stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nauhakeraaminen kulttuuri
Historia > Synty

Nauhakeraaminen kulttuuri syntyi luultavasti jossain Unkarin-Itävallan-Moravian tienoilla Tonavan-Tiszan varrella ehkä jo 5 700 eaa. ellei aiemmin, mutta varmemmin viimeistään 5 550 eaa. Kulttuuri alkoi Määrin-Böömin-Unkarin tienoilta tiheimmältä esiintymisalueeltaan Keski-Tonavalta. Kulttuurin varhainen ydinalue oli noin 5 500 eaa. Länsi-Unkarissa ja tähän rajoittuvissa Etelä-Slovakian ja Länsi-Itävallan alueissa. Siellä ovat nykyään Wien ja Budapest. Tonava tekee tässä kohtaa ison mutkan etelään päin. Vaikutteet tulivat etelästä Balkanilta, jossa vallitsi neoliittinen maanviljelykulttuuri. Niinpä lähtökulttuuriksi on ehdotettu Starčevo-Körösin kulttuuria ja/tai Vinčan kulttuuria.
Nauhakeramiikka alkoi ehkä, kun Starčevon keramiikkaan maalattuja koristekuvioita alettiin piirtää saviastioihin uurteiksi. Lisäksi näitä kuvioita tyyliteltiin. Uurteet piirrettiin monesti parittain rajaamaan nauhamainen alue, joka saatettiin lisäksi vielä koristella painantein. Astia jätettiin maalaamatta. Näin vaikutelma oli monesti nauhoin koristeltu astia.
Monien tutkijoiden mielestä nauhakeramiikka syntyi Tiszajoella. lähde? Toiseten mukaan syntyalue oli Balatonjärven seuduilla tai siitä pohjoiseen ennen Tonavaa. Nauhakeraamisen perinteen syntyyn ja/tai leviämiseen on saattanut liittyä neoliittisen tulokasväestön sekoittuminen paikalliseen mesoliittiseen metsästäjä-keräilijäväestöön. Geenitutkimusten mukaan nauhakeraaminen perinne jätti vain pienen jäljen Euroopan geeniperintöön. Tällöin suurin osa nauhakeraamisesta väestöstä olisi ollut alkujaan paikallisia ihmisiä, ei Balkanilta tulleita muuttajia.
Ensimmäinen täysin kehittynyt nauhakeramiikka löydetään Länsi-Unkarista, Itävallasta ja Saksasta 5 750 – 5 500 kalenterivuotta eaa. Väitetään ensimmäisen nauhakeramiikan esiintyneen Unkarissa 5 700 eaa. Varhemmin nauhakeramiikka tavataan itävallassa 5 550 eaa. Jotkut toiset lähteet väittävät että ensimmäinen nauhakeramiikka olisi ollut Serbiassa Starcevon alueella (jossain Belgradin lähistöllä.
Itävallasta hieman Wienistä etelään Brunn am Gebirgessä on löydetty ajalta 5 550 – 5 200 eaa. asteittainen siirtymä Starcevon kulttuurista nauhakeraamiseen. Alemmissa kerrostumissa näkyy Länsi-Unkarista Balatonjärven läheltä tuodusta kivestä tehtyjä työkaluja, ja Starčevon tyylistä maalaamatonta keramiikkaa. Ajan mukana LBK-tyylinen keramiikka lisääntyi yhdessä karjanhoidon kanssa, ja Unkarista tuodut kivityökalut vähenivät.
Nauhakeraamisten löytöpaikkojen tarkka ajoitus tuottaa ongelmia, koska käytössä on monestikin vain epätarkka radiohiiliajoitus. Tämä kulttuuri oli saapunut Kaakkois-Unkariin jo 6100–6000 eaa. Tämän mukaan Starcevo-Körösin balkanilaisen kulttuurin ja nauhakeramiikan välillä on löydöissä 300–500 vuoden aukko. Mutta Körösin alueelle tuli myöhemmin AVK (Alföld Bandkeramik), ei nauhakeramiikka. Onpa nauhakeramiikan synnyttäjäksi väitetty Körösiä idempänä ollutta Szatmarin ryhmää, joka oli kehittynyt Körösösistä.
Kulttuuri alkoi levitä noin 5 700, viimeistään 5 500 eaa. alkaen Unkarista Tonavaa pitkin Reinille viljavissa lössirikkaissa jokilaaksoissa, välttäen mesoliittisten kulttuurien asuinalueita.
Historia > Leviäminen

Kulttuurin leviämistä ruokki joko väestönkasvu tai ihmisten halu hylätä tietyn ajan kuluttua vanhat, lahoavat asumukset, tai halu hylätä vanhat talot uskomuksien määrääminä tietyin väliajoin. Kulttuuri alkoi levitä Itä-Euroopasta Unkarin seuduilta kohti pohjoista ja länttä noin 5 700–5 500 eaa. alkaen. Tällöin noin 5 600 eaa. alkoi nauhakeramiikan ensimmäinen vaihe. Se levisi Tonavaa pitkin ylös, ja myös pohjoiseen Etelä-Puolaan noin 5 300 eaa. mennessä. Nauhakeramiikan varhainen nopea leviäminen Tonavaa pitkin länteen eteläiselle Reinille tapahtui luultavasti 5 500–5 400 eaa, Pohjois-Reinille ja Pohjois-Ranskaan myöhemmin. Toisten tietojen mukaan tämä leviäminen olisi tapahtunut hieman myöhemmin, noin 5 300–5 000 eaa
Ensi vaiheessaan noin 5 600–5 200 eaa. nauhakeramiikka levisi Unkarista Etelä-Saksaan ja itään päin Etelä-Puolaan. Itäiseen Unkariin kehittyi nauhakeramiikan kanssa kilpaileva AVK (Alföld Bandkeramik) ehkä Körös-Szatmarin ryhmästä noin 5 300 kalenterivuotta sitten. Noin 5 200 eaa. alkaen oli nauhakeramiikan toinen vaihe, jolloin kulttuuri levisi läntisimpään Saksaan Reinille ja Pohjois-Ranskaan. Idempänä kulttuuri levisi Keski-Puolaan ja Pohjois-Romaniaan asti.
Ehkä noin 360 vuodessa nauhakeraaminen kulttuuri oli levinnyt noin 4 km:n vuosivauhtia Unkarista Belgiaan asti vuoteen 5 000 eaa. mennessä. Leviäminen saattoi tapahtua Pariisin altaaseen asti jopa 200 vuodessa. Joka tapauksessa kulttuuri levisi synnyttyään laajalle alueelle parissa-muutamassa sadassa vuodessa. Nauhakeraaminen kulttuuri oli melko yhtenäinen Unkarista Alankomaihin ja se synnytti kiinteän asutuksen Keski-Eurooppaan 15 sukupolvessa.
Erään näkemyksen mukaan nauhakeraaminen kulttuuri oli ainakin varhaisvaiheessaan lössikyliä, joiden kulttuuria luonnehti ihmisten asuminen pitkissä taloissa. Tämä alue ulottui Etelä-Reinille asti. Niin sanotulla siirtymävyöhykkeellä jossa oli myöhäistä nauhakeraamista perinnettä, rakennettiin suuria kuolleiden taloja varhaista nauhakeramiikkaa jäljitellen. Alue ulottui suureen osaan Ranskaa, Pohjois-Saksaan ja Pohjois-Puolaan ja Kaakkois-Englantiinkin.
Vielä kauempana Bretagnen rannikoilla, Portugalissa ja Britteinsaarilla ja Tanskassa oli ympyrärakenteiden luonnehtima megaliittikulttuuri. Tänne ei edellinen kulttuuri ehtinyt levitä ja kulttuurissa oli monia mesoliittisen perinteen piirteitä. Nauhakeraamisen väestön geeneissä oli melko runsaasti Lähi-idän ja Turkin neoliittisen väestön geenejä, muttei niin paljon kuin Makedonian ja Kreikan seuduilla. Ainakaan Erteböllen kulttuuri ei käynyt säännöllistä kauppaa nauhakeramiikkaa valmistaneiden ihmisten kanssa. Vasta nauhakeramiikan johdannainen TRB (Trichterbecher eli suppilopikarikulttuuri) toi viljelyn sinne noin 4 500 eaa. alkaen.
Historia > Alue

Nauhakeraamisen kulttuurin painopisteet olivat keskisellä Tonavalla, ylemmällä ja keskisellä Elbellä ja ylemmällä ja keskisellä Reinillä- Kulttuuri levisi myös muun muassa Oderjoelle ja Vistulajoelle Puolassa, ja lopulta Seine-Oisejoelle Pariisin altaaseen. Idässä kulttuuri ulottui ylemmälle Dnjestrjoelle ja läntiselle Bugjoelle. Sieltä kulttuuri koukkasi Karpaattien ympäri etelään Keski-Dnjestrille itäiseen Romaniaan. Kulttuuri jäi sisämaahan, eikä levinnyt esimerkiksi Saksan ja Puolan rannikolle, tai Romaniassa Mustanmeren rannikoille. Saksan pohjoisrannikolle oli mesoliittisia metsästäjiä. Oderin ja Vistulan suistossa oli tosin jonkin verran nauhakeraamista asutusta.
Historia > Loppuvaihe

Nauhakeraamisen kulttuurin ja aiemman mesoliittisen kulttuurin löytöpaikkojen välillä on selvä raja Itä-Belgiassa Liegen ja Maastrichtin seuduilla Meusen laaksossa. Nauhakeraamiset paikat ovat kaikki viljelyn kannalta ravinteikkaalla lössialueella. Monesti nauhakeraamista kulttuuria pidetään rauhanomaisena. Mutta saattoi olla niinkin että kylien välillä oli keskinäisiä sotia. Lisäksi nauhakeramiikan malko leviäminen monille mesoliittisen kulttuurin alueille niin että nämä näyttävät häviävän tukee ajatusta jonkinlaisesta sotaisesta levittäytymisestä. Toisaalta mesoliittiset ja nauhakeraamiset asuinpaikat olivat monesti laajassa mittakaavassa lomittain kuin tilkkutäkkinä.
Noin 5 300–5 000 eaa. Flomborn-vaiheessa kulttuuri oli levinnyt Alankomaihin ja Etelä-Puolaan. Tälle vaiheelle olivat ominaisia V:n muotoiset kaivannot, jotka sulkivat sisäänsä muutaman pitkätalon. Näitä kaivantoja saattoi olla monta sisäkkäin, niillä oli joko linnoittamiseen liittyvä tai rituaalinen tarkoitus. Eräs ympyränmuotoinen kaivanto rakennettiin Herxheimiin. Se oli melko soikea, läpimitat 300 x 230 metriä, ja pinta-ala 5-6 hehtaaria. Kaivannon keskustassa oli asutus, ja itse kaivannosta on löydetty luurankoja, joiden rikotut kallot viittaavat siihen että paikalla olisi taisteltu. Nauhakeramiikan lopussa havaitaan yhä enemmän linnoittamista ja eri nauhakeraamisten kulttuurien eriytymistä. Myös Itävallan Aspann-Schletzistä on löydetty soikion muotoinen kaivanto ja vanha kaivo, ja merkkejä taisteluista noin ajalta 5 000 eaa.
Tämän kulttuurin ihmiset eivät liene rakentaneet temppeleitä ja linnoituksia. Poikkeus tästä ovat 4 800–4 600 eaa. Saksassa, Itävallassa, Tšekissä ja Slovakiassa rakennetut ympyräkaivannot. Nämä kuuluvat jo tämän keramiikan myöhäiseen vaiheeseen. Noin 5 000 eaa. alkuvaiheen nauhakeraaminen kulttuuri jakautui paikallisiin perinteisin, muun muassa Lengyelin kulttuuriksi. Välillä 5 000–4 400 eaa. keskineoliittisella ajalla nousivat Saksassa ensin Hinkelstein, sitten Grossgartach ja Stichbanndkeramik (viivaornamentti-keramiikka), Rössenin kulttuuri ja lopulta Bischemim.
Nauhakeraamista vaihetta seurasi 4 500 eaa. samankaltainen maalatun keramiikan aalto, jossa oli itäisiä vaikutteita. Joidenkin mukaan maalatun keramiikan olisi tuonut Balkanille Turkista muuttanut uusi kansa, pelasgit. Nauhakeramiikkaa oli vielä 4 100 eaa. Belgiassa. Nauhakeramiikka ei sekoittunut paikallisin perinteisin, paitsi ehkä lännessä ja pohjoisessa.
Nauhakeraamisia löytöpaikkoja

