stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Issoire

| Issoire |
| --- | --- |

 vaakuna
 Issoire
 Koordinaatit: 45°32′42″N, 3°14′59″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Puy-de-Dôme
Arrondissementti:  Issoire
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,7 km²
Väkiluku (2014):  14 578 
 – Väestötiheys:  740 as./km²
Kunnan numero:  63178
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Issoire on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä departementin pääkaupungista Clermont-Ferrandista etelään, Couze Pavin -joen varrella. Couze Pavin on Allierjoen sivujoki.
Pyhän Austremoinen luostarikirkko
Kaupungin historiallisessa keskustassa on runsaasti taloja 1400-luvulta, kuten yksityisasunnot Hôtel Bohier ja Hôtel Clément. Kaupungin tärkein nähtävyys on romaaninen Pyhän Austremoinen luostarikirkko (Église Saint-Austremoine). Se on valmistunut 1100-luvun alussa. Kirkko kunnostettiin 1800-luvulla, ja se on yksi Auvergnen suurimmista kirkoista. Kaupungin keskustassa olevaan kellotorniin (Tour de l'Horloge) pääsee kiipeämään. Sieltä on panoraamanäkymä yli kaupungin.
Hôtel Bohier
Hôtel Clément
Kellotorni
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Issoire Wikimedia Commonsissa
Itkonen

Itkonen on suomenkielinen sukunimi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan sukunimen haltijoita oli Suomessa 13.12.2021 elossa 1 678.
Tunnettuja Itkonen-nimisiä henkilöitä:
Aaro Itkonen (1877–1934), näyttelijä ja pienliikemies
Aatu Itkonen (s. 2001), taikuri, televisiojuontaja, puhuja ja malli
Eija Karipää (o.s. Londén, oik. Karapää, myöh. Itkonen, 1920–2004), näyttelijä
Ensio Itkonen (1926–2010), autokoulunopettaja ja liikennevalistaja
Erkki Itkonen (1913–1992), kielitieteilijä ja akateemikko, kirkkoherra Lauri Itkosen poika
Esa Itkonen (s. 1944), kielitieteilijä, Erkki Itkosen poika
Joona Itkonen (s. 1994), jalkapalloilija
Juha Itkonen (s. 1975), kirjailija
Jukka Itkonen (1951–2021), kirjailija ja muusikko
Jussi Itkonen (s. 1946), näyttelijä ja elokuvaohjaaja, Veikko Itkosen ja Eija Karipään poika
Lauri Arvid Itkonen (1865–1925), Inarin kirkkoherra
Lauri Ilmari Itkonen (1888–1972), varatuomari ja saamelaiskulttuurin tutkija, kirkkoherra Lauri Itkosen poika
Leila Itkonen (myöh. Itkonen-Makkonen, 1926–2009), näyttelijä
Maija Itkonen (s. 1977), teollinen muotoilija ja muusikko, Juha Itkosen puoliso
Marja Itkonen-Kaila (o.s. Itkonen, 1935–2021), suomentaja
Markus Itkonen (s. 1965), graafinen suunnittelija, typografian tutkija ja tietokirjailija, Terho Itkosen poika
Martti Itkonen (1936–2024), opettaja ja rehtori, Tuomo Itkosen poika
O. V. Itkonen (1889–1967), kirjailija ja kullankaivaja
Pertti Itkonen (1947–2000), näyttelijä
Rieti Itkonen (1889–1951), ministeri
Sami Itkonen (1950–2012), muusikko, lauluntekijä ja kapellimestari
Satu Itkonen, tietokirjailija ja taidekriitikko
Taina Itkonen (o.s. Impiö, s. 1956), maastohiihtäjä
Terho Itkonen (1933–1998), suomen kielen tutkija, T. I. Itkosen poika
Tiina Itkonen  (s. 1968), valokuvaaja
Tuomo Itkonen (1894–1984), kirjailija ja pappi, kirkkoherra Lauri Itkosen poika
T. I. Itkonen (1891–1968), saamen kielen tutkija, kirkkoherra Lauri Itkosen poika
Veikko Itkonen (pseudonyymi Aulikki Ura, 1919–1990), radioselostaja, elokuvatuottaja ja -ohjaaja, Eija Karipään puoliso
Vilho Itkonen (1872–1918), työmies, agitaattori, arkkiveisujen tekijä, kansanperinteen kerääjä ja filosofi
Toivo H. Nekton (ent. Itkonen, 1881–1962), amerikansuomalainen lakimies ja vapaamuurari.
Itkonniemen tehdas

