stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elektropop

| Elektropop |
| --- | --- |
Alkuperä:  synthpop, elektroninen musiikki
Kehittymisen ajankohta:  1970-luvun loppu – 1980-luvun alku
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  chillwave, uplifting trance
Elektropop on musiikin tyylilaji, joka on monella tapaa muunnos 1970-luvun loppupuolella ja 1980-luvun alkupuolella suositusta olleesta synthpopista. Tyylilaji eroaa synthpopista sillä tavalla, että siinä on elektronisempi soundi ja sille on luonteenomaista rumpukoneiden ja syntetisaattorien käyttö. Elektropopin varhaisia soittajia ovat muun muassa Gary Numan, Kraftwerk, Erasure, Pet Shop Boys ja New Order. Tyylilajin suosio väheni 1990-luvulla, kun tilalle tulivat indie- ja tanssimusiikki ja myöhemmin nu metal ja R&B. Jotkut yhtyeet tosin jatkoivat elektropopin tuottamista 1990-luvullakin, muun muassa Depeche Mode, Eurythmics ja Pet Shop Boys. 2000-luvulla elektropopia uudemmalla soundilla tuottaneita artisteja ovat muun muassa Fischerspooner, Ladytron, Freezepop ja Goldfrapp.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elektropop Wikimedia Commonsissa
Max Roach

| Max Roach |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1924
Kuollut: 16. elokuuta 2007 (83 vuotta)
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1944-2007
Tyylilajit:  jazz, hard bop, free jazz, bebop
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Clifford Brown and Max Roach quintet, The Quintet
Levy-yhtiöt:  Capitol Records, Candid Records ja EmArcy Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Maxwell Lemuel ”Max” Roach (10. tammikuuta 1924 – 16. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko, rumpali, orkesterinjohtaja, säveltäjä ja bebop-tyylin luoja. Hän teki tunnetuksi paljon jäljitellyn, teknisesti upean ja rytmiikaltaan omaperäisen rumputyylin, joka soi rumpalille itsenäisemmän roolin. Hän oli edelläkävijä myös harvinaisempien tahtilajien käytössä jazzissa.
Nuoruus

Max Roach syntyi vuonna 1924 pienessä Newlandin kylässä Pohjois-Carolinassa ja kasvoi New Yorkin Brooklynissä Bedford–Stuyvesantin alueella. Hän oli 8-vuotias, kun hän alkoi babtistikirkossa harjoittelemaan pianonsoittoa. Rummut tulivat mukaan pari vuotta myöhemmin. Roachin perheessä gospelmusiikilla oli merkittävä asema, ja hänen äitinsä oli gospellaulaja.
Ura > Uran alku ja bebop

Roach pääsi 1940-luvun alussa mukaan monien innovatiivisten muusikoiden johtamiin ryhmiin. Duke Ellingtonin orkesterissa hän soitti lyhyen aikaa Paramount Theaterissa ja Charlie Parkerin kanssa Harlemin Uptown Housessa.
Roach oli mukana myös monilla jameilla, joissa syntyi jazzin tyylisuunta bebop. Hän oli 1940-luvun puoliväliin mennessä vakiinnuttanut paikkansa New Yorkin jazzpiireissä ja soitti yökerhoilla muun muassa Parkerin ja Dizzy Gillespien orkestereissa. Roach oli mukana esimerkiksi vuosien 1949 ja 1950 sessioissa, jotka Miles Davisin levytti myöhemmin nimellä Birth of the Cool.
Ura > Omat orkesterit

