stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kulttuuriperinnön palauttaminen
Palauttamisen lakiperusta > Kansainväliset yleissopimukset

Vuonna 1907 laaditun Haagin yleissopimuksen tavoitteena oli kieltää ryöstely ja saattaa se tuomittavaksi, vaikka käytännössä voitetut maat eivät saaneet siitä minkäänlaista pontta palauttamisvaatimuksilleen. Vuoden 1954 Haagin yleissopimus kulttuuriomaisuuden suojelemiseksi aseellisissa konflikteissa syntyi toisen maailmansodan jälkeen, kun merkittävä osa eurooppalaista kulttuuriperintöä oli tuhoutunut suorien ja epäsuorien hyökkäysten sekä ryöstelyn seurauksena. Se on myös ensimmäinen maailmanlaajuinen sopimus, joka keskittyy yksinomaan kulttuuriperinnön suojelemiseen aseellisessa konfliktissa.
Varastettuja tai laittomasti vietyjä kulttuuriesineitä koskevassa Unidroit-yleissopimuksessa (International Institute for the Unification of Private Law, 1995) kehotetaan palauttamaan laittomasti viedyt kulttuuriesineet.
Palauttamisen lakiperusta > Kansainväliset yleissopimukset > Unesco

Käsitettä kulttuurinen palauttaminen käytettiin ensimmäisen kerran, kun vuonna 1970 säädettiin Unescon Yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi. Sopimuksen perusteella voidaan suojella kulttuuriomaisuutta eli "omaisuutta, jonka kukin valtio on uskonnollisista tai ei-uskonnollisista syistä erityisesti määritellyt tärkeäksi arkeologian, esihistorian, historian, kirjallisuuden, taiteen tai tieteen kannalta". Jokainen sopimusvaltio velvoitettiin suojelemaan alueellaan olevaa kulttuuriomaisuutta varkauksilta, luvattomilta kaivauksilta ja luvattomalta vienniltä.
Vuoden 1978 Unescon yleissopimus vahvisti voimassa olevia määräyksiä. Perustettiin hallitustenvälinen komitea, joka edistää kulttuuriomaisuuden palauttamista alkuperämaihinsa tai sen palauttamista laittomien varojen käytön yhteydessä. Se koostuu 22 Unescon yleiskokouksen valitsemasta jäsenestä helpottamaan kahdenvälisiä neuvotteluja "minkä tahansa kulttuuriomaisuuden palauttamisesta, jolla on perustavanlaatuinen merkitys jonkin jäsenvaltion tai assosioituneen ihmisen henkisten arvojen ja kulttuuriperinnön kannalta Unescon jäsen ja joka on kadonnut siirtomaa- tai ulkomaalaisen miehityksen tai laittoman varainhoidon seurauksena". Se perustettiin myös "kannustamaan tarvittavia tutkimuksia ja tutkimuksia edustavien kokoelmien perustamista koskevien johdonmukaisten ohjelmien perustamiseksi maissa, joiden kulttuuriperintö on hajallaan".lähde?
Unescon pääjohtaja Kōichirō Matsuura kutsui koolle kokouksen, joka pidettiin Pariisissa 17. huhtikuuta 2003 vastauksena Irakin kansallismuseon ryöstöön arvioidakseen tilannetta ja koordinoidakseen kansainvälisiä verkostoja Irakin kulttuuriperinnön palauttamiseksi.lähde? Interpol ja Unesco allekirjoittivat 8. heinäkuuta 2003 muutoksen vuoden 1999 yhteistyösopimukseensa. Siinä päätettiin luoda tietokanta ryöstetyistä irakilaisista esineistä tulliviranomaisille, poliisille ja muille kansainvälisten taidemarkkinoiden toimijoille.
Kiistat palauttamisesta

Kulttuuriperinnön palauttamista koskeva keskustelu eroaa tapauskohtaisesti kunkin tapauksen oikeudellisten ja historiallisten kysymysten erityisluonteen vuoksi. Alla on lueteltu usein käytettyjä argumentteja.
Kiistat palauttamisesta > Palauttamista vastustavia perusteluja

