stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Papulanvuori
Historia > Sodan jälkeinen aika

Kun Viipuri talvisodan jälkeen siirtyi Neuvostoliitolle, puistosta tuli aluksi sotilasaluetta, mutta kaupungin siviilihallinto onnistui heinäkuussa 1941 palauttamaan sen entiseen käyttöönsä. Suunnitelmat puiston remontoinnista kuitenkin keskeytyivät jatkosodan johdosta, jonka taisteluissa sen rakennelmat kärsivät pahoja vaurioita. Sodan jälkeen alue annettiin Neuvostoliiton rautatiehallinnon käyttöön ja nimettiin ”Rautatieläisten puistoksi”. Sen kunnossapitoon ei urheilukenttää lukuun ottamatta juurikaan panostettu, minkä vuoksi puisto rapistui vuosikymmenten saatossa pahoin. Teräksisestä näkötornista on nykyään jäljellä vain osia sen jaloista, ja myös vesitorni on raunioitunut.  1970-luvulla Papulanvuoren huipulle rakennettiin televisiotorni. Vuonna 2016 Lokomotiv-stadionina tunnetun urheilukentän ja televisiotornin välisessä maastossa alkoivat Viipurin ja Tammisuon yhdistävän valtatien rakennustyöt, vaikka alue on määritelty kultuuriperintökohteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Papulanvuori Wikimedia Commonsissa
Papulan paviljonki 1930-luvulla.
Mäkihyppyä Viipurin talvikisoissa 1910.
Pjongjangin suurteatteri

Pjongjangin suurteatteri
Pjongjangin suurteatteri (hangul: 평양대극장; hanja: 平壤大劇場; uudistettu latinisaatio: Pyeongyang dae geukjeong) on Pjongjangissa sijaitseva teatteri. Se avattiin vuonna 1960 ja kunnostettiin vuonna 2009. Siellä on 1 200 istumapaikkaa.
Pjongjangin suurteatteri oli ensimmäinen jälleenrakennetussa Pjongjangissa valmistunut suuri korealaiseen tyyliin pohjautunut rakennushanke. Sitä aiemmin Korean sodan aselevon (1953–) aikana valmistuneet rakennukset Pjongjangissa olivat enimmäkseen Neuvostoliiton arkkitehtuurista vaikutteensa ammentaneita. Pjongjangin suurteatteria käytetään vallankumousoopperoiden esittämiseen. Rakennus sijaitsee Yonggwang- ja Sungri-katujen risteyksessä noin kilometrin verran Kim Il-sungin aukiosta etelään.
Pirjo Vilén

Pirjo Sinikka Vilén (o.s. Pursiainen, s. 31. toukokuuta 1957 Helsinki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen yleisurheilija. Hän edusti vuodesta 1980 lähtien Viipurin Urheilijoita.
Kalevan kisoista Vilén saavutti pituushypyn pronssia vuonna 1978 ja viisiottelun hopeaa vuonna 1975. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa 4 x 100 metrin viestijuoksusta kultaa vuonna 1979 ja pronssia vuonna 1974. Lisäksi Vilén saavutti sisäratojen SM-kisoista pituushypystä hopeaa vuonna 1978 ja pronssia vuonna 1973 sekä 60 metrin aitajuoksusta hopeaa vuonna 1975. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1981 jälkeen.
Ennätyksiä

60 metrin aitajuoksu: 9,4h(1975)
Pituushyppy: ulkona 585 cm (1978)  ja hallissa 573 cm (1978)
Viisiottelu: 3429 pistettä (1975)
Nurmon Jymy (salibandy)

