stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
McLaren MCL39

| McLaren MCL39 |
| --- | --- |
Talli:   McLaren
Suunnittelija(t):   Rob Marshall
Kuljettajat:  4.  Lando Norris 81.  Oscar Piastri
Testikuljettajat:   Pato O’Ward
Teknisiä tietoja
Renkaat:  P Pirelli
Runko:  MCL39
Moottori:  Mercedes-AMG F1 M16 E Performance
Kilpailuhistoria
Debyytti:   Australian GP 2025
Kilpailuja:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  0
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
McLaren MCL39 on Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2025. Autolla kilpailevat Lando Norris ja Oscar Piastri.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2025 | McLaren | Mercedes | P |  | AUS | CHN | JPN | BHR | SAU | MIA | EMI | MON | ESP | CAN | AUT | GBR | BEL | HUN | NED | ITA | AZE | SIN | USA | MXC | SÃP | LVG | QAT | ABU | 27 | 1. |
| 2025 | McLaren | Mercedes | P |  Lando Norris | 1 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 27 | 1. |
| 2025 | McLaren | Mercedes | P |  Oscar Piastri | 9 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 27 | 1. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta McLaren MCL39 Wikimedia Commonsissa
Land of the Lost

| Land of the Lost |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-painoksen kansikuva.
Ohjaaja:  Brad Silberling
Käsikirjoittaja:   Chris Henchy  Dennis McNicholas 
Perustuu:  Sid ja Marty Krofftin, Allan Foshkon ja David Gerroldin televisiosarjaan Land of the Lost
Tuottaja:   Sid Krofft  Marty Krofft  Jimmy Miller 
Säveltäjä:  Michael Giacchino
Kuvaaja:  Dion Beebe
Leikkaaja:  Peter Teschner
Pukusuunnittelija:  Mark Bridges
Pääosat:   Will Ferrell  Anna Friel  Danny McBride  Jorma Taccone 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Relativity Media Sid & Marty Krofft Pictures Mosaic Media Group
Levittäjä:  Universal Pictures
Ensi-ilta:   5. kesäkuuta 2009
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  100 000 000 $
Tuotto:  68 777 554 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Land of the Lost on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut tieteiskomediaelokuva, joka perustuu vuosina 1974–1976 esitettyyn samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan pääosia esittävät Will Ferrell, Anna Friel, Danny McBride, Jorma Taccone, John Boylan, Matt Lauer, Leonard Nimoy ja Douglas Tait. Elokuvan on ohjannut Brad Silberling. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai Razzie-palkinnon huonoimpana uudelleenjulkaisuna.
Juoni

Rick Marshall on tiedemies, joka yhdessä kauniin tutkimusapulaisen Hollyn ja punaniska Willin kanssa ammutaan vieraaseen ulottuvuuteen, jossa dinosaurukset ja avaruuden kumipukuiset heimot ovat arkea. Aseeton ja hippihenkinen 2000-luvun kolmikko joutuu hurjaan selviytymistaisteluun rinnakkaismaailman viidakossa. Edessä siintävä maine ja sankaruus ajavat ryhmää löytämään laitteen, joka palauttaa heidät takaisin kotiin, sillä ilman sitä he jäävät ikipakolaisiksi vieraaseen ulottuvuuteen, jossa dinosaurukset ovat aina nälkäisiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Will Ferrell  | … |  Dr. Rick Marshall   |
|  Anna Friel  | … |  Holly Cantrell   |
|  Danny McBride  | … |  Will Stanton   |
|  Jorma Taccone  | … |  Cha-Ka   |
|  John Boylan  | … |  Enik   |
|  Matt Lauer  | … |  Oma itsensä   |
|  Leonard Nimoy  | … |  Zarnin ääni   |
|  Douglas Tait  | … |  Sleestak   |
Vastaanotto

Ilta-Sanomien TV-lehdessä Timo Kuismin antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kirjoitti, että tässä rasittavassa sekoboltsikomediassa vyörytetään tolkuttoman tahtiin digitehosteita..
Aiheesta muualla

Land of the Lost Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Land of the Lost AllMoviessa. (englanniksi)
Käännös suomeksi
Khan (joki)

| Khan |
| --- | --- |
 Khan-joki
Alkulähde:  Otjisemba, luoteeseen Okahandjasta, Otjozondjupa
Laskupaikka:  Swakop, 40 km Swakopmundista länteen, Erongon alue
Maat:  Namibia
Pituus:  480 km
Valuma-alue:  8 400 km²
Khan-joki on joki keskisessä Namibiassa. Se saa alkunsa Otjozondjupan alueelta ja virtaa Erongon alueen halki ja laskee Swakop-jokeen n. 40 km Swakopmundista länteen. Se on Swakop-joen tärkein sivujoki. Khanissa on vettä vain ajoittain sadekaudella marraskuun ja maaliskuun välisenä aikana. Khanin valuma-alue on laajuudeltaan 8 400 km². Sen sivujokia ovat Slang- ja Etiro-joet.
Khanin alkulähde on lähellä Otjisemban kylää, luoteeseen Okahandjasta. Sieltä joki virtaa länteen Usakoksen kaupunkiin ja sieltä edelleen lounaaseen Namibin autiomaan halki. Se yhtyy Swakop-jokeen n. 40 km Swakopmundista itään.
Khan on suosittu turistikohde, sillä sen varrella elää paljon nisäkkäitä, kuten esim. kalliohyppijöitä, strutseja ja šakaaleja.
Diktaattori (vuoden 2012 elokuva)

| Diktaattori> The Dictator |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Larry Charles
Käsikirjoittaja:  Sacha Baron Cohen
Tuottaja:  Sacha Baron Cohen Alec Berg David Mandel Jeff Schaffer
Säveltäjä:  Erran Baron Cohen
Kuvaaja:  Lawrence Sher
Leikkaaja:  Greg Hayden Eric Kissack
Pääosat:  Sacha Baron Cohen Ben Kingsley Anna Faris Megan Fox John C. Reilly
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Four by Two Films
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  16. toukokuuta 2012
Kesto:  83 minuuttia 93 minuuttia (unrated cut)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  65 miljoonaa $
Tuotto:  179 379 533 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Diktaattori on toukokuussa 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Sacha Baron Cohenin käsikirjoittama komediaelokuva. Baron Cohen näyttelee elokuvan pääosaa, muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Ben Kingsley ja Anna Faris. Elokuvan ohjasi Larry Charles, joka ohjasi myös Baron Cohenin pseudodokumentit Borat ja Brüno. Baron Cohen näyttelee kenraaliamiraali Aladeeniä, joka on kuvitteellisen Pohjois-Afrikassa sijaitsevan Wadiyan tasavallan diktaattori.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sacha Baron Cohen   | … |   Kenraali Aladeen   |
|  Ben Kingsley   | … |   Tamir    |
|  Jason Mantzoukas   | … |   Nadal    |
|  Anna Faris   | … |   Zoey    |
|  Megan Fox   | … |   itseään    |
|  John C. Reilly  | … |   Clayton    |
|  B. J. Novak  | … |      |
|  Bobby Lee   | … |   Mr. Lao   |
|  Kevin Corrigan   | … |   Slade   |
|  Adeel Akhtar   | … |   Maroush   |
|  Fred Armisen  | … |   Kuolema Aladeenille -ravintolan tarjoilija   |
Vastaanotto

Ilta-Sanomien TV-lehdessä Timo Kuismin kirjoitti Cohenin olevan aivan hukassa tässä surkeassa komediassa. Hän antoi elokuvalle yhden tähden ja valitteli, miten herkullisesta aiheesta on kyhätty kasaan tällainen nolostuttavaa huumoria viljelevä elokuva, jossa ennakkoluuloista ja kulttuurien kohtaamisesta ladataan surkeita vitsejä..
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Diktaattori (vuoden 2012 elokuva) Wikisitaateissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Dictator (2012 film)
Käännös suomeksi
Gro Harlem Brundtland

| Gro Harlem Brundtland |
| --- | --- |
 Gro Harlem Brundtland vuonna 2007.
Norjan pääministeri
 3. marraskuuta 1990 – 25. lokakuuta 1996  
Monarkki:  Olavi V Harald V
Edeltäjä:  Jan Syse
Seuraaja:  Thorbjørn Jagland
 9. toukokuuta 1986 – 16. lokakuuta 1989  
Monarkki:  Olavi V
Edeltäjä:  Kåre Willoch
Seuraaja:  Jan Syse
 4. helmikuuta 1981 – 14. lokakuuta 1981  
Monarkki:  Olavi V
Edeltäjä:  Odvar Nordli
Seuraaja:  Kåre Willoch
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1939 Bærum, Norja
Puoliso:  Arne Olav Brundtland
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
 Nimikirjoitus
Gro Harlem Brundtland (s. 20. huhtikuuta 1939 Bærum) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Norjan pääministerinä 1981, 1986–1989 ja 1990–1996.
Hän on saanut lääketieteellisen koulutuksen ja valmistunut Harvardin yliopistosta vuonna 1965. Vuodet 1974–1979 hän toimi Norjan ympäristöministerinä. Hänestä tuli maan ensimmäinen naispääministeri helmikuussa 1981. Hänen ensimmäisessä hallituksessaan oli kahdeksan naisministeriä kahdeksastatoista.
Brundtland nousi yllättäen pääministeriksi, kun Odvar Nordli vetäytyi syrjään vuoden 1981 alussa. Brundtlandin ensimmäinen hallitus oli lyhytaikainen, mutta hän toimi pääministerinä myöhemmin vielä kaksi kertaa: 9. toukokuuta 1986 – 16. lokakuuta 1989 ja 3. marraskuuta 1990 – 25. lokakuuta 1996. Hän oli tarmokas ja voimakastahtoinen toimija. Hän  esimerkiksi toimi päättäväisesti, kun hänen miehensä vuonna 1983 putosi purjeveneestä mereen voimakkaassa aallokossa. Usean tunnin kamppailun ansiosta hän pelasti sekä miehensä että veneen.
Brundtland nousi kansainvälisesti merkittävään asemaan toimiessaan 1980-luvulla Yhdistyneiden kansakuntien ympäristön ja kehityksen maailmankomission eli Brundtlandin komission puheenjohtajana. Komissio pyrki julkituomaan kestävän kehityksen käsitettä ja julkaisi raporttinsa "Yhteinen tulevaisuutemme" huhtikuussa 1987.
Toukokuussa 1998 Gro Harlem Brundtlandista tuli Maailman terveysjärjestön pääjohtaja. Hänen seuraajakseen tuli 21. heinäkuuta 2003 Lee Jong-wook.
Maailman terveysjärjestön pääjohtajuuden jälkeen Brundtland toimi jonkin aikaa Harvardissa vierailevana opettajana. Tammikuussa 2006 Gro Harlem Brundtlandia ehdotettiin seuraavaksi YK:n pääsihteeriksi.
Asuessaan Ranskassa vuoden 2007 loppupuolella Brundtland joutui kritiikin kohteeksi, koska hän oli käynyt leikkauksessa julkisessa sairaalassa Norjassa. Pysyvästi ulkomailla asuvalla norjalaisella ei ole oikeutta käyttää Norjan julkisia terveyspalveluja. Brundtland vastasi kritiikkiin maksamalla leikkauksensa ja muuttamalla takaisin Norjaan.
Myös Brundtlandin toimintaa Pepsi-yhtiön konsulttina vuonna 2007 on arvosteltu terveysvalistajana toimineelle sopimattomaksi.
Joukkomurhaaja Anders Behring Breivik oli suunnitellut surmaavansa 22. heinäkuuta 2011 tekemällään operaatiolla myös Brundtlandin. Breivik tuli kuitenkin Utøyan saarelle pari tuntia Brundtlandin poistumisen jälkeen.
Perhe

