stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaupunkikuva

Kaupunkikuva on kaupungin, kaupunginosan tai pienemmän kaupunkiseudun osa-alueen muodostama näköala tai laajempi näkymä. Se saattaa joskus liittyä kulttuuri-identiteetin muodostumiseen. Kaupunkikuvan muodostavia tekijöitä ovat rakennukset, katuverkko, katuaukiot, pysäköintialueet ja muut kaupunkialueen osa-alueet. Se, millaiseksi kaupunkikuvan halutaan muodostuvan, on olennaisesti huomioon otettava seikka kaupunkisuunnittelussa. Suomessa kaupunkikuvatooimikunta on kaupungin erityinen asiantuntijatoimielin, joka antaa lausunnon rakennushankkeista, jotka ovat suuria ja vaikuttavat merkittävästi kaupunkikuvaan tai joissa on jotain huomioitavaa rakennussuojelun kannalta.
Karjaan maalaiskunta

| Karjaan maalaiskunta Karis landskommun> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Raasepori |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Uudenmaan lääni
Maakunta:  Uusimaa
Kuntanumero:  221
Perustettu:  1200 (seurakunta)
Liitetty:  1969
– kuntaan:  Karjaa
Pinta-ala:   km²   (1.1.1968)
– maa:  163,9 km²
Väkiluku:  2 509   (31.12.1968)
– väestötiheys:  15,45 as./km²
Hangon ja Raaseporin kuntajako 1960-luvulla. Karjaan maalaiskunta liitettiin Karjaaseen.
Karjaan maalaiskunta (lyh. Karjaan mlk, ruots. Karis landskommun) oli Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta, josta kirkonkylä erotettiin 1930 kauppalaksi. Erilliset kunnat palautettiin yhteen, kun maalaiskunta liitettiin Karjaan kauppalaan vuonna 1969. Kauppala muuttui kaupungiksi 1977. Vuonna 2009 tapahtuneessa kuntaliitoksessa syntyi Raaseporin kaupunki, johon yhdistyivät Karjaa, Tammisaari ja Pohja. Muun muassa Mustion kartano ja ruukki sijaitsevat entisen Karjaan maalaiskunnan alueella.
Kunta oli kaksikielinen. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 81,5 prosenttia Karjaan maalaiskunnan asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Karjaan maalaiskunnan taajamat olivat Mustion asema (469 asukasta, osittain Inkoon puolella) ja Mustion tehdas (321 asukasta). Lisäksi osa Karjaan kauppalan keskustasta sijaitsi maalaiskunnan puolella.
Kaupunkimaisema

Kaupunkimaisema on kaupunkialueella sijaitseva kulttuurimaisema. Kaupunkien yleinen maisematyyli on muuttunut aikojen kuluessa. Muun muassa 1700-1800-lukujen teollisen vallankumouksen jälkeen Euroopan kaupunkien kulttuurimaisemat ovat muuttuneet merkittävästi. Myös 1960-luvun muuttoliike kaupunkeihin vaikutti Suomen kaupunkien maisemaan.Kaupunkimaisemaan koostuu kaupunkiseudun osa-alueista, kuten liikenneväylistä. Kaupunkimaisema on laajempi muoto kaupunkikuvasta, johon kuuluvat muun muassa katuverkko ja katuaukiot.
Franco Leoni