Artefaktit ovat osa yleismaailmallista historiaa, ja ensyklopediset museot, kuten British Museum, Louvre ja Metropolitan Museum of Art, edistävät tiedon levittämistä, suvaitsevaisuutta ja laajaa kulttuurista ymmärrystä.lähde?
Ryöstöissä on kaivettu tai paljastettu usein taidetta, jota muuten ei olisi koskaan nähty. Ulkomaisten johtamat kaivajien ryhmät ovat tuoneet päivänvaloon esineitä, jotka edistävät kulttuuritietoisuutta ja ymmärrystä.lähde?
Omistusoikeutta vaativat kansallismieliset retentionistiset kulttuuriomaisuuslait perustuvat nykyaikaisten valtioiden rajattuihin rajoihin, joilla on heikot yhteydet kulttuurikohteet tuottaneisiin muinaisten kansojen kulttuuriin, henkeen ja rotuun. Kulttuuri-identiteetit ovat dynaamisia, toisiinsa liittyviä ja päällekkäisiä, joten mikään nykyaikainen kansallisvaltio ei voi väittää kulttuuriomaisuuden olevan omaa, tai muuten ne edistävät uskonnollista näkemystä kulttuurista.lähde?
Taideteosten levittäminen ympäri maailmaa kannustaa kansainväliseen tieteelliseen ja ammatilliseen vaihtoon.lähde?
Ensyklopedistiset museot sijaitsevat kosmopoliittisissa kaupungeissa, kuten Lontoossa, Pariisissa, Berliinissä ja New Yorkissa, ja jos teoksia siirretään, niitä näkee paljon harvempi henkilö. Jos Rosettan kivi siirretään Britannian museosta Kairon Egyptiläiseen museoon, sitä katselevien ihmisten määrä vähenee noin 5,5 miljoonasta kävijästä 2,5 miljoonaan kävijään vuodessa.
Kiistat palauttamisesta > Palauttamista puolustavia perusteluja

Ensyklopedistiset museot perustettiin ryöstetyn taiteen arkistoiksi imperialismin ja siirtomaavallan aikana, ja sijaitsevat siten suurkaupungeissa ja niiden kulttuurien näkymättömissä, joista kohteet on kerätty.lähde?
Kulttuuriperinnön palauttaminen on jo monissa tapauksissa asetettu etusijalle, mutta teokset, joita museot kieltäytyvät nykyään palauttamasta, ovat niiden arvokkaimpia ja kuuluisimpia teoksia.lähde?
Ulkomaalaisten johtamat kaivaukset ovat olleet perusteluna siirtomaahallinnolle ja päinvastoin. Pyrittäessä saamaan tietoa esineistä oli tarpeen luoda valvontajärjestelmä esineitä ja niitä maita varten, joissa ne sijaitsevat.lähde?
Väite, että taide on osa yleismaailmallista inhimillistä historiaa, juontaa siirtomaadiskurssista, joka sovitti muiden kulttuurien muinaisen taiteen länsimaiseen historialliseen kertomukseen.lähde?
Ensyklopedistiset museot, joissa suuri osa maailman teoksista ja esineistä ovat, sijaitsevat länsimaissa ja siten suosivat eurooppalaisia tutkijoita, ammattilaisia ja ihmisiä.
Väite, jonka mukaan taideteoksia ei suojella länsimaailman ulkopuolella, on tekopyhä, koska suuri osa siirtomaavaltioista kuljetetuista teoksista on raa'asti poistettu ja vahingoittunut ja joskus kadonnut kuljetuksen aikana. Esimerkiksi Elgin-marmorit vaurioituivat myös puhdistus- ja "säilöntä" -prosessin aikana. Lisäksi Napried, yksi aluksista, joita di Cesnolan oli tilannut kuljettamaan hänen Kyprokselta keräämäänsä noin 35 000 antiikkiesinettä, katosi merellä lastinaan noin 5000 esinettä.
Taidetta arvostetaan ja ymmärretään parhaiten alkuperäisessä historiallisessa ja kulttuurisessa yhteydessä.lähde?
Taiteen vieminen maasta sodan, ryöstelyn, imperialismin ja kolonialismin saaliina on epäeettistä, vaikka se ei heijastuisi lainsäädännössä. Näissä olosuhteissa otetun taiteen hallussapitoa pidetään edelleen jatkuvana kolonialismina.lähde?
Laittomasti hyödynnetyn kulttuuriomaisuuden palauttamista koskevan vaatimuksen puuttuminen on kolonisaation seurausta.lähde?
Kulttuuriomaisuus on kulttuuriperinnön ja kulttuuri-identiteetin symboli, ja historiallisten teosten omiminen on kansakunnan ylpeyden vastakohta.lähde?
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Egyptin ja Antiikin taide

