stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ardatov
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ardatov Wikimedia Commonsissa
Mordvan tasavallan kaupungit
Pääkaupunki: Saransk / Saran oš

Tasavallan hallinnon alaiset kaupungit: Kovylkino | Ruzajevka

Piirien hallinnon alaiset kaupungit: Ardatov | Insar | Krasnoslobodsk | Temnikov
Essexin piirikunta (Massachusetts)

Essexin piirikunta (engl. Essex County) on Yhdysvaltojen Massachusettsin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 789 034 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskukset ovat Lawrencen ja Salemin kaupungit. Piirikunta perustettiin vuonna 1643.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Essexin piirikunta (Massachusetts) Wikimedia Commonsissa
Erkki Luhtala

Erkki Luhtala (1929–2011) oli kurikkalainen taidemaalari. Luhtala tunnetaan parhaiten hänen luontoaiheisista öljyvärimaalauksistaan. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu abstrakteja öljyväri- ja pastellitöitä.
Luhtala syntyi ja vietti lapsuutensa Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla. Hän voitti jo nuorena kansallisen teini-ikäisten kuvataidekilpailun. Hän sai henkilökohtaista opetusta taidemaalari Matti Taskiselta sekä opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella, jossa samalla kurssilla oli mm. Reidar Särestöniemi. Hän opiskeli myös Helsingin kauppakorkeakoulussa ekonomiksi. Työuransa alkuvaiheet Luhtala työskenteli perheyrityksessä Kurikan Panttilassa. Vuodesta 1975 eteenpäin hän toimi täysipäiväisenä taidemaalarina, ja maalasi lähes elämänsä loppuun saakka ateljeessaan Kurikassa.
Toistuvia teemoja Luhtalalla ovat merelliset maisemat, satamat puuveneineen sekä Lapin tunturit ja kosket. Hänen taiteensa on sekoitus kolorismia ja ekspressiivistä pointillismia. Luhtala hyödynsi töissään impastoa jättämällä palettiveitsen jäljen näkyville. Useiden öljyvärikerrosten ansiosta Luhtalan töiden painoarvo sekä näkyy että tuntuu.
Näyttelyjä

1950-luvulla Pohjalaisen taiteilijaliiton yhteisnäyttely Helsingin taidehallissa
1976 Strindberg yhteisnäyttely Pentti Uusikylän kanssa
1978 Rauman taidemuseo
1992 Galleri Vision, Tukholma
2016 Önningebymuseet, Ahvenanmaa
Aiheesta muualla

Teoskuva Hagelstam
Erkki Luhtala Kansallisgallerian kokoelmissa
Augusto Carvalho

Augusto Carvalho (26. toukokuuta 1917 – 8. elokuuta 1997) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1943 ja nimitettiin Caruarun hiippakunnan johtoon 8. elokuuta 1959. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Severino Mariano de Aguiar, jota avustivat Adelmo Cavalcante Machado ja João José da Mota e Albuquerque.
Carvalho osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 27. lokakuuta 1993.
Essexin piirikunta (Virginia)

Essexin piirikunta (engl. Essex County) on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 10 953 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Tappahannockin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1692.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Essexin piirikunta (Virginia) Wikimedia Commonsissa
Felicità (Al Bano & Romina Powerin kappale)

