stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
4181 Kivi

| 4181 Kivi> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Yrjö Väisälä
Löytöpäivä:  24. helmikuuta 1938
Muut nimet:  1938 DK1, 1980 EK ja 1988 BO
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  8,336  km
Pyörähdysaika:  178,2 h
Albedo:  0,306
Absoluuttinen magnitudi:  12,5  ja 12,76
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,13 , 0,1315325  tai 0,1340937966999153
Inklinaatio:  14,38442 astetta tai 14,40011796553073 astetta
Keskianomalia:  21,22563 astetta tai 128,107413443291 astetta
Kiertoaika:  4,22 vuotta ja 1 540,568622619637 vuorokautta
Periapsis:  2,2678658 au ja 2,260437994142416 au
Apoapsis:  2,955 au ja 2,960538563197359 au
Radan isoakselin puolikas:  2,6113421 au ja 2,610488280633954 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
4181 Kivi on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty kirjailija Aleksis Kiven mukaan.
Kiven likimääräinen läpimitta on 18 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,61 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 3 kuukautta.
Ville Raivio

Ville Raivio on suomalainen bloginpitäjä, kolumnisti, tietokirjailija ja miesten klassisen vaatetustyylin itseoppinut asiantuntija. Hän pitää suosittua Keikari-blogia ja on kirjoittanut vaateaiheisia kolumneja Taloussanomiin. Raivio on kritisoinut sitä, että Suomessa miesten ei sallita käyttävän rahaa tyylikkääseen pukeutumiseen.  Vuonna 2015 Raivio julkaisi blogiteksteihinsä pohjautuvan ”jokaisen miehen tyylikirjan” nimeltä Klassikko.
Teoksia

Raivio, Ville: Klassikko. Jokaisen miehen tyylikirja.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8033-1
Aiheesta muualla

Keikari-blogi
Benjam Pöntinen

Benjam ”Benga” Pöntinen (s. 1953 Lapua) on suomalainen luontovalokuvaaja ja tietokirjailija. Luontokuvaajana Pöntinen on erikoistunut erityisesti liito-oraviin, lepakoihin ja lintuihin. Vuosina 1988–2011 hän on julkaissut 21 valokuvakirjaa, osallistunut kahden luontoaiheisen elokuvan tekemiseen ja ollut mukana vuosina 1979–2012 yli kahdessakymmenessä valokuvanäyttelyssä Suomessa ja muualla. Pöntinen asuu Lapualla ja on töissään kuvannut paljon eteläpohjalaista luontoa ja maisemaa.
Pöntiselle myönnettiin vuonna 2013 Suomen valokuvajärjestöjen keskusliiton Finnfoto-palkinto ja vuonna 2016 taiteilijaeläke.
Julkaisuja

Pöntinen, Benjam: Liito-oravan metsä.  (Teksti: Antero Mäkelä, kuvat ja kuvatekstit: Benjam Pöntinen)  Espoo:  Suomen luonnonsuojelun tuki, 1996.  ISBN 951-9381-63-5
Aiheesta muualla

Benjam Pöntisen kotisivu
Seppo Sivonen

| Seppo Sivonen> Henkilötiedot.Aiheesta muualla.Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta |
| --- | --- |
Seppo Tapani Sivonen (s. 8. kesäkuuta 1952 Joutseno) on suomalainen historiantutkija ja tietokirjailija. Sivonen on Itä-Suomen yliopiston yleisen historian dosentti ja on perehtynyt erityisesti Afrikan historiaan.
Tuotanto

Aaltonen, Jouko & Sivonen, Seppo: Orjia ja isäntiä : ruotsalais-suomalainen siirtomaaherruus Karibialla.  Helsinki:  Into, 2019.  ISBN 978-952-351-151-4
Sivonen, Seppo: Aasian kaupunkivaltioiden historia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-958-X
Kaikkonen, Olli & Rytkönen, Seppo & Sivonen, Seppo: Afrikan historia.  Helsinki:  Gaudeamus, 1989.  ISBN 951-662-382-4
Osmo Kontula

