stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotilassairaalan kirkko
Alkuperä > Orpopoikien sotilaskoulu

Vuonna 1823 valmistui Unioninkadulle myöhempi Yliopistollisen keskussairaalan päärakennus, ns. Vanha prope. Se rakennettiin alun perin kantonistikouluksi täysorpoja poikalapsia varten, jotka vuosina 1785 - 1856 Venäjällä määrättiin sotilaspalvelukseen.  Kahdeksanvuotiaasta alkaen heitä koulutettiin omissa kouluissaan, aineina oli lukemisen, kirjoittamisen ja laskennon ohella myös huilun- ja rummunsoittoa.  Pojista tehtiin armeijan apuväkeä eli kirjureita, välskäreitä ja vastaavia jotka toimivat myös soittajina taipumustensa mukaan. Joilla oli enemmän taipumuksia käytännön työhön kuten sepiksi tai puusepiksi, opetettiin näitä taitoja.  Tulipa joistakin kantonisteista pitkää tietä upseereitakin, joskin harvinaista se oli.
Kiinteistöön kuuluvat sivurakennukset valmistuivat 1800-luvun aikana laajennuksina kun alkuperäinen koulutalo kävi pieneksi ja siinä olleet aputilatkin tarvittiin muuhun käyttöön.
Sairaalan aikakausi > Sotilassairaala

Rakennus muutettiin sotilassairaalaksi vuosina 1832 - 33.  Sen yläkertaan rakennettiin vuoteen 1835 mennessä kaksi sairassalia yhdistämällä ortodoksinen kirkko.  Kirkko omistettiin Jumalansynnyttäjän Kaikkien murheellisten ilo -ikonille.  Ikonostaasin suunnitteli C.L. Engel.  Varat saatiin Venäjän valtiolta. Kirkolle määrättiin yksi pappi ja yksi kirkonpalvelija.  Vuonna 1838 kirkko merkittiin katolle rakennetulla pienellä kellotapulilla.
Sairaalan aikakausi > Kirkon asema vakiintuu

Vuonna 1863 kirkosta tuli kotikirkko niille sotilasosastoille joilla ei ollut omaa pappia.  Upseerit lahjoittivat kirkolle arvokkaita esineitä, mm. plasenitsan eli Kristuksen hautausikonin, kirkkoliput, kirkollisia astioita sekä suuren hopeisen kynttilänjalan.
Sotilassairaalan kirkko palveli myös Helsingin seurakuntaa, ja sinne tuli paljon ihmisiä jotka eivät mahtuneet pieneksi jääneeseen Pyhän Kolminaisuuden kirkkoon tai muuten vain viihtyivät paremmin sairaalakirkossa.
Sairaalan aikakausi > Lokakuun vallankumous merkitsee kirkon loppua

Kirkon irtaimistosta sotilaat veivät valtaosan mennessään poistuessaan eri suunnille vuonna 1918.  Osa kalustosta jäi seurakunnalle, mm. kirkonkellot, jotka siirrettiin pois ja varastoitiin.
Pappilatalon Kotikirkossa on yksi sairaalakirkon kookas ikonikiota, jossa on pyhien Konstantinuksen ja Helenan ikoni
Sairaalan aikakausi > Helsingin yleisestä sairaalasta HYKSiin

Sotilassairaalasta tuli osa Helsingin yleistä sairaalaa ja pitkän kehityskulun kautta vuonna 1958 se liitettiin HYKSiin. Talossa ehti olla monta eri klinikkaa, mm. sädehoitoklinikka vuoteen 1962, jonka aikana kiinteistöön liitettiin erillinen suojarakennus Suomen ensimmäiselle kobolttikanuunalle.  Tämä sittemmin monena palvellut rakennus on yhä jäljellä muistolaatta seinässään. Rakennus on suojelukohde kuten koko kiinteistö.
Sairaalan aikakausi > Ruotsinkielisen opetuksen paikasta Yliopistolle

