stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elo-säätiö
Organisaatio

Elo-säätiön toimitusjohtajana on toiminut maaliskuusta 2018 lähtien Bettina Lindfors säätiötä 4,5 vuotta johtaneen Seija Kurunmäen jälkeen. Lindfors toimi aiemmin MTK:n 100-vuotisjuhlavuoden ohjelman päätuottajana.
Organisaatio > Hallitus

Vuonna 2018 Elo-säätiön hallitukseen kuuluivat seuraavat henkilöt:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Leena Saarinen (pj.)  Heikki Antolainen (vpj.)  Kasperi Saari  |  Maria Planting  Harri Koskinen  Ari Lahti  |  Lasse Lehtinen  Pekka Terävä  Heikki Valkama  |  Rafaela Seppälä  Vesa Lehto  Aki Wahlman  |
Historia

Elo-säätiö on perustettu vuonna 2009.
Vuonna 2016 säätiö oli järjestämässä kansallisruokaäänestystä, joka sai suuren mediasuosion ja nosti yleiseen keskustelun sen, mikä on "aidointa" suomalaista ruokaa. Selvä voittaja oli ruisleipä, joka sai neljänneksen äänistä. Kärjen tuntumassa olivat myös karjalanpiirakka, karjalanpaisti,  paistetut muikut/silakat ja perunamuusi. Kansanäänestykseen osallistui lähes 50 000 vastaajaa.
Vuonna 2017 Elo-säätiö kannusti suomalaisia syömään yhdessä Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi. Mukana oli yli kaksisataa yhteistyökumppania, joiden kanssa järjestettiin kuukausittaisia matalan kynnyksen yhdessä syömisen tapahtumia, esimerkkeinä koko Suomen kahvihetki ja maailman suurin kyläjuhla. Elokuussa vietettiin Yhdessä syömisen viikonloppua teemalla "Kukaan ei syö yksin". Tapahtumaa varten Helsinkiin rakennettiin pitkä pöytä, joka ulottui Pohjois-Esplanadilla Stockmannilta presidentinlinnaan, Hyvinkäälle katettiin yli kaksi kahdentuhannen paikan pöytä ja Hämeenlinnan Evolla oli 750 metriä pitkä pöytä kolmelletuhannelle partiolaiselle.
Vuonna 2019 Elo-säätiö, valtioneuvoston kanslia ja suuren joukko ruoka-asiantuntijoita suunnittelivat yhdessä kestävän ruokakulttuurin ohjeistuksen Suomen EU-puheenjohtajistokauden ruokailutilaisuuksia varten.
Tunnustuksia

Vuonna 2012 Elintarviketeollisuusliitto palkitsi Elo-säätiön Vuoden ruokakulttuuriteosta.
Vuonna 2017 Elo-säätiön johtaja Seija Kurunmäki palkittiin Agronomiliitto Vuoden vaikuttajana. Palkintoa perusteltiin hänen "vahvalla näkemyksellä ja sinnikkäällä työllä, joka nosti ruoka-alan Suomi 100 -juhlavuoden keskiöön.
Vuonna 2018 Elo-säätiö sai Alfred Kordelinin säätiön Jaakko Kolmosen rahaston ruokakulttuuripalkinnon. ja Ruokatoimittajien yhdistys palkitsi Elo-säätiön toimitusjohtaja Seija Kurunmäen Ideasipuli-tunnustuspalkinnolla.
Aiheesta muualla

Säätiön verkkosivut
Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto

| Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto > ACER |
| --- | --- |

Perustettu:  2009
Tyyppi:  Erillisvirasto
Tehtävä:  Euroopan unionin kaasu- ja sähköalan sisämarkkinoiden toiminnan ja tehokkuuden ohjaus ja valvonta
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Ljubljana, Slovenia
Johtaja:  Christian Zinglersen
Työntekijöitä:  110
Aiheesta muualla
Sivusto
Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER, engl. Agency for the Cooperation of Energy Regulators) on vuonna 2009 perustettu, Slovenian Ljubljanassa toimiva EU:n erillisvirasto. Se seuraa Euroopan unionin kaasu- ja sähköalan sisämarkkinoita ja pyrki varmistamaan, että ne toimivat tehokkaasti. ACER avustaa kansallisia sääntelyviranomaisia esimerkiksi verkkoja koskevien ohjeiden laadinnassa ja yleisemmin sääntelytehtävän suorittamisessa eurooppalaisella tasolla. Virasto valvoo kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa yhteistyössä energian tukkumarkkinoita ja pyrkii havaitsemaan ja estämään niiden väärinkäytön. Virasto voi tehdä sitovia yksittäisiä päätöksiä rajat ylittävän infrastruktuurin käyttöehdoista ja -turvallisuudesta mikäli sellaiset ovat tarpeen. ACER on asiantuntijaelin, joka antaa EU:n toimielimille lausuntoja sähköön ja kaasuun liittyvissä asioissa. Viraston palveluksessa on 110 ihmistä.
Emppu Pulliainen

