stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ryan Giggs
Kausitilastot

| Seura | Kausi | Liiga> Ottelut | Liiga> Maalit | FA Cup> Ottelut | FA Cup> Maalit | Liigacup> Ottelut | Liigacup> Maalit | Eurooppa> Ottelut | Eurooppa> Maalit | Muut> Ottelut | Muut> Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Manchester United | 1990–91 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 |
| Manchester United | 1991–92 | 38 | 4 | 3 | 0 | 8 | 3 | 1 | 0 | 1 | 0 | 51 | 7 |
| Manchester United | 1992–93 | 41 | 9 | 2 | 2 | 2 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 46 | 11 |
| Manchester United | 1993–94 | 38 | 13 | 7 | 1 | 8 | 3 | 4 | 0 | 1 | 0 | 58 | 17 |
| Manchester United | 1994–95 | 29 | 1 | 7 | 1 | 0 | 0 | 3 | 2 | 1 | 0 | 40 | 4 |
| Manchester United | 1995–96 | 33 | 11 | 7 | 1 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 44 | 12 |
| Manchester United | 1996–97 | 26 | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | 7 | 2 | 1 | 0 | 37 | 5 |
| Manchester United | 1997–98 | 29 | 8 | 2 | 0 | 0 | 0 | 5 | 1 | 1 | 0 | 37 | 9 |
| Manchester United | 1998–99 | 24 | 3 | 6 | 2 | 1 | 0 | 9 | 5 | 1 | 0 | 41 | 10 |
| Manchester United | 1999–2000 | 30 | 6 | – | – | 0 | 0 | 11 | 1 | 3 | 0 | 44 | 7 |
| Manchester United | 2000–01 | 31 | 5 | 2 | 0 | 0 | 0 | 11 | 2 | 1 | 0 | 45 | 7 |
| Manchester United | 2001–02 | 25 | 7 | 1 | 0 | 0 | 0 | 13 | 2 | 1 | 0 | 40 | 9 |
| Manchester United | 2002–03 | 36 | 8 | 3 | 2 | 5 | 0 | 15 | 4 | 0 | 0 | 59 | 14 |
| Manchester United | 2003–04 | 33 | 7 | 5 | 0 | 0 | 0 | 8 | 1 | 1 | 0 | 47 | 8 |
| Manchester United | 2004–05 | 32 | 5 | 4 | 0 | 1 | 1 | 6 | 2 | 1 | 0 | 44 | 8 |
| Manchester United | 2005–06 | 27 | 3 | 2 | 1 | 3 | 0 | 5 | 1 | 0 | 0 | 37 | 5 |
| Manchester United | 2006–07 | 30 | 4 | 6 | 0 | 0 | 0 | 8 | 2 | 0 | 0 | 44 | 6 |
| Manchester United | 2007–08 | 31 | 3 | 2 | 0 | 0 | 0 | 9 | 0 | 1 | 1 | 43 | 4 |
| Manchester United | 2008–09 | 28 | 2 | 2 | 0 | 4 | 1 | 11 | 1 | 2 | 0 | 47 | 4 |
| Manchester United | 2009–10 | 26 | 5 | 1 | 0 | 2 | 1 | 3 | 1 | 1 | 0 | 32 | 7 |
| Manchester United | 2010–11 | 25 | 2 | 3 | 1 | 1 | 0 | 8 | 1 | 1 | 0 | 38 | 4 |
| Manchester United | 2011–12 | 25 | 2 | 2 | 0 | 1 | 1 | 5 | 1 | 0 | 0 | 33 | 4 |
| Manchester United | 2012–13 | 13 | 1 | 3 | 1 | 1 | 2 | 3 | 0 | 0 | 0 | 20 | 4 |
| Yhteensä | Yhteensä | 650 | 112 | 73 | 11 | 39 | 12 | 148 | 29 | 18 | 1 | 928 | 166 |
Saavutukset

