stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuralan ponttonisilta ja kampiföri
Kampiföri

Kampiföri oli käsikäyttöinen vaijerilossi, joka otettiin käyttöön toukokuussa 2005. Kampiföri oli kuusi metriä pitkä ja neljä metriä leveä. Kampiförin kyytiin mahtui 12 ihmistä ja myös polkupyörät olivat sallittuja. Noin 40 metrin matka joen halki kesti vinssaajan voimista riippuen hiukan alle kymmenen minuuttia. Kampiförin pystyi myös vinssaamaan vastakkaiselta rannalta luokseen. Kampiföri oli käytössä jäiden lähdöstä syksyn ensimmäisiin pakkasiin.
Kampiföri maksoi 89 000 euroa ja sen suunnitteli Elomatic Oy. Kampiföri ja sen rantalaiturit maksoivat yhteensä 230 106 euroa, josta Turun kaupungin osuus oli 107 502 euroa ja Suomen valtion sekä Euroopan unionin osuus 122 604 euroa. Kampiföri kuului Itä-Turun kehittämishankkeisiin kuuluneeseen Elävä Kulttuurimaisema -hankkeeseen, jota hallinnoi Turun kaupungin kiinteistöliikelaitos ja rahoitti Lounais-Suomen ympäristökeskus.
Kun kampiföri oli rannassa, makasivat vaijerit joen pohjassa ja käytössä ne kiristyivät noin puolen metrin syvyyteen, jolloin melomalla pääsi vielä niiden yli. Perinteisistä kapulalosseista kampiföri erosi muun muassa vaijeristolla, joka kulki veden alla ja teollisuuskäyttöön tehtyjen vinssien käytöllä. Kampiförissä oli kaksi vaijeria.
Alun perin kampiföri oli vaijerivetoinen ja se kärsi vaijeriongelmista, muun muassa ensimmäisellä ylityksellä toinen vaijereista irtosi kiinnikkeestään. Vaijerit vaihdettiin ketjuihin kesällä 2007, mutta tällöin kampeaminen osoittautui liian raskaaksi ja syksyllä kampiföri otettiin turvallisuussyistä pois käytöstä. Kampiföriä ei saanut kampeamisen raskauden takia kammettua vastarannalta luokseen.
Kesäkuussa 2010 kampiföri jumittui keskelle jokea, jolloin pelastuslaitoksen piti hakea moottoriveneellä lautan kyydissä olleet kuusi matkustajaa. Kesäkuussa 2011 kampiföri otettiin lopullisesti pois käytöstä jatkuvan ilkivallan takia. Kampiföri nostettiin Aurajoesta pois 24. lokakuuta 2013 ja siirrettiin kaupungin varastoon.
Kampiförin ohjetaulu oli Turun murteella.
»Föris ei saa ikä olla ookal enemppä ku tusina verra ihmisi ja polkupyärä voi otta föli mut ei mopo. [– –] Muista panna kettinkit kii ennen ku lähret. [– –] Käännä vivust ja verä kamppe nuolitten suuntaa. [– –] Sitku sää veivaat, kato et muut o viiva ulkopualel. [– –] Kato et föri o rannas kunnol kii ja vaihra vinssi vapaal.»
Herttoniemen kaatopaikka

Herttoniemen kaatopaikka oli Helsingin Herttoniemen pohjoisimmassa osassa vuosina 1948–1953 toiminut pienehkö Helsingin kaupungin kaatopaikka. Se sijaitsi vanhassa sorakuopassa Siilitien ja Viikintien risteyksessä.
Entisen kaatopaikan alue on kooltaan 5 700 m2, sen luonnonmaa oli hiekkaa, eikä alueella sijainnut luokiteltuja pohjavesialueita. Tälle kaatopaikalle tuotiin ainakin yhdyskunta- ja teurastamojätteitä. Sen historia jäi lyhyeksi, sillä alueen omakotitalojen, etenkin Kitusentien asukkaat, alkoivat valittaa kaatopaikan aiheuttamista hajuhaitoista. Herttoniemeläisten sitkeyden ansiosta heidän lähellään sijainnut kaatopaikka suljettiin, ja uusi avattiin Botbyhöjdenin sorakuoppaan. Se tuli tunnetuksi Vartiokylän kaatopaikkana.
Herttoniemen kaatopaikan täyttö sai maatua rauhassa vuodet 1953–2002. Tämän jälkeen alueelle tehtiin kaavamuutos, jossa sille kaavoitettiin kerrostaloja. Kaatopaikan koko aines poistettiin peruskalliota myöten ja tilalle tuotiin puhdasta maata. Kunnostus suoritettiin vuoden 2002 aikana.
Täyttöaines kuljetettiin nykyaikaiselle kaatopaikalle. Aines oli jo tätä ennen täysin maatunutta. Vain lasin, posliinin, filmin ja metalliesineiden kaltaisia jätteitä oli tunnistettavissa. Maa-aines ei ollut merkittävässä määrin saastunutta. Joitakin vaarallisia aineita kuitenkin oli tavattu. Niitä olivat PAH-yhdisteet ja raskasmetallit.
Aiheesta muualla

