stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Minor-veneet
Kaikki mallit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Malli | Pituus | Leveys | Vuosimalli |
| minor 25 | 7,72 | 2,75 | 2010 |
| minor 21 wr | 6,4 | 2,35 | 2010 |
| minor 25 wr | 7,6 | 2,6 | 2004 |
| minor 27 | 8,5 | 2,85 | 2010 |
| minor 27 msw | 8,5 | 2,85 | 2005 |
| minor 27 wrsd | 8,5 | 2,85 | 2004 |
| minor 28 cf | 8,3 | 2,8 | 1999 |
| minor 28 colombo fisherman | 8,3 | 2,8 | 1998 |
| minor 28 columbo fisherman | 8,3 | 2,85 | 1993 |
| minor 28 columbus | 8,3 | 2,85 | 1993 |
| minor 28 mid cabin 2000 | 8,3 | 2,85 | 2000 |
| minor 28 viking | 8,3 | 2,85 | 2001 |
| minor 29 oscar | 8,7 | 3 | 2005 |
| minor 29 oscar 2000 | 8,7 | 3 | 2000 |
| minor 29 oscar pilot | 8 | 3 | 1997 |
| minor 29 oscar pilot ac | 8,8 | 3 | 1999 |
| minor 31 | 9,7 | 3,2 | 2010 |
| minor 34 wr open | 10,15 | 3,36 | 2004 |
| minor 34 wr salon | 10,15 | 3,36 | 2001 |
| minor 640 | 6,4 | 2,35 | 1988 |
| minor 640 turbo | 6,4 | 2,35 | 1990 |
| minor 6400 turbo | 6,4 | 2,35 | 1995 |
| minor 6400 turbo | 6,4 | 2,35 | 1999 |
| minor 6400 walk round cabin | 6,4 | 2,35 | 2000 |
minor 650 cabin: 
| minor 6400 wr | 6,4 | 2,35 | 2001 |
| minor 645 turbo | 6,4 | 2,35 | 1994 |
| minor 700 | 7 | 2,6 | 1983 |
| minor 700 c | 7 | 2,6 | 1988 |
minor 700 cabin: 
| minor 700 camper | 7 | 2,6 | 1990 |
| minor 700 camper turbo | 7,1 | 2,6 | 1992 |
| minor 700 t | 7 | 2,6 | 1987 |
| minor 7000 camper | 7 | 2,6 | 1991 |
| minor 750 classic | 7,5 | 2,6 | 1997 |
| minor 750 classic | 7,5 | 2,6 | 1996 |
minor 7100: 
| minor 7600 range | 7,6 | 2,6 | 1997 |
| minor 7600 range ii | 7,6 | 2,6 | 1999 |
| minor 7600 range iii | 7,6 | 2,6 | 2002 |
| minor 770 | 7,6 | 2,6 | 2005 |
| minor 770 ac | 7,7 | 2,6 | 1999 |
| minor 770 after cabin | 7,7 | 2,6 | 1998 |
| minor 800 c | 8 | 2,65 | 1988 |
| minor 800 camper | 8 | 2,6 | 1994 |
| minor 800 t | 8 | 2,65 | 1987 |
| minor 800 transport | 8 | 2,6 | 1996 |
| minor minorita 21 | 6,4 | 2,35 | 1993 |
| minor minorita 21 turbo | 6,4 | 2,35 | 1998 |
| minor offshore 25 | 7,75 | 2,7 | 2008 |
| minor offshore 31 | 9,7 | 3,2 | 2007 |
Aiheesta muualla

Yrityksen nykyiset sivut (Sargo boats)
Yrityksen vanhat sivut
Nettivene.com Minor-veneet myynnissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Walton Eller

