stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fiona Graham

Sayuki soittamassa huilua.
Fiona Caroline Graham, taiteilijanimeltään Sayuki (16. syyskuuta 1961 – 26. tammikuuta 2023) oli antropologi ja ensimmäinen perinteisen geishakoulutuksen läpikäynyt länsimaalainen geisha. Graham väitteli sosiaaliantropologian tohtoriksi Oxfordin yliopistossa, ja hän erikoistui japanilaiseen yhteiskuntaan. Hän asui Japanissa ja valmistui Keion yliopistosta.
Geisha-ura

Graham debytoi geishana joulukuussa 2007 nimellä Sayuki. Hän esiintyi haastatteluissa ”ensimmäisenä valkoihoisena geishana”, mikä ei pidä paikkaansa, koska Liza Dalby työskenteli geishana ennen Grahamia. Dalby ei kuitenkaan käynyt läpi perinteistä koulutusta, debytoinut muodollisesti tai työskennellyt geishajärjestön alaisena kuten Graham.
Graham työskenteli geishana Asakusassa, joka on yksi Tokion kuudesta geisha-alueesta. Helmikuusta 2011 lähtien Graham ei ollut enää Asakusan geishajärjestön hyväksymä, joskin hän jatkoi työskentelyään geishana.
Aiheesta muualla

Sayukin virallinen sivusto (arkistoitu versio)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat
Sega Dreamcast

| Sega Dreamcast |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Sega
Sukupolvi:  Kuudes sukupolvi
Julkaisu:  JP 27. marraskuuta 1998NA 9. syyskuuta 1999EU 14. lokakuuta 1999
Valmistusmaa:  Japani, Kiina, Indonesia
Laitteisto:  CPU: Hitachi SH4 200 MHz GPU: PowerVR2 CLX2 100 MHz
Muisti:  16 Mt keskusmuistia, 8 Mt grafiikkamuistia, 2 Mt äänimuistia; yhteensä 26 Mt
Tallennusväline:  GD-ROM, CD-ROM
Lisälaitteet:  VM-muistikortti, Dreameye (julkaistiin vain Japanissa)
Myydyt yksiköt:  10,6 miljoonaa 
Pelit:  Luettelo Sega Dreamcast -peleistä
Edeltäjä:  Sega Saturn
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Sega Dreamcast (jap. ドリームキャスト, Dorīmukyasuto) on Segan pelikonsoli, joka oli seuraaja Sega Saturnille. Se oli Segan yritys vallata konsolimarkkinat takaisin itselleen uuden sukupolven konsolilla, joka suunniteltiin ylittämään Sonyn PlayStationin ja Nintendon Nintendo 64:n ominaisuudet. Laitetta pidettiinkin yleisesti aikaansa edellä olevana, mutta se ei onnistunut saavuttamaan tarpeeksi suurta suosiota ennen Sonyn PlayStation 2:n julkaisua vuotta myöhemmin. Dreamcastin valmistuksen lopettamisen jälkeen Sega vetäytyi konsolimarkkinoilta.
Elinkaari

Sega Dreamcast julkaistiin Japanissa 27. marraskuuta 1998 ja 9. syyskuuta 1999 Yhdysvalloissa. Dreamcast oli ensimmäisiä konsoleja, joissa oli sisäänrakennettuna modeemi ja tuki Internet-yhteydelle moninpelejä varten. Ensimmäisenä vuotenaan se myi hyvin ja oli yksi Segan parhaiten menestyneistä konsoleista. Pelkästään Yhdysvalloissa Sega myi kahdessa viikossa 500 000 konsolia.
Sony julkisti PlayStation 2:n huhtikuussa 1999, mikä söi Dreamcastin suosiota jo ennen PS2:n vuonna 2000 tapahtunutta julkaisua. PS2:lla pystyi pelaamaan Sonyn edellisen konsolin – Sega Saturnin kilpailijan PlayStationin – pelejä.
Tammikuussa 2001 Sega ilmoitti lopettavansa konsolin valmistuksen vuoden loppuun mennessä, mutta julkaisevansa vielä pelejä laitteelle. Viimeinen Segan lisensoima peli oli Karous, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2007. Vuonna 2003 julkaistu Border Down sai vielä vuonna 2008 uusintapainoksen, jota myytiin ainoastaan Messe Sanoh -videopeliliikkeessä. Konsolille julkaistaan yhä epävirallisia lisensoimattomia pelejä, julkaisijoina pääasiassa GOAT Store ja Redspotgames.lähde?
Laitteisto > Tekniset tiedot

CPU: Hitachi SH4 200 MHz
GPU: PowerVR2 CLX2 100 MHz
Muisti: 16 Mt keskusmuistia, 8 Mt grafiikkamuistia, 2 Mt äänimuistia; yhteensä 26 Mt
Konsolissa oli sisäänrakennettu 56k-modeemi, jonka ansiosta eräitä pelejä pystyi pelaamaan verkossa.
Laitteisto > Ohjain

Konsolin peliohjaimessa oli pieni näyttö, jonka ansiosta ohjain pystyi toimimaan pienenä konsolina.
Laitteisto > Oheislaitteet

VMU (muistikortti)
Pelit

Sega Dreamcastin tunnetuimpien pelien joukkoon kuuluivat Sonic Adventure, Shenmue, Soul Calibur, Phantasy Star Online, Metropolis Street Racer ja Skies of Arcadia. Osa Dreamcastin peleistä on jatkanut elämäänsä muilla alustoilla joko sellaisenaan tai jatko-osan muodossa. Xbox 360:n julkaisupelinä ilmestynyt Project Gotham Racing 3 on jatkoa Metropolis Street Racerille.
Sega Dreamcast julkaistiin Euroopassa 12 pelin voimin:
Blue Stinger
Dynamite Cop
Expendable
Incoming
Monaco Grand Prix 2
Power Stone
Ready to Rumble
Sega Rally 2
Sonic Adventure
Tokyo Highway Challenge
Trickstyle
Virtua Fighter 3tb
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sega Dreamcast Sega of Japanin kotisivuilla (japaniksi)
Sega Dreamcast Open Directory Project -sivustolla (englanniksi)
Sega Retro (englanniksi)
Kuudennen sukupolven pelikonsolit
Nintendo GameCube
PlayStation 2
Sega Dreamcast
V.Smile
Xbox
Peliohjain ja VMU-yksikkö.
Sega Dreamcast -pelikonsoli Suomen pelimuseossa Tampereella.
Onni Hiltunen

| Onni Hiltunen |
| --- | --- |

Suomen valtiovarainministeri
 Hackzellin hallitus 8.8.1944–20.9.1944 Fagerholmin I hallitus 29.7.1948-16.3.1950 Kekkosen II hallitus 17.1.1951–19.9.1951  
Edeltäjä:  Väinö Tanner Ralf Törngren V. J. Sukselainen
Seuraaja:  Johan Helo V. J. Sukselainen Viljo Rantala
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Fagerholmin III hallitus 29.8.1958–12.1.1959  
Edeltäjä:  Lauri Kivekäs
Seuraaja:  Ahti Karjalainen
Suomen pääministerin sijainen
 Fagerholmin III hallitus   4.12.1958–13.1.1959  
Edeltäjä:  Johannes Virolainen
Seuraaja:  Ralf Törngren
Kansanedustaja
 21.10.1930–19.2.1962  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kuopion läänin läntinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1895 Jyväskylä
Kuollut: 8. kesäkuuta 1971 (75 vuotta) Varkaus
Tiedot
Puolue:  SDP
Onni Alfred Hiltunen (26. marraskuuta 1895 Jyväskylä – 8. kesäkuuta 1971 Varkaus) oli suomalainen ministeri ja puoluejohtaja. Hän toimi Suomen sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1944–1946.
Elämä

Hiltusen vanhemmat olivat rautatietyömies Juho Taavi Hiltunen ja Tekla Eufemia Hagman. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1926 Kulutusosuuskuntien keskusliiton osuuskauppakoulun. Hiltunen työskenteli rautateiden rakennustyömiehenä 1910–1920, kauppa-apulaisena OTK:laisissa osuusliikkeissä 1920–1922 sekä osuusliikkeen myymälänhoitajana 1922–1930. Hän oli sosialidemokraattisen lehden toimistonhoitajana Varkaudessa 1931–1946 ja viimeksi Kansaneläkelaitoksen johtajana 1951–1961.
Hiltunen toimi ensimmäisenä valtiovarainministerinä Antti Hackzellin hallituksessa 8. elokuuta – 21. syyskuuta 1944 ja sitä seuranneessa Urho Castrénin hallituksessa 21. syyskuuta – 17. marraskuuta 1944. Samassa tehtävässä hän oli myös Urho Kekkosen toisessa hallituksessa 17. tammikuuta – 20. syyskuuta 1951.
Hiltunen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1930–1962 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä 1930–1948 ja 1958–1962 sekä Mikkelin läänin vaalipiiriä 1948–1958.
Sodan aikaan Hiltunen toimi myös Suomen Filmikamarin varapuheenjohtajana, kun saksalaiset painostivat eri maita boikotoimaan amerikkalaista filmiteollisuutta.
Vuonna 1961 Helsingin hovioikeus tuomitsi Hiltusen yhdessä Reino Kuuskosken, Aku Sumun ja V. J. Sukselaisen kanssa viralta pantaviksi Kansaneläkelaitoksen hallituksesta virkarikosten ja virheiden vuoksi.
Ministeriydet

Valtiovarainministeri (1944, 1948–1950, 1951)
Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä (1944–1945, 1946)
Ministeri valtiovarainministeriössä (1945–1946, 1946–1948)
Ministeri sosiaaliministeriössä (1946)
Ministeri kansanhuoltoministeriössä (1946)
Kauppa- ja teollisuusministeri (1958–1959)
Pääministerin sijainen (1958–1959)
Ringo Starr

| Ringo Starr |
| --- | --- |
 Starr Sydneyssä 2013
Henkilötiedot
Koko nimi:  Richard Starkey
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1940 (ikä 84) Liverpool, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Arvonimi: Sir
Muusikko
Aktiivisena:  1957–
Tyylilajit:  rock, poprock, psykedeelinen rock, country
Soittimet:  rummut, lyömäsoittimet, tamburiini
Yhtyeet:  The Beatles Ringo All-Starr Band
Levy-yhtiöt:  EMI
Aiheesta muualla
www.ringostarr.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ringo Starr (oik. Richard Starkey, s. 7. heinäkuuta 1940 Liverpool, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko, joka tuli tunnetuksi The Beatles -yhtyeen rumpalina.
Starr tuli yhtyeeseen alkusyksyllä 1962 korvaten aiemmin erotetun rumpalin Pete Bestin. Lukuisat myöhemmät nimekkäät rumpalit ovat kertoneet pitävänsä häntä esikuvanaan soittotaidossa. Hän sai rumpalinuransa alkuaikoina lempinimekseen ”Ringo”, koska hän tapasi pitää sormiensa koristeena runsaasti sormuksia. Starr on lisäksi laulaja ja näyttelijä.
Hän sai ritarin arvon vuonna 2018.
Uran alkuvaiheet

Starr perusti ystäviensä ja työtoveriensa kanssa vuonna 1957 skiffle-ryhmän nimeltä The Eddie Clayton Skiffle Group. Ryhmän hajottua seuraavana vuonna Starr liittyi yhtyeeseen nimeltä Darktown Skiffle Group.
Beatles-ajat

Toisin kuin yhtyeen muut jäsenet Ringo Starr osallistui kappaleiden säveltämiseen vasta 1960-luvun lopulla, jolloin Beatles levytti kaksi hänen itse tekemäänsä kappaletta. "Don't Pass Me By" julkaistiin kaksoisalbumilla The Beatles ja "Octopus’s Garden" albumilla Abbey Road. Tätä ennen hän oli toiminut osatekijänä kappaleissa "What Goes On" (Lennon-McCartney-Starkey)  ja "Flying" (Lennon-McCartney-Harrison-Starkey, instrumentaali). Hän ei myöskään osallistunut Lennonin, McCartneyn ja Harrisonin tavoin lauluharmonioiden tulkitsemiseen, mutta lauloi useimmiten yhden soolon levyä kohti (pois lukien A Hard Days Night ja Let It Be). Sama toistui myös konserteissa.
Beatlesin alkuaikoina Ringo lauloi levylle raakoja rock'n'roll-tulkintoja: Beatlesin ensimmäisellä LP:llä laulun "Boys", sekä vuonna 1964 ilmestyneellä EP-levyllä version Carl Perkins -klassikosta "Matchbox". Matchbox oli myös Ringon vakionumero Beatles-konserteissa. Lennon ja McCartney sävelsivät tuolloin vasta uraansa aloittelevalle The Rolling Stones -yhtyeelle rock-laulun "I Wanna Be Your Man", jonka The Beatles julkaisi myöhemmin Ringon laulamana albumilla With the Beatles. Hän tulkitsi myös toisen Carl Perkins -klassikon, kantrityylisen laulun "Honey Don´t". Ringo piti kantrimusiikista ja sai Lennonin ja McCartneyn taivuteltua tekemään myös kantrivaikutteisia lauluja. Ringo itse lauloi Beatles-levylle vanhan kantrikappaleen "Act Naturally".
1960-luvun loppupuolella Lennon ja McCartney antoivat hänen tulkittavikseen kappaleet "Yellow Submarine", "With a Little Help from My Friends" ja "Good Night". Beatles-aikojen suurin "Ringo-hitti" oli Yellow Submarine, joka julkaistiin singlen A-puolena ja nousi listaykköseksi.
Sooloura

Ringo julkaisi ensimmäiset soololevynsä vuonna 1970, viihdeklassikoita versioinut Sentimental Journey ja Nashvillessä äänitetty countrysävyinen Beaucoups of Blues menestyivät keskinkertaisesti. Nousuun hänen uransa lähti vuonna 1971 jolloin George Harrison tuotti Starrin säveltämät ja esittämät singlet "It Don't Come Easy" ja "Back Off Boogaloo", jotka pääsivät jo hittilistojen kärkipaikoille. Suurin läpimurto oli kuitenkin vuonna 1973 julkaistu albumi Ringo, joka sisälsi kaksi USA:n ykköshittiä, yhdessä Harrisonin kanssa sävelletty "Photograph" sekä coverversio ikivihreästä "You're Sixteen". John Lennonin, joka vielä tuolloin ei ollut saanut omaa ykköshittiään, kerrotaan albumin ilmestyttyä lähettäneen Ringolle sähkeen: "Onneksi olkoon. Kuinka sinä kehtaat! Kirjoita minulle ykköshitti!" Ringon sooloalbumeilla 1970-luvun alussa kuullaan jonkin verran yhtyetovereiden John Lennonin, Paul McCartneyn sekä George Harrisonin Ringolle mittatilaustyönä tekemiä sävellyksiä (esim. Lennonin "I'm the Greatest", McCartneyn "Six O'Clock" ja Harrisonin "Sunshine Life For Me").
Ringon ensimmäiset soololevyt Beatlesin hajoamisen jälkeen menestyivät melko hyvin, mutta sitten hän katosi hittilistoilta pitkäksi aikaa. Vasta vuonna 1992 ilmestyneeltä Time Takes Time -albumilta julkaistu single "Weight Of The World" nosti hänet jälleen vahvemmin julkisuuteen. Ringon Beatles-nostalgiaa hyödyntävät konserttikiertueet vuodesta 1989 All Starr -bändiensä kanssa ovat kuitenkin ehkä kiinnostaneet ihmisiä enemmän kuin hänen uudet studiolevynsä. Live-levyjä Ringolta on vuosina 1990–2008 ilmestynyt peräti kymmenen. Beatlesin hajoamisen jälkeen Ringo on soittanut rumpuja yhtyeen muiden jäsenien muutamilla soololevyillä, joita ovat mm. John Lennonin John Lennon/Plastic Ono Band ja Imagine, George Harrisonin All Things Must Pass sekä Paul McCartneyn Pipes of Peace ja Flaming Pie.
Ringo Starr on esiintynyt Suomessa Porin jazzfestivaaleilla vuonna 1992 ja Helsingin jäähallissa vuosina 1998 ja 2018.
The Beatles nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1988 ja sen mukana Starr yhtyeen jäsenenä. Sooloartistina Starr nimettiin kunniagalleriaan vuonna 2015. Helmikuussa 2010 Starr sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Näyttelijänä

Ringoa pidettiin Beatles-yhtyeen parhaana näyttelijänä. Esimerkiksi hänen suoritustaan elokuvassa Yeah, yeah, tässä me tulemme (A Hard Day's Night) kehuttiin ja tätä seuranneessa Help!-elokuvassa hänen roolinsa näyttelijänä on hivenen verran muita isompi. Beatlesin hajoamisen jälkeen Ringo on näytellyt monissa elokuvissa ja tv-sarjoissa. Hän on näytellyt muun muassa Frank Zappan elokuvassa 200 motellia (1971). Ringo on tunnettu myös Tuomas Veturi (engl. Thomas the Tank Engine and Friends) -nimisen englantilaisen lastenohjelman kertojana sen kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella vuodesta 1984 alkaen.
Yksityiselämä

Vuonna 1975 Ringo muutti tuloveron välttämiseksi Englannista Monacoon. Nykyisin hänellä on kolme asuntoa: Sveitsissä, Englannissa ja Kaliforniassa. 1970- ja 1980-luvuilla Ringo kärsi pahasta alkoholismista ja riippuvuudesta huumausaineisiin. 1980-luvun lopulla hän hakeutui hoitoon ja raitistui.
Ringo on naimisissa näyttelijä Barbara Bachin kanssa. Ensimmäisestä avioliitostaan Maureen Starkeyn kanssa hänellä on kolme lasta: Zak (s. 1965), Jason (s. 1967) ja Lee (s. 1970). Vanhin lapsista Zak on myös rumpali, joka soittaa tällä hetkellä menestyneen The Who -yhtyeen kiertuekokoonpanossa.
Ringon laulamat Beatles-kappaleet

"Boys" albumilla Please Please Me 1963 (cover)
"I Wanna Be Your Man" albumilla With the Beatles 1963 (Lennon-McCartney)
"Matchbox" EP-levyllä Long Tall Sally 1964 (cover)
"Honey Don't" albumilla Beatles for Sale 1964 (cover)
"Act Naturally" albumilla Help! 1965 (cover)
"What Goes On" albumilla Rubber Soul 1965 (Lennon-McCartney-Starr)
"Yellow Submarine" single 1966 ja myös albumilla Revolver 1966 (Lennon-McCartney)
"With a Little Help from My Friends" albumilla Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band 1967 (Lennon-McCartney)
"Don't Pass Me By" tupla-albumilla The Beatles (White Album) 1968 (Starr)
"Good Night" tupla-albumilla The Beatles (White Album) 1968  (Lennon-McCartney)
"Octopus’s Garden" albumilla Abbey Road 1969 (Starr)
"If You've Got Troubles" albumilla Anthology 1, äänitetty 1965 ja julkaistu 1995 (Lennon-McCartney)
Albumit

Sentimental Journey (1970)
Beaucoups of Blues (1970)
Ringo (1973)
Goodnight Vienna (1974)
Ringo's Rotogravure (1976)
Ringo the 4th (1977)
Bad Boy (1978)
Stop and Smell the Roses (1981)
Old Wave (1983)
Time Takes Time (1992)
Vertical Man (1998)
I Wanna Be Santa Claus (1999)
Ringo Rama (2003)
Choose Love (2005)
Liverpool 8 (2008)
Y Not (2010)
Ringo 2012 (2012)
Postcards from Paradise (2015)
Give More Love (2017)
What's My Name (2019)
Look Up (2025)
EP:t

4-Starr Collection (1995)
Zoom In (2021)
Change the World (2021)
EP3 (2022)
Rewind Forward (2023)
Crooked Boy (2024)
Live-albumit

Ringo Starr and His All-Starr Band (1990)
Ringo Starr and His All Starr Band Volume 2: Live from Montreux (1992)
Ringo Starr and His Third All-Starr Band Volume 1 (1997)
VH1 Storytellers (1998)
King Biscuit Flower Hour Presents Ringo & His New All-Starr Band (2002)
Tour 2003 (2004)
Ringo Starr & His All Starr Band Live 2006 (2008)
Live at the Greek Theatre 2008 (2010)
Live at the Greek Theater 2019 (2022)
Ringo All-Starr Band -kokoonpanot

1989  Ringo Starr, Clarence Clemons, Rick Danko, Levon Helm, Dr. John, Jim Keltner, Nils Lofgren, Billy Preston, Joe Walsh
1992  Ringo Starr, Timmy Cappello, Burton Cummings, Dave Edmunds, Nils Lofgren, Todd Rundgren, Timothy B. Schmit, Zak Starkey, Joe Walsh (Suomessa Porin Jazzeilla)
1995  Ringo Starr, Randy Bachman, Felix Cavaliere, John Entwistle, Mark Farner, Billy Preston, Mark Rivera, Zak Starkey
1997-98  Ringo Starr, Gary Brooker, Jack Bruce, Peter Frampton, Simon Kirke, Mark Rivera (pudotettiin harjoituksissa – Dave Mason) (Suomessa Helsingin jäähallissa)
1999  Ringo Starr, Gary Brooker, Jack Bruce, Timmy Cappello, Simon Kirke, Todd Rundgren (pudotettiin ennen alkua – Joe Walsh)
2000  Ringo Starr, Jack Bruce, Eric Carmen, Dave Edmunds, Simon Kirke, Mark Rivera
2001  Ringo Starr, Sheila E., Greg Lake, Ian Hunter, Howard Jones, Roger Hodgson, Mark Rivera
2003  Ringo Starr, Paul Carrack, Sheila E., Colin Hay, John Waite, Mark Rivera
2006 Ringo Starr, Rod Argent, Hamish Stuart, Richard Marx, Billy Squier, Sheila E., Edgar Winter
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Ringo Starr Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k The Beatles |
| --- | --- |
John Lennon Paul McCartney George Harrison Ringo Starr Stuart Sutcliffe Pete Best George Martin
Britannian studioalbumit: Please Please Me With the Beatles A Hard Day’s Night Beatles for Sale Help! Rubber Soul Revolver Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band The Beatles Yellow Submarine Abbey Road Let It Be
Yhdysvaltain studioalbumit: Introducing... The Beatles Meet The Beatles! The Beatles’ Second Album A Hard Day’s Night Something New The Beatles’ Story Beatles ’65 The Early Beatles Beatles VI Help! Rubber Soul Yesterday and Today Revolver Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band Magical Mystery Tour The Beatles Yellow Submarine Abbey Road Hey Jude Let It Be
EP:eitä: Twist and Shout The Beatles’ Hits Long Tall Sally Magical Mystery Tour
Kokoelmat: A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) The Beatles 1962–1966 The Beatles 1967–1970 Rock ’n’ Roll Music The Beatles at the Hollywood Bowl Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962 Reel Music Love Songs The Beatles’ Ballads 20 Greatest Hits Past Masters, Volume One Past Masters, Volume Two The Beatles Box Set Live at the BBC Anthology 1 Anthology 2 Anthology 3 Yellow Submarine Songtrack 1 Let It Be... Naked The Capitol Albums, Volume 1 The Capitol Albums, Volume 2 Love The Beatles Stereo Box Set The Beatles in Mono Tomorrow Never Knows
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
1901

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Viktoriaaninen aikakausi päättyi Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar Viktorian kuolemaan.
Tapahtumia > tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Ison-Britannian siirtokunnat Uusi Etelä-Wales, Tasmania, Queensland, Victoria, Etelä-Australia ja Länsi-Australia yhdistettiin Australian kansainyhteisöksi. Edmund Bartonista tuli maan ensimmäinen pääministeri.
7. tammikuuta – Alfred Packer vapautettiin vankilasta hänen istuttuaan 18 vuotta kannibalismista.
10. tammikuuta – Ensimmäinen öljylöytö Spindletopissa, Texasin Beaumontissa.
14. tammikuuta – Venäläismalliset postimerkit otettiin käyttöön Suomessa.
22. tammikuuta – Kuningatar Viktoria kuoli. Edvard VII seurasi äitiään Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaana. Britanniaan julistettiin 6. maaliskuuta asti kestänyt maansuru ja 17. huhtikuuta kestänyt puolisuru. Saksassa julistettiin 14 päivän armeijasuru.
31. tammikuuta – Anton Tšehovin Kolme sisarta sai kantaesityksensä Moskovan Taiteilijateatterissa.
5. helmikuuta – Britannian ja Yhdysvaltain välillä allekirjoitettiin Hay-Paunfote-sopimus Panaman kanavan puolueettomuudesta. Yhdysvaltain senaatti kieltäytyi vahvistamasta kanavan puolueettomuutta ja Britannia kieltäytyi hyväksymästä Yhdysvaltain esittämiä lisävaatimuksia viitaten vuoden 1850 Clayton-Bulver-sopimukseen. Yhdysvalloissa nousi buurisotaa käyneen Britannian vastainen mieliala.
3. maaliskuuta – Britanniassa esitettiin alahuoneelle vakinaisten joukkojen kasvattamista 18 pataljoonalla, miliisiä 100 000–150 000 miehellä ja henkivartijoiden tavoitemääräksi asetettiin 35 000. Armeijan vahvuudeksi tuli uudistuksen jälkeen 680 000 miestä.
12. maaliskuuta – Tampereen Työväen Teatteri perustettiin. Sen ensiesitys oli Minna Canthin Anna-Liisa 27. syyskuuta.
Oripään kunta perustettiin.
Tapahtumia > huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Britanniassa oli väestönlaskennan mukaan 30 803 436 henkeä ja Irlannissa lisäksi 4 440 000 henkeä.
3. toukokuuta – Jacksonvillen tulipalo Floridassa.
25. toukokuuta – Alexandre Millerandia ei hyväksytty sosialistikongressiin Ranskassa, koska hän oli ottanut ministerinpaikan porvarillisessa hallituksessa.
24. kesäkuuta – 18-vuotiaan espanjalaisen taidemaalari Pablo Picasson ensimmäinen näyttely avattiin Pariisissa. Näyttely sai kriitikoilta hyvät arvostelut, mutta se ei ollut yleisömenestys.
Tapahtumia > heinäkuu–syyskuu

8. heinäkuuta – Ranskassa määrättiin automobiilien nopeusrajoitukseksi 10 km/h kaupungeissa.
12. heinäkuuta – Keisari Nikolai II vahvisti uuden Suomen suuriruhtinaskunnan asevelvollisuuslain. Suomen oma armeija lakkautettiin, ja upseereilta ja aliupseereilta vaadittiin venäjän kielen taitoa. Suomen arkkipiispa Gustaf Johansson kiertokirjeessään maan papistolle varoitti passiivisesta vastarinnasta ja leimasi vastarinnan sekä uskonnollisesti sopimattomaksi että poliittisesti ja kirkkopoliittisesti epäviisaaksi.
19. heinäkuuta – Belgian armeijassa asevelvollisten palvelusaikaa lyhennettiin 22 kuukauteen ja tykistössä 30 kuukauteen.
7. syyskuuta – Boksarikapina päättyi Kiinassa rauhansopimukseen. Kiina määrättiin 1,4 miljoonan kultamarkan sotakorvauksiin ja suurvallat saivat tukikohtia sen rannikolta. Lisäksi kiinalaisten oli pystytettävä patsas surmatulle Saksan suurlähettiläs Klemens von Kettelerille.
14. syyskuuta – Anarkisti Leon Czolgosz surmasi Yhdysvaltain presidentin William McKinleyn. Hänen seuraajakseen nousi varapresidentti Theodore Roosevelt.
15. syyskuuta – Ensimmäinen sortokausi: passiivista vastarintaa johtanut kagaali piti ensimmäisen kokouksensa Träskändan kartanossa Espoossa.
30. syyskuuta – Uusi puolen miljoonan suomalaisen allekirjoittama vastalauseadressi luovutettiin Senaatille ja esiteltiin joulukuussa keisarille. Sillä ei kuitenkaan ollut venäläistämissuunnitelmiin vaikutusta.