stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vitali Papadopulo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. heinäkuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Krasnyi Sulin, Venäjän SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 177 cm
Junioriseurat
: Nika Krasnyi Sulin
: Rošisp Rostov-na-Donu
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1983 | SKA Rostov-na-Donu | 38 | (1) |
| 1983–1987 | Rostselmaš Rostov-na-Donu | 140 | (64) |
| 1988–1989 | SKA Rostov-na-Donu | 80 | (33) |
| 1990 | Rostselmaš Rostov-na-Donu | 34 | (7) |
| 1991 | APK Azov | 1 | (2) |
| 1991 | P-Iirot | 9 | (2) |
| 1991 | Krystal H’erson | 4 | (1) |
| 1992 | Tavrija H’erson | 8 | (2) |
| 1992 | Lokomotiv Nižni Novgorod | 11 | (0) |
| 1993–1994 | Panionios | 2 | (0) |
| 1994 | → Kalamata (laina) | – | (–) |
| 1994–1996 | Rostselmaš Rostov-na-Donu | 51 | (3) |
| 1996 | → Rostselmaš-2 Rostov-na-Donu | 9 | (7) |
| 1997–1998 | Torpedo Arzamas | 60 | (26) |
| 1999 | Maksima Rostov-na-Donu | – | (–) |
| 2001–2004 | FK Bataisk | 36 | (10) |
| Yhteensä | Yhteensä | 483 | (158) |
Valmennusura
2009–2010: FK Bataisk-2007
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Vitali Vladimirovitš Papadopulo (ven. Виталий Владимирович Пападопуло, s. 19. helmikuuta 1963 Krasnyi Sulin, Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen Papadopulo on toiminut apuvalmentajana ja muissa taustatehtävissä venäläisessä FK Bataisk-2007:ssä.
Papadopulo edusti urallaan SKA Rostov-na-Donua, Rostselmaš Rostov-na-Donua, APK Azovia, Pallo-Iiroja, Krystal H’ersonia, Lokomotiv Nižni Novgorodia, Panioniosia ja FK Torpedo Arzamasia.
Veskijõgi

| Veskijõgi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Viro
Maakunnat:  Läänemaa
Kunnat:  Nõva
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Veskijõen vesistö
Pinta-ala:  27,9 km² 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Hindaste järv
 :  59°9′8″N, 23°47′25″E
Laskupaikka:  Nõva, Keibu laht, Suomenlahti
 :  59°13′47″N, 23°42′27″E
Läpivirtausjärvet:  Veskijärv
Taajamat:  Vaisi
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  19,4 m mpy.
Laskukorkeus:  0 m mpy.
Korkeusero:  19,4 m
Pituus:  11,7 km 
Kaltevuus:  1,66 m/km
Muuta
Veskijõgi  (myös Tullmurru jõgi tai Vaisi jõgi ) on joki Nõvassa Läänemaalla Viron pohjoisosissa, joka laskee Keibu-lahteen Suomenlahdella.
Joen kulku

Joki alkaa Hindaste järvestä, joka sijaitsee Suursoon alueella. Se on suoraksi kaivettu oja, joka on johdettu Veskijärveen. Veskijärveen laskee myös Tänavjärven laskuoja, joka sisältyy Veskijõen vesistöön. Alajuoksulla joki halkoo suoraksi kaivettuna aution metsäalueen ja tulee asutulle alueelle Nõvan kirkonkylän Vaisiin. Sieltä se siirtyy ranta-alueelle, missä se laskee autiolla rannikolla Keibu-lahteen.
Valeri Poljakov

| Valeri Poljakov> Валерий Владимирович Поляков |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Valeri Vladimirovitš Poljakov
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1942 Tula, Venäjän SFNT
Kuollut: 19. syyskuuta 2022 (80 vuotta)
Ura
Tyyppi:  kosmonautti
Lennot