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Walton Eller Pekingin kesäolympialaisissa vuonna 2008. |  Walton Eller Pekingin kesäolympialaisissa vuonna 2008. |  Walton Eller Pekingin kesäolympialaisissa vuonna 2008. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | Kaksoistrap |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kairo 2001 | Kaksoistrap, joukkue |  |
|  Kultaa | Nikosia 2003 | Kaksoistrap |  |
|  Kultaa | Nikosia 2003 | Kaksoistrap, joukkue |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | Kaksoistrap, joukkue |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | Kaksoistrap |  |
|  Pronssia | Lonato 2005 | Kaksoistrap, joukkue |  |
Walton Glenn Eller III (s. 6. tammikuuta 1982 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen haulikkoampuja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Walton Eller on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksoistrapissa kuusi mitalia. Hän voitti henkilökohtaista kultaa Nikosiassa 2003 ja joukkuemaailmanmestaruuksia Kairossa 2001, Nikoisassa 2003 ja Zagrebissa 2006. Himmeämpiä mitaleitä Ellerillä on henkilökohtainen hopea Lahdesta 2002 ja joukkuepronssi Lonatosta 2005.
Eller voitti olympiakultaa kaksoistrapissa Pekingissä 2008. Hän johti selvästi peruskilpailun jälkeen. Finaalisarjassa hän oli vasta kolmanneksi paras, mutta voitti silti kultaa kolmen kiekon erolla Italian Francesco D'Aniello.
Werner Lindman

Werner Lindman.
Werner Lindman (13. kesäkuuta 1855 Raahe – 15. marraskuuta 1916 Kalajoki) oli suomalainen lääkäri ja amatöörilintutieteilijä.
Lindmanin vanhemmat olivat merikapteeni Anders Lindman ja Maria Sofia Leufstadius. Lindman luki ylioppilaaksi Oulun lyseosta ja valmistui 1873. Hän opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1877, lääketieteen kandidaatiksi 1879 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1883.
Lisensiaatintutkinnon jälkeen hän toimi neljä kuukautta apulaislääkärinä silmätautien klinikalla. Näihin aikoihin hän sairastui munuaistautiin, joka vaivasi häntä loppuelämän ajan. Vuonna 1884 Lindman sai Pudasjärven piirilääkärin viran. Kalajoen piirilääkärinä hän toimi vuodesta 1891 lähtien.
Lindman kuului lääkäriseura Duodecimin perustajiin vuonna 1881 ja keksi seuran nimen. Vuonna 1885 hän avioitui Augusta Elisabeth Lagerlöfin kanssa. Avioliitosta ei syntynyt lapsia.
Lindman harrasti lintujen munien keräilyä. Hänen kokoelmansa kattoi 243 lintulajia ja 796 pesyettä. Lindmanin kuoltua leski lahjoitti kokoelman Helsingin yliopistolle.
Werner Krauss

| Werner Johannes Krauss |
| --- | --- |
 Krauss vuoden 1920 tienoilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1884  Coburg, Saksan keisarikunta
Kuollut: 20. lokakuuta 1959 (75 vuotta) Wien, Itävalta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Tohtori Caligari (Tri Caligarin kabinetti)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Werner Johannes Krauss (23. kesäkuuta 1884 - 20. lokakuuta 1959) oli saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan pääroolistaan Tohtori Caligarina ekspressionistisessa kauhuelokuvassa Tri Caligarin kabinetti (1920) sekä useista rooleistaan natsi-Saksan aikaisessa juutalaisvastaisessa propagandaelokuvassa Vallanhimo (1940). Krauss oli yksi Saksan suosituimpia näyttelijöitä 1900-luvun alkupuolella, mutta hänen yhteistyönsä natsien kanssa teki hänestä hyvin kiistellyn hahmon; Kraussia kiellettiin esiintymästä teatterissa ja elokuvissa Saksassa ensimmäisinä toista maailmansotaa seuraavina vuosina, ja hän joutui osallistumaan denatsifikaatio-ohjelmiin ennen kuin hän sai taas esiintyä Saksassa. Lisäksi hänen esiintymisensä aiheuttivat tämänkin jälkeen protestointia, erityisesti Berliinissä paikallisten juutalaisten keskuudessa.
Wilma

Wilma voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Wilma, naisen nimi
Wilma, yhtye
Wilma, Atlantilla vuonna 2005 muodostunut hurrikaani
Wilma, Primus-kouluhallintojärjestelmän WWW-liittymä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Wilma”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Verikoirat (salaseura)

Verikoirat oli vuosina 1905–1906 Helsingissä toiminut salaseura ja terroristiryhmä, jonka jäsenet olivat aktivistien toiminnassa mukana olleita helsinkiläisiä lyseolaisia. Ryhmän jäsenet tekivät poliiseja ja venäläisiä santarmeja vastaan attentaatteja, jotka vaativat kolme kuolonuhria. He myös murhasivat ainakin yhden suomalaisen siviilihenkilön, jota aktivistit epäilivät poliisin ilmiantajaksi.
Alkuvaiheita