Franco Leoni (24. lokakuuta 1864 Milano – 8. helmikuuta 1949 Hampstead) oli italialainen säveltäjä.
Leoni opiskeli Milanon konservatoriossa opettajinaan Amilcare Ponchielli ja Cesare Dominiceti. Hän asui Lontoossa vuosina 1891–1914 ja myöhempinä vuosinaan. Hän oli jo ennen Englantiin lähtemistään saavuttanut suosiota ensimmäisellä oopperallaan (Raggio di Luna), joka oli kantaesitetty Milanossa 5. kesäkuuta 1890. Teoksen libreton oli laatinut Camillo Zanoni. Leonin lukuisista oopperoista tunnetuimmaksi nousi kuitenkin L'Oracolo, joka kantaesitettiin Covent Gardenissa 28. kesäkuuta 1905. Teos on yksinäytöksinen ja edustaa tyylisuuntaukseltaan verismiä. Ooppera perustuu Chester Bailey Fernaldin näytelmään The Cat and the Cherub. L'Oracolon kantaesityksessä Cim-Fenin roolissa esiintyi Antonio Scotti, joka teki roolista omansa ja vei sen myös Yhdysvaltoihin. Leonin L'Oracoloa esitettiin Metropolitan-oopperassa vuodesta 1915, ja Scotti esiintyi Cim-Fenin roolissa myös jäähyväisesiintymisessään Metropolitan-oopperassa vuonna 1933. Sittemmin teos on ollut harvoin esitetty.
Leonin tuotantoon kuuluu myös muun muassa kolme oratoriota, joista jokainen esitettiin Lontoossa. Joidenkin lähteiden mukaan Leoni olisi kuollut jo 11. marraskuuta 1938 Doverissa.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Keihäshaarapalmu

| Keihäshaarapalmu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit Arecaceae
Suku::  Haarapalmut Hyphaene
Laji::  petersiana
Kaksiosainen nimi
 Hyphaene petersiana  Klotzsch ex Mart. (1845) 
Katso myös
   Keihäshaarapalmu Wikispeciesissä   Keihäshaarapalmu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hyphaene petersiana
Hyphaene petersiana
Keihäshaarapalmu (Hyphaene petersiana) on haarapalmujen (Hyphaene) sukuun kuuluva eteläisen Afrikan alavilla savanneilla kasvava palmulaji. Se voi kasvaa 25 metriä korkeaksi, ja runko on usein turpeampi keskikohdalta. Lehdet ovat suuret, harmaanvihreät, viuhkamaiset ja kasvavat yhtenä töyhtönä puun latvassa. Paikalliset asukkaat käyttävät monipuolisesti kaikkia puun osia hyödyksi. Myös norsut pitävät tämän puun hedelmistä.
Palmua kutsutaan myös nimellä makalani.
Flagey (Doubs)

| Flagey |
| --- | --- |
 Courbetin maatila Flageyssa
 Flagey
 Koordinaatit: 47°02′18″N, 6°07′27″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Doubs
Arrondissementti:  Besançon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,8 km²
Väkiluku (2016):  159 
 – Väestötiheys:  20 as./km²
Kunnan numero:  25241
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Flagey on kunta itäisessä Ranskassa Doubsin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 38 kilometriä Besançonin kaupungista etelään.
Gustave Courbetin maalaus: Flageyn talonpojat palaamassa messuilta, Musée des Beaux-Arts et d'Archéologie de Besançon
Kunnan alueella sijaitsee Gustave Courbetin perheen maatila. Hän vieraili tilalla ja maalasi Flageyssa useita teoksia, kuten vuonna 1850 valmistunut Flageyn talonpojat palaamassa messuilta (Les paysans de Flagey revenant de la foire).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flagey (Doubs) Wikimedia Commonsissa
Ferdinand II (keisari)

Arkkiherttua Ferdinand II, yllään Ferdinand I:n haarniska, tuntematon taiteilija n. 1614
Arkkiherttua Ferdinand II hovikääpiön kanssa, Joseph Heintz vanhempi 1604
Ferdinand II (9. heinäkuuta 1578 Graz – 15. helmikuuta 1637 Wien) oli vuodesta 1590 lähtien Sisä-Itävallan arkkiherttua, Böömin ja Unkarin kuningas vuodesta 1617 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1619–1637.
Hän seurasi lapsettomana kuollutta serkkuaan Matiasta keisarina vuonna 1619. Hän oli kiihkokatolinen, ja pyrkiessään edistämään vastauskonpuhdistusta ja karkottamaan protestantismia keisarikunnasta, se johti kolmikymmenvuotisen sodan syttymiseen vuonna 1618.
Suku

