stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hohtopetoahven

| Hohtopetoahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Hemibates
Laji::  stenosoma
Kaksiosainen nimi
 Hemibates stenosoma  (Boulenger, 1901) 
Synonyymit
 Paratilapia stenosoma Boulenger, 1901 
Katso myös
   Hohtopetoahven Wikispeciesissä   Hohtopetoahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hohtopetoahven (Hemibates stenosoma) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota pidetään akvaariokalana. Se voi kasvaa enintään 30 senttimetrin mittaiseksi.
Hohtopetoahventa tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Laji elää syvissä vesissä ja on parvia muodostava pohjakala. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa muita kaloja ja katkarapuja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee hohtopetoahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Kulutus

Tuotannon ja kulutuksen teoria
Kulutus on taloustieteessä jonkin hyödykkeen käyttämistä ja nauttimista yleensä muussa kuin tuotantotarkoituksessa. Se osa tuloista, jota ei kuluteta, on säästöä. 
Kulutuksen tekijää kutsutaan kuluttajaksi.
John Maynard Keynes kehitti kulutusfunktion käsitteen. Kulutusfunktio C(Y) kertoo kulutuksen määrän tulojen Y funktiona. Kulutuksen muutosta tulojen muuttuessa dC/dY kutsutaan rajakulutusalttiudeksi.
Keynesin mukaan kulutusfunktio määräytyisi seuraavien lakien mukaan:
kulutus lisääntyy tulojen kasvaessa
kulutuksen osuus laskee tulojen kasvaessa
Lineaarisen kulutusfunktion tapauksessa C = a + bY voidaan havainnollistaa lakien vaikutusta seuraavasti. Tällöin rajakulutusalttius b on välillä 0 ja 1 sekä vakio a > 0.
Kuluttamisen kritiikki

Kuluttaja- tai kulutustoiminnan kritiikin alku voidaan nähdä Rousseaussa. Hänen mukaansa kuluttamisella oli symboli- tai statusarvo ja se oli merkki turhamaisuudesta ja siitä pääsisi eroon vain palaamalla alkuun (luontoon), maalaisidylliin.
Kulutusjuhla

Suomen Pankin johtaja Rolf Kullberg lanseerasi termin kulutusjuhlat: talous voi kärsiä, mikäli kulutetaan väärin, yli varojen.
Suomessa toimi vuosina 2006–2017 Mari Koistisen perustama sivusto www.kulutusjuhla.fi, jossa kirjoitettiin kuluttamisesta ja kerättiin kuluttajien nettikeskusteluista kommentteja. Kulutusjuhla äänestettiin Suomen parhaaksi yhteiskunnalliseksi blogiksi Digitodayn blogiäänestyksessä keväällä 2008.
Kirjallisuutta

Lehtonen, Turo-Kimmo: Rahan vallassa: Ostoksilla käyminen ja markkinatalouden arki.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1999.  ISBN 952-5169-12-X
Ojala, Kari: Irti tavarasta.  Helsinki:  Etukeno, 2009.  ISBN 978-952-99593-9-6
Pantzar, Mika: Kuinka teknologia kesytetään: Kulutuksen tieteestä kulutuksen taiteeseen.  (Hanki ja jää)  Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0870-8
Pantzar, Mika: Tulevaisuuden koti: Arjen tarpeita keksimässä.  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16693-X
Naish, John: Riittää jo – Irti maailmasta, jossa kaikkea on ihan liikaa (Enough – Breaking Free From the World of More). Kääntänyt Heli Naski. Atena, 2009.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kulutus.fi (Arkistoitu – Internet Archive).
Historiallisen Aikakauskirjan numero 1/2009 perehtyy kuluttamisen historiaan
http://www.kulutusjuhla.fi
Agneta Hobin

Agneta Sigrid Hillevi Hobin (s. 24. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen tekstiilitaiteilija.
Henkilöhistoria

Hobin syntyi apteekkari Nils Hobinin ja Barbro Mosseén perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1976 on professori Jukka Mikko Seppo Pennanen. Hobin tuli ylioppilaaksi 1964 ja suoritti tekstiilitaiteilijan tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa 1971. Hän on toiminut tekstiilitaiteilijana Saksassa ja Kööpenhaminassa sekä Finlaysonin ja Marimekon palveluksessa ja vapaana taiteilijana vuodesta 1977. Taiteilijan työnsä ohella Hobin on opettanut ja toiminut opinnäytetöiden ohjaajana ja tarkastajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1982-1993.
Taiteellinen tuotanto