Valioliigan mestaruus: 1993, 1994, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2007, 2008, 2009, 2011, 2013
FA Cupin voitto: 1994, 1996, 1999, 2004
Liigacupin voitto: 1992, 2006, 2009
FA Community Shieldin voitto: 1993, 1994, 1996, 1997, 2003, 2007, 2008
Mestarien liigan voitto: 1999, 2008
UEFA Super Cupin voitto: 1991
Intercontinental Cupin voitto: 1999
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2008
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ryan Giggs Wikimedia Commonsissa
Ryan Giggsin esittely Manchester Unitedin sivustolla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Cristiano Ronaldo | PFA:n vuoden pelaaja 2008/09 | Seuraaja: Wayne Rooney |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: David Moyes | Manchester Unitedin päävalmentaja 4–6/2014 | Seuraaja: Louis van Gaal |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Chris Coleman | Walesin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja 1/2018– | Seuraaja: – |
Bravo-palkinto
1978: Jimmy Case • 1979: Garry Birtles • 1980: Hansi Müller • 1981: John Wark • 1982: Gary Shaw • 1983: Massimo Bonini • 1984: Ubaldo Righetti • 1985: Emilio Butragueño • 1986: Emilio Butragueño • 1987: Marco van Basten • 1988: Eli Ohana • 1989: Paolo Maldini • 1990: Roberto Baggio • 1991: Robert Prosinečki • 1992: Pep Guardiola • 1993: Ryan Giggs • 1994: Christian Panucci • 1995: Patrick Kluivert • 1996: Alessandro Del Piero • 1997: Ronaldo • 1998: Ronaldo • 1999: Gianluigi Buffon • 2000: Iker Casillas • 2001: Owen Hargreaves • 2002: Christoph Metzelder • 2003: Wayne Rooney • 2004: Cristiano Ronaldo • 2005: Arjen Robben • 2006: Cesc Fàbregas • 2007: Lionel Messi • 2008: Karim Benzema • 2009: Sergio Busquets • 2010: Thomas Müller • 2011: Eden Hazard • 2012: Marco Verratti • 2013: Isco • 2014: Paul Pogba • 2015: Domenico Berardi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Trove
Mustan ja Valkoisen Teatteri

Mustan ja Valkoisen Teatteri on vuonna 2003 perustettu imatralainen teatteriyhdistys, joka on tuottanut itse tai yhteistyössä muiden teattereiden kanssa yli 20 näytelmää ja yhden elokuvan.
Mustan ja Valkoisen Teatteri on järjestänyt vuodesta 2004 Mustan ja Valkoisen Teatterifestivaalia (Black & White Theatre Festival). Festivaali järjestetään Imatralla vuosittain kesäisin. Vuodesta 2021 festivaali on toteutettu heinäkuun viimeisellä viikolla. Festivaalilla on vieraillut teatteriryhmiä ainakin 55 maasta.
Mustan ja Valkoisen teatteri on järjestänyt myös koulutuksia, seminaareja, kymmeniä työpajoja ja myös näyttelytoimintaa.
Teatterin ja festivaalin taiteellinen johtaja on Kamran Shahmardan.
Teatterille on myönnetty myös useita palkintoja: Palkinto Myönteisen Imatra-kuvan edistäjänä ja Myö-hengen ylläpitäjänä 2014. Imatran kaupungin taidepalkinto 2014. Palkinto ohjauksesta, näytelmä ”Muistelmia kuolleesta talosta” 2017, Saimaa ilmiön Ilmiömäinen-tunnustus 2019.
Kaakkois-Suomen Taidetoimikunta myönsi 18.11.2024 Mustan ja Valkoisen Teatterille palkinnon pitkäaikaisesta työstä teatteritaiteen hyväksi.
Jäsenyydet

Kansainvälinen nukketeatterijärjestö UNIMAn jäsen vuodesta 2005,
Imatran kaupunginkeskustat Imitsin jäsen vuodesta 2006
Työväen Näyttämöiden Liitto vuodesta 2010
EFFE Label (kansainvälinen festivaaliverkosto ja laatumerkki 2024-2025)
Aiheesta muualla

Mustan ja Valkoisen Teatterin verkkosivut
https://www.facebook.com/groups/139543148317
https://www.facebook.com/blackandwhitefestival
https://www.instagram.com/bw_theatre_festival/
August Storm

August Ludvig Storm, (23. lokakuuta 1862 Motala – 1. heinäkuuta 1914 Tukholma) oli ruotsalainen yliluutnantti, Pelastusarmeijan taloussihteeri ja laulujen kirjoittaja.
Elämänvaiheet

Storm muutti vanhempiensa mukana Tukholmaan yksivuotiaana. Hän kävi Tukholmassa kauppakoulun, ja toimi konttoristina. Hän viihtyi nuoruudessaan erilaisissa huvituksissa, kunnes 25-vuotiaana riensi suoraan teatterista Pelastusarmeijan katumuspenkille ja antautui Vapahtajalle. Hänestä tuli Pelastusarmeijan sotilas ja hän alkoi kirjoittaa lauluja, joita julkaistiin Stridsropet-lehdessä.
Kaupallisen koulutuksen saaneena hänestä tuli Ruotsin Pelastusarmeijan taloussihteeri ja hän sai tehtäväkseen vastata Pelastusarmeijan talousosastosta. 29-vuotiaana hän kirjoitti tunnetuimman laulunsa ”Tack min Gud för vad som varit” ja se julkaistiin 5. joulukuuta 1891. Tämä laulu on tunnetuin ruotsalainen laulu, joka on tullut tunnetuksi eri puolilla maailmaa Pelastusarmeijan kansainvälisen toiminnan kautta. Siitä on käännöksiä useille kielille. Pe­lastusarmeijan laulukirjassa Ruotsissa on useita hänen laulujaan, mutta tämä on niistä tunnetuin ja ainoa, jota lauletaan suomeksi.
31-vuotiaana hän sairastui vaikeaan selkäsairauteen, joka rajoitti myöhemmin hänen työkykyään, mutta luonteen iloisuus ja valoisuus säilyivät ja hän osallistui tiiviisti Pelastusarmeijan kokouksiin.
Teoksia ja tuotoksia

Stormin kirjoittamista lauluista suomeksi tunnetaan vain ”Tack min Gud” -laulu. Se on suomennettu 1900, suomentajana Kaarlo. J. Rahikainen (”Kiitos sulle, Jumalani”). Tämä käännös on useissa suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa, muun muassa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 341, Hengellisiä lauluja ja virsiä -kirjassa 333, Seurakunta laulaa -kirjassa 9 sekä Hengellisessä laulukirjassa numero 516.  Ruotsin kirkon virsikirjassa on laulusta Niilo Rauhalan 1976 ja 1988 tekemä uusi käännös numerolla 261 ”Kiitos, Herra, että annat”. Perinteinen suomenkielinen teksti ei käy luontevasti Ruotsissa käytettyyn sävelmän, ja siksi virrestä oli tehtävä uusi käännös.
Karhukopla

Karhuveljekset suunnittelemassa Roope-sedän rahasäiliön ryöstämistä (Aku Ankka -lehden 26/2001 kannessa).
Karhukopla (engl. The Beagle Boys) on Carl Barksin luoma Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä konnajoukko, joka toistuvasti pyrkii ryöstämään Roope Ankan rahat, mutta epäonnistuu yrityksissään ja joutuu vankilaan. Karhukopla esiintyi ensimmäisen kerran tarinassa Ankkalinnan pamaus (Terror of the Beagle Boys) vuonna 1951.
Karhuveikot pukeutuvat yleensä mustaan silmänaamioon, sinisiin housuihin ja punaisiin paitoihin, joissa on numeroista 1, 7 ja 6 koostuvat sarjanumerot. Lakit voivat olla joko sinisiä (Aku Ankka -lehdessä) tai vihreitä (Aku Ankan taskukirjan ja Roope-setä-lehden italialaisissa tarinoissa).
Karhukopla Carl Barksin ja Don Rosan tarinoissa

