stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tikkurila–Hakkila-rata
Historia > Kaupallinen liikenne

Soran ottaminen Hakkilasta loppui todennäköisesti vasta 1970–1980-luvuilla. Hiekkakuoppaan siirtyi yrityksiä, kuten metalliromu- ja kivenlouhintaliikkeitä. Vuonna 1972 terästukkuri Kontino (nyk. osa Feonia) perusti Hakkilaan keskusvaraston ja myyntikonttorin. 1980-luvulla alueelle valmistuivat myös sinko- ja maalauslinja, esikäsittelyhalli ja sahauspalvelukeskus. Vielä 2000-luvun alussa rataa käyttivät kuljetuksiinsa Kontinon lisäksi logistiikkayritys DHL ja jonkin verran myös Tikkurila Oyj. Teräsmateriaalia kuljetettiin suoraan Länsisatamasta, jossa vielä 2000-luvun alussa oli konttisatama ja suora ratayhteys pääradalle. Vuosaaren satamaradan valmistuminen vuonna 2008 muutti yhteyksiä niin, ettei tavaran kuljettaminen ollut enää kannattavaa. Vuosaaresta tavara kuljetettiin ensin tunnelissa Keravalle ja sieltä edelleen junan kääntämistä varten Riihimäelle ja vasta sitten Tikkurilan kautta Hakkilaan. Lähiliikenneruuhkien vuoksi tavaraliikenne hoidettiin öisin. Lopulta VR päätti lopettaa junarahtipalvelunsa Hakkilaan. Kaupallinen tavaraliikenne radalla lakkasi 11. elokuuta 2011, jolloin Dv12-veturi nouti viimeisen kerran vaunuja Kontinolta.
Historia > Pistoraiteiden purku ja maankunnostustyöt

2000-luvulla radasta on purettu useita aiemmin kaupallisessa käytössä olleita pistoraiteita, kuten maalitehtaan raide valoyksikköineen vuonna 2018. Myös DHL:n varaston sivuraide Hakintiellä on purettu. Yksi pistoraiteista johti alun perin myös Keskon varastolle. Kontinon sivuraiteella junat ajettiin sisälle halliin Kontinon omalla veturilla.
Rautatieliikennealueen käyttö aiheutti myös maaperän pilaantumista. Kuusakoski Oy:n käytössä olleelta metalliromuvarastoalueelta pilaantuneet maat poistettiin lähes kokonaisuudessaan vuonna 2002. Nykyisen sähkölinjan alla olevan maa-alueen täyttöön käytettiin puhtaita kitkamaita. Rautatieliikennealueella sijaitsee myös VR:n entinen kaatopaikka. Senkin maaperää on kunnostettu muun muassa massanvaihdoilla. Alueelle on kapseloitu pilaantuneita maita sekä jätettä, lähinnä rautaromua ja rakennusjätettä. Alue on asfaltoitu tila- ja nosturikeskuksen rakentamisen yhteydessä vuonna 2010. Eristetty alue toimii varastokenttänä.
Historia > VR:n käytössä

Kaupallisten yhteyksien päättymisen jälkeen VR-Rata on yhä käyttänyt Hakkilan sepelinlastauspaikkaa sepelin ja raide-elementtien lastaukseen. 2010-luvun puolivälissä rataa kunnostettiin vaihtamalla ratapölkkyjä ja lisäämällä sepeliä. Kesällä 2017 Dv12-veturi kuljetti Hakkilaan Osg-suurkuormavaunussa muuntajan. Muuntaja jatkoi Hakkilasta kuorma-autoilla Vantaan Länsisalmeen Fingridin sähkönsiirtoasemalle. 
Vuoden 2020 keväällä ja kesällä Hakkilan radalla havaittiin niin sanottuja hellekäyriä. Raide suljettiin liikenteeltä 21. heinäkuuta 2020 asti, kunnes raide saatiin korjattua.
Vuoden 2023 aikana liikenne oli poikkeuksellisen vilkasta, kun Hakkilasta kuljetettiin muun muassa sepeliä Tikkurilan ratapihan muutostöihin osana Helsingin ja Riihimäen välistä radanparannushanketta. Tiheän liikenteen vuoksi vartioimaton jalankulkijoiden tasoristeys Väritehtaankadun ja Lauri Korpisen kadun välissä suljettiin puoleksi vuodeksi.
Tekniikkaa > Sillat