| Emppu Pulliainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 1989 (ikä 35) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pulu, Eemeli
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  KeuPa HT
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  19
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  D-Kiekko (S-S) Diskos (III-div./II-div./S-S) JYP-Akatemia (Mestis) Chamonix HC (Ranska) Riemu (S-S)
Emppu Pulliainen (s. 17. elokuuta 1989 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Pulliainen on JYPin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Palokan Kiekkoon. Pulliainen siirtyi B-juniori-ikäisenä Diskokseen kaudeksi 2005–2006. Kaudella 2006–2007 hän oli B-nuorten I-divisioonassa joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 16+13=29. Kaudella 2007–2008 Pulliainen debytoi miesten peleissä pelattuaan neljä ottelua Suomi-sarjajoukkue D-Kiekossa. Kaudella 2009–2010 hän jakoi Diskoksen A-nuorten sisäisen maalipörssin voiton sekä A-nuorten I-divisioonan karsinnoissa viidellä osumallaan Lauri Jurvakaisen kanssa että A-nuorten I-divisioonan runkosarjassa 12 osumallaan Janne Myllymäen kanssa.
Kaudeksi 2010–2011 Pulliainen siirtyi uudelleen III-divisioonassa aloittaneeseen Diskoksen miesten joukkueeseen. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 15+12=27. Diskos nousi II-divisioonaan, jossa Pulliainen oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 13+26=39. Kaudella 2011–2012 hän oli Diskoksen paras syöttäjä 12 syöttöpisteellään. Pulliainen oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta Suomi-sarjaan. Kaudella 2012–2013 hän oli Diskoksen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+18=37 ja Pulliainen jakoi myös joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Petteri Ikosen kanssa. Diskos putosi kauden päätteeksi kuitenkin takaisin II-divisioonaan. Kesken kauden 2013–2014 joukkue lainasi Pulliaisen Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan, jossa hän pelasi kauden loppuun ja jäi 18 pelaamassan runkosarjaottelussa ilman tehopisteitä.
Elokuussa 2014 Pulliainen siirtyi try-outille Mestiksen nousijajoukkue KeuPa HT:hen. Hän sai syyskuussa joukkueeseen kauden 2014–2015 kattavan jatkosopimuksen. Pulliaisen ensimmäinen kokonainen kausi Mestiksessä toi 52 runkosarjaottelussa tehot 13+9=22 ja neljässä playoff-ottelussa yhden maalin. Hän oli runkosarjassa KeuPan kolmanneksi paras maalintekijä. Kaudella 2015–2016 Pulliainen oli tehoilla 12+15=27 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Pudotuspeleissä hän jakoi viidellä syöttöpisteellään KeuPan sisäisen syöttöpörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Kaudella 2016–2017 Pulliainen teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 14+18=32, joilla hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies Samuel Salosen jälkeen.
Kaudeksi 2017–2018 Pulliainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Chamois de Chamonixiin. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä näin ollen runkosarjan avauskierroksella 12. syyskuuta 2017 Dragons de Rouenia vastaan. Ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Pulliainen teki 3. marraskuuta 2017 Image Club d’Épinalia vastaan. Kaikkiaan hänen ensimmäinen pääsarjakautensa toi 33 runkosarjaottelussa tehot 5+4=9 ja kuudessa karsintasarjan ottelussa tehot 1+2=3.
Pulliainen palasi kaudeksi 2018–2019 Suomeen ja siirtyi Suomi-sarjajoukkue Liikunnan Riemuun. Tammikuussa 2019 joukkue lainasi hänet KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen. Siirtotakarajalla helmikuussa Pulliaisen sopimusta jatkettiin kauden loppuun. Pulliainen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Nina Tapio

Nina Tapio (s. 24. helmikuuta 1972) lähde? on suomalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi Taikapeili-duon toisena jäsenenä.
Ura

