stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liimatainen (nimimerkki)
Kirjallisuutta

Rantonen, Ritva-Liisa: Poliittinen pakinointi Urho Kekkosen vaikutuskanavana ja varaventtiilinä: Presidentti Kekkosen nimimerkkikirjoittelu Liimataisena 1966–1975.  Tampere:  Tampereen yliopisto, tiedotusopin laitos, 1987.  ISBN 951-44-2099-3
Aiheesta muualla

Liimataisen vangit Suomen Kuvalehti 17.9.2007.
Gunnar Ekelöf

| Gunnar Ekelöf |
| --- | --- |
 Gunnar Ekelöf.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1907 Tukholma,Ruotsi
Kuollut: 16. maaliskuuta 1968 Sigtuna, Ruotsi
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  runoilija, kirjailija, kääntäjä, akateemikko
Kirjailija
Esikoisteos:  sent på jorden (1932)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bengt Gunnar Ekelöf (15. syyskuuta 1907 Tukholma, Ruotsi – 16. maaliskuuta 1968 Sigtuna, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1958. Hänet on yhdistetty ranskalaiseen surrealismiin ja symbolismiin.
Ura

Ekelöf julkaisi esikoiskokoelmansa Sent på jorden 1932 opiskellessaan Pariisissa, ja se päätti hänen suunnitelmansa muusikonurasta. Läpimurtoteos oli 1941 ilmestynyt Färjesång.
Ekelöfin vuonna 1941 ilmestynyt runokokoelma Färjesång oli läpimurtoteos, ja se ja saman vuoden aikana ilmestynyt lyhytproosakokoelma Promenader osoittautuivat välittömiksi arvostelumenestyksiksi. Tekijä on itse nimittänyt esikoiskokoelmaa itsemurhakirjaksi, joka syntyi henkisessä kriisitilanteessa. Alusta alkaen mukana on kosketuskohtia itämaiseen runouteen, surrealismiin ja ajan taidemusiikkiin.
Ekelöfin kestävintä tuotantoa ovat hänen elinaikanaan viimeisiksi julkaistuiksi jääneet kolmiosaisen uskonnollis-mystillisen kokonaisuuden muodostavat runokokoelmat Dīwān över Fursten av Emgión (1965), Sagan om Fatumeh (1966), ja Vägvisare till underjorden (1966), jotka Caj Westerberg on suomentanut vuonna 1994 yhteisniteenä nimellä Trilogia. Niiden keskushahmona on sotavankeudessa sokaistu bysanttilainen ruhtinas ja hänen kamppailunsa sisäisen vapauteen.
Ekelöf sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon 1966 ja De Nion suuren palkinnon 1951.
Tuotanto > Ruotsiksi

sent på jorden (1932)
Fransk surrealism (1933) (käännöksiä)
Dedikation (1934)
Hundra år modern fransk dikt (1934) (käännöksiä)
Sorgen och stjärnan (1936)
Köp den blindes sång (1938)
Färjesång (1941)
Promenader (1941)
Non serviam (1945)
Utflykter (1947)
Om hösten (1951)
Strountes (1955)
Blandade kort (1957)
Opus incertum (1959)
En Mölna-elegi (1960)
Valfrändskaper (1960) (käännöksiä)
En natt i Otočac (1961)
Livet i ett svunnet Stockholm (yhdessä Gunnar Reiniuksen kanssa) (1963)
Dīwān över Fursten av Emgión (1965)
Sagan om Fatumeh (1966)
Vägvisare till underjorden (1967)
Partitur (1969)
Lägga patience (1969)
En självbiografi (1971)
En röst (1973)
Grotesker (1981)
Variationer (1986)
Drömmen om Indien (1989)
Tuotanto > Suomennoksia

