stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cheick Oumar Sissoko

| Cheick Oumar Sissoko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1945 (ikä 79–80) San, Mali
Ammatti:  elokuvaohjaaja, poliitikko
Ohjaaja
Aktiivisena:  1982–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Guimba (1995) La Genèse (1999)
Palkinnot
 FESPACO:n kultainen Yennengan ori (1995) ja Locarnon tuomariston palkinto (1996) elokuvalla Guimba (1995); Prinssi Clausin palkinto (1999) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Cheick Oumar Sissoko (s. 1945 San, Mali) on malilainen elokuvaohjaaja ja poliitikko, joka on toiminut myös Malin kulttuuriministerinä. Hän opiskeli ensin Pariisin yliopistossa ja valmistui pääaineinaan Afrikan historia ja sosiologia. Sitten hän opiskeli elokuvaa Ecole Nationale Louis Lumièressä. Tämän jälkeen hän palasi Maliin ja työskenteli elokuvantekijänä kansallisen elokuvatuotannon parissa (Centre National de Productions Cinématogaphiques, CNPC). Hän ohjasi siellä elokuvat Sécheresse ja Exode Rural. Hän on perustanut yhdessä toisten malilaisten kanssa yhteisöllisen Kora Films -elokuvatuotantoyrityksen.
Hänen tunnetuimmista elokuvistaan Guimba (1995) voitti FESPACO:n pääpalkinnon (kultainen Yennengan ori) ja Locarnon elokuvajuhlien tuomariston palkinnon (1996). Raamatun luomiskertomusta sivuava, Jean-Louis Sagot-Durvaurouxin käsikirjoitukseen pohjautuva La Genèse (1999) valittiin kilpailemaan Cannesin Un Certain Regard -palkinnosta. Sissoko sai Prinssi Clausin palkinnon (1999).
Filmografia

L’École Malienne (1982)
Les Audiotheques Rurales (1983)
Sécheresse et exode rural (1984)
Nyamanton, la leçon des ordures (1986)
Finzan (1989)
Etre jeune à Bamako (1992)
L'Afrique bouge (1992)
Problématique de la malnutrition (1993)
Guimba, un tyrant, une époque (engl. Guimba the Tyrant; 1995)
Hopes on the Horizon (tv-dokumentti yhdessä Ernest Abbeyquayen kanssa, 1998)
La Genèse (1999)
Bàttu (2000)
Scenarios from the Sahel (lyhytelokuva yhdessä Fanta Régina Nacron ja Idrissa Ouedraogon kanssa, 2001)
Aiheesta muualla

Guimba the tyrant - Bambara - English subtitles; kesto 1 h 33 min) (ranskaksi) (youtube.com)
Cheick Oumar Sissoko by Manon Slome (Interview 1.7.1996) (englanniksi) (bombmagazine.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Alpha Oumar Konaré

| Alpha Oumar Konaré |
| --- | --- |
 Alpha Oumar Konaré vuonna 2007.
Malin presidentti
 8. kesäkuuta 1992 – 8. kesäkuuta 2002  
Edeltäjä:  Moussa Traoré
Seuraaja:  Amadou Toumani Touré
Afrikan unionin komission puhemies.
 16. syyskuuta 2003 – 1. helmikuuta 2008  
Edeltäjä:  Amara Essy, Côte d'Ivoire
Seuraaja:  Jean Ping, Gabon
Malin kulttuuriministeri
 1978–1980  
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1946 (ikä 79) Kayes
Ammatti:  opettaja historian professori
Tiedot
Puolue:  ADEMA-PASJ
Muut puolueet:  Parti malien du travail
Tutkinnot:  Varsovan yliopisto
Alpha Oumar Konaré (s. 2. helmikuuta 1946) on malilainen valtiomies. Hän oli Malin ensimmäinen vapailla vaaleilla valittu presidentti 1992–2002. Vuosina 2003-2008 hän oli Afrikan unionin komission puhemies.
Elämäkerta

