stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vera Zasulitš
Elämä > Pako ulkomaille

Uutta pidätystä peläten Zasulitš pakeni ulkomaille. Hän palasi Venäjälle 1879 ja liittyi Tšornyi peredel -narodnikkiryhmään. Tammikuussa 1881 hän siirtyi jälleen ulkomaille ja osallistui Narodnaja voljan avustusjärjestön toimintaan. Vuonna 1883 hän liittyi Georgi Plehanovin perustamaan marxilaiseen Työn vapautus -ryhmään. Zasulitš oli kirjeenvaihdossa Karl Marxin ja Friedrich Engelsin kanssa, käänsi heidän teoksiaan venäjäksi ja kirjoitti lehtiartikkeleita. Vuoden 1899 lopussa hän kävi jälleen Venäjällä, jossa tutustui paikallisiin sosiaalidemokraattisiin ryhmiin ja V. I. Leniniin. Vuodesta 1900 lähtien hän työskenteli marxilaisten Iskra- ja Zarja-lehtien toimittajana sekä osallistui toisen internationaalin kongresseihin. Vuonna 1903 pidetyn Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toisen edustajankokouksen jälkeen hänestä tuli yksi menševikkien johtajista.
Elämä > Paluu Venäjälle

Lokakuun manifestin jälkeen Zasulitš palasi vuoden 1905 lopussa Pietariin. Vuosien 1905–1907 tapahtumia seuranneen taantumuksen vuosina hän vaati vallankumouksellisesta toiminnasta luopumista. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän esiintyi Venäjän sotatoimien kannattajana. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän liittyi sodankäynnin jatkamista vaatineiden oikeistomenševikkien Jedinstvo-ryhmään (”Yhtenäisyys”). Lokakuun vallankumoukseen hän suhtautui jyrkän kielteisesti.
Rosvokotka

| Rosvokotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Ictinaetus
Laji::  malayensis
Kaksiosainen nimi
 Ictinaetus malayensis  (Temminck, 1822) 
Alalajit
 Ictinaetus malayensis malayensis(Temminck, 1822)  Ictinaetus malayensis perniger(Hodgson, 1836) 
Katso myös
   Rosvokotka Wikispeciesissä   Rosvokotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rosvokotka (Ictinaetus malayensis) on haukkojen heimon sukuun Ictinaetus kuuluva kookas lintu. Sitä tavataan hyvin laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa Bangladeshissa, Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Indonesiassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
Sen koko populaation määräksi arvioidaan noin 10 000 yksilöä, mutta määrä on vähenemässä metsien hakkuun vuoksi.
Elinalue

Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät 300–2 700 metrin korkeudessa.
Aiheesta muualla

Internet Bird Collection
Jaavan lintulajeista
Ääni (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q795439  Wikispecies: Ictinaetus malaiensis  ARKive: ictinaetus-malayensis  Avibase: 28D7E7CCE03B9442  BirdLife: 22696019  BOW: blaeag1  eBird: blaeag1  EoL: 914594  GBIF: 5229198  iNaturalist: 367472  ITIS: 175562  IUCN: 22696019  NCBI: 307640  Observation.org: 73300  Open Tree of Life: 626720  Paleobiology Database: 373458  Paleobiology Database: 373458  Species+: 6557  Xeno-canto: Ictinaetus-malaiensis 
Lentokuvassa näkyy, kuinka siipi kapenee tyveä kohti.
Ålands lyceum