Eilsleben
Bylany Böömissä Tšekissä
Langweiler 8
Herxheim bei Landau/Pfalz
Breiteneich
Grafensulz
Asparn an der Zaya
Wetzleinsdorf
Köln-Lindenthal
Läntinen nauhakeramiikka > Stichbandkeramik

Stichbandkeramik (STK) engl. Stroke-ornamented ware, "viivaornamenttikeramiikka" oli yhtenäinen keramiikkatyyli, joka vallitsi noin 4 800–4 200 eaa. Se tuli varhaisen nauhakeramiikan jälkeen. Saksassa. Kulttuuri vastaa Tonava Ib tai Tonava II-vaihetta. Tämä ja Notenkopfkeramik (nuottikeramiikka) ovat saaneet alkunsa Keski-Tonavalta. Kulttuuri levisi Keski-Saksasta itäisen Hartz-vuoriston tienoilta. Tässä kulttuurissa syntyi trapetsinmuotoinen pitkätalo, joka levisi moniin myöhempiin kulttuureihin. Kulttuuri suosi polttohautausta. Gosekista Berliinistä etelään on löydetty kaksinkertainen paalukehä, joka muistuttaa rengaskaivantoineen ja portteineen etäisesti Stonehengen kiviympyrää. Se olisi silloin ajallisesti Stonehengen puinen edeltäjä. Tämä kulttuuri levisi aiemman nauhakeramiikan alueelle. Stichbandkeramikin jälkeen tulivat Rössenin ja Lengyelin kulttuurit.
Itäinen nauhakeramiikka

Itäinen nauhakeraaminen kulttuuri eli Bükkin kulttuuri oli läntisillä Karpaateilla Bükkin vuorilla ja Unkarissa Tiszajoen altaassa Itä-Unkarissa. Kulttuuri näyttää olleen aluetta alun perin jääkauden jälkeen asuttaneiden metsästäjien, Cro-Magnonin ihmisten, luoma kaskiviljely-maanviljelykulttuuri. Alkuperäinen mesoliittinen Szatmarin kulttuuri sai keramiikan etelän Starcevon kulttuurista noin 5 500 eaa., ja Starcevon vaikutteita sai myös Tizadobin kulttuuri 5 200–5 000 eaa. Eteläinen Starcevon kulttuuri joutui nauhakeramiikan piiriin 5 000 eaa., mikä vaikutti Unkarin alueen kulttuuriin. Bükkin keramiikka oli monimuotoista ja hienosti tehtyä ja vuorialueelta louhittiin obsidiaania kivityökalujen raaka-aineeksi.
Nauhakeraamisen kulttuurin vaiheita

Varhainen (Keski-Tonavalla) (Tonava Ia)
Keskinen (Nuottikeramiikka)
Myöhäinen (Tonava Ib)
Nauhakeraamisen kulttuurin seuraajia

Hinkelsteinin kulttuuri
Großgartachin kulttuuri
Rössenin kulttuuri
Lengyelin kulttuuri
Cucutenin kulttuuri
Boian-Maritzan kulttuuri
Aiheesta muualla

Gronenborn hyviä ajoituksia!!!
Europe's First Farmers
10th Neolithic Seminar
The Later Bandkeramik
The Earliest Bandkeramik
Pitkätalon pohjakaava. Monet pylväät kannattelivat rakennetta.
Nauhakeraamisen kylän ennallistus.
Nauhakeraaminen astia.
Nauhakeraamisen kulttuurin tulo aloitti monilla alueilla neoliittikauden.
Euroopan kulttuurit nauhakeraamisen eli Tonavan kulttuurin laajettua huippuunsa noin 4 500–4 000 eaa.
Oskar Koivunen

O. V. Koivunen (1964)
Oskar Vilhelm Koivunen (27. syyskuuta 1894 Helsinki – 25. maaliskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen lentäjä, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Koivusen vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Wilhelm Koivunen ja Emilia Henrikintytär ja puoliso Anna Maria Lindroos. Koivunen oli yksi Suomen ilmavoimien ensimmäisistä lentäjistä. Hän suoritti ilmavoimien ohjaajatutkinnon 1923, oli ilmavoimien ohjaaja Sortavalan lentoasemalla 1918–1920 ja yhteistoiminta- ja hävittäjälaivueiden lentäjä Maalentoeskaaderissa Utissa 1923–1926. Aero O/Y:n liikennelentäjä Koivunen oli 1926–1927. Hän oli neljäs suomalainen lentäjä, joka palkattiin Aerolle. Lentäjänuransa Koivunen joutui lopettamaan loukkaannuttuaan vakavasti ensimmäisessä suomalaisella reittilennolla sattuneessa onnettomuudessa Tallinnassa toukokuun lopussa 1927. Autosähkö Oy:n perustajaosakas ja kaupallinen johtaja hän oli vuodesta 1927 sekä autoalan tukku- ja tuontiliike Koivunen Oy:n (nyk. Meko Finland Oy) perustajaosakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1944. Hänellä oli myös oman alansa  luottamustehtäviä esimerkiksi Autonosatukkukauppiaat-yhdistyksessä. Sotilasarvoltaan Koivunen oli reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1975. Koivunen muistetaan myös Liikesivistysrahastolle kauppatieteiden tutkimuksen ja opetuksen tueksi tekemistään lahjoituksista.
Katherine Sophie Dreier

Katherine Sophie Dreier noin vuonna 1910.
Katherine Dreier: Sininen kulho, Armory Show 1913
Katherine Sophie Dreier (10. syyskuuta 1877 New York – 29. maaliskuuta 1952 Milford) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, mesenaatti, taiteen keräilijä ja naisasianainen.
Elämänvaiheita