Karhukopla koostui varhaisemmissa tarinoissa kuudesta veljeksestä. Karhukoplan jäsenillä on myös nimet, mutta niitä ei koskaan mainita, eivätkä he käytä niitä itsekään. Niminä käytetään ensimmäiseltä vankilareissulta saatuja vankinumeroita. Kaikkien kuuden karhuveikon numero koostuu alkunumerosta 176 ja tämän jälkeen tulevasta numerosta, jossa on numerot 1, 7 ja 6 eri järjestyksissä: 176–167, 176–176, 176–617, 176–671, 176–716 ja 176–761.
Don Rosa toi Karhukoplaan erään lisäyksen: hänen tarinoissaan Karhuveikkoja on seitsemän. Myös seitsemännen Karhuveikon numero alkaa luvulla 176, mutta loppuosa on aina peitossa eikä sitä koskaan paljasteta. Tämä johtuu siitä, että kolme numeromerkkiä voi järjestää vain kuudella eri tavalla.
Joissain tarinoissa karhukoplaa johtaa karhuveljesten isoisä Karhuvaari, oikealta nimeltään Kivisyömmi Karhula. Hahmo on yhdistelmä kahdesta Barksin luomasta hahmosta, jotka Don Rosa on tulkinnut samaksi henkilöksi. Eniten tätä hahmoa ovat käyttäneet italialaiset piirtäjät.
Karhukopla muissa tarinoissa

Muun muassa Don Rosan ja Carl Barksin mukaan Karhukopla koostuu ainoastaan pienestä joukosta veljeksiä ja serkuksia, mutta jotkut piirtäjät ovat luoneet heistä maailmanlaajuisen verkoston. Eräässä Aku Ankka -lehdessä julkaistussa tarinassa kerrotaan 176-alkuliitteen koskevan vain Ankkalinnan Karhukoplaa. Akun tapaan koplalla on myös kolme veljenpoikaa: Karhukakarat tai Karhunpennut. Tarinoissa esiintyy toisinaan myös Karhuveikkojen äiti Konnamuori sekä isoäiti Karhumuori. Jälkimmäinen teki ensiesiintymisensä Tony Stroblin sarjassa vuonna 1967, jossa hän saapui tervehtimään pojanpoikiaan vankilan seinän läpi.
Monissa tarinoissa koplana esiintyy vain kolmikko numeroiltaan 176–167, 176–671 ja 176–761. Tällä kolmikolla on myös selkeimmät erot keskenään. 176–167 esiintyy koplan selvänä pomona ja muutkin veljet kutsuvat häntä koplan aivoiksi. 176–761 esitetään usein syöpöttelyyn taipuvaisena. 176–671 on joissain tarinoissa kuvattu hyvin uneliaaksi, mutta tämä ominaisuus on jäänyt vain muutamaan tarinaan. 176–176 on useimmiten koplan tietotekniikkavelho.
Vuonna 1987 valmistuneessa Ankronikka-piirrossarjassa koplalaisia kutsuttiin nimillä Kovanaama, Koljatti, Kepuli, Keksi-Keijo, Maitoparta, Kaappi-Kake sekä Megatavu.
Karhukopla Ankronikka-tarinoissa > Muut karhukonnat Ankronikassa

Karjapaimen
Napakymppi
Kupperi
Kalteri-Kake
Paukku-Pete
Ketku
Bonsai
Voipallo
Liskilude
Ketale
Pekoni (lemmikkipossu)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karhukopla Wikimedia Commonsissa
Karhuvaari (Kivisyömmi Karhula) Don Rosan taiteilemana.
TP-Kaarle

| TP-Kaarle |
| --- | --- |
Koko nimi:  TP-Kaarle
Kaupunki:  Kokkola
Kenttä:  Hollihaan liikuntahalli
– kapasiteetti:  350
Infobox OKNimi-testi OK: 
TP-Kaarle on kokkolalainen futsalin erikoisseura, joka on pelannut Suomen korkeimmalla sarjatasolla Futsal-liigassa 2010-2013. Vuoden 2013 jälkeen TP-Kaarle luopui sarjapaikasta, minkä jälkeen FC Sääripotku vastasi futsal-toiminnasta. Vuoden 2022 keväällä Sääripotku nousi Ykköseen, ja jälleen futsal-toiminnasta otti vastuun TP-Kaarle.
Valmentajana toimii Nikola Erceg.
Aiheesta muualla

