stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mertaranta ja legendat

| Mertaranta ja legendat |
| --- | --- |

Kestoaika:  60 minuuttia
Pääosissa:  Antero Mertaranta
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  TV5
Esitetty:  10. helmikuuta 2016 – 14. maaliskuuta 2017
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuottaja(t):  Suvi Oja-Heiniemi
Vastaava(t) tuottaja(t):  Martti Sivonen Katja Santala / TV5
Ohjaaja(t):  Jenny Nyroos
Käsikirjoittaja(t):  Jani Uotila Jonni Aho
Leikkaaja(t):  Mikko Niittymäki Tatu Seppänen Jaakko Kakko Ilkka Nurmi
Kuvaaja(t):  Jussi Häyhä Rene Korpela Simo Viitanen Matias Ziemann
Tuotantoyhtiö(t):  Banijay Finland
Aiheesta muualla
IMDb 
Mertaranta ja legendat on 10. helmikuuta 2016 TV5-kanavalla alkanut TV-ohjelma, jota isännöi Antero Mertaranta. Ohjelmassa Mertaranta kutsuu kahdeksan menestynyttä uransa lopettanutta suomalaisurheilijaa Vierumäelle muistelemaan kunkin uraa ja merkittävimpiä hetkiä.
Ohjelman jokaisessa jaksossa käsitellään aina yhden urheilijan uraa ja kyseinen urheilija järjestää muille jotakin tekemistä. Ohjelmaan ensimmäisellä kaudella esiintyvät maastohiihtäjät Marja-Liisa Kirvesniemi ja Jari Isometsä, mäkihyppääjä Toni Nieminen, pituushyppääjä Tommi Evilä, uimarit Hanna-Maria Seppälä ja Jani Sievinen, suunnistaja Minna Kauppi ja jääkiekkoilija Timo Jutila.
Sarjan toinen kausi alkoi 24. tammikuuta 2017.
Jaksot > 1. kausi

| Jakso | Päivän legenda | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marja-Liisa Kirvesniemi | 10. helmikuuta 2016 |
| 2. | Toni Nieminen | 17. helmikuuta 2016 |
| 3. | Tommi Evilä | 24. helmikuuta 2016 |
| 4. | Hanna-Maria Seppälä | 2. maaliskuuta 2016 |
| 5. | Jani Sievinen | 9. maaliskuuta 2016 |
| 6. | Minna Kauppi | 16. maaliskuuta 2016 |
| 7. | Jari Isometsä | 23. maaliskuuta 2016 |
| 8. | Timo Jutila | 30. maaliskuuta 2016 |
Jaksot > 2. kausi

| Jakso | Päivän legenda | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Janne Ahonen | 24. tammikuuta 2017 |
| 2. | Makwan Amirkhani | 31. tammikuuta 2017 |
| 3. | Heli Rantanen | 7. helmikuuta 2017 |
| 4. | Marko Jantunen | 14. helmikuuta 2017 |
| 5. | Laura Lepistö | 21. helmikuuta 2017 |
| 6. | Minna Tervamäki | 28. helmikuuta 2017 |
| 7. | Sami Kapanen | 7. maaliskuuta 2017 |
| 8. | Leo-Pekka Tähti | 14. maaliskuuta 2017 |
Virmasveden alue

| Virmasveden alue  (2>  jakovaihe: 14.72) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
1. jakovaihe:  Rautalammin reitin valuma−alue (14.7)
2. jakovaihe:  Virmasveden alue (14.72)
Vesistöjako:  Niiniveden alue (14.721), Iisveden–Virmasveden alue (14.722), Kukertaisjoen valuma-alue (14.723), Kuttajärven alue (14.724), Keihäsjoen valuma-alue (14.725), Inganjoen valuma-alue (14.726), Kivijoen valuma-alue (14.727), Petäjäjoen valuma-alue (14.728), Tervajoen valuma-alue (14.729)
Lasku-uoma:  Nokisenkoski Miekkaveteen
Vesistöreitti:  ←Konneveden alue ←Niiniveden alue ←Iisveden–Virmasveden alue ←Nilakan alue ←Pielaveden alue ←Koivujärven valuma-alue
Laskupaikka:  Koskelovesi–Miekkavesi
Koordinaatit:  62°42′43″N, 26°52′44″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  4 205,11 km²  
Järvisyys:  20,5 % 
Jakovaiheen alue:  1 046,75 km²  
Alueen pituus:  70 km  
Alueen leveys:  30 km  
Pääuoma:  39 km  
Suurin virtaama:  111 m³/s (HQ) 
Keskiylivirtaama:  62,84 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  33 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  20,66 m³/s (MNQ) 
Pienin virtaama:  4,4 m³/s (NQ) 
 fiRautalammin reitin valuma-alueen purkautumiskohta 
Virmasveden alue (vesistöaluetunnus 14.73) on Kymijoen vesistössä (14) Rautalammin reitin valuma-alueessa (14.7) sijaitseva toisen jakovaiheen vesistöalue. Se muodostaa Rautalammin reitin valuma-alueen pääuoman keskijuoksun, jonka pituus on 39 kilometriä . Valuma-alueen alin järvi on Niinivesi, jonka lasku-uoma on Nokisenkoski.
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Virmasveden alueen vesistöalue muodostaa 18 % Rautalammin reitin 5 768 neliökilometrin valuma-alueesta. Virmasveden alueen valuma-alueen pinta-ala on 4 205 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,50 %. Vesistöalueen oma pinta-ala on 1 047 neliökilometriä ja järvisyys 26,44 %. Alue on noin 70 kilometriä pitkä ja 30 kilometriä leveä. Alueen alarajana on Niiniveden luusuasta alkava Nokisenkoski, joka virtaa Miekkaveteen. Pieni osa vedestä virtaa 20 kilometrin päässä Kiesimästä Kiesimän kanavan kautta Pohjois-Konneveteen. Vesistöalue sijaitsee kokonaan Pohjois-Savossa. Virmasveden alue on Kymijoen valuma-alueen ja siellä Rautalammin reitin valuma-alueen reunalla. Kaakossa on vedenjakajan takana Vuoksen vesistön (04) Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Muualla sitä ympäröi Rautalammin reitin valuma-alueen toisen jakovaiheen vesistöalueet. Ne ovat etelässä Suonenjoen valuma-alueen (14.78), idässä Tallusjärven valuma-alueen (14.77) vesistöalueet, lännessä sekä Konneveden alueen (14.71) että Kerkonjoen valuma-alueen (14.76), pohjoisessa Nilakan alueen (14.73) vesistöalueet.
Yleistä > Pääuoma

Rautalammin reitin pääuoma eli päävesistöreitti on kuvailtu tarkemmin omassa artikkelissa (yllä). Tässä keskitytään kuvailemaan vain Konneveden alueen vesistöreitin osuutta. Vesistöreitin pääreitti saapuu vesistöalueelle Nilakan Äyskoskesta, joka laskee Rasvankiin ja jatkaa siitä järvireitillä Iisvedestä Niiniveteen ja laskee vuorostaan Nokisenkoskessa Konneveden alueen (14.71) Miekkaveteen. Pääuoman Virmasveden alueen osuus on kartasta mitattuna 39 kilometriä .
Yleistä > Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen esitetyssä järjestyksessä. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen. Lihavoidut linkit kuuluvat Rautalammin pääreittiin :
Niiniveden alue (14.721) ← Kerkonjoen valuma-alue (14.76) | → Konneveden alue (14.71)
Iisveden–Virmasveden alue (14.722) ← Nilakan alue (14.73), Suonenjoen valuma-alue (14.78) ja Tallusjärven valuma-alue (14.77)
Tervajoen valuma-alue (14.729)
Petäjäjoen valuma-alue (14.728)
Kuttajärven alue (14.724)
Keihäsjoen valuma-alue (14.725)
Inganjoen valuma-alue (14.726)
Kivijoen valuma-alue (14.727)
Kukertaisjoen valuma-alue (14.723)
Yleistä > Kanavia, patoja ja vesivoimalaitoksia

