stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki-Sven Tüür

Erkki-Sven Tüür
Erkki-Sven Tüür (s. 16. lokakuuta 1959 Kärdla) on virolainen säveltäjä. Hän syntyi Hiidenmaan saarella ja opiskeli huilun ja lyömäsoitinten soittamista Tallinnassa vuosina 1976–1980 Georg Ots -musiikkilukiossa.  Vuosina 1979–1984 hän toimi rock-yhtye In Spessä. Erkki-Sven Tüür opiskeli sävellystä Tallinnan konservatoriossa vuosina 1980–1984  professori Jaan Räätsin johdolla. Tüür otti yksityistunteja säveltäjä Lepo Sumeralta vuosina 1980–1984.
Vuodesta 1995 on Tüür toiminut päätoimisesti säveltäjänä. Hän on saanut useita virolaisia musiikkialan palkintoja, ja vuonna 2000 hänelle myönnettiin II luokan "Valgetähe orden". Tüürin musiikkia kustantaa muun muassa Fennica Gehrman, mutta pääasiallinen kustantaja on Edition Peters. Levytyksiä ovat tehneet muun muassa Melodija, ECM, BIS, Erdenklang, Ondine, Virgin, Teldec ja Warner Finlandia.
Viron itsenäisyyden satavuotisjuhlavuodeksi Tüür sävelsi 9. sinfoniansa.
Aiheesta muualla

Kustantaja Fennica Gehrmanin Tüür-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tüürin haastattelu vuodelta 1994
Margo Kõlar

Margo Kõlar (s. 2. lokakuuta 1961 Tartto) on virolainen säveltäjä.
Kõlar on Viron musiikki- ja teatteriakatemian dosentti ja elektronisen musiikin studion johtaja. Säveltämisen ja opetustyön ohella hän tekee myös ääniohjauksia ja on Heinavanker-yhtyeen taiteellinen johtaja. Kõlar väitteli tammikuussa 2006 musiikin tohtoriksi.
Udo Kasemets

Udo Kasemets (16. marraskuuta 1919 – 19. tammikuuta 2014) oli Tallinnassa syntynyt säveltäjä, pianisti, urkuri, pedagogi ja kirjoittaja, joka sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1957. Hän opiskeli Virossa ja Saksassa; hänen opettajiinsa lukeutuivat Ernst Krenek, Edgar Varèse ja Hermann Scherchen. Kasemets muutti Kanadaan vuonna 1951 ja toimi vuosina 1952–1957 Hamiltonin konservatorion kuoron ja Collegium Musicum Hamiltonin kapellimestarina. Vuodesta 1971 eläkkeelle jäämiseensä asti vuoteen 1987 hän opetti Ontario College of Art and Designin kokeellisen taiteen laitoksella. Hän sai kunniatohtorin arvon Yorkin yliopistosta vuonna 1991.
Kasemets hylkäsi perinteiset tekniikat ja alkoi soveltaa tuotannossaan sähköakustiikkaa. Hän myös yhdisteli musiikin kanssa muita ilmaisun lajeja. John Cagen vaikutus tuli vuoden 1960 jälkeen Kasemetsin tuotannossa havaittavaksi sattuman ja epätavallisten esityskeinojen hyödyntämisen muodossa; Kasemets antoi myös yleisölle roolin taiteen luomisessa.
Jade (yhtye)

| Jade> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1991–1997, 2014–
Tyylilaji:  new jack swing, soul, hip hop soul
Kotipaikka:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Myracle Holloway Tonya Kelly Joi Marshall
Entiset jäsenet:  Di Reed
Levy-yhtiö:  Giant, Reprise, Warner Bros.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jade on yhdysvaltalainen hip hop soul -yhtye, joka oli alun perin toiminnassa vuosina 1991–1997, mutta joka on jälleen ollut toiminnassa vuodesta 2014 alkaen. Yhtye koostui alun perin Tonya Kellystä, Joi Marshallista ja Di Reedistä. Lyhyen mutta menestyksekkään uransa aikana Jade on julkaissut kaksi studioalbumia, yhden livealbumin sekä useita R&B-singlejä.
Diskografia > Studioalbumit

