stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joonas Lindgren

Joonas Lindgren (s. 31. toukokuuta 1986 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija, joka kilpailee 470-luokassa. Hän edusti Suomea yhdessä veljensä Niklas Lindgrenin kanssa sekä Lontoon 2012 että Rion 2016 kesäolympialaisissa.
Joonas Lindgren on kilpaillut 470-luokan arvokilpailuissa vuodesta 2006 lähtien. Aluksi hänen parinaan oli Juuso Lautiainen, vuonna 2008 Niko Helander sekä vuodesta 2009 Niklas Lindgren, joka voitti veljesten välisen kilpailun edustuspaikasta Pekingin 2008 olympialaisiin. Lindgrenit sijoittuivat Lontoon olympialaisissa 21:nneksi ja Rion olympialaisissa 15:nneksi. MM-kilpailuissa he sijoittuivat neljänneksi vuonna 2012, 19:nneksi vuonna 2010, 22:nneksi vuonna 2011 ja 39:nneksi vuonna 2009. EM-kilpailuissa heidän sijoituksensa ovat olleet kymmenes vuonna 2011, 25:s vuonna 2009 ja 32:s vuonna 2010.
Joonas ja Niklas Lindgren edustavat Helsingfors Segelklubbia ja heitä valmentaa Petri Leskinen. Veljesten isä Jouko Lindgren saavutti purjehduksessa olympiapronssia Tallinnassa 1980.
Jeff Hartwig

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jeff Hartwig |  Jeff Hartwig |  Jeff Hartwig |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Maebashi 1999 | seiväshyppy |  |
Jeff Hartwig (s. 25. syyskuuta 1967 St. Louis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen seiväshyppääjä.
Hartwig sai hopeaa Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa 1999 tuloksella 595 cm. Hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden ulkoradoilla 1998, 1999, 2002 ja 2003 sekä sisäradoilla 1999 ja 2007. Lisäksi hän voitti kultaa Hyvän tahdon kisoissa 1998 ja GP-finaalin 2002. Hän ylitti urallaan kuusi metriä viidessä ulkorata- ja kahdessa hallikilpailussa. Hänen ennätyksensä on 603 cm, jolla hän jakaa kaikkien aikojen ulkoratatilaston kuudennen sijan Okkert Britsin ja Thiago Braz da Silvan kanssa. Hartwigin ennätys sisäradoilla on 602 cm. Hänen uransa oli pitkä: hän edusti Yhdysvaltoja vielä Pekingin olympialaisissa 2008 hypättyään maansa olympiakarsinnoissa Eugenessa yli 40-vuotiaiden maailmanennätyksen 570 cm. Hän lopetti uransa tuon kauden jälkeen.
Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 1972

Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 1972 pelattiin 7.–19. toukokuuta 1972. Turnaus oli järjestyksessään 5. Aasian-mestaruuskilpailut. Isäntämaana toimi Thaimaa. Mestaruuden voitti Iran.
Ottelut > Esiottelut

Esiottelujen voittajat jaettiin eri lohkoihin.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko A

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iran  | 2 | 2 | 0 | 0 | 6 | 2 | +4 | 4 |
|  Thaimaa  | 2 | 0 | 1 | 1 | 3 | 4 | -1 | 1 |
|  Irak  | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 4 | -3 | 1 |
Ottelut > Alkulohkot > Lohko B

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Etelä-Korea  | 2 | 1 | 0 | 1 | 5 | 3 | +2 | 2 |
|  Khmerien tasavalta  | 2 | 1 | 0 | 1 | 5 | 4 | +1 | 2 |
|  Kuwait  | 2 | 1 | 0 | 1 | 2 | 5 | -3 | 2 |
Ottelut > Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
: 16. toukokuuta - Bangkok
|  |   Iran | 2 |   |  |  |  |
|  |   Khmerien tasavalta | 1 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 19. toukokuuta - Bangkok | 19. toukokuuta - Bangkok |
|  |   |   |   |   |   Iran (ja.) | 2 |
|  |   |   |   |   |   Etelä-Korea | 1 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  | 17. toukokuuta - Bangkok | 17. toukokuuta - Bangkok |   |  | 19. toukokuuta - Bangkok | 19. toukokuuta - Bangkok |
|  |   Etelä-Korea (rp.) | 1 (2) |   |  |   Khmerien tasavalta |  2 (3) |
|  |   Thaimaa | 1 (1) |   |  |   Thaimaa |  2 (5) |
Käännös suomeksi
Jeff Hendrick

Jeff Hendrick vuonna 2017.
Jeffrey Patrick "Jeff" Hendrick (s. 31.  tammikuuta 1992 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia.
Hendrick nousi Derby Countyn junioreista edustusjoukkueeseen huhtikuussa 2011. Hän pelasi joukkueessa 196 mestaruussarjan ottelua ja teki niissä 22 maalia. Elokuussa 2016 hän siirtyi Valioliigassa pelaavaan Burnleyhyn. Ensimmäisellä valioliigakaudellaan hän pelasi 32 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Valioliigassa 34 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2018–2019 hänen tilastoihinsa kertyi 32 liigaottelua ja kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 24 liigaottelua, joista viimeisen maaliskuussa ennen koronaviruspandemian aiheuttamaa sarjataukoa, ja teki niissä kaksi maalia. Elokuussa 2020 hän teki nelivuotisen sopimuksen Newcastle Unitedin kanssa.
Hendrick on pelannut Irlannin maajoukkueessa vuoden 2020 loppuun mennessä 60 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2013 Puolaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi täyden ajan Irlannin kaikissa neljässä ottelussa. Maalin hän on tehnyt syyskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan ja maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan.
I’m Thinking of Ending Things

| I’m Thinking of Ending Things |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charlie Kaufman
Käsikirjoittaja:  Charlie Kaufman
Perustuu:  Ian Reidin romaaniin I’m Thinking of Ending Things
Tuottaja:   Anthony Bregman  Charlie Kaufman  Robert Salerno  Stephanie Azpiazu 
Säveltäjä:  Jay Wadley
Kuvaaja:  Łukasz Żal
Leikkaaja:  Robert Franzen
Pääosat:   Jesse Plemons  Jessie Buckley  Toni Collette  David Thewlis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Likely Story  Projective Testing Service 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  4. syyskuuta 2020 (Yhdysvallat)
Kesto:  134 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
I’m Thinking of Ending Things (tyyliteltynä pienaakkosin) on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Charlie Kaufman. Se perustuu Ian Reidin samannimiseen romaaniin vuodelta 2016.
I’m Thinking of Ending Things sai ensi-iltansa valikoiduissa teattereissa 28. elokuuta 2020 ja Netflixissä 4. syyskuuta 2020. Elokuva sai pääosin hyviä arvosteluja kriitikoilta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jesse Plemons  | … |  Jake   |
|       Ryan Laughtner Steele  | … |  tanssiva Jake   |
|  Jessie Buckley  | … |  nuori nainen   |
|       Unity Phelan  | … |  tanssiva nuori nainen   |
|  Toni Collette  | … |  äiti   |
|  David Thewlis  | … |  isä   |
|  Guy Boyd  | … |  talonmies   |
|       Frederick E. Wodin  | … |  tanssiva talonmies   |
|  Colby Minifie  | … |  Yvonne   |
|  Jason Ralph  | … |  Yvonnen poikaystävä   |
|  Oliver Platt  | … |  ääni   |
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Timo Peltonen: 
Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm:
Ilpo Kaikkonen

| Ilpo Kaikkonen |
| --- | --- |
 Ilpo Kaikkonen Möysän Musaklubilla 30. tammikuuta 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 1989
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ilpo Kaikkonen
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2011–
Tyylilajit:  pop, rock
Levy-yhtiöt:  Sony Music (2011) AXR Music (2011–2013) Ilmalaiva Music & Production (2015–)
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilpo Kaikkonen Kotkan meripäivillä 26. heinäkuuta 2013.
Ilpo Juhani Kaikkonen (s. 1990) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi sijoituttuaan neljänneksi Suomen Idolsin viidennellä tuotantokaudella keväällä 2011. Kaikkonen julkaisi esikoisalbuminsa Vol. 1 vuonna 2012. Toinen albumi Hei elämä! julkaistiin tammikuussa 2016.
Ura

Idolsin jälkeen Kaikkonen solmi levytyssopimuksen Sony Music Entertainmentin kanssa. Debyyttisingle ”Hetken vielä nuori” julkaistiin lokakuussa 2011, mutta jo marraskuussa 2011 Kaikkonen allekirjoitti uuden levytyssopimuksen Ile Vainion luotsaaman AXR Musicin kanssa. AXR-yhteistyön ensimmäinen julkaisu ”Kleinbus”-single sai paljon radiosoittoa kesällä 2012, ja debyyttialbumi Vol. 1 julkaistiin 9. marraskuuta 2012.tarvitaan parempi lähde. Albumilta julkaistiin singlenä myös kappale ”Terveiset sinne taivaaseen”, jonka videolla lukuisat ihmiset esittelivät paperilapuille kirjoittamiaan terveisiä menetetyille läheisilleen. Alkuvuodesta 2013 albumilta julkaistiin vielä kolmas single ”Mannerheimintiellä”.
Keväällä 2013 Ilpo Kaikkonen julkaisi uuden kappaleen ”Haaveillaan”, jota käytettiin myös Veikkauksen markkinointiviestinnässä. Toukokuussa 2013 ilmestyi virallinen singlejulkaisu protestilaulusta ”Ketä pitäs syyttää?”, jonka Kaikkonen kirjoitti kuultuaan kotipaikkaansa Nastolaa koskevista laajoista irtisanomisista.
Toukokuussa 2015 Kaikkonen julkaisi singlen ”Muistan sen lauantain”, jonka julkaisijana toimi hänen oma levy-yhtiönsä Ilmalaiva Music & Production.. Toinen oman yhtiön kautta tuotettu single ”Kryptoniitti” julkaistiin syyskuussa 2015 ja kolmas ”Savuna ilmaan” tammikuussa 2016. Kaikkosen toinen albumi Hei elämä! julkaistiin tammikuun lopussa 2016.
Marraskuussa 2016 Kaikkonen julkaisi kappaleen ”Taikaa” ja sen englanninkielisen version ”Magic”. Kappale perustuu Kaikkosen lapsuudenystävä Valtteri Bottaksen kuvailemaan tarinaan hänen ja vaimonsa Emilian rakastumisesta. Kaikkonen esitti kappaleen pariskunnan häissä ja levytti sen myöhemmin Bottaksen toiveesta.
Helmikuussa 2017 Kaikkonen julkaisi aiemmasta tyylistään eroavan konetaustaisen kappaleen ”Kiitoradanpää”. Kaikkonen on säveltänyt, sanoittanut, soittanut, tuottanut ja äänittänyt kappaleen. Kappale soi Lahdessa järjestettyjen hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen televisiolähetyksissä Ylen kanavilla lopputekstien ja suomalaisten mitalistien esittelyiden yhteydessä.
Keväällä 2018 Kaikkonen julkaisi kaksi singleä, "Hyvä veli kallein" -kappaleen maaliskuussa ja kesäloman alkamisen tunnelmia kuvaavan "Vuoden paras päivä" -kappaleen toukokuussa.
Kaikkosen terveysongelmista johtunut parin vuoden julkaisutauko katkesi toukokuussa 2020 julkaistuun "Tuhat tarinaa" -singleen. Kappale kertoo Ilpolle lapsuudestakin tutun Nastolan Aurinkolinnan historiasta. Kesällä 2022 julkaistiin "Hunajaa"-single.
Ura > Yksityiselämä

Kaikkonen on opiskellut Metropoliassa kulttuurituottajaksi, ja toimii keväällä 2012 Suomessa aloittaneen FOX -televisiokanavan kanavaäänenä. Lisäksi hän on työskennellyt mallina.
Musiikkiuran ohella Ilpo on toiminut radiojuontajana Radio Voimassa.
Kaikkonen sairastaa selkärankareumaa, mutta hoidettuna sairaus ei vaikuta muusikon työhön.
Kaikkonen sai vuoden 2019 keväällä vasemman puolen kasvohalvauksen, jonka syynä oli todennäköisesti vesirokkovirus. Hän kuitenkin toipui siitä lähes kokonaan.
Idols

Ilpo Kaikkonen osallistui Idols-kilpailun keväällä 2011 esitetylle viidennelle tuotantokaudelle. Helsingin koelauluissa hän esitti Eino Leinon runoon perustuvan ”Väinämöisen laulun”, jolla hän sai puoltoäänen jatkoon kaikilta neljältä tuomarilta. Laulun lisäksi tuomarit kehuivat Ilpon ulkonäköä. Vieraileva tuomari Olli Lindholm sekä vakiotuomari Jone Nikula totesivat hänen muistuttavan Zero Nine -yhtyeen Kepa Salmirinnettä. Teatteriviikonloppuna, kilpailun karsintavaiheessa, Ilpo lauloi muun muassa Elviksen ”Suspicious Minds” ja Sakari Kuosmasen ”Rakkauden haudalla” -kappaleet, edeten semifinaalivaiheeseen, missä tytöt ja pojat kilpailivat vuorotellen omissa ryhmissään.
Kaikkonen oli viidennessä semifinaalissa neljän eniten ääniä saaneen joukossa ja pääsi suoraan finaaleihin, siinä missä muun muassa kilpailun tuleva voittaja Martti Saarinen kisasi finaalipaikastaan vielä kuudennessa semifinaalissa. Ilpo sijoittui lopulta koko kauden neljänneksi, karsiutuen kolmannen finaalikonsertin jälkeen.
Idols > Ilpo Kaikkosen Idolsissa esittämät kappaleet

| Kisanvaihe | Kappale |
| --- | --- |
Koelaulu: ”Väinämöisen laulu”
Teatteriviikonloppu (Rivilaulu): ”Suspicious Minds” (Elvis)
Teatteriviikonloppu (Soololaulu): ”Rakkauden haudalla” (Sakari Kuosmanen)
2. semifinaali (pojat): ”Who Knew” (P!nk)
4. semifinaali (pojat): ”Billie Jean” (Michael Jackson)
5. semifinaali: ”Call Me” (Blondie)
1. finaali: ”Highway Star” (Deep Purple)
2. finaali: ”Paha vaanii” (Marko Haavisto & Poutahaukat)
3. finaali: ”Stairway to Heaven” (Led Zeppelin) ”Maailma on sun” (Tehosekoitin)
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Vol. 1 |  Julkaistu: 9. marraskuuta 2012  Levy-yhtiö: AXR Music  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | – | – |
| Hei elämä! |  Julkaistu: 29. tammikuuta 2016  Levy-yhtiö: Ilmalaiva Music & Production  Formaatti: CD / digitaalinen lataus | #16  | – |
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Single | Latauslista | Singlelista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | ”Hetken vielä nuori” | – | – | – | Hetken vielä nuori -single |
| 2012 | ”Kleinbus” | – | – | 8  | Vol. 1 |
| 2012 | "Terveiset sinne taivaaseen" | – | – | – | Vol. 1 |
| 2013 | "Mannerheimintiellä" | – | – | – | Vol. 1 |
| 2013 | ”Haaveillaan” | – | – | – |  |
| 2013 | ”Ketä pitäs syyttää?” | – | – | – |  |
| 2015 | ”Muistan sen lauantain” | – | – | 58  | Hei elämä! |
| 2015 | ”Kryptoniitti” | – | – | – | Hei elämä! |
| 2016 | ”Savuna ilmaan” | – | – | 61  | Hei elämä! |
| 2016 | ”Taikaa” / ”Magic” | – | – | – |  |
| 2017 | ”Kiitoradanpää” | 28  | – | – |  |
| 2018 | ”Hyvä veli kallein” | – | – | – |  |
| 2018 | ”Vuoden paras päivä” | – | – | – |  |
| 2020 | ”Tuhat tarinaa” | – | – | – |  |
| 2022 | "Hunajaa" | – | – | – |  |
Diskografia > Muut singlet

| Vuosi | Single | Latauslista | Singlelista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | ”Lentokenttä” (Ideaali & Jay Who? mukana Ilpo Kaikkonen) | 20  | – | – | — |
| 2017 | ”10+” (Jussi Kuoma mukana Ilpo Kaikkonen) | – | – | – | — |
Diskografia > Musiikkivideot

Kleinbus (Ohj. Petri Lahtinen )
Terveiset sinne taivaaseen (Ohj. Jani Mahkonen)
Haaveillaan (Ohj. Kimi Nordström)
Kryptoniitti (Ohj. Jani Mahkonen)
Kiitoradanpää (Ohj. Pasi Jääskeläinen ja Ilpo Kaikkonen)
Tuhat tarinaa (Ohj. Kimmo Ylä-Mononen)
Aiheesta muualla

Ilpo Kaikkosen viralliset verkkosivut
Ilpo Kaikkosen esittely Dexviihde-ohjelmatoimiston sivuilla
Ilpo Kaikkosen Idols-kilpailijaesittely[vanhentunut linkki]
Jukka Sulalampi

Jukka Keijo Tapio Sulalampi (s. 21. tammikuuta 1959 Hyvinkää) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Sulalampi voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1979 , edellisenä vuonna hän oli ollut pronssilla kuten oli myös mestaruuden jälkeisenä vuonna. Hänen ennätyksensä matkalla oli 21,55 .
Jukka Sonninen

| Jukka Sonninen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. lokakuuta 1960 (ikä 63) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1984–2020
Komentajuudet:  Kainuun prikaati 2012–2015
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Kunniamerkit:  SL K Sot.am
Ylennykset:  eversti 2007 prikaatikenraali 2014 kenraalimajuri 2019
Jukka Tapio Sonninen (s. 26. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kenraalimajuri evp. Hän toimi Puolustusvoimien koulutuspäällikkönä 2015–2020 ja vastasi erityisesti Koulutus 2020 -uudistuksen suunnittelusta ja käyttöönotosta.
Sonninen suoritti upseerin tutkinnon vuonna 1984. Hän toimi urallaan muun muassa Kainuun prikaatin komentajana, Pääesikunnan suunnitteluosaston apulaisosastopäällikkönä sekä pioneeri- ja suojelutarkastajana.
Jalkapallon A-sarjan kausi 1935

| A-sarjan kausi 1935 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  8
Ajankohta:  5. toukokuuta− 29. syyskuuta
Mestari:  HPS 3. Mestaruussarjan mestaruus 8. Suomen mestaruus
Toinen sija:  HIFK
Kolmas sija:  Toverit
Pudonneet joukkueet:  VIFK ÅIFK
Ottelut:  56
Maalit:  238 (4,3 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Aatos Lehtonen (13) Nuutti Lintamo (13)
Suurin kotivoitto:  HIFK−ÅIFK 7−0
Suurin vierasvoitto:  Sudet−HIFK 0−7
Eniten maaleja ottelussa:  VIFK−ÅIFK 7−3
Kokonainen yleisömäärä:  69 848
Yleisökeskiarvo:  1 247
Alempi sarjataso:  B-sarja
  ← 1934 :  1936 → 
Jalkapallon A-sarjan kausi 1935 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan (1930–1935 A-sarja tai Suomen sarja) kuudes kausi. Kaudella 1935 A-sarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
A-sarjan ja Suomen mestaruuden voitti HPS, joka varmisti kahdeksannen mestaruutensa toiseksi viimeisessä ottelussa 21. syyskuuta, kun se voitti HIFK:n Paavo Virtasen, Eero Ronkasen, Viljo Kuhlbergin ja Pentti Larvon maaleilla 4–0. HPS sai omaksi Turun Sanomien Palloliitolle vuonna 1925 lahjoittaman Karhunpyytäjäpatsaan. Viimeisiksi sijoittuneet VIFK ja ÅIFK putosivat Itä–Länsi-sarjaan.
A-sarjan maalikuninkuuden kaudella 1935 jakoivat HJK:n Aatos Lehtonen ja VPS:n Nuutti Lintamo 13 maalilla. A-sarjan yleisömäärä kaudella 1935 oli yhteensä 69 848 henkeä eli keskimäärin 1 247 katsojaa ottelua kohti. Yleisömäärä oli Mestaruussarjan uusi yleisöennätys.
Joukkueet

A-sarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1934 ja kaksi nousijaa kauden 1934 B-sarjasta. B-sarjan loppusarjan kaksi parasta, VPS ja VIFK, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet TPS:n ja UL:n.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Helsingfors IFK (HIFK): Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (HJK): Helsinki
Helsingin Palloseura (HPS): Helsinki
Helsingin Toverit (Toverit): Helsinki
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Vasa IFK (VIFK): Vaasa
Viipurin Sudet (Sudet): Viipuri
Åbo IFK (ÅIFK): Turku
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HPS (M) | 14 | 11 | 0 | 3 | 38 | 15 | +23 | 22  |
| 2 | HIFK | 14 | 8 | 1 | 5 | 41 | 28 | +13 | 17  |
| 3 | Toverit | 14 | 7 | 1 | 6 | 28 | 26 | +2 | 15  |
| 4 | HJK | 14 | 6 | 2 | 6 | 32 | 26 | +6 | 14  |
| 5 | VPS | 14 | 6 | 2 | 6 | 27 | 27 | 0 | 14  |
| 6 | Sudet | 14 | 7 | 0 | 7 | 31 | 34 | −3 | 14  |
| 7 | VIFK (P) | 14 | 3 | 3 | 8 | 29 | 37 | −8 | 9  |
| 8 | ÅIFK (P) | 14 | 3 | 1 | 10 | 12 | 45 | −33 | 7  |
Lähde: Jalkapallokirja 1936
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | HPS | HIFK | HT | HJK | VPS | SUD | VIFK | ÅIFK |
| HPS  |   | 4–1  | 1–2  | 1–3  | 5–1  | 4–0  | 3–1  | 1–0 |
| HIFK  | 0–4  |   | 1–2  | 1–0  | 4–0  | 4–2  | 4–3  | 7–0 |
| Toverit  | 2–3  | 4–0  |   | 2–4  | 2–0  | 2–3  | 1–3  | 2–3 |
| HJK  | 0–1  | 4–5  | 2–3  |   | 2–2  | 2–1  | 4–2  | 6–1 |
| VPS  | 1–0  | 3–1  | 3–0  | 3–0  |   | 1–5  | 2–3  | 5–0 |
| Sudet  | 1–4  | 0–7  | 1–2  | 1–3  | 4–2  |   | 4–2  | 3–0 |
| VIFK  | 2–3  | 1–5  | 2–2  | 2–2  | 1–1  | 0–2  |   | 7–3 |
| ÅIFK  | 1–4  | 1–1  | 0–2  | 1–0  | 0–3  | 1–4  | 1–0  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1935; Jalkapallokirja 1936
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Suomen mestarit

| Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- |
|  Risto Rinne (mv) | 9 | 0 |
|  William Kanerva | 13 | 1 |
|  Aulis Koponen | 11 | 2 |
|  Pentti Larvo | 14 | 10 |
|  Vilho Lehto | 14 | 0 |
|  Kaarlo Oksanen | 14 | 0 |
|  Eero Ronkanen | 12 | 8 |
|  Lauri Sinikari | 13 | 0 |
|  Yrjö Sotiola | 14 | 6 |
|  Max Viinioksa | 14 | 1 |
|  Paavo Virtanen | 12 | 5 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1981; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Oiva Laine (mv, 5/0), Viljo Kuhlberg (6/3) ja Leo Laaksonen (3/0).
Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut

| AFC Asian Cup |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 2023 
 Mestaruuspokaali.
Laji:  jalkapallo
Perustettu:  1956
Joukkueita:  24 lopputurnauksessa 47 karsintoihin oikeutettua
Hallitseva mestari:   Qatar (2023)
Eniten mestaruuksia:   Japani (4)
Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut (AFC Asian Cup) on Aasian jalkapalloliiton (AFC) järjestämä jalkapalloturnaus, johon Aasian parhaat miesten jalkapallomaajoukkueet kokoontuvat joka neljäs vuosi kamppailemaan Aasian-mestaruudesta. Se on Copa Américan jälkeen maailman toiseksi vanhin jalkapallon maanosamestaruuskilpailu.
Aasian-mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1956 Hongkongissa. Alun perin kesäolympialaiset ja jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut oli suunniteltu samana vuonna Aasian-mestaruuskilpailujen kanssa, AFC päätti siirtää kilpailut vähemmän ruuhkaiseen sykliin. Vuoden 2004 jälkeen turnaus järjestettiin seuraavan kerran vuonna 2007. Sen jälkeen se on järjestetty tavallisesti neljän vuoden välein.
Kilpailun menestynein maa on ollut Japani, joka on saavuttanut niissä neljä mestaruutta ja kerran hopeaa. Hallitseva Aasian-mestari on Qatar.
Turnausjärjestelmä

