stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rånejoki

| Rånejoki Råneälven, Ráddneädno |
| --- | --- |
 Rånejokea Näätämösuandon kohdalla
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi
Lääni:  Norrbotten
Maakunta:  Lappi, Norlanti
Kunnat:  Jällivaara, Boden, Luulaja
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Rånejoen vesistö
Pinta-ala:  4 207 km²  
Järvisyys:  4 % 
Pääuoman pituus:  yli 217 km 
Pääuoman osuudet:  Rånejoki ←Hárrejåhkå
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Råneträsket, Jällivaara
 :  66.9234°N, 20.5708°E
Laskupaikka:  Råneå, Luulajan
 :  65.829167°N, 22.35°E
Läpivirtausjärvet:  Niemiselet, Degerselet, Gunnarsbyträsket, Överstbyträsket, Valvträsket, Bölsselet
Sivu-uomat:  Bjurån, Kvarnån, Abramsån, Rörån, Norr-Lillån, Sör-Lillån, Venetjoki
Taajamat:  Råneå
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  306,9 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m  mpy.
Korkeusero:  306,9 m
Pituus:  190 km  
Kaltevuus:  1,4 m/km
Keskiylivirtaama:  400 m³/s  
Keskivirtaama:  44,2 m³/s  
Keskialivirtaama:  7,9 m³/s  
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Näkymä Korpforsenin kohdalla.
Rånejoki  (myös Raunajoki, ruots. Råneälven, luulajansaameksi Ráddneädno, pohjoissaameksi Rávnaädno ) on Ruotsin Norrbottenin läänissä virtaava 190 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Rånejoen vesistössä sen yli 217 kilometriä pitkään pääuomaan. Se saa alkunsa Råneträsketin järvestä Jällivaarassa, virtaa Bodenin kunnan läpi ja laskee Perämereen Råneåssa Luulajan kunnassa. Joen pääuomassa ei ole vesivoimalaitoksia ja se on toistaiseksi suojeltu vesivoiman rakentamiselta.
Luontoarvoja

Joki kelpaa hyvin melontaretkeilyyn, sillä se on melottavissa lukuun ottamatta sellaisissa koskissa kuin Lassbyforsen, Långforsen ja Niemiforsen, sekä Rånforsenissa Råneåssa. Vesistön vapaa-ajan kalastuksella on jopa kaupallista merkitystä. Joessa esiintyy esimerkiksi haukea ja harjusta koko sen pituudelta. Joki on erityisen kuuluisa jokiravun vahvasta kannasta.
Historiaa

Jokea on 1800–1900-lukujen aikana käytetty puutavaran uittoväylänä. Pääuomaan on uitettu sivujokien metsistä puuta ja se on uitettu alajuoksulla sijaitseville sahoille. Uittoa on autettu perkaamalla joesta joitakin kohtia ja toisaalta puiden kulkua on ohjailtu erialisilla rakenteilla, joita voi edelleen löytää jokivarresta. Uittotoiminta päättyi 1950-luvulla.
Nimistöä

Vesistöalueen ja pääuoman ruotsinkieliset nimet alkavat ”råne”-sanalla, joka esiintyy myös joensuun taajaman Råneån nimessä. Joen nimi on luulajansaameksi Ráddneädno, jossa alkuosa ”ráddna” tarkoittaa ystävää tai naapuria, ja loppuosa ädno suurta jokea (älv). Sama alkuosa esiintyy lähdejärven nimessä Ráddnejávrre (Råneträsket). Joen pohjoissaamelainen nimi on Rávnaädno, joka muistuttaa suomalaisten käyttämää nimeä Raunajoki. Toisaalta, nimen Rávnna (Råneå) merkitystä ei tunneta.
Vesistöalue

Rånejoen vesistön (vesistöaluetunnus 7) pinta-ala on 4 207 neliökilometriä (km² ). Se pääuoma muodostuu alajuoksulla Rånejoen osuuksista, jotka yhdistävät toisiinsa pienet suvannot ja isommat järvet. Yläjuoksulla on suvantoja vähemmän ja nimikkojokena se alkaa Råneträsketistä. Valuma-alueen virallisena pääuomana on vielä järven valuma-alueella virtaava pieni joki Hárrejåhkkå. Se alkaa Vasaratunturin länsipuolella sijaitsevasta pienestä tunturijärvestä Rovasenjärvi.
Vesistö jää kahden suuremman Luulajanjoen vesistön (vesistöaluetunnus 9) ja Kalixjoen vesistön (tunnus 4) väliin ja on niitä yli puolet lyhyempi. Rånejoen alajuoksulla sijaitsee valuma-alueen koillispuolella lyhyen Vitånin vesistön (tunnus 6) valuma-alue ja eteläpuolella vielä pienemmän Altersundetin vesistön valuma-alue (tunnus 8). Suistoalueen kummallakin puolella sijaitsee mereen laskevia lyhyitä ojia.
Mauno Saari