Aivan viimeisenä ennen pois luovuttamista entisessä sotilassairaalassa oli ruotsinkieliseen opetukseen keskittynyt reumatologian ja munuaissairauksien klinikka, IV sisätautien klinikka. 
Klinikasta kehitettiin 1980-luvun alussa Helsingin merkittävin dialyysihoitolaitos: aiemmin erillisessä tilassa Snellmanninkadulla ollut ns. avodialyysiasema siirrettiin klinikan tiloihin. Tarkoitukseen kunnostettiin pitkään tyhjillään ollut potilasosasto ja potilaiden siirtely pihan yli pyörätuolien tai paarien avulla, mikä oli leimallista tälle klinikalle, väheni olennaisesti, kun dialyysipotilaat voitiin sijoittaa samaan kerrokseen hoitokoneiden kanssa.  Tosin aivan klinikka-ajan loppuun asti potilaat kuljetettiin pihan yli pohjoisessa siipirakennuksessa olleille poliklinikalle ja röntgenosastolle. Talvella ja huonolla säällä siirto tehtiin klinikan omalla potilaankuljetusautolla, joka väliajat hoiti kaikkia muita kuljetuksia. Tällä autolla kuljetettiin mm. kotidialyysipotilaiden hoitotarvikkeet kahdesti viikossa erityisen aikataulun mukaisesti.
Viimeinen HYKSin ajan ylilääkäri oli professori Frej Fyhrqvist. Hänellä oli tapana kehua talon turvallisuutta: talossa oli sattunut ainoa kriisitilanne vuonna 1904 kun ilmoitettiin että kenraalikuvernööri Bobrikov oli haavoittunut vaarallisesti Senaatin talossa ja hänet tuotaisiin sotilassairaalaan ensiapua varten (joskaan ei lopulta tuotu) - sittemmin ei mitään.
1990-luvulla kiinteistö luovutettiin yliopistolle. Tiloihin asettui osa humanistista tiedekuntaa.
Sairaalan aikakausi > Kellotornin kohtalo

Kellotorni säilyi pitkälle 1920-luvulle, ja sen erottaa kiinteistön pihalla 1920-luvulla otetuissa vanhoissa valokuvissa, joita on ainakin kaupunginmuseon kokoelmissa. Yksi kuva oli porrashuoneen seinällä 1980-luvulla talon sairaala-aikana. Tämä kuva ja muita vastaavia asetettiin paikalleen 1980-luvulla tehdyn peruskorjauksen jälkeen kertomaan talon historiasta.  Torni purettiin lopulta huonokuntoisena.  Sen huipulla ollut risti siirrettiin Lääketieteen historian museoon.  Se on myöhemmin ollut näytteillä eri tapahtumissa.
Sairaalan aikakausi > Kirkkosali myöhemmin ja nykyisin

Kirkkosali muutettiin muihin tarkoituksiin.  Aluksi se oli luentosalina mutta sittemmin tila jaettiin kahtia ja siitä tehtiin tehostetun hoidon yksikkö sairaala-ajan loppuun.  Muinaisesta kirkosta muistuttavat vain molempien salien koristeelliset kattorakenteet.
Nykyisin tiloissa on Yliopiston toimintoja.
Hautajaissaatto lähdössä Unioninkatu 38 Sotilassairaalasta vuonna 1916.
Perth-luokka (hävittäjä)

| Perth-luokka |
| --- | --- |
 HMAS Perth vuonna 1980.