Osmo Kontula marraskuussa 2012.
Osmo Johannes Kontula (s. 27. kesäkuuta 1951 Luumäki) on tutkimusprofessori Väestöliiton Väestöntutkimuslaitoksella. Hän on myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan dosentti ja Sydneyn yliopiston kunniaprofessori. Aiemmin hän työskennellyt Helsingin yliopiston kansanterveystieteen laitoksen apulaisprofessorina 1996–1997, Oikeusministeriön rikoksentorjunnan neuvottelukunnan erikoistutkijana 1995, Helsingin yliopiston kansanterveystieteen laitoksen projektijohtajana 1991–1994, Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1986–1990 ja Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen tutkijana 1985.
Hänen asiantuntemuksensa kattaa seksologian, seksuaalitutkimuksen, seksuaali- ja lisääntymisterveyden, kulttuurierot seksuaaliasioissa, seksuaalikasvatuksen ja nuorten seksin, parisuhdeasiat, perhe- väestö- ja seksuaalipolitiikan ja väestönkehitykseen ja syntyvyyteen liittyvän demografian sekä huumetutkimuksen.
Kontula on tunnettu Elina Haavio-Mannilan kanssa tekemistään suomalaisten seksielämää käsittelevistä tutkimuksista.
Kontula erotettiin Suomen seksologisesta seura ry:stä joulukuussa 2019. Kontula jätti keväällä 2020 Helsingin käräjäoikeuteen kanteen, jossa hän vaati, että oikeus mitätöi seuran hallituksen päätöksen hänen erottamisestaan yhdistyksen jäsenyydestä. Syksyllä 2020 seura ja Kontula sopivat riitansa ja Kontulan erottaminen peruttiin.
Luottamustehtäviä

The Society for the Scientific Study of Sexuality (SSSS) hallituksen jäsen 1999-2002; 2010-2016, executive komitean jäsen 2013-2016, puheenjohtaja 2014-2015.
Seksuaaliterveyden maailmanjärjestön (WAS) hallituksen jäsen 2013-2017; 2017-2021. WAS:n seksuaalikasvatuskomitean puheenjohtaja 2013-2021. WAS:n tieteellisen komitean jäsen 2013-2021.
Member of Management Committee of COST-Action and Network for the European Sexual Medical Network (ESMN), 2019-2022.
Euroopan Seksologiliiton (EFS) hallituksen jäsen, 2006–2014
Euroopan Väestökomitean (CAHP) konsultti seksuaali- ja lisääntymisterveysasioissa, Euroopan neuvosto, 2002–2005
International Academy of Sex Research (IASR) täysjäsen, 1996–. Kontula toimi isäntänä järjestön vuosikonferenssissa Helsingissä vuonna 2004
Apulaispäätoimittaja, The Journal of Sex Research 2005-
Suomen Seksologisen Seuran puheenjohtaja, 1997-2002; 2005-2010; 2017-2018.
Pohjoismaisen kliinisen seksologian järjestön (NACS) puheenjohtaja, 2001–2003
Sexpo-säätiön hallituksen puheenjohtaja, 1988–1991; 2003–2007
Suomen Akateemisten tutkijoiden yhdistyksen (SATY) hallitus, 1987–2007
Aiheesta muualla

Henkilökuva: Osmo Kontula – Mies, joka puhuu sängyssä Yle, 2015
Osmo Kontula radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa, 14.1.2017, Yle
Edgar Vaalgamaa

Edgar Vaalgamaa (14. syyskuuta 1912 – 20. joulukuuta 2003) oli Latvian liiviläinen pappi, ja kansatieteilijä, joka asui Suomessa vuodesta 1934 kuolemaansa saakka.
Edgar Vaalgamaa syntyi vuonna 1912 Liivinrannalla sijaitsevassa Košragsin kylässä. Hänen isänsä oli monien muiden liiviläisten tapaan kalastaja. Vuonna 1934 Vaalgamaa pääsi opiskelemaan teologiaa Helsingin yliopistoon heimoaatteen kannattajien avustuksella. Hän valmistui vuonna 1939 papiksi, muttei palannut Latviaan venäläismiehityksen uhan takia. Edgar palveli jatkosodassa kenttäpappina. Sodan jälkeen hän toimi pappina useissa suomalaisissa seurakunnissa, minkä lisäksi hän käänsi suomeksi Latvian kansalliseepoksen Lāčplēsis. Myöhemmin hän kirjoitti laajan liiviläisten historiaa ja kulttuuria käsittelevän teoksen nimeltä Valkoisen hiekan kansa (2001). Vaalgamaa kuoli vuonna 2003 Iitissä, mutta Vaalgamaiden suomalaistunut suku elää yhä Suomessa.
Aiheesta muualla

