Hakaristi Suomessa
Suomen puolustusvoimien käytössä > Ilmavoimat, suojeluskunnat ja armeijan ajoneuvot

Suomen ilmavoimat sai alkunsa, kun ruotsalainen Eric von Rosen lahjoitti lentokoneen hallituksen joukoille eli valkoisille Suomen sisällissodan aikana. Kone oli ollut von Rosenin lentokoulun kone, mutta siivissä ollut koulun tunnus oli korvattu von Rosenin henkilökohtaisella onnenmerkillä, sinisellä hakaristillä. Sininen hakaristi sijoitettuna valkoiseen ympyrään määrättiin Suomen armeijan lentokoneiden tunnukseksi maaliskuussa 1918. Samalla hakarististä tuli myös armeijan panssaroitujen ajoneuvojen tunnus ennen jatkosodan alkua. Toisin kuin monet luulevat, hakaristi ei tullut Suomessa käyttöön von Rosenin lahjoituksen myötä, mutta tunnuksen käyttö lisääntyi Suomen ilmavoimissa, kun ilmavoimat omaksui merkin käyttöönsä.
Ruotsalaiset käyttivät risteistä nimitystä solkors eli suomeksi 'aurinkoristi'. Sininen väri valittiin, koska arveltiin sinisen värin sopivan parhaiten lentokoneeseen. Myöhemmin 1930-luvulla von Rosen oli Ruotsin tunnetuimpia kansallissosialisteja ja hänellä oli läheiset suhteet Hitlerin Saksaan.
Hakaristitunnuksia alettiin käyttää 1920–1930-luvulla vähitellen myös Suojeluskuntien ja Suomen armeijan ajoneuvoissa.
Sotilaslentokoneiden suojaaminen maastoväreillä yleistyi 1930-luvulla. Suomen ilmavoimien koneiden siipien yläpinnassa oli kuitenkin valkoisella pohjalla oleva hakaristi, joka hankaloitti koneiden maastoutumista. Osa 1930-luvun ilmavoimien väestä oli huolestunut siitä, että hakaristin vaalea ympyrä erottui tummista siivistä hälyttävän hyvin. Syksyn 1939 harjoituksissa joissakin lentotukikohdissa mekaanikot värjäsivät lentokoneista hakaristien valkoiset ympyrät piiloon. Kun ilmavoimien komentaja Jarl Lundqvist näki tämän, hän määräsi tunnukset selvästi näkyviin.
Vuonna 1940 Suomessa järjestettiin kultakeräys, jonka tarkoituksena oli valuutan hankkiminen Suomen, lähinnä ilmapuolustuksen hyväksi. Suomalaiset antoivat keräykseen kultaisia vihkisormuksia ja muita arvoesineitä. Vastikkeeksi he saivat rautaisen sormuksen, joita oli kaksi erilaista. Sileässä sormuksessa oli koristeena maavoimien heraldinen ruusuke. Toinen sormuksista oli ilmapuolustussormus, jossa oli hakaristi ja tyylitellyt siivet.
Panssariajoneuvoissa otettiin kesäkuussa 1941 kansallistunnuksena käyttöön musta lyhytsakarainen hakaristi, jossa oli valkoinen kapea varjostus alaoikealla. Ohjeiden mukaan hakaristi oli 325 millimetriä korkea, ja sitä käytettiin tornin sivuilla ja takana. Koko jatkosodan ajan panssariajoneuvoissa käytettiin myös määräyksen vastaisia hakaristeja: sakarat saattoivat olla täyspitkät ja hakaristi saattoi olla jopa sininen, kuten lentokoneissa.
Jatkosodan jälkeen Lapin sodan aikana huhtikuussa 1945 hakaristin käytöstä luovuttiin ilmavoimien koneissa ja Suomen lentomerkissä liittoutuneiden valvontakomission kehotuksesta, koska se yhdistettiin sodassa hävinneen natsi-Saksan tunnukseen. Samalla myös ilmavoimien yhteyteen kuuluneet ilmatorjuntajoukot sekä panssarijoukot luopuivat hakarististä. Uudeksi kansallistunnukseksi tuli sinivalkoinen kokardi.
Suomen itsenäisyyden alkuvuosina hakarististä tuli laajasti käytetty tunnus monissa järjestöissä, joilla oli vahva side valkoiseen Suomeen. Hakaristi oli vuosina 1920–1944 toimineen Lotta Svärd -järjestön tunnuksessa. Lottamerkin suunnitteli Eric Vasström ja se otettiin käyttöön 1921. Myöhemmin Lotta Svärd Säätiö on perinnetoiminnassaan välttänyt oman hakaristitunnuksensa käyttöä. Hakaristitunnus oli vuodesta 1925 vuoteen 1945 myös Suomen Sairaanhoitajatarliiton jäsenmerkissä.