stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silja Kejonen

| Silja Kejonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 Oulu
Ammatti:  dramaturgi, kuvataiteilija, runoilija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Silja Kejonen (s. 1978 Oulu) on suomalainen runoilija ja kuvataiteilija.
Kejonen on valmistunut dramaturgiksi Teatterikorkeakoulusta ja kuvataiteilijaksi Lahden Taideinstituutista.
Kejosen esikoisrunokokoelma Vihkilumen talo (2017) oli ehdokkaana Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Seuraavat kokoelmat Lähetä minulle ympyrä (2020) sekä Äiti ja sylikoira (2023) olivat Tanssiva karhu ja Botnia -palkintoehdokkaina.
Teokset

Vihkilumen talo. Otava, 2017. ISBN 978-951-1-30864-5
Lähetä minulle ympyrä. Gummerus, 2020. ISBN 978-951-2-41608-0
Äiti ja sylikoira. Gummerus, 2023. ISBN 978-951-2-43292-9
Keiteleen kirkko

| Keiteleen kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2013.
Sijainti:  Kirkkotie 7, Keitele
Koordinaatit:  63°10.69′N, 026°21.06′E
Seurakunta:  Keiteleen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1876
Suunnittelija:  Wolmar Westling
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  800
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keiteleen kirkko on Wolmar Westlingin suunnittelema vuonna 1876 rakennettu puinen uusgoottilainen päätytornillinen pitkäkirkko Keiteleellä. Kirkon kellot ovat vuodelta 1876. Kolmilaivaisessa kirkossa on poikkisakarat. Sisäkate on keskilaivassa pylväiden kannattama taitekatto, sivulaivoissa on tasakatot. Kirkossa on istumapaikkoja 800 hengelle. Kirkon alttaritaulun Ristiinnaulittu on maalannut Ilmari Heinonen 1941 ja 16-äänikertaiset urut valmistanut Kangasalan urkutehdas 1976. Kirkkoa on korjattu vuonna 1938 arkkitehti Toivo Anttilan suunnitelman mukaan, 1966 arkkitehti Veikko Larkaksen suunnitteleman mukaan ja 1987 rakennusinsinööri Niilo Saastamoisen suunnitelman mukaan. Kirkon ulkomaalaus uusittiin vuonna 2002.
Aiheesta muualla

Paananen, Vellamo 1976. Keiteleen kirkko 100-vuotias. Keitele: Keiteleen seurakunta. 80 s. ISBN 951-9492-88-7
| n k Perustiedot Wikidatassa: Keiteleen kirkko (Q17408475)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Keitele
katuosoite: Kirkkotie 1, 72600 Keitele
koordinaatit: 63°10′41″N 26°21′07″E﻿ / ﻿63.17804°N 26.35181°E﻿ / 63.17804; 26.35181
Kauttuan linnavuori

| Kauttuan linnavuori |
| --- | --- |
 Kauttuan linnavuorta kuvattuna itäiseltä rinteeltä.
Sijainti
 Kauttuan linnavuori
Koordinaatit:  61°6′20″N, 22°9′22″E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Eura
Historia
Tyyppi:  linnavuori
Huippukausi:  rautakausi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kauttuan linnavuori on Eurassa Satakunnassa sijaitseva rautakautinen linnavuori. Kauttua on Euran vanhoja kyliä, jossa tiedetään olleen laaja ja rikas rautakauden asujaimisto. Linnavuoren toimintaan liittynee muun muassa Kauttualla oleva Luistari, joka on samalla Ala-Satakunnan ainoa ja eräs Suomen pienemmistä linnavuorista.
Sijainti

Linnavuori sijaitsee Pyhäjärven pohjoispäässä, noin 700 metriä nykyisestä rannasta ja puoli kilometriä Eurajoen niskasta. Luistarin kalmistoon on matkaa 800 metriä ja Kauttuan Vanhakylään on matkaa 1,7 kilometriä. Linnavuoren juurelle pääsee tieltä, joka kääntyy etelään aivan mäen juurelta. Nykyään Linnavuori on laakealta peltoaukealta kohoava metsäinen mäki, joka kohoaa parikymmentä metriä ympäristöään ylemmäksi.
Sijainti > Museoviraston hoitokohde

