuugi Darlings ja Venedin -yhtyeissä. Aiemmin hän on soittanut muun muassa kaksi levyä 2000-luvun alkupuolella julkaisseessa oululaisessa Supernormals-yhtyeessä. Laukka on levyttänyt ja keikkaillut Remu Aaltosen kanssa. Remu & Skuugi Darlings on julkaissut LP:n Rocking All Life Long syksyllä 2021. Levyllä on Laukan sanoituksia.
Aiheesta muualla

Petri Laukka Into Kustannuksen sivuilla
Petri Laukka: ”Kekkoslovakian kuninkaat – Hurriganes 1970-luvun suomalaisen kulttuurin tuotteena, tekijänä ja nostalgiana”. Lectio praecursoria 7.9. 2013
https://www.kirjavinkit.fi/kirjailijat/laukka-petri/
https://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/http%253A%252F%252Fdata.kirjasampo.fi%252Factor_Laukka%25252C%252BPetri
Roald Hoffmann

| Roald Hoffmann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. heinäkuuta 1937 (ikä 87) Zolotšiv, Puola (nyk. Ukrainan Lvivin alue)
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:   Harvardin yliopistoCambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  William Lipscomb
Instituutti:  Cornellin yliopisto
Oppilaat:  Gerald Guralnik
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Reaktiomekanismien tutkimus
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1981)
Aiheesta muualla
www.roaldhoffmann.com
Roald Hoffmann (s. 18. heinäkuuta 1937 Zolotšiv, Puola, (nyk. Ukrainan Lvivin alue)) on yhdysvaltalainen tieteilijä, jolle myönnettiin vuonna 1981 Nobelin kemianpalkinto kemiallisia reaktioita koskevista teorioista. Hän työskentelee Cornellin yliopistossa Ithacassa.
Hoffmann syntyi Zolotšivissä nykyisen Ukrainan alueella mutta muutti juutalaisen perheensä kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1949. Hän kävi Stuyvesant High Schoolin, josta hän valmistui vuonna 1955 ja sai sen jälkeen oppiarvot Columbian ja Harvardin yliopistoista.
Hoffmannille on myönnetty Nobelin lisäksi National Medal of Science (1983) ja Priestley Medal (1990). Hänet valittiin Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1972,  Royal Societyn ulkomaalaisjäseneksi vuonna 1984 ja Suomen Tiedeseuran ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1988.
Dorian Electra

| Dorian Electra |
| --- | --- |
 Dorian Electra vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Dorian Electra Fridkin Gomberg
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1992 (ikä 32) Houston, Teksas
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, kuva- ja performanssitaiteilija
Muusikko
Tyylilajit:  popmusiikki, kokeellinen pop, hyperpop, Futurepop, Avant-pop ja vaihtoehtorock 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Dorian Electra (oik. Dorian Electra Fridkin Gomberg 25. kesäkuuta 1992) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, kuva- ja performanssitaiteilija.
Hänen debyyttialbuminsa Flamboyant julkaistiin vuonna 2019, ja sitä seuraava albumi My Agenda vuonna 2020. Kolmas albumi Fanfare ilmestyi vuonna 2023. Omien julkaisujen lisäksi hän on tehnyt yhteistyötä useiden muusikoiden kanssa, merkittävimpinä kappale CharliXCX:n Pop 2 mixtapella "Femmebot" ja Lady Gagan Dawn of Chromatica -remix albumilla kappaleella "Replay" (remix-versio). Hänet tunnetaan poikkeavasta pukeutumistyylistään, queer-estetiikasta ja eksperimentaalisesta pop-musiikista. Hän on yksi hyperpop-genren tunnetuimmista artisteista. Hänen taiteessaan näkyvät usein queer-teemat, politiikka sekä meemit. Electra identifioituu genderfluidiksi.
Aiheesta muualla

Dorian Electra Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dorian Electra Panm360.com. Viitattu 19.2.2023. (englanniksi)
Dorian Electra Media Club. Viitattu 19.2.2023. (englanniksi)
Laukkoski

Kahvila Kesämopo Laukkosken kylässä.
Laukkoski on yli 400 asukkaan kylä Pornaisissa, ja se on sekä kunnan eteläisin että myös pinta-alaltaan suurin kylä. Se sijaitsee kunnan keskustaajamasta Kirveskoskelta etelään, aivan Kotojärven vieressä. Kylän vierestä kulkee Porvooseen johtava yhdystie 1492. Laukkosken kylä on toiminut näyttelijöiden ja kirjailijoiden asuin- tai kesänviettopaikkana, mainittaviin lukeutuen kirjailija Mika Waltari, jonka tiedetään kirjoittaneen suurimman osan tuotannostaan kylässä sijainneessa huvilassaanlähde?. Hänen kunniakseen kylään perustettiin vuonna 2014 Mika Waltarin koulu.
Laukkosken kumpuileva kylämaisema on ollut monen suomalaisen elokuvan kuvauspaikkana. Niitä ovat Taistelu Heikkilän talosta (1936), Akaton mies (1983), Akallinen mies (1986) ja Kun Hunttalan Matti Suomen osti (1984).
Aiheesta muualla

Laukkosken kylän kotisivut
Pornaisten kylät
Halkia
Hevonselkä
Jokimäki
Kirveskoski
Kupsenkylä
Laha
Laukkoski
Metsäkylä
Vähä-Laukkoski
Vuoden kaupunkilehti