Kreikka hakee Elginin marmoreiden palauttamista British Museumista. Elginin seitsemäs jaarli Thomas Bruce vei marmoriveistokset Parthenonista ja ne ovat olleet vuodesta 1816 lähtien British Museumin kokoelmissa. Huolimatta kiusallisesta ja huonosti perustellusta polusta Kreikasta Englantiin, museo puolustaa voimakkaasti oikeuttaan omistaa ja näyttää marmoreita.
Metropolitan Museum of Art neuvotteli helmikuussa 2006 Euphronios-kraterin palauttamisesta Italiaan, josta sen on ajateltu olevan ryöstetty 1970-luvun alkupuolella.
Egypti pyrkii palauttamaan Rosettan kiven Lontoon British Museumista ja Nefertitin rintakuvan Neues Museumista Berliinissä. Egyptin mukaan Nefertitin rintakuva vietiin maasta vuonna 1912 väärennetyillä asiakirjoilla.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Saamelaisen kulttuuriperinnön palauttaminen

Suomessa Kansallismuseo on palauttanut Suomen saamelaisille 2 600 esineen kokoelman. Esineet vastaanottaa Inarissa toimiva Saamelaismuseo Siida. Yli puolet esineistä on kansatieteilijöiden, kuten T. I. Itkosen ja Samuli Paulaharjun Inarin ja Petsamon alueilta 1900-luvun alun vuosikymmeninä keräämiä kohteita. Niiden joukossa on paljon kolttasaamelaisia esineistöä. Aikaisemmin esineistöä on palautettu myös Hämeenlinnan kaupunginmuseosta ja Vapriikista.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Ikonien palauttaminen Suomesta

Suomalaiset kokosivat ja toivat Suomeen jatkosodan aikana valloitetusta Itä-Karjalasta noin 900 uskonnollista esinettä. Esineet sijoitettiin turvaan pommituksilta eri puolille Suomea. Jatkosodan jälkeen ne kaikki piti välirauhansopimuksen mukaisesti palauttaa Neuvostoliittoon. Osa Turun linnaan talletetuista ikoneista ja muista esineistä jäi linnan kätköihin. Ne ilmestyivät julkisuuteen vasta 1970-luvulla, jolloin ne liitettiin Kansallismuseon kokoelmiin. Palauttamatta jääneestä aineistosta koottiin näyttely Hämeen linnaan vuonna 2014, jossa oli ikoneja, matka- ja pienoisikonostaaseja ja ristejä.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Afrikan kulttuuriperinnön palauttaminen

Vuonna 1612 Marokon sulttaani Zidan Al-Nasirin henkilökohtainen kirjasto uskottiin ranskalaiselle konsulille Jean Phillipe de Castellanelle kuljetusta varten. Kun Castellane odotti kuusi päivää saamatta palkkaansa, hän purjehti pois. Espanjalaisen yksityishenkilön Luis Fajardo de Córdoban komentama laivue kaappasi laivan ja vei sen Lissaboniin, joka oli tuolloin osa Espanjan siirtomaita. Vuonna 1614 Zidanin kirjasto siirrettiin El Escorialille. Marokon diplomaatit ovat sittemmin pyytäneet käsikirjoitusten palauttamista. Espanja on palauttanut joitakin muita arabialaisia käsikirjoituksia, mutta ei Zidanin kokoelmaa. Vuonna 2013 Espanjan kulttuuriperintölaitos esitti mikrofilmikopioita käsikirjoituksista Marokon viranomaisille.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Afrikan kulttuuriperinnön palauttaminen > Sarr-Savoy -raportti