Tapion laulu-ura alkoi jo 5-vuotiaana muutamalla lastenlevyllä vuonna 1977.
Tapio opiskeli Oulunkylän pop/jazz-konservatoriossa, josta hän valmistui laulunopettajaksi. Vuonna 1994 hän perusti Hanna-Riikka Siitosen kanssa Taikapeili-yhtyeen, joka julkaisi kolme albumia vuoteen 1999 mennessä. Taikapeilin albumeista Suuri salaisuus (1994) myi platinaa ja Nähdään taas! (1995) kultaa. Tapio ja Siitonen lauloivat yhdessä Aia-yhtyeessä. Vuosina 1998 ja 2003 Tapio julkaisi myös useita levyjä Adiemus-Singerseissä, joka on esiintynyt ympäri maailmaa Karl Jenkinsin kanssa.
Vuonna 2005 Tapio esitti taustalaulut Geir Rönningille Kiovan Euroviisuissa. Hänet ja Hanna-Riikka Siitonen kutsuttiin vuoden 2006 Euroviisujen esikarsintoihin kappaleella Who I Am, mutta he eivät edenneet kilpailuun. Tapio ilmoitti Suomen antamat Euroviisupisteet vuonna 2006 järjestetyissä Euroviisuissa.
Tapio on toiminut taustalaulajana monella suomalaisella levyllä, esimerkiksi Kirkan, Tauskin, Einin, Kake Randelinin, Matin ja Tepon ja Meiju Suvaksen levyillä.
Tapio toimi Suomen Idols-ohjelman tuomarina vuosina 2005–2008 ohjelman toisella, kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella. Vuonna 2011 hän toimi ohjelman päätuomarina sen viidennellä tuotantokaudella.
Syyskuussa 2017 Tapio korvasi Jean S. -yhtyeessä Timo Kärkkäisen.
Tapio on toiminut ääninäyttelijänä useissa animaatioelokuvissa sekä animaatiosarjoissa, muun muassa Arielin roolissa Pieni merenneito -elokuvissa sekä Jessien roolissa Toy Story -elokuvissa että Maikin roolissa Lauri kilpa-autossa.
Yksityiselämä

Myös Nina Tapion äiti Irma Tapio on tunnettu laulaja. Nina Tapio erosi vuonna 2006 muusikkomiehestään Martti Forsbergista, jonka kanssa hänellä on kaksi tyttöä. Tapio avioitui vuonna 2012 stunt-ammattilaisen ja papin Reijo Kontion kanssa, jonka oli tavannut vuonna 2007. Heillä on vuonna 2012 syntynyt poika. He jättivät yhteisen avioerohakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen syyskuussa 2020.
Diskografia > Taikapeilin kanssa

Suuri salaisuus (1994)
Nähdään taas! (1995)
Nukahda, jos uskallat (1999)
Diskografia > Adiemuksen kanssa

Adiemus III: Dances of Time (1998)
Adiemus V: Vocalise (2003)
Best of Adiemus
Kiri sings Karl (2005)
Tlep (2006)
Diskografia > Muut

Ethän käänny pois (Nina Tapio & Tomi Metsäketo, 2003)
My One and Only Love (Nina Tapio & Geir Rönning, 2005)
Jotain jää (Nina Tapio & Mikko Leppilampi, 2005)
Elämän syliin (Nina Tapio, 2005)
Etsin (Nina Tapio, 2007)
Omia (AiA, 2011)
Joutsenet joella (single, Nina Tapio, 2018)
Ralph Saenz

| Ralph Michael Saenz |
| --- | --- |
 Ralph Saenz Steel Pantherin riveissä
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1965 (ikä 59) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Michael Starr Michael Diamond Michael Saenz David Lee Ralph
Aktiivisena:  1994–
Tyylilajit:  glam metal, hard rock
Yhtyeet:  Steel Panther (2000–) L.A. Guns (1997–1998) Atomic Punks (1994–2008)
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ralph Saenz (s. 17. toukokuuta 1965 Chicago, Illinois, Yhdysvallat), taiteilijanimeltään Michael Starr, on yhdysvaltalaisen glam metal -yhtye Steel Pantherin laulaja.
Ennen Steel Pantheria Saenz lauloi L.A. Gunsin Wasted -EP:llä. Hän on laulanut myös yhtyeissä 7% solution, First Cause, Longgone ja Nightfall. Saenzilla on myös ollut pieni elokuvasuoritus Rock Star -elokuvassa.
Aiheesta muualla