Herttoniemen kaatopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaatopaikkojen ympäristövaikutukset ja Helsingin entiset kaatopaikat. (Tanja Toivolan diplomityö) (Arkistoitu – Internet Archive)
Pilaantuneiden maiden kunnostuskustannukset. Pilaantuneiden massamäärien kehitys- ja kustannusvaikutus pilaantuneiden maa-alueiden kunnostusprosessin eri vaiheissa. Petri Kauton opinnäytetyö
Viktoryja Tšaika

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Valko-Venäjä> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Pronssia | Zagreb 2006 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Pronssia | München 2010 | 10 m ilmapistooli |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Winterthur 2008 | 10 m ilmapistooli |  |
Tyttöjen ammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1998 | 10 m ilmapistooli |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1998 | 10 m ilmapistooli, joukkue |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1998 | 25 m urheilupistooli, joukkue |  |
Viktoryja Uladzimirauna Tšaika (valkoven. Вікторыя Уладзіміраўна Чайка; s. 26. joulukuuta 1980 Marhanets) on valkovenäläinen pistooliampuja.
Viktoryja Tšaika on menestynyt hyvin MM-kilpailuissa. Tyttöjen sarjassa Barcelonassa 1998 hän voitti tyttöjen maailmanmestaruuden 10 m ilmapistoolilla, sekä joukkuehopeaa samassa lajissa ja 25 m urheilupistoolissa.
Tšaika ampui Lahdessa 2002 joukkuehopeaa 10 m ilmapistoolissa. Neljän vuoden päästä Zagrebissa hän saavutti pronssia ja joukkuehopeaa samassa lajissa. Münchenenin vuoden 2010 kilpailuissa Tšaika voitti pronssia.
Olympialaisiin Tšaika on osallistunut kolmesti. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi 10 metrin ilmapistoolissa Pekingissä 2008.
Olympialaiset

| Laji | 2000 | 2004 | 2008 |
| --- | --- | --- | --- |
| 10 m ilmapistooli | 11. 381 | 16. 380 | 4. 482,0 (384+98) |
| 25 m urheilupistooli | — | 32. 565 | 13. 581 |
Thaimaa

Thaimaan kuningaskunta (thaiksi ราชอาณาจักรไทย, Raatša aanaatsak thai) eli Thaimaa (thaiksi ประเทศไทย, Pratheet thai) on valtio Kaakkois-Aasiassa. Maan rajanaapureita ovat Laos ja Kambodža idässä, Siaminlahti ja Malesia etelässä, sekä Andamaanienmeri ja Myanmar lännessä. Valtion pinta-ala on noin puoli miljoonaa neliökilometriä ja asukasluku noin 70 miljoonaa. Thaimaan pääkaupunki on Bangkok. Suurin osa maan väestöstä on theravada-buddhalaisia thaita, jotka puhuvat thain kieltä.
Hallitusmuodoltaan Thaimaa on perustuslaillinen monarkia, joka on ollut 22. toukokuuta 2014 tapahtuneesta sotilasvallankaappauksesta lähtien sotilasjuntan johtama. Maassa kaappauksen jälkeen voimaan tullut sotatilalaki kumottiin virallisesti 1. huhtikuuta 2015. Juntan nimi on ”Rauhan ja järjestyksen kansallinen neuvosto” (NCPO) ja sitä johtaa kaappauksen toteuttanut asevoimien komentaja, kenraali Prayut Chan-o-cha, jonka aseman toimeenpanovallan edustajana kuningas on vahvistanut. Uuden 21. heinäkuuta 2014 voimaan tulleen perustuslain mukaan lainsäädäntövaltaa käyttää yksikamarinen ei vaaleilla valittava 220-jäseninen parlamentti eli kansalliskokous, jonka jäsenet NCPO valitsee ja kuningas nimittää. Kansalliskokous valitsi yksimielisesti kenraali Prayut Chan-o-chan pääministeriksi 24. elokuuta 2014. Prayuth luopui asevoimien komentajan tehtävistä 30. syyskuuta 2014. Hänet valittiin jatkamaan pääministerinä kesäkuussa 2019.
Thaimaan ajanlasku perustuu buddhalaisen kalenterin itäiseen versioon, joka on 543 vuotta gregoriaanista kalenteria edellä. Buddhalaisen kalenterin vuosi 2567 vastaa vuotta 2024. Vuosi vaihtuu kuitenkin 1. tammikuuta, kuten gregoriaanisessa kalenterissa.
Maantiede

