stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mykeneläinen kreikka
Historia

Mykeneläinen kreikka oli kehittynyt varhaisemmasta niin kutsutusta alkukreikasta, joka ajoitetaan 2000-luvun eaa. loppupuolelle ja 1000-luvun eaa. alkuun. Se oli puolestaan eriytynyt indoeurooppalaisesta kantakielestä.
Mykeneläistä kreikkaa kirjoitettiin lineaari-B-kirjoituksena tunnetulla kirjoitusjärjestelmällä. Se perustui varhaisempaan minolaisen kulttuurin käyttämään lineaari-A-kirjoitukseen. Varhaisimpien lineaari-B-taulujen ajoitusten perusteella sitä on puhuttu viimeistään 1400-luvulla eaa. Se oli näin varhaisinta tunnettua kirjoitettua kreikkaa. Sen käyttö ainakin kirjoitetussa muodossaan jatkui 1100-luvulle eaa. saakka. Mykeneläinen kreikka edeltää kreikkalaisella kirjaimistolla kirjoitettua klassista kreikkaa yli 400 vuodella.
Mykeneläisen kreikan aikana kreikan kieli oli selvästi jo hajaantunut eri murteisiin. Päämurteita oli kolme tai neljä, ja ne vastasivat pääpiirteissään myöhempiä klassisen kreikan murteita: akhaialainen (mykeneläinen, kyproslainen, arkadialainen), joonialainen (attikalainen, länsijoonialainen, keskijoonialainen, itäjoonialainen), aiolialainen (boiotialainen, thessalialainen, lesboslainen) sekä länsikreikkalainen (luoteinen eli delfoilainen, elealainen jne. sekä varsinainen länsikreikkalainen eli lakonialainen, argolislainen, kreetalainen jne.).
Näin kirjoituksista tunnettu mykeneläinen kreikka oli itse asiassa vain yksi aikakauden murteista. Tämä voidaan päätellä siitä, että mykeneläisessä kreikassa on havaittavissa joitakin piirteitä, joita kaikissa myöhemmissä klassisen kreikan murteissa ei ollut. Näin mykeneläinen kreikka ei voinut olla kaikkien klassisen kreikan murteiden yhteinen edeltäjä.
Niin kutsutun doorilaisvalloituksen jälkeen useimmilla aiemmin mykeneläisillä alueilla puhuttiin doorilaista murretta. Vain Arkadiassa ja Kyproksella säilyi mykeneläistä kreikkaa lähellä ollut arkadokyproslainen murre.
Mykeneläinen kreikka tunnetaan vasta vuodesta 1952. Lineaari-B-tekstejä oli jo löytynyt 1900-luvun alussa, mutta pitkään niitä ei pystytty lukemaan, eikä alun perin edes ollut varmuutta siitä, mistä kielestä oli kyse. Yleinen oletus oli, että kyse olisi lineaari-A-tekstien tapaan minolaisten käyttämästä, ei-indoeurooppalaisesta kielestä (nk. minolainen kieli). Vasta kun Michael Ventris ja John Chadwick onnistuivat kirjoituksen tulkitsemisessa, kävi ilmi, että kyse oli varhaisesta kreikan kielen muodosta.
Tekstien luonteesta johtuen tiedot kielestä jäävät kuitenkin rajallisiksi. Suurin osa teksteistä on pelkkiä luetteloita palatsien tai temppeleiden varastoissa olleista tavaroista, eikä niissä esiinny juuri lainkaan esimerkiksi verbejä. Kaunokirjallisuutta tai muita proosatekstejä ei tunneta lainkaan.
Piirteitä > Mykeneläinen kreikka ja muinaiskreikka