| ”Felicità” Al Bano & Romina Power |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Felicità
 A-puoli: ”Felicità”
 Julkaistu: 1982
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.13
 Levy-yhtiö: Baby Records
muut singlet
|   | ”Felicità”  |   |
Felicità on italialaisen popduo Al Bano & Romina Powerin single vuodelta 1982. Sen sävelsivät ja sanoittivat Cristiano Minellono, Dario Farina ja Gino de Stefani. Singlen b-puolena on Minellonon ja Farinan teos "Arrivederci a Bahia". Singlen molemmat puolet julkaistiin Al Bano & Romina Powerin studioalbumilla Felicità (1982). Albumi on julkaistu myös nimellä Aria pura.
"Felicità" sijoittui San Remon musiikkifestivaaleilla sijalle kaksi.
"Felicità" on mukana useilla Al Bano & Romina Powerin kokoelma-albumeilla. CD-formaatissa, eli digitaalisena tallenteena, kappale julkaistiin ensi kerran 1980-luvun lopulla. "Felicità" on mainittu myös duon kautta aikain suosituimmaksi kappaleeksi.
"Felicità" oli listamenestys Italiassa ja useissa muissa Euroopan maissa. Saksan singlelistalla se pysyi 40 viikkoa ja korkein sijoitus oli kuudes. Ranskassa sitä myytiin seitsentuumaisena singlenä noin 700 000 kappaletta.
Al Bano & Romina Power levyttivät kappaleesta myös espanjankielisen version "Felicidad". Vuosikymmenten aikana kappale on levytetty myös muun muassa saksaksi, ranskaksi, hollanniksi ja islanniksi.
Augusto César Sandino

Augusto César Sandino
Augusto Sandino (keskellä) matkalla Meksikoon.
Augusto Nicolás Calderón Sandino (18. toukokuuta[lähde? ] 1895 – 21. helmikuuta 1934) oli nicaragualainen vallankumouksellinen, joka johti taistelua Yhdysvaltain sotilaallista läsnäoloa vastaan Nicaraguassa 1926–1933.
Yhdysvaltain hallitus piti häntä lainsuojattomana, mutta hänen seuraajansa kaikkialla Latinalaisessa Amerikassa pitävät häntä sankarina. Hänestä on monille latinalaisamerikkalaisille tullut Yhdysvaltain imperialismin vastaisen taistelun symboli. Hän onnistui vetämään Yhdysvaltain merijalkaväen sissisotaan, ja vaikka hän koki myös tappioita, hän onnistui välttämään kiinnijäämisen. Yhdysvaltain joukot vetäytyivät nähtyään presidentti Juan Bautista Sacasan virkaanastumisen.
Sandino vangittiin ja teloitettiin kenraali Anastasio Somoza Garcían käskystä, joka teki vallankaappauksen kaksi vuotta myöhemmin ja perusti dynastian, joka hallitsi Nicaraguaa yli neljäkymmentä vuotta.
Sandinon perintönä pidetään sandinistien kansallista vapautusrintamaa (FSLN), joka syrjäytti Anastasio Somoza Debaylen hallinnon 1979.
Equals One Sudden Death

| Equals One Sudden Death 2 Times Terror |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. toukokuuta 2010
 Tyylilaji: industrial metal, heavy metal
 Kesto: 45.17
 Levy-yhtiö: Osasto-A
Listasijoitukset
  14.
Equals One Sudden Death on kuopiolaisen 2 Times Terrorin esikoisalbumi, joka julkaistiin 19. toukokuuta 2010. Equals One Sudden Death albumilla esiintyy useita metalliartisteja kuten Zachary Hietala (Tarot), Spellgoth (Turmion Kätilöt), Hurja (Shade Empire, Chaosweaver, Deathchain), Puijon Perkele (Verjnuarmu), DJ Proteus ja Eric Riekkinen jne. Kansitaiteen on tehnyt kuopiolainen kuvataiteilija Timo Kokko.
Kappaleet

D.E.A.D. – 3.23
Lust – 4.03
Kuoleman kehdossa – 3.34
Forever Mine – 3.45
Equals One Sudden Death – 4.25
Maailman tuomari – 3.37
Metalorgy – 3.12
Ikävässä paikassa – 4.01
Vaatteet – 4.48
Vielä joskus – 5.23
Forever Mine (Porn-Bishop-remix) – 5.01
Kokoonpano