Konaré syntyi Kayesissa opettajan neljänneksi pojaksi. Hän opiskeli historiaa École Normale Supérieuressa Bamakossa 1965–1969 ja Varsovan yliopistossa 1971–1975. Hän työskenteli opettajana ja tutkijana ja 1981–1992 UNESCOn ja UNDP:n konsulttina.
Konaré valittiin 1967 presidentti Modibo Keïtan US-RDA-puolueen pääsihteeriksi. Kenraali Moussa Traorén vallankaappauksen jälkeen hän toimi maanalaisessa marxisti-leninistisessä Parti malien du travail'ssa. Vuonna 1978 hän kuitenkin otti vastaan aseman Traorén hallituksessa nuoriso-, urheilu-, taide- ja kulttuuriministerinä. Hän kuitenkin erosi jo 1980. Myöhemmin hän perusti Jamana-kulttuurilehden ja Les échos -sanomalehden sekä 1991 Radio Bamakanin.
Vuonna 1990 Konaré oli perustamassa Traorén-vastaista koalitiota Alliance pour la démocratie au Mali (ADEMA). Kun 1991 Traoré syöstiin vallasta 1991, ADEMA:sta tuli poliittinen puolue ja Konarésta sen edustaja kansalliskokouksessa. Konaré valittiin presidentiksi, hän sai toisella kierroksella 69 %:llä äänistä US-RDA:n Tiéoulé Mamadou Konatéa vastaan.
Maaliskuussa 1997 Konaré hajotti parlamentin, joka johti uusin vaaleihin huhtikuussa, joita sävyttivät vakavat organisointiongelmat. Perustuslaillinen oikeus mitätöi vaalituloksen. Oppositio boikotoi toukokuun presidentinvaaleja, joten Konaré valittiin uudelleen suurella enemmistöllä. Oppositio boikotoi myös heinäkuun parlamenttivaaleja, joten Alliance pour la démocratie au Mali (ADEMA) voitti suuren vaalivoiton ja muodosti hallituksen syyskuussa.
Konaré vastusti kuolemanrangaistusta ja muutti Traorén ja hänen vaimonsa rangaistukset elinkautiseksi vankeudeksi. Hän järjesti myös monumentin ensimmäiselle presidentille Modibo Keïtalle. Hänet muistetaan myös Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuiden järjestämisestä Maliin 2002.
Perustuslainmukaisten kahden kauden jälkeen Konaré jätti presidentinviran. Hänet valittiin 10. heinäkuuta 2003 Afrikan unionin komission puheenjohtajaksi. Vuonna 2007 hän ilmoitti ettei hae jatkokaudelle.
Syyskuussa 2021 Alpha Oumar Konaré joutui kiireellisesti sairaalaan Marokossa Cheikh Zaidin sairaalassa Rabatissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Malin valtionpäämiehet
Modibo Keïta
Moussa Traoré
Amadou Toumani Touré
Alpha Oumar Konaré
Amadou Toumani Touré
Amadou Sanogo
Dioncounda Traoré (väliaikainen)
Ibrahim Boubacar Keïta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Valeria Ciavatta

| Valeria Ciavatta |
| --- | --- |

San Marinon kapteenivaltionhoitaja Yhdessä Luca Beccanin kanssa
 1.4.2014 – 1.10.2014  
Edeltäjä:  Gian Carlo Capicchioni Anna Maria Muccioli
Seuraaja:  Guerrino Zanotti Gianfranco Terenzi
San Marinon kapteenivaltionhoitaja Yhdessä Giovanni Lonferninin kanssa
 1.10.2003 – 1.4.2004  
Edeltäjä:  Giovanni Giannoni Pier Marino Menicucci
Seuraaja:  Marino Riccardi Paolo Bollini
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1959 (ikä 66)  Borgo Maggiore, San Marino
Kansalaisuus:   sanmarinolainen
Tiedot
Puolue:  Kansan allianssi
Tutkinnot:  Urbinon yliopisto
Valeria Ciavatta (s. 16. tammikuuta 1959) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana kahdesti: ensimmäinen kausi alkoi lokakuussa 2003 ja toinen huhtikuussa 2014. Ciavatta syntyi vuonna 1959. Hän opiskeli Urbinon yliopistossa ja kirjoitti lopputyönsä perheoikeudesta.
Ciavatta kuului Kansan allianssi -puolueeseen (ita. Alleanza Popolare), kunnes se yhdistettiin Tulevaisuuden tasavaltaan vuonna 2017.
San Marinon suur- ja yleisneuvosto valitsi Ciavattan ja Beccarin kapteenivaltionhoitajiksi Ciavattan toiselle kaudelle maaliskuussa 2014. He aloittivat virassaan 1. huhtikuussa.
Kunnianosoituksia

Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2014).
Diplomaatti (albumi)

| Diplomaatti Gettomasa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. toukokuuta 2019
 Tuottaja(t): Ruuben, MD$, LX-Beats ja Matti Laukkanen
 Tyylilaji: hip hop, rap
 Kesto: 26.23
 Levy-yhtiö: PME Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen albumilista: 1.
Gettomasa muut julkaisut
| 17 EP 2017 | Diplomaatti 2019 | Kalamies 2020 |
Diplomaatti on suomalaisen rap-artisti Gettomasan toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2019. Albumi palkittiin Emma-gaalassa vuoden rap / R&B -albumina.
Kappaleet

Silmät – 3.49
Muijii stadis – 4.04
Räkis – 3.15
Voi ei – 3.54 (feat. Lauri Haav)
Pressoi – 4.22
Enempää – 3.03
Diplomaatti – 4.36 (feat. Joosu J)
Jere Lehtinen -palkinto

Jere Lehtinen -palkinto on jääkiekon U20 SM-sarjassa vuosittain jaettava palkinto. Palkinto annetaan liigan herrasmiespelaajalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2011, jolloin sen sai Tampereen Ilveksen Roope Nikkilä. Jääkiekkoliitto julkisti 62 uutta pelaajapalkintoa marraskuussa 2010.
Voittajat

| Kausi | Pelaaja | Pelipaikka | Joukkue |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010–2011 |  Roope Nikkilä | hyökkääjä | Ilves |  |
| 2011–2012 |  Sakari Manninen | hyökkääjä | Kärpät |  |
| 2012–2013 |  Aleksi Rutanen | hyökkääjä | Blues |  |
| 2013–2014 |  Joel Janatuinen | hyökkääjä | Blues |  |
| 2014–2015 |  Juho Jokiharju | hyökkääjä | Lukko |  |
| 2015–2016 |  Veli-Matti Tiuraniemi | puolustaja | Kärpät |  |
| 2016–2017 |  Tatu Kokkola | hyökkääjä | KalPa |  |
| 2017–2018 |  Erkka Seppälä | hyökkääjä | HPK |  |
| 2018–2019 |  Veeti Miettinen | hyökkääjä | Blues |  |
| 2019–2020 |  Rasmus Heljanko | hyökkääjä | HIFK |  |
2020–2021: Ei jaettu.
| 2021–2022 |  Viljam Sandvik | hyökkääjä | HIFK |  |
| 2022–2023 |  Valtteri Karnaranta | hyökkääjä | Ässät |  |
| 2023–2024 |  Arttu Alasiurua | hyökkääjä | Kärpät |  |
| 2024–2025 |  Verneri Ahonen | hyökkääjä | Tappara |  |
Raimo Helminen -palkinto

Raimo Helminen -palkinto on jääkiekon U20 SM-sarjassa vuosittain jaettava palkinto. Palkinto annetaan liigan runkosarjan plus/miinus-tilaston voittajalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2011, jolloin sen sai Hämeenlinnan Pallokerhon Teemu Rautiainen. Jääkiekkoliitto julkisti 62 uutta pelaajapalkintoa marraskuussa 2010.
Voittajat

| Kausi | Pelaaja | Pelipaikka | Joukkue | +/- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010–2011 |  Teemu Rautiainen | hyökkääjä | HPK | +40 |
| 2011–2012 |  Ahti Oksanen | puolustaja | Blues | +42 |
| 2012–2013 |  Ville Leskinen | hyökkääjä | Kärpät | +36 |
| 2013–2014 |  Iikka Kangasniemi | hyökkääjä | Blues | +34 |
| 2014–2015 |  Kristaps Baževičs | puolustaja | Ässät | +37 |
| 2015–2016 |  Veli-Matti Tiuraniemi | puolustaja | Kärpät | +37 |
| 2016–2017 |  Joona Ikonen | hyökkääjä | Ilves | +30 |
| 2017–2018 |  Nikolas Matinpalo | puolustaja | Blues | +17 |
| 2018–2019 |  Jaakko Niskala | puolustaja | Kärpät | +20 |
| 2019–2020 |  Tuukka Tieksola | hyökkääjä | Kärpät | +14 |
2020–2021: Ei jaettu.
| 2021–2022 |  Joni Loukkojärvi | puolustaja | Ässät | +33 |
| 2022–2023 |  Leevi Sorvali | puolustaja | Tappara | +49 |
| 2023–2024 |  Markus Loponen | hyökkääjä | Kärpät | +40 |
| 2024–2025 |  Danylo Trah’t | hyökkääjä | Lukko | +30 |
Krista Pärmäkoski

