stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miesten Suomisarjan kausi 2023–2024
Suomisarja, Säilymiskarsinnat

Suomisarjan lohkojen 8. ja 9. sijoittuneet joukkueet karsivat säilymisestä Suomisarjassa. Karsinnat pelataan
paras kolmesta systeemillä (kaksi voittoa) yksittäisinä otteluina. Peliaika: 3 x 20 min tehokasta peliaikaa. Jos
varsinainen peliaika päättyy tasan, pelataan 20 min jatkoaika viidellä viittä vastaan. Jatkoaika päättyy
ensimmäiseen hyväksyttyyn maaliin. Mikäli jatkoaika ei tuo ratkaisua, ratkaistaan ottelun voittaja viiden
laukojan RL-kilpailussa. Varsinaisen peliajan ja jatkoajan välillä on 5 min tauko.
Otteluparien voittajat pelaavat Suomisarjassa kaudella 2024–25. Otteluparien häviäjät jatkavat Suomisarjan
nousukarsintoihin yhdessä, lohkojen A ja B 10. sijoittuneiden, sekä lohkon C 10.–11. sijoittuneiden
joukkueiden ja 2. divisioonajoukkueiden kanssa.
FoSu –  1–2
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15.3.2024 | FoSu | 4–5 ja. | Sudet SB | Jokioisten Leipä-Areena, Forssa |  |

|  | (0–0, 3–3, 1–1)  | (0–0, 3–3, 1–1)  | (0–0, 3–3, 1–1)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 20.3.2024 | Sudet SB | 6–8 | FoSu | Kuusankosken urheilutalo, Kuusankoski |  |

|  | (2–2, 1–3, 3–3)  | (2–2, 1–3, 3–3)  | (2–2, 1–3, 3–3)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22.3.2024 | FoSu | 3–6 | Sudet SB | Jokioisten Leipä-Areena, Forssa |  |

|  | (0–4, 1–1, 2–1)  | (0–4, 1–1, 2–1)  | (0–4, 1–1, 2–1)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








SCH –  0–2
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16.3.2024 | SCH | 4–8 | Santa’s United | Martinhalli, Hyvinkää |  |

|  | (0–2, 1–4, 3–2)  | (0–2, 1–4, 3–2)  | (0–2, 1–4, 3–2)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 23.3.2024 | Santa’s United | 12–1 | SCH | Ounasrinteen liikuntahalli, Rovaniemi |  |

|  | (3–0, 4–1, 5–0)  | (3–0, 4–1, 5–0)  | (3–0, 4–1, 5–0)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








– SB Naantali 2-0
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16.3.2024 | Dynamo | 7–3 | SB Naantali | Zemppi-areena, Kempele |  |

|  | (2–0, 5–1, 0–2)  | (2–0, 5–1, 0–2)  | (2–0, 5–1, 0–2)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.3.2024 | Dynamo | 11–4 | SB Naantali | Zemppi-areena, Kempele |  |

|  | (2–2, 2–0, 7–2)  | (2–2, 2–0, 7–2)  | (2–2, 2–0, 7–2)  |  |  |
|  |  |  |      |  |  |
Ossian Holmström

