stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Franz Müntefering

| Franz Müntefering |
| --- | --- |

Saksan varakansleri
 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007  
Liittokansleri:  Angela Merkel
Edeltäjä:  Joschka Fischer
Seuraaja:  Frank-Walter Steinmeier
Saksan työ- ja sosiaaliministeri
 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007  
Edeltäjä:  Wolfgang Clement
Seuraaja:  Olaf Scholz
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1940 (ikä 84) Arnsberg, Saksa
Puoliso:  Michelle Müntefering
Tiedot
Puolue:  SPD
Aiheesta muualla
www.franz-muentefering.de
Franz Müntefering (s. 16. tammikuuta 1940 Arnsberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana vuosina 2004–2005 ja 2008–2009. Hän oli 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007  Angela Merkelin johtaman suuren koalitiohallituksen työ- ja sosiaaliministerinä ja varakanslerina. Müntefering toimi Saksan liittopäivien jäsenenä ensin vuosina 1975–1992 ja uudelleen vuosina 1998–2013. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2013 vaaleissa, mutta hänen vaimonsa Michelle Müntefering valittiin liittopäiville.
Müntefering syntyi Neheimissä (nykyään osa Arnsbergin kaupunkia) ja hän liittyi SPD:n jäseneksi vuonna 1966. Vuodesta 1992 vuoteen 1995 hän toimi Nordrhein-Westfalenin osavaltion työ-, terveys- ja sosiaaliministerinä, minkä jälkeen hän oli vuodesta 1996 vuoteen 1998 Nordrhein-Westfalenin maapäivien jäsenenä. Vuosina 1995–1998 Müntefering toimi myös SPD:n liittosihteerinä (Bundesgeschäftsführer). Oltuaan vuosina 1998–1999 lyhyen aikaa Gerhard Schröderin ensimmäisen hallituksen liikenne- ja rakennusministerinä hänestä tuli vuonna 1999 SPD:n pääsihteeri (Generalsekretär). Müntefering toimi tehtävässä vuoteen 2002 asti. Vuonna 2002 hänestä tuli SPD:n liittopäiväryhmän puheenjohtaja.
Müntefering valittiin SPD:n puheenjohtajaksi Gerhard Schröderin jälkeen maaliskuussa 2004. Hän sai 95,1 prosenttia puoluekokouksessa annetuista äänistä. Müntefering jatkoi puolueen puheenjohtajana marraskuuhun 2005 asti, jolloin hän ilmoitti jättävänsä tehtävän, kun hänen ehdokkaansa SPD:n pääsihteeriksi, Kajo Wasserhövel, hävisi puoluehallituksen äänestyksessä puolueen vasemmistosiipeen kuuluvalle Andrea Nahlesille. Uudeksi pääsihteeriksi valittiin lopulta Hubertus Heil, kun Nahles vetäytyi ehdokkuudestaan. Münteferingin seuraajaksi puolueen puheenjohtajana valittiin marraskuun 2005 puoluekokouksessa Brandenburgin osavaltion pääministeri Matthias Platzeck. Müntefering ilmoitti marraskuussa 2007 jättävänsä hallituksen puhtaasti perhesyistä. Myöhemmin hän kertoi vaimonsa Ankepetra Rettichin sairastavan syöpää. Rettich menehtyi sairauden heikentämänä seuraavan vuoden heinäkuussa.
Müntefering nousi uudelleen väliaikaisesti puolueen johtoon syyskuussa 2008, kun ulkoministeri Frank-Walter Steinmeierista tuli puolueen kansleriehdokas ja Kurt Beck erosi puolueen kehnojen kannatuslukujen vuoksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Franz Münteferingin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Müntefering Saksan liittopäivien verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Glenboro

| Glenboro |
| --- | --- |
 Glenboro
 Koordinaatit: 49°33′26″N, 99°17′28″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Manitoba
Fort Pine:  1768
Asutettu:  1879
Kyläksi:  1950
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2.68 km²
Väkiluku (2006):  633
 – Väestötiheys:  236.4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
Suuntanumero(t):  204
 
