stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mike Shinoda
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mike Shinodan kotisivut
Mike Shinoda Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mike Shinodan fanisivut
| n k Linkin Park |
| --- | --- |
 Brad Delson  Mike Shinoda  David Farrell  Joe Hahn  Emily Armstrong  Colin Brittain   Entiset jäsenet: Chester Bennington  Rob Bourdon  Mark Wakefield  Kyle Christner  Scott Koziol 
Studioalbumit:  Hybrid Theory  Meteora  Minutes to Midnight  A Thousand Suns  Living Things  The Hunting Party  One More Light  From Zero 
Livealbumit:  Live in Texas  Road to Revolution: Live at Milton Keynes  A Thousand Suns+  Living Things+  The Hunting Party: Live from Mexico  One More Night Live 
Demot/Ep:t:  Xero Sampler Tape  Hybrid Theory EP  In the End  Underground V2.0  Underground V3.0  Underground 4.0  Underground 5.0  Underground 6  Underground 7  iTunes Live from SoHo  Songs from the Underground  MMM...COOKIES – Sweet Hamster Like Jewels from America!  Underground 9: Demos  A Decade Underground  LP Underground X: Demos  2011 North American Tour  A Thousand Suns: Puerta De Alcalá  iTunes Festival: London 2011  Underground Eleven  Underground 12  Underground 13 
Remixalbumit:  Reanimation  Collision Course  Recharged 
Singlet:  ”One Step Closer”  ”Crawling”  ”Papercut”  ”In the End”  ”Pts.OF.Athrty”  ”Somewhere I Belong”  ”Faint”  ”Numb”  ”From the Inside”  ”Lying from You”  ”Breaking the Habit”  ”Numb/Encore”  ”What I’ve Done”  ”Bleed It Out”  ”Shadow of the Day”  ”Given Up”  ”Leave Out All the Rest”  ”New Divide”  ”The Catalyst”  ”Waiting for the End”  ”Burning in the Skies”  ”Iridescent”  ”Burn It Down”  ”Lost in the Echo”  ”Powerless”  ”Castle of Glass”  ”A Light That Never Comes”  ”Guilty All the Same”  ”Until It’s Gone”  ”Final Masquerade”  ”Heavy”  ”Talking to Myself”  ”One More Light”  ”The Emptiness Machine”  ”Heavy Is the Crown” 
Muut kappaleet:  ”Runaway”  ”It's Goin’ Down”  ”We Made It”  ”Darker Than Blood” 
Videot:  Frat Party at the Pankake Festival  The Making of Meteora  Live in Texas  Breaking the Habit  Collision Course  Minutes to Midnight  Road to Revolution: Live at Milton Keynes 
Muuta:  Diskografia  Machine Shop Recordings  Music for Relief  Projekt Revolution  Dead By Sunrise  Fort Minor  Download to Donate  A Thousand Suns World Tour 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef 
Mike Shinoda esiintymässä Sonisphere-festivaalilla Porin Kirjurinluodossa 25. heinäkuuta 2009.
Mike Shinoda Linkin Park -yhtyeen mukana Maquinaria Festivalilla, Chilessä vuonna 2010.
Siirtokunta

Penedon suomalaisia saunassa 1952.
Siirtokunta eli kolonia voi tarkoittaa toiseen maahan asettuneiden vierasmaalaisten yhteisöä tai jonkin kansan oman kotimaansa ulkopuolelle perustamaa kauppapaikkaa. Antiikin aikana oli tavallista, että Välimeren alueella asuneet kansat perustivat siirtokuntia toisiin maihin. Esimerkiksi kreikkalaiset perustivat useita siirtokuntia Italiaan.
Shokki (sarjakuva)

Shokki Special-albumin etu- ja takakansi
Shokki oli 1970-luvulla Suomessa ilmestynyt kauhusarjakuvalehti, jossa julkaistiin tarinoita amerikkalaisen Warren-kustantamon lehdistä Creepy ja Eerie. Ne jatkoivat 1950-luvulla pannaan joutuneiden EC Comics -kustantamon lehtien, kuten Tales from the Cryptin perinteitä lyhyissä, yllätyksellisesti loppuvissa kauhutarinoissa.
Julkaisut