Ossi Holmström
Henrik Ossian ”Ossi” Holmström (3. marraskuuta 1893 Leppävirta – 3. toukokuuta 1956) oli suomalainen teollisuusneuvos ja työmarkkinajärjestöjohtaja joka toimi Etsivän keskuspoliisin päällikkönä 1. tammikuuta 1920 – 31. joulukuuta 1922.
Holmströmin vanhemmat olivat nimismies Henrik Julius Severin Holmström ja Anna Adele Karolina Landgrén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1913.
Etsivän keskuspoliisin edeltäjässä Yleisesikunnan osastolla III aikaisemmin työskennelleestä Ossi Holmströmistä tuli EK:n toinen päällikkö lakimies Toivo Hukkisen jälkeen. Itsenäistymistä edeltävänä aikana Holmström oli toiminut aktivistina. Nimitettäessä tämä luettiin Holmströmille eduksi, sillä aktivistit olivat muutaman kuukauden kestäneen Hukkisen aikana perustaneet jopa oman tiedustelupalvelunsa. Holmström, jolla ei ollut lakikoulutusta, loi kuitenkin ensimmäisenä EK:sta toimivan organisaation. Holmströmin aikana EK:n apulaispäällikköinä toimivat Hugo Penttilä ja Frans Klemetti, joka johti laitosta lyhyesti Holmströmin jälkeen. Holmström oli myös vuonna 1920 asiantuntijana Suomen ja Venäjän aseleponeuvotteluissa.
Myöhemmin Holmström oli Mella Oy:n toimitusjohtajana 1923–1927, Suomen Auto Oy:n toimitusjohtajana 1927–1928, Suomen työnantajain keskusliiton työläistilasto-osaston esimiehenä 1928–1945 ja toimitusjohtajan apulaisena 1942–1945 sekä Suomen työnantajain yleisen ryhmän toimitusjohtajana vuodesta 1945 alkaen. Hän oli Suomen liikemiesten yhdistyksessä sihteerinä ja rahastonhoitajana 1928–1947, johtokunnan jäsenenä vuodesta 1941 ja puheenjohtajana vuodesta 1950. Holmström sai teollisuusneuvoksen arvon 1941.
Holmström oli naimisissa vuodesta 1922 lastentarhanopettaja Gurli Viola Pomoellin kanssa.
Glykolihappo

| Glykolihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksietaanihappo
CAS-numero:  79-14-1
PubChem CID:  757
SMILES:  C(C(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H4O3
Moolimassa:  76,052 g/mol
Sulamispiste:  79–80 °C
Kiehumispiste:  100 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,49 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Glykolihappo eli hydroksietikkahappo (C2H4O3) on yksinkertaisin hydroksi­hapoista eli orgaanisista yhdisteistä, jotka sisältävät sekä karboksyylihapon että alkoholin funktionaalisen ryhmän. Yhdistettä käytetään puhdistusaineissa, polymeeriteollisuudessa, kosmetiikkavalmisteissa ja valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa glykolihappo on kiinteätä väritöntä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, metanoliin ja asetoniin. Hiilivetyihin glykolihappo sen sijaan liukenee vain hieman. Yhdiste on keskivahva happo ja sen pKa-arvo on 3,83.
Glykolihappo sisältää sekä hydroksyylirymän että karboksyyliryhmän ja sille tapahtuu sekä alkoholeille ja karboksyylihapoille tyypillisiä reaktioita. Tällaisia ovat suolojen muodostuminen reaktioissa emästen kanssa, esteröityminen alkoholien kanssa karbokyysliryhmän kautta ja happokloridien kanssa hydroksyyliryhmän kautta ja kompleksien muodostuminen siirtymämetallikationien kanssa. Kuumennettaessa glykolihappo muodostaa esterin itsensä kanssa muodostaen ensin diglykolihappoa ja edelleen pidempiketjuisia oligomeerejä ja lopulta polyglykolihappoa. Voi muodostua myös rengasrakenteisia dimeerejä ja oligomeerejä eli glykolideja.Vetyperoksidi hapettaa yhdisteen rauta(II)suolojen läsnä ollessa glyoksyylihapoksi ja rauta(III)suolojen läsnä ollessa oksaalihapoksi.
Luonnossa glykolihappoa esiintyy sokeriruo'ossa, sokerijuurikkaassa ja raakojen viinirypäleiden mehussa. Ihmisen elimistössä glykolialdehydi hapettuu glykolihapoksi.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran glykolihappoa valmistettiin vuonna 1848 glysiinin ja typpihapokkeen välisellä reaktiolla. Glykolihappoa voidaan valmistaa hydrolysoimalla kloorietikkahappoa emäksisissä olosuhteissa 90–130 °C:n lämpötilassa, jonka jälkeen happo puhdistettiin uuttamalla asetonilla. 1940-luvun jälkeen yhdisteen syntetisoimiseksi yleistyi prosessi, jolla glykolihappoa valmistetaan korkeassa paineessa ja happamissa olosuhteissa formaldehydistä, hiilimonoksidista ja vedestä. Muita tapoja ovat oksaalihapon pelkistys, glykolin hapetus, glykolonitriilin hydrolyysi ja laboratoriomittakaavassa glykolaattiesterien hydrolyysi.
Tärkein glykolinhapon yksittäinen käyttökohde on metallipintojen, syövytys, puhdistus ja kiillotus. Yhdisteen etuja ovat , että se on biohajoavaa eikä myrkyllistä. Lisäksi yhdistettä käytetään tekstiiliteollisuudessa nahan käsittelyyn, apuaineena tekstiilien värjäyksessä, raudan poistoon teollisuuden käyttämistä vesistä, biohajoavien polymeerien valmistuksessa ja lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Glykolihappoa käytetään myös kosmetiikassa ihovoiteissa ja kuorintavoiteissa. Glykolihappo tehoaa ryppyihin ja siloittaa niitä, mutta ihovoiteissa sen pitoisuus on liian pieni, jotta vaikutukset olisivat merkittäviä.
Aiheesta muualla