 Kylän kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Glenboro on kylä Kanadassa, Manitoban provinssissa. Kylä sijaitsee noin 80 km kaakkoon Brandonin kaupungista. Glenboron väkiluku on 633 (2006). Kylän läheisyydessä on Spruce Woods Provincial Park luonnonpuisto, jossa on aavikkomaisia maisemia. Vaikka alueella onkin tuulenkasaamaa hiekkaa ja kaktuksia, niin todellinen aavikko se ei ole, sillä alueella sataa 300–500 mm vettä vuodessa (aavikon kuivuusrajana pidetään 250 mm).
Historia

Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli tiettävästi Pierre La Vérendrye joka kulki tutkimusmatkoillaan alueen läpi 1730-luvulla. Kaksi englantilaista turkiskauppiasta perustivat ensimmäisen linnoituksen vuonna 1768, perustettu Pine Fort nimettiin Epinette Creekin mukaan (ranskankielinen nimi Epinette tarkoittaa mäntyä, eli englanniksi Pine). Linnoitus sijaitsee nykyisen Spruce Woods Provincial Park luonnonpuiston rajojen sisällä.
Vuonna 1798 kanadalainen tutkimusmatkailija David Thompson vieraili alueella ja pani merkille alueen maanviljelyyn soveltuvan maaperän. Ensimmäisinä siirtolaisina alueella asettuivat Jonas Christie ja James Duncan vuonna 1879. Vuonna 1886 Canadian Pacific Railway ilmoitti rakentavansa rautatien alueen halki ja Jonas ja James päättivät luovuttaa osan omistamastaan maa-alueesta kylän perustamista varten. Vuonna 1885 viimeinen Assiniboinejokea pitkin kulkenut höyryläiva ajoi karille kylän lähettyvillä. Virallisen kylän aseman Glenboro sai vuonna 1950.
Fra Bartolomeo

Fra Bartolomeo eli Fra Bartolommeo (di Pagholo) (1472 – 1517), alkuperäiseltä kutsumanimeltään Baccio della Porta, oli italialainen renessanssitaiteilija, joka keskittyi lähes yksinomaan uskonnollisiin aiheisiin.
Elämä

Baccio oli kotoisin Toskanasta, Savignano di Praton pikkukaupungista. Hän sai lisänimen Baccio della Porta, koska hänen kotinsa oli lähellä kaupunginporttia. Hän opiskeli aikansa maalareiden, mm. Cosimo Rossellin oppipoikana kaksitoistavuotiaasta asti.
1490-luvulla hän viehättyi Girolamo Savonarolan ajatuksista, että taiteen ainoa hyväksyttävä tarkoitus on kertoa lukutaidottomalle rahvaalle Raamatun tapahtumista. Hänestä tuli dominikaanien maallikkoveli vuonna 1500, ja hän otti nimen Fra Bartolomeo (Veli Bartolomeo). Hän keskeytti maalaamisen useaksi vuodeksi, kunnes hänet vuonna 1504 määrättiin kuuliaisuustehtävänä työpajan esimieheksi. Silloin hän alkoi maalata Pyhän Bernhardin näkyä Bernando Biancon perheen kappeliin. Pian tämän jälkeen Rafael muutti Firenzeen ja ystävystyi maallikkoveljen kanssa. Fra Bartolomeo oppi perspektiivin käyttöä nuoremmalta taiteilijalta, kun taas Rafael sai vaikutteita värien käyttöön.
Taide

Fra Bartolomeon nuoruudentöissä näkyy Rossellin toisen oppilaan Piero di Cosimon vaikutus. Uskonnollisen herätyksen jälkeen tyyli muuttuu. Bartolomeo sai Rafaelilta vaikutteita perspektiivin lisäksi valon ja varjon kuvaamisesta.
Bartolomeon aikalaiset arvostelivat häntä liian pienten ihmishahmojen ja kaikkialla roikkuvien kaapumaisten kauniisti laskostuvien viittojen kuvaamisesta. Kritiikistä ärsyyntyneenä Bartolomeo teki kaksi maalausta puolialastomista miehistä: Evankelista Markus ja Pyhän Sebastianin kärsimys. Kerrotaan, että jälkimmäistä pidettiin liian realistisena kärsimyksen kuvaajana, ja se piti poistaa nunnaluostarin kappelista. Vuonna 1511 hän maalasi Carondelet'n alttaritaulun, jossa hahmojen kuvauksessa näkyy selkeästi Leonardon vaikutus hahmojen kolmiulotteisessa kuvauksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fra Bartolomeo Wikimedia Commonsissa
Pyhän Bernardin näky (noin 1504)
Olkkonen

Olkkonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aate Olkkonen (1877–1949), kansanedustaja (Suomalainen puolue), kunnallisneuvos
Elias "Jamppi" Olkkonen (s. 2001), esports-ammattilainen
Esko Olkkonen (1948–2007), aitajuoksija ja urheiluvalmentaja
Hannes Olkkonen (1895–1952), jääkärieversti
Joel Olkkonen (s. 1993), jääkiekkoilija
Joonas Olkkonen (s. 1976), kaksoistrap-ampuja
Jori Olkkonen nyk. Petrik Salovaara, ent. demoskenenimi Yip/Pure-Byte (s. 1968), tietokonepelimuusikko
Jouni Olkkonen (s. 1957), moukarinheittäjä
Jukka Olkkonen (1958–2014), moukarinheittäjä
Kaisa Olkkonen (s. 1964), hallitusammattilainen ja yritysjohtaja
Pekka Olkkonen (s. 1981), kitaristi
Sakari Olkkonen (1931–2002), telinevoimistelija
Tauno Olkkonen (1925–2018), tekniikantutkija, professori
Tiia Olkkonen (s. 1999), maastohiihtäjä
Väinö Olkkonen (1909–1965), kirjailija ja suomentaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Grongin kirkko

| Grongin kirkko Grong kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2018.
Sijainti:  Grong, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1877
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  260
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grongin kirkko (norj. Grong kirke) on Grongin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1877.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grongin kirkko Wikimedia Commonsissa
Otto Alatalo

Otto Albinus Alatalo (24. marraskuuta 1906 – 1. elokuuta 1986) oli suomalainen metsätyönjohtaja ja runoilija.
Alatalo kävi kansakoulun ja Oriveden kansanopiston. Alatalon vanhemmat olivat Anttu Alatalo ja Hilda Alatalo. Alatalon puoliso oli Helvi Susanna (o.s. Erkkilä) (kuollut 1982).
Teoksia

Loitsu ja laulu revontulien alta. Omakustanne. Salla 1975.
Muistoksi tämä: Runoja. Kirj. Sallan kirjoittajat Aulis Akola, Otto Alatalo ym. Toim. Kauko Kellokumpu ja Eero Väänänen. Sallan kansalaisopisto, Salla 1975.
Pacific Coliseum

| Pacific Coliseum |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  100 North Renfrew Street, Vancouver, Brittiläinen Kolumbia
Koordinaatit:  49°17′9.05″N, 123°2′33.83″W
Avattu:  1968
Omistaja:  Vancouverin kaupunki
Arkkitehti:  W.K Noppe
Käyttäjät
 Vancouver Canucks (WHL) (1968-1970) Vancouver Canucks (NHL) (1970-1995) Vancouver Giants (WHL) (2001-) 
Katsojakapasiteetti
 Jääkiekko: 16 281 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pacific Coliseum on WHL:ssä pelaavan Vancouver Giantsin kotihalli Vancouverissa Kanadassa. Halli toimi vuosina 1970-1995 NHL-joukkue Vancouver Canucksin kotiareenana, kunnes 1995 valmistunut Rogers Arena korvasi sen.
Pacific Coliseumia käytettiin vuoden 2010 olympialaisissa taito- ja kaukalopikaluisteluareenana.
Areena sisältä
Gertrude Elizabeth Blood

Gertrude Elisabeth, Lady Colin Campbell: Giovanni Boldinin öljyvärimaalaus vuodelta 1897.
Gertrude Elizabeth Blood, tunnettu nimellä Lady Colin Campbell, (3. toukokuuta 1857 – 1. lokakuuta 1911 oli irlantilaistaustainen, Britanniassa vaikuttanut journalisti, kirjailija ja Viktorian ajan seurapiirihenkilö.
Kuuluisa Elizabeth Bloodista  tuli, kun hänen aviomiehensä syytti häntä oikeudessa uskottomuudesta vuonna 1886. Aviomiehen mukaan hänen vaimollaan olisi ollut suhde ruhtinaan, lääkärin ja palopäällikön kanssa. Avioero-oikeudenkäynnistä tuli yksi aikansa pisimmistä.
Elämänvaiheita

