stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fj

Fj tarkoittaa seuraavia:
Fidži, ISO 3166-1 -koodi FJ, valtio tai muu maantieteellinen alue
fidži, ISO 639-1 -koodi fj, kieli
femtojoule, tunnus fJ, energian yksikkö
Air Pacific, IATA-koodi FJ, lentoyhtiö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fj”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Etelä-Korean talous

| Etelä-Korean talous |
| --- | --- |
 Soul on merkittävä talouden keskus.
Valuutta:  Etelä-Korean won
Jäsenyydet:  APEC, WTO, OECD, G20
Tilastot
BKT:  1,007 bilj. $ (2010) 1,459 bilj. $ (ostovoimakorjattu)(2010)
- per asukas:  30 000 $ (ostovoimakorjattu)(2010)
- kasvu:  6,1 %
- toimialoittain:  maatalous 2,6 % teollisuus 39,3 % palvelut 58,2 % (2010)
Inflaatio:  3 % (2010)
Köyhyysrajan alle jäävien määrä:  15 % (2006)
Gini-kerroin:  31,4 (2009)
Työvoima:  24,75 milj. (2010)
- toimialoittain:  maatalous 7,3 % teollisuus 24,3  % palvelut 68,4 % (2010)
Työttömyys:  3,7 %
Ulkomaankauppa ja -investoinnit
Vienti:  464,3 mrd. $ (2010)
Vientituotteet:  puolijohteet, moottoriajoneuvot, langattomat tietoliikennevälineet, tietokoneet,teräs, laivat, petrokemikaalit (2010)
Merkittävimmät vientimaat:  Kiina (27,9 %), Yhdysvallat (10,2 %), Japani (5,8 %) (2010)
Tuonti:  422,4 mrd. $ (2010)
Tuontituotteet:  koneet, elektoriikka, öljy, teräs, kuljetusvälineet, orgaaniset kemikaalit, muovit (2010)
Merkittävimmät tuontimaat:  Kiina (17,9 %), Japani (16,2 %), Yhdysvallat (10,1 %), Saudi-Arabia (5,2 %), Australia (4,9 %) (2010)
Julkinen talous
Julkinen velka:  22,6 % BKT:sta (2010)
Budjetin tulot:  235,1 mrd. $ (2010)
Budjetin menot:  222,2 mrd. $ (2010)
Etelä-Korean talous on maailman 15. suurin ja Aasian neljänneksi suurin Kiinan, Japanin ja Intian jälkeen.[lähde? ] Yhtenä "Aasian taloustiikereistä" se on saanut aikaan nopeaa, vientivetoista talouskasvua, mikä on ollut jyrkässä kontrastissa Korean demokraattisen kansantasavallan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen jumiutuneeseen talouteen. Korean tasavallan bruttokansantuote henkeä kohti on nyt noin 14 kertaa suurempi kuin Korean demokraattisessa kansantasavallassa. Vienti suuntautuu ennen kaikkea Kiinaan, Yhdysvaltoihin ja Japaniin. Tuontia on samoista maista ja lisäksi Saudi-Arabiasta ja Australiasta.
Toimialat > Teollisuus

Etelä-Korean merkittävimmät luonnonvarat ovat kivihiili, grafiitti, volframi, molybdeeni ja lyijy sekä vesivoimapotentiaali.  Etelä-Korean teollisuuden merkittävimmät tuotteet ovat elektroniikka, autot, kemikaalit, laivat ja teräs. Merkittävää toimintaa on myös tietoliikenteen alalla. Maan teollinen tuotanto kasvoi vuonna 2010 16,6 %.
Toimialat > Maatalous

Etelä-Korean tärkeimmät viljelystuotteet ovat riisi, juurekset, ohra, vihannekset ja hedelmät. Karjatuotannon tärkeimmät tuotteet ovat nautakarja, siat, kanat, maito ja munat. Lisäksi maassa harjoitetaan kalastusta.
Taloushistoria

