stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihreä gorilla
Musiikki > B-puoli

B-puolen avauskappale, Kettusen ja Hedkrokin yhteistyössä säveltämä ”Koiranelämää”, on Kettusen mielestä ”ihan täytebiisi”. Mikko Kivisen laulamassa kappaleessa vastuuttomasta elämästä, ja kertoja esittää siinä erilaisia groteskeja toiveita, kuten holtittoman irstailun ja juopottelun sekä lakanoiden kastelemisen.
Timo Erängön sanoittama ”Pikkumiesten laulu” käsittelee huonoa itsetuntoa ja miehistä egoa. Sanoituksen syntyjuuret ovat jo Erängön lapsuudessa, jolloin hän näki kotinsa ikkunasta kadulla liikkuneen pienikasvuisen miehen. Myös Eränkö itse jäi aikuisena melko lyhyeksi, ja ”Pikkumiesten laulussa” hän kehottaa lyhyitä miehiä taistelemaan oikeuksiensa puolesta. Sanoituksessa käsitellään yleisemmin myös kaikkia niitä miehiä, jotka eivät täytä maskuliinisen ihanteen vaatimuksia. Hedkrok lauloi kappaleen albumille, mutta konserteissa sen esitti aina Jaaranen. Vuoden 2002 kokoelma-albumille Kaikkien aikojen parhaat kappale levytettiin uudelleen Jaarasen laulamana.
Hedkrokin säveltämä ”Puissa on Absalom” on Timo Rossin mukaan kaikista Lapinlahden Lintujen kappaleista tyylillisesti lähimpänä progressiivista rockia. Tapio Liinojan sanoitus rakentuu surrealististen kielikuvien ympärille ja kertoo jännittyneen nuoriparin ensimmäisestä yrityksestä harrastaa seksiä. Kappaleen tarinassa on Liinojan omiin kokemuksiin perustuvia aineksia, sillä hän oli oikeastikin polttanut takamuksensa lämpöpatteriin kesken rakastelun. Hänen kumppaninsa ei tosin ollut parturi, vaan kampaamoteema perustui Raamatun hahmoon. Liinoja oli 1970-luvulla työskennellyt Loimaan Lehden kesätoimittajana, ja vanhempi kollega oli kutsunut häntä Absalomiksi pitkän, selkään ulottuvan hiuspehkon takia.
”Viimeinen hissityttö” on Timo Erängön sanoittama ja Heikki Salomaan laulama kappale. Kappaleen kertojahahmo on rakastunut Stockmannin työntekijään ja käy joka päivä matkustamassa hissillä voidakseen olla tämän lähellä.
”Unohtunut uistin” on nopeatempoinen kappale, jossa kaikki jäsenet vuorotellen laulavat. Hysteeriseen sävyyn esitetyt säkeistöt luetteloivat erilaisia arjen epäkohtia ja huolia, kuten vessapaperin loppumista ja maanantaina podettua päänsärkyä.
”Tupakanmittainen muisto” on todelliseen rakkaustarinaan perustuva haikea muistelma, jonka sanoituksen Salomaa kirjoitti puolessa tunnissa samalla kun Hedkrok sävelsi sitä pianolla. Kappaleesta tuli siksi polveileva. Elämäkerturi Jukka Lyytinen (2003) pitää sitä Vihreän gorillan ”piiloon jääneenä helmenä”. 2000-luvun alussa Salomaa totesi ”Tupakanmittaisen muiston” olleen nuoren miehen tekstiä, jollaista hän ei enää kyennyt kirjoittamaan.
Albumin päättävä ”Aarre arvokkain” oli Matti Jaarasen ensimmäinen Lapinlahden Linnuille sanoittama kappale, joka syntyi hänen turhautumisestaan jatkuvaan kiireeseen ja yhteiskunnan vaatimuksiin. Hedkrokin sävellys on Kaj Chydeniuksen tuotantoa ja 1970-luvun poliittista laululiikettä muistuttava marssi. Jaaranen, joka oli toivonut ”rankkaa rokkibiisiä” ja suunnittellut laulajaksi Salomaata, pettyi kuultuaan valmiin kappaleen. Hedkrok sen sijaan pitää ”vallanvastaista” kappaletta yhtenä suosikeistaan.
Vastaanotto