 :  Sojuz TM-6
 
 :  Sojuz TM-18
 
Valeri Vladimirovitš Poljakov (ven. Валерий Владимирович Поляков, syntyjään Valeri Ivanovitš Koršunov, 27. huhtikuuta 1942 Tula, Venäjän SFNT – 19. syyskuuta 2022) oli venäläinen kosmonautti.
Poljakov pitää hallussaan maailmanennätystä oltuaan avaruudessa yhtäjaksoisesti 437 vuorokautta aikavälillä 8. tammikuuta 1994 – 22. maaliskuuta 1995. Hän jäi eläkkeelle 1. kesäkuuta 1995. Yhteensä urallaan hän oli avaruudessa yli 22 kuukauden ajan.
Kosmonauttiuransa jälkeen Poljakov työskenteli Venäjän terveysministeriössä johtamassa avaruuslentojen terveysohjelmia. Hänelle myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi.
Poljakov vaihtoi nimensä sen jälkeen, kun hänen isäpuolensa adoptoi hänet vuonna 1957.
Avaruuslennot

Sojuz TM-6 / Sojuz TM-7, 28. elokuuta 1988 – 27. huhtikuuta 1989, 240 päivää, 22 tuntia, 34 minuuttia
Sojuz TM-18 / Sojuz TM-20, 8. tammikuuta 1994 – 22. maaliskuuta 1995, 437 päivää, 17 tuntia, 58 minuuttia
Aiheesta muualla

Henkilökuva Venäjän ja Neuvostoliiton sankarit -sivustolla (venäjäksi)
Spacefacts.de: Valeri Poljakov (englanniksi)
Unkarinvinttikoira

| Unkarinvinttikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Unkari ja lähiympäristö
Määrä:  Suomessa rekisteröity 124
Alkuperäinen käyttö:  Ajava metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  Seura- ja harrastekoira (rata- ja maastojuoksu)
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  Magyar agár, Hungarian Greyhound, levrier hongrois, Ungarischer Windhund, lebrel húngaro, ungari hurt
FCI-luokitus:  ryhmä 10 Vinttikoirat alaryhmä 3 Lyhytkarvaiset #240
Ulkonäkö
Paino:  22–31 kg
Säkäkorkeus:  uroksilla 65–70 cm ja nartuilla 62–67
Väritys:  kaikki värit
Unkarinvinttikoira (unk. Magyar agár) on unkarilainen koirarotu, joka kuuluu roturyhmään 10. Se on Suomessa hyvin harvinainen. Suosituin se on Keski-Euroopassa, erityisesti Saksassa.
Ulkonäkö

Unkarinvinttikoira on alkukantainen rotu, lihaksikas, jäntevä ja raskastekoisempi kuin esimerkiksi greyhound. Kaikki vinttikoirilla tunnetut värit ovat sallittuja paitsi sininen, sini-valkoinen, ruskea, sudenharmaa sekä musta parkinruskein merkein ja kolmivärisyys. Turkki on lyhyt ja tiivis, talvella voi kehittyä melko runsaasti aluskarvaa. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 65–70 cm ja nartuilla 62–67, mutta tärkeämpää on kuitenkin kokonaisvaikutelma.
Luonne ja käyttäytyminen

Koira on hyvin voimakastahtoinen ja omanarvontuntoinen, ja sillä on vahva vartioimisvietti. Omalle laumalleen se on lempeä, hyväntahtoinen ja lojaali. Tottelevaisuutta voi opettaa vain tiettyyn rajaan, sillä vinttikoiran luonne ei oikein tahdo taipua. Se on toisaalta myös herkkä, sillä uudet oudot tilanteet stressaavat sitä. Vapaasti juokseminen on sille hyvin tärkeää, kuten vinttikoirille yleensäkin. Sen palautuminen on hämmästyttävän nopeaa. Rodun metsästysvietti on voimakas.
Unkarinvinttikoiran kanssa voi harrastaa näyttelyitä ja rata- ja maastokilpailuja.
Alkuperä