Tekniset tiedot
Uppouma:  3 370 t (standardi)
Pituus:  133 m (vesiraja) 134,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,4 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  70 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  21 upseeria ja 312 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 5″/L54 Mark 42 -tykkiä 2 × 324 mm Mk32 -torpedoputkea Mk 46 -torpedoille 2 × Ikara-sukellusveneentorjuntaohjusten laukaisualustaa
Ilmatorjunta:  1 × Mk 13 -ohjusten laukaisualusta 2 × Vulcan Phalanx CIWS -järjestelmää
Perth-luokka oli Yhdysvaltain laivaston Charles F. Adams -luokkaan pohjautuneen kolmen aluksen muodostama Australian laivaston ohjushävittäjäluokka. Alukset tilattiin Yhdysvalloista Defoe Shipbuilding Companyltä vuosina 1962–1963, ja ne olivat Australian laivaston ensimmäiset ohjuksin varustetut sotalaivat ja samalla laivaston ensimmäiset yhdysvaltalaiseen suunnitteluun perustuneet alukset.
Alukset

Alukset osallistuivat Vietnamin sotaan ja HMAS Brisbane lisäksi Persianlahden sotaan. Alukset poistettiin palveluksesta vuosina 1999–2001, ja ne upotettiin sukelluskohteiksi .
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMAS Perth | Defoe Shipbuilding Company, Bay City, Michigan | 21. syyskuuta 1962 | 28. syyskuuta 1963 | 17. heinäkuuta 1965 | palveluksesta 1999 upotettu sukelluskohteeksi |
| HMAS Hobart | Defoe | 26. lokakuuta 1962 | 9. tammikuuta 1964 | 18. joulukuuta 1965 | palveluksesta 2000 upotettu sukelluskohteeksi |
| HMAS Brisbane | Defoe | 15. helmikuuta 1965 | 5. toukokuuta 1966 | 16. joulukuuta 1967 | palveluksesta 2001 upotettu sukelluskohteeksi |
Spartacus

| Spartacus |
| --- | --- |
 Denis Foyatierin Spartacus (1830) Louvressa.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 100 eaa.
Kuollut: 71 eaa. Silarusjoki, Senerchia
Kansalaisuus:  traakialainen
Ammatti:  gladiaattori, kapinajohtaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  73 eaa. – 71 eaa.
Spartacus (n. 100–71 eaa.) oli traakialainen gladiaattori, joka johti orjakapinaa Roomaa vastaan vuosina 73–71 eaa. Roomalaiset olivat vanginneet Spartacuksen Capuan gladiaattorikouluun, mutta hän pakeni sieltä tovereineen. Karkureiden joukkoon liittyi kymmeniä tuhansia muitakin orjia, ja heidän armeijansa kierteli Italiaa kahden vuoden ajan. Spartacus sai lopulta surmansa taistelussa roomalaisia vastaan.
Tausta

Spartacus oli traakialainen, jonka kotiseudun Rooman diktaattori Sulla oli valloittanut Spartacuksen ollessa nuori. Antiikin historioitsijat antavat Spartacuksen taustasta vaihtelevaa tietoa. Yhden teorian mukaan Spartacus polveutui bosporilaisista spartokideista. Plutarkhoksen mukaan Spartacus oli ”enemmän kreikkalainen kuin traakialainen” sekä poikkeuksellisen älykäs ja sivistynyt. Appianoksen mukaan Spartacus oli kerran taistellut roomalaisia vastaan, joutunut vangiksi ja myyty orjaksi. Floruksen mukaan Spartacus oli roomalaisarmeijan palkkasoturi, joka vangittiin karkuruudesta ja varkaudesta. Plutarkhoskin pitää Spartacusta palkkasoturina. Hänen mukaansa Spartacus vangittiin yhdessä vaimonsa kanssa, joka oli profeetta ja joka seurasi Spartacusta tämän elämän loppuun asti.
Gladiaattorikoulu ja pako