| Krista Eerika Pärmäkoski |
| --- | --- |
 Krista Pärmäkoski Seefeldissä vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1990 (ikä 34) Ikaalinen, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Kripa
Pituus:  160 cm
Seura:  Ikaalisten Urheilijat
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2008–
Voitot:  6
Palkintokorokkeella:  37
 Tietolaatikko päivitetty 2. maaliskuuta 2024 
Aiheesta muualla
Kotisivu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sotši 2014 |  4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 | 30 km (p) |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 |  yhdistelmäkilpailu |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 |  10 km (v) |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | 10 km (p) |  |
|  MM-kilpailut  |  MM-kilpailut  |  MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 2011 | parisprintti (p) |  |
|  Hopeaa | Lahti 2017 | yhdistelmäkilpailu |  |
|  Pronssia | Oslo 2011 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 2013 | parisprintti (v) |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Lahti 2017 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2021 | 4×5 km viesti |  |
Krista Eerika Pärmäkoski (o.s. Lähteenmäki, s. 12. joulukuuta 1990 Ikaalinen) on suomalainen maastohiihtäjä ja 12-kertainen arvokisamitalisti. Hän edustaa Ikaalisten Urheilijoita, ja häntä valmentaa Matti Haavisto. Pärmäkoski on edustanut Suomea maailmanmestaruuskilpailuissa ja olympialaisissa. MM-kilpailuista Pärmäkoski on voittanut hopeaa yhdistelmäkilpailusta, hopeaa ja pronssia parisprintistä sekä neljä pronssia viestistä. Olympialaisissa hän on saavuttanut hopeamitalin viestissä ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa sekä pronssia yhdistelmäkilpailusta, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta.
Hiihtoura

Pärmäkoski voitti nuorten Pohjoismaiden mestaruuden viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Örnsköldsvikissä 2007. Seuraavana talvena hän saavutti nuorten PM-kilpailuista kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Nuorten MM-kilpailuissa Italian Mallesissa 2008 hän hiihti ankkuriosuuden Suomen pronssijoukkueessa 4 × 3,3 kilometrin viestissä. Kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli kahdeksas.
Hiihtoura > Ensimmäiset kilpailut aikuisten sarjassa

Pärmäkoski hiihti ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa Kuusamossa 29. marraskuuta 2008 ja sijoittui sprinttikilpailussa 29:nneksi. Ensimmäisen aikuisten sarjan SM-mitalinsa hän sai oltuaan toinen kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Jämillä 2009. Nuorten MM-kilpailuissa Praz de Lys Sommandissa 2009 Pärmäkoski sai viiden päivän starttikiellon hänen hemoglobiiniarvonsa oltua suurempi kuin naishiihtäjillä sallittu 160 grammaa litrassa. Starttikiellosta vapauduttuaan hän saavutti hopeaa kymmenen kilometrin yhdistelmäkilpailussa, oli neljäs viidellä kilometrillä ja kuudes sprintissä.
Pärmäkoski edusti Suomea ensimmäisen kerran arvokisatasolla Liberecin MM-kilpailuissa 2009, jolloin hän sijoittui kymmenen kilometrin perinteisen kilpailussa 37:nneksi. Syksyllä 2009 Pärmäkoski sairastui mykoplasmaan. Hän sai elokuussa pitkän lääkekuurin ja joutui 11 viikon ajan välttelemään tehoharjoittelua.
Tammikuussa 2010 Pärmäkoski voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Hinterzartenissa kultaa viiden kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa ja hopeaa viestissä. Pärmäkoski edusti Suomea Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Hän sijoittui kymmenen kilometrin vapaan kilpailussa 53:nneksi ja 30 kilometrin perinteisen yhteislähdössä 26:nneksi.
Hiihtoura > Kausi 2016–2017 ja MM-kotikisat Lahdessa

