stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kasvien lämpötilastressi
Small heat shock -proteiinit ja kasvien lämmönkestävyys

Small heat shock proteiinit (sHsp) jakaantuvat kuuteen ryhmään CI, CII, CIII, CIV, CV ja CVI ryhmien jako perustuu aminohapposekvenssien samankaltaisuuteen. SHsp:iden koko on välillä 15-42 kDa.. On havaittu että proteiineja ei esiinny kasveissa normaalin kasvun aikana, mutta ne alkavat dominoida kun kasvin ympäristön optimilämpötila ylitetään, sHsp:idewn määrä voi ylittää 1 % lehden ja juurien kokonaisproteiinimäärästä, on myös havaittu, että sHsp:itä syntetoidaan muidenkin kuin kuumuusstressin aikana: esim. raskasmetallistressi, otsonistressi sekä tiettyjen kehityksellisten tilojen aikana esimerkiksi siementen itäminen, hedelmän maturoituminen. Koska sHsp:itä syntetoidaan runsaasti kuumuusstressin aikana on oletettavaa ja loogista ajatella niiden liittyvän jollain tavoin juuri kuumuudesta selviytymiseen.
Kaikkien kuuden ryhmän sHsp:illä on hyvin konservoitunut karboksyylipää. Konservoitunut karboksyylipää koostuu 90 aminohappotähteestä ja sitä kutsutaan α-krystalliinidomeiniksi (ACD), aminoterminaalin domeinit ovat melko heterogeenisiä eri ryhmien välillä.
SHsp:iden on havaittu muodostavan kasveilla homo-oligomeereja, näiden rakenteiden muodostumisessa ACD:llä on tärkeä tehtävä, se nimittäin liittyy alayksiköiden kontakteihin ja tertiäärirakenteen säilymiseen. Kasveilla sHsp:t muodostavat myös erikoisia ”Heat shock kranuloita” ne ovat halkaisijaltaan 4 nm. Niitä muodostuu erityisesti pitkäaikaisessa kuumuustressissa. ”Heat shock kranulat” koostuvat siis sHsp:istä ja oikein laskostumattomista proteiineista.
Mikä on sHsp:iden funktio? Kuinka sHsp:t suojelevat solua stressin tuhoilta on lähes tuntematonta, on kuitenkin pystytty osoittamaan in vitro ja in vivo, että sHsp:t toimivat saperoneina, niillä on kyky tunnistaa ei-laskostuneita proteiineja, kiinnittyä niihin ja estää niitä muodostamasta aggregaatteja ja toisaalta auttaa niitä laskostumaan.
Siis sHsp:t muodostavat homo-oligomeerejä, on havaittu, että jotkut proteiinikompleksit dissosioituvat muun muassa dimeereiksi, kuumuuden tai hapen johdosta. Siis sHsp: muodostavat eistressaavissa oloissa komplekseja, jotka dissosioituvat pienemmiksi komplekseiksi stressitilanteissa ja edelleen muodostavat substraatiproteiiniensa kanssa komplekseja.
Lämpötila ei ainoastaan muuta näiden proteiinikompleksien konformaatiota, on havaittu, että happikin vaikuttaa konformaatioon. Konformaatioita muutetaan muun muassa metioniinitähteiden sulfoksidaatiolla. Sulfoksidaation merkityksestä ei vielä osata sanoa paljoakaan.
SHsp:illä voi olla myös muitakin tehtäviä kuin stressistä selviytyminen, niitä syntetoidaan, monien kasvin kehityksellistenkin tilojen aikana. On todennäköistä, että sHsp:t aikaansaavat kunnollisen kestävyyden kuumuutta vastaan vasta muiden proteiinien ja erilaisten fysiologisten tilojen yhteydessä. On mielenkiintoista, ettei vielä tunneta yhtäkään todellista sHsp:iden substraattia, tämän selvittäminen varmasti valaisisi proteiinien todellista funktiota kuumuuden kestämisessä.
Kalliojärvi (Jämsä, Hämepohja)

| Kalliojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°45′39″N, 24°52′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Valkeajärveen
Järvinumero:  35.722.1.030
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  145,4 m 
Rantaviiva:  0,722 km 
Pinta-ala:  1,69 ha 
Saaria:  ei saaria
 fiKalliojärvi 
Kalliojärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Hämepohjan lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Isojärven Kaatselän ja Valkeajärven välisellä ylängöllä ja kahden mäen välisessä painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven luoteispuolella ja ylänköalueen reunalla sen ohittaa valtatie 9, josta tulee metsäautoteitä järven ohitse. Järven länsipuolella sijaitsee ampumarata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,4 metriä mpy. Siihen on johdettu leveä kuivatusoja, joka alkaa Hirvijärvestä. Sen laskuoja laskee Valkeajärvellä Hietalahden suulle vesireitille, jonka muodostuu peräkkäisten järvien ketjusta: Valkeajärvi, Vähä Valkeajärvi, Karttianjärvi, Liivesjärvi, Sulunjärvi, mikä laskee lopuksi Koljonselän Säkin Oinaspohjan lahteen.
Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa sen eteläpuolella oli suo ja lounaispuolella soranottoalue. Hirvijärven ympäriltä raivattuja peltoja ulottui kyseisen suon etelälaidalle, mitta Kalliojärvi on säilyttänyt metsäisen ilmeensä. Vuoden 1981 kartassa soranotto on laajentunut ja ilmeisesti päättynyt, koska kartassa on kirjoitettu alueen ylle ”Ampumarata”.
Khabrias

Khabrias (m.kreik. Χαβρίας, k. 357 eaa.) oli ateenalainen kenraali. Hän opiskeli Platonin Akatemiassa. Khabrias voitti Gorgopaan johtamat spartalaiset ja aiginalaiset Aiginalla ja komensi laivastoa, joka auttoi Kyproksen kuningasta Euagorasta taistelussa persialaisia vastaan. Vuonna 378 eaa., kun Ateena liittoutui Theban kanssa Spartaa vastaan, hän kukisti Agesilaos II:n lähellä Thebaa.
Vuonna 376 eaa. Khabrias voitti Spartan laivaston lähellä Naksosta. Vuonna 366 eaa. häntä ja Kallistratosta syytettiin petoksesta, Oropoksen neuvomisesta antautumaan thebalaisille. Hänet vapautettiin syytteistä, ja pian hän astui Egyptin kuninkaan Teoksen palvelukseen puolustamaan maata persialaisia vastaan. Liittolaissodan puhjettua vuonna 357 eaa. hän johti Khareen kanssa Ateenan laivastoa. Khabrias kuoli hyökkäyksessä Khiokselle.
Karl Fredrik Sebastian von Schoultz

Karl (Carl) Fredrik Sebastian von Schoultz (5. tammikuuta 1834 Helsinki – 5. elokuuta 1892 Kyzyl Arvat, Turkmenistanin kuvernementti) oli suomalainen sotilas, insinööri ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Schoultzin vanhemmat olivat  kenraalimajuri Constantin Nils Lorenz von Schoultz ja Dorothea Helena Strohbinder ja puoliso Mary Henriette Florence von Schoultz. Insinööri, valtiopäivämies Constantin Runo Georg von Schoultz ja runoilija Arne von Schoultz olivat heidän lapsiaan. Karl Fredrik Sebastian von Schoultz ja hänen puolisonsa kuolivat koleraan lähes samanaikaisesti. Von Schoultz oli Transkaspian rautateiden virkamies, mutta oli käynyt Haminan kadettikoulun ja osallistunut Krimin sotaan. Hän oli työskennellyt insinöörinä useilla Venäjän rautateillä ja saanut kollegineuvoksen arvon.
Von Schoultz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878.
Kanariansaarten luonnonsymbolit

Kanariansaarten luonnonsymbolit ovat eläimiä ja kasveja, jotka on valittu symboleiksi jokaiselle Kanariansaarien saarille omansa. Lisäksi kaikilla Kanariansaarilla on yhteinen eläin- ja kasvisymboli.
Kanariansaarien parlamentti antoi 30. huhtikuuta 1991 määräyksen jokaisen saaren symbolieläimestä ja symbolikasvista. Samalla määriteltiin mitkä ne ovat. Määräyksen allekirjoitti silloinen Kanariansaarien parlamentin hallituksen johtaja Lorenzo Olarte Cullen.
| Saaren nimi | symbolieläin | tieteellinen nimi | nimi espanjaksi | kuva | symbolikasvi | tieteellinen nimi | nimi espanjaksi | kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kanariansaaret | Kanarianhemppo | (Serinus canaria) | esp. El canario |  | Kanariantaateli | (Phoenix canariensis) | esp. La palmera canaria |  |