MC Raaka Pee – laulu, kitara, koskettimet, ohjelmointi (Turmion Kätilöt, AEON, Ancient Drive)
HC CSD – laulu, lyriikat
Bishop Henrik
Maukka Perusjätkä
Joonas Pulkkinen
Tuple Salmela
Carl Sofia Belzer
Zachary Hietala
Juha Harju
Kalle Pakarinen
Puijon Perkele
Karlos Saatana
Spellgoth
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

http://www.2timesterror.com/news.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Felicitas Rauch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Felicitas Rauch vuonna 2022. |  Felicitas Rauch vuonna 2022. |  Felicitas Rauch vuonna 2022. |  |
Maa:   Saksa
Naisten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | Jalkapallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Englanti 2022 | Jalkapallo |  |
Felicitas Rauch (s. 30. huhtikuuta 1996 Hann. Münden) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 27 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi viisi ottelua ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen.
Rauch on kesästä 2019 edustanut kotimaassaan VfL Wolfsburgia, johon hän siirtyi Turbine Potsdamista.
Europa Universalis IV

| Europa Universalis IV |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Paradox Development Studio
Julkaisija:  Paradox Interactive
Jakelija:  Steam, Humble Store ja Epic Games Store
Ohjaaja:  Johan Andersson
Pelisarja:  Europa Universalis
Pelimoottori:  Clausewitz 2.5 Engine
Julkaistu:   13. elokuuta 2013
Lajityyppi:  strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12 
Alusta:  Microsoft Windows, Linux, OS X
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Europa Universalis IV on Paradox Development Studion kehittämä ja Paradox Interactiven julkaisema reaaliaikainen suurstrategiapeli, joka julkaistiin elokuussa 2013 Microsoft Windowsille, Linuxille ja OS X:lle. Se kuuluu Europa Universalis -pelisarjaan. Pelissä pelaajat voivat hallita valitsemaansa maata vuosina 1444–1821. Pelin tärkeitä osa-alueita ovat esimerkiksi diplomatia, kaupankäynti ja sotiminen.
Pelaaminen

Pelissä on tarkoituksena johtaa yhtä pelin valtioista tekemällä päätöksiä ja toimintoja esimerkiksi valtion hallitsemiseen, diplomaattisiin suhteisiin, kaupankäyntiin ja sotimiseen liittyen. Tärkeitä resursseja ovat esimerkiksi dukaatit, jotka toimivat rahayksikkönä, miesvahvuus ja hallitsijapisteet, joiden määrään vaikuttavat hallitsijan kyvyt, avustajat ja valitut painopisteet. Hallitsijapisteitä käytetään esimerkiksi teknologian kehittämiseen, provinssien kehittämiseen ja liittämään vasallivaltioita emämaihin.
Pelialueena toimii maailmankartta, joka koostuu provinsseista. Suurin osa provinsseista on pelin alussa jonkin valtion hallussa, mutta esimerkiksi Amerikan mantereella on runsaasti valloittamattomia provinsseja. Provinssit tuottavat yleensä pelaajalle dukaatteja, mutta kapinat ovat mahdollisia, jos provinssissa on levottomuutta.
Europa Universalis IV:ssä on tehtäviä, joiden suorittaminen on vapaaehtoista. Tehtävä voi olla esimerkiksi naapurimaan provinssin valloittaminen, uuden mantereen löytäminen tai rakennuksien rakentaminen. Pelissä ei kuitenkaan ole tiettyä päämäärää, vaan pelaaja voi itse asettaa omat tavoitteensa. Pelin voi hävitä, jos menettää kaikki omat provinssinsa.
Diplomatia on tärkeä osa pelin mekanismeja. Liittolaisten hankkiminen, sotien julistaminen, vasallisoiminen ja toisten valtioiden vakoileminen ovat esimerkkejä diplomaattisista toiminnoista pelissä. Sotaan voi kutsua omia liittolaisia, jotka voivat kuitenkin olla hyväksymättä kutsua, mutta toisaalta kohdemaa voi kutsua omia liittolaisiaan mukaan sotaan. Taisteluita käydään sekä maalla että merellä, ja niiden lopputulokseen vaikuttavat armeijan tai laivaston suuruuden lisäksi sen taistelutahto, kuri ja johtajan kyvyt.
Pelissä on suurin osa maailmanhistorian merkittävimmistä uskonnoista, kuten kuusi kristinuskon haaraa, kolme islamin haaraa, hindulaisuus ja juutalaisuus. Jokaisella uskonnolla on omat etunsa pelissä. Esimerkiksi katoliset valtiot voivat saada oman maan edustajan paaviksi, mikä mahdollistaa esimerkiksi ristiretket. Provinssien asukkaita voi käännyttää ajan myötä toiseen uskontoon lähetyssaarnaajien avulla.
Pelissä on paljon satunnaisesti esiintyviä tapahtumia, jotka voivat helpottaa tai vaikeuttaa tavoitteiden saavuttamista. Moni tapahtuma perustuu historian tapahtumiin, kuten esimerkiksi Puola-Liettuan muodostuminen.
Europa Universalis IV:n yksinpelit jakautuvat kahteen tyyppiin: normaaleihin peleihin, joissa voi käyttää huijauskomentoja ja palata aikaisempaan pelitallennukseen, ja "Ironman"-pelimuotoon, jossa edellä mainitut ominaisuudet eivät ole käytettävissä, mutta pelaaja voi ansaita saavutuksia. Tämän lisäksi pelissä on moninpeli, jossa voi pelata muita pelaajia vastaan.
Lisäosat

