stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joachim Streich
Ura > Seurajoukkue

Streich pelasi juniorina Aufbau Wismarin ja TSG Wismarin joukkueissa, joista hän siirtyi Hansa Rostockiin vuonna 1967. Streich nousi seuran edustusjoukkueeseen kaudeksi 1969–1970 ja onnistui ensimmäisellä pääsarjakaudellaan tekemään seitsemän maalia. Rostock sijoittui kauden päätteeksi kolmanneksi viimeiseksi ja säilytti sarjapaikkansa. Seuraavalla kaudella Streich onnistui maalinteossa kuusi kertaa, mutta joukkueen sijoitus parani ja Rostock oli sarjan kahdeksas. Kaudella 1971–1972 hän löi itsensä läpi ja teki kaksitoista maalia. Seuraavalla kaudella Streich teki kolmetoista maalia ja kaudella 1973–1974 hän teki neljätoista maalia 23 ottelussa. Maalimäärällä Streich oli sarjan toiseksi paras maalintekijä Hans-Bert Matoulin jälkeen. Hänen viimeiseksi kaudekseen Rostockissa jäi kausi 1974–1975, joka päättyi seuralta putoamiseen pääsarjasta. Kyseisellä kaudella Streich teki kuusi maalia.
Putoamisen johdosta Streich siirtyi vuonna 1975 1. FC Magdeburgiin. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki kolmetoista maalia kahdessakymmenessä ottelussa. Magdeburg sijoittui sarjassa kolmanneksi Dynamo Dresdenin voitettua mestaruuden. Seuraavalla kaudella Streich paransi maalimääräänsä ja teki seitsemäntoista maalia. Maalimäärällä hän voitti ensimmäistä kertaa Oberligan maalikuninkuuden. Samana kautena Magdeburg paransi viime kauden sijoitustaan ja sijoittui hopealle Dresdenin vietyä sarjamestaruuden. Myös seuraavana kautena seura sijoittui hopealle Dresdenin jälkeen. Vuonna 1978 Magdeburg selviytyi cup-finaaliin ja voitti Dynamo Dresdenin maalein 1–0. Streichin paras kausi maalien valossa oli kausi 1978–1979, jolloin hän teki 23 maalia. Tämä on hänen kausikohtainen ennätyksensä ja samalla hän voitti toista kertaa sarjan maalikuninkuuden. Kolmannen kerran Streich voitti maalikuninkuuden kaudella 1980–1981 kahdellakymmenellä maalillaan. Viimeistä eli neljättä kertaa Streich juhli Oberligan maalitilaston voittoa kaudella 1982–1983. Tällöin Streich teki yhdeksäntoista maalia. Samana vuonna Magdeburg pelasi DDR:n cup-finaalissa. Streich teki kaksi maalia FC Karl-Marx-Stadtia vastaan joukkueen voitettua maalein 4–0. Hänen viimeiseksi pääsarjakaudekseen jäi kausi 1984–1985. Streich teki kahdeksantoista maalia ja Magdeburg sijoittui sarjan viidenneksi.
Ura > Maajoukku

Streich edusti Saksan demokraattista tasavaltaa alle 18- ja 23-vuotiaiden joukkueissa. Hän oli mukana alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1969, jolloin DDR saavutti EM-hopeaa. Streich pelasi vuonna 1969 ensimmäisen aikuisten maaottelunsa, jolloin DDR kohtasi Irakin. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki Tšekkoslovakiaa vastaan kaksi vuotta myöhemmin. Hän oli mukana olympia-pronssia vuonna 1972 voittaneessa joukkueessa. Olympialaisissa Streich pelasi seitsemän ottelua ja teki kuusi maalia. Hänet valittiin myös vuoden 1974 MM-kilpailuissa maata edustaneeseen joukkueeseen. Streich onnistui kisoissa maalinteossa kaksi kertaa neljän ottelun aikana. Viimeisen kerran hän edusti maataan vuonna 1984 ottelussa Jugoslaviaa vastaan.
Ura > Valmennusura