Glykolihapon kansainvälinen kemikaalikortti
Antti Törmänen

| Antti Törmänen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1970 (ikä 54) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Stökö, Terminator
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  HC Lugano
Sarja:  NLA
Tehtävä:  neuvonantaja (Senior Advisor)
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2004
Aik. seurat:  Helsingin Jokerit (SML) Ottawa Senators (NHL) P.E.I. Senators (AHL) HV71 (SEL) Södertälje SK (SEL)
NHL-varaus:  274. varaus, 1993 Ottawa Senators
Valmennusura
Vuodet:  2007–2017
Seurat:  Espoo Blues Jokerit SC Bern Vaasan Sport HIFK EHC Biel
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1995 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1998 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Norja 1999 | jääkiekko |  |
Antti Ilari Törmänen (s. 19. syyskuuta 1970 Espoo) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa päättänyt  jääkiekkoilija. Törmänen on jääkiekon maailmanmestari vuodelta 1995.
Ura

Törmäsen ura käynnistyi Kiekko-Espoossa, mutta Jääkiekon SM-liigassa hän debytoi Helsingin Jokereissa. Tulokaskaudellaan 1990–1991 Törmänen pelasi 44 runkosarjaottelua tehopistein 12+9=21, ja hän vakiinnutti pelipaikkansa seurassa. Seuraavalla kaudella Jokerit juhli Suomen mestaruutta nuoren huippulupauksen, Teemu Selänteen heiluttaessa tahtipuikkoa pudotuspeleissä Jokerien edetessä mestaruuteen kaikkien odotusten vastaisesti. Seuraava mestaruus heltisi kaudella 1993–1994, ja seuraavana vuonna Törmäsen ja Jokerien mukaan tarttui hopeamitali, kun seura hävisi finaaleissa Turun Palloseuralle. Samana keväänä Törmänen oli mukana voittamassa maailmanmestaruutta ensimmäisessä aikuisten arvoturnauksessaan, ja mukana olivat myös Turun Palloseurassa SM-kultaa juhlineet Saku Koivu, Jere Lehtinen, Marko Kiprusoff, Hannu Virta ja Raimo Summanen.
Ottawa Senators oli varannut Törmäsen NHL:ään vuoden 1994 varaustilaisuudessa yhdennellätoista varauskierroksella numerolla 274, ja Törmänen suuntasi NHL:ään kaudeksi 1995–1996 tuoreena maailmanmestarina. Kausi jäi kuitenkin Törmäsen uran ainoaksi NHL:ssä, vaikka hän pelasikin kaudella yhteensä 50 ottelua tehoin 7+8=15. Pikaisen NHL-visiitin jälkeen Törmänen palasi Jokereihin voittamaan kolmannen SM-kultansa. 
Vuosituhannen vaihteen hän pelasi Ruotsin Elitserienissä HV71:n paidassa, mutta kahden Ruotsissa vietetyn vuoden jälkeen hän palasi jälleen Helsinkiin ja voitti neljännen ja uransa viimeisen Suomen mestaruuden kauden 2001–2002 päätteeksi toimien joukkueensa kapteenina. Uransa hän päätti kuitenkin Södertälje SK:ssa, Elitserienissä.
Valmennusura