Paikalle on pystytetty informaatiotauluja, ja linnavuori on kuulunut Museoviraston hoito-ohjelmaan vuodesta 1995 alkaen. Laen kasvillisuutta niitetään vuosittain, samoin kivivallien päältä raivataan säännöllisesti vesakkoa. Tarkoituksena on harventaa puustoa niin, että kallio tulee näkyviin.
Rakenne

Suomen linnavuorten yleinen piirre on se, että jokin niiden rinteistä on luontaisesti vaikeakulkuinen ja helposti puolustettava sivusta. Kauttualla se on mäen koilliseen- ja pohjoiseen suuntautuva kallionseinä. Muissa ilmansuunnissa rinteet ovat huomattavasti loivempia, minkä takia ne on ilmeisesti linnoitettu puuvarustuksilla. Puuvallituksen juurelle on kasattu kiviperustukset, jotka vieläkin kiertävät linnavuoren loivempia rinteitä. Perustusten runkona on isoja maakiviä, joita on täydennetty pienemmillä kivillä. Kiveyksen leveys vaihtelee 1,3−4,5 metriin ja sen korkeus 1−2 metriin. Sen pituus on noin 56−58 metriä, ja se rajaa yhdessä luontaisten jyrkänteiden kanssa pienen noin 750 m²:n alueen, jonka äärimmäiset mitat mahtuvat 30×40 metrin alaan.
Kivetyksen lounaiskulmasta erottuu aukko, jossa on saattanut olla varustuksen portti. Sisemmässä vallituksessa on kulmauksia, jotka merkinnevät hirsisalvosten paikkoja, ja kun kyseisten kulmausten väliset matkat vastaavat hirsien pituutta, voidaan rakenne arvioida osapuilleen. Mitään jäänteitä hirsivarustuksista ei tiedetä.
On arveltu, että linnalla olisi ollut myös ulompi vallivarustus. Tähän viittaavia kiviä on löydetty lounaan suunnassa. Niillä ei kuitenkaan ole vallimaista järjestystä, joten kaikki eivät ulompaan valliin usko.
Tutkimuksia

Linnavuorta on kaivettu ainakin kolmasti: Hjalmar Appelgren-Kivalo vuonna 1886, Jouko Voionmaa vuonna 1946 ja Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander vuonna 1975. Kauttuan linnavuoresta on tutkittu vain pieniä alueita, mikä on tilanne useimpien Suomen linnavuorien kohdalla.. Sen lakialueesta on tutkittu kaivauksin arviolta 16,5 prosenttia.
Appelgren purki vallitusta kahdeksan metrin matkalta portin länsipuolelta sekä välittömästi alueen vallituksen sisäpuolelta. Kaivausalueella oli punaista soraa paksuimmillaan 45 senttimetriä. Voionmaa tutki vallituksen päättymistä jyrkänteeseen, vallituksen kaakkoiskulmaa ja sen sisäosaa sekä teki pienen avauksen piha-alueen sisäosissa. Kaikilla kaivauksilla tehtiin esinelöytöjä, kuten jauhinkiven aluskivi, ja lisäksi saviruukun palasia löytyi vallituksen kaakkoiskulmasta ja suoraselkäisen väkipuukon pätkä piha-alueelta. Ruukuissa oli aaltoviivainen ornamentti, jollaisia käytettiin viikinkiajan alussa. Eri kaivauksista löytyi myös yli 17 kilogrammaa rautakuonaa, raudankappale, rautanaula, savikiekon kappaleita (pelinappuloita?) ja palanutta luuta.
Ainoat ajoitukset on tehty esinetyyppien avulla. Savikappaleen kaltaisia saviastioita käytettiin 800-luvun alussa, ja suoraselkäisiä väkipuukkoja käytettiin merovingiajan loppupuolella. Linnoituksessa on niiden mukaan oleskeltu ainakin 700−800-lukujen vaihteessa.
Vuoren ympäristön kasvilajeja tutkittiin vuonna 1996, mutta arkeofyyteistä löytyi ainoastaan pähkinäpensas.
Taneli Kekkonen