Ferdinandin isä oli Kaarle II, Sisä-Itävallan arkkiherttua (1540–1590), joka oli keisari Ferdinand I:n ja Böömin ja Unkarin prinsessa Anna Jagellonican (1503–1547) nuorin poika. Hänen äidinpuoleiset isovanhempansa olivat Böömin ja Unkarin kuningas Vladislaus II ja Anne de Foix-Candale (1484–1506), joka oli Gaston de Foix, Candalen kreivi (1448–1500) ja Navarran infanta Katariina (n. 1455– ennen 1494) tytär. Katariina oli Navarran kuningatar Eleonoora Navarralaisen (1426–1479) ja Foix'n kreivin Gaston IV:n (1422–1472) nuorin tytär. Hänen äitinsä, joka oli myös hänen isänsä sisarentytär, oli Baijerin prinsessa Maria Anna (1551–1608), joka oli Itävallan arkkiherttuatar Annan (1528 –1590) ja Baijerin herttua Albrekt V:n (1528–1579) tytär.
Ferdinandilla oli 14 sisarusta, joista vain kolme kuoli jo pieninä lapsina. Kolme sisarta kuoli naimattomina. Hänen kahdesta sisarestaan, Annasta ja Constanzesta tuli molemmista Puolan kuningattaria avioliitoillaan kuningas Sigismund III Vaasan kanssa. Arkkiherttuatar Anna Itävaltalainen (1573–1598) avioitui 31. toukokuuta 1592 Puolan kuninkaan, Liettuan suurherttua ja Ruotsin kuninkaan Sigismund III Vaasan kanssa. Arkkiherttuatar Konstantia Itävaltalainen (1588–1631) avioitui 11. joulukuuta 1605 Puolan kuninkaan ja Liettuan suurherttua Sigismund III Vaasan kanssa, joka oli hänen vanhemman sisarensa leski. Arkkiherttuatar Margareeta Itävaltalainen (1584–1611) avioitui Espanjan kuningas Filip III:n kanssa 18. huhtikuuta 1599.
Kaksi veljistä ryhtyi kirkon palvelukseen: Leopold V (1586–1632) oli Passaun ruhtinaspiispa ja Kaarle (1590–1624) oli Wrocławin ruhtinaspiispa. Arkkiherttuatar Maria Christina (1574–1621) avioitui vuonna 1595 voivodi Sigismund Bathoryn, Transilvanian ruhtinaan kanssa; Maria Christina hallitsi ruhtinaskuntaa vuosina 1597–1598, he erosivat vuonna 1599. Arkkiherttuatar Maria Magdalena (1589–1631) avioitui vuonna 1608 Cosimo II de' Medicin, Toscanan suurherttuan kanssa.
Arkkiherttua, kuningas ja keisari