TP-Kaarle (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Futsal-Ykkönen |
| --- | --- |
Joukkueet (2024-25):  Alastaron Urheilijat  AS Moon  Esbo Bollklubb  FC Kiisto  FC Kurenpojat  Ilves FS  Joutsan Seudun Pallo  KF Kosova  Tervakosken Pato  Tervarit  Toijalan Pallo-49  TP-Kaarle
Yleinen suhteellisuusteoria

G_{\mu \nu }={8\pi G \over c^{4}}T_{\mu \nu }\,
Perusperiaatteet
Erityinen suhteellisuusteoria
Ekvivalenssiperiaate
Maailmanviiva
Riemannin geometria
Ilmiöt
Musta aukko
Tapahtumahorisontti
Linssit
Aallot
Singulariteetti
Gravitomagnetismi
Geodeettinen ilmiö
Yhtälöt
Newtonin jälkeinen formalismi
Einsteinin kenttäyhtälöt
Muut teoriat
Kaluza-Klein
Kvanttigravitaatio
Ratkaisut
Schwarzschild · Kasner · Kerr 

Milne · Reissner-Nordström 

FLRW-metriikka
Tieteilijöitä
Einstein · Minkowski · Eddington
Lemaître · Schwarzschild
Robertson · Kerr · Fridman
Chandrasekhar · Hawking
näytä
keskustele
Yleinen suhteellisuusteoria (engl. General relativity, GR) on modernin fysiikan painovoimaa kuvaava teoria, jonka kehitti teoreettinen fyysikko Albert Einstein vuosina 1907–1915, ja se on erityisen eli suppean suhteellisuusteorian laajennus. Suppeassa suhteellisuusteoriassa fysiikan lait ovat samat kaikissa inertiaalikoordinaatistoissa johtaen informaation siirtymisen rajanopeuteen c ja yleinen suhteellisuusteoria laajentaa tämän ekvivalenssin kaikkiin koordinaatistoihin.
Yleisen suhteellisuusteorian mukaan kahden kappaleen välillä havaittu painovoima johtuu siitä, että kappaleiden massat kaareuttavat aika-avaruutta. Yleisessä suhteellisuusteoriassa gravitaatio siis tulkitaan avaruuden kaareutumiseksi, toisin sanoen avaruuden geometrian muuttumiseksi. Einsteinin teoria käyttää geometrianaan Riemannin epäeuklidista geometriaa. Teoria korvaa Sir Isaac Newtonin vuonna 1686 julkaiseman teorian painovoimasta voimana massallisten kappaleiden välillä. Kokeiden mukaan Einsteinin teoria on tarkempi ja on näin syrjäyttänyt Newtonin teorian modernissa fysiikassa. Yleinen suhteellisuusteoria ennusti myös gravitaatioaaltojen olemassaolon.
Yleinen suhteellisuusteoria korjaa ja ennustaa todennettavia ilmiöitä, joita Newtonin teoria ei kykene selittämään tai ennustamaan. Tällaisia ovat esimerkiksi valonsäteiden taipuminen massiivisen kappaleen ympärillä ja Merkuriuksen tai muiden planeettojen perihelin kiertyminen. Lisäksi yleisen suhteellisuusteorian mukaan aika hidastuu voimakkaassa gravitaatiokentässä. Yleinen suhteellisuusteoria ei ole ainoa relativistinen painovoimateoria, mutta se on malliltaan kaikkein yksinkertaisin niistä, ja ainoa joka on sopusoinnussa kaikkien havaintojen kanssa. Vaikka teoria kykenee selittämään ja ennustamaan lukuisia ilmiöitä, se jättää joitakin kysymyksiä avoimiksi. Kaikkein perustavinta laatua oleva kysymys on se, kuinka yleinen suhteellisuusteoria saadaan sovitetuksi yhteen kvanttifysiikan lakien kanssa, jolloin lopputuloksena saadaan kvanttigravitaatioteoria.
Teoriasta on kehittynyt modernin tähtitieteen yksi tärkeimmistä teorioista. Yleinen suhteellisuusteoria tarjoaa nykyisen ymmärryksen mustien aukkojen suhteen. Yleinen suhteellisuusteoria on myös perusta alkuräjähdysteorialle.
Siirtymä klassisesta mekaniikasta yleiseen suhteellisuusteoriaan