| Ålands lyceum |
| --- | --- |

Sijainti:  Västra skolgatan 2, Maarianhamina
Koordinaatit:  60.1003°N, 19.9340°E
Tyyppi:  ruotsinkielinen lukio
Oppilaita:  432 (2018)
Verkkosivut
Ålands lyceum on yleissivistävä lukio Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Koulun opetuskieli on ruotsi. Ålands lyceum on verrattain suuri lukio; Opetushallinnon vuoden 2018 tilaston mukaan siellä opiskeli 432 lukiolaista. Kyseessä on Ahvenanmaan maakunnan ainoa lukio.
Yleissivistävässä Ålands lyceumissa voi valita erilaisia painotuksia lukio-opinnoissaan: esteettisen, humanistis-yhteiskuntatieteellisen, luonnontieteellisen tai terveys- ja urheilulinjan.
Alands Lyceum Maarianhaminassa
Ålands lyceumin koulurakennuksen vanhimman osan on suunnitellut arkkitehti J. Ahrenberg, ja se valmistui vuonna 1903. Vuonna 1930 valmistui Torsten Montellin suunnittelema lisärakennus. lähde?
On huomattava, että Ahvenanmaalla voi lukio-opinnot suorittaa muuallakin, sillä Ahvenanmaan toisen asteen koulutuksen katto-organisaation Ålands gymnasiumin alaisuudessa toimii kaksi erilaista lukiokoulutusta tarjoavaa oppilaitosta. Nämä ovat yleislukio (Ålands lyceum) ja Ahvenanmaan ammattikoulu (ruots. Ålands yrkesgymnasium), josta valmistuvat suorittavat tyypillisesti kaksoistutkinnon.
Aiheesta muualla

Ålands lyseumin katto-organisaation eli Ålands gymnasiumin viralliset sivut (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Ronald Reaganin kansallinen lentoasema

Ronald Reaganin kansallinen lentoasema (IATA: DCA, ICAO: KDCA) on lentoasema Arlingtonin piirikunnassa Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Lentoaseman kautta kulki noin 24 miljoonaa matkustajaa vuonna 2017. Lentoasema sijaitsee noin kymmenen kilometriä etelään Washingtonin keskustasta.
Liikenne

Washingtonin metron keltainen ja sininen linja kulkevat B- ja C-terminaalien yhteydessä olevan metroaseman kautta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ronald Reaganin kansallinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ronald Reagan Washington National Airport
Käännös suomeksi
Vivi Wahlström

| Vivi Wahlström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vivi Lilja Wahlström
Syntynyt: 19. marraskuuta 2001 (ikä 23)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2015–
Merkittävät roolit:   Viola Angervuo (Salatut elämät) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Vivi Lilja Wahlström (s. 19. marraskuuta 2001 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Salatut elämät -televisiosarjasta Viola Angervuon roolista, jota hän on esittänyt vuodesta 2016 alkaen jolloin hän korvasi hahmoa aiemmin esittäneen Annalisa Tyrväisen.
Yksityiselämä

Wahlströmin isä on näyttelijä-ohjaaja Toni Wahlström ja isoisä näyttelijä Raimo Wahlström.
Filmografia

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Sarja | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Big Bang! | Hissaminsa |
| 2016–2024 | Salatut elämät | Viola Angervuo |
| 2018–2019 | Kämppä tyhjänä | Viola Angervuo |
| 2018 | Pahainpäivä | Viola Angervuo |
| 2019 | Pihlajasatu | Viola Angervuo |
| 2019 | Tuuliranta | Viola Angervuo |

| Lyhytelokuvat> Vuosi | Lyhytelokuvat> Lyhytelokuva | Lyhytelokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2012 | I’ve Only Just Begun | lapsi autossa |

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Elokuva | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2002 | Kymmenen riivinrautaa | vauva Virtanen |
| 2024 | Koston enkeli | Niina |
Aiheesta muualla

Vivi Wahlström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vivi Wahlström Elonetissä.
Vivi Wahlströmin profiili Näyttelijäliiton sivuilla
Vivi Wahlström katseen kohteena, Yle 24.10.2023
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Ennigerloh

| Ennigerloh |
| --- | --- |
 Marktplatz Ennigerlohissa
 vaakuna
 Ennigerloh
 Koordinaatit: 51°50′N, 8°2′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Münster
Piirikunta:  Warendorf
Hallinto:  
 – Pormestari:  Berthold Lülf (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  125,56 km²
Korkeus:  104 m
Väkiluku (31.12.2022):  19 757
 – Väestötiheys:  157 as./km²
 