Thaimaan maasto on vaihtelevaa. Pohjoinen osa maasta on pitkälti vuoristoista. Koillis-Thaimaa eli Isan on ylänkö, jonka pohjois- ja itärajana toimii Mekong-joki. Keski-Thaimaa, jossa sijaitsee myös Bangkok, on Chao Phraya-joen laaksoa. Etelä-Thaimaa koostuu vain kapeasta Kran-kannaksesta, joka yhdistää Manner-Aasian Malakan niemimaahan. Joet ovat Thaimaalle keskeisiä kulkureittejä ja niiden varsilla kasvaa riisiä. Saaristossa tärkeitä maastonpiirteitä ovat mangrovesuot. Thaimaan korkein huippu on Doi Inthanon, jonka korkeus merenpinnasta on 2 565 metriä.
Ilmastoltaan koko maa on trooppinen ja kuuluu monsuunivyöhykkeeseen. Lähes kaikkialla saadaan tarpeeksi sadetta, mutta sadekauden pituus ja ajoitus vaihtelee maan eri osissa. Koillisosassa kuiva kausi on melko pitkä, ja kun maaperä pidättää vettä huonosti, kuivuus haittaa maanviljelyä.
Joulukuussa 2004 Intian valtameren maanjäristyksen aiheuttama tsunami tappoi tuhansia ihmisiä ja aiheutti merkittävää tuhoa Thaimaan länsirannalla, mukaan lukien turistien suosimilla Khao Lakin ja Phuketin alueilla.
Maantiede > Saaret

Thaimaan suurin saari on Ko Phuket. Se on 50 km pitkä ja 21 km leveä. Saaren yhdistää mantereeseen Sarasinin silta. Toiseksi suurin on Ko Samui. Saarten nimissä esiintyvä sana "ko" tai "koh" merkitsee saarta.
Maantiede > Luonto ja luonnonsuojelu

Thaimaan luonto on monipuolinen: sademetsää, vuoristoa, tasankoja, kosteikkoja ja merta. Suurista nisäkkäistä maassa tavataan tiikereitä, leopardeja, aasiannorsuja, kauluskarhuja, sambarhirviä, muurahaiskäpyjä, gibboneita, tapiireita, delfiineitä, dugongeita ja monia muita. Kasvistoon kuuluu yli 27 000 kukkivaa kasvia.
Thaimaassa on 48 kansallispuistoa. Niistä vanhin on Khao Yain kansallispuisto, joka on laaja sademetsäalue noin 200 km Bangkokista. Erawanin kansallispuiston päänähtävyys on Pharatin luola. Phetran kansallispuisto kattaa saaria, koralliriuttoja ja sademetsää. Kilpikonnat pesivät Hat Nai Yankin kansallispuistossa.
Luang Prabangin vuorijonoa Laosin rajan läheisyydessä.
Chao Phraya -jokea.
Norsuja Khao Yain kansallispuistossa.
Karstimaisemaa Krabin provinssissa.
Historia > Maan nimen etymologia

Sanan ”thai” (thaiksi ไทย) merkitykset ovat ’vapaus’ ja ’itsenäisyys’ sekä maahan ja kansaan liittyen ”thai”, ”Thaimaa” ja ”thaimaalainen”.
Thaimaan vanha nimi on Siam (thaiksi ประเทศสยาม, Pratheet sajaam). 24. kesäkuuta 1939 silloinen pääministeri Luang Phibulsongkhram muutti valtion nimeksi Thaimaa (thaiksi ประเทศไทย, Pratheet thai). Thaimaassa se on ollut valtion nimenä siitä lähtien. Nimi Siam oli käytössä länsimaissa lyhyesti 1945–1949. Thaimaan perustuslakiuudistus vuodelta 1949 tuntee kuitenkin vain nimen Thaimaa, joka sen jälkeen on ollut yleisesti käytössä ollut nimi Thaimaasta.
Historia > Varhaishistoria ja Ayutthaya