Roomalaisten vangittua Spartacuksen hänet vietiin kahleissa Rooman eteläpuolelle Capuaan Lentulus Batiatuksen gladiaattorikouluun.
Spartacusta ja satoja muita orjia koulutettiin Capuan gladiaattorikoulussa taistelemaan areenalla kuolemaan asti, ja Spartacus tiesi, että hänellä ei siinä tapauksessa olisi montakaan elinvuotta jäljellä. Keväällä 73 eaa. Spartacus teki 200 muun orjan kanssa suunnitelman vallata gladiaattorikoulun tilat ja aseet, surmata vartiojoukot ja murtautua vapaaksi. Ennen H-hetkeä yksi vangeista kuitenkin kavalsi toverinsa ja varoitti roomalaisia vartijoita, joten kapinalliset joutuivat muuttamaan suunnitelmiaan. He valtasivat gladiaattorikoulun keittiön ja haalivat sieltä mukaansa keittiöveitsiä ja kaikkea muuta aseeksi kelpaavaa. Heidän onnistui tappaa kaikki vartijat, ja historioitsija Sallustiuksen mukaan 74 kapinallista pääsi pakoon. Pakomatkansa alussa joukko törmäsi vaunuihin, jotka oli lastattu täyteen gladiaattorien aseita. He ottivat kuormasta itselleen gladiusmiekkoja, keihäitä ja kolmipiikkisiä atraimia.
Orjasota

Spartacuksen ja gallialaisen Crixuksen johtamat orjat pakenivat kohti etelää, ja heihin liittyi lisää väkeä. Muutaman kuukauden kuluttua joukkoihin kuului jo tuhansia miehiä, naisia ja lapsia. He leiriytyivät Vesuvius-vuoren suojaisiin metsiin 32 kilometriä Capuasta etelään.
Keväällä 72 eaa. orjien joukoissa oli Appianoksen mukaan jo 70 000 miestä. Kierreltyään Etelä-Italiaa orja-armeija jakautui kahtia: Spartacuksen komentoon jäi kaksi kolmasosaa ja Crixuksen komentoon loput. Crixus sai pian surmansa taistelussa roomalaisia vastaan. Vaeltaessaan Apenniineja pitkin kohti pohjoista Spartacus sai vastaansa Rooman legioonalaisia ja löi heidät taistelussa. Kunnioittaakseen kaatunutta Crixusta Spartacus pakotti 300 vangiksi otettua roomalaista taistelemaan gladiaattoreina kuolemaan asti.
Loppuvuonna 72 eaa. Spartacus sai kuulla Marcus Licinius Crassuksen johtamasta suuresta roomalaisjoukosta, joka oli tulossa heitä vastaan. Spartacus päätti johdattaa miehensä Sisiliaan, missä hän saattaisi elää rauhassa. Merirosvot eivät kuitenkaan toimittaneet heille lupaamiaan laivoja, ja näin Spartacus ei koskaan päässyt Sisiliaan.
Petetty Spartacus lähti joukkoineen taas kohti pohjoista, mutta orja-armeija joutui Italian saappaankärjessä Crassuksen saartamaksi. Saarron läpi taisteltuaan Spartacus kuuli prokonsuli Marcus Luculluksen nousseen joukkoineen maihin Brundisiumissa. Spartacus oli joutunut kahden roomalaisarmeijan väliin, ja pelastautuakseen hänen oli hyökättävä Crassuksen armeijaa vastaan.
Spartacus kävi viimeisen taistelunsa Silarusjoella 71 eaa. Spartacus sai surmansa, ja orja-armeija joutui hajaannuksen valtaan ja tuhoutui. 6 000 orjaa otettiin elävänä kiinni ja ristiinnaulittiin Via Appian varrelle Capuan ja Rooman välille 40 metrin välein. Spartacuksen ruumista ei koskaan löydetty, ja hänet heitettiin muiden kuolleiden mukana nimettömään joukkohautaan.
Jälkimaine

Antiikin aikana Spartacuksesta kirjoittaneet mainitsivat usein hänen poikkeuksellisena pidetyn lahjakkuutensa. Sittemmässä marxilaisessa historiankirjoituksessa on keskitytty puolestaan Spartacuksen johtaman orjakapinan synnyn ja kukistumisen syihin.
Spartacus taiteessa, viihteessä ja urheilussa