Runoja. Valikoineet ja suomentaneet Väinö Kirstinä ja Tarmo Manelius. Karisto, Hämeenlinna 1968.
Epätasaiset runot.  ((Alkuteokset: Strountes (1955); Opus incertum (1959); En natt i Otočac (1961). Tekstinä Ekelöfin itse tekemä kirja Dikter, jossa kokoelmat ovat hieman lyhennettyinä.) Suomentanut Pentti Saarikoski. Delfiinikirjat)  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06127-5
Trilogia.  ((Dīwān över Fursten av Emgión, 1965; Sagan om Fatumeh, 1966; Vägvisare till underjorden; 1966.) Suomentanut Caj Westerberg)  Otava, 1994.  ISBN 951-1-09091-7
Kirjallisuutta

Högström, Jesper: Minnet och rädslan: En biografi över Gunnar Ekelöf.  Stockholm:  Weyler, 2023.  ISBN 978-91-27-16808-4
Lagercrantz, Olof: Jag bor i en annan värld, men du bor ju i samma.  Stockholm:  Wahström & Widstrand, 1994.
Liukkonen, Tero: Jumalattoman maailman mystikko. Helsingin Sanomat 1.9.1994.
Sommar, Carl Olov: Gunnar Ekelöf: En biografi.  Stockholm:  Albert Bonniers, 1989.  ISBN 91-00-47506-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gunnar Ekelöf Wikimedia Commonsissa
Luettelo Gunnar Ekelöfin runojen suomennoksista. (Arkistoitu – Internet Archive) Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta.
Gunnar Ekelöf-sällskapet. (ruotsiksi)
Gunnar Ekelöf Runeberg-projektissa. (ruotsiksi)
Gunnar Ekelöfin biografia. (englanniksi)
Ekelöf, Bengt Gunnar. Svenska Akademien.
| n k Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962: Eyvind Johnson  1963: Väinö Linna  1964: Tarjei Vesaas  1965: William Heinesen & Olof Lagercrantz  1966: Gunnar Ekelöf  1967: Johan Borgen  1968: Per Olof Sundman  1969: Per Olov Enquist 
1970-luku:  1970: Klaus Rifbjerg  1971: Thorkild Hansen  1972: Karl Vennberg  1973: Veijo Meri  1974: Villy Sørensen  1975: Hannu Salama  1976: Ólafur Jóhann Sigurðsson  1977: Bo Carpelan  1978: Kjartan Fløgstad  1979: Ivar Lo-Johansson 
1980-luku:  1980: Sara Lidman  1981: Snorri Hjartarson  1982: Sven Delblanc  1983: Peter Seeberg  1984: Göran Tunström  1985: Antti Tuuri  1986: Rói Patursson  1987: Herbjørg Wassmo  1988: Thor Vilhjálmsson  1989: Dag Solstad 
1990-luku:  1990: Tomas Tranströmer  1991: Nils-Aslak Valkeapää  1992: Friða Á. Sigurðardóttir  1993: Peer Hultberg  1994: Kerstin Ekman  1995: Einar Már Guðmundsson  1996: Øystein Lønn  1997: Dorrit Willumsen  1998: Tua Forsström  1999: Pia Tafdrup 
2000-luku:  2000: Henrik Nordbrandt  2001: Jan Kjærstad  2002: Lars Saabye Christensen  2003: Eva Ström  2004: Kari Hotakainen  2005: Sjón  2006: Göran Sonnevi  2007: Sara Stridsberg  2008: Naja Marie Aidt  2009: Per Petterson 
2010-luku:  2010: Sofi Oksanen  2011: Gyrðir Elíasson  2012: Merethe Lindstrøm  2013: Kim Leine  2014: Kjell Westö  2015: Jon Fosse  2016: Katarina Frostenson  2017: Kirsten Thorup  2018: Auður Ava Ólafsdóttir  2019: Jonas Eika 
2020-luku:  2020: Monika Fagerholm  2021: Niviaq Korneliussen  2022: Solvej Balle 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Urho Kekkosen kansallispuisto