| Nimi | Julkaistu |
| --- | --- |
Conquest of Paradise: 11. tammikuuta 2014
Wealth of Nations: 29. toukokuuta 2014
Res Publica: 16. heinäkuuta 2014
Art of War: 30. lokakuuta 2014
El Dorado: 26. helmikuuta 2015
Common Sense: 9. kesäkuuta 2015
The Cossacks: 1. joulukuuta 2015
Mare Nostrum: 5. huhtikuuta 2016
Rights of Man: 11. lokakuuta 2016
Mandate of Heaven: 6. huhtikuuta 2017
Third Rome: 14. kesäkuuta 2017
Cradle of Civilization: 6. marraskuuta 2017
Rule Britannia: 20. maaliskuuta 2018
Dharma: 6. syyskuuta 2018
Golden Century: 11. joulukuuta 2018
Emperor: 9. kesäkuuta 2020
Leviathan: 27. huhtikuuta 2021
Origins: 11. marraskuuta 2021
Lions of the North: 13. syyskuuta 2022
Domination: 18. huhtikuuta 2023
Vastaanotto

| Europa Universalis IV> Yhteispisteet.Kerääjä | Europa Universalis IV> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 87/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Destructoid: 9,5/10
Gamereactor: 8/10
IGN: 8,9/10
PC Gamer US: 91/100
Pelaaja: 9/10
Europa Universalis IV sai pääasiassa positiivisia arvioita kriitikoilta, joiden keskimääräinen arvio pelistä oli 87/100 Metacritic-sivustolla. IGN antoi pelille 8,9 pistettä kymmenestä arvioiden sen olevan Europa Universalis -sarjan paras ja yksi lajityypin parhaista.
PC Gamerin T. J. Haferin mukaan pelin valikot ovat selkeät ja tekoäly kehittynyt Paradoxin aiemmista peleistä. Myös Destructoidin Fraser Brown sanoi valikoiden olevan sarjan aiempia osia selkeämpiä ja kiitteli pelin vakautta sekä bugien vähäisyyttä. Suomen Gamereactorin Mika Sorvari puolestaan kehui peliä aiempia osia helpommin lähestyttäväksi, mutta ei pitänyt sen geneerisyydestä, kun taas Pelaaja-lehden Janne Pyykkönen kehui nättejä grafiikoita ja kaupankäynnin ominaisuuksia.
Kesäkuussa 2016 Paradox ilmoitti, että peliä oli myyty yli miljoona kappaletta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Europa Universalis IV Wikimedia Commonsissa
Europa Universalis IV MobyGamesissa (englanniksi)
Augusto Aristizábal Ospina