| Saaren nimi | symbolieläin | tieteellinen nimi | nimi espanjaksi | kuva | symbolikasvi | tieteellinen nimi | nimi espanjaksi | kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| El Hierro | Isohierronsisilisko | (Gallotia simonyi) | esp. El lagarto gigante |  | Foinikiankataja | (Juniperus phoenicea) | esp. La sabina |  |
| La Gomera | Palmankyyhky | (Columba junoniae) | esp. La paloma |  | Makaronesianavokado | (Persea indica) | esp. El viñátigo |  |
| La Palma | Alppivaris | (Pyrrhocorax pyrrhocorax) | esp. La graja |  | Kanarianmänty | (Pinus canariensis) | esp. El pino canario |  |
| Teneriffa | Kanarianpeippo | (Fringilla teydea) | esp. El pinzón azul |  | Kanariantraakkipuu | (Dracaena draco) | esp. El drago |  |
| Gran Canaria | Kanariandoggi | (Canis lupus familiaris) | esp. Perro de Presa Canario |  | Kanariantyräkki | (Euphorbia canariensis) | esp. El cardón |  |
| Fuerteventura | Lännenkaulustrappi | (Chlamydotis undulata fuerteventurae) | esp. La hubara o avutarda |  | Jandiantyräkki | (Euphorbia handiensis) | esp. El cardón de Jandía |  |
| Lanzarote | Albiinorapu | (Munidopsis polymorpha) | esp. El cangrejo ciego |  | Palsamityräkki | (Euphorbia balsamifera) | esp. La tabaiba dulce |  |
Aiheesta muualla

Kanariansaariston symbooleista KanarianSaaret – Islas Canarias -blogi.  9.12.2012. Viitattu 23.8.2019.
Luontomatkoja Kanariansaarille Aarniot, Hannu ja Leena. Viitattu 23.8.2019.
Keltasuvikakkara

| Keltasuvikakkara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Suvikakkarat Glebionis
Laji::  segetum
Kaksiosainen nimi
 Glebionis segetum  (L.) Fourr. 
Synonyymit
 Chrysanthemum segetum L. 
Katso myös
   Keltasuvikakkara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltasuvikakkara eli (aiemmalta nimeltä) keltapäivänkakkara (Glebionis segetum, syn. Chrysanthemum segetum) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvilaji. Se kasvaa 10–70 senttimetriä korkeaksi. Keltasuvikakkara esiintyy alkuperäisenä Välimeren alueen maissa. Se on levinnyt koko Eurooppaan ja lisäksi sitä esiintyy muilla mantereilla: Yhdysvalloissa, Chilessä, Etelä-Afrikassa ja Australiassa. Suomessa keltasuvikakkara on melko harvinainen uustulokas Etelä-Lapin korkeudelle asti.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Keltasuvikakkara – Glebionis segetum
Valkoinen (järvi)

| Valkoinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  61°58′48″N, 23°52′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Paloveden alue (35.32)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  35.323.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  182,5 m  
Rantaviiva:  1,757 km  
Pinta-ala:  7,103 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkoinen 
Valkoinen  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pihlajalahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Nenos-Kieringan valuma-alueeseen (35.323) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 182,5 metriä mpy.
Kaustisten kihlakunta

Kaustisten kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Halsua, Himanka, Kannus, Kaustinen, Lestijärvi, Perho, Toholampi, Ullava ja Veteli. Kihlakunta sijaitsi aluksi Vaasan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Lakitekstissä ja valtioneuvoston asetuksessa kihlakunnan nimi on Kaustisten kihlakunta, vaikka Kaustisen kunnan nimi taivutetaan Kielitoimiston ohjeistuksen mukaan yksiköllisesti (=Kaustisen, Kaustisella).
Varakreivi

Varakreivin kruunu
Varakreivi (tai viskontti) oli keskiajalla hallinnollinen virkamies, joka edusti hallitsijaa paikkakunnalla. Hän saattoi esimerkiksi olla kaupungin hallinnossa toiminut henkilö, joka edusti hallitsevaa ruhtinasta. Myöhemmällä ajalla varakreivi oli Espanjassa, Italiassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kreivin tai jaarlin ja paronin väliin sijoittuva aatelisarvo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varakreivi Wikimedia Commonsissa
Varakuningas