Thaimaan aluetta ovat vuosituhansien aikana asuttaneet Kiinasta vaeltaneet kansat. Arkeologiset todisteet kertovat jatkuvasta asutuksesta ainakin 20 000 vuoden ajalta. Maan keski- ja eteläosan sankat metsät tarjosivat niin runsaasti ravintoa, että alueella ei ollut syytä siirtyä pois metsästäjä-keräilijäkulttuurista pitkään aikaan. Sen sijaan koillisella Khoratin ylängöllä riisinviljely kehittyi noin 3000 eaa. eli aikaisemmin kuin missään muualla Aasiassa. Riisinviljely vauhditti myös sosiaalisen ja poliittisen järjestelmän syntymistä.
Nykyisen Thaimaan valtion juuret juontavat vuonna 1238 perustettuun Sukhothain kuningaskuntaan ja sen heikennyttyä syntyneeseen Ayutthayan kuningaskuntaan. Ayutthayan ja Sukhothain kanssa kilpaili lisäksi Lanna-kuningaskunta. Ayutthayan ensimmäinen kuningas Rama Thibodi otti theravadabuddhalaisuuden valtakunnan viralliseksi uskonnoksi erottuakseen naapurinsa Angkorin hinduista ja kokosi Dharmashastra-nimisen lakikokoelman, joka säilyi käytössä 1800-luvun lopulle. 1500-luvulta Ayutthayalla oli joitain kontakteja portugalilaisiin.
Historia > Chakri-dynastia

Burmalaiset tuhosivat Ayutthayan 1767, jonka jälkeen vallan keskus siirtyi Chao Phraya -joen suulle 1782 perustettuun uuteen pääkaupunkiin Bangkokiin. Alkoi edelleen kestävä Chakri-dynastian kausi kuningas Rama I:n johdolla.
Ainoana Kaakkois-Aasian maana Thaimaa, silloinen Siam välttyi länsimaiden kolonisaatiolta kahden kuninkaan Mongkutin (1851–1868) ja Chulalongkornin (1868–1910) kaukokatseisen ja varovaisen ulkopolitiikan ansiosta 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, vaikka maa menettikin omistuksiaan Ranskan Indokiinalle ja briteille. Chulalongkornin aikana aloitettiin länsimaisten neuvonantajien avulla maan ja kaupankäynnin modernisointi ja rakennettiin muun muassa ensimmäiset rautatiet. Vuoden 1855 Bowringin sopimus antoi briteille verovapauden kaupassa ja muita etuoikeuksia Siamin alueella. Ensimmäisessä maailmansodassa Siam oli liittoutuneiden puolella. Se osallistui Versaillesin rauhankonferenssiin ja kuului Kansainliiton perustajajäseniin.
Politiikka

Thaimaa on perustuslaillinen kuningaskunta. Vaikka poliittinen valta onkin pääministerillä, kuningasta kunnioitetaan ja arvostetaan suunnattomasti kansan keskuudessa. Kuningas on useampaan otteeseen käyttänyt moraalista arvovaltaansa ratkaistakseen poliittisia kriisejä. 2000-luvulla kuninkaan arvovalta on rapistunut, ja jotkut olivat pettyneitä kun kuningas ei puuttunut vuoden 2010 levottomuuksiin.
On laitonta solvata tai kritisoida kuningasta ja sen tekeminen voi johtaa syytteisiin.  Hallituksen johtaja on pääministeri, jonka nimittää kuningas parlamentin alahuoneen jäsenistä. Yleensä nimitetään sen puolueen johtaja, joka muodostaa enemmistöä edustavan koalitiohallituksen.
Kansalliskokous (รัฐสภา, rathasapha) on kaksikamarinen parlamentti, joka koostuu 500-paikkaisesta edustajainhuoneesta (สภาผู้แทนราษฎร, sapha phuthaen ratsadon) ja 250-paikkaisesta senaatista (วุฒิสภา, wuthisapha). Senaattorit ovat armeijan nimittämiä. Alahuoneeseen valitaan 375 edustajaa useamman paikan vaalipiireistä ja 125 edustajaa puoluelistoilta.
Freedom Housen vuoden 2010 raportti luokittelee Thaimaan "osittain vapaaksi" maaksi. Sen mukaan Thaimaa ei ole vaalidemokratia; vaikka vuoden 2007 parlamenttivaalit sujuivat ilman suurempia ongelmia ja palauttivat siviilivallan, ne eivät olleet tasapuoliset eivätkä vapaat.
Hallinnollinen jako