Augusto Aristizábal Ospina (26. toukokuuta 1928 Manizales – 6. marraskuuta 2004) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. lokakuuta 1954 ja nimitettiin Calin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ceramussan titulaaripiispaksi 2. kesäkuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Uribe Urdaneta, jota avustivat Alfredo Rubio Diaz ja Alfonso Uribe Jaramillo.
Aristizábal Ospina sai 29. lokakuuta 1977 nimityksen Jericón piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 7. lokakuuta 2003.
Augusto Algueró

Augusto Algueró (23. helmikuuta 1934, Barcelona – 16. tammikuuta 2011, Torremolinos) oli espanjalainen sovittaja, säveltäjä ja musiikillinen johtaja. Algueró opiskeli sekä musiikkia että lääketiedettä. Hänen suosituimpia sävellyksiään olivat Penélope (Joan Manuel Serrat), Noelia (Nino Bravo), Tómbola (Marisol) ja La chica ye-ye (Concha Velasco). Yhteensä hän sävelsi yli 500 kappaletta ja kirjoitti noin 200 partituuria elokuviin ja televisioon.
Algueró toimi vuoden 1969 euroviisujen kapellimestarina, sekä johti Espanjan voittokappaleen ja Luxembourgin kappaleen.
Algoeró kuoli kotonaan Torremolinosissa sydäninfarktiin 76-vuotiaana.
Arne Jørgensen

| Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Tanska> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, ruotsalaissysteemi |  |
Arne Jørgensen (15. heinäkuuta 1897 – 16. helmikuuta 1989) oli tanskalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului ruotsalaissysteemissä hopeaa saaneeseen joukkueeseen. Hän oli Aage ja Alfred Jørgensenin veli.
Fear the Walking Dead

| Fear the Walking Dead |
| --- | --- |

Tyyli:   post-apocalypse  kauhu  draama 
Luoja(t):   Robert Kirkman  Dave Erickson 
Perustuu:  Robert Kirkmanin, Tony Mooren ja Charlie Adlardin sarjakuvaan The Walking Dead
Pääosissa:   Kim Dickens  Cliff Curtis  Frank Dillane  Alycia Debnam-Carey  Elizabeth Rodriguez  Lorenzo James Henrie  Mercedes Mason  Rubén Blades 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   AMC    HBO Nordic
Esitetty:  23. elokuuta 2015 –
Tuotantokausia:  8
Jaksoja:  113
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):   Robert Kirkman  Gale Anne Hurd  David Alpert  Dave Erickson  Greg Nicotero 
Tuotantoyhtiö(t):   AMC Studios  Circle of Confusion  Darkwood Productions  Valhalla Motion Pictures 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Fear the Walking Dead on The Walking Dead -televisiosarjaan ja Robert Kirkmanin samannimiseen sarjakuvaan perustuva yhdysvaltalainen televisiosarja.
Los Angelesiin sijoittuvassa sarjassa zombiepidemia on vasta alkamassa eivätkä ihmiset vielä tiedä, mitä on edessä. Sarjan pääosassa on opinto-ohjaaja Madison Clarkin (Kim Dickens) perhe, johon kuuluvat hänen miesystävänsä Travis Manawa (Cliff Curtis), hänen ylisuorittava tyttärensä Alicia ja huumeriippuvainen poikansa Nick.
Fear the Walking Dead alkoi AMC-kanavalla 23. elokuuta 2015 ja oli Yhdysvaltain kaapelitelevisiohistorian katsotuin ensimmäinen jakso 10,1 miljoonalla katsojalla.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Fear the Walking Dead Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Antti Hackzell