 www.ennigerloh.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ennigerloh on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Warendorfin piirikuntaan. Kaupungissa asui vuoden 2022 lopussa 19 757 ihmistä, ja sen naapurikuntiin ja -kaupunkeihin lukeutuvat Warendorf, Beelen, Oelde, Beckum, Ahlen ja Sendenhorst.
Ennigerlohin sijainti Warendorfin piirikunnassa.
Ennigerloh on jaettu neljään kaupunginosaan, jotka ovat Ennigerloh, Enniger, Ostenfelde ja Westkirchen. Ennigerloh sai nykyisen muotonsa 1. tammikuuta 1975, kun siihen liitettiin Ennigerin, Ostenfelden ja Westkirchenin kunnat. Kaupunki Ennigerlohista tuli 9. marraskuuta 1976.
Ennigerloh mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 860. Varhaisin tunnettu kiistaton maininta Ennigeristä on peräisin vuodelta 1226. Ostenfeldestä varhaisin maininta on puolestaan peräisin noin vuodelta 890. Westkirchen mainittiin ensimmäisen kerran 1337.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ennigerloh Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Ison Mahosaaren jätinkirkko

| Ison Mahosaaren jätinkirkko> Sijainti |
| --- | --- |
 Ison Mahosaaren jätinkirkko
Koordinaatit:  63.26590478°N, 29.86846224°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Lieksa
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  pronssikausi
Korkeus:  95  m
Pinta-ala:  720 (23×18)  m²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ison Mahosaaren jätinkirkko on Pohjois-Karjalassa Lieksassa Pielisen saaressa sijaitseva epävarma jätinkirkko. Se olisi Itä-Suomen ensimmäinen jätinkirkko.
Sijainti

Iso Mahosaari sijaitsee aivan Lieksan kaupungin edustalla noin 9,6 kilometriä Lieksan luterilaisesta kirkosta lounaaseen. Saari sijaitsee Mahonselällä Sipolansaaren ja Kinahmonsaaren välissä. Jätinkirkko on löytynyt saaren kaakkoiskärjestä sen kivikkoiselta harjanteelta.
Jätinkirkko

Jätinkirkosta ei ole Museoviraston Muinaisjäännösrekisterissä merkintää. Saarella on kuitenkin jo kaksi muinaisjäännöskohdetta ennestään. Jätinkirkon sisäpihaa reunustaa nelikulmainen kivivalli, joka on noin 2 metriä leveä. Jätinkirkon pituus on 23 metriä ja leveys 18 metriä. Kivivallin sisällä on Marianna Ridderstadin mukaan toinenkin pienempi kivivalli. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 19° pohjoisesta vastapäivään eli pohjoiskoilliseen.
Ympäristö

Saaren kaakkoiskärjessä on muitakin kiviröykkiöitä. Timo Jussila raportoi viidestä peräkkäin sijaitsevasta kivilatomuksesta, joista yksi on nyt tunnistettu jätinkirkko. Rannasta 30 metrin päässä sijaitsi pyöreä kivikehä, jonka halkaisija on 3,5 metriä. Tästä hieman pohjoiseen sijaitsee kiviröykkiö, jossa on keskellä kuoppa. Röykkiön halkaisija on 3 metriä. Seuraavaksi tulee jätinkirkko, joka jälkeen löytyy halkaisijaltaan 4- ja 6-metriset kivilatomukset. Viimeisen latomuksen keskellä on halkaisijaltaan 1,2-metrinen kivikasa.
Saaren pohjoispäässä 500 metrin päässä sijaitsee kalliolla 7,5 metriä pitkä ja 6 metriä leveä kiviröykkiö.
Tutkimuksia

Saarella on käyty tarkastamassa muinaisjäännöksiä vuosina 1971 (Maarit Lönnberg) ja 2001 (Timo Jussila). Silloin havaittua kivikehää ei tunnistettu jätinkirkoksi. Kohdetta ei ole vielä tutkittu.
Aiheesta muualla