Vuosina 1590–1595 arkkiherttua Ferdinand koulutettiin Ingolstadtin yliopistossa jesuiittojen johdolla, joiden tavoitteena oli tehdä hänestä tiukka, jäykästi katolinen hallitsija. Vuonna 1596 hän otti haltuunsa perintömaansa ja pyhiinvaelluksen jälkeen Loretoon ja Roomaan hän ryhtyi tukahduttamaan protestanttisuutta pakottamalla suurimman osan alamaisistaan ​​omaksumaan katolilaisuuden.
Hän vältti sitoutumasta riitaan serkkujensa, keisarin Rudolf II:n ja tämän veljen Matiaksen välillä, joka lopulta seurasi Rudolfia keisarina. Myöhemmin Ferdinand sai Espanjan Habsburg-hallitsijoilta hyväksynnän lapsettoman Matiaksen seuraajana. Vastineeksi hän lupasi salaisessa sopimuksessa vuonna 1617 luovuttaa heille Elsassin ja Italian keisarilliset läänit.
Vuonna 1617 Böömin valtiopäivät tunnusti Ferdinandin Böömin kuninkaaksi ja vuonna 1618 hänet valittiin Unkarin kuninkaaksi. Vuonna 1619 pääosin protestanttinen Böömin valtiovalta kuitenkin syrjäytti hänet ja valitsi kuninkaakseen vaaliruhtinas, Pfalzin kreivi Fredrik V:n (1596–1632). Tämä oli itse asiassa kolmikymmenvuotisen sodan alkua. Vaikka Ferdinand valittiin Pyhän Rooman keisariksi 28. elokuuta 1619, hän pystyi selviytymään vain Espanjan, Puolan ja useiden saksalaisten ruhtinaiden tuella. Baijerin herttuan Maksimilian I:n (1573–1651) avustuksella hänen joukkonsa tuhosivat kapinallisarmeijan Valkeavuoren taistelussa lähellä Prahaa 8. marraskuuta 1620. Ferdinand takavarikoi merkittävien kapinallisten omaisuuden, teki valtiopäivät toimintakyvyttömiksi uudella asetuksella vuonna 1627 ja katolisoi väkisin Böömin. Ylä- ja Ala-Itävallan protestantit alistettiin käännytettäviksi pakolla katolilaisiksi.
Avioliitot ja lapset

Vuonna 1600 Ferdinand II avioitui Baijerin prinsessa Maria Annan (1574–1616) kanssa, Wittelsbachin sukua, joka oli Baijerin herttua Vilhelm V:n (1548–1626) ja ranskalaisen Renée de Lorrainen (Renata von Lothringen) (1544–1602) toiseksi vanhin tytär. Maria Annan äidinpuoleiset isovanhemmat olivat Lothringenin herttua Frans I (François Ier de Lorraine) (1517–1545) ja Tanskan prinsessa Kristiina (1521–1590), kuningas Kristian II:n tytär. Maria Anna oli isänsä puolelta sukua, hänen isoisänsä Baijerin herttua Albrekt V:n (1528–1579) oli naimisissa arkkiherttuatar Anna Itävaltaisen (1528–1590) kanssa, joka oli Ferdinand I:n tytär. Aviopuolisoilla oli sama isänpuoleinen isoisä ja isoäiti.
Heillä oli seitsemän lasta, joista neljä eli aikuisiksi asti:
Kristiina (25. toukokuuta 1601 – 12.-21. kesäkuuta 1601), kuoli alle kuukauden ikäisenä
Kaarle (25. toukokuuta 1603), syntyi kuolleena
Johan-Kaarle (1. marraskuuta 1605 – 26. joulukuuta 1619), kuoli 14-vuotiaana
Ferdinand III (13. heinäkuuta 1608 – 2. huhtikuuta 1657), avioitui vuonna 1631 infanta Maria Anna Espanjanjalaisen kanssa, vuonna 1648 Itävallan arkkiherttuatar Maria Leopoldinen kanssa ja vuonna 1651 Mantovan, Neversin ja Rethelin prinsessan Eleonoora Gonzagan (1630–1686) kanssa.
Maria Anna (13. tammikuuta 1610 – 25. syyskuuta 1665), avioitui setänsä Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian I:n (1573–1651) kanssa, heillä oli kaksi poikaa
Cecilia Renata, saks. Cäcilie Renate (16. heinäkuuta 1611 – 24. maaliskuuta 1644), avioitui serkkunsa Vladislav IV Vaasan, Puola-Liettuan kuninkaan (1595–1648) kanssa, heillä oli kolme lasta
arkkiherttua Leopold Vilhelm (1614–1662), ryhtyi sotilasuralle, Espanjan Alankomaitten käskynhaltija vuosina 1647-1656, luopui keisariudesta veljenpoikansa Leopold I:n hyväksi. Hän keräsi 1600-luvun venetsialaisen ja flaamilaisen taiteen kokoelman, joka on nykyisin Wienin Kunshistorisches Museumissa, jossa on maalauksia David Teniers nuoremmalta, Frans Snydersilta, Peter Snayersilta, Daniel Seghersiltä, Peter Franchoysiltä, Frans Woutersilta, Jan van den Hoeckelta ja Pieter Thijsiltä. Hän oli ruhtinaspiispa Halberstadtissa (1628–1648), Passaussa (1625–1662), Breslaussa (1656–1662), Olmützissa (1637–1662) ja Strasbourgissa (1626–1662).
Toisen kerran Ferdinand II avioitui vuonna 1622 Innsbruckissa Mantovan prinsessa Eleonora Gonzagan (1598–1655) kanssa, joka oli Mantovan herttua Vincenzo I:n ja Eleonora de' Medicin tytär. Heillä ei ollut lapsia.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Keisari Ferdinand II ikääntyneenä, Georg Pachmann 1635
Pyhän saksalais-roomalainen keisarikunnan uskonnollinen jako vuonna 1618 ennen kolmikymmenvuotista sotaa
Ensimmäinen puoliso, Itävallan arkkiherttuatar Maria Anna, Baijerin prinsessa, Joseph Heintz vanhempi, 1604
Toinen puoliso Mantovan prinsessa Eleonora Gonzaga hääpuvussaan, Justus Sustermans 1621-1622
Käännös suomeksi
Kenian vaakuna

