stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Perun laivaston aluksista
1840- ja 1850-luvuilla hankitut alukset

Presidentti Castilla lisäsi Perun laivaston alusmäärää. Hänen laivastopolitiikkansa perustui kilpailuun Chilen kanssa eli Chilen rakentaessa sotalaivan hänen tuli tehdä kaksi tavoitteenaan tehdä Perun laivastosta Etelä-Amerikan johtava merimahti. Hän osti fregatit Mercedes, Guisse, Gamarra, Amazonas ja Apurimac sekä kuunarit Tumber ja Loa. Näiden lisäksi hän rakennutti Paitan ja Bellavistan laivastotukikohdat. Castilla hankki Etelä-Amerikan ensimmäisen höyrykäyttöisen sotalaivan Rimacin.
Uusille aluksille sijoitettujen upseerien koulutustason nostamiseksi hän lähetti upseereita koulutettavaksi Euroopan laivastoihin. Amazonin alueen suojaamiseksi hän perusti Amazonaksen laivaston ostamalla Moronan, Pastazan, Napon ja Putumayon.
1840- ja 1850-luvuilla hankitut alukset > Suuremmat sotalaivat

BAP Rimac (1847-8), siipiratasalus uponnut 1855 kolaroituaan  Punta San Juanissa
BAP Mercedes fregatti
BAP Admiral Guise (1845?) ostettu 1845, 400 tonnin brigantiini
BAP Gamarra fregatti
BAP Amazonas (1851) potkurifregatti, 1743 tons BOM, 33 tykkiä, 9.43 solmua.  Ajautunut matalikolle Abtaossa, 15. tammikuuta 1866.
BAP Apurimac (1854) 34-tykkinen potkurifregatti, 1 666 tonnia
1840- ja 1850-luvuilla hankitut alukset > Muut laivat

BAP Loa (1854) 648 tonnia höyrykuunari
BAP Tumbes (1854) 250 tonnia höyrykuunari
1840- ja 1850-luvuilla hankitut alukset > Tykkiveneet

BAP Morona jokitykkivene
BAP Pastaza jokitykkivene
BAP Napo jokitykkivene
BAP Putumayo jokitykkivene
1860-1884 hankitut alukset > Ironclad

BAP Huáscar (1865) monitori
BAP Independencia (1865), monitori
BAP Loa (1854) 648 tonnin höyrykuunari
BAP Victoria (1866) monitori
BAP Atahualpa (1864).  ex-USS Catawba
BAP Manco Cápac (1864) ex-USS Oneota
1860-1884 hankitut alukset > Höyrykorvetit

BAP Union (1864) ex-CSS Georgia, potkurikorvetti 2017 tonnia
BAP America (1864) ex-CSS Texas, potkurikorvetti
BAP Pilcomayo (1864) tykkivene 600 tonnia
1860-1884 hankitut alukset > Risteilijät

BAP Lima (1880)
BAP Diogenes (1881)
1860-1884 hankitut alukset > Torpedoveneet

BAP Republica (No. 2) (1879)
BAP Allay (No. 3)
No. 4
1860-1884 hankitut alukset > Sukellusveneet

Toro Submarino (1880)
1860-1884 hankitut alukset > Tykkiveneet

Iquitos (1875)
Santa Rosa (1883) 420 tonnia, 2 x 6" tykkiä *Coronel Portillo 49 tonnia
Yavari (1870)
Yapura (1872)
1860-1884 hankitut alukset > Kuljetusalukset

BAP Talismán (1876) 310 tonnia
BAP Chalaco (1864) 1 000 tonnia
BAP Limeña (1865) 1 163 tonnia
BAP Oroya (1873) 1 597 tonnia
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Risteilijät

BAP Almirante Grau (1906)
BAP Coronel Bolognesi (1906)
BAP Coronel Bolognesi (1942)
BAP Almirante Grau (1941)
BAP Almirante Grau (1944)
BAP Aguirre
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Hävittäjät

