stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sonic Pump Studios

Sonic Pump Studios on vuonna 2000 perustettu äänitysstudio, joka sijaitsee Helsingin Kalasatamassa. Studioon kuuluu kolme tarkkaamoa soittotiloineen. Sonic Pump työllistää runsaat kymmenen henkilöä, joihin lukeutuvat muun muassa Nino Laurenne, Sampo Haapaniemi, Mikko Pohjola, Tuomo Prättälä ja Teemu Mäntysaari.
Aiheesta muualla

Kotisivu
Sinfonia nro 4 (Schubert)

Sinfonia nro 4 c-molli D.417 on Franz Schubertin sinfonia, joka valmistui huhtikuussa 1816. Schubert antoi itse sille sittemmin lisänimen Traaginen. Sinfonia esitettiin tiettävästi ensimmäistä kertaa julkisesti Leipzigissa 19. marraskuuta 1849 Ferdinand Ricciuksen johdolla. Yhdessä viidennen kanssa neljännestä on tullut keskeneräisen ja suuren C-duurisinfonian jälkeen Schubertin soitetuin sinfonia.
Osat

Adagio molto – Allegro vivace
Andante
Menuetto. Allegro vivace – Trio
Allegro
Orkesterin kokoonpano

2 huilua
2 oboea
2 klarinettia
2 fagottia
4 käyrätorvea
2 trumpettia
patarummut
jouset
Aiheesta muualla

Allmusic.com: Symphony No. 4 in C minor ("Tragic"), D. 417 (englanniksi)
Ilmaisia nuotteja International Music Score Library Projectissa
Sonoluminesenssi

Vasemmalta oikealle: 1. Kavitaatiokuplan muodostuminen 2. Laajeneminen 3. Nopea luhistuminen 4. Valosäteily
Sonoluminesenssi on ilmiö, jossa ultraäänen aiheuttamat kavitaatiokuplat lähettävät valoa luhistuessaan. Valo syntyy, kun ultraäänen aiheuttaman kavitaatiokuplan luhistuessa, nousee pienen alueen paikallinen lämpötilan tuhansiin asteisiin.
On myös ehdotettu että valon syntyminen johtuisi kuplan epäsymmetrisestä luhistumisesta, jossa kuplan sisäinen vesisuihku
törmäisi viisinkertaisella äänennopeudella kuplan laitaan.
Sonoluminesenssi on havaittu vedessä ja asetonissa.
Sonoluminesenssin mekanismia ei täysin tunneta.
Ilmiö havaittiin ensimmäisen kerran jo 1934 Kölnin yliopistossa tehdyissä kokeissa. Joidenkin tutkijoiden mukaan valo saattaa syntyä kuplassa olevassa tyhjiössä samaan tapaan kuin Hawkingin säteily. 
Kvanttimekaniikan mukaan tyhjiö sisältää virtuaalisia hiukkasia, ja erään teorian mukaan nopeasti liikkuva rajapinta kaasun ja veden välillä voi muuntaa virtuaalifotoneja fotoneiksi. Tämä on verrattavissa Casimirin ilmiöön.
Sinfonia nro 4 (Bruckner)

Anton Brucknerin neljännestä sinfoniasta Es-duuri (WAB 104) käytetään nimitystä Romanttinen. Teoksen ensimmäinen esitys Wienissä vuonna 1880 Hans Richterin johdolla oli menestys. Bruckner uudisti sen alkuperäistä versiota (1874) muun muassa korvaamalla alkuperäisen scherzon nykyisin tunnetummalla metsästysaiheisella ja alkuperäisen finaalin uudella "Volkfestiksi" nimetyllä. Finaali kuitenkin korvattiin parin vuoden kuluttua jälleen vähemmän ohjelmallisella. Säveltäjä teki laajoja muutoksia myös kahteen ensimmäiseen osaan. Näistä muutoksista syntynyt vuosien 1878–1880 versio on nykyisin tunnetuin ja esitetyin. Brucknerin oppilaat toteuttivat myöhempiä muutoksia vuosien 1887–1888 versiossa, jota Wilhelm Furtwängler suosi.
Säveltäjä hahmotteli teostaan ohjelmallisesti, mikä erottaa sen hänen muista sinfonioistaan. Lisänimi Romanttinen viittaa tutkijoiden mukaan keskiaikaiseen romanssiin.
Osat

Bewegt, nicht zu schnell
Andante, quasi allegretto
Scherzo. Bewegt - Trio: Nicht zu schnell
Finale: Bewegt, doch nicht zu schnell
Kokoonpano

Teoksen esittävään kokoonpanoon kuuluu kaksi huilua, kaksi oboea, kaksi klarinettia, kaksi fagottia, neljä käyrätorvea, kolme trumpettia, kolme pasuunaa, patarummut ja jouset. Vuoden 1878 muutosten jälkeen soittimiin kuuluu lisäksi bassotuuba. Vuonna 1889 julkaistussa partituurissa oli osuudet myös kolmannelle huilulle (piccolo) ja lautasparille.
Aiheesta muualla

IMSLP: Symphony No.4 in E-flat major 'Romantic' (Bruckner, Anton) (nuotteja)
Southern Bight

Southern Bightin sijainti.
Southern Bight on Pohjanmeren eteläosissa sijaitseva matala, suppilonmuotoinen merialue, jota reunustavat lännessä Britannia ja idässä Belgia ja Alankomaat. Se sijaitsee lauhkealla ilmastovyöhykkeellä Atlantin voimakkaiden länsituulten vaikutusalueella.
SopuSavo