Vuonna 2019 turnaus laajennettiin 16 joukkueesta 24 joukkueeseen, noudattaen samaa turnausjärjestelmää kuin Euroopan-mestaruuskilpailut. Lopputurnaukseen pääsevät 24 maata jaetaan kuuteen neljän joukkueen alkulohkoon. Pudotuspeleihin, jotka koostuvat neljännesvälieristä, puolivälieristä, välieristä ja loppuottelusta, pääsevät jokaisen lohkon ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet joukkueet sekä neljä parasta lohkokolmosta.
Lopputurnaukseen pääsevät joukkueet ratkaistaan karsinnoissa, jotka toimivat samalla myös maailmanmestaruuskilpailujen karsintoina. Lopputurnauksen isäntäjoukkue pääsee lopputurnaukseen ilman karsintaa.
Kisat ja mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kisat | Isäntämaa |  | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |  | Pronssiottelu / Muut välieräjoukkueet | Pronssiottelu / Muut välieräjoukkueet | Pronssiottelu / Muut välieräjoukkueet |  | Joukkueet |
| Kisat | Isäntämaa |  | Mestari | Tulos | Hopeaa |  | Pronssia | Tulos | 4. sija |  | Joukkueet |
| 1956 |  Hongkong |  |  Etelä-Korea | Täyskierrosturnaus |  Israel |  |  Hongkong | Täyskierrosturnaus |  Etelä-Vietnam |  | 4 |
| 1960 |  Etelä-Korea |  |  Etelä-Korea | Täyskierrosturnaus |  Israel |  |  Kiinan tasavalta | Täyskierrosturnaus |  Etelä-Vietnam |  | 4 |
| 1964 |  Israel |  |  Israel | Täyskierrosturnaus |  Intia |  |  Etelä-Korea | Täyskierrosturnaus |  Hongkong |  | 4 |
| 1968 |  Iran |  |  Iran | Täyskierrosturnaus |  Burma |  |  Israel | Täyskierrosturnaus |  Kiinan tasavalta |  | 5 |
| 1972 |  Thaimaa |  |  Iran | 2–1 ja. |  Etelä-Korea |  |  Thaimaa | 2–2 ja. (5–3 rp.) |  Khmerin tasavalta |  | 6 |
| 1976 |  Iran |  |  Iran | 1–0 |  Kuwait |  |  Kiina | 1–0 |  Irak |  | 6 |
| 1980 |  Kuwait |  |  Kuwait | 3–0 |  Etelä-Korea |  |  Iran | 3–0 |  Pohjois-Korea |  | 10 |
| 1984 |  Singapore |  |  Saudi-Arabia | 2–0 |  Kiina |  |  Kuwait | 1–1 ja. (5–3 rp.) |  Iran |  | 10 |
| 1988 |  Qatar |  |  Saudi-Arabia | 0–0 ja. (4–3 rp.) |  Etelä-Korea |  |  Iran | 0–0 ja. (3–0 rp.) |  Kiina |  | 10 |
| 1992 |  Japani |  |  Japani | 1–0 |  Saudi-Arabia |  |  Kiina | 1–1 ja. (4–3 rp.) |  Arabiemiirikunnat |  | 8 |
| 1996 |  Yhdistyneet arabiemiraatit |  |  Saudi-Arabia | 0–0 ja. (4–2 rp.) |  Arabiemiirikunnat |  |  Iran | 1–1 ja. (3–2 rp.) |  Kuwait |  | 12 |
| 2000 |  Libanon |  |  Japani | 1–0 |  Saudi-Arabia |  |  Etelä-Korea | 1–0 |  Kiina |  | 12 |
| 2004 |  Kiina |  |  Japani | 3–1 |  Kiina |  |  Iran | 4–2 |  Bahrain |  | 16 |
| 2007 |  Indonesia  Malesia  Thaimaa  Vietnam |  |  Irak | 1–0 |  Saudi-Arabia |  |  Etelä-Korea | 0–0 ja. (6–5 rp.) |  Japani |  | 16 |
| 2011 |  Qatar |  |  Japani | 1–0 ja. |  Australia |  |  Etelä-Korea | 3–2 |  Uzbekistan |  | 16 |
| 2015 |  Australia |  |  Australia | 2–1 ja. |  Etelä-Korea |  |  Arabiemiirikunnat | 3–2 |  Irak |  | 16 |
| 2019 |  Yhdistyneet arabiemiraatit |  |  Qatar | 3–1 |  Japani |  |  Iran ja  Arabiemiraatit |  Iran ja  Arabiemiraatit |  Iran ja  Arabiemiraatit |  | 24 |
| 2023 |  Qatar |  |  Qatar | 3–1 |  Jordania |  |  Iran ja  Etelä-Korea |  Iran ja  Etelä-Korea |  Iran ja  Etelä-Korea |  | 24 |
| 2027 |  Saudi-Arabia |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 24 |