Roachista tuli 1954 oman orkesterin johtaja, kun hän muodosti trumpetisti Clifford Brownin kanssa kvintetin, joka erikoistui bepopin riisutumpaan versioon, jota alettiin myöhemmin kutsua nimellä hard bop. Roachin ja Brownin yhtye ei ollut kovinkaan kauaa pystyssä, mutta se sai silti innostuneen vastaanoton. Kvintetti oli vielä 1956 huipussaan, kun Brown ja ryhmän pianisti Richie Powell kuolivat auto-onnettomuudessa. Roach kertoi myöhemmin, että ystävänsä menetys ajoi hänet masennukseen ja käyttämään runsaasti alkoholia. Roach jatkoi kuitenkin edelleen 1950-luvun lopulla, mutta hänen yhtyeensä vaihtuivat useasti.
Roach toi 1950-luvun lopulla äänityksiinsä myös poliittista sisältöä. Ensimmäinen poliittinen äänite oli Deeds Not Words, mutta erityisesti We Insist! (1960) toi Roachin sanoman selvästi esille. Sen teemana oli rotujen välinen tasa-arvo. Levy sai ristiriitaisen vastaanoton. Monet kehuivat sitä kunnianhimoiseksi, mutta samalla toisten mielestä se oli turhan poleeminen. Roach uskalsi kuitenkin albumin jälkeen säveltää myös muuta musiikkia ja alkoi tehdä yhteistyötä muun muassa koreografien, elokuvantekijöiden ja näytelmäkirjailijoiden kanssa. We Insist! -albumista tehtiin myös teatterisovitus.
Roach oli vuonna 1970 perustamassa vain lyömäsoittimista koostuvaa M’Boom-yhtyettä. Siinä oli Roachin lisäksi seitsemän muusikkoa, ja se käytti monia erilaisia lyömäsoittimia. Tinkimättömän jazzin suosio oli myös laskusuunnassa, ja Roach suuntasi vuonna 1972 myös uudelle alalle, kun hän alkoi opettaa Massachusettsin yliopistossa.
Ura > 1980-luvun kokeilut ja uran loppuvaiheet

Roach oli 1980-luvulla mukana useissa erilaisissa kokeiluissa, ja hän teki yhteistyötä muun muassa avantgarde-jazz-muusikoiden Cecil Taylorin ja Anthony Braxtonin kanssa. Vuonna 1983 hän puolestaan konsertoi räppärin, kahden tiskijukan ja breakdance-tanssiryhmän kanssa. Roach sävelsi 1984 musiikin kolmeen Sam Shepardin Off-Broadway-näytelmään, ja hänet palkittiin teatterialan Obie-palkinnolla. Videotaiteilija Kit Fitzgeraldin ja näytelmäohjaaja George Ferenczin kanssa Roach puolestaan loi vuonna 1985 multimediaesityksen.
Max Roach Double Quartet ja Uptown String Quartet tekivät 1980-luvulla poikkeuksellisen yhteistyön, sillä jazzmuusikot olivat harvoin esiintyneet jousiorkesterin kanssa tasapäisessä kokoonpanossa. Kriitikko Robert Palmer totesi albumitsa Double Quartet (1985), ettei jouset ole koko jazzin historiassa olleet yhtä svengaavasti mukana.
Roach jatkoi esiintymistä aina 2000-luvulle asti, vaikka esimerkiksi opetusvastuita hän alkoi jo vähentää 1990-luvun alussa.
Roach esiintyi yhtyeineen Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1978 (Max Roach Quartet), 1983 (Max Roach Double String Quartet) ja 1999 (Max Roach and The Brass Quintet).
Yksityiselämä

Roach oli kolmesti naimisissa, ja hänellä oli viisi lasta. Jokainen liitto päättyi avioeroon. Roach sai ensimmäisen vaimonsa Mildred Roachin kanssa kaksi lasta, yhden lapsen avioliiton ulkopuolisesta suhteesta sekä kaksi lasta kolmannesta avioliitostaan Janus Adams Roachin kanssa. Max Roachin toinen vaimo oli laulaja Abbey Lincoln, jonka kanssa hän oli naimisissa 1962–1970.
Roach kuoli Manhattanilla elokuussa 2007 dementian ja Alzheimerin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Aiheesta muualla