Edgar Vaalgamaan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Rote Hellström

Rote Frederik Rafael Hellström (1. huhtikuuta 1908 Uusikaupunki – 13. marraskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja kilpapurjehtija, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Hellströmin vanhemmat olivat lehtori Rafael Hellström ja Tyttö Margareta Kyrklund. Hänen puolisonsa 1936–1967 oli Marianne Sandelin, aiemmin Hackman, kauppaneuvos Fred Hackmanin tytär. Hellström tuli ylioppilaaksi Porissa vuonna 1926 ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi vuonna 1931. Suomen Höyrylaivan palvelukseen hän tuli vuonna 1933. Yhtiön johtokunnan jäseneksi Hellström nimitettiin vuonna 1940 ja yhtiön varatoimitusjohtajaksi vuonna 1966. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1969. Suomen Höyrylaiva -yhtiön johtajan tehtävästä Hellström jäi eläkkeelle vuonna 1973, mutta jatkoi vielä yhtiön hallituksen jäsenenä vuoteen 1978 asti. Hellström edusti Suomea vuoden 1948 kesäolympialaisten purjehdusjoukkueessa ja osallistui myös muun muassa kultapokaalipurjehdukseen New Yorkin Long Islandilla vuonna 1937. Hänellä oli useita oman alansa ja liike-elämän luottamus- ja asiantuntijatehtäviä.
Vesa Sirén

| Vesa Sirén |
| --- | --- |
 Vesa Sirén Akateemisessa kirjakaupassa Helsingissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1967 Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, tietokirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tyylilajit:  tietokirjallisuus
Esikoisteos:  Aina poltti sikaria: Jean Sibelius aikalaisten silmin (2000)
Palkinnot
 Tieto-Finlandia (2010) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vesa Petteri Sirén (s. 18. toukokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen musiikkitoimittaja, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän työskentelee Helsingin Sanomissa.
Vuonna 2000 Siréniltä ilmestyi Jean Sibeliusta käsittelevä teos Aina poltti sikaria: Jean Sibelius aikalaisten silmin. Vuonna 2010 hänen teoksensa Suomalaiset kapellimestarit voitti Tieto-Finlandian.
Vuonna 2013 Siréniltä ja valokuvaaja Juha Metsolta ilmestyi kirjan Sielun Veljistä. Sirén palasi Sibeliuksen pariin teoksessaan Kohtalona Sibelius (2015). Vuonna 2016 hän sai Otavan kirjasäätiön tietokirjapalkinnon.
Teoksia

Aina poltti sikaria: Jean Sibelius aikalaisten silmin.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-14494-4
Suomalaiset kapellimestarit: Sibeliuksesta Saloseen, Kajanuksesta Franckiin.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-21303-1
Sielun Veljet: Kuvat.  (Kuvat Juha Metso)  Helsinki:  Johnny Kniga, 2013.  ISBN 978-951-0-39591-2
Kohtalona Sibelius.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-29105-3
Vesa Sirén & Juha Metso: Tää menee näin: Vuoden biisit 1977–2017.  Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1617-0
Leena Tähtinen

Leena Tähtinen, ent. Leena Valtaoja, (17. huhtikuuta 1955 Somero – 15. marraskuuta 2009 Turku) oli vapaa toimittaja, tietokirjailija ja Turun yliopiston  tähtitieteen dosentti. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1989.
Tähtinen oli tutkijana Tuorlan observatoriossa ja Kööpenhaminassa Norditan tutkimuslaitoksessa. Tähtinen kirjoitti pääasiassa Tiede-lehteen ja Tähdet ja avaruus -lehteen, mutta myös päivälehtiin ja muihin viestimiin. Hän piti kolumnia Turun Sanomissa. Lisäksi hän oli ahkera luennoitsija.
Tähtinen sairasti parantumatonta sappitiehytsyöpää. Hänen kunniakseen on perustettu Leena Tähtisen muistorahasto Turun Yliopistosäätiön yhteyteen.
Tähtisen ensimmäinen puoliso oli tähtitieteilijä Esko Valtaoja, toinen tähtitieteilijä Chris Flynn.
Teokset