| Antti Hackzell |
| --- | --- |

Suomen pääministeri
 Hackzellin hallitus 8.8.1944–21.9.1944  
Presidentti:  C. G. E. Mannerheim
Edeltäjä:  Edwin Linkomies
Seuraaja:  Urho Castrén
Suomen ulkoasiainministeri
 Kivimäen hallitus 14.12.1932–7.10.1936  
Edeltäjä:  Aarno Yrjö-Koskinen
Seuraaja:  Rudolf Holsti
Viipurin läänin maaherra
 1918–1920  
Edeltäjä:  Frans von Pfaler
Seuraaja:  Lauri Kristian Relander
Kansanedustaja
 1.9.1939–5.4.1945  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1881 Mikkeli
Kuollut: 14. tammikuuta 1946 (64 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomuspuolue
Koulutus:  filosofian kandidaatti (1903) oikeustutkinto (1906) varatuomari (1909)
Anders (Antti) Verner Hackzell (20. syyskuuta 1881 Mikkeli – 14. tammikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko, maaherra, diplomaatti ja työmarkkinajohtaja sekä jatkosodan ajan viimeinen Suomen pääministeri. Koulutukseltaan hän oli filosofian kandidaatti ja lakimies, arvoltaan varatuomari. Hackzell on toistaiseksi Suomen kaikkien aikojen lyhimmän aikaa, 45 päivää, istuneen hallituksen pääministeri.
Tausta

Antti Hackzellin vanhemmat olivat rehtori Mathias Gustaf Hackzell ja Helena Nathalia (Lilli) Örn. Hän meni naimisiin vuonna 1914 Elsa Julia Wolffin kanssa, jonka isä oli konsulina toiminut teollisuusmies Carl Oskar Eugen Wolff. Heille syntyi neljä lasta: Kristina (s. 1915), Karin Helena (s. 1917), Martin Mathias (s. 1919) ja Eva Maria (s. 1921). Hackzellin sisko Evi oli naimisissa tunnetun sosialidemokraattisen poliitikon Reinhold Sventon kanssa.
Hackzell pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1903 ja oikeustutkinnon vuonna 1906. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1909. Opintojen jälkeen Hackzell toimi laki- ja liikemiehenä Pietarissa vuosina 1911–1918. Hän oli ylimääräisenä virkamiehenä Suomen kansliassa 1913 ja oikeudenkäyntiapulaisena Suomen passivirastossa Pietarissa 1913–1918.
Poliittinen ura

Hackzell palasi Suomeen Venäjän vallankumouksen jälkeen ja liittyi valkoiseen armeijaan. Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 Hackzell toimi Karjalan rintaman ylipäällikön Aarne Sihvon adjutanttina ja Mikkelin läänin maaherran apulaisena rintaman takana Viipurin lääniä varten. Sodan päätyttyä Hackzell nimitettiin Viipurin läänin maaherraksi 1918. Hän luopui tehtävästä loppuvuodesta 1920 tultuaan valituksi yhdeksi Suomen edustajista Tarton rauhan jälkeen muodostettuun suomalais-venäläiseen sekakomiteaan, jonka tehtävänä oli hoitaa rauhansopimuksesta aiheutuneita käytännön järjestelyjä. Hackzell toimi komitean varapuheenjohtajana.
Poliittinen ura > Diplomaattina Moskovassa