Mauno Saari Helsingin kirjamessuilla 2009.
Mauno Eljas Saari (s. 16. kesäkuuta 1947 Tornio) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja käsikirjoittaja.
Syntyjään peräpohjalainen Saari on ollut toimittaja Suomen Kuvalehdessa, Uudessa Suomessa, Helsingin Sanomissa ja päätoimittajana Iltaset-lehdessä. Hän on kirjoittanut elämäkertakirjoja muiden muassa Lasse Virénistä, Niilo Yli-Vainiosta, Christopher Wegeliuksesta, Paavo Haavikosta ja eräistä muista julkisuuden henkilöistä. Wegelius-kirjan lisäksi hän on käsitellyt 1990-luvun alun talouskriisiä kirjoissaan Näkymätön käsi ja Rahat ja henki. Haavikko ja Saari tekivät pitkään yhteistyötä selvennä.
Saari on tehnyt käsikirjoituksia televisioelokuviin ja -sarjoihin. Timo Bergholmin ohjaama Hyvä veli -sarja kuvaa Suomen pankkikriisiä 1990-luvun alussa. Presidentin mies on kohdehenkilön karrikatyyri kirjana ja sarjana. Televisioelokuva Klooni on Timo Bergholmin ohjaama tarina geeniteknologiasta.
Saaren Paavo Haavikosta kertova kirja Haavikko-niminen mies sai aikaan ennakkokohua, kun Paavo Haavikon poika Heikki Haavikko esitti käräjäoikeudelle vaatimuksen, ettei kirjaa saa julkaista. Käräjäoikeus hylkäsi vaatimuksen.
Vuonna 2022 Saari perusti yhdessä entisen kansanedustajan Mikko Elon kanssa Venäjä-mielisen Naapuriseura-yhdistyksen. Seuraan kuuluu myös Mauno Saaren puoliso, psykiatri, entinen kansanedustaja Pirkko Turpeinen-Saari. Saari on seuran puheenjohtaja.
Teokset

Juoksemisen salaisuudet.  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05522-4
Pimeä ilmansuunta.  (Romaani)  Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-06056-2
Olen yöllä kuunnellut.  (Runokokoelma)  Helsinki:  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06558-0
Saarnaaja: Niilo Yli-Vainion taistelu, testamentti ja päiväkirjat.  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-12075-8
Marja-Liisa.  Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 951-0-12694-2
Puhetta nelikymppisen miehen vaimolle.  Helsinki:  Art House, 1989.  ISBN 951-884-008-3
Minä, Christopher Wegelius: Päiväkirja pimeiden voimien vuosilta.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1992.  ISBN 951-20-4236-3
& Tourunen, Jari: Juhantalon paperit.  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-19116-7
Presidentin mies.  (Romaani)  Helsinki:  Art House, 1998.  ISBN 951-884-229-9
Rakkaudesta rakkaudella.  (Runokokoelma)  Helsinki:  Art House, 2000.  ISBN 951-884-290-6
Marja-Liisa ja Harri: Yhteisten vuosien voitolliset vaiheet jatkuvat.  Helsinki:  Art House, 2000.  ISBN 951-884-289-2
& Sjöholm, Eeva-Liisa & Kuikka, Jukka: 158 syytä ottaa ryyppy.  Helsinki:  Art House, 2003.  ISBN 951-884-380-5
Muistiin merkitsi Väinö Tanner.  Helsinki:  Gummerus, 2005.  ISBN 951-20-7015-4
Näkymätön käsi: Kertomuksia vallasta ja vallan käyttäjistä.  Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7010-3
Jos saan elää: Kirjoituksia ihmiselle.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7294-1
Rahat ja henki: Ahti Hirvosen elämäntase.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7308-5
Haavikko-niminen mies.  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22741-0
& Numminen, Juha: Musta höyhen.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39274-4
Kivimies: Karjalaispoika Reijo Vauhkosen elämäntyö.  Helsinki:  Maahenki, 2014.  ISBN 978-952-301-028-4  2. laitos Juuka: Tulikivi, 2019 ISBN 978-951-95520-7-1
Kuoleman kello.  Helsinki:  Kosmos, 2017.  ISBN 978-952-7144-42-8
Matkalla: Reijo Vauhkonen ja viisaan kiven metsästys.  Porvoo:  Viestintä M. Saari Oy, 2021.  ISBN 978-952-94-5482-2
Aiheesta muualla