Valtaoja, Leena: Lähdetään avaruuteen: Rattaat rakettiin äiti!.  (Ursan julkaisuja 54)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1995.  ISBN 951-9269-76-2
Tähtinen, Leena & Oksa, Tiia: Tähtiväärennös.  (Kuvitus: Outi Turpeinen. Ursan julkaisuja 60)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1996.  ISBN 951-9269-84-3
Tähtinen, Leena: Kuolleiden kanssa kassajonossa: Tieteellistä aikamatkailua.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-24866-5
Tähtinen, Leena & Pohjolainen, Silja: Aurinko: Tähden tarina.  (Piirrokset: Christer Nuutinen)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30083-7
Tähtinen, Leena & Flynn, Chris: Universumin pimeä puoli: Tieteen suurimmat arvoitukset pimeä aine ja pimeä energia.  (Ursan julkaisuja 109)  Helsingissä:  Ursa, 2008.  ISBN 978-952-5329-69-8
Tähtinen, Leena & Flynn, Chris & Valtaoja, Esko: Universumi tietokoneessa.  (Ursan julkaisuja)  Helsingissä:  Ursa, 2009.  ISBN 978-952-5329-81-0
Terho A. Könönen

Terho Aimo Antero Könönen (21. elokuuta 1920 Kouvola – 13. maaliskuuta 1998 Joensuu) oli joensuulainen kunnallispoliitikko, historioitsija ja lauluntekijä. Koulutukseltaan hän oli upseeri ja filosofian maisteri. Hänen isänsä oli Joensuun lyseon rehtori ja kaupunkineuvos Aulis V. A. Könönen.
Elämänvaiheita

Terho Könönen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1939. Hän suoritti sodan takia välillä keskeytyneen Kadettikoulun kurssin 25 vuosina 1941 ja 1945. Könönen erosi Puolustusvoimien palveluksesta kapteenin arvossa vuonna 1949. Sen jälkeen hän oli Rauma-Repola Oy:n palveluksessa eri tehtävissä, mm. historioitsijana. Hän kirjoitti useita teollisuushistoriikkeja. Könönen oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1984 ja valtuuston puheenjohtaja 1977–1980. Myös Joensuu-seuran puheenjohtajana Könönen toimi 1969–1981. Everstiluutnantiksi Könönen ylennettiin vuonna 1978. Könönen oli naimisissa Evi Lappalaisen kanssa. Heillä oli kuusi lasta.
Suhmuran Santra

Könösen  tunnetuin sävellys ja sanoitus on Suhmuran Santra, joka kertoo tarinaa Könösen lapsuudenmaisemista Pyhäselästä.
Könönen kertoo Suhmuran Santra -laulun synnystä: Apu-lehdessä 48/1966, s. 35-35.
"Kyllä Santra aikoinaan tavattiin. Kävin usein Hammaslahden seurojentalolla tansseissa kesäisin - meillä oli näet huvila siellä aseman seuduilla. Kerran todella sattui niin, että yhtä tyttöä saatolle pyytäessäni hän varoitteli jotain siihen päin, että 'Voi tokkiinsa, jalkojas siästä'. Tyttö näes asui Suhmurassa... ja meidän huvilamme oli taas aivan päin vastaiseen suuntaan. Joten siinä olisi tullut nelisenkymmentä kilometriä saattomatkaa... Moinen pikkutapaus jäikin mieleen niin, että sitten asemasodan aikoihin muistui laulunaiheeksi. 1951 se sai julkisuutta radiossa ja pikkuhiljaa pääsi koko kansan tietoisuuteen."
Santran ensimmäinen valtakunnallinen esitys tapahtui radiossa. Esitys nauhoitettiin Yleisradion studiossa Joensuun kaupungintalolla joulukuussa 1951, ja nauhoitus esitettiin tammikuussa 1952. Kappaleen lauloi Könönen itse.
Laulu on käännetty ainakin ruotsiksi, saksaksi, englanniksi ja latinaksi.
Sotainvalidi

Könönen toimi aktiivisesti sotainvalidien toiminnassa. Hän haavoittui sodassa kahdesti, vuonna 1941 Tyrjässä ja vuonna 1944 Vuosalmella.
Hän oli pääosassa Yle TV2:n ohjelmassa Huonosti tapettu. Se esitettiin 8.12.1993. Dokumentin toimitti Pertti Hintikka.
Teoksia