Heti lopetettuaan ammattilaisuran Streich siirtyi Magdeburgin päävalmentajaksi. Hänen aikanaan seura ei saavuttanut suurtakaan menestystä Oberligassa. Vuonna 1988 seura sijoittui seitsemänneksi, mikä oli huonoin sijoitus sitten vuoden 1970, jolloin Magdeburg oli kahdeksas. Suurin saavutus Streichilta oli joukkueen valmentaminen kolmannelle sijalle kauden 1989–1990 päätteeksi. Viiden seurassa vietetyn kauden jälkeen hän vaihtoi Eintracht Braunschweigiin. 2. Bundesliigassa pelannut Braunschweig sijoittui hänen johdollaan kolmanneksitoista kaudella 1990–1991. Yhden kauden jälkeen Streich palasi kolmannelle sarjatasolle pudonneeseen Magdeburgiin vuodeksi. Joulukuussa 1996 Streich siirtyi FSV Zwickaun päävalmentajaksi ja valmensi seuraa kauden loppuun asti. Tämän jälkeen hän ei valmentanut.
Saavutukset

FDGB-Pokal: 1978, 1979, 1983
DDR:n vuoden jalkapalloilija: 1979, 1983
DDR-Oberligan maalikuninkuus: 1977, 1979, 1981, 1983
Olympiapronssia: 1972
Lähde:
Tilastot

| Joukkue | Sarja | Kausi | Ottelut | Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Hansa Rostock | DDR-Oberliga | 1969–1970 | 26 | 7 |
| Hansa Rostock | DDR-Oberliga | 1970–1971 | 26 | 6 |
| Hansa Rostock | DDR-Oberliga | 1971–1972 | 23 | 12 |
| Hansa Rostock | DDR-Oberliga | 1972–1973 | 24 | 13 |
| Hansa Rostock | DDR-Oberliga | 1973–1974 | 23 | 14 |
| Hansa Rostock | DDR-Oberliga | 1974–1975 | 19 | 6 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1975–1976 | 20 | 13 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1976–1977 | 23 | 17 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1977–1978 | 24 | 13 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1978–1979 | 25 | 23 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1979–1980 | 25 | 19 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1980–1981 | 24 | 20 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1981–1982 | 22 | 16 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1982–1983 | 25 | 19 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1983–1984 | 25 | 13 |
| FC Magdeburg | DDR-Oberliga | 1984–1985 | 24 | 18 |
| Yhteensä | DDR-Oberliga | 16 kautta | 378 | 229 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joachim Streich Wikimedia Commonsissa
Saksan demokraattisen tasavallan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1974
1 Croy  |
2 Kurbjuweit |
3 Bransch |
4 Weise |
5 Fritsche |
6 Schnuphase |
7 Pommerenke |
8 Löwe |
9 Ducke |
10 Kreische |
11 Streich |
12 Wätzlich |
13 Lauck |
14 Sparwasser |
15 Vogel |
16 Irmscher |
17 Hamann |
18 Kische |
19 Seguin |
20 Hoffmann |
21 Blochwitz |
22 Friese |
Valmentaja Buschner
Saksan demokraattisen tasavallan vuoden jalkapalloilija
1963: Kaiser • 1964: Urbanczyk • 1965: Weigang • 1966: Nöldner • 1967: Erler • 1968: Bransch • 1969: Vogel • 1970: R. Ducke • 1971: P. Ducke • 1972: Croy • 1973: Kreische • 1974: Bransch • 1975: Pommerenke • 1976: Croy • 1977: Dörner • 1978: Croy • 1979: Streich • 1980: Grapenthin • 1981: Grapenthin • 1982: Schnuphase • 1983: Streich • 1984: Dörner • 1985: Dörner • 1986: Müller • 1987: Müller • 1988: Thom • 1989: Trautmann • 1990: Kirsten • 1991: Gütschow
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  DDB
Arianrhod