Keiteleen kautta kulkee laivareitti, joka jatkuu Pielavedelle asti. Reittiin sisältyy Kiesimän kanava Keiteleestä Kiesimään, Kerkonkosken kanava Kiesimästä Niiniveteen, Säynätsalmen kanava Niinivedestä Iisveteen ja Kolun kanava Rasvangista Nilakkaan. Myös Kuttakosken kanava Virmasvedestä Kuttajärveen liittyy lyhyeen sivureittiin. Niiniveden ja Iisveden välinen Tervolan kanava on tarkoitettu pienveneliikenteelle.
Talluksenjärven valuma-alueen vedenkorkeuksia säännöstellään lasku-uomien pohjapadoilla. Toinen pato sijaitsee Savikoskessa ja toinen Alajoella.
Vesistöalueen rakenne > Vesistöalueella sijaitsevia pääuoman sivu-uomia

Sarakkeessa ”Etäisyys Siikakoskelle” olevat luvut esittävät pääreitin kohtaa kilometreinä Konneveden luusuasta Kellanvirran Siikakoskelta. Matkaa Kymijoen suistoon merelle on 328 kilometriä ja lopuksi Konneveden luusualle Siikakosken niskalle 54 kilometriä lisää. Merelle on siten yhteensä 382 kilometriä . ”Joen pituus” tarkoittaa sivu-uoman pääuoman kokonaispituutta. Jos arvon edessä on tähti (*), on kyseessä vain lasku-uoman alajuoksun pituus. Virtaamalla tarkoitetaan sivu-uoman keskivirtaamaa (MQ). Taulukon lähteet on esitetty viimeisen taulukon alla, ja niitä on tarkennettu rivin oikeassa sarakkeessa tietokohtaisesti.
| lasku-uoman nimi   | pääuoman kohta   | etäisyys Siikakoskelle (km) | joen pituus (km) | virtaama (MQ) (m³/s) | valuma- alue (km²) | lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Konneveden Siikakoskelta, Saraaveden ja Päijänteen kautta Kymijokeen ja siitä Suomenlahteen, tulee  matkaa yhteensä 382 km.
| Kerkonjoki | Niinivesi | 58 | 46 | 1,9 | 246 | 3,3,3,1,1,2 |  |
| Sahinjoki | Niinivesi | 68 |  |  | 27 | 3,3,3,–,–,4 |  |
| Kukertaisjoki | Niinivesi | 85 |  |  | 68 | 3,3,3,–,–,2 |  |
| Myllyoja | Niinivesi | 73 |  |  | 14 | 3,3,3,–,–,4 |  |
| Suonenjoki | Iisvesi | 59 | 38 | 2,6 | 337 | 3,3,3,1,1,2 |  |
| Tervajoki | Virmasvesi | 72 |  |  | 17 | 3,3,3,–,–,2 |  |
| Petäjäjoki | Virmasvesi | 81 | 20 |  | 126 | 3,3,3,1,–,2 |  |
| Kuttakosken kanava | Virmasvesi | 83 |  |  | 225 | 3,3,3,–,–,2 |  |
| Savikoski (Talluksen reitti) | Virmasvesi | 82 | 38 | 3,3 | bif. 419 | 3,3,3,1,1,2 |  |
| Alajoki (Talluksen reitti) | Rasvanki | 75 |  | 0,6 | bif. 419 | 3,3,3,–,1,2 |  |
| Kolun kanava | Rasvanki | 84 | 2 |  |  | 3,3,3,3,–,– |  |
Virmasveden yläpuoella sijaitsee Nilakka, joka laskee Huuhtajankosken, Koskilammen ja Äyskosken  kautta Rasvankiin. Jokiosuus on 3,5 km pitkä.
Lähteet: 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet , 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä
Vesistöalueen rakenne > Järviä