Itkonniemen tehdas.
Itkonniemen tehdas on Kuopion Itkonniemen kaupunginosassa sijaitseva punatiilinen, kaksikerroksisen rakennus joka oli aikoinaan maailman suurin tulitikkutehdas, Osakeyhtiö Savon tulitikkutehdas. Sen rakennutti kauppaneuvos Lauri Hallman 1920-luvun alussa, tehdasrakennuksen suunnitteli vuonna 1921 arkkitehti Juho Nykänen.
Tehtaan tuotanto käynnistyi maaliskuussa vuonna 1923 ja siellä oli töissä sen lyhyen toiminnan aikana enimmillään 700
henkilöä. Vuonna 1937 tulitikkutehtaan tiloissa aloitettiin koivuvanerin valmistus. Viimeisimmäksi osana UPM-Kymmene -konsernia toiminut vaneritehdas lopetti toimintansa kesällä 2005.
Imperanon

| Imperanon> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1999–2007
Tyylilaji:  melodinen death metal
Kotipaikka:   Helsinki
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Aleksi Sihvonen, laulu, kitara   Teemu Mäntysaari, kitara   Aki Hopeasaari, bassokitara   Jaakko Nylund, rummut   Aleksi Virta, kosketinsoitin  
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast, 2004  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Imperanon oli suomalainen melodinen death metal -yhtye. Ensimmäisen levyn ilmestyessä levy-yhtiönä oli Nuclear Blast. Heinäkuussa 2007 yhtye ilmoitti hajoamisestaan MySpace-sivullaan.
Viimeinen tunnettu kokoonpano

Aleksi Sihvonen – laulu, kitara
Teemu Mäntysaari – kitara
Aki Hopeasaari – basso
Jaakko Nylund – rummut
Aleksi Virta – kosketinsoitin
Viimeinen tunnettu kokoonpano > Entiset jäsenet

Mikko Nikunen – bassokitara (1999–2000)
Antti Alasimonen – bassokitara (1999)
Eki Nurmikari – bassokitara (1999–?)
Asko Sartanen – kitara (1999–2002)
Janne Tschokkinen – kitara (1999–?)
Lauri Koskenniemi – kitara (2002–2004)
Diskografia

Studioalbumit
Stained (2004,  Nuclear Blast)
Demot
Until the End (2002,  omakustanne)
Imperanon (2003,  omakustanne)
Demo 2006 (2006,  omakustanne)
Aiheesta muualla

Imperanon Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
James Craig

James Craig
James Craig, Craigavonin ensimmäinen varakreivi (8. tammikuuta 1871 Belfast, Irlanti – 24. marraskuuta 1940 Glencraig, Downin kreivikunta, Pohjois-Irlanti) oli irlantilainen unionistipoliitikko. Hän oli yksi Ulster Unionist Partyn johtajista ja toimi vuosina 1921–1940 Pohjois-Irlannin pääministerinä.
Elämäkerta