Taneli Kekkonen vuonna 1952.
Taneli Kaleva Kekkonen (4. syyskuuta 1928 Helsinki – 11. heinäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja presidentti Urho Kekkosen kaksospojista toinen. Taneli Kekkonen oli naimisissa vuodesta 1952 K. A. Fagerholmin tyttären Brita Fagerholmin (1927–2013) kanssa, ja heillä oli kaksi lasta, Timo Kekkonen (s. 1957) ja Tea Kekkonen (s. 1963).
Taneli Kekkonen oli koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti. Hän toimi ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1952. Kekkonen toimi uransa aikana suurlähettiläänä Belgradissa, Ateenassa, Roomassa 1975–1980, Maltalla, Varsovassa 1980–1984 ja viimeksi Tel Avivissa 1984–1985selvennä.
Kun Kekkonen jäi kiinni rattijuopumuksesta 1980-luvun alussa, ulkoministeriö kutsui hänet kotiin Tel Avivista. Kekkonen masentui syvästi ja ilmoitti vaimolleen Britalle tekevänsä itsemurhan. Vaimo aneli odottamaan ainakin vuoden. Sen vuoden Kekkonen istui ulkoministeriön työhuoneessaan virka-ajalla eikä hänelle osoitettu enää tehtäviä. 11. heinäkuuta 1985 Taneli Kekkonen teki itsemurhan hirttäytymällä.
Kirjallisuutta

Linnankivi, Marja: Kekkosten miniänä. Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5366-3
Montonen, Pia Maria: Valtakunnan miniä: Brita Kekkonen.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40241-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Pellervo (nimi)

| Pellervo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  2. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  9. helmikuuta
Muunnelmia:  Pelle
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  johdettu sanasta "pelto"
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pellervo on suomalainen miehen etunimi. Se tulee sanasta "pelto". Nimi esiintyy myös kalevalaisessa runoudessa, jossa Sampsa Pellervoinen on pellon haltija, sadon ja pellon suojelija.
Pellervon nimipäivä on ollut vuodesta 1908 lähtien Suomen almanakassa 2. huhtikuuta. Nimi on Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 6 555 miehelle ja alle kymmenelle naiselle. Ortodoksisessa almanakassa Pellervo on yhdistetty nimeen Filagrios.
Osuustoimintaliike on ottanut Pellervo-nimen käyttöön Pellervo-seuran nimessä, puhutaan pellervolaisuudesta. Huhtikuun alkupuolella seura järjestää aatteellisen Pellervon Päivän.
Tunnettuja Pellervoja

Pellervo Lukumies (1935–2018), taidemaalari ja keksijä
Pellervo Petäys (1928–2017), suomalainen kirurgi, lääkintöneuvos ja tietokirjailija
Pellervo Saarinen (1910–2010), Valion ja Maatalouden tutkimuskeskuksen entinen johtaja
Pellervo Takatalo (1914–1976), kommunisti ja vastarintamies
Pellervo Uotila (1912–1990), järjestövaikuttaja, maanviljelysneuvos.
Teemu Keisteri

| Teemu Keisteri |
| --- | --- |
 Teemu Keisteri esiintymässä vuonna 2024
Henkilötiedot
Koko nimi:  Teemu Keisteri
Syntynyt: 22. elokuuta 1985 (ikä 39) Espoo, Suomi
Ammatti:  DJ, kuvataiteilija, videotaiteilija
Lapset:  1
Muusikko
Taiteilijanimi:  Windows95man, Ukkeli
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2019–
Tyylilajit:  eurodance, elektroninen musiikki, tekno, rave
Levy-yhtiöt:  Tokio Drift All Day Entertainment Oy
Aiheesta muualla
www.teemukeisteri.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Teemu Keisteri (s. 22. elokuuta 1985 Espoo) on Espoossa asuva suomalainen kuvataiteilija ja Windows95man-nimellä esiintyvä DJ.
Windows95man voitti vuoden 2024 Uuden Musiikin Kilpailun kappaleella ”No Rules”. Keisteri edusti Windows95man-nimellä yhdessä laulaja Henri Piispasen kanssa Suomea vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa, jonka semifinaalista heidät äänestettiin jatkamaan finaaliin, joka pidettiin 11. toukokuuta 2024 Malmössä. Windows95man sijoittui finaalissa sijalle 19.
DJ-hahmon nimi tulee Microsoftin Windows 95 -käyttöjärjestelmästä. Windows95manin tunnusomaiseen asuun kuuluvat revityt farkkushortsit ja käyttöjärjestelmän logolla varustettu T-paita. Euroviisuissa paidan logo sensuroitiin pikselöimällä, sillä kilpailussa mainostaminen on kiellettyä. Vuonna 2020 Windows95man järjesti Kulta Katriinan kanssa livestream-esityksiä eri teemoilla.
Windows95man lähtee Yhdysvaltain-kiertueelle ja esiintyy tammikuussa 2025 New Yorkissa, Chicagossa, Los Angelesissa ja San Franciscossa.
Keisteri on luonut Ukkeli-hahmon, jota hän on käyttänyt vuodesta 2008 muun muassa vaatteiden, postikorttien ja astioiden kuvitusaiheena. Ukkelin kautta Keisteri käsittelee kulttuuri-ilmiöitä ja suomalaista elämäntyyliä huumorilla, ja käyttää aiheena usein myös itseään.
Keisteri tunnetaan paitsi DJ:nä, myös videotaiteilijana. Hänellä on oma galleria nimeltä Kalleria Helsingin Kalliossa. Keisteri on myös aikoinaan toiminut MTV3-kanavan chatohjelmien juontajana.
Keisteri on opiskellut valokuvausta Lahden Muotoiluinstituutissa. Hän on kertonut oppineensa opiskeluaikanaan, että on enemmän kuvataiteilija kuin valokuvaaja.
Yksityiselämä