Kenian vaakuna
Kenian vaakuna on Kenian tunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Siihen on kuvattu kaksi leijonaa, jotka pitävät kiinni maasaiden keihäistä ja kannattelevat perinteistä afrikkalaista kilpeä, jossa on värit musta, punainen, vihreä ja valkoinen. Kilven värit symboloivat kenialaisia (musta), maataloutta ja luonnonvaroja (vihreä), taistelua vapauden puolesta (punainen) ja rauhaa sekä yhtenäisyyttä (valkoinen). Kilvessä kuvatulla vasemmalle katsovalla kukolla on kirves, joka paikallisen tavan mukaan symboloi uutta elämää ja menestystä. Kilpi ja leijonat seisovat Mount Kenyan silhuetilla. Sen päälle on kuvattu Kenian tärkeitä maataloustuotteita: kahvi, kamomilla, tee, sisal, ananas ja maissi. Vaakunan alapuolella punaisessa nauhassa lukee Kenian motto HARAMBEE.
Afrikan valtioiden vaakunat
Algeria
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Egypti
Eritrea
Etelä-Afrikka
Etelä-Sudan
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kamerun
Kap Verde
Kenia
Keski-Afrikan tasavalta
Komorit
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Lesotho
Liberia
Libya
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Norsunluurannikko
Niger
Nigeria
Päiväntasaajan Guinea
Ruanda
Sambia
São Tomé ja Príncipe
Senegal
Seychellit
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Swazimaa
Tansania
Togo
Tšad
Tunisia
Uganda
Zimbabwe
Kemin Palloseura

| Mitalit> Miesten jalkapallo.Mestaruussarja  | Mitalit> Miesten jalkapallo.Mestaruussarja  | Mitalit> Miesten jalkapallo.Mestaruussarja  | Miesten jalkapallo>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Mestaruussarja 1985 |  |  |
| Suomen Cup  | Suomen Cup  | Suomen Cup  |  |
|  Hopeaa | Suomen Cup 1986 |  |  |
Kemin Palloseuran toimisto Sauvosaarenkadulla.
Kemin Palloseura (KePS) on kemiläinen vuonna 1932 perustettu jalkapalloseura.
Seura pelasi jalkapallon SM-sarjassa vuosina 1984–1989 ja saavutti SM-pronssia vuonna 1985. Vuonna 1986 seura pelasi Suomen cupin loppuottelussa häviten Olympiastadionilla pelatun ottelun Rovaniemen Palloseuralle maalein 0–2.
Ykkösdivisioonassa joukkue pelasi 1990–1996. Kakkosen pohjoislohkossa 1997–1999
KePSin edustusjoukkue yhdistettiin Visan Pallon ja Kemin Pallotoverit -85:n kanssa vuonna 1999 perustettuun jalkapalloilun erikoisseuraan PS Kemi Kingsiin..
Vuonna 2020 Kemin Palloseuran edustusjoukkue teki paluun jalkapallokartalle pelattuaan 5-divisioonan pohjoislohkossa. Vuonna 2022 KePS pelaa III-divisioonan pohjoislohkoa. Päävalmentajana on Esa Savolainen.
KePS on perinteisesti vahva junioritoimija ja kasvattajaseura. KePSin kasvatteja ovat mm. SM-sarjassa ja Veikkausliigassa pelanneet Ilkka Siitonen, Kari Skants, Timo Pirilä, Kalle Rönkkö, Jari Jäväjä, Jaakko Nyberg, Joonas Ikäläinen, Veikkausliigan puheenjohtaja Kaarlo Kankkunen ja kansainvälisen jalkapallouran pelannut Suomen Palloliiton urheilutoimenjohtaja Hannu Tihinen.
Kemin Palloseuraa ovat edustustasolla edustaneet myös Jukka Ikäläinen, Aki Lahtinen, Juhani Himanka, Miika Juntunen, Tuomo Pasanen, Kari Virtanen ja Keith Armstrong.
Jääpallon SM-sarjassa KePSin edustusjoukkue pelasi kaudella 1978−1979.
Myös miesten ja naisten lentopalloilu ovat kuuluneet seuran lajivalikoimaan.
Kemin Palloseuran kakkosjoukkue Kemin Jalkapallokerho KJK oli toiminnassa vuosina 1981–1989 pelaten korkeimmillaan III-divisioonaa.
Aiheesta muualla

Kemin Palloseuran sivusto
FM!

| FM! Vince Staples |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2. marraskuuta 2018
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): Kenny Beats, Cubeatz, Hagler, KillaGraham
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 22.16
 Levy-yhtiö: Def Jam
Vince Staplesin muut julkaisut
| Big Fish Theory 2017 | FM! 2018 |   |
Singlet albumilta FM!
 ”Fun!” Julkaistu: 1. marraskuuta 2017
FM! on yhdysvaltalaisen hip-hop artisti Vince Staplesin kolmas studioalbumi, jonka julkaisi Def Jam Recordings 2. marraskuuta 2018. Albumin tuotannon hoiti suurimmaksi osaksi Kenny Beats ja siltä on julkaistu yksi single, Fun!, jolle on myös ohjattu musiikkivideo.
Albumilla vierailee monia artisteja ja se sisältää lyhyitä pätkiä Earl Sweatshirtin ja Tygan julkaisematonta musiikkia. Kansikuva voi olla mahdollinen viittaus punk-yhtye Green Dayn vuonna 1994 julkaisemaan Dookie-albumiin ja albumissa on eräänlainen radiokanava-konsepti.
Kappaleet

Feels Like Summer – 2.29 (feat. Ty Dolla $ign)
Outside! – 2.05
Don't Get Chipped – 2.28 (feat. Jay Rock)
Relay – 2.17
New earlsweatshirt – 0.22 (feat. Earl Sweatshirt)
Run the Bands – 3.08
Fun! – 2.51
No Bleedin – 2.03
Brand New Tyga – 0.35 (feat. Tyga)
(562) 453-9382 – 0.52
Tweakin' – 3.06
Arvostelut

