stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hakka (kansa)
Kulttuuri

Hakka-kiinalaiset ovat muuttoliikkeidensä takia joutuneet viljelemään maata suhteellisen huonoilla viljelyalueilla, koska parhaat alueet oli useimmiten jo asutettu. He toimivat pitkään vuokraviljelijöinä, mutta tilanne parani kommunistien valtaannousun ja maauudistusten myötä 1950-luvulla. Min- ja kantoninkiinaa puhuvat asuvat usein suurissa yhden sukunimen asutuskeskuskissa, kun taas hakka-kiinalaiset asutuskeskukset olivat pienempiä, hajallaan ja niissä asui useita eri sukuja. Nykyisin monet hakka-kiinalaiset asuvat myös suurissa kaupungeissa. Perinteiseen tapaan rakennetut hakkatalot ovat pyöreitä ja ne on rakennettu puolustustarkoituksessa. Hakka-kiinalaiset harjoittavat taoismia, buddhalaisuutta, konfutselaisuutta sekä paikallisia kansanuskoja. Muihin kiinalaisiin verrattuna useammat heistä ovat myös kristittyjä.
Hakka-kiinalaisia ei ole aina pidetty han-kiinalaisina. Etenkin kantoninkiinalaisia vastaan käydyn sodankäynnin myötä heitä verrattiin barbaareihin ja Kiinan vuoristokansoihin. Nykyisin konsensus kuitenkin on, että hakka-kiinalaiset ovat han-kiinalaisten alaryhmä. Hakkojen omakin identiteetti on kuitenkin edelleen olemassa. Hakka-kiinalaisilla on järjestöjä, joihin kuuluu miljoonia henkilöitä ympäri maailmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakka (kansa) Wikimedia Commonsissa
Hakka-kiinalaisten asuttamia alueita kartalla sinisellä.
Hakka-kiinalaisten perinteiseen tapaan rakennettuja asuintaloja.
Shet

Shet ovat yksi Kiinan virallisesti tunnustetuista etnisistä vähemmistöistä. Shet asuttavat Itä-Kiinan meren rannikon Fujianin ja Zhejiangin provinsseja, sekä pienemmissä määrin Guangdongin, Jiangxin ja Anhuin provinsseja. Shen kielellä on enää muutama puhuja ja suurin osa sheistä käyttääkin shelle läheistä sukua olevaa hakka-kiinaa. Sheitä oli Kiinan väestönlaskennan mukaan yhteensä 709 592.
Asuinalue

Sheitä oli Kiinassa vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan yhteensä 709 592. Heistä suuri valtaosa asuu Zhejiangin ja Fujianin maakunnissa. Pienempiä määriä asuu myös Guangdongissa, Jiangxissa ja Anhuissa.
Historia

Historioitsijat ja arkeologit ovat kiistelleet sheiden alkuperästä. Yhden teorian mukaan shet muuttivat nykyisille alueilleen 500- ja 600-lukujen aikana Guangdongin alueelta. Toisen teorian mukaan he polveutuvat Hunanin alueen alkuperäisistä asukkaista. Lisäksi jotkin tutkijat arvelevat heidän polveutuvan Guangdongin ja Guangxin alueiden yaoista. Seuraavien vuosisatojen aikana sheiden kulttuuri omaksui paljon tapoja ja kielen piirteitä ympäröiviltä kiinalaisilta. 1900-luvun alussa shet tukivat Sun Yat-senin joukkoja ja he taistelivat sisseinä japanilaisia vastaan toisessa maailmansodassa. Sodan loputtua ja Kiinan sisällissodan jälleen puhjettua shet tukivat puolestaan Mao Zedongin johtamia kommunisteja Tšiang Kai-šekin nationalisteja vastaan. Otettuaan osaa sotaan voittaneella puolella shet saivat sankarimaisen maineen ja tätä kautta monia etuja, kuten yhdeksän autonomista kuntaa, joilla on suurehko autonomia. Suurin hyöty vähemmistöstatuksesta on kuitenkin se, että kiinalainen perhesuunnittelu ja yhden lapsen politiikka ei koske sheitä.
Kulttuuri