Dreierin vanhemmat olivat saksalaistaustaisia. Hänen isänsä Theodor, oli rikastunut rautaan ja teräkseen liittyneellä liiketoiminnalla ja hänen äitinsä työskenteli sosiaalikysymysten parissa. Hänen äitinsä oli perustanut saksankielisen äitien ja lasten lepokodin. Dreier aloitti taideopintonsa 12-vuotiaana ja oli äitinsä mukana sosiaalityössä.
Dreierin kummatkin vanhemmat kuolivat 1890-luvulla ja jättivät Katherinelle ja kolmelle muulle tyttärelle niin suuren omaisuuden, että toimeentulo oli turvattu loppuelämäksi. Hän opiskeli taidetta Art Students Leaguessa vuosina 1895–1897 ja ryhtyi matkustelemaan Euroopassa, missä opiskeli maalaustaidetta. Vuonna 1903 Dreier palasi New Yorkiin ja otti yksityistunteja Walter Shirlawilta aina vuoteen 1909 saakka.
Eurooppaan Dreier palasi vuonna 1909 ja oleskeli siellä nyt pidemmän aikaa. Lontoossa oleskellessaan Dreier tapasi yhdysvaltalaisen taidemaalarin Edward Trumbullin ja pari alkoi seurustella ja solmi avioliiton. Muutaman viikon kuluttua vihkiäisistä kävi ilmi, että Trumbull oli naimisissa toisaalla. Dreier lähetti kaikille ystävilleen ja sukulaisilleen postikortin, joissa ilmoitti että avioliitto on purettu.
Dreierillä oli Lontoossa oma näyttely vuonna 1911 ja samana vuotena hän osallistui Tukholmassa pidettyyn naisten äänioikeutta ajaneeseen kokoukseen. Sen jälkeen hän kierteli ympäri Saksaa, kunnes palasi New Yorkiin vuonna 1912. Saksassa hän oli ottanut osaa modernin taiteen näyttelyyn. Vähitellen hänen taidekäsityksensä alkoi muuttua ja vuoden 1913 New Yorkin Armory Show'n jälkeen, missä oli myös hänen omia töitään, hän alkoi kampajoida modernin taiteen puolesta.
Ensimmäisen oman näyttelynsä Yhdysvalloissa Dreier piti vuonna 1913. Yhdessä sisarensa Dorothean kanssa hän perusti kollektiivin, joka teki sekä yksityisiä että julkisia seinämaalauksia. Vuonna 1916 hän liittyi itsenäisten taiteilijoiden ryhmään joka tapasi keräilijä Walter Arensbergin luona. Siellä hän tapasi Marcel Duchampin jonka kanssa ystävystyi.
Tultaessa 1920-luvulle Dreier oli perustamassa Société Anonymea, jonka tarkoituksena oli lähentää amerikkalaista yleisöä eurooppalaiseen moderniin taiteeseen. Yhdistys tuki monia taiteilijoita ja järjesti tapahtumia New Yorkissa ja Dreierin kotona Connecticutissa. Ensimmäisen suuren näyttelyn se järjesti vuonna 1921. Vuonna 1926 se järjesti Brooklynissa suuren näyttelyn jossa oli 300 teosta 106 taiteilijalta.
Dreier yritti saada näyttelyn pysyväksi, mutta ei löytänyt sille paikkaa. Hän ryhtyi keräämään taidetta kotiinsa ja hänellä oli lopulta yli 1000 teosta kokoelmassaan. Dreierin terveys alkoi heiketä vuodesta 1942 alkaen, mutta hän jatkoi luennointia ja kirjoittamista loppuun saakka.
Aiheesta muualla

https://web.archive.org/web/20060511215951/http://www.variant.randomstate.org/14texts/William_Clark.html
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Metsähanhi

| Metsähanhi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Alaheimo::  Hanhet Anserinae
Suku::  Harmaahanhet Anser
Laji::  fabalis
Kaksiosainen nimi
 Anser fabalis  (Latham, 1787) 

Alalajit
 A. f. fabalis – taigametsähanhi   ?A. f. johanseni  A. f. middendorffii  A. f. rossicus – tundrametsähanhi  A. f. serrirostris 
Katso myös
   Metsähanhi Wikispeciesissä   Metsähanhi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Metsähanhen munia.
Metsähanhi (Anser fabalis) on hanhiin kuuluva lintulaji, joka elää Euraasian pohjoisosissa.
Koko ja ulkonäkö

