stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trietyylisitraatti

| Trietyylisitraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trietyyli-2-hydroksipropaani-1,2,3-trikarboksylaatti
CAS-numero:  77-93-0
PubChem CID:  6506
SMILES:  CCOC(=O)CC(CC(=O)OCC)(C(=O)OCC)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H20O7
Moolimassa:  276,28 g/mol
Sulamispiste:  -55 °C
Kiehumispiste:  294 °C
Tiheys:  1,137 g/cm3
Liukoisuus veteen:  65 g/l (25 °C)
Trietyylisitraatti (C12H20O7) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa muovinpehmentimenä, liuottimena ja kosmetiikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trietyylisitraatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Trietyylisitraattia valmistetaan etanolin ja sitruunahapon välisellä esteröintireaktiolla. Katalyyttinä käytetään esimerkiksi rikkihappoa, p-tolueenisulfonihappoa tai happamia ioninvaihtohartseja.
Trietyylisitraattia käytetään muovien ja hartsien liuottimena ja vinyylihartseissa ja selluloosaestereissä muovinpehmentimenä. Sitä käytetään myös kosmetiikassa deodoranttina ja fiksatiivina ja elintarvikkeissa kuivatusta valkuaisesta tehdyn vaahdon stabiloimiseen. Yhdisteen E-koodi on E1505.
Trifenyylifosfiitti

| Trifenyylifosfiitti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  101-02-0
PubChem CID:  7540
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)OP(OC2=CC=CC=C2)OC3=CC=CC=C3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H15PO3
Moolimassa:  310,27 g/mol
Sulamispiste:  22-25 °C
Kiehumispiste:  360 °C
Tiheys:  1,184 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0003 g/l (25 °C)
Trifenyylifosfiitti (C18H15PO3) on orgaaninen fosforiyhdiste. Rakenteeltaan se on fenolin ja fosforihapokkeen esteri. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trifenyylifosfiitti on väriltään kellertävää tai väritöntä nestettä tai amorfista kiinteää ainetta. Trifenyylifosfiitti ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, mutta voi reagoida alkoholien kanssa vaihtoesteröintireaktiolla. Trifenyylifosfiitti ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä aiheuttaen muun muassa yskää ja kurkkukipua.
Trifenyylifosfiittia valmistetaan fenolin ja fosforitrikloridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa valmistettaessa alkoholeista alkyylihalogenideja, peptidisynteeseissä ja yhdisteen additiotuotetta otsonin kanssa käytetään happiradikaalien muodostamiseen. Tämän lisäksi ainetta voidaan käyttää stabiloimaan ja liuottamaan muoveja ja hartseja, sekä metallipintojen puhdistamiseen.
Ruskohammasseppä

| Ruskohammasseppä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Dendrometrinae
Suku::  Hammassepät Denticollis
Laji::  linearis
Kaksiosainen nimi
 Denticollis linearis  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Ruskohammasseppä Wikispeciesissä   Ruskohammasseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskohammasseppä (Denticollis linearis) on hoikka, seppien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Se on Suomessa yksi heimonsa yleisimmistä edustajista.
Koko ja ulkonäkö

Ulkoasultaan melko paljon sylkikuoriaisia (heimo Cantharidae) muistuttavasta ruskohammassepästä on kaksi värimuotoa. Yleisemmin kuoriaisen peitinsiivet ovat vaalean kellanruskeat ja tummien pisterivien kirjomat. Harvinaisemmalla värimuodolla peitinsiivet ovat mustanruskeat ja reunoiltaan kellertävät. Naarailla peitinsiivet leventyvät kärkeä kohti. Etuselkä on melko pieni, taaksepäin levenevä, väriltään punainen tai punaruskea ja keskiosastaan laajalti mustahko. Etuselässä on keskivako ja sen terävät takanurkat suuntautuvat sivuille ja yläviistoon. Takanurkkien etupuolella on viisto ja syvä ura. Silmät ovat selvästi ulkonevat ja niiden takana on selvä ohimo. Pään etuosa on usein punertava. Raajat ovat tummia reisiä lukuun ottamatta kellanruskeat. Tuntosarvet ovat tummanruskeat, tyvestä vaaleat, melko pitkät ja sahamaiset.
Levinneisyys

Ruskohammassepän levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Irlannista Euroopan ja Keski-Aasian poikki Itä-Siperiaan. Suomessa se on hyvin yleinen koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat

Erilaiset metsät ovat ruskohammassepän elinympäristöä. Erityisen yleinen laji on tunturikoivikoissa, mutta myös Etelä-Suomessa se on heimonsa yleisin edustaja lehtipuissa, usein pellonreunassa tai lehtometsässä. Aikuisia kuoriaisia tapaa yleisimmin metsänreunojen ruohovartisilta kasveilta tai kukista. Toukat talvehtivat, koteloituvat keväällä, ja aikuisia kuoriaisia on liikkeellä toukokuusta heinäkuulle huipun osuessa kesäkuun loppupuolelle. Toukat elävät lahopuiden kuoren alla etenkin harmaalepissä ja koivuissa. Toukat kaivavat puuainekseen pitkiä käytäviä ja saattavat olla muita toukkia ja omia lajitovereitaan saalistavia petoja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Ruskohammasseppä (Denticollis linearis)
Ötökkätieto: Ruskohammasseppä (Denticollis linearis)
iNaturalist: Ruskohammasseppä (Denticollis linearis)
UniProt: Taxonomy - Denticollis linearis (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Denticollis linearis (englanniksi)
Insektenbox (saksaksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Denticollis linearis:  Wikidata: Q1836904  Wikispecies: Denticollis linearis  BioLib: 9283  BOLD: 167184  EoL: 3264596  EUNIS: 256973  Fauna Europaea: 235950  Fauna Europaea (new): f7344529-0513-488f-8fa9-7b5c42435ced  GBIF: 4428881  iNaturalist: 521223  IRMNG: 11506885  NBN: NBNSYS0000010980  NCBI: 333879  Observation.org: 19415  Open Tree of Life: 495397  Laji.fi: MX.192942 
Elater linearis:  Wikidata: Q109604257  GBIF: 4428882
Rusohiirensammal

| Rusohiirensammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Hiirensammalet Bryaceae
Suku::  Ptychostomum
Laji::  pallens
Kaksiosainen nimi
 Ptychostomum pallens  (Sw.) J.R.Spence 
Synonyymit
 Bryum pallens Sw.  Bryum ventricosum Dicks. 
Katso myös
   Rusohiirensammal Wikispeciesissä   Rusohiirensammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rusohiirensammal (Ptychostomum pallens) on hiirensammalten heimoon kuuluva sammal.
Ulkonäkö

Rusohiirensammal pieni (1 - 3 cm), pystykasvuinen ja väriltään punertava sammal. Sen keskisuonelliset lehdet ovat leveät ja teräväkärkiset ja niissä on kapeiden solujen muodostama reunus. Se on kaksikotinen ja sillä on harvoin itiöpesäkkeitä.
Levinneisyys

Rusohiirensammalta esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla ja Afrikan ja Etelä-Amerikan vuoristoissa. Suomessa sitä kasvaa yleisenä koko maassa.
Elinympäristö

Rusohiirensammal kasvaa kostealla hiesuisella maalla pientareilla, rannoilla ja ojissa.
Tributyylifosfaatti

| Tributyylifosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  126-73-8
PubChem CID:  31357
SMILES:  CCCCOP(=O)(OCCCC)OCCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H27PO4
Moolimassa:  266,306 g/mol
Sulamispiste:  -80 °C
Kiehumispiste:  289 °C (hajoaa)
Tiheys:  0,973 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 0,28 g/l (25 °C)
Tributyylifosfaatti (C12H27PO4) on organofosfaatteihin kuuluva yhdiste ja butanolin ja fosforihapon muodostama esteri. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena, muovien pehmittimenä ja eräiden metallien eristämiseen malmeista.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa tributyylifosfaatti on väritöntä siirappimaista nestettä. Yhdiste liukenee vain vähän veteen ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta butanoliksi ja fosforihapoksi. Vettä paremmin tributyylifosfaatti liukenee etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin ja rikkihiileen. Tributyylifosfaatti on heikko koliiniesteraasin inhibiittori.
Valmistus ja käyttö

Tributyylifosfaattia valmistetaan fosforyylikloridin ja butanolin välisellä reaktiolla.
Tributyylifosfaattia voidaan käyttää metallurgiassa eräiden metallien, kuten harvinaisten maametallien, uraanin ja plutoniumin erottamiseen mineraaleistaan hydrometallurgisella uuttoprosessilla. Yhdistettä käytetään myös selluloosaesterien liuottamiseen, muoveissa pehmentimenä, teollisuudessa vaahtoutumisenestoaineena, maalien, lakkojen ja väriainepastojen valmistamiseen, lämmönsiirtoaineena ja palamattomana hydrauliikkanesteenä lentokoneissa.
Ruskoturilas

| Ruskoturilas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Turilasmaiset Scarabaeoidea
Heimo::  Lehtisarviset Scarabaeidae
Alaheimo::  Sericinae / Melolonthinae
Tribus::  Sericini
Suku::  Serica
Laji::  brunnea
Kaksiosainen nimi
 Serica brunnea  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Ruskoturilas Wikispeciesissä   Ruskoturilas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskoturilas (Serica brunnea) on lehtisarvisiin (Scarabaeidae) kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit

Ruskoturilas on väritykseltään lähinnä yksivärisen punaruskea. Pää on kuitenkin usein muuta ruumista tummempi.
Tuntomerkit > Levinneisyys

Lajia esiintyy lähes koko Euroopassa ja Aasian länsiosissa. Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa.
Elintavat

Laji viihtyy valoisissa paikoissa. Valon houkuttelemana ruskoturilas saattaa päätyä sisätiloihin. Laji on sisätiloissa harmiton.
Eila Roine

| Eila Roine |
| --- | --- |
 Eila Roine miehensä Vili Auvisen kanssa Tampereen Työväen Teatterin tuottamassa Max Frischin näytelmässä Andorran tasa­valta (1962).
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eila Orvokki Roine-Auvinen
Syntynyt: 26. marraskuuta 1931 (ikä 92) Turku
Ammatti:  näyttelijä
Vanhemmat:  Eero Roine
Puoliso:  Vili Auvinen (vih. 1955; k. 1996)
Lapset:  Tommi Auvinen   Janne Auvinen
Sukulaiset:  Esko Roine (veli)   Liisa Roine (sisko)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Eila Auvinen (rinnakkais­nimi)
Merkittävät roolit:   Maija Suutarin tyttäret  Elina Täällä Pohjantähden alla  Madame Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa  Kaija Heikki ja Kaija  Helmi Rintamäkeläiset  Eila-mummi Pikku Kakkonen 
Palkinnot
  2006 Pro Finlandia  2013 Pirkanmaan taidepalkinto  2017 Kultainen Venla -elämän­työpalkinto  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Eila Roine (viralliselta nimeltään Eila Orvokki Roine-Auvinen, o.s. Roine; s. 26. marraskuuta 1931 Turku) on suomalainen näyttelijä. Roine aloitti näyttelemisen Eino Salmelaisen ilta­näyttelijä­koulussa vuonna 1949. Elämän­työnsä hän on tehnyt Tampereen Työväen Teatterissa, jossa hän oli kiinnitettynä vuodet 1951–1994 ja sen jälkeen vierailijana.
Roine on profiloitunut eritoten todentuntuisten hahmojen tulkitsijana, mutta myös rytmitajuisena komediennena. Vahvaa realismia edustavat muun muassa Elinan ja Alman roolit Täällä Pohjantähden alla -trilogiasta sovitetuissa näytelmissä. Komediaa Roine on tehnyt muun muassa Elizana näytelmässä Pygmalion ja Leonardana näytelmässä Rakkautta ja magiaa äidin keittiössä, jossa realismiin yhdistetään maagisia aineksia. Läpimurtonsa Roine teki Maijan osassa komediassa Suutarin tyttäret.
Realismi on seurannut Roinetta myös televisioon, jossa hän näytteli suorissa studiolähetyksissä vuodesta 1961 alkaen. Televisiodebyyttinä oli Kaijan osa sarjanäytelmässä Heikki ja Kaija, jonka päätyttyä Roine näytteli Helmiä 1970-luvun sarjassa Rintamäkeläiset. Sarjojen tyyliä on kutsuttu kahvipöytärealismiksi, ja niiden fiktiivinen maailma oli niin todentuntuista, että Roine sekoitettiin toisinaan roolihahmoihinsa. Roine näytteli niin ikään sarjoissa Sirkuspelle Hermanni ja Kotikatu.
Teatterissa Roineelle oli tärkeää ensemble, ja koska hän kuului taiteellisesti laadukkaaseen kokoonpanoon, hänen ei ollut koskaan tarve vaihtaa teatteria.
Roineen elokuvaroolit ovat olleet yleensä pieniä, mutta säväyttäviä, kuten tragikomediassa Juoksu­haudan­tie (2004). Uransa myöhäisvaiheessa Roine on näytellyt myös lastenelokuvissa.
Vuosina 1996–2013 Roine toimi lasten­ohjelma Pikku Kakkosen juontajana, ”Eila-mummina”. Hän juonsi Pikku Kakkosen viimeistä kertaa 11. syys­kuuta 2013.
Roine sai teatteri­neuvoksen arvonimen vuonna 1995. Vuonna 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Pro Finlandia -mitalin. Vuonna 2018 hänet promovoitiin Tampereen yli­opiston Kunnia­tohtoriksi.
Varhaislapsuus Turussa

Eila Roine syntyi Eero Roineen ja Sylvi Raunion esikoiseksi. Hänen jälkeensä syntyivät Olavi Roine, Liisa Roine ja Esko Roine. Liisa ja Esko ryhtyivät näyttelijöiksi, Olavi valitsi toisin, vaikka teatterinjohtaja Eino Salmelainen kävi henkilökohtaisesti pyytämässä häntä Thalian palvelukseen. Eero Roine oli turkulaisen suutarimestari Erik Roineen ja Emilia Vuorisen esikoispoika. Sylvi Annaliisa Raunio oli turkulaisten harrastajanäyttelijöiden Antti ja Amanda Raunion tytär. Antti Raunio oli varsinaiselta ammatiltaan räätälimestari. Sylvi Raunio toimi Turun Työväen Teatterissa avustajana 1920-luvulla, jolloin hän tutustui samassa teatterissa iltanäyttelijänä työskennelleeseen Eero Roineeseen. Pariskunta avioitui keväällä 1931, ja Eila syntyi seuraavana syksynä Heidekenin synnytyssairaalassa. Sylvi jätti teatterityönsä seuraavana vuonna. Eero Roine jätti kaupanhoitajan työnsä 1933 ja ryhtyi ammattinäyttelijäksi. Aikakausi johon Eila syntyi, oli levoton talouslamoineen ja Lapuan liikkeineen.
Muutto Tampereelle

Roineen nelihenkinen perhe muutti Tampereelle 1936, kun Eero Roine oli kiinnitetty Tampereen Teatteriin. Hän vaihtoi jo seuraavana vuonna Tampereen Työväen Teatteriin, johon Eila kiinnitettiin neljätoista vuotta myöhemmin. Lapset sopeutuivat Tampereeseen nopeammin kuin vanhempansa, mutta kesät vietettiin Turussa. Turun kesistä jäi Eilan mieleen lopulta vahvin lapsuudenmuisto, toki hän muistaa joitain näkemiään teatteriesityksiäkin 1930-luvun lopulta.
Talvisodan aikana Sylvi Roine lähti kolmen lapsensa kanssa Sääksmäelle pommituksia pakoon. Eero Roine lähti rintamalle. Jatkosodan aikana Neuvostoliitto ei pommittanut Tamperetta, joten perheen ei tarvinnut lähteä evakkoon. Eero Roine esiintyi Tampereen Työväen Teatterin rintamakiertueilla, ja oli sangen pidetty näyttämötaiteilija myös sotarintamalla. Sodan päättymisen aikoihin perheeseen syntyi kuopus Esko.
Eilalle näyttelijän ura oli itsestäänselvyys, mutta elämän varhaisimpien vuosien teatterileikit jäivät leikkimättä. Kerran ennen sotaa Eila olisi tahtonut mukaan kaupunginosansa lasten teatteritouhuihin, mutta touhuja päsmäröinyt Pentti-niminen poika ei ollut suopea tytön aikeille. Toisen maailmansodan vuosina Eila esiintyi monet kerrat Tampellan Juhlatalossa. Hän muun muassa lauloi kuuromykkien joulujuhlassa. Hän kasvoi monenlaisten ihmisten parissa, joten ihmisten erilaisuus oli hänelle arkea, sitä ei tarvinnut koskaan alleviivata. Eila sai perustusta teatteriuralleen kuuntelemalla vanhempien naisten juttuja saunoissa ja Turun toreilla, ja niistä hän ammensi aineksia ensimmäiseen omaan ohjelmanumeroonsa, joka muistutti suurelta osin stand up -komiikkaa. Kertomiaan juttuja Roine kuvaa elämäkerrassaan suorastaan kamaliksi.
Tyttölyseosta Salmelaisen teatterikouluun

Eila Roine sai Tampereen Tyttölyseon päästötodistuksen 31. toukokuuta 1949. Eero Roineen mielestä todistuksella oli turha hakea muualle kuin teatteriin. Mutta eipä hänen esikoisensa muualle haikaillutkaan. Eino Salmelainen aloitti näyttelijäkurssit Tampereella 1949, ja Eila kuului koulun ensimmäisiin oppilaisiin. Salmelaisen koulun merkittävä opettaja Salmelaisen itsensä ohella oli Ester Naparstok, useissa suurkaupungeissa työskennellyt koreografi.
Eila Roine sai opiskeluvuosinaan sivuosan Hannes Häyrisen ohjaamassa satunäytelmässä Lintu Sininen. Häyrisen ohjausmenetelmät ja tapa antaa kritiikkiä olivat nuorelle näyttelijäntaimelle osin vaikeasti sulateltavia, ja asiaan puututtiin. Roineen osasuoritus huomioitiin näytelmän kritiikeissä adjektiivilla "sirkeä".
Syyskaudella 1950 Roine toimi Tampereen Työväen Teatterin iltanäyttelijänä. Hänellä oli pieni rooli näytelmässä Villilintu. Merkittävämpi rooli oli Kertun osa Hella Wuolijoen kirjoittaman Niskavuoren Hetan kantaesityksessä 16. marraskuuta. Salmelaisen ohjaamaa näytelmää esitettiin 33 kertaa. Kerttu on Hetan tytär, ihmisarka ja ujo. Roineen suoritus vakuutti sekä Wuolijoen että Salmelaisen. Hetaa ja tämän puolisoa Akustia näyttelivät Bertta Tammelin ja Toivo Mäkelä. Tammelinin suoritus oli niin vahva, että se aiheutti yleisössä odottamattomia reaktioita. Kertun sisaruksia näyttelivät Sirkka Lehto ja Sakari Jurkka.
Tampereen Työväen Teatterin harjoittelijana

Keväällä 1951 Roine aikoi hakea Suomen Teatterikouluun, mutta Salmelainen halusi pitää hänet Tampereen Työväen Teatterissa. Hän sai näyttelijäharjoittelijan paikan ja lupauksen saada saman näyttelijänopin, kuin mitä Teatterikoulu kykeni antamaan. Samana vuonna Roine teki ensimmäisen elokuvaroolinsa, Sohvi Tuomaantyttären. Elokuva oli Wilho Ilmarin ohjaama komedia Pitkäjärveläiset ja Sohvi oli pieni sivuosa, joka oli Roineelle jo teatterista tuttu. Vuonna 1955 Roine näytteli sivuroolin Roland af Hällströmin elokuvassa Poika eli kesäänsä ja 1957 hänellä oli avustajatason tehtävä Edvin Laineen synkässä draamassa Musta rakkaus.
Teatterissa Roine näytteli Maitotyttöä August Strindbergin symbolistisessa draamassa Aavesonaatti ja sai kriitikoilta erittäin hyviä arvioita. Hänellä oli Pirkon osa Minna Canthin murhenäytelmässä Anna Liisa, mutta kriitikoiden mielestä hän ei ollut vielä riittävän taitava vaativaan rooliin. Nimiosan teki Irma Seikkula. Harjoittelijakaudellaan Roine näytteli myös Nikolai Gogolin komediassa Reviisori. Hänen roolinaan oli Avdotja.
Tampereen Työväen Teatteri > 1980-luvun taitteesta eläkevuosiin

Roine näytteli myös toisessa yllätysmenestyksessä, Majanlahden ohjaamassa ranskalaisessa näytelmässä Piaf. Ensi-ilta oli marraskuussa 1981. Édith Piafia näytteli Maija-Liisa Majanlahti ja Roineen roolina oli Piafin sisko Simone. Näytelmä lähti myös valtakunnalliselle kiertueelle ja se esitettiin Suomen Kansallisteatterissa. Tampereen Työväen Teatterissa näytelmä sai runsaasti yli 20 000 katsojaa. Marraskuussa 1982 Roine näytteli nasevasti sanailevaa isoäitiä Edward Albeen satiirissa Amerikkalainen unelma. Näytelmää esitettiin Kellariteatterissa 45 kertaa kaudella 1982–1983, katsojaluvuksi merkittiin 4 793.
»Jos tietäis varmaksi, mikä menee ja mikä ei, niin ei sitä muuta tehtäskään kun menestyksiä.» 
(Eila Roine näytelmien katsojamenestyksestä. Eila Roine, s. 490)
Tampereen Työväen Teatterin uudisrakennus valmistui 1985. Avajaisnäytelmä Moreeni sai ensi-iltansa 12. syyskuuta, ja siinä Roine näytteli niin sanotun akkaroolin. Tukkijoella otettiin uudestaan Työväen Teatterin ohjelmistoon 1986 ohjaajana Mauri Kuosmanen. 1970-luvulla musiikkinäytelmästä suurmenestyksen ohjannut Auvinen oli juuri jäänyt eläkkeelle, mutta sovitus oli hänen. Tolarina oli tällä kertaa Erkki Thil, ja Roine toisti Maijan roolinsa. Näytelmää esitettiin 1980-luvun loppuun saakka kaikkiaan 131 kertaa. Katsojia kertyi yli 87 000. Tukkijoella vieraili New Yorkin Broadwaylla. Kaikkiaan 1980-luvun loppu oli Roineelle roolien osalta valjuhkoa aikaa, osin turhauttavaakin.
Elokuussa 1988 Roineella oli päärooli noita Leonardana Lina Wertmüllerin mustassa komediassa Rakkautta ja magiaa äidin keittiössä. Näytelmän ohjasi Kaarina Perola. Näytelmässä oli mukana myös Roineen anoppi, Hellin Auvinen-Salmi. Näytelmää pidettiin vaikeana ja sen kaupalliseen menestykseen ei juuri uskottu, mutta esityskertoja oli lopulta yli 70.
Vuonna 1991 Roine juhli 40-vuotista taiteilijanuraansa. Juhlanäytelmänä oli Jussi Helmisen ohjaama rikosfarssi Viiden tähden keikka. Roine näytteli vanhaa rouvaa, jonka rosvokopla yrittää tappaa. Kriitikot eivät pitäneet näytelmästä, mutta Roineen osasuoritusta suitsutettiin. Kassamenestys Viiden tähden keikka kuitenkin oli 36 000 katsojallaan. Anni Blomqvistin romaanisarjasta Myrskyluoto muokattiin musikaali Myrskyluodon Maija, joka sai ensi-iltansa joulukuussa 1991. Maijana oli Raili Veivo, joka kuoli 1993, ja rooli siirrettiin Roineelle. Maijan puolisoa, Jannea, näytteli Matti Rasila. Saaristolaisballadia esitettiin yli sata kertaa ja katsojaluku nousi yli 68 000:een.
Roineen viimeisiin rooleihin Tampereen Työväen Teatterin kiinnitettynä näyttelijänä kuuluu pyykkäri Lindgreenska komediassa Pastori Jussilainen, joka ensiesitettiin syyskuussa 1992. Ossi Räikän ohjaama näytelmä sai kahden esityskauden aikana yli 50 000 katsojaa. Lindgreenskan jälkeen Roine näytteli Kuolemaa Laura Jäntin ohjaamassa Hitler-aiheisessa komediassa Taisteluni, joka tuli ensi-iltaan tammikuussa 1994. Samana vuonna sai ensi-iltansa myös Solveigin laulu, jossa Roine näytteli Famun osan.
Eläkevuodet

Roine jäi eläkkeelle Tampereen Työväen Teatterista 1994. Hän palasi pian lavalle vierailijana: Jouko ja Juha Turkka loivat näyttämöteoksen Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa. Roineen roolina oli lehtitoimittaja, joka rakastuu parikymppiseen filosofiin, jota näytteli Turkka Mastomäki. Kellariteatterissa esitetty teos näyteltiin ensi kerran 24. tammikuuta 1996, jota seurasi 146 esityskertaa. Teos oli ohjelmistossa kolme vuotta ja katsojia se sai yli 15 000. Ohjaaja Jouko Turkka painotti liikettä: näytelmän piti soljua tauotta eteenpäin. Harjoitusmetodit eivät olleet erityisen pehmoisia, mutta Turkka sai Roineesta esiin piirteitä, joista tämä ei ollut ollut aiemmin edes tietoinen. Roineen puoliso Vili Auvinen kuoli 2. elokuuta 1996.
Roine vieraili myös Tampereen Teatterissa, jossa hän näytteli muun muassa Grace ja Glorien pohjoismaisessa kantaesityksessä vuonna 2009. Tampereen Komediateatterissa Roine toimi Vaahteramäen Eemelin kertojana 2004. Työväen Teatterissa hän vieraili useasti. Hän näytteli muun muassa Läpikäytävän Hennaa Tommi Auvisen ohjaamassa komediassa Pitkäjärveläiset ja Eilaa näytelmässä Eila, Rampe ja Likka. Kumpikin näytelmä sai kymmeniätuhansia katsojia. Vuonna 2014 Roineella oli Mariannen rooli komediassa Vielä ehtii. Liisa Roine näytteli Solveigin osan.