stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pantoteenihappo
Puutos > Ihmisillä

Ihmisillä pantoteenihappopuutoksen oireita on havaittu lähinnä vain koetilanteissa. Pantoteenihappovajaa ruokavalio on noin 9 viikon kuluttua aiheuttanut väsymystä terveillä koehenkilöillä. Oireita on saatu aikaan myös ihmisillä, jotka ovat tutkimuksissa saaneet pantoteenihapon toimintaa estäviä aineita eli antagonisteja (katso kohta antagonistit). Näillä saavutetun puutoksen oireita ovat olleet esimerkiksi poltteleva kipu jalkaterissä, masennus, fyysinen uupumus, unettomuus, oksentelu, lihasheikkous, ruuansulatusongelmat, insuliiniresistenssin väheneminen ja vasta-aineiden tuoton väheneminen.
Nälkiintyneillä ihmisillä, kuten 2. maailmansodan sotavangeilla, on joissain tapauksissa ilmennyt muun muassa jalkojen polttelua ja tunnottomuutta, jota kutsutaan nykyään Grierson-Gopalan oireyhtymäksi. Näiden vankien oireiden esitetään usein johtuneen pantoteenihapon puutteesta eritoten Colothur Gopalan tutkimusten vuoksi. Hän havaitsi polttelun lakkaavan vain pantoteenihappokuurilla, mutta myöhemmät kokeet eivät ole tukeneet Gopalan johtopäätöstä siitä, että oireet johtuvat pantoteenihapon puutoksesta.
Puutos voi myös olla geneettinen. Pantotenaattikinaasi-entsyymin (EC-numero 2.7.1.33) muodon 2 mutaatiosta johtuva toimimattomuus estää kehoa tuottamasta kylliksi koentsyymi A:ta pantoteenihaposta. Kinaasin muut muodot (muodot 1, 3 ja 4) kompensoivat tätä puutosta, mutta se johtaa silti vuonna 1924 löydettyyn hyvin harvinaiseen ja kuolettavaan tautiin, jota sanotaan nimellä pigmentoitunut pallidusrappeuma, joka on englanniksi pantothenate kinase-associated neurodegeneration eli PKAN. Tämän oireita ovat muun muassa näköhäiriöt ja raudan kertyminen aivoihin.
Puutos > Muilla eläimillä

Rotilla pantoteenihappopuutos aiheuttaa muun muassa ihottumaa, turkin lähtöä, turkin harmaantumista, lisämunuaisten kuolion, pohjukaissuolen haavautumista, kouristelevan liikkumistavan, anemiaa, leukopeniaa, vasta-aineiden tuoton vähentymistä, sukupuolirauhasten surkastumista ja hedelmättömyyttä. Koirilla puutos voi johtaa ruokahaluttomuuteen, ripuliin, akuuttiin aivovaurioon, koomaan, hypoglykemiaan, rasvamaksaan, mitokondrioiden koon kasvuun, veren valkosolumäärän kasvuun (leukosytoosi), veren ammoniakkiapitoisuuden kasvuun (hyperammonemia) ja veren laktaattipitoisuuden kasvuun (hyperlaktemia). Sioilla oireita ovat muun muassa ihottuma, ripuli, kyynelehtiminen, haavainen paksusuolen tulehdus ja selkäydinhermon ja ääreishermoston vaurioituminen, joihin liittyy kouristeleva kävelytapa. Kanoilla puutos voi aiheuttaa ihottumaa nokan, silmien ja jalkojen alueella. Voi myös ilmetä muun muassa sulkien kasvun hidastumista, selkäydinhermon myeliinin tuhoutumista, kateenkorvan surkastumista ja rasvamaksan kehittyminen.
Kemia

Pantoteenihapon OH-ryhmän kohdalla on kiraliakeskus, joten se on optisesti aktiivinen ja sillä kaksi enantiomeeriä. Näistä vain D- eli (+)-(R)-pantoteenihappo toimii vitamiinina. (R)-pantoteenihapon CAS-numero on 79-83-4 ja rasemaatin 599-54-2.
(R)-Pantoteenihappo on viskoosi, kellertävä tai väritön hygroskooppinen öljy. Se on hyvin liukoinen veteen ja etanoliin sekä vähäliukoinen dietyylieetteriin. Se on epävakaa happamissa ja emäksisissä liuoksissa, mutta vakaa neutraalissa liuoksessa. Lämmittäminen, UV-valo ja happi edistävät sen hajoamista. Se säilyy parhaiten viileässä ja pH-arvossa 7.
Pantoteenihapolla on hyvin heikko absorbanssimaksimi aallonpituudella 204 nm karbonyylinsä vuoksi. Aine ei fluoresoi.
Kemia > Suolat

Pantoteenihapon suolat ovat vakaampia kuin pelkkä pantoteenihappo. Siksi suoloja käytetään elintarvikelisänä ja lisäravintoaineissa hapon sijaan. Useimmin käytetty suola on kalsiumpantotenaatti.
Kalsium-(R)-pantotenaatin (CAS 137-08-6) massa on 476,5 g/mol. Se on valkea ja hajuton jauhe, lievästi hygroskooppinen, kohtalaisen vakaa ilmassa ja valossa. Se on makea, mutta sillä on hieman kitkerä jälkimaku. Se hajoaa sulamatta 195–196 °C lämpötilassa. Se on hyvin vesiliukoinen (1 g liukenee 2,8 ml vettä 25 °C:ssa), liukoinen glyseroliin, hiukan liukoinen etanoliin ja asetoniin. Sen laimeat vesiliuokset ovat heikosti emäksisiä. Sen tiheys on 1,32 g/ml ja irtotiheys jauheena 0,57–0,67 g/ml.
Natrium-(R)-pantotenaatin (CAS 867-81-2) massa on 241,2 g/mol. Se on hygroskooppinen valkea jauhe, joka hajoaa sulamatta 160–165 °C lämpötilassa. Se on hyvin liukoinen veteen, hieman liukoinen etanoliin (paremmin kuin kalsiumsuola) ja liukenematon dietyylieetteriin.
Kemia > Johdannaiset

Alla on pantoteenihapon kanssa rakenteeltaan ja nimeltään samankaltaisia aineita. Näistä esimerkiksi (R)-pantenolia ei ole luonnossa, mutta se hapettuu silti ihmisissä ja muissa eläimissä aktiiviseksi B5-vitamiiniksi. Pantenoli on vakaampi kuin pantoteenihappo, jonka vuoksi sitä käytetään joskus B5-vitamiinilisissä.
(R)-pantoiinihappo
CAS 1112-33-0
(R)-pantetiini
CAS 16816-67-4
(R)-panteteiini
CAS 496-65-1
(R)-4'-fosfopanteteiini
(R)-pantenoli
Kemia > Valmistus

Pantoteenihappoa valmistetaan teollisesti kemiallisin synteesein. Mikrobimenetelmät ovat kuitenkin kehittyneet lähes kaupallisesti toteuttamiskelpoiselle tasolle. (R)-Pantoteenihapon kalsiumsuolaa valmistetaan reagoimalla esimerkiksi (R)-pantolaktonia ja β-alaniinin kalsiumsuolaa kiehuvassa metanolissa tai etanolissa. Tuote puhdistetaan uudelleenkiteyttämällä ja haihduttamalla.
Toiminta eliöissä

Eliöt käyttävät (R)-pantoteenihappoa koentsyymi A:n (CoA:n) valmistukseen. CoA:lla on sellaisenaan käyttötarkoituksia eliöissä, mutta sitä myös kulutetaan erilaisten kantajaproteiinien viimeistelyyn translaation jälkeen 4'-fosfopanteteinyylitransferaasi-entsyymeillä. Näissä CoA:lta siirretään (R)-pantoteenihappo kantajaproteiineihin (R)-4'-fosfopanteteiinina. Tämä liittyy kantajaproteiineihin kovalenttisesti ollen siten niiden prosteettinen ryhmä.
Toiminta eliöissä > Kantajaproteiinit

Kantajaproteiineissa (R)-4'-fosfopanteteiinin tioli (–SH) on vapaa. Se muodostaa väliaikaisia tioesterisidoksia pienten molekyylien kanssa, jotka se siirtää molekyyliltä toiselle (R)-pantoteenihapon taipuisan rungon ansiosta. Kantajaproteiineja ovat
asyylikantajaproteiinit (ACP) – nämä siirtävät asyyleitä ja ovat osa rasvahapposyntaaseita (FAS, EC-numero 2.3.1.85) ja polyketidisyntaaseita (PKS). FAS:iä on mikrobeissa, kasveissa ja eläimissä. FAS:t osallistuvat rasvahappojen valmistukseen. PKS:iä on monissa bakteereissa, sienissä ja kasveissa. PKS:t ovat suuri joukko erikoistuneita entsyymeitä, jotka valmistavat polyketidejä, kuten tetrasykliiniä ja sirolimuusia.
peptidyylikantajaproteiinit (PCP) – nämä siirtävät peptidejä ja aminohappoja ei-ribosomaalisilla peptidisyntaaseilla (NRPS) tehden ei-ribosomaalisia peptidejä, joita ovat esimerkiksi penisilliinit, bleomysiini, siklosporiini, mikrokystiinit ja nodulariinit. NRPS:iä on bakteereissa ja sienissä, muttei eläimissä ja kasveissa.
aryylinkantajaproteiinit (ArCP) – nämä siirtävät aryylien karboksyylihappoja, kuten salisylaatteja ja 2,3-dihydroksibentsoaatteja, ja osallistuvat esimerkiksi enterobaktiinin valmistukseen bakteereissa, johon osallistuvat myös NRPS:sät.
Toiminta eliöissä > Koentsyymi A

CoA on nimensä mukaisesti koentsyymi eli entsyymeitä avustava molekyyli. Entsyymeissä se siirtää asyyliryhmiä molekyyliltä toiselle asyyli-CoA:na. CoA:n adeniiniosa sitoutuu proteiineihin. (R)-4'-panteteiini taas toimii taipuisana "kätenä", jonka rikkiin asyylit sitoutuvat väliaikaisesti tioestereiksi (samalla tapaa kuin kantajaproteiineissa). CoA on satojen erityyppisten entsyymien koentsyymi. Yksi tärkeä esimerkki on sitruunahappokierto, jossa CoA:n siirtämä asyyli on pyruvaatista saatu etikkahappo, eli muodostunut aine on asetyyli-CoA. Kierrossa asetyylin hiiliatomit hapetetaan ilman hapella hiilidioksidiksi. Samalla saadaan soluille ATP:tä.
Muu biokemia > Imeytyminen

Ruokien pantoteenihaposta pääosa on sitoutunut koentsyymi A:han tai asyylikantajaproteiiniin. Näistä se irtoaa ohutsuolessa 4'-fosfopanteteiiniksi, jota voi olla myös ruuassa jo valmiiksi. Edeltävien aineiden hydrolyysi tapahtuu suoliston pyrofosfataasien ja fosfataasien toimesta, jolloin muodostuu 4'-fosfopanteteiinin kautta pantetiinia. Tämä hajoaa edelleen pantoteenihapoksi pantotenaasilla (EC-numero 3.5.1.22). Suurissa pitoisuuksissa pantoteenihapon imeytyminen suolistosta tapahtuu passiivisesti, mutta sen tyypillisissä ruokapitoisuuksissa imeytyminen tapahtuu energiaa kuluttavasti kalvoproteiinivälitteisesti.
Ihmisillä pantoteenihapon imeytyminen tapahtuu SMVT-kalvoproteiinin kautta (eng. sodium-dependent multivitamin transporter). Tämän geeni on SLC5A6. Myös biotiini imeytyy SMVT:n avulla. SMVT:t ovat symporttereita ja ottavat pantoteenihappoa (ja biotiinia) sisälle soluihin natriumionien siirtyessä samanaikaisesti sisälle soluun.
Muu biokemia > Kuljetus

Ihmisillä pantoteenihappo kulkeutuu veriplasmassa vapaana pantoteenihappona, jota punasolut ottavat sisäänsä passiivisella diffuusiolla. Tästä osan ne muuntavat 4'-fosfopantoteeniksi (CAS 5875-50-3) ja pantetiiniksi. Veren pantoteenihaposta pääosa on punasoluissa. Aikuisen veressä pantoteenihappoa on usein noin 1,12–1,96 µg/ml, josta plasmassa on 0,211–1,96 µg/ml. Vanhuksilla pitoisuus voi olla matalampi, noin 0,5–0,7 µg/ml.
Muu biokemia > Varastoituminen

Ihmiskeho ei varastoi ylimäärin pantoteenihappoa. Sen pitoisuudet eivät silti juuri muutu kehossa rajoitettaessa sen saantia ravinnosta, sillä keho kierrättää sitä tehokkaasti. Ihmisillä pantoteenihappo on kertyneenä kehoon pääosin koentsyymi A:n muodossa. Aikuisella on maksassa noin 28 mg pantoteenihappoa sen eri muodoissa. Ainetta on paljon myös lisämunuaisissa, munuaisissa, aivoissa, sydämessä ja kiveksissä. Sydän- ja maksasoluissa aineesta vastaavasti 95 % ja 70 % on mitokondrioissa.
Muu biokemia > Hajotus ja erittyminen

Ihmisillä pantoteenihappo erittyy pääosin virtsassa pantoteenihappona (noin 0,8–8,4 mg/vrk) ja 4'-fosfopanteteiinina. Normaalin kokoisin annoksin noin 15 % päivittäin saadusta pantoteenihaposta  hapettuu energiaksi, eli osa siitä poistuu kehosta hengitysilman hiilidioksidina.
Muu biokemia > Biosynteesi

Lähes kaikki kasvit, bakteerit ja arkit pystyvät tekemään pantoteenihappoa. Ne tekevät sitä pääosin liittämällä pantoiinihappoja ja β-alaniineihin amidisidoksin. Reaktioreitti on alla.
α-Ketovaleraattia eli 3-metyyli-2-oksobutanoaatin anioneja (CAS-numero 1821-02-9) muodostuu (R)-2,3-dihydroksi-isovaleraatista dihydroksihappodehydrataasilla (EC-numero 4.2.1.9) tai L-valiinista BCAT-entsyymillä (EC 2.6.1.42). Kumpi näistä reiteistä on pääasiallinen, riippuu eliöstä.
α-Ketovaleraattiin liittyy hydroksimetyyli (-CH2OH) 3-metyyli-2-oksobutanoaattihydroksimetyylitransferaasilla (EC 2.1.2.11):
2-Dehydropantoaatti eli pantoiinihapon anioni (CAS 470-30-4) pelkistyy 2-dehydropantoaatti-2-reduktaasilla (EC 1.1.1.169):
(R)-pantoaatti eli pantoiinihappoanioni (CAS 1112-33-0) liittyy β-alaniiniin pantoaatti-beeta-alaniiniligaasilla (EC 6.3.2.1), jolloin muodostuu (R)-pantoteenihappoanioni:
β-alaniinia syntyy kun L-aspartaatti dekarboksyloituu aspartaatti-1-dekarboksylaasilla (EC 4.1.1.11):
Muu biokemia > Antagonistit

Pantoteenihapolla on antagonisteja, jotka estävät sen toimintaa eri tavoin, kuten ottamalla sen paikan entsyymeissä, mutta suorittamatta sen toimintoja. Eräs antagonisti on ω-metyylipantoteenihappo, jossa on pantoteenihapon hydroksimetyyliin (–CH2OH) liittynyt metyyli (–CH(CH3)OH). Aine estää pantototenaattikinaasin (EC 2.7.1.33) toimintaa, jolloin pantoteenihappo ei fosforyloidu 4'-fosfopanteteiiniiksi ja muunnu edelleen koentsyymi A:ksi. Muita antagonisteja ovat destio-CoA, jossa koentsyymi A:n tioli on korvautunut OH-ryhmällä, ja hopantoteenihappo (CAS 18679-90-8), jossa (R)-pantoteenihapon β-alaniini on korvautunut GABA:lla – ketjussa on siis amidisidoksen jälkeen ylimääräinen metyleeni (–CH2–).
Hopantoteenihappo
ω-Metyylipantoteenihappo
Nimet ja historia

Vuoden 1930 kesäkuussa L. C. Norris ja A. T. Ringrose saivat ruokintakokeissaan aikaan kananpojilla osin pellagran tapaisia oireita, kuten rupista ihottumaa jaloissa ja päässä. He esittivät oireiden johtuvan jonkin tuntemattoman vitamiinin puutteesta – jonkin muun kuin tuolloin vielä huonosti tunnetun "B2-" eli "G-vitamiinin" tai pellagraa ehkäisevän "P-P-tekijän" puutteesta. Nämä tunnetaan nykyään vastaavasti nimillä riboflaviini ja niasiini. Vuonna 1939 puuttuva aine varmentui pantoteenihapoksi.
Vuoden 1930 joulukuussa yhdysvaltalainen Roger John Williams (eli vuosina 1893–1988) esitti hiivankasvatuskokeidensa pohjalta olevan olemassa toistaiseksi tuntematon hiivojen kasvuun vaikuttava B-vitamiini. Vuonna 1933 jatkotutkimuksissa R. J. Williams ja kollegat eristivät pantoteenihapon epäpuhtaana tutkiessaan hiivojen kasvuun vaikuttavia ravintoaineita. He tunnistivat aineen olevan muun muassa karboksyylihappo. He myös nimesivät aineen: pantoteenihappo tulee kreikan sanasta pantothen (πάντοθεν), joka tarkoittaa "kaikkialta", sillä he arvelivat kokeidensa pohjalta ainetta löytyvän lähes kaikkialta luonnosta. He eristivät ainetta homeesta, naudan maksasta ja kananmunan valkuaisesta.
Vuonna 1940 R. J. Williams ja Randolph T. Major (1901–1976) syntetisoivat ensimmäisinä pantoteenihapon.
Aiheesta muualla

Linus Pauling Institute: pantothenic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: Pantothenic acid
KEGG: Pantothenic acid (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo pantoteenihappoa sisältävistä kasveista
Pantoteenihapon biosynteesi.
Pihkovan kellot

| Pihkovan kellot |
| --- | --- |

Kirjailija:  Laila Hirvisaari
Kansitaiteilija:  Lasse Rantanen
Kieli:  suomi
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2009
Sivumäärä:  428
ISBN:  978-951-1-23709-9
Sarja: Imatra-sarja
Edeltävä:  Vuoksen helmi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pihkovan kellot on suomalaisen Laila Hirvisaaren kirjoittama romaani vuodelta 2009. Se on Imatra-sarjan päätösosa mutta samalla itsenäinen teos.
Vaikka teos on Imatra-sarjan päätösosa, sen tapahtumapaikkana ei ole Imatra, joka väikkyy enää vain kaukana taustalla. Tapahtumaympäristönä on paikka ensimmäisen maailmansodan itärintaman takana turvallisessa Pihkovassa, jonne sota yltää kuitenkin kaikkine kauheuksineen, sillä sairasjunat kuljettavat haavoittuneita sinne sotasairaalaan halki Euroopan. Teoksen ajallinen alkupiste on ensimmäisen maailmansodan syttyminen 1914. Nuoret lääkäriopiskelijattaret ja kokenut sairaanhoitajatar lähtevät komennukselle perustamaan Punaisen Ristin sotasairaalaa. He lähtevät matkaan junalla, joka kiertää kohti tuntematonta määränpäätä, kunnes saapuu Pihkovaan. Paikkana on vanha, hylätty ja jo rappiolle joutumassa oleva kartano, Lubetskin maahovi. Nuoret naiset ryhtyvät ensi töikseen siivoamaan kartanon tuhottua sisustusta haisevaa eläimenraatoa myöten, jotta paikasta saataisiin säällinen sairaala.
Pihkovan (=Pskov) sijainti kartalla.
Pihkovan Johannes Kastajan kirkko 1100-luvulta.
Laila Hirvisaari kertoo antaneensa kirjalle nimen Pihkovan kellot jo ennen kuin kävi taustatutkimusten aikaan kaupungissa ja näki kaupungin kaikki kupolit ja kirkontornit. Kirjassa kerrotaan, että kartanorakennuksen pääovelta avautui näkymä alas kaupunkiin ja sen kymmeniin kirkkoihin.
Perusteellisia taustatöitä tehdessään Hirvisaari kävi myös Pietarin kansalliskirjastossa ja Tarton yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan arkistoissa, jotta saisi tuntuman ensimmäisen maailmansodan arkeen.
Sarjan aiemmista osista on tuttu teoksen keskeinen hahmo, suomalainen Anna Kristiina Kuzmina, joka toimii sairaalan lääkärinä. Hänen rinnalleen merkittäväksi henkilöksi nousee ennestään tuttu suomalainen toimittaja Julia Morton, jonka on tarkoitus lähteä sotakirjeenvaihtajaksi raportoimaan tapahtumista kotimaahan mutta joka joutuukin keskelle sotasairaalan arkea. Anna Kristiinan ja Julian tiet kohtaavat, kun kirja on päässyt yli puolenvälin. Realistinen tautien ja raakuuksien hätkähdyttävä kuvaus saa vastakohdakseen romanttisen kartanomiljöön, ja taustalla kulkevat historian suuret tapahtumat, Suomen venäläistämispyrkimykset ja keisarin horjuva asema.
Aiheesta muualla

Pihkovan kellot Otavan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
PLLP

| PLLP Heikki Kuula |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. maaliskuuta 2008 (CD) 30. huhtikuuta 2015 (LP)
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Bleakk, Heikki Kuula
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 50.13
 Levy-yhtiö: Yellowmic
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 8.
Heikki Kuulan muut julkaisut
| Vihreä salmiakki 2006 | PLLP 2008 | Punainen planeetta 2008 |
PLLP on rap-artisti Heikki Kuulan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 26. maaliskuuta 2008 Yellowmic Recordsin kautta. Albumi julkaistiin vinyyliversiona 30. huhtikuuta 2015.
Taustaa

PLLP -albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8 viikolla 19/2015. Erikoisliikkeiden myyntiä mittaavalla Rumban listalla levy debytoi sijalla 1.
Kappaleet

Pese selkää – 3.01
Musta päivä – 3.37 (mukana Tommishock)
Arjen sankarit – 4.19 (mukana Heinis)
Sporissa – 2.43
Kallion poika – 3.59
Cannathugs – 2.57
Pöllin polkupyörän – 3.05
Melankolia – 2.35
Subutexprinssi – 4.36
Hasla ei friistailaa – 3.49 (mukana Pyhimys)
Isi itkee – 3.44
Kallion kirkko – 4.45
Sinipunasii – 3.48
Tää maa – 3.15
Biitit

Bleakk: 1, 2, 4, 6, 7, 9, 10, 11, 13 ja 14
Heikki Kuula: 3, 5, 8 ja 12
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Tuoreet Platat:
Popeda (kappale)

| ”Popeda” Erin |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Hunningolla
 Julkaistu: 23. toukokuuta 2011
 Tyylilaji: Folk, pop
 Kesto: 03.46
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Erinin muut singlet
| ”Vanha nainen hunningolla” 2011 | ”Popeda” 2011 | ”Vanha sydän” 2012 |
”Popeda” on Erinin Hunningolla -esikoisalbumin toinen single, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2011. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Erin itse.
Kappaleen sanat kertovat nykyajan parisuhteen pohtimisesta.
Kappaleet

Popeda – 3.46
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: 15 
Suomen virallinen latauslista: 15 
Radiolista: 6
Peter Reid

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Peter Reid
Syntymäaika: 20. kesäkuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Huyton, Liverpool, Englanti
Pituus: 173 senttimetriä
Junioriseurat
: Huyton Boys Bolton Wanderers
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1974–1982 1982–1989  1989–1990  1990–1993  1993–1994  1994  1994–1995 | Bolton Wanderers  Everton  Queens Park Rangers  Manchester City  Southampton  Notts County  Bury | 226 (23)  159 (8)  29 (1)   103 (1)  7 (0)  5 (0)  1 (0) |
Maajoukkue
|  1985–1988 | Englanti U21 Englanti | 6 13 (0) |
Valmennusura
1990–1993 1995–2002  1999  2003  2004–2005 2008–2009 2010–2011: Manchester City  Sunderland  Englanti U21  Leeds United  Coventry City Thaimaan maajoukkue Plymouth Argyle
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Peter Reid (s. 20. kesäkuuta 1956 Huyton, Liverpool, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Pelaajaura