Jade to the Max (1992)
Mind, Body & Song (1994)
Diskografia > Livealbumit

BET’s Listening Party (1993)
Peeter Vähi

Peeter Vähi (2019)
Peeter Vähi, joskus muodossa Peter Vähi tai Peeter Vahi, (s. 1955) on klassinen virolainen säveltäjä.selvennä
Vähin 1992 valmistunut tiibetiläisten rukouslaulujen aasialaisten sävelkulkujen innoittama sävellys Relaxatio on arvioitu psykoterapeuttisen musiikin sähköiseksi mestariteokseksi .
Aiheesta muualla

Peeter Vähi on the Estonian Record Productions website
Peeter Vähi: Oeuvres (ranskaksi)
Emilia Haukka

Emilia Haukka (s. 1986 Luxemburg) on suomalainen elokuvatuottaja.
Haukka opiskeli kuvataidekasvatusta ja valmistui taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta 2013. Hän päätyi elokuva-alalle yhteisöllisen elokuvantekemisen järjestön Euphoria Borealisin kautta.
Haukka on tuottanut puolenkymmentä pitää elokuvaa, joita on palkittu niin kansainvälisesti kuin kotimaassa.
Haukan yhdessä Jussi Rantamäen kanssa tuottama Juho Kuosmasen Hytti nro 6 voitti Cannesin Grand Prix -palkinnon 2021. Elokuva voitti parhaan elokuvan Jussi-palkinnon sekä seitsemän muuta Jussi-palkintoa 2022.
Elina Talvensaaren ohjaama dokumenttielokuva Neiti Aika sai parhaan dokumentin Jussi-palkinnon 2021. Hamy Ramezanin Ensilumi sai Nordisk Film -palkinnon 2021.
Haukan ja Rantamäen tuottama ja Mikko Myllylahden ohjaama Metsurin tarina voitti 2022 Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikon niin kutsutun levityspalkinnon (Prix Fondation Gan à la Diffusion).
Haukka sai yhdessä Rantamäen kanssa vuoden elokuvatuottaja -palkinnon 2022.
Jussi-gaalassa 2024 Haukan ja Rantamäen tuottama Mummola sai parhaan elokuvan Jussin ja heidän tuottamansa lyhytelokuva How to Please sai parhaan lyhytelokuvan Jussin.
Valikoitu filmografia tuottajana

Neiti Aika (2019)
Fucking with Nobody (2020)
Ensilumi (2020)
Hytti nro 6 (2021)
Metsurin tarina (2022)
Mummola (2023)
How to Please (lyhytelokuva 2023)
Parvet (2024)
Aiheesta muualla

Emilia Haukka Elonetissä.
Emilia Haukka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kuvan tekijät: tuottaja Emilia Haukka – Kelaamo
Lollar

| Lollar |
| --- | --- |
 Keulerbrunne
 lippu:  vaakuna
 Lollar
 Koordinaatit: 50°39′00″N, 08°42′00″E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Hallintopiiri:  Gießen
Piirikunta:  Gießen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Bernd Wieczorek
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,41 km²
Korkeus:  173 m
Väkiluku (2015):  10 029
 – Väestötiheys:  468,4 as./km²
Postinumero:  35457
Suuntanumero(t):  06406
 
 www.lollar.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lollariin saavutaan etelästä Giessenstrasse-katua pitkin.
Lollar on kaupunki Saksan Hessenissä, 7 kilometriä pohjoiseen Gießenistä, 20 km etelään Marburgista ja 70 km pohjoiseen Frankfurtista. Siellä on arviolta 10 029 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 21,41 neliökilometriä.
Kaupunki mainittiin asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1242. Kaupungin läpi virtaa Lahnjoki. Lollar on rakentunut noin 3 km:n mittaisen pääkadun varrelle. Katu on eteläosaltaan Giessenstrasse ja pohjoisosaltaan Marburgerstrasse. Kaupungin rautatieasema on Frankfurtin ja Marburgin rautatien varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lollar Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset kotisivut
Historisches Ortslexikon Hessen
Meinestadt Lollar
Messel