Elizabeth Bllodilla oli nuorena heikko terveys ja vanhemmat hoidattivat sitä Italiassa, missä hän myös kävi koulunsa. Hän opiskeli nuorena taidetta Firenzessä ja kirjallinen ura alkoi jo 14-vuotiaana. Tuolloin Casell`s Magazine julkaisi hänen kertomuksensa "Kairon turkkilainen kylpylä". Vuonna 1878 häneltä ilmestyi lastenkirja, tosin taiteilijanimellä G. E. Brunefille.
Tulevan aviomiehensä Blood tapasi syyskuussa 1881. Mies oli Colin Campbell, Argyllin herttuan nuorin poika. Lyhyen seurustelun jälkeen pariskunta päätti avioitua. Häät vietettiin heinäkuussa 1881. Avioliiton kautta Blood pääsi piireihin, missä liikkui kuninkaallisia, tunnettuja poliitikkoja sekä aikansa julkkiksia.
Blood haki avioeroa kahta vuotta myöhemmin syyttäen miestään julmuudesta. Viisi vuotta myöhemmin kumpikin puoliso haki avioeroa. Eroa puitiin julkisuudessa ja ilmassa oli paljon skandaalinkäryä. Ensiksi Blood syytti miestään, että tämä oli tartuttanut häneen syfiliksen. Sen jälkeen aviomies syytti vaimoaan toistuvasta uskottomuudesta. Pitkän oikeuskäsittelyn jälkeen oikeus päätyi ratkaisuun, että avioeroa ei myönnetä. Kummankaan puolison uskottomuudesta ei ollut pitävää näyttöä.
Koska eroa ei myönnetty pysyi pariskunta yhdessä paperilla. Gertrude Bloodin maine oli mennyttä ja hänet heitettiin ulos seurapiireistä. Hänen piti nyt itse elättää itsensä ja hän alkoi luoda uraa journalistina ja kirjailijana. Yläluokan sijaan hän pääsi liberaaleihin taiteilijapiireihin ja tietä niihin tasoittivat hänen ilmeinen kauneutensa ja älykkyytensä.
Saturday Review julkaisi hänen artikkelinsa vuonna 1883 ja hänet pyydettiin heti lehden toimituskuntaan. Sen jälkeen niitä pyysi Pall Maal Gazette. Hän kirjoitti myös Art Journaliin ja National Review-lehteen. Vuodet 1899- 1903 hän oli World-lehden päätoimittajana. Hän oli ensimmäinen naispuoleinen päätoimittaja lehdessä, jota ei olutu tarkoitettu naisille. Hän oli myös lehden matkatoimittaja sekä kolumnisti. Kolumnistina hän käytti nimeä Vre Tsaritsyn. Hän myös perusti lyhytaikaisen aikakauslehden ja Ladies Field- lehden päätoimittaja vuodet 1901- 1903. Hän oli myös sivutoiminen taidemaalari ja piti töistään näyttelyitä. Suosiota sai myös hänen käytöstapoja käsitellyt kirjansa.
Bloodin Länsi-Lontoossa sijainnut koti muodostui taidepiirien kohtauspaikaksi. Hänen kodissaan vierailivat Henry James, George Meredith, Alice Meynel ja George Bernard Shaw kuunteli hänen neuvojaan kirjoittaessaan varhaisteoksiaan. Sen sijaan Oscar Wilde loukkasi häntä avoimesti.
Blood oli myös tunnettu urheiluharrastuksistaan. Hän oli taitava käsittelemään hevosia ja teki tunnetuksi naisten pyöräilyä. Lisäksi hän miekkaili ja kalasti. Hän kirjoitti naisille tarkoitetutun kirjan Gentlewoman's book of sports, joka ilmestyi vuonna 1892. Viimeiset vuotensa hän joutui viettämään pyörätuolissa reuman tehtyä liikkumisen vaikeaksi.
Lisää aiheesta