Varakuningas on kahden tai useamman maan tai hallintoalueen yhteisen hallitsijan sijainen alueella, joka kuuluu osana johonkin valtioon. Norjan perustuslaki määräsi 1814–1891, että maassa tuli olla varakuningas Ruotsin kuninkaan sijaisena. Intian varakuninkaaksi nimitettiin 1858–1947 Yhdistyneen kuningaskunnan korkeimpana edustajana toiminutta kenraalikuvernööriä.
Meksikossa ja Perussa asetettiin varakuninkaat virkaansa 1500-luvulla. Nämä espanjalaisten aatelisten joukosta valitut miehet nimitti virkaansa Espanjan kuningas ja Intioiden neuvosto. Varakuninkailla oli laajat valtaoikeudet. He nimittivät siirtomaan virkamiehistön, saattoivat voimaan lait ja valvoivat intiaanien käännyttämistä kristinuskoon. Varakuninkaiksi kutsuttiin myös englantilaisten Irlantiin 1300-luvulla asettamia kuvernöörejä ja 1801–1921 Irlannissa olleita kenraalikuvernöörejä (Irlannin lordiluutnantti).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varakuningas Wikimedia Commonsissa
Kalettomanjärvi (Juupajoki)

| Kalettomanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Juupajoki
Koordinaatit:  61°46′47″N, 24°34′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja Heinäojaan 
Järvinumero:  35.756.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,9 m  
Rantaviiva:  0,46 km  
Pinta-ala:  1,423 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKalettomanjärvi 
Kalettomanjärvi  on Pirkanmaalla Juupajoen Petääjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Juupajoen itäpuolella ja Längelmäen pohjoispuolella olevalla mäkisellä ylänköalueella mäkien välisessä painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven länsirannalla sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne tulee metsäautotie Petääjärveltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,9 metriä mpy. Viereinen suo on ojitettu ja järveen on johdettu kolme ojaa. Nämä oja toimivat samalla laskuojina ja virtaavat suon jälkeen pohjoiseen, missä ojat yhtyvät Heinäojaan. Se laskee Pieneen Valkeajärveen ja Valkeajoen jälkeen Vähään Petääjärveen, jonka vesireitti päätyy lopulta Sahajokeen.
Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa oli ”Kaletonjärvi” ojittamattoman suon äärellä autiona, mutta vuoden 1977 kartassa oli siihen johdettu kaksi ojaa ja länsirannalle rakennettu mökki. Samalla oli maatilojen välinen polku parannettu maantieksi.
Vesipelko

Vesipelko on jatkuva ja tavallisesta poikkeava pelko eli fobia vettä kohtaan. Siihen kuuluu pelkoa ulottumattomissa olevaan veteen tai jopa veteen, joka tulee vastaan arjessakin. Ihmiset kärsivät vesipelosta monilla tavoin ja saattavat kohdata pelkoa, vaikka tietävät ettei vesi meressä, joessa tai vaikka kylpyammeessa tuota mitään vaaraa paikalla ollessaan. He saattavat vältellä veteen kohdistuvia aktiviteetteja, kuten veneilyä ja uimista; he saattavat vältellä uimista vaikka osaisivatkin uida. Tällainen ahdistus liittyy usein märäksi kastumiseen silloin, kun siihen ei ole varautunut, tai joutuessa heitetyksi veteen. [lähde? ]
Karl Fredrik Slotte

Karl Fredrik Slotte (27. lokakuuta 1848 Alaveteli – 19. heinäkuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Hän toimi Polyteknillisen opiston opettajana 1883–1908 ja Teknillisen korkeakoulun professorina vuodesta 1908. Hän tutki nesteiden sisäistä kitkaa ja esitti kaavan sen ja lämpötilan suhteesta. Kaavaa on käytetty myöhemminkin.
Hänen isänsä oli valtiopäivämies Carl Johan Slotte ja veljensä kirjailija Alexander Slotte.
Aiheesta muualla

Mäkelä-Alitalo, Anneli: / Slotte, Karl Fredrik (1848–1914). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kansainvälinen palkokasvien vuosi