Radalla on kaksi siltaa. Tikkurilan aseman pohjoisen alikäytävän läheisyydessä on pistoraiteen teräsbetoninen alikäytäväsilta. Keravanjoen kohdalla ennen Jokiniemenkadun tasoristeystä on perinteinen niitattu terässilta. Vuonna 1961 terässillan siltaelementiksi vaihdettiin ennen Laitaatsillassa Savonlinna–Huutokoski-rataosuudella ollut silta. Vuonna 1990 silta vaihtui raskaamman liikenteen kestävään Leppälahden penkereen aukon siltaan rataosalta Jyväskylä–Pieksämäki.
Tekniikkaa > Opastimet

Tikkurilantien ja Santaradantien tasoristeysten yhteydessä on teollisuusradoille ominaiset tasoristeysopastimet, jotka osoittavat veturinkuljettajille onko varoituslaitos varoittamassa ja onko se varoittanut riittävän kauan. Tikkurilan asemalle tultaessa on vaihteita suojaava raideopastin.
Tekniikkaa > Tasoristeykset

Rautatiellä on viisi tasoristeystä. Niistä kaksi risteää merkittävien tieliikennekatujen kanssa: Tikkurilantiellä Jokiniemessä ja Jokiniemenkadulla Hakkilassa. Molemmat on puolipuomitettu. Santaradantien ja Kanervantien mutkassa Hakkilassa on valo- ja äänivaroituslaitos. Varoituslaitoksia ei ole vähemmän liikennöidyllä teollisuusalueella Hakintiellä, joka on lähellä radan päätepistettä eli sepelinlastausratapihaa.
Radan alkupäässä oleva kevyen liikenteen ylikäytävä Väritehtaankadun ja Lauri Korpisen kadun välissä on vartioimaton. Se saatetaan muuttaa puomi- tai valo-ohjatuksi risteykseksi, mikäli Lauri Korpisen kadun ja Väritehtaankadun välille tulee tieliikennettä.
Tikkurilan aseman kupeessa Lauri Korpisen kadulla ei ole turvalaitteita.
Vilkasliikenteisellä Tikkurilantiellä on puomitettu tasoristeys.
Jokiniemenkadun vuonna 2006 rakennettu risteys on myös puolipuomitettu.
Santaradantiellä on ääni-/valovaroituslaitos.
Hakintien risteys Hakkilan hiekkakuopalla on suojaamaton.
Jokiniemenkadulla sijaitsi aiemmin maalitehtaan pistoraiteen oma tasoristeys. Erikoisessa järjestelyssä turvalaitteina olivat normaalit liikennevalot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tikkurila–Hakkila-rata Wikimedia Commonsissa
Kuvia Hakkilan radalta (Vaunut.org)
Tikkurilan alueen kartta vuodelta 1934 (Vaunut.org)
Video ratatyökoneesta Jokiniemenkadun tasoristeyksessä keväällä 2021 (YouTube)
Video sepelin lastauksesta ja levityksestä Hakkilassa kesällä 2016 (YouTube)
Hakkilan hiekkakuoppa vuonna 1989. Etualalla Tikkurilan Romu Oy ja kuvan keskellä Kontino Oy:n myyntikonttori ja keskusvarasto, joka purettiin vuonna 2023.
Tikkurilan maalitehtaan pistoraide purettiin vuonna 2018. Kaupallinen liikenne radalla on päättynyt.
Tka8-ratatyökone ja sepelivaunuja Hakkilan ratapihalla kesällä 2023. Hakkila on yksi Väyläviraston neljästä radan kunnossapidon tukikohdasta pääkaupunkiseudulla.
Höyryjuna Ukko-Pekka Hakkilan radalla maaliskuussa 2023.
Rata ylittää Keravanjoen erillisellä terässillalla.
Tasoristeysopastin on tarkoitettu veturinkuljettajalle. Taustalla Santaradantien tasoristeys.
Raideopastin ”Seis”-asennossa Jokiniemessä hieman ennen pääradan vaihdetta.
Karl Myrbäck