Urho Kekkosen kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Savukoski, Sodankylä, Inari Suomi
Lähin kaupunki:  Kemijärvi
Pinta-ala:  2 549 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1983
Kävijämäärä:  417 600 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Urho Kekkosen kansallispuisto (inarinsaameksi Urho Kekkos aalmuglâšmecci) on vuonna 1983 perustettu, Savukosken, Sodankylän ja Inarin kuntien alueella sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 2 549 neliökilometriä, ja se on Suomen toiseksi suurin kansallispuisto. Vuonna 2023 puistossa kävi 417 600 kävijää, ja se on myös Suomen toiseksi suosituin kansallispuisto. Kansallispuiston pohjoisen osan halki virtaa Suomujoki. Aluetta hoitaa Metsähallitus ja se on osa UK-puisto-Sompio-Kemihaara-Natura 2000 -luonnonsuojelualuetta.
Alue

Kansallispuisto on monipuolinen. Sen länsiosan viitoitettu alue on myös kokemattomalle vaeltajalle helppo kohde, kun taas puiston erämaiset kohteet ovat hyvä paikka pitkille ja vaativille eräretkille.
Urho Kekkosen kansallispuistoon suuntautuvat vaellukset aloitetaan useimmiten Kiilopään tunturikeskukselta, Suomujoen varressa sijaitsevalta Aittajärveltä tai Raja-Joosepista, ja vaeltajat päätyvät usein Saariselän tunturijonon ympäristöön, esimerkiksi alueen korkeimman tunturin, Sokostin, huipulle. Useat retkeilijöistä myös yöpyvät sen juurella sijaitsevan Luirojärven rannoille rakennetuissa autiotuvissa.
Kansallispuiston luontoon kuuluvat niin mahtavat tunturit kuin laajat suoalueetkin, unohtamatta myöskään metsäisiä kairoja. Poronhoidolla on alueella pitkät perinteet, ja se on edelleen alueen keskeinen elinkeino. Siitä muistuttamassa alueella on peurahautoja, poroaitoja, kämppiä sekä entisöityjä kolttakenttiä.
Paratiisikuru, yksi Urho Kekkosen kansallispuiston komeimmista nähtävyyksistä, kuvattuna Ukselmapään laelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urho Kekkosen kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Urho Kekkosen kansallispuisto Luontoon.fi:ssä
Metsähallituksen uutinen kansallispuiston 20-vuotispäivänä vuonna 2003, sisältää tietoa kansallispuiston perustamista edeltäneestä ajasta (Arkistoitu versio)
Kiilopään tunturikeskus
Urho Kekkosen kansallispuiston karttoja
Häyrinen, Urpo: Koilliskaira: Urho Kekkosen kansallispuisto.  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10583-3
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Rumakurun päivätupa UKK-puistossa.
Harrijärvi
Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1988 postimerkin Urho Kekkosen kansallispuistosta.
Ocean City (romaani)

| Ocean City |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kauko Röyhkä
Kansitaiteilija:  Tommi Hänninen
Kieli:  suomi
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  237
ISBN:  951-578-654-1

Edeltävä:  Silvia
Seuraava:  Faust ja muita kertomuksia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ocean City on Kauko Röyhkän vuonna 1999 ilmestynyt romaani..
Aiheesta muualla

Johanna Sinisalo: Ocean City. Aikakone 14.12.1999.
Jeanne d’Albret

Jeanne d’Albret, Navarran kuningatar Johanna III Navarralainen, François Clouet 1560-luku
Jeanne d’Albret eli Johanna III Navarralainen (16. marraskuuta 1528 Saint-Germain-en-Layen linna, Ranskan kuningaskunta – 9. kesäkuuta 1572 Pariisi) oli ranskalainen Navarran kuningatar vuodesta 1555 (suo jure eli omalla oikeudellaan), kirjailija, uskonnollisen reformaation kannattaja ja hugenottien voimahahmo.
Suku ja lapsuus

Hän oli Navarran kuninkaan Henri d’Albretin, Henrik II Navarralaisen (1503–1555) ja Ranskan kuninkaan Frans I:n sisaren Margareeta Navarralaisen tytär.
Kaksivuotiaasta lähtien hänen setänsä Frans I vastasi hänen kasvatuksestaan. Jeanne varttui Château de Plessis-lèz-Toursissa Loiren laaksossa Tourainessa erillään vanhemmistaan, joita hän näki muutaman kerran vuodessa. Hän sai erinomaisen koulutuksen sekä kotiopettajaltaan Aymée de Lafayttelta vuodesta 1532 lähtien sekä humanisti, runoilija Nicolas Bourbonin (1503/1505 –1550 jälk.) ohjaamana.
Nuoruus ja avioliittosuunnitelmat

Jeannella oli jo lapsena taipumus olla sekä itsepäinen että periksiantamaton. Keisari Kaarle V tarjosi poikaansa ja perillistään, tulevaa Filip II:ta hänelle puolisoksi Navarran kuningaskunnan aseman ratkaisemiseksi.lähde?
Kun Jeanne oli 12-vuotias, Frans I pakotti hänet poliittisista syistä naimisiin Vilhelm "Rikkaan", Jülich-Kleve-Bergin herttuan kanssa, joka oli Englannin kuningatar Anna Kleveläisen veli. Tytön vanhemmat eivät myöskään hyväksyneet tätä järjestelyä.
Huolimatta kuuliaisuudestaan Jeanne jatkoi protestoimista, ja Ranskan konnetaabeli, herttua Anne de Montmorency joutui kantamaan hänet alttarille, koska loisteliaan hääasun paino oli liikaa nuorelle tytölle. Hän oli pukeutunut ylellisesti, päässään kultainen kruunu, yllään hopea- ja kultakirjottu hame, joka oli koristeltu jalokivillä, ja karmiininpunainen satiiniviitta, jossa oli runsaasti kärpännahkakoristelua.lähde?
Ennen häitä Jeanne allekirjoitti kaksi asiakirjaa, jotka hän antoi myös taloutensa virkailijoiden allekirjoitettaviksi, ja julisti: "Minä, Jeanne de Navarre, jatkan jo esittämiäni vastalauseita, vahvistan täten ja vastustan jälleen läsnäolijoille tiettäväksi, että avioliitto, jolla halutaan tehdä sopimus Kleven herttuan ja minun välillä, on vastoin tahtoani; etten ole koskaan suostunut siihen, enkä tule suostumaan..."lähde?
Neljä vuotta myöhemmin, kun Kleven herttua allekirjoitti sopimuksen Kaarle V:n kanssa liittonsa päättämisestä Ranskan kanssa vastineeksi Gueldersin herttuakunnasta, avioliitto mitätöitiin sillä perusteella, että sitä ei ollut pantu täytäntöön ja että Jeanne joutui pakkonaimisiin vastoin tahtoaan. Hän jäi asumaan Ranskan kuninkaalliseen hoviinlähde?.
Avioliitot ja lapset

Jeanne avioitui ensimmäisen kerran 12-vuotiaana vuonna 1541 Jülich-Kleve-Bergin herttuan Vilhelmin (1516–1592) kanssa. Paavi mitätöi vuonna 1545 poliittisesti järjestetyn ja lapsettoman avioliiton, jota ei ollut pantu täytäntöön. Jeanne avioitui toisen kerran Vendômen herttuan Antoine de Bourbonin kanssa vuonna 1548. Kirjeenvaihdosta päätelleen aviopuolisot tunsivat kiintymystä toisiaan kohtaan.
Jeannen isän kuoltua 1555 hänet ja Antoine kruunattiin Navarran kuningattareksi ja kuninkaaksi.
Jeanne kääntyi kalvinistiksi vuonna 1560, jolloin hän teki kalvinismista Navarran virallisen uskonnon, lakkautti luostarit, karkotti katoliset papit, munkit ja nunnat maasta, ja kielsi katoliset jumalanpalvelukset. Hän käännätti Uuden testamentin baskiksi ja Béarnin murteelle.
Jeannen kääntymys aiheutti hänen avioliitossaan kriisin, joka oli vähällä johtaa eroon, koska Antoine pysyi katolilaisena ja taisteli Ranskan uskonsodissa katolilaisten joukoissa.lähde?
Jeannelle ja Antoinelle syntyi viisi lasta:
Henrik (1551–1553), Beaumontin herttua, kuoli alle kaksivuotiaana mahdollisesti tukehtumalla liian tiukaan kapaloon kiedottuna suljetussa huoneessa (ajalle yleinen tapa yrittää torjua sairauksia)
Henrik IV Ranskan kuningas (1553–1610), oli Navarran ja Ranskan ensimmäinen Bourbon-sukuinen kuningas.
Louis (1555–1557), Marlen kreivi, kuoli kaksivuotiaanalähde?
Madeleine (1556–1556), kuoli alle vuoden ikäisenälähde?
Catherine (1559–1604), avioitui vuonna 1599 pitkän uskonnollisen epäsovun ja paavin erikoisluvan jälkeen (Catherine oli vannoutunut kalvinisti eikä kääntynyt katolilaiseksi) Lorraine'n herttuan Henrik II:n (1563–1624) kanssa. Heillä ei ollut jälkeläisiä. Catherine oli Navarran kruununperijä ennen kuin Henrik IV:n ensimmäinen poika Ludvig syntyi vuonna 1601.lähde?
Osallistuminen uskonsotiin

Ranskan uskonsotien puhjettua 1562 Jeanne pysytteli alkuun erossa sodasta, ennen muuta siksi että hänen miehensä Antoine oli yksi katolisten komentajista. Huolimatta miehensä painostuksesta ja Katariina de' Medicin sovitteluyrityksistä Jeanne pysyi tiukasti kalvinismissaan. Maaliskuussa 1562 hän pakeni Pariisista ja suuntasi Béarniin.
Antoine haavoittui lokakuussa 1562 Rouenin piirityksessä ja kuoli kuukauden kuluttua, 17. marraskuuta. Tämän jälkeen Jeanne hallitsi Navarraa yksin ja omissa nimissään. (Navarralla oli aiemmin ollut useita hallitsevia kuningattaria, joten sitä pidettiin normaalina.) Espanjan Filip II tarjosi Jeannelle puolisoksi poikaansa mutta asetti ehdoksi, että Jeanne palaisi katolisen kirkon huomaan. Jeanne kieltäytyi tarjouksesta.lähde?
Alkuun Jeanne keskittyi vahvistamaan Navarran puolustusta ja suhtautui sotaan puolueettomasti. Paavin lähettiläät koettivat houkutellen ja painostaen saada häntä kääntymään takaisin katolisuuteen ja lakkauttamaan protestanttisen "kerettiläisyyden" valtakunnassaan, mutta Jeanne kieltäytyi ja ilmoitti, ettei tunnustanut paavin lähettilään auktoriteettia.lähde?
Asiat kärjistyivät niin, että paavi Pius IV suunnitteli jo Jeannen sieppaamista ja toimittamista Espanjan inkvisition käsiin. Jos suunnitelma olisi toteutunut, Jeannea olisi pidetty vankina Madridissa, ja Ranskan ja Espanjan kuninkaat olisivat saaneet jakaa Navarran keskenään. Häntä vaadittiin myös saapumaan Roomaan kuulusteltavaksi kerettiläisyydestä sillä uhalla, että hänet olisi erotettu kirkon yhteydestä, hänen omaisuutensa olisi takavarikoitu, ja hänen valtakuntansa julistettu kenen tahansa hyökkäämään halukkaan ruhtinaan lailliseksi saaliiksi.
Viimeinen uhkaus huolestutti kuningas Filipiä, ja paavin julkea puuttuminen Ranskan asioihin vimmastutti Katariina de' Medicin, joka lähetti poikansa Kaarle IX:n puolesta vihaisia vastalauseita paaville. Lopputuloksena uhkauksia ei pantu toimeen.
Osallistuminen uskonsotiin > Kolmas hugenottisota

Kolmannen hugenottisodan puhjetessa vuonna 1568 Jeanne päätti asettua aktiivisesti tukemaan hugenotteja. Peläten henkensä puolesta hän pakeni poikansa Henrikin kanssa La Rochelleen, joka oli Ranskan protestanttien tukikohta.
Jeanne toimi hugenottien propagandaministerinä, laatien manifesteja ja kirjoittaen kirjeitä myötämielisille ulkomaisille hallitsijoille, joissa hän pyysi apua hugenoteille. Hän suunnitteli Guyennen maakunnasta "protestanttien kotimaata" ja saavuttaakseen tavoitteen johti vuosien 1569-1570 sotatoimia.lähde?
La Rochellessa Jeanne otti johtaakseen kaupungin linnoittamista, talousasioiden hoitoa, tiedustelua ja kurin ylläpitämistä siviilien parissa. Hän asetti korunsa Englannin kuningatar Elisabetilta saadun lainan pantiksi ja huolehti La Rochelleen saapuneiden pakolaisten hyinvoinnista. Jeanne seurasi usein amiraali de Colignya taistelukentälle ja puolustuksen tarkastusmatkoille. Hän perusti La Rochelleen protestanttisen pappisseminaarinlähde?.
Jeanne oli yksi tärkeimmistä vaikuttajista Saint-Germain-en-Layen rauhan takana, johon kolmas hugenottisota päättyi elokuussa 1570, kun katolisen armeijan rahat alkoivat loppua. Samana vuonna Jeanne myöntyi naittamaan poikansa Kaarle IX:n sisarelle Valois’n Margaretalle. Vastikkeeksi hugenotit saivat oikeuden hoitaa julkisia virkoja Ranskassa, mikä oli ollut heiltä aiemmin kiellettyä.lähde?
Kuolema

Jeanna d'Albret, Navarran kuningatar kuoli viisi päivää kuumetta ja oikeanpuoleista rintakipua kärsineenä 43-vuotiaana Pariisissa 9. kesäkuuta vuonna 1572. Kuolinsyy oli mahdollisesti tuberkuloosi. Jeannen kuoleman jälkeen kiersi huhuja, että Katariina de' Medici olisi murhannut hänet lahjoittamalla Jeannelle parfymoidut hansikkaat, jotka oli kyllästetty myrkyllä. Huhu oli perätön, mutta sitä on käytetty kirjallisuudessa, kuten Alexandre Dumas vanhemman romaanissa La Reine Margot ("Kuningatar Margot") ja Christopher Marlowen näytelmässä The Massacre at Paris ("Pariisin verilöyly").lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeanne d’Albret Wikimedia Commonsissa
Pearce, Elizabet: Jeanne d'Albret (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kaksi aurinkoa

| Kaksi aurinkoa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kauko Röyhkä
Kieli:  suomi
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  1996
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  252
ISBN:  951-578-438-7

Edeltävä:  Magneetti
Seuraava:  Silvia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kaksi aurinkoa on Kauko Röyhkän viides kaunokirjallinen teos. Liken julkaisema kirja ilmestyi vuonna 1996 ja oli samana vuonna myös Finlandia-ehdokas. Jatkosodan aikaan sijoittuvaa teosta pidetään yleisesti Röyhkän kirjallisena läpimurtona. Tutkijat toteavat Röyhkän sotakuvauksen olevan isänmaallisesta paatoksesta vapaan. Sota näyttäytyy lähinnä illuusiottomana ja groteskina tilana, joka nostaa pintaan ihmisen perusvaistot ja eläimellisyyden, muun muassa seksuaalisuuden ja julmuuden. Tässä mielessä kuvaus muistuttaakin paljon Röyhkän edeltävän teoksen, liki kymmenen vuotta aiemmin julkaistun, Magneetin sotakuvausta.
Vuonna 2001 Atro Kahiluoto ohjasi kirjaan pohjautuvan näytelmän Q-teatteriin.
Aiheesta muualla

Teoksen esittely Oulun kaupunginkirjaston sivuilla
Teoksen esittely Kirjasammon sivuilla
Toiminimi

Toiminimi tarkoittaa nimeä, jota yhtiö, yhdistys, säätiö, yksityinen elinkeinonharjoittaja tai jokin muu elinkeinonharjoittaja käyttää toiminnassaan.
Yleiskielessä toiminimellä tarkoitetaan usein ns. "toiminimiyrittäjän" eli yksityisen elinkeinonharjoittajan yritystä. Lainsäädännössä toiminimellä tarkoitetaan kuitenkin myös muunlaisten yritysten nimiä.
Toiminimeen syntyy yksinoikeus joko rekisteröimällä se kaupparekisteriin tai vakiinnuttamalla se. Rekisteröinti kaupparekisteriin on helpoin tapa saada yksinoikeus toiminimeen.
Rekisteröinnin edellytykset > Yksilöivyys

Nimen pitää "yksilöidä" haltijansa yritys. Käytännössä tämä hankalahko ilmaus tarkoittaa, että nimeksi ei hyväksytä muiden muassa:
pelkästään toiminnan laatua koskevaa mainintaa (esim. Rakennusliike Oy)
tarjottavan tavaran tai palvelun nimitystä (Makeistukku Oy, Yrityskonsultit Oy)
yleisiä etu- tai sukunimiä (Juho Oy, Nurminen Oy)
yleistä paikannimeä
Rekisteröinnin edellytykset > Erottuvuus

Toiminimen tulee selvästi erottua rekisterissä ennestään olevista toiminimistä. Rekisteriviranomaisen on kyettävä pitämään nimet erillään.
Rekisteriin ei voida hyväksyä toista samanlaista tai hyvin lähellä olevaa toiminimeä. Nimet eivät saa olla identtisiä kirjoitettuina eivätkä lausuttuina. Erottuvuutta ei lisää se, että toiminimillä on eri yritysmuotojen tunnukset.
Rekisteröinnin edellytykset > Sekoitettavuus

Toiminimi ei saa olla sekoitettavissa toisen suojattuun toiminimeen, toissijaiseen tunnukseen tai tavaramerkkiin. Sekoitettavuus voi yleensä tulla kyseeseen vain, jos kyseessä on sama tai samankaltainen toimiala.
Rekisteröinnin edellytykset > Sukunimet

Nimessä ei saa ilman asianmukaista suostumusta käyttää mitään, mikä voidaan käsittää toisen sukunimeksi. Oman nimen käyttäminen yrityksen nimessä on varsin yleistä.
Rekisteröinnin edellytykset > Muut

Toiminimessä ei myöskään saa käyttää ilman asianmukaista suostumusta sellaista,
mikä voidaan käsittää toisen taiteilijanimeksi tai suojatun kirjallisen tai taiteellisen teoksen nimeksi
suojattua valtakunnallista tai kansainvälistä nimitystä tai nimen lyhennystä
mikä voidaan käsittää säätiön tai yhdistyksen tai muun sellaisen yhteisön nimeksi.
Toiminimi ei myöskään saa olla omiaan johtamaan yleisöä harhaan.
Yhtiömuodon tunnus

Toiminimessä on yleensä oltava yhtiömuodon nimi, lyhenne tai muu osoitus siitä, minkä muotoinen oikeushenkilö on kyseessä.