Kansainvälinen palkokasvien vuosi (engl. International Year of Pulses) on Yhdistyneiden kansakuntien 68. yleiskokouksen 20. joulukuuta 2013 julistamana vuonna 2016 vietettävä vuosi.     Teema vuoden kunniaksi Suomessa järjestää seminaarin ainakin Luomuliitto.
Verbania

| Verbania |
| --- | --- |
 Verbania ilmakuvasta nähtynä.
 vaakuna
 Verbania
 Koordinaatit: 45°56′N, 8°32′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Verbano-Cusio-Ossola
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Silvia Marchionini
Pinta-ala:  
 – Maa:  37,49  km²
Korkeus:  197 (min. 193 - maks. 693) m
Väkiluku (2015):  30 950 
 – Väestötiheys:  852,50  as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verbania on Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan pääkaupunki Italian Piemontessa. Kaupunki sijaitsee Maggiorejärven rannalla.
Verbanian naapurikunnat ovat Arizzano, Baveno, Cambiasca, Cossogno, Ghiffa, Gravellona Toce, Laveno-Mombello, Mergozzo, Miazzina, San Bernardino Verbano, Stresa ja Vignone.
Nähtävyyksiä

Verbaniassa sijaitseva Villa Taranton puutarha on nähtävyys. Skotlantilaiskapteeni Neil Boyd Mc Eacharn keräsi kasviharvinaisuuksia kaikkialta maailmasta ja loi yhdistelmän brittiläistä ja italialaista puutarhaa suihkulähteineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verbania Wikimedia Commonsissa
Verbano-Cusio-Ossolan maakunta
Antrona Schieranco | Anzola d’Ossola | Arizzano | Arola | Aurano | Baceno | Bannio Anzino | Baveno | Bee | Belgirate | Beura-Cardezza | Bognanco | Borgomezzavalle | Brovello-Carpugnino | Calasca-Castiglione | Cambiasca | Cannero Riviera | Cannobio | Caprezzo | Casale Corte Cerro | Cavaglio-Spoccia | Ceppo Morelli | Cesara | Cossogno | Craveggia | Crevoladossola | Crodo | Cursolo-Orasso | Domodossola | Druogno | Falmenta | Formazza | Germagno | Ghiffa | Gignese | Gravellona Toce | Gurro | Intragna | Loreglia | Macugnaga | Madonna del Sasso | Malesco | Masera | Massiola | Mergozzo | Miazzina | Montecrestese | Montescheno | Nonio | Oggebbio | Omegna | Ornavasso | Pallanzeno | Piedimulera | Pieve Vergonte | Premeno | Premia | Premosello-Chiovenda | Quarna Sopra | Quarna Sotto | Re | San Bernardino Verbano | Santa Maria Maggiore | Stresa | Toceno | Trarego Viggiona | Trasquera | Trontano | Valstrona | Vanzone con San Carlo | Varzo | Verbania | Vignone | Villadossola | Villette | Vogogna
Kirovin piiri (Pohjois-Ossetia-Alania)

Kirovin piiri ( ven. Кировский район, Kirovski raion, oss. Кировы район, Kirovy rajon) on kunnallinen itsehallintoalue Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä Kaukasiassa. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Pohjois-Ossetian naapurialueeseen Kabardi-Balkarian tasavaltaan, koillisessa Mozdokin piiriin, idässä Pravobereznjen piiriin, etelässä Ardonin ja Digoran piireihin. Kirovin piirin pinta-ala on 360 km² ja vuonna  2002 piirissä oli 26 571 asukasta. Piirin hallinnollinen keskus on Elhotovon kylä. Piiriin kuuluu lisäksi kuusi muuta kylää, kukin maalaiskuntansa keskuksia (mm. Iran ja Stavd-Durt).
Viimeinen viivytys

| Viimeinen viivytys |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jorma Kurvinen
Kansitaiteilija:  Markku Bussman
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1984
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  239
ISBN:  951-1-08105-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Viimeinen viivytys on Jorma Kurvisen kirjoittama, vuonna 1984 julkaistu sotaromaani.
Romaani kertoo kesän 1944 ratkaisutaisteluista. Sen päähenkilön Jaakko Rissasen komennossa oleva jääkärijoukkue komennetaan varmistamaan omien joukkojen perääntymistä ja tukkimaan joukkojen käyttämä perääntymistie. Taistelut käydään soiden ympäröimällä korpikannaksella.
Virna Lisi