Hobin on pitänyt yksityisnäyttelyjä ja osallistunut yhteisnäyttelyihin niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Hän on tehnyt tekstiiliveistoksia, joissa hän käyttää samaa aihetta, kuten kalanpyrstöä, erilaisin yhdistelmin. Hänen teoksissaan yhdistyy metalli usein tekstiiliin. Hobinin teoksia on julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa, muun muassa Designmuseossa, Oulun taidemuseossa ja useissa Suomen suurlähetystöissä. Hän on suunnitellut kirkkotekstiilejä muun muassa seuraaviin kohteisiin:
Sammonlahden seurakunta,  kirkkotekstiilikokonaisuus, Lappeenranta
Länsi-Pasilan kappeli, kirkkotekstiilisarja, Helsinki
Loviisan seurakunta, kirkkotekstiilisarja, Loviisa
Enonkosken luostariyhteisö
Hyvän Paimenen kirkko, Lasten kappelin taideteos, Pakila
Auroran seurakuntakeskus, Espoo
Ruoholahden kappeli, Helsinki
Taiteellinen tuotanto > Palkinnot ja tunnustukset

Valtion taideteollisuuspalkinto 1987
Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1995
Vuoden tekstiilitaiteilija 2004
Pro Finlandia -mitali 2015
Gary Hocking

| Gary Hocking |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1937
Kuollut: 21. joulukuuta 1962 (25 vuotta)
Kansalaisuus:   Rhodesia
Uratiedot
Aktiiviura:  1958-1962
Pyörä(t):  MZ, MV Agusta
Ensimmäinen GP-startti:  Hollannin TT-ajot 1958 (500cc)
Viimeinen GP-voitto:  Man-saaren TT-ajot Senior 1962 (500cc)
Viimeinen GP-startti:  Man-saaren TT-ajot Senior 1962 (500cc)
Tilastot
GP-startit:  38
Maailmanmestaruudet:  500cc 1961  350cc 1961
Voitot:  19
Palkintopallisijat:  33
Nopeimmat kierrokset:  17
MM-pisteet:  223
Gary Stuart Hocking (30. syyskuuta 1937 – 21. joulukuuta 1962) oli rhodesialainen ratamoottoripyöräilijä ja lajin maailmanmestari 350- ja 500-kuutioisissa vuodelta 1961.
Hocking syntyi Caerleonissa, lähellä Newportia, Monmouthshiressa, Kaakkois-Walesissa, mutta eli lapsuutensa eteläisessä Rhodesiassa, nykyisessä Zimbabwessa. Teini-ikäisenä hän aloitti moottoripyöräilyn ruohokentillä ja siirtyi pian kilparadoille.
Moottoripyöräura

Hocking lähti Rhodesiasta vuonna 1958 kilpaillakseen Euroopassa ja teki vaikutuksen saavuttaessaan kolmannen sijan MV Agustalla Nürburgringillä. Hockingia sponsoroi manchesterilainen välittäjä Reg Dearden, joka toimitti hänelle uudet 350- ja 500-kuutioiset Manx Norton -pyörät. Hän vietti talven 1958–1959 Castletownissa opetellen ajamaan Man-saaren Snaefell Mountain Coursea Senior Manx Grand Prixin vuonna 1954 voittaneen ja Dearden-tallin perustaneen George Costainin johdolla. Hocking sijoittui vuonna 1959 Junior TT:ssa 22. lähtöruudusta startanneena kymmenenneksi, mikä oli suuri saavutus vasta-alkajalle. Vuonna 1959 hän sijoittui 250-kuutioisten MM-sarjassa toiseksi. Vuoden 1959 Junior TT -harjoitusten aikana hänen kuten myös tallikavereidensa Terry Shepherdin ja John Hartlen pyöriin asennettiin huippusalaiset 350-kuutioiset Desmodromic-moottorit mutta itse kilpailussa he ajoivat tavallisilla moottoreilla. MV Agusta tarjosi täyden tukensa MM-kaudelle 1960, jossa Hocking sijoittui toiseksi niin 125-, 250- kuin 350-kuutioisissakin.
Kun seitsenkertainen maailmanmestari John Surtees siirtyi vuonna 1961 moottoripyöräilystä Formula 1:een, tuli Hockingista MV Agustan ykköskuljettaja ja hän voitti maailmanmestaruuden sekä 350- että 500-kuutioisissa.
Autourheilu-ura