1950-luvulla maa oli yksi Aasian köyhimmistä maista. Toisen maailmansodan päätyttyä maa peri siirtomaatalouden, joka oli suunniteltu lähes ainoastaan Japanin laajentumispolitiikkaa varten. Suuri osa maan infrastruktuurista tuhoutui vuosina 1950–1953 käydyssä Korean sodassa, ja sodan jälkeen maa jäi riippuvaiseksi Yhdysvaltain antamasta taloudellisesta avusta.
Kenraali Park Chung-heen sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1962 Korean tasavalta aloitti sarjan kunnianhimoisia viisivuotissuunnitelmia taloutensa kehittämiseksi. Talouden painopiste siirtyi ulkomaankauppaan Japanin-suhteiden normalisoinnin myötä vuonna 1965, mitä seurasi investointi- ja kauppabuumi. Nopea laajentuminen ensin kevyeen ja sitten raskaaseen teollisuuteen seurasi 1960- ja 1970-luvuilla. Tänä ajanjaksona maan talous kasvoi keskimäärin 8,6 % vuodessa. Valtavaa kasvua on usein kutsuttu "Han-joen ihmeeksi", Han-joen ollessa maan pääkaupungin Soulin läpi virtaava joki. 1980- ja 1990-luvuilla talouden kasvu jatkui maan muuntautuessa pääasiassa tekstiilien ja kenkien viejästä tärkeäksi autojen, elektroniikan, laivojen ja teräksen sekä myöhemmin korkeateknologisten laitteiden kuten näyttöjen, matkapuhelinten ja puolijohteiden valmistajaksi.[lähde? ]
Eteläkorealainen malli, jossa suurien ja kansainvälisesti kilpailukykyisten yhtiöiden kasvua tuetaan vero- ja rahoituspolitiikan avulla, johti sukujen kontrolloimien valtavien konglomeraattien syntyyn. Nämä yhtiöt, jotka tunnetaan nimellä chaebol, kukoistivat Parkin hallinnon aikana. Joistain yhtiöistä, kuten Hyundaista, Samsungista, Daewoosta ja LG:stä tuli kansainvälisiä suuryrityksiä. Nykyään maa on näiden avulla noussut maailmantalouden biljoonaluokkaan, ja sen bruttokansantuote on 1 180 miljardia dollaria.[lähde? ]
Vuoden 1997 Aasian talouskriisin jälkeen maan talouselämä on muuttunut kuitenkin huomattavasti massiivisten konkurssien ja hallituksen tekemien uudistusten myötä. Kriisi paljasti maan taloudessa pitkäaikaisia heikkouksia, kuten valtavat ulkomaiset lainat ja kurittoman taloussektorin. Nämä johtivat kahteen suureen talouden uudelleenjärjestelyyn, ensin vuonna 1997 ja toisen kerran vuonna 1999 Daewoon romahdettua.[lähde? ]
Maa selvisi vuosien 1997-1998 Aasian talouskriisistä Maailmanpankin tuella, mutta vuoden 2008 maailmanlaajuinen lama pysäytti Koreankin talouskasvun.
Joulukuussa 2016 tuli Etelä-Korean 20. vuosipäivä OECD:n jäsenenä. Korea on noussut maailman 11. suurimmaksi taloudeksi.
Haasteisiin vuonna 2018 kuului hallinnon korruption kitkeminen.
Lakimuutos lyhensi työviikon enintään 68 tunnista 52 tuntiin, josta 40 tuntia on normaalia työaikaa ja ylitöitä 12 tuntia.
Myös minimipalkkaa on korotettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Korean talous Wikimedia Commonsissa
Observatory of Economic Complexity: South Korea (englanniksi)
Maailman kauppajärjestön (WTO:n) jäsenet
Albania
Angola
Antigua ja Barbuda
Arabiemiirikunnat
Armenia
Argentiina
Australia
Bahrain
Bangladesh
Barbados
Belize
Benin
Bolivia
Botswana
Brasilia
Britannia
Brunei
Burkina Faso
Burundi
Chile
Costa Rica
Djibouti
Dominica
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
Egypti
El Salvador
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Euroopan unioni
Fidži
Filippiinit
Gabon
Gambia
Georgia
Ghana
Grenada
Guatemala
Guinea
Guinea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
Hongkong
Indonesia
Intia
Islanti
Israel
Jamaika
Japani
Jordania
Kambodža
Kamerun
Kanada
Kenia
Keski-Afrikka
Kiina
Kirgisia
Kolumbia
Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tasavalta
Kuuba
Kuwait
Lesotho
Liechtenstein
Macao
Madagaskar
Makedonian tasavalta
Malawi
Malediivit
Malesia
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Meksiko
Moldova
Mongolia
Mosambik
Myanmar
Namibia
Nepal
Nicaragua
Niger
Nigeria
Norja
Norsunluurannikko
Oman
Pakistan
Panama
Papua-Uusi-Guinea
Paraguay
Peru
Qatar
Ruanda
Saint Kitts ja Nevis
Saint Lucia
Saint Vincent ja Grenadiinit
Salomonsaaret
Sambia
Saudi-Arabia
Senegal
Sierra Leone
Singapore
Sri Lanka
Suriname
Swazimaa
Sveitsi
Taiwan
Tansania
Thaimaa
Togo
Tonga
Trinidad ja Tobago
Tšad
Tunisia
Turkki
Uganda
Ukraina
Uruguay
Uusi-Seelanti
Venezuela
Venäjä
Vietnam
Yhdysvallat
Zimbabwe
| --- | --- |
EU:n jäsenmaat:   Alankomaat  Belgia  Bulgaria  Espanja  Irlanti  Italia  Itävalta  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Slovakia  Slovenia  Suomi  Tanska  Tšekki  Unkari  Viro
Louiguy

