Suomen mäkihyppy
Ensimmäiset suurvoitot

Talvella 1953–1954 suomalaiset osallistuivat ensi kerran Keski-Euroopan mäkiviikolle ja avasivat kilpailusuhteet neuvostoliittolaisten mäkihyppääjien kanssa. Mäkiviikon osakilpailuissa Oberstdorfissa Aulis Kallakorpi oli kolmas, Garmisch-Partenkirchenissä Eino Kirjonen toinen ja Esko Mömmö kolmas ja Innsbruckissa Matti Pietikäinen toinen, ja Bischofshofenissa Pietikäinen sijoittui kolmanneksi. Kokonaiskilpailussa Kirjonen sijoittui toiseksi ja Kallakorpi neljänneksi. Moskovassa Lasse Johanssonin hyppyura päättyi kaatumiseen harjoituksissa. Kilpailussa Veikko Salmenranta sijoittui toiseksi. Falunin MM-kilpailuissa Matti Pietikäinen voitti maailmanmestaruuden ylivoimaisesti ja Veikko Heinonen ylsi niukasti hopealle. Pietikäinen voitti myös 60 000 katsojan edessä käydyn Salpausselän mäkikilpailun. Planican kaksipäiväisen lentomäkikilpailun voitti Ossi Laaksonen.
Talvella 1954–1955 suomalaiset kilpailivat ahkerasti ulkomailla: 33 hyppääjää oli mukana 20 eri kilpailussa. Keski-Euroopan mäkiviikon suomalaiset aloittivat kahdella kolmoisvoitolla, joissa molemmissa ykkösenä oli Aulis Kallakorpi. Mäkiviikon kokonaiskilpailun voitti Hemmo Silvennoinen, toiseksi sijoittui Eino Kirjonen ja Kallakorpi oli kolmas. Tammikuun lopulla Garmisch-Partenkirchenissä Kirjonen voitti ensimmäisen televisioidun mäkihyppykilpailun. Salpausselällä hän voitti sekä iltakilpailun että varsinaisen kilpailun. Helmikuussa Silvennoinen voitti Oberstdorfin kaksiosaisen lentomäkikilpailun. Kallakorvesta tuli Holmenkollenin yleisen sarjan mäkikilpailun ensimmäinen suomalaisvoittaja ja Kirjonenkin oli jaetulla kakkossijalla. Kuusankosken mäen vihkiäiskilpailua edeltäneissä harjoituksissa Esa Toikka (s. 1935) kuoli lyötyään päänsä lyhyen vastamäen takana olevaan kivikkoon. Pitkään sairastellut ja Ounasvaaralla keväällä 1953 viimeisen kerran kilpaillut maailmanennätyshyppääjä Tauno Luiro kuoli lokakuussa 1955.
Suomalaiset osallistuivat talven 1955–1956 Keski-Euroopan mäkiviikolla vain kahteen osakilpailuun ja palasivat sitten Suomeen valmistautuakseen olympialaisiin. Ennen mäkiviikkoa Antti Hyvärinen voitti Semmeringin kilpailun. Mäkiviikolla Aulis Kallakorpi ja Eino Kirjonen jakoivat Oberstdorfin kisan voiton, ja Garmisch-Partenkirchenissä Hemmo Silvennoinen oli ykkönen ja Kirjonen kakkonen. Cortinan olympialaisissa Hyvärinen voitti kultaa ja Kallakorpi sai hopeaa. Kirjonen sijoittui seitsemänneksi ja Silvennoinen kymmenenneksi. Silvennoisen tuliaisena Suomeen olivat itävaltalaiselta Otto Leodolterilta ostetut muovipohjaiset mäkisukset. Olympialaisten jälkeen Aaro Pokka ja Veikko Heinonen ottivat Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa kaksoisvoiton, Veikko Salmenranta voitti Tšekkoslovakian Špindlerův Mlýnissä, Esko Mömmö ja Pentti Uotinen saavuttivat voittoja Yhdysvalloissa, ja olympialaisissa varamiehenä ollut Kalevi Kärkinen voitti Kanadan-mestaruuden. Suomen-mestaruuden voitti Nokialla 33-vuotias Unto Oksanen. SM-kilpailussa epäonnistunut Antti Hyvärinen voitti Holmenkollenilla ylivoimaisesti, ja Aulis Kallakorpi oli jaetulla kolmannella sijalla. Hemmo Silvennoinen oli olympialaisten jälkeen laitettu kilpailukieltoon hänen Savo-lehdelle lähettämiensä matkakirjeiden muututtua toimittajan käsittelyssä joukkuetovereita loukkaavaksi mutta päästyään jälleen kilpailemaan voitti Salpausselällä ja Puijolla. Antti Hyvärinen voitti kotikaupungissaan Ounasvaaran kilpailun, ja suomalaiset saavuttivat voittoja myös Ruotsin puolella. Kulmin lentomäessä Veikko Heinonen voitti kaksi kilpailua kolmesta ja sijoittui yhteispisteissä toiseksi. Hänen pisin hyppynsä kantoi 118 metriä. Nuori Juhani Kärkinen voitti Saksan parhaat hyppääjät Itä-Saksan Feldbergissä.