Hockingin ystävä, vuoden 1961 125-kuutioisten maailmanmestari Tom Phillis, kuoli vuonna 1962 Mansaaren osakilpailussa, mikä sai Hockingin jättämään moottoripyöräilyn ja palaamaan Rhodesiaan. Hän piti moottoripyöräilyä turhan vaarallisena ja siirtyi turvallisempana pitämänsä autourheilun pariin. Samana vuonna hän kuitenkin kuoli Natal Grand Prixin harjoituksissa, kun hänen Lotus 24 -autonsa pyörähti ympäri nopeassa mutkassa ja iskeytyi ojaan. Hocking oli kuollessaan 25-vuotias.
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus

Historiallis-kriittinen islamin tutkimus alkoi Euroopassa 1800-luvun alkupuolella, jolloin Gustav Weil asetti kyseenalaiseksi islamin 800-luvulla kirjatun perimätiedon arvon tieteellisenä lähteenä. Vuosisadan lopulla Ignaz Goldziher päätyi käsitykseen, ettei yksikään hadith täyttänyt tieteellisen tiedon vaatimuksia. Johtopäätösten teko näistä tuloksista on silti ollut hidasta. Vasta 1900-luvun lopulla orientalistit ovat alkaneet hyväksyä sen ajatuksen, että islamin varhaishistorian kuvaus seisoo tieteellisessä mielessä tyhjän päällä eli kuten Jaakko Hämeen-Anttila on todennut, se on talo "ilman perustaa".
Monet historiakriittiset eli revisionistiset tutkijat ovat katsoneet, ettei Muhammed ollut historiallinen henkilö, vaan taruhahmo. Tämän näkemyksen esitti ensimmäiseksi neuvostoliittolainen orientalisti L.I. Klimovitsh vuonna 1930. Vähitellen alkoi kehittyä näkemys, että tarinat Muhammedista olivat abbasidihallinnon luomaa pseudohistoriaa, kuten esimerkiksi Ruotsin suurvalta-ajan goottilainen historiankirjoitus tai roomalaisten taru Romuluksesta ja Remuksesta.
Viime vuosikymmeninä on alettu hahmotella uutta kokonaiskuvaa islamin syntymisestä siten, että historiankirjoituksen normaaliin tapaan turvaudutaan aikalaislähteisiin, mikä on historiakriittisen koulukunnan metodinen lähtökohta. Tällaisen tutkimuksen merkittävä keskus on Saarlandin yliopistossa vaikuttava Inārah-projekti, Sen edustajia ovat muun muassa Karl-Heinz Ohlig, Markus Gross, M.R. Kerr, Gerd R. Puin ja Christoph Luxenberg.
Tutkimustuloksia ja teorioita > Muhammed