100 vuotta sahausta Lahdessa — Lahden Saha 1869–1969, Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy, Joensuu, 1969.
50 vuotta vanerin valmistusta Suolahdessa — Suolahden Tehtaat 1920–1970, Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy, Joensuu, 1970.
Penttilän saha 1871–1971 100 vuotta, Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy, Joensuu, 1971.
Pikisaaren saha 75 vuotta, Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy, Joensuu, 1979.
Martinniemen saha 75 vuotta — Martinniemen Saha 1905–1980, Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy, Joensuu, 1981.
Lokomo 70 vuotta — Lokomon tehtaat 1915–1985, Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy, Joensuu, 1985.
Tekoja veljien hyväksi — 50 vuotta Sotainvalidien Veljesliiton Joensuun osaston toimintaa 1940–1990, PunaMusta, Joensuu, 1990.
Könösten kyyvvissä: sukukronikka Aulis V. A. Könösen syntymän 100-vuotismuistoksi, 1993.
Huonosti tapetut ja muita Terin tarinoita: Terho A. Könösen tarinoita Sotainvalidilehdessä 1988–1998, toim. Juha Könönen, 2000
Joensuulaisäidin kirjeitä sadan vuoden takaa: Eveliina Olsonin kirjeitä pojilleen vv. 1873-1876. Joensuu-seuran julkaisu; 3. Joensuu: Joensuu-seura, 1979. ISSN 0357-9867.
Mauri Valtonen

Mauri Valtonen (s. 1945) on suomalainen tähtitieteilijä ja Turun yliopiston professori. Valtonen on kirjoittanut useita suomenkielisiä tähtitiedettä käsitteleviä kirjoja.
Valtonen valmistui filosofian tohtoriksi Cambridgen yliopistosta vuonna 1975. Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa tuolloin jo sairastuneen Stephen Hawkingin avustajana. Hän toimi Tuorlan observatorion johtajana vuodesta 1980 vuoteen 2002. Valtonen palasi observatorion johtajaksi jälleen vuonna 2007. Tutkimuksessaan Mauri Valtonen on keskittynyt mm. gravitaatiofysiikkaan, ratojen laskentaan ja radioastronomiaan. Vuonna 2008 Valtosen johtama tutkimusryhmä vahvisti Albert Einsteinin kehittämän yleisen suhteellisuusteorian. Aiemmin teoria on kyetty vahvistamaan suhteellisen heikoissa painovoimakentissä, mutta Valtonen tutkimusryhmineen havaitsivat OJ 287 -kvasaarin kaksoismusta-aukkojärjestelmän prekressoivan täsmälleen yleisen suhteellisuusteorian ennustamalla tavalla. Samalla Valtosen tutkimusryhmä varmisti mustien aukkojen olemassaolon. Valtonen tunnetaan erityisesti myös kolmen kappaleen ongelmaan liittyvästä tutkimustyöstään.
Teoksia

Valtonen, Mauri: Maailmankaikkeutta tutkimassa.  (Ursan julkaisuja 15)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1983.  ISBN 951-9269-14-2
Teerikorpi, Pekka & Valtonen, Mauri: Kosmos: Maailmamme muuttuva kuva.  (Ursan julkaisuja 35. - 2. painos 1990)  Helsinki:  Ursa, 1988.  ISBN 951-9269-43-6
Valtonen, Mauri: Kvasaareja ja mustia aukkoja.  (Ursan julkaisuja 45)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1992.  ISBN 951-9269-63-0
Pentti Lempiäinen