| Karl Myrbäck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. syyskuuta 1900 Tierp, Ruotsi
Kuollut: 1. heinäkuuta 1985 (84 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Tukholman yliopisto
Tutkimusalue:  biokemia
Karl David Reinhold Myrbäck (7. syyskuuta 1900 Tierp, Ruotsi – 1. heinäkuuta 1985 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen biokemisti, joka tutki erityisesti käymistä ja siihen liittyviä entsyymejä.
Karl Myrbäck syntyi vuonna 1900. Hän opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa ja kemiaa, ja hänet palkattiin 20-vuotiaana Hans von Euler-Chelpinin laboratorioon. Myrbäckistä tuli nopeasti Von Eulerin läheisimpiä yhteistyökumppaneita. Myrbäckin väitöskirja valmistui vuonna 1927, ja se sai parhaat mahdolliset arvosanat.
Myrbäck jatkoi laboratoriossa käymisprosessin tutkimista ja keskittyi erityisesti koentsyymeihin. Myrbäck sai Tukholman yliopistolta vuonna 1931 käymiskemia henkilökohtaisen professuurin.
Myrbäck vakiinnutti 1940-, 1950- ja 1960-lukujen aikana asemansa ruotsalaisen biokemian tutkimuksen huipulla. Hän toimi Ruotsissa kemianjärjestön kohdossa ja Acta chemica Scandinavica -lehden päätoimittajana. Lisäksi Myrbäck kuului 1954–1973 Nobelin kemianpalkinnon valintakomiteaan.
Alfa

Alfa (isona kirjaimena Α, pienenä α, kreik. άλφα) on kreikkalaisen kirjaimiston ensimmäinen kirjain. Sillä merkitään laveaa väljää vokaalia, joka ääntyi alun perin muinaiskreikassa joko lyhyenä [a] tai pitkänä [aː], mutta nykykreikassa aina lyhyenä. Kreikkalaisissa numeroissa alfan lukuarvo on 1.
Latinalaisessa kirjaimistossa alfaa vastaa kirjain A/a ja kyrillisessä kirjaimistossa muodoltaan samannäköinen kirjain А/а. Suomen kieleen alfa translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta a.
Muoto ja sen historia

Alfa on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (alf tai tarkemmin translitteroituna ʾalf), joka ei tosin äänteellisesti edustanut vokaalia vaan kreikkalaisille vierasta glottaaliklusiilia [ʔ]. Kirjaimen alkuperäinen muoto ilmeisesti kuvasti härän päätä, jonka kaksi sarvea osoittivat oikealle tai yläviistoon; kreikkalainen suuraakkonen Α on kuitenkin kääntynyt ylösalaisin, niin että ”sarvet” osoittavat alaspäin. Muodoltaan pyöreähkö kreikkalainen pienaakkonen α puolestaan muistuttaa silmukkaa, jonka päät risteävät kirjaimen oikealla sivulla.
Muoto ja sen historia > Variantteja

Arkaaisissa kirjaimistoissa alfa oli usein vielä ”kyljellään” foinikialaisen esikuvan tavoin. Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoon. Alfa oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja sen muoto oli niissä kaikissa suhteellisen samanlainen ja muistutti jo paljon kirjaimen nykyistä muotoa.
Epigrafisissa lähteissä alfasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Muoto ja sen historia > Latinalainen alfa

Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen alfa ɑ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta tapaa olla oikealta sivultaan suoralinjaisempi (joissain kirjasinlajeissa tai -leikkauksissa ja etenkin käsin kirjoitettaessa myös latinalainen pienaakkonen a saattaa näyttää samalta kuin latinalainen alfa, mutta usein pienaakkosessa a silmukkaosa on pienempi ja oikealta sivulta sen yläpuolelle kurottuu kaari). Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella alfalla merkitään laveaa väljää takavokaalia, jota suomen oikeinkirjoituksessa lähinnä vastaa a-kirjain. Latinalainen ylösalainen alfa ɒ puolestaan merkitsee vastaavanlaista mutta lavean sijasta pyöreänä ääntyvää vokaalia.
Kummastakin foneettisesta kirjaimesta on lisäksi kehitetty suuraakkonen, joka on muodoltaan kuin isonnettu pienaakkonen. Suuraakkosia ei tarvita foneettisessa kirjoituksessa, mutta niitä voidaan käyttää pienaakkosten ohella eräiden kielten oikeinkirjoituksessa.
Merkityksiä