Vuonna 2018 Ranskan presidentti Emmanuel Macron tilasi selvityksen ekonomisti Felwine Sarrilta ja taidehistorioitsija Benedicte Savoylta siitä, kuinka väliaikainen tai täydellinen afrikkalaisen taiteen palauttaminen Afrikkaan voitaisiin toteuttaa. Sarr-Savoy -raportti The Restitution of African Cultural Heritage. Toward a New Relational Ethics julkaistiin marraskuussa 2018.
Tekijöiden mukaan kolonisaatio on rikos ihmisyyttä vastaan ja siten haalittu esineistö on laittomasti museoiden hallussa. He korostavat, että taiteen restituution avulla voidaan rakentaa tulevaisuuden tasa-arvoisia kulttuurisia suhteita. He näkevät palauttamisen osana tulevaisuuden "universalismia", jossa Afrikka on mukana. Raportti suosittelee afrikkalaisen kulttuuriperinnön täydellistä digitointia ja digitaalisen aineiston avaamista uudelleenkäytölle Open Access -periaatteella.
Vastineessaan Sarr-Savoy -raportille kansainvälisen tekijänoikeuslainsäädännön asiantuntijat Mathilde Pavis ja Andrea Wallace sekä vastineen allekirjoittaneet kehottavat kiinnittämään huomiota suosituksen ehtoihin. Palauttamisen ehtona ei saisi olla yksiselitteinen avoin pääsy aineistoon, varsinkin kun vastaavaa käytäntöä ei samaan aikaan sovelleta Ranskan omiin kulttuuriperintöaineistoihin. Afrikkalaisten yhteisöjen tulisi voida valita sopivimmat keinot palautettujen sekä digitaalisena syntyneiden aineistojen digitoimiseen, tallentamiseen ja esittämiseen.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Afrikan kulttuuriperinnön palauttaminen > Ranskan lakimuutos

Joulukuun 17. 2020 Ranskan parlamentti hyväksyi lakimuutoksen, jossa hyväksytään kulttuuriomaisuuden palauttaminen Beniniin ja Senegaliin.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Afrikan kulttuuriperinnön palauttaminen > Palautusten valmistelu Beninissä

Kulttuuriomaisuuden palauttamista Beniniin on valmisteltu kahdessa kaupungissa. Ouidahissa restauroidaan ja kunnostetaan vaatimusten mukaisiksi Portugalin vanha linnake, joka on toiminut Ouidahin historiallisena museona. Päärakennus valmistuu tietojen mukaan kesä-heinäkuussa 2021, jotta ne voivat ottaa vastaan esineet Ranskasta. Samaan aikaan kaupunkiin rakennetaan kansainvälinen muistin ja orjuuden museo (Musée international de la mémoire et de l’esclavage, MIME), josta tulee kansainväliset vaatimukset täyttävä museo.
Abomeyn kaupunki tulee olemaan kuninkaallisten aarteiden lopullinen sijoituspaikka. Museo valmistuu vuosina 2022 - 2023 ja sinne sijoitetaan kuningas Béhanzinilta viedyt 26 esinettä.
Osa valmisteluja on ollut 54 kouluttajaoppaan koulutus ja yhteensä 620 muun koulutetun henkilön koulutus kulttuuriomaisuuden hallintaa varten.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Yhdysvaltojen ja Kanadan alkuperäiskansat

Alkuperäisten amerikkalaisten hautojen suojelu- ja kotiuttamislailla (Native American Graves Protection and Repatriation Act, NAGPRA), joka hyväksyttiin vuonna 1990, säädetään prosessista tiettyjen kulttuuriesineiden, kuten ihmisen jäänteiden, hautauskohteiden, pyhien esineiden palauttamiseksi niiden omistajien perillisille ja kulttuuriin sidoksissa oleville intiaaniheimoille ja Havaijin alkuperäiskansojen järjestöille.  Lainsäädännöllä on kuitenkin rajoituksensa, ja se on onnistuttu riitauttamaan sekä Yhdysvalloissa että muualla.
Yksi tunnetuimmista NAGPRA-lakiin liittyneistä kiistoista koski niin sanotun Kennewickin miehen luurangon kohtaloa. Kennewickin mies oli noin 9 000 vuotta sitten kuollut mies, jonka jäänteet löydettiin vuonna 1996. Intiaaniheimot olisivat halunneet luurangon haudattavakseen, kun taas eri tutkijat halusivat säilyttää sen tutkimuksiaan varten. Luuranko luovutettiin pitkän oikeustaistelun jälkeen heimojen haudattavaksi vuonna 2017.
Brittiläisen Kolumbian Kitimatissa asuvalle haisla-heimolle palautettiin heidän 134 vuotta aikaisemmin pystyttämänsä toteemipaalu vuonna 2006. Päällikkö G’psgolox oli alun perin teettänyt toteemipaalun metsänhenki T’soodan kunniaksi vuonna 1872. Se pystytettiin Kitlopejoen suulle kiitokseksi siitä, että haislat selvisivät isorokkoepidemiasta. Toteemipaalun lahjoitti Tukholman kansatieteelliselle museolle vuonna 1929 Ruotsin konsuli Olof Hanson. Hän kertoi ostaneensa sen haisla-heimolta asuessaan Prince Rupertissa Kanadan länsirannikolla 1920-luvulla. Haislojen vaadittua palautusta Ruotsin hallitukselta se päätettiin lopulta palauttaa vuonna 1994, sillä toteemipaalun katoamiseen alkuperäispaikalta liittyi ratkaisemattomia kysymyksiä. Paalu palautettiin Kitimatiin vuonna 2006, kun sen suojaksi oli ensin tehty ilmastoitu rakennus. Haislat lahjoittivat museolle replikan, joka on esillä museon sisäänkäynnin luona.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Aasia