Vihreä gorilla nousi Suomen virallisen listan sijalle 3 ja pysyi myydyimpien 40 levyn joukossa 14 viikkoa. Timo Rossin mukaan Vihreä gorilla ”jatkoi Lintujen nousujohteista uraa” ja ”laadullisesti levy asettui kelvolliseksi jatkumoksi” Lapinlahden Linnuille ja Jepille. Single ”Tavallinen jörndonner” ei noussut listoille, mutta sen B-puoli ”Pikkumiesten laulu” lienee nykyään albumin tunnetuin kappale.
Hedkrok ja Kettunen ovat myöhemmin pitäneet Vihreää gorillaa epätasaisena albumina sekä tuotantonsa että kappalemateriaalinsa puolesta. Monikaan albumin kappale ei pysynyt konserttien ohjelmistossa pitkään. Hedkrokin mukaan ”meillä saattoi niihin aikoihin tulla kuvitelmia, että mistä tahansa biiseistä tulee meidän käsittelyssä aina hyviä, mutta sehän ei todellakaan pitänyt paikkaansa.” Kettusen mielestä kokonaisuudesta tuli kuitenkin ”ihan hyvä – ainakin siihen yritettiin hakea hyvää fiilistä, mikä edellislevyltä jäi puuttumaan.” Kettunen on ylistänyt myös Lemolan ja Pohjolan panosta. Hedkrok oli useimpiin kappaleisiin tyytyväinen mutta totesi albumista opitun, että ”lintulevyillä täytyy olla kitara mukana täydentämässä”.
Julkaisun jälkeen

Vihreän gorillan julkaisun yhteydessä järjestettiin 24. ja 25. helmikuuta Tavastialla kaksi loppuunmyytyä konserttia. Vierailevina muusikoina konserteissa esiintyivät kitaristi Pekka ”Rekku” Rechardt, basisti Pekka Pohjola ja trumpetisti Simo Salminen. Samassa kuussa yhtye perusti oman osakeyhtiön Kestoviihde oy, jolle hankittiin toimisto Vuorikadulta Helsingin ydinkeskustan liepeiltä. Yhtyeelle hankittiin myös oma keikkabussi ja pestattiin vakituiset roudarit Paavo ”Puosu” Liesinen, Lenni ”Lennu” Roininen ja Lars-Thomas ”Kråkan” Kråkström.
Lapinlahden Linnut soitti vuoden 1987 aikana 226 konserttia, ja esimerkiksi heinäkuussa esiintymisiä oli joka päivä. Mikko Kivisen mukaan keikkapaikoista ”ehkä sata oli kannattavia”, mutta kiertämisessä oli ”se hyöty, että sen jälkeen tiesimme, mihin kannattaa mennä”. Seuraavana vuonna ilmestyi yhtyeen neljäs albumi Lauluja Nuppilasta, jolla jatkoi sama kokoonpano. Vanhoista yhteistyökumppaneista mukana olivat muiden muassa Pekka Pohjola ja Jan Noponen.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Pekka Hedkrok, ellei toisin mainita. Kaikki kappaleet sovittaneet Lapinlahden Linnut.
Tavallinen jörndonner – 4.01 (säv. Ari Kettunen ja Pekka Hedkrok, san. Timo Eränkö)
Heti mulle kaikki tänne nyt – 3.14 (san. Heikki Salomaa)
Raakaa lihaa – 3.47 (san. Timo Eränkö ja Heikki Salomaa)
Vihreä gorilla – 2.29 (säv. Ari Kettunen ja Pekka Hedkrok, san. Timo Eränkö)
Tuula tulee – 3.11 (säv. Ari Kettunen, san. Timo Eränkö, Heikki Salomaa, Ari Kettunen ja Pekka Hedkrok)
Öisten katujen levoton harhailija – 4.13 (san. Mikko Kivinen)
Koiranelämää – 2.40 (säv. Ari Kettunen ja Pekka Hedkrok, san. Mikko Kivinen, Markku Toikka ja Timo Eränkö)
Pikkumiesten laulu – 2.58 (säv. Ari Kettunen, san. Timo Eränkö)
Puissa on Absalom – 3.17 (san. Tapio Liinoja)
Viimeinen hissityttö – 3.16 (san. Timo Eränkö)
Unohtunut uistin – 1.41 (säv. Ari Kettunen ja Pekka Hedkrok, san. Lapinlahden Linnut)
Tupakanmittainen muisto – 2.59 (san. Heikki Salomaa)
Aarre arvokkain – 1.23 (san. Matti Jaaranen)
Kokoonpano > Lapinlahden Linnut