Keisteri on absolutisti. Hän on puhunut asiasta avoimesti esimerkiksi Ylen tuottamassa Darravapaa-podcastissa.
Aiheesta muualla

Teemu Keisterin YouTube-kanava
Beto Guzmán Abundes: Teemu Keisteri’s Art World, Nordic Style Magazine 30.5.2016. (englanniksi) (arkistoitu)
Yle Puheen iltapäivä: Vieraana kuvataiteilija Teemu Keisteri, Yle Areena 29.4.2016.
Teemu Keisterin taiteessa suomalaisesta junttimiehestä tulee moderni vientituote, Sisuradio, Sveriges Radio 2.5.2016.
Keisteri, Teemu: History of Ukkeli, Khaos Publishing 2016. ISBN 9789526847818.
Teemu Keisteri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Iivari Kauranen

Iivari Akseli Kauranen (30. heinäkuuta 1896 Joutsa – 30. marraskuuta 1990 Joutsa) oli suomalainen jääkärieversti ja matematiikan opettaja.. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Kauranen ja Elina Lehtinen. Valtiopäivämies Heikki Kauranen oli hänen isoisänsä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Kyllikki Einolan kanssa.
Opinnot

Kauranen kävi kansakoulun ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana Viipurin suomalaisesta lyseosta vuonna 1923. Hän suoritti Sotateknillisen kurssin vuosina 1927–1929. Hän Suoritti kasvatusopin tutkinnon Jyväskylän Kasvatusopillisessa Korkeakoulussa vuonna 1949 ja auskultoi matematiikassa ja luonnontieteissä Tyttönormaalilyseossa ja suoritti samalla kielikokeen vuonna 1950.
Jääkärikausi

Kauranen toimi maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 28. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Kauranen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi ensin 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Komppanian päällikkönä hän toimi 28. maaliskuuta – 14. huhtikuuta 1918 sekä 23. huhtikuuta – 29. toukokuuta 1918 väliset ajat. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kauranen siirrettiin sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan. Kun Pioneerikoulutuspataljoona aikanaan jaettiin Kauranen joutui Pioneeripataljoona 1:n rulliin. Pataljoonassa hän toimi joukkueenjohtajana ja nuorempana upseerina sekä 1. tammikuuta 1921 alkaen neljännen ja 16. elokuuta 1921 alkaen toisen komppanian päällikkönä. Seuraavaksi Kauranen määrättiin 6. kesäkuuta 1923 alkaen nuoremmaksi upseeriksi 3. komppaniaan, missä hän komppanian päällikkyyden 1. tammikuuta 1924. Pataljoona aliupseerikoulun päälliköksi hänet nimettiin 1. tammikuuta 1925, mistä hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1935 alkaen pioneerikurssien johtajaksi. Kauranen toimi omien töidensä ohella myös pioneeritöiden ohjaajana Kadettikoulussa, Reserviupseerikoulussa, Santahaminassa ja Karjalankannaksella.
Talvi- ja jatkosota