Brundtlandin isä Gudmund Harlem toimi 1950- ja 1960-luvuilla Norjan sosiaaliministerinä sekä puolustusministerinä. Brundtlandin sisko Hanne Harlem oli Norjan oikeusministeri 2000–2001.
Brundtland meni vuonna 1960 naimisiin valtiotieteilijä Arne Olav Brundtlandin kanssa, ja he saivat neljä lasta. Arne Brundtland kuoli vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
WHO:n esittely Brundtlandista
Kaarle Suuren palkinnon saajat
| --- | --- |
1950–1975:  1950 Richard Coudenhove-Kalergi  1951 Hendrik Brugmans  1952 Alcide De Gasperi  1953 Jean Monnet  1954 Konrad Adenauer  1956 Winston Churchill  1957 Paul-Henri Spaak  1958 Robert Schuman  1959 George Marshall  1960 Joseph Bech  1961 Walter Hallstein  1963 Edward Heath  1964 Antonio Segni  1966 Jens Otto Krag  1967 Joseph Luns  1969 Euroopan komissio  1970 François Seydoux de Clausonne  1972 Roy Jenkins  1973 Salvador de Madariaga 
1976–2000:  1976 Leo Tindemans  1977 Walter Scheel  1978 Konstantínos Karamanlís  1979 Emilio Colombo  1981 Simone Veil  1982 kuningas Juan Carlos I  1984 Karl Carstens  1986 Luxemburgin kansa  1987 Henry Kissinger  1988 François Mitterrand, Helmut Kohl  1989 Veli Roger (Taizé-yhteisö)  1990 Gyula Horn  1991 Václav Havel  1992 Jacques Delors  1993 Felipe González  1994 Gro Harlem Brundtland  1995 Franz Vranitzky  1996 kuningatar Beatrix  1997 Roman Herzog  1998 Bronisław Geremek  1999 Tony Blair  2000 Bill Clinton 
2001–:  2001 György Konrád  2002 Euro-valuutta  2003 Valéry Giscard d’Estaing  2004 Pat Cox, paavi Johannes Paavali II (erikoispalkinto)  2005 Carlo Azeglio Ciampi  2006 Jean-Claude Juncker  2007 Javier Solana  2008 Angela Merkel  2009 Andrea Riccardi  2010 Donald Tusk  2011 Jean-Claude Trichet  2012 Wolfgang Schäuble  2013 Dalia Grybauskaitė  2014 Herman Van Rompuy  2015 Martin Schulz  2016 paavi Franciscus  2017 Timothy Garton Ash  2018 Emmanuel Macron  2019 António Guterres  2020 Klaus Johannis  2022 Svjatlana Tsih’anouskaja, Maryja Kalesnikava, Veronika Tsapkala  2023 Volodymyr Zelenskyi, Ukrainan kansa  2024 Pinchas Goldschmidt ja Euroopan juutalaisyhteisöt 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Pioneer 1

| Pioneer 1 |
| --- | --- |

Organisaatio:  Nasa
Valmistaja:  U.S. Air Force Ballistic Missile Division
Tehtävätyyppi:  satelliitti
Kohde:  Kuu
Laukaisu:  11. lokakuuta 1958 08:42:13 UTC Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 17A
Laukaisualus:  Thor-Able I
Tehtävän kesto:  43 tuntia
Massa:  38,3 kg
Pioneer 1 (myös Able 2) oli ensimmäinen Nasan laukaisema avaruusluotain. Nasa oli silloin Yhdysvaltojen uusin avaruusjärjestö. Sen tarkoituksena oli tutkia ionisoivaa- sekä kosmista säteilyä, magneettikenttää ja mikrometeoriittejä Maan ja Kuun lähistöillä. Laukaisuraketin toimintahäiriön takia Pioneer 1 saavutti pelkästään ballistisen lentoradan sekä suurimmillaan noin 113 800 kilometrin korkeuden. Pioneer 1 paloi Maan ilmakehässä muutama päivä laukaisun jälkeen. Sen tarkoituksena oli päästä Kuuhun asti.
Lento oli toinen ja kaikista onnistunein kolmesta Thor-Able -avaruusluotaimista.
Pioneer 1:n laukaisu Thor-Able I -kantoraketilla
Tutkimuslaitteet

