stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kieran Tierney

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Kieran Tierney
Syntymäaika: 5. kesäkuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Douglas, Mansaari
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Arsenal
Junioriseurat
2005–2015: Celtic
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2019 | Celtic | 102 | (5) |
| 2019– | Arsenal | 91 | (3) |
| 2023–2024 | → Real Sociedad | 20 | (0) |
Maajoukkue
| 2014–2015 | Skotlanti U18 | 1 | (1) |
| 2015–2016 | Skotlanti U19 | 4 | (0) |
| 2016– | Skotlanti | 47 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. elokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. elokuuta 2024.
Kieran Tierney (s. 5. kesäkuuta 1997) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa englantilaista Arsenalia. Hän on pelannut Skotlannin A-maajoukkueessa vuodesta 2016.
Seurajoukkueura

Tierney debytoi kasvattajaseuransa Celticin edustusjoukkueessa kahdessa Skotlannin Valioliigan ottelussa loppukaudella 2014–2015. Seuraavalla kaudella hän pelasi jo 23 liigaottelua ja neljä peliä Eurooppa-liigassa. Kaikkiaan hän pelasi Celticissä viiden kauden aikana 102 liigaottelua ja teki viisi maalia Celticin voittaessa jokaisella kaudella liigamestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksän ja Eurooppa-liigassa 12 ottelua. Hän voitti Skotlannin Cupin ja liigacupin vuosina 2017, 2018 ja 2019.
Tierney siirtyi Arsenaliin 25 miljoonan punnan siirtosummalla elokuussa 2019. Hän voitti FA Cupin ja Community Shieldin 2020. Hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut 91 valioliigaottelua ja tehnyt kolme maalia. Eurooppa-liigan 19 ottelussa hän on onnistunut maalinteossa kahdesti. Hän pelasi kaudella 2023–2024 lainasopimuksella espanjalaisseura Real Sociedadissa 20 La Liga -ottelua ja kaksi Mestarien liigan ottelua.
Maajoukkueura

Tierney pelasi ensimmäisen ottelunsa Skotlannin maajoukkueessa Tanskaa vastaan maaliskuussa 2016. Ensimmäisen MM-karsintaottelunsa hän pelasi Slovakiaa vastaan saman vuoden lokakuussa. Vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa hän pelasi täyden ajan otteluissa Englantia ja Kroatiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa Saksaa ja Sveitsiä vastaan. Kaikkiaan hän on heinäkuun 2024 loppuun mennessä pelannut 47 maaottelua, joista 17 on ollut MM- ja kuusi EM-karsintaotteluita. Toistaiseksi ainoan maaottelumaalinsa hän teki Puolaa vastaan maaliskuussa 2022.
Arn – Pohjoinen valtakunta

| Arn – Pohjoinen valtakunta> Arn – Riket vid vägens slut |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Flinth
Käsikirjoittaja:  Hans Gunnarsson
Perustuu:  Jan Guilloun romaanitrilogiaan.
Tuottaja:  Waldemar Bergendahl
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Eric Kress
Leikkaaja:  Morten Højbjerg
Tuotantosuunnittelija:  Anna Asp Linda Janson
Pääosat:   Joakim Nätterqvist  Sofia Helin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  SF Svensk Filmindustri AB
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:  Ruotsi 22. elokuuta 2008   Suomi 22. elokuuta 2008
Kesto:  128 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Edeltäjä:  Arn – Temppeliritari
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arn – Pohjoinen valtakunta (Arn – Riket vid vägens slut) on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Peter Flinthin ohjaama elokuva, joka perustuu Jan Guilloun kirjojen temppeliherrain ritariin Arn Magnussoniin. Elokuva on jatkoa vuoden 2007 elokuvalle Arn – Temppeliritari. Elokuva on pääosin ruotsalainen, mutta sen toteuttamisessa ovat olleet mukana myös Tanska, Norja, Suomi ja Saksa. Arn – Pohjoisen valtakuntaa edeltänyt Arn-elokuva Arn – Temppeliritari oli 25 miljoonan euron budjetillaan tähän mennessä kallein Pohjoismaissa tehty elokuva.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joakim Nätterqvist  | … |  Arn Magnusson   |
|  Sofia Helin  | … |  Cecilia Algotsdotter   |
Aiheesta muualla

Arn - riket vid vägens slut Svensk Filmdatabas. (ruotsiksi), (englanniksi)
Arn – Pohjoinen valtakunta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
FilmGoer:Arn – Pohjoinen valtakunta (arvostelu)
Joukkokohtauksen kuvauksia maaliskuussa 2007.
Poliittinen korrektius

Poliittinen korrektius (engl. political correctness, PC) on kielenkäytön tai toiminnan tapa, joka pyrkii olemaan loukkaamatta ketään. Se on sellaisen kielenkäytön tai toiminnan välttämistä, jonka koetaan sulkevan pois, loukkaavan tai syrjivän ihmisryhmiä, joiden katsotaan olevan sosiaalisesti epäedullisessa tai syrjityssä asemassa.
Ilmaisulla viitataan myös halventavasti tai kriittisesti kielenkäyttöön tai toimintaan, jonka katsotaan myötäilevän kyseenalaisella tavalla "liberaalia", "radikaalia" tai "tiedostavaa" mielipidettä.
Amerikkalainen alkuperä

Aikaisemmin käsite tarkoitti englannin kielessä vain yhdenmukaisuutta vallitsevan yhteiskunnallisen ajattelun tai politiikan kanssa. Silloin poliittinen korrektius tarkoitti kirjaimellisesti korrektia, soveliasta, viittaamatta enemmälti sellaiseen kieleen, jota joku voisi pitää ei-liberaalina tai syrjivänä. Tämä merkitys juontuu 1700-luvulle. Esimerkiksi J. Wilson huomautti U. S. Republic -lehdessä vuonna 1793:
”Huomiomme kiinnittyy säännöllisesti valtioihin pikemminkin kuin kansoihin, joiden takia valtiot ovat olemassa. – – Tämän epätarkkuuden kaltaiset tunteet ja ilmaisut hallitsevat yleistä, jopa vakuuttavaa kielenkäyttöä. – – Maljoja kohotetaan ’Yhdysvalloille’ eikä ’Yhdysvaltain kansalle’. Tämä ei ole poliittisesti korrektia.”
Ilmausta (engl. politically correct, lyh. PC tai PC-puhe) alettiin käyttää Yhdysvalloissa 1970-luvulla feminististen ja vasemmistolaisten liikkeiden vaikutuksesta. Varhaisimman yksiselitteisen viittauksen poliittisesti korrektiin nykyisessä yleisesti ymmärretyssä mielessä on esittänyt Toni Caden lehdessä The Black Woman (1970): "Mies ei voi olla yhtä aikaa poliittisesti korrekti ja sovinisti."
Yhdysvalloissa liberaalin vasemmiston käyttämää "poliittista korrektiutta" tai jopa sen määrittelyä ovat voimakkaasti kyseenalaistaneet muiden poliittisten näkökantojen edustajat ja jopa vasemmistolaiset itse. Joidenkin näkemysten mukaan myös jopa itse ilmaus "poliittisesti korrekti" on englannin kielessä halventava, koska se esittää sellaisen poliittisen näkökannan, jota he vastustavat "virheettömänä". Gary Martinin mukaan ilmauksen merkityksestä ja alkuperästä on vaikea keskustella ilmaisematta poliittista mielipidettään.
Toimittaja Sanna Ukkola totesi syksyllä 2016 Yhdysvaltain presidentinvaalien keskustelua kommentoidessaan:
”Mitä rajummin Trump kommentoi, sitä kovemmin hänen kannattajansa innostuvat ja nauraa röhnöttävät. He nauravat, koska tietävät, miten pahasti sanat loukkaavat sydänjuuriaan myöten kaikesta mahdollisesta pahastuvaa PC-porukkaa. Poliittinen korrektius on muuttunut monen mielessä vitsiksi. Ja lisävaatimukset korrektiudesta johtavat päinvastaiseen lopputulokseen – entistä rumempaan kielenkäyttöön.”
Käyttö Suomessa

Suomessa esimerkiksi mustaa ihmishahmoa esittävä Fazerin lakritsikääre sai kielteistä palautetta ulkomailta. Lakritsipatukan ulkomaanvientimahdollisuudet osoittautuivat olemattomiksi. Englantilainen markkinatutkimustoimistokaan ei suostunut edes testaamaan brittikuluttajien mielipidettä mustasta lakritsihahmosta. Yhtiö antoi muotoilutoimistolle tehtäväksi uuden, ”ajankohtaisemman” kääreen suunnittelun. Uuden kääreen suunnittelua pidettiin poliittisesti korrektina menettelynä.
Kääntäjä Kristiina Rikman totesi haastattelussa vuonna 2006, ettei puuttuisi Astrid Lindgrenin poliittiseen epäkorrektiuteen, kuten tarkistetuissa Peppi Pitkätossun suomennoksissa on tehty. Neekerikuninkaasta oli tullut alkuasukaskuningas ja mustista lapsista kurrekurredut-lapsia.
Näkemyksiä

Ylivoimainen enemmistö yhdysvaltalaisista katsoo, että poliittinen korrektius ei ole niinkään "sosiaalisen oikeudenmukaisuuden" tavoittelua kuin oman "kulttuurisen ylivertaisuuden" mainostamista muille. Kolme neljästä afroamerikkalaisesta vastustaa poliittista korrektiutta. Alle 50 000 dollaria vuodessa ansaitsevista yhdysvaltalaisista 83 prosenttia ja yli 100 000 ansaitsevista 70 prosenttia suhtautuu siihen kriittisesti.
Presidentti Barack Obaman mukaan poliittinen korrektius on mennyt liian pitkälle, kun yliopistoihin ei haluta konservatiivisia puhujia, toista puolta ei kuunnella tai ei haluta lukea naisia tai afroamerikkalaisia halventavia kirjoja. Hänestä puhujia ei pidä vaientaa, vaan heidän kanssaan tulee voida keskustella. Vaientaminen sanomalla: "Et voi tulla, koska olen liian herkkä kuulemaan, mitä sinulla on sanottavana" estää oppimisen.
Sekä älykkyys että tunneäly ennustavat vähäisempää huolta poliittisesta korrektiudesta ja enempää tukea sananvapaudelle.
Kansanedustaja Anna Kontulan (vas) mukaan on typerää ajatella, että henkilön tekstit olisivat saastuneita siksi, että henkilö on useimmissa asioissa poliittisesti epäkorrekti. Hän arvostaa Pentti Linkolan kirjoituksia, vaikkei hyväksy sitä, että Linkola piti terrori-iskuja hyvänä asiana. Toinen nykyajan erikoisuus on Kontulan mielestä se, että joidenkin mielestä vain vähemmistöt saisivat osallistua keskusteluun vähemmistöistä, ja kolmas erikoisuus on vaatimus sisältövaroituksista ja turvallisista tiloista, vaikka demokratiaan kuuluvat konflikti ja epämukavat tilat.
Kirjallisuutta

Friedman, Marilyn – Narveson, Jan: Political Correctness: For and Against.  Lanham:  Rowman & Littlefield, 1995.  ISBN 0-8476-7985-3
Melin, Lars – Parkvall, Mikael: Laddade ord: En bok om tankens makt över språket.  Stockholm:  Morfem, 2016.  ISBN 978-91-980922-8-8
Williams, Jeffrey J.: PC Wars: Politics and Theory in the Academy.  London:  Routledge, 2013.  ISBN 978-0-415-91072-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lehtniemi, Ninni: Epäkorrektin apostolit. Ylioppilaslehti 11/2008.
Honkanen, Seppo: Inhimillisyyttä hei. Aviisi 1/2010.
Juha Ruohonen

| Juha Ruohonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Juha Ruohonen on suomalainen arkeologi, joka tunnetaan erityisesti Suomen vanhimman kirkonpaikan, 1100-luvun lopulle ajoittuvan Kaarinan Ravattulan Ristimäen tutkimuksista. Ruohonen on johtanut myös muun muassa Lempäälän Aimalan keskiaikaisen kirkon ja Juvan Partalan Kuninkaankartanon arkeologisia tutkimuksia. Hän tekee Turun yliopistossa väitöstutkimusta Sisä-Suomen kansanomaisista hautaustavoista ja hautapaikoista.
Avaruussukkula

Avaruussukkula Discovery (lento STS-91) lähtöalustalla.
Avaruussukkula on uudelleen käytettävä miehitetty avaruusalus. Avaruussukkuloilla voidaan kuljettaa satelliitteja ja muuta rahtia sekä matalalle Maan kiertoradalle että takaisin Maahan. Toistaiseksi vain Nasa on ottanut avaruussukkulan käyttöön. Vuoden 1998 lopusta Nasa on käyttänyt avaruussukkuloitaan ennen kaikkea kansainvälisen avaruusaseman (ISS) rakennustöissä ja miehistön kuljetuksessa. Viimeinen Nasan avaruussukkulalento STS-135 laukaistiin Atlantis-avaruussukkulalla ISS-avaruusasemalle 8. heinäkuuta 2011. 30 vuotta kestänyt Nasan avaruussukkulaohjelma päättyi Atlantiksen laskeuduttua Kennedyn avaruuskeskukseen Floridaan 21. heinäkuuta 2011 kello 9.57 (UTC).
Ainoat käytössä olleet avaruussukkulat olivat Yhdysvaltain ilmailu- ja avaruushallinto Nasan omistuksessa. Nasa rakensi viisi avaruuslentoihin soveltuvaa sukkulaa (kuudes sukkula, testisukkulana käytetty Enterprise ei soveltunut avaruuslentoihin), joista kaksi tuhoutui onnettomuuksissa. Sukkulaohjelma maksoi vuosina 1971–2010 Nasalle 192 miljardia dollaria eli 1,5 miljardia dollaria per lento.
Nasan lisäksi Neuvostoliitto lähetti täysimittaisen mutta miehittämättömän Buran-sukkulan avaruuteen koelennolle vuonna 1988; lento kuitenkin jäi neuvostoliittolaisen sukkulan ainoaksi. Lisäksi sukkulatyyppisiä avaruusaluksia on suunnitellut ESA sekä muutamat Länsi-Euroopan maat yhteistyössä keskenään.
Avaruussukkulat ovat monimutkaisimpia ihmisen rakentamia kulkuneuvoja. Nasan 135 avaruuslennosta kaksi päättyi onnettomuuteen (noin 1,5 % lennoista). Alun perin sukkuloista suunniteltiin helppokäyttöisiä ja turvallisia, mutta sukkulat eivät täysin vastanneet näitä suunnitelmia. Alkujaan suunniteltiin myös, että juuri lennolta laskeutunut sukkula voisi lähteä uudelleen matkaan jo viikon sisällä, mutta todellisuudessa aikaa saattaa kulua vähintään muutamia kuukausia.
Nasan avaruussukkula on viralliselta nimeltään Space Transportation System (STS), mutta käyttöön on vakiintunut termi Shuttle eli sukkula.
Nasan avaruussukkula > Historiaa > Tulevaisuus

STS-125 oli suunnitelmien mukaan Atlantiksen viimeinen lento, Nasa uskoi pystyvänsä suorittamaan loput suunnitellut avaruusaseman kokoonpanolennot Discoveryllä ja Endeavourilla. Suunnitelmat kuitenkin muuttuivat, ja kevään 2010 tilanne oli se, että kaikki jäljellä olevat sukkulat lentävät vuorotellen jäljellä olevat lennot loppuun asti.
Sukkuloiden seuraajia on Orion-avaruusalus, jonka ensilento tapahtui kuitenkin vasta 2015. Seuraaja on kuitenkin osa Obaman hallinnon keskeytettäväksi kaavailemaa ohjelmaa ja on epäselvää, jatkuuko Orionin kehitystyö. Republikaanipoliitikot sellaisista osavaltioista, joissa on paljon Nasan keskusten työntekijöitä työllistettyinä muun muassa Sukkula-ohjelmassa, esittivät maaliskuussa 2010 sukkulan käytön jatkamista ainakin vuoden 2012 lopulle, mikä ei sitten toteutunut. 
Nasan pääjohtaja Charles Bolden lupaili marraskuun lopulla 2010 ylimääräistä sukkulalentoa vuonna 2011, koska yhdysvaltalaiset kaupalliset miehitettyjen laukaisujen tekijät eivät ole valmiina paikkaamaan poistuvaa sukkulaa. Todellisuudessa sukkulan korvaavaa yhdysvaltalaista miehitettyä avaruusalusta joudutaan odottamaan vuosia vuoden 2011 loputtuakin.
Kunkin lentokelpoisen avaruussukkulan viimeinen lento sijoittui vuoteen 2011. Nämä sukkulaohjelman kolme viimeistä lentoa olivat aikajärjestyksessä: STS-133 Discovery, STS-134 Endeavour ja STS-135 Atlantis, mikä oli Boldenin lupaama ylimääräinen, sukkulaohjelman viimeinen lento.
Sukkulaohjelman loppuminen lopetti työt myös sukkulaohjelmaan osallistuneilta. Korvaavaa selkeää miehitettyjen avaruuslentojen ohjelmaa ei ole tiedossa, mikä on aiheuttanut tyytymättömyyttä avaruusohjelman kannattajissa Yhdysvalloissa. Kokeneiden työntekijöiden tietotaidon menetyksen on nähty heikentävän Yhdysvaltain asemaa avaruustoiminnassa. Nasa pyrkii siirtämään avaruustoimintoja kaupallisille yrityksille.
Nasan avaruussukkula > Rakenne

Nasan avaruussukkula koostuu neljästä osasta: kahdesta kiinteän ajoaineen moottorista, ajoainetankista ja itse avaruuteen matkaavasta sukkulasta. Se laukaistaan avaruuteen pystysuorassa kolmen perärungossa sijaitsevan päämoottorin ja kahden kiinteää ajoainetta polttavan apurakettimoottorin avulla. Sukkulan ainoa kertakäyttöinen osa on sen päämoottorin ajoainetankki (engl. Space Shuttle External Tank, lyhenne ET). Päämoottorit käyttävät nestemäisiä polttoaineita, vetyä ja happea. Tankki painaa tyhjänä noin 30 tonnia, ja sisältää 554 m³ nestemäistä happea ja 1 500 m³ nestemäistä vetyä. Täysi tankki painaa 750 tonnia ja siihen mahtuu noin kaksi miljoonaa litraa polttoainetta.
Sukkulan apurakettimoottorit (SRB, solid rocket booster) tuottavat lentoonlähdössä 71,4 % työntövoimasta (14,7 MN). Ajoaineena on ammoniumperkloraatti NH4ClO4, jota on 69,6 % massasta ja jota käytetään hapettimena, sekä alumiini, jota on 16 % ja jota apurakettimoottorit käyttävät itse polttoaineenaan. Polymeerimatriisissa on myös rautaa, joka toimii palamisreaktion katalysaattorina. Kukin kolmesta sukkulan päärakettimoottorista tuottaa 1,8 MN työntövoiman ja polttoaineena käytettävä nestehappi ja -vety tuottavat palaessaan noin 3300 °C:n  lämpötilan. Päämoottorien lisäksi sukkulassa on kaksi pienempää, hydratsiinilla (N2H4) toimivaa moottoria, joiden työntövoima on 27 kN ja joita käytetään laukaisuvaiheessa apurakettien irrotuksen jälkeen suorituskykyä parantamaan sekä polttoainesäiliön irrotuksen jälkeen ratamuutoksien tekemiseen. Kiertoradalle nousussa moottorien yhteisteho on 34,8 MN. Kaikkiaan sukkulassa on yli 30 rakettimoottoria, joista pääosaa käytetään sukkulan asennonsäätämiseen avaruudessa.
Vaikka avaruussukkula on monimutkaisin ihmisen rakentama laite, se voidaan laukaista täysin automaattisesti. Miehistöä tarvitaan kiertoradalla, avaruuskävelyllä, laskeutumisessa ja mahdollisissa hätätilanteissa. Avaruussukkulaa voidaan kiertoradalla ohjata pienten ulkoisten moottorien avulla (RCS, Reaction Control System) ja rataa voidaan muuttaa em. hydratsiinimoottoreilla. Laskeutumiseen käytetään sukkulan siipien ohjainpintoja lentokoneen tavoin.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Laukaisu

Avaruussukkulan laukaisu suoritetaan automaattisesti. Irrotettavat kiinteäajoainemoottorit (engl. Space Shuttle Solid Rocket Booster, lyhennettynä SRB) palavat muutaman minuutin ajan. Ne irrotetaan sukkulan ollessa 45,7 km:n korkeudessa. Polttoainetankki irrotetaan 8,5 minuutin kuluttua laukaisusta, jolloin sukkula on suunnilleen 109 km:n korkeudessa. Tässä vaiheessa hapen lämpötila on −253 °C, jolloin tankin ulkopintaan muodostuu jäätä ilman kosteuden härmistyessä kylmään pintaan. Sukkula pystyy nostamaan kiertoradalle 28,8 tonnia lastia. Miehistönä voi olla 10 astronauttia mutta suurin miehistön määrä oli kahdeksan henkeä.milloin? Pisin lento, STS-80 marraskuussa 1996, kesti 17 ja puoli vuorokautta.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Laskeutuminen

Avaruussukkula aloittaa laskeutumisensa ollessaan noin 120 kilometrin korkeudessa. Laskeutumisessa sukkula liikkuu nokka noin 40 astetta ylöspäin nopeudella Mach 25 mikä on suunnilleen 8,2 kilometriä sekunnissa. Myöhemmässä vaiheessa sukkula on pudottanut vauhtinsa nopeuteen Mach 3. Laskeutumisen viimeisten vaiheiden alkaessa sukkulan nopeus on laskenut jo alle äänennopeuden, mutta laskeutuminen tapahtuu yli kahdensadan kilometrin tuntinopeudessa.
Sukkula (OV) laskeutuu liitolennossa. Ilmakehään paluu aiheuttaa hyvin suuria lämpökuormia sukkulan nokkaan ja sen siipien etureunaan sekä aluksen alapintaan. Alumiinista valmistettu sukkulan runkorakenne on eristetty kuumasta rajakerroksesta rakenteen pinnalle liimattujen lämpöeristelaattojen avulla. Sukkulan lämpösuojausta on parannettu useita kertoja painon säästämiseksi ja työmäärän vähentämiseksi. Eristelaattojen sääsuojaus tuhoutuu sukkulan palatessa ilmakehään, joten se joudutaan uusimaan ennen jokaista laukaisua. Sukkula voi laskeutua vain hyvällä säällä, sillä vesipisaroita sisältävien pilvien läpi lentäminen kastelisi laatat läpimäräksi ja pisaroiden osumat kuluttaisivat niitä. Samoin irrotettavan polttoainetankin massaa on vähennetty viisi tonnia ohjelman aikana alkuaikojen valkoisen pintamaalin pois jättämisellä.
Lämpöeristelaatat on tehty eri materiaaleista riippuen niiden sijainnista. Laattoja on seitsemää mallia: RCC, HRSI, FRCI, FIB, LRSI, TUFI ja FRSI. RCC on käytössä korkeimpien lämpötilojen alueella ja FRSI alhaisimpien lämpötilojen alueella.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Lennon keskeytykset

Tilanteesta riippuen avaruussukkulalento voidaan hätätilanteessa keskeyttää viidellä eri tavalla. Lennonjohto valitsee tarvittaessa kaikkien nopeimman (jos esimerkiksi ohjaushytti vuotaa) tai kaikkein turvallisimman tavan (jos esimerkiksi yksi moottoreista lakkaa toimimasta).
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Lennon keskeytykset > ATO

ATO (engl. Abort to Orbit) on hidas, mutta turvallinen vaihtoehto, jos sukkula ei jostain syystä pysty saavuttamaan tavoitekiertorataansa. Tällöin sukkula ohjataan matalalle tilapäiskiertoradalle, josta maahan paluu tehdään samalla tavalla kuin normaalin lennon loppuvaiheessa.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Lennon keskeytykset > AOA

AOA (engl. Abort once around) on toinen hidas, mutta turvallinen keskeytyskeino. Siinä sukkula ikään kuin pysyttelee yläilmakehässä ja laskeutuu lähtöpaikalleen yhden kierroksen jälkeen. AOA:ta käytetään, jos sukkula ei voi saavuttaa ATO:n vaatimaa matalaa kiertorataa.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Lennon keskeytykset > TAL

TAL (engl. Transoceanic Abort Landing) on laskeutuminen jollekin Euroopan tai Pohjois-Afrikan hätälaskeutumispaikoista. Se aloitetaan pian apurakettien irrotuksen jälkeen ja sukkulan päämoottorien voima käytetään kurssimuutokseen. Kun ulkoisen polttoainetankin polttoaine loppuu, se irrotetaan. Tällöin se putoaa vähän aikaa sukkulan vieressä kunnes putoaa Atlantin valtamereen. Sukkula pystyy siipiensä avulla liitämään jollekin laskeutumispaikoista, joita on muun muassa Espanjassa ja Afrikan länsirannikolla. Lennonjohto valitsee laskeutumispaikaksi kentän, jonka säätila ei ole vaaraksi. Sen lisäksi tarvitaan Yhdysvaltojen hallituksen hyväksyntä mahdollisten poliittisten syiden vuoksi.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Lennon keskeytykset > RTLS

RTLS (engl. Return to launch site) on sananmukaisesti nopea paluu laukaisupaikalle. RTLS pitää aloittaa heti apurakettien irrottua. Autopilotti laskee, milloin jäljellä oleva suorituskyky riittää kääntämään sukkulan suunnan takaisin laukaisupaikalle niin että laskeutuminen on turvallista, ja kääntää sukkulan sitten perä menosuuntaan päin. Polttoainetankki irrotetaan vasta, kun päämoottoreiden poltto on loppunut ja sukkula on tulossa takaisin laukaisupaikalle. Tarvittaessa RCS-moottorit aloittavat polttoaineen tyhjentämisen, jotta sukkulan liito-ominaisuudet paranisivat massan vähetessä. Laskeutuminen tapahtuu samalla tavalla kuin normaalin lennon loppuvaiheessa. Kriittistä RTLS-tapauksessa on se, että irrottautuminen polttoainetankista on vaikeaa silloin kun sukkula on jo tulossa takaisin laukaisupaikalle. Irrottautuminen vaatii juuri oikean lentokulman alaspäin, ja tämän jälkeen sukkulan on vielä kyettävä erottautumaan tankista turvallisesti.
Nasan avaruussukkula > Avaruuslento > Lennon keskeytykset > Sukkulan hylkääminen

Pahimmassa tapauksessa sukkula joudutaan hylkäämään miehistön pelastamiseksi. Sukkula ohjataan syöksymään kohti vesistöä (jos mahdollista) ja eräänlainen tanko syöksyy ulos samalla kun ohjaamon ovi avataan. Miehistö kiinnittäytyy metallirenkaalla tankoon ja liukuu tangon päähän ja pudottautuu laskuvarjoilla. Tangon tehtävä on estää hyppäävien ihmisten törmääminen aluksen vasempaan siipeen.
Nasan avaruussukkula > Teknisiä tietoja

Orbiterin (kiertoradalle saakka nouseva osa) pituus 37,3 m
Kärkiväli 23,8 m
Lentoonlähtöpaino 2 040 000 kg
Ulkoisen polttoainesäiliön massa tankattuna 751 000 kg
Yhden kiihdytysraketin massa 590 000 kg (2 kpl)
Orbiterin (kiertoradalle nousevan osan) massa 109 000 kg
Suurin työntövoima 34,8 MN
Yksi SSME-päämoottori (3 kpl) 1,8 MN
SRB-kiinteäajoaineraketti 14,7 MN
Suurin laskeutumismassa 104 000 kg
Suurin hyötykuorma 28 800 kg
Lakikorkeus 185–1 000 km
Ratanopeus 7,7 km/s
Miehistö 2–8 henkilöä, yleensä 5–7
Nasan avaruussukkula > Nasan avaruussukkulat

Enterprise (OV-101) oli vain koekäyttöön rakennettu sukkula, joka valmistui 17. syyskuuta 1976. Sillä tehtiin muun muassa liitolentokokeita 1970-luvun lopulla. Enterprisea ei alkuperäisestä suunnitelmasta huolimatta koskaan muutettu varsinaisiin avaruuslentoihin soveltuvaksi. Challengerin muuttaminen oli halvempaa.
Columbia (OV-102) toimitettiin Kennedyn avaruuskeskukseen maaliskuussa 1979 ja laukaistiin ensimmäisen kerran 12. huhtikuuta 1981 mukanaan kahden hengen miehistö. Laukaisun aikana vaurioitunut siiven etureunan lämpöeristetiili johti Columbian tuhoutumiseen sen palatessa Maan ilmakehään 1. helmikuuta 2003.
Challenger (OV-099) toimitettiin heinäkuussa 1982 ja lensi ensimmäisen kerran huhtikuussa 1983. Alus tuhoutui onnettomuudessa 28. tammikuuta 1986 laukaisun aikana.
Discovery (OV-103) toimitettiin marraskuussa 1983. Ensilento elokuussa 1984.
Atlantis (OV-104) toimitettiin huhtikuussa 1985. Ensilento lokakuussa 1985.
Endeavour (OV-105) rakennettiin varaosista korvaamaan tuhoutunut Challenger. Toimitettiin toukokuussa 1991, ensilento 1992.