Mauno Saari kirjoitti kirjan ystävästään Paavo Haavikosta, Kirjastokaista-video
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Johannes Koroma | Iltalehden päätoimittaja 1983–1984 | Seuraaja: Ralf Friberg |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Leonie Rysanek

Leopoldine "Leonie" Rysanek (14. marraskuuta 1926 – 7. maaliskuuta 1998) oli itävaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan dramaattinen sopraano.
Rysanek oli yksi tšekkiläisen isän ja itävaltalaisen äidin kuudesta lapsesta. Hän joutui toisen maailmansodan aikana työskentelemään sotatarvikkeita valmistaneessa tehtaassa, mutta hänen haaveenaan oli ura näyttelijänä. Hänen vanhin veljensä kannusti hänet ottamaan laulamisen vakavasti. Rysanek pääsikin Wienin kaupungin musiikki- ja taideyliopistoon 16-vuotiaana. Häntä opettivat Alfred Jerger ja sitten Rudolf Großmann. Großmannista tuli Rysanekin ensimmäinen aviomies, mutta liitto päättyi eroon. Myöhemmin hän oli lähes 30 vuoden ajan kuolemaansa saakka naimisissa journalisti Ernst-Ludwig Gausmannin kanssa.
Rysanek debytoi ammattilaisena Innsbruckissa vuonna 1949 Agathen roolissa Carl Maria von Weberin oopperassa Taika-ampuja. Vuosina 1950–1952 hän lauloi Saarbrückenin oopperassa ja vuosina 1952–1954 Baijerin valtionoopperassa. Vuonna 1954 Rysanek teki ensimmäiset esiintymisensä Wienin valtionoopperassa (Senta, Lentävä hollantilainen) ja La Scalassa (Chrysothemis, Elektra). Hän esiintyi Euroopassa tekemänsä uran aikana myös muun muassa Covent Gardenissa ja Salzburgin musiikkijuhlilla. Wieland Wagner kutsui Rysanekin vuonna 1951 Bayreuthin musiikkijuhlien jälleenavaamisen yhteydessä tulkitsemaan Sieglinden roolin oopperassa Valkyyria. Sopraano palasi sinne moneen otteeseen myöhemmänkin uransa aikana Richard Wagnerin oopperoiden eri rooleissa.
Ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa Rysanek teki Sentan roolissa San Franciscon oopperassa 1956. 5. helmikuuta 1959 hän aloitti uransa Metropolitan-oopperassa korvaamalla Erich Leinsdorfin johtamassa esityksessä Maria Callasin Lady Macbethina (Macbeth). Tämän jälkeen hän jatkoikin esiintymistä enimmäkseen New Yorkissa ja Wienissä, vaikka teki myös vierailevia esiintymisiä muualla. Wienin valtionoopperassa Rysanek teki urallaan 532 esiintymistä ja Metropolitan-oopperassa 37 vuoden aikana 299 esiintymistä 24:ssä eri roolissa. Yksi hänen suurimmista menestyksistään oli Keisarinnan rooli Nainen vailla varjoa -oopperassa ensin Wienin valtionoopperassa 1977 ja sitten myös Metropolitan-oopperassa. Wienin-esityksestä Karl Böhmin johdolla nauhoitettu piraattilevytys levisi, kunnes Deutsche Grammophon teki kaupallisen julkaisun vuonna 1985.
Rysanek siirtyi 1980–1990-luvuilla asteittain kohti mezzosopraanorooleja. Hän kiitti uransa pituudesta rauhallista esiintymistahtiaan, johon kuului korkeintaan noin 45 esiintymistä vuosittain. Rysanek teki viimeiset esiintymisensä Metropolitan-oopperassa loppuvuodesta 1995 ja alkuvuodesta 1996 Patarouvan uudessa tuotannossa. Hän sai näihin aikoihin diagnoosin luusyövästä. Rysanek teki kaikkein viimeiseksi jääneen esiintymisensä vuonna 1996 Klytaemnestran roolissa (Elektra) Salzburgin musiikkijuhlilla. Rysanekin sisko Lotte Rysanek oli myös sopraano.
Laajasalo