Max Roachin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Michael Wood

Michael Wood vuonna 2013.
Michael Wood (s. 23. heinäkuuta 1948) on englantilainen historioitsija ja dokumentaristi. Hän on tehnyt dokumentteja mm. konkistadoreista, Intian historiasta, Aleksanteri Suuresta ja William Shakespearesta. Englannissa hänen dokumenttejaan on esittänyt BBC, Yhdysvalloissa PBS ja Suomessa Yle.
Ura lyhyesti

Wood syntyi Manchesterissa ja kävi koulunsa Manchester Grammar Schoolissa. Historiaa hän opiskeli Oriel Collegessa, Oxfordissa ja teki loppututkintonsa anglosaksisesta historiasta. 1970-luvulla hän siirtyi toimittajaksi ja työskenteli BBC:llä ensin reportterina ja sitten avustavana tuottajana. Wood palasi historian pariin vuosina 1979-81, jolloin hän teki tv-sarjan In Search of the Dark Ages, jossa tutki keskiaikaisia johtajia, kuten esim. Vilhelm Valloittajaa. Sarjasta hän sai myös aiheen ensimmäiselle kirjalleen. Wood sai huomiota myös Yhdysvalloissa, kun PBS esitti hänen sarjojaan tiiviiseen tahtiin. Tämän jälkeen Wood on tehnyt dokumentteja ja tv-sarjoja tasaiseen tahtiin, viimeisin on vuodelta 2017.
Tunnustukset

Wood on ollut mm. Royal Historical Societyn jäsen ja vuonna 2009 Sunderlandin yliopisto myönsi Woodille kunniatohtorin arvonimen. Vuonna 2011 myös Leicterin yliopisto myönsi Woodille kunniatohtorin arvonimen.
TV-sarjat

In Search of the Dark Ages (1979–81)
Great Railway Journeys ("Zambezi Express", 1980: "Slow Train to Olympia", 1983)
Great Little Railways (episode 3) (1983)
In Search of The Trojan War (1985)
Domesday: A Search for the Roots of England (1986)
Art of the Western World (1989)
Legacy: A Search for the Origins of Civilization (1992)
In the Footsteps of Alexander the Great (1997)
Conquistadors (2000)
In Search of Shakespeare (2003)
In Search of Myths and Heroes (2005)
The Story of India (2007)
Christina: A Medieval Life (2008)
In Search of Beowulf (2009) (a.k.a. Michael Wood on Beowulf)
Michael Wood's Story of England (2010)
The Great British Story: A People's History (2012)
Dokumentit

Darshan: An Indian Journey (1989)
Traveller's Tales: The Sacred Way (1991)
Saddam's Killing Fields (1993)
Hitler's Search for the Holy Grail (1999)
Gilbert White: Nature Man (2006)
Christina: A Medieval Life (2008)
Alexander's Greatest Battle (2009)
Ovid: The Poet and the Emperor (2017)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
MayaVision - Michael Wood (Arkistoitu – Internet Archive)
BBC History: The Story of the Conquistadors By Michael Wood
Astrotalk UK:  Michael Wood Historian and Gagarin’s visit to Manchester (Arkistoitu – Internet Archive)
Pikkuhaikarat

| Pikkuhaikarat |
| --- | --- |
 Pikkuhaikara (Ixobrychus minutus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Pikkuhaikarat Ixobrychus  Billberg, 1828
Katso myös
   Pikkuhaikarat Wikispeciesissä   Pikkuhaikarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuhaikarat (Ixobrychus) on haikaroiden heimoon kuuluva pelikaanilintusuku. Pikkuhaikaroiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan yhdeksän lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Pikkuhaikaralajit

Amerikanpikkuhaikara (Ixobrychus exilis)
Kanelipikkuhaikara (Ixobrychus cinnamomeus)
Kastanjapikkuhaikara (Ixobrychus eurhythmus)
Kiinanpikkuhaikara (Ixobrychus sinensis)
Pikkuhaikara (Ixobrychus minutus)
Sinipikkuhaikara (Ixobrychus sturmii)
Uudenseelanninpikkuhaikara (Ixobrychus novaezelandiae)
Viirupikkuhaikara (Ixobrychus involucris)
Mustapikkuhaikara (Ixobrychus flavicollis)
Aiheesta muualla