Shet asuttavat vuoristoseutuja ja asuvat tyypillisesti etnisesti yhtenäisissä pienissä kylissä. Talot rakennettiin perinteisesti bambusta, mutta tavalliset puutalot ovat korvaamassa ne käytöstä. Sheiden asuinseudut ovat hyvää viljelymaata ja tästä syystä perinteinen elinkeino onkin ollut maanviljelys. Shet harjoittivat pitkään kaskiviljelyä, mikä tarkoitti muuttamista eri viljelypaikkojen välillä. Paikallaan pysyvä viljelytapa omaksuttiin vasta kommunistien valtaannousun myötä. Sheiden kasvattama teelaatu huiming- tai valkoinen tee on tunnettu ja suosittu kiinalaisten keskuudessa. Maanviljelyksen ohella tärkeitä elinkeinoja nykyisin on esimerkiksi puutalous ja kaivostoiminta. Shet metsästävät kauriita ja villisikoja ja vaikka tällä toiminnalla ei enää ole taloudellista merkitystä, on sen yhteisöllinen merkitys edelleen elossa.
Miehet ovat shesukujen päämiehiä ja esimerkiksi perintö kulkeutuu aina isältä pojalle. Avioituessaan sheiden tulee valita puoliso suvusta, jolla on eri sukunimi. Tätä hankaloittaa se, että shet käyttävät vain neljää eri sukunimeä, Pan, Lan, Lei ja Zhong. Shet voidaan myös näiden sukunimien perusteella jakaa alaryhmiin. Shekylissä on yleensä temppeli kunkin suvun esi-isille. Perinteisestä animistisesta uskonnosta on vain vähän jäljellä ja uskonto ylipäätänsä on samankaltaista sheitä ympäröivien kiinalaisten kanssa.
She-tanssioita Heyuanissa, Guangdongissa.
Luettelo K. J. Ståhlbergin kyydityksestä tuomituista

Tämä on luettelo henkilöistä, jotka tuomittiin entisen presidentin K. J. Ståhlbergin ja hänen puolisonsa kyydityksestä Helsingistä Joensuuhun 14. lokakuuta 1930.
Eero Kuussaari

Everstiluutnantti ja yleisesikunnan liikekannallepanotoimiston päällikkö Eero Kuussaari (1891–1978) oli Ståhlbergin kyydityksen aloitteentekijä.  Hän antoi sortavalalaisesta ravintolasta käsin puhelimitse Mikko Jaskarille käskyn järjestää Ståhlbergin kyyditys. Kihlakunnanoikeus antoi hänelle kolmen vuoden kuritushuonetuomion ja määräsi viraltapanon, joka jäi voimaan. Hovioikeudessa tuomio oli kaksi vuotta. Korkein oikeus tuomitsi lopulta Kuussaaren vuodeksi kuritushuoneeseen.
Mikko Jaskari

Mikko Jaskari (1902–1979) oli Suomen Lukko -järjestön sihteeri. Hän antoi Jukka Jannélle määräyksen kyydityksestä.
 Oman käskynsä Jaskari sai Eero Kuussaarelta puhelimitse
Sortavalasta. Korkein oikeus piti Jaskaria kyydityksen päätekijänä. Tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa 
vuosi ja kuusi kuukautta kuritushuonetta.
Kurt Martti Wallenius

Eversti Kurt Martti Wallenius (1893–1984) oli yleisesikunnan päällikkö ja kyydityskäskyn antaneen Eero Kuussaaren esimies.
 Kihlakunnanoikeudessa Wallenius tuomittiin Kuussaaren tavoin kolmeksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Lisäksi hänet määrättiin virasta erotettavaksi. Hovioikeudessa Wallenius tuomittiin yllyttämisen sijaan avunannosta. Tuomio lyheni vuoden ja kahdeksan kuukauden pituiseksi. Korkein oikeus katsoi päätekijäksi Jaskarin ja vapautti Walleniuksen kokonaan.  
 Kuussaari oli kysynyt Walleniukselta kyydityksen järjestämisestä ja Wallenius vastannut myöntävästi, mutta samassa seurueessa oli puhuttu asiasta leikkimielellä. Väsynyt Wallenius ei ymmärtänyt ottaa todesta kysymystä ja Kuussaaren myöhempää ilmoitusta kyydityskäskyn antamisesta.
Jukka Janné

Asentaja (ajankohdan kielellä monttööri) ja Etsivässä keskuspoliisissakin toiminut 
Jukka Janné johti "Valvojain kerho" -nimellä rekisteröityä "kurinpidollista yhdistystä", joka Siltalan mukaan
oli Helsingin Rintamamiesyhdistyksen muodostaman "Helsingin iskujoukon" perillinen, Helsingin II iskujoukko.
 Kyydityksen toimeenpanijaksi hänet käski Mikko Jaskari.  Kyydityksen aikana hän johti kyyditsijöitä ja ajoi autoa. Kyydityksen päätyttyä Joensuussa hän jäi viimeisenä Ståhlbergien 
seuraan käskettyään muiden kyyditsijöiden poistua. Jannén tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa vuosi kuritushuonetta.
Kaarlo Eino Olin

Kaarlo Eino Olin oli Valtion lentokonetehtaan aputyömies. Kyydityksen aikana Olin istui kuljettaja Jannén vieressä ja toimi kartanlukijana.Ståhlberg tunnisti hänet Joensuussa Olinin pyrkiessä samaan junaan Ståhlbergien kanssa.
Hänen tuomionsa oli vuosi ehdollista vankeutta.
Erkki Varoma

Erkki Varoma toimi kyydityksen aikaan piirtäjänä Valtion lentokonetehtaalla. Kyyditysautossa hän istui Ståhlbergien vieressä takaistuimella. Hänen isänsä, vakuutustarkastaja Ilkka Varoma kuului Helsingin suojeluskunnan ikämiespataljoonan esikuntaan ja oli asemansa puolesta tietoinen niistä kyydityksistä, joissa oli mukana vapaussodan rintamamiesten liiton Helsingin osaston jäseniä. Ståhlberg tunnisti Erkki Varoman Joensuussa hänen pyrkiessään samaan junaan Ståhlbergien kanssa. Varoma kuoli tutkintovankeudessa. Aktivisti-lehti nimesi hänet yhdeksi kyydittämänsä Ståhlbergin "uhreista". Varoma sai alemmissa oikeusasteissa ehdollisen tuomion, jonka korkein oikeus poisti kuoleman takia.
Sven Fjalar Semenius

Sven Fjalar Semenius oli Valtion lentokonetehtaan harjoittelija. Kyydityksen aikana hän poistui autosta Tuusulassa tilanahtauden takia. Hänet tuomittiin korkeimmassa oikeudessa kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen.
Naxit

Naxit (kiin. 纳西族, pinyin: Nàxī Zú) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä. Naxit puhuvat naxin kieltä ja heitä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yhteensä 326 295.
Asuinalue

Suurin osa naxeista asuu Yunnanin maakunnan Lijiangin autonomisessa prefektuurissa maakunnan luoteisosassa lähellä Burman vastaista rajaa. Heitä asuu myös Weixin, Zhongdianin ja Ninglangin piirikunnissa. Pienempiä naxien yhteisöjä on myös Sichuanin maakunnassa. Naxit pitävät Lijiangia kulttuurillisena pääkaupunkinaan. Naxien asuttama alue on vuoristoista.
Historia

Antropologien mukaan naxien edeltäjät asuttivat alueita Itä-Tiibetissä ja Länsi-Sichuanissa, tai Qinghain maakunnassa noin 1 000 vuotta sitten. Osa tutkijoista pitää heidän esi-isiään samoina qiangien kanssa. 500-luvulta 1100-luvulle naxit olivat osa Nanzhaon ja Dalin kuningaskuntaa, jotka hallitsivat alueita Yunnanissa, Sichuanissa, pohjoisessa Burmassa ja Tiibetissä. Mongolit valloittivat Kublai-kaanin johdolla naxien alueet vuonna 1252. Sittemmin Kiinaa hallinneet han-kiinalaiset dynastiat hallitsivat naxeja paikallisten päälliköiden kautta. Vuorovaikutus kiinalaisten kanssa johti pitkälle edenneeseen kiinalaistumiseen tapojen omaksumisen kautta.
Mao Zedongin johtamien kommunistien voitto Kiinan sisällissodassa muutti voimakkaasti naxien elämäntapoja. Keskushallinto siirsi vähemmistöjen vaikutusvallan vähentämiseksi Yunnaniin ja Sichuaniin suuria joukkoja han-kiinalaisia siirtolaisia. 1950-luvulla naxien alueelle perustettiin kolhoositiloja, jotka lakkautettiin vasta 1980-luvulla.
Kulttuuri

Sosiaalisten järjestelmien erot jakavat naxit kahteen eri alaryhmään. Lijiangin naxit jakautuvat isälinjaisiin sukuihin ja perheet järjestävät usein lastensa avioliitot serkusten kesken. Yongninigin naxit noudattavat puolestaan äitilinjaisia jakoja. Suuri osa naxeista harjoittaa edelleen maanviljelystä. Viljellyt kasvit vaihtelevat alueen korkeuden mukaan. Matalammilla alueilla kasvatetaan esimerkiksi riisiä, sitrushedelmiä ja kasviksia. Korkeammilla alueilla kasvatetaan maissia, omenoita ja päärynöitä. Naxeja asuu myös viljelykseen kelpaamattomilla vuoristoalueilla, joilla elinkeinona toimii vuohien, lampaiden ja jakkien kasvatus. Lijiangin kaupungissa asuvat naxit elävät muiden nykyajan kaupunkilaisten tapaan.
Naxien uskonnossa sekoittuu perinteinen animistinen uskonto, buddhalaisuus ja taolaisuus. Lamalainen buddhalaisuuden gelugpa-koulukunta on erityisen vahva Yongningin naxien keskuudessa heidän käännyttyään siihen kolme vuosisataa sitten. Perinteiseen uskoon kuuluvat monet erilaiset henget, joita on kasveilla, eläimillä ja maamerkeillä. Henkiin voivat vaikuttaa šamaanit. Perinteinen usko on kuitenkin katoamassa ja esimerkiksi uusia šamaaneja ei ole koulutettu vuoden 1949 jälkeen.
Aiheesta muualla

Naxien kuvagalleria (englanniksi)
Naxien maalauksia museossa.
Naximuusikoita Lijiangissa.
Wolfgang von Trips

| Wolfgang von Trips |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. toukokuuta 1928 
Kansalaisuus:  Saksa
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1956–1961
Talli(t):  Ferrari, Porsche, Cooper
Kilpailuja:  29 (27 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  2
Palkintosijoja:  6
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  56
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian GP 1956
Ensimmäinen voitto:  Hollannin GP 1961
Viimeinen voitto:  Britannian GP 1961
Viimeinen kilpailu:  Italian GP 1961
Wolfgang von Tripsin patsas Kerpenissä Saksassa.
Wolfgang Alexander Albert Eduard Maximilian Reichsgraf Berghe von Trips (4. toukokuuta 1928 Köln, Saksa – 10. syyskuuta 1961 Milano, Italia) oli saksalainen autourheilija.
Von Trips aloitti Formula 1 -uransa Ferrarilla vuonna 1957. Hän ajoi samassa tallissa koko kilpauransa kahta starttia lukuun ottamatta. Muutaman piste- ja palkintokorokesijoituksen jälkeen von Trips oli valmis taistelemaan tosissaan MM-kullasta ja näytti siltä, että vuosi 1961 olisi hänen mestaruusvuotensa.
Ennen kauden 1961 toiseksi viimeistä kilpailua von Trips oli voittanut kaksi osakilpailua ja johti MM-sarjaa selvällä erolla tallitoveriinsa Phil Hilliin. Von Trips starttasi Italian osakilpailuun paalupaikalta, mutta jo toisella kierroksella hänen Ferrarinsa takarengas osui Lotusta ajaneen Jim Clarkin auton eturenkaaseen, minkä seurauksena von Tripsin Ferrari syöksyi radalta aitaan, jonka takana seisoskeli ihmismuuri seuraamassa kilpailua. Onnettomuudessa kuoli von Tripsin lisäksi 14 katsojaa. 11 heistä kuoli välittömästi, loput kolme myöhemmin vammoihinsa.
Hill voitti Italian GP:n ja vei kauden päätteeksi mestaruuden yhden pisteen erolla von Tripsiin.
Von Trips toi kartingin Yhdysvalloista Saksaan perustamalla kartingradan Kerpenin alueelle vuonna 1961, jonka myöhemmin lunastivat Rolf Schumacher ja tämän pojat Michael ja Ralf.. Sulkemisuhan alla useita vuosia toiminut Wolfgang von Tripsin museo hänelle muinoin kuuluneessa "Villa Trips"-huvilassa Kerpenissä on vuonna 2016 pystytty turvaamaan huvilan ostaneen pariskunnan avustuksella, joskin osa von Tripsin jäämistön muistoesineistä on sijoitettu myös hampurilaiseen Automuseum Prototyp-museoon.
F1-uran tilastot