Thaimaa jakautuu 76 provinssiin (changwat, yksikkö ja monikko), jotka on luokiteltu viideksi provinssiryhmäksi. Kunkin provinssin nimi on johdettu sen pääkaupungista.
Vuonna 2000 provinssit oli jaettu 795 alueeseen (amphoe), 81 osa-alueeseen (king amphoe ja lisäksi 7 255 kuntaan (tambon), 69 855 kylään.
Hallinnollinen jako > Suurimmat kaupungit

Vuonna 2010 Thaimaassa arvioitiin olevan seitsemän yli 200 000 asukkaan kaupunkia. Suurin kaupunki oli edelleen Bangkok, mutta sen väkiluku oli pienentynyt vuosikymmenen aikana alle kuuteen miljoonaan.
| nimi | 2000 laskenta | 2010 arvio |
| --- | --- | --- |
| Bangkok | 6 320 174 | 5 831 835 |
| Samut Prakan | 378 694 | 453 176 |
| Udon Thani | 220 493 | 229 516 |
| Chon Buri | 182 641 | 203 127 |
| Nakhon Ratchasima | 204 391 | 201 229 |
| Hat Yai | 185 557 | 200 270 |
Talous

Thaimaa on teollistunut kehitysmaa. Maan talous riippuu voimakkaasti viennistä. Se on Indonesian jälkeen Kaakkois-Aasian toiseksi suurin. Thaimaa on WTO:n ja ASEAN:in jäsen ja on aktiivisesti edistänyt vapaakauppaa. Kiina, Japani ja Yhdysvallat ovat Thaimaan suurimmat kauppakumppanit.
1990-luvun lopun Aasian talouskriisin jälkeen aloitettiin thaksinomiikkana (engl. thaksinomics) tunnettu talouspolitiikka. Thaksin pyrki houkuttelemaan ulkomaalaisten sijoituksia ja lisäämään kotimaista kulutusta. Vuosittainen talouskasvu oli vuonna 2003 ja 2004 yli kuusi prosenttia. Poliittinen epävarmuus ja kansainvälinen lama hidastivat talouskasvua 2008. Vuosina 2010–2011 kasvu on päässyt uuteen vauhtiin.
Vuonna 2020 maatalouden osuus BKT:sta oli 8,2 prosenttia. Noin 32 prosenttia thaimaalaista työskentelee maataloudessa. Maataloustuotteita ovat riisi, maniokki, kumi, maissi, sokeriruoko, kookospähkinät ja soijapavut. Teollisuuden osuus BKT:sta on 36,2 prosenttia. Merkittäviä teollisuudenaloja ovat elektroniikka, komponentit, tietokoneosat ja autot. Palveluiden osuus BKT:sta oli 56 prosenttia. Thaimaa on suosittu matkakohde ja turismin osuus on merkittävä. Pandemiavuonna sen osuus BKT:sta oli noin 6 prosenttia, kolmasosa edeltävistä vuosista. Thaimaan suosituimpia matkailukohteita ovat muun muassa Pattaya, Hua Hin, Ao Nang sekä Phuketin ja Koh Samuin saaret.
Merkittävimmät luonnonvarat ovat tina, maakaasu, volframi, lyijy ja kipsi. Merkittävimpiin vientituotteisiin kuuluvat koneet, elektroniikka, tekstiilit, riisi, kala, kumituotteet ja vilja. Noin puolet maailmassa valmistetuista kiintolevyistä on peräisin Thaimaasta.
Thaimaa tuottaa itse fossiilisia polttoaineita, mutta sen raakaöljyvarat ovat hupenemassa ja se nojaa yhä enemmän tuontiöljyyn. Vaikka kaasuntuotanto on kasvanut, maasta tuli myös maakaasun nettotuoja vuonna 2000. Vuonna 2017 uusiutuvien energialähteiden osuus energiankäytöstä oli vain prosentin verran.
Talous > Liikenne