Metsähanhia on kahta alalajia. Metsähanhen nimialalaji on taigametsähanhi (Anser fabalis fabalis), jonka yleisväri on harmaanruskea, pää on tummempi ja valkeassa pyrstössä on tumma kärkivyö. Sen nokka on pitkä, tyvestä musta ja kärjestä keltainen. Jalat ovat oranssinkeltaiset. Pituus on 75–82 cm, siipien kärkiväli 160 cm, paino 1,7–3,6 kg. Lentoääni on nenäsointinen ka-gia, ga-ga-gia / ka-ga-ga, ka-ga. Yhteysääni matala tjö-tjö, tjö-tjö-tjöt. Toinen alalaji tundrametsähanhi (Anser fabalis rossicus) on hyvin samannäköinen, mutta pienempi ja lyhytkaulaisempi. Sen nokka on pienempi ja värityksessä on enemmän mustaa. Sen luokitus on erittäin uhanalainen.
Vanhin suomalainen rengastettu metsähanhi on tavattu elossa 19 vuotta 7 kuukautta 22 päivää poikasena tapahtuneen rengastuksen jälkeen. Euroopan vanhin oli saksalainen hanhi, joka löydettiin kuolleena 25 vuotta 7 kuukautta rengastuksen jälkeen.
Levinneisyys

Metsähanhi pesii Pohjois-Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa ja talvehtii etelässä. Suomalaiset metsähanhet talvehtivat Keski- ja Länsi-Euroopassa. Luoteis-Venäjän metsähanhia muuttaa Suomen eteläosien yli arviolta 40 000 – 60 000 yksilöä. Suomessa laji on ennen kaikkea Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan asukas, mutta esiintyy suoalueilla myös keskisessä Suomessa aina Satakunnan rajoille saakka lännessä ja Pohjois-Karjalan itäosiin saakka idässä. Suomen pesimäkannan kooksi on arvioitu 1 700 – 2 500 paria ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi. Myös sen metsästykselle on asetettu rajoituksia ja kieltoja. Tällä hetkellä pyritään löytämään luotettavia tapoja arvioida pesimäkannan kokoa ja kehityssuuntaa, sekä tilastoimaan vuosittainen metsähanhisaalis tarkemmin.
Euroopan pesimäkannaksi on karkeasti arvioitu 2 700 – 3 640 paria, joista valtaosa pesii Suomessa. Euroopanpuoleisella Venäjällä pesii arviolta noin 140 000 paria. Koko maailman populaatiosta ei ole tarkkoja tietoja, yhden arvion mukaan sen koko olisi noin 800 000 yksilöä. Tundrametsähanhia pesii Suomessa vain jokusia pareja pohjoisimmassa Lapissa. Venäjällä se on kuitenkin runsas ja kannan katsotaan olevan vakaa tai kasvava. Sen sijaan taigametsähanhi, joita Suomen pesimälinnut pääosin ovat, on taantunut viime vuosikymmeninä. Tähän viittaavat varsinkin talvehtimisalueilla tehdyt laskennat, joiden mukaan 1990-luvun puolivälissä talvehtimisalueilla oleili noin 100 000 taigametsähanhea, mutta 2011 enää noin 45 000 yksilöä. Suomalaisten rengastusaineistojen perusteella on todettu metsähanhella hyvin suurta aikuisten lintujen kuolleisuutta (30–35 % vuosittainen kuolleisuus). Metsästyksen ja soiden ojitusten on Suomessa arvioitu olevan metsähanhien kantaan voimakkaimmin vaikuttavia tekijöitä.
Laulujoutsenta on epäilty yhdeksi metsähanhen kilpailijaksi, joka sukupuuton partaalta palatessaan olisi syrjäyttänyt metsähanhen joiltain paikoin. Laulujoutsenen merkityksestä metsähanhelle ei kuitenkaan ole paljoakaan tutkimustietoa. On myös pohdittu isojen vesilintujen välisen kilpailun merkitystä talvehtimisalueella, useiden muiden lajien runsastuttua viime vuosikymmeninä. Myös monet hanhia tai niiden poikasia saalistavat petoeläimet, kuten suurpedot, kotkat ja ketut sekä supikoirat ovat runsastuneet viime vuosikymmeninä. Suomen kantaan saattaa vaikuttaa myös Venäjän puolella tapahtuva kuolleisuus, varsinkin kun osa suomalaisista hanhista siirtyy sulkasatoajaksi Venäjälle.
Elinympäristö

