stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hilde Gjermundshaug Pedersen

| Hilde Gjermundshaug Pedersen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hilde Gjermundshaug Pedersen
Syntynyt: 8. marraskuuta 1964 (ikä 59) Hamar, Norja
Uran tiedot
Pituus:  168 cm
Seura:  Nybygda IL
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1984–1985, 1997–2008
Voitot:  1
Palkintokorokkeella:  13
 Tietolaatikko päivitetty 1. joulukuuta 2014 
| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | 10 km (p) |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2005 | 4×5 km viesti |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 2005 | sprinttiviesti (v) |  |
|  Hopeaa | Lahti 2001 | 4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 2003 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 2003 | 10 km (p) |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 2003 | sprintti (v) |  |
Hilde Gjermundshaug Pedersen (s. 8. marraskuuta 1964 Hamar, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä.
Pedersen hiihti ensimmäisen maailmancupin kisansa jo 3. maaliskuuta 1984. Hän harrasti pitkän aikaa hiihtosuunnistusta, missä voitti seitsemän Norjan mestaruutta ja maailmancupin vuonna 1997. Maastohiihdossa hän teki paluun maailmancupiin samana vuonna.
Lahden MM-hiihdoissa 2001 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Pedersen oli mukana Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Val di Fiemmen MM-hiihdoissa 2003 hän saavutti jälleen hopeaa viestissä sekä lisäksi pronssia 10 kilometrin perinteisellä ja sprintissä. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 hän saavutti kultaa viestissä ja sprinttiviestissä.
Vuonna 2006 Pedersen voitti tyttäriensä Elin ja Idan kanssa Nybygda IL:n riveissä Norjan viestimestaruuden. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti samana vuonna tammikuussa Viron Otepäässä 10 kilometrin perinteisellä, 41-vuotiaana. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli samalla matkalla pronssilla.
Aiheesta muualla

Hilde Gjermundshaug Pedersen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Naisten parisprinttihiihdon maailmanmestarit
Hilde Hagerup

| Hilde Hagerup |
| --- | --- |
 Hagerup vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. helmikuuta 1976 (ikä 48) Tromssa, Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Palkinnot
 Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuden palkinto 1998, 2007 ja 2011 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hilde Hagerup (s. 26. helmikuuta 1976 Tromssa) on norjalainen lasten- ja nuortenkirjailija, jonka kirjoja on käännetty useille kielille. Hän varttui Fredrikstadissa, opiskeli Englannissa ja asuu nykyisin Nesoddenissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hilde Hagerup Wikimedia Commonsissa
Hilde Gerg

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nagano 1998 | pujottelu |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | alppiyhdistetty |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bormio 2005 | joukkuelasku |  |
|  Pronssia | Sestriere 1997 | supersuurpujottelu |  |
|  Pronssia | Sestriere 1997 | alppiyhdistetty |  |
|  Pronssia | St. Anton 2001 | supersuurpujottelu |  |
Hilde Gerg (s. 19. lokakuuta 1975 Lenggries, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Gerg osallistui Lillehammerin olympialaisiin 1994, Naganon olympialaisiin 1998 ja Salt Lake Cityn olympialaisiin 2002. Naganon olympialaisista hän voitti kultaa pujottelusta ja pronssia alppiyhdistetystä.
Maailmanmestaruuskilpailuista Gerg voitti yhden kullan ja kolme pronssia. Kultaa hän voitti Bormiossa 2005 joukkuekilpailusta. Pronssia hän saavutti Sestrieressä 1997 supersuurpujottelusta ja yhdistetystä sekä St. Antonissa 2001 supersuurpujottelusta.
Maailmancupissa Gerg voitti supersuurpujottelu-cupin kaksi kertaa vuosina 1997 ja 2002. Osakilpailuvoittoja kertyi tasan 20.
Gerg joutui lopettamaan uransa talvella 2005 loukkaantumisten takia.
Aiheesta muualla

Hilde Gerg Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Hilde Gerg Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Naisten pujottelun olympiavoittajat
Hybridi

Hybridi merkitsee yhdistelmää. Se voi tarkoittaa useita asioita, esimerkiksi:
Eliömaailmassa hybridi on kahden eri lajin risteymä. Esimerkiksi muulin vanhempina on hevonen ja aasi.
Kun jalostuksessa käytetään menetelmää, jossa kaksi puhdasta linjaa risteytetään puhutaan hybridijalostuksessa.
hybridipinnoitteet kemiassa
Hybridiajoneuvo tarkoittaa kahden tai useamman eri voimanlähteen yhdistelmää käyttävää ajoneuvoa, esimerkiksi ottomoottorin ja sähkömoottorin yhdistelmää.
Hybridiorganisaatio, nykyisin erityisesti organisaatio, jolla on myös yleishyödyllisiä tavoitteita mutta joka tavoittelee myös yritystoiminnallista voittoa
Ensimmäisiä höyrylaivoja voidaan pitää hybrideinä, sillä niissä yhdistyivät purjelaivojen runko ja takila höyrykoneen antamaan voimaan.
Joissain purjekatamaraaneissa on käytetty purjeiden lisäksi sähkömoottorin ja akun yhdistelmää liikkumiseen ja sähköntuottoon.
Rakettimoottorissa hybridimoottori tarkoittaa yhdistelmää, jonka toiminta perustuu kiinteään polttoaineeseen ja nestemäiseen hapettimeen tai kiinteään hapettimeen ja nestemäiseen polttoaineeseen.
Hybridipolkupyörä on polkupyörä, jossa yhdistyy maastopyörän ja retkipyörän tekniikka.
kyborgi, jolla on inhimillisiä ja koneellisia ominaisuuksia.
Hybridisodankäynti yhdistelee perinteisiä ja epäperinteisiä sodankäynnin muotoja.
Hybridivaikuttaminen on valtion ulkopuolelta tulevaa vaikuttamista, jossa hyödynnetään kohdemaan haavoittuvuuksia.
HMS Bacchante (1901)

| HMS Bacchante |
| --- | --- |
 HMS Bacchante

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  15. helmikuuta 1899
Laskettu vesille:  21. helmikuuta 1901
Palveluskäyttöön:  25. marraskuuta 1902
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 000 t
Pituus:  144 m
Leveys:  21,18 m (kokonaispituus)
Syväys:  7,92 m
Koneteho:  21 000 ihp
Nopeus:  21 solmua (39 km/h)
Miehistöä:  760
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 9,2" Mk X -tykkiä 12 × BL 6" Mk VII -tykkiä 12 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 3 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18 " torpedoputkea
HMS Bacchante oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cressy-luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1899. Alus laskettiin vesille 21. helmikuuta 1900 ja valmistui 25. marraskuuta 1902.
Palvelus

Vaikka alus oli vanhentunut jo ensimmäisen maailmansodan alkaessa, se liitettiin Pohjanmerellä partioiviin aluksiin sekä tukemaan Harwichiin sijoitettuja Kanaalin itäpäätä valvovia hävittäjiä ja sukellusveneitä.
HMS Obedient (G48)

| HMS Obedient |
| --- | --- |
 HMS Obedient

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  22. toukokuuta 1940
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  30. lokakuuta 1942
Loppuvaihe:  romutettu 1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 560 t (standardi)
Pituus:  105 m
Leveys:  11 m
Syväys:  4,11 m
Koneteho:  40 000 hv
Nopeus:  37 solmua
Miehistöä:  175
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4" (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina HA Mk III -asennuksina 1 x neliputkinen QF 2 naulan Mk VII 6 x yksiputkista Oerlikon 20 mm 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea 4 x syvyyspomminheitintä ja 2 x kiskoa, joissa yhteensä 70 syvyyspommia
HMS Obedient (viirinumero G48) oli Britannian kuninkaallisen laivaston O-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 3. syyskuuta 1939 ensimmäisessä hätälaivueessa (engl. 1st Emergency Flotilla) William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1942 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 30. lokakuuta miinalaivaksi varustettuna.
Palvelus

Alus sijoitettiin 1961 poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Alus saapui 19. lokakuuta 1962 Hugh Bolcowille Blythiin romutettavaksi.
HMS Ocean (1761)

| HMS Ocean |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  4. elokuuta 1758
Laskettu vesille:  21. huhtikuuta 1761
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1761
Loppuvaihe:  romutettu 1791
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 833 8/94 bm
Pituus:  53,68 m (tykkikansi) 43,64 m (köli)
Leveys:  14,95 m
Syväys:  6,4 m
Miehistöä:  750
Aseistus
Aseistus:  90 tykkiä
HMS Ocean oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Sir Thomas Slade suunnitteli 1758 aluksen, jossa oli poistettu puolikannelle asetetut tykit ja keskimmäiselle tykkikannelle oli lisätty kaksi tykkiä. Tämä loi lähes kolme vuosikymmentä toteutetun tykkien asettelumallin. Aluksella oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkiä. Keskimmäisellä ja ylimmällä tykkikannella oli kummallakin 30 tykkiä, mutta keskimmäisellä ne olivat 18 naulan ja ylimmällä 12 naulan tykkejä. Lisäksi etukannelle oli asennettu kaksi 9 naulan tykkiä.
Alus tilattiin 22. huhtikuuta 1758 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi John Lock. Köli laskettiin 4. elokuuta 1758. Alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1761 ja valmistui 9. kesäkuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 58 292 puntaa 10 shillinkiä ja 9 pennyä sisältäen varustamisen.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1761 Hawken laivasto-osastoon päällikkönään William Langdon. Se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1763. Aluksen kunto tarkastettiin 14. lokakuuta 1769, minkä seurauksena sitä korjattiin elokuusta 1769 helmikuuhun 1770 Plymouthissa. Alus palautettiin palvelukseen lokakuussa 1770 päällikkönään James Cranston, jonka alaisuudessa se lähti Falklandille. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Joseph Knight sen ollessa vartiolaivana Plymouthissa.
Alus romutettiin Plymouthissa heinäkuusta lokakuuhun 1791.
Grindavík

| Grindavík |
| --- | --- |
 Grindavík ilmasta kuvattuna
 vaakuna
 Grindavík
 Koordinaatit: 63°50′00″N, 22°26′00″W 
Valtio:  Islanti
Alue:  Suðurnes
Vaalipiiri:  Suðvesturkjördæmi
Hallinto:  
 – Pormestari:  Fannar Jónasson
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  425 km²
Väkiluku (2023):  3 669
 – Väestötiheys:  8,6 as./km²
 
 www.grindavik.is 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grindavík on Reykjanesin niemimaalla Lounais-Islannin rannikolla sijaitseva kaupunki. Asukkaita siellä on n. 3 700, joista suurin osa työskentelee kala-alalla.
Sijainti ja maantiede

Grindavík sijaitsee Reykjanesin niemimaan etelärannalla Atlantin rannikolla. Kuntaan kuuluu kolme asutusaluetta. Nykyinen keskusta tunnetaan nimellä Járngerðarstaðahverfi. Lisäksi alueella on Þórkötlustaðahverfi ja nykyään lähes autioitunut Staðarhverfi.
Historia

Grindavíkin ensimmäisestä asutuksesta ei ole aivan tarkkaa tietoa, mutta Molda-Gnúpur Hrólfsson tai tämän sukulainen tuli alueelle 900-luvulla.
Islantiin iski vuoden 1627 keskikesän tienoilla Algeriasta tulleita barbareskimerirosvoja. Tapaus tunnetaan Islannissa nimellä turkjarán. Grindavíkiin merirosvot saapuivat 20. kesäkuuta. Heidän kaappaamiensa ihmisten määrästä ei ole täyttä varmuutta, mutta niitä on arvioitu olleen noin 12.
Grindavíkin asukasluvusta sen varhaisvaiheissa ei ole tietoa, mutta vuonna 1703 asukkaita oli 214. Tämän jälkeen väestö väheni vaikeuksien takia. Grindavík pysyi pitkään pienenä ja syrjäisenä kylänä, mutta se alkoi kehittyä 1900-luvun alussa. Kalastusteollisuus modernisoitui, ja kylään vedettiin kunnolliset tieyhteydet ja sinne alkoi pian muuttaa lisää ihmisiä.
Grindavíkin nykyaikaisen kalastusteollisuuden aloitukseksi voidaan määritellä Einar Einarssonin vuonna 1897 perustama kauppa. Ankkuripaikka rakennettiin 1939, ja todellisen sataman rakennustyöt aloitettiin 1950-luvulla. Grindavík sai markkinakaupungin oikeudet 1974, jolloin siellä asui noin 1 600 ihmistä. Asukasluku on kasvanut sen jälkeen muutamalla tuhannella.
Grindavíkin kaupungin asukkaat jouduttiin marraskuussa 2023 evakuoimaan. Reykjanesin niemimaan alueella oli sitä ennen useita maanjäristyksiä, jotka enteilevät tulivuorenpurkausta. Maan alla on havaittu kilometrin pituinen magmatunneli, joka ulottuu myös kaupunkiin.
Talous

Grindavíkin talouden kulmakiviä ovat kalastus ja kalanjalostus. Grindavíkin sataman kautta on 2010-luvulla pyydetty noin 40 000 tonnia kalaa vuodessa. Sen vuosittainen kiintiö on Reykjavíkin sataman jälkeen Islannin toiseksi suurin. Grindavíkissa toimivat jalostusyritykset Þorbjörn ja Vísir ovat Islannin suurimpia. Kalastuksen ja jalostuksen lisäksi Grindavíkin ympäristössä on myös maalla tapahtuvaa kalankasvatusta.
Grindavík on myös merkittävä matkailukeskus. Kaupungin ulkopuolella on yksi Islannin suosituimmista matkailukohteista, Sininen laguuni -kylpylä. Kaupungista löytyy myös suolakalamuseo, joka avattiin syyskuussa 2002.
Kuuluisia asukkaita

Islantilainen kirjailija Guðbergur Bergsson syntyi Grindavíkissa 1932.
Ystävyyskaupungit

Rovaniemi, Suomi
Piitime, Ruotsi
Penistone, Iso-Britannia
Jonzac, Ranska
Ílhavo, Portugali
Uniejów, Puola
Aiheesta muualla

Kaupungin kotisivut (islanniksi)
Jatkuvasti päivittyvä maanjäritys-kartta Reykjanesin alueelta (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gösta Kyntzell

Gustaf (Gösta) Julius Kyntzell (12. heinäkuuta 1882 Kokkola – 16. heinäkuuta 1961 Porvoo) oli suomalainen venesuunnittelija ja laivanrakennusinsinööri.
Henkilöhistoria ja ura

Kyntzell kuuluu niihin suunnittelijoihin, joiden veneet luokitellaan poikkeuksetta klassikoiksi. Hän oppi purjehtimaan paikallisilla kalastus- ja luotsiveneillä Pohjanmaalla. Kyntzell opiskeli Göteborgin Chalmersin teknillisessä oppilaitoksessa. Valmistumisensa jälkeen hän toimi vuosina 1907–1911 teknisenä johtajana göterborgilaisella Klippansin telakalla ja sen jälkeen Porvoossa Suomessa. Työnsä ohella hän suunnitteli useita menestyviä purjeveneitä paikallisille toimeksiantajille. Erityisen hyvin Kyntzell onnistui pohjoismaisissa luokissa kuten saaristoristeilijöissä. Hänen 22m2 ja 30m2 veneitään pidettiin voittamattomina. Lisäksi hän suunnitteli useita suomalaisia A- ja C-veneitä. Vuonna 1910 Kyntzell muutti Porvoon ja aloitti monivuotisen pestin Borgå Båtvarfin johtajana. 1930-luvulla Kyntzellistä tuli siihen asti menestyneimmän suomalaisen purjevenesuunnittelijan Gustaf Estlanderin manttelinperijä.
5.5 m -luokan hovisuunnittelija Suomessa

Kyntzell suunnitteli mm. 6mR-veneet Anitran, Inga Lill XXVI:n, Wiren ja Violetin. Juuri ennen sotaa 1939 hän suunnitteli 8mR Katrinan. Erityisen tunnettu Kyntzellistä tuli menestyvien 5.5m veneiden suunnittelijana. Yhteensä hän suunnitteli 6 kpl 5.5m veneitä joista menestyneimmät olivat Inga-Lill XXXXII, Kan-Bei ja Inga-Lill XXXXIV. Kyntzellillä oli tapana suunnitella vähintään vene per vuosi luokkaan jota hän kulloinkin halusi tukea. Kipparoituaan menestyksellisesti venettään hän myi sen ensimmäisen sesongin jälkeen. Kyntzellin pääkilpailija oli häntä nuorempi venesuunnittelija Birger Slotte joka myös oli kotoisin Kokkolasta. Erityisesti A-vene-luokassa Slotten ja Kyntzellin veneet ottivat toisistaan mittaa.
Aiheesta muualla

Kyntzell, Gösta (1882 - 1961) (ruotsiksi) DigitaltMuseum
Suomen kuuluisin kilpaveneiden rakentaja, Seura, 19.01.1938, nro 3, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gustafva Sofia Hjärne

Gustafva Sofia Hjärne suunnilleen vuonna 1810.
Gustafva Sofia Hjärne (o.s. Rosenborg, 4. heinäkuuta 1780 – 6. maaliskuuta 1860 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen runoilija, kääntäjä ja kulttuurivaikuttaja. Hjärne oli varhaisimpia kirjan julkaisseita suomalaisia naiskirjailijoita runoteoksellaan Tavastehus slott (’Hämeen linna’). Hjärne piti myös salonkia ensin Helsingissä, sitten Hämeenlinnassa, ja niistä muodostui kulttuurin keskuksia. Hänen puolisonsa oli maaherra ja senaattori Gustaf Hjärne.
Henkilöhistoria > Salongin emäntänä

Gustafva Sofia Rosenborg syntyi Ruotsissa vuonna 1780. Hänen vanhempansa olivat sotaneuvos Anders Rosenborg ja vapaaherratar Christina Charlotta Rosenborg (o.s. Funck). Gustafva Sofian lapsuudesta tiedetään melko vähän.
Vuonna 1801 Gustafva Sofia Rosenborg meni naimisiin Gustaf Hjärnen kanssa. Aviomies oli tuolloin sotilasarvoltaan majuri ja toimi vuodesta 1804 alkaen Viaporin asevaraston hoitajana. Gustafva Sofia Hjärne asui muiden upseerinvaimojen tavoin Helsingin puolella ja piti siellä salonkia, jossa harrastettiin seuraelämää ja kirjallisuutta. Salongilla oli helsinkiläisten parissa huono maine, mutta siitä huolimatta Hjärnen järjestämiin seurapiiritapahtumiin, naamiaisiin, konsertteihin ja tanssiaisiin osallistuttiin innokkaasti. Hjärneä pidettiin älykkäänä ja sivistyneenä naisena.
Suomen sodan aikana Hjärne oli ilmeisesti hyvissä väleissä venäläisten kanssa, ja hänen on epäilty auttaneen venäläisiä piiritetyn Viaporin taivuttelussa antautumaan. Myös Gustaf Hjärnen epäpätevyyttä sotilaana on pidetty yhtenä syynä Viaporin kukistumiseen. Gustaf Hjärne erosi Ruotsin armeijasta vuonna 1811 ja sai seuraavana vuonna Suomen tullilaitoksen ylijohtajan viran. Vuonna 1816 Gustaf Hjärne nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi, jolloin perhe muutti asumaan Hämeenlinnaan.
Perheeseen syntyi neljä lasta: Beata Sofia Johanna (1802–1893), Gustaf Adolf (1805–1857), Alexandra (1821–1893) ja Hedvig (k. 1821). Nuorimmat lapset olivat kaksosia, joista Hedvig kuoli pian syntymänsä jälkeen. Perheen kotiopettajattarena toimi jonkin aikaa 1810-luvulla myöhemmin kirjailijana tunnettua Sara Wacklin. Hjärnen ja Wacklinin välille syntyi ystävyyssuhde, joka kesti jälkimmäisen kuolemaan asti. Hjärnen salongin on katsottu vaikuttaneen suuresti Wackliniin, joka pääsi kosketuksiin seuraelämän ja aikansa kulttuurivaikuttajien kanssa.
Henkilöhistoria > Kirjallinen ura

Hämeenlinnassa Hjärne tutustui suomalaisiin kansantaruihin. Hänen tiettävästi ensimmäinen julkaistu runonsa oli Tidningar ifrån Helsingfors -lehdessä vuonna 1830 ilmestynyt Friedrich Schiller -mukaelma ”Pilgrimen” (’Pyhiinvaeltaja’), mutta heti seuraavana vuonna ilmestyi kokonainen runoteos Tavastehus slott, joka oli varhaisimpia suomalaisen naiskirjailijan julkaisemia kirjoja.
Tavastehus slott perustuu kirjan esipuheen mukaan kansantaruun, jota kerrottiin Hämeenlinnan seudulla. Alaotsikkonsa Romans (’Romanssi’) mukaan teos sisältää romanttisen tarinan Birger-jaarlin ajoilta. Siinä voi havaita vaikutteita Esaias Tegnérin runoudesta. Vaikka kirja ilmestyi nimettömänä ja kirjoittajaan viitattiin esipuheessa lyhenteellä förf., kirjailijan henkilöllisyys tuskin pysyi salassa. Kirjan rahalliset tuotot käytettiin Hämeenlinnan palossa kotinsa menettäneiden hyväksi.
Runoteoksen ilmestyessä Hjärnen perhe oli muuttanut Helsinkiin, koska Gustaf Hjärne nimitettiin senaatin jäseneksi. Aviomies toimi vuosina 1833–1841 senaatin talousosaston varapuheenjohtajana ja sai salaneuvoksen arvonimen.
Hjärne jatkoi Helsingissä kulttuuririentoja ja ruotsinsi 1830- ja 1840-luvulla saksalaisen Theodor Körnerin näytelmät Så äro de alla (’Sellaisia ne kaikki ovat’) ja Guvernanten (’Kotiopettajatar’, alk. Die Gouvernante, 1813), jälkimmäisen jopa aleksandriini-mittaisena. Så äro de alla -näytelmän esitti Delandin teatteriryhmä Helsingissä vuonna 1851, ja se ilmestyi painettuna Aina-runokalenterissa 1850. Hjärnen kääntämiä mutta julkaisematta jääneitä komedioita ovat ainakin Fången (’Vangittu ’), Villervallan (’Sekasotku’) ja Ludvig Holbergin Det arabiska pulvret (’Arabialainen pulveri’).
Omia runoja Hjärne julkaisi lehdissä ja kirjallisissa kalentereissa. Pari Saima)-lehdessä ilmestynyttä runoa on luultavasti hänen tekemiään. Hjärne oli mukana toimittamassa Necken-, Lärkan- ja Aina-runokalentereita, ja Ainassa julkaistun runon ”Kaffekalasen” tiedetään olevan hänen käsialaansa. Runon ironiassa näkyy vaikutteita Anna Maria Lenngrenin runoudesta; Hjärne oli kääntänyt Lenngrenin runon ”Porträtterna” ranskaksi, samoin erään Zacharias Topeliuksen runoista.
Henkilöhistoria > Vanhuuden vuodet

Hjärne sai vapaaherrattaren arvon 1842, kun hänen miehensä korotettiin vapaaherralliseen säätyyn. Aviomies ehti nauttia uudesta asemasta ennen kuolemaansa vain kolme vuotta. Gustafva Sofia Hjärne ei jäänyt kuitenkaan tyhjän päälle, sillä hän sai eläkkeen. Viimeiset elinvuotensa hän eli poissa julkisuudesta, mutta hän ehti nähdä kahdeksan lastenlasta ja yhden lapsenlapsenlapsensa ennen kuin kuoli 79-vuotiaana 6. maaliskuuta 1860. Papperslyktan-lehden muistokirjoituksessa 12. maaliskuuta Hjärneä muistettiin myös kirjailijana:
»Hän oli Kustaa III:n aikojen lapsi, ja niiden aikojen kaikkien muiden tunnusomaisten piirteiden ohella hän rakasti myös kaunokirjallisuutta ja kirjallisuutta elämänsä iltaan saakka. Itse hän usein huvitteli sepittämällä runosäkeitä niin ruotsiksi kuin ranskaksi. Suurempi runoelma ”Tavastehus slott” on jopa ilmestynyt painosta.»
Kuolemansa jälkeen Hjärneä on muistettu pääasiassa Viaporin tapahtumien vuoksi. Maila Talvio on kuvannut häntä romaanissaan Linnoituksen iloiset rouvat. Kirjailijana Hjärne on jäänyt kuitenkin paljolti unohduksiin, joskin naiskirjailijoita käsittelevä teos Sain roolin johon en mahdu on nostanut hänet suomalaisten naiskirjailijoiden uranuurtajien joukkoon.
Tavastehus slott

Hjärnen ainoaksi kirjaksi jäänyt Tavastehus slott kertoo Hämeen linnaan ja sen lähiseuduille sijoittuvan onnettoman rakkaustarinan. Siinä ristiretkelle Suomeen saapuneen Birger-jaarlin sisar Hildegard rakastuu suomalaiseen pakanalliseen heimopäällikköön nimeltä Ruho tämän pelastettua hänet. Rakastavaisia erottaa kuitenkin uskonto: Ruho johtaa suomalaisia puolustustaistelussa vieraita ristiretkeläisiä vastaan.
Hildegardia tavoittelee myös toinen kosija, linnaa Birgerin poissa ollessa hallussaan pitävä Måns Ferla. Rakkautensa vuoksi Hildegard kuitenkin torjuu hänet. Kun kristinuskoon kääntynyt Ruho lähettää sanansaattajan kosimaan Hildegardin vaimokseen, Måns Ferla sulkee mustasukkaisena Hildegardin vankilaan pakottaakseen tämän naimisiin kanssaan.
Ruho rientää miehineen pelastamaan rakastettuaan. Vaikka he lyövät helposti Måns Ferlan, Ruho saa taistelussa kuolettavan haavan. Hän ehtii rakastettunsa luokse mutta liian myöhään: Hildegard on vankeudessaan vapautunut maallisesta tomumajastaan. Kuolemassa rakastetut kuitenkin tavoittavat toisensa, ja heidät haudataan yhteiseen hautaan Hämeen linnan muurin viereen.
Teoksensa esipuheessa kirjailija aikansa tapojen mukaisesti vähättelee itseään sanomalla, että ”tietää tunnossaan todellakin ettei hän omaa mitään varsinaisia taipumuksia runoustaiteeseen” ja että ”vain lämmin tunne Pohjoisia muinaismuistelmia kohtaan on herättänyt ensimmäiset ajatukset tätä romanssia kohtaan”. Esipuheessa toivotaan, että ”onnellisemmat Runoilijamme” jatkaisivat hänen yritelmänsä nostamista aiheista runoilua.
Vähättelystä huolimatta Tavastehus slott oli nykytutkimuksen silmin merkittävä julkaisu aikana, jolloin kansallisrunoilijaksi noussut J. L. Runeberg julkaisi vasta ensimmäisiä kokoelmiaan ja suomalainen kaunokirjallisuutta oli vielä hyvin vähän, saati sitten naisten kirjoittamaa. Feministinen kirjallisuudentutkimus on korostanut runoteoksen päähenkilön voimakkuutta ja itsetietoisuutta, kun tämä torjuu kuoleman uhallakin epämieluisan kosijan.
HMS Oberon (S09)

| HMS Oberon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  28. marraskuuta 1957
Laskettu vesille:  18. heinäkuuta 1959
Palveluskäyttöön:  24. helmikuuta 1961
Poistui palveluskäytöstä:  1986
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1987
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 610 t (pinnalla) 2 410 t (sukelluksissa)
Pituus:  88,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,1 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  3 680 bhp/6 000 shp
Nopeus:  17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  62
Aseistus
Aseistus:  8 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Oberon (viirinumero S09) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Oberon-luokan sukellusvene.