NME:
Pitchfork: 8.2/10
Karjaan paloasema

Paloaseman sijainti kartalla.
Karjaan paloasema (asema 70) on Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen paloasema Karjaalla Ratakatu 9:ssä. Se on ollut käytössä 23. syyskuuta 2016 lähtien.
Karjaan paloaseman pelastusyksikköä miehittää ympärivuorokautisesti yksi paloesimies ja kolme palomiestä. Tämän lisäksi paloasemalla toimii ensihoitoyksikkö, jossa on kaksi ensihoitajaa.
Karjaan paloaseman toimintaympäristö on hyvin laaja ja vaihteleva. Toiminta-alueella on muun muassa loma-asutusta, teollisuutta, rautatie, ruukkikeskuksia ja  merialuetta.
Aseman yksiköt

| Yksikkötunnus | Tyyppi |
| --- | --- |
R LU 701: Pelastusyksikkö
R LU 7012: Vara-pelastusyksikkö
R LU 708: Vene
E LU 3221: Hoitotason ambulanssi
E LU 3314: Perustason vara-ambulanssi
Karjaan pikku pappila

| Karjaan pikku pappila> Karis lilla prästgård |
| --- | --- |
Sijainti:  Karjaa, Raasepori, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Pappila
Valmistumisvuosi:  1846
Rakennuttaja:  Karjaan seurakunta
Omistaja:  Raaseporin seurakuntayhtymä
Runkorakenne:  Hirsi
Kerrosala:  262 m2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karjaan pikku pappila (ruots. Karis lilla prästgård) on entinen kappalaisen asunto Raaseporissa Karjaalla Uudenmaan maakunnassa. Rakennuksen omistaa Raaseporin seurakuntayhtymä ja se on valmistunut vuonna 1846.
Historia

Hirrestä valmistettu keltainen pikkupappila toimi Karjaan seurakunnan kappalaisen asuntona aina valmistumisestaan vuoteen 1992 asti. Samana vuonna tiloihin muutti seurakunnan lasten ruotsinkielinen kerhotoiminta. Suomenkielinen kerhotoiminta tuli mukaan vuoden 2001 syksyllä.
Västra Nylands folkhögskola aloitti toimintansa Karjaan pikku pappilassa 2. marraskuuta 1905. Koulu muutti tiloista myöhemmin Pohjaan.
FK Volga Nižni Novgorod

FK Volga Nižni Novgorod (ven. Футбольный Клуб "Волга" Нижний Новгород)) on vuonna 1963 perustettu venäläinen jalkapalloseura Nižni Novgorodin kaupungista saman nimisestä oblastista. Kaudella 2010 seura sijoittui toiseksi Venäjän 1. divisioonassa ja nousi ensimmäistä kertaa Venäjän liigaan.
Historia

FK Volga perustettiin vuonna 1963 kahden gorkilaisen seuran, Torpedon ja Raketan, yhdistyttyä. Seura pelasi Neuvostoliiton liigassa sijoittuen parhaimmillaan neljänneksitoista kaudella 1964. Seuran toiminta lakkasi vuonna 1984 ja se perustettiin uudelleen 1998 nimellä FK Elektronika Nižni Novgorod. Seura aloitti taipaleensa Venäjän amatööriliigasta nousten kaudeksi 2001 2. divisioonaan ja kaudeksi 2011-12 liigaan.
Meriitit

Venäjän 1. divisioona
Hopeaa: 2010
Venäjän 2. divisioona: 2008
Entisiä valmentajia

Gadži Gadžijev
Juri Kalitvintsev
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kenttäpuhelin P 78

P78-kenttäpuhelin on eräs useimpien suomalaisten joukkojen käyttämä viestiväline.
Kenttäpuhelin P 78 on L. M. Ericssonin valmistama Suomen puolustusvoimien käyttöön 1980-luvulla tullut kenttäpuhelin, jota voidaan käyttää kenttäpuhelimena sekä puhelimen omalla paikallisparistoilla (LB), kolmella R20-sauvaparistolla, siihen kytketyn puhelinkeskuksen keskusparistolla (CB) tai kenttäradioon liitettynä sitä kauko-ohjaavana puhelimena (R).
Puhelimen alumiinivaluiseen kanteen on merkitty tarralla vuoteen 2005 saakka käytössä olleet suomenkieliset radioaakkoset. P 78:aa ennen ja sen kanssa samanaikaisesti olivat Suomen puolustusvoimissa käytössä suomalainen kenttäpuhelin  PUTE ja ruotsalainen LME sekä neuvostoliittolainen TA-57. Vuonna 2018 Ruotuväki-lehti uutisoi, että Bittiumin kehittämä datansiirtolaite Tough Comnode korvaa tulevaisuudessa P78 ja P90 -kenttäpuhelimet.
Fokker Dr.I