Louiguy vuonna 1940.
Louis Guglielmi, taiteilijanimeltään Louiguy, (3. huhtikuuta 1916 Barcelona – 4. huhtikuuta 1991 Vence) oli katalonialainen muusikko. Hän on säveltänyt muun muassa Édith Piafille kappaleen La vie en rose.
Hän kuoli 75-vuotiaana Vencessä, Ranskassa.
Evil Mysteries

| Evil Mysteries Baptism |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 26. lokakuuta 2006
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 25.31
 Levy-yhtiö: Northern Heritage
Baptismin muut julkaisut
| Morbid Wings of Sathanas 2005 | Evil Mysteries 2006 | Grim Arts of Melancholy 2008 |
Evil Mysteries on suomalaisen black metal -yhtye Baptismin kolmas EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Northern Heritage.
Kappaleet

Black Desolation – 6.26
Azazelin Tähti – 5.38
Ruins – 6.12
Decades of Torment – 7.15
Kokoonpano

Lord Sargofagian – kaikki soittimet, laulu
+
J. Nefastos – sanoitukset
Kaarna – layout, design
Arvostelut

Imperiumi: 7½/10
Aiheesta muualla

Evil Mysteries Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Evil Mysteries Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Louis-Antoine Dornel

Louis-Antoine Dornel (n. 1685 – n. 1765) oli ranskalainen, Pariisissa vaikuttanut säveltäjä, cembalisti, urkuri ja viulisti. Hän kirjoitti myös musiikin teoriaa käsittelleen kirjan Le tour du clavier sur tous les tons (1745).
Dornel opiskeli urkuri Nicolas Lebèguen johdolla. Vuonna 1706 hänet kiinnitettiin Sainte-Marie-Madeleine-en-la-Citén kirkon urkuriksi François d'Agincourtin tilalle. Dornelilta on säilynyt esimerkiksi neljä kirjaa kamarimusiikkia, cembalomusiikkia, neljä kantaattia, muuta vokaalimusiikkia ja urkukappaleita.
Faringen rautatieasema

Faringen rautatieasema (lyh. F, ruots. Faringe järnvägsstation) on kapearaiteisen Upsala–Lenna Jernväg -museorautatien liikennepaikka Näsbyn kylässä Uppsalan kunnassa, Ruotsissa. Liikennepaikalla sijaitsevat mm. museorautatien veturitalli ja paja.
Historia

Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1885. Vuonna 1921 liikennepaikalla tehtiin huomattavia muutostöitä kun Faringe–Gimo-rata rakennettiin.
Alkuperäinen asemarakennus tuhoutui tulipalossa 15.–16. tammikuuta välisenä yönä 1982. Vanhan asemarakennuksen kaltainen uusi asemarakennus otettiin käyttöön vuonna 2008.
Eugène Scribe

Augustin Eugène Scribe
Augustin Eugène Scribe (24. joulukuuta 1791 – 20. helmikuuta 1861) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja libretisti.
Elämäkerta