Virmasveden alueen mahtijärvet ovat Niinivesi (75,66 km²), Iisvesi, Virmasvesi ja Rasvanki. Muita suuria tai merkittäviä järviä esiintyy sivujokien latvoilla. Sellaisia ovat esimerkiksi Niiniveden alueen yläjuoksulla sijaitsevat Kiesimä (11,11 km²), Sonkari (25,25 km²) ja Vesantojärvi (5,63 km²). Virmasveteen laskevien jokien latvajärvet ovat edellisiä pienempiä, mutta maininnan arvoisia ovat esimerkiksi Iso-Rasti (2,74 km²), Pitkä-Petäinen (0,90 km²), Kakkisenjärvi (1,93 km²), Kangas-Petäinen (0,92 km²), Kivijärvi (1,87 km²), Petäinen (1,95 km²), Iso-Lauas (6,11 km²) ja Kuttajärvi (10,66 km²). Vaikka Tallusjärven valuma-alue on erikseen käsiteltävää valuma-aluetta, voidaan lähimmät järvet mainita, koska ne laskevat heti tähän vesistöalueeseen: Ahveninen ja Hirvijärvi (32,88 km²) ja Tallusjärvi (22,10 km²).
Nasir al-Din Tusi

| Nasir al-Din Tusi> خواجه نصیر طوسی |
| --- | --- |
 Nasir al-Din Tusi iranilaisessa vuoden 1956 postimerkissä
Henkilötiedot
Koko nimi:  خواجه نصیر طوسی
Syntynyt: 1201 Tusi, Persia
Kuollut: 25. kesäkuuta 1274 Bagdad, Persia
Arvonimi: Khwaja (käännä suomeksi)
Koulutus ja ura
Instituutti:  Maraghan observatorio
Oppilaat:  Abd al-Karim Ibn Tawus, Najm al-Dīn al-Qazwīnī al-Kātibī, Qutb al-Din al-Shirazi, Al-Hilli (käännä suomeksi), Ibn al-Fuwati, Shams al‐Dīn al‐Bukhārī (käännä suomeksi) ja Hasan ibn Muḥammad Astarābādī (käännä suomeksi)
Tutkimusalue:  filosofia, teologia, matematiikka, tähtitiede, fysiikka
Tunnetut työt:  evoluutio, massan säilymislaki, pallotrigonometria
Nasir al-Din Tusi (pers. ‏خواجه نصیر طوسی‎; 1201 –  1274) oli persialainen filosofi. Hänen alaansa olivat filosofia, poliittinen teoria, teologia, matematiikka, tähtitiede ja fysiikka. Tusi kirjoitti lukuisia tieteellisiä teoksia.
Nuoruus ja opinnot

Nasir al-Din Tusi syntyi 1201 Tusin kaupungissa Persiassa (nykyisen Iranin alueella). Hänen äidinkielensä oli persia. Hänen isänsä oli islamilaisen tuomioistuimen tuomari. Hän aloitti kotikaupungissaan opintonsa islamilaisten tieteiden ja niihin liittyvän arabian kielen parissa. Myöhemmin hän kirjoitti tuotantonsa sekä arabiaksi että persiaksi. Hän kuului islamin šiialaiseen suuntaukseen ja sen valtavirtaan, 12-šiialaiseen haaraan. Elämänsä aikana hän kuitenkin oleskeli paljon ismaliittisen suuntauksen parissa. 12-vuotiaana hän siirtyi opiskelemaan Nišapuriin. Siellä hän keskittyi matematiikkaan ja luonnontieteisiin. Lakitiedon ja tähtitieteen opintoja varten hän siirtyi  uusiin koulukaupunkeihin.
Tähtitieteilijänä

Nasir al-Din Tusi tarvitsi elämässään  diplomaatin taitoja. Islamilainen imperiumi mureni hänen silmiensä edessä, kun mongolivalloittajat tuhosivat Bagdadin ja murhasivat viimeisen abbasideihin kuuluneen kalifin vuonna 1258. Tusi hankkiutui läheisiin väleihin valloittajien kanssa. Tusi toimi ensimmäisenä tähtitieteilijänä Lähi-idän valloittaneen Hülegü-kaanin rakentamassa observatoriossa Maraghassa. Hän teki tarkkoja taulukkoja taivaankappaleiden liikkeistä. Nasir al-Din Tusia pidetään yhtenä merkittävimmistä tähtitieteilijöistä ennen Nikolaus Kopernikusta.
Planeettojen tutkimusta