Kauranen osallistui talvisotaan Pioneerikoulutuskeskuksen päällikkönä Korialla, missä tehtävässä hän jatkoi aluksi myös välirauhan aikana, mutta siirrettiin myöhemmin 4. Armeijakunnan pioneerikomentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 7. Armeijakunnan pioneerikomentajaksi ollen tehtävässä vuoteen 1943 saakka osallistuen taisteluihin Laatokan Karjalassa, Äänislinnassa ja Karhumäessä. Rintamalta hänet komennettiin vuonna 1943 Päämajan Pioneeriosaston 1. pioneeritarkastajaksi, ollen tehtävässä sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Pioneerirykmenttiin. Armeijasta Kauranen erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja siirtyi Pohja-Yhtymän aluetarkastajaksi Joutsaan.
Opetustoimi

Kauranen toimi opettajana Reserviupseerikoulussa 24. lokakuuta 1923 – 4. marraskuuta 1926 välisen ajan ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökursseilla vuosina 1929 ja 1930 sekä 3. Divisioonan pioneerikurssien johtajana vuosina 1926 ja 1927. Myöhemmin sotien jälkeen hän toimi Joutsan Yhteiskoulun matematiikan opettajana aina vuoteen 1966 saakka.
Luottamustoimet

Kauranen toimi Pioneeripataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1927 ja 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1930 ja 1934 sekä Pioneerialan tyyppitoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen. Joutsan holhouslautakunnan puheenjohtajana hän toimi vuosina 1948–1951 ja Joutsan seurakunnan kirkkohallintokunnan jäsenenä vuosina 1948–1958.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 19. syyskuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 26. kesäkuuta 1919  Luutnantti 16. toukokuuta 1921  Kapteeni 6. joulukuuta 1924  Majuri 31. elokuuta 1933  Everstiluutnantti 1940  Eversti 1943 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Alte Weser

Alte Weser nykyisessä asussaan.
Alte Weser on saksalainen kasuunimajakka Weserjoen suiston ulkopuolella.
Majakka sytytettiin vuonna 1964. ja se korvasi kahdeksan vuosikymmentä palvelleen vanhan Roter Sand -majakan. Alte Weser oli aluksi miehitetty, kuten edeltäjänsä, mutta se muutettiin vuonna 1972 täysautomaattiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alte Weser Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Maantieteelliset :  Admiralty B1188  ARLHS  MarineTraffic  NGA  OLL  Structurae
Torsten Aminoff (everstiluutnantti)

Torsten Carl Otto Aminoff (2. maaliskuuta 1874 Hamina – 7. tammikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, joka komensi sisällissodan aikana valkoisten puolella Seinäjoen Krenatööripataljoonaa.
Torsten Aminoffin vanhemmat olivat kielitieteilijä Torsten Gustaf Aminoff ja Elisabeth Johanna Maria Aminoff. Torsten Aminoff valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1894 ja palveli Suomen kaartissa aliluutnanttina 1894–1898 sekä luutnanttina 1898–1902. Jätettyään sotilasuran hän työskenteli muutaman vuoden Suomen Hypoteekkiyhdistyksen ja Viipurin tupakkatehtaan palveluksessa. Aminoff työskenteli Helsingin poliisilaitoksessa 1906–1907 ja toimi Tampereen poliisimestarina 1907–1911, mutta hänet erotettiin hänen kieltäydyttyään toimeenpanemasta erästä kenraalikuvernöörin määräystä. Sen jälkeen hän oli apulaisjohtajana Yhdyspankin konttoreissa Pietarsaaressa 1912–1914, Hangossa 1914–1917 sekä Oulussa 1917–1918.
Sisällissodan puhjettua Aminoff liittyi valkoisiin joukkoihin ja toimi Seinäjoen Krenatööripataljoonan komentajana. Aminoffin pataljoona osallistui Jämsän ryhmän osana muun muassa tärkeään Länkipohjan taisteluun maaliskuussa 1918. Sitä seuranneessa Oriveden taistelussa Aminoffin joukot onnistuivat valtaamaan Oriveden aseman ja siten saartamaan Vilppulan rintaman punaiset selustan puolelta. Aminoff ylennettiin helmikuussa 1918 majuriksi ja huhtikuun alussa everstiluutnantiksi. Sisällissodan jälkeen hän oli vuonna 1919 lyhyesti Suomen valkoisen kaartin vt. komentajana, mutta palasi sen jälkeen siviiliin. Hän johti Yhdyspankin konttoria Turussa 1919–1921 ja Viipurissa 1921–1941. Viimeksi hän oli Sigrid Juséliuksen säätiön toimitusjohtajana 1943–1945.
Aminoffin puolisona oli vuodesta 1907 Gerda Maria Hornborg. Heidän poikiaan olivat historiantutkija Torsten G. Aminoff ja yritysjohtaja Carl Göran Aminoff.
Keihäsvuohennokka