| Messel |
| --- | --- |
 Messelin museo.
 lippu:  vaakuna
 Messel
 Koordinaatit: 49°56′N, 8°45′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Darmstadt-Dieburg
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,82 km²
Väkiluku:  3 961
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Messel on kunta Saksassa, Hessenin osavaltiossa Darmstadt-Dieburgin piirissä. Messelissä on 3 961 asukasta ja pinta-alaltaan kunta on 14,82 neliökilometriä . Messel mainittiin ensimmäisen kerran jo Lorschin koodeksin eräässä luovutuskirjassa.
Messel on kuuluisa lähistöllä sijaitsevasta kaivoksesta, joka kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Kaivoksesta on löytynyt runsaasti hyväkuntoisia fossiileja 50 miljoonan vuoden takaa. Kunnassa sijaitsee myös Messelin fossili- ja kotiseutumuseo, joka esittelee alueen historiaa ja löytöjä.
Elijah Wood

| Elijah Wood |
| --- | --- |
 Elijah Wood vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elijah Jordan Wood
Syntynyt: 28. tammikuuta 1981 (ikä 43) Cedar Rapids, Iowa, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, elokuvatuottaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Taru sormusten herrasta Green Street Hooligans Tahraton mieli 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Elijah Jordan Wood (s. 28. tammikuuta 1981 Cedar Rapids, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Frodo Reppulina Peter Jacksonin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa (2001–2003). Hän myös uusi Frodon roolin elokuvassa Hobitti – Odottamaton matka.
Woodin ensiesiintyminen elokuvissa oli jo lapsena elokuvassa Paluu tulevaisuuteen II. Päärooli Frodona Taru sormusten herrasta -elokuvasarjassa teki Woodista tähden. Sittemmin hän on valinnut erilaisia rooleja, kuten elokuvissa Tahraton mieli (2004), Sin City (2005) ja Kaikki valaistuu (2005). Woodin elokuvat Bobby ja Happy Feet, jossa Wood oli pääroolissa ääninäyttelijänä, palkittiin kumpikin Golden Globella.
Lapsuus

Elijah Wood on vanhempiensa Warren ja Debra Woodin toinen lapsi. Hänellä on kaksi sisarusta; vanhempi veli Zachariah (s. 1974) ja nuorempi sisar Hannah (s. 1983). Hannah on myöhemmin esiintynyt muutamissa elokuvissa Elijahin ohella. Vanhemmat pitivät Woodin lapsuudessa kahvilaravintolaa kotikaupungissaan Cedar Rapidsissa. Wood on englantilaista, itävaltalaista, saksalaista ja tanskalaista sukujuurta. Uskonnoltaan hän on katolinen.
Ura > Lapsitähtenä Hollywoodissa

Elijah toimi lapsimallina ja esiintyi televisiomainoksissa ennen kuin Woodien perhe muutti Los Angelesiin vuonna 1989. Los Angelesissa Elijah sai roolin laulaja Paula Abdulin musiikkivideossa. Sen jälkeen hän sai pienen osan Paluu tulevaisuuteen -elokuvasarjan toisessa osassa vuonna 1989.
Seuraavaksi Elijah Wood esitti poikaa Barry Levinsonin vuonna 1990 valmistuneessa elokuvassa Avalon. Elokuva sai myönteisiä arvosteluja ja neljä Oscar-ehdokkuutta. Avalonin jälkeen hän näytteli pienen roolin elokuvassa Epäilyttäviä suhteita (1990), jonka pääosassa on Richard Gere. Tämän jälkeen hän sai ensimmäisen isomman roolinsa elokuvassa Rakkauden keidas (1991), jossa hän esitti nuorta poikaa, joka saattaa Melanie Griffithin ja Don Johnsonin roolihahmot takaisin yhteen. Woodin esiintymistä kehuttiin. Vuonna 1992 Wood näytteli elokuvassa Ikuisesti nuori yhdessä Mel Gibsonin ja Jamie Lee Curtisin kanssa ja elokuvassa Lento unelmiin. Seuraavana vuonna Wood esiintyi elokuvassa Serkkupoika Macaulay Culkinin kanssa ja oli pääroolissa elokuvassa Huckleberry Finnin seikkailut.
Vuonna 1994 Wood näytteli elokuvassa The War – unelmien kesä yhdessä Kevin Costnerin kanssa. Samana vuonna hän oli myös Rob Reinerin elokuvassa Vanhemmat vaihtoon. Elokuva epäonnistui, mutta Elijahin osaa kehuttiin. Ensi-iltansa vuonna 1996 saanut Flipper toi Woodille pääroolin, mutta elokuva ei menestynyt kovin hyvin. Ang Leen ohjaaman Jäämyrskyn (1997) ansiosta Woodin ura kääntyi parempaan suuntaan. Samana vuonna Wood esitti Artful Dodgeria elokuvassa Oliver Twist. Woodin vuoden 1998 elokuvat Deep Impact ja Kauhun oppitunnit menestyivät hyvin ja edistivät hänen kehitystään lapsitähdestä arvostetuksi nuoreksi näyttelijäksi.
Ura > Taru sormusten herrasta (1999–2003)