L. I. Klimovitš, vasta valmistunut neuvostoliittolainen orientalisti, väitti vuonna 1930, että kaikki lähteet olivat niin myöhäisiä, ettei Muhammedin historiallisuutta voitu tieteen keinoin vahvistaa. Muhammed seurueineen oli myyttinen hahmo, joka keksittiin, koska jokainen uskonto tarvitsi profeettansa. Klimovitšin kanta on saanut lisääntyvää kannatusta vuosien mittaan orientalistien keskuudessa. Historiakriittiset tutkijat ovat todenneet, että sana muhammad ilmestyy historiaan vasta 600-luvun lopulta alkaen kalifi Abd al-Malikin lyömissä kolikoissa. Niissä sanan on katsottu tarkoittaneen gerundiivia "ylistetty" ja viitanneen todellisuudessa Jeesukseen, jonka kunniaksi kalifi rakensi vuonna 691 Jerusalemiin Kalliomoskeijan.
Christoph Luxenbergin mukaan profeetta Muhammedin hahmo syntyi lukuvirheen tuloksena, kun Jeesuksen arabiankielinen kunnianimi muhammad eli "ylistetty" alettiin lukea Muhammed -nimiseksi henkilöksi. Tämän teorian mukaan profeetta Muhammed tulee mukaan vasta 700- ja 800-lukujen taitteessa, jolloin alkaa massiivinen Muhammed-kirjallisuuden tuotanto. Myös Muhammedin kotikaupunki Mekka puuttuu muuten runsaista historiallisista lähteistä 700-luvun puoliväliin saakka.
Orientalisti Sven Kalisch (1966–) katsoo, että muslimit eivät koskaan ole olleet aidosti kiinnostuneita Muhammedin historiallisuudesta. Islam esittää Muhammedissa mielikuvan täydellisestä ihmisestä, joka on jäljittelemisen arvoinen. Jokainen projisoi tähän hahmoon sen, minkä haluaa. Muhammed on symboli eikä historiallinen henkilö.
Orientalisti Hans Jansen (1942–2015) on ehdottanut, että Muhammedista kertovat varhaiset tarinat olisivat syntyneet kansanperinteenä etenkin sotilasleireissä, koska kertomusten sisällöissä korostuivat sotilaalliset toimet, kuten ryöstöretket tai saaliinjaot. Jansen katsoo, että on mahdotonta osoittaa mitään Muhammedia koskevaa tietoa tieteellisesti luotettavaksi.
Karl-Heinz Ohlig pitää Muhammedia fiktiivisenä hahmona ja on arvellut, että Koraanin tekstit olisivat peräisin pääosin Iranin Khorasanista ja Mervistä eli Keski-Aasian suunnasta.
Raymond Dequin on selvittänyt etenkin shiialaisessa perinteessä esiintyvän Alin (Ali ibn Abi Talib) taustaa. Hän katsoo, että sekä Ali että Muhammed ovat alun perin olleet mytologisia ja gnostisesti painottuneita Jeesus-hahmoja, joiden kehitys liittyy abbasididynastian legitimointipyrkimyksiin.
Tutkimustuloksia ja teorioita > Koraani

Vuonna 1970 Günter Lüling (1928–2014) julkaisi väitöskirjan, jossa perusteli näkemystä, että jopa kolmasosa Koraanin suurista olisi alun perin kristillisiä hymnejä. Esimerkkejä kristillisistä hartausteksteistä ovat vaikkapa suura al-Fil tai al-Masad.
Brittiorientalisti John Wansbrough (1928–2002) katsoi, että Koraani koottiin eri lähteistä vasta 800-luvun alkuun mennessä. Islam oli kehittynyt vähitellen, useiden vuosisatojen kuluessa, itäisestä juutalais-kristillisyydestä, joka omaksui vaikutteita paimentolaisuskonnoista. Islamin tulkinnat sen omasta historiasta olivat Wansbroughin mielestä myöhäisiä sepitelmiä, joiden tarkoitus oli korostaa islamin alkuperäisyyttä ja eheyttä. Muhammed oli myyttinen taruhenkilö, joka tarjosi arabialaisen vastineen Raamatun profeetoille
Gerd-Rüdiger Puin on tutkinut muun muassa Koraanin Sana'an käsikirjoituksia. Hän katsoo, että Koraani on syntynyt satojen vuosien aikana, osittain ehkä jo 500-luvulla ennen Muhammedin ilmoitettua elinaikaa. Hänen mukaansa noin viidesosa Koraanista on käsittämätöntä millä tahansa kielellä, ja käännösvaikeudet johtuvat tästä, eivät arabian kielen erityispiirteistä.
Markus Gross on tutkinut islamissa esiintyviä buddhalaisvaikutteita, jotka viittaavat Koraani-liikkeen syntymiseen Iranissa.
Mohammed Lamsiah on esittänyt Norsun suuralle vaihtoehtoisen tulkinnan, joka perustuu Sebeoksen Herakleioksen historiaan. Tulkinta irrottaa suuran islamilaisesta viitekehyksestä.
Jean-Jacques Walther on analysoinut Koraania matemaattisen kooditeorian avulla ja katsoo, että sen perusteella Koraanin kirjoittajia on ollut vähintään 30 ja enintään 100.
Robert M. Kerr on tutkinut Koraanin kirjaimistoa ja arvelee, että käytetyn merkistön perusteella Koraani liittyy sassanidien Persian kirjoituskulttuuriin ja siellä hatralaiseen perinteeseen, joka vaikutti Mervissä. Koraanin vanhimmat tekstit olisivat siten syntyneet kaukana Arabian niemimaasta.
Tutkimustuloksia ja teorioita > Muuta