Thaimaassa on 101 lentokenttää, joista kahdeksalla yli kolmikilometrinen kiitotie. Päällystettyjä kiitoteitä on 63 lentokentällä. Maan suurin lentoasema on Bangkokissa sijaitseva Suvarnabhumin kansainvälinen lentoasema. Rautateitä on noin 4 100 kilometriä. Yleisin raideleveys on 1 000 millimetriä. Satamakaupunkeja ovat Bangkok, Laem Chabang, Map Ta Phut, Prachuap ja Si Racha.
Thaimaan valtionrautatiet toimivat neljällä linjalla: pohjoisrata, etelärata, itärata ja koillisrata. Junissa on kolme luokkaa, ja matkustaminen on usein miellyttävämpää vaikka hitaampaa kuin pitkän matkan linja-autoilla.
Paikallisliikenteessä käytetään kolmipyöräisiä tuk-tuk-moottoripyörätakseja sekä avolavapakettiautosta muunnettuja lavatakseja ("songthaew"), joiden lavalla istutaan kahdessa penkkirivissä. Thaimaassa on vasemmanpuoleinen liikenne.
Joilla ja kanaaleilla liikutaan pitkäperäisillä veneillä. Saarille kuljetaan 8–10 metriä pitkillä sisäkoneella varustetuilla puuveneillä. Matkailijoita varten on myös kalliimpia kantosiipialuksia.
Maailman terveysjärjestön WHO:n mukaan Thaimaan tieliikenteessä tapahtuu eniten kuolemaan johtavia onnettomuuksia Kaakkois-Aasiassa.
Väestö

Kolme neljäsosaa Thaimaan väestöstä on etnisiä thaita. Thait jaetaan maantieteellisin ja etnisin perustein seuraaviin ryhmiin: keskiseen (36 %), thai-laoihin (32 %), pohjoiseen (8 %) ja eteläiseen (8 %). Neljäsosa väestöstä on alle 15-vuotiaita. Väestönkasvu on 0,68 % vuodessa ja odotettu elinajanennuste miehillä 70,24 vuotta ja naisilla 74,98 vuotta.
Maassa on myös merkittävä kiinalaisvähemmistö, joka edustaa suhteellisen suurta osaa taloudesta. Noin 12 %:lla asukkaista on kiinalaiset sukujuuret, mutta Thaimaan kiinalaiset ovat laajalti sulautuneet valtaväestöön.
Muita merkittäviä väestöryhmiä ovat malaijit (n. 3 miljoonaa) etelässä lähellä Malesian rajaa ja erinäiset vuoristoheimot (mm. hmong, mein, karen) pohjoisessa.
Theravada-buddhalaisuus on Thaimaan virallinen uskonto, jota noin 94 % väestöstä tunnustaa. Muslimeja on 5-6 %, kristittyjä 1 % ja hinduja vielä vähemmän. Buddhalaisuuden rinnalla harjoitetaan myös šamanismia ja henkien palvontaa.
Suurin osa väestöstä asuu maaseudulla, perinteisillä riisinviljelyalueilla keskisillä, koillisilla ja pohjoisilla alueilla. Väestöstä vain 31,6 % asuu kaupungeissa, lähinnä Bangkokin alueella, mutta kaupunkiväestön osuus on kasvussa.
Väestönkasvu on hidastunut tehokkaan perhesuunnitteluohjelman ansiosta vuoden 1960 3,1 prosentista alle 1 %:iin. Eliniänodote on toisaalta kasvanut. AIDS on merkittävä epidemia, noin puoli miljoonaa tai 1,4 % väestöstä kantaa HI-virusta. Vuosittain 25 000–30 000 kuolee AIDSin komplikaatioihin, näistä suurin osa on tuottavinta 20–49-vuotiasta väestöä. 1990-luvun alun aggressiivinen koulutusohjelma alensi infektioiden määrän 100 000 vuosittaisesta nykyiseen 15 000:een.
Thain kieli on maan virallinen kieli ja sen Bangkokissa puhuttu keskinen murre on median ja koululaitoksen käyttämä yleiskieli, jota kaikki ymmärtävät ja osaavat puhua paikallismurteensa ohella. Yläluokka käyttää virallisissa yhteyksissä sanastoltaan yleiskielestä huomattavasti poikkeavaa thaita, jota kutsutaan rachasapiksi (ราชาศัพท์).
Kulttuuri