https://www.npg.org.uk/collections/search/person/mp00721/gertrude-elizabeth-nee-blood-lady-colin-campbell
Otto Ahlfors

| Otto Ahlfors |
| --- | --- |
 Otto Ahlfors (vasemmalla) voitti 100 metrin SM-pronssia Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1994 (ikä 30) Hämeenkyrö
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Ikaalisten Urheilijat
Ennätykset:  100 m: 10,44 (2016) 200 m: 21,65
Uran alku:  2010
Otto Anssi Anttoni Ahlfors (s. 29. tammikuuta 1994 Hämeenkyrö) on uransa kauden 2019 jälkeen lopettanut suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Ikaalisten Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi vuodesta 2014 alkaen Petteri Jouste. Aiemmin häntä valmensi Olga Hämäläinen.
Kalevan kisoista Ahlfors saavutti hopeaa 100 metrin juoksusta vuonna 2017 ja pronssia vuosina 2013, 2016 ja 2018. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti 60 metrin juoksussa kultaa vuonna 2017 sekä hopeaa vuosina 2015, 2016, 2018 ja 2019. Viestijuoksun SM-kilpailuissa Ahlfors saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksusta vuonna 2013.
Syyskuussa 2016 Ahlfors juoksi Tampereella Ratinan stadionilla Suomi–Ruotsi-maaottelussa sekä oman ennätyksensä 100 metrillä 10,44, että Suomen pikaviestijoukkueessa Suomen ennätyksen 39,25. Hän sivusi sadan metrin ennätystään vuonna 2017 kahdesti. Hän kuului alkuerässä karsiutuneeseen Suomen pikaviestijoukkueeseen Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän juoksi pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi SE-ajalla 38,92. Joukkue paransi tuolloin Suomen ennätystä jo alkuerässä ajalla 39,11.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 m: 10,44 (2016 ja 2017)
200 m: 21,65 (2013)
60 m: 6,74 (2018)
Lähde
Pacific Coast Hockey Association

Pacific Coast Hockey Association oli yksi suurimmista jääkiekkoliigoista 1900-luvun alussa. Sitä pelattiin vuosina 1911–1924, kunnes viimeisetkin seurat liittyivät Western Canada Hockey Leagueen.
Sarjassa pelasi aluksi vain kolme joukkuetta, jotka olivat New Westminster Royals, Victoria Aristocrats ja Vancouver Millionaires. Vuonna 1915 PCHA ja National Hockey Association tekivät sopimuksen, jossa sovittiin kummankin liigan voittajan kohtaavan kauden päätteeksi Stanley Cup -finaaleissa. Nyt PCHA:ssa pelasi kaksi uutta seuraa: Portland Rosebuds oli liittynyt 1914 ja vuonna 1915 liigaan liittyi Seattle Metropolitans. Täten PCHA:n mestaruudesta ja paikasta Stanley Cup -finaaleihin pelasi viisi joukkuetta.
Vancouver Millionaires voitti Stanley Cupin ensimmäisenä PCHA-seurana vuonna 1915. Seuraavalla kaudella Portland Rosebuds pelasi ensimmäisenä amerikkalaisseurana Stanley Cup -finaaleissa ollen niiden häviävä osapuoli. Seattle Metropolitans voitti vuotta myöhemmin Stanley Cupin ensimmäisenä amerikkalaisjoukkueena.
Vuonna 1921 perustettiin Western Canada Hockey League, jonka joukkueet pääsivät myös kilpailemaan Stanley Cupista. Vuonna 1924 Vancouver Maroons vetäytyi PCHA:sta ja kaksi jäljelle jäänyttä seuraa liittyivät Western Hockey Leagueen. WHL pysyi pystyssä vuoteen 1926 asti, jolloin ainoaksi liigaksi jäi NHL. Victoria Cougarsin vuoden 1925 Stanley Cup -mestaruus jäi viimeiseksi muun kuin NHL-seuran voittamaksi Stanley Cupiksi.
Pacific Grove

