stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emäsalon suot
Suot

Lähimpänä etelärannikkoa sijaitsee Piparviksmossen, joka on soistuva merenlahti. Suotyypit ovat neva ja räme. Piparviksmossenissa esiintyy järviruokoa, valkopiirtoheinää ja pitkälehtikihokkia. Bjurmossaträsketin suo sijaitsee Piparviksmossenista luoteeseen. Se on pallesuo, jonka reunoilla on rämettä. Se on muodostunut lammen ympärille. Lammesta laskee puro merenlahteen. Bjurmossaträsketistä itään sijaitsee Stubbmossen, joka sijaitsee kahden lammen välissä. Lammista Kvarnträsket kuuluu Natura-alueeseen. Stubbmossen on alueen soista pisimmälle kehittynyt keidassuo. Emäsalon pohjoisosassa sijaitsee Stornäsin tervaleppäluhta, joka on vedenviipymäallas. Sen reunoilla on tihkupintaa. Tervaleppäluhtana Stornäs on Suomessa harvinainen suotyyppi.
Dubrovo

| Dubrovo Дуброво |
| --- | --- |
 Dubrovo
 Koordinaatit: 58°4′59″N, 30°6′35″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Soltsyn piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  653,1 km²
Väkiluku (2010):  2 000
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dubrovo (ven. Дуброво) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Soltsyn piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin ja Pihkovan välisen A116-maantien varrella 15 kilometriä Soltsysta länteen. Kunnassa on 2 000 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Dubrovon kunnan pinta-ala on 653,1 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin alueen Šimskin piiriin, idässä Soltsyn piirin Vybitin ja Soltsyn sekä etelässä Gorkin kuntiin ja lännessä Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 66,9 % on metsää ja 22,9 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Jokia ovat Šelon, Sitnja ja Sevnja. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora, kivennäisvesi ja turve. Kunnan alueella sijaitsee viisi luonnonmuistomerkkiä.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 73 kylää: Baranovo, Bolotsko, Bolšoje Zaborovje, Bolšoje Zagorje, Borki, Borok, Bystersko, Izori, Jazvištše, Jazvištši, kaksi Kamenkaa, Kijevets, Klin, Koroljova Gruzomed, Krjukovo, Kuznetsovo, Lavrov Klin, Liški, Ljubitovo, Lubino, Lugi, Malahovo, Maloje Zaborovje, Maloje Zagorje, Masljoha, Molotškovo, Nemeny, Nevlino, Nizy, Nikandrova Gruzomed, Nikolsko, Novoselje, Novyje Datši, Ostrov, Ostrova, Pirogovo, Ploskovo, Podoklinje, Poljany, Poretšje, Porožki, Posohovo, Pribrežnaja, Raitsy, Ratškovo, Relbitsy, Sadovaja, Selištši, Seltso, Sitnja, Soikino, Sosnovka, Stepanovo, Stobolsko, Storonje, Strepilovo, Tepjanitsy, Terebuni, Toltšino, Tšeremenets, Uzki, Veretje, Vidoni, Vitebsko, Všeli, Vysokoje, Donets, Dubjonka, Dubrovo, Grivy, Grjadsko, Zalesnaja ja Žilsko. Sosnovkan ja Všelin maalaiskunnat yhdistettiin Dubrovoon vuonna 2010.
Liikenne, talous ja palvelut

Dubrovon kautta kulkee Novgorodin ja Pihkovan välinen maantie A116, joka on Ploskovon ja Raitsyn kylien välillä huonokuntoinen ja vaarallinen. Tieltä on yhteydet Šimskin piirin Gorodištšeen ja Utorgošiin.
Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja puunjalostus. Kunnassa toimii kolme karjanhoitoon erikoistunutta maatalousyritystä sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittavia yrityksiä.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat peruskoulu, kerhotalo, kirjasto ja lääkintäasema. Julkisia palveluja on myös Sosnovkassa, Všelissä ja eräissä muissa kylissä.
Nähtävyydet

Seudulla on useita muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Molotškovon ja Všelin kirkot, Baranovon, Klinin, Malahovon ja Vitebskon tsasounat, Novoseljen ja Toltšinon kartanoalueet sekä vanhat talousrakennukset. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan.
Aiheesta muualla

Dubrovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Dubrovon kunta Soltsyn piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Béla Békessy

| Mitalit> Maa:   Unkari. Olympialaiset .Miesten miekkailu | Mitalit> Maa:   Unkari. Olympialaiset .Miesten miekkailu | Mitalit> Maa:   Unkari. Olympialaiset .Miesten miekkailu | Maa:   Unkari> .Miesten miekkailu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | säilä, yksilökilpailu |  |
Béla Békessy
Béla Békessy (16. marraskuuta 1875 – 6. heinäkuuta 1916) oli unkarilainen miekkailija. Hän sai vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa hopeaa säilän yksilökilpailussa. Hän kilpaili myös kalvan ja floretin yksilökilpailuissa sijoittuen jälkimmäisessä seitsemänneksi.
Eero Kyllijoki

Eero "Eetu" Kyllijoki (19. joulukuuta 1935 Helsinki – 6. maaliskuuta 2011 Mänttä) oli suomalainen päätoimittaja. Kyllijoki oli Hymy-lehden päätoimittajana 1959–1960. Myöhemmin hän oli Apu-lehden toimittajana.
Toimituksia

Uittoisännän hännänajot : uittoneuvos K. A. Mustosen vähemmän viralliset muistelmat. KustannusVastuu, Helsinki 2003
Batetski

| Batetski Батецкий |
| --- | --- |
 Batetski
 Koordinaatit: 58°38′24″N, 30°18′36″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Batetskin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  471,65 km²
Väkiluku (2009):  3 400
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Batetskin rautatieasema.
Taajaman kirkko.
Batetski (ven. Бате́цкий) on taajama, maalaiskunta ja Batetskin piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Laukaan sivujoen Udraikan varrella 65 kilometriä Novgorodista länteen. Taajamassa oli 2 300 ja kunnassa 3 400 asukasta vuonna 2009.
Maantiede ja asutus

Batetskin kunnan pinta-ala on 471,65 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueen Lugan piiriin sekä idässä Batetskin piirin Moikan ja etelässä Peredolskajan kuntiin. Pinta-alasta 71,9 % on metsää ja 19,3 % maatalousmaata. Jokia ovat Laukaa, Gorodonka, Gusynka ja Udraika.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 52 kylää: Antipovo, Baharino, Batetsko, Belaja, Bolšaja Udraja, Bolšije Jaskovitsy, Bolšoi Latovets, Budyni, Drjogla, Dubrovka, Gluhovo, Gorka, Gorodnja, Holohno, Hotšeni, Ilemtsy, Ivnja, Kosovo, Kostroni, Kotšino, Kurino, Ljubehovitši, Lužki, Malaja Udraja, Malyi Latovets, Malyje Jaskovitsy, Malyje Toroškovitši, Mroškino, Nekrasovo, Nesuž, Niva, Novosjolok, Novyje Gusiny, Ostrovitsi, Ozerjovo, Preobraženka, Radgostitsy, Radoli, Radža, Rusynja, Seltso, Staryje Gusiny, Štšepy, Tašino, Torošino, Tšornaja, Unoškovitši, Veleši, Zapolje, Žegžitšino, Žili ja Zmejova Gora. Batetskin taajamassa asuu 68,5 % kunnan väestöstä. Toiseksi suurin asutuskeskus on 300 asukkaan Gorodnja. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Batetskon kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Sen länsipuolella sijaitseva taajama syntyi vuonna 1892 rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1927 siitä tuli hallintopiirin keskus. Gorodnjan kunta liitettiin Batetskiin vuonna 2009.
Liikenne, talous ja palvelut

Batetskissa on Pietarin ja Dnon sekä Novgorodin ja Lugan välisten rautateiden risteysasema. Taajaman ohi kulkee Novgorodin ja Lugan välinen maantie. Batetskista on linja-autoyhteys Novgorodiin. Kunnassa on myös paikallisliikennettä.
Tärkeimmät elinkeinot ovat kunnallispalvelut (16 %), kauppa (15 %) sekä maa- ja metsätalous (13 %). Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä. Työvoimasta 46 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Batetskin taajaman palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto, posti, yleinen sauna, poliklinikka ja piirisairaala. Gorodnjassa on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja lääkintäasema.
Nähtävyydet

Kunnan alueella on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Nähtävyyksiin kuuluvat Belajan ja Kostronin muinaislinnat, Batetskin, Gorodnjan, Mrotkinon ja Hotšenin kirkot, entiset kartanoalueet, vanhat asuintalot ja talousrakennukset sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Aiheesta muualla

Batetskin kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Batetskin piirin sivusto (venäjäksi)
Eau-de-vie de poire du Valais

| Eau-de-vie de poire du Valais AOP |
| --- | --- |
Tyyppi:  hedelmäviina
Alkoholiprosentti:  vähintään 40
Alkuperä:  Valais, Sveitsi
Valmistus aloitettu:  1945
Ainekset:  päärynä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eau-de-vie de poire du Valais on sveitsiläinen päärynöistä valmistettava hedelmäviina. Eau-de-vie de poire du Valais on nimisuojattu juoma merkinnällä AOP.
Valmistus

Juomaa valmistetaan Lounais-Sveitsissä Valais’n kantonissa. Käytettävät päärynät ovat pelkästään Williams-lajiketta. Yksi juoman tunnettu tuotemerkki onkin Williamine. Käytettävien hedelmien ominaisuudet on tarkasti määritelty. Niiden tulee olla mm. kypsiä, virheettömiä ja läpimitaltaan vähintään 52,5 millimetriä. Ennen käymisprosessia hedelmät mäskätään. Tislauksen jälkeen juoma laimennetaan vedellä 40-prosenttiseksi. Ennen myyntiä juomaa varastoidaan vähintään puoli vuotta.
Aiheesta muualla

Eau-de-vie de Poire du Valais (Juoman tietoja tuottajaorganisaation sivulla) Chambre valaisanne d'agriculture par sa Commission AOP eaux-de-vie. Arkistoitu 17.9.2018. (ranskaksi)
Eero Kosonen (kapellimestari)

Eero Kosonen harjoittamassa Tampereen kaupunginorkesteria vuonna 1967, konserttipaikkana Tampereen yliopiston juhlasali.
Eero Kosonen (12. tammikuuta 1906 Tampere – 4. marraskuuta 2002 Tampere) oli suomalainen pianisti ja kapellimestari.
Elämä

Kosonen syntyi Tampereella toimittaja Vihtori Kososen perheeseen, mutta vietti lapsuutensa ja opiskeluvuotensa Helsingissä. Kosonen opiskeli Helsingin konservatoriossa (nyk. Sibelius-Akatemia) pianonsoittoa ja musiikin teoriaa opettajinaan Selim Palmgren, Erkki Melartin ja Leo Funtek. Hän toimi kapellimestarina Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin Teatteriorkesterissa.
Vuonna 1926 Kosonen aloitti Rauman Soitannollisen Seuran Orkesterin orkesterinjohtajana. Orkesterinjohdon lisäksi hän toimi Raumalla myös pianistina useiden taiteilijoiden, kuten laulajatar Aulikki Rautawaaran, konserteissa. Kausi jäi Raumalla lyhyeksi, sillä jo seuraavana vuonna 1927 hän jätti tehtävän.
Eero Kosonen kutsuttiin 26-vuotiaana Tampereen orkesteriyhdistyksen hallinnoiman Tampereen orkesterin johtajaksi vuonna 1932. Tampereen orkesteri oli perustettu kaksi vuotta aiemmin vuonna 1930. Samalla hän tuli muutamaksi vuodeksi (1932–1937) kapellimestariksi myös Tampereen Teatteriin, jonne hänen vaimonsa Helmi Carén oli saanut kiinnityksen operettiprimadonnaksi. Tampereen orkesterista tuli Tampereen kaupunginorkesteri, kun se tuli Tampereen kaupungin hallintaan vuonna 1947. Kosonen oli orkesterin johtaja 37 vuoden ajan, aina vuoteen 1969 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.
Kosonen oli merkittävä suomalaisen musiikin esitaistelija, ja hän esitti sitä ohjelmistossaan. Hän ei rajoittunut pelkästään Jean Sibeliuksen sinfonioihin, vaan valitsi ohjelmistoonsa niin Leevi Madetojan ja Erkki Melartinin sinfoniat kuin Selim Palmgreninkin musiikkia. Einar Englundin tunnetuimpia sinfonioita hän esitti heti niiden valmistuttua orkesterinsa kanssa Tampereella.
Vuosina 1933–1946 Kosonen opetti Tampereen musiikkiopistossa teoria-aineita ja pianonsoittoa. Vuonna 1946 perustetun Tampereen Kamarimusiikkiseuran orkesteri aloitti toiminnan vuonna 1953 kapellimestari Eero Kososen johdolla. Hän johti myös Tampereen Oopperan esityksiä vuosina 1952–1972. Kososen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa pianokonsertto ja näyttämömusiikkia.
Kosonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1954 ja professorin arvonimen vuonna 1969.
Bandyliigakausi 2007–2008

| Bandyliiga 2007–2008 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  11
Mestari:  OLS
Toinen sija:  ToPV
Kolmas sija:  WP-35
Paras maalintekijä:  Harri Kauhanen, WP-35 (42)
  ← 2007 :  2009 → 
Jääpallon Suomen mestaruus 2007-2008 ratkaistiin kaksinkertaisen runkosarjan päätteeksi kahdeksan parhaan pudotuspeleillä. Kausi oli juhlavuosi, sillä ensimmäinen jääpallon Suomen mestaruus oli ratkaistu sata vuotta aiemmin.
Sarjassa oli 11 joukkuetta kun Veitsiluodon Vastus vetäytyi sarjasta. Ennakkosuosikkeina kauteen lähtivät Tornion Palloveikot, Oulun Luistinseura ja Helsingin IFK. Ennakkosuosikit muodostivat myös runkosarjan kärkikolmikon. OLS ja ToPV selvittivät tiensä myös välieriin, mutta HIFK:n tie kuitenkin katkesi puolivälierissä Porin Narukerää vastaan. Neljäs välieräjoukkue oli Warkauden Pallo -35, joka pudotti välierissä vahvassa nousussa olevan Mikkelin Kampparit. Välierissä OLS ja ToPV eivät kuitenkaan antaneet yllättää itseään, vaan etenivät Helsingin Oulunkylän tekojääradalla pelattuun SM-finaaliin.
Loppuottelu oli yksi kaikkien aikojen jännittävimmistä. OLS aloitti vahvasti ja johti ottelua ensimmäisen erän jälkeen, toisella jaksolla ToPV nousi kuitenkin tasoihin ja ottelu venyi jatkoajalle. ToPV siirtyi jatkoajalla jo kahden maalin johtoon, mutta OLS nousi tasoihin puoli minuuttia ennen jatkoajan päättymistä. Näin ensimmäistä kertaa jääpallon SM-finaalien aikana mestaruuden ratkaisemiseen tarvittiin rangaistuslyöntikilpailu. OLS voitti rangaistuskilpailun ja voittolukemat olivat lopulta 9-6. ToPV sai hopeaa neljän perättäisen mestaruuden jälkeen. Näin historian pisin mestaruusputki on edelleen Oulun Palloseuran viisi perättäistä mestaruutta 1960-luvulla.
Runkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 20 | 17 | 1 | 2 | 212-57 | 35 |
| Oulun Luistinseura | 20 | 16 | 1 | 3 | 189-58 | 33 |
| Helsingin IFK | 20 | 16 | 1 | 3 | 150-43 | 33 |
| Warkauden Pallo -35 | 20 | 11 | 3 | 6 | 102-83 | 25 |
| Mikkelin Kampparit | 20 | 11 | 0 | 9 | 76-96 | 22 |
| Porin Narukerä | 20 | 9 | 3 | 8 | 86-94 | 21 |
| Oulun Palloseura | 20 | 6 | 4 | 10 | 74-95 | 16 |
| Botnia-69, Helsinki | 20 | 5 | 2 | 13 | 73-131 | 12 |
| Porvoon Akilles | 20 | 4 | 1 | 15 | 59-149 | 9 |
| Jyväskylän Seudun Palloseura | 20 | 3 | 1 | 16 | 50-139 | 7 |
| Lappeenrannan Veiterä | 20 | 3 | 1 | 16 | 80-206 | 7 |
Puolivälierät

Puolivälierät pelattiin kaksoisotteluissa, ensimmäinen ottelu käytiin heikommin sijoittuneen ja toinen ottelu paremmin sijoittuneen kotikentällä. Paremmuuden ratkaisi kahden ottelun yhteispisteet.
| Joukkue #1 | Pisteet | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 3-1 | Mikkelin Kampparit | 3-3 | 6-3 |
| Helsingin IFK | 1-3 | Porin Narukerä | 4-5 | 2-2 |
| Oulun Luistinseura | 4–0 | Oulun Palloseura | 8-2 | 5-2 |
| Tornion Palloveikot | 4-0 | Botnia-69, Helsinki | 12-5 | 13-7 |
Välierät

Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä aloittaen paremmin sijoittuneen kotikentällä.
| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 | Ottelu 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 2–0 | Porin Narukerä | 7-0 | 10-3 | - |
| Oulun Luistinseura | 2–0 | Warkauden Pallo -35 | 18-1 | 7-3 | - |
Pronssiottelu

pelattiin 14. maaliskuuta Varkaudessa.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 4–1 | Porin Narukerä |
Loppuottelut

Loppuottelu pelattiin 15. maaliskuuta Helsingissä jääpallon SM-kilpailujen 100-vuotisjuhlan kunniaksi.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 6–9 rl. 6-6, 3-3 | Oulun Luistinseura |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Oulun Luistinseura
2.: Tornion Palloveikot
3.: Warkauden Pallo -35
4.: Porin Narukerä
Suomen mestarit

OLS: Joni Tero, Marko Kilpeläinen, Ari Af Hällström, Pekka Paasovaara, Tuomas Ylinampa, Matti Parkkinen, Antti Pesonen, Timo Arjanko, Jarmo Mällinen, Ville-Veikko Angeria, Janne Parpala, Petri Paasovaara, Pertti Virtanen, Matti Immonen, Markus Kumpuoja, Arto Loukkola, Pasi Keränen, Vesa Leino, Sami Harjuoja, Ilari Moisala, Hannu Kauttio, Samuli Niskanen.
Parhaat maalintekijät

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Harri Kauhanen | WP-35 | 42 |
Pistepörssin voitti OLS:n Samuli Niskanen 78 pisteellään.
Aiheesta muualla

YouTube ToPV-OLS SM-Finaali 2008
Jääpallon SM-sarjan kaudet
| Cup-kilpailut |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900-luku |  |  |  |  |  |  |  | 1908 | 1909 | 1910 |
| 1910-luku | 1911 | 1912 | 1913 | 1914 | 1915 | 1916 | 1917 | (1918) | 1919 | 1920 |
| 1920-luku | 1921 | 1922 | 1923 | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 | 1930 |
Mestaruussarja: 
| 1930-luku | 1931 | 1932 | 1933 | 1934 | 1935 | 1936 | 1937 | 1938 | 1939 | 1940 |
| 1940-luku | 1941 | 1942 | 1943 (cup) | 1944 (cup) | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 |
| 1950-luku | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 |
| 1960-luku | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Bandyliiga: 
| 1990-luku |  | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010–luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020–luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 | 2024–25 |  |  |  |  |  |
Bandyliigakausi 2012–2013

| Bandyliiga 2012–2013 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Mestari:  Helsingin IFK
Toinen sija:  Porin Narukerä
Kolmas sija:  Mikkelin Kampparit
Paras maalintekijä:  Tero Määttälä, Veiterä (36)
  ← 2012 :  2014 → 
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2012-2013 ratkaistiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisen runkosarjan päätteeksi kahdeksan parhaan pudotuspeleillä. Mestaruus ratkesi 9. maaliskuuta pelatussa loppuottelussa.
Joukkueet kaudella 2012–2013

Bandyliigaseurat kartalla
| Joukkue | Kotikaupunki | Kotikenttä | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Akilles | Porvoo | Pallokenttä | 1902 |  Antti Parviainen |
| Botnia-69 | Helsinki | Oulunkylän tekojäärata | 1969 |  Esa Määttä |
| HIFK | Helsinki | Brahenkenttä | 1897 |  Juha Laitinen |
| JPS | Jyväskylä | Nisulan monttu | 1962 |  Mika Sillgren |
| Kampparit | Mikkeli | Hänninhauta | 1972 |  Antero Levänen |
| Narukerä | Pori | Porin tekojäärata | 1965 |  Kjell Ljusberg |
| OLS | Oulu | Pakkalan kenttä | 1880 |  Samuli Niskanen |
| ToPV | Tornio | Gränsvallen | 1935 |  Igor Zolotarev |
| WP-35 | Varkaus | Kämäri | 1935 |  Jorma Saastamoinen |
| Veiterä | Lappeenranta | Kisapuiston tekojäärata | 1950 |  Juuso Pyysing |
Runkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mikkelin Kampparit | 18 | 14 | 2 | 2 | 95-47 | 30 |
| Helsingin IFK | 18 | 13 | 2 | 3 | 87-56 | 28 |
| Porvoon Akilles | 18 | 10 | 3 | 5 | 103-69 | 23 |
| Lappeenrannan Veiterä | 18 | 9 | 3 | 6 | 105-75 | 21 |
| Porin Narukerä | 18 | 9 | 0 | 9 | 106-77 | 18 |
| Oulun Luistinseura | 18 | 7 | 3 | 8 | 64-69 | 17 |
| Jyväskylän Seudun Palloseura | 18 | 5 | 4 | 9 | 64-85 | 14 |
| Botnia-69, Helsinki | 18 | 6 | 1 | 11 | 59-90 | 13 |
| Tornion Palloveikot | 18 | 4 | 1 | 13 | 79-148 | 9 |
| Warkauden Pallo -35 | 18 | 2 | 3 | 13 | 71-117 | 7 |
Puolivälierät

| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 | Ottelu 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oulun Luistinseura | 0–2 | Porvoon Akilles | 2-3 | 4-5 | - |
| Helsingin IFK | 2–1 | Botnia-69 | 7-1 | 3-4 | 5-0 |
| Mikkelin Kampparit | 2–0 | Jyväskylän Seudun Palloseura | 8-1 | 7-2 | - |
| Porin Narukerä | 2–0 | Lappeenrannan Veiterä | 3-2 | 6-4 | - |
Välierät

| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 | Ottelu 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Porin Narukerä | 2–0 | Mikkelin Kampparit | 7-0 | 4-3 | - |
| Helsingin IFK | 2–1 | Porvoon Akilles | 7-4 | 2-7 | 6-2 |
Pronssiottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Mikkelin Kampparit | 5–1 | Porvoon Akilles |
Loppuottelu

9. maaliskuuta 2013
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 3–1 | Porin Narukerä |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Helsingin IFK
2.: Porin Narukerä
3.: Mikkelin Kampparit
4.: Porvoon Akilles
Suomen mestarit

HIFK:n joukkue 2012-2013: Juha Laitinen, Tommi Niittylä, Aku Ojanen, Tuomas Jalkanen. Timo Arjanko, Janne Hölttö, Jani Laakso, Pyry-Peetri Piironen, Elmo Pitkänen, Tomi Tastén, Eetu Karhunen, Richard Laibert, Mika Liikanen, Christoffer Huber, Erik Hörhammer, Mika Mutikainen, Niko Laakso, Atte Hänninen, Jari Hyttinen, Anssi Hänninen, Teijo Laitinen
Taustajoukot
Valmentajat: Juha Laitinen, Jari Hyttinen, Ari Kukkonen, Petri Laakso
Huoltajat: Veikko Niemelä, Niko Laamanen, Reijo Kemiläinen
Media: Aimo Vainio, Joni Hildén, Pasi Virtanen
Parhaat maalintekijät (runkosarja + pudotuspelit)

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Tero Määttälä | Veiterä | 42 |
| 2. | Tomi Mustonen | Narukerä | 36 |
| 3. | Antti Laine | Kampparit | 34 |
| 4. | Jukka Loukkola | Akilles | 33 |
| 5. | Andreas Flink | Akilles | 30 |
| 6. | Joonas Käkriäinen | Kampparit | 23 |
| 7. | Rasmus Lindqvist | Akilles | 22 |
| 8. | Joel Sundström | WP-35 | 21 |
| 8. | Jaakko Niemi | Narukerä | 21 |
| 8. | Eetu Karhunen | HIFK | 21 |
Bruno Maisonnier

Bruno Maisonnier on Aldebaran Robotics -yhtiön perustaja.
Eleanor Boardman

Eleanor Boardman
Eleanor Boardman (19. elokuuta 1898 Philadelphia, Pennsylvania – 12. joulukuuta 1991 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti elokuvauransa vuonna 1922. Nuorena hän toimi mallina Eastman Kodakille. Vuonna 1923 hänet valittiin WAMPAS Baby Stariksi. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli King Vidor, jonka kanssa hän oli naimisissa 1920-luvun loppupuolelta 1930-luvun alkupuolelle. Pari sai kaksi tytärtä. Harry d’Abbadie d’Arrast oli Boardmanin toinen mies vuodesta 1940 kuolemaansa (1968).
Boardman oli suosittu esiintyjä mykkäelokuvien ajalla. Hänen ei onnistunut siirtyä äänielokuviin, joten hänen elokuvauransa päättyi 1930-luvulla. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Boardmanin esiintymisiin kuuluu muun muassa rooli King Vidorin elokuvassa Kansan mies (1928).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eleanor Boardman Wikimedia Commonsissa
Eleanor Boardman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eleanor Alberga

Eleanor Alberga (s. 1949 Kingston) on jamaikalainen taidemusiikin säveltäjä ja pianisti. Hän päätti ryhtyä konserttipianistiksi viisivuotiaana ja opiskeli Royal Academy of Musicissa, Lontoossa.
Alberga on säveltänyt muun muassa orkesterimusiikkia, jousikvartettoja, pianomusiikkia ja vokaaliteoksia.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Cardenio

The History of Cardenio, usein lyhennettynä Cardenio, on William Shakespearen kadonnut näytelmä. Sen on oletettu perustuneen jaksoon Miguel de Cervantesin Don Quijotesta, jossa esiintyy henkilö nimeltä Cardenio.
Lewis Theobaldin näytelmä Double Falsehood (ensiesitys 1727) perustuu mahdollisesti tähän näytelmään.