α (kursivoituna pienaakkosena) on kansainvälisessä yksikköjärjestelmässä tasokulman, kulmakiihtyvyyden ja lämmönsiirtymiskertoimen tunnus.
α on tähtitieteessä tähdistöjen kirkkaimman tähden tunnus osana tähden nimeä.
α´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 1.
Alfaa käytetään usein merkitsemään ensimmäistä tai merkityksellisintä.
Etenkin kristillisessä kuvakielessä alfa tarkoittaa alkua osana iankaikkisuuden tai täydellisyyden symboliikkaa: alfa ja oomega = aa ja oo = alku ja loppu; viittaa Ilmestyskirjaan. Nykykielessä ilmauksella A ja O tavallisesti tarkoitetaan puheena olevan asian keskeisintä tai olennaisinta puolta.
Radioaktiivisessa hajoamisessa alfahiukkanen on radioaktiivisesta ytimestä irtoava heliumydin, joka muodostuu kahdesta protonista ja kahdesta neutronista.
Tietokoneohjelmien kehityksessä alfavaihe on kehityksen hyvin varhainen vaihe, jossa ohjelma saattaa olla hyvinkin epävakaa. Alfavaiheen ohjelmaversiota kutsutaan alfaversioksi.
Alfa-sukupolvi, vuosina 2010–2024 syntyneet henkilöt
Alfa on espartoheinästä (Stipa tenacissima) tehdyn paperikuidun toinen nimi.
Alfa on a-kirjainta tarkoittava radioaakkonen.
Tietokonejärjestelmissä

Tietokoneissa alfa koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
| Merkki> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | Unicode> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | Selite> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | HTML-viittaus> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | ISO 8859-7> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Α | U+0391 | kreikkalainen suuraakkonen alfa | &Alpha;   &#913;   &#x391; | 0xC1 |
| α | U+03B1 | kreikkalainen pienaakkonen alfa | &alpha;   &#945;   &#x3b1; | 0xE1 |
IPA-täydennyksiä
| ɑ | U+0251 | latinalainen pienaakkonen alfa | &#593;   &#x251; |  |
| ɒ | U+0252 | latinalainen pienaakkonen ylösalainen alfa | &#594;   &#x252; |  |
Latinalaisen merkistön laajennusosa C
| Ɑ | U+2C6D | latinalainen suuraakkonen alfa | &#11373;   &#x2c6d; |  |
| Ɒ | U+2C70 | latinalainen suuraakkonen ylösalainen alfa | &#11376;   &#x2c70; |  |
Matemaattisia operaattoreita
| ∝ | U+221D | verrannollisuuden merkki | &prop;   &#8733;   &#x221d; |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfa Wikimedia Commonsissa
Ljubljana

| Ljubljana |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Ljubljana
 Koordinaatit: 46°3′5″N, 14°30′20″E 
Valtio:   Slovenia
Hallinto:  
 – Pormestari ja kuvernööri:  Zoran Janković
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  275 km²
Korkeus:  298 m
Väkiluku (2020):  295 000
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.ljubljana.si 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ljubljanica-joki halkoo kaupungin keskustaa
Ljubljana (saks. Laibach, ital. Lubiana) on Slovenian pääkaupunki ja maan kulttuurinen, taloudellinen ja poliittinen keskus. Se sijaitsee Ljubljanica-joen varrella ja siellä oli vuonna 2020 noin 295 000 asukasta. Paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisista ajoista, ja sitä ovat asuttaneet ainakin keltit, illyrialaiset ja germaanit. Kaupunki on kuulunut myös roomalaisille, ja siitä ovat kiinnostuneet hunnit, ottomaanit ja slaavit. Uudella ajalla sekä maailmansotien aikana siitä ovat kiistelleet Habsburgit, italialaiset sekä jugoslaavit. Nykyään paikka kuuluu itsenäisen Slovenian pääkaupunkina Euroopan unioniin.
Emonan sijainti roomalaisaikana
Matkailu

Vuodesta 2004 turismi Ljubljanassa on kokenut huiman nousun. Majoituspaikkojen määrä ei kuitenkaan ole juurikaan noussut, minkä johdosta majoitushinnat ovat nousseet keskieurooppalaiselle tasolle. Sesonkiaikoina majoitusta voi olla hankala saada. Matkailullisesti tärkeä on erityisesti elokuu, jolloin kaupungissa järjestetään kansainvälisiä festivaaleja.
Maantiede ja ilmasto