MM-startteja: 27
Voittoja: 2
Paalupaikkoja: 1
MM-pisteitä: 56
MM-sarjan ulkopuoliset kilpailut: 3
Brusewitz

Brusewitz on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Axel Brusewitz (1881–1950), suomalaissyntyinen ruotsalainen valtiotieteilijä
Gunnar Brusewitz (1924–2004), ruotsalainen kuvittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Oroqinit

Oroqinit ovat yksi kiinan virallisesti tunnustamista etnisistä vähemmistöistä ja kuuluvat niistä pienilukuisimpiin. Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan heitä oli 6 965. Suurin osa heistä asui Heilongjiangin ja Sisä-Mongolian alueilla. Oroqinit puhuvat tunguusikieliin kuuluvaa oroqinin kieltä. Jotkut kielitieteilijät pitävät sitä evenkin murteena. Oroqinit ovat läheistä sukua nanaille. Oroqin tarkoittaa vuoristokansaa tai poronhoitajia.
Historia

Oroqinit polveutuvat tunguusikansoista, joita on ollut Mantšurian alueella jo vähintään 300-luvulta eaa. Nykyisille alueilleen heitä alkoi muuttaa 1600-luvulla heidän yrittäessään vältellä levittäytyvän Venäjän valtaa. Japani valloitti Mantšurian vuonna 1931 ja hyökkäsi muuhun Kiinaan vuonna 1937. Sodan sytyttyä oroqineja otettiin väkisin asepalvelukseen Japanin asevoimiin. Osa oroqineista piiloutui metsäalueille ja osa joutui japanilaisten perustamille keskitysleireille, joissa he joutuivat muun muassa osallistumaan orjatyöhön. Vuoteen 1945 mennessä oroqinien määrä olikin tippunut noin tuhanteen, mutta sittemmin heidän määränsä on jälleen kasvanut. Vuoden 1949 jälkeen Kiinan kommunistien toteuttaman kollektivisaation myötä oroqinien perinteinen metsästyselinkeino vaihtui maanviljelyyn ja eläintenhoitoon.
Kulttuuri

Oroqinit harjoittavat edelleen perinteisiä animistisia uskomuksiaan, joihin on tullut vaikutteita myös esimerkiksi buddhalaisuudesta, konfutselaisuudesta ja venäläisestä ortodoksisuudesta. Uskoon kuuluu esimerkiksi taivaanjumala Sangi, joka puuttuu ihmisten murheisiin ja rankaisee luontoa vahingoittavia. Kiina on koululaitoksen kautta yrittänyt hävittää perinteistä uskoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oroqinit Wikimedia Commonsissa
Oroqinishamaani Chuonnasuan valokuvassa vuodelta 1994.
Monguorit

Monguorit (kiin.: 土族; pinyin: Tǔzú) ovat Kiinassa asuva etelämongolilaista monguorin kieltä puhuva kansa. Monguorien esi-isät saapuivat nykyisille asuinalueilleen mongolien valloitettua Kiinan ja omana kansanaan heidät mainittiin ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Sittemmin he ovat omaksuneet vaikutteita tiibetiläisiltä, kiinalaisilta ja uiguurielta. Monguorit asuvat pääasiassa Qinghain ja Gansun maakunnissa. Uskontonaan monguorit harjoittavat pääsääntöisesti lamalaista buddhalaisuutta ja šamanismia. Mongureja on eri arvioiden mukaan 290 000–350 000.
Nimityksestä

