stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Musiikki ja tunteet

Tunteet liittyvät olennaisesti musiikkiin. Musiikki on taiteenlajeista se, jolla on suurin vaikutus ja valta suoraan tunteisiin. Musiikin sanotaan olevan kieltä, joka abstraktissa symbolisessa muodossa ilmaisee ihmisen piilotajuntaa ja ehkä juuri sen vuoksi se tuntuu konkreettiselta. Yhdysvaltalainen taidefilosofi Susanne Langer on sanonut: ”Musiikin todellinen voima on siinä tosiasiassa, että se voi olla tunteen maailmassa tavalla, johon kieli ei pysty. Sille ominaisilla muodoilla on olemassa sisällöllinen moniselkoisuus, jota sanoilla ei voi olla.”
Musiikki psyykkisenä hallintakeinona

Musiikkia kuunnellessa syntyy moninaisia ajatuksia, jotka liittyvät tunteisiin. Musiikin sanotaan olevan tunteiden tulkki ja se puhuu mielikuvituksen kieltä, joten se pääsee koskettamaan tunteitamme. Ihmiset käyttävät musiikkia hyvinkin arkisissa toiminnoissa ja oloissa mielialojensa ja tunteidensa säätelyyn. Musiikin avulla voi käsitellä itselle arkoja ja vaikeita asioita positiivisin tuloksin. Ihmisen on myös mahdollista ymmärtää itselleen uuden tunteen merkityksen musiikin kautta ja tulkita näin uusia tilanteita. Usein ihminen hyödyntääkin musiikkia käsitelläkseen tunteitaan, joko työstämällä esimerkiksi surullisia tunteita surulliselta kuulostavan musiikin avulla, tai hakemalla positiivisempia tunteita ”iloisemmasta” musiikista.
Suvi Saarikallio tutki väitöskirjassaan nuorten tunteidenkäsittelyä ja -hallintaa musiikin avulla. Kuudennella, kahdeksannella ja lukion ensimmäisellä luokalla opiskelevia suomalaisnuoria osallistui haastatteluihin yhteensä 1500. Saarikallion tutkimukset osoittivat, että erityisesti nuorille musiikki on usein elintärkeä tunteiden hallinta- ja käsittelykanava. Kun tunteiden vuoristoradalle ei löydy sanoja kuvailemaan oloa, voi juuri musiikki auttaa pääsemään tunteiden ytimeen. Aikuisille on sen sijaan kehittynyt muitakin tunteiden hallintakeinoja, joten musiikki ei kaikille heille ole psyykkisen hyvinvoinnin kannalta yhtä tärkeää kuin tunnemyrskyissä eläville murrosikäisille. Aggression purkamiseenkin nuoret kertoivat ”nuppien kaakkoon kääntämisen” auttavan. Musiikki on myös väline sosiaaliselle toiminnalle ja tekemiselle, esimerkiksi konserteissa käymisen ja yhteisten musiikinkuunteluhetkien kautta. Musiikki siis auttaa yksilöä ja etenkin nuoria psyyken hallinnassa monipuolisesti, kaikki osa-alueet huomioiden, mutta toisaalta etenkin tunteiden käsittelyn apuna se on lyömätön.
Tunnekarakterit

Musiikin ominaispiirteissä on monia tunteisiin vetoavia elementtejä. Ajallinen luonne luo odotuksia ja purkaa jännitteitä. Joskus kuulija voi saada vahvan mielikuvan siitä, miltä jokin tunnettu tunne kuulostaa. Tunteita voi samaistaa musiikkiin, mikäli tunnetiloja vastaavat elementit ovat vaivattomasti löydettävissä musiikista. Musiikki käyttääkin hyödykseen tehokkaasti ihmisten välistä primitiivistä tunnekommunikaatiota, johon sisältyy muun muassa puheen äänensävyjen vaihtelu, jonka kautta voimme päätellä puhekumppanin mielialan melko paikkansapitävästi.
Pyrittäessä ilmaisemaan tiettyjä tunteita musiikkia esittäessä, käytetään usein tietynlaisia musiikillisia piirteitä. Jos musiikin aktiviteetti on vähäistä, tuottaa se väsynyttä, rauhallista ja apaattista tunnetta, kun taas aktiviteetin ollessa korkealla vaihtelevat tunteet vihaisesta ja kiihkeästä onnelliseen ja yllättyneeseen. Jos musiikin valenssi on matala, se tuottaa kielteisiä tunteita, kuten pelokkuutta ja masentuneisuutta, ja päinvastoin korkea valenssi aiheuttaa iloisuutta ja tyytyväisyyttä.
Esimerkiksi vihaa ja onnellisuutta kuvataan melko lailla samanlaisilla musiikillisilla piirteillä: molempia kuvataan suurella äänenvoimakkuudella, kirkkailla äänenväreillä, nopealla tempolla, käyttämällä staccatoa sekä nopeilla ja yhtäkkisillä alukkeilla. Vihaa kuitenkin kuvaillaan myös korostamalla epästabiileja nuotteja ja välttämällä suuria temponvaihteluita sekä hidastuksia, kun taas onnellisuutta kuvataan juuri nuottien kestojen kontrasteilla ja nousevilla mikrointonaatioilla. Näiden vastakohtina voitaisiin pitää surua ja hellyyttä. Surua kuvataan hitaalla tempolla, legatoilla, äänenvoimakkuuden pienuudella, pehmeillä alukkeilla ja suurilla ajoituseroilla. Hellyyttä kuvaa myös hidas tempo, mutta myös hitaat alukkeet, pehmeät äänensävyt, hidastukset ja pienet voimakkuuden vaihtelut.
Musiikin herättämiä tunnemekanismeja

Musiikin vaikutusta tunteisiin on vaikeaa estää. Esimerkiksi jo kuulo on aistina vaikeaa sulkea pois käytöstä samoin kuin vaikka näköaisti. Kehomme on havaittu hyväksikäyttävän järjestelmiä ja mekanismeja, jotka hoitavat musiikin herättämien tunteiden ”käsittelyä”. Näitä ovat refleksit (reaktiot), konnotatiivinen järjestelmä (johtopäätökset ominaisuuksien perusteella), assosiaatiot (mielleyhtymät), empaattinen järjestelmä (tunnekarakterien tunnistus) ja kriittinen järjestelmä (tunteiden arviointi), jotka lopuksi yhteisvaikutuksellaan herättävät hienovaraisia tunnekokemuksia.
Myös musiikin koostavilla osasilla on ns. vaikutusalueensa. Sellaisia ovat muun muassa rytmi – fyysiset ominaisuudet ja osin mieliala; stimuloiva sekä depressoiva vaikutus, harmonia – tunteet ja  melodia – ajatukset sekä kognitiivisten toimintojen ja ongelmanratkaisun aktivointi.
Musiikki tutkitusti stimuloi mantelitumaketta, jonka pääasiallisena tehtävänä on tunnereaktioiden muistaminen ja prosessointi. Tunnemuistoja herättämällä musiikki tuo menneisyydessä koetut tunteet tarkasteltaviksi nykyisyyteen ja tarjoaa pinnan, jota vasten peilata nykyhetken tunne-elämää. Musiikki voi siis toimia jonkinlaisena "psykologisena ikkunana" menneisyyteen tuoden menneisyydessä koetut tunteet nykyhetkeen ikään kuin käsin kosketeltaviksi.
Musiikin ja tunteiden yhteys filosofisena kysymyksenä

Musiikki on filosofisesti kiinnostava aihe, koska se koskettaa sitä aluetta, jota filosofiassa pohditaan kuten esimerkiksi merkityksiä, ymmärtämistä ja tunteita. Musiikkiin voi myös suhtautua kuten kieleen - luonnehditaanhan musiikkia usein "tunteiden kieleksi". Ludwig Wittgenstein totesi: "Siitä mistä ei voi puhua, on vaiettava", mihin viitaten musiikki tunteiden kielenä olisi sanallisen kielen tavoittamattomissa. Filosofiassa yksi keskeinen kysymys musiikin ja tunteiden yhteydestä liittyy siihen, ovatko musiikin synnyttämät tunteet aitoja tunteita vai ainoastaan tunteiden kuvia. Eduard Hanslickin mukaan musiikki ei esitä tunteiden sisältöä, vaan ainoastaan niiden dynaamisuutta. Hanslick sanoo, että tunne ei ole sävelissä, vaan tulkinnassamme musiikista.
Susanne K. Langerin mukaan musiikki on ”tunne-elämän analogia”. Musiikin tunteisiin vetoavia piirteitä voidaan selittää myös hyvin analyyttisesti viitaten sävelrakenteisiin, melodiakulkuihin ja dynamiikkaan. Erään näkemyksen mukaan musiikkia ja sen esteettisyyttä voidaan toki selittää analyyttisesti, mutta musiikkia voidaan ymmärtää ainoastaan tunteella esteettisen kokemuksellisuuden välittömyydessä. Stephen Davies sanoo, että me reagoimme musiikkiin tunteilla silloin, kun ymmärrämme sitä syvemmin. Mikel Dufrennella puhdas esteettinen havainto toteutuu kaikessa välittömyydessään, koska se ei suostu mielikuvituksen tai analyyttisen ajattelun vietäväksi. Jos musiikkia haluttaisiin analysoida ja tarkastella rauhassa, se pitäisi pysäyttää ja hyydyttää nuoteiksi, mutta kun musiikki on pysäytetty, se ei ole enää musiikkia. Myös Arthur Schopenhauer korostaa, että musiikki tulisi kokea välittömästi ja puhtaana, ja Hans-Georg Gadamer puolestaan luonnehtii esteettistä tietoisuutta sellaiseksi, että se jättää muun huomioimatta ja antaa puhtaan taideteoksen tulla esille.
Musta kappale

Mustaa kappaletta kuvaava koejärjestely. Sisältä mustaksi maalattu laatikko absorboi lähes kaiken säteilyn, joka pääsee sisälle aukosta.
Musta kappale on fysiikassa käytetty termi ideaalisesta kappaleesta, joka absorboi kaiken siihen kohdistuvan säteilyn eikä siis heijasta sitä lainkaan. Musta kappale asettuu ympäristönsä kanssa aina säteilytasapainoon, ja sen säteilyspektri riippuu vain sen sisäisestä lämpötilasta. Käytännössä musta kappale ei kuitenkaan ole väriltään musta, sillä pysyäkseen termisessä tasapainossa sen on emittoitava jatkuvasti absorboimansa energiamäärä säteilyä.
Esimerkiksi Aurinkoa ja muita tähtiä voidaan mallintaa varsin hyvällä tarkkuudella mustina kappaleina ja tämän avulla laskea muun muassa niiden terminen tasapaino.
Mustan kappaleen suurimman intensiteetin aallonpituus saadaan Wienin siirtymälaista ja intensiteetti Stefanin-Boltzmannin laista. Sen spektri saadaan Planckin säteilylaista.
Historia

Klassinen fysiikka ei pystynyt selittämään mustan kappaleen lähettämän säteilyn spektrin muotoa. Tätä ongelmaa kutsuttiin ultraviolettikatastrofiksi: kun aallonpituus pienenee, klassisen teorian mukaan säteilyn energiatiheyden pitäisi kasvaa rajatta. Ongelmalle esitti ratkaisun vuonna 1900 Max Planck kvanttihypoteesillaan, jonka mukaan sähkömagneettinen säteily voi esiintyä vain tietynsuuruisina diskreetteinä paketteina, kvantteina. Tästä havainnosta ja Albert Einsteinin sille antamista tulkinnoista sai alkunsa kvanttimekaniikka.
Käytännön mustat kappaleet

Vuonna 2016 mustin valmistettu materiaali Vantablack on hiilinanoputkilla pinnoitettu alumiinipinta. Kun fotoni osuu kappaleen pintaan, se joutuu putkien väliin, jossa se heijastuu ja lopulta imeytyy kappaleeseen.
Teoria alkuräjähdyksestä perustuu kosmologiseen periaatteeseen, jonka mukaan maailmankaikkeus on homogeeninen ja isotrooppinen suurilla pituusskaaloilla. Teorian mukaan maailmankaikkeus oli sekunti syntymänsä jälkeen lähes täydellisesti lämpötasapainossa yli 1010 K lämpötilassa. Lämpötila laski kun maailmankaikkeus laajeni ja sen sisältämä säteily ja aine jäähtyivät. Nykyään havaittava kosminen taustasäteily on täydellisin luonnossa havaittu musta kappale, ja sen spektri vastaa tarkasti Planckin säteilylain antamaa spektriä noin 2,7 K lämpötilassa. Kosminen taustasäteily on myös lähes suuntariippumaton, niin että poikkeama isotrooppisuudesta on vain 1/100 000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musta kappale Wikimedia Commonsissa
Mustan kappaleen säteilyn voimakkuus eri lämpötiloissa
Vantablack, mustin keinotekoinen pinta vuonna 2016.
Aurinko on erinomainen esimerkki mustasta kappaleesta. Sen lämpötila on ~5777 K.
COBE-satelliitin mittaama kosmisen taustasäteilyn spektri on täydellisin luonnossa havaittu mustan kappaleen spektri. 
Virherajat ovat liian pienet erotettavaksi edes suurennetussa kuvassa, ja havaittu käyrä vastaa teoreettisesti johdettua Planckin säteilylakia lähes täydellisesti.
Musta haltia (kirjasarja)

Musta haltia -sarja (engl. Dark Elf trilogy) on kronologisesti R. A. Salvatoren Drizzt Do'Urdenista kertovan kirjasarjan ensimmäinen trilogia. Sarjan kirjat, Kotimaa (engl. Homeland), Maanpaossa (engl. Exile) ja Valoa kohti (engl. Sojourn), kertovat Drizztin nuoruudesta ja ajasta ennen kuin hän asettui asumaan Jäätuulen laaksoon. Musta haltia -sarjaa seuraa Jäätuulen laakso -sarja.
Tarina > Kotimaa

Musta haltia -trilogia kertoo nuoresta Drizzt Do'Urdenista, joka syntyy Menzoberranzanin yhdeksännen huoneen kolmanneksi pojaksi. Kun Drizztin veli Dinin murhaa perheen vanhimman pojan Nalfeinin, Drizzt jää eloon, vaikka hänet perinteen mukaan kuuluisi uhrata Llothille, hämähäkkijumalattarelle.
Isänsä Zaknafeinin opissa Drizztistä kasvaa Menzoberranzanin paras asemestari. Pian Drizzt ottaa osaa maanpinnalle tehtyyn hyökkäykseen, hän pelastaa pienen haltiatytön, minkä seurauksena Do'Urdenin huone joutuu Lolthin epäsuosioon. Myöhemmin Drizzt joutuu hyökkäykseen svirfnebllien kaivosretkikuntaa vastaan ja jää vangiksi. Drizzt pelastetaan pian mutta hänen uudelle liittolaiselleen Belwar Dissengulpille käy huonosti. Palattuaan kotiin Drizzt joutuu selvittelemään välejään isänsä kanssa ja paljastaa hänelle, että haltialapsi on yhä elossa. Drizztin äiti, matriarkka Malice kuulee kuitenkin asiasta ja päättää rangaista tätä.
Drizztin ollessa poissa kotoa Malica kutsuu Zakin luokseen ja ilmoittaa tälle Llothin vaativan hyvitystä: Drizztin henki haltialapsen hengestä, jolloin Zaknafein tarjoutuu uhriksi poikansa tilalle. Palatessaan kotiin Drizzt huomaa pian, että Zak on kadonnut. Löytäessään muun perheensä kappelista Drizzt saa kuulla, että Zaknafein on uhrattu ja että hänen odotetaan täyttävän isänsä paikka perheen asemestarina. Drizzt kiroaa perheensä ja pakenee Uumenalan tunneleihin.
Tarina > Maanpaossa

Drizzt on elänyt kymmenen vuotta Uumenenalan luolissa seuranaan vain maaginen pantteri, Guenhwyvar. Sattumalta Drizzt osuu lähelle syvänmaahisten louhosta ja Drizzt svirfneblejä heidän kaupunkiinsa, Blingdenstoneen asti ja antautuu vangittavaksi. Maahisten kuningas tuomitsee Drizztin kuolemaan mutta Belwar pelastaa hänet.
Pian selviää, että Menzoberranzanin drowt liikehtivät svirfneblien kaupungin lähettyvillä. Suojellakseen kaupunkiaan maahisten kuningas määrää Drizztin lähtemään kaupungista. Joutuessaan ensi kertaa kasvokkain äitinsä valitseman kostajan kanssa Drizzt järkyttyy, sillä kostaja on hänen isänsä, Zin-carla, epäkuollut.
Zin-carla saa Drizztin kiinni vaarallisen happojärven täyttämässä luolassa. Zaknafeinin sielu ja sydän ovat kuitenkin aivan epäkuolleen hirviön pinnan alla ja Drizzt onnistuu saamaan ne esiin, pelastaakseen poikansa Zaknafei heittäytyy happojärveen, jotta Malice ei pystyisi pakottamaan häntä surmaamaan poikaansa. Isän kuolema saa Drizztin lähtemään maan pinnalle, etsimään parempaa elämää.
Tarina > Valoa kohti

Maanpinnalla Drizzt koettaa hieroa tuttavuutta maalaistalon lasten kanssa mutta asiaa hankaloittaa se, ettei heillä ole yhteistä kieltä. Lasten kertomuksen säikäyttämät kyläläiset lähtevät etsimään drowia Roddy McGristlen johdolla. Drizzt joutuu taisteluun palkkionmetsästäjän kanssa, missä Roddy vammauttaa toisen korvansa.
Kieron Tephanis-keijun avulla Drizztin vihollinen, Ulgulu muuntautuu tämän näköiseksi ja surmaa Drizztin suojeleman perheen. Roddyn ja muiden kyläläisten saadessa tietää tapahtuneesta he odottavat mannunvartijaa lähteäkseen Drizztin jäljille. Samanaikaisesti Drizzt surmaa Ulgulun ja kostaa maalaisperheen puolesta.
Mannunvartija, Dove Falconhand tovereineen lähtee seuraamaan pakenevaa Drizztiä, joka yrittää selittää tilanteen mutta joutuu huomaamaan etteivät mannunvartijat halua kuulla hänen selostusta tapahtumista. Epätoivoissaan Drizzt johdattaa mannunvartijat kivijättiläisten alueelle. Kivijättiläset hyökkäävät ja Drizzt päätyy auttamaan takaa-ajajiaan. Taistelun jälkeen mannunvartijat päättävät luopua takaa-ajosta ja antavat Drizztin mennä omille teilleen.
Pitkän talven jälkeen Drizzt joutuu ongelmiin paikallisen örkkipäällikön kanssa. Vanha, sokea mannunvartija Montolio DeBrouchee tulee apuun ja kutsuu Drizztin vieraakseen opettaen tälle sekä ihmisten kieltä että mannunvartijan taitoja. Kostonhimoinen Roddy kuitenkin tulee sekoittamaan kaksikon elämän ja liittoutuu örkkien kanssa kostaakseen Drizztille.
Montolion kuoltua Drizzt vaeltaa kuusi vuotta. Matkallaan hän saa kuullaJäätuulen laaksosta, jota sanotaan hylkiöiden turvapaikaksi. Ajatus paikasta kiehtoo Drizztiä ja hän lähtee pohjoiseen.
Jäätuulen laaksossa Kymmenessä kaupungissa häntä ei kuitenkaan oteta avosylin vastaan mutta hänen sallitaan jäädä laaksoon. Drizzt onnistuu ystävystymään kääpiöiden kasvattaman Catti-brien kanssa. Roddy McGristlen tullessa Drizztin jäljessä Kymmenenteen kaupunkiin Drizzt luulee joutuvansa taas pakenemaan, mutta Catti-brien kasvatusisä Bruenor Sotavasara ajaa palkkionmetsästäjän tiehensä ja antaa näin Drizztin ymmärtää olevansa tervetullut naapurustoon.
Ranskan–Hollannin sota

Ranskan–Hollannin sota käytiin vuosina 1672–79 Ranskan johtaman liittokunnan ja Alankomaiden johtaman Ranskan vastaisen liittokunnan välillä. Ranskan liittolaisia olivat Ruotsi, Münsterin piispa, Kölnin vaaliruhtinas ja Englanti. Alankomaiden kanssa liitossa olivat Espanja, keisari Leopold I, Brandenburg ja Tanska. Sotaa käytiin pääasiassa Alankomaissa ja Reinin laaksossa. Usein Ranskan–Hollannin sodan eri osia, esimerkiksi siihen liittyvää kolmatta Englannin-Hollannin sotaa tarkastellaan irrallaan.
Sodan taustaa

Ranskan kuningas Ludvig XIV oli tyytymätön vuosina 1667–1668 käydyn Dévolution-sodan lopputulokseen. Sodan tavoitteena oli ollut Espanjan Alankomaiden valtaus, mutta tämä oli epäonnistunut kun Alankomaiden tasavalta katkaisi liittosuhteensa Ludvigin kanssa. Ludvig päätti aloittaa seuraavan sodan hyökkäämällä ensin hollantilaisia vastaan, tavoitteenaan jälleen Espanjan Alankomaiden valtaus.
Aluksi Ludvigin piti hajottaa Dévolution-sodasta periytyvä Ranskan vastainen liittokunta: vuonna 1670 Englanti ostettiin kullalla Ranskan liittolaiseksi ja helmikuussa 1672 Ruotsi sitoutui vuosittaista maksua vastaan pitämään 16 000 sotilasta Pommerissa, tavoitteenaan estää saksalaisia (erityisesti Brandenburgia) liittymästä Hollannin puolelle tulevassa sodassa.
Sota alkaa

Ranskan–Hollannin sota alkoi maaliskuussa 1672 kun Englannin ja Alankomaiden laivastot ottivat yhteen merellä, jota seurasi Englannin ja Ranskan sodanjulistukset Alankomaille. Hollantilaiset alkoivat koota uuttaa Ranskan vastaista liittokuntaa: solmittiin liitto Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelmin ja keisari Leopoldin kanssa.
Kesällä 1672 ranskalaiset lähtivät hyökkäämään, mutta kiersivät Hollannin eteläisen vahvan linnoitusketjun koukatessaan itään. Hollantilaisten miehittämät Reinin linnoitukset vallattiin helposti ja Alankomaihin tunkeuduttiin idästä. Kölnin vaaliruhtinas ja Münsterin piispa liittyivät Ludvig XIV:n puolelle, ja vuoden lopussa kaksi kolmasosaa Alankomaiden tasavallasta oli hyökkääjien hallussa, mutta lopulta hollantilaiset pysäyttivät hyökkääjät. Ludvig XIV jakoi armeijansa kahtia: Henri Turennen johtama puolikas operoi lähinnä idässä Reinillä saksalaisia vastaan, toisen puoliskon pysyessä lännessä hollantilaisia vastassa.
Kesällä 1673 alkoi sodan ensimmäinen suuri piiritys, joka johti Maastrichtin antautumiseen 30. kesäkuuta. Tämän johdosta myös Espanja liittyi sotaan Alankomaiden puolelle, liitosta oli tosin aikaisemmin vetäytynyt Brandenburg, Ludvigin ostettua heidät ulos kullallaan. Ylimääräinen takaisku Ranskalle tuli, kun Englanti lopetti merisodan Hollantia vastaan helmikuussa 1674.
Ranskalaiset hallitsivat sodankäyntiä Hollannissa valtaamalla useita linnoituksia Sébastien Vaubanin johdolla vuosina 1674–1676.
Sota Reinillä

Vuodesta 1673 alkaen Turennen johtama armeija hävitti Reinin jokilaaksoa estääkseen keisarillista armeijaa hyökkäämästä Ranskaan (ns. ensimmäinen Pfalzin hävitys). Turenne voitti keisarin armeijan Sinzheimin taistelussa 16. kesäkuuta 1674. Fredrik Vilhelmin liityttyä sotaan uudestaan Brandenburgin armeija koetti yhdistyä keisarillisten kanssa syksyllä, mutta Turenne löi keisarin armeijan uudestaan Enzheimin taistelussa 4. lokakuuta 1674. Taistelun jälkeen Fredrik Vilhelm ja keisarilliset  onnistuivat yhdistämään voimansa ja Turenne jäi alakynteen, ollen pakotettu vetäytymään. Yhdistynyt saksalaisarmeija siirtyi talvileiriin, mutta Turenne jatkoi poikkeuksellisesti sotimista vuoden loppuun, jolloin hän voitti keisarilliset vielä Türkheimin taistelussa 4. tammikuuta 1675. Seuraavan kesän alussa Turenne kuoli taistelussa saksalaisia vastaan ja aloite Reinillä siirtyi saksalaisille seuraavan vuoden ajaksi.
Sota Itämerellä

Helmikuussa 1672 Ruotsi sopi Ranskan kanssa pitävänsä 16 000 miestä aseissa Pommerissa, estääkseen saksalaisia (erityisesti Brandenburgia) liittymästä Hollannin puolelle Ranskan–Hollannin sodassa. Vastineeksi Ranska maksoi huomattavan summan Ruotsille. Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelmin liittouduttua Hollannin kanssa toukokuussa 1672 Ruotsi ajautui lähes sotaan Brandenburgin kanssa. Vain Ranskan Fredrik Vilhelmille toimittama kulta piti brandenburgilaiset sodan ulkopuolella.
Keväällä 1674 Ranska pelkäsi Brandenburgin liittymistä uudelleen Alankomaiden puolelle ja lisäsi avustuksiaan Ruotsille, jotta armeijaa Pommerissa vahvistettaisiin. Kesällä Fredrik Vilhelm liittyi aktiivisesti sotaan Ranskaa vastaan ja sopimuksen mukaan Ruotsin tuli hyökätä Brandenburgiin. Rahapulassa oleva Ruotsin kuningas Kaarle XI liittyi sotaan ja jouluna 1674 Carl Gustaf Wrangelin johtama armeija marssi Brandenburgiin. Fredrik Vilhelm kääntyi takaisin pohjoiseen ja löi ruotsalaiset Fehrbellinin taistelussa 28. kesäkuuta 1675.
Fehrbellin tappio sai Tanskan kuningas Kristian V:n liittymään sotaan Hollannin puolelle. Tanskalaiset ja brandenburgilaiset valtasivat Bremenin, Verdenin ja Wismarin Ruotsilta. Hollantilais-tanskalainen laivasto valtasi keväällä 1676 Gotlannin ja löi Ruotsin laivaston 1. kesäkuuta Öölannin edustalla käydyssä meritaistelussa. Loppukesästä 1676 tanskalaiset hyökkäsivät Skåneen, ns. Skånen sota, mutta kärsivät tappion Lundin taistelussa 4. joulukuuta. Uusi yritys Skånen valtaamiseksi tehtiin kesällä 1677, mutta Kaarle XI voitti tanskalaiset Landskronassa 12. heinäkuuta. Samaan aikaan Ruotsi menetti suurimman osan Pommerista brandenburgilaisille.
Nijmegenin rauha

Ranskan armeija löi hollantilaiset Casselin taistelussa 11. huhtikuuta 1677. Samana kesänä Ludvig XIV:n menestys jatkui kun lähes koko Espanjan Alankomaat vallattiin. Ranskalaisten vallattua vielä Gentin ja Ypresin keväällä 1678 hollantilaiset olivat valmiita rauhanneuvotteluihin. Lisäksi Reinillä saksalaiset voitettiin Ortenbachin taistelussa 23. heinäkuuta 1678.
Ranska solmi rauhan vastustajiensa kanssa Nijmegenissä: Alankomaiden kanssa 10. elokuuta, Espanjan kanssa 17. syyskuuta ja keisarin kanssa 6. helmikuuta 1679. Ranska sai rauhassa Franche-Comtén Espanjalta ja alueita Espanjan Alankomaissa.
Syksyllä 1678 Ruotsi oli menettänyt kaikki alueensa Saksassa. Viimeisenä yrityksenä ruotsalaiset hyökkäsivät Liivinmaalta Preussiin, mutta hyökkäys kuivui kokoon, ja armeija palasi takaisin. Sota Brandenburgia vastaan päättyi, kun Ranskan välittämä, Ruotsille edullinen rauha saatiin aikaan. Lisäksi ranskalaiset miehittivät Tanskan omistaman Oldenburgin ja pakottivat siten Kristian V:n hyväksymään status quo rauhan Ruotsin kanssa Lundissa elokuussa 1679. Viimeiseksi rauha solmittiin Ruotsin ja Alankomaiden välillä lokakuussa 1679.
Sodan seuraukset

Ranska nousi Ranskan–Hollannin sodan jälkeen Euroopan voimakkaimmaksi valtioksi, jota Ludvig XIV käytti häikäilemättömästi hyväkseen sekä ulko- että sisäpolitiikassaan. Tämä johti uuteen Ludvigin vastaiseen liittokuntaan ns Augsburgin liigaan ja uuteen sotaan vuonna 1688.
Yleiset lähteet

Childs, John: Warfare in the Seventeenth Century.  Lontoo: Cassell, 2001.  ISBN 0-304-36373-1
Lappalainen, Jussi T.: Sadan vuoden sotatie.  (Suomen sotilaat 1617-1721)  Helsinki: SKS, 2001.  ISBN 951-746-286-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan–Hollannin sota Wikimedia Commonsissa
Ranskan kuningas Ludvig XIV (1667)
Alankomaiden käskynhaltija Vilhelm III Oranialainen.
Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm (1663)
Ruotsin kuningas Kaarle XI Lundin taistelussa. (David Klöcker Ehrenstrahlin 1682)
Raseiniain taistelu

Raseiniainin taistelu oli toisessa maailmansodassa kesäkuussa 1941 käyty panssaritaistelu Raseiniainin kaupungin hallinnasta Liettuassa noin 75 kilometriä Kaunasista luoteeseen. Taistelussa olivat vastakkain kenraali Erich Hoepnerin komentama Saksan 4. panssariryhmä ja kenraalimajuri Kurkinin Neuvostoliiton III sekä kenraalimajuri Šestapolovin XII mekanisoitu armeijakunta. Neuvostoliiton Luoteisen rintaman komentaja Kuznetsov pyrki tuhoamaan Niemenjoen ylittäneet saksalaisjoukot. Taistelussa saksalaiset tuhosivat lähes täydellisesti kaupunkia puolustaneet neuvostojoukot, joten saksalaiset kykenivät ylittämään Väinäjoen. Taistelu oli yksi operaatio Barbarossan alkuvaiheen tärkeimmistä, sillä se mahdollisti Saksan joukkojen etenemisen Leningradia kohti.