Okkonen, Jari: Jättiläisen hautoja ja hirveitä kiviröykkiöitä: Pohjanmaan muinaisten kivirakennelmien arkeologiaa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora 52)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-7169-6  Teoksen verkkoversio (pdf). (Arkistoitu – Internet Archive)
Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008, s.5–7
Laakso, Ville: Pieliseltä löydettiin jätinkirkko - yhteys hylkeisiin entistä varmempi, YLE–Tiede, 13.9.2013
Mikroliitti: Lieksan muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), 2001
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala: Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko  Storbackenin jätinkirkot 
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko  Hembackenin jätinkirkko  Honkobackharjun jätinkirkko  Högryggenin jätinkirkko  Höysälänjärven jätinkirkko  Jäknabackenin jätinkirkko  Kejsmolandsbackenin jätinkirkko  Kåtabackenin jätinkirkko  Racklen jätinkirkko  Snårbackenin jätinkirkko  Svedjebackenin jätinkirkko  Tallbackharjun jätinkirkot  Tavoman jätinkirkko 
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko  Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko  Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko  Kirkkoharjun jätinkirkko  Korven jätinkirkko  Kämppäkankaan jätinkirkko  Pahikaisharjun jätinkirkko  Pikku Hautakankaan jätinkirkko  Tressunharjun jätinkirkot 
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna  Jätinlinna  Jättiläissaaren jätinkirkko  Kehäkankaan jätinkirkko  Keskimmäisenkankaan jätinkirkko  Kettukankaan jätinkirkko  Kivilammen jätinkirkko  Kiviojakankaan jätinkirkko  Kotakankaan jätinkirkko  Käyräkankaan jätinkirkot  Laivakankaan jätinkirkko  Linnamaan jätinkirkko  Linnakankaan jätinkirkko  Linnankankaan jätinkirkko  Linnansaaren jätinlinna  Luola-ahon jätinkirkko  Metelinkankaan jätinkirkko  Metelinkirkko  Miehennevan jätinkirkko  Mustosenkankaan jätinkirkko  Mäntyselän jätinkirkko  Pattijoen Kastelli  Pesuankankaan jätinkirkko  Pikku Jakenaron jätinkirkko  Pikku Liekokankaan jätinkirkot  Pirttihaudankankaan jätinkirkko  Pirttivaaran jätinkirkot  Rajakankaan kirkko  Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko 
Lappi: Jatulinlehdon jätinkirkko
Kustaa (Ruotsin kruununprinssi)

Prinssi Kustaa, muotokuva noin vuodelta 1830.
Kustaa, Vaasan prinssi (9. marraskuuta 1799 Tukholma, Ruotsi – 5. elokuuta 1877 Pillnitz, Saksi) oli Ruotsin kruununprinssi ja kuningas Kustaa IV Aadolfin vanhin poika, joka asui pääosan elämästään maanpaossa.
Suku

Kustaan vanhemmat olivat kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea. Kustaan sisaruksia olivat lapsena kuollut prinssi Kaarle Kustaa, Oldenburgin suurherttuatar Cecilia, Badenin suurherttutar Sofia Vilhelmiina ja prinsessa Amalia.
Elämä maanpaossa

Isänsä vallasta syrjäyttämisen jälkeen 10-vuotias Kustaa vietiin joulukuussa 1809 pois Ruotsista. Kreivi Jacob Gustaf De la Gardien johtamat ”kustavilaiset” yrittivät huonolla menestyksellä saada hänet nimetyksi kruununperijäksi Kaarle XIII:n jälkeen. Kustaa varttui äitinsä luona ja liittyi aikuisena Itävallan armeijaan, jossa hän sai vuonna 1836 sotamarsalkkaluutnantin arvon. Hän käytti aluksi titteliä Ruotsin prinssi, mutta luopui siitä kuningas Kaarle XIV Juhanan vaatimuksesta vuonna 1829, jolloin keisari Frans I antoi hänelle Ruotsin historiaan viittavan ”Vaasan prinssin” arvon.
Kustaa kihlautui vuonna 1828 Hollannin prinsessa Mariannen kanssa, mutta kihlaus purettiin ilmeisesti Ruotsista tulleen painostuksen vuoksi. Kustaa nai joulukuussa 1830 serkkunsa, Badenin prinsessa Luisen (1811–1854), joka oli suurherttua Kaarlen tytär. Kustaan ja Luisen ainoa aikuiseksi elänyt lapsi oli tytär Carola (1833–1907), josta tuli Saksin kuningas Albertin puoliso. Lisäksi heille syntyi vuonna 1832 sylilapsena kuollut poika Ludvig.
Kustaa esitti Ruotsin vuosien 1844 ja 1859 hallitsijanvaihdosten yhteydessä julistuksen, jonka mukaan hän piti edelleen itseään ja sukuaan oikeutettuna Ruotsin valtaistuimeen mutta ei ryhtyisi enempiin mielenilmauksiin. Vuoden 1872 hallitsijanvaihdoksen yhteydessä hän ei enää uusinut julistustaan. Hän kävi Ruotsissa aikuisiällä ainoan kerran syyskuussa 1862, jolloin hän vietti Tanskan-matkansa yhteydessä päivän tuntemattomana Helsingborgissa.
Kustaa kuoli Saksassa vuonna 1877, jolloin Holstein-Gottorpin hallitsijasuvun ruotsalainen haara sammui mieslinjalta. Hänet haudattiin aluksi Holstein-Gottorpien sukuhautaan Eutiniin, mutta hänen jäännöksensä siirrettiin vuonna 1884 Tukholman Riddarholmenin kirkkoon hänen isänsä haudan vierelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kustaa (Ruotsin kruununprinssi) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Johanna Nichols

Johanna Nichols (s. 1945 Iowa City, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kielitieteilijä ja Kalifornian yliopiston, Berkeley, slaavilaisen kielitieteen ja kirjallisuuden professori emerita.
Nichols on tutkinut muun muassa slaavilaisia kieliä, pohjoisen Euraasian kielellistä esihistoriaa sekä kaukasialaisia kieliä, erityisesti tšetšeeniä ja inguušia. Hänen erityisalojaan ovat kielitypologia ja kielihistoria.
Vuosina 2017–2019 Nichols toimi vierailevana professorina Suomessa Helsingin yliopistossa ja oli yhtenä tutkijoista tutkimushankkeessa, joka käsitteli uralilaisten kielten varhaista leviämishistoriaa.
Julkaisuja

Nichols, J. Linguistic Diversity in Space and Time. Chicago: University of Chicago Press, 1992.  ISBN 0-226-58056-3
Nichols, J. The Slavic homeland and migrations. Julkaisussa: Encyclopedia of Slavic Languages and Linguistics (vaatii käyttöoikeuden). Leiden: Brill, 2020.
Riho Grünthal, Volker Heyd, Sampsa Holopainen, Juha A. Janhunen, Olesya Khanina, Matti Miestamo1, Johanna Nichols, Janne Saarikivi, Kaius Sinnemäki: Drastic demographic events triggered the Uralic spread. Diachronica, 8.4.2022.  John Benjamins. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.4.2022. (englanniksi)
Käännös suomeksi
Sitka

| Sitka |
| --- | --- |
 Näkymä Sitkaan 1990-luvun puolivälissä
 Sitka
 Koordinaatit: 57°3′5.62″N, 135°20′19.11″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:   Alaska
Pinta-ala:  
 – Maa:  7433,42 km²
Väkiluku (2020):  8 382
Aikavyöhyke:  UTC-9
 – Kesäaika:  UTC-8
 
 www.cityofsitka.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sitka (vir. City and Borough of Sitka; vuosina 1804–1867 Novo-arhangelsk (ven. Ново-архангельск)) eli Uusi Arkangeli on kaupunki ja borough Baranofinsaaren länsilaidalla Alexanderin saaristossa Alaskan osavaltiossa. Se on pinta-alaltaan (2870,06 neliömailia, n. 7433,42 km2) Yhdysvaltain suurin kaupunki. Vuoden 2020 väestönlaskennan perusteella kaupungissa oli 8382 asukasta.
Kaupungin nimi tulee tlingitin kielen sanasta Sheet’ká, eli ”kansa Sheen ulkopuolella”.
Historiaa