Pioneer 1:llä oli mukana:
Ionisaatiokammio
Magnetometri
Mikrometeoroiditutka
Videokamera
Kaksi lämpömittaria
Aiheesta muualla

Pioneer 1 – NASA’s First Space Mission
Pioneer-ohjelma
Pioneer 0
Pioneer 1
Pioneer 2
Pioneer 3
Pioneer 4
Pioneer P-1 (W)
Pioneer P-3 (X)
Pioneer P-30 (Y)
Pioneer P-31 (Z)
Pioneer 5 (P-2)
Pioneer 6, 7, 8 ja 9
Pioneer E
Pioneer 10
Pioneer 11
Pioneer H
Pioneer Venus -ohjelma
Pioneer 1:stä tehty kopio
GCC

| GCC |
| --- | --- |


Kehittäjä:  GNU-projekti
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  23. toukokuuta 1987
Vakaa versio:  14.2.0 (1. elokuuta 2024)
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  ohjelmointikielen kääntäjä
Alusta:  alustariippumaton
Lisenssi:  GNU GPL
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Versiohallinta
GNU Compiler Collection (yleensä GCC) on GNU-projektin kehittämä kääntäjien kokoelma. Se on Free Software Foundationin vapaata ohjelmistoa, ja julkaistu GNU GPL:n ja osin LGPL:n alaisuudessa. GCC on GNUn kehitysympäristön tärkein osa ja vapaiden Unixin kaltaisten käyttöjärjestelmien vakiokääntäjä ja usein hyödynnetty myös kaupallisten kehitysympäristöjen kanssa.
GCC:n alkuperäinen nimi oli GNU C Compiler ja se osasi kääntää vain C-kieltä. Nyttemmin GCC osaa kääntää myös C++, Fortran, Ada, Objective-C, Go ja D -kieliä. Java-kääntäjä on poistettu GCC:stä versiosta 7 alkaen. Varhainen tuki Rust-kielelle on lisätty joulukuussa 2022, mutta tuki ei ole vielä täysin valmis GCC version 13 julkaisuun mennessä. Modula-2-kielen tuki on lisätty kehitysversioon joulukuussa 2022.
Historia

Richard Stallman aloitti GCC:n kehityksen. GCC oli aluksi kirjoitettu Pastel-kielellä, joka oli Pascal-kielen murre. Jotta kääntäjä saatiin kevyemmäksi ja helpommin käännettäväksi Len Tower ja Stallman kirjoittivat sen uudelleen C-kielellä. Ensimmäinen beetaversio julkaistiin 22. maaliskuuta 1987 ja 1.0 julkaistiin 23. toukokuuta. Ensimmäinen C++:aa kääntänyt versio, 1.15.3, julkaistiin 18. joulukuuta samana vuonna.
Vuonna 1997 ryhmä kehittäjiä, jotka kyllästyivät GCC:n hitaaseen kehitykseen ja suljettuun kehitysryhmään, muodosti projektin nimeltä EGCS (Experimental/Enhanced GNU Compiler System), joka otti mukaan ominaisuuksia eräistä GCC:n epävirallisista muunnoksista, kuten Fortran 77 -kääntäjän, IBM:n kehittämän Haifa-optimoijan ja Pentium-optimoinnin. Myöhemmin Free Software Foundation lopetti oman GCC 2.x:n kehityksensä ja EGCS:sta tuli virallinen GCC huhtikuussa 1999.
GCC:n versio 4.2.1 oli viimeinen, joka julkaistiin GPL-lisenssin versiolla 2. Myöhemmät versiot käyttävät lisenssin versiota 3.
GCC:n toteutusta on muutettu C-kielestä C++:n alijoukolle: tavoitteena on säilyttää yhteensopivuus edeltävään versioon sekä mahdollisuus kääntää GCC muilla kääntäjillä.
Versio 7.1 lisää tuen C++17-standardin kaikille ominaisuuksille. Versio 14.1 sisältää tukea useille C++26-standardin ominaisuuksille. Oletuksena GCC 14 käyttää vielä C++17-standardia.
Versiossa 15 mukana on COBOL-kielen tuki gCobol-kääntäjällä, joka on eri kuin vanhempi C-kieleksi tulkannut GnuCOBOL-kääntäjä.
Tekniikka