| Pentti Lempiäinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. syyskuuta 1932 Rauma
Kuollut: 8. heinäkuuta 2021 (88 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Pentti Lempiäinen (18. syyskuuta 1932 Rauma – 8. heinäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija, jonka yli 40 julkaistusta teoksesta monet ovat olleet uraauurtavia kristillisen tiedon popularisointeja.
Ensimmäiset teoksensa Lempiäinen kirjoitti 1970-luvulla. Lempiäisen taidetta ja kristinuskoa käsittelevä teos Seimestä öljymäelle ilmestyi 2009.
Ennen kirjailijauraansa Lempiäinen toimi muun muassa pappina ja uskonnonopettajana. Teologian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1963 ja teki sen jälkeen uran Helsingin yliopistossa. Lempiäinen oli eläkkeellä Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian apulaisprofessorin virasta. Professori honoris causa hänestä tuli 1996.
Vuosina 1983–1987 Lempiäinen toimi Kotimaa-lehden päätoimittajana. Päätoimittajakautensa jälkeen 1980-luvun lopulla Lempiäinen työskenteli vapaana toimittajana ja kirjailijana, mutta palasi sittemmin Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan palvelukseen.
Lempiäisen teokset käsittelevät muun muassa kirkkohistoriaa, nimitietoutta, hymnologiaa, tapakulttuuria sekä symboliikkaa. Lempiäinen on suomentanut ja toimittanut saksalaisen Hans Biedermanin Suuren symbolikirjan (1993). Kirkon tiedonvälityspalkinnon Lempiäinen sai 1979.
Lempiäinen oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen.
Teoksia

Lapsensynnyttäjien ja morsianten kirkkoonotto.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 81)  Helsinki:  Kirjapaja, 1969.
Turun hiippakunnan tarkastuspöytäkirjat isonvihan ajalta, Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 90, 1973
Herramme lähettiläät (Kirjapaja 1980)
Oikeusjumalanpalvelus ja oikeussaarna = Gerichtsgottesdienst und Gerichtspredigt, 1981, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Katsokaa taivaan lintuja.  Kirjapaja, 1982.  ISBN 951-621-382-0
Askola, Irja & Lampinen, Tapio & Lempiäinen, Pentti (toim.): Kirkkososiologia.  Helsinki:  Kirjapaja, 1982.  ISBN 951-621-350-2
Lempiäinen, Pentti ym.: Virsitieto: Käsikirja virsikirjan käyttäjille.  (2. korjattu ja täydennetty painos)  Helsinki:  Kirjapaja, 1988.  ISBN 951-621-823-7
Otsa rypyssä, pilke silmässä (Kirjapaja 1989)
Nimipäivättömien nimipäiväkirja.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15788-0
Lempiäinen, Pentti & Nickels, Brita (toim.): Viimeiset leposijamme: Hautausmaat ja hautamuistomerkit.  Helsinki:  SLEY-Kirjat, 1990.  ISBN 951-617-907-X
Sano se kukkasin: Kasvit vertauskuvina.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-16031-8
Nimipäiväsanat: Mitä nimet kertovat.  (4. uudistettu painos (1. painos 1978))  Helsinki:  Kirjapaja, 1994.  ISBN 951-625-282-6
Lukujen symboliikka nollasta miljoonaan.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20405-6
Nuortuu vanhetessaan (Suomen Merimieskirkko 2000)
Kuvien kieli: Vertauskuvat uskossa ja elämässä.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26457-1
Suuri etunimikirja.  (3. tarkistettu painos)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29400-4
Hautajaiset: Valmistamme surujuhlan.  (4. uudistettu painos)  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-127-9
Ristintie ja ristinsanat.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28998-1
Pyhät toimitukset.  (4. uudistettu painos (1. painos 1974). Theologia practica)  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-054-X
Virsikirja sanasta sanaan: Virsikirjan raamattuviitteet, virsikirjan sanahakemisto.  (2. korjattu ja täydennetty painos (1. painos 1987))  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-520-7
Pyhät ajat.  (6. uudistettu painos (1. painos 1976))  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-651-8
Muistakaa menneitä päiviä.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-30536-7
Seimestä Öljymäelle.  (Kansialanimeke ja nimeke esiössä: Hetkiä suomalaistaiteilijoiden teosten äärellä)  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35445-2
Kirjallisuutta

Knuutila, Jyrki & Koskenvesa, Esko & Tamminen, Kalevi (toim.): Käytännöllinen teologia ja kirkko: Juhlakirja dosentti Pentti Lempiäisen täyttäessä 60 vuotta 18. syyskuuta 1992.  Helsinki:  Käytännöllisen teologian laitos, 1992.  ISBN 951-45-6191-0
Aiheesta muualla

Pentti Lempiäisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Erkki Kario | Kotimaan päätoimittaja 1983–1987 | Seuraaja: Tapani Ruokanen |
Eetu Vuorio