Marraskuussa 2010 Japani sopi palauttavansa Etelä-Koreaan noin 1 000 kulttuuriesinettä, jotka ryöstettiin sen siirtomaa-miehityksen aikana vuosina 1910–45. Kokoelma sisältää kokoelman kuninkaallisia kirjoja, nimeltään Uigwe, Joseon-dynastiasta (1392–1910).
Yhdistynyt kuningaskunta on hylännyt Intian uuden vaatimuksen palauttaa arvokkaat esineensä, kuten Koh-i-noor-timantin ja Sultanganj-buddhan, jotka varastettiin, ryöstettiin tai salakuljetettiin Ison-Britannian siirtomaahallinnon aikana. Britannia vetoaa lakiin British Museum Act 1963, joka estää Britanniaa palauttamasta kulttuuriperintökohteita. Intian arkeologinen tutkimuskeskus (ASI) aikoo kampanjoida Unescon ja muiden maiden tuella esineiden palauttamiseksi.lähde?
Britannin kruununjalokiviin kuuluvan Kohinoor-timantin jäljitelmä on esillä Gobindgarhin linnakkeessa Amritsarissa, Pohjois-Intiassa. Intian, Pakistanin ja Afganistanin hallitukset ovat ilmoittauneet aidon timantin tosiasiallisiksi omistajiksi ja vaatineet sen palauttamista Intian itsenäistymisestä saakka. Britannian mukaan timantti on laillisesti hankittu ja torjuu palautusvaatimukset.
Sultanganj Buddhan patsaan löysi rautatieinsinööri E. B. Harris läheltä Sultanganjin asemaa, jossa tehtiin kaivauksia. Hän kertoo löytäneensä patsaan toisen jalan kolmen metrin syvyydestä lattian alta. Patsas päätyi Birminghamin museoon.
Esimerkkejä eri puolilta maailmaa > Australian ja Oseanian alkuperäiskansat

Australian alkuperäiskansojen esineistö ja ihmiset ovat olleet tutkimuksen kohteena museoissa. Sekä ihmisjäännöksiä että esineistöä on haalittu vuosikymmeninä 1900-luvun vaihteen molemmin puolin. Ihmisjäännösten palauttaminen on edennyt viime vuosina nopeammin kuin kulttuuriesineiden palauttaminen, koska kysymys esineiden palauttamisesta kotiin on vähemmän yksiselitteinen kuin esi-isien tuominen kotiin. Australiassa ei ole suoraan palauttamista koskevaa lakia, mutta Australia osallistuu alkuperäiskansojan jäännösten ja esineiden palauttamiseen liittyvään kansainvälisen palauttamisohjelmaan (International Repatriation Program, IRP), jota hallinnoi Department of Communications and the Arts. Ohjelma "tukee esi-isien jäännösten ja salaisten pyhien esineiden palauttamista alkuperäisyhteisöihinsä parantumisen ja sovinnon edistämiseksi" ja auttaa yhteisöjen edustajia pyrkimään palauttamaan jäänteitä monin tavoin.
Gweagal-heimoon kuuluva Rodney Kelly ja muut ovat pyrkineet palauttamaan Gweagal-kilven British Museumista ja heimon keihäitä Cambridgen yliopiston Museum of Archaeology and Anthropologysta.
Kirjallisuutta