Pärmäkoski sijoittui maailmancupkaudella 2016–2017 toiseksi Rukan kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Lillehammerin Nordic Opening -kiertueella Pärmäkoski sijoittui kolmanneksi. Hän oli viimeisen etapin, kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailussa nopein hiihtäjä. Hän sijoittui kolmanneksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä hän oli toinen Toblachin viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja kolmas Val Müstairin viiden kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa. Tour de Skin päätöskilpailussa Val di Fiemmessä 8. tammikuuta 2017 hän tuli toisena maaliin yhdeksän kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa. Sijoitus on hänen parhaansa kiertueen lopputuloksissa kautta aikain. Hän sijoittui toiseksi Ulricehamnin kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Hän voitti kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan Suomen-mestaruuden Keuruulla. Lahden MM-kilpailussa 2017 Pärmäkoski saavutti ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisamitalinsa voittamalla hopeaa 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Mitali oli Suomelle kotikisojen ensimmäinen. Perinteisen hiihtotavan kymmenellä kilometrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Viestissä hän hiihti ankkuriosuuden Suomen pronssijoukkueessa. 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän sijoittui kuudenneksi. MM-kilpailuiden jälkeen hän oli toinen Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä ja Oslon 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin finaalitapahtumassa Quebecissa hän oli kolmas kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi, normaalimatkojen cupissa kolmanneksi ja sprintticupissa kuudenneksi. Hän voitti 30 kilometrin vapaan hiihtotavan Suomen-mestaruuden Ylitorniolla.
Hiihtoura > Kausi 2017–2018 ja olympialaiset

Kaudella 2017–2018 Pärmäkoski sijoittui toiseksi Lillehammerin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän oli kolmas Davosin kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä hän sijoittui Oberstdorfin kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi ja Val di Fiemmen kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa toiseksi. Tourin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs.
Kaudelle 2017–2018 Pärmäkosken seura Ikaalisten Urheilijat värväsi joukkueeseen mukaan kaksi muutakin kansallisen tason hiihtäjää. Heti tammikuussa 2018 Pärmäkoski yhdessä Maaret Pajunojan kanssa voittivat parisprintin SM-kultaa. Kultamitali oli Pärmäkosken ensimmäinen SM-mitali viestihiihdossa. Planican kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Pärmäkoski saavutti ensimmäisen maailmancupin voittonsa urallaan.
Pärmäkoski saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pronssia 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Charlotte Kallalle 10,1 sekuntia ja hopeamitalisti Marit Bjørgenille 2,3 sekuntia. 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Pärmäkoski jakoi pronssimitalin Bjørgenin kanssa. Olympialaisten päätöslajissa 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Pärmäkoski saavutti hopeaa, Bjørgenin voittaessa ja Stina Nilssonin ottaessa pronssia. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli yhdeksäs, viestissä neljäs ja vapaan hiihtotavan parisprintissä viides.
Salpausselän kisoissa maaliskuussa Pärmäkoski voitti 10 kilometrin perinteisellä. Maailmancupin finaalitapahtumassa Falunissa hän voitti 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa ja normaalimatkojen cupissa hän oli neljäs. Hän voitti 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan Suomen-mestaruuden Taivalvaaralla 2018.
Hiihtoura > Kausi 2018–2019

Kaudella 2018–2019 Pärmäkoski sijoittui kolmanneksi Davosin vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän oli kiertueella toiseksi nopein Oberstdorfin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun ja loppunousuun päättyneen viimeisen etapin osuusajoissa. Hän voitti 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan Suomen-mestaruuden Imatralla. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Pärmäkoski sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa neljänneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi, 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi, viestissä kuudenneksi ja perinteisen hiihtotavan parisprintissä seitsemänneksi. Hän sijoittui neljänneksi sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa että normaalimatkojen cupissa. Hän voitti Äänekoskella 2019 Suomen-mestaruuden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, sitä seuranneessa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajossa sekä parisprintissä.. Yhtenä saavutuksena voidaan pitää sitäkin, että Pärmäkoski oli jokaisessa hiihtämässään kilpailussa paras suomalainenlähde?.
Hiihtoura > Kausi 2019–2020