Tusi havaitsi observatoriossaan, että taivaankappaleiden liikkeet eivät noudata tarkkaa ympyrää. Hän loi nimellä Tusi-pari tunnetun teoreeman, että kahden sisäkkäisen pallon pyörimisliike voi tuottaa lineaariselta vaikuttavaa liikettä. Sillä voitiin selittää planeettajärjestelmässä havaitut ilmiöt. Tusin luoma koulukunta pysyi silti Aristoteleen esittämässä maakeskisessä näkemyksessä, mutta koulukunnan matemaattiset laskelmat kehitettiin uudenaikaisiksi.
Tusi esitti myös alkeellisia ajatuksia evoluutiosta 600 vuotta ennen Charles Darwinia.selvennä
Nasir al-Din Tusi kuoli Bagdadissa 25. kesäkuuta 1274 muutettuaan sinne vain muutamaa kuukautta aikaisemmin.
Aiheesta muualla

Encyclopædia Britannica: Nasir al-Din al-Tusi (englanniksi)
Islamic Philosophy Online (englanniksi)
The Internet Encyclopedia of Philosophy  (englanniksi)
School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tusi's Views on Evolution (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Tusin pari: pallon sisällä liikkuvan pallon liike tuottaa suoraviivaisen liikkeen. Kopernikus piirsi samanlaisen kuvion, mutta ei ole todisteita siitä, että hän olisi tuntenut Tusin kirjoitusta asiasta.
Renault Master

Renault Master on Renault’n vuodesta 1980 lähtien valmistama suurikokoinen pakettiautomalli, joka korvasi Renault Super Goéletten.
Renault Master I (1980–1997)

| Renault Master I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Renault
Valmistusvuodet:  1980–1997
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi
Edeltäjä:  Renault Super Goélette
Seuraaja:  Renault Master II
Teknisesti samankaltaisia:  Renault Messenger
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,0–2,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Ensimmäisen sukupolven Master esiteltiin vuonna 1980 seuraajaksi vanhentuneelle Super Goélettelle, jolla oli ikää jo 15 vuotta. Samaan aikaan markkinoille tuli myös pienemmän kokoluokan Trafic. Mallia valmistettiin Renault’n uudella tehtaalla Ranskan Batillyssa.
Masteriin perustuvaa kevytkuorma-autoa myytiin vuosina 1982–1993 nimellä Renault B-sarja, tämän jälkeen vuoteen 1999 saakka Renault Messenger -nimisenä.
Ainoana moottorivaihtoehtona oli aluksi Fiatin 2,5-litrainen dieselmoottori. Vuonna 1984 siitä tuli saataville myös 2,1 litran versio. Pieniä määriä valmistettiin myös 2,0- ja 2,2-litraisilla bensiinimoottoreilla varustettuina. 2,5-litraisesta dieselistä tuli vuonna 1990 paranneltu versio, joka oli iskutilavuudeltaan hieman aiempaa suurempi. Kaikkien moottorien yhteydessä oli voimansiirtona viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
Renault Master II (1997–2010)