Enrico Vidali ohjasi vuonna 1913 italialaisen mykkäelokuvan Spartacus (Spartaco).
Aram Hatšaturjan sävelsi vuonna 1954 baletin Spartacus.
Stanley Kubrick ohjasi vuonna 1960 elokuvan Spartacus, jossa nimiosaa esitti Kirk Douglas.
Saksalainen progressiivista rockia soittava yhtye Triumvirat julkaisi vuonna 1975 Spartacuksen tarinaan perustuvan teemalevyn Spartacus
Vuonna 2004 ilmestyi yhdysvaltalaisen Robert Dornhelmin ohjaama televisiosarja Spartacus, joka oli Emmy-ehdokkaana.
Vuonna 2010 ilmestyi yhdysvaltalainen televisiosarja Spartacus (Spartacus: Blood and Sand), nimiosassa Andy Whitfield (2010) ja Liam McIntyre (2012–2013).
Monen Neuvostoliitossa perustetun urheiluseuran nimessä on Spartacuksen nimi venäjäksi, Spartak.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spartacus Wikimedia Commonsissa
Spartacuksen kuolema Hermann Vogelin (1882) mukaan.
Sofja Perovskaja

| Sofja Perovskaja |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1853 Pietari
Kuollut: 15. huhtikuuta 1881 (27 vuotta) Pietari
Kansalaisuus:  venäläinen
Vanhemmat:  isä Lev Nikolajevitš Perovski
Puoliso:  Andrei Željabov
Muut tiedot
Järjestö:  Narodnaja volja
Sofja Lvovna Perovskaja (ven. Со́фья Льво́вна Перо́вская; 13. syyskuuta (J: 1. syyskuuta) 1853 Pietari Venäjä – 15. huhtikuuta (J: 3. huhtikuuta) 1881 Pietari, Venäjä) oli venäläinen vallankumouksellinen ja narodnikki. Hän osallistui Aleksanteri II:n murhan suunnitteluun ja hänet tuomittiin kuolemaan.
Elämä

Sofja Perovskaja oli Pietarin kuvernöörinä toimineen Lev Nikolajevitš Perovskin tytär. Vuonna 1869 hän opiskeli Alartšinskin naistenkursseilla, vuonna 1870 lähti pois kotoa ja vuosina 1871–72 toimi niin sanotussa Tšaikovskin ryhmässä. Hän osallistui narodnikkien toimintaan Pietarissa ja maaseudulla. Tammikuussa 1874 Perovskaja pidätettiin mutta laskettiin sitten isänsä takuita vastaan vapaaksi. Tämän jälkeen hän asui äitinsä luona Krimillä.
Heinäkuussa 1877 Perovskaja palasi Pietariin osallistuakseen niin sanottun 193:n oikeudenkäyntiin, jossa hänet vapautettiin syytteistä. Kesällä 1878 hänet karkotettiin Aunuksen kuvernementtiin, mutta matkalla hän pakeni. Tämän jälkeen Perovskaja liittyi Zemlja i volja -järjestöön ja sen hajottua kesällä 1879 Narodnaja voljaan. Sen toimeenpanevan komitean jäsenenä hän osallistui Aleksanteri II:n murhayritysten valmisteluun. Keisarin kuolemaan johtaneen attentaatin olivat suunnitelleen Perovskaja ja hänen aiemmin pidätetty aviomiehensä Andrei Željabov.
Murhan jälkeen Sofja Perovskaja vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pietarissa Semjonovskin kentällä. Hän oli ensimmäinen Venäjällä valtiorikoksesta teloitettu nainen. Vuosina 1918–1991 Perovskajan nimeä kantoi Pietarissa Pieni Tallikatu (ven. Malaja Konjušennaja).
Aiheesta muualla

Mika Perkiömäki, Kaikkien vallankumouksellisten äiti: Sofja Perovskaja venäläisessä kaunokirjallisuudessa, Ajan kohina 2017
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  DDB
Spektri

Kiinteä valonlähde (A) säteilee jatkuvan spektrin 1). Hehkuva kaasu (B) säteilee kirkasviivaisen emissiospektrin (2), ja kiinteästä valonlähteestä hehkuvan kaasun läpi tuleva valo säteilee absorptioviivaspektrin (3), jossa on tummia imeytymisviivoja jatkuvan spektrin päällä.
Jatkuva spektri
Raudan (Fe) emissioviivaspektri.
Muutaman alkuaineen absorptioviivaspektri.
Spektri eli kirjo tarkoittaa yleisesti havaitun suureen jakautumista komponentteihin taajuuden tai energian suhteen. Tunnetuin esimerkki on valon spektrin jakaantuminen eri väreihin sateenkaaressa.
Äänen spektristä eli taajuusjakaumasta nähdään sävelen eri ääneksien suhteelliset voimakkuudet. Spektri esittää eri äänesten voimakkuudet taajuuden funktiona.
Materiaalien ja monien ilmiöiden tutkimista mittaamalla ja analysoimalla niiden lähettämän tai absorboiman säteilyn spektriä kutsutaan spektroskopiaksi.
Valon spektri

Valon spektrin saa näkyviin esimerkiksi valon kulkiessa prisman läpi. Valon eri aallonpituudet taittuvat eri tavoin ja silmä erottaa ne erivärisinä. Näkyvän valon lyhytaaltoinen pää on violetti ja pitkäaaltoinen punainen. Se kattaa aallonpituusalueen 390–720 nm, harvoin jotkut näkevät 380–780 nm. Ihmissilmän herkkyys on suurin 555 nanometrissä, mikä vastaa vihreää valoa.selvennä
Valon spektri > Jatkuva spektri

Jos spektrissä on hyppäyksittä kaikkia aallonpituuksia sateenkaaren tavoin punaisesta oranssin, keltaisen, vihreän ja sinisen kautta violettiin, sitä kutsutaan jatkuvaksi spektriksi. Jatkuvaa spektriä voidaan usein kuvata värilämpötilalla.
Valon spektri > Viivaspektri

Jos spektrissä on vain tiettyjä aallonpituuksia, sitä kutsutaan viivaspektriksi. Tietyt aallonpituudet ovat spektriviivoja. Fysiikan lakien mukaan tietty alkuaine tuottaa tietyssä lämpö- ym. tilassa vain tietyt viivat, jotka muodostavat alkuaineen ominaissäteilyn. Viivaspektri kertoo rajatusta alkuainekoostumuksesta. Kirkkaat spektriviivat ovat emissioviivoja. Esimerkiksi loisteputki säteilee emissioviivoja.
Jatkuvan spektrin päällä olevat tummat viivat ovat absorptioviivoja tai imeytymisviivoja. Ne syntyvät tietyn taajuisten valonsäteiden imeytyessä tiettyihin atomeihin tai molekyyleihin. Spektriviivoista voi alkuainekoostumuksen lisäksi päätellä myös kappaleiden liiketiloja Doppler-ilmiön perusteella.
Lähes kaikki tietomme tähdistä on saatu niiden spektristä.
Sähkömagneettisen säteilyn spektri

Koska valo on sähkömagneettista säteilyä, spektrin käsite on laajennettu myös valoa matalampiin ja korkeampiin taajuuksiin (valoa pitempiin ja lyhyempiin aallonpituuksiin) alkaen radioaalloista aina gammasäteilyyn saakka jolloin sitä kutsutaan sähkömagneettiseksi spektriksi.
Sähkömagneettisen säteilyn kuljettajina toimivien fotonien energia on riippuvainen säteilyn taajuudesta, ja tästä syystä spektri voidaan määritellä myös säteilyn energiajakaumaksi eli energiaspektriksi.
Energiaspektri voidaan luonnollisesti määrittää sähkömagneettisen säteilyn tapaan mistä tahansa säteilystä.
Aineen ominaisuuksia tutkitaan yleisesti sen eri tilanteissa emittoiman tai absorboiman säteilyn spektrin avulla. Tällaisia menetelmiä on hyvin suuri joukko ja niitä kutsutaan spetroskooppisiksi.
Signaalin spektri

Signaalin spektri tarkoittaa myös sähkötekniikassa ja signaalinkäsittelyssä taajuusjakaumaa. Mitattu signaali voidaan jakaa eri taajuisten osasten summaksi Fourier-muunnoksella tai mitata se suoraan spektrianalysaattorilla.
Äänen spektri

Myös ääni, kuten kaikki aaltoliike voidaan jakaa eri taajuisiin osiin ja siten mitata sen spektri. Ihmiskorvan kuuleman äänen spektri kattaa taajuusalueen noin 16 Hz – 20 000 Hz. Matalataajuisia ääniä kutsutaan bassoiksi ja korkeataajuisia ääniä diskanteiksi. Ihmisen kuuloalueen alapuolisia ääniä kutsutaan infraääniksi ja yläpuolisia ultraääniksi.
Matti Perttilä

Matti "Masa" Rudolf Perttilä (21. tammikuuta 1896 Isokyrö − 12. toukokuuta 1968 Isokyrö) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Hänen lempinimensä oli "Kyrön leijona".
Perttilä saavutti olympiapronssia kreikkalais-roomalaisen painin keskisarjassa Antwerpenissa 1920. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan belgialaisen Oscar Cornelisin selätyksellä ajassa 2.04, sitten tanskalaisen Svend Nielsenin selätyksellä ajassa 7.17 ja kolmannessa ottelussaan ruotsalaisen Svend Fältströmin tuomaripäätöksellä ajassa 29.40. Neljännessä ottelussaan hän hävisi tuomaripäätöksellä 25 minuutin painin jälkeen kultaa lopulta voittaneelle ruotsalaiselle Carl Westergrenille. Mitaliotteluissa hän voitti belgialaisen Maurice Vanderleendenin ajassa 8.40 mutta hävisi maanmiehelleen Arthur Lindforsille ajassa 1.48. Lopuksi Perttilä voitti hollantilaisen Bert Eillebrechtin ajassa 3.19 ja norjalaisen Sjur Johnsenin tuomaripäätöksellä 25 minuutin painin jälkeen.
Seuratasolla Perttilä edusti Suomessa Kyrön Voimaa. Vuodesta 1923 hän asui ja kilpaili muutaman vuoden ajan Yhdysvalloissa.
Saavutuksia

olympiapronssia Antwerpenissa 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 75 kg)
SM-hopeaa 1920 ja 1921
Pertaani (yhdiste)

| Pertaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-[2,2-dikloori-1-(4-etyylifenyyli)etyyli]-4-etyylibentseeni
CAS-numero:  72-56-0
PubChem CID:  6295
SMILES:  CCC1=CC=C(C=C1)C(C2=CC=C(C=C2)CC)C(Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H20Cl2
Moolimassa:  307,24 g/mol
Sulamispiste:  60–61 °C
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Pertaani eli etylaani (C18H20Cl2) on rakenteeltaan DDT:tä ja DDD:tä muistuttava orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty hyönteismyrkkynä niin maataloudessa kuin sisätiloissakin.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pertaani on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, erityisesti kloorattuihin hiilivetyihin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Pertaani ei ole nisäkkäille akuutisti erityisen myrkyllistä esimerkiksi sen LD50-arvo rotalle on 8 170 mg/kg. Pertaani hajoaa hieman nopeammin luonnossa kuin DDT tai DDD, mutta kertyy silti ravintoketjussa.
Valmistus ja käyttö