Arianrhod oli kelttiläisessä mytologiassa äitijumala Dônin ja Beli Mawrin tytär. Arianrhod esiintyy walesilaisen Mabinogion-tarusikermän neljännessä tarussa Math, Mathonwyn poika. Hänen sisaruksiaan ovat Gwydion, Gilfaethwy, Gofannon sekä Amaethon. Toisissa legendoissa hänen veljekseen on mainittu myyttisellä nimellä Caswallawn tunnettu historiallinen Cassivellaunus.
Mabinogionissa kerrotaan, että Gwyneddin kuninkaalla Math fab Mathonwyllä oli erikoisena tapanaan lepuuttaa jalkojaan neitsyen sylissä. Mathin sisarentytär Arianrhod on ehdolla tähän tehtävään. Hänen täytyi kuitenkin ensin alistua neitsyyden varmistavaan kokeeseen eli astuttava Mathin taikasauvan yli. Mutta tämän tehdessään hän synnyttääkin kaksi poikaa. Toinen pojista saa nimen Dylan ail Don, mutta toiselle Arianrhod asettaa kolme tabua. Ensimmäisen mukaan poikaa ei saa nimetä ennen kuin hänen äitinsä tekee sen. Toisen mukaan poika ei saa kantaa aseita ennen kuin hänen äitinsä ojentaa ne hänelle. Kolmannen mukaan poika ei saa koskaan mennä naimisiin ihmisnaisen kanssa. Arianrhodin veli Gwydion saa kuitenkin petkutettua Arianrhodin antamaan pojalle nimen Lleu Llaw Gyffes, ja Gwydion ja Lleu onnistuvat oveluudella murtamaan myös toisen tabun. Lopulta kolmaskin kielto kierretään, kun Gwydion ja kuningas Math luovat loitsuilla kukista Blodeuweddin vaimoksi Lleulle.
Antisosiaalinen tai psykopaattinen strategia

Antisosiaalinen strategia eli psykopaattinen strategia viittaa evoluutiopsykologiseen pohdintaan ihmislajin tunnistetusta käyttäytymisestä, jota on kuvattu sosiopatiana ja prososiaalisuuden puutteena. Yksinkertaisemmin sitä on kuvattu itsekkyyden ja muiden suosiman yhteistyön välisenä ristiriitana.
Tutkimussuunta kyseenalaistaa psykiatrisen käsityksen sosiopatiasta mielenterveyden häiriönä (sairautena) ja sen sijasta selittää sen ihmislajin sosiaalisena sopeutumisstragiana, joka voi onnistua vain, jos sellaisten ihmisten osuus väestöstä on pieni. Tutkimuksella on merkitystä myös kriminologian kannalta.
Tutkimussuunta sai alkunsa Henry Harpendingin ja Jay Sobuksen vuoden 1987 artikkelista "Sociopathy as an adaptation" ('Sosiopatia sopeutumana'), jossa he esittivät että sosiopatia vastaa laajemmassa  yhteiskunnassa huijaria tai epävastavuoroista tyyppiä.
Tieteilijät ovat kiinnostuneet kysymyksestä, ovatko psykopaatit vain "patologisen itsekkyyden" vuoksi huonoja sosiaalisia päätöksentekijöitä vai onko antisosiaalisuus biologian kenttään kuuluva ihmisen elämän strategia. Antisosiaalisen strategian pohdinnan perustan muodostaa ihmisen varttuessa avautuvat mahdollisuudet resurssien hankintaan ja lisääntymiseen prososiaalisen käyttäytymisen sijasta antisosiaalisena käyttäytymisenä.
Näiden ulkoisessa ympäristössä käyttäytymisenä esiintyvien yleensä mielenterveyden häiriöihin liittyviksi tai psykopatologiaksi kutsuttujen "antisosiaalisten" tai "psykopaattisten" henkisten toimintojen keskeiset piirteet liittyvät omalta kannalta nähtyyn moraaliseen relevanssiin ja itseä palvelevaan kognitioon. Psykopatiassa käsitys reiluudesta on heikko ja sen lisäksi syyllisyydentunto on vajavainen.
Tutkimukseen liittyvä käsitteellinen epätarkkuus