GCC sisältää useita edustaosia (engl. front end) eri kieliä varten ja taustaosia (engl. back end) kohdesuorittimia varten. GCC käyttää käännöksen aikana kolmea välikieltä: GENERIC, GIMPLE ja RTL. GENERIC on kielestä riippumaton muoto, jota jokainen edustaosa tuottaa. GCC:n välivaihe (engl. middle end) käsittelee GIMPLE-välikieltä, jossa jokaisessa ilmaisussa voi olla enintään kolme operandia. GIMPLE:stä tehdään SSA-muoto, johon sovelletaan ohjelman optimointia, ja muunnetaan takaisin GIMPLE-muotoon taustaosaa varten. SSA-muoto (Static Single Assignment) on tarkoitettu tietovuon ja ohjelman ohjausvuon optimointiin. RTL (Register Transfer Language) on lähellä varsinaista käskyä ja viimeinen välikieli käännöksessä.
Kielituki

GCC sisältää tuen C-kielen eri standardiversioille sekä GNU-laajennuksille kieleen: versiossa 12.2.0 oletuksena käytössä on gnu17-versio (C18 GNU-laajennuksilla). C90-versio on tuettu teknisien korjausten kanssa (Technical Corrigenda, 1994 ja 1996) ja vuonna 1995 julkaistu laajennettu versio (Amendment 1). C99-versio on tuettu teknisien korjauksien kanssa (2001, 2004 ja 2007). C11-versio on tuettu ja C17-version korjauksien kanssa. Kääntäjässä on myös useita laajennuksia, jotka eivät ole mukana ISO-standardissa.
C++-kielen versiot C++98, C++11, C++14, C++17 ja C++20 ovat tuettuja.
Objective-C versio 1.0 on tuettu, jonka lisäksi joukko 2.0:n ominaisuuksia on tuettu. Lisäksi Objective-C++ on tuettu.
Go-kielen Go 1 -versio on tuettu GCC:n versiosta 4.7.1 lähtien.
GCC tukee D 2.0 -kieltä.
Alustat

GCC:tä voidaan käyttää ristiinkääntäjänä, jolloin käännösympäristönä voi olla eri alusta kuin varsinainen kohdealusta. Kohde voi olla esimerkiksi pelikonsoli (kuten PlayStation 2).
GCC on kehitetty ja tukee pääasiallisesti POSIX-yhteensopivia alustoja (Linux ja muut Unixin kaltaiset käyttöjärjestelmät), mutta se on siirretty myös useille muille alustoille.
GCC:stä on julkaistu epävirallisia käännöksiä muun muassa AIX, HP-UX, DOS (DJGPP), macOS ja Microsoft Windows (MinGW ja Cygwin) -alustoille. Apple poisti vaiheittain kaikki GNU GPL -lisensoidut ohjelmistot OS X -käyttöjärjestelmästä (nykyisin nimellä macOS) ja on ottanut käyttöönsä LLVM:n.
Arkkitehtuurit

GCC:n kohdesuorittimet versiosta 4.3 lähtien:
Alpha
ARM
AVR
Blackfin
Epiphany (GCC 4.8)
H8/300
HC12
IA-32 (x86)
IA-64 (Intel Itanium), merkitty poistuvaksi tulevassa versiossa mutta palautettu takaisin
MIPS
Motorola 68000 -sarja
PA-RISC
PDP-11
PowerPC
R8C / M16C / M32C
SPARC
SPU
SuperH
System/390 / zSeries
VAX
x86-64
Vähemmän tunnettuja suorittimia joita tuetaan vakiojulkaisussa:
68HC11
AMD Am29000 (A29K)
CR16
C6x
D30V
DSP16xx
ETRAX CRIS
FR-30
FR-V
Intel i960
IP2000
M32R
MCORE
MIL-STD-1750A
MMIX
MN10200
MN10300
Motorola 88000
NS32K
IBM ROMP
RL78
Stormy16
V850
Xtensa
Lisää suorittimia tuetaan versioissa, joita ylläpidetään erillään GNU-projektin versiosta:
Cortus APS3
ARC
AVR32
C166 ja C167
D10V
EISC
eSi-RISC
Hexagon
LatticeMico32
LatticeMico8
MeP
MicroBlaze
Motorola 6809
MSP430
NEC SX
Nios II ja Nios
OpenRISC
PDP-10
PIC24/dsPIC
PIC32
Propeller
RISC-V
Saturn (HP48XGCC)
System/370
TIGCC (m68k-muunnos)
TriCore
Z8000
ZPU
Kirjallisuutta