Aluetta asuttivat alun perin tlingit-intiaanit (kološit). Ensimmäisen venäläisen siirtokunnan, Arkkienkeli Mikaelin linnoituksen, paikkakunnalle perusti Aleksandr Baranov vuonna 1799. Baranov oli johtanut venäläisten toimintaa alueella vuodesta 1791 ja oli samana vuonna 1799 perustetun, keisari Paavali I:n valtuuttaman Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian kuvernööri. Tlingitit tuhosivat Baranovin perustaman linnoituksen kuitenkin vuonna 1802 ja surmasivat suurimman osan venäläisistä asukkaista. Baranov maksoi jäljelle jääneistä uudisasukkaista 10 000 ruplan lunnaat.
Baranov palasi paikalle vuonna 1804 mukanaan joukko venäläisiä ja aleutteja ja tlingitit häädettiin kylästään. Sitkan taistelun voiton jälkeen venäläiset rakensivat uuden pysyvän linnoituksen, joka sai nimen Novo-arhangelsk (”Uusi Arkangeli”). Novorkangelskista tuli Venäjän Amerikan pääkaupunki, kun kauppakomppania siirsi päämajansa sinne Kodiakista.
Vuosina 1834–1838 kaupungin pappina toimi isä Ioann Veniaminov (sittemmin Pyhä Innokenti). Hän palasi kaupunkiin 1842 Kamtšatkan hiippakunnan piispana. Piispanistuin pysyi Uudessa Arkangelissa vuoteen 1863, vaikka Innokenti toimi muualla vuodesta 1850. Näiltä ajoilta periytyvä ortodoksitraditio elää yhä nykyisessä Amerikan Sitkassa.
Jo Venäjän vallan aikana suuri osa virkamiehistä oli kuitenkin protestantteja. Suomalainen Adolf Etholén toimi Sitkassa kauppakomppanian kuvernöörinä 1840–1845 ja Johan Hampus Furuhjelm 1859–1864. Etholén sai luvan luterilaisen seurakunnan perustamiseen, ja Uno Cygnaeus vaikutti sen ensimmäisenä pappina 1840–1845. Tuolloin valmistunut Sitkan luterilainen kirkko (1843) oli ensimmäinen protestanttinen kirkko Amerikan Tyynenmeren rannikolla. Myöhemmin amerikkalaisten uudisasukkaiden virta vahvisti muiden protestanttisten suuntausten vaikutusta.
Vuoden 1867 lokakuussa Sitkassa pidettiin seremonia, jossa Venäjän lippu laskettiin ja Yhdysvaltain lippu nostettiin salkoon, kun Venäjä oli myynyt Alaskan merisaukon vuotakaupan loputtua. Kuitenkin vielä pitkään vallanvaihdon jälkeen, aina Klondiken kultaryntäykseen asti, Yhdysvaltain hallituksen ainoa virallinen edustaja Alaskassa oli yksi Sitkassa toiminut tullitarkastaja. Sitka oli Alaskan territorion pääkaupunki vuoteen 1906, jolloin alueen hallinto siirtyi Juneauhun. Osavaltion ensimmäinen sanomalehti Sitka Times alkoi ilmestyä 1868.
Vaikka kullankaivu ja kalasäilyketeollisuus olivat alkusysäyksenä kaupungin kasvulle, Sitka nousi merkittäväksi kaupungiksi vasta toisen maailmansodan aikaan kun laivasto perusti 30 000 työntekijän lentotukikohdan Japonskisaarelle. Saarella on nykyään Sitkan Rocky Gutierrez -lentokenttä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sitka Wikimedia Commonsissa
Alaskan osavaltio
Sitka noin vuonna 1805.
Chaniá