ITIS: Ixobrychus (englanniksi)
Modulimuoto

Modulimuodot ovat funktioryhmiä, jotka on määritelty kompleksitason ylemmässä puoliskossa. Ne keksittiin vasta 1800-luvulla ja ovat oma abstrakti matematiikan alueensa. Modulimuodot ovat monin tavoin symmetrisiä; symmetria tulee esiin tyypillisellä muunnoksella  f(z)\Rightarrow f((az+b)/(cz+d)).
Esimerkki

Dedekindin eetafunktio määritellään
Silloin modulaarinen diskriminantti Δ(z) = η(z)24 on modulimuoto.
Automorfiset muodot ja muita yleistyksiä

Modulimuodot voidaan yleistää sallimalla funktio  \varepsilon (a,b,c,d) niin että  \left|\varepsilon (a,b,c,d)\right|=1 ja
Funktiot muotoa  \varepsilon (a,b,c,d)(cz+d)^{k} tunnetaan automorfisina kertoimina.
Toinen yleistys on Hilbert-modulimuodot.
Formaali määritelmä

Kirjassa on annettu modulimuodon formaali määritelmä seuraavasti: Olkoon  N positiivinen kokonaisluku. Tällöin algebrallinen käyrä  X_{0}(N) on tasoa  N oleva modulikäyrä. Säännöllinen differentiaalimuoto modulikäyrällä  X_{0}(N) on tasoa  N oleva  \mathbb {Q} -kertoiminen modulimuoto.
Kirjassa on annettu modulimuodon formaali määritelmä seuraavasti: Olkoon  k kokonaisluku. Meromorfinen funktio  f:{\mathcal {H}}\to \mathbb {C}  on heikosti modulaarinen painolla  k jos  f(\gamma (\tau ))=(c\tau +t)^{k}f(\tau ) kun  \gamma ={\begin{bmatrix}a&b\\c&d\end{bmatrix}}\in \operatorname {SL} _{2}(\mathbb {Z} ) ja  \tau \in {\mathcal {H}}.
Funktio  f:{\mathcal {H}}\to \mathbb {C}  on modulimuoto painolla  k, jos  f on holomorfinen sekä  {\mathcal {H}}:ssa että  \infty :ssä ja  f on heikosti modulaarinen painolla  k
Pasi Mallat

Pasi Mallat (s. 11. syyskuuta 1972 Kouvola) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen aitajuoksija. Koko uransa ajan hänen seuranaan oli Kouvolan Urheilijat ja hänen valmentajinaan toimivat Arto Toukonen sekä Reijo Kukkonen. Kalevan kisoista Mallat on saavuttanut pronssia 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1996. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1998 jälkeen.
Pharaoh Overlord 3

| #3 Pharaoh Overlord |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: huhtikuu 2005
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jussi Lehtisalo
 Tyylilaji: stoner rock, psykedeelinen rock, progressiivinen rock
 Kesto: 61.21
 Levy-yhtiö: Riot Season
Pharaoh Overlordin muut julkaisut
| The Battle of the Axehammer 2004 | #3 2005 | #4 2006 |
#3 on vuonna 2005 ilmestynyt Pharaoh Overlordin kolmas studioalbumi, jonka julkaisi brittiläinen Riot Season. Se sisältää kahteen edeltäjäänsä verrattuna monipuolisempaa ja myös kevyempää materiaalia, esimerkiksi Autobahn edustaa noisea. Full Contact Records julkaisi albumin vinyylinä vuonna 2013. Uudelleenjulkaisulta kuitenkin puuttuvat alkuperäisen CD-version kappaleet Blackout ja Autobahn.
Kappaleet

Test Flight – 9.52
Blackout – 4.45
Laivaus 17 – 13.13
Autobahn – 9.59
Octagon – 13.34
Journey – 9.56
Kokoonpano