| Pacific Grove |
| --- | --- |

 fiPacific Grove 
 36°37′08″N, 121°55′16″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Kalifornia
Piirikunta:  Montereyn piirikunta
Kaupunginoikeudet:  1889
Pormestari:  Bill Peake
Maantiede
Maa-ala:  7,43 km²
Väestö
Väkiluku (2019):  15 413
 www.ci.pg.ca.us 
Pacific Grove on kaupunki Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Montereynlahden rannalla, ja sen rajanaapurina on Montereyn kaupunki. Pacific Grovessa oli vuoden 2019 arvion mukaan 15 413 asukasta, ja sen pinta-ala on 7,4 neliökilometriä.
Pacific Grove sai alkunsa metodistien rantakohteena. Metodistipappi J. W. Ross vierailu 1874 alueella ja totesi paikan täydelliseksi lomapaikaksi. San Franciscossa perustettiin kesäkuussa 1875 Pacific Grove Retreat Association, joka teki David Jacksin kanssa sopimuksen maakaupasta. Pacific Grove oli monena kesänä telttakaupunki, ja kesän lopulta teltat purettiin ja puiset rungot jätettiin vain paikoilleen. Sinne alkoi hiljalleen muuttaa kuitenkin myös vakioasukkaita, ja vuonna 1889 siitä tuli itsenäinen kaupunkinsa. Siellä oli silloin 1 300 asukasta. Kaupunki oli uskonollisten konferenssien keskus, ja se oli myös Kalifornian viimeinen kaupunki, joka päätti kieltolain. Alkoholin myynti oli kielletty vuoteen 1969 asti.
Pacific Grovessa on Yhdysvaltain länsirannikon vanhin yhtäjaksoisesti toiminut majakka, Point Pinosin majakka, joka rakennettiin 1855. Kaupungissa on myös Stanfordin yliopiston Hopkins Marine Station. Vuonna 1892 perustettu merilaboratorio on Tyynenmeren rannikon vanhin.
Orania (täsmennyssivu)

Orania voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Orania, vuonna 1990 perustettu pelkästään afrikaanereille tarkoitettu kaupunki Etelä-Afrikassa
Oranian ruhtinaskunta, vuosina 1163–1713 Ranskan Provencessa sijainnut valtio
Orania, palmukasvien suku
Orania, kotiloiden suku
Orania-Nassau, Alankomaiden hallitsijasuku, hallinnut lyhytaikaisesti myös Englantia
Oranian prinssi, Alankomaiden perintöruhtinaalle kuuluva arvonimi
oranialaisuus, nimitys erilaisille rojalistisille suuntauksille Alankomaissa, Belgiassa ja Luxemburgissa
oranialaisuus, Pohjois-Irlannissa Oranialaisveljeskuntaan liittyvä protestanttinen unionismi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Orania”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Franz Meyen

| Franz Meyen |
| --- | --- |
 Franz Meyen vuonna 1840.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Franz Julius Ferdinand Meyen
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1804 Tilsit
Kuollut: 2. syyskuuta 1840 (36 vuotta) Berliini
Kansalaisuus:  Saksa
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Berliinin yliopisto
Tutkimusalue:  kasvi- ja eläintiede
Franz Julius Ferdinand Meyen (28. kesäkuuta 1804 Tilsit – 2. syyskuuta 1840 Berliini) oli saksalainen lääkäri, kasvi- ja eläintieteilijä sekä professori.
Meyen toimi apteekkarinapulaisena Memelissä ja muutti Berliiniin 1821. Hän opiskeli lääketiedettä Berliinin yliopistossa 1823–1826, jolloin väitteli tohtoriksi. Tämän jälkeen hän toimi sotilaslääkärinä Berliinissä, Kölnissä, Bonnissa ja Potsdamissa. Vuosina 1830–1832 Meyen osallistui laivalääkärinä maailmanympäripurjehdukselle. Hän kävi muun muassa Etelä-Amerikassa, Polynesiassa ja Aasiassa. 1834 Meyen nimitettiin Berliinin yliopiston kasvitieteen professoriksi.
Meyen perehtyi kasvitieteeseen, mutta eläintiedekään ei ollut hänelle vierasta. Matkoillaan hän nimesi joukon uusia kasvilajeja, sekä linnuista naukusuokanan, inkakarakaran (Phalcoboenus megalopterus), perunpingviinin (Spheniscus humboldti) ja peukaloiskapuajan (Upucerthia ruficaudus).
Meyenin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Meyen.
Teoksia