Nurmon Jymy (lyh. Jymy) on salibandyseura Seinäjoen Nurmosta. Seurassa harrastetaan useita eri lajeja, joista salibandy on yksi. Jymyssä on pelattu salibandya vuodesta 1994 lähtien. Nykyisin Jymyn miesten edustusjoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla F-Liigassa, jonne se nousi kauden 2019–2020 päätteeksi. Parhaiten Jymy muistetaan kuitenkin vuosituhannen vaihteesta, jolloin miehet pelasivat kaksi kautta Salibandyliigassa. Sijoitukset olivat seitsemäs ja viides. Jälkimmäisen kauden jälkeen seura joutui luopumaan sarjapaikastaan taloudellisten ongelmien vuoksi. Jymy panostaa myös junioritoimintaan ja pojissa joukkue löytyy aina kuusivuotiaista miehiin saakka, naisten puolelta löytyi kaudella 2018-2019 kaksi joukkuetta. Naisten edustusjoukkue pelaa III-divisioonassa, II-joukkue pelasi paikallista puulaakia. Kaudella 2023-2024 naisilla oli joukkue II-divarissa ja III-divarissa.
Kaudesta 2016-2017 kauteen 2020-2021 seuralla oli myös tyttösalibandytoimintaa, joka elvytettiin taas kaudelle 2023-2024, kun seurassa pelasi Säbäkipinöö T10-joukkue. Jymyn kotikenttänä toimii Nurmohalli.
Historia > Perustaminen ja nousu alasarjoista liigaan

Nurmon Jymy perustettiin 5. toukokuuta 1925. Tuolloin nuorisoseurojen yhteydessä toimineet Ylipään Kaverit ja Alapään Koitto yhdistyivät. Kuitenkin salibandyjaosto Jymyyn perustettiin vasta vuonna 1994. Jukka Tervon tulo valmentajaksi muutti Jymyn toimintaa määrätietoisemmaksi. Tervo valmensi joukkuetta kaudella 1995–1996, jolloin Jymyssä pelasivat muiden muassa Jouni Heikkilä, Jarmo Eteläaho ja Teemu Kokko, jotka pelaavat joukkueessa vielä 15 vuotta myöhemminkin. Tervon valmentamana Jymyn miesten edustusjoukkue nousi 4. divisioonasta neljässä vuodessa aina liigaan asti, minkä jälkeen Tervo luovutti valmennusvastuun muille. Joukkue nousi siis yhden sarjan ylöspäin neljä kertaa peräkkäin. Näin salibandysta tuli pesäpallon jälkeen historian toinen laji, jossa Jymy on pelannut pääsarjassa. Jymy oli noihin aikoihin lajin edelläkävijä Etelä-Pohjanmaalla noustessaan ensimmäisenä etelä-pohjalaisena seurana liigaan.
Kaudella 1998–1999 ykkösdivisioonassa pelannut Jymy varmisti käytännössä tammikuun voittoputkella pääsynsä nousukarsintaan. Joukkue voittikin oman länsilohkonsa. SBS Pori jäi lopulta viiden pisteen päähän. Kauden 22 ykkösdivarin ottelusta Jymy voitti 16 ja pelasi kolme tasan. Maalejakin syntyi 110 eli keskimäärin viisi yhtä ottelua kohden. Omiin meni kauden aikana 51 maalia. Jatkossa Jymy pelasi toisen lohkon voittajaa eli SSV:aa vastaan suorasta noususta. Kolmella voitolla pääsi suoraan liigaan. SSV kuitenkin voitti Jymyn suoraan kolmessa ottelussa. Näin ollen Jymy joutui karsimaan vielä liigassa viimeistä edelliseksi jääneen Lappeenrannan NST:n kanssa. Jälleen oli kolmella voitolla liigapaikka luvassa. Alku menikin hyvin nurmolaisten voittaessa kaksi ensimmäistä ottelua; ensimmäisen 5–2 ja toisen rankkareilla 2–1. Kolmattakin ottelua Jymy johti viimeisellä minuutilla 3–2, mutta ajassa 59.22 NST tasoitti. NST veikin ottelun lopulta jatkoajalla. NST voitti seuraavan ottelun 5–1 ja ratkaisevan pelin jatkoajalla 3–2, joten nurmolaisten liigahaaveet kariutuivat. Kauden jälkeen tapahtui pääkaupunkiseudulla kuitenkin kaksi seurafuusiota. Jymy sai näistä ensimmäisen vapautuneen liigapaikan, joka oli seurausta helsinkiläisjoukkueiden SSV:n ja Viikinkien yhteenliittymästä. Jymy sai paikan, koska se oli päässyt liigakarsinnassa pisimmälle. Jymyn yleisökeskiarvo divarikaudella oli 212 katsojaa.
Historia > Ensimmäinen kausi pääsarjassa 1999–2000