Aki Peltonen – kitara
Janne Westerlund – kitara
Jussi Lehtisalo – basso
Tomi Leppänen – rummut
Dominanttivalkoinen

|  |
| --- | --- |
 dominanttivalkoinen ori
Synonyymit ja lyhenteet
Synonyymit::  valkoinen
Genotyyppi
Muuntajat::  WWWW tai WWW+
Selitys::  hetero- tai homotsygootti
Fenotyyppi
Runko::  valkoinen; voi olla hieman jäännöspigmenttiä
Jouhet::  valkoiset
Iho::  vaaleanpunainen
Silmät::  tummat
Dominanttivalkoinen on ryhmä hevosen valkokirjavuuskuvioita, joista useat voivat ilmetä täysin tai lähes täysin valkoisena värityksenä.
Valkoisista kimoista dominanttivalkoinen väritys poikkeaa syntymävärityksen (kimoilla värillinen) ja ihon värin perusteella (kimoilla tumma). Dominanttivalkoisen hevosen silmät ovat useimmiten ruskeat, mutta voivat olla myös siniset muiden tekijöiden johdosta.  Dominanttivalkoisuustekijät sijaitsevat valkokirjavuudesta vastaavassa hevosen KIT-geenissä ja jättävät pigmenttiä vähintään silmiin, joskus myös epämääräiseksi kuvioksi selkälinjan tuntumaan. Dominanttivalkoinen on erittäin harvinainen väritys, mutta spontaanina mutaationa verrattain yleinen. Sen aiheuttajaksi on tunnistettu useita erillisiä mutaatioita, joista osa on homotsygoottina letaaleja ja osa ei.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Duuma (täsmennyssivu)

Duuma voi tarkoittaa ainakin seuraavia edustuslaitoksia Venäjällä:
valtioduuma (Gosudarstvennaja duma), Venäjän federaation parlamentin alahuone vuodesta 1993
kaupunginduuma (Gorodskaja duma), kaupunginvaltuusto Venäjän kaupungeissa
valtakunnanduuma (Gosudarstvennaja duma), Venäjän keisarikunnan parlamentin alahuone vuosina 1906–1917
pajariduuma (Bojarskaja duma), historiallinen ylimystön neuvosto Venäjällä, lakkautettu 1711
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Duma”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bobäckinpuron ratasilta

Bobäckinpuron ratasilta on Rantaradan ratasilta Luoman kylässä Kirkkonummella, noin 700 metriä lakkautetusta Luoman rautatieasemasta Helsinkiin päin. Silta on valmistunut vuonna 1900, ja se on Väyläviraston rautateiden museosiltakokoelman vanhin silta. Tyypiltään silta on kiviholvisilta.
Suomessa rautatieliikenne alkoi 1860-luvulla ja aluksi pieniaukkoiset sillat tehtiin puusta kivisten maatukien varaan. Suomen rataverkolla on Väyläviraston 2020 siltatilaston mukaan 69 kiviholvisiltaa. Rautateiden museosiltakokoelmassa Bobäckinpuron ratasilta edustaa ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistuneita (– 1914) siltoja, joita Liikenneviraston vuoden 2016 siltatilaston mukaan oli kaikkiaan 43; näistä 17 oli kivisiltoja ja muut teräs- tai teräsbetonisiltoja.
Bobäckinpuron ratasilta on rakentamisajalleen tyypillinen. Kiviholvisilta on perustettu puupaaluille. Sillan jännemitta on kolme metriä ja hyödyllinen leveys kymmenen metriä. Kokonaispituutta sillalla on 12,8 metriä.
Bobäck bäcken (epävirallinen suomennos Luomanpuro) on Vitträskin laskupuro.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bobäckinpuron ratasilta Wikimedia Commonsissa
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:   Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:   Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:   Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:   Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:   Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:   Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:   Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:   Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:   Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:   Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:   Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:   Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:   Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:   Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:   Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:   Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:   Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
| --- | --- |
Huom!: Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
Dominantti

Dominantti tarkoittaa sävelasteikon eli skaalan V asteen säveltä eli huippusäveltä tai sille perustuvaa sointua. Dominanttia vastaa duurisävellajissa solmisaatiotavu so eli sol ja mollissa mi. Intervalli toonikan ja dominantin välillä on puhdas kvintti. Sointua, johon kuuluu toonika ja kvintti (~puhdas kvintti), kutsutaan kitaransoitossa voimasoinnuksi. Käänteisenä toonikan ja dominantin väli on puhdas kvartti eli dominantin sävellajissa toonika siis vastaa subdominanttia.
Dominanttisointu on sointu, jonka pohjasävelenä on sävellajin dominantti. Yksinkertaisimmassa muodossaan se on kolmisointu. Usein siihen lisätään neljäs sävel, pohjasävelen septimi, jolloin saadaan dominanttiseptimisointu. Esimerkiksi C-duurin dominanttisävel on G, dominanttikolmisointu G-H-D ja dominanttiseptimisointu G-H-D-F.
Sävellajin dominantista alkavalla sävellajilla on omassa asteikossaan yksi ylennysmerkki enemmän tai yksi alennusmerkki vähemmän kuin alkuperäisellä sävellajilla. Esimerkiksi G-duurissa on yksi ylennysmerkki, sen dominantista eli D:stä alkavassa D-duurissa kaksi.
Dominanttikolmi- tai -septimisointu purkautuu tavallisesti I asteen sointuun eli toonikasointuun.
| toonika | supertoonika | mediantti | subdominantti | dominantti | submediantti | johtosävel |
Domenico Ghirlandaio

Domenico Ghirlandaio: Vanha mies pojanpoikansa kanssa. Louvre.
Domenico Ghirlandaio (1449 – 11. tammikuuta 1494), alkuperäiseltä nimeltään Domenico di Tommaso Bigordi, oli firenzeläinen renessanssiajan taidemaalari, joka oli erityisen tunnettu yksityiskohtaisista freskoistaan, joihin oli kuvattu useita aikakauden johtavia firenzeläisiä. Hän oli Botticellin ja Filippino Lippin aikalainen. Ghirlandaio johti suurta ja menestyvää bottegaa. Hän oli myös Michelangelon mestari ja opettaja.
Ghirlandaio oli kultasepän poika, ja hänen liikanimensä “Ghirlandaio” on lähtöisin hänen isänsä firenzeläisen yläluokan naisille tekemistä taidokkaista seppeleistä. Ghirlandaio lienee saanut isänsä työpajassa kultasepän koulutuksen, mutta hänen varhaisista maalaustaiteen opinnoistaan ei ole tietoa. Ghirlandaio teki ensimmäiset teoksensa 1470-luvun alussa, ja niissä on nähtävissä vaikutteita Andrea del Castagnolta. Vasarin mukaan Ghirlandaio oli myöhemmin firenzeläisen taidemaalari Alesso Baldovinettin oppilaana.
Ghirlandaio maalasi mieluiten freskoja suurille seinäpinnoille, mutta teki puupaneeleille myös pienempiä alttaritauluja. Ghirlandaio ei koskaan kokeillut öljyvärimaalausta, vaikka useimmat hänen sukupolvensa maalarit ryhtyivät jo käyttämään öljyvärejä 1400-luvun lopussa.Hänen tunnetuimpia töitään ovat Pyhän Zenobiuksen apoteoosia esittävä fresko Firenzen Palazzo Vecchiossa, Sikstuksen kappeliin maalattu fresko, jossa Kristus kutsuu Pietarin ja Andreaksen apostoleiksi sekä Louvren taidemuseossa oleva temperamaalaus Vanha mies pojanpoikansa kanssa. Viimeksi mainittua maalausta pidetään usein Ghirlandaion hienoimpana teoksena, erityisesti siinä ilmenevän hellyyden ja inhimillisyyden tähden, mutta myös toteutuksen yksinkertaisuuden ja suoruuden vuoksi  .
Teoksia

Madonna (1473)
Hieronymus työhuoneessaan (1480)
Paimenten kumarrus (1485)
Giovanna Tornabuonin muotokuva (1488)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Art Renewal Center: Domenico Ghirlandaio
Duudsonit Activity Park

| Duudsonit Activity Park |
| --- | --- |
Sijainti:   Seinäjoki, Suomi
Osoite:  Suupohjantie 57, 60320 Seinäjoki
Omistaja:  Seinäjoki Activity Park Oy
Toimitusjohtaja:  Maarit Karvonen
Avattu:  3. elokuuta 2014
Pinta-ala:  4 800 m²
Aiheesta muualla
Verkkosivut
 n • k • 
Duudsonit Activity Park on Seinäjoella sijaitseva huvipuisto, joka avattiin 3. elokuuta 2014. Puiston viralliset vihkiäiset pidettiin 11. elokuuta 2014. Puiston perusti stunttiryhmä Duudsonit.
Puisto on tarkoitettu liikunnalliseen käyttöön. Siellä voi muun muassa parkourata, ajaa polkuautoilla, rullalautailla ja hyppiä trampoliinilla.
Verottaja haki Seinäjoen Duudsonit Activity Parkin taustayhtiötä Seinäjoki Activity Park Oy:ta elokuussa 2020 konkurssiin maksamattomien verovelkojen vuoksi.
Lokakuussa 2017 avattiin toinen Duudsonit Activity Park Espoon kauppakeskus Isoon Omenaan.
Vuonna 2019 ensimmäinen Duudsonit Activity Park Seinäjoella muutti Ideaparkin tiloihin.
Black Clouds & Silver Linings

| Black Clouds & Silver Linings Dream Theater |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : lokakuu 2008 – maaliskuu 2009, Avatar-studios
 Julkaistu: 23. kesäkuuta 2009
 Tuottaja(t): Mike Portnoy & John Petrucci
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 75.22
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Listasijoitukset
  1.  6.
Dream Theaterin muut julkaisut
| Chaos in Motion 2007–2008 2008 | Black Clouds & Silver Linings 2009 | A Dramatic Turn of Events 2011 |
Singlet albumilta Black Clouds & Silver Linings
 ”A Rite of Passage” Julkaistu: 6. toukokuuta 2009  ”Wither” Julkaistu: syyskuu 2009
Black Clouds & Silver Linings on progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin kymmenes studioalbumi. Albumi julkaistiin 23. kesäkuuta 2009. Levystä ilmestyi myös vinyyliversio sekä kolmen CD:n versio, jossa on normaalin levyn lisäksi instrumentaaliversiot levyn kappaleista ja 6 cover-kappaletta. Dream Theater julkaisi myös Deluxe Collector's Edition Box Set -kokoelman, joka sisälsi paljon erilaista materiaalia. Singlenä levyltä julkaistiin A Rite of Passage sekä Wither, joista molemmista kuvattiin myös musiikkivideot.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 6. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 14, ja nousi seuraavalla viikolla listaykköseksi. Se pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.
Albumi jäi Mike Portnoyn viimeiseksi ennen kuin hän jätti yhtyeen vuonna 2010, mutta palasi takaisin yhtyeeseen vuonna 2023. Vuonna 2011 yhtye ilmoitti valinneensa Portnoyn korvaajaksi Mike Manginin.
Kappaleet

Musiikin säveltänyt John Petrucci, Mike Portnoy, Jordan Rudess sekä John Myung ellei toisin mainita.
A Nightmare to Remember – 16.12 (san. Petrucci)
A Rite of Passage – 8.36 (san. Petrucci)
Wither – 5.26 (säv. ja san. Petrucci)
The Shattered Fortress – 12.49 (san. Portnoy)
The Best of Times – 13.08 (san. Portnoy)
The Count of Tuscany – 19.18 (san. Petrucci)