Irakin historia
Islamin tulo > Buijidit ja beduiinidynastiat

Vuosikymmenen kaaoksen jälkeen Buijidien päällikkö Muʿizz al-Dawlah valtasi Bagdadin vuonna 945, palauttaen vakaammat ajat. Buijidit olivat Kaspianmeren etelärannalta kotoisin olevia šiiamuslimeja. He hyödynsivät vallitsevaa sekasortoa ja valtasivat suuren osan Länsi-Iranista ja laajensivat nyt valtaansa Irakiin. Muʿizz al-Dawlah asettui Bagdadiin, mutta hänen hallintonsa ei koskaan hallinnut koko Irakia. Buijidit sallivat kuitenkin abbasidikalifien jäädä mukavaan, mutta eristäytyneeseen vankeuteen palatsiinsa. Tämä oli nöyryytys abbasideille ja sunnalaisille. Bagdadissa esiintyi usein jännitteitä Buijideita kannattaneiden šiiojen ja sunnien välillä. Tämän seurauksena kaupunki jakaantui pieniin yksiköihin, jotka elivät omien muuriensa sisäpuolella. Kaupunki oli liian väkivaltainen, jotta se olisi ollut omavarainen elintarvikkeiden suhteen, mikä aiheutti nälänhätää kun alueen tärkeimmän vilja-aitan hallinta nykyisessä Pohjois-Irakissa menetettiin.
Buijidien hallinnan aikana Irak ei ollut poliittisesti yhtenäinen ja Bagdadissa valtaa pitäneet buijidit hallitsivat harvoin koko aluetta. Basraa hallitsi kilpaileva buijidiprinssi ja maan pohjoisosassa valtaa pitänyt Hamdadidien dynastia erkani yhä enemmän Bagdadin vallasta. Heidän hallintokaupunkinsa oli Mosul. Pohjoisessa ei kärsitty yhtä merkittävästi kastelujärjestelmien tuhoutumisesta kuin Keski- ja Etelä-Irakissa. Alueen maanviljelys oli riippuvainen sateista, eikä se ollut yhtä varakasta aluetta kuin etelä, mutta se oli vähemmän altis poliittisille häiriöille. Hamdadidit tunnustettiin Mosulin hallitsijaksi vastineeksi viljan viennistä Bagdadiin ja Samarraan. Hamdadidien hallinta Pohjois-Irakissa päättyi vuonna 977, kun buijidihallitsija Adud al-Daulan aikana Hamdadidit ajettiin pois Mosulista. Tämä ei yhdistänyt Irakia pitkäksi aikaa, vaan Adud al-Daulan kuoltua 983 alueen suurimman beduiiniheimon šeikit ottivat yhä enemmän valtaa. 1000-luvun alkuun tultaessa beduiinien Uqaylid-dynastia oli päässyt valtaan pohjoisessa. Toisin kuin Ḥamdanidit ja Buijidit, Uqaylid-sheikit asuivat aavikkoleireillä kaupunkien sijaan, ja he luottivat ennen omaan heimoonsa, kuin turkkilaisiin sotilaisiin. Vuonna 1044 Iranin puolelta hyökänneet turkkilaissukuiset oghuusit kukistivat beduiinijoukot. Taistelu on jäänyt historiassa vähälle huomiolle, mutta on todennäköistä, että tämä taistelu varmisti sen, että Pohjois-Irakin tasangoilla asuvat ihmiset pysyivät arabiankielisinä, toisin kuin pohjoisen Anatolian arojen asukkaat, jotka puhuivat turkkia.
Myös etelämpänä beduuiinit kasvattivat valtaansa, jossa Mazyadid-dynastian pääleiristä kasvoi 1000-luvulla Hillahin kaupunki. Kaupunki kasvoi ohi Kufan alueen suurimmaksi kaupungiksi. Bagdad lähiympäristöineen ja Tigriin varsi Bagdadista Persianlahdelle pysyi suurin piirtein Buijidien vallassa. Merkittävimmän buijidihallitsija Adud al-Daulan aikana beduiinit alistettiin buijidien valtaan vuonna 983, mutta hänen kuoltuaan oli seuraavilla hallitsijoilla vaikeuksia hallita jopa Bagdadia ja sitä ympäröivää aluetta. Aikakausi oli poliittisesti epävakaata aikaa, ja sunnien ja šiiojen kiistat kävivät yhä väkivaltaisemmiksi. Šiioja oli vähemmän, mutta heillä oli buijidien tuki. Tämä taas sai sunnalaiset turvautumaan abbasidikalifeihin, jota he pitivät uskonnollisena johtajanaan. Poliittista valtaa tällä ei kuitenkaan ollut. Epävakaista oloista huolimatta Bagdad säilyi älymystön keskuskaupunkina. Vahvan poliittisen auktoriteetin puute tarkoitti sitä, että vapaata keskustelua ja ajatustenvaihtoa saattoi käydä tavalla, joka ei ollut mahdollista autoritaarisemman hallinnon aikana.