| Laajasalo> Degerö |
| --- | --- |
 Kruunuvuorenselän rantaa Laajasalon luoteisosassa Tullisaaressa
 Kaupungin kartta, jossa Laajasalo korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  49
Pinta-ala:  8,39 km² 
Väkiluku:  22 419 (31.12.2022)
Osa-alueet:  Hevossalmi, Jollas, Kruunuvuorenranta, Tullisaari, Yliskylä
Postinumero(t):  00590 (Kruunuvuorenranta ja Tullisaari), 00840 (suurin osa Yliskylästä), 00850 (Jollas), 00870 (Hevossalmi ja Yliskylän luoteisosa)
Lähialueet:  Herttoniemenranta, Kulosaari, Santahamina, Tammisalo, Vartiosaari, Villinki
Laajasalo (ruots. Degerö) on saari, peruspiiri ja Helsingin 49. kaupunginosa Kaakkois-Helsingissä. Kaupunginosan osa-alueita ovat Kruunuvuorenranta, Yliskylä, Jollas, Hevossalmi ja Tullisaari.
Laajasalon peruspiiri

Helsingin peruspiirin numero 603:n nimi on sama kuin kaupunginosan eli myös Laajasalo. Peruspiiriin kuuluvat Laajasalon kaupunginosan lisäksi Santahaminan,  Vartiosaaren ja Villingin kaupunginosat.
Osa-alueet

| Osa-alue | Väkiluku | Postinumero | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- | --- |
| Yliskylä | 13 449 | 00840, 00870 | 3,39 |
| Jollas | 3 066 | 00850 | 2,19 |
| Tullisaari | 1 373 | 00590 | 0,65 |
| Kruunuvuorenranta | 2 894 | 00590 | 1,42 |
| Hevossalmi | 1 637 | 00870 | 0,74 |
| Yhteensä | 22 419 |  | 8,39 |
Historia > Esihistoria ja Ruotsin vallan aika

Laajasalo on ollut alkujaan lappalaisten ja hämäläisten kalastusaluetta. Paikannimien perusteella alueella on mahdollisesti ollut esihistoriallisella ajalla Hämäläisen Hauhon Vitsiälän Puupon vanhan kantatalon omistuksia. Alueella on saattanut sijaita myös pysyvää asutusta.
Ruotsalaiset tulivat alueelle keskiajalla, jonka seurauksena myös alueen paikannimet ruotsalaistettiin. Muutamia suomalaisnimiä kuitenkin säilyi (esim. Mustajärvi) ja osa jäi kertomaan alueen aiemmasta käytöstä, esimerkiksi lappalaisiin viittaava Lappvik ja suomalaisiin viittaava Finsviks Ängen.
Ruotsin vallan aikana saarelle perustettiin kartanoita, muun muassa Degerö (1600-luvun puolivälissä), Stansvik (erotettiin Degeröstä 1798) ja Turholm (oli olemassa ainakin jo 1500-luvulla). Stansvikin kartanon mailla toimi useaan otteeseen rautakaivos vuodesta 1776 alkaen, viimeksi vuonna 1839. Sieltä on löydetty muitakin arvokkaita mineraaleja, kuten ametisteja. Kaitalahdessa toimi vuosina 1787–1789 pieni hopeakaivos, josta saatiin myös lyijyä ja sinkkiä. Jollaksen ”kartano” ei ole koskaan ollut varsinainen säteritila, toisin kuin Uppbyn tila, jonka päärakennus on kuitenkin kartanoksi hyvin vaatimaton.
Historia > 1800- ja 1900-luvut