| Fokker Dr> I |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Fokker
Ensilento:  5. heinäkuuta 1917
Esitelty:  1917
Fokker Dr.I Dreidecker (suom. kolmitaso) oli Saksan keisarillisten ilmavoimien Luftstreitkräften ensimmäisessä maailmansodassa käyttämä hävittäjälentokone.
Reinhold Platzin suunnittelema ja Fokker-Flugzeugwerken valmistama kone tunnetaan erityisesti siitä, että useiden muiden saksalaisten hävittäjä-ässien ohella myös Punaisena paronina tunnettu Manfred von Richthofen lensi tällä konetyypillä.
Koneen tuotannon päättyessä toukokuussa 1918 niitä oli ehditty valmistaa ainoastaan 320 kappaletta. Nykypäiviin saakka alkuperäisiä koneita on säilynyt vain muutamia, mutta lentokuntoisia jäljitelmiä on yli 200 kpl.
Historia

Brittien Royal Naval Air Service (RNAS) otti huhtikuussa 1917 palveluskäyttöön Sopwith Triplanen, joka nopeasti osoittautui ylivoimaiseksi saksalaisten Albatros- ja Halberstadt-koneisiin nähden. Saksan sotaministeriön ilmavoimista vastaava Idflieg (lyh. Inspektion der Fliegertruppen) tilasi lentokonevalmistajilta suunnitelman uudesta kolmitasosta. Yksitoista saksalaista konevalmistajaa vastasi tilaukseen, muun muassa Albatros, Pfalz, AEG, DFW, Schütte-Lanz, ja Euler. Näistä ainoastaan Pfalz Dr. I pääsi sarjavalmistukseen asti.
Fokkerin vastaus tilaukseen oli V.3, pieni pyörivällä tähtimoottorilla varustettu kolmitaso, jossa oli teräsputkirunko. Lentokokeiden osoittamien puutteiden vuoksi Fokker valmisti parannellun V.4-prototyypin, jonka suurimmat uudistukset olivat suuremmat ohjaussiivekkeet ja siipien kärkiväli; myös siipien tuentaa parannettiin.
Fokker V.4 osoittautui ylivoimaiseksi muiden valmistajien esityksiin nähden ja määrättiin välittömästi sarjavalmistukseen.
Kaksi esituotantosarjan konetta (102/17 ja 103/17) nimikkeellä F.I toimitettiin Markebeekeen Belgiaan Jagdstaffel (lyh. Jasta) 10:n ja 11:n taistelukoekäyttöön 28. elokuuta 1917.
Richthofen lensi 102/17-sarjanumeroisella koneella 1. syyskuuta ja seuraavien kahden päivän aikana ampui alas kaksi viholliskonetta. Kogenluftille (lyh. Kommandierender General der Luftstreitkräfte) antamassaan raportissa hän kuvaili konetta erittäin tyydyttäväksi. Esituotantosarjan koneet olivat kuitenkin lyhytikäisiä: Jasta 11:n Staffelführer Kurt Wolff ammuttiin alas 102/17-koneessa 15. syyskuuta ja Jasta 10:n Staffelführer Werner Voss kuoli 103/17-koneen ohjaimiin 23. syyskuuta 1917.
Sarjatuotantokoneiden toimitukset alkoivat saman vuoden lokakuussa; kaikki koneet menivät Jasta 1:n käyttöön.