Monguorien kiinankielinen nimitys tu saattaa viitata kiinan kielen alkuperäiskansoja merkitsevään sanaan. Se saattaa myös olla lyhenne sanasta tuyuhun, joka oli yksi xianbien alaryhmistä. Monguorien oma nimitys kansalleen on valkoiset mongolit eli chagaan monggol. Nimitystä alettiin käyttää erotuksena heidän ja nykyisen Mongolian valtion mustien mongolien (khara monggol) välillä. Sana mongoli puolestaan vääntyy monguorin Minhen murteella muotoon monguor, joka on levinnyt käyttöön länsimaihin.
Historia

Monguorien esi-isiä ovat Mongolivaltakunnan rajoille sotapalvelusta varten 1200–1300-luvuilla siirretyt mongolit. Mongolisotilaat sekoittuivat paikallisten tiibetiläisten ja uiguurien kanssa, ja heidän jälkeläisensä eli monguorit ilmaantuivat historiankirjoihin omana kansanaan 1400-luvulla. Han-kiinalainen Ming-dynastia kukisti 1368 mongolien Yuan-dynastian. Kiinalaiset hallitsivat monia paikallisia alkuperäiskansoja asettamiensa paikallisten päälliköiden eli tusien kautta. Monguorien tusit muodostettiin alun perin Ming-dynastialle antautuneista kuudestatoista monguoripäälliköstä. Ming-dynastian aikana tusien ja heidän johtamiensa monguorien tehtävänä oli suojella rajoja mongolien hyökkäyksiä vastaan. Ming-dynastian kukisti Qing-dynastia, jolle monguorit antautuivat vuonna 1645. Dynastioiden vallanvaihdos johti verisiin kapinoihin ja ryöstelyihin ympäri Kiinaa.
Vuosina 1723–1724 osa monguoreista otti osaa ylämongoliruhtinas Lubsang-Danzinin kapinaan Qing-dynastiaa vastaan. Vaikka paikalliset tusit olivatkin pysyneet uskollisina, kapinan kukistaneet Qing-armeijat hävittivät monguorien alueita pahoin. Hävitystä seurasivat vielä han- ja hui-kiinalaisten muuttoaallot. Qing-dynastian kaatuessa vuonna 1912 monguorit pelkäsivät laajahkon autonomiansa murenevan tusijärjestelmän mukana. Monet heistä ottivatkin osaa epäonnistuneeseen yritykseen nostaa Qing-dynastia takaisin valtaistuimelle vuonna 1916. Tusijärjestelmä lakkautettiin vuonna 1931. 1930- ja 1940-luvuilla Qinghaissa vaikuttanut sotapäällikkö Ma Bufang kielsi vuonna 1938 monguorin kielen ja perinteisen vaatetuksen käytön julkisesti.
Monguoreja syrjivät lait kumottiin vasta kommunistien noustua valtaan Kiinan sisällissodan jälkeen. Monguorien hajanaisen asutuksen takia heille on ollut vaikeaa luoda omia autonomisia alueita Kiinan muiden vähemmistökansallisuuksien tavoin. Huzhusta tehtiin monguorien autonominen piirikunta vuonna 1954, mutta sen alueella asui vain 35 % kaikista monguoreista ja piirikunnan väestöstä vain 14 % oli monguoreja. Heidän suhteellinen osuutensa on sittemmin kasvanut korkean syntyvyyden ansiosta. Vuonna 1984 luotiin Huzhun lisäksi kaksi muuta autonomista piirikuntaa, Minhe ja Datong, jotka monguorit jakavat hui-kiinalaisten kanssa.
Vuonna 2000 monguoreja laskettiin olevan yhteensä 241 198 ja vuonna 2010 yhteensä 289 565. Eräiden kiinalaisten väestötieteilijöiden mukaan määrä on lähempänä 350 000:ta.
Kulttuuri

Ming-dynastian valtakauteen saakka lähes kaikki monguorit olivat paimentolaisia, jotka kasvattivat lampaita ja vuohia ruohotasangoilla. Omaksuttuaan maanviljelyksen he ovat alkaneet kasvattaa esimerkiksi riisiä, vehnää, maissia, kasviksia ja hedelmiä. Vaikka maanviljely on edelleen monguorien tärkein elinkeino, osa väestä saa elantonsa myös kaivoksilla ja tehtailla. Vähäisemmässä määrin on harjoitettu myös karjanhoitoa, käsityöammatteja, metsästystä ja kalastusta.
Monguorin kieli kuuluu mongolilaisiin kieliin. Kielen sanasto on pääosin peräisin mongolista, mutta siinä on myös lukuisia lainasanoja tiibetistä ja kiinasta. Tiibetin kielen vaikutuksesta monguori on myös menettänyt esimerkiksi vokaalisoinnut. Monguorin kieli voidaan jakaa Huzhun ja Minhen murteisiin. Minhen murteessa on enemmän vaikutteita kiinan kielestä ja Huzhun murteessa puolestaan tiibetistä. Kiinalaisten lähteiden mukaan monguoreista vain noin 60 % puhuu monguoria.
Monguorien pääasiallinen uskonto on lamalainen buddhalaisuus, jonka monguorit omaksuivat tiibetiläisten vaikutuksesta. Monguorien asuinalueilla sijaitsee neljä vanhaa lamalaista luostaria. Neljännen Dalai-laman kaudella rakennetusta dGon-lungin luostarista tuli kolme merkittävää tulkujen linjaa: Jangjiya Khutugtu, Tuguan Khutugtu ja Sum-pa Khutugtu. Buddhalaisuus kilpailee monguorien edelleen harjoittaman perinteisen šamanismin kanssa. Perinteiseen uskoon kuuluvat erilaiset henget, jumaluudet ja demonit, jotka vaikuttavat eri tavoin tavallisten ihmisten elämään. 1900-luvun alkupuolella monguorien keskuudessa toimi roomalaiskatolisia lähetyssaarnaajia, mutta heidän vaikutuksensa jäi vähäiseksi.
Buddhalaisuus ja etenkin luostarilaitos on jättänyt jälkensä monguorien naimatapoihin. Kun perheeseen tuli kaksi poikaa, oli tavallista lähettää toinen näistä luostariin. Koska suhteellisen suuri osa miehistä oli luostareissa, kaikille naisille ei riittänyt aviopuolisoja. Naimattomat naiset asuivat siksi perheidensä kanssa, mutta he saivat pitää rakastajia. Näistä suhteista syntyneet lapset ottivat naisen isän sukunimen. Tapa jatkuu edelleen luostarilaitoksen viedessä yhä miespuolista väkeä.
Aiheesta muualla

The Tu ethnic minority (englanniksi)
Monguoritanssijoita naamioissa.
Monguorien vaatteita.
Atatsanaviiri

| --- | --- |


Atatsanaviiri
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Metyyli-N-[(2S)-1-[2-[(2S,3S)-2-hydroksi-3-[[(2S)-2-(metoksikarbonyyliamino)-3,3-dimetyylibutanoyyli]amino]-4-fenyylibutyyli]-2-[(4-pyridin-2-yylifenyyli)metyyli]hydratsinyyli]-3,3-dimetyyli-1-oksobutan-2-yyli]karbamaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 198904-31-3
ATC-koodi: J05AE08
PubChem CID: 148192
DrugBank: DB01072
Kemialliset tiedot
Kaava: C38H52N6O7 
Moolimassa: 704,856
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 198–199 °C (hajoaa)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 68 %
Proteiinisitoutuminen: 86 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 7 tuntia
Ekskreetio: ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Atatsanaviiri (C38H52N6O7) on peptidomimeettinen eli peptidien rakennetta ja ominaisuuksia matkiva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä HIV-infektioiden hoidossa. Atatsanaviiri kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa atatsanaviiri on kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky liuotettuna metanolin ja veden seokseen on -46,1. Atatsanaviiri muistuttaa rakenteeltaan peptidejä, joita HI-viruksen peptidaasientsyymit hydrolysoivat. Yhdiste ei kuitenkaan hydrolysoidu vaan estää näiden entsyymien toiminnan ja virukset eivät kykene tämän jälkeen enää lisääntymään. Lääkeainetta käytetään yhdistelmänä ritonaviirin kanssa tyypillisimmin potilailla, jotka ovat aikaisemmin jo käyttäneet muita lääkkeitä HIV:n hoitoon.
Haittavaikutukset

Atatsanaviirin aiheuttamista haittavaikutuksista tyypillisimmät ovat ihon keltaisuus ja tavallista korkeammat bilirubiinipitoisuudet.  Atatsanaviiri ei aiheuta yhtä paljon dyslipidemioita kuin muut peptidaasin estäjät.