Metal Archives
Ralph Saenz Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Steel Panther |
| --- | --- |
 Michael Starr (Ralph Saenz)  Satchel (Russ Parrish)  Stix Zadinia (Darren Leader)  Joe "Spyder" Lester   Ray Luzier  Lexxi Foxx (Travis Haley) 
Studioalbumit:  Feel the Steel  Balls Out  All You Can Eat  Lower the Bar  Heavy Metal Rules  On the Prowl 
DVD:t:  Fat Girl (Thar She Blows) - The Video  British Invasion 
Musiikkivideot:  Fat Girl (Thar She Blows)  Death To All But Metal  Community Property  If You Really Really Love Me  Party Like Tomorrow is the End of the World  The Burden of Being Wonderful  Gloryhole  Pussywhipped  She's Tight  Poontang Boomerang  I Got What You Want  Wasted Too Much Time  Fuck Everybody  All I Wanna Do Is Fuck (Myself Tonight)  Always Gonna Be a Ho  Gods of Pussy  Heavy Metal Rules  Let's Get High Tonight  Fuck 2020  Never Too Late (To Get Some Pussy Tonight)  1987  Friends With Benefits 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
JS Ise

| JS Ise |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  IHI Marine United, Yokohama
Kölinlasku:  30. toukokuuta 2008
Laskettu vesille:  21. elokuuta 2009
Palveluskäyttöön:  16. maaliskuuta 2011
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 950 t (standardi) 19 000 t (kuormattu)
Pituus:  197 m
Leveys:  33 m
Syväys:  7 m
Koneteho:  100 000 shp yht. 75 MW
Propulsio:  COGAG: 4 × GE LM2500 -kaasuturbiinia
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  noin 350 henkeä majoituskapasiteetti noin 450
Aseistus
Aseistus:  10 × helikopteria 2 × Mk 41 VLS 2 × 20 mm Phalanx CIWS 6 × HQS-303 324 mm sukellusveneentorjuntatorpedoputkea
JS Ise (runkonumero DDH-182) on Japanin meri-itsepuolustusvoimien Hyūga-luokan helikopterein varustettu hävittäjä, vaikka se kansainväliseltä luokitukseltaan on helikopteritukialus.
Valmistus

Aluksen tilaus vahvistettiin Heisein 18 vuoden budjetissa (2006), minkä vuoksi se tunnetaan Japanin meri-ilmapuolustusvoimissa myös nimellä 18DDH. Alus tilattiin IHI Marine Unitedilta, jonka Yokohaman telakalla köli laskettiin 30. toukokuuta 2008. Se laskettiin vesille 21. elokuuta 2009 ja otettiin palvelukseen 16. maaliskuuta 2011.
Palvelus

Aluksen ensisijaisena tehtävänä on olla Kureen sijoitetun saattajaosasto 4:n komentoaluksena sekä tarjota sille helikopteritukea.
Flying Finn

| Flying Finn |
| --- | --- |
 IATA: –  –  ICAO: FFW 
Kutsukoodi:  FLY FINN
Perustettu:  2002
Lakkautettu:  toiminta loppunut 2004, poistettu kaupparekisteristä 2011.
Laivaston koko:  2
Kohteiden määrä:  10
Solmukohdat:  Helsinki-Vantaan lentoasema
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Avainhenkilö(t):  Peter Sevelius
Flying Finnin MD-83 (OH-LMR) Helsinki-Vantaan lentoasemalla marraskuussa 2003
Flying Finn Oy oli Suomen ensimmäinen halpalentoyhtiö. Sen kotikenttä oli Helsinki-Vantaan lentoasema.
Historia

Flying Finn jätti ansiolentolupahakemuksen 4. marraskuuta 2002. Yhtiön alkupääoma oli 1,7 miljoonaa euroa. Yhtiön liikeidea tuli ravintolatoimintaa harjoittavalta Pekka Rantakarilta, ja kuuluisin yhtiön sijoittajista oli entinen ralliautoilija Juha Kankkunen, joka omisti kahdeksan prosentin osuuden yhtiöstä. Halvat lentoliput perustuivat tarkkaan rahankäyttöön, eli lippuja myytiin vain Internetissä ja puhelimitse. Lennoilla ei myöskään tarjottu ilmaisia ruokia, ja peruutusehdot olivat rajoittavat. Lentoyhtiön alku oli lupaava, sillä aikaisemmin linja-autoja ja junia käyttäneet matkustajat ostivat nyt halpoja lentolippuja.
Flying Finnin ensilento lähti sunnuntaina 16. maaliskuuta 2003 aikataulussa kello 17.15 kohti Rovaniemeä, jonne se saapui viisi minuuttia etuajassa. Rovaniemellä kaikki matkustajat toivotettiin tervetulleiksi ruusuilla elävän musiikin säestämänä.
Yhtiön johtaja oli Peter Sevelius. Koneiden lentäjät olivat Finnairilta eläkkeelle jääneitä. Yhtiön kilpailijoita olivat Finnair, Ryanair ja Söder Airlines. Yhtiö pakotti muun muassa Finnairin laskemaan hintojaan vähän kysytyillä reiteillä jopa yli 50 prosenttia, kun Flying Finn tarjosi jopa 19 euron hintaisia lentoja Suomen sisällä.lähde?
Flying Finn operoi kahdella MD-83-koneella (OH-LMR ja OH-LMS, molemmat entisiä Finnairin koneita) jotka oli vuokrattu caymansaarelaiselta yhtiöltä. Yhtiöllä oli lentoyhteydet Helsingistä Ouluun, Kuopioon, Rovaniemelle, Vaasaan, Joensuuhun, Kuusamoon, Ivaloon, Kittilään ja Lontooseen.
Tammikuussa 2004 yhtiötä uhkasi lentokoneiden vuokraussopimuksen päättyminen, joka johtui edellisen vuoden marraskuusta lähtien maksamattomista vuokrista. Pahoissa talousvaikeuksissa (velkaa noin 8 miljoonaa euroa) ollut yhtiö perui lentonsa Lontooseen ja aloitti velkasaneerauksen. 27. tammikuuta 2004 yhtiö lopetti kaikki lentonsa ja valmistautui konkurssiin. Konkurssihakemus Vantaan käräjäoikeuteen jätettiin 11. helmikuuta.
Yhtiön rahoitusrakenteen parantaminen olisi edellyttänyt merkittävää ulkopuolista lisärahoitusta yhtiön omistajatahojen sijoittaman 3,2 miljoonan euron lisäksi.
Yhtiö oli löytänyt sijoittajan, joka saamalla yhtiöstä osake-enemmistön olisi kahdeksan miljoonan euron lainarahoituksen turvin vakauttanut yhtiön rahoitustilanteen. Viranomaisen mukaan tämä ratkaisu ei soveltunut yhtiön tilanteeseen, vaan yhtiön olisi pitänyt nostaa merkittävästi osakepääomaansa. Aiemmin yhtiö oli neuvotellut rahoituksesta vuonna 2003 toistuvasti suomalaisten yritysten ja yksityishenkilöiden kanssa, mutta neuvottelut päättyivät joka kerta siihen, että sijoittajat eivät saaneet määräysvaltaa yrityksessä.
Konkurssissa ilman matkalippua jäi 20 000 ihmistä. Vuonna 2008 Turun käräjäoikeus tuomitsi yhtiön avainhenkilöitä 7-11 kuukaudeksi vankeuteen. Entinen toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja tuomittiin törkeästä velallisen epärehellisyydestä, konsultti ja toinen yhtiön ulkopuolisen henkilö saivat rangaistuksensa avunnannosta törkeään velallisen epärehellisyyteen.
Flying Finnin tietä halvoissa kotimaan lennoissa seurasi Blue1, joka aloitti toimintansa Suomen sisäisillä lennoilla Ouluun kaksi kuukautta Flying Finnin konkurssihakemuksen jälkeen.
Aiheesta muualla

Flying Finn laskeutui Ouluun Kaleva 23.4.2003
Anton Wilhelm Arppe

Limingan kirkko
Ylitornion kirkon kellotorni
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Anton Wilhelm Arppe (31. toukokuuta 1789 Kitee – 29. toukokuuta 1862 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Arppe opiskeli Tukholman taideakatemiassa vuosina 1806–1810 ja toimi vuosina 1809–1810 Tukholman yli-intendentinkonttorissa ylimääräisenä konduktöörinä. Arppe nimitettiin 11. joulukuuta 1810 konduktööriksi Suomen Yleisten rakennusten intendentinkonttoriin, joka oli Suomen sodan jälkeen perustettu. Yhdessä Charles Bassin kanssa Arppe sai huolehdittavakseen sodan tuhojen korjauksen ja monien uusien julkisten rakennusten suunnittelemisen. Helsingin uudelleenrakennusta varten oli perustettu oma toimikunta, jonka johtoon oli määrätty J. A. Ehrenström.
Arppe ehti toimia intendentinkonttorissa vielä Carl Ludvig Engelin ja Ernst Lohrmannin johtajakausilla. Arppe erosi intendentinkonttorin palveluksesta 12. syyskuuta 1844.
A. W. Arppen suunnittelemia rakennuksia

Ylitornion kirkon kellotapuli – 1811
Luopioisten kirkko – 1812–1813
Kalajoen kirkon kellotapuli – 1815
Karungin kirkko – 1817
Enon kirkko – 1818
Reisjärven kirkko – 1820
Jämsän kirkko – 1821
Kirkkonummen kirkon kellotapuli – 1824
Limingan kirkko – 1826 (yhdessä A. F. Granstedtin kanssa)
Suodenniemen kirkko – 1831
Laukaan kirkko – 1835 (yhdessä C. L. Engelin kanssa)
Tampereen kruununmakasiini (nyk. Tampereen taidemuseo) – 1838 (yhdessä C. L. Engelin kanssa)
Porvoon tuomiorovastin pappila – 1840
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anton Wilhelm Arppe Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Kaikista kaikkein

| Kaikista kaikkein Heikki Hela |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 1994 JJ-studio, Tampere
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Heikki Silvennoinen, Jyrki Niemi
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 41.46
 Levy-yhtiö: Porkkana Ryhmä Oy
Heikki Helan muut julkaisut
|   | Kaikista kaikkein 1994 | Se tulee läpi 1996 |
Kaikista kaikkein on Heikki Helan ensimmäinen sooloalbumi. Se nauhoitettiin ja julkaistiin vuonna 1994. Suurin osa albumin kappaleista on Heikki Helan omia sävellyksiä ja sanoituksia. Joukossa on myös neljä Juice Leskisen sanoittamaa laulua, joista ”Maailmanmies” on käännös Peter Greenin kappaleesta ”Man of the World”.
Tunnetuin kappale albumilta on ”Uneton yö”, josta tehtiin myös musiikkivideo. Video esitettiin ensimmäisen kerran Kummeli-ohjelmassa.
Kappaleet

Kaikista kaikkein – 5.04 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Uneton yö – 4.00 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Hiljainen musiikki – 3.25 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Pälkäneeltä päin – 2.46 (säv. Heikki Hela, san. Juice Leskinen, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Rakastatko vielä kun on ilta – 4.17 (säv. Heikki Silvennoinen, san. Juice Leskinen, sov. Heikki Silvennoinen)
Maailmanmies – 2.56 (säv. Peter Green, san. Juice Leskinen, sov. Peter Green & Heikki Silvennoinen)
Onnentähti – 4.07 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen, Heikki Hela & Jyrki Niemi)
Soittoni suruja – 4.25 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Sadetanssija – 3.11 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Piru vie – 3.07 (säv. Heikki Hela, san. Heikki Hela, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Ja taas ja taas – 4.28 (säv. Heikki Hela, san. Juice Leskinen, sov. Heikki Silvennoinen & Heikki Hela)
Muusikot

Heikki Hela – laulu
Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet
Timo Kahilainen – kosketinsoittimet, flyygeli, Rhodes, Hammond-urut, taustalaulu
Jouko Laivuori – Hammond-urut (kappale 5)
Jyrki Niemi – pasuuna (kappale 7)
Petri Nieminen – saksofoni (kappale 7)
Jarmo Nikku – kitarat, sitar
Anssi Nykänen – rummut
Harri Rantanen – basso, nauhaton basso, taustalaulu
Safka Pekkonen – haitari (kappale 11)
Heikki Silvennoinen – kitarat, taustalaulu, sitar, dobro
Aiheesta muualla

Kaikista kaikkein discogs.com -sivustolla
Hyūga-luokka

| Hyūga-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  13 950 t (standardi) 19 000 t (kuormattu)
Pituus:  197 m
Leveys:  33 m
Syväys:  7 m
Koneteho:  100 000 shp yht. 75 MW
Propulsio:  COGAG: 4 × GE LM2500 -kaasuturbiinia
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  noin 350 henkeä majoituskapasiteetti noin 450
Aseistus
Meritorjunta:  10 × helikopteria 2 × Mk 41 VLS 6 × HQS-303 324 mm sukellusveneentorjuntatorpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × 20 mm Phalanx Block 1B CIWS
Hyūga-luokka on Japanin meri-itsepuolustusvoimain kahden helikopterihävittäjän muodostama alusluokka.