Wansbroughn monet oppilaat, kuten Michael Cook (1940–) ja Patricia Crone (1945–2015) edustavat myös kriittistä tai "revisionistista" islamintutkimusta. Kirjassaan The Meccan Trade (1987) Crone osoitti, että Mekkaa ei mainita missään historiallisessa lähteessä ennen 700-lukua. Crone osoitti myös, että Muhammed-tarinoiden sisältämä tietomäärä kasvoi jatkuvasti ajan kuluessa: uudemmat hadithit tiesivät enemmän kuin vanhemmat. Crone pitää kuitenkin Muhammedia historiallisena henkilönä erään 700-luvun kristillisen lähdeviitteen perusteella.
Orientalisti Joseph Schacht (1902–1969) osoitti, että islamilainen lainsäädäntö ei ollut peräisin Muhammedilta vaan tuli paikallisten arabihallitsijoiden käytännöistä. Isnad-ketjuja tutkimalla hän päätteli, että luotettavimpinakin pidettyjen hadith-kokoelmien kertomukset olivat lähtöisin paljon Muhammedia myöhemmältä ajalta. Hänen mukaansa yksikään hadith ei varmuudella ollut peräisin 600-luvun alusta saakka.
Arabiorientalisti Suliman Bashear (1947–1991) katsoi, että islam ei syntynyt Muhammedin saamien ilmestysten kautta, vaan kehittyi hitaasti juutalaisuuden ja kristinuskon pohjalta.
Volker Popp on numismaatikko, joka on selvittänyt Arabien valtakunnan ja islamin historiaa arkeologisten lähteiden, kuten kolikoiden avulla. Arkeologisen aineiston avulla hän katsoo osoittaneensa, että merkkejä islamista ei löydy vielä 600-luvulla. Arabien valtakunnan uskontona oli tällöin arabikristillisyys, joka ensin esiintyi Johannes Kastajan palvontana ja myöhemmin al-Malikin tuomana Jeesus- (muhammad) -kulttina.
Johannes Thomas on tutkinut Al-Andalusia koskevaa varhaista islamilaista historiankirjoitusta. Hän väittää, että länsimainen historiankirjoitus ei ole osoittanut taipumusta tieteelliseen lähdekritiikkiin, kun kyse on ollut keskiaikaisista islamilaisista lähteistä.
Toby Huff, yhdysvaltalainen sosiologi kysyi, miksi moderni luonnontiede ei syntynyt islamilaisessa maailmassa tai Kiinassa. Huffin mukaan syy sille, miksi tiede ei islamilaisessa maailmassa kehittynyt pidemmälle kuin se kehittyi vaikka kaikki se tieto, joka eurooppalaisilla filosofeilla ja tiedemiehillä myöhäiskeskiajalla ja renessanssiaikana oli, tunnettiin islamilaisessa maailmassa jo kauan ennen kuin se tuli tutuksi Lännessä, olisi ollut viime kädessä islamilaisessa lainsäädännössä ja teologiassa.
Salanimiä ja tutkimuksen popularisointia

Kriittisen tai "revisionistisen" tutkimuksen tuloksia on popularisoitu useissa kirjoissa. Niihin kuuluu Norbert G. Pressburgin Goodbye Mohammed (2009) (saksaksi), Robert Spencerin Did Muhammad exist? (2012), Ilmari Hiidenlehdon Profeetta Muhammedin haamu (2018) ja Peter Townsendin The Mecca Mystery (2018). Kirjoista kaikki paitsi Spencer on julkaistu salanimellä ja omakustanteena. Myös alan tutkijoista osa on piiloutunut salanimen takse (esim. Christoph Luxenberg ja Ibn Warraq).
Joillakin islam-kriitikoilla on huonoja kokemuksia omalla nimellä esiintymisestä. Saksalainen orientalistiprofessori Sven Kalisch kirjoittaa salaisessa osoitteessa poliisin vartioimana, koska pelkää šarialaissa määrättyä rangaistusta apostaasista. Günter Lüling ei saanut enää töitä arabian laitoksilta ja eli loppuikänsä työttömyyskorvauksilla. Palestiinassa opiskelijat heittivät professori Suliman Bashearin ulos oman luentosalinsa ikkunasta, kun hän oli väittänyt, ettei islam syntynyt Muhammedin saamista ilmoituksista, vaan kehittyi juutalaisuudesta ja kristinuskosta. Robert Spencer yritettiin Islannissa myrkyttää. Egyptiläinen teologi Nasr Abu Zayd joutui pakenemaan kotimaastaan tappouhkauksien takia sen jälkeen, kun shariatuomioistuin leimasi hänet apostaatiksi eli kafiriksi.
Koulukunnan arvostelua