Talven 1956–1957 maajoukkueharjoituksissa suomalaiset paneutuivat erityisesti alastulon virheiden korjaamiseen. Mäkiviikon aluksi Pentti Uotinen ja Aulis Kallakorpi ottivat Oberstdorfissa kaksoisvoiton. Innsbruckissa suomalaiset epäonnistuivat toisella kierroksella, mutta Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivän kilpailussa Eino Kirjonen sijoittui toiseksi ja Uotinen kolmanneksi. Bischofshofenissa Kirjonen otti ylivoimaisen voiton. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa Uotinen ja Kirjonen ottivat kaksoisvoiton, kun hyvin hypänneet neuvostoliittolaiset eivät osallistuneet Oberstdorfin kilpailuun. Hemmo Silvennoinen voitti Sveitsissä Le Brassus'n kilpailun, mutta Sveitsin mäkiviikolla suomalaiset jäivät ilman voittoja ja Kalevi Kärkinen sijoittui yhteispisteissä kolmanneksi. Ossi Laaksonen voitti helmikuussa Garmisch-Partenkirchenin kilpailun. Antti Hyvärinen ja Juhani Kärkinen kiersivät Yhdysvalloissa voittamassa mäkikilpailuja. Salpausselällä Kalevi Kärkinen jakoi voiton Ruotsin Holger Karlssonin kanssa, kun Eino Kirjonen kaatui toisella kierroksella 77-metrisen hyppynsä. Holmenkollenilla Kirjonen nousi toisen kierroksen huippuhypyllään toiseksi ja Juhani Kärkinen oli kolmas. Nuorten kilpailussa Veikko Kankkonen ja Pekka Yli-Niemi toivat Suomeen kaksoisvoiton. Maaliskuussa Planican lentomäkikilpailun yhteistuloksissa Kirjonen sijoittui toiseksi ja Pekka Tirkkonen kolmanneksi.
Vuonna 1958 Suomessa oli kaksi yli 70 metrin mäkeä, kaksikymmentä yli 50 metrin mäkeä ja 56 yli 40 metrin mäkeä. Suomen olosuhteet houkuttelivat Itä-Saksan maajoukkuehyppääjät joulukuussa harjoittelemaan Suomeen, jossa Lahti toimi maaliskuussa MM-kilpailujen isäntänä. Suomalaiset harjoittelivat MM-kilpailuihin kotimaassa eivätkä osallistuneet Keski-Euroopan mäkiviikolle. Juhani Kärkinen oli Lahdessa katsastuskilpailujen paras niin loppiaisena kuin kahdessa helmikuun alun kilpailussakin, ja hän voitti myös Suomen-mestaruuden Puijolla. MM-kilpailussa Kärkinen hyppäsi ensimmäisellä kierroksella 74 metriä ja toisella kierroksella alemmalta lavalta 66,5 metriä ja voitti kultaa ylivoimaisesti. Ensio Hyytiä, joka alle 20-vuotiaana ei saanut osallistua yhdistettyyn, nousi toisen kierroksen 72,5-metrisellä hypyllään hopealle. Eino Kirjonen kaatui jo ensimmäisen, 73 metriä kantaneen hyppynsä. Toisella kierroksella epäonnistunut Antero Immonen sijoittui kuudenneksi. Ulkomailla Risto Vuorinen voitti Amerikassa Revelstoken kilpailun, mutta Holmenkollenilla suomalaismenestystä ei kärkihyppääjien kaatumisten vuoksi tullut. Puijon kilpailun voitollaan esille noussut Mauno Valkama hyppäsi Oberstdorfin lentomäessä maailmanennätyspituutta lähennellen 136 metriä. Eino Kirjonen voitti Japanissa ensimmäisen kilpailun mutta kaatui toisessa sairaalakuntoon. Ruotsissa Ensio Hyytiä voitti Kiirunan kilpailun, jossa kuusi suomalaista kaatui.