Craig oli maanomistajan poika Downista ja ryhtyi nuorena pörssimeklariksi. Hän osallistui buurisotaan irlantilaisissa joukoissa. Vuosina 1906–1921 Craig oli parlamentissa Ulster Unionist Partyn edustajana ja hänestä tuli yksi unionistien johtajan Edward Carsonin lähimmistä miehistä. Irlannin itsehallintolaista eli home rulesta 1910-luvun alussa syntyneen katkeran kiistan aikana myös Craig kohosi unionistien näkyvien johtajien joukkoon ja osallistui Carsonin rinnalla Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen perustamiseen, aseiden hankkimiseen sekä väliaikaisen hallituksen perustamisen suunnitteluun. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän värväsi Ulsterista vapaaehtoisjoukkoja, joista koottiin brittiarmeijan 36. divisioona. Craig toimi vuosina 1915–1916 kyseisen divisioonan päämajoitusmestarina rintamalla ja sai everstiluutnantin arvon. Sodan jälkeen hän oli Ison-Britannian hallituksessa eläkeministeriön parlamenttisihteerinä 1919–1920 sekä amiraliteetin parlamentti- ja finanssisihteerinä 1920–1921.
Vuonna 1920 säädetty Govenrment of Ireland Act -laki loi kuudesta Ulsterin kreivikunnasta muodostetulle Pohjois-Irlannille oman itsehallinnon. Craigista tuli 7. kesäkuuta 1921 Pohjois-Irlannin hallituksen ensimmäinen pääministeri, ja hän toimi tässä tehtävässä yhtäjaksoisesti kuolemaansa saakka. Noiden 19 vuoden aikana Craig johti unionistipuolueen vaaleissa voitosta voittoon. Vaalitavan palauttaminen suhteellisesta enemmistövaaliksi varmisti unionistien hallitsevan aseman parlamentissa ja paikallishallinnossa. Craigin hallituksen kokoonpanokin pysyi lähes samana kaksi vuosikymmentä. Hallitus allekirjoitti vuonna 1925 Irlannin vapaavaltion sekä Ison-Britannian kanssa sopimuksen, jolla vahvistettiin Irlannin ja Pohjois-Irlannin välisen rajan pysyvyys. Se myös muun muassa uudisti koulutus- ja oikeusjärjestelmää sekä kansallisti tieliikenteen. Se ei kuitenkaan onnistunut estämään katolisten nationalistien vieraantumista Pohjois-Irlannin hallinnosta. Craigille myönnettiin 1918 baronetin ja 1927 varakreivin arvo.
Inter Press Service

Inter Press Service (IPS) on kansainvälinen uutistoimisto, joka keskittyy tuottamaan kehitysmaista englanniksi ja espanjaksi uutisia, jotka käännetään lukuisille kielille. IPS:lle kirjoittavia toimittajia on noin sadassa maassa ja IPS myös kouluttaa kehitysmaiden toimittajia.
Suomen Inter Press Service

Suomen Inter Press Service -yhdistys kokoaa tiedonvälityksestä ja kehityksestä kiinnostuneita kansalaisia. Se on perustettu vuonna 1985. Yhdistyksen pyörittämä uutistoimisto tuottaa viikoittain suomenkielisiä uutisia ja välittää kansainvälisen IPS:n aineistoa.
IPS:n asiakkaina on Suomessa tiedotusvälineitä, järjestöjä ja laitoksia. Uutistoimisto saa ulkoministeriöltä viestintä- ja kehityskasvatushankkeisiin tarkoitettua tukea.
Suomen IPS on jäsenenä Kehitysyhteistyön palvelukeskuksessa, Maailma.net:ssä, ja Viestintä ja kehitys -säätiössä.
Aiheesta muualla