| Renault Master II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Brasilia  Ranska
Valmistaja:  Renault
Valmistusvuodet:  1997–2010
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Renault Master I
Seuraaja:  Renault Master III
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan Interstar I Opel Movano A Renault Mascott
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,2–2,8 l
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen robotti
Toisen sukupolven Master tuli markkinoille vuonna 1997, ja se valittiin Vuoden pakettiautoksi 1998. Samaan aikaan esiteltiin sisarmalliksi Opel Movano ja toinen sisarmalli on vuonna 2002 esitelty Nissan Interstar. Euroopassa myytävät autot valmistettiin Ranskan Batillyssa. Auto oli paljon edeltäjäänsä pehmeämmin ja nykyaikaisemmin muotoiltu. Masteria valmistettiin pakettiauton lisäksi myös pikkubussiversiona ja lava-autona. Saatavilla oli kaksi eri akseliväliä ja korikorkeutta. Pikkubussia valmistettiin vain pidemmällä akselivälillä. Masteriin perustuvaa kevytkuorma-autoa myytiin nyt nimellä Renault Mascott.
Moottorivaihtoehtoina olivat 2,2-, 2,5- ja 2,8-litraiset dieselmoottorit. Saatavana oli viisi- ja kuusivaihteisten manuaalivaihteistojen lisäksi myös kuusiportainen Quickshift-robottivaihteisto.
Vuonna 2003 Master sai sisarmalliensa tapaan perusteellisen kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkonäköä muutettiin enemmän Traficia muistuttavaksi. Autoon tuli täysin uudet puskurit, ajovalot ja etusäleikkö. Sisällä ohjauspyörä ja kojelauta vaihdettiin uusiin.
Renault Master III (2010–)

| Renault Master III |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Brasilia  Ranska
Valmistaja:  Renault
Valmistusvuodet:  2010–2024
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto umpikoriauto
Edeltäjä:  Renault Master II
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan Interstar II Opel Movano B
Tekniset tiedot
Kuormatila:  8–17 m³
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,3 l
Teho:  110–165 hv
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  etuveto takaveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen robotti
Mitat
Kolmannen sukupolven Master esiteltiin vuonna 2010. Nissanin mallin nimenä oli alun perin NV400. Master on nyt ensimmäistä kertaa saatavana myös takavetoisena mallina. Saatavana on neljä eri akselipituutta ja kolme korkeutta. Pakettiauton lisäksi valmistetaan seitsenpaikkaista kaksikäyttöauto Crew Vania, pikkubussi Busia (16 tai 17 istuinta) sekä pakettiauton ja bussin yhdistelmämalli Combia (6 tai 9 istuinta). Valittavana on myös normaali tai jatko-ohjaamollinen lava-auto sekä erillisellä tavaratilalla varustettu umpikoriauto. Tavaratilaa on korimallista riippuen 8–17 kuutiometriä.
Moottorina on 2,3-litrainen dieselmoottori, josta oli aluksi tarjolla viisi tehovaihtoehtoa: 2,3 dCi (110/125/150 hv) sekä 2,3 dCi Twin Turbo (135/165 hv). Twin Turboissa on vakiona start/stop-järjestelmä. Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusiportainen Quickshift-robottivaihteisto.
Vuonna 2014 Masteriin tuli uusi etusäleikkö, jossa on samanlainen vaakasuuntainen musta lista kuin samana vuonna esitellyssä uudessa Traficissa.
Pakettiauton vakiovarustukseen kuuluu kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, ESP, teräsvanteet osittain peittävin pölykapselein, sähköikkunat edessä, ikkunaton liukuovi matkustajan puolella, ikkunaton väliseinä, manuaali-ilmastointi, lämmitettävät sähköpeilit, kauko-ohjattava keskuslukitus, vakionopeudensäädin, radio, Bluetooth-järjestelmä, jäähdytettävä hansikaslokero sekä lämmitettävä neljässä suunnassa säädettävä kuljettajan istuin.
Master NAVI+ -kampanjamalleissa on normaalin varustuksen lisäksi Renault R-Link Evo -navigointi- ja multimediajärjestelmä sekä peruutustutka ja -kamera.
Vuonna 2019 Masteria uudistettiin perusteellisemmin ja sen ulkoasua muokattiin vastaamaan uusia Renault-henkilöautomalleja. Sisällä kojelauta on uusi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault Master Wikimedia Commonsissa
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset: Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset: 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset: Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset: 4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset: Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät: 10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault: A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport: Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit: Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot: Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki: Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors: SM3 | SM5 | SM7
Toisen sukupolven facelift-malli.
Renault Master Combi
Kolmannen sukupolven facelift-malli (2014).
Kolmannen sukupolven facelift-malli (2019).
Lauri Härö