Reid aloitti ammattilaisuransa vuonna 1974, kun hän solmi sopimuksen Bolton Wanderersin kanssa. Ensimmäisen mitalinsa hän voitti vuonna 1978 Boltonin voittaessa Englannin toiseksi ylimmän tason (2.divisioonan) mestaruuden. Vuonna 1982 Reid myytiin 60 000 punnalla Evertoniin. Muutamaa vuotta aiemmin Everton oli yrittänyt ostaa hänet kymmenen kertaa suuremmalla summalla, mutta Reidin loukkaantuminen keskeytti tuolloin sopimusneuvottelut.
Reid saavutti pelaajauransa suurimman menestyksen juuri Evertonissa, jossa oli voittamassa FA Cupia vuonna 1984, kahta Englannin 1. divisioonan mestaruutta (1985 ja 1987) ja Euroopan Cup-voittajien Cupia vuonna 1985. Vuonna 1985 Everton oli lähellä triplamestaruutta, mutta tappio FA Cupin finaalissa  Manchester Unitedille murskasi unelman, vaikka Manchester Unitedin Kevin Moran ajettiin ottelun toisella jaksolla kentältä hänen kaadettuaan juuri Reidin, joka oli pääsemässä yksin läpiajoon kohti vastustajan maalia.
Reid oli uransa huipulla yksi parhaista keskikenttäpelaajista Euroopassa. Hänet valittiin PFA:n vuoden pelaajaksi vuonna 1985. Reid pelasi Evertonissa yhteensä 159 liigaottelua, joissa teki 4 maalia. Myöhemmin urallaan Reid edusti vielä Queens Park Rangersia, Manchester Citya, Southamptonia, Notts Countya ja Burya. Englannin maajoukkueessa Reid pelasi 13 kertaa, mm. vuoden 1986 MM-kisoissa Meksikossa.
Reid tunnettiin koko uransa ajan terrierimäisenä keskikenttäpelaajana, joka ei kaihtanut rajujakaan kontakteja vastustajan kanssa, mistä seurasi useita pieniä loukkaantumisia sekä Reidille itselleen, että usein myös vastustajille.
Valmennusura

Reidin valmennusura alkoi marraskuussa 1990, kun hänet palkattiin Manchester Cityn manageriksi Howard Kendallin tilalle. Kaudella 1990–91 City sijoittui liigassa viidenneksi ollen sijan korkeammalla kuin kaupungin menestyneempi joukkue Manchester United. Manchesteri Cityn ensimmäinen Valioliiga-kausi (1992/93) alkoi heikosti, ja Reid erotettiin tehtävästään jo muutaman ottelun jälkeen.
Cityn jälkeen Reid aloitti valmennustehtävät Sunderlnadissa maaliskuussa 1995. Reid nosti nousutaistelussa olleen Sunderlandin Valioliigaan. Vuoteen 2002 saakka Sunderlandin managerina toiminut Reid siirtyi Leeds Unitedin manageriksi vuonna 2003.
Lyhyen Leeds-visiitin jälkeen Reid toimi pari kautta Coventry Cityn managerina. Vuonna 2008 hän siirtyi Thaimaan maajoukkueen päävalmentajaksi. Hän jätti tehtävät syyskuussa 2009 palaten Englantiin Stoke Cityn apulaisvalmentajaksi. Kesäkuussa 2010 Reid nimitettiin Plymouth Argylen manageriksi. Hän jätti tehtävän syyskuussa 2011.
Philcoxia minensis

| Philcoxia minensis> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Philcoxia
Laji::  minensis
Kaksiosainen nimi
 Philcoxia minensis  V.C.Souza & Giul. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Philcoxia minensis on brasilialainen ratamokasvi. Sen maanalaisissa osissa on pieniä tahmeita lehtiä, joilla kasvi hankkii ravintoa. Nuppineulan pään kokoiset lehdet houkuttelevat mullassa eläviä sukkulamatoja. Kun mato eksyy lehdelle, se juuttuu siihen kiinni ja lehden rauhaset alkavat erittää entsyymipitoista limaa. Lima peittää madon, ja entsyymit hajottavat sen ravinteiksi, jotka kasvi ottaa talteen. Jo ennestään tunnetaan satoja lihansyöjäkasveja, mutta Philcoxia minensis on ensimmäinen, jonka tiedetään pyydystävän saaliinsa maan alla.
Ulkonäkö ja koko

Philcoxia minensis kasvaa noin 25 senttimetriseksi, ja sen kukat ovat sinivalkoisia.
Elinympäristö

Brasilian vähäravinteiset alueet.
Pikku Viitalampi (Soini)

| Pikku Viitalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°54′35″N, 24°19′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vankajoen va (14.67)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.674.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186,7 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,674 km  
Pinta-ala:  2,241 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku Viitalampi 
Pikku Viitalampi  on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa  Limaperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 290 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Vahankajoen valuma-alueella (14.67), jonka Mustapuron valuma-alueeseen (14.674) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186,7 metriä mpy.