Jokisen (2021) mukaan ryhmän alun muodosti muutama Helsingin suomalaisen reaalilyseon koulupoika maastoleikeissään 1900-luvun alkuvuosina Pasilan kallioilla. Ryhmä vaikuttui romanttisesti mm. Zachris Topeliuksen ja Johan Ludvig Runebergin ajatuksista.
Ryhmäläisiä osallistui mm. kutsuntoja vastustaviin lakkoihin vuonna 1902. He ottivat seuraavana vuonna nimen Helsingin Suomalaisen Reaalilyseon Aktivistit liittäen siten itsensä aikuisten aktivismiin. Eräät heistä toimivat esimerkiksi kagaalin lähetteinä. Bobrikovin murhan jälkeen Ressun aktivistit lähentyivät muiden oppilaitosten vastaavia ryhmiä. Verikoirat-nimi tuli käyttöön vuosien 1904 ja 1905 vaihteessa Karl Gustaf Konrad Nymanin aloitteesta.
Ryhmän jäsenet

Verikoiria johti Kaartinkaupungissa asuneen räätälin poika Arvi Nikolainen ja seuran jäsenet olivat Normaalilyseon, Reaalilyseon ja Nya Svenska Läroverketin oppilaita. Jäsenet olivat keskimäärin 16–17-vuotiaita ja varsinaiseen aktiivisesti toimivaan sisäpiiriin kuului noin 12 jäsentä. Sisäpiiriin kuuluivat Nikolaisen lisäksi ainakin Helge Hyrkstedt, Karl Gustaf Konrad Nyman (Karl Emil Primus-Nymanin veli), Mauritz Kiljander (1886–1922; arkkitehti Elna Kiljanderin veli), Bertel Rosenbröijer (myöhemmin toimittaja-kirjailija Gurli Sevón-Rosenbröijerin puoliso), Adolf Mesterton (1889–1956), Siiri Tyrni (myöhemmin Aarne Orjatsalon puoliso, kuoli 1916 auto-onnettomuudessa Waukeganissa Yhdysvalloissa), Martti Eklund, Kustaa Seger (1885–1909) ja taiteilija Albert Edelfeltin poika Erik Edelfelt (1888–1910). Nikolai Bobrikovin murhan jälkeen jäsenet pitivät esikuvanaan kenraalikuvernöörin ampunutta Eugen Schaumania.
Suomen aktiivisen vastustuspuolueen taustahenkilöt järjestivät Verikoirille huoneiston Pohjois-Esplanadilta Grönqvistin talosta.
Varsinaisten aktivistien ja Verikoirien yhdyshenkilönä toimi farmaseutti Karl Gustaf Konrad Nyman.  On kuitenkin epäselvää, millaisia ohjeita tai valtuutuksia Nymanilla oli Suomen aktiiviselta vastustuspuolueelta oli. 12. marraskuuta 1882 syntynyt farmasian ylioppilas Nyman oli ollut mukana kagaalin toiminnassa ja paennut 1902 Ruotsiin. Täällä hän oli tutustunut väkivaltaista suoraa toimintaa kannattavien Ruotsin nuorsosialistien johtajaan Hinke Bergegreniin. Nyman palasi Suomeen alkuvuodesta 1905, liittyi mukaan aktivistien toimintaan ja toimi Helsingin ruotsinkielisen työväenyhdistyksen Arbetaren-lehden toimittajana 1905-1906.[lähde? ]
Attentaatit

Ensimmäisen attentaattinsa Verikoirat tekivät aamuyöllä 8. huhtikuuta 1905, jolloin he ampuivat Pasilassa veturitallien takana 20-vuotiaan Siltasaaressa asuneen viilari Arvo Virtasen. Aktivistit pitivät Virtasta poliisin ilmiantajana ja aktivistien johto oli tuominnut hänet teloitettavaksi. Myös Verikoirat jakoivat erityisissä kokouksissa kuolemantuomioita epämieluisille henkilöille.
Seuraava attentaatti tehtiin elokuussa 1905 Kaivopuistossa, kun suomalainen konstaapeli Johan Forstén ammuttiin. Tekijät saattoivat erehtyä luulemaan häntä venäläiseksi. Pari viikkoa myöhemmin Kaivopuistossa surmattiin myös eräs nuori työmies, mutta tässä tapauksessa ei tiedetä varmasti kuuluivatko tekijä tai tekijät Verikoiriin.
Ukrainalaista santarmialiupseeria Mark Denisukia ammuttiin selkään Kansakoulukadulla 2. syyskuuta 1905. Denisuk haavoittui iskussa ja kuoli vammoihinsa seuraavana vuonna. Vähän myöhemmin 6. syyskuuta 1905 Arvi Nikolainen heitti omatekoisen pommin Eerikinkadun poliisiaseman edustalle. Pommiräjähdys särki ikkunoita, mutta henkilövahinkoja ei aiheutunut. Kolmannen kerran Verikoirat iskivät lokakuun alussa, kun kaksi seuran jäsentä ampui Ison Roobertinkadun ja Annankadun kulmassa venäläistä konstaapelia Nikolai Mitrofanovia. Mitrofanov haavoittui ja kuoli vammoihinsa seuraavana vuonna.
Tsaarin murhasuunnitelma

Verikoirien kunnianhimoisin attentaattiyritys kohdistui Venäjän keisari Nikolai II:ta vastaan. Ryhmä seuran jäseniä, joiden joukossa olivat ainakin Arvi Nikolainen, Kalle Nyman, Primus Nyman sekä Gunnar Björling lähti Karjalan kannakselle Koivistolle, jonne Nikolai II oli saapunut metsästysretkelle. Ryhmän jäsenillä oli mukanaan revolverit sekä kiinnijoutumisen varalta myrkkykapselit. Attentaattiyritys oli kuitenkin huonosti valmisteltu ja keisari oli jo palannut Pietariin ryhmän saapuessa Kannakselle.
Ryhmän jäsenten myöhemmät vaiheet

Yksikään Verikoirien jäsenistä ei joutunut pidätetyksi eikä kukaan seuran entisistä jäsenistä myöhemminkään kertonut yksityiskohtia heidän toiminnastaan. Eino I. Parmanen haastatteli ryhmän jäseniä ja muita aktivisteja 1930-luvulla ja kokosi haastatteluiden pohjalta kirjasarjan Taistelujen kirja I-IV.
Ryhmän johtaja Nikolainen muutti Amerikkaan ja ryhtyi sanomalehtimieheksi. Ryhmän toimintaa ohjannut K. G. K. Nyman oli mukana ns. työläisaktivistien toiminnassa, avusti helmikuussa 1906 Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstäneitä latvialaisia pakenemaan ja joutui syksyllä 1906 pidätetyksi Ruotsissa. Nyman palautettiin Suomeen ja hän sai 3 vuoden 5 kuukauden kuritushuonerangaistuksen. Nyman muutti 1908 Kanadaan, jossa hän suoritti apteekkarintutkinnon ja sai oman apteekin 1922. Hän kuoli Port Arthurissa Kanadassa 27. elokuuta 1937.
Kirjallisuutta

Parmanen, Eino I.: Taistelujen kirja: kuvauksia itsenäisyystaistelumme vaiheista sortovuosina.  (neljä osaa vuosina 1936-1941. I osa, Routakauden puhkeaminen ja sen ensimmäiset vuodet,II osa, Sorron kiristyminen : aika Bobrikovin kuolemaan saakka, III osa, Taistelun ja jännityksen aikaa : rajuilma yltymässä myrskyksi, IV osa, Suurlakko ja sitä lähinnä seurannut aika)  Helsinki:  WSOY, 1936-1941.
Sinnemäki, Anssi: Verikoirat, Arvi-setä ja Gunnar Björling. Kanava, 2010, 38. vsk, nro 3, s. 15-19.
Kutsuntalakko 1902. Miehiä kokoontuneena Kaartin maneesin eteen 18. huhtikuuta.
Grönqvistin talo 1800-1900-lukujen vaihteessa. Talossa sijaitsi Verikoirien käytössä ollut huoneisto.
Valotus

Valotus on valokuvauksessa kameran filmiin tallentuva tai digitaalikamerassa valoherkän kennon tallentama valon määrä pinta-alayksikköä kohden - valotus on siis riippumaton tallennusvälineen tai -materiaalin koosta. Valotuksen määrää kontrolloidaan kolmella parametrillä: f-numero (eli aukon koko suhteessa polttoväliin), valotusaika sekä kohteesta heijastuvan valon intensiteetti. Valotuksen mittayksikkö on luksisekunti.
Valotus ja kamera

Valoherkälle materiaalille tai kennolle osuvan valon määrää voidaan muuttaa muun muassa objektiivin aukon kokoa (aukkoarvo) ja kameran sulkimen suljinaikaa (valotusaika) säätämällä. Kameran säätöjen näkökulmasta katsottuna valotus on joukko aukon ja suljinajan yhdistelmiä, jolla kohde voidaan tallentaa halutulla tavalla filmin toistoalan ja valoherkän kennon tallennusalueen rajoissa. Valotuksen voidaan ajatella vaikkuttavan valokuvan kirkkauteen, joskin kuvan kirkkauden määrittää varsinaisesti valotuksessa saadun informaation prosessointi, esimerkiksi digitaalikamerassa JPG-kuvan muodostaminen.
Lähes kaikki kamerat osaavat laskea sopivan aukko/suljinaika -yhdistelmän automaattisesti - käyttäjä voi tämän lisäksi säätää kameran arvioita hyvästä valotuksesta tai jopa asettaa täysin itse haluamansa valotusparametrit. Parhaan mahdollisen kuvanlaadun saamiseksi valotuksen määrä pyritään maksimoimaan, joskin teknisten ja taiteellisten rajoitteiden puitteissa. Esimerkiksi liian pitkä valotusaika voi sumentaa liikkuvia kohteita ja liian suuri valotus voi johtaa ylivalotukseen jossa kuva tai osa siitä "palaa puhki", eli ei sisällä informaatiota kuvan yksityiskohtien toistamiseen - oheisessa kuvassa vasemmalla reunalla valkoiset alueet ovat ylivalottuneet.
Objektiivin aukon koko

Objektiivin aukon kokoa muutetaan aukonsäätörenkaalla, valintakiekolla tai jollain muulla metodilla. Aukon koko ilmaistaan aukkosuhteen eli f-numero avulla. Aukkosuhde ilmoittaa objektiivin polttovälin ja aukon halkaisijan suhdelukuna - tämän seurauksena suurta aukko vastaa pieni f-numero ja vastaavasti pientä aukkoa suuri f-numero. Järjestelmäkameran objektiivin aukonsäätörenkaasta löytyy yleensä joitakin seuraavista aukkosuhteista:
1; 1.4; 2; 2.8; 4; 5.6; 8; 11; 16; 22; 32; 45; 64; 90; jne.
Koska f-numerot ovat suhteessa aukon halkaisijaan, kaksinkertaistuu tai puolittuu aukon pinta-ala aina kun f-numeroa muutetaan kertoimella   {\sqrt {2}} . Käytetty aukkoarvo vaikuttaa paitsi tallentuvan valon (ja siten informaation) määrään, myös kuvassa näkyvään terävyysalueeseen. Objektiivin valovoimalla tarkoitetaan suurinta käytettävissä olevaa aukkoa.
Kameran sulkimen suljinaika

Kameran sulkimen suljinaika esitetään sekunteina tai sekuntien osina:
B, 30, 15, 8, 4, 2, 1, 1/2, 1/4, 1/8, 1/15, 1/30, 1/60, 1/125, 1/250, 1/500, 1/1 000, 1/2 000 jne.
B (bulb) tarkoittaa suljinaikaa, joka muodostuu kun laukaisin on pohjaan painettuna ja sitten vapautetaan.
Valon intensiteetti

Kolmatta valotusparametria voi manipuloida joko odottamalla ulkoisen valon muuttumista - esimerkiksi auringonlaskua, käyttämällä muokattavaa valonlähdettä kuten salamavaloa, tai käyttämällä valosuodatina kameran linssissä.
ISO-parametri digitaalisissa kameroissa

Materiaalin valoherkkyys ilmaistiin analogisissa laitteissa ISO-parametrillä. Usein esitetään erheellisesti, että digitaalisen kameran ISO-parametri olisi valotusparametri. ISO-parametri ei kuitenkaan vaikuta suoraan kameran vangitseman valon määrään. Mikäli kamera käyttää automaattivalotusohjelmaa voi ISO-asetus vaikuttaa epäsuorasti valotukseen muuttamalla valotusparametrejä. Mikäli kamera suorittaa kuvan prosessoinnin, ts. kamera tuottaa valmiita kuvatiedostoja (esim. JPEG), vaikuttaa ISO-arvo kuvien kirkkauteen. Mikäli kamera tuottaa ns. raakatiedostoja (Raw), ei ISO vaikuta kirkkauteen millään tavalla sillä kameran tallentaman valoinformaation prosessointi näytettäväksi kuvaksi tapahtuu myöhemmin, yleensä tietokoneessa.
Käytettävä ISO-arvo vaikuttaa valon määrään, jonka kamera voi tallentaa. Pienillä ISO-arvoilla voi tallentaa enemmän valoa kuin suurilla - ISO:n kaksinkertaistaminen puolittaa suurimman mahdollisen tallennettavissa olevan valon määrän. Suurilla ISO-arvoilla kuvan laatu on siis  heikompi kuin matalilla arvoilla - mitä enemmän valoa tallennetaan, sitä parempi on kuvan laatu.
ISO-valinta vaikuttaa myös kameran sisäisiin toimintaparametreihin. Käytännössä poikkeuksetta moderneissa kameroissa ISO-arvon nostaminen vähentää kameran itsensä synnyttämää kohinaa - tämän vuoksi kuvanlaadun näkökulmasta on ihanteellista käyttää niin suurta ISO-arvoa kuin vain mahdollista ilman että ylitetään ISO-arvon suurin valontallennuskyky.
Sama kuva erilaisilla valotuksilla identtisesti prosessoituna.
Vitånin vesistö

Ruotsin päävesistöalueet
Vitånin vesistö (ruots. Vitåns avrinningsområde, vesistöaluetunnus 6) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Vitån ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta,  jonka kokonaispinta-ala on 519 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma

Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Vitån. Joen kokonaispituus on 100 kilometriä ja sen keskivirtaama (MQ) on 5,25 kuutiometriä sekunnissa. Joki laskee Itämereen noin 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa. Talven jälkeen lumet sulavat ja aiheuttavat kevättulvan, jossa huippuvirtaamien keskiarvo (MHQ) on 43 kuutiometriä sekunnissa.
Vesistön valuma-alue

Vitånin vesistö sijaitsee itseään paljon suuremman Rånejoen vesistön (tunnus 7) koillispuolella ja Vitånin valuma-alue rajautuu pohjoisessa suureen Kalixjoen vesistöön (tunnus 4) ja etelämpänä pieneen Töreälvenin vesistöön (tunnus 5). Perämeren rannikolla on vielä pienten ojien ja purojen valuma-alueita, joiden yhteinen pinta-ala on pieni.
Vesistön valuma-alue > Valuma-alueen piirteitä

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (56,8 %), turve (26,5 %), kalliomaa (2,4 %), hiekka ja sora (2,9 %), multamaa (3,1 %), savimaa (0,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,8 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (73,7 %), soita ja kosteikkoja (17,4 %), viljelymaita (1,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,7 %). Näiden lisäksi on 5,6 % vesistöjä.
Vesistöalueen piirteitä

SMHI on julkaissut tilastossaan Vitånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 5,67 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 43 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,45 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 5,25 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 43 m³/s . Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut kuukautiset keskivirtaamat. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Käännös suomeksi
Waltonin piirikunta (Florida)

Waltonin piirikunta (engl. Walton County) on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 74 071 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on DeFuniak Springsin kaupunki. Piirikunta perustettiin 29. joulukuuta 1824.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Waltonin piirikunta (Florida) Wikimedia Commonsissa
Walter Pitts