Törmänen on pelaajauransa jälkeen valmentanut Espoossa Bluesin juniorijoukkueita. Kaudella 2006–2007 hän valmensi Bluesin B-juniorit pronssille. Kausilla 2007–2009 hän toimi A-nuorten päävalmentajana apulaisenaan toinen entinen espoolaispelaaja Timo Hirvonen . Saavutuksena mestaruus kaudella 2008–2009.
Törmänen toimi Jokerien apuvalmentajana syksyllä 2009. Hänet ja päävalmentaja Hannu Aravirta erotettiin 25.11.2009 Jokerien ollessa SM-liigassa viimeisellä sijalla.
Huhtikuussa 2010 Vaasan Sport julkisti tiedon Törmäsen valinnasta joukkueen päävalmentajaksi ja urheilutoimenjohtajaksi. Kaudella 2010–2011 Sport voitti Törmäsen valmennuksessa Mestiksen mestaruuden. Törmänen oli Sportin osakkeiden suuromistaja, mutta luopui osakkeistaan vuonna 2014, kun Sport oli jo nostettu Liigaan. Keskeisimpänä syynä omistajuudesta luopumiseen oli Törmäsen tuore pesti Liigassa pelaavan HIFK:n päävalmentajana.
Yhden Mestis-kauden jälkeen Törmänen siirtyi Sveitsin liigassa pelaavan SC Bernin apuvalmentajaksi. Lokakuussa 2011 hän nousi SC Bernin päävalmentajaksi. Törmäsen valmentama Bern voitti seurahistoriansa kolmannentoista Sveitsin-mestaruuden kauden 2012–2013 päätteeksi. Marraskuussa 2013 hän sai potkut SC Bernistä.
Huhtikuussa 2014 Törmänen nimitettiin HIFK:n päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Kaudella 2015–16 hän luotsasi joukkueen historialliseen SM-liigan runkosarjavoittoon sekä pudotuspeleissä hopealle Tapparan voitettua IFK:n loppuottelusarjassa 4–2.
Elokuussa 2016 Törmänen teki HIFK:n kanssa kauden 2017–18-loppuun ulottuvan jatkosopimuksen, joka tosin julkistettiin vasta saman vuoden joulukuussa. Kaudella 2016–17 HIFK oli  runkosarjassa yhdeksäs, päätyen pudotuspelien jälkeen neljänneksi. Seuran urheilutoimenjohtaja Tom Nybondas kuvaili kautta pettymykseksi. Toukokuussa 2017 HIFK tiedotti ettei Törmänen jatka seurassa, vaan hänen paikalleen päävalmentajaksi tulee Ari-Pekka Selin.
Joulukuussa 2017 uutisoitiin Törmäsen saaneen valmennuspestin Sveitsin NLA-liigan EHC Bielin joukkueesta. Törmänen korvaa marraskuussa potkut saaneen kanadalaisen Mike McNamaran. Törmäsen pesti kattaa kauden 2017–2018 loppuun sekä myös seuraavan kauden.
Törmänen toimi Biel-Biennen päävalmentajana kevääseen 2023 asti ja oli seuraavan kauden sivussa terveydellisten syiden vuoksi. Joulukuussa 2024 HC Lugano palkkasi hänet neuvonantajan (Senior Advisor) rooliin.
Ura kaukalon ulkopuolella

Törmänen opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa kauppatieteiden maisteriksi. Törmäsellä diagnosoitiin heinäkuussa 2020 sappirakkosyöpä, joka uusiutui alkuvuodesta 2023 ja hän aloitti kemoterapiahoidon maaliskuussa 2023.
Aiheesta muualla