Virna Lisi
Virna Lisa Pieralisi eli Virna Lisi (8. marraskuuta 1936 Ancona – 18. joulukuuta 2014 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Hän saavutti uransa aikana menestystä yhtä lailla Yhdysvalloissa kuin Euroopassakin.
Lisi esiintyi muiden muassa elokuvissa Romulus ja Remus (1961), Eeva (1962), Miten vaimo murhataan (1965), Et ainakaan minun vaimoni kanssa! (1966), Arabella (1967), Tyttö ja kenraali (1967) ja Kuningatar Margot (1994).
Lisi voitti parhaan naisnäyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1994. Hänelle on myönnetty lisäksi César (1995) sekä kolme David di Donatello -palkintoa (1980, 1983, 1996), joista viimeisin oli erikois-David.
Hän kuoli syöpään 18. joulukuuta 2014 Roomassa.
Aiheesta muualla

Virna Lisi Elonetissä.
Virna Lisi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Volkovskajan metroasema

| Volkovskaja> Волковская |
| --- | --- |

 Pietarin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Frunzen–Primorjen linja
Sijainti:  59.896053°N, 30.358475°E
Paikkakunta:  Pietari, Venäjä
Avattu:  20. joulukuuta 2008
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Volkovskaja (ven. Волковская) on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 20. joulukuuta 2008.
Khabab

| khabab (خبب) abiba |
| --- | --- |
 Sitadelli vanhassa Khababissa.
 khabab
 Koordinaatit: 33°0′51.39″N, 36°16′29.76″E 
Valtio:   Syyria
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khabab on Etelä-Syyriassa Dar'an maakunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupungin asukasluku on 8 000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khabab Wikimedia Commonsissa
Keltasormustinkukka

| Keltasormustinkukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Sormustinkukat Digitalis
Laji::  grandiflora
Kaksiosainen nimi
 Digitalis grandiflora  Mill. 
Katso myös
   Keltasormustinkukka Wikispeciesissä   Keltasormustinkukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora) on sormustinkukkien sukuun kuuluva keltakukkainen ruohokasvi, jota viljellään koristeena. Se kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko

Keltasormustinkukka kasvaa 40–120 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat epäsäännöllisesti sahalaitaiset. Lehdet ovat päältä karvattomat ja alta jäykkäkarvaiset. Keltasormustinkukan kukat ovat keltaiset ja kasvavat terttuna varren latvassa. Kukkien teriö on muodoltaan sormustinmainen, 3–4,5 cm pitkä ja ruskeatäpläinen.
Suvun muiden jäsenten tapaan keltasormustinkukka on hyvin myrkyllinen sisältämiensä glykosidien, digitoksiinin (C41H64O13) ja digitaliinin (C36H56O14) vuoksi.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora)
Kasviatlas: Keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora) Suomessa.
LuontoPortti: Keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora)
Puutarha.net: Keltasormustinkukka (Digitalis grandiflora)
ITIS: Digitalis grandiflora (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Digitalis grandiflora (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Digitalis grandiflora (englanniksi)
Vanha nainen hunningolla

| ”Vanha nainen hunningolla” Erin |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Hunningolla
 Julkaistu: 2011
 Tyylilaji: folk, pop
 Kesto: 03.17
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Erinin muut singlet
| ”Sarah” 2008 | ”Vanha nainen hunningolla” 2011 | ”Popeda” 2011 |
”Vanha nainen hunningolla” on laulaja Erin Anttilan ensimmäinen single hänen ensimmäiseltä sooloalbumiltaan Hunningolla. Single julkaistiin 31. tammikuuta 2011. Kappale on Erinin sanoittama ja säveltämä.
Kappale on ollut Suomen virallisella singlelistalla parhaimmillaan sijalla kahdeksan ja latauslistalla sijalla seitsemän. Kappale on ollut viikon soitetuin kappale sekä Radio Suomessa että paikallisradioissa. Virallisella radiolistalla kappale oli parhaimmillaan yhdeksäs.
20. tammikuuta 2012 järjestyssä Emma-gaalassa kappale oli ehdolla Vuoden biisi -kategoriassa, mutta hävisi sen Jukka Pojan esittämälle "Silkkii" -kappaleelle.
Singlen myynti on ylittänyt singlen kultalevyrajan. Singleä myytiin sen julkaisuvuonna yli 6000 kappaletta.
Kappaleet

Vanha nainen hunningolla – 3.17