Mykeneläinen kreikka on huomattavasti arkaaisempi kuin klassisen antiikin aikana puhuttu klassinen kreikka. Esimerkiksi seuraavat indoeurooppalaisen kantakielen äänteet, jotka myöhemmin katosivat kreikasta tai korvautuivat jollakin muulla äänteellä, ovat vielä tallella:
Labiovelaari /q/: vrt. mykeneläisen kreikan qa-si-reu, muinaiskreikan basileus.
/w/-äänne (digamma): vrt. mykeneläisen kreikan we-ke, muinaiskreikan erge.
Homeroksen kreikassa on vielä joitakin muistumia mykeneläisestä kreikasta:
Muoto-opin osalta esimerkiksi o-deklinaation yksikön genetiivin pääte -o-jo (-oio).
Sanaston osalta esimerkiksi mykeneläisen kreikan wa-na-ka, Homeroksella anaks (”aatelisherra”).
Piirteitä > Ortografia

Lineaari-B-kirjoitus on ensisijaisesti tavukirjoitus. Siihen kuuluu noin 90 erilaista tavumerkkiä, joiden rinnalla käytettiin noin 160 logogrammia eli merkkiä, jotka tarkoittavat jotakin sanaa. Tämä minolaisesta lineaari-A:sta kehitetty kirjoitusjärjestelmä ei oikeastaan sopinut kovin hyvin kreikan kieleen, koska sillä voitiin kirjoittaa vain sellaisia tavuja, jotka koostuivat yhdestä konsonantista ja yhdestä vokaalista tai pelkästä vokaalista. Kahden tai useamman peräkkäisen konsonantin kirjoittaminen oli mahdotonta, samoin sanan lopussa olevien konsonanttien kirjoittaminen. Niinpä monien sanojen kohdalla jouduttiin jättämään joitakin konsonantteja pois tai lisäämään ylimääräisiä vokaaleja. Esimerkiksi tallia tarkoittava sana *stathmos kirjoitettiin ta-to-mo. Lisäksi ei tehty eroa äänteiden /r/ ja /l/ eikä kaikkien soinnillisten (esimerkiksi /b/), soinnittomien (esimerkiksi /p/) ja aspiroitujen (esimerkiksi /pʰ/) klusiilien välillä. Vokaalipituuksien ja diftongien merkitseminen oli sekin vaikeaa, ja myös näissä tapauksissa äänteitä piti jättää pois.
Kirjoitusjärjestelmän epätarkkuus vaikeuttaa tekstien tulkintaa. Esimerkiksi tavut pa-te voidaan tulkita joko *pantes (”kaikki”) tai *pater (”isä”).
Säilyneiden tekstien luonteen vuoksi mykeneläisestä kreikasta tunnetaan vain vähän kokonaisia lauseita. Eräs esimerkki tällaisesta on:
Kirjallisuutta

Bartoněk, Antonin: Handbuch des mykenischen Griechisch.  Universitätsverlag C. Winter, 2003.  ISBN 3-8253-1435-9
Chadwick, John: The Decipherment of Linear B.  Cambridge University Press, 1958, 2. p. 1990.  ISBN 0-521-39830-4
Duhoux, Yves & Davies, Anna Morpurgo (eds.): A companion to Linear B. Mycenaean Greek texts and their world.  Louvain:  Peeters, 2008.  ISBN 978-90-429-1848-1
Ventris, Michael: Evidence for Greek Dialect in the Mycenaean Archives. Journal of Hellenic Studies, 1953, 77. vsk, s. 84–.
Ventris, Michael & Chadwick, John: Documents in Mycenaean Greek.  Cambridge University Press, 1956, 2. p. 1974.  ISBN 0-521-08558-6
Mykenestä löydetty lineaari-B-taulu. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Mýrina (Límnos)