Walter Pitts (oikealla) ja Jerome Lettvin.
Walter Pitts (23. huhtikuuta 1923 – 14. toukokuuta 1969) oli yhdysvaltalainen loogikko, joka työskenteli kognitiivisen psykologian alalla. Hän tutki neuraalisen toiminnan teoreettisia muotoiluja ja emergenttejä prosesseja. Hänen tutkimuksensa koskettivat kognitiotiedettä, psykologiaa, filosofiaa, neurotieteitä, tietojenkäsittelytiedettä, tekoälytytkimusta, neuroverkkotutkimusta ja kybernetiikkaa.
Pitts muistetaan ennen kaikkea yhdessä Warren McCullochin kanssa kirjoittamastaan artikkelista "A Logical Calculus of Ideas Immanent in Nervous Activity" (1943).
Julkaisuja

Warren McCulloch & Walter Pitts, A Logical Calculus of Ideas Immanent in Nervous Activity, 1943, Bulletin of Mathematical Biophysics 5:115–133.
Warren McCulloch & Walter Pitts, On how we know universals: The perception of auditory and visual forms, 1947, Bulletin of Mathematical Biophysics 9:127–147.
Howland, R., Jerome Lettvin, Warren McCulloch, Walter Pitts, & P. D. Wall, Reflex inhibition by dorsal root interaction, 1955, Journal of Neurophysiology 18:1–17.
Wall, P. D., Warren McCulloch, Jerome Lettvin & Walter Pitts, Effects of strychnine with special reference to spinal afferent fibres, 1955, Epilepsia Series 3, 4:29–40.
Jerome Lettvin, Humberto Maturana, Warren McCulloch, & Walter Pitts, What the Frog's Eye Tells the Frog's Brain, 1959, Proceedings of the Institute of Radic Engineers 47: 1940–1959
Humberto Maturana, Jerome Lettvin, Warren McCulloch, & Walter Pitts, Anatomy and physiology of vision in the frog, 1960, Journal of General Physiology, 43:129–175
Robert Gesteland, Jerome Lettvin & Walter Pitts, Chemical Transmission in the Nose of the Frog, 1965, J.Physiol. 181, 525–529.
Virolainen (Tampere)

| Virolainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°26′13″N, 23°49′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Moisionjoen valuma-alue‎ (35.24)
Laskuoja:  oja Pieni-Virolaiseen 
Järvinumero:  35.242.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,4 m 
Rantaviiva:  1,254 km 
Pinta-ala:  0,07458 km² 
 fiVirolainen 
Virolainen  on Pirkanmaalla Tampereen Vuoreksessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Moisionjoen valuma-alueeseen. Virolainen on osa Höytämönjärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on 450 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,5 hehtaaria. Se sijaitsee metsässä pienessä painaumassa Vuoreksen itäpuolella yhdessä Pieni-Virolaisen kanssa. Järvet ovat muodostuneet Polkkakuusenharjun ja Mäyrämäen väliin. Järveen ei laske ojia, mutta sen laskuoja on suoristettu kaivamalla se Pieni-Virolaiseen. Järvien korkeusero on vain 0,1 metriä. Järven rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. Rannat ovat kovaa moreenimaata, mutta kaakossa on suota. Järvi on autio, mutta sen kaakkoispuolelle on rakennettu tiheä asuinalue. Järvelle ei johda tietä. Lempäälän raja ohittaa sen 550 metriä etelässä.
Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Iso Virolanjärvi” . Vuoden 1953 peruskartassa järvi oli autio, mutta järven luoteisrantaan ulottui peltomaata. Tilanne jatkui samana, mutta on nykyään muuttunut nopeasti.
Walton-vaihe

Walton-vaihe (Waltonian) oli Englannin plioseenin lopun lämmin kausi, jota vastaa Alankomaissa Reuver-vaiheen ja yleismaailmallisemmin Piacenza-vaiheen (Piacenzian) loppuosa. Vaihe päättyi  2,58 miljoonaa vuotta sitten. Walton-vaihe edelsi pleistoseenin jääkausia. Silloin kasvoi ainakin jossain vaiheessa Englannissa mäntyä (Pinus) ja koivuja (Betula) ja lisäksi lauhkean vyöhykkeen tammisekametsää, jossa oli tammea (Quercus), jalokuusta (Abies), jalavaa (Ulmus) ja kastanjaa (Castanea). Tätä kautta seurasi Englannissa pleistoseeniin kuuluva kylmä preludhamian,  Alankomaissa pretiglian-jääkausi.
Lähteitä

G. Kuhlmann ym. (2006) Netherlands Journal of Geosciences 85, 19–35.