Elijah Wood sai Frodo Reppulin roolin Peter Jacksonin ohjaamassa elokuvassa Taru sormusten herrasta: Sormusten ritarit (2001), joka perustuu J. R. R. Tolkienin samannimiseen kirjaan. Trilogian toinen osa on nimeltään Kaksi tornia (2002) ja kolmas Kuninkaan paluu (2003). Woodin vastanäyttelijöinä oli muun muassa Ian McKellen, Liv Tyler, Orlando Bloom, Cate Blanchett, Christopher Lee, Sean Bean, Sean Astin, Billy Boyd, Dominic Monaghan, Viggo Mortensen, John Rhys-Davies ja Miranda Otto. Trilogian kuvausten aikoihin  Wood esiintyi muun muassa elokuvissa Tuhkakeskiviikko (2001), The Adventures of Tom Thumb and Thumbelina (2002) ja Kuuma nuoruus (2002).
Ura > Vuodesta 2004 eteenpäin

Vuonna 2004 Elijah Wood esiintyi elokuvassa Tahraton mieli, jossa hän näytteli juonittelevaa Patrickia. Sitten hän oli mukana elokuvassa Sin City (2005). Vuonna 2005 Wood oli pääosassa myös elokuvassa Kaikki valaistuu, jossa hän esitti nuorta yhdysvaltalaista miestä matkalla Ukrainaan tavoitteena löytää nainen, joka pelasti hänen isoisänsä toisen maailmansodan aikana. Wood näytteli myös elokuvassa Green Street Hooligans yhdysvaltalaista yliopisto-opiskelijaa, joka ajautuu mukaan väkivaltaiseen englantilaiseen jalkapallojengiin.
Vuonna 2006 Wood oli osana näyttelijäkokonaisuutta elokuvassa Bobby. Samana vuonna Wood ääninäytteli Happy Feet -elokuvassa Mumble-pingviiniä, joka osaa tanssia mutta ei laulaa. 2006 Wood kuvattiin myös pienessä osassa Pariisi, rakkaudella -elokuvassa, joka koostuu 18 viiden minuutin kohtauksesta.  Jokaisen kohtauksen on kuvannut eri ohjaaja. Woodin pätkän Quartier de la Madeleine ohjasi Vincenzo Natali. Samana vuonna Wood oli myös elokuvassa Day Zero.
Wood tutkii sarjaa omituisia, laskennallisesti tehtyjä murhia elokuvassa The Oxford Murders (2008). Wood antoi äänensä päähahmolle animaatioelokuvassa 9 (2009). Laulaja Iggy Popista kertova elokuva The Passenger ei käynyt toteen vuosien suunnittelun jälkeen. Woodia kaavailtiin Iggy Popin rooliin.
Wood uusi Frodo Reppulin roolinsa Hobitti-elokuvatrilogian ensimmäisessä osassa Hobitti – Odottamaton matka. Frodo ei esiinny kirjassa Hobitti eli sinne ja takaisin, mutta ohjaaja Peter Jackson halusi Frodon mukaan elokuvaan, koska hahmo oli pidetty Taru sormusten herrasta -trilogiassa.
Yksityiselämä