| Chaniá Chanián kunta Χανιά Δήμος Χανίων |
| --- | --- |
 Chanián venetsialaista satamaa.
 Kunnan sijainti
 Chaniá
 Koordinaatit: 35°31′N, 24°1′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Chaniá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  7401
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  356,12 km²
Väkiluku (2011):  108 642
 – Kunnallis­yksikkö:  53 910
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  53 910
 – Kaupunki:  53 910
 – Väestötiheys:  305,07 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  73100
Suuntanumero(t):  28210
Rekisterikilpi:  ΧΝ
 
 www.chania.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chaniá (kreik. Χανιά; kath.kreik. Χανία, Chanía; myös translitteroituna muotoihin Khania ja Hania) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Χανίων, Dímos Chaníon), joka sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kaupunki on alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 356,12 neliökilometriä ja väkiluku 108 642. Varsinaisen Chanián kaupungin väkiluku on 53 910 (vuonna 2011).
Chaniá on Kreetan saaren toiseksi suurin kaupunki Iraklionin jälkeen. Se on saaren vanhimpia kaupunkeja, ja ollut olemassa jo esihistoriallisella ajalla. Nykyisessä Chaniássa näkyy erityisesti sen venetsialainen perintö. Chaniá toimi Kreetan pääkaupunkina vuosina 1898–1971. Kaupungin seutu on nykyisin suosittua turistialuetta.
Maantiede

Chaniá sijaitsee Kreetan saaren pohjoisrannikon länsiosassa, Kreetanmereen kuuluvan Chaniánlahden kaakkoiskulmassa Akrotírin niemimaan juuressa. Rannikolla sen itäpuolella sijaitsevat muun muassa Réthymno ja Iraklion ja länsipuolella Kíssamos. Etäisyys Réthymnoon on 60 kilometriä, Iraklioniin 138 kilometriä ja Kíssamokseen 42 kilometriä.
Chanián vanhakaupunki käsittää Kastéllin kukkulan ympäristöineen. Chanián kunta käsittää kaupungin ympäristön, koko Akrotírin niemimaan sekä alueita etelässä Lefká Óri -vuorille saakka. Kuntaan kuuluvat myös pienet saaret Ágioi Theódoroi, Lazaréta, Léon, Palaiósouda, Soúda ja Theodoropoúla.
Maantiede > Kaupunginosia ja esikaupunkeja

Chanián kaupunginosia ja esikaupunkeja ovat muun muassa:
Ágioi Apóstoloi
Chalépa
Darátsos
Galatás
Kalathás
Kampáni
Kantéris
Kastélli
Korakiés
Kounoupidianá
Makrýs Toíchos
Mourniés
Nerokoúros
Perivólia
Pithári
Potistíria
Sanatóri
Soúda
Thériso
Tsikalariá
Vamvakópoulo
Historia > Esihistoria ja antiikki

Chanián paikalla on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella. Se keskittyi nykyiselle Kastéllin kukkulalle. Samalla paikalla oli kaupunki ja palatsikeskus minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella 1000-luvulla eaa. Viimeistään mykeneläiseltä ajalta lähtien se tunnettiin nimellä Kydonia.
Antiikin aikana Kydonia oli yksi Kreetan merkittävimmistä poliksista eli kaupunkivaltioista. Roomalaisten vallattua Kreetan vuonna 67 eaa. Kydonia joutui ensimmäisten joukossa lännestä päin saarelle tulleen hyökkäyksen kohteeksi. Seuranneella roomalaisella kaudella kaupungilla oli edelleen merkittävä asema, ja se sai säilyttää joitain erioikeuksia 300-luvulle asti. Antiikin ajan kaupungista on tehty vain vähäisiä löytöjä, sillä monien rakennusten osat on käytetty uudestaan, ja myöhempi kaupunki on loppujen jäänteiden päällä.