Ljubljana sijaitsee noin kolmensadan metrin korkeudessa Ljubljanica-joen laaksossa Slovenian keskiosassa. Sen suhteellisen lyhyt etäisyys alueen mahtikaupunkeihin on vaikuttanut sen historiaan: Zagrebiin on 140 kilometriä, Venetsiaan 250 kilometriä, Wieniin 350 kilometriä ja Budapestiin noin 400 kilometriä.
Ljubljanassa vallitsee lauhkea meri-ilmasto. Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen lämpötila on 20,3 °C ja keskimääräinen ylin lämpötila 26,1 °C. Tammikuu on kylmin kuukausi ja keskimääräinen lämpötila on silloin −0,5 °C ja keskimääräinen alin lämpötila −3,8 °C. Sateet ovat runsaita ja jakautuvat tasaisesti ympäri vuoden. Sateisinta on kesäkuusta marraskuuhun, jolloin sataa noin 110–130 millimetriä kuukaudessa. Vuosittainen sademäärä on noin 1 300 millimetriä.
Liikenne

Slovenian maantieverkko yhdistää Ljubljanan maan eri osiin ja naapurimaihin. Rautatieasemalla pysähtyy myös kansainvälisiä junia München-Salzburg-Ljubljana-Zagreb-linjalla.
Paikallisliikenne toimii bussien varassa; johdinautoista on luovuttu ja raitiovaunuja vasta suunnitellaan.
Brnikin lentoasema sijaitsee 26 kilometriä Ljubljanasta pohjoiseen.
Kulttuuri

Kaupungissa toimii neljä yliopistoa, joiden lisäksi musiikkiakatemia, taideakatemia sekä teatteri-, radio-, elokuva- ja televisioakatemia.
Urheilu

Ljubljanassa on vahva joukkueurheiluperinne. KK Olimpija on koripallon mahtiseura, merkittävä on myös KD Slovan. HDD Olimpija Ljubljana on huomattava jääkiekossa ja NK Olimpija Ljubljana on moninkertainen maansa mestari jalkapallossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ljubljana Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Ljubljana Wikimatkoissa
Ljubljanan kotisivut
History and travel information (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Euroopan pääkaupungit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Amsterdam, Alankomaat  Andorra la Vella, Andorra  Ankara, Turkki  Astana, Kazakstan  Ateena, Kreikka  Baku, Azerbaidžan  Belgrad, Serbia  Berliini, Saksa  Bratislava, Slovakia  Bern, Sveitsi  Bryssel, Belgia  Budapest, Unkari  Bukarest, Romania  Chișinău, Moldova  Dublin, Irlanti  Helsinki, Suomi  Jerevan, Armenia  Kiova, Ukraina  Kööpenhamina, Tanska  Lissabon, Portugali  Ljubljana, Slovenia  Lontoo, Iso-Britannia  Luxemburg, Luxemburg  Madrid, Espanja  Minsk, Valko-Venäjä  Monaco2  Moskova, Venäjä  Nikosia, Pohjois-Kypros1  Oslo, Norja  Praha, Tšekki  Pariisi, Ranska  Podgorica, Montenegro  Pristina, Kosovo1  Reykjavík, Islanti  Riika, Latvia  Rooma, Italia  San Marino, San Marino  Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovina  Skopje, Pohjois-Makedonia  Sofia, Bulgaria  Suhumi, Abhasia1  Tallinna, Viro  Tbilisi, Georgia  Tirana, Albania  Tiraspol, Transnistria1  Tskhinvali, Etelä-Ossetia1  Tukholma, Ruotsi  Vaduz, Liechtenstein  Valletta, Malta  Varsova, Puola  Vatikaani2  Vilna, Liettua  Wien, Itävalta  Zagreb, Kroatia 
1 Valtio tai alue on julistautunut itsenäiseksi, mutta sen itsenäisyyttä ei ole kansainvälisesti tunnustettu. 2 Valtio on kaupunkivaltio.
Ljubljanan siluetti
Luettelo maailmanperintöluettelon kohteista Aasiassa ja Oseaniassa