| Mýrina Μύρινα |
| --- | --- |
 Mýrinan kaupunki.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Mýrina
 Koordinaatit: 39°52′31″N, 25°03′44″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Pohjois-Egean saaret
Alueyksikkö:  Límnos
Kunta:  Límnos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  550101
Väkiluku (2011):  8 006
 – Kaupunki:  5 711
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  MY
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mýrina (kreik. Μύρινα) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Límnoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μύρινας, Dimotikí Enótita Mýrinas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Límnoksen saarella, Límnoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 8 006 ja varsinaisen Mýrinan kaupungin väkiluku 5 711 (vuonna 2011). Mýrina on Límnoksen saaren pääkaupunki ja Límnoksen kunnan kuntakeskus.
Mýrinan linna.
Mýrinan kaupunki sijaitsee Límnoksen saaren länsirannikolla. Se on saaren pääsatama ja rakennettu kahden luonnosatamalahden rannalle. Lahtien välissä on niemi, jossa on venetsialaisella kaudella rakennettu Mýrinan linna (Kástro) vulkaanista kiveä olevien kalliomuodostelmien ympäröimänä. Mýrinan kunnallisyksikkö käsittää saaren koko länsiosan.
Antiikin ajan Myrinan kaupunki oli toinen saaren kahdesta kaupunkivaltiosta Hefaistian ohella. Nykyinen Mýrina oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Límnoksen kunnaksi yhdessä Atsikín, Moúdroksen ja Néa Koútalin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Mýrinassa toimii Egean yliopiston ympäristötieteellisen tiedekunnan ravitsemustieteiden laitos. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Límnoksen arkeologinen museo. Límnoksen kansainvälinen lentoasema sijaitsee saaren keskiosissa noin 18 kilometriä itään Mýrinasta.
Kunnallisyksikön osat

Mýrinan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Káspakas | Ágios Ioánnis | 130 |
| Káspakas | Gáli | 104 |
| Káspakas | Káspakas | 525 |
| Káspakas | Limenária | 33 |
| Kornós | Kornós | 242 |
| Kornós | Psýlloi | 25 |
| Mýrina | Mýrina | 5 711 |
| Platý | Ágioi Anárgyroi | 64 |
| Platý | Paralía Platéos | 107 |
| Platý | Plagísos Mólos | 11 |
| Platý | Platý | 603 |
| Thános | Paralía Thánous | 3 |
| Thános | Thános | 448 |
Yhteensä: 8 006
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mýrina Wikimedia Commonsissa
Myssyt

Myssyt (ruots. mössorna) oli ruotsalainen puolue, joka vaikutti vapauden ajalla. Puolueen organisoijana toimi suomalaissyntyinen valtiomies Arvid Horn, ja puolueella oli paljon kannatusta Suomessa. Myssyjen kilpaileva puolue oli hatut. Nimensä myssyt (alun perin "yömyssyt") saivat hattuihin verrattuna rauhanomaisemmasta politiikastaan Venäjää kohtaan.
Puolue syntyi 1730-luvulla vastustamaan hattujen politiikkaa. Puolue-elämä muuttui hattujen sodan jälkeen niin, että 1750-luvulta alkaen puhutaan niin sanotuista nuoremmista myssyistä. Myssypuolue pääsi valtaan vuonna 1765 ja ryhtyi toteuttamaan vaatimaansa talouden säästöpolitiikkaa. Tämä kuitenkin aiheutti niin suuria hankaluuksia, että puolue menetti valtansa 1769. Uudelleen se saavutti enemmistöaseman vuoden 1772 valtiopäivillä, mutta tällöin puolue-elämä lakkasi kokonaan kuningas Kustaa III:n vallankaappauksessa.
Sotapolitiikan vastustaminen

Vuoden 1738 valtiopäivien vaaliin sisältyi myrskyisä keskustelu Ruotsin ulkopolitiikasta. Sotapolitiikkaa kannattavat tulkitsivat Venäjän heikentyneen meneillään olleen Turkin sodan takia, ja he halusivat kostosotaa hävityn suuren Pohjan sodan menetysten takaisin saamiseksi. Niitä, jotka varoittivat sotapolitiikasta, pidettiin arkoina pelkureina, yömyssyinä. Heitä oli erityisesti pappissäädyssä ja suomalaisten keskuudessa. Vaalitaistelussa käytettiin Ranskan, Venäjän ja Britannian rahoja, niin että Venäjä rahoitti myssyjä. Vaalin jälkeen syntyi valtiopäivämiesten poliittisia klubeja, jotka myös saivat ulkomaista rahaa. Lahjontaa tehtiin notkuvien ruokapöytien muodossa. Klubit tarjosivat mahdollisuuksia myös yksityisempään lahjontaan ja vakoiluun.
Hatut saivat johtoaseman 1730-luvulla ja he pitivät hallussaan tärkeintä päätöselintä, valtiopävien salaista valiokuntaa. Yhteistyötä Turkin ja Ranskan kanssa tiivistettiin, ja myssyjä kannattanut kansliapresidentti Arvid Horn pakotettiin eroamaan 1738, kuten myös viisi valtaneuvoston jäsentä. Hattujen valtakauden aikana käytiin hattujen sota Venäjää vastaan huonoin tuloksin.
Myssyjen lyhyt valtakausi