Liigajoukkuetta ruvettiin rakentelemaan kovilla hankinnoilla ja kokeneilla pelaajilla, vaikka tavoitteeksi riitti sarjapaikan säilyttäminen. Kovjoki Blue Foxista hankittiin maalivahti Janne Manninen sekä kenttäpelaajat Erno Tyni, Johnny Ojala ja Patrik Högstedt. Kovin nimi oli kuitenkin Sveitsistä Suomeen palannut Sebastian Freudenthal. Jotkut pelaajat pääsivät myös maajoukkueeseen. Tällaisia olivat esimerkiksi Erno Tyni ja MM-kisoihin itsensä torjunut Jussi Viitanen. Nelosdivisioonasta asti ollut pelaajarunko säilyi kuitenkin edelleen. Niinpä Nurmo luottikin pitkälti joukkuehenkeen ja kurinalaiseen peliin. Valmentajana ensimmäisellä liigakaudella toimi Eino Vuoluterä. Jymyn managerina jatkoi liigakaudella jo edellisvuoden liiganousussa mukana ollut Pasi Pölönen. Jymyn historian ensimmäinen ottelu oli vieraspeli Happeeta vastaan. Ensimmäinen ottelu päättyi rumiin 9–2 tappiolukemiin.. Jymyn kausi sujui kuitenkin kaikin puolin hyvin. Joukkue oli viimeiseen asti kiinni ylemmän jatkosarjan paikassa eli kuuden parhaan joukossa voitettuaan joulun jälkeen neljä seitsemästä ottelustaan. Oilersin tappio Tampereen Gunnersille kuitenkin pudotti Jymyn alempaan jatkosarjaan. Runkosarjassa Jymyn pelejä kävi katsomassa tasaisesti vajaat 350 katsojaa ja samoille tienoille asettui myös seuran keskiarvo.
Lopulta Jymy voitti kuuden joukkueen alemman jatkosarjan, jonka kaksi parasta pääsivät pudotuspeleihin. Joukkue kärsikin jatkosarjan ainoan tappion sen viimeisessä pudotuspelipaikan kannalta merkityksettömässä ottelussa. Saavutus on hyvä liigatulokkaalle varsinkin, kun Jymy sai harvoissa otteluissa liikkeelle parhaan miehistönsä. Jymy teki sarjassa myös sarjanousijoiden uuden piste-ennätyksen. Puolivälierissä vastaan asettui runkosarjan kakkonen eli HIFK Helsingistä. HIFK oli jo runkosarjassa Jymylle paha vastustaja ollen ainoa joukkue, joka voitti Jymyn kahdesti varsinaisella peliajalla. Puolivälierät päättyivät kuitenkin tulevan Suomen mestarin HIFK:n juhliin voitoin 3–1. Jymyn sijoitukseksi jäi lopulta seitsemäs. Jymyn kauden yleisöennätys syntyi viimeisessä puolivälierässä 18. maaliskuuta, kun liikuntahallilla oli 575 katsojaa. 12. maaliskuuta 2000 eli toisessa puolivälierässä Jymy voitti kotonaan HIFK:n 5–3, mikä on Jymyn historian ainoa pudotuspelivoitto. Tuossa ottelussa Jymyn Erno Tyni teki 5 maalia. Tämä on edelleen yhden henkilön yhdessä pudotuspeliottelussa tehtyjen maalien ennätys. Kauden aikana Jymystä valittiin kaksi Salibandyliigan kuukauden pelaaja. Erno Tyni nappasi tittelin lokakuussa ja Jussi Viitanen tammikuussa. Jymyn paras pistemies runkosarjassa oli Erno Tyni tehoin 28+8=36 ja toiseksi paras oli Johnny Ojala tehoin 10+19=29. Pudotuspeleissä Jymyn paras pistemies oli jälleen Tyni kuudella maalillaan. Paikallinen sanomalehti Ilkka rankkasi Jymyn pelaamisen ensimmäisenä Etelä-Pohjanmaan joukkueena Salibandyliigassa sijalle 15 maakunnan kaikkien aikojen parhaiden palloilujoukkueiden listalla vuonna 2006.
Historia > Toinen vuosi liigassa

Toiseen liigakauteensa Jymy lähti varsin muuttuneella kokoonpanolla. Ennen kautta oli vielä epäselvää pystyykö Jymy osallistumaan taloussotkujen takia lainkaan sarjaan. Sarjapaikka säilyi, mutta moni runkopelaaja lähti. Heistä kirkkaimpina tähtinä Jussi Viitanen ja Sebastian Freudenthal, jotka molemmat siirtyivät SSV:hen. Jymyn valmentajaksi tuli pietarsaarelainen Patrick Björk. Tärkeimpiä pelaajahankintoja olivat Jori Isomäki ja Daniel Wargh. Isomäki valittiinkin heti myös joukkueen kapteeniksi. Jymyn omista junioreista joukkueessa jatkoivat Juha Lähdesmäki ja Heikki Pernaa. Tavoitteekseen joukkue asetti pudotuspelipaikan, vaikka päätavoite olikin sarjapaikan säilyttäminen. Kausi alkoi Jymyn osalta kotipelillä SC Classicia vastaan. Kauden avaus päättyi nurmolaisittain hienoon 5–1 voittoon. Lopulta Jymy selvittikin tiensä kuuden parhaan joukkoon eli ylempään jatkosarjaan. 12–3 lukemin Oilersille hävitty ottelu enteili kuitenkin pahaa, mutta Jymy sai käännettyä kurssinsa. Joulukuussa joukkue ottikin peräkkäisinä päivinä voitot HIFK:sta ja Oilersista Seinäjoki-areenassa. Oilers-ottelua oli seuraamassa huimat 1 230 katsojaa. Pääosin koko kauden käytännössä kahdella kentällisellä pelannut Jymy saavuttikin lopulta jatkosarjassa sijan viisi. Kaikkiaan joukkue voitti 27 ottelustaan 12 ja pelasi kolme tasan. Näin ollen pisteitä kertyi yhteensä 27 ja Jymy jäi kolmen pisteen päähän pudotuspelien kotiedusta. Maaliero oli 105–112. NJ:n paras pistemies runkosarjassa oli jälleen Johnny Ojala. Hän saavutti tehot 19+20=39, mikä riitti runkosarjan pistepörssissä toiseen sijaan. Hän ja Erno Tyni olivatkin Jymyn kauden tähtiä, jotka palkittiin myös maajoukkuekutsuilla. Tyni oli Jymyn toiseksi paras pistemies tehoin 25+10=35. Se riitti pistepörssin neljänteen sijaan.
Puolivälierissä Nurmon Jymy sai vastaansa Tampereen Gunnersin, joka sijoittui jatkosarjassa sijalle neljä. Näin ollen paras viidestä -systeemillä pelattu pudotuspelisarja aloitettiin Tampereella. Gunners voitti ensimmäisen kohtaamisen ja samoin kävi kahdessa seuraavassa ottelussa, joten Gunners meni välieriin voitoin 3–0. Näin Jymyn lopulliseksi sijoitukseksi jäi viides. Jymyn pudotuspelien paras pistemies oli Ville Lahdensuo tehoin 2+1. Hänen lisäkseen pudotuspeleissä kaksi maalia teki Erno Tyni Jymyn tehtyä yhteensä ainoastaan kuusi maalia. Sijoitus sarjassa olisi luonnollisesti riittänyt sarjapaikan uusimiseen. Jymy joutui kuitenkin luopumaan sarjapaikastaan taloudellisten ongelmien ja suuren velkamäärän takia. Näin Jymy joutui aloittamaan jälleen pohjalta, kun sarjataso putosi usealla. Kaikkiaan Jymyn kaksi kautta liigassa tuottivat 54 ottelua. Näistä tuli 24 voittoa ja 56 pistettä. Tasapelejä tuli kahdeksan ja tappioita 22. Maaleja Jymy teki 211 ja päästi 215. Maalisuhde jäi näin miinukselle neljän maalin verran.
Joukkueet > Miesten F-liigajoukkue 2022–2023

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maalivahdit 1 Aki Karjalainen  28 Valtteri Honko  98 Matias Pokela Puolustajat 9 Miika Pollari  10 Arttu Saari  17 Eetu Puntanen  23 Eetu Sariola  30 Mikko Yli-Hakala  49 Petro Rautio A  81 Viljami Järvikangas A  90 Kalle Vaarala Hyökkääjät 8 Petteri Hämäläinen  11 Oskari Kauppila  12 Niko Perälä  16 Tommi Hakala C  20 Niklas Äijälä  22 Mirko Soininen  26 Jari Hankkio  44 Jesper Virtanen  80 Eemeli Karjanlahti  82 Elmeri Haveri  91 Matias Mäenpää  97 Riku Hakanen |   |  Päävalmentaja Jarmo Eteläaho Valmentajat Jiri Kirsilä  Petri Kangaskokko  Teemu Kokko Toimihenkilöt Sami Mäkinen (joukkueenjohtaja)  Petri Ranta (joukkueenjohtaja)  Raimo Sariola (huoltaja)  Aleksi Nenonen (fysioterapeutti)  Olli-Jussi Sariola (manageri)  Juha Koskinen (apumanageri)  Anita Jokilehto (mediavastaava) |
Kotihalli

Jymy on pelasi kotiottelunsa perustamisesta lähtien Nurmon liikuntahallissa, sillä halli on valmistunut vuonna 1989 eli viisi vuotta ennen Jymyn salibandytoiminnan alkamista. Siellä kaukalon koko on 38 x 19 metriä. Alustana on nykyaikaisten salibandykenttien tapaan mattolattia. Liikuntahallin katsojakapasiteetti on 900. Niinpä jälkimmäisellä liigakaudellaan joukkue joutuikin siirtämään joitain ratkaisuottelujaan Seinäjoki-areenaan, jotta katsojia mahtuisi enemmän.
Kaudeksi 2010–2011 joukkue muutti kuitenkin valmentajansa Jukka Tervon omistamaan uuteen Tanelinrannan salibandyhalliin Qmax Arenaan. Hallin kokonaiskustannukset olivat 750 000 euroa. Hallin kapasiteetti on 250 katsojaa ja pelialustana siellä toimii matto.
Taloudellinen kriisi

Nykyisin Jymyn talous on tukevalla pohjalla joukkueen pelatessa sopivalla sarjatasolla. Niin ei kuitenkaan ole ollut aina sillä Jymy joutui luopumaan vuonna 2001 Salibandyliigan sarjapaikastaan. Kuitenkin jo kauden 1999–2000 päätteeksi oltiin mietitty voiko joukkue osallistua sarjaan. Ongelmat olivat kuitenkin alkaneet jo aiemmin ja kaikki kärjistyi kaudella 1998–1999. Tuolloin Jymyn managerina ollut Pasi Pölönen osti vasten joukkueen tahtoa vahvistuksiksi Vesa Nordlingin ja Arto Riihimäen. Pölöstä pidettiinkin yleisesti vastuussa Jymyn ajauduttua pulaan. Nordlingin ja Riihimäen hankinnat rahoitettiin pankkilainalla. Pölönen oli tehnyt pelaajien kanssa myös ylisuuria sopimuksia, jotka sisälsivät vielä ylimääräisiä maksuja tehopisteistä. Ensimmäisellä liigakaudella useat pelaajat vaativat kovaäänisesti palkkojaan ylivelkaantuneelta seuralta. Jymyllä ei ollut noilta ajoilta edes kunnon kirjanpitoa ja laskuja tuli päivittäin. Niinpä maaliskuussa vuonna 2000 Pölönen siirtyi ovet paukkuen syrjään johtokunnan luottamuspulan takia. Hänet korvasi kolmikko Marko Leskinen, Samuli Kivimäki ja uusi toimitusjohtaja Tero Tamminen, joiden ansiosta Nurmossa vielä pelataan salibandya. Velkaa oli tuossa vaiheessa joidenkin lähteiden mukaan lähes puoli miljoonaa markkaa, mutta virallisesti myönnettiin summan olevan vain 200 000 markkaa.
Tammisen johdolla Jymy karsi suuresti kustannuksiaan ja toimintaan tuli jatkuvuutta. Vanhat rästit maksettiin ja muutenkin tehtiin tarkat maksusuunnitelmat. Huhuja liikkui kuitenkin runsaasti ja Jymy joutui sulkemaan kotisivujensa vieraskirjan arkaluontoisen informaation takia. Ennen kauden 2000–2001 alkua Jymyssä kuitenkin pohdittiin pystytäänkö pääsarjassa jatkamaan. Useat runkopelaajat päättivät jättää Jymyn ennen uuden kauden alkua. Heidän mukanaan maajoukkuemaalivahti Jussi Viitanen, Jarmo Eteläaho ja Sebastian Freudenthal. Salibandytoiminta Jymyssä oli loppumassa kokonaan, kun myös Erno Tynin ja Sami Matikaisen mitta alkoi täyttyä vaikeuksien keskellä. Heidät kuitenkin saatiin pysymään seurassa. Useille pelaajille kuitenkin ilmoitettiin ettei sopimusten ehtoja pystytä täyttämään. Niinpä heillä oli mahdollisuus jatkaa leikatuilla ehdoilla tai etsiä uusi seura. Suurin pelko eli pelaajien joukkopako ei kuitenkaan toteutunut.
Valtavalla budjetilla jo vuosia toimineen Jymyn sponsoreiden hankinta oli lentopallon ja pesäpallon puristuksessa Etelä-Pohjanmaalla hankalaa. Jymyn velkaantuessa monet olivat kuitenkin luulleet, että Jymyllä on monia rahakkaita tukijoita. Sponsoreiden hankinta vaikeutui edelleen taloussotkujen antaman kuvan takia. Niinpä Jymy ei taloudellisista leikkauksistaan huolimatta pystynyt jatkamaan Salibandyliigassa enää kauden 2000–2001 jälkeen vaan se luopui sarjapaikastaan. Jymy on tapauksen jälkeen joutunut useita vuosia lyhentämään velkoja.
Menestys

Nousu neljässä kaudessa miesten 4. divisioonasta pääsarjaan
Miesten Salibandyliigan 7. sija kaudella 1999–2000
Miesten Salibandyliigan 5. sija kaudella 2000–2001
C-92 -poikien SM-sarjan 4. sija kaudella 2006–2007
Kaudet neljällä korkeimmalla sarjatasolla

| Sarjataso | Kausien määrä | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| F-liiga | 4 | 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 |
| Salibandyliiga | 2 | 1999–2000, 2000–2001, |
| Salibandyn I-divisioona | 4 | 1998–1999, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 |
| Salibandyn II-divisioona | 6 | 1997–1998, 2004–2005, 2006–2007, 2007–2008, 2010–2011, 2015-2016 |
| Salibandyn III-divisioona | 4 | 1996–1997, 2005–2006, 2008–2009, 2009–2010 |
Tilastot vuodesta 2004

