Amerikanka
Sijainti ja historiaa

”Amerikanka” kuuluu sisäasiainministeriön (MUS:n) hallintorakennuksiin turvallisuuspoliisin (KGB):n päämajan, sisäasiainministeriön museon ja muiden johto-, toiminta- ja hallintotukiyksikköjen lisäksi. Tämä kaksikerroksinen pyöreä rakennus sinisine kattotorneineen sijaitsee sisäministeriön ja turvallisuuskomitean (KGB:n) päärakennuksien sisäpihalla lainvalvonta- ja voimankäyttöviranomaisten hallintorakennuksien korttelissa aivan Minskin keskustassa ja siihen liittyy historiaa lähes sadan vuoden ajalta.
Asiakirjat ”Amerikankan” valmistumisesta ja avaamisesta puuttuvat, koska turvallisuuspalvelun NKVD:n arkistot osittain tuhoutuivat ja osittain muuttivat mukaan tšekistien vetäytyessä sodan alussa Moskovaan. Vankeinhoitoon tarkoitetut lieriömäiset rangaistuslaitokset polveutuvat Panoptikon -vankilatyypistä, jota pidetään filosofi Jeremy Benthamin 1700-luvun lopussa kehittämän valvontalaitoksien, mm. vankiloiden, sairaaloiden, turvakotien, vaivaistalojen uuden rakentamisperiaatteen mukaisena hankkeena. Sitä pidettiin täydellisenä valvonnanalaisille ihmisille tarkoitettuna rakennuksena, jossa kalteroidut tai muuten läpinäkyvät seinät ja monikerroksinen tarkkailutorni keskellä sellikehän ympäröivää avointa tilaa mahdollistavat kahdenkin vartijan työvoimalla seurattaville huomaamattoman ja tehokkaan tarkkailun luomisen. Yhdysvalloissa XIX vuosisadalla rakennettiin pyöreitä vankiloita ja perustettiin muutamaa Panoptikon tyylistä vankilaa, jossa keskellä selliympyrää sijaitsi vartiotorni näköalatasanteineen. Niistä tunnetuin on vuosina 1916-1925 vankityövoimalla rakennettu rangaistuslaitos ja kuritushuone  Stateville Correctional Center Jolietissa, Illinoisin osavaltiossa ja jolle ominaista oli huono ilmanvaihto, kosteat tilat ja tilanahtaus. Ensimmäinen kokonaan Panoptikon -periaatteen mukainen vankila, nimeltään Presidio Modelo eli mallivankila rakennettiin vuosina 1926-1931 (tai 1936) Kuubassa ja se oli täydellinen jäljennös Jolietin rangaistuslaitoksesta. Vankiloiden rakentamismallit kuitenkin jatkoivat kehitystään vuosisadan vaihteessa ja sen jälkeen, jolloin Panoptikon -perinne vaikutti seuraavaan laajaan muotoilukonseptiin, so. säteittäiseen suunnitteluun, johon kuuluu Benthamin keskeinen vartiotorni, mutta ominaispiirteenä on säteittäisesti sijoitetut eteishallit. Sellien kattojen korkeutta nostettiin, jotta parantuisivat ilmanvaihto ja lämmitys ja vaikeutuisi vankien lattian läpi kaivautuminen, mutta ongelmina pysyivät puutteellinen puhtaanapito ja vankien henkilötarkastus. 1930- ja 40-luvuilla suosioon nousi ”puhelintolppa” -suunnittelu, jolloin vankilakompleksit koostuvat täysi- tai puoliympyrään sijoitetuista sellisiivistä ja keskeisestä tornista, josta vankilaa voidaan pitää jatkuvan valvonnan alaisena. Tunnetuin niistä on Philadelphiassa v. 1929 avattu Eastern State Penitentiary, jossa mm. Al Capone suoritti tuomiotaan luvattomasta aseen hallussapidosta. Alkuperäisestä klassisesta englantilaisesta keksinnöstä niitä usein erotti läpinäkymätön seinä.
Panoptikon-tyyppisenä on rakennettu myös Minskin kaksikerroksinen "Amerikanka” ja sekä ulkomuodoltaan että yleisrakenteissa se muistuttaa pientä amerikkalaista vankilaa, jossa ylimmässä kerroksessa on 18 säteittäisesti sijaitsevaa vankihuonetta, keskellä alun perin korkea näköalatasanne ja kattotorni. Todennäköisesti laitos sai nimensä siitä. Tai mahdollisesti siitä, että sen perustamiseen osallistui amerikkalaisia, mikä selittäisi rakennuksen luomisen yhdysvaltalaisen erittäin salaisen arkkitehtonisen vankilasuunnitelman mukaan. XX vuosisadan alussa Minskistä kehittyi poliittisen liikkeen toiseksi  merkittävin keskus (Vilnan jälkeen), jossa pitkäaikainen rauha päättyi kuitenkin I maailmansotaan ja kaupungista tuli Saksan joukkojen etulinja. Kaupungissa asui vuodesta 1922 lähtien kuusi Yhdysvaltojen kansalaista, jotka taistelivat kuten muut kaupunkilaiset sekä vallankumouksen että sodan jälkeisen elämän koettelemuksien keskellä ja auttoivat valkovenäläisiä pysymään hengissä. Työskennellessä tohtori Frank Wileyn, tohtori Ralph Hertzin ja ensimmäisen johtajan Donald Hardyn johtamana ensimmäisessä maailmansodassa kärsineille maille apua antavassa yhdysvaltalaisessa järjestössä, heidän kautta kaupunkilaiset saivat humanitaarista apua ja ruokapaketteja. Niinä nälkävuosina rikollisuuden kukoistaessa täyttyivät majesteettisen Pishchalovskin linnan vankisellit Minskin keskustassa. Tämän lokakuun 1917 tapahtumien jälkeen ”Volodarkaksi” (be:Valadarkaksi) nimitetyn vankilan lisäksi uuteen vankilaan ja sen amerikkalaistyyliin pohjasuunnitelmien mukaiseen rakentamiseen liittyvästi käynnistettiin Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton hallituksien väliset neuvottelut. Koska diplomaattiset suhteet kahden suurvallan välillä solmittiin virallisesti vasta vuonna 1933, jouduttiin vankilaneuvottelut hoitamaan todennäköisesti näiden avustustyöntekijöiden välityksellä. Joidenkin lähteiden mukaan vaikka aluksi bolševikit aloittivat neuvottelut amerikkalaisten kanssa projektin ja pohjapiirustuksien ostamisesta, oli rakentaminen onnistunut ilman niitäkin.