Vuonna 1746 myssyjen ja hovipuolueen rooli päätöksenteossa alkoi voimistua. Toisaalta vapauden ajan päätöksentekojärjestelmä alkoi 1760-luvulla käydä kankeaksi. Aatelittomien säätyjen painoarvo kohosi, minkä takia aatelisto alkoi käydä puolustustaistelua asemansa säilyttämiseksi. Eräs virkamies kirjoitti yksityiskirjeessä, että "valtakunnalla ei oikeastaan ole enää hallitusta. Kaikki lamaantuu. Elävää intoa ei enää tapaa yhtään missään." Kaikki kolme puoluetta tekivät tilanteen parantamiseksi vuonna 1764 yhteistyösopimuksen (linnarauhan), mutta siitä huolimatta kilpailu vallasta kiihtyi vuoden 1765 valtiopäivävaaleissa. Ne toivat myssyille enemmistön.
Myssyjen valtakausi alkoi 1765 innostuneessa tunnelmassa. Myös suomalaiset myssyt olivat päätöksenteossa kiivasti mukana. Professori Pentti Renvallin kuvauksen mukaan valtiopäivillä oli käynnissä "suomalaisen radikalismin suurhyökkäys". Se johtavia henkilöitä olivat tuomari Samuel Ehrenmalm, everstiluutnantti Fredrik Gyllensvan, rovastit Gustaf Haartman ja Niklas Mathesius ja kappalainen Anders Chydenius. He edustivat voimakasta liberalismia, mikä johti esimerkiksi painovapauden säätämiseen.
Myssyt pyrkivät korjaamaan valtiontaloutta ja ulkopolitiikassa etääntymään Ranskan vaikutusvallasta ja lähentymään Tanskaa. Venäjälle oli epämieluisaa, että kuninkaan valtaa hiukankaan vahvistettiin. Pyrkimyksiä kuitenkin haittasi se, että säästöt johtivat yleiseen talouden alamäkeen. Rahapolitiikka oli Chydeniuksen tahdon vastaisesti deflatorista, mikä johti Chydeniuksen eroon valtiopäiviltä. Ulkopolitiikkaa taas sekoitti Puolan tilanteen mutkistuminen. Ruotsin kuningas ottikin vuonna 1768 aloitteen itselleen, eikä suostunut allekirjoittamaan myssyhallitukseen päätöksiä. Harkittiin hänen nimensä leimaamista päätöksiin. Maa ajatui voimattomuuteen, jota ulkomaat käyttivät hyväkseen Ruotsia vastaan. Myssyvalta päättyi lopulta kuningas Kustaa III:n vallankaappaukseen 1772.
Mylai (Sisilia)

| Mylai> Μυλαί |
| --- | --- |
 Roomalaisen ja varhaisbysanttilaisen kauden hautausmaata Milazzossa 400–600-luvuilta jaa.
Sijainti
 Mylai
Koordinaatit:  38°13′54″N, 15°14′30″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Milazzo, Messina, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 717/716 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mylai (m.kreik. Μυλαί, lat. Mylae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi saaren koillisosassa nykyisen Milazzon kaupungin paikalla.
Mylai oli kreikkalainen siirtokunta, ja yksi harvoista lajissaan Sisilian pohjoisrannikolla. Se oli lähes koko historiansa Zanklen, myöhemmän Messenen, alaisuudessa. Kaupunki muistetaan ennen kaikkea kahdesta meritaistelusta, joista varhaisempi Mylain taistelu oli Rooman ensimmäinen merisotavoitto Karthagosta vuonna 260 eaa.
Maantiede

Mylai sijaitsi Sisilian pohjoisrannikolla noin 48 kilometriä länteen saaren koilliskärjestä Peloroksen niemestä ja noin 32 kilometriä itään Tyndariin kaupungista. Strabon tosin mainitsee etäisyyden kumpaankin olleen noin 40 kilometriä. Mylai oli koko pohjoisrannikon ainoa kreikkalaiskaupunki Himeran ohella; Thukydides tosin lukee tällaiseksi vain Himeran, koska Mylai ei ollut täysin itsenäinen.
Kaupunki oli rakennettu kallioiselle kukkulalle, joka sijaitsee nykyisen Capo di Milazzon niemen pääsaareen yhdistävällä kannaksella, toisin sanoen samalla paikalla, jossa sijaitsee myös nykyisen Milazzon kaupungin vanhakaupunki. Koko niemen pituus on noin 6,5 kilometriä, ja sen kärjestä oli noin 24 kilometriä Aiolisten saarten eteläisimmälle saarelle Hieralle (nyk. Liparisaarten Vulcano). Niemi muodosti itäpuolelleen erinomaisen luonnonsataman.
Mylain kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 75 neliökilometriä, mikä on kaupunkia idän ja lännen puolelta ympäröineen rannikkotasangon koko. Alue tunnettiin nimellä Mylaītis (khōra) (Μυλαῖτις (χώρα)) ja ympäristön tasanko nimellä Mylaintasanko (Μυλαῖον πεδίον, Mylaion pedion). Rannikolla Mylain itäpuolella sijaitsi pieni Naulokhoksen kaupunki tai kylä. Antiikin lähteissä mainitaan myös toinen Mylain lähellä sijainnut pieni kaupunki Artemision, joka sekin on sijoitettu Mylaista itään. Jossakin kaupungin lähellä virtasi Longanos-joki ja kohosi Thoraks-vuori, mutta niiden paikkoja ei tunneta.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Mylain lähellä oli saaren alkuperäisen ei-kreikkalaisen väestön asutusta jo pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa Mylain Artemisionin seutu esiintyy paikkana, jossa Odysseuksen miehistön surmaama Helioksen karja laidunsi.
Mylain kaupunki perustettiin Zanklen kaupungin siirtokuntana vuonna 717/716 eaa. Vaikka kaupunki on luettu polikseksi eli kaupunkivaltioksi, sitä pidettiin aina Zanklen eli myöhemmän Messenen alaisena linnoituksena ja tukikohtana. Se ei ollut koskaan poliittisesti erityisen itsenäinen tai muutoinkaan noussut kovin merkittäväksi, vaan sen vaiheet seuraavat emäkaupungin vaiheita. Mylai oli kuitenkin merkittävä linnoitus ja hyvä satama, ja keskeisessä roolissa zanklelaisten valvoessa intressejään saaren pohjoisrannikolla. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Mylaïtēs (Μυλαΐτης) tai Mylaios (Μυλαῖος).
Mylain zanklelaiset osallistuivat Himeran perustamiseen vuonna 648 eaa. Muutoin kaupungin varhaisista vuosista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Lakheen johtama Ateenan laivasto, joka oli asettunut Rhegioniin, hyökkäsi Mylaihin vuonna 427 eaa. Kaupungissa oli suuri messeneläisten varuskunta, mutta se joutui antautumaan ateenalaisille ja näiden liittolaisille, jotka hyökkäsivät sieltä edelleen Messeneen itseensä.
Karthagolaisten tuhottua Messenen Himilkonin johdolla Mylai vaikuttaa saaneen itsenäisyyden joksikin aikaa. Vuonna 394 eaa. rhegionlaiset huolestuivat siitä, että Syrakusan tyranni Dionysios pyrki herättämään messenen jälleen henkiin, koska katsoivat hankkeen olleen suunnattua heitä itseään vastaan. Siksi rhegionlaiset asettivat Naksoksesta ja Katanesta maanpakoon joutuneet Mylaihin, jotta kaupunki toimisi vastavoimana Messenen uudelle nousulle. Tämä suunnitelma kuitenkin epäonnistui, ja messeneläiset saivat Mylain takaisin hallintaansa.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Mylai esiintyy seuraavan kerran historiassa Timoleonin tekemän vuonna 344 eaa. alkaneen Sisilian sotaretken aikaan. Vuonna 315 eaa. Mylain valtasi Agathokles ennen hyökkäystään Messeneen, mutta hän joutui pian palauttamaan kaupungin takaisin messeneläisille. Hieron II voitti mamertiinit taistelussa Longanos-joella Mylain lähellä vuonna 270 eaa.
Gaius Duilius sai Rooman ensimmäisen meritaisteluvoiton karthagolaisista Mylain taistelussa kaupungin edustalla ensimmäisessä puunilaissodassa vuonna 260 eaa. Voiton toi se, että taistelussa käytettiin ensimmäisen kerran corvuksia, ja roomalaiset saivat niillä vallatuksi 50 vihollislaivaa. Mylai säilyi myös Rooman vallan aikana riippuvaisena Messenestä, jolla oli liittolaiskaupungin (foederata civitas) asema. Siksi se ei esiinny Ciceron puheessa Verrestä vastaan.
Octavianuksen laivastoa komentanut Agrippa voitti Sextus Pompeiuksen Mylain lähellä vuonna 36 eaa. Hänen laivastonsa lähestyi Mylaita Hieran saarelta, jossa oli ollut asemissa, kun taas Pompeiuksen laivat olivat Mylain rannoilla. Voittonsa jälkeen Agrippa valtasi Mylain sekä läheisen Tyndariin, ja voitti hieman myöhemmin Pompeiuksen uudelleen lopullisesti Mylain ja Naulokhoksen välillä. Pliniuksen aikana Mylai oli saanut tavallisen roomalaiskaupungin (municipium) aseman. Kaupunki ei kuitenkaan koskaan vaikuta olleen erityisen merkittävä, ja jäi kyseisellä aikakaudella Tyndariin varjoon. Paikka säilyi kuitenkin tärkeänä linnoituspaikkana edelleen keskiajalla.
Rakennukset ja löydökset

Mylain akropoliina toimi sama kukkula, jolla nykyisin sijaitsee Milazzon keskiaikainen linna Castello di Milazzo. Kaupunki sijaitsi alun perin kokonaan ylhäällä kukkulalla, ja sen oletetaan levittäytyneen myöhemmin kukkulan rinteille sekä rannikolle päin ainakin sataman suuntaan. Kukkulalla ei ole säilynyt antiikin aikaisia jäänteitä. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, mutta niistäkään ei ole säilynyt osia. Arkeologisiin löytöihin lukeutuu pääasisassa hautoja keskiseltä pronssikaudelta 1400–1200-luvuilta eaa. ja varhaiselta rautakaudelta 1000–800-luvuilta eaa. hellenistille kaudelle, sekä aina roomalaiselle ja varhaisbysanttilaiselle kaudelle 400–600-luvuille jaa. saakka. Milazzon Pyhän Franciscuksen luostarista on löydetty roomalaisaikainen mosaiikki.
Antti Muurinen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. maaliskuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka:  Valkeakoski, Suomi
Valmennusura
1981–1987 1988–1993 1994–1996 1997–1999 2000–2005 2006–2007 2007–2012 2014 2016–2017:  FC Kontu  FC Kuusysi  FF Jaro  HJK  Suomen maajoukkue  FC Lahti  HJK  MYPA  HIFK
Antti Muurinen (s. 5. maaliskuuta 1954 Valkeakoski) on suomalainen jalkapallovalmentaja. 
Muurinen on saavuttanut muun muassa yhteensä seitsemän Suomen-mestaruutta FC Kuusysin ja Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. Lisäksi hän on valmentanut Suomen maajoukkuetta.
Ura > Oma pelaajaura ja valmentajauran alku

Muurisen oma pelaajaura oli vaatimaton. Kaudella 1973 hän kuului Helsingin Ponnistuksen SM-sarjajoukkueeseen, mutta ei pelannut otteluakaan. Sittemmin hän pelasi 1.–3. divisioonassa Puotinkylän Valtissa (1975), Ponnistuksessa (1976–1978) ja Kontulan Urheilijoissa (1979–1980).
Muurinen aloitti valmennusuransa vuonna 1981 neljännen divisioonan KontUssa, jonka hän luotsasi miltei liigan porteille asti. Vuonna 1987 FC Kuusysi etsi uutta valmentajaa ja joukkueeseen KontUsta siirtyneen Kalle Lehtisen isä suositteli Muurista Kuusysin puheenjohtajalle. Parin viikon neuvottelujen jälkeen Muurinen teki seuran kanssa kaksivuotisen valmentajasopimuksen. Joulukuusta 1987 lähtien Muurinen toimi seuran päävalmentajana.
Kuusysissä oli jo kokeneita vanhoja pelaajia, eikä Muurinen päässyt itse juurikaan vaikuttamaan pelaajistonsa koostumukseen. Hänen ensimmäinen pääsarjakautensa päättyi kuitenkin hopeaan. Kaudeksi 1989 Muurinen sai koota haluamansa joukkueen. Kuusysiä vahvistettiin muun muassa Jarmo Saastamoisella ja Petri Järvisellä. Seuran vanhat pelaajat nostivat tasoaan ja joukkue saavutti kuudentoista tappiottoman ottelun putken. Kauden päätteeksi Kuusysi voitti Mestaruussarjan.
Kuusysin jälkeen Muurinen valmensi Pietarsaaren Jaroa.
Vuonna 1997 Muurinen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin peräsimeen, jossa hän heti ensimmäisellä kaudellaan voitti mestaruuden. Vuonna 1998 Muurinen luotsasi HJK:n ensimmäisenä, ja toistaiseksi ainoana, suomalaisjoukkueena Mestarien liigan lohkovaiheeseen, jossa Klubi kiusasi isompiaan ja nujersi vahvalla pelillä muun muassa maineikkaan Benfican.
Ura > Maajoukkueessa (2000–2005)

Vuonna 2000 Muurisen seuraava haaste oli astua Suomen maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Muurinen loikin joukkueelle iloisen, hyökkäävän pelitavan ja sen ansiosta joukkue yllättikin monia huippujoukkueita. Suomen MM-karsintalohko (Saksa, Englanti, Kreikka ja Albania) oli kuitenkin kova ja Suomi jäi siinä kolmanneksi. Lupaavat esitykset saivat kuitenkin monet odottamaan seuraavista karsinnoista lopputurnauspaikkaa.
EM-karsinnat Portugaliin eivät kuitenkaan menneet nappiin. Muurisen taktiikan avainpelaajat Jari Litmanen ja Mikael Forssell olivat kumpikin vuorollaan loukkaantuneena eivätkä tulokset häikäisseet. Muurinen alkoi myös menettää yhä enenevissä määrin kannattajien luottamusta.
Muurinen sai kuitenkin jatkaa maajoukkueen valmentajana kolmannet karsinnat. Karsintalohko oli kuitenkin jälleen kova (Alankomaat, Tšekki, Romania, Makedonia, Armenia ja Andorra) ja tappiot voimistivat arvosteluryöppyä. Hänen odotettiin kuitenkin jatkavan karsinnat loppuun asti.
Muurisen kohtalonotteluksi tuli kuitenkin 8. kesäkuuta 2005 käyty karsintaottelu Alankomaita vastaan. Ennen peliä suomalaiskannattajat järjestivät Muurista ja Suomen Palloliittoa vastaan mielenosoituksen. Itse ottelu päättyi murskatappioon 0–4. Tämän jälkeen Muurisen asemaa alettiin pohtia ja myöhemmin hänet vapautettiin tehtävästään. Väliaikaisena ratkaisuna Jyrki Heliskoski korvasi Muurisen MM-karsintojen loppuun saakka, kunnes englantilainen Roy Hodgson aloitti maajoukkueen valmentajana.