Alkujaan Laajasalon erotti manteresta nykyisen Tammisalon kanavan kohdalla sijainnut salmi. Se kuitenkin maatui umpeen jo 1700-luvulla, jolloin alue tuli niemeksi. Kun etelämmäksi 1800-luvulla rakennettiin nykyinen Laajasalon kanava, Laajasalo tuli jälleen saareksi, mutta siihen alkujaan kuulunut Tammisalo jäi kanavan toiselle puolelle ja siten osaksi mannerta.
Krimin sodan aikana Laajasalon lävitse Herttoniemestä Santahaminaan rakennettiin tie sotilaallisia tarkoituksia varten. Tällä tiellä oli myöhemmin ratkaiseva merkitys Etelä-Laajasalon huvila-asutuksen synnylle. Osa tiestä on nykyään nimeltään Vanha sotilastie. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa monilla varakkailla helsinkiläisillä oli kesähuviloita Laajasalossa. Kieltolain aikana saari oli yksi pirtun salakuljetusreiteistä Virosta Suomeen – paikalliset kalastajat käyttivät tähän tarkoitukseen veneitään. Jatkosodan aikana saarella toimi läheistä pääkaupunkia suojaamassa 101:s raskas ilmatorjuntapatteri ”Itä”, jolla oli neljä 75 millimetrin Škoda-ilmatorjuntatykkiä. Tykkiasemat ovat yhä näkyvissä Aake Pesosen puistossa. Ilmatorjuntapatteri osallistui muun muassa Helsingin puolustustaisteluun helmikuussa 1944.
Laajasalo kuului Helsingin maalaiskuntaan, kunnes se liitettiin Helsinkiin vuoden 1946 alussa toteutetussa suuressa alueliitoksessa. Vuonna 1922 se oli muodostettu taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Alueliitokseen saakka saaresta käytettiin vain ruotsinkielistä nimeä Degerö, mutta vuonna 1946 otettiin käyttöön suomennos Laajasalo (vanh. ruots. deger = suuri). Degerön täsmällinen suomennos olisi Isosaari, mutta koska tämä nimi oli jo käytössä Helsingin alueella, Laajasalo vahvistettiin vuonna 1946 kylän ja vuonna 1959 kaupunginosan nimeksi.
Historia > Satama- ja nykyaika

Laajasalon öljysatama perustettiin vuonna 1951. Laajasalon ensimmäisiä 12 kerrostaloa alettiin rakentaa saaren luoteisosaan Yliskylään joulukuussa 1963. Taloihin tuli runsaat 700 asuntoa, jotka oli tarkoitettu lähinnä eri pankkien asuntosäästäjille.
1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa saarelle rakennettiin runsaasti kerrostaloja. Vilkkain rakennustoiminta pääsi käyntiin, kun Uppbyn tilan omistaja myi noin sata hehtaaria maitaan rakennusliike Wuoriolle. Uppbyn tilan päärakennus tunnetaan nykyään Ylistalona. Satamatoiminta päättyi vuonna 2010, ja sen tilalle alettiin uutta Kruunuvuorenrannan asuinaluetta. Pienempää yritystoimintaa edustavat kaksi venealan yritysten keskittymää Sarvaston venesatamassa ja Puuskaniemessä.
Liikenne

Herttoniemestä Laajasaloon johtaa nelikaistainen Laajasalontie, jonka reilun kilometrin pituinen osuus Tilliruukinlahden ylittävältä sillalta Kuvernöörintien ja Koivusaarentien risteykseen on melko moottoritiemainen ja sillä on kaksi eritasoliittymää. Tie on tarkoitus muuttaa kaupunkibulevardiksi vuosina 2020–2022.
Julkinen liikenne hoidetaan metron liityntälinjoin Herttoniemen metroasemalle. Lisäksi Laajasaloon kulkee yöbusseja Rautatientorilta aikoina, jolloin metro ei kulje.
Laajasalon kautta liikennöivät seuraavat bussilinjat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Linjan numero | Lähtöpiste | Määränpää |
| 84 | Gunillankallio | Herttoniemi (M) |
| 85/85K | Jollas | Herttoniemi (M) |
| 86/86K | Santahamina | Herttoniemi (M) |
| 87 | Kruunuvuorenranta | Herttoniemi (M) |
| 88 | Kaitalahti | Herttoniemi (M) |
| 89 | Yliskylä | Herttoniemi (M) |
| 85N | Jollas | Rautatientori |
| 86N | Santahamina | Rautatientori |
| 87N | Kruunuvuorenranta | Rautatientori |
| 802 | Jollas | Itäkeskus (M) |
Liikenne > Kruunusillat

Elokuussa 2016 päätettiin toteuttaa Kruunusillat-hanke, joka sisältää kymmenen kilometrin mittaisen raitiotieyhteyden Laajasalosta siltoja pitkin päärautatieasemalle. Kolme uutta siltaa rakennetaan välille Kruunuvuorenranta–Korkeasaari, Korkeasaari–Nihti ja Nihti–Merihaka. Siltojen myötä reitti Kruunuvuorenrannasta päärautatieasemalle lyhenee 5,5 kilometrillä ja pyöräilymatka keskustaan lyhenee 40 minuutista 20 minuuttiin.  Reitille suunniteltuja merkittäviä vaihtoyhteyksiä ovat Nihti (Kalasatama–Pasila-raitiotie) ja Hakaniemi (metro). Laajasalossa raitiotie kulkee kahteen eri päätepisteeseen, Yliskylään ja Haakoninlahdelle.
Palvelut ja toimintaa

Suurin osa Laajasalon kaupallisista palveluista on keskittynyt Yliskylään, jossa on myös kirkko ja terveyskeskus. Marraskuussa 2018 Yliskylään avattiin Kauppakeskus Saari, jossa sijaitsee myös kauppakeskuksen tiloissa toimiva kirjasto.
Laajasalossa on kaksi suomenkielistä peruskoulun ala-astetta (Tahvonlahden ja Poikkilaakson ala-asteet) ja yksi yhtenäinen peruskoulu (Laajasalon peruskoulu). Peruspiirissä on lisäksi Santahaminan ala-aste. Lukio lakkautettiin vuonna 2009, jolloin se yhdistettiin Etu-Töölön lukioon. Ruotsinkielinen ala-aste Degerö lågstadieskola on nimestään huolimatta Herttoniemessä, tosin erittäin lähellä Laajasalon siltaa. Helsingin kristillinen opisto, Suomen vanhin kristillinen kansanopisto, toimii saaren pohjoisosassa.
Laajasalossa toimii myös yksityinen Snellman-korkeakoulu, joka kouluttaa opettajia steinerkouluihin ja varhaiskasvattajia steinerpäiväkoteihin. Snellman-korkeakoulu sijaitsee Jollaksessa ja sen rakennukset edustavat pääosin orgaanista arkkitehtuuria. Snellman-korkeakoulu on Suomen ainut virallisesti tunnustettu yksityinen korkeakoulu.
Kirjallisuutta

Halén, Harry: Venäläisten toimista Degerön saarella 1577–1917. Unholan aitta, 2004, nro 21.  ISSN 1795-4657
Strang, Jan: Laajasalolaiset punakukkoa kurittamassa: Degerö FBK – Laajasalon VPK 100 vuotta 1913–2013 (ja siinä sivussa hieman Laajasalon vanhan kyläyhteisön historiaa). Helsinki, 2013. ISBN 978-952-93-2673-0.
Strang, Jan: ”Laajasalon lähisaaret”, Saaristounelmia Helsingissä: Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia, s. 246–275.  Helsinki:  Antiikki-Kirja, 2016.  ISBN 978-951-98135-2-3
Ryūkyū-kuningaskunta

Ryūkyū-kuningaskunta (japaniksi 琉球王国 ryūkyū-ō-koku) oli itsenäinen kuningaskunta, joka hallitsi suurinta osaa Riukiusaarista vuosina 1429-1879. Ryūkyū-kuninkaat yhdistivät Okinawa-saaret, laajensivat kuningaskuntaansa Amami-saarille sekä Sakishima-saarille lähellä Taiwania. Pienestä koostaan huolimatta Ryūkyū-kuningaskunta oli keskeisessä roolissa meriteitse tapahtuneen kaupan verkostossa keskiajalla.
Historia > Kuningaskunnan synty

1300-luvulla Okinawa-saarella hajallaan olleet pienet valtakunnat yhdistyivät kolmeksi ruhtinaskunnaksi: Hokuzaniksi, Chūzaniksi ja Nanzaniksi. Tämä tunnetaan Sanzanin kolmen ruhtinaskunnan ajanjaksona.
Nämä kolme ruhtinaskuntaa sotivat, ja voittajaksi nousi Chūzan. Kiina tunnusti virallisesti Chūzanin johtajat myös Hokuzanin ja Nanzanin kuninkaiksi, saaden näin oikeuden vaatia voiton. Chūzanin hallitsija antoi valtaistuimensa kuningas Hashille; Hashi valloitti Hokuzanin 1416 ja Nanzanin 1429, yhdistäen Okinawan saaret ensimmäistä kertaa, ja perusti ensimmäisen Shō-dynastian. Hashi sai sukunimen "Shō" Ming-keisarilta 1421, tullen tunnetuksi nimellä Shō Hashi (尚巴志).
Shō Hashi omaksui kiinalaisen hierarkkisen oikeusjärjestelmän, rakennutti Shurin linnan sekä pääkaupungin ja Nahan sataman. Useita sukupolvia myöhemmin, vuonna 1469, kuningas Shō Toku kuoli ilman miespuolista perijää. Silloin palvelija ilmoitti, että hän on Tokun adoptoitu poika ja sai investituuran. Tämä teeskentelijä, Shō En, aloitti toisen Shō-dynastian. Ryūkyūn kultainen kausi oli Shō Shinin valtakauden aikana, toisen Shō-dynastian toisen kuninkaan aikana, joka hallitsi 1478-1526.
Kuningaskunta laajensi valtaansa Ryūkyū-saariston eteläisimmille saarille 1400-luvun lopulla, ja 1571 mennessä Amami-Ōshima -saaret pohjoisessa, Kyūshūn lähellä, liitettiin kuningaskuntaan.
Historia > Kultainen kausi

Lähes kahdensadan vuoden ajan Ryūkyū-kuningaskunta oli tärkeä keskus Itä- ja Kaakkois-Aasian merikaupankäynnissä. Suhteidensa myötä Ryūkyū-kuningaskunta sai Kiinalta muutamia laivoja kaupankäyntiä varten. Kiina tunnusti Chūzanin kuninkaan aseman, jolloin ryūkyūlaiset saivat käyttää kiinalaisia satamia. Laivojen ansiosta muutamat ryūkyūlaiset saattoivat opiskella Guozijianissa, Keisarillisessa Akatemiassa, Pekingissä.
Historia > Japanin invaasio

1590-luvun taitteessa Toyotomi Hideyoshi pyysi Ryūkyū-kuningaskuntaa avustamaan hänen sotaretkeään valloittaakseen Korean. Jos se onnistuisi, Hideyoshi aikoi silloin hyökätä Kiinaan. Ryūkyū-kuningaskunnan ollessa verovelvollinen Ming-dynastialle pyyntö hylättiin. Hideyoshin tuhosta seurasi se, että Tokugawan shogunaatti valtuutti Shimazun perheen -Satsuman ruhtinaskunnan lääninherrat— lähettämään lisäjoukkoja valtaamaan Ryūkyūt. Invaasio tapahtui vuonna 1609.
Merkittäviä tapahtumia

1372 Ensimmäinen Ming-dynastian-lähettiläs vieraili Okinawalla, joka oli jaettu kolmeen ruhtinaskuntaan, Sanzanin ajanjaksolla. Viralliset suhteet Kiinan keisarikunnan kanssa alkoivat.
1416 Chūzan valloitti Nakijin, Hokuzanin pääkaupungin.
1429 Chūzan valloitti Shimajiri Osaton, Nanzanin pääkaupungin, yhdistäen Okinawasaaret. Shō Hashi perusti Ryūkyūn kuningaskunnan, halliten kuninkaana pääkaupungissa Shurissa.
1470 Shō En (Kanemaru) aloitti toisen Shō-dynastian.
1477 Kolmas kuningas, Shō Shin, nousee valtaan. Kuningaskunnan kultainen kausi.
1609 Satsuman valtias valloittaa kuningaskunnan. Ryūkyūn kuninkaasta tulee japanilainen vasalli.
1624 Satsuman valtias anastaa Amami-saaret.
1846 Tohtori Bernard Jean Bettelheim (kuoli 1870), englantilainen protestantti-lähetyssaarnaaja, saapuu Ryūkyū-kuningaskuntaan. Hän perustaa ensimmäisen ulkomaalaisen sairaalan.
1853 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry vierailee kuningaskunnassa. Betteleheim lähtee Perryn mukana.
1866 Viimeinen virallinen lähetystö Qingin keisarikunnasta vierailee kuningaskunnassa.
1874 Viimeinen lähetti Kiinaan lähtee Nahasta.
1879 Japani korvaa Ryūkyūn Okinawan prefektuurilla, muodollisesti liittäen saaret. Kuningas Shō Taille (尚泰) annetaan markiisin arvonimi.