Pärmäkoski sijoittui kaudella 2019–2020 Rukan Nordic opening -tapahtuman 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa toiseksi. Helmikuussa hän voitti Vöyrillä 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan Suomen-mestaruuden. FIS Ski Tourin päättäneen Trondheimin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa hän oli kolmanneksi nopein. Lahdessa hän sijoittui kolmanneksi 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
Hiihtoura > Kausi 2020–2021

Pärmäkoski sijoittui kaudella 2020–2021 viidenneksi Tour de Skin kokonaiskilpailussa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kahdeksas, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmastoista sekä vapaan hiihtotavan parisprintissä seitsemäs. Viestissä hän hiihti viimeisen osuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Ristijärven SM-hiihdoissa Pärmäkoski voitti 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan Suomenmestaruuden. Kultaa oli kotiintuomisina myös naisten 3×5 kilometrin viestistä, jossa Pärmäkoski hiihti ankkuriosuuden ollen osuusajoissa selvästi nopein. Viestikulta oli Ikaalisten Urheilijoille historian ensimmäinen. 30 kilometrin vapaan tyylin kisassa Pärmäkoski sijoittui kolmanneksi.
Hiihtoura > Kausi 2021–2022

Kaudella 2021–2022 Pärmäkoski sijoittui Tour de Ski-kiertueella Val di Fiemmen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi ja Tour de Skin kokonaiskilpailussa neljänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Pärmäkoski saavutti 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia 0,1 sekunnin erolla neljänneksi sijoittuneeseen Natalja Neprjajevaan. Yhdistelmäkilpailussa hän oli seitsemäs, 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kymmenes, viestissä ja pariviestissä neljäs. Olympialaisten jälkeen hän oli Lahdessa perinteisen 10 kilometrillä kolmas ja Holmenkollenilla perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja normaalimatkojen cupissa kolmanneksi.
Hiihtoura > Kausi 2022–2023

Kaudella 2022-2023 Pärmäkoski sijoittui Oberstdorfin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa ja 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa toiseksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli viestissä neljäs, yhdistelmäkilpailussa ja vapaan hiihtotavan parisprintissä kuudes, 30 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa viidestoista sekä 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa seitsemästoista. Hän voitti 10 kilometrin vapaan hiihtotavan Suomen-mestaruuden Kaupissa.
Hiihtoura > Kausi 2023–2024

Pärmäkoski sijoittui Tour de Skin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi. Pärmäkoski voitti Lahden 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailun.
Hiihtoura > Kausi 2024–2025

Pärmäkoski oli kauden 2024–2025 Tour de Skin kokonaiskilpailussa yhdeksäs. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa seitsemänneksi, 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17:nneksi ja 4 × 7,5 kilometrin viestissä neljänneksi.
Yksityiselämä ja harrastukset

Pärmäkosken vanhemmat muuttivat hänen ollessaan nelivuotias Vahon kylään, jossa hän löysi hiihtämisen muiden urheilulajien joukosta 4–5 vuoden ikäisenä. Noin 14-vuotiaana hän ilmoitti perheelleen haluavansa hiihtäjäksi. Yläasteen jälkeen Pärmäkoski muutti kotoaan Luhalahden kylästä ja siirtyi opiskelemaan Vuokatin urheilulukioon kesällä 2006.
Pärmäkoski asui miehensä Tommi Pärmäkosken kanssa joitakin vuosia Kuortaneella. He menivät naimisiin elokuussa 2014 Kuortaneella ja Krista otti käyttöön miehensä sukunimen. He ilmoittivat hakeneensa avioeroa heinäkuussa 2024.
Pärmäkoski harrastaa suunnistusta ja on ollut säännöllisesti mukana Venlojen viestissä. Hän on osallistunut myös maantiepyöräkilpailuihin.
Pärmäkoskesta ilmestyi lokakuussa 2024 Gummerruksen kustantama, Laura Arffmanin kirjoittama elämäkerta Avoin. ISBN: 9789512435395
Kirjallisuutta

Arffman, Laura: Avoin : Krista Pärmäkoski.  Gummerus, 2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krista Pärmäkoski Wikimedia Commonsissa
Krista Pärmäkoski -virallinen sivusto
Krista Pärmäkoski Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle