stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stadio Giorgio Ascarelli

| Stadio Giorgio Ascarelli |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Napoli
Avattu:  1929
Purettu:  1945
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadio Giorgio Ascarelli oli Napolissa sijainnut jalkapallostadion ja napolilaisen SSC Napolin kotikenttä. Stadion tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa.
Soma (yhtye)

| Soma> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1999–
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Vesa Aleksi, laulu, kitara   Pauli Saarikivi, kitara   Henrik Domingo, basso   Olavi Uusivirta, rummut   Heikki Paasonen, rummut  
Levy-yhtiö:  Rocket Records, 2008–   Musik! Finnland, 2005–2007   Universal Music, 2003–2004   Johanna Kustannus, 2002  
Aiheesta muualla
www.somansivut.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soma on vuonna 1999 perustettu helsinkiläinen popyhtye, joka on julkaissut neljä pitkäsoittolevyä.
Yhtyeen levytysura käynnistyi vuonna 2002, jolloin se pääsi Johanna Kustannukselle levyttämään ensisinglensä, jolla olivat kappaleet ”Kuvitellaan taruolento”, ”Sotahullu” ja ”Olen nähnyt taas niitä unia”. Singlen tuotannosta vastasivat yhtyeen laulaja-lauluntekijä Vesa Aleksi sekä Pekka Aarnio.
Vuonna 2003 Soma solmi levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa. Samana vuonna yhtyeen kappale ”Vaiheita” tuli laajemmalle yleisölle tutuksi elokuvan Hymypoika yhteydessä ja kappale julkaistiin myös elokuvan soundtrackilla lokakuussa 2003. Marraskuun lopulla kappale julkaistiin myös kahden kappaleen singlelevyllä toisen kappaleen ollessa ”Et saisi tietää”.
Alkuvuodesta 2004 yhtyeeltä ilmestyi promosingle ”Niin kuin minä” tarjoten radioille maistiaisia samaisen vuoden toukokuussa julkaistulta debyyttialbumilta Hetket ennen minua.
Esikoislevy jäi sangen vähälle huomiolle ja seuraavana vuonna Soman levyjen julkaisukanavaksi muuttuikin yhtyeen oma levymerkki Musik! Finnland. Uuden levymerkin kautta ilmestyi kesällä 2005 single, jolla olivat kappaleet ”Viimeinen surmanajaja” ja ”Puhu kanssani nyt”. Tammikuussa 2006 puolestaan ilmestyi yhtyeen kakkosalbumi Päiväni jumalana, joka osoittautui arvostelumenestykseksi ja valittiin YleX-radiokanavalla viikon levyksi.
Kappale ”Ei ole kysymyksiä” soi vuonna 2005 Tyttö sinä olet tähti -elokuvassa ja on mukana sen soundtrackilla. ”Vaeltajasydän” on vuoden 2007 lopulla ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Sooloilua ja sen soundtrackilla.
Huhtikuussa 2008 yhtye julkaisi kolmannen albuminsa Rakkaus on jättänyt Maan tamperelaisen levy-yhtiön Rocket Records kautta.
Soman kokoonpano muodostuu Vesa Aleksin ympärille; kitaristina on ollut jo pidempään Pauli Saarikivi ja basistina Henrik Domingo. Rumpalina vaihtelevat Olavi Uusivirta ja Heikki Paasonen.
Kokoonpano

Vesa Aleksi – laulu, kitara
Henrik Domingo – basso, laulu
Pauli Saarikivi – kitara, laulu
Olavi Uusivirta – rummut, laulu
Heikki Paasonen – rummut, laulu
Diskografia > Albumit

Hetket ennen minua (Universal Music, 2004)
Päiväni jumalana (Musik! Finnland, 2006)
Rakkaus on jättänyt Maan (Rocket Records, 2008)
Mä en usko Jeesukseen (Rocket Records, 2009)
Diskografia > Singlet

Kuvitellaan taruolento (Johanna Kustannus, 2002)
Vaiheita (Universal Music, 2003)
Niin kuin minä (Universal Music, 2004)
Viimeinen surmanajaja (Musik! Finnland, 2005)
Ei ole kysymyksiä (Musik! Finnland, 2005)
Aiheesta muualla

Soman sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Soma (yhtye) Myspacessa (englanniksi)
Levy-yhtiön artistisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Solakhonin taistelu

Rooman ja Persian välinen raja 500-luvulla.
Taistelun ensimmäinen vaihe. Armeijat ryhmittymät taisteluun ja käyvät hyökkäykseen.
Taistelun toinen vaihe. Vitaliuksen raskas ratsuväki murtautuu persialaisten oikean siiven läpi, mutta roomalaisten kuri horjuu kun monet lähtevät ryöstämään persialaisten kuormastoa.
Taistelun kolmas ja viimeinen vaihe. Filippikos saa palautettua joukkojensa kurin samaan aikaan kun persialaiset työntävät roomalaisia taaksepäin. Persialaisten hyökkäys kuitenkin torjutaan ja roomalaiset tekevät vastahyökkäyksen vasemmalla siivellään ja ajavat persialaisten oikean siiven pakosalle. Uudelleenjärjestäytynyt Rooman oikea siipi iskee nyt persialaisten keskustan sivustaan ja koko Persian armeija kääntyy pian pakoon.
Solakhonin taistelu käytiin keväällä 586 Itä-Rooman ja sassanidien Persian välillä Pohjois-Mesopotamiassa lähellä Daran kaupunkia. Taistelussa itäroomalaisen sotapäällikkö Filippikoksen joukot kukistivat Kardariganin johtamat persialaiset. Tärkein ja yksityiskohtaisin lähde taistelusta on 600-luvun alussa kirjoittanut itäroomalainen historioitsija Theofylaktos Simokattes.
Itä-Rooman keisari Justinus II oli julistanut persialaisille sodan vuonna 572, kun suurvaltojen välit olivat kiristyneet äärimmilleen edellisten vuosien aikana. Roomalaisten kannalta sota alkoi kuitenkin huonosti kun persialaiset valtasivat strategisesti tärkeän Daran linnoituksen Mesopotamiassa. Seuraavien vuosien ajan sodankäynti kuitenkin jumittui paikoilleen kummankaan puolen saamatta yliotetta toisesta. Roomalaisten voittoja seurasivat persialaisten vastahyökkäykset ja roomalaisten tappiot, sekä tilapäiset aselevot ja epäonnistuneet rauhanyritykset.
Vuonna 586 roomalainen itäisten joukkojen komentaja (magister militum per Orientem) Filippikos kohtasi persialaiskomentaja Kardariganin johtaman armeijan Daran eteläpuolella Pohjois-Mesopotamiassa. Seuranneessa taistelussa roomalaiset murtautuivat persialaisten molempien siipien läpi ja ajoivat vihollisen pakosalle. Persialaiset kärsivät suuria tappioita mutta Kardarigan itse onnistui pakenemaan. Voitto Solakhonissa paransi roomalaisten asemaa, mutta se ei ollut ratkaiseva sodan kannalta. Käännekohta tapahtui vuonna 590 kun persialainen sotilaskomentaja Bahram nousi kapinaan, mikä sai Persian kuninkaan Khosrau II:n pakenemaan roomalaisten luo. Heidän tuellaan Khosrau valtasi kruununsa takaisin ja kiitokseksi solmi roomalaisille edullisen rauhansopimuksen Itä-Rooman keisari Maurikioksen kanssa.
Tapahtumat ennen taistelua

Epäonnistuneiden rauhanneuvotteluiden jälkeen keväällä 586 Filippikos lähetettiin jälleen Mesopotamiaan torjumaan Kardariganin johtamien persialaisten hyökkäystä. Filippikos marssitti armeijansa tukikohdastaan Amidasta (nykyinen Diyarbakır, Kaakkois-Turkissa) etelään Arzamonjoen (nykyinen Zergan) itärannalle, mistä he jatkoivat noin 15 kilometriä itään Solakhonin tasangolle. Asettuminen alueelle esti persialaisten pääsyn Arzamonjoelle ja pakotti heidät marssimaan vedettömän tasangon halki.
Persialaisten puolella Kardarigan oli lähtenyt armeijoineen Darasta länteen vakuuttuneena joukkojensa ylivoimasta. Hän oli valmistellut marssia varten suuria määriä kameleita, jotka kuljettivat juomavettä joukoille. Tämän lisäksi hänellä kerrotaan olleen mukanaan kahleita roomalaisvankeja varten. Filippikos sai kuitenkin tietää persialaisten suunnitelmista ja liikkeistä vangituilta persialaissotilailta ja epäili Kardariganin aikovan hyökätä sunnuntaina, joka oli kristityille roomalaisille lepopäivä. Roomalaiset olivatkin valmiina, kun persialaisten armeija lähestyi varhain sunnuntaiaamuna. Filippikos ryhmitti armeijansa Solakhonin tasangolla olleelle pienelle mäelle niin, että roomalaisten vasenta siipeä suojasi läheisen vuoren juuren epätasainen maasto.
Rooman armeija järjestettiin tavanomaiseen kolmeen osaan. Vasenta siipeä komensi Phoenice Libanensiksen provinssin dux Eilifredas yhdessä pienen ratsastavista jousimiehistä koostuneen hunniosaston kanssa. Keskustaa komensi Herakleios (tulevan keisari Herakleioksen isä) ja oikeaa siipeä Vitalius. Filippikos itse aikoi ensin asettua keskustaan, mutta jotkut hänen upseereistaan kehottivat häntä asettumaan armeijan taakse korkeampaan maastoon, missä hän pystyi seuraamaan paremmin taistelua. Persialaiset järjestivät armeijansa samaan tapaan kolmeen osaan. Keskustaa komensi Kardarigan itse, vasenta siipeä hänen veljen- tai sisarenpoikansa Afraates ja oikeaa siipeä Mebodes. Kumpikin armeija koostui luultavasti yksinomaan ratsuväestä, joilla oli aseenaan peitset ja jouset. Joukossa saattoi olla myös raskaasti haarniskoitua katafraktiratsuväkeä.
Taistelun kulku

Persialaiset pysähtyivät vain hetkeksi jättämään kuormastonsa taakseen, jonka jälkeen he ryhmittyivät taisteluun ja etenivät kohti roomalaisia ampuen samalla nuolia vihollista kohti. Roomalaiset vastasivat omalla nuolisateellaan ja kävivät hyökkäykseen. Roomalaisten oikealla siivellä Vitaliuksen raskas ratsuväki onnistui murtautumaan vihollisen linjojen läpi työntäen persialaisten vasemman siiven heidän keskustansa taakse. Tällöin katastrofi oli kuitenkin uhata roomalaisia, kun suuri osa heidän ratsuväkeään irtautui taistelusta ja upseerien käskyistä huolimatta suuntasi kohti persialaisten suojattomaksi jäänyttä kuormastoa. Filippikos oli kuitenkin tilanteen tasalla ja antoi tunnusomaisen kypäränsä yhdelle upseerilleen ja lähetti tämän palauttamaan kuria. Juoni toimi, ja sotilaat palasivat riviin nähtyään komentajan kypärää käyttävän miehen ratsastavan heitä kohti.
Taistelun keskustassa persialaiset onnistuivat ryhmittymään uudelleen ja työnsivät roomalaisia taaksepäin. Filippikos käski keskustassa olleen ratsuväen jalkautua ja muodostamaan kilpi- ja keihäsmuurin. Seuraavista tapahtumista ei ole varmaa tietoa, mutta ilmeisesti roomalaisten jousimiehet saivat käskyn ampua vihollisen hevosia ja persialaisten hyökkäys pysäytettiin. Rooman armeijan vasen siipi teki nyt vastahyökkäyksen ja löi persialaisten oikean siiven pakosalle. Menetettyään molemmat siipensä persialaisten keskusta alkoi hajota ja kun vielä uudelleenjärjestäytynyt Rooman oikea siipi iski persialaisten keskustan sivustaan työntäen heidät sille alueelle, missä persialaisten oikea siipi ennen oli, koko Persian armeija romahti ja kääntyi pakoon. Itse taistelu oli luultavasti kestänyt vähän yli puoli tuntia.
Persialaiset kärsivät raskaita tappioita ja tilannetta pahensi myös se, että Kardarigan oli ennen taistelua käskenyt kaataa kaikki juomavedet maahan, jotta hänen sotilaansa olisivat taistelleet raivoisammin. 600-luvun alussa kirjoittaneen itäroomalaisen historioitsijan Theofylaktos Simokattesin mukaan monet persialaissotilaat kuolivat janoon tai vesimyrkytykseen, kun he viimein vettä löydettyään joivat sitä liian paljon. Jotkut roomalaisyksiköt ajoivat persialaisia takaa Daran porteille asti, ja Simokattesin mukaan yli tuhat persialaista sai surmansa taistelun jälkeisessä takaa-ajossa. Kardarigan itse pakeni pienen persialaisjoukon kanssa läheiselle kukkulalle, missä hän piti asemansa kolmen tai neljän päivän ajan. Roomalaiset eivät tienneet, että viholliskomentaja oli paikalla, ja lopulta luovuttivat päästäen Kardariganin pakenemaan.
Taistelun jälkeen

Filippikos hyödynsi voittoaan hyökkäämällä Arzaneneen, mutta hänen piirityksensä Khlomaronin linnoitusta vastaan epäonnistui, kun Kardarigan ilmestyi pääasiassa hätäisesti aseistetuista talonpojista kootun armeijansa kanssa paikalle. Roomalaiset joutuivat paniikkiin ja perääntyivät sekasorrossa omalle puolelleen. Aloite pysyi kuitenkin roomalaisilla koko loppuvuoden ajan, mitä he hyödynsivät rakentamalla tai valtaamalla strategisia linnoituksia sekä ryöstelemällä syvällä Persian puolella. Filippikoksen heikon terveyden takia Solakhonissa keskustaa johtanut Herakleios johti usein joukkoja. Sota jatkui kuitenkin tuloksettomana seuraavien vuosien ajan. Vuonna 588 Maurikios nimitti Priscuksen Filippikoksen tilalle, mutta armeija nousi kapinaan, kun Priscus yritti laskea sotilaiden palkkoja. Filippikoksen paluu seuraavana vuonna rauhoitti sotilaat, mutta hän joutui jälleen eroamaan epäonnistuessaan Martyropoliksen takaisinvaltaamisessa.
Ratkaiseva käänne tapahtui vuonna 590, kun persialainen sotilaskomentaja Bahram Chobin nousi kapinaan kuningas Hormizd IV:ttä vastaan. Hormizd kuitenkin syrjäytettiin ja tapettiin vallankumouksessa, jonka jälkeen hänen poikansa Khosrau II nostettiin valtaan. Bahram ei kuitenkaan luopunut kapinastaan ja Khosrau joutui pakenemaan roomalaisten luokse. Keisari Maurikioksen tuella roomalaiset palauttivat Khosraun valtaan, ja kiitokseksi tämä sopi vuonna 591 roomalaisille hyvin edullisen rauhansopimuksen Maurikioksen kanssa. Sopimuksen mukaan roomalaiset saivat Daran ja Martyropoliksen sekä Iberian ja suuria osia Persarmeniasta.
Luettelo Suomen kasveista

Luettelo Suomen kasveista sisältää Suomessa luonnonvaraisena kasvavat siemenkasvilajit. Luettelossa on alkuperäisiä lajeja, muinaistulokkaita, uustulokkaita sekä villiytyneitä puutarha- ja koristekasvikarkulaisia. Lajit ovat heimoittain systemaattisessa järjestyksessä. Osasta lajeista luettelossa on myös lajin alalajeja sekä muunnoksia.
Paljassiemeniset > Marjakuusikasvit (Taxaceae)

euroopanmarjakuusi eli marjakuusi (Taxus baccata)
Paljassiemeniset > Mäntykasvit (Pinaceae)

lännendouglaskuusi (Pseudotsuga menziesii)
metsäkuusi eli kuusi (Picea abies )
euroopankuusi (Picea abies ssp. abies)
siperiankuusi (Picea abies ssp. obovata)
euroopanlehtikuusi (Larix decidua)
siperianlehtikuusi (Larix sibirica)
arkangelinlehtikuusi (Larix archangelica)
henrinlehtikuusi (Larix × marschlinsii)
kontortamänty (Pinus contorta )
vuorikontortamänty (Pinus contorta var. latifolia)
metsämänty eli mänty (Pinus sylvestris )
salomänty (Pinus sylvestris var. sylvestris)
lapinmänty (Pinus sylvestris var. lapponica)
sembramänty eli sembra (Pinus cembra )
siperiansembra (Pinus cembra ssp. sibirica)
vuorimänty (Pinus mugo)
harmaapihta eli harmaajalokuusi (Abies concolor)
japaninpihta eli japaninjalokuusi eli veitchinjalokuusi (Abies veitchii)
palsamipihta eli palsamijalokuusi (Abies balsamea)
saksanpihta eli saksanjalokuusi (Abies alba)
siperianpihta eli siperianjalokuusi (Abies sibirica)
Paljassiemeniset > Sypressikasvit (Cupressaceae)

jättituija (Thuja plicata)
kanadantuija (Thuja occidentalis)
kotikataja eli kataja (Juniperus communis )
metsäkataja (Juniperus communis ssp. communis)
lapinkataja (Juniperus communis ssp. nana)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Karvalehtikasvit (Ceratophyllaceae)

hentokarvalehti (Ceratophyllum submersum)
tankeakarvalehti eli karvalehti (Ceratophyllum demersum)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Lummekasvit (Nymphaeaceae)

valkolumme (Nymphaea alba )
isolumme (Nymphaea alba ssp. alba)
pohjanlumme (Nymphaea alba ssp. candida, syn. Nymphaea candida)
suomenlumme (Nymphaea tetragona)
konnanulpukka (Nuphar pumila)
pohjanulpukka (Nuphar lutea × pumila)
isoulpukka (Nuphar lutea)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Piippuruohokasvit (Aristolochiaceae)

lehtotaponlehti eli taponlehti (Asarum europaeum)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Ajokaskasvit (Zosteraceae)

meriajokas (Zostera marina)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Hapsikkakasvit (Ruppiaceae)

kiertohapsikka (Ruppia cirrhosa, syn. Ruppia spiralis)
merihapsikka (Ruppia maritima)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Heinäpuukasvit (Xanthorrhoeaceae)

keltapäivänlilja (Hemerocallis lilioasphodelus, syn. Hemerocallis flava)
rusopäivänlilja (Hemerocallis fulva)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Kalmojuurikasvit (Acoraceae)

rohtokalmojuuri eli kalmojuuri (Acorus calamus)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Kilpukkakasvit (Hydrocharitaceae)

kilpukka eli sammakonkilpukka (Hydrocharis morsus-ranae)
hentonäkinruoho (Najas tenuissima)
merinäkinruoho (Najas marina )
(Najas marina ssp. marina)
notkeanäkinruoho (Najas flexilis)
sahalehti (Stratiotes aloides)
kanadanvesirutto eli vesirutto (Elodea canadensis)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Kurjenmiekkakasvit (Iridaceae)

vuorisilmiö eli kuovinkukka (Sisyrinchium montanum)
keltakurjenmiekka eli kurjenmiekka (Iris pseudacorus)
saksankurjenmiekka (Iris germanica)
siperiankurjenmiekka (Iris sibirica)
idänmiekkalilja (Gladiolus imbricatus)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Kämmekkäkasvit (Orchidaceae)