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Sarja | O | V | T | H | TM | PM | P | Sijoitus |  |
| 2000–2001 | Salibandyliiga | 27 | 12 | 3 | 15 | 105 | 112 | 27 | 5. |  |
| 2001–2002 | IV-divisioona | 18 | 5 | 3 | 10 | 64 | 74 | 17 | 7. |  |
| 2002–2003 | IV-divisioona | 18 | 4 | 7 | 7 | 66 | 79 | 18 | 5. |  |
| 2003–2004 | Iv-divisioona | 18 | 13 | 4 | 1 | 116 | 46 | 30 | 1. |  |
| 2004–2005 | II-divisioona | 18 | 5 | 0 | 13 | 99 | 144 | 10 | 10. |  |
| 2005–2006 | III-divisioona | 16 | 10 | 5 | 1 | 74 | 35 | 25 | 1. |  |
| 2006–2007 | II-divisioona | 21 | 10 | 3 | 8 | 129 | 121 | 23 | 3. |  |
| 2007–2008 | II-divisioona | 18 | 3 | 0 | 15 | 114 | 185 | 6 | 10. |  |
| 2008–2009 | III-divisioona | 18 | 9 | 1 | 8 | 91 | 76 | 19 | 5. |  |
| 2009–2010 | III-divisioona | 18 | 13 | 2 | 3 | 108 | 58 | 28 | 2. |  |
Aiheesta muualla

Nurmon Jymyn salibandyn kotisivut
Jymyn vielä 1990-luvulla käyttämä logo
Nurmon liikuntahalli
Papukaijat

| Papukaijat |
| --- | --- |
 Puna-ara (Ara macao)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae  Illiger, 1811
Alaheimot
 Psittacinae  Arinae 
Katso myös
   Papukaijat Wikispeciesissä   Papukaijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Papukaijat (Psittacidae) ovat papukaijalintuihin kuuluvien lintujen heimo. 
Papukaijoihin kuuluu 2 alaheimoa, 36 sukua ja 161 lajia. Suuri osa lajeista elää tropiikissa.
Papukaijat tunnetaan vankasta koukkunokastaan ja yleisestä kyvystään matkia erilaisia ääniä, kuten ihmisen puhetta. Monia papukaijalajeja pidetään lemmikkeinä.
Levinneisyys

Papukaijat elävät Amerikassa ja Afrikassa enimmäkseen trooppisilla seuduilla. Heimoon kuuluvat kaikki Amerikan papukaijalinnut sekä afrikkalaiset afrikankaijat ja harmaapapukaija.
Suvut

Afrikankaijat Poicephalus
Amatsonit Amazona
Araset Nannopsittaca
Arat Ara
Aratit Psittacara
Brasilianarat Primolius
Etelänaratit Enicognathus
Hyasinttiarat Anodorhynchus
Mäntyaratit Rhynchopsitta
Persikka-aratit Eupsittula
Pikkuaratit Brotogeris
Punaviheraraset Touit
Pyöveliaratit Pyrilia
Ruostearatit Hapalopsittaca
Siniaratit Pionus
Suomuaratit Pyrrhura
Valkovatsa-aratit Pionites
Viheraraset Forpus
Viheraratit Aratinga
Vuoriaratit Bolborhynchus
Ylänköaratit Psilopsiagon
Suvut > Lajeja, joilla on oma sukunsa

Carolinanaratti Conuropsis carolinensis
Harmaapapukaija Psittacus erithacus
Haukka-aratti Deroptyus accipitrinus
Kaunoamatsoni Alipiopsitta xanthops
Kirjuriaratti Leptosittaca branickii
Kulta-aratti Guarouba guarouba
Munkkiaratti Myiopsitta monachus
Patagonianaratti Cyanoliseus patagonus
Pikkuara Diopsittaca nobilis
Punanaamioaratti Pionopsitta pileata
Savanniara Orthopsittaca manilata
Siniara Cyanopsitta spixii
Sinivatsa-amatsoni Triclaria malachitacea
Töpöaratti Graydidascalus brachyurus
Vahapalmuaratti Ognorhynchus icterotis
Aikaisemmin papukaijojen heimoon kuului enemmän lajeja, mutta heimosta on sittemmin erotettu omikseen kakadut, kaijat ja uudenseelanninpapukaijat.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Papukaijat (Psittacidae)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Psittacidae (englanniksi)
City Parrots
Lemmikkilinnut Kaijuli ry
Papukaija.fi
Pohjois-Molukit