Käsitteellisen epätarkkuuden vuoksi sekaisin käytetään kolmea eri termiä. Sosiopatiakuvauksen ja siihen liittyvän sosiopaattitermin lisäksi samankaltaista tarkoitetaan diagnoosikriteeristöltään selvällä antisosiaalisella persoonallisuushäiriöllä, siihen liittyvällä antisosiaalisella persoonallisuudella ja sen vaikeammalla muodolla psykopatialla ja siihen liittyvällä psykopaattitermillä. Ne ovat sosiopatiaa käytetympiä termejä, sillä sekä antisosiaalisen persoonallisuushäiriön että epävirallisena pidetyn psykopatiadiagnoosin diagnosointiin on kehitetty diagnosointivälineet, kun taas sosiopatiaan ei ole. Osalla tieteilijöistä on taipumuksena erottaa näitä termejä hienojakoisesti toisistaan, kun taas toiset merkitsevät ne pitkälti synonyymisiksi. Tieteilijöiden konsensus on, että sosiopatiaksi ja psykopatiaksi kuvatut tilat sisältyvät antisosiaalisen persoonallisuushäiriöön. Linda Mealey korostaa, että psykopatiaa (primääripsykopatia) ja sosiopatiaa (sekundääripsykopatia) tulisi pitää toisistaan eroavina.
Alkuperäisesti Harpending ja Sobus käsittelivät sosiopatian rinnalla myös naisilla ilmenevää Briquetin syndroomaa, jossa henkilö tekeytyy sairaudesta kärsiväksi. Se täyttää samat huijaamisen ja epävastavuoroisuuden kriteerit kuin sosiopatia.
Teoria

Antisosiaalinen tai psykopaattinen strategia mielletään ajattelussa sosiaaliseksi sopeutumisstrategiaksi Pohdinta hylkää yhteiskuntatieteen kulttuuripohjaiset ja sosiaalisen oppimisen mallit, ja niiden sijasta selittää antisosiaalisuutta geneettisellä perustalla. Näiden ulkoisessa ympäristössä käyttäytymisenä esiintyvien yleensä mielenterveyden häiriöiksi tai psykopatologiaksi kutsuttujen "antisosiaalisten" tai "psykopaattisten" henkisten toimintojen keskeiset piirteet ovat omalta kannalta nähtyyn moraaliseen relevanssiin ja itseä palvelevaan kognitioon liittyviä.
Harpending ja Sobus esittivät vuonna 1987 hypoteesin, jonka mukaan "sosiopaatti" on ihmisen epävastavuoroinen fenotyyppi, jonka piirre on epävastavuoroisuuteen liittyvä petkuttaminen. Mealey kehitti hypoteesia pidemmälle vuonna 1995 ja lisäsi, että se on menestyksekästä, jos osuus populaatiosta ei ole liian suuri. Siinä missä mielenterveyden häiriöt pienentävät henkilön lapsilukua, psykopatia on yhteydessä korkeampaan lapsilukuun. Harpendingin ja Sobuksen mielestä strategian onnistuminen edellyttää ihmiseltä tämän piirteen piilottamisen muilta. Ihmisten yhteiskunnassa sosiaalisessa kamppailussa ilmenevä antisosiaalinen käyttäytyminen tulkitaan kriminaalisuudeksi.
Mealeyn mallissa (1995) sosiopatiasta yhteiskunnalle aiheutuvat haitat voi minimoida uudistamalla rikosoikeudellista järjestelmää sekä vähentämällä sosiaalista stratifikaatiota, anonymiteettiä ja kilpailua.
Antisosiaalisuus vastaan prososiaalisuus