Inter Press Service
Suomen IPS
Iskra

Iskran ja paremmin tunnetun Pravdan kunniaksi julkaistiin vuonna 1950 postimerkki Neuvostoliitossa.
Iskra (ven. И́скра, suom. Kipinä) oli venäläisten sosialististen siirtolaisten poliittinen sanomalehti, joka perustettiin Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen viralliseksi äänenkannattajaksi. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin Leipzigissa 1900. Sitä painettiin myös Münchenissä, Lontoossa ja Genevessä. Alun perin Iskran johdossa oli Lenin. Hän lähti toimituskunnasta vuonna 1903 VST:n hajoamisen jälkeen, ja menševikit ottivat sanomalehden haltuunsa. Tämän jälkeen Iskraa julkaistiin Georgi Plehanovin komennossa vuoteen 1905 saakka. Keskimääräinen levikki oli noin 8 000.
Iskran tunnuslause oli ”Из искры возгорится пламя” (”Kipinästä syttyy leimuava tuli”) – ote vastineesta, jonka Aleksandr Odojevski kirjoitti Aleksandr Puškinin Siperiaan vangituille tsaarinvastaisille dekabristeille osoittamaan runoon.
Osa lehden henkilöstöstä oli myöhemmin mukana lokakuun vallankumouksessa 1917.
Alkuperäiset toimituskunnan jäsenet:
Vladimir Lenin (Vladimir Iljitš Uljanov)
Georgi Plehanov
Vera Zasulitš
Pavel Axelrod (Pinhus Boruh)
Julius Martov (Juli Tsederbaum)
Aleksandr Potresov
Myöhempi jäsen:
Lev Trotski (Lev Davidovitš Bronstein)
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Iskra
James Cossins

James Cossins oli brittiläinen näyttelijä, joka näytteli virkaintoisia tyyppihahmoja. Cossinsin elokuvaura alkoi 1960-luvun puolessavälissä. Hän näytteli muun muassa elokuvissa Miten voitin sodan (1967), Lost Continent (1968), Melody (1970) ja Roisto (1971). Cossinsin hahmot esiintyivät elokuvissa usein 5–10 minuutin ajan. Hänen näkyvin roolinsa oli elokuvassa Kuka murhaisi äitikullan? (1967). Cossinsin elokuvaura päättyi vuonna 1992.
Aiheesta muualla

James Cossins Internet Movie Database. Seattle:  Amazon.com. (englanniksi)
Isku

Isku voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
isku, sävellysten ajallinen perusyksikkö
Isku, suomalainen huonekaluja valmistava ja myyvä yritys.
Isku-areena, jäähalli Lahdessa
Suomen merivoimien entisiä aluksia:
Moottoritorpedovene Isku
Ohjuslautta Isku
Urheiluseuroja:
Elannon Isku (nyk. Voimistelu- ja urheiluseura Elise)
Heinolan Isku
Kontiolahden Isku
Lappeenrannan Isku
Pekolan Isku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Isku”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Iso Liivejärvi

| Iso Liivejärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°39′40″N, 25°13′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Vähään Liivejärveen 
Järvinumero:  14.225.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  112,8 m  
Pituus:  2,2 km  
Leveys:  280 m  
Rantaviiva:  5,104 km  
Pinta-ala:  23,389 ha  
Saaria:  1 
 fiIso Liivejärvi 
Iso Liivejärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kotakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 2,2 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi pieni saari. Järven rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata ja paikoitellen jyrkkiä. Rannoille on rakennettu yhdeksän taloa tai vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tie lännestä yhdystieltä 3291.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,8 metriä mpy. Siihen johtaa neljä ojaa, joista kaksi tuo vettä Lakkajärvestä ja Liivelammista. Järven laskuoja lähtee sen itäpäästä ja laskee Vähään Liivejärveen. Laskuojan pudotus on 0,5 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli mrkitty nimellä Liven järvi. Siloin siitä johti puro sekä itään Vähän Liivejärven suuntaan että länteen Isojärven suuntaan.
Vuoden 1966 peruskartassa järvellä oli kolme taloa, joiden yhteydessä oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu lisää taloja ja lähes kaikki pellot olivat metsittyneet.
Iskolan vankila

Iskolan vankila oli  Vankeinhoitolaitoksen Sukevan vankilaan kuulunut 48-paikkainen avovankila  Sonkajärven kunnan Sukevan kylässä. Vankila kuului myös Itä-Suomen aluevankilaan. Alun perin vankila oli suunniteltu 75:n vangin osastoksi ja parhaimmillaan vankeja oli ollut 150 vuonna 1925. Vuonna 2006 vankeja oli keskimäärin 35. Vankila toimi vuodesta 1925 ja sen toiminta lakkautettiin syksyllä 2008, jolloin toiminnot yhdistettiin Sukevan vankilaan  Kalliosuolla. Vankilan viimeinen johtaja oli Teuvo Heikkinen. Vankilan rakennukset ja maa-alueet myytiin vuonna 2008 kolmen sonkajärveläisen ja kahden vieremäläisen maanviljelijän omistamalle yhteenliittymälle.
Iskolan vankilan päärakennus on linnamainen betonirakennus. Nelikerroksinen rakennus on rakennettu vuonna 1925 ja sen on suunnitellut vankeinhoitohallituksen arkkitehti Uno Sjöholm. Rakennus edustaa  barokkiklassista tyylisuuntaa ja on rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas. Päärakennuksessa on 36 yhden tai kahden miehen selliä ja lattiapinta-alaa noin 2000 m². Rakennus on peruskorjattu vuonna 1977 ja siihen on lisätty eteläpäähän paloportaikko.
Iskolan vankilaan kuuluu yhteensä 25-30 rakennusta, joista suurin osa on Museoviraston suojelemia. Päärakennuksen itäpuolella, pääty kohti päärakennusta, on kaksi varastoa. Tiilirunkoinen navetta, pihan itäsivulla täydentää pihan pitkänomaiseksi suorakaiteeksi. Navetan pohjoispuolella on puurakenteinen puimala vuodelta 1928 ja eteläpuolella vuonna 1928 valmistunut tiilirunkoinen talli. Tallia on käytetty kuritushuoneena ("tallipytty") 1950-luvulla. Tallipytyssä olivat opiskelijat vielä 80- luvun alkupuolella. Tallia ei ole käytetty 1970-luvun jälkeen. Puimala ja siihen liittyvä höyrykoneen konehuone toimivat nykyään rehuvarastona. Puimalan yhteyteen on rakennettu suuri sikalarakennus vuonna 1978.
Aluetta kiertää puoliympyrän muotoinen tie, jonka ympärille on sijoitettu viisi 1920-luvulla rakennettua asuinrakennusta pihapiireineen sekä sauna, joka on valmistunut vuonna 1926. Asuinrakennukset on rakennettu kahden perheen asunnoiksi, mutta ne on myöhemmin muutettu yhden perheen käyttöön. Vapo tuottaa entisen vankila-alueen tarvitseman lämpöenergian pelleteillä.
Iskolan vankilassa harjoitettiin maataloustoimintaa. Maataloustoimintaan kuuluivat nautakarja- ja metsätalous sekä peltoviljely. Vankilassa on vuonna 1928 rakennettu ja vuonna 1984 peruskorjattu noin 2500 m² navettarakennus.  Iskolassa oli nautakarjaa, joka koostui itä- ja länsisuomalaisesta karjasta. Sukevan vankila toimi kyyttökarjan säilyttäjänä eli geenipankkina. Vankilan toiminnan loputtua kyyttökarja sijoitettiin  Seppälän maatalousoppilaitokseen Kajaaniin ja Ahlmannille Tampereelle.
Vankilan mukana myytyjä rakennuksia oli yhteensä 25-30 (yhteensä 9500 m²) ja maa-alueita noin 300 hehtaaria. Myytyjen rakennusten joukossa oli 5 henkilökunnan asuintaloa saunarakennuksineen ja 2 erillistä omakotitaloa. Osa henkilökunnan entisistä asuinrakennuksista on edelleen kylmillään ja huonokuntoisia. Myytyyn kokonaisuuteen kuului myös vuonna 1999 suljettu Sukevan vankilan tiilitehdas koneistoineen (peruskorjattu 1980-luvun puolivälissä).
Jaana Toivari-Viitala

| Jaana Toivari-Viitala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. toukokuuta 1964 Loviisa
Kuollut: 12. toukokuuta 2017 (52 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Leidenin yliopisto
Tutkimusalue:  egyptologia
Jaana Toivari-Viitala (16. toukokuuta 1964 Loviisa – 12. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen egyptologi. Hän valmistui egyptologiasta maisteriksi Helsingin yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi Leidenin yliopistossa Alankomaissa. Toivari-Viitala oli Helsingin yliopiston egyptologian vastuuhenkilö ja Leidenin yliopiston Deir-el Medina Data Base Projectin tutkija.
Toivari-Viitala oli Suomen egyptologisen seuran puheenjohtaja vuodesta 2005 alkaen. Vuonna 2014 hän aloitti Loviisan museointendenttinä.
Toivari-Viitala on kirjoittanut kirjat Muinaisegyptiläinen kuolleiden kirja (Basam Books 2001) ja Kirjeitä muinaisesta Egyptistä (Basam Books 2004) sekä suomentanut Leslie ja Roy Adkinsin kirjan Pieni hieroglyfikirja.
Jacques Chirac

| Jacques Chirac |
| --- | --- |
 Jacques Chirac vuonna 1997.
Ranskan tasavallan 22. presidentti
 17.5.1995 – 16.5.2007  
Pääministeri:  Alain Juppé Lionel Jospin Jean-Pierre Raffarin Dominique de Villepin
Edeltäjä:  François Mitterrand
Seuraaja:  Nicolas Sarkozy
Ranskan pääministeri
 20. maaliskuuta 1986 – 10. toukokuuta 1988  
Presidentti:  François Mitterrand
Edeltäjä:  Laurent Fabius
Seuraaja:  Michel Rocard
 27. toukokuuta 1974 – 26. elokuuta 1976  
Presidentti:  Valéry Giscard d'Estaing
Edeltäjä:  Pierre Messmer
Seuraaja:  Raymond Barre
Andorran ruhtinaskumppani
 17.5.1995–16.5.2007  
Edeltäjä:  François Mitterrand
Seuraaja:  Nicolas Sarkozy
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1932 Pariisi
Kuollut: 26. syyskuuta 2019 (86 vuotta) Pariisi
Ammatti:  virkamies
Puoliso:  Bernadette Chirac
Tiedot
Puolue:  PCF (vuoteen 1962) UNR (1962–1968) UDR (1968–1976)  RPR (1976–2002) UMP (2002–2007)
Uskonto:  Katolinen
 Nimikirjoitus
Jacques René Chirac ( kuuntele ääntämys (ohje)) (29. marraskuuta 1932 Pariisi – 26. syyskuuta 2019 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan presidenttinä vuosina 1995–2007. Tätä ennen hän oli toiminut Ranskan pääministerinä 1974–1976 ja 1986–1988.
Henkilökuva

Chirac syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä Abel-François Chirac (1893–1968) oli yritysjohtaja ja äitinsä Marie-Louise Valette (1902–1973) oli kotiäiti. Perheellä oli selkeät talonpoikaiset juuret, vaikka kummankin vanhemman isoisät olivat olleet kansakoulunopettajia. Chiracin itsensä kertoman mukaan hänen sukunimensä tulee trubaduurien d’Oc-kielestä, runojen kielestä.
Jacques Chirac oli vanhempiensa ainoa lapsi, sillä häntä ennen syntynyt sisar kuoli hyvin varhain. Hän kävi koulua aluksi pariisilaisessa Lycée Carnot’ssa ja sittemmin Lycée Louis-le-Garnadin eliittikoulussa. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän työskenteli kolme kuukautta matruusina hiililaivalla. Vuonna 1951 hän aloitti opintonsa Institut d’études politiques de Paris’ssa, josta hän valmistui vuonna 1954.
Opiskeluaikanaan hän toimi lyhyen aikaa aktiivisesti maansa kommunistisessa puolueessa ja varsinkin tulevan kustantajan Christian Bourgoisin kanssa yhteistyötä tehden. Hän myi L’Humanité -lehteä Rue de Vaugirard’illa ja osallistui vähintään yhteen kommunistisolun kokoukseen, kuten hän on itse kertonut. Vuonna 1959 hän allekirjoitti Tukholman vetoomuksen ydinaseistautumista vastaan. Aloite vetoomukseen oli tullut kommunisteilta ja sen vuoksi hän joutui kuulusteluun anoessaan ensimmäistä viisumiaan Yhdysvaltoihin. Hän seurasi kesällä 1953 Bostonissa Harvardin yliopiston Summer schoolia Vuonna 1957 hän meni Ranskan huippuvirkamiehille tarkoitettuun École nationale d’administrationiin.
Chirac sai reserviupseerin koulutuksen Saumurissa 1956–1957 ja ilmoittautui vapaaehtoiseksi Algerian sotaan.
Tuomio

Oikeus tuomitsi Chiracin joulukuussa 2011 kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen julkisten varojen väärinkäytöstä. Oikeuden mukaan Chirac oli palkannut poliittisia tukijoitaan keksittyihin virkoihin vuosina 1977–1995, jolloin hän oli Pariisin kaupunginjohtajana. Näin Chirac oli ensimmäinen tuomittu Ranskan valtionpäämies sen jälkeen, kun marsalkka Philippe Pétain oli tuomittu vuonna 1945 yhteistyöstä saksalaisten miehittäjien kanssa; toisin kuin Pétain, Chirac ei kuitenkaan joutunut vankilaan.
Muuta

Chirac on kääntänyt ranskaksi Puškinin klassikkoteoksen Jevgeni Onegin, josta hänelle myönnettiin Venäjän valtionpalkinto.
Presidenttiuransa jälkeen hän perusti säätiön suojelemaan kuolevia kieliä.
Kunnianosoituksia > Ranskalaiset

Kunnialegioonan suurristi
Kansallinen ansioritarikunnan suurristi
Mustan tähden ritarikunnan ritari
Maatalousansioiden ritarikunnan ritari
Taiteen ja kirjallisuuden ritarikunnan ritari
Urheiluansioiden ritarikunnan ritari
Sotilasurheuden risti
Ilmailumitali
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Kristuksen veljeskunnan suurristi (Portugali, 1975)
Henrik Purjehtijan ritarikunta ketjulla (Portugali, 1999)
Uruguayn itäisen tasavallan mitali (Uruguay, 1996)
Quebecin kansallisen ritarikunnan upseeri (Quebec, 1987)
Marianmaan ristin ritarikunnan I luokka (Viro, 2001)
Islannin Haukan ritarikunta ketjulla (Islanti, 1983)
Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi (Norja, 2000)
Norjan kuninkaallinen ansioritarikunnan suurristi (Norja, 1988)
Kaarle III:n ritarikunta ketjulla (Espanja, 2006)
Isabella Katolilaisen ritarikunta ketjulla (Espanja, 1999)
Valkoisen Kotkan ritarikunnan ritari (Puola, 1996)
Itävallan tasavallan kunniamitalin suurristi (Itävalta, 1998)
Andien kondorin ritarikunta ketjulla (Bolivia, 1997)
Valkoisen ruusun ritarikunta ketjulla (Suomi, 1999)
Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Italia, 1999)
Vytautas Suuren ritarikunnan suurristi (Liettua, 1997)
Gediminaksen ritarikunnan suurristi (Liettua, 2001)
Pyhän Kaarlen ritarikunnan suurristi (Monaco, 1997)
Kunnianosoituksia > Muuta

Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 10. heinäkuuta vuonna 1997 yhdessä Yhdysvaltojen presidentti Bill Clintonin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Chirac Wikimedia Commonsissa
Jacques Chirac Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Ranskan viidennen tasavallan presidentit (1958–)