Ari Kettunen – piano, laulu, lyömäsoittimet
Tapio Liinoja – laulu (9), lyömäsoittimet
Heikki Salomaa – banjo, huuliharppu, laulu (1, 2, 10, 11), lyömäsoittimet
Timo Eränkö – tenorisaksofoni, laulu (5, 11), lyömäsoittimet
Matti Jaaranen - matkoilla
Mikko Kivinen – laulu (1, 7, 11), lyömäsoittimet
Markku Toikka – alttosaksofoni, laulu (1, 3, 6, 11, 12), lyömäsoittimet
Hannu Lemola - rummut, laulu (11), lyömäsoittimet
Pekka Hedkrok - kosketinsoittimet, piano, laulu (4, 8), lyömäsoittimet
Kokoonpano > Vierailijana

Pekka Pohjola - basso
Kokoonpano > Tuotanto

Kråkan - kiitokset
Puosu - kiitokset
Pedro Hietanen - tuottaja
Risto Hemmi - äänitys (Finnvox-studiot)
Jan Kaila - kannen suunnittelu, kuvat ja toteutus
Lapinlahden Linnut - kannen suunnittelu
Leena Rantanen - kannen kuvat ja toteutus
Imudico - kustantaja
Tlatelolco

Thatelolco oli kaupunki Meksikon alueella Atsteekkivaltakunnan aikana. Se sijaitsi suojärven keskellä olevassa saaressa, minne johtivat mantereelta pengerretyt tiet ja jonne tuli lähdevettä mantereelta vesijohtoja pitkin. Se oli alun perin pääkaupungin Tenochtitlánin naapurikaupunki, mutta se liitettiin osaksi Tenochtitlánia 1400-luvulla ja tämän myötä muotoutui kaksoiskaupunki Tenochtitlán-Thalolco. Tällä alueella asuivat mexicat, jotka tietyssä vaiheessa seurasivat tarkkaillen Texcocojärven toisella puolella asuvia acolhuoja, joiden merkittävin keskus oli Texcoco. Myöhemmin kuitenkin mexicat, acolhuat ja tepaneekit solmivat kolmiliiton. Thatelolco oli merkittävä kauppakeskus. Tuolloin alueella toimi pochtecoiksi kutsuttuja kauppiaita, jotka muodostivat kiltoja, joista Méxicoacin kilta kävi kauppaa valtakunnan ulkopuolella ja toi sieltä muun muassa kaakaota ja trooppisten lintujen höyheniä. Tuolloin alueella yleisiä kauppatavaroita olivat keramiikka-astiat, jotka oli maalattu oranssilla ja mustalla maalilla.
Anders Johan Leopold Norrgren