Albert Einstein julkaisi vuonna 1905 erityisen suhteellisuusteorian, jossa hän esitteli uudenlaiset käsitykset avaruudesta ja ajasta. Erityinen suhteellisuusteoria sovittaa sähködynamiikan ja Newtonin liikelakien väliset ristiriitaisuudet. Suppea suhteellisuusteoria ei kuitenkaan ole yhdenmukainen Newtonin painovoimalain kanssa, jonka mukaan painovoima syntyy kahden kappaleen massojen välisestä vuorovaikutuksesta.
Newtonin painovoimalain mukaan kahden kappaleen välinen painovoima riippuu ainoastaan niiden massoista ja niiden välisestä etäisyydestä. Erityinen suhteellisuusteoria taas kertoo, että mikään signaali, vuorovaikutus tai häiriö ei voi kulkea valoa nopeammin. Newtonin lain mukaan kuitenkin muutokset painovoimakentässä tapahtuvat välittömästi. Newtonin painovoimalaki on siis ristiriidassa erityisen suhteellisuusteorian ensimmäisen postulaatin kanssa.
Albert Einstein alkoi vuonna 1907 työskennellä uudenlaisen relativistisen painovoimateorian kanssa. Kahdeksan vuoden työn jälkeen Einstein sai yleisen suhteellisuusteorian valmiiksi. Teorian kulmakiveksi muodostui yksinkertainen periaate, ekvivalenssiperiaate, jonka avulla hän lopulta loi geometrisen painovoimateoriansa.
Ekvivalenssiperiaate

Koko yleisen suhteellisuusteorian peruslähtökohta on ekvivalenssiperiaate. Sen mukaan painovoimakentän ja tasaisesti kiihtyvän liikkeen vaikutuksia on mahdoton erottaa toisistaan millään kokeella edellyttäen, että rajoitutaan riittävän pieneen aika-avaruuden alueeseen. Kärjistäen voidaan todeta ekvivalenssiperiaatteen sanovan, että gravitaation aiheuttama kappaleiden putoaminen voidaan kumota siirtymällä vapaassa pudotuksessa olevaan koordinaatistoon. Klassinen esimerkki ekvivalenssiperiaatteesta on ihminen, joka on hississä. Hissiä kannatteleva köysi on katkennut, ja hissi on näin vapaassa pudotuksessa. Hississä oleva henkilö tuntee tällöin painottomuuden ja jos hän ottaa taskustaan kellon ja päästää siitä irti, kello ei putoa, vaan leijuu henkilön vierellä. Näin hississä olevan havaitsijan tuntemukset ovat hyvin samankaltaiset kuin kaukana avaruudessa ja kaukana gravitaatiolähteestä olevan havaitsijan tuntemukset.
Albert Einsteinin avainhavainto oli se, että gravitaation aiheuttama voima ei eroa kiihtyvässä liikkeessä tunnetusta näennäisvoimasta. Toisin sanoen kiihtyvässä raketissa, jonka kiihtyvyys on tasan 9,81 m/s², kellon tipauttaminen ei eroa millään tavoin Maan pinnalla pudotetusta.
Einstein joutui hylkäämään euklidisen geometrian, jotta kaikki kiihtyvässä liikkeessä olevat kappaleet olisivat keskenään samanarvoisia. Tämä johti Einsteinin kehittämään painovoimateoriaan, johon liittyy vahvasti aika-avaruuden kaareutuminen.
Perusperiaatteet