lehtotikankontti eli tikankontti (Cypripedium calceolus)
neidonkenkä (Calypso bulbosa)
taigaharajuuri eli harajuuri (Corallorhiza trifida)
suovalkku (Hammarbya paludosa)
sääskenvalkku (Malaxis monophyllos, syn. Achroanthes monophyllos, Microstylis monophyllos)
miekkavalkku (Cephalanthera longifolia)
punavalkku (Cephalanthera rubra)
kiiltovalkku (Liparis loeselii)
korallimetsänemä eli metsänemä (Epipogium aphyllum)
linnunpesäjuuri eli pesäjuuri (Neottia nidus-avis)
herttakaksikko (Listera cordata, syn. Neottia cordata)
soikkokaksikko (Listera ovata, syn. Neottia ovata)
tummaneidonvaippa (Epipactis atrorubens)
lehtoneidonvaippa (Epipactis helleborine)
suoneidonvaippa (Epipactis palustris)
tunturiorho (Chamorchis alpina)
kimalaisorho (Ophrys insectifera)
pussikämmekkä (Coeloglossum viride, syn. Dactylorhiza viridis)
punakämmekkä (Dactylorhiza incarnata )
suopunakämmekkä eli punakämmekkä (Dactylorhiza incarnata ssp. incarnata)
veripunakämmekkä eli verikämmekkä (Dactylorhiza incarnata ssp. cruenta)
täpläkämmekkä (Dactylorhiza maculata )
maariankämmekkä (Dactylorhiza maculata ssp. maculata)
kielikämmekkä (Dactylorhiza maculata ssp. fuchsii) eli kalkkimaariankämmekkä (Dactylorhiza fuchsii)
toukokämmekkä (Dactylorhiza majalis )
baltiankämmekkä eli baltiantoukokämmekkä eli leveälehtikämmekkä (Dactylorhiza majalis ssp. baltica, syn. Dactylorhiza baltica)
lapinkämmekkä (Dactylorhiza majalis ssp. lapponica, syn. Dactylorhiza lapponica)
luhtakämmekkä (Dactylorhiza majalis ssp. sphagnicola, syn. Dactylorhiza sphagnicola)
kaitakämmekkä (Dactylorhiza traunsteineri)
seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina)
miehenkämmekkä (Orchis mascula)
soikkokämmekkä (Orchis militaris)
punakirkiruoho eli kirkiruoho (Gymnadenia conopsea )
ahokirkiruoho (Gymnadenia conopsea var. conopsea)
lettokirkiruoho (Gymnadenia conopsea var. lapponica)
tunturivalkokämmekkä eli valkokämmekkä (Pseudorchis straminea, syn. Pseudorchis albida ssp. straminea)
havuyövilkka eli yövilkka (Goodyera repens)
keltalehdokki (Platanthera chlorantha)
pikkulehdokki (Platanthera oligantha, syn. Platanthera obtusata ssp. oligantha)
valkolehdokki (Platanthera bifolia )
etelänvalkolehdokki (Platanthera bifolia ssp. bifolia)
pohjanvalkolehdokki (Platanthera bifolia ssp. latiflora)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Narsissikasvit (Amaryllidaceae)

hietalaukka (Allium vineale)
karhunlaukka (Allium ursinum)
käärmeenlaukka (Allium scorodoprasum)
nurmilaukka (Allium oleraceum)
ruoholaukka eli ruohosipuli (Allium schoenoprasum )
kallioruoholaukka (Allium schoenoprasum ssp. schoenoprasum)
ruijanruoholaukka (Allium schoenoprasum ssp. alpinum)
särmälaukka (Allium angulosum)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Leväkkökasvit (Scheuchzeriaceae)

leväkkö (Scheuchzeria palustris)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Liljakasvit (Liliaceae)

isokäenrieska (Gagea lutea)
pikkukäenrieska (Gagea minima)
puistokäenrieska (Gagea pratensis)
ruskolilja (Lilium bulbiferum)
varjolilja (Lilium martagon)
kirjopikarililja (Fritillaria meleagris)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Sudenmarjakasvit (Melanthiaceae)

valkopärskäjuuri (Veratrum album )
pohjanpärskäjuuri (Veratrum album ssp. lobelianum)
sudenmarja (Paris quadrifolia)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Myrkkyliljakasvit (Colchicaceae)

syysmyrkkylilja (Colchicum autumnale)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Osmankäämikasvit (Typhaceae)

kapeaosmankäämi (Typha angustifolia)
leveäosmankäämi (Typha latifolia)
haarapalpakko (Sparganium erectum )
isopalpakko eli etelänhaarapalpakko (Sparganium erectum ssp. erectum)
jokipalpakko (Sparganium erectum ssp. neglectum)
lounaanpalpakko (Sparganium erectum ssp. oocarpum)
ojapalpakko eli isohaarapalpakko (Sparganium erectum ssp. microcarpum)
kaitapalpakko (Sparganium angustifolium)
palleropalpakko (Sparganium glomeratum)
pikkupalpakko (Sparganium natans)
pohjanpalpakko (Sparganium hyperboreum)
rantapalpakko (Sparganium emersum)
siimapalpakko (Sparganium gramineum)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Parsakasvit (Asparagaceae)

hentohelmililja (Muscari botryoides)
idänsinililja (Scilla siberica)
ruokaparsa eli parsa (Asparagus officinalis)
sarjatähdikki (Ornithogalum angustifolium)
kalliokielo (Polygonatum odoratum)
lehtokielo (Polygonatum multiflorum)
tarhakalliokielo eli tarhakielo (Polygonatum × hybridum)
kielo (Convallaria majalis)
metsäoravanmarja eli oravanmarja (Maianthemum bifolium)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Sarjarimpikasvit (Butomaceae)

sarjarimpi (Butomus umbellatus)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Sarpiokasvit (Alismataceae)

kelluskeiholehti (Sagittaria natans)
pystykeiholehti (Sagittaria sagittifolia)
sirppikeiholehti (Sagittaria × lunata)
ratamosarpio (Alisma plantago-aquatica)
upossarpio (Alisma wahlenbergii)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Soljokasvit (Commelinaceae)

rikkasoljo (Commelina communis)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Suolakekasvit (Juncaginaceae)

hentosuolake (Triglochin palustris)
merisuolake (Triglochin maritima)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Karhunruohokasvit (Tofieldiaceae)

pohjankarhunruoho eli karhunruoho (Tofieldia pusilla)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Vehkakasvit (Araceae)

isolimaska (Spirodela polyrhiza)
itulimaska (Lemna turionifera)
kupulimaska (Lemna gibba)
pikkulimaska (Lemna minor)
ristilimaska (Lemna trisulca)
suovehka eli vehka (Calla palustris)
Koppisiemeniset (Magnoliophytina) > Vitakasvit (Potamogetonaceae)

isohaura (Zannichellia major)
pikkuhaura (Zannichellia palustris )
merihaura (Zannichellia palustris var. repens)
otahaura (Zannichellia palustris var. pedicellata, syn. Zannichellia pedunculata)
purovita (Potamogeton alpinus)
jokivita (Potamogeton × exilis eli Potamogeton alpinus × natans)
pikkuvita (Potamogeton berchtoldii)
litteävita (Potamogeton compressus)
poimuvita (Potamogeton crispus)
otalehtivita eli otavita (Potamogeton friesii)
heinävita (Potamogeton gramineus)
vaskivita (Potamogeton × angustifolius, syn. Potamogeton × zizii eli Potamogeton gramineus × lucens)
nauhavita (Potamogeton × sparganiifolius eli Potamogeton gramineus × natans)
kiiluvita (Potamogeton × nitens eli Potamogeton gramineus × perfoliatus)
välkevita (Potamogeton lucens)
uistinvita (Potamogeton natans)
tylppälehtivita eli tylppövita (Potamogeton obtusifolius)
ahvenvita (Potamogeton perfoliatus)
tatarvita (Potamogeton polygonifolius)
pitkälehtivita (Potamogeton praelongus)
hentovita (Potamogeton pusillus)
jouhivita (Potamogeton rutilus)
merivita (Stuckenia filiformis, syn. Potamogeton filiformis)
lankavita (Stuckenia × suecica eli Stuckenia filiformis × pectinata, syn. Potamogeton × suecicus eli Potamogeton filiformis × pectinatus)
huiskavita (Stuckenia × fennica eli Stuckenia filiformis × vaginata, syn. Potamogeton × fennicus eli Potamogeton filiformis × vaginatus)
hapsivita (Stuckenia pectinata, syn. Potamogeton pectinatus)
pohjanlahdenvita (Stuckenia × bottnica eli Stuckenia pectinata × vaginata, syn. Potamogeton × bottnicus eli Potamogeton pectinatus × vaginatus)
tuppivita (Stuckenia vaginata, syn. Potamogeton vaginatus)