Anders Johan Leopold Norrgren (25. joulukuuta 1869 Loviisa – 13. tammikuuta 1930 Lontoo ) oli suomalainen hovineuvos, kaartinesikuntakapteeni ja Suomen pääkonsuli Lontoossa.
Loviisassa syntyneen Norrgrenin isä oli merikapteeni Anders Norrgren. Norrgren suoritti upseeritutkinnon Haminan kadettikoulussa 1891 ja palveli Suomen kaartissa 1891–1899. Norrgren opiskeli sitten Dresdenin teknillisessä korkeakoulussa pari vuotta sekä suoritetti diplomaattitutkinnon Venäjän ulkoministeriössä astuen Venäjän Lontoossa olleen konsulaatin palvelukseen. Hän palveli Venäjän pääkonsulin virastossa Lontoossa 1900–1918 hoitaen Suomea koskeneita asioita ja oli Suomen pääkonsulina Lontoossa 1918–1930.
Norrgren kuoli 60-vuotiaana tammikuussa 1930 Lontoossa diabetekseen.
Scarlet’s Hidden Treasures

| Scarlet’s Hidden Treasures Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Remasteroidun version kansikuva
EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2001–2002
 Julkaistu: 18. toukokuuta 2004
 Formaatti: CD, suoratoisto, lataus
 Tuottaja(t): Tori Amos
 Tyylilaji: Alternative rock, pop
 Kesto: 33.48
 Levy-yhtiö: Epic Records
Tori Amosin muut julkaisut
| Tales of a Librarian 2003 | Scarlet’s Hidden Treasures 2004 | The Beekeeper 2005 |
Scarlet’s Hidden Treasures on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin EP vuodelta 2004. EP sisältää kuusi Amosin albumilta Scarlet’s Walk (2002) pois jäänyttä kappaletta. EP julkaistiin alun perin Welcome to Sunny Florida -videojulkaisun mukana tulleella CD:llä.
EP:n kappaleet julkaistiin remasteroituna suoratoistopalveluissa vuonna 2023. EP:lle lisättiin tuolloin kaksi muuta kappaletta samalta aikakaudelta. ”Mountain” oli julkaistu aiemmin Scarlet’s Walk -albumiin liittyvällä Scarlet’s Web -verkkosivulla vuonna 2002. Kappale oli tuolloin kuunneltavissa vain rajatun ajan. ”Operation Peter Pan” oli julkaistu CD:llä albumin ensimmäisen singlen ”A Sorta Fairytale” B-puolena.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tori Amos.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Ruby Through the Looking-Glass | 4.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Seaside | 3.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Bug a Martini | 5.03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Apollo's Frock | 8.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Tombigbee | 4.26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Indian Summer | 7.42 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 33.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| Remasteroitu versio 2023 (suoratoisto, lataus) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Operation Peter Pan | 1.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Mountain | 5.02 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 40.36 |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Scarlet’s Hidden Treasures Discogs-sivustolla
Scarlet’s Hidden Treasures Spotifyssa
Scarlet’s Hidden Treasures Apple Musicissa
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livejulkaisut:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”Spark”  ”Jackie’s Strength”  ”Bliss”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Ainolan lastentarha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ainolan lastentarha Wikimedia Commonsissa
Manuel Amador Guerrero

| Manuel Amador Guerrero |
| --- | --- |

Panaman presidentti
 16. helmikuuta 1904 – 1. lokakuuta 1908  
Seuraaja:  José Domingo de Obaldía
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1833 Turbaco, Kolumbia
Kuollut: 2. toukokuuta 1909 San Felipe, Panama
Puoliso:  María de la Ossa
Tiedot
Puolue:  Panaman konservatiivipuolue
 Nimikirjoitus
Manuel Amador Guerrero (30. kesäkuuta 1833 – 2. toukokuuta 1909) oli Panaman ensimmäinen presidentti vuosina 1904–1908. Alkujaan ammatiltaan lääkärinä töitä tehnyt Amador liittyi politiikkaan konservatiivina ja oli mukana Panaman itsenäisyyteen johtaneessa liikkeessä. Hänen kauttaan presidenttinä rajoitti Yhdysvaltojen kanssa solmittu Hay–Bunau–Varilla-sopimus ja liberaali oppositio, mutta toisaalta hän aloitti monia julkisia hankkeita. Amador ei asettunut ehdolle toiselle kaudelle vaaleissa, jotka voitti José Domingo de Obaldía. Amador kuoli joitakin kuukausia myöhemmin.
Elämäkerta > Nuoruus