Yksi tunnetuimmista yleisen suhteellisuusteorian ominaisuuksista on se, että painovoima ei olekaan mikään voima, vaan painovoimaksi kutsuttu ilmiö selittyy aika-avaruuden kaareutumisella. Massa kaareuttaa aika-avaruutta. Kaareutuneessa aika-avaruudessa kappale liikkuu lyhimpiä reittejä pitkin. Oleellisinta on se, että tilannetta tutkitaan neliulotteisessa aika-avaruudessa. Yleisessä suhteellisuusteoriassa aika-avaruutta käsitellään  neliulotteisena Lorentzin monistona. Aika-avaruuden kaareutumista kuvataan Einsteinin kenttäyhtälöiden avulla.
Yleinen suhteellisuusteoria perustuu muutamalle oletukselle. Yleisen suhteellisuuden periaatteen mukaan fysiikan lait ovat samat kaikille havaitsijoille riippumatta siitä, ovatko ne kiihtyvässä liikkeessä, tasaisessa liikkeessä vai paikallaan. Yleisen kovarianssin mukaan fysiikan lait ovat samat kaikissa koordinaatistoissa. Yleinen suhteellisuusteoria vaatii myös, että liikkeen ja geodeettisen liikkeen välillä vallitsee yhtäsuuruus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Yleinen suhteellisuusteoria on Wikiaineistossa
Einsteinin suhteellisuusteoria mullisti fysiikan Tieteen Kuvalehti. Viitattu 1.12.2018.
Jari Mäkinen: Yleinen suhteellisuusteoria hyvin lyhyesti ja yksinkertaisesti Tiedetuubi. 25.11.2015. Arkistoitu 2.12.2018. Viitattu 1.12.2018.
Tähtinen, Leena: 10 kysymystä suhteellisuusteoriasta Tiede -lehti. 1.1.2004. Viitattu 1.12.2018.
Räsänen, Syksy: Kaareuden kietoutumista Maailmankaikkeutta etsimässä – Tiede -lehden blogit. 1.3.2011. Viitattu 1.12.2018.
Suominen, Mikko: Yleinen suhteellisuusteoria joutui tarkkaan testiin Linnunradan ulkopuolella Tähdet ja avaruus. 25.6.2018. Viitattu 1.12.2018.
Einstein, Albert: Die Grundlage der allgemeinen Relativitätstheorie. Annalen der Physik, 1916, 354. vsk, nro 7, s. 769–822.  (saksaksi)
Will, Clifford M.: The Confrontation between General Relativity and Experiment. Living Reviews Relativity, 2014, 17. vsk, nro 4.  doi:10.12942/lrr-2014-4  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 1.12.2018 (englanniksi). laaja katsaus yleisen suhteellisuusteorian kokeelliseen näyttöön.
Maan pinnalla oleva havaitsija ja kiihtyvässä liikkeessä oleva havaitsija
Painovoima johtuu aika-avaruuden kaareutumisesta. Myös valo taipuu sen takia.
Orjuus Yhdysvalloissa

Kuvasarja orjuuden kehityksestä vuosina 1789–1861. Punaisella orjuuden sallivat osavaltiot ja territoriot, sinisellä orjuuden lakkauttaneet.
Orjakauppaa vuonna 1853
Orjuus Yhdysvalloissa oli orjuuden laillinen instituutio Yhdysvalloissa vielä maan itsenäistymisen 1776 jälkeen aina vuoteen 1865 asti, jolloin Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäys kielsi orjuuden ja pakkotyön – muuten kuin rangaistuksena rikoksista – liittovaltion alueella.  Suurin osa Yhdysvalloissa orjina pidetyistä ihmisistä oli Afrikasta tuotuja mustia ja heidän Amerikassa syntyneitä jälkeläisiään.
Orjuus Pohjois-Amerikassa ennen Yhdysvaltain itsenäistymistä