| Keihäsvuohennokka |
| --- | --- |
 Keihäsvuohennokan kukka.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Vuohennokat Scutellaria
Laji::  hastifolia
Kaksiosainen nimi
 Scutellaria hastifolia  L. 
Katso myös
   Keihäsvuohennokka Wikispeciesissä   Keihäsvuohennokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keihäsvuohennokka (Scutellaria hastifolia) on Euraasiassa tavattava, huulikukkaiskasveihin kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen keihäsvuohennokka kasvaa 10–50 cm korkeaksi. Varsi on hennohko. Lehdet ovat 1–3 cm pitkiä, puikean suikeita tai kapean kolmiomaisia, pyöreäkärkisiä, enimmäkseen keihästyvisiä ja pääosin ehytlaitaisia. Kukat ovat pareittain tiiviinä, toispuolisina rykelminä lähellä varren latvaa. Varsilehtiä muistuttavat kukkien tukilehdet ovat kukkia lyhyempiä. Huulimainen kukka on violetinsininen. Kukan verhiö on kaksihuulinen, ehyt, nystykarvainen ja verhiön kellomaisessa torvessa on pysty, pullea lisäke. Myös teriö on kaksihuulinen ja pituudeltaan 15–25 mm. Ylähuuli on kupera, teriön torvi on pitkä ja jyrkästi käyrä. Keihäsvuohennokka kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Keihäsvuohennokan voi sekoittaa samannäköiseen luhtavuohennokkaan (Scutellaria galericulata).
Levinneisyys

Keihäsvuohennokka on pääasiassa eurooppalainen kasvilaji, jota kasvaa paikoitellen Pohjois-Espanjasta Venäjälle. Runsain laji on Pohjois-Balkanilla ja Kaukasuksen alueella. Etelä-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Etelä-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Keski-Ruotsiin ja Etelä-Suomeen. Euroopan ulkopuolella lajia tavataan Länsi-Siperiassa sekä myös Keski-Aasiassa. Suomessa keihäsvuohennokkaa kasvaa Ahvenanmaalla, koko Suomenlahden rannikolla sekä Varsinais-Suomen sisämaassa. Laji on hävinnyt monilta entisiltä kasvupaikoiltaan.
Elinympäristö

Keihäsvuohennokka viihtyy saaristo- ja rannikkoniityillä, mäenrinteillä, rantametsissä, rakkoleväkasautumilla ja kivikkorannoilla. Suomessa laji on harvinaistunut kasvupaikkojen umpeenkasvamisen ja rakentamisen takia.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Keihäsvuohennokan levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Keihäsvuohennokka (Scutellaria hastifolia)
Pohjolan kasvien pauloissa: Scutellaria hastifolia - keihäsvuohennokka
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159691  Wikispecies: Scutellaria hastifolia  BioLib: 41022  CoL: 4W294  EoL: 5367128  EPPO: SCDHA  EUNIS: 173966  GBIF: 5609333  iNaturalist: 631567  IPNI: 458313-1  ISC: 117008  NBN: NBNSYS0000004262  NCBI: 1534595  Observation.org: 104717  Open Tree of Life: 6085563  PalDat: Scutellaria_hastifolia  PFI: 4455  Plant List: kew-189160  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:458313-1  WFO: wfo-0000307877  Laji.fi: MX.39456 
Keihäsvuohennokan keihästyvisiä lehtiä.
August Keirkner

August Keirkner, Wilho Sjöströmin maalaama muotokuva noin vuodelta 1905.
August Nilsson Keirkner (24. syyskuuta 1856 Ruotsi – 22. helmikuuta 1918 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen ruukinpatruuna, joka omisti vuosina 1884–1917 Ähtärissä sijainneen Inhan ruukin ja kehitti sitä merkittävästi. Hän keräsi merkittävän suomalaisen taiteen kokoelman, joka lahjoitettiin myöhemmin Suomen valtiolle.