William von Hagen: The Definitive Guide to GCC.  Apress, 2006.  ISBN 978-1-59059-585-5  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Aiheesta muualla

https://gcc.gnu.org/ – GCC:n kotisivu
Yleiskuva GCC:n käyttämistä ohjelmista. Käännöksen aikana käytetään varsinaisen kääntäjän lisäksi esikääntäjää, assembleria ja linkkeriohjelmaa.
GCC käyttää kolmivaiheista arkkitehtuuria, jolla se tukee useita ohjelmointikieliä ja useita suorittimia.
Meksikon toinen keisarikunta

Meksikon toinen keisarikunta (esp. Segundo Imperio Mexicano) oli vuodesta 1864 vuoteen 1867 olemassa ollut perustuslaillinen monarkia nykyisen Meksikon alueella. Itävaltalaissyntyinen Habsburg-sukuun kuulunut Maksimilian I toimi maan keisarina. Konservatiivit olivat nähneet keisarissa takaajan omalle politiikalleen, mutta Maximilian I osoittautuikin reformistiksi. Politiikallaan hän menetti myös konservatiivien kannatuksen. Reformistit pitivät häntä Ranskan nukkehallitsijana, jonka toiminta oli laitonta.
Keisarikunta oli käytännössä Napoleon III:n johtaman Ranskan satelliittivaltio.
Historiaa > Benito Juárezin presidenttikausi

Benito Juárez valittiin Meksikon presidentiksi tammikuussa vuonna 1861. Hänen tarkoituksenaan oli tehdä mittavia liberaaleja uudistuksia, mikä ärsytti konservatiiveja. Meksiko oli pitkään jatkuneen sotimisen ja poliittisten levottomuuksien johdosta huonossa kunnossa.
Maan tiestö, sillat ja satamat oli kärsineet huomattavia vahinkoja. Tekstiilitehtaat, maatilat ja pellot olivat myös huonossa kunnossa. Maassa oli paljon tyhjän päälle jääneitä sotilaita, jotka etsivät itselleen elatusta. Monet eivät luovuttaneet aseitaan vaan ryhtyivät maantierosvoiksi. Koska valtiolta puuttui pääomia, se otti lainaa Euroopan valtioilta saadakseen talouselämänsä jälleenrakennettua.
Maan talous ei kehittynyt odotetusti. Edelleen jatkuvat sisäiset levottomuudet vaikeuttivat talouden toipumista. Maassa toimi konservatiivinen sissijoukko joka surmasi kolme johtavaa liberaalipoliitikkoa. Liberaalipuolella radikaalit yrittivät sanaella Juárezille, millaista politiikkaa hänen täytyisi noudattaa. Valinneissa sekavissa oloissa oli vaikeaa tehdä minkäänlaisia päätöksiä. Kongressi yritti erottaa Juárezin, mutta ei saanut ehdotuksen taakse tarpeeksi edustajia.
Saadakseen helpotusta edes taloudelliseen tilanteeseen, Juárez päätti lopettaa ulkomaisten velkojen maksun kahdeksi vuodeksi. Tämä koski myös yksityishenkilöiden saatavia. Monelle ulkomaalaiselle oli luvattu korvata sotien aikana tuhoutunut yksityisomaisuus. Päätös otettiin tyrmistyneenä vastaan suurimmissa velkojamaissa Espanjassa, Iso-Britanniassa ja Ranskassa. Maat päättivät "antaa Meksikolle opetuksen".