Vuoden kaupunkilehti on Sanomalehtien Liiton vuosittainen kunniamaininta parhaasta kaupunkilehdestä.
2010: Aamuset, Suur-Jyväskylän Lehti, Uusi Rovaniemi, Länsiväylä
2014: Uusi Lahti
2015: Karjalan Heili
201:6 Uusi Rovaniemi
2017: Kuopion Kaupunkilehti
2018: Kuopion Kaupunkilehti
2019: Kuopion Kaupunkilehti
2020: Epari
2021: Vantaan Sanomat
2022: Forum24
2023: Uusi Rovaniemi
Indy NXT

| Indy NXT |
| --- | --- |
  Indy NXT -kausi 2024 

Luokka:  avopyöräiset
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen kausi:  1986
Kuljettajien mestari:   Louis Foster
Tallien mestari:   Andretti Global
Virallinen kotisivu
INDY NXT by Firestone (lausutaan "Indy Next"), aikaisemmin nimellä Indy Lights, on Yhdysvalloissa ajettava autourheilusarja, joka on osa IndyCar-tapahtumaa. Sarja perustettiin vuonna 1986 American Racing Series nimellä. Vuosina 1991-2001 sarjan nimi oli Dayton Indy Lights. Vuosina 2002-2009 sarja oli osa IRL-sarjaa. Vuosina 2010-2022 sarjan nimeksi vakiintui Firestone Indy Lights. Vuonna 2023 Penske Entertainment ilmoitti vaihtavansa sarjan nimen Indy NXT:ksi.
Mestarit

| Kausi> CART American Racing Series | Kuljettaja> CART American Racing Series | Talli> CART American Racing Series |
| --- | --- | --- |
| 1986 |  Fabrizio Barbazza | Arciero Racing |
| 1987 |  Didier Theys | Truesports |
| 1988 |  Jon Beekhuis | Enterprise Racing |
| 1989 |  Mike Groff | Leading Edge Motorsport |
| 1990 |  Paul Tracy | Landford Racing |
CART Firestone/PPG/Dayton Indy Lights Series
| 1991 |  Éric Bachelart | Landford Racing |
| 1992 |  Robbie Buhl | Leading Edge Motorsport |
| 1993 |  Bryan Herta | Tasman Motorsports |
| 1994 |  Steve Robertson | Tasman Motorsports |
| 1995 |  Greg Moore | Forsythe Racing |
| 1996 |  David Empringham | Forsythe Racing |
| 1997 |  Tony Kanaan | Tasman Motorsports |
| 1998 |  Cristiano da Matta | Tasman Motorsports |
| 1999 |  Oriol Servià | Dorricott Racing |
| 2000 |  Scott Dixon | PacWest Lights |
| 2001 |  Townsend Bell | Dorricott Racing |
Infiniti Pro Series
| 2002 |  A.J. Foyt IV | A.J. Foyt Enterprises |
| 2003 |  Mark Taylor | Panther Racing |
| 2004 |  Thiago Medeiros | Sam Schmidt Motorsports |
| 2005 |  Wade Cunningham | Brian Stewart Racing |
Indy Pro Series
| 2006 |  Jay Howard | Sam Schmidt Motorsports |
| 2007 |  Alex Lloyd | Sam Schmidt Motorsports |
Indy Lights
| 2008 |  Raphael Matos | AGR–AFS Racing |
| 2009 |  J. R. Hildebrand | AGR–AFS Racing |
| 2010 |  Jean-Karl Vernay | Sam Schmidt Motorsports |
| 2011 |  Josef Newgarden | Sam Schmidt Motorsports |
| 2012 |  Tristan Vautier | Sam Schmidt Motorsports |
| 2013 |  Sage Karam | Schmidt Peterson Motorsports |
| 2014 |  Gabby Chaves | Belardi Auto Racing |
| 2015 |  Spencer Pigot | Juncos Racing |
| 2016 |  Ed Jones | Carlin |
| 2017 |  Kyle Kaiser | Juncos Racing |
| 2018 |  Patricio O'Ward | Andretti Autosport |
| 2019 |  Oliver Askew | Andretti Autosport |
2020: Kausi peruttiin COVID-19-pandemian vuoksi.
| 2021 |  Kyle Kirkwood | Andretti Autosport |
| 2022 |  Linus Lundqvist | HMD Motorsports |
Indy NXT
| 2023 |  Christian Rasmussen | HMD Motorsports |
| 2024 |  Louis Foster | Andretti Global |
Merisää

Merisää (ruots. Sjörapport) on Yle Radio Suomen viidesti vuorokaudessa lähettämä säätiedotus merenkulkijoille, jonka sisällön laatii Ilmatieteen laitos.
Merisääennuste laaditaan joka päivä klo 5.50, 12.45 ja 18.50. Säätiedotus luetaan suomeksi Radio Suomessa päivittäin kello 5.50, 7.50, 12.45, 18.50 ja 21.50 sekä ruotsiksi Yle Vegalla pääsääntöisesti seuraavan tasatunnin uutislähetyksen yhteydessä, lukuun ottamatta keskipäivän lähetystä, joka lähetetään erikseen kello 12.45. Lisäksi pienveneilykaudella (touko–lokakuu) lähetetään Veneilysää (ruots. Båtvädret) päivittäin Radio Suomessa kello 15.50 ja Vegalla kello 16.00 uutislähetyksen yhteydessä.
Merisää on osa Yleisradion viranomaistiedottamista ja julkisen palvelun tehtävää. Ohjelmaa on lähetetty vuodesta 1926 lähtien, mikä tekee siitä yhden Yleisradion vanhimmista ohjelmista.