"Amerikankan" historia ja sijainti liittyvät varsinaisesti viereiseen sisäasiainministeriön rakennukseen. Joidenkin lähteiden mukaan tämä neljäkerroksinen talo rakennettiin vuonna 1914 arkkitehti Henry Guyn suunnittelemana ja alun perin se kuului Minskin maatalouskumppanuuden keskinäiselle vakuutusyhtiölle. Ensimmäisestä isännästä muistuttaa jumalatar Demeterin veistos rakennuksen frontonissa. Noin viisi vuotta myöhemmin keskinäiselle vakuutusyhtiölle kuuluvaan taloon oli muuttanut Tšeka. Vuonna 1915 "Amerikanka" ei kuulunut kaupungin tulevaa rakentamista ja muuta pitemmän aikavälin kehitystä koskevaan yleispiirteiseen suunnitelmaan ja ennen vuotta 1920 sitä todennäköisesti ei alettu rakentaa lainkaan. Sen jälkeen tšekistien pääaseman sisäpihalle valmistunut suljetun tutkintavankilan rakennus saattoi olla käytössä, mutta eri tarkoituksiin. Vuonna 1922 tšekistien virastot siirtyivät kansankomissaarien neuvoston yhdistetyn valtiopoliittisen hallituksen (GPU:n) ja vuodesta 1923 lähtien valtion turvallisuuspäähallinnon (OGPU:n) omistukseen, jolloin vuonna 1929 alettiin sisäpihalla sijaitsevaan "Amerikankan" kammioihin sulkea kulakkeja ja puolueen riveistä poistettuja "vihamielisiä elementtejä." Vuodesta 1930 lähtien tutkintavankilan selleissä pidettiin Neuvostoliiton vastaisesta nationalistisesta juonittelusta syytettyjä Valko-Venäjän tieteilijöitä ja kirjailijoita ja 30-luvun toisella puoliskolla se toimi voimankäyttövirastojen väylänä Minskin kehätien pohjoispuolella sijaitsevaan Kurapatyyn. Vuonna 1934 erään pidätetyn yrittäessään itsemurhaa ja heittäytyessään ylimmäiseltä parveketasolta alas porraskäytävälle, estettiin käytäväkuilu joko verkolla tai ritilällä. Vuonna 1934 kiinteistöt määrättiin Neuvostoliiton NKVD:lle turvallisuuspäähallinnon OGPU:n siirtyessä osaksi tätä sisäasiainkansankomissariaattia. NKVD:n ja sen turvallisuuspalveluviraston vähitellen laajentuessaan muihin viereisiin taloihin alueesta kasvoi ns. "enkovedešnyi" kortteli. Vuonna 1937 lokakuun 29. ja 30. välisenä yönä "Amerikankan" kellarissa ammuttiin yli 130 ihmistä, mm. tiedemiehiä, kirjailijoita, lääkäreitä, opettajia, rakennus-, teollisuus- ja kauppa-alan johtajia.
Vankila oli paikallaan II maailmansodan aikaisen saksalaismiehityksen vuosina ja sodanaikainen Haradski Val (Gorodskoi Val)-katu kantoi nimeä Gefängnisstrasse eli Vankilakatu. Sen synkässä kellarissa kidutettiin antifasistia Fritz Schmenkeliä. Sodan aikana pahasti vaurioituneen "enkovedešnyi" korttelin monia rakennuksia tuhoutui täysin, jolloin mm. Sovetskaja kadulla ehjänä säästyi vain 10 rakennusta. "Amerikanka" kuten lähellä sijaitseva legendaarinen ”Volodarkakaan” eivät kuitenkaan kärsineet. Silloin Haradski Val (Gorodskoi Val) -kadun kanssa risteytyvälle Praspekt Nezaležnastilla (Itsenäisyyden valtakadulla, ennen vuotta 1991 Leninin avenuella) tuhoutuneen hotellin paikalle suunniteltiin ja rakennettiin sodanjälkeisinä vuosina 1945-1947 Valko-Venäjän valtion turvallisuuskomitean KGB:n päämaja. Koska Minskin tärkeimpiä katukuvauudistuksia suunnittelevien arkkitehtien ryhmää johtava akateemikko Mihail Parusnikov yhdessä arkkitehdin G. Badanovin kanssa on käyttänyt siihen uusklassismin piirteitä, tämä Itsenäisyyden ja Lokakuun aukioiden välisen valtakadun monumentaalinen hallintorakennus nro 17 näyttääkin enemmän teatterilta kuin virastorakennukselta ja sulautuu hyvin yhteen kaupungin keskustan kulttuuriluonteiseen arkkitehtoniseen kokoonpanoon. "Amerikankan" näköalatasanteen ja tarkkailutornin korkeutta lyhennettiin kerroksen verran, jotta sen sininen katto ei näkyisi vastaperustetun KGB:n päärakennuksen takaa.