Unkarinvinttikoiran esi-isät kulkeutuivat madjaarien mukana Unkarin alueelle jo 800-luvulla. Kyseisiä idästä tulleita vinttikoiria risteytettiin mitä todennäköisimmin roomalaisten vinttikoirien kanssa. 1900-luvulla tehtiin risteytys englanninvinttikoiran kanssa, jotta rodusta saataisiin sirompi ja nopeampi. Toisen Maailmansodan jälkeen populaatio oli supistunut muutamaan yksilöön. FCI hyväksyi rodun vuonna 1966. Ensimmäinen pentue Suomessa syntyi 2001.
Unkarinvinttikoira moldovalaisessa postimerkissä.
Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti

| Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti> Российский государственный институт сценических искусств (venäjäksi) |
| --- | --- |
 Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutin rakennus Pietarissa
Perustettu:  1779
Opiskelijoita:  950
Sijainti:  Pietari,  Venäjä (59.9406°N, 30.3458°E)
Osoite:  Mohovaja ulitsa 34, Pietari
Sivusto:  rgisi.ru
Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti (ven. Российский государственный институт сценических искусств) on alansa korkeakoulu- ja tutkimuslaitos Venäjällä. Instituutissa on mahdollista suorittaa muun muassa näyttelijän- ja ohjaajantyön maisteri- ja tohtoritutkinto.
Esittävän taiteen instituutti on vanhin ja suurin Venäjällä toimiva alansa laitos. Instituutti on nimetty uudelleen monta kertaa ja sen nykyinen nimi on vuodelta 2015. Yksi aikaisemmista nimistä on ollut Pietarin teatteritaiteiden akatemia. Esittävän taiteen instituutti sijaitsee Pietarissa Mohovajakadun varrella.
Instituutissa on nykyään noin 950 täysiaikaista oppilasta. Se jakaantuu neljään eri laitokseen: draamateatterilaitos, nukketeatterilaitos, näyttämö- ja lavasteteknologialaitos sekä teatterityön laitos. Opinnot kestävät yhteensä neljä vuotta, ja opiskelu tapahtuu kuutena päivänä viikossa. Puolivuosittain järjestettävissä tasokokeissa pudotetaan osa opiskelijoista. Opiskeltaviin aineisiin kuuluu perinteisen näyttämötyön lisäksi muun muassa balettia, miekkailua ja mimiikkaa.
Nykyään instituutin näyttelijäntyön johtajana toimii professori Sergei Tšerkasski. Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutilla on pitkä historiallinen perinne Konstantin Stanislavskin (1863–1938) näyttelijäntyömetodin tutkimuksessa. Stanislavskin menetelmä on maailmalla tunnetuin näyttelijäntyön metodi.
Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutin entisten opiskelijoiden joukossa on useita Venäjän arvostetuimman teatteripalkinnon, Zolotaja maskan, voittajia. Koulun opettajina toimivat muun muassa Grigori Ditjatkovski ja Lev Dodin.
Sergei Tšerkasski ja Veniamin Filštinski ovat järjestäneet Suomessa näyttelijöille ja ohjaajille tarkoitettuja työpajoja. Näillä kursseilla hyödynnetään Stanislavskin toiminta-analyysimenetelmää ja fyysisten tekojen menetelmää.
Ehkä kuuluisimpiin instituutissa vaikuttaneisiin ohjaajiin ja näyttelijöihin lukeutuu Vsevolod Meyerhold, joka toimi koulun professorina. Nykyään koko 1920-lukua kutsutaan venäläisen teatterin historiassa Meyerholdin vuosikymmeneksi.
Instituutissa opiskelleita suomalaisia

| --- | --- |
 Ville Haapasalo  Jevgeni Haukka  Henna Haverinen  Anselmi Hirvonen  Raisa Hyväri  Kari Jokisaari  Jaakko Kiljunen  Julia Kärnä  Usva Kärnä  Outi Kärpänen  Sirke Lääkkölä  Sofia Molin :  Eeva Putro  Vilma Putro  Petteri Rantatalo  Kuuno Sevander  Valtteri Simonen  Anne Syysmaa  Marko Syysmaa  Katja Tervo  Sulo Tuorila  Minna Maaria Virtanen  Ella Mustajärvi
Aiheesta muualla

Российский государственный институт сценических искусств (venäjäksi)
Viktor Rákosi

| Viktor Rákosi |
| --- | --- |
 Viktor Rákosi
Henkilötiedot
Syntynyt: 1860
Kuollut: 1923 (62–63 vuotta)
Kansalaisuus:  Unkari
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Sipulusz
Äidinkieli: unkari
Tuotannon kieli: unkari
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Viktor Rákosi, kirjailijanimi Sipulusz, (1860–1923) oli unkarilainen kirjailija. Rákosi oli veljensä Jenő Rákosin perustaman Budapesti Hírlapin toimittajia. Hän on julkaissut muun muassa romaanit Egy falusi Hamlet ('Maalais-Hamlet', 1887). Téli rege (1892, suom. Talvinen tarina), Polgárháború ('Kansalaissota', 1897), novellikokoelmat Rejtett fészkek ('Piilopesiä', 1891), Korhadt fakeresztek (1899, suom. Lahonneita puuristejä), näytelmän Aranylakodalom ('Kultahäät', yhdessä László Beöthyn kanssa, 1898). Suurta suosiota ovat saavuttaneet varsinkin Rákosin raikasta ja iloista huumoria uhkuvat kertomukset ja lastut.
Rákosi kirjoitti nimellä Sipulusz muun muassa humoristisia novelleja.
Suomennetut teokset

Lahonneita puuristejä (Korhadt fakeresztek), suomentanut Ilona Jalava. Porvoo: Werner Söderström, 1901
Talvinen tarina: romaani (Téli rege), suomentanut Eemeli Jaakkola. Porvoo: WSOY 1916
Valheen kengillä: romaani (A bujtogatók) suom. Väinö Pesola. Helsinki: Otava 1924. Sarja: Tähtisarja 31
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viktor Rákosi Wikimedia Commonsissa
Valvoja (Yhdysvallat)

Kuvat ja suuremmat otsikot alkoivat yleistyä Valvojassa 1920-luvun puolivälissä. Lehti käytti edelleen fraktuuraa.
Valvoja (myös Walwoja) oli Michiganin Calumetissa vuosina 1915–1957 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti. Taustaltaan se oli lestadiolainen.
Lestadiolaisten suurseuralaisten perustama Valvoja oli kahdesti tai kolmesti viikossa ilmestynyt, poliittiselta linjaltaan republikaaninen uutislehti. Sen toimittajina työskentelivät vuoteen 1931 saakka John Turja ja Into Johannes Teljo. Toimituskuntaan kuuluivat eri aikoina myös Jussi Hinkkanen, Yrjö Sjöblom ja koko 1920-luvun ajan John Gustav Tuira. Vuonna 1931 päätoimittajaksi tuli Reino W. Suojanen, jonka pitkäaikaisena työtoverina oli Emil Arvid Millen (Haikola).
Valvojan lukijakunta käsitti lestadiolaisten lisäksi Suomi-synodin ja Kansalliskirkon kannattajia ja se saavutti melko suuren levikin, 9 000 kappaletta vuonna 1921. Lestadiolaisten sisäisten ristiriitojen takia sen kilpailijaksi perustettiin vuonna 1930 uusi lehti Opas, mutta Valvojan levikki pysyi vielä 1930-luvulla 8 000 kappaleen tasolla. Vuonna 1954 levikki oli enää 2 200, eikä kahden samaan herätysliikkeeseen kuuluvan lehden julkaiseminen samassa kaupungissa ollut enää järkevää. Valvoja ja Opas yhdistettiin kesällä 1957 Pohjolan Sanomat -nimiseksi lehdeksi, jonka toimittajaksi tuli pian Niilo Mikael Lapinoja. Vuonna 1959 Pohjolan Sanomat muutettiin Amerikan Sanomat -nimiseksi viikkolehdeksi, joka lakkasi kesäkuussa 1960. Samalla päättyi myös Calumetin suomalaisten sanomalehtien historia.
Aiheesta muualla

Valvoja digitoituna Kansalliskirjastossa
Vanhamäki

Vanhamäki on kylä Mikkelissä Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee Puulaveden läheisyydessä, linnuntietä noin 22 kilometriä Mikkelin torilta luoteeseen.
Asukasluku on alle 200 henkeä, mutta mökkiläisiä on moninkertaisesti. Kylä on Mikkelin vanhimpia asutuspaikkoja. Alue on Mikkelin seudun korkeimpia, mm. kylän keskellä oleva Ollanmäki (noin 187 metriä merenpinnasta) yltää yli 40 metriä Mikkelin Naisvuoren tornin ylitse.
Vanhamäen lakkautettua koulua on käytetty kyläläisten kokoontumispaikkana.
Venäjän erikoislento-osasto

| Venäjän erikoislento-osasto |
| --- | --- |

 IATA:    –  ICAO: RSD 
Kutsukoodi:  STATE AERO
Perustettu:  5. toukokuuta 1956
Laivaston koko:  63
Solmukohdat:  Vnukovon lentoasema
Emoyhtiö:  Venäjän federaation presidentin hallinto-osasto
Kotipaikka:  Moskova
Avainhenkilö(t):  Konstantin Tereštšenko (johtaja)
Venäjän erikoislento-osasto (ven. Специальный лётный отряд «Россия»; ICAO: RSD, kutsukoodi: STATE AERO) on Venäjän federaation presidentin hallinto-osaston alaisuudessa toimiva lentoyhtiö, joka vastaa Venäjän presidentin ja hallituksen VIP-lentokoneiden operoinnista. Sen kotikenttä on Vnukovon lentoasema Moskovassa.
Erikoislento-osasto perustettiin jo 5. toukokuuta 1956, mutta itsenäinen lentoyhtiö siitä tuli vasta vuonna 2009.
Historia

Vuoteen 1956 saakka Neuvostoliiton johtajistoa kuljetettiin sotilaslentokoneilla. 13. huhtikuuta 1956 julkaistulla ministerineuvoston direktiivillä 496-295S kuljetusvastuu siirrettiin pois Neuvostoliiton puolustusministeriöltä. 5. toukokuuta 1956 siviili-ilmailuministeriö antoi käskyn perustaa Aeroflotin alaisuuteen VIP-kuljetuksista vastaava lento-osasto, jonka kotikentäksi tulisi Vnukovo. Osasto sai myöhemmin nimen Erillinen lento-osasto numero 235 (Отдельный авиационный отряд № 235). Lento-osaston ensimmäinen komentaja oli A. I. Kolevatov. Sen miehistöt otettiin Aeroflotin Moskovan-osastosta.
Neuvostoaikana erikoislento-osasto kuljetti Neuvostoliiton puoluejohdon ja hallituksen lisäksi myös Neuvostoliiton ystävämaiden johtoa. Vuosina 1959–2009 se lensi myös jonkin verran kaupallista reitti- ja tilausliikennettä. Neuvostoliiton hajottua Erillinen lento-osasto 235 liitettiin valtion omistamaan Rossija-lentoyhtiöön, jonka alaisuudessa se toimi vuoteen 2009 asti. Lento-osasto erotettiin erilliseksi yksikökseen 31. tammikuuta 2009.
Laivasto

Maaliskuussa 2017 erikoislento-osaston laivastoon kuului 63 lentokonetta ja helikopteria. Lisäksi seitsemän konetta oli säilytyksessä ja neljä tulossa käyttöön.
| Konetyyppi | Käytössä | Tulossa käyttöön | Säilytyksessä |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319-100X | 2 | – | – |
| Antonov An-148-100E | 5 | – | – |
| Antonov An-148-100V | 1 | 2 | – |
| Iljušin Il-62M | – | – | 1 |
| Iljušin Il-62MK | – | – | 1 |
| Iljušin Il-96-300 | 10 | 2 | – |
| Iljušin Il-96-400 | 1 | – | – |
| Jakovlev Jak-40 | 2 | – | 1 |
| Jakovlev Jak-40D | 1 | – | – |
| Mil Mi-8PS-7 | 17 | – | 1 |
| Suhoi Superjet 100-95 | 2 | – | – |
| Tupolev Tu-134AK | 2 | – | 2 |
| Tupolev Tu-154M | 2 | – | 1 |
| Tupolev Tu-204-100 | 1 | – | – |
| Tupolev Tu-204-300 | 3 | – | – |
| Tupolev Tu-214 | 4 | – | – |
| Tupolev Tu-214SR | 5 | – | – |
| Tupolev Tu-214SUS | 2 | – | – |
| Tupolev Tu-214VPU | 1 | – | – |
| Yhteensä | 63 | 4 | 7 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän erikoislento-osasto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Специальный лётный отряд «Россия»
Iljušin Il-96-300
Suhoi Superjet 100-95
Mil Mi-8PS-7
Käännös suomeksi
Viipurin historia

Viipurin lippu.
Viipurin historia alkaa vuodesta 1293 Viipurin linnan perustamisen aikaan. Viipurista tuli sittemmin Vuoksen rannalla sijainnut karjalaisten kauppapaikka.
Torkkeli Knuutinpoika johti upplantilaisten kolmatta ristiretkeä Suomeen vuonna 1293. Sotaretken päätteeksi Ruotsi perusti Viipurin linnan vahvistaakseen valtaansa. Linna sijoitettiin eräälle Vuoksen pienelle saarelle, sillä sijainti oli jo entuudestaan tuttu monille ruotsalaisille, jotka olivat tehneet sotaretkiä Karjalan alueelle.
Viipurin linnan läheisyyteen rakennettiin puolustuslaitteita sekä suojattu satama-alue viikinkien ja muiden epätoivottujen vierailijoiden vuoksi. Vuonna 1323 Viipurin linnasta ja sen lähiympäristöstä tuli Ruotsin omaisuutta. Ruotsin kuningas Eerik XIII Pommerilainen myönsi Viipurille kaupunki-oikeudet vuonna 1403, joten Viipurista tuli virallinen kaupunki. Sittemmin Viipuri oli yksi Suomen merkittävimmistä kauppakaupungeista sekä Kaakkois- ja Itä-Suomen keskus.
Viipuri 1500-luvun puolivälissä.
Eerik Akselinpoika Tott rakennutti 1470-luvulla Viipurin ympärille suojamuureja. Muurit sisälsivät suojavarustuksia ja puolustustorneja. Tunnetuin Viipurin suojatorneista oli Pyhän Andreaksen torni. Jo 1400-luvun alussa Viipuriin rakennettiin monta kirkkoa, mm. kivirakenteinen tuomiokirkko, joka tuhoutui vuonna 1477 tulipalossa. 1550-luvun alkaessa Viipuri oli jo täyteen rakennettu.
Venäjän tšaarin Pietari Suuren joukot valloittivat Viipurin huhti-kesäkuussa 1710, joten kaupunki liitettiin Venäjän lääniksi. Venäläinen sotajoukko piiritti kaupunkia 77 päivää ennen kuin ruotsalaiset antautuivat ja Viipuri jäi Venäjälle.[lähde? ] Valloitus tapahtui Suuren Pohjan sodan aikoihin. Neljä vuotta aikaisemmin tapahtunut Viipurin piiritys epäonnistui, joten tapahtumaa voidaan kutsua "toiseksi Viipurin piiritykseksi". Vuonna 1710 Pietari Suuren voima oli kuitenkin vahvistunut, joten hän päätti yrittää Viipurin valtaamista uudelleen.
Nykyisin Viipuri on osa Luoteis-Venäjää ja kuuluu Leningradin alueeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viipurin historia Wikimedia Commonsissa
D. Kaijanen : Viipurin linnoitustyöt 1850-70 luvulla, Karjala, 09.04.1939, nro 95, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vizcayan silta