Vuonna 2000 Wood seurusteli elokuvasta Black and White tutun Bijou Phillipsin kanssa. Elokuvan Kuuma nuoruus (2002) kuvausten aikana Wood alkoi tapailla vastanäyttelijäänsä  saksalaista Franka Potentea, joka on häntä seitsemän vuotta vanhempi. Suhde kariutui samana vuonna. Wood tutustui elokuvan Kaikki valaistuu kuvauksissa Gogol Bordello -yhtyeen tanssija-rumpali Pamela Racineen. Pari seurusteli viisi vuotta, mutta suhde päätyi eroon vuonna 2010. Syynä oli Woodin haluttomuus asettua aloilleen.[lähde? ]
Toukokuussa 2006 Autograph Collector -lehti julkaisi listan kymmenestä parhaimmasta ja huonoimmasta nimikirjoittajasta Hollywoodissa. Wood sijoittui sijalle seitsemän parhaiden kategoriassa. Näyttelijä siis harvemmin kieltäytyy faniensa nimikirjoituspyynnöistä.[lähde? ]
Filmografia > Musiikkivideot

Paula Abdul: Forever Your Girl (1988)
The Cranberries: Ridiculous Thoughts (1995)
The Apples in Stereo: Energy (ohjaaja, 2006)
Greg Laswell: How the day Sounds (2008)
The Lonely Island: "Threw it on the ground" (2009)
Beastie Boys: Make Some Noise(2011)
Danko Jones: ”Full of Regret” (2010)
Danko Jones: ”I Think Bad Thoughts” (2011)
Filmografia > Videopelit

The Legend of Spyro: A New Beginning (2006) – Spyro
The Legend of Spyro: The Eternal Night (2007) – Spyro
The Legend of Spyro: Dawn of the Dragon (2008) – Spyro
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elijah Wood Wikimedia Commonsissa
Elijah Wood Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elijah Wood Elonetissä.
Elijah Wood vuonna 2005.
Robin Hood

James Woodford, Robin Hood, 1952. Patsas Nottinghamissa.
Robin Hood on englantilaisen tarinaperinteen mukaan Sherwoodin metsissä, Nottinghamin kaupungin läheisyydessä joskus 1100-luvun lopulla tai 1200-luvulla elänyt lainsuojaton ja taitava jousimies, joka varasti rikkailta ja antoi köyhille. Robinin rosvojoukot tunnettiin nimellä ”iloiset veikot”, hänen rakastettunsa oli Marian-neito ja arkkivihollisensa Nottinghamin seriffi.
Robin Hoodin tarina perustuu enimmäkseen 1400-luvulta peräisin oleviin balladeihin, mutta hänet on mainittu sitä vanhemmissakin kirjoituksissa. Robinin historiallisuudesta ei ole varmuutta, mutta hänen tarinansa saattaa pohjautua usean todellisen henkilön vaiheisiin.
Robin Hoodin legendaa on kerrottu vuosisatojen ajan balladeissa, näytelmissä, kirjoissa ja elokuvissa. Tarina on muuttunut aikojen kuluessa ja siihen lisäillään edelleen uusia hahmoja ja teemoja.
Tarina > Robinin henkilökuva