Hackzell nimitettiin Suomen asiainhoitajaksi Moskovaan 1922. Samalla hänestä tuli ministeri ja täysivaltainen lähettiläs. Suomen ja Neuvostoliiton suhteet olivat Hackzellin vuoteen 1927 saakka kestäneellä toimikaudella vaikeat ja molemmat osapuolet suhtautuivat toisiinsa epäluuloisesti. Suhteita rasittivat jo ennestään vuosina 1918–1922 käydyt heimosodat ja helmikuussa 1922 sattunut ns. läskikapina.
Lopulta Hackzellin lähettilään tehtävät Moskovassa päättyivät sosialidemokraattien Väinö Voionmaan noustessa Tannerin hallituksen ulkoasiainministeriksi joulukuussa 1926. Hackzell ei halunnut olla missään tekemisissä ministeri Voionmaan kanssa, sillä Hackzellin mukaan Voionmaa oli ollut sisällissodan aikana laatimassa punakaartin operaatiosuunnitelmia yhdessä kaartin päällikön Ali Aaltosen kanssa. Ulkoministeriön ja Hackzellin välit kiristyivät ja lopulta Hackzell päätyi eroamaan Moskovan lähettilään tehtävistä. Presidentti Relander suunnitteli Hackzellin nimittämistä ulkoasiainministeriön kansliapäälliköksi, mutta seuraavatkaan ulkoministerit eivät kannattaneet nimitystä.
Poliittinen ura > Ulkoasiainministerinä

Pitkäikäisessä Kivimäen hallituksessa Hackzell toimi vuosina 1932–1936 ulkoasiainministerinä yhteensä 1394 päivää. Hackzell pyrki ulkoasiainministerinä lähentämään Suomea puolueettomiin Pohjoismaihin. Eduskunnalle esitettiin joulukuussa 1935 julkilausuma Suomen Pohjoismaisesta suuntauksesta, joka hyväksyttiin eduskunnassa muodollisen yksimielisesti.
Suomen ja Neuvostoliiton vuonna 1932 solmimasta hyökkäämättömyyssopimuksesta huolimatta maiden välit eivät juuri parantuneet. Ulkoasiainministerinä Hackzell sai kuunnella useasti neuvostohallituksen moitteita muun muassa lehdistön neuvostovastaisuudesta ja Suomen epämääräisistä poliittisista suhteista Saksaan.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Hackzell sai tehtäväkseen kesällä 1944 muodostaa hallitus, jonka piti irrottaa Suomi sodasta. Hallitus saatiin muodostettua 8. elokuuta ja se istui 21. syyskuuta asti. Neuvostoliiton Tukholman suurlähettilään Aleksandra Kollontain välityksellä hallitus onnistui saamaan neuvotteluyhteyden Moskovaan elokuun lopulla.
Suomi sai Neuvostoliiton asettamat ennakkoehdot 29. elokuuta: suhteet Saksaan oli välittömästi katkaistava, jotta Suomi voisi lähettää rauhanvaltuuskunnan Moskovaan. Hallitus pääministeri Hackzellin johdolla kertoi eduskunnalle suhteiden katkaisusta 2. syyskuuta. Eduskunta antoi päätökselle tukensa ja aselepo astui voimaan muutama päivä myöhemmin. Hackzell perusteli radiopuheessaan ja eduskunnassa tehtyä päätöstä sillä, että Suomen asema oli merkittävästi huonontunut aiemmin keväällä tehtyjen rauhantunnustelujen jälkeen eikä rauhanehtojen helpottumista ollut enää näköpiirissä.
Hackzellin johtama rauhanvaltuuskunta saapui Moskovaan 7. syyskuuta. Valtuuskunta joutui odottamaan neuvottelujen alkua viikon, sillä Iso-Britannia ja Neuvostoliitto eivät olleet täysin yksimielisiä välirauhan ehdoista. Rauhanneuvottelut alkoivat viimein 14. syyskuuta valtuuskunnan tavattua Neuvostoliiton edustajat. Valtuuskunnan puheenjohtajana toiminut pääministeri Hackzell oli saanut juuri ennen tapaamista halvauskohtauksen, josta hän ei enää toipunut työkykyiseksi. Ulkoasiainministeri Carl Enckell matkusti Moskovaan ja vei rauhanneuvottelut päätökseen. Legendan mukaan Hackzellin sairauskohtaus olisi ollut seurausta Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotovin tylystä käytöksestä neuvottelujen alussa. Hackzell oli kuitenkin ollut hyvin rasittunut jo Moskovaan saapuessaan. Välirauhansopimus allekirjoitettiin 19. syyskuuta 1944.