Hicks, Dan: The Brutish Museums, The Benin Bronzes, Colonial Violence and Cultural Restitution.  Pluto Press, 2020.  ISBN 978 0 7453 4176 7  (englanniksi)
Merryman, John Henry: Imperialism, Arts and Restitution.  Cambridge University Press, 2006.
Reid, Donald Malcolm: Whose Pharaohs?: archaeology, museums, and Egyptian national identity from Napoleon to World War I.  University of California Press, 2002.  (englanniksi)
Titi, Catharine: The Parthenon Marbles and International Law.  Springer, 2023.  (englanniksi)
Waxman, Sharon: Loot: The Battle Over the Stolen Treasures of the Ancient World.  Times Books, 2008.  (englanniksi)
Aiheesta muualla > Taiteen repatriaatio

Sources of Information on Antiquities Theft (Arkistoitu – Internet Archive)
Discussion of ethics (Arkistoitu – Internet Archive)
2006 article from the University of Wisconsin (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Ryöstetty taide

San Francisco Chronicle, 2003 article on repatriation of looted art
Attempts to locate looted art in British regional museums
WWII and the Looted Art Problem
Quedlinburg Art Affair
Dispute: "Cuneiform Tablets in the News" (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Kulttuurinen palauttaminen

US National Park Service on International Repatriation (Arkistoitu – Internet Archive)
Return of Aboriginal Australian remains from England
Smithsonian cultural repatriation program[vanhentunut linkki]
Sannu Kosonen, 2023, Saamelaisesinekokoelman palautus Suomen kansallismuseosta Saamelaismuseo Siidaan (pro gradu)
Naram Sinin voiton steela, Akkadia-dynastia, Naram-Sinin valta-aika (2254–2218 eKr.). Louvre, Pariisi.
Masada-linnoitus, Israel
Allied-voitto vuonna 1815 Waterloon taistelussa merkitsi Napoleonin aikakauden loppua.
Ouidahin vanha Portugalin linnoitus kunnostetaan erääksi palautettujen esineiden esittelypaikaksi.
Repatriaatioseremonia Uuden-Seelannin kansallismuseon Te Papa Togarewassa. Te Papa johtaa Karanga Aotearoa National Repatriation -ohjelmaa, jonka tarkoituksena on palauttaa Maori- ja Moriori-kansojen ihmisjäännöksiä, jotka vietiin Uudesta-Selannista 1800-luvulla.
Soturikissat

| Soturikissat> Warriors |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Erin Hunter
Kansitaiteilija:  Wayne McLoughlin, Owen Richardson
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Kustantaja:   HarperCollins
Julkaistu:  2003–
Suomennos
Suomentaja:  Vesa-Matti Paija, Nana Sironen
Kustantaja:  Art House, WSOY
Julkaistu:  2009
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Soturikissat (engl. Warrior Cats, Warriors) on Erin Hunterin kirjoittama moniosainen nuorille suunnattu kirjasarja. Erin Hunter on salanimi, jonka taustalla on kuusi kirjailijaa: Kate Cary, Cherith Baldry, Victoria Holmes, Tui Sutherland, Gillian Phillip ja Inbali Iserles. Erin Huntereista Kate Cary, Cherith Baldry, Victoria Holmes ja Tui Sutherland ovat työskennelleet Soturikissat-sarjan parissa.
Soturikissat on jaettu eri tarinajaksoihin, toisin sanoen saagoihin jotka sijoittuvat periaatteessa samaan aikaan ja niiden aihe on sama: metsän, suon, kukkuloiden ja jokien villit kissat, jotka elävät neljässä eri klaanissa muinaisimpien Tähtiklaanin sotureiden asettamien lakien mukaan. Tähtiklaani muodostuu kissojen kuolleista esi-isistä, jotka ovat ns. tähtiä ja vartioivat ja ohjaavat eläviä kissoja. Saagat ovat The Prophecies Begin (Ennustusten alku), Uusi profetia (The New Prophecy), Kolmikon mahti (Power of Three), Tähtien enne (Omen of the Stars), Klaanien synty (Dawn of the Clan), Varjojen aika (A Vision of Shadows), Rikottu laki (Broken Code) ja viimeisimpänä A Starless Clan.
Soturikissoista on ilmestynyt suomeksi myös kolme mangaa: Kadonnut soturi, Soturin turvapaikka ja Soturin paluu; englanninkielisenä niitä on enemmän. Mangan ja tavallisen romaanin ohessa kirjasarjasta on julkaistu myös Klaanien kirjat -oppaita sekä erikoisseikkailuita, joista yhdeksän on käännetty suomeksi.
Suomessa sarjaa kustantaa nykyään WSOY, joka kustantaa myös äänikirjoja Soturikissoista. Art House kustansi kirjoja vuoteen 2023 asti. Ensimmäisen saagan ja Tulitähden tehtävä -erikoisseikkailun on suomentanut Vesa-Matti Paija ja kaikki ensimmäisen saagan ja erikoisseikkailun jälkeen julkaistut kirjat on suomentanut Nana Sironen.
On vahvistettu, että Soturikissat-kirjasarjasta on tulossa elokuva, mutta tarkkaa aikataulua elokuvan ilmestymisestä ei ole vielä julkaistu.
Hahmot