| Pohjois-Molukit Maluku Utara |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 3°47′N, 127°22′E 
Valtio:   Indonesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Sofifi
 – suurin kaupunki:  Ternate
Pinta-ala:  31 983 km²
Väkiluku (2010):  990 500
 – väestötiheys:  36 as./km²
Kielet:  Indonesia Ternate
Kansat:  Sulat (9%) Makianit (9%) Galelat (8%) Butonit (6%)
Pohjois-Molukit (indonesiaksi Maluku Utara) on Molukkien saariryhmän pohjoisimmista saarista muodostuva Indonesian provinssi. Se syntyi vuonna 1999, kun Molukkien saariryhmä päätettiin jakaa kahdeksi maakunnaksi, Molukkeihin ja Pohjois-Molukkeihin. Pohjois-Molukkien saaret sijaitsevat Sulawesin ja Uusi-Guinean saarten välissä. Pohjoispuolella on Filippiinienmeri ja eteläpuolella Seraminmeri.
Pohjois-Molukkien pääkaupunki on Sofifi, joka sijaitsee Halmaheran saarella. Asutetuin kaupunki on kuitenkin Ternate, joka sijaitsee samannimisellä Ternaten tulivuorisaarella. Pohjois-Molukeilla on noin 990 500 asukasta (vuonna 2010) ja provinssin pinta-ala on 31 983 neliökilometriä.
Provinssin väestö koostuu useista eri etnisistä ryhmistä, joista mikään ei muodosta selkeää enemmistöä. Runsasväkisimmät ovat Sula-, Makian-, Galela- ja Buton-kansat.
Pohjois-Nikosia

| Pohjois-Nikosia Βόρεια Λευκωσία Kuzey Lefkoşa |
| --- | --- |

 Pohjois-Nikosia
 Koordinaatit: 35°10′37″N, 33°21′48″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Nikosia
Hallintovallan käyttäjä (de facto):   Pohjois-Kypros
Alue:  Lefkoşa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  258 km²
 – Maa:  258 km²
Väkiluku (2011):  61 378
 – Väestötiheys:  660 as./km²
 – Metropolialue:  82 539
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Lempinimi::  Yasemin Kokulu Şeher (”Kaupunki, joka tuoksuu jasmiinilta”)
 
 www.lefkosaturkbelediyesi.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pohjois-Nikosia (turk. Kuzey Lefkoşa, kreik. Βόρεια Λευκωσία, Vóreia Lefkosía) on jakautuneen Nikosian kaupungin pohjoinen osa, joka on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa ja toimii sen pääkaupunkina. Pohjois-Kyproksen hallinnossa kaupunkia ylläpitää Lefkoşan kunta eli Nikosian turkkilainen kunta, ja se kuuluu Lefkoşan alueeseen. Kansainvälisen oikeuden mukaan (de jure) kaupunki on osa Nikosiaa ja kuuluu Kyproksen tasavallan Nikosian alueeseen. Pohjois-Nikosia on Pohjois-Kyproksen suurin kaupunki. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 61 378 ja sen metropolialueen väkiluku 82 539.
Pohjois-Nikosia on Pohjois-Kyproksen taloudellinen, poliittinen ja kulttuurinen keskus, jossa on paljon kauppoja, ravintoloita ja ostoskeskuksia. Se on historiallinen muurien ympäröimä kaupunki, jonka keskipisteenä on Sarayönü-aukio, ja moderni metropolialue, jonka liike-elämän ja viihteen keskus on Dereboyun alue. Kaupunkia kuvataan korkeatasoiseksi hyvinvointikaupungiksi, ja se on 2000-luvulla kokenut suurta kaupunkikehitystä ja -kasvua muun muassa rakennuttamalla uusia moottoriteitä ja kerrostaloja. Kaupungissa käy huomattava määrä matkailijoita ja siellä järjestetään monenlaista kulttuuritoimintaa, kuten kansainvälisiä teatteri- ja musiikkifestivaaleja. Yli 34 000 opiskelijan Pohjois-Nikosia on tärkeä koulutus- ja tutkimuskeskus, jossa toimii neljä yliopistoa, joista Lähi-idän yliopisto on suurin.