Lauri Härö, 1922
Lauri Jaakoppi Härö (8. kesäkuuta 1899 Mäntyharju – 30. maaliskuuta 1980) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti vuoteen 1922 Viipurin Reipasta ja sittemmin Kotkan Intoa.
Härö karsiutui Pariisin olympialaisissa 1924 alkuerissä 100 ja 200 metrin juoksussa. Hän edusti Suomea myös maaottelutasolla. 100 metrin ennätyksensä 10,8 hän juoksi Helsingissä 23. syyskuuta 1923 ja 200 metrin ennätyksensä 22,2 Lahdessa 7. lokakuuta 1923. Vuonna 1920 hän juoksi ensimmäisenä suomalaisena 60 metriä alle 7 sekunnissa.
Härö saavutti Kalevan kisoissa 100 metrillä kultaa 1920, 1921, 1922 ja 1923 sekä hopeaa 1925. 200 metrillä hän sai kultaa 1923, hopeaa 1921 ja 1922 sekä pronssia 1920 ja 1925.
Härö tunnettiin lempinimellä ”Pippuri-Lasse”. Juostessaan hän puristi nyrkeissään niin sanottuja sisukapuloita.
Härö toimi urheilu-uransa jälkeen Metsähallituksen ylimetsänhoitajana.
Ilmari Helle

Ilmari Herbert Helle (alk. Henriksson, 16. tammikuuta 1900 Mäntsälä – 4. maaliskuuta 1940 Keihäsniemi, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti urallaan aluksi kotiseutunsa seuraa Mäntsälän Veli ja myöhemmin muun muassa Helsingin Kisa-Veikkoja ja Turun Urheiluliittoa.
Helle oli 1920-luvun puolivälissä Suomen paras pikajuoksija. Hän saavutti kolme Suomen mestaruutta 100 metrillä vuosina 1925, 1926 ja 1927. Hän saavutti voiton vuonna 1925 Helsingissä ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 100 metrillä ja uusi voittonsa kaksi vuotta myöhemmin Tukholmassa.
Helle oli ammatiltaan puuseppä ja toimi myös valokuvaajana kotiseudullaan Mäntsälässä.lähde?
Helle kaatui talvisodassa Kannaksella sodan loppuvaiheessa 4. maaliskuuta 1940.
Ruutulippu (televisio-ohjelma)

| Ruutulippu |
| --- | --- |
 Ruutulippu ohjelman alkutunnus 2002
Tyyli:  Moottoriurheilumakasiini
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Matti Kyllönen Erkki Vanhanen Jukka Mildh Olli Koivusalo Marko Terva-aho Tomi Tuominen Satu Lehtonen Minna Perovuo Sanna Mönkkönen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Kolmoskanava MTV3 Yle TV2
Esitetty:  1990 – 2007
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Crea Sport Production
Aiheesta muualla
IMDb 
Ruutulippu oli Suomen pitkäikäisin yhtäjaksoinen moottoriurheiluun keskittyvä televisio-ohjelma. Sitä tehtiin vuosina 1990–2007 eli 17 vuotta. Ruutulippu alkoi Kolmoskanavalla, mutta kanavauudistuksen vuoksi se siirtyi MTV3-kanavalle vuonna 1993. Vuoden 2001 alussa Ruutulippu siirtyi Yleisradion Yle TV2 -kanavalle, jossa nähtiin myös sen viimeinen jakso helmikuussa 2007. Ruutulippu henkilöityi vahvasti moottoriurheilutoimittaja Matti Kyllöseen, joka toimi myös ohjelman tuottajana.
Juontajat

Olli Koivusalo
Matti Kyllönen
Satu Lehtonen
Jukka Mildh
Sanna Mönkkönen
Minna Perovuo
Marko Terva-aho (2004–2006)
Tomi Tuominen (2000)
Erkki Vanhanen
Kuvaajat

Kari Salminen (1990–2007)