Tapaninpäivänä 1958 antoi 18-vuotias Niilo Halonen ensimmäiset kansainväliset näyttönsä sijoittumalla Oberwiesenthalin kilpailussa toiseksi niukasti Helmut Recknagelille hävinneenä. Keski-Euroopan mäkiviikon kolmihenkisestä joukkueesta Eino Kirjonen sijoittui kahdesti ja Veikko Kankkonen kerran toiseksi, mutta kaatumisten vuoksi he jäivät yhteispisteissä kauas kärjestä. Sveitsissä ja Ranskassa Kalevi Kärkinen otti kolme voittoa ja Ensio Hyytiä oli kahdesti palkintosijoilla. Neuvostoliitossa Juhani Kärkinen sijoittui kerran toiseksi ja mikkeliläinen Raimo Vitikainen kolmanneksi. Puolan mäkiviikolla Risto Vuorinen voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui kerran toiseksi. Sveitsin mäkiviikolla Kalevi Kärkinen voitti Unterwasserin kilpailun ja jakoi Sankt Moritzin voiton Mauno Valkaman kanssa, ja Arosassa ja Le Loclessa Valkama oli ykkönen. Kärkinen voitti kokonaiskilpailun. Ruotsin mäkiviikolla Pekka Yli-Niemi voitti Hammarbyn ja Veikko Kankkonen Sundsvallin kilpailun. Suomen-mestaruuden voittanut Juhani Kärkinen oli paras myös Salpausselän kilpailussa, joka televisioitiin ensimmäisen kerran. Samaan aikaan Kalevi Kärkinen voitti Squaw Valleyn olympialaisten esikisojen mäkikilpailun ja voitti matkallaan myös muita kilpailuja Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Norjassa Hemmo Silvennoinen voitti Gråkallenin mäen vihkiäiskilpailun. Holmenkollenilla suomalaiset eivät menestyneet, mutta Norjan mäkiviikolla Kankkonen voitti Mo i Ranan kilpailun. Mauno Valkama voitti Japanissa Sapporon kilpailun ja valmensi japanilaisia hyppääjiä. Talven päätteeksi Ruotsissa Juhani Kärkinen voitti Bodenin ja Antti Hyvärinen Kiirunan kilpailun. Lahden Hiihtoseura oli entistäkin vahvemmin Suomen ykkösseura.
Talvella 1959–1960 Suomen yhdeksän olympiaehdokasta jäivät kotimaahan harjoittelemaan, ja Keski-Euroopan mäkiviikolle lähti kolme kärkiporukan ulkopuolelle jäänyttä hyppääjää. Mäkiviikolla Timo Kivelä sijoittui Garmisch-Partenkirchenin kilpailussa toiseksi ja kokonaiskilpailussa kuudenneksi. Niilo Halonen nousi olympiavalmennettavien ulkopuolelta kisajoukkueeseen voittamalla Ounasvaaran katsastuskilpailun, Lahden loppiaiskilpailun ja Puijon tammikuun kisojen kilpailun. Olympialaisissa suomalaiset joutuivat vielä paikan päällä karsimaan keskenään kilpailuun pääsemisestä. Itse kilpailussa Niilo Halonen saavutti hopeaa 92,5 ja 83,5 metrin hypyillään ja Juhani Kärkinen sijoittui kahdeksanneksi. Ennen olympialaisia suomalaisista kunnostautuivat ulkomailla Pekka Kivistö sijoittumalla Le Brassus'ssa kolmanneksi ja Antti Hyvärinen voittamalla Garmisch-Partenkirchenin kilpailun. Salpausselällä ulkomainen vastus oli edellisvuotta heikompi ja voiton vei Veikko Kankkonen ennen Niilo Halosta ja Juhani Kärkistä. Holmenkollenin kisojen aikaan suomalaisparhaimmisto kilpaili kotimaassa. Planican lentomäen 25-vuotisjuhlakilpailussa Raimo Vitikainen sijoittui kaikissa kolmessa osakilpailussa kolmanneksi. Pekka Tirkkonen voitti Harrachovissa. Nuori Paavo Lukkariniemi voitti Sollefteån kilpailun mäkiennätyksellä 86 metriä. Vikersundissa Lukkariniemen 116,5-metrinen oli pisin Pohjoismaissa hypätty hyppy, mutta kilpailun voitti Markku Maatela. Eino Kirjonen voitti kauden loppupuolella Suomen-mestaruuden, Skui-mäen kilpailun Oslon lähellä ja Kiirunan kilpailun. Antti Hyvärinen päätti uransa Kiirunan kilpailuun. Oberwiesenthalissa vain saksalainen olympiavoittaja Helmut Recknagel pystyi voittamaan suomalaiset Pekka Yli-Niemen, Ossi Laaksosen ja Raimo Vitikaisen.