Shokki-lehti 1–2/1972, 1–12/1973, 1–13/1974, 1–13/1975 ja 1–13/1976, Semic
Shokki Special, albumi, Semic 1973
Shokki, Sarjakirjat 8/1973 ja 16/1974, Semic
Julkaisut > Kokoelmat

Shokki: Värjyvää vampyyriviihdettä! Creepy-kokoelma.  ((Creepy archives.) Alkuperäislaitoksen toimitus: Shawna Gore. Suomennos ja historiikki: Pekka A. Manninen. Dark Horse books)  Tampere:  Egmont, 2009.  ISBN 978-952-233-121-2
Shokki: Toinen karmea Creepy-kokoelma.  (Suomentanut Pekka A. Manninen)  Egmont, 2010.  ISBN 978-952-233-338-4
Shokki: Kolmas kalmanhajuinen Creepy-kokoelma.  (Suomentanut Pekka A. Manninen)  Egmont, 2011.  ISBN 978-952-233-473-2
Shokki - tekijänä Bernie Wrightson - Creepy-kokoelma.  (Suomentanut Pekka A. Manninen)  Egmont, 2012.  ISBN 978-952-233-585-2
Shokki - tekijänä Richard Corben, osa 1.  (Suomentanut Pekka A. Manninen)  Egmont, 2013.  ISBN 978-952-233-726-9
Shokki - tekijänä Richard Corben, osa 2.  (Suomentanut Pekka A. Manninen)  Egmont, 2014.  ISBN 978-952-233-807-5
Shokki - Juhla-albumi.  (Suomentanut Pekka A. Manninen)  Egmont, 2012.  ISBN 978-952-233-609-5
Aiheesta muualla

Kari Elkelä: Shokki ym. 70-luvun kauhut. Archive.org
Pekka Manninen: Shokki: Lehti, joka toi kauhun Suomeen (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 4/2002.
S. Santikko: Ei lapsille eikä herkkähermoisille![vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 9.9.2009.
Petri Hannini: Shokki[vanhentunut linkki]. Keskisuomalainen 18.9.2009.
Janne Suominen: Shokki – Creepy-kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive). Lumo 29.9.2009.
Jarkko Sikiö: Shokki – Toinen karmea Creepy-kokoelma[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 17.9.2010.
SidSid Keränen: Shokki tekijänä Richard Corben Osa 1. Muutanet 19.9.2013 (kirja-arvio englanniksi).
Valkoinen kuiva kausi

| Valkoinen kuiva kausi> A Dry White Season |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Euzhan Palcy
Käsikirjoittaja:  Colin Welland, Euzhan Palcy
Perustuu:  André Brinkin romaaniin Valkoinen, kuiva kausi
Tuottaja:  Paula Weinstein
Säveltäjä:  Dave Grusin
Kuvaaja:  Kelvin Pike Pierre-William Glenn
Leikkaaja:  Glenn Cunningham
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Etelä-Afrikka Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  MGM, Davros Films, Star Partners II Ltd., Sundance Productions
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkoinen kuiva kausi (A Dry White Season) on vuonna 1989 valmistunut draamaelokuva. Sen on ohjannut Euzhan Palcy ja se perustuu André Brinkin samannimiseen romaaniin. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Etelä-Afrikkaan, ja aiheena on apartheid.
Pääosia elokuvassa näyttelevät Marlon Brando, Donald Sutherland, Janet Suzman, Zakes Mokae, Jürgen Prochnow ja Susan Sarandon. Brando oli Oscar-ehdokkaana parhaan miessivuosan kategoriassa.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvaa jännärimäiseksi draamaksi, joka kuitenkin toistaa tuttuja apartheid-kritiikin kuvioita. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvaa hyvää tarkoittavaksi ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Käännös suomeksi
Sienten viljely

Herkkusienten viljelyä kompostisaavissa 1900-luvun alussa
Sienten viljely on erittäin monitahoinen ja monesta syystä tapahtuva tapa lisätä yhden sienten biologisen kunnan edustajan kasvua. Sieniä voidaan viljellä laboratorio-olosuhteissa tieteellisin, esimerkiksi lääketieteellisin perustein. Usein sieniä viljellään mikrobiologian laboratorioissa. Myös suursienten itiöemiä on viljelty vuosisatoja ravinnoksi, lääkkeeksi ja toisinaan huumaviin tarkoituksiin. Ruokasienten viljely on lupaava ja kasvava tuotannonala, ja siinä johtava maa on Kiina. Kaupallisia ketjuja on kehitteillä tuotteille laajalti. Tiettävästi sieniä ei ole toistaiseksi viljelty värjäystarkoituksiin.
Sienten viljely ravinnoksi

Homeita ja hiivoja on käytetty pitkään ravinnontuotannossa. Penicillium-homeviljelmät tuottavat tunnettuja juustoja. Niiden merkitys on maun lisäksi siinä, että ne vievät terveydelle haitallisilta mikrobeilta elintilaa. Leivinhiiva (Saccharomyces) on myös teollisen mittakaavan viljelytuote. Sen samoin kuin olut- ja viinihiivojenkin viljely edellyttää aseptiikkaa, jotta sekaan ei mene haitallisia mikrobeja. Uudempi innovaatio on pekilosieni (Paecilomyces variotii), joka tuottaa selluloosasta proteiinia eläinravinnoksi.
Myös suursienten viljelyllä ravinnoksi on pitkät perinteet. Kaukoidässä on viljelty ainakin puunkorvia (Auricularia), siitakea (Lentinula edodes) ja talvijuurekkaita (Flammulina) jo satoja vuosia. Euroopassa on hyvin tunnettu viljelyherkkusieni (Agaricus bisporus), jonka tuotanto juontuu 1700-luvulle ja jota 2000-luvulla käytetään teollisesti suuria määriä. Korvasienen (Gyromitra esculenta) itiöemien ilmestymistä on harrastelijanomaisesti lisätty sanomalehtipaperin avulla. Nykyään on tullut mukaan myös osterivinokas (Pleurotus ostreatus) ja monia muita kokeillaan. Tryffeleitä (Tuber) on kokeiltu viljellä Suomessakin. Mielenkiintoinen tapaus on kartiohuhtasieni (Morchella elata), jonka maukasta rihmastoa osataan viljellä, mutta siltä puuttuu toistaiseksi itiöemän muoto. Tropiikissa viljellään muun muassa viljelytuppisientä (Volvariella volvacea). Eräissä maissa viljellään myös madonlakkeja harha-aistimusten takia, mutta Suomessa se on rangaistavaa.
Ihmisten lisäksi myös muut eläimet viljelevät sieniä. Ainakin termiittien on todettu viljelevän keoissaan Termitomyces-suvun sieniä, jotka ovat ihmisellekin syömäkelpoisia. Lehdenleikkaajamuurahaisilla on havaittu samantapaista homeen ravintoviljelyä.
Suursienten viljelyssä ylivoimaisesti johtava maa on FAO:n tilastojen mukaan Kiina, jossa tuotettiin vuonna 2013 7 miljoonaa tonnia sieniä, arvoltaan yli 12 miljardia dollaria. Tuotantomäriltään seuraavissa Italiassa tuotettiin noin 800 000 ja Yhdysvalloissa noin 400 000 tonnia sientä, arvoltaan 1,4 ja 0,7 miljardia. Suomen osuus oli 1,5 tuhatta tonnia ja 2,6 miljoonaa dollaria. Tilastosta puuttuvat hiivat. Hiivaa on Suomessa tuotettu teollisesti vuodesta 1897 lähtien. Jos Kiina onkin suursienten viljelyssä johtava maa, markkinoi esimerkiksi Kennett Square -niminen kaupunki Pennsylvaniassa itseään maailman sienipääkaupunkina.
Sienten viljely ravinnoksi > Viljelytekniikat

Sientenviljelytekniikoista mahdollisia ovat muun muassa peltoviljely, kompostikasvatus ja ymppäys puuainekseen sekä hakkeella ja oljella viljely. Vaikeimmaksi on osoittautumassa sienijuurisienten viljely. Sienten viljelyssä on otettava huomioon kunkin sienilajin ominaisuudet. Täydellistä aseptisuutta tarvitaan vain lääkkeiden tuotantoon ja diagnostiikkaan tarkoitettujen sienten osalla. Suursienten viljelyssä ei edellytetä täyttä aseptiikkaa, mutta itse sienisiirros ei saa sisältää häiritseviä ja kilpailevia aineksia. Ennen vuotta 2000 oli noin kymmenen suursienilajin viljelyolosuhteiden vaatimukset pääpiirteissään selvitetty, parhaiten viljelyherkkusienen osalta. Sen teollinen viljely alkoi 1700-luvulla Euroopan kaivosluolista kompostiviljelynä. Lajin tuotannossa käytetään edelleenkin hyödyksi kompostibakteeristoa. Yhtenä ongelmana on herkkusieniviljelmillä todettu toisinaan satoa pilaavia loissieniä kuten Lecanicillium fungicola -lajia, eikä sitä vastaan ole helppo taistella fungisidein, koska ne voivat tappaa myös viljeltävän lajin, joten kunnollisena torjuntakeinona on hygienia. Myös erilaisten eteeristen kasvisöljyjen vaikutusta on kokeiltu herkkusieniviljelmiä haittaavia sieniä kohtaan.
Viljelytuppisienelle käytetään riisin olkia, ja esimerkiksi osterivinokkaille ja tryffelisienille käy alustaksi puuaines. Puun ja oljen voi steriloida korkeissa lämpötiloissa, jotteivät muut sienet saisi valtaa. Monenlaisille alustoille sopivia sienilajeja on muun muassa piennarsienten, helokoiden (Pholiota) ja lahokoiden (Hypholoma) suvuissa.  Mielenkiintoinen viljeltävä on valkohytykkä (Tremella fuciformis), joka loissienenä vaatii isäntäsienekseen Hypoxylon-suvun syyläsieniä. Sientenviljelylaitoksia kutsutaan nimellä sienimö, ja sen lämpötilaa, valaistusta ja kosteutta voidaan pitää mahdollisimman tasaisena. Suuret kauppaketjut suosivat tehokkaita sienimöitä, kun toisaalta taas kotitarpeiksi ja vaikkapa torikauppaan voidaan sieniä viljellä edullisesti pientiloilla.
Hiivan tuotantoon liittyen on harjoitettu myös geneettistä tutkimusta. Ruotsissa saatiin hiiva lisääntymään aiempaa korkeammassa lämpötilassa ja siten aiempaa tehokkaammin, kun mutaation avulla saatiin viljelmässä hiivan ergosteroli korvautumaan fekosterolilla.
Sienten lääketieteellinen viljely

Lääketieteessä sieniviljelyä käytetään erilaisiin tarkoituksiin, ja myös perinteinen lääketiede käyttää sieniä hoidollisiin tarkoituksiin ilman kummempaa tieteellistä tutkimusta.
Sienten lääketieteellinen viljely > Diagnostiseen käyttöön

Keskeinen kliininen syy sieniviljelyyn on lääketieteellinen diagnostiikka. Tämän tarkoituksena on etsiä mahdollinen patogeeni eli taudinaiheuttaja, jota vastaan voidaan suunnata mahdollisimman täsmällisesti sopiva hoito. Näytteenotto ja viljely ovat kuitenkin suhtellisen kalliita hoitotoimenpiteitä, joten niihin ei selkeissä tapauksissa ryhdytä, vaan aloitetaan sienilääkitys esimerkiksi ihottuman kliinisen kuvan perusteella. Mikäli sienilääkettä on jo ehditty käyttää, on pidettävä pitkähkö tauko näytteen ottamiseksi, koska muutoin saadaan helposti virheellisiä, nimenomaan vääriä negatiivisia tuloksia. Sieninäytteen ottamisessa käytetään aseptiikkaa eli se on otettava aivan puhtaasti, jolloin sientä voi viljellä laboratoriossa puhtaasti monokulttuurina erityisellä viljelyalustalla. Tällöin saadaan selville täsmällisesti sienityyppi ja siihen sopiva hoito.
Sienten lääketieteellinen viljely > Terapeuttiseen käyttöön

Sienet ovat myös monien lääkkeiden raaka-aineita. Penisilliini löytyi Penicillium notatum -homeesta vahingossa. Nykyään sitä viljellään teollisessa mitassa ja monia antibiootteja valmistetaan täysin synteettisesti.
On myös ryhmä sieniä, joiden itiöemiä käytetään lääkinnällisesti. Sopimusviljelmillä Suomessakin 1950-luvulla tuotettu torajyvä (Claviceps purpurea) tuottaa ergotamiinijohdoksia, joilla on tunnustetu teho migreenissä. Suursienistä esimerkiksi lakkakääpä (Ganoderma lucidum) on Kiinassa perinteinen rohdos, jota viljelläänkin. Filippiineillä viljeltävällä halkiheltalla näyttää myös olevan lääkinnällisiä vaikutuksia. Kiinnostus aiheeseen ja biokemiallinen tutkimus on lisääntymässä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sarah Zhang: Why a Small Pennsylvania Town Is the Mushroom Capital of the World (24.1.2014) (englanniksi) (gizmodo.com)
Sadonkorjuuta yhdysvaltalaisessa sienimössä
Putkivinokkaita (Pleurotus eryngii) valmiina poimittavaksi espanjalaisessa sienimössä
Panaeolus cyanescens -kirjohelttaa laboratorion viljelymaljalla
Valkohammaskotilot

| Valkohammaskotilot |
| --- | --- |
 Dentalium elephantinum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Hammaskotilot Scaphopoda
Lahko::  Dentaliida
Heimo::  Valkohammaskotilot Dentaliidae  Children, 1834
Katso myös
   Valkohammaskotilot Wikispeciesissä   Valkohammaskotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valkohammaskotilot (Dentaliidae) on hammaskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Valkohammaskotilot jaetaan 13 sukuun. Heimon lajien kuori on pitkä ja suippeneva ja vaihtelevasti joko suora tai käyrä. Kuoressa on usein harjanteita. Valkohammaskotiloiden jalka on kartionmuotoinen.
Levinneisyys

Valkohammaskotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimistä meristä, mutta myös lauhkeislta alueilta. Suurin osa on syvänveden lajeja.
Valkoinen armeija (Suomi)

Valkoisen Armeijan komentaja, ratsuväenkenraali Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Valkoinen armeija oli Suomen sisällissodassa vuonna 1918 valkoisen osapuolen armeija, joka toimi Vaasaan siirtyneen senaatin alaisuudessa. Sen ylipäälliköksi nimitettiin 28. tammikuuta 1918 ratsuväenkenraali Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Armeijan synty

Ensimmäisessä vaiheessa armeijan johto koostui vanhan väen upseereista, Venäjältä palanneista upseereista, ruotsalaisista yleisesikuntaupseereista ja siviileistä. Miehistön runko koostui suojeluskuntajoukoista, jotka aloittivat sotatoimet Pohjanmaalla ja Karjalassa venäläisten joukkojen aseistariisumisella. Tämän helmikuun loppuun kestäneen vaiheen aikana maa jakautui valkoiseen pohjoisosaan ja punaiseen eteläosaan.
Toisessa vaiheessa Mannerheim pyrki luomaan koulutetun armeijan värväämällä lisäjoukkoja, mutta värväyksen kohtaaman vastustuksen vuoksi se lopetettiin nopeasti. Värvätty järjestyslipusto nimettiin 28. helmikuuta uudelleen Uudenmaan rakuunarykmentiksi ja toinen Suomen tasavallan vartiosto hajotettiin sotatoimien alettua.
Kolmannessa vaiheessa armeijaan saatiin joukkoja kutsuntojen kautta. Näistä joukoista saatiin koulutettu sotilasjoukko, jolle saatiin Saksasta kotiutuneista jääkäreistä upseerit ja aliupseerit. Näistä joukoista muodostettiin lopulta kuusi jääkärirykmenttiä.
Armeijan organisaatio

Valkoinen armeija koostui ensi alkuun Päämajasta ja rintamalinjojen muodostumisen jälkeen toiminta-alue jaettiin 17. helmikuuta neljään ryhmään: Satakunnan, Hämeen, Savon ja Karjalan ryhmään. Näistä Hämeessä ja Karjalassa käytettiin armeijakuntanimitystä.
Tampereen valtauksen jälkeen huhtikuussa armeija jaettiin Länsi- ja Itäarmeijaan. Länsiarmeijaan kuuluivat Satakunnan ja Hämeen ryhmä ja Itäarmeijaan Savon ja Karjalan ryhmä. Huhtikuun lopulla itäarmeijasta erotettiin Savon ryhmä, jonka komentajana oli eversti Alexander Tunzelmann von Adlerflug sekä toukokuun alussa kenraalimajuriksi ylennetty Ernst Linder.
Tampereen valtauksen jälkeen 20. huhtikuuta mennessä suojeluskuntajoukot järjestettiin rykmenteiksi, joissa kuitenkin osa saattoi olla asevelvollisia. Näitä oli lopulta kymmenen:
1. Karjalan rykmentti
2. Karjalan rykmentti
3. Karjalan rykmentti
4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentti
5. Etelä-Pohjanmaan rykmentti
6. Vaasan jalkaväkirykmentti
7. Pohjois-Hämeen rykmentti
8. Porin rykmentti
9. Pohjois-Savon rykmentti
10. Etelä-Savon rykmentti
Värvättyjä joukkoja olivat:
1. Krenatöörirykmentti
I Vaasan krenatööripataljoona
II Kristiinan krenatööripataljoona
III Oulun krenatööripataljoona
2. Krenatöörirykmentti
I Jyväskylän pataljoona
II Savon pataljoona
III Seinäjoen pataljoona
Valkopääsorsa

| Valkopääsorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Kuparisorsat Oxyura
Laji::  leucocephala
Kaksiosainen nimi
 Oxyura leucocephala  (Scopoli, 1769) 

Katso myös
   Valkopääsorsa Wikispeciesissä   Valkopääsorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkopääsorsanaaras
Oxyura leucocephala
Valkopääsorsa (Oxyura leucocephala) on pienikokoinen sorsalintujen (Anseriformes) lahkoon kuuluva lintu.
Valkopääsorsakoiraan pää on valkoinen ja suuren sinisen nokan tyvellä on kyhmy. Päälaki ja kaula ovat mustat ja selkä ja siivet ovat punaruskeat. Naaraan pää on mustavalkoinen ja nokka pienempi. Valkopääsorsan elinympäristöä ovat järvet. Linnun ravintoa ovat hyönteisten toukat, monisukasmadot ja vesikasvien osat.
Valkopääsorsaa tavataan Aasiassa, Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Sen kanta on romahtanut voimakkaasti 1990-luvulla ja vuonna 2011 aikuisia valkopääsorsia arvioitiin olevan 7 900–13 100 yksilöä. WWF:n pääosin suomalaisista ja syyrialaisista tutkijoista koostunut tutkimusryhmä löysi omissa tutkimuksissaan Syyriasta Al-Jabbul-järveltä 2 400 valkopääsorsan parven, jota pidetään suurimpana yksittäisenä havaintona tästä uhanalaisesta lajista. Merkittävän havainnosta tekee se, että samassa paikassa tavattiin noin 20–30 prosenttia koko maailman arvioidusta valkopääsorsien kannasta.
Valintatalo

| Valintatalo |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Vaivattomasti Valintatalosta (aiemmin Kaupunkilainen ruokakauppa)
Tuotetyyppi:  elintarvikkeet
Omistaja:  Kesko
Perustettu:  1967
Lakkautettu:  2017
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valintatalo (puhekielessä Valtsu) oli suomalainen lähikauppaketju. Ensimmäinen Valintatalo perustettiin Helsinkiin vuonna 1967. Helsingistä se lähti leviämään muihinkin kaupunkeihin.
Keskon ostettua Suomen Lähikaupan Valintatalon nimi katosi liikkeistä kokonaan yhdessä Siwan nimen kanssa toukokuusta 2016 alkaen ja päättyen huhtikuussa 2017. Liikkeet joko muutettiin K-Marketeiksi, suljettiin tai myytiin kilpailijoille.
Keväällä 2015 Valintataloja oli Suomessa 145 kappaletta. Myymälöiden koko oli noin  250–1 800 m² ja tuotevalikoimien laajuus 4 000–17 000 tuotetta.lähde? Valintatalon tuotevalikoimaan kuului merkkituotteiden lisäksi muun muassa Tuko Logisticsin omia Eldorado-tuotteita.
Valintatalo Casa Academican pohjakerroksessa. Nykyisin paikalla on K-Market.
Historiaa

Valintatalon historia ulottuu vuoteen 1967, jolloin ensimmäinen liike avattiin Helsingissä, joten ketju oli vanhin alkuperäisellä nimellä toimiva kauppaketju Suomessa ketjun lakkauttamiseen asti. Yrityksen perustivat veljekset Olavi ja Yrjö Uitto sekä Jorma Ihatsu, joka oli yhtiön toimitusjohtajana 1966–1984. Silloisen osakeyhtiön osti E-osuuskunta Eka -  sittemmin Osuuskunta Tradeka-yhtymä - vuonna 1986.
Ensimmäisessä Valintatalossa myytiin vaatteita ja taloustavaroita, mutta ei ruokaa. Elintarvikkeisiin keskittyviä Valintataloja alettiin avata Helsinkiin vuonna 1969.
Valintatalon uudempi, vihreä logo otettiin käyttöön kesäkuussa 1992 vanhan pinkkitaustaisen logon tilalle.
Vuosina 1994–2014 Valintatalo kuului Tradekan ja Elannon YkkösBonus-kanta-asiakasohjelmaan. Vuonna 2014 YkkösBonus-kanta-asiakasohjelma vaihtui Pins-kanta-asiakasohjelmaan.
Vuosina 1996–2003 ketjuun kuuluivat pääkaupunkiseudulla Elannon omistamat myymälät, joita oli yhteensä 28. HOK:n ja Osuusliike Elannon yhdistyttyä HOK-Elannoksi vuonna 2004 pääkaupunkiseudulla olleista Valintataloista 18 pienintä muutettiin Alepoiksi ja yhdeksän suurempaa (mukaan lukien neljä supermarket-kokoluokkaa edustanutta Valintatalo Plus -myymälää) S-marketeiksi. Helsingissä sijainneista Valintataloista vain yksi (Helsingin Hakaniemessä) siirtyi Tradekalle, joka myöhemmin avasi uusia Valintataloja myös pääkaupungin alueella.
Valintatalojen määrä lisääntyi huomattavasti, kun Tradekan ja Wihurin Ruokamarkkinoiden vähittäiskauppaketjut yhdistettiin samaan yhtiöön vuonna 2005, minkä seurauksena 28 Ruokavarasto-lähikauppaa ja 11 Sesto-supermarketia muuttuivat Valintataloiksi. Seston perusti aikoinaan Stockmann vuonna 1962.
Maaliskuussa 2015 uutisoitiin, että Suomen Lähikaupalla oli tarkoitus muuttaa kaikki Valintatalot Siwoiksi vuoteen 2018 mennessä, koska Suomen Lähikauppa halusi siirtyä yhteen brändiin. Tätä ei kuitenkaan toteutettu, koska Kesko osti Suomen Lähikaupan marraskuussa 2015. Tämän seurauksena useimmat Valintatalot ja Siwat muutettiin K-Marketeiksi vuosina 2016 sekä 2017 ja loput myytiin kilpailijoille yrityskaupan ehtojen mukaan tai lakkautettiin kokonaan. Uudistuksen myötä Valintatalojen (ja Siwojen) tuotevalikoimaan lisättiin sata Pirkka-tuotetta huhtikuussa 2016. Valintatalon viimeinen myymälä sijaitsi Iissä, se muutettiin K-Marketiksi 27. huhtikuuta 2017.
Valintatalo populaarikulttuurissa

Valintatalo muistetaan myös Juha Vainion sepittämästä jinglestä Valintatalon kassissa on talous vatupassissa. Valintatalon entisen tunnetun pinkin kassin suunnitteli Salme Pentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valintatalo Wikimedia Commonsissa
Juha Vainion laulama tv-spotti vuodelta 1987 Mainosmuseo-sivustolla
Valintatalo Oulun Heinäpäässä.
Sisältäpäin kuvattu Valintatalo Gammelbackassa, Porvoossa.