Metsähanhen luontaista elinympäristöä ovat tundra ja taiga sekä pohjoisen aapasuot. Suomessa lajia esiintyy erityisesti vetisillä aapasoilla Itä- ja Pohjois-Suomessa, ja lisäksi rimpisoilla Etelä-Lapissa ja peräpohjolassa. Muuttomatkoilla metsähanhet lepäilevät peltoaukeilla, eritoten Pohjanmaalla.
Lisääntyminen

Metsähanhen pesä sijaitsee mättäällä suolla, joskus metsässä tai hakkuuaukealla, usein pensaan tai puun juurella. Naaras munii huhtikuun lopulla 4–6 munaa, joita naaras hautoo 27-29 vuorokautta ja koiras vahtii. Poikaset oppivat lentämään noin 40 päivän ikäisenä. Poikaset pysyvät vanhempiensa seurassa kesän ja seuraavat niitä syysmuutolla ja talvehtimisalueella kevääseen saakka.
Metsähanhi saavuttaa sukukypsyyden 3-vuotiaana.
Ravinto

Pesimäaikana metsähanhen ravintoa ovat sarat tai muut kosteikkokasvit, ja muuttoaikana viljanjyvät, orasruoho, apila sekä muut vehreät ruohot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BirdLife Suomi: Metsähanhiprojekti
Metsähanhi Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Metsähanhi (Anser fabalis)
Metsähanhi lintuatlaksessa
Metsähanhesta RKTL:n sivuilla
Tietoa metsähanhen kannanhoitosuunnitelmasta
Metsästäjäliiton tietopaketti metsähanhesta
Ohje taiga- ja tundrametsähanhen tunnistamiseen
BirdLife internationalin tietopaketti metsähanhesta (englanniksi)
IUCN red list of Threatened species : Anser fabalis (englanniksi)
Kemppainen Kari 2008: Paluu hanhisuolle. Kirjapaja.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Anser fabalis:  Wikidata: Q26452  Wikispecies: Anser fabalis  ABA: tabego  ADW: Anser_fabalis  Avibase: BDB497A352D152DB  BioLib: 8431  BirdLife: 22679875  BOW: taibeg1  BTO: bob1570  CoL: 679WS  CMS: anser-fabalis  eBird: taibeg1  EoL: 45510525  EPPO: ANSEFA  EURING: 1570  Fauna Europaea: 96474  Fauna Europaea (new): ae6b032f-dc3a-4298-9907-b52c2e27127b  GBIF: 2498027  IBC: bean-goose-anser-fabalis  iNaturalist: 7009  IRMNG: 11303089  ITIS: 175024  IUCN: 22679875  NBN: NBNSYS0000000213  NCBI: 132587  Observation.org: 338  OBIS: 416685  Open Tree of Life: 325140  Paleobiology Database: 368593  Paleobiology Database: 368593  SeaLifeBase: 171345  TSA: 1823  WoRMS: 416685  Xeno-canto: Anser-fabalis  Laji.fi: MX.26287 
Anas fabalis:  Wikidata: Q46342827  EUNIS: 15992  GBIF: 4409117
Ruokamarkkinat

Ruokamarkkinat Oy oli päivittäistavarakauppaa harjoittanut yritys, joka perustettiin Turussa vuonna 1976. Yhtiö aloitti toimintansa Ruokamarkkinat-myymälöillä, joiden markkinaosuus Turun seudulla oli merkittävä. Muita myymäläketjuja olivat muun muassa Ruokavarasto, Sesto ja Etujätti.
Wihuri osti Ruokamarkkinat vuonna 1988 ja Ruokamarkkinat-yhtiön toiminta lakkasi vuonna 2007 yhtiön sulautuessa Wihuriin.