Nykyaikaisen mediakulttuurin läpitunkema maa kunnioittaa edelleen vanhoja perinteitä, kuningasta, munkkeja ja valtauskontoa theravada-buddhalaisuutta, joita pidetään yhteiskunnan tukipilareina.
Ruokailu on Thaimaassa osa sosiaalista kanssakäymistä. Monimuotoisen thaikeittiön perusta on thairiisi, jota höystetään tulisilla curreilla (kaeng), chileillä, kasviksilla ja kalalla tai äyriäisillä. Maan pohjoisosassa ruoka muistuttaa laosilaista ruokaa, ja siellä syödään enemmän lihaa ja tahmeampaa riisiä kuin muualla. Vaikka chili ei kuulunut ennen Kolumbuksen matkoja thaikeittiöön, on se nykyään erottamaton osa thaikulttuuria.
Thaimaassa tervehditään kättelyn sijasta wai-tervehdyksellä. Siinä avokämmenet liitetään vastakkain ja käsien sijainti kertoo, mikä on tervehtijän ja tervehdittävän sosiaalisen aseman tai ikäero. Mitä ylempiarvoisempi tai muuten tärkeämpi tervehdittävä on, sitä lähemmäksi otsaa kädet asetetaan. Arvostetuimmat henkilöt ovat buddhalaiset munkit, jolloin kädet nostetaan otsan korkeudelle - myös kuninkaalliset tervehtivät munkkeja näin. Buddhan kuvia tai patsaita tervehdittäessä wai tehdään polvillaan, kädet kohotetaan vähintään otsan tasolle, kumarrutaan syvään eteenpäin ja kämmenet painetaan lattiaan. Tämä toistetaan kolme kertaa. Tervehtimisen lisäksi wailla voidaan myös osoittaa kiitosta tai pahoittelua.
Perinteinen thaimusiikki-instrumentti on ksylofonia etäisesti muistuttava ranat tai radad, jonka taitajia ja opettajia pidetään suuressa arvossa. Klassisen musiikin asemaa pitää Thaimaassa pi phat, mutta syvien kansankerrosten iskelmämusiikki, luk thung, kerää suurimmat kuuntelijamäärät niin radiosoittojen kuin myydyn musiikin määrällä mitattuna. Länsimaisesta rockmusiikista on Thaimaassa kehittynyt melodinen kitarasäesteinen string (Sek Loso) ja kantaa ottava phleng phya chiwit, jonka tunnetuin edustaja on Carabao eli Caravan.
Perinteisiin kuvataiteisiin kuuluvat buddhalaisiin temppeleihin tehdyt puu- ja kiviveistokset, maalaukset ja pronssipatsaat. Muita käsityönmuotoja ovat lakkatyöt, helmiäisupotukset, hopea- ja kultatyöt sekä puukaiverrukset. Aiemmin myös asuinrakennukset tehtiin yksinomaan puusta, mutta nykyään rakennusteollisuuden kehittyminen, väestönkasvu ja metsäpinta-alan dramaattinen pieneneminen ovat tehneet betonituotteista halpoja ja puusta kallista. Rakennustapoja on muovannut eniten tarve mukautua kuumaan ilmastoon aikana, jolloin ei vielä ollut koneellista ilmastointia. Perinteinen thaitalo nostettiin tulvimisen vuoksi pylväiden varaan. Samalla pylväiden alle syntyi suojaisa tila, joka toimii kodinhoitohuoneena ja kuumien öiden makuupaikkanakin.
Kulttuuri > Urheilu

Thaimaa on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1952. Olympialaisissa thaimaalaiset urheilijat ovat menestyneet parhaiten nyrkkeilyssä ja painonnostossa. Murtomaahiihtäjä Prawat Nagvajara on edustanut maataan myös talviolympialaisissa 2002 ja 2006. Thaimaan jalkapallomaajoukkue oli joulukuussa 2010 FIFAN rankingissa sijalla 120.
Thaimaan kansallisurheilulaji on kamppailulajeihin kuuluva muay thai eli thainyrkkeily. Se on muinaisesta thaimaalaisesta sotataidosta kehittynyt kamppailulaji, jossa yhdistyvät lyönnit, potkut ja pystypaini.