Manuel Amador Guerrero syntyi 30. kesäkuuta 1833 Turbacossa Kolumbiassa yläluokkaiseen perheeseen. Hän valmistui yliopistosta Kolumbiassa ja muutti tuolloin Kolumbiaan kuuluneeseen Panamaan vuonna 1855 tehden uraa lääkärinä. Hän meni naimisiin vaikutusvaltaiseen paikalliseen perheeseen kuuluneen María de la Ossan kanssa.
Elämäkerta > Poliittinen ura

Amador alkoi osallistua politiikkaan konservatiivina ja vuonna 1867 hänet nimitettiin Panaman osavaltion presidentiksi. Hän ei kuitenkaan astunut virkaansa, koska maan presidentti Tomás Cipriano de Mosquera syöstiin vallasta myöhemmin samana vuonna. Amador vietti vuoden maanpaossa, kunnes hän palasi Panamaan toimien Panaman rautatien ylilääkärinä.
Kolumbian liberaalit kärsivät tappion tuhannen päivän sodassa vuonna 1902 ja Kolumbian johtoon asettuivat konservatiivit. Kolumbian konservatiivit vastustivat ajatusta eri alueiden itsehallinnosta. Panaman konservatiivit olivat ajaneet alueen itsehallintoa ja pettymys näkyi esimerkiksi sodan jälkeen alueella valittuna konservatiivienemmistönä. Alueella oli syntynyt ajatus ajaa Panaman itsenäisyyspyrkimyksiä tukemalla Yhdysvaltojen pyrkimystä rakentaa kanava Panaman kannaksen läpi. Amador liittyi ajatusta itsenäisyydestä kannattaneeseen sotilaspiiriin vuonna 1902. Hän tapasi heidän edustajanaan ranskalaisen kanavahanketta ajaneen Philippe Bunau-Varillan Yhdysvalloissa syyskuussa 1903, ja sai tietää tältä että Yhdysvallat ei vastustaisi vallankumousta Panamassa. Panaman juntta nousi kapinaan ja julisti maan itsenäiseksi 3. marraskuuta 1903. Yhdysvaltalainen sotilasalus esti kolumbialaisia nousemasta maihin Panamassa ja maa kiirehti tunnustamaan itsenäisen Panaman. Amadorin ja Federico Boydin oli tarkoitus neuvotella sopimus Yhdysvaltojen kanssa, mutta hänen yllätyksekseen nyt Panaman Yhdysvaltain lähettiläänä toimiva Bunau-Varilla oli jo tehnyt sopimuksen Yhdysvaltain ulkoministeri John Hayn kanssa. Hay–Bunau–Varilla-sopimus 17. marraskuuta antoi Panamalle sen itsenäisyyden tunnustuksen ja takeet Yhdysvalloilta. Toisaalta sopimus teki panamasta käytännössä Yhdysvaltain protektoraatin. Sopimus hyvälksyttiin Panaman väliaikaishallituksessa 18. marraskuuta ilmeisesti ymmärtämättä kokonaan sopimuksen merkitystä.
Elämäkerta > Presidenttinä

16. helmikuuta 1904 Panaman perustuslain laatinut kokous nimitti Amadorin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hän toimi virassaan yhden nelivuotisen kauden. Amadorilla oli vastassaan lukuisia haasteita. Hay–Bunau–Varilla-sopimus rajoitti selvästi maan itsenäisyyttä. Amadorin yrityksistä huolimatta Yhdysvallat ei myöskään luopunut oikeudesta tuoda tavaraa Panaman kanavavyöhykkeelle ilman tulleja. Tämä oli huomattava isku panamalaisille tuotteille. Liberaalinen oppositio yritti puolestaan jatkuvasti kaataa Amadorin hallinnon.
Vaikeuksista huolimatta Amador saavutti myös joitakin onnistumisia ja hän aloitti esimerkiksi monia julkisia hankkeita. Maan koulutusjärjestelmää laajennettiin ja maahan perustettiin kansallismuseo ja kansallisteatteri. Kautensa päättyessä Amador ei halunnut asettua ehdolle toiselle kaudelle. Sen sijaan hän asettui ulkoministerinsä Ricardo Ariaksen ehdokkuuden taakse. Vaalit 12. heinäkuuta 1908 voitti kuitenkin vastaehdokas José Domingo de Obaldía. Amador  ei suostunut osallistumaan seuraajansa virkaanastujaisiin 1. lokakuuta. Hän kuoli kotonaan San Felipessä 2. toukokuuta 1909.
Panaman kansalliskokous 1904, Amador ensimmäisellä rivillä toinen oikealta.
Hautajaiset vuonna 1909.
François-René de Chateaubriand