Arabian professori Jaakko Hämeen-Anttila on vastannut historiallis-kriittisen koulukunnan kritiikkiin ja tiivistää omat metodiset periaatteensa seuraavasti:
"Periaatteessa Crone ja Cook ovat oikeassa kyseenalaistaessaan sen tutkimuksen, joka on nojautunut islamilaiseen lähdeaineistoon, koska tätä lähdeaineistoa ei voi sitovasti osoittaa todeksi. Toisaalta humanististen tieteiden kenttä kaventuisi huomattavasti, jos tutkimustulokset pitäisi sitovasti todistaa oikeiksi; kuinka Jeesuksen tai edes Danten olemassaolon voi todistaa?... Humanistinen tutkimus joutuu hyväksymään todennäköisyydet varmuuksina, ja islamilaisen varhaishistorian peruspilarit (Muhammedin elämän pääkohdat, Koraanin varhainen kokoaminen) ovat näitä riittäviä todennäköisyyksiä."
Historioitsija Roger Collins on vastannut tähän toteamalla, että "Ei ole mitään mieltä teeskennellä, että huono näyttö onkin hyvää sen takia, että mitään muuta ei ole." Brittiläinen arabian professori R.B. Serjeant pitää islamilaista perimätietoa luotettavana:
Metodisesti emme voi hyväksyä muuta lähtökohtaa kuin sen, että perimätieto on aito kertomus tosiasioista siihen saakka, kunnes se on uskottavasti osoitettu vääräksi tai puolueelliseksi.
Encyclopædia Britannican Muhammed-artikkelissa islamin tutkimuksen professorit Watt ja Sinai ovat samaa mieltä: ”ei ole mitään pakottavaa syytä olettaa, että islamin perinteinen selostus Muhammedista olisi epähistoriallinen."  Tämä osa keskustelusta käsittelee sitä, kenelle kuuluu niin sanottu todistamisen taakka.
Koranismi

Kriittisen historiantutkimuksen tulokset 1900-luvun alussa vaikuttivat myös islamiin, sillä ne loivat sen piirissä pienen Koraani-fundamentalistisen liikkeen. Se irtautui islamin hadith-perinteestä, jonka Goldziher oli osoittanut epäaidoksi ja halusi nojautua ainoastaan Koraaniin. Nykyään liike on käytännössä kuollut.
Kultalehtikuusi

| Kultalehtikuuset Kultalehtikuusi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Havupuut Pinopsida
Lahko::  Pinales
Heimo::  Mäntykasvit Pinaceae
Suku::  Kultalehtikuuset Pseudolarix  Gordon, 1858
Laji::  amabilis
Kaksiosainen nimi
 Pseudolarix amabilis  (J. Nelson) Rehder, 1919 
Synonyymit
 Suku Pseudolarix Laricopsis Kent, 1900 non Fontaine, 1889  Chrysolarix H.E. Moore, 1965 Laji Pseudolarix amabilis Abies kaempferi Lindl., 1833  Pseudolarix kaempferi Gord., 1858  Larix amabilis J. Nelson, 1866  Pseudolarix fortunei Mayr, 1890  Laricopsis kaempferi (Lindl.) Kent, 1900  Laricopsis fortunei (Mayr) Mayr, 1906  Pseudolarix pourtetii Ferré, 1944  Chrysolarix amabilis (J. Nelson) H.E. Moore, 1965 
Katso myös
   Kultalehtikuusi Wikispeciesissä   Kultalehtikuusi Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kultalehtikuusi (Pseudolarix amabilis) on mäntykasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on kultalehtikuusten (Pseudolarix) suvun ainoa laji. Lehtikuusten (Larix) tavoin kultalehtikuusi on kesävihanta ja pudottaa neulasensa talveksi. Tästä ja nimestään huolimatta kultalehtikuusi ei kuitenkaan nykyisen käsityksen mukaan ole kovin läheistä sukua lehtikuusille. Monissa kielissä lajin nimeen liitetään kulta, mikä viittaa puun kullankeltaiseen syysväriin. Kasvi on luonnonvarainen Kiinassa, mutta uhanalainen.
Kuvaus

Kultalehtikuusi on keskikokoinen, yleensä yksirunkoinen puu. Se kasvaa tavallisesti 30–40 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 1,5 metriä leveäksi, mutta joskus jopa kolmimetriseksi. Suuremmat oksat ovat vaakasuuntaisia tai hieman kohenevia. Pienimmät oksat ovat usein riippuvia. Latvus on leveän kartiomainen ja erityisesti vanhemmiten epäsäännöllinen ja avoin. Kaarna on harmahtavanruskeaa ja halkeilee suomumaisina, usein nelikulmaisina levyinä.
Oksanhaarat ovat kaljuja, aluksi kellertäviä tai punertavia, ohuita ja taipuisia, toisena vuonnaan selvästi paksumpia ja jäykempiä, myöhemmin yleensä harmahtavia. Versot ovat eriytyneet pitkäversoihin ja lateraalisiin vain 5–35 millimetriä pitkiin lyhytversoihin. Silmut ovat keltavihreitä. Talvehtivat pitkäversojen silmut ovat pitkänpyöreähköjä ja lyhytversojen hankasilmut pallomaisia.
Lehdet eli neulaset ovat tasasoukkia, litteitä, tavallisesti 3–6 senttimetriä pitkiä ja 2–3 millimetriä leveitä. Neulasten kärki voi olla tylppä tai hieman terävä. Ilmaraot sijaitsevat neulasten alapinnalla kahtena juovana koholla olevan keskisuonen kummallakin puolella. Kultalehtikuusi on kesävihanta ja varistaa neulasensa talveksi. Neulasten ruskaväritys on aluksi kirkkaankeltainen ja muuttuu myöhemmin oranssinruskehtavaksi.
Kultalehtikuusi on yksikotinen. Kukinnot kehittyvät lyhytversojen kärkiin. Keltaiset, riippuvat hedekukinnot eli hedekävyt kasvavat 10–25 sarjoina. Pölytys tapahtuu yleensä huhtikuussa. Emikukinnot eli kävyt kasvavat yksittäin lyhytlehtisen 5–15 millimetriä pitkän rangan kärjessä ja aukeavat siementen kypsyttyä. Kävyt ovat hieman munanmuotoisia tai lähes pallomaisia, 5–7,5 senttimetriä pitkiä ja 4–5 senttimetriä leveitä. Ne ovat aluksi vihertäviä ja kypsyessään muuttuvat kelta- tai punaruskeiksi. Käpysuomuja on 18–30 ja ne ovat kapean kolmiomaisia ja ehytlaitaisia. Käpyjen suojussuomut ovat suikeita ja käpysuomuihin kiinnikasvaneita.
Siemenet ovat valkoisia, kiilatyvisen munanmuotoisia, noin 6–7 millimetriä pitkiä ja lenninsiivellisiä. Siemenen lenninsiipi on keltainen tai keltaruskea, 23–30 millimetriä pitkä ja 8–13 millimetriä leveä. Siemenet kypsyvät tavallisesti lokakuussa.
Luokittelu

Kultalehtikuusta pidettiin pitkään lehtikuusten ja setrien (Cedrus) lähisukulaisena, koska näillä suvuilla on samanlaiset muista mäntykasveista poikkeavat lyhytversot ja koska lehtikuuset ja kultalehtikuuset ovat kesävihantia kaikkien muiden heimon jäsenten ollessa ainavihantia. Molekyylibiologinen tutkimus on kuitenkin osoittanut kultalehtikuusen olevan lähempää sukua hemlokeille (Tsuga) ja suvuille Nothotsuga ja Keteleeria kuin muille mäntykasveille, ja täten yhteiset piirteet edustavat konvergenttia evoluutiota.
Levinneisyys

Kultalehtikuusi kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa Jangtsejoen laakson alueella Anhuin, Hunanin, Jiangxin, Jiangsun ja Zhejiangin maakunnissa. Sitä esiintyy 180 metristä 1 000 metriin merenpinnan yläpuolella. Lajin tarkan levinneisyysalueen rajat ovat olleet kiistanalaisia ja vaihdelleet suuresti julkaisusta toiseen.