Kalle Eetu Vuorio (6. kesäkuuta 1892 Kuhmoniemi – 29. joulukuuta 1949) oli lähes tuntemattomaksi jäänyt suomalainen harrastajatutkija, joka lukeutui Wettenhovi-Aspan aatemaailman kannattajiin. Hän näki suomalaiset mahtavana menneisyyden kansana, joka oli välimerellistä alkuperää.
Vuorio tuli ylioppilaaksi vuonna 1913 ja työskenteli Kuopion lääninhallituksessa, vuodesta 1934 lääninkanslistina. Vuonna 1931 hän julkaisi 200-sivuisen tutkielman aiheesta Suomalaiset Välimeren auringon alla. Teoksen mukaan Kalevalan Saari oli muinainen Kreeta ja Pohjola taas Kreikka. Lisäksi Vuorio näki kymmeniä yhtäläisyyksiä muinaiskreetalaisten kirjoitusmerkkien ja suomalaisten ryijyjen koristekuvioissa. Teos sisältää myös wettenhoviaspamaisia olettamuksia sanasukulaisuuksista: ”Luoteisessa Vähässä-Aasiassa, muinaisen Kappadokian luoteispuolella on omituinen paikannimi, ’Arandi’. Aivan samanniminen paikka löytyy Virossa ja se tavataan Suomessakin kylännimessä ’Arandilaby’, joka esiintyy Nakkilassa jo v. 1546.”
Teokset

Suomalaiset Välimeren auringon alla.  Kuopio:  omakustanne, 1931.
Seppo Saario

Seppo Ilmari Saario (s. 10. toukokuuta 1938 Helsinki)  on suomalainen ammattisijoittaja, kirjailija ja entinen yritysjohtaja.
Henkilöhistoria

Saario syntyi toimitusjohtaja Sulo Ilmari Saarion ja pankkivirkailija Helmi Kaarina Jokisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1993 on Kristina Elin Maj-Lise Wiren. Saario valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1961 ja suoritti MBA-tutkinnon Columbian yliopistossa vuonna 1966. Saario on työskennellyt seuraavissa yrityksissä:
Huhtamäki, 1962–1974
Kansallis-Osake-Pankki,
Weilin+Göösin toimitusjohtaja,
Amer-yhtymä Oyj:n varatoimitusjohtaja,
Kouri Capital Oy:n toimitusjohtaja, 1987–1990.
Saario on saavuttanut Suomessa pörssigurun maineen muun muassa suosittujen sijoittamiskirjojen ja Pörssisäätiön verkkosivuilla pitämänsä Saarion pörssiliigan kautta. Suomen Ekonomiliitto SEFE on palkinnut vuodesta 2006 lähtien Seppo Saario –kilpailussa erityisen ansiokkaan Suomessa kolmen edellisen vuoden aikana julkaistun rahoitusmarkkinoita käsittelevän väitöskirjan tekijän 20 000 euron palkinnolla.
Teoksia

Saario, Seppo: Näin sijoitan pörssiosakkeisiin - Opas nuorelle.  Helsinki:  Alma Talent Oy, 2021.  ISBN 978-952-14-4398-5
Saario, Seppo: Saarion sijoituskirja - Miten sijoitan pörssiosakkeisiin.  Helsinki:  Sanoma Pro Oy, 2012.  ISBN 978-951-0-38849-5
Saario, Seppo: Saarion sijoituskirja - Miten sijoitan pörssiosakkeisiin.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33856-8
Miten sijoitan pörssiosakkeisiin II.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-29884-0
Saario, Seppo: 100 ikivihreää pörssivihjettä.  Helsinki:  Varesvuo Partners, 1994.  ISBN 952-90-5788-1
Saario, Seppo: Trendi : yli 70 kuvaa ja taulukkoa pörssikurssien ja niihin vaikuttavien tekijöiden kehityksestä pitkällä aikavälillä.  Espoo:  Weilin+Göös, 1991.  ISBN 951-35-5245-4
Saario, Seppo: Miten sijoitan pörssiosakkeisiin.  Helsinki:  WSOY, 1984.  ISBN 9789510242469
Saario, Seppo: Pörssiosakkeet sijoituskohteena.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1973.  ISBN 951-35-0886-2
Saario, Seppo: Arvopaperisäästäminen : JC-käsikirja.  Helsinki:  Nuorkauppakamareiden keskusliitto, 1972.  ISBN 952-90-5788-1