Scribe syntyi Pariisissa silkkikauppiaan poikana. Hän sai hyvän koulutuksen, ja hänen mielessään siinti ura lain parissa. Pian nuori Scribe alkoi kuitenkin kirjoittaa näytelmiä. Hänen ensimmäinen työnsä Le Prétendu sans le savoir julkaistiin anonyymisti vuonna 1810. Se epäonnistui. Nuori kirjailija kirjoitti useita uusia näytelmiä, monet yhteistyönä muiden kanssa, mutta ilman menestystä.
Scriben pääasiallinen aihemateriaali oli senaikainen porvaristo. Hän kirjoitti usein vaudeville-teattereille. Ensimmäinen menestysteos oli Une nuit de la garde nationale (Kansalliskaartin yö, 1815), joka oli yhteisprojekti Charles-Gaspard Delestre-Poirsonin kanssa. Myöhemminkin hän kirjoitti usein yhdessä muiden kanssa.
Scribe oli hyvin tuottelias. Vaudevillen lisäksi syntyi komedioita, tragedioita ja oopperalibrettoja. Pelkästään Gymnase-teatterille hänen on sanottu kirjoittaneen ennen vuotta 1830 yli 150 näytelmää. Hänellä oli erilaisia yhteistyökumppaneita: yksi saattoi sepittää juonen, toinen dialogin, kolmas vitsit. Delestre-Poirsonin lisäksi heihin lukeutuivat Jean Henri Dupin, Germain Delavigne, Mélesville (oik. Anne-Honoré-Joseph Duveyrier), Marc-Antoine Madeleine Désaugiers, Joseph Xavier Saintine ja Gabriel Legouvé.
Scribe kirjoitti librettoja muun muassa yhdessä Giacomo Meyerbeerin kanssa. Hän teki librettoja useille tunnetuille säveltäjille, kuten Verdille, Bellinille, Auberille, Donizetille ja Rossinille. Kuollessaan hän oli työskentelemässä Meyerbeerin L'africainen parissa. Monet vuosisadanvaihteen kuuluisimmista oopperoista on sävelletty hänen teksteihinsä, esimerkiksi Auberin La muette de Portici, Fra Diavolo, Robert le Diable ja Meyerbeerin Hugenotit.
Komedian alalla Scribe teki debyyttinsä Théâtre Français'lle 1822 näytelmällään Valérie, josta tuli sittemmin ensimmäinen monista kaltaisistaan menestyksistä. Scribe teki lujasti töitä, ja häneltä löytyi näkemystä niin näytelmien rakenteesta kuin yleisön maustakin. Scriben näytelmiä pidetään vieläkin erinomaisina esimerkkeinä näytelmien draamallisesta rakentamisesta.
Scribe kirjoitti myös muutamia romaaneja, vaikkeivät ne nousseet kummoisenkaan suosioon.
Tunnetuimpia romaaneja

Une Chaine (Ketju, 1842)
Le Verre d'eau (Vesilasi, 1842)
Adrienne Lecouvreur (1849, yhteistyönä Legouvén kanssa)
Bertrand et Raton, on l'art de conspirer
Vuosina 1874–1885 julkaistut Scriben kootut teokset (Œuvres complétes) käsittävät yhteensä 76 nidettä.
Tunnetuimpia näytelmiä

Bertrand et Suzette; ou Le Mariage de raison (1826)
Bertrand et Raton; ou L'Art de conspirer (Poliitikkojen koulu, 1833)
Le Verre d'eau (Vesilasi tai Lasi vettä, 1840)
Adrienne Lecouvreur (1848)
La Bataille de Dames (Daamien taistelu tai Naiset sotasilla, 1851)
Tunnetuimpia näytelmiä > Suomennettuja näytelmiä

Fra Diavolo: romantillinen opera 3:ssa näytöksessä (Fra diavolo ou l'auberge de Terracina), suom. Anders Törneroos, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1874.
Hugenotit: opera viidessä näytöksessä, E. Scriben sanat [ja Émile Deschamps]; G. Meyerbeerin musiikki, suom. A. Törneroos, Helsinki:Suomalaisen Kirjallisuuden Seura: Suomalainen teatteri 1876.
Juutalais-tyttö: suuri opera viidessä näytöksessä, Augustin Eugène Scribe; J. F. Halévy'n musiikki suom. Tuokko, Helsinki:Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino 1878
Ulos ikkunasta: huvinäytelmä 1:ssä näytöksessä, Augustin Eugène Scribe ja Gustave Lemoine; tanskal. käännöksestä suom. C. Edv. Törmänen, Hämeenlinna: Lindgren 1878. Sarja: Suomalainen teateri-kirjasto, 7.
Ah, Oskar!: kolminäytöksinen huvinäytelmä, Augustin Eugène Scribe, Anne Honoré Joseph Duveyrier; mukaillen suom. Aukusti Simelius, Hämeenlinna: Karisto 1927. Sarja: Teatterikirjasto, 3.
Naamiohuvit: kolminäytöksinen ooppera (Un ballo in maschera), Giuseppe Verdi, libretto: Antonio Somma, suomennos ja sovitus Jussi Tapola apuna Erik Lindegrenin sovitus vuodelta 1958, Pori: Porin ooppera 1998 (Perustuu Eugéne Scriben näytelmään.)
Naamiohuvit (Un ballo in maschera), libretto: Antonio Somma (Eugène Scriben näytelmän pohjalta); suomennos: Leena Vallisaari. Savonlinna: Savonlinnan oopperajuhlat 2004
Adrienne Lecouvreur, Suomalainen Teatteri 1883
Ah, Oskar!, Turun Työväen Teatteri 1936
Alppimaja (Le Chalet), useilla näyttämöillä 1889–1922
Fra Diavolo, Suomalainen Teatteri 1874, Oulun kaupunginteatteri 1980
Hugenotit (Les Huguenots), Suomalainen Teatteri 1876
Juutalaistyttö (La Juive), Suomalainen Teatteri 1877
Lasi vettä (Le Verre d’eau), Suomen Kansallisteatteri 1919
Musta domino (Le Domino noir), Suomalainen Teatteri 1876
Naiset sotasilla (La Bataille des dames), Suomalainen Teatteri 1885
Robert Paholainen (Robert le diable), Suomalainen Teatteri 1877
Ulos ikkunasta (Une femme qui se jette par le fenêtre), Suomalainen Teatteri 1877 ja Kansallisteatteri 1935
Valérie, Suomalainen Teatteri 1884
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Eugène Scriben e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
IntraText Digital Library, Scriben tekstejä
Ensimmäinen maailma

Kylmän sodan kolme maailmaa kesällä 1975:

  Ensimmäinen maailma eli länsiblokki: Yhdysvallat liittolaisineen.
  Toinen maailma eli itäblokki: Neuvostoliitto ja Kiina liittolaisineen.
  Kolmas maailma: sitoutumattomat ja puolueettomat maat.
Ensimmäinen maailma on kylmän sodan aikainen käsite, jolla viitattiin Yhdysvaltojen kanssa liittoutuneisiin teollisuusmaihin. Tämä erotti sen Neuvostoliiton vaikutuspiiriin kuuluneesta toisesta maailmasta ja puolueettomasta kolmannesta maailmasta.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen toisen maailman käsite kadotti merkityksensä, mutta ensimmäisellä maailmalla voidaan viitata kehittyneisiin valtioihin, jotka jakavat länsimaisina pidetyt ihanteet demokratiasta ja markkinataloudesta. Yhdysvaltain ja Euroopan ohella ensimmäiseen maailmaan kuuluvat esimerkiksi Australia ja Japani. Toisen maailman sijaan ensimmäistä maailmaa verrataan kolmanteen maailmaan eli kehittyviin maihin. Nykyään ensimmäisen ja kolmannen maailman sijaan puhutaan usein globaalista pohjoisesta ja etelästä.
2000-luvulla kolmannen maailman käsitettä on alettu pitää vanhentuneena ja leimaavana. Ensimmäinen maailma elää edelleen vitsissä, joka puhuu ”ensimmäisen maailman ongelmista”. Niillä viitataan pieniin harmin ja turhautumisen aiheisiin, joista valittavat vauraiden maiden etuoikeutetut asukkaat. Niitä ovat esimerkiksi televisiosarjan heikko kuvanlaatu tai vaikeudet löytää autolle pysäköintipaikka. Varhaisin tunnettu viittaus ensimmäisen maailman ongelmiin oli kanadalaisyhtye Matthew Good Bandin kappaleessa ”Omissions of the Omen” (Last of the Ghetto Astronauts, 1995).
Eteläinen federaatioyliopisto

| Eteläinen federaatioyliopisto> Южный федеральный университет (ЮФУ) Južnyi federalnyi universitet (JuFU) (venäjäksi) |
| --- | --- |
 Yliopiston päärakennus
Perustettu:  23. marraskuuta 2006 (Rostovin valtionyliopisto 1917)
Tyyppi:  federaatioyliopisto
Opiskelijoita:  45 976
Sijainti:  Rostov-na-Donu, Rostovin alue  Venäjä (47.2248°N, 39.7285°E)
Osoite:  Ul. Bolšaja Sadovaja 105/42, 344006 Rostov-na-Donu, Venäjän federaatio
Sivusto:  www.sfedu.ru
Eteläinen federaatioyliopisto (ven. Ю́жный федера́льный университе́т (ЮФУ), Južnyi federalnyi universitet (JuFU)) on Etelä-Venäjän merkittävin korkeinta koulutusta antava oppilaitos. Se sijaitsee Donin Rostovissa ja Taganrogissa Rostovin alueella.
Nykyinen yliopisto muodostettiin vuonna 2006 aiemman Rostovin valtionyliopiston perustalle yhtenä ensimmäisistä federaatioyliopistoista. Samalla siihen yhdistettiin Rostovin arkkitehtuurin ja taiteen valtionakatemia, Rostovin pedagoginen valtionyliopisto ja Taganrogin radiotekninen valtionyliopisto.
2000-luvulla Venäjällä perustetuista federaatioyliopistoista on tarkoitus kehittää valtakunnan huippuyliopistoja, joissa opetus ja tutkimus yhdistyvät yritysyhteistyön kanssa. Venäjän yliopistorankingissa Eteläinen federaatioyliopisto oli jaetulla 12.–14. sijalla vuoden 2012/2013 klassisten ja tutkimusyliopistojen luokassa.
Eteläisessä federaatioyliopistossa on yli 45 000 opiskelijaa ja yli 4 200 hengen henkilökunta. Tiedekuntia on 37. Yliopiston rehtori on Marina Borovskaja.
Historia

Rostovin yliopisto syntyi, kun osa Varsovan keisarillisesta yliopistosta siirrettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Rostoviin vuonna 1915. Keisarillinen yliopisto oli perustettu Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Varsovassa 1869 ja se lakkautettiin 1917.
1915–1917 Keisarillinen Varsovan yliopisto Donin Rostovissa
1917–1918 Donin yliopisto
1918–1925 M. P. Bogajevskin Donin yliopisto
1925–1934 Pohjois-Kaukasian valtionyliopisto
1934–1957 Donin Rostovin valtionyliopisto
1957–1982 Rostovin valtionyliopisto
1982–1991 M. A. Suslovin Rostovin valtionyliopisto
1991–2006 Rostovin valtionyliopisto
2006– Eteläinen federaatioyliopisto
Aiheesta muualla

Yliopiston sivut
Teknologian instituutin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pedagogisen instituutin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Arkkitehtuurin ja taiteen instituutti
Yliopiston historiaa[vanhentunut linkki]
Ljudmila Novak

| Ljudmila Novak |
| --- | --- |
 Ljudmila Novak vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1959 (ikä 65) Maribor
Kansalaisuus:   Slovenia
Poliitikko
Puolue:  Uusi Slovenia – Kristillisdemokraatit
Asema:  Euroopan parlamentin jäsen (2004–2009, 2019–) puolueen puheenjohtaja (2008–2018)
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Ljudmila Novak (s. 1. elokuuta 1959 Maribor, Jugoslavia) on slovenialainen poliitikko. Hän edustaa Uusi Slovenia – Kristillisdemokraatit -puoluetta (NSi) ja toimi vuosina 2008–2018 sen puheenjohtajana. Hän on ollut vuosina 2004–2009 ja uudelleen vuodesta 2019 Euroopan parlamentin jäsen.
Ura

Novak liittyi silloisen Slovenian kristillisdemokraattisen puolueen (SKD) jäseneksi 1990-luvulla ja siirtyi vuonna 2000 uuteen Uusi Slovenia – Kristillisdemokraatit -puolueeseen (NSi). Hän toimi poliittisen uransa alussa vuosina 2001–2004 Moravčen kunnan pormestarina. Ennen uraa politiikassa hän työskenteli sloveenin ja saksan kielen opettajana.
Novak tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2004 vaaleissa. Hän oli ensimmäisellä europarlamenttikaudellaan 2004–2009 kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan jäsen. Marraskuussa 2008 hänet valittiin puolueensa puheenjohtajaksi. Aiemmin samana syksynä puolue oli menettänyt vaaleissa kaikki paikkansa Slovenian parlamentissa, kansalliskokouksessa. Vuoden 2011 vaaleissa puolue onnistui Novakin johdolla palaamaan parlamenttiin.
Novakista tuli joulukuussa 2011, pian vaalien jälkeen, Slovenian kansalliskokouksen varapuheenjohtaja. Helmikuussa 2012 hän siirtyi Janez Janšan johtaman hallituksen varapääministeriksi ja ulkomaan sloveeniasioista vastaavaksi ministeriksi. Pääministeri Janša joutui eroamaan tehtävästään helmikuussa 2013 kansalliskokouksen antaman epäluottamuslauseen myötä. Hallituksen kaatumisen jälkeen Novak jatkoi kansalliskokouksen jäsenenä.
Novak oli vuonna 2017 ehdokkaana Slovenian presidentinvaalissa. Hän sai 7,24 prosenttia vaalin ensimmäisellä kierroksella annetuista äänistä. Hän jatkoi puolueensa puheenjohtajana tammikuuhun 2018 saakka, jolloin ilmoitti eroavansa tehtävästä. Novakin seuraajaksi valittiin Matej Tonin.
Novak palasi Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2019 vaaleissa. Hän kuuluu  Euroopan kansanpuolueen ryhmään ja on ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan jäsen.
Yksityiselämä

Ljudmila Novak on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, kaksi tytärtä ja yksi poika.
Emanaatio

Emanaatioiksi (lat. emano ’virrata ulos’, ’valua’, ’saada alkunsa’, ’levitä’) kutsutaan joidenkin tiettyjen uskomusjärjestelmien kosmologiassa tai kosmogoniassa Korkeimmasta Olennosta emanoituneita eli alkunsa saaneita tai "virranneita" alempia olentoja. Näiden uskomusten mukaan Korkein Olento ei luonut fyysistä maailmankaikkeutta itse suoraan, vaan näiden alempien emanaatioiden kautta.
Tämän paradigman mukaisesti luominen etenee vuodatuksena alkuperäisestä absoluuttisesta Korkeimmasta Olennosta, tai jopa muutoksena siinä. Korkein Valo tai Tietoisuus polveutuu siitä erilaisten tasojen, asteitten tai hypostaasien (olemusten) kautta. Samalla siitä tulee yhä enemmän ja enemmän materiaalinen ja ruumiillistunut, kunnes se kääntyy lopulta ympäri palatakseen vastakkaisessa järjestyksessä takaisin lähtöpisteeseensä. Useimmissa käsityksissä emanaatioprosessi lähtee yhdestä, joka muuttuu kahdeksi ja sitten kolmeksi, ja lopulta seitsemäksi, joista eri käsitysten mukaan voi emanoitua lukemattomia uusia tasoja.
Ensisijainen klassisen emanationismin kannattaja oli Plotinos, jonka teoksessa Enneadit kaikki asiat olivat emanaatioita Yhdestä. Enneadissa 5.1.6. emanationismia verrataan Yhdestä tapahtuneeseen leviämiseen, jossa oli kolme hypostaasia, Yksi (hen), äly/järki/tahto (nous) ja sielu (psykhe ton pantos). Plotinokselle emanaatio tai "sielujen polveutuminen" johtui dyadista, Korkeimman Olennon sisällä tapahtuneesta ensimmäisestä muutoksesta, joka oli oleellinen osa sen luontoa.
Emanationismi on luonteeltaan vastakohta sekä kreationistiselle ajatukselle yhdestä itsetietoisesta luojasta ja nihilistiselle ajatukselle, jonka mukaan tapahtumien taustalla ei ole mitään subjektiivista tai ontologista luonnetta.
Emanationismi eri uskomusjärjestelmissä

Emanationismi on oleellinen osa seuraavia uskomusjärjestelmiä:
Esoteerinen kristillisyys
Gnostilaisuus
Kabbala
Kataarilaisuus
Mandealaisuus
Manikealaisuus
Okkultismi
Platonismi ja uusplatonismi
Ruusuristiläisyys
Surat Shabda Yoga
Teosofia
Joidenkin tulkintojen mukaan sen voidaan katsoa olevan osa myös hindulaisuutta, buddhalaisuutta ja muinaisen Egyptin uskontoa.
Aiheesta muualla

Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Emanation The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Emanationism
Käännös suomeksi