| François-René de Chateaubriand |
| --- | --- |
 Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson, Chateaubriand mietiskelee Rooman raunioilla, 1808.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1768 Saint-Malo
Kuollut: 4. heinäkuuta 1848 (79 vuotta) Pariisi
Ammatti:  toimittaja, diplomaatti, varakreivi
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
François-René de Chateaubriand (4. syyskuuta 1768 Saint-Malo – 4. heinäkuuta 1848 Pariisi) oli ranskalainen lehtimies, kirjailija, poliitikko ja diplomaatti. Sukujuuriltaan Chautebriand kuului kotimaansa vanhaan ylhäisaateliin. Hänen katsotaan aloittaneen Ranskan kirjallisuudessa  romantiikan.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Chateaubriand siirtyi Pohjois-Amerikkaan todettuaan vallankumouksen muuttuneen väkivaltaiseksi. Hän palasi Ranskaan 1792 ja liittyi armeijaan. Haavoituttuaan hän lähti jälleen maanpakoon, tällä kertaa Englantiin. Maanpakonsa aikana hän tutustui englantilaiseen kirjallisuuteen. Hän palasi jälleen Ranskaan vuonna 1800. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan, mutta hän pääsi ottamaan paikan vastaan vasta restauraation aikana. Tuohon aikaan hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Madame de Staël, Joseph Joubert ja Pierre-Simon Ballanche.
Poliittisilta ajatuksiltaan Chautebriand oli horjuva. Hän kaipasi Ranskan vallankumousta edeltänyttä l´ancien regimeä, mutta ei halunnut täysin tuomita vallankumoustakaan. Napoleonia hän piti häpeällisenä henkilönä: ranskalaisuuden halveksijana ja ranskalaisia turhissa sodissa tapattaneena rikollisena. Kuninkaan piti hänen mielestään olla itsevaltias, mutta hallituksensa hänen pitäisi kuitenkin koota vaaleissa enemmistön saaneen suuntauksen edustajista. Chateaubriand kirjoitti kuningas Ludwig XVIII:n hallitsijakaudella Le Conservateur -nimiseen lehteen hallituksen ja sen päämiehen, herttua Decazesin, vastaisia kirjoituksia. Vuosina 1821–23 Chateaubriand toimi Ranskan lähettiläänä Lontoossa.
Chateaubriand oli romantikko, jonka tuotannolle oli tyypillistä tunteellisuus ja eksoottiset miljööt. Poliittisilta näkemyksiltään hän oli taantumuksellinen ja klerikaali. Tuotannosta tunnetaan parhaiten intiaanikertomus Atala (1801) ja omaelämäkerrallinen René (1802), joka on osa laajempaa teosta Génie du christianisme.
Tunnettuna ruoantuntijana hän on saanut antaa nimensä Chateaubriand-pihville.
Teokset

Essai sur les révolutions (1797)
Atala (1801), suom. Atala, 2003
René (1802), suom. René, 2006
Génie du christianisme (1802)
Les Martyrs (1809)
Itinéraire de Paris à Jérusalem (1811)
Mémoires sur la vie et la mort du duc de Berry (1820)
Les Natchez (1826)
Les Aventures du dernier Abencérage (1826), suom. Viimeisen Aabenserraagin vaiheet, 1884
Voyage en Amérique (1827)
Études historiques (1831)
La Vie de Rancé (1844)
Mémoires d'Outre-Tombe (1848–1850), suom. Muistoja haudan takaa: Kirjat I–VIII, 2006
Teokset > Suomennoksia