Kohdeluettelot
Aasiassa ja Oseaniassa
Afrikassa
Amerikassa
Euroopassa
Vaarantuneet kohteet
Muuta
Unesco
Maailmanperintökomitea
n
k
Tämä on luettelo Unescon maailmanperintöluettelon kohteista Aasian, Australian ja Tyynenmeren alueella.
Afganistan

Bamiyan laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset
Jamin minareetti ja arkeologiset jäännökset
Armenia

Vagharšapatin katedraali ja kirkot sekä Zvartnotsin arkeologinen alue
Geghardin luostari ja ylempi Azatin laakso
Haghpatin ja Sanahinin luostarit
Australia

Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet
Australian nisäkäsfossiililöydökset (Riversleigh/Naracoorte)
Australian rangaistussiirtolat
Fraser Island
Greater Blue Mountains -alue
Heard ja McDonaldinsaaret
Iso valliriutta
Kakadun kansallispuisto
Lord Howen saariryhmä
Macquariensaari
Ningaloon rannikko
Purnululun kansallispuisto
Queenslandin tropiikki
Royal Exhibition Building ja Carlton Gardens
Shark Bay, Länsi-Australia
Sydneyn oopperatalo
Tasmanian erämaat
Uluru-Kata Tjutan kansallispuisto
Willandran järvialue
Azerbaidžan

Bakun muurien ympäröimä vanha kaupunki yhdessä Shirvanshahien palatsin ja Neitsyttornin kanssa
Gobustanin kalliopiirrokset
Hinalugien kulttuurimaisema ja Köç Yolun laitumenvaihtoreitti
Şəkin historiallinen keskusta ja Şəkin kaanien palatsi
Bahrain

Dilmunin hautakummut
Helmiensukellus, saaritalouden testamentti
Qal'at al-Bahrainin arkeologinen alue
Bangladesh

Historiallinen Bagerhatin moskeijakaupunki
Paharpurin buddhalaisen viharan rauniot
Sundarbanin mangrovemetsät
Fidži

Levukan historiallinen satamakaupunki
Filippiinit

Filippiinien barokkikirkot
Filippiinien kordillieerien riisipenkereet
Historiallinen Viganin kaupunki
Mount Hamiguitanin luonnonsuojelualue
Puerto-Princesan kansallispuisto ja maanalainen joki
Tubbataha Reefin merellinen kansallispuisto (Tubbataha Reef National Marine Park)
Georgia

Gelatin luostari
Kolkhisin sademetsät ja kosteikot
Mtskhetan historialliset kirkot
Ylä-Svanetia
Indonesia

Balin kulttuurimaisema: Subak-keinokastelujärjestelmä Tri Hita Karana -filosofian ilmentymänä
Borobudurin temppelialue
Komodon kansallispuisto
Lorentzin kansallispuisto
Ombilinin hiilikaivoksen perintö Sawahluntossa.
Prambananin temppelialue
Sangiranin arkeologinen alue
Sumatran trooppinen sademetsä: Gunung Leuserin kansallispuisto, Kerinci Seblatin kansallispuisto ja Bukit Barisan Selatanin kansallispuisto
Ujung Kulonin kansallispuisto
Yogyakartan kosmologinen akseli ja sen historialliset maamerkit
Intia

Agran linnoitus
Ajantan luolastot
Bhimbetkan kalliosuojat
Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto
Chhatrapati Shivaji Terminus
Cholan elävät temppelit
Dholavira
Elephanta-luolat
Elloran luolat
Goan kirkot ja luostarit
Great Himalayan
Hampin monumentit
Hoysalan pyhät rakennuskokonaisuudet
Humayunin hauta Delhissä
Intian vuoristorautatiet
Jaipur, Rajasthan
Jantar Mantar
Kazirangan kansallispuisto
Keoladeon kansallispuisto
Khajurahon monumentit
Khangchendzongan kansallispuisto
Konarakin aurinkotemppeli
Le Corbusier’n työt (jaettu Argentiinan, Belgian, Japani, Ranskan, Saksan ja Sveitsin kanssa)
Länsi-Ghatit
Maidamit – Ahom-dynastian hautakummut
Mahabodhin temppelikokonaisuus Bodh Gayassa
Mamallapuramin monumentit
Manasin luonnonsuojelualue
Mogulikaupunki Fatehpur Sikri
Mumbain uusgotiikkaa ja art decoa edustavat rakennusryhmät
Nalanda Mahavirahan arkeologinen kohde Nalandassa, Biharissa
Nanda Devin ja Valley of Flowersin kansallispuisto
Pattadakalin monumentit
Punainen linnoitus
Qutab Minar monumentteineen Delhissä
Rajasthanin kukkulalinnoitukset
Ramappan temppeli
Rani ki vav (kuningattaren porraskaivo)
Sanchin buddhalaiset monumentit
Shantiniketan
Sundarbanin kansallispuisto
Taj Mahal
Irak

Babylon
Erbilin linnoitus
Assur (Qal'at Sherqat)
Etelä-Irakin Ahwar: luonnon monimuotoisuuden turvapaikka ja mesopotamialaisten kaupunkien historialliset maisemat
Hatra
Samarran arkeologinen kaupunki
Iran

Iranissa on 22 kulttuuriin liittyvää kohdetta ja kaksi luontokohdetta:
Armenialaiset luostarit Iranissa: Taddeuksen luostari, Stefanoksen luostari ja Dzordzorin kappeli
Bamin kulttuuriympäristö
Behistun
Ekbatana
Esfahanin Perjantaimoskeija
Fārsin sassanidiaikainen arkeologinen maisema
Golestanin palatsi
Gonbad-e Qabus
Hawramanin kulttuurimaisema
Hyrkanian metsät
Iso Hiekka-aavikko
Meidan Emam
Meymandin kulttuurimaisema
Pasargadai
Persepolis
Persialainen puutarha
Persialaiset karavaaniseraljit
Persian qanatit
Šeikki Safi al-Dinin khanqah ja mausoleumi
Shahr-i-Sokhta
Shushtarin vedensiirtojärjestelmä
Soltaniyeh
Susa
Tabrizin basaari
Takht-i Suleiman
Trans-Iranin rata
Tšogha Zanbil
Yazdin historiallinen kaupunki
Israel

Akkon vanha kaupunki
Bahá'ín pyhät paikat Haifassa ja Länsi-Galileassa
Bet She’arimin nekropoli
Jerusalemin vanha kaupunki ja sen muurit (Jordanian ehdottama)
Karmelvuoren ihmisen evoluutioon liittyvät kohteet: Nahal Me’arotin ja Wadi el-Mugharan luolat
Mareshan luolat ja Beit Guvrin
Masada
Raamatulliset kukkulat Tel Megiddo, Tel Hazor ja Tel Be'er Sheva
Suitsukkeen reitillä olleet kaupungit Negevin aavikolla – Haluza, Mamshit, Avdat ja Shivta
Tel Avivin valkoinen kaupunki
Japani

Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawan pohjoisosa ja Iriomote
Fujivuori, pyhä paikka ja taiteellisen innoituksen lähde
Gusukut ja muut Ryūkyū-kuningaskunnan omistukset
Himejin linna
Hiraizumin Puhtaan Maan buddhalaisuuden temppelit, puutarhat ja arkeologiset kohteet
Hiroshiman rauhanmuistomerkki (Genbakun kupoli)
Hōryū-jin alueen buddhalaiset monumentit
Itsukushiman šinto-pyhäkkö
Iwami Ginzanin hopeakaivos ja sen kulttuuriympäristö
Japanin Meiji-kauden teollisen vallankumouksen kohteet: rauta- ja terästeollisuus, laivanrakentaminen ja hiilikaivokset
Jōmon-kauden esihistorialliset kohteet Pohjois-Japanissa
Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit
Le Corbusier’n työt (jaettu Argentiinan, Belgian, Intian, Ranskan, Saksan ja Sveitsin kanssa)
Mozun–Furuichin kofun-ryhmä
Muinaisen Kioton historialliset monumentit (Kioto, Uji ja Ōtsu)
Muinaisen Naran historialliset monumentit
Nagasakin alueen salaiset kristityt paikat
Nikkōn pyhäköt ja temppelit
Ogasawarasaaret
Okinoshiman pyhä saari ja siihen liittyvät kohteet
Sadon kultakaivokset
Shirakami-Sanchi
Shirakawa-gōn ja Gokayaman historialliset kylät
Shiretoko
Tomiokan silkkikehräämö ja siihen liittyvät kohteet Munakatan alueella
Yakushima