Sarjan ensimmäiset kuusi kirjaa eli ensimmäinen tarinajakso kertoi pääosin fiktiivisestä hahmosta, Ruskasta, josta tuli myöhemmin kirjoissa Tulitähti. Seuraavissa tarinajaksoissa päähenkilö ei enää ole Tulitähti. Toisessa saagassa, Uudessa profetiassa, päähenkilöinä toimivat Myrskyklaanin Vatukkakynsi, Oravaliito ja Lehtilampi, ensimmäisissä kirjoissa myös muut Auringonpesälle lähteneet kissat. Kolmikon mahti -sarjassa keskitytään Närhisulan, Leijonaroihun ja Paatsamalehden elämään. Neljäs sarja, Tähtien enne kertoo Leijonaroihun, Närhisulan, Kyyhkysiiven sekä Murattilammen elämästä. Viidennessä saagassa, Klaanien synnyssä, puolestaan esiintyvät muinaiset kissat, jotka perustavat klaanit. Kuudennessa saagassa, Varjojen ajassa, päähenkilöinä ovat Leppäsydän, Varpuoksa ja Orvokkihohde.
Soturikissojen nimet ovat miltei aina muodostuneet kahdesta luonnonkappaleesta, esimerkkinä Lehtilampi. On olemassa myös kissoja, joiden nimet koostuvat kissojen ruumiinosista, esimerkkinä Vatukkakynsi. Päälliköiden loppuliite on aina ”tähti” joka merkkaa Tähtiklaania (soturiesi-isien klaania) ja Tähtiklaanin antamia yhdeksää henkeä, esimerkkeinä Tulitähti, Sinitähti, Pitkätähti ja Mustatähti.Oppilaan nimen loppuliite on aina "tassu", esimerkkinä Harmaatassu. Pennun nimen loppuliitteenä toimii aina "pentu", esimerkkinä Sammalpentu.
Saagat > Ensimmäinen saaga: Ennustusten alku (The Prophecies Begin)

Ennustusten alku on virallinen nimi ensimmäiselle sarjalle. Nimi tuli käyttöön, kun tehtiin uusintapainokset vanhoille kansille.
Alkuun Ennustuksen alku tunnettiin vain nimellä Soturikissojen ensimmäinen saaga.
Ensimmäisen kauden päähenkilö on kotikissa Ruska, joka liittyy Myrskyklaaniin. Saagassa seurataan Ruskan kehittymistä klaanissa, ja klaanien välejä.
Villiin luontoon.  (Into the Wild, 2003)  Suomentanut Vesa-Matti Paija. Art House, 2009.
Tuli ja jää.  (Fire and Ice, 2003)  Suomentanut Vesa-Matti Paija. Art House, 2009.
Salaisuuksien metsä.  (Forest of Secrets, 2003)  Suomentanut Vesa-Matti Paija. Art House, 2010.
Myrsky nousee.  (Rising Storm, 2004)  Suomentanut Vesa-Matti Paija. Art House, 2010.
Vaarallinen polku.  (A Dangerous Path, 2004)  Suomentanut Vesa-Matti Paija. Art House, 2011. i
Pimeyden hetki.  (The Darkest Hour, 2004)  Suomentanut Vesa-Matti Paija. Art House, 2011. .