Atala.  ((Atala, 1801.) Suomentanut Hannu Salmi. Teos sisältää Garnier Etienne-Barthélémyn kuvien pohjalta tehtyjä gravyyreja)  Turku:  Faros, 2003.  ISBN 951-98968-4-8
René.  ((René, 1802.) Suomentanut ja selityksin varustanut Antti Nylén. Teos sisältää Garnier Etienne-Barthélémyn kuvien pohjalta tehtyjä gravyyreja)  Turku:  Faros, 2006.  ISBN 952-99497-5-8
Muistoja haudan takaa: Kirjat I–VIII.  (Sisältää kahdeksan ensimmäistä kirjaa alkuteoksesta Mémoires d’outre-tombe, 1848–1850. Suomentanut Hanna Putsela, Paula Lohi ja työryhmä. Esipuhe: Päivi Kosonen)  Turku:  Faros-kustannus, 2006.  ISBN 952-99497-6-6
Viimeinen Abenserragi.  ((Les aventures du dernier Abencérage, 1826.) Suomentanut Hannu Salmi. Esipuhe H. K. Riikonen)  Turku:  Faros, 2012.  ISBN 978-952-5710-23-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta François-René de Chateaubriand Wikimedia Commonsissa
Rooman ihana Pincio saanut kaunistuksekseen Chateaubriandin kuvapatsaan. Diplomaatti Chateaubriandin muistoa juhlittu Ranskan ja Italian ystävyyden merkeissä. Oliko tuo suuri kirjailija todella suuri myöskin politiikan alalla, Ilta-Sanomat, 24.12.1934, nro 298, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Marie-Joseph Chénier | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 19 1811–1848 | Seuraaja: Paul de Noailles |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef 
Itinéraire de Paris à Jérusalem et de Jérusalem à Paris, 1821.
Aino (nimi)

| Aino |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  10. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  10. toukokuuta
– ortodoksinen:  1. helmikuuta
Muunnelmia:  Ainamo, Ainu
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Kalevala
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aino on suomalainen naisen nimi. Se on myös ensimmäinen suomalaiseen viralliseen almanakkaan tullut täysin suomalaisperäinen nimi.
Kalevalaisissa kansanrunoissa on laulettu ”aino tyttösestä”, jolla saatetaan viitata perheen ainoaan tyttölapseen. Oletetaan, että Kalevalan kokoaja Elias Lönnrot on tehnyt Ainosta nimen kirjoittamalla adjektiivin aino isolla alkukirjaimella. Aino-nimeä, toisin kuin monia muita Kalevalan kautta suosituiksi tulleita nimiä, ei ole esiintynyt ennen Lönnrotin runonkeräystyötä.
Ainot tilastoissa

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä 75 746 Aino-nimistä naista sekä muutamia kymmeniä tämän nimisiä miehiäkin. Vanhan nimen suosio nousi 1960- ja 1970-lukujen laskusuhdanteen jälkeen uudelleen 1980-luvulla, jonka jälkeen se on ollut suosituimpia tytön nimiä. Aino oli vuonna 2006 syntyneiden tyttöjen suosituin ensimmäinen etunimi.
Kuvitteellisia Ainoja

Aino Niittylä, Kristiina Louhen Aino-kirjojen (ens. 1984) sankari
Aino Forss (o.s. Kaukovaara), tv-sarjassa Salatut elämät
Aino Haavisto, tv-sarjassa Uusi Päivä
Ainoja mytologiassa

Aino, Kalevalan hahmo, Joukahaisen sisar
Muita Ainoja

Ainot, sisätossut (Ainot ja Reinot)
Aino, Valion jäätelötuoteperhe
Aino, Dingon kappale
Aino, naisten vaatteet
Aino, siivousvälineet