Anatomisch-physiologische Untersuchungen über den Inhalt der Pflanzenzellen, Berliini 1828
Phytotomie, Berliini 1830
Grundriss der Pflanzengeographie mit ausführlichen Untersuchungen über das Vaterland, den Anbau und den Nutzen der vorzüglichsten Culturpflanzen, welche den Wohlstand der Völker begründen. Berliini, 1836
Neues System der Pflanzenphysiologie, 3 osaa, Berliini 1837-1839.
Kuvia

Franz Meyen: Über die neuesten Fortschritte der Anatomie und Physiologie der Gewächse (1834).
Käännös suomeksi
Gertrude Lawrence

| Gertrude Lawrence |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1898 Lontoo, Englanti
Kuollut: 6. syyskuuta 1952 New York City, New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Francis Gordon-Howley (1924-1927)   Richard Aldrich (1940-1952)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1920-luvulta 1950-luvulle
Palkinnot
 Tony Award for Best Leading Actress in a Musical   1952 The King and I 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Gertrude Alexandria Dagmar Lawrence-Klasen (4. heinäkuuta 1898 - 6. syyskuuta 1952) oli englantilainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä teatterissa että muutamassa elokuvassa.
Lawrence aloitti uransa 1920-luvulla ja työskenteli kuolemaansa asti. Hän näytteli muun muassa Lontoossa ja New Yorkin Broadwaylla. Puhenäyttämön lisäksi hän esiintyi musiikkikomedioissa.
Merkittävä tulevan uran kannalta oli Lawrencen tutustuminen vuotta nuorempaan näytelmäkirjailijaan Noël Cowardiin jo 1910-luvulla. Tuosta lähtien Lawrence esiintyi monissa Cowardin kirjoittamissa näytelmissä. Robert Wisen ohjaama musikaalielokuva Star! (1968) perustuu näyttelijän elämään. Tuotannossa Lawrencea esitti Julie Andrews ja Cowardia Daniel Massey.
Rooleja > Broadway

Andre Charlot's Revue of 1924 (1924)
Charlot Revue (1925)
Oh, Kay! (1926)
Treasure Girl (1928)
Candle Light (1929)
The International Review (1930)
Private Lives (1931)
Tonight at 8:30 (1936)
Hands Across the Sea
Red Peppers
The Astonished Heart
We Were Dancing
Shadow Play
Fumed Oak
Ways and Means
Family Album
Lyhyt onni (Still Life)
Susan and God (1937)
Skylark
Lady in the Dark (1941)
Gratefully Yours (1942)
Pygmalion (1945)
The King and I (1951)
Rooleja > Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1929 | Early Mourning |  |  |
| 1929 | Kaikkien sankarien ystävätär (The Battle of Paris) | Georgie |  |
| 1932 | Aren't We All? | Margot |  |
| 1932 | Lord Camber's Ladies | Lady Camber |  |
| 1933 | No Funny Business | Yvonne |  |
| 1935 | Mimi | Mimi |  |
| 1929 | Rembrandt | Geertje Dirx |  |
| 1929 | Miehet eivät ole jumalia (Men Are Not Gods) | Barbara Halson |  |
| 1950 | Lasinen eläintarha (The Glass Menagerie) | Amanda Wingfield | Tennessee Williams -filmatisointi |

Käännös suomeksi
Otto Brunfels

| Otto Brunfels |
| --- | --- |
 Otto Brunfels
Henkilötiedot
Syntynyt: 1488 Mainz, Saksa
Kuollut: 23. joulukuuta 1534 (45–46 vuotta) Bern, Sveitsi
Kansalaisuus:  Saksa
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede
Otto Brunfels (myös Brunsfels tai Braunfels, 1488 Mainz, Saksa – 23. joulukuuta 1534 Bern, Sveitsi) oli saksalainen teologi ja kasvitieteilijä. Carl von Linné nimesi hänet ”Kasvitieteen isien” joukkoon. Hänen nimeämiensä kasvien tieteellisissä nimissä käytetään sen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Brunfels.
Linné nimesi tohtorinkukat (Brunfelsia) Brunfelsin nimikkosuvuksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Brunfels Wikimedia Commonsissa