Vizcayan silta (espanjaksi El puente de Vizcaya, baskiksi Bizkaia Zubia) yhdistää Portugaleten kaupungin ja Getxon kunnan Espanjan pohjoisosan Baskimaassa Nervión-joen eri puolilla. Sillan rakenne on erikoinen: siinä on liikkuva vaunu, joka kuljettaa enimmillään kuusi autoa gondolissa vilkasliikkeisen jokisuun yli. Vizcayan silta on rakennettu vuonna 1893, ja se tehtiin paikkaan, jossa ei ollut tilaa massiivisille ajorampeille, eikä toisaalta voitu katkaista jokisuun vilkasta laivaliikennettäkään. Sillan gondoli kulkee kahdeksan minuutin välein läpi vuorokauden. Sen toiminta keskeytyi neljäksi vuodeksi Espanjan sisällissodan aikana, muulloin se on ollut jatkuvasti käytössä.
Vizcayan silta on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2006.
Yleisnäkymä
Näkymä Portugaletista.
Autoja ylittämässä siltaa.
Sillan ylätasanne
Vitali Prohorov

Vitali Prohorov vuonna 2017.
Vitali Prohorov (s. 25. joulukuuta 1966) on entinen neuvostoliittolainen ja venäläinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1992. Prohorov pelasi muun muassa Moskovan Spartakin joukkueessa ja NHL:ssä St. Louis Blues -joukkueessa. Prohorov voitti jääkiekon olympiakultaa IVY:n joukkueessa vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Vitali Prohorov The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Vitali Prohorov Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Valvasone Arzene

| Valvasone Arzene |
| --- | --- |
 Valvasonen linna
 vaakuna
 Valvasone Arzene
 Koordinaatit: 46°0′8″N, 12°50′52″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Friuli-Venezia Giulia
Maakunta:  Pordenone
Perustettu:  1.1.2015
Pinta-ala:  
 – Maa:  29,68  km²
Korkeus:  59 (min. 46 - maks. 79) m
Väkiluku (2013):  4 002 
 – Väestötiheys:  134 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valvasone Arzene on kunta Italiassa Friuli-Venezia Giulian alueella olevassa Pordenonen maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2015, kun kaksi kuntaa, Valvasone (2 195 asukasta) ja Arzene (1 807), yhdistyivät muodostaen Valvasone Arzenen kunnan.
Historia

Valvasone on kasvanut linnan (Castello di Valvasone) ympärille. Linnan tunnettu historia ulottuu 1200-luvun puoleen väliin saakka, jolloin sitä rakennettiin Aquileian patriarkan Gregorio da Montelongon käskystä. Vuonna 1363 Itävallan herttua Rudolf IV poltti linnan ja sitä ympäröivän kylän sotiessaan silloisen Aquileian patriarkan kanssa. Nykyinen linna on pääosin vuodelta 1518. Linnan edessä olevalla Piazza Castellon aukiolla on 1600-luvulta peräisin oleva kaivo. Toinen tärkeä aukio Valvasonessa on Piazza Libertà, jonka vierellä sijaitsee kirkko Chiesa del Santissimo Corpo di Cristo. Kirkko on rakennettu vuosina 1449–1454.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valvasone Arzene Wikimedia Commonsissa
Pordenonen maakunta
Andreis | Arba | Aviano | Azzano Decimo | Barcis | Brugnera | Budoia | Caneva | Casarsa della Delizia | Castelnovo del Friuli | Cavasso Nuovo | Chions | Cimolais | Claut | Clauzetto | Cordenons | Cordovado | Erto e Casso | Fanna | Fiume Veneto | Fontanafredda | Frisanco | Maniago | Meduno | Montereale Valcellina | Morsano al Tagliamento | Pasiano di Pordenone | Pinzano al Tagliamento | Polcenigo | Porcia | Pordenone | Prata di Pordenone | Pravisdomini | Roveredo in Piano | Sacile | San Giorgio della Richinvelda | San Martino al Tagliamento | San Quirino | San Vito al Tagliamento | Sequals | Sesto al Reghena | Spilimbergo | Tramonti di Sopra | Tramonti di Sotto | Travesio | Vajont | Valvasone Arzene | Vito d’Asio | Vivaro | Zoppola
Chiesa del Santissimo Corpo di Cristo.
Vesjolyje Ulybki