Antti Törmänen nhlfinns.com:ssa
Törmäsen henkilökuva Ekonomi-lehdessä
Jatkoaika.com uutisoi Sportin valmennuspestistä
Törmäsen tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kenneth Westerback | Vaasan Sportin päävalmentaja 2010–2011 | Seuraaja: Pasi Räsänen |
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1995
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (C) |
6 Niinimaa |
8 Ojanen (A) |
9 Keskinen |
11 Koivu (A) |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen |
20 Lehtinen |
21 Ylönen |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Lehterä |
30 Tammi |
31 Sulander |
35 Myllys |
40 Nieminen |
52 Summanen |
Valmentaja Curt Lindström
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1997
1 Hurme |
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
5 Jutila (C) |
9 Jokinen |
10 Jantunen |
11 Koivu |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen (A) |
18 Aalto |
21 Lumme |
22 Varvio |
23 Virta (A) |
26 Mika Strömberg |
27 Numminen |
31 Sulander |
32 Varis |
35 Myllys |
37 Nurminen |
40 Nieminen |
72 Lind |
80 Ojanen |
Valmentaja Curt Lindström
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1998
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
4 Timonen (A) |
8 Linna |
9 Lydman |
12 Jokinen |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen (C) |
18 Lius |
19 Toskala |
22 Eloranta |
23 Ikonen |
24 Kapanen (A) |
25 Rintanen |
27 Niemi |
29 Alatalo |
31 Sulander |
32 Ruutu |
33 Tuomainen |
35 Myllys |
37 Mäkiaho |
42 Karalahti |
72 Laukkanen |
Valmentaja Hannu Aravirta
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1999
1 Kiprusoff |
2 Kiprusoff |
3 Nummelin (A) |
4 Timonen |
5 Berg |
6 Martikainen |
7 Niemi |
8 Selänne (A) |
9 Lydman |
11 Koivu (C) |
12 Jokinen |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen |
17 Kallio |
22 Eloranta |
25 Sihvonen |
31 Sulander |
32 Rintanen |
33 Tuomainen |
35 Toskala |
42 Karalahti |
72 Lind |
Valmentaja Hannu Aravirta
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 1998
4 Timonen |
5 Berg |
6 Grönman |
8 Selänne |
10 Tikkanen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen |
17 Kurri |
19 Lind |
21 Lumme |
24 Kapanen |
25 Rintanen |
26 Lehtinen |
27 Numminen |
30 Tammi |
31 Sulander |
35 Myllys |
37 Ylönen |
40 Nieminen |
44 Niinimaa |
Valmentaja Hannu Aravirta
Mato Grosso

| Mato Grosso Estado de Mato Grosso |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Osavaltion sijainti Brasiliassa
Valtio:  Brasilia
Perustettu:  1889
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Cuiabá
Pinta-ala:  903 330 km²
Väkiluku (2016):  3 305 531
 – väestötiheys:  3,7 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BR-MT
 
Osavaltion internetsivut
Mato Grosso on osavaltio Brasilian länsiosassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Rondônia, Amazonas, Pará, Tocantins, Goiás ja Mato Grosso do Sul. Mato Grossolla on yhteistä rajaa myös Bolivian kanssa. Osavaltion pääkaupunki on Cuiabá. Mato Grossossa on arviolta 3 305 531 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 903 330 neliökilometriä. Suurinta osaa osavaltiosta peittää Mato Grosson ylänkö, jossa merkittävin elinkeino on karjanhoito.
Vuonna 1977 Mato Grossosta irtautui omaksi osavaltiokseen Mato Grosso do Sul.
Aluejako

Mato Grosso on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten viiteen suuralueeseen: Keski-eteläinen, Koillis-, Pohjois-, Kaakkois- ja Lounais-Mato Grosso. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 22 ala-alueeseen, jotka on jaettu 141 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Alta Floresta
Alto Araguaia
Alto Guaporé
Alto Pantanal
Alto Paraguai
Alto Teles Pires
Arinos
Aripuanã
Canarana
Colíder
Cuiabá
Jauru
Médio Araguaia
Norte Araguaia
Paranatinga
Parecis
Primavera do Leste
Rondonópolis
Rosário Oeste
Sinop
Tangará da Serra
Tesouro
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mato Grosso Wikimedia Commonsissa
Osavaltion internetsivut (portugaliksi)
| n k Brasilian osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Pohjoinen |  Acre  Amapá  Amazonas  Pará  Rondônia  Roraima  Tocantins  |  |
| Koillinen |  Alagoas  Bahia  Ceará  Maranhão  Paraíba  Pernambuco  Piauí  Rio Grande do Norte  Sergipe  |  |
| Keski-läntinen |  Distrito Federal  Goiás  Mato Grosso  Mato Grosso do Sul  |  |
| Kaakkoinen |  Espírito Santo  Minas Gerais  Rio de Janeiro  São Paulo  |  |
| Eteläinen |  Paraná  Rio Grande do Sul  Santa Catarina  |  |
Tieteellinen menetelmä