BAP Rodriguez (1909)
BAP Almirante Guise (1915)
BAP Almirante Villar (1915)
BAP Villar (DD-71) ex-USS Benham (DD-796) (1960–1980)
BAP Guise (DD-72) ex-USS Isherwood (DD-520) (1961–1981)
BAP Palacios (1952) DM-73 ex-HMS Diana (D126)
BAP Ferré (1949) DM-74 ex-HMS Decoy (D106)
BAP García y García (1953) DD-75 ex-Hr. Ms. Holland
BAP Colonel Bolognesi (1955) DD-70 ex-Hr. Ms. Overijssel
BAP Castilla (1956) DD-71 ex-Hr. Ms. Utrecht
BAP Guise (1955) DD-72 ex-Hr. Ms. Drenthe
BAP Capitan Quiñones (1955) DD-76 ex-Hr. Ms. Limburg
BAP Villar (1956) DD-77 ex-Hr. Ms. Amsterdam
BAP Gálvez (1954) DD-78 ex-Hr. Ms. Groningen
BAP Diez Canseco (1956) DD-79 ex-Hr. Ms. Rotterdam
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Fregatit

BAP Aguirre (1942) D-1, 1959 DE-1, 1960 DE-62. ex-USS Waterman
BAP Castilla (1943) D-2, 1959 DE-2, 1960 DE-61. ex-USS Bangust
BAP Rodríguez (1943) D-3, 1959 DE-3, 1960  DE-63 ex-USS Weaver
BAP Teniente Gálvez (1943) F1.  ex-USS Woonsocket
BAP Teniente Palacios (1943) F-2, 1959 FE-2, 1960 FE-65. ex-HMCS St. Pierre
BAP Teniente Ferré (1944) F-3, 1959 FE-3, 1960 FE-66. ex-HMCS Poundmaker
BAP Carvajal (1976) FM-51
BAP Villavisencio (1978) FM-52
BAP Montero (1982) FM-53
BAP Mariátegui (1984) FM-54
BAP Aguirre (1979) FM-55 ex-MM Orsa ex-F-567
BAP Palacios (1976) FM-56 ex-MMLupo ex-F-564
BAP Bolognesi (1978) FM-57 ex-MM Perseo ex-F-566
BAP Quiñones (1977) FM-58 ex-MM Sagitario ex-F-565
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Korvetit

BAP Velarde (1978) CM-21
BAP Santillana (1978) CM-22
BAP De los Heros (1979) CM-23
BAP Herrera (1979) CM-24
BAP Larrea (1979) CM-25
BAP Sánchez Carrión (1979) CM-26
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Sukellusveneet

Ferré (1912)
Palacios (1913)
BAP R-1 (1926)
BAP R-2 (1926)
BAP R-3 (1928)
BAP R-4 (1928)
R-5
R-6
BAP Dos de Mayo (1954) 6, 1959 SS-1, 1960 SS-41
BAP Abtao (1953) 5, 1959 SS-2, 1960 SS-42
BAP Angamos (1957) 7, 1959 SS-3, 1960 SS-43
BAP Iquique (1957) 8, 1959 SS-4, 1960 SS-44
BAP Pacocha (SS-48) ex USS Atule (SS-403)
BAP La Pedrera (SS-49) ex USS Sea Poacher (SS-406)
BAP Islay (SS-35) (1974)
BAP Arica (SS-36) (1975)
BAP Angamos (SS-31) ex BAP Casma (1980)
BAP Antofagasta (SS-32) (1981)
BAP Pisagua (SS-33) ex BAP Chip (1983)
BAP Chipana (SS-34) ex BAP Pisagua (1982)
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Jokitykkiveneet

America (1904)
Napo (1920)
BAP Loreto (1934) CF-404, ex-CF-12.
BAP Amazonas (1934) CF-403 ex-CF-11.
BAP Marañón (1951) CF-401 ex-CF-13
BAP Ucayali (1951) CF-402 ex-CF-14
BAP Clavero (CF-15)
BAP Putumayo (CF-16)
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Maihinnousualukset

BAP Chimbote LT-34 (1943) ex-m/s Rawhiti, ex-US LST-283
BAP Paita (1943) LT-35 ex-USS Burnett County LST-512
BAP Salaverry () DT-140 ex m/s Iquitos, ex-m/s Carpine, ex-US LST??.
Lomas (1945) 36, ex-US LSM-396
Atico (1945) 37, ex-US LSM-554
BAP Paita DT-141 (1955) ex-USS Walworth County LST-1164
BAP Pisco DT-142 (1953) ex-USS Waldo County LST-1163
BAP Callao DT-143 (1953?) ex-USS Washoe County LST-1165
BAP Eten DT-144 (1953?) ex-USS Traverse County LST-1160
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Tankkerit