Pertaania voidaan valmistaa diklooriasetaldehydin ja etyylibentseenin välisellä reaktiolla.
Pertaani tuli markkinoille vuonna 1950. Sitä on käytetty hyönteismyrkkynä hedelmien ja  vihannesten viljelyssä sekä alhaisen myrkyllisyytensä vuoksi myös sisätiloissa kärpästen ja vaatekoiden torjuntaan. Käyttömuotona on jauhe tai emulsio.
Tiitta Spout

| Tiitta Spout> Maija-Riitta Häggroth.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Maija-Riitta  Häggroth
Syntynyt: maaliskuu 1954 Helsingin maalaiskunta
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Tiitta Spout
Laulukielet:  suomi, englanti
Levy-yhtiöt:  Love Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tiitta Spout (oik. Maija-Riitta Häggroth, s. maaliskuu 1954 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän aloitti uransa 1960-luvun lopulla ja oli aktiivisimmillaan 1970–1980-luvuilla. Hän levytti kaksi singleä Love Recordsille ja toimi taustalaulajana lukuisten artistien levyillä. Hän on työskennellyt myös kielenkääntäjänä.
Tausta

Spout vietti lapsuutensa Vantaalla. Hän sai seitsemänvuotiaana enonsa vanhan seitsemänkielisen venäläisen kitaran ja pääsi 12-vuotiaana opiskelemaan klassista kitaraa. Hän opiskeli lukion ohella laulua ja kitaransoittoa Vantaan musiikkiopistossa. Spout kirjoitti ylioppilaaksi Simonkylän yhteiskoulusta vuonna 1973. Hän alkoi opiskella Helsingin yliopistossa englantilaista filologiaa, taidehistoriaa, brittiläistä ja amerikkalaista kulttuurintutkimusta (opintokirjan mukaan.).lähde? Musiikkia hän opiskeli Vantaan musiikkiopistossa ja Oulunkylän Pop & Jazz -opistossa.
Ura

Spoutia houkutteli 1960-luvun lopulla laulajanuralle ensimmäisenä Finnlevyn Erkki Pälli. Spout olisi kuitenkin halunnut laulaa englanniksi, mihin Pälli ei suostunut.
Spout tutustui 1970-luvulla Dave Lindholmiin ja oli mukana hänen esiintymisissään ja levyillään. Isokynä & Orfeusin vuonna 1974 ilmestyneellä Musiikkia-albumilla Spout laulaa Lindholmin kanssa duettona kappaleen ”Kaunis”. Spout lauloi myös taustoja lukuisille Love Recordsin artisteille.
Spout löysi musiikillisen linjansa Joni Mitchellin ja Carole Kingin välimaastosta ja levytti Love Recordsille 1970-luvun puolivälissä kaksi singleä. Vuonna 1974 ilmestyi ”Linnut laulaa niinkuin ennenkin” / ”Sataa & 22”, jonka molemmat kappaleet on kirjoittanut Dave Lindholm. Kaksi vuotta myöhemmin julkaistiin ”Lapsi tuulen” / ”Niinkuin eilen”, jonka A-puoli on Spoutin sanoittama versio Rolling Stonesin kappaleesta ”Ruby Tuesday”. 1970-luvulla Spout keikkaili aktiivisesti ja esiintyi myös festivaaleilla.
Siviiliammattinaan Spout on työskennellyt Finnairin virkailijana.
Spout oli 1980-luvulla mukana erilaisissa projekteissa muun muassa Heinäsirkan, Liisa Akimoffin, Elisa Korjuksen, Kauko Röyhkän ja Mikael Wiikin kanssa. Hän kuului myös kokoonpanoihin Suomen Naiset Allstars ja Pikku Naisia. Hän on harrastanut myös piirtämistä sekä ollut mukana nukke- ja musiikkiteatteri Ilonassa, jonka ryhmä teki vuonna 1976 Calle Lindholmin albumin Pikkuväen lauluja.
Aivoinfarkti pakotti Tiitta Spoutin sairauseläkkeelle 2010.