Käytäntöjä
Tiedejulkaisu
Tiedeyhteisö
Tieteellinen menetelmä
Vertaisarviointi
Avoin tiede
Tieteen tutkimus
Tieteen etiikka
Tieteenfilosofia
Tieteenhistoria
Tieteensosiologia
Aiheeseen liittyvää
Monitieteisyys
Näennäistiede
Avoin saatavuus
Avoin tieto
Avoin sisältö
Tieteellinen menetelmä on tieteen tekemisessä käytettävä järjestelmällinen menettelytapa, jonka avulla pyritään luomaan uutta tietoa ja täsmentämään vanhempaa tietoa. Tieteellinen menetelmä ei ole yksinkertainen työohje vaan viitteistö siitä, kuinka tiedettä kannattaa tai tulee harjoittaa. Se myös käytännössä poikkeaa suuresti eri tieteenalojen välillä.
Sosiologian isänä pidetty Auguste Comte totesi: ”Tieteen metodi on havaintoja ja teoriaa — sopivassa suhteessa.”
Tieteellistä menetelmää tutkii tieteenfilosofiassa metodologia eli menetelmäoppi.
Bohrin malli atomeista, kuten monet muut ajatukset tieteen historiassa, syntyi suoritettujen kokeiden innoittamana ja osoitettiin myöhemmin osittain vääräksi niiden seurauksena.
Tavoite

Tieteellinen menetelmä pyrkii selittämään (esimerkiksi luonnossa ilmeneviä) tapahtumia toistettavissa olevalla tavalla ja niin, että tätä voidaan käyttää hyödyllisten ennusteiden tekemisessä. Tämä tapahtuu havaintojen ja/tai kokeiden kautta. Kokeilla pyritään simuloimaan luonnossa ilmeneviä tapahtumia kontrolloiduissa olosuhteissa. Tieteellinen menetelmä tarjoaa objektiivisen menetelmän ratkaisujen löytämiseksi erilaisiin ongelmiin tieteen ja tekniikan eri aloilla.
Tieteellinen malli

Ilmiöistä tehtyjen havaintojen perusteella tieteilijät voivat muodostaa tieteellisiä malleja. Tieteellinen malli on idealisaatio, joka kuvaa tutkittua systeemiä tietystä näkökulmasta. Malleilla ilmiöitä pyritään kuvaamaan loogisina tai matemaattisina esityksinä. Kun empiiristä aineistoa kerätään, tieteilijä voi muodostaa hypoteesin, joka selittää ilmiön. Tätä kuvausta voidaan käyttää sellaisen ennusteen tekemisessä, jota voidaan testata kokeellisesti. Jos hypoteesi osoittautuu epätyydyttäväksi, sitä voidaan kehitellä edelleen tai se voidaan hylätä.
Asenteiden vaikutuksen minimointi

Kokeiden tuloksia tulkitessa on mahdollista, että tieteilijällä on taipumus suosia jotain tuloksia toisten ohi. Tämä ei kuitenkaan saisi vaikuttaa tulkintaan. Tieteellisen menetelmän tiukalla noudattamisella pyritään minimoimaan tieteilijän omien asenteiden vaikutus kokeen lopputulokseen. Eräitä keinoja ovat kokeiden huolellinen suunnittelu sekä koetulosten ja tehtyjen johtopäätösten perusteellinen vertaisarviointi. Kun koetulokset on julkaistu, ne ovat koko tiedeyhteisön arvioitavissa.
Hypoteesista teoriaksi