Nykyisten Yhdysvaltojen alueelle, espanjalaisten miehittämään Floridaan, tuotiin ensimmäiset afrikkalaisperäiset orjat 1500-luvun alussa. Orjien kohtelu oli Yhdistyneen kuningaskunnan siirtokunnissa 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa kovaa. Esimerkiksi Virginiassa vuonna 1682 säädetyn lain mukaan orjan omistajaa ei tuomittu rikoksesta, jos hänen omistamansa orja kuoli vastustaessaan isäntänsä voimankäyttöä. Vielä Yhdysvaltain itsenäistymiseen johtaneen Amerikan vallankumouksen aikaan orjuus oli laillista kaikissa kolmessatoista Yhdysvaltain liittovaltion muodostaneissa siirtokunnassa. Orjat oli pysyvästi ja laillisesti esineellistetty toisten ihmisten omaisuudeksi. Orjilla ei siis ollut mitään päätäntävaltaa oman elämänsä suhteen. Heitä voitiin esimerkiksi myydä kuin mitä tahansa muuta kauppatavaraa. Heidän työnsä hedelmät puolestaan kuuluivat itseoikeutetusti heidän omistajilleen.
Aluksi uusia orjia tuotiin laivoilla Länsi-Afrikasta, mutta myöhemmin kansainvälisen orjakaupan vähentyessä orjat olivat aiempien orjien jälkeläisiä. Peter Parishin arvion mukaan nykyisten Yhdysvaltain alueelle kuljetettiin kaikkiaan vähintään 420 000 orjaa.
Orjuus Yhdysvaltain alkuaikoina

Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksessa puhuttiin kaikille ihmisille kuuluvista yleisistä oikeuksista, mikä ei silti estänyt julistuksen pääasiallista laatijaa, Thomas Jeffersonia itsekin omistamasta orjia; tosin hän uskoi orjuuden vähitellen häviävän rauhanomaisesti, luonnollisen kehityksen myötä. Orjalaitos sai kuitenkin jatkaa olemassaoloaan Yhdysvaltain eteläisissä osavaltioissa aina vuoteen 1865 eli Yhdysvaltain sisällissodan päättymiseen saakka.
Karanneet orjat aiheuttivat ongelmia omistajilleen jäämällä piileskelemään maatilojen ja plantaasien lähistölle ja syyllistymällä rikoksiin. Karkulaisongelmaa yritettiin ratkaista säätämällä lakeja, jotka ehkäisivät karkaamista tai jotka mahdollistivat karkulaisten jahtaamisen. Yli kaksi tuhatta karannutta orjaa asui 1820-luvulla suoalueella, joka sijaitsi Virginian ja Pohjois-Carolinan osavaltioiden alueella. Kongressi sääti vuonna 1850 lain Fugitive Slave Act, joka koski karanneiden orjien palauttamista.
Sisällissota ja orjuuden lakkauttaminen

Kun vuoden 1860 vaaleissa Yhdysvaltain presidentiksi valittiin orjuuden vastustajana tunnettu Abraham Lincoln, joka oli luvannut ettei yhdestäkään uudesta osavaltiosta saisi tulla orjavaltio, etelävaltiot eli konfederaatio julistautuivat itsenäiseksi ja aloittivat Yhdysvaltain sisällissodan. Pohjoisvaltiot voittivat sodassa orjuutta tukeneet etelävaltiot. Jo sodan aikana Lincoln antoi vuonna 1863 presidentillisen vapautusjulistuksen (engl. Emancipation Proclamation), jossa luvattiin pysyvä vapautus suurimmalle osalle Yhdysvaltain orjista. Sisällissodan jälkeen säädettiin Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäys, joka kielsi orjuuden ja pakkotyön – muuten kuin rangaistuksena rikoksista – kaikkialla Yhdys­valtojen alueella.
Kun orjista tuli sisällissodan jälkeen vapaita ja itsenäisiä kansalaisia, osa orjanomistajista tyrmistyi siitä, etteivät entiset orjat olleet heille kiitollisia heidän huolenpidostaan ja siitä, että nämä saivat yhä palvella heitä.