Pariñas (1921) ex-Sjömand
Cabo Blanco
Organos
Talara ATP-53 (1952/3)
Sechura ATP-54 (1954)
Zorritos ATP-159 (1958) ex-ATP-58
Lobitos ATP-158 (1965)
Mollendo (1962) ATP-151
Parinas-luokka
Parinas ATP-155 (1967)
Pimental ATP-156 (1968)
BAP Talara ATP-152 (1976)
BAP Bayovar ATP-??? (1977)
BAP Bayovar ATP-150 (1976) ex-m/s Loreto II, ex-m/s St Vincent
BAP Lobitos ATP-153 ex-USNS Sealift Caribbean
BAP Bayovar (1986?) ATP-154 ex-m/s Petr Schmidt
BAP Zorritos (1987?) ATP-155 ex-m/s Grigoriy Nesterenko
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Kuljetusalukset

Rimac (1907) ex-Eten, ex-Rhakotis
Callao-luokka
Callao ATC-32 (1938)
Ilo-luokka
Ilo ATC-33 (1945)
Independencia (1941) ex-USS Beatrix AKA-3, ex-Raven AKA-20
Mollendo-luokka
BAP Mollendo (1970) ATC-131
BAP Rimac (1971)
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Hinaajat

Franco ARB-124 (1938?) ex-USS Menewa YTM-2
Guardián Ríos ARB-123 (1943) ex-USS Pinto ATF-90
Olya (1942?) ex-USS ATR-25
Selendon ARB-21 (1942) ex-Condestible Selendon, ex-USS ATR-31
Unanue AH-170 (1943) ex-ARB-136, ex-USS Wateree ATA-174
Selendon ARB-129 (1966?)
Olaya ARB-128 (1966?)
Contraestre Navarro -luokka
Contraestre Navarro
Mejia ARB-120
Huerta ARB-121
Dueñas ARB-126
ARB-180
ARB-181
ARB-185
ARB-186
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Kelluvat telakat

ADF-108 (1951)
ADF-106 (1944) ex-ADF-111 ex-WY-19, ex-US AFDL-33 (or AFDL-3)
ADF-107 () ex-ADF-112 ex-WY-20 ex-US ARD-8
ADF-110 (1991)
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Satamatankkerit

Mantilla ACA-110 () ex-ACA-141, ex-US YW-122
Noguera ACP-118 () ex-US YO-221
Gauden ACP-119 () ex-US YO-171
Caloyeras ACA-111 () ex-US YW-128
ABA-330 (1972) ex-ABA-091
ABA-332 (1972) ex-ABA-113
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Torpedoiden nouto alukset

San Lorenzo -luokka
BAP San Lorenzo ART-322 (1980?)
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Vedentutkimusalukset

BAP Carrasco AH-171 (1956) ex Hr. Ms. Abcoude
BAP Carrillo AH-175 (1959) ex-Hr. Ms. van Hamel
BAP Melo AH-176 (1959) ex-Hr. Ms. van der Wel
BAP Stiglich AH-172 (1980) ex-Rio Cillon
BAP AEH-173 (1979)
BAP AEH-174 (1981)
Vuoden 1900 jälkeen hankitut alukset > Purjein varustetut jahdit

BAP Marte ALY-313
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of Peruvian Navy ships
siipiratasalus Rimac
Amazonas
BAP Huascar
Loa 1864
BAP Almirante Grau''
BAP Palacios DM-73 and BAP Villar DM-74
BAP Montero (FM-53) ja BAP Mariategui (FM-54)
ASH-3D Sea King laskeutuu BAP Mariáteguille (FM-54)
BAP Sánchez Carrión (CM-26).
BAP Antofagasta (SS-32).
BAP Chipana (SS-34).
Sukellusveneet kiinnittyneinä laituriin Callaon laivastotukikohdassa.
Merijalkaväki nousee maihin BAP Callaosta (DT-143).
BAP Mollendo (ATC-131).
Käännös suomeksi
Matti Lehmus

Matti Lehmus (s. 5. toukokuuta 1974) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut Neste Oyj:n toimitusjohtajana 1. toukokuuta 2022 alkaen. Lehmus on ollut Nesteen johtoryhmän jäsen vuodesta 2009 asti. Hän on koulutukseltaan kemiantekniikan diplomi-insinööri ja eMBA. Hän sai McKinsey-palkinnon vuonna 1998 vuoden parhaasta tutkinnosta.
Lehmus siirtyi tehtävään yhtiön Renewables Platform -liiketoiminnan johtajan paikalta. Hän oli Fortum Oil and Gas Oy:n Perusöljyt -liiketoiminnan tuotepäällikkönä 2000–2004, Neste Oil Oyj:n Öljynjalostus -liiketoiminnan johtajana 2004–2007, Erikoistuotteet -liiketoiminnan johtajana 2007–2009, Öljytuotteet -liiketoiminnan varatoimitusjohtajana 2009–2010, Öljytuotteet ja Uusiutuvat tuotteet -liiketoiminnan varatoimitusjohtajana 2010–2014 ja Öljytuotteet -liiketoiminnan johtajana 2014–2019.
Huhtikuussa 2024 ilmoitettiin, että Lehmus jättää Nesteen toimitusjohtajan tehtävän. Hän jatkaa tehtävän hoitamista siihen saakka, että hänen seuraajansa aloittaa tehtävässä.
Marjatta Pokela

Marjatta ja Martti Pokela.
Anna Marjatta Pokela (o.s. Nikula; 5. tammikuuta 1925 Kouvola – 13. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen laulaja, sanoittaja ja säveltäjä.
Pokela opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän kirjoitti uransa aikana kolmisensataa laulua, ja hänet muistetaan parhaiten lastenmusiikin säveltäjänä: hänen tuotantoaan ovat mm. ”Vaarin saari”, ”Mörrimöykky”, ”Mörköooppera”, ”Mörrimöykyn suvi”, ”Mörkö se lähti laivaan”, ”Ihme ja kumma”, ”Pupu Tupunan lauluja” ja ”Karamelliooppera”. Hän esitti myös kansanmusiikkia yhdessä puolisonsa, kanteletaiteilija Martti Pokelan ja tyttärensä Eveliinan (nyk. Eeva-Leena Pokela) kanssa.
Pokelalle myönnettiin mm. erityis-Emma 1984, Valtion Lastenkulttuuripalkinto ja Artium Cultori -mitali.
Marjatta Pokela kuoli 77-vuotiaana syöpään Helsingissä. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Nukkearkku

Nukkearkku on Marjatta Pokelan jäämistöstä löytynyt musiikkikuunnelma, jonka viimeistelivät hänen tyttärensä Eeva-Leena Pokela sekä tyttärenpoikansa Jyri Sariola (joka myös sovitti ja sävelsi musiikin lopulliseen muotoonsa). Marjatta Pokela työsti musiikkisatua, ennen kuolemaansa mutta sairauden edetessä energiaa ei enää riittänyt laulujen ja tarinan viimeistelyyn. Hän myös mietti, olisiko satu jopa liian jännittävä pienille lapsille.
Kuunnelman tarina kertoo, kuinka maalta isoäidin luokse kaupunkiin muuttavat lapset löytävät ullakolta taianomaisen Nukkearkun, johon liittyy useita outoja asioita.
Kahden CD:n julkaisu vuodelta 2012 sisältää itse musiikkikuunnelman kertojanaan Eeva-Leena Pokela ja toisella levyllä Marjatta Pokelan sanoittamia lauluja kuunnelmasta.
Aiheesta muualla

Perkiö, Pia: Marjatta Pokela: Laulaen laulujen luojaksi. (Arkistoitu – Internet Archive) (Elvis 4/2001)
Marjatta Pokelan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Marjatta Pokelan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Setä-Hermannin valssi 25.9.1965 (YLE:n Elävä arkisto)
Matti Jantunen (tehtailija)

Matti Jantunen (31. joulukuuta 1880 – 6. syyskuuta 1939 Parikkala) oli suomalainen Parikkalassa asunut tehtailija ja Matti Jantusen Huopatehdas Oy:n (myöhemmin Jantuset Oy) perustaja ja johtaja.
Matti Jantunen alkoi vuonna 1914 valmistaa muutamien työntekijöiden avustamana Parikkalassa huopajalkineita käsityönä ja hän sai jalkineistaan muun muassa I palkinnon vuonna 1922 Tampereen yleisessä teollisuusnäyttelyssä. Vuonna 1923 hän muutti yrityksensä osakeyhtiöksi ja toimi sitten yhtiön pääosakkaana ja toimitusjohtajana. Huopajalkinetehtaalle rakennettiin uusi ajanmukainen tehdas-, varasto- ja konttorirakennus ja tehdas varustettiin kaikilla tarvittavilla koneilla. Tehtaan valmistusmäärä kasvoi ja 1920-luvun lopulla se kuului jo Suomen huomattavimpiin alansa yrityksiin. Vuonna 1928 tehtaassa oli 30 työntekijää. Jantunen oli Särkisalmen seudun osuusmeijerin hallinnon puheenjohtajana, kuului Parikkalan lastenkodin sekä Parikkalan oriyhdistyksen johtokuntaan ja toimi oriyhdistyksen rahastonhoitajana. Hän harrasti hevosjalostustyötä.
Keskiviikkoiltana 6. syyskuuta 1939 Jantusen perheen ollessa ruokailemassa kotonaan Parikkalan Järvenpäässä taloon tuli maalari Albert Salo (s. 1884), joka otti kohta esille taskuaseen ja ampui laukauksia kohti Matti Jantusta, tämän vävyä koneenhoitaja Oskari Roihaa, talon renkiä Arvo Helystä ja sisään tullutta Jantusen 80-vuotiasta anoppia Anna Maria Viinasta. Jantunen, Roiha ja Viinanen menehtyivät saamiinsa vammoihin ja Helynen haavoittui hengenvaarallisesti. Jantusen ja Roihan vaimot pääsivät pakenemaan talosta hyppäämällä ikkunasta. Salo pakeni tekonsa jälkeen läheiseen metsään. Hänet löydettiin puolen yön aikaan kuolleena Jantusen navetan vintiltä. Salo oli ampunut itsensä.
Kirjeessään Salo ilmoitti tekonsa syyksi koston perintöriitojen vuoksi. Salo oli Amerikassa asuessaan ollut naimisissa Jantusen vaimon sisaren Iida Maria Viinasen kanssa, jonka kuoltua Amerikassa vuonna 1931 hänen perintönään oli lähetetty Suomeen suurehko rahasumma, joka joutui Jantusen vaimolle, tämän Simpeleellä asuneelle sisarelle ja sisarusten äidille Anna Maria Viinaselle. Salo oli vaatinut itselleen osuutta vaimonsa perinnöstä ja asiasta oli käyty oikeutta. Toiset perilliset olivat jo sopineet asian Salon kanssa mutta Iida Viinasen äiti Anna Maria Viinanen kieltäytyi luovuttamasta perintöosuuttaan Salolle. Salo oli käynyt perintöasian vuoksi useita kertoja Jantusen talolla ja alkanut sitten epäillä Matti Jantusen kieltäneen anoppiaan luovuttamasta rahoja Salolle.
Aiheesta muualla

Matti Jantusen Huopatehdas Oy:n tuotehinnastoja Kansalliskirjastossa
Matti Lehtonen

Matti Lehtonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Matti Lehtonen (1868–1939), suomalainen työnjohtaja ja valimoyrittäjä, Metallivalimo Suomen perustaja
Matti Lehtonen (1900–1980), suomalainen baptistisaarnaaja
Matti Lehtonen (s. 1935), suomalainen lentopalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Matti Lehtonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Matti Janhunen

Janhunen puhumassa punaisten haudalla Malmin hautausmaalla elokuussa 1948.
Matti Janhunen (22. marraskuuta 1902 Rautalampi (joissain lähteissä Sumiainen) – 9. joulukuuta 1963 Kerava) oli suomalainen punaupseeri, kommunistipoliitikko ja sosiaaliministeri Paasikiven III ja Pekkalan hallituksissa (1945–1948).
Pienviljelijäperheeseen syntynyt Janhunen toimi aluksi veturinlämmittäjänä, koneenhoitajana ja viilarina. Hän liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) vuonna 1924. Seuraavalla vuosikymmenellä hän hankki punaupseerikoulutuksen Neuvostoliitossa, josta hän palasi Suomeen järjestämään SKP:n maanalaista organisaatiota ja pidätettiin vuonna 1934 yhdessä Hertta Kuusisen kanssa. Tästä alkoi yli kymmenvuotinen vankila-aika. Sotavuosina hän oli turvasäilössä ja yksi Koverin keskitysleirin vangeista. Hänen sanottiin nauttineen suurta luottamusta sekä poliittisen vankien että kriminaalivankien keskuudessa.
Vankilasta Janhunen vapautui vasta marraskuussa 1944. Janhunen kuului tällöin SKP:n puoluetoimikuntaan. Yksi ensimmäisistä luottamustoimista Janhuselle tuli, kun oikeusministeri Urho Kekkonen nimitti hänet vankilaolojen uudistamiskomiteaan. Samaan aikaan hän oli keskeinen henkilö SKP:n eduskuntavaalikamppailussa. Vaalien jälkeen presidentti Mannerheim nimitti huhtikuussa 1945 Janhusen toiseksi sosiaaliministeriksi pääministeri J. K. Paasikiven esityksestä tämän kolmanteen hallitukseen. Myös maaliskuussa 1946 nimitetyssä Pekkalan hallituksessa Janhunen toimi sosiaaliministerinä.
Paasikivi piti Janhusta maltillisena miehenä, jonka mukanaolo hallituksessa voitiin perustella sillä, että muussa tapauksessa salkku olisi mennyt jollekin jyrkemmän linjan kommunistille. Janhunen sopeutui hyvin hallitusyhteistyöhön, joten on ymmärrettävää, että hänen ministerinpestinsä jatkui vielä Pekkalan hallituksessa. Ministerikautenaan hän osallistui keskeisesti sodan jälkeen alkaneeseen sosiaalipoliittiseen uudistustyöhön. Muun muassa kesäloma- ja lapsilisälait laadittiin hänen ollessaan sosiaaliministerinä. Kansanedustajaa hänestä ei kuitenkaan koskaan tullut.
Hallitustyöskentelynsä päätyttyä Janhunen siirtyi Kansaneläkelaitoksen johtajaksi. Hän kuitenkin erosi tehtävästä yllättäen vuonna 1951. Syyksi on arveltu puolueen vaalityön organisointitarvetta. Myöhemmin hän toimi Suomen Pankin tilintarkastajana sekä Enso-Gutzeitin ja Alkon hallintoneuvostoissa. Hän päätoimitti pitkään SKP:n aatteellis-poliittista julkaisua Kommunisti. Hän oli myös Kulttuuritalon rakennustoimikunnan puheenjohtaja vuosina 1955–1958.
Aiheesta muualla

Matti Janhunen (Arkistoitu – Internet Archive). Valtioneuvoston ministeritietokanta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Eino Kilpi | Suomen sosiaaliministeri 1946−1948 | Seuraaja: Valdemar Liljeström |
Hahnenkammin syöksylasku

| Streif |
| --- | --- |
 Näkymä Hahnenkammin syöksyn lähtökopista.
Paikkakunta::  Kitzbühel, Itävalta
Lähtö:: 1 665 m
Maali:: 805 m
Korkeusero:: 860 m
Pituus:: 3 312 m
Maksimijyrkkyys:: 85 %
Minimijyrkkyys:: 2 %
Keskijyrkkyys:: 26 %
Hahnenkammin syöksylasku on Kitzbühelissä Itävallassa järjestettävä alppihiihdon maailmancupin osakilpailu. Syöksylasku on laskettu Hahnenkammin alppihiihtokilpailujen yhteydessä vuodesta 1931 alkaen.
Hahnenkammin syöksylasku lasketaan Streif-rinteellä, joka kuuluu vaikeimpiin ja vaarallisimpiin kilpailurinteisiin maailmassa. Kilpailujen ulkopuolella Streif on kaikkien laskettelijoiden vapaassa käytössä.
Syöksylaskurata

Syöksylaskun lähtö sijaitsee 1 665 metriä merenpinnan yläpuolella Hahnenkammbahn-vuoriaseman vieressä.
Ensimmäisestä S-mutkasta rinne menee Mausefalleen (Hiirenloukku). Se on rinteen jyrkin kohta 85 prosentin (40,4°) jyrkkyydellä ja kilpailijat hyppäävät siinä jopa 80 metriä. Sitä seuraa kompressio Mausefallen alapuolella, jossa laskijoiden täytyy kestää jopa tuhatta kiloa vastaava lyhytaikainen paine.
180-asteisen oikean käännöksen, nimeltään Karussell ja vasemman käännöksen jälkeen laskijat tulevat teknisesti haastavaan Steilhangiin (Jyrkkä rinne). Steilhangin ulostulo on yksi tärkeimmistä avainpaikoista, joissa voitto ratkaistaan. Sieltä täytyy saada mahdollisimman paljon nopeutta Brückenschussille ja sitä seuraavalle pitkälle ja suhteellisen tasaiselle Gschöß-liukuosuudelle. Liukuosuus päättyy Alte Schneiseen (Vanha metsäaukio). Alte Schneisen hypyn jälkeen rinne menee Seidlalmiin ja edelleen Seidlalmsprungiin (Seidlalmhyppyri). Tätä seuraa Lärchenschuss ja Oberhausberg. Sitten tulee Hausberg ja Hausbergkante (Vuorenharjanne), jotka ovat nähtävissä maalialueelta.
Hausbergkanten hypyssä laskijoiden tulee suunnata hyppynsä niin, että he saavat seuraavassa vasemmassa käännöksessä mahdollisimman korkean linjan Traverseen. Näin laskija voi estää, ettei hän lennä liian kauas Traversen lukuisista pompuista. Traversen jälkeen tulee oikea käännös pitkälle Zielschußille, jossa huippunopeus voi olla jopa 145 km/h. Zielschußilla on kompressio ennen Zielsprungia (Maalihyppyri), jossa hypyt voivat olla jopa 80 metrisiä. Streif päättyy 805 metriä merenpinnan yläpuolella Rasmusleiten-alueelle lähelle Kitzbühelin keskustaa.
Historia

Ensimmäisen Hahnenkammin syöksylaskun vuonna 1931 voitti Ferdl Friedensbacher. Streif-rinteessä laskettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1937, jolloin Thaddäus Schwabl voitti ajalla 3.53,1. Vuonna 1997 itävaltalainen Fritz Strobl laski voimassa olevan rinne-ennätyksen 1.51,58, keskinopeus oli laskussa 107,1 km/h.
Hahnenkammin syöksylasku on täytynyt sääolosuhteiden vuoksi useamman kerran perua (1938, 1964, 1971, 1988, 1993, 2005 ja 2007) tai laskea lyhennetyllä radalla (1997, 1998, 1999, 2000, 2003, 2006, 2008, 2012, 2015 ja 2016). Lisäksi vuosien 1998 ja 2014 kilpailut laskettiin muutetulla radalla; Hausbergin ja Traversen sijaan laskettiin Obere Ganslernin (Ylempi Ganslern) ja pujottelurinteen yläosan kautta. Ensimmäistä kertaa vuoden 2004 jälkeen voitiin syöksylasku laskea alkuperäisradalla vuonna 2009.
Joinakin talvina Streif-rinteessä on laskettu myös muualla peruttuja maailmancup-kilpailuja korvaavina syöksylaskuina. Näin ollen on laskijoita, jotka ovat pystyneet voittamaan samana viikonloppuna kaksi syöksylaskua Streif-rinteessä, sekä Hahnenkammin syöksylaskun, että ylimääräisen kilpailun: Christian Pravda (1951), Karl Schranz (1972), Josef Walcher (1978), Pirmin Zurbriggen (1985), Peter Wirnsberger (1986), Franz Heinzer (1992), Luc Alphand (1995) ja Beat Feuz (2021).
Useimmiten Hahnenkammin syöksylaskua seuraa maalialueella 40 000–50 000 katsojaa, mikä luo kuuluisan ja ainutlaatuisen katsojakulissin. Myös syöksylaskukilpailun palkintojenjako illalla kerää useita tuhansia ihmisiä juhlistamaan kuutta parasta syöksylaskijaa.