| Vesjolyje ulybki t> A.T.u. |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2008
 Tyylilaji: eurodance, electronica, elektroninen rock, pop rock
 Kesto: 38.54
 Levy-yhtiö: T.A. Music
t.A.T.u.:n muut julkaisut
| The Best 2006 | Vesjolyje ulybki 2008 | Waste Management 2009 |
Vesjolyje ulybki (Весёлые улыбки; 'Iloiset hymyt') on venäläisen t.A.T.u.-yhtyeen kolmas venäjänkielinen albumi. Albumi julkaistiin 21. lokakuuta 2008. Alkuperäiseksi nimeksi albumille suunniteltiin Upravlenije otbrosami (Управление отбросами). Albumi myi Venäjällä 200 000 kopiota. Singleinä levyltä on julkaistu "Belyi plaštšik", "220", "You and I" ja "Snegopady".
Kappaleet

Intro – 3.09 (säv. V. Kilar)
Belyi plaštšik (Белый плащик) – 3.14 (säv. V. Kilar, M. Maksakova, T.A. Music)
You and I – 3.14 (säv. E. Buller, A. Kubiszewski)
Snegopady (Снегопады) – 3.16 (säv. Slowman, K. Salem, T.A. Music)
220 – 3.09 (säv. V. Polijenko)
Marsianskie glaza (Марсианские глаза) – 3.09 (säv. S. Galojan, T.A. Music)
Tšelovetški (Человечки) – 3.28 (säv. Slowman, T.A. Music)
Vesjolyje ulybki / Happy Smiles (Весёлые улыбки) – 2.05 (säv. Je. Matveitsev)
Running Blind – 3.40 (säv. J. Schramm, L. Reinatz, C. Behrens, Sven Martin, R. Schwenger, L. Dissing)
Fly on the Wall – 3.57 (säv. J. Alexander, B. Steinberg)
Vremja Luny (Время Луны) – 3.24 (säv. V. Kilar, T.A. Music)
Ne žalei (Не жалей) – 3.06 (säv. V. Kilar, T.A. Music)
Aiheesta muualla

Vesjolyje ulybki discogs.com-sivustolla
Vitali Parah’nevytš

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. toukokuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Donetsk, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Tadžikistan
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 187 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1987 1988-1992 1992 1993-1995 1995 1995-1998 1998-2000 2000 2001 2002 2003 2004 | Naftovyk-Ochtyrka Odessa Nyva Ternopil Chornomorets Odessa Lokomotiv Moscow Chonbuk Hyundai Dinos Suwon Samsung Bluewings Shonan Bellmare Anyang LG Cheetahs Bucheon SK Chornomorets Odessa Dniester Ovidiopol |  |
Maajoukkue
| 1997 | Tadžikistan | 1 (0) |
Vitali Valerijovytš Parah’nevytš (ukr. Віталій Валерійович Парахневич, s. 4. toukokuuta 1969 Donetsk) on tadžikistanilainen entinen jalkapalloilija.