Robinin kerrotaan usein syntyneen vuonna 1160 Loxleyn kylässä, jonka mainitaan joskus olevan Yorkshiressä ja toisinaan Nottinghamshiressä. Robin on itsenäinen talonpoika (yeoman, voi tarkoittaa myös ’aatelistaloudessa työskentelevää ammattihenkilöä’) ja nousevaa keskiluokkaa. Hänen on kerrottu joskus myös olevan metsämiehen poika tai Sir Robin, kolmannelta ristiretkeltä palannut ritari, jonka maat seriffi oli varastanut. Häntä on myös kutsuttu Huntingdonin kreiviksi tai tämän pojaksi.
Keskiaikaisissa balladeissa ei kerrota, miksi Robinista tuli lainsuojaton. Eräs myöhäisempi tarina kertoo, että Robin ampui peuran vedonlyönnissä 15-vuotiaana ja sen jälkeen vielä 15 miestä, jotka kieltäytyivät maksamasta hänelle ja uhkasivat häntä. Toisen tarinan mukaan Robin etsintäkuulutettiin hänen pelastettuaan Much Myllärinpojan.
Robin pukeutuu vihreään asuun. Hän on lainsuojaton, joka asuu tarinasta riippuen Sherwoodin metsässä Nottinghamshiressä tai Barnsdalessa Yorkshiressä. Hänen sanotaan varastavan rikkailta ja antavan köyhille sekä puolustavan heikkoja sortajia vastaan. Hänen suurin rikoksensa on peuranmetsästys, sillä normannit olivat kieltäneet sen 1066 ja valvoivat kieltoa ankarasti. Hänen vihollisiaan ovat etenkin Nottinghamin seriffi ja korruptoituneet kirkonmiehet. Varhaisimmissa balladeissa Robin usein surmaa vihollisiaan, kuten Nottinghamin seriffin ja Guy of Gisbornen.
Robinin rosvojoukkio on nimeltään ”iloiset veikot”. Hänen rakkaansa on Marian-neito, mutta Robinilla ja Marianilla ei balladien mukaan ole lapsia. Robin palvelee monissa tarinoissa Neitsyt Mariaa, mutta joskus hänen on kerrottu olevan ”metsän pakanajumalan poika”.
Robin on mestariampuja. Hän on valepukujen mestari, ja hän huijaa vihollisiaan ja pelastaa omiaan usein niiden avulla. Hän osallistuu naamioituneena jousiammuntakilpailuihin Nottinghamissa ja voittaa halkaistuaan vastustajansa nuolen. Robin on myös taitava miekkamies. Monessa tarinassa hän kuitenkin häviää ottelunsa muukalaisia vastaan, mutta saa heidät sen jälkeen liittymään joukkoihinsa, ja sillä tavalla moni iloisista veikoista tuli mukaan.
Joskus Robin taistelee saksien puolella normannivalloittaja vastaan. Robin puolustaa yleensä laillista kuningasta, etenkin Rikhard Leijonamieltä, ja taistelee vallananastaja Juhanaa vastaan. Monissa elokuvissa kuningas Rikhard lopulta armahtaa Robinin. Balladien mukaan Robin väsyy kuninkaan palvelemiseen ja palaa metsään 22 vuodeksi. Monessa varhaisessa balladissa kuningasta kutsutaan Edvardiksi.
Robinin kerrotaan sairastuneen 1247 ja hakeneen apua serkultaan, Kirkleesin priorittarelta. Tämä iskee Robinin suonta kuitenkin liikaa, tarkoituksenaan surmata Robin. Kuoleva Robin ampuu ikkunasta nuolen ja toivoo ystävältään Pikku Johnilta hautansa olevan paikassa, johon nuoli laskeutuu.
Tarina > Taustat

Robinin tarinoissa viitataan todellisiin normannien ja anglosaksien kiistoihin ja myöhemmissä versioissa myös Juhanan ja Rikhardin kiistelyyn Englannin kruunusta. Tarinoissa on nähty myös kaikuja Simon V de Montfortin kapinasta 1265 ja Lancasterin jaarli Thomasin kapinasta Edvard II:ta vastaan 1322, Hereward the Waken taisteluista normanneja vastaan 1070–1071 ja William Wallacen vastarinnasta Skotlannissa 1297–1305.
Tarina > Tapahtumapaikat

Robin Hoodin tunnetuin olinpaikka tarinoissa on Sherwoodin metsä Nottinghamshiressä Nottinghamin kaupungin lähellä, ja joidenkin iloisista veikoistakin kerrotaan olleen sieltä kotoisin. Iloisten veikkojen päämajaksi metsässä on kerrottu ontto puu, luola tai mökki. Sherwoodin metsä oli kuninkaallinen peurojen metsästyspaikka, jossa salametsästys, johon Robin syyllistyi, oli ankarasti kielletty. Joissain tarinoissa Robin Hoodin legendojen tapahtumapaikka on Barnsdale, pienehkö metsäinen alue Yorkshiressa. Se on kuitenkin kaukana Nottinghamista, eikä se ollut kuninkaallinen, vartioitu metsä. Yorkshiressa on kuitenkin nykyisin Loxleyn kylä, jota Robinin kotikyläksi kutsutaan, ja Robinin haudaksi väitetty hauta. Myös Huntingdon sijaitsee siellä.
Tarina > Tarinan muuntuminen