SopuSavo oli Etelä-Savossa kerran viikossa ilmestyvä puolueeton ilmaisjakelulehti. Lehti oli suomenkielinen sanomalehti ja sisälsi jakelualueensa paikallisuutisia ja ilmoituksia. Lehden päätoimittajana toimi Toni Auvinen.
Tarkalleen jakelualue käsitti Joroisten, Juvan, Rantasalmen, Puumalan, Sulkavan ja Virtasalmen kuntien alueet. Jakelualueella asuu yhteensä n. 24 000 henkilöä.
SopuSavon julkaiseminen paperisena versiona lopetettiin elokuussa 2007, mutta verkkolehtenä se jatkaa edelleen.
Aiheesta muualla

SopuSavon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Sikurimuseo

| Sikurimuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo 
Osoite:  Alholmintie 71, 68600 Pietarsaari  
Sijainti:  Pietarsaari 
Koordinaatit:  63°42′29″N, 22°41′38″E
 fiSikurimuseo 
  
Sikurimuseo on tehdasmiljöö Pietarsaaressa Alholman kaupunginosassa. Sikurimuseo on Suomen ainoa säilynyt sikuritehdas. Alueella on tehtaan lisäksi sikurimestarin talo, kesäkonttori ja makasiini.
Tontti rekisteröitiin teollisuustontiksi vuonna 1941 pinta-alalla 12 009 m². Vuonna 2010 hyväksytyn asemakaavan mukaan tontti on kulttuurihistoriallisesti arvokkaana suojellun rakennusryhmän korttelialue (SR). Tehdasrakennus on merkitty teollisuushistorialliseksi museorakennukseksi (tm). Suojelu käsittää rakennusten ulkoasun, tm-merkinnällä osoitetun rakennuksen osalta lisäksi sisätilat irtaimistoineen, ulkoalueiden rakennelmat, pihajärjestelyt, kasvillisuuden ja puuston.
Historia

Wilhelm Schauman aloitti vuonna 1883 sikurin valmistuksen pienessä leivintuvassa Pietarsaaren keskustassa. Kysynnän kasvaessa 1800-luvun lopulla Schauman ryhtyi laajentamaan toimintaa ja rakennutti tehtaan. Schaumanin tehtaasta kasvoi muutamassa vuodessa Suomen suurin sikurinvalmistaja, ja se tuotti kaksi kolmasosaa Suomen sikurista. Vuonna 1892 tehdas tuhoutui tulipalossa. Saman vuoden syksyllä alettiin rakentaa uutta tehdasta Alholmaan. Tuotteita myytiin koko Suomessa. Uusi tehdas valmistui tammikuussa 1893. Tehtaan käyttövoimana oli 14 hevosvoiman höyrykone.
Suurimmillaan tehdas oli vuonna 1903, jolloin se työllisti 60 työntekijää ja tuotti 1 400 tonnia sikuria. Useimmat tehtaan koneet ovat säilyneet. Paahtouunit ovat edelleen jäljellä paahtohuoneessa. Sikuri jauhettiin ja pakattiin koneiden avulla. Oikean värin ja maun saamiseksi sikuripakkauksia säilytettiin kaksi päivää kosteassa 60 °C:n höyryhuoneessa.
Tehdas oli osa Wilh. Schauman Oy:tä vuoteen 1938 asti, jolloin se muutettiin Wilh. Schaumanin Sikuri Oy -nimiseksi erilliseksi yhtiöksi. Gustav Schütt toimi vuoteen 1953 asti hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana ja hänen jälkeensä perustajan pojanpoika Wilhelm Schauman.
1950-luvulla sikurin menekin laskettua tehtaassa yritettiin kehitellä uusia tuotteita ja alettiin muun muassa valmistaa paahdettuja suolapähkinöitä. Paahdetut suolapähkinät eivät kuitenkaan olleet kannattavia. 1960-luvulta 1980-luvulle tehtaassa valmistettiin lastuvillaa. Vuonna 1980 tehtaan nimi muutettiin Oy Botnia Ab:ksi ja vuonna 1985 Oy BS Finance Ab:ksi. 1995 se sulautettiin Oy Wictoria Ab -nimiseen arvopaperikauppaa käyvään yhtiöön.
Museon höyryhuoneista toinen on kunnostettu taidegalleriaksi. Museossa ja sen pihapiirissä on järjestetty myös teatteresityksiä ja konsertteja. Jaakon päivillä heinäkuussa museolla pidetään sikurisunnuntai. Sikurimuseo oli avoinna yleisölle vuodesta 1985 ja suljettiin kesällä 2017.
Sikurirousku

| Sikurirousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  camphoratus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius camphoratus  (Bull.) Fr. 
Katso myös
   Sikurirousku Wikispeciesissä   Sikurirousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sikurirousku (Lactarius camphoratus) on kupera tai suppilomainen ruskeanpunainen rouskulaji. Lakki on 2–5 senttimetriä leveä. Sen heltat ovat punaruskeat. Jalka on 3–5 senttimetriä pitkä, punaruskea ja harmaanvioletin sävyinen. Malto on vaaleanpunaruskeaa. Maitiaisneste on valkoista. Sieni maistuu miedolta ja on hyvä ruokasieni. Sikurirousku kasvaa havu- ja sekametsissä, erityisesti kangasmailla kuusen, koivun ja männyn seurassa. Sieni kasvaa Suomessa jokseenkin yleisenä Inariin saakka. Se kuitenkin harvinaistuu pohjoiseen mentäessä. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun.
Sikurirousku on lisäksi erinomainen mauste kuivattuna, maistuen lähinnä currylta.
Sikurirousku on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sikurirousku
Sopranista

Naiset
sopraano
mezzosopraano
altto
kontra-altto
Miehet
sopