Tykistö
Tulenjohto

Tyypillisesti jalkaväkiyksiköllä on alistettuna tai orgaanisesti osanaan tulenjohtovoimaa. Suurvalta-armeijoissa tulenjohto on melko korkealla organisaatiotasolla, mutta Suomessa se on alistettu joukkuetasolle. Tulenjohtaja on joukkueenjohtajan taistelijapari ja lähin yhteistyökumppani. Apunaan tulenjohtajalla on tulenjohtoryhmä tai -partio. Korkeammilla organisaatiotasoilla on myös tulenjohto-osansa: komppaniassa on tulenjohtopäällikkö ja pataljoonassa tulenjohtokomentaja. Nämä vastaavat epäsuoran tulen käytöstä omassa joukossaan.
Tykistön tulta voidaan johtaa suoraan käskemällä kohde, ampuvat tuliyksiköt ja haluttu määrä tulta. On kuitenkin tehokkaampaa, mikäli ammunta on etukäteen valmisteltua. Ylemmät johtoportaat antavat kullekin jalkaväkijoukolle tietyn määrän tulenkäyttöoikeutta, jonka ne saavat käyttää harkintansa mukaan. Yleensä näiden oikeuksien perusteella määritellään omalta puolustusalueelta joukko erityyppisiä maaleja, joiden koordinaatit tiedotetaan tuliyksiköille. Hätätilanteessa kuka hyvänsä osaa pyytää tulta tällaiseen maaliin. Puolustuksessa ja viivytyksessä maalit ovat yleensä määriteltyjä alueita. Varoetäisyyden vuoksi tykistön maalit ovat kauimpana, kranaatinheittimistön maalit lähimpänä omia asemia. Hyökkäyksessä tulisuunnitelma käsittää tiedustelun perusteella valittuja maastonkohtia, joihin tilataan tulta hyökkäyksen niin vaatiessa. Jos vihollisen asemat ovat tiedossa, suunnitellaan murtokohtaan valmistelu, joka ammutaan aikataulutetusti. Tavoitteena on estää vihollisen toiminta jalkaväen lähestyessä murtokohtaa. Valmistelun kesto on n. 5 minuuttia ja se alkaa tykistöllä, jatkuu raskaalla kranaatinheittimistöllä ja päättyy mahdollisesti kevyeen kranaatinheittimistöön. Koska kevyen kranaatinheittimistön varoetäisyys on vain 100 m, sen turvin päästään rynnäkköetäisyydelle.
Kaikkea tulenkäyttöä tulisi edeltää tarkistusammuntoja, joilla varmistetaan ballistisen valmistelun onnistuminen. Tarkistusammunnoilla pyritään mahdollisuuksien mukaan vaikuttamaan viholliseen, mutta yleensä ne käsittävät yhden tai kaksi vaarattomaan paikkaan ammuttua tuliyksikön kertaa (kaikkien putkien yhteislaukausta), joiden osumisen perusteella tehdään tarvittavat korjaukset ampuma-arvoihin. Heittimistöllä ammuttaessa tehdään ensin ns. vakautuslaukas, jolla ase vakautetaan tuliaseemaansa. Sen jälkeen siirrytään varsinaisiin tarkistusammuntoihin.
Tarkistusammuntoja voidaan tehdä koska tahansa taistelun aikana. Koska tulenjohdolla on lanka- tai radioyhteys tuliyksikköön, sen mahdollisuudet eivät ole sidottuja valmiiksi määriteltyihin maaleihin. Tarvittaessa tulta voidaan joustavasti siirtää haluttuun paikkaan taistelun kulun mukaisesti. Raketinheittimistöllä, jota käytetään laajoja pehmeitä aluemaaleja, esimerkiksi huoltokeskuksia, vastaan, tällainen tulenkäyttö on sääntönä. Tulenkäytön valmistelu tarkastetaan yhdellä kerralla, minkä jälkeen ammutaan välittömästi vaikutusammuntana raketinheitin (40 putkea) tyhjäksi. Tämän jälkeen asemista lähdetään välittömästi, jotta vihollisen vastatykistötoiminta ei tuhoa tuliyksikköä.
Tulta voidaan edellä kuvatun perinteisen menetelmän lisäksi johtaa myös ilma-aluksista, esimerkiksi lennokeista tai helikoptereista. Myös tykistötutkia tai elektronista tiedustelua voidaan käyttää maalien havaitsemiseen. Erityisesti vastatykistötoiminnassa tutkat ovat tärkeitä. Tällöin ongelmana on kuitenkin tulen korjaaminen ja vaikutuksen havaitseminen, jotka edellyttäisivät joko hyviä sensoreita tai paikan päällä olevaa tulenjohtajaa. Tiedustelutulenjohtajia käytetäänkin vihollisen kärjen takana olevien kohteiden havaitsemiseen ja tuhoamiseen.