Kun hypoteesi on selvinnyt kokeista, se voidaan ottaa osaksi tieteellistä teoriaa. Teoriat ovat loogisesti esitettyjä, sisäisesti johdonmukaisia malleja tai kehikkoja jonkin ilmiön käyttäytymisen kuvaamiseksi. Teoria kuvaa tyypillisesti laajemman ilmiöjoukon käyttäytymistä kuin hypoteesi. Teoria siis yleensä sitoo useita hypoteeseja yhteen. Teorioiden muotoilussa voidaan hyödyntää muun muassa sellaisia periaatteita kuin säästäväisyyden periaate. Teorioita testataan toistuvasti selvittämällä, kuinka koottu aineisto (tosiasiat) sopivat teoriaan. Kun teoria selviää suhteellisen suuresta määrästä empiirisiä havaintoja, siitä tulee tieteellinen yleistys, jota voidaan pitää verifioituna.
Teorioiden falsifiointi

Toisin kuin matemaattiset totuudet, tieteelliset teoriat ovat empiirisiä ja näin aina avoinna falsifioinnille, mikäli uutta todistusaineistoa esitetään. Jopa kaikkein perustavimmanlaatuiset teoriat voivat osoittautua epätäydellisiksi tai vääriksi, jos uudet havainnot eivät ole yhteensopivia niiden kanssa. Tämän prosessin kannalta on keskeistä se, että kaikki uusi tutkimus on julkisesti saatavilla, mikä mahdollistaa sen, että monet toisistaan riippumatta toimivat tutkijat voivat jatkuvasti arvioida tutkimuksia ja toistaa suoritettuja kokeita. Vain näin voidaan määrittää, kuinka luotettavia koetulokset ovat.
Isaac Newtonin laki vetovoimasta on tunnettu esimerkki luonnonlaista, joka osoittautui myöhemmin ei-yleispäteväksi — se ei päde tilanteissa, joissa liikkeen nopeus on lähellä valonnopeutta tai liike tapahtuu lähellä voimakkaita painovoimakenttiä; näiden olosuhteiden ulkopuolella newtonilainen klassinen mekaniikka on täysin pätevä malli liikkeestä ja painovoimasta, kun taas yleinen suhteellisuusteoria selittää samat ilmiöt kuin Newtonin lait, ja lisäksi paljon muuta. Siksi yleistä suhteellisuusteoriaa pidetään nykyään kattavampana teoriana.
Kirjallisuutta

Haaparanta, Leila & Ilkka Niiniluoto: Johdatus tieteelliseen ajatteluun.  (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 3/1986. 6., korjattu painos)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1991.  ISBN 951-45-4077-8
Kakkuri-Knuuttila, Marja-Liisa & Heinlahti, Kaisa: Mitä on tutkimus? Argumentaatio ja tieteenfilosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-932-6
Niiniluoto, Ilkka: Johdatus tieteenfilosofiaan: Käsitteen- ja teorianmuodostus.  Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05435-X
Niiniluoto, Ilkka: Tiede, filosofia ja maailmankatsomus: Filosofisia esseitä tiedosta ja sen arvosta.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08016-4
Niiniluoto, Ilkka: Totuuden rakastaminen: Tieteenfilosofisia esseitä.  Helsingissä:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18589-6
Niskanen, Vesa A. (toim.): Tieteellisten menetelmien perusteita ihmistieteissä: Opiskelijan opas.  Lahti:  Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 1994.  ISBN 951-45-6606-8
Peirce, C. S.: Johdatus tieteen logiikkaan ja muita kirjoituksia.  (Suomentanut Markus Lång)  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-080-5
Tuomela, Raimo: Tiede, toiminta ja todellisuus: Tieteellisen maailmankäsityksen filosofiset perusteet.  (Filosofian kirjasto 11)  Helsinki:  Gaudeamus, 1983.  ISBN 951-662-334-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Niiniluoto, Ilkka: Voiko tieteeseen luottaa?. Tiede 10/2010.
Wolfs, Frank L. H.: Introduction to a scientific method University of Rochester. (englanniksi)