Robin Hoodin tarina on muuttunut vuosisatojen kuluessa. Varhaisimmissa viittauksissa 1300-luvulta Robin oli pelkkä rosvo, joka ryösteli matkailijoita elääkseen tai ehkä myös rikastuakseen. Vasta myöhemmissä balladeissa hänen kerrottiin ryövänneen vain rikkaita ja jättäneen köyhät rauhaan. Varhaisissa balladeissa Robin ei ollut vielä erityinen sankari tai kovinkaan kyvykäs tappelija tai jousimies. Joissain varhaisissa balladeissa Robin joukkoineen tappaa ja silpoo ilman tunnontuskia, mutta yleisesti ottaen heidät nähdään ruoalla ja juomalla nautiskelevina, jämerinä talonpoikina. Pikku John vaikuttaa aluksi saattaneen olla joukkojen johtaja Robinin sijaan, kunnes myöhemmissä versioissa Robin ottaa johtajan roolin.
Alkuperäiset Robin Hood -balladit heijastivat 1300-luvun Pohjois-Englannin levottomien aikojen tyytymättömyyttä. Tuon ajan kapinahenki huipentui vuoden 1381 Englannin talonpoikaiskapinaan. Tuon ajan tavalliseen kansaan vetosivat tarinat Robin Hoodista vapaana, mutta tuomittuna lainsuojattomana, joka metsästi kielletyillä metsämailla ja huiputti vallanpitäjiä ja viranomaisia.
Useimmat Robin Hood -balladit on kuitenkin sepitetty vasta keskiajan jälkeen, ja tuolloin legendojen alkuperäinen luonne muuttui, kun niissä kehitettiin tarina Robinista asemansa menettäneenä aatelismiehenä. Hän sai myös kumppanin, Marian-neidon. Näytelmäkirjailijat omaksuivat tämän aiheen nopeasti, ja legendoihin tuli romanttisempi ote, mutta samalla niiden yhteiskunnallinen särmä katosi.
Robin Hoodin legenda on jatkanut muuntumistaan 1900- ja 2000-lukujen useissa elokuva- ja televisiosovituksissa. Errol Flynnin ja Douglas Fairbanksin klassikkoelokuvissa Guy of Gisbornesta tehtiin Marian-neidon kosija. Flynnin vaikuttavan roolisuorituksen jälkeen monet seuraavat elokuvat alkoivat kertoa Robin Hoodin pojista ja tyttäristä. 1980-luvulta alkaen iloisissa veikoissa on usein ollut mukana uusia muslimihahmoja. Brittiläisessä 1980-luvun televisiosarjassa Robin of Sherwood mukaan otettiin arabihahmo, ristiretkeläisten vangitsema saraseeni-miekkailutaituri Nasir, ja vuoden 1991 yhdysvaltalaisessa elokuvassa Robin Hood – varkaiden ruhtinas yksi päähenkilöistä oli mustaihoinen mauri Azeem. Vuoden 2006 televisiosarjassa Robin Hood esiintyy saraseeninaishahmo Djaq. Robinin tarinasta on tehty myös komedia-, science fiction- ja kauhuversioita, ja 1990-luvulta alkaen tarinan sovituksissa on ollut mukana usein mystiikkaa.
Historiallisuus

Robinin olemassaoloa on epäilty, ja jotkut historiantutkijat pitävätkin häntä vain keskiaikaisten balladien kuvitteellisena hahmona. Robinin tarinassa on kuitenkin tapahtumia monen todelliseksi tiedetyn lainsuojattoman elämästä, ja hänen legendansa saattaakin olla koottu monen henkilön vaiheista. Robinin tarinoissa esiintyvät kuninkaat ovat todellisia, samoin kuin mahdollisesti muutama muukin hahmo. Myös legendojen tapahtumapaikat, kuten Sherwoodin metsä, Nottinghamin kaupunki ja Barnsdale, ovat todellisia paikkoja. Siksi jotkut tutkijat katsovatkin, että Robin Hood saattoi olla kuningas Edvard II:n aikaan elänyt lainsuojaton, ja yhdistävät hänet kuninkaallisissa talouskirjoissa esiintyvään Robert Hodiin, joka sattumoisin ehti olemaan kuninkaan palkkalistoillakin, kuten Robin balladissa A Gest of Robyn Hode. Mahdollinen hahmokandidaatti on myös toinen Robert Hod, joka eli vuoden 1225 paikkeilla ja joka julistettiin Yorkin oikeuspöytäkirjojen mukaan lainsuojattomaksi, koska hän ei ollut saapunut käräjille.