Sosiaaliset normit sivuuttavan antisosiaalisuuden vastakohta on "prososiaalisuus", johon kuuluvat muiden puolesta uhrautuminen ja altruismi. Antisosiaalisen käyttäytymisen nimikkeen alle kuuluvat muita satuttavat ja prososiaalisen käyttäytymisen alle muita auttavat teot.
Resurssien hankinta ja lisääntyminen

Antisosiaalisen strategian pohdinnan perustan muodostaa ihmisen varttuessa avautuvat mahdollisuudet resurssien hankintaan ja lisääntymiseen. Prososiaaliset strategiat pyrkivät luomaan mahdollisuuden jakamiseen, yhteistyöhön, toisiansa tukeviin suhteisiin ja kannattavat molemmin puolin hyödyllisiä rauhallisia ja turvallisia suhteita. Antisosiaaliset strategiat sen sijaan ovat itsekeskeisiä, muita pelottavia ja uhkailevia sekä sisältää kilpailijoiden vahingoittamisen ja tappamisen. Antisosiaalinen strategia voi estää huolenpidon sekä yhteen lyöttäytymisen. Psykopaattinen strategia ennustaa henkilölle vähäarvoisten suhteiden katkaisemista: psykopaatin yhteistyö on siis ehdollista ihmissuhteen odotusarvon mukaisesti.
Psykopaattinen johtajuus

Psykopaattinen johtajuus on sellaista, jossa johtajasta ei pidetä. Se on myös matalat pisteet saavaa johtajuutta. Psykopaattinen johtajuus vihjaa sen olevan voimaan perustuvaa dominointia keinona saada statusta ja vaikutusvaltaa. Psykopaattinen johtajuus ei siis tarkoita muilta vapaasti luovuttamalla saatua korkea-arvoisuutta, johon sisältyisi luontaisesti kunnioitus.
Arinakäävät (suppeassa merkityksessä)

| Arinakäävät> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Arinakäävät (laajassa merkityksessä) Phellinus, Phellinus sensu stricto suppeassa merkityksessä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arinakäävät suppeassa merkityksessä (Phellinus sensu stricto) määrittely johtuu Arinakääpien (Phellinus) suvun jakautumisesta muun muassa DNA-tutkimusten valossa useisiin pienempiin kladeihin. Tässä vaiheessa suvulle on siis kaksi eri tasoista määritelmää.
Suppeassa merkityksessä arinakääpälajeja on Suomessa tavattuja ainakin:
Arinakääpä (P. igniarius ) ja
sen muunnos mustakääpä (P. igniarius var. trivialis)
Haavanarinakääpä (P. populicola)
Haavankääpä (P. tremulae)
Lepänarinakääpä (P. alni)
Luumupuunkääpä (P. tuberculosus)
Levykääpä (P. laevigatus)
Pikireunakääpä (P. lundellii) sekä
Sysikääpä (P. nigricans)
Piraattipuolue

| Piraattipuolue> Piratpartiet |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2008
Puheenjohtaja:  Marek Nečada (pj.)
Puoluesihteeri:  Jari Nikkinen
Varapuheenjohtajat:   Jarno Luoma-Nirva (vpj.) 
Ideologia:   piraattiliike 
Poliittinen kirjo:  synkreettinen
Värit:       purppura
Kansainväliset jäsenyydet:  Euroopan piraatit
Nuorisojärjestö:  Piraattinuoret
Kotisivu:  www.piraattipuolue.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piraattipuolue (lyh. Pir., ruots. Piratpartiet) on puoluerekisteristä poistettu suomalainen puolue, joka suhtautuu kriittisesti immateriaalioikeuksiin, kuten tekijänoikeuksiin ja patentteihin, sekä kansalaisoikeuksien, kuten sananvapauden, yksityisyydensuojan ja yksilönvapauksien rajoittamiseen. Puolue perustettiin toukokuussa 2008 ja merkittiin puoluerekisteriin elokuussa 2009. Eduskuntavaalien 2015 jälkeen puolue poistettiin puoluerekisteristä sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa. Puoluerekisteri hyväksyi Piraattipuolueen takaisin rekisteriin kesäkuussa 2016. Puolue poistettiin uudelleen puoluerekisteristä eduskuntavaalien 2023 jälkeen.
Piraattipuolue on osa kansainvälistä poliittista piraattiliikettä ja ottaa toiminnassaan mallia Rickard Falkvingen Ruotsiin vuonna 2006 perustamasta Piratpartietista. Toimintakertomuksen mukaan vuoden 2019 lopussa puolueessa oli 4049 jäsentä. Puoluesihteerin mukaan jäsenmaksun maksaneita jäseniä oli kuitenkin vain 173.
Politiikka

Koska Piraattipuolueella ei ole virallista talouspoliittista kantaa, sitä ei voida sijoittaa perinteiselle vasemmisto–oikeisto-akselille. Arvomaailmaltaan Piraattipuolue edustaa muun muassa kansanvaltaa, sananvapautta, yksityisyyden suojaa ja hallinnon läpinäkyvyyttä.
Piraattipuolue vaatii, että Suomen ja Euroopan unionin kansalaisoikeuksien rappeutumiseen puututaan. Tärkeäksi puolue katsoo yksityisyyden suojan niin internetissä kuin arkielämässä ja vaatii kirjesalaisuuden laajentamista koskemaan myös tietoverkkojen kautta tapahtuvaa viestintää, vedoten yhteiskuntajärjestyksen ja kansallisen turvallisuuden riippuvaisuuteen sähköisen viestinnän suojasta.
Tärkeänä Piraattipuolue pitää oikeutta ideoiden, tiedon ja kulttuurin vapaaseen vaihtoon, levittämiseen ja jakamiseen. Puolue katsoo, että aineettomiin hyödykkeisiin kohdistetaan kohtuuttomia rajoituksia luovan työn ulkopuolisten tahojen taloudellisten etuoikeuksien suojelemiseksi kuluttajansuojan, kansalaisoikeuksien ja yhteiskunnan voimavarojen kustannuksella. Puolueen mukaan nykyinen tekijänoikeusjärjestelmä ei suojaa luovien taiteilijoiden toimeentuloa.
Patenttijärjestelmään Piraattipuolue suhtautuu kriittisesti. Puolue näkee patenttien ehkäisevän innovaatioiden syntyä. Sen katsotaan merkittävästi rajoittavan muiden toimijoiden toimintamahdollisuuksia markkinoilla. Puolue katsoo nykyisen teknologisen kehityksen ajaneen tekijänoikeus- ja patenttilainsäädännön sekä niiden pitkien suoja-aikojen ohi.
Turun yliopiston professori Timo Soikkasen mukaan Piraattipuolue on osittain liberaalipuolueiden perinnön jatkaja. Se kuitenkin tekee poikkeuksellisen jyrkkiä kannanottoja yksilönvapauksien puolesta: ”Piraatit on kannanotoissaan ultraliberaali, jopa anarkistinen, puolue. Yksilö ja hänen oikeutensa ovat koko puolueen toiminnan keskiössä. Valtiota ei pidetä merkittävänä."
Toiminta

Piraattipuolueen perustamiskokous pidettiin Tampereella 24.–25. toukokuuta 2008. Puolue merkittiin yhdistysrekisteriin syyskuussa 2008, jolloin se myös aloitti kannattajakorttien keräämisen tavoitteenaan päästä puoluerekisteriin kesäkuun 2009 europarlamenttivaaleja varten. Puolue ei kuitenkaan ehtinyt rekisteriin ennen vaaleja. Toukokuussa 2009 Piraattipuolue ilmoitti saaneensa kokoon tarvittavat 5000 korttia, ja puolue merkittiin rekisteriin 13. elokuuta 2009.
Syksyllä 2009 aloitti ilmestymisensä Piraattipuolueen lehti Purje, jonka ensimmäinen päätoimittaja oli Tapio Berschewsky. Lehti lopetti ilmestymisensä 2013 Piraattipuolueen siirtäessä tiedotuksensa muihin kanaviin. Syksyllä 2015 Piraattipuolue avasi  kiristyskirje.fi-verkkosivun, joka tarjoaa ohjeita niille, jotka ovat saaneet lakitoimistojen lähettämän uhkasakkovaatimuksen tekijänoikeusloukkauksesta vertaisverkossa.
Tammikuussa 2016 Piraattipuolue oli saanut puolueiden kannatusmittauksessa prosentin kannatuksen. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa piraatit oli vaaliliitossa feministisen puolueen, liberaalipuolueen ja eläinoikeuspuolueen kanssa. Vaalit olivat puolueelle tappio ja se menetti neljänneksen äänistään. 
Puolueen puheenjohtaja Petrus Pennanen kävi neuvotteluja liberaalien kanssa puolueiden yhdistämisestä. Tämä olisi merkinnyt piraattien lakkauttamista ja liittämistä liberaalien jäsenjärjestöksi. Aiheesta järjestettiin marraskuun 2019 lopussa ylimääräinen puoluekokous, jossa aloite tyrmättiin. Puolueen koko hallitus uusittiin ja puheenjohtajaksi valittiin joensuulainen Pekka Mustonen, joka on toiminut puolueen Savo-Karjalan piirin puheenjohtajana. Joulukuussa 2020 uudeksi puheenjohtajaksi valittiin espoolainen Riikka Nieminen.
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vaalitulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2011 | -- | 15 103 | 0,51 % |  |
| 2015 | -- | 25 086 | 0,85 % |  |

| 2019 | -- | 18 991 | 0,61 % |  |

| 2023 | -- | 3 058 | 0,10 % |  |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |  |
| 2012 | -- | 5 986 | 0,24 % |  |
| 2017 | 2 | 9 075 | 0,4 % |  |
| 2021 | -- | 2 608 | 0,1 % |  |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2014 | -- | 12 378 | 0,72 % |  |
| 2019 | -- | 12 579 | 0,7 % |  |
Aluevaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |  |
| 2022 | -- | 1 650 | 0,1 % |  |
Piraattipuolue osallistui ensimmäistä kertaa vaaleihin lokakuussa 2009, kun Loviisassa järjestettiin uudet kunnallisvaalit kuntaliitoksen takia. Piraattipuolueen yhden ehdokkaan lista keräsi 17 ääntä (0,2 %), eikä puolue saanut valtuutettuja.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Piraattipuolueella oli 127 ehdokasta 11 vaalipiirissä. Ehdokkaiden keski-ikä oli puolueista nuorin: 29 vuotta. Puolue sai 15 103 ääntä (0,5 %). Ehdokkaista eniten ääniä, 1 074 kpl, sai Pasi Palmulehto.
Kunnallisvaaleissa 2012 puolueella oli 121 ehdokasta 26 kunnassa. Ehdokkaista eniten ääniä saivat Petrus Pennanen (265), Harri Kivistö (226) ja Ville Hautakangas (205). Piraatteja ei valittu valtuustoihin.
Europarlamenttivaaleissa 2014 puolue sai 0,7 prosenttia äänistä. Ehdokkaista eniten ääniä saivat Peter Sunde (2 911), Petrus Pennanen (1 186) ja Harri Kivistö (1 128). Piraatteja ei valittu europarlamenttiin.
Eduskuntavaaleissa 2015 Piraattipuolue sai 0,85 prosenttia äänistä. Eniten ääniä sai Petrus Pennanen (1 972). Puolue ei saanut eduskuntapaikkoja.
Kuntavaaleissa 2017 Piraattipuolue sai kaksi valtuustopaikkaa: Petrus Pennanen (Helsinki) ja Arto Lampila (Jyväskylä). Puolue sai suurimmat ääniosuteensa opiskelijavaltaisilla asuinalueilla, kuten Espoon Otaniemessä, Tampereen Etelä-Hervannassa, Oulun Kaijonharjussa ja Jyväskylän Kuokkalassa.
Eduskuntavaaleissa 2019 puolue sai 0,6 prosenttia äänistä, joka ei oikeuttanut eduskuntapaikkoihin. Puolueen kannatus oli vahvinta Helsingissä.
Kuntavaaleissa 2021 Piraattipuolue sai 0,1 prosenttia äänistä. Äänimäärä ei oikeuttanut yhteenkään valtuustopaikkaan.
Aluevaaleissa 2022 Piraattipuolue sai 0,1 prosenttia äänistä. Äänimäärä ei oikeuttanut yhteenkään aluevaltuustopaikkaan.
Eduskuntavaaleissa 2023 puolueen kannatus romahti edellisten vaalien 19 032 äänestä 3 063 ääneen.
Puoluejohto > Puheenjohtajat

Carl E. Wahlman 2008
Pasi Palmulehto 2008–2012
Harri Kivistö 2012–2014
Tapani Karvinen 2014–2016
Jonna Purojärvi 2016–2018
Jonna Purojärvi 2018–2019
Petrus Pennanen 2018–2019
Pekka Mustonen 2019–2020
Riikka Nieminen 2020–2022
Pekka Mustonen 2022–
Puoluejohto > Puoluesihteerit

Arto Lampila (2012–2016)
Satu Immonen (2016–2018, 2019–2020 ja 2020–2022)
Pekka Mustonen (2018–2019)
Toni Aittoniemi (2022–)
Puoluejohto > Varapuheenjohtajat

Pasi Palmulehto (2012–2016)
Janne Paalijärvi (2014–2016)
Arto Lampila (2016–2020)
Tapani Karvinen (2016–2018)
Petrus Pennanen (2016–2018)
Miika Hämynen (2018)
Markku Brask (2018–2019)
Raoul Plommer (2019–2020)
Riikka Nieminen (2019–2020)
Marek Nečada (2019–)
Pekka Mustonen (2020)
Juho Karvinen (2020–2022)
Tuomas Ali-Hokka (2020–2022)
Riikka Nieminen (2022–)
Satu Immonen (2022–)
Piiriyhdistykset

Helsingin piraatit
Hämeen piraatit
Kaakkois-Suomen piraatit
Keski-Suomen piraatit
Lapin piraatit
Lounais-Suomen piraatit
Oulun seudun piraatit
Pirkanmaan piraatit
Savo-Karjalan piraatit
Uudenmaan piraatit
Vaasan piraatit
Nuorisotoiminta

Piraattipuolueen nuorisojärjestö Piraattinuoret perustettiin 5. helmikuuta 2009. Piraattinuoret ilmoittaa tavoitteekseen ”edistää nuorten kasvua aktiivisiksi kansalaisiksi sekä olla politiikasta kiinnostuneiden nuorten kohtauspiste”. Piraattinuorten puheenjohtajana toimii helsinkiläinen Maija Li Raudaskoski . Piraattinuoret on Piraattipuolueen jäsenjärjestö. Nuorisojärjestöön voivat kuulua alle 28-vuotiaat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piraattipuolue Wikimedia Commonsissa
Piraattipuolue
Puolueiden ohjelmia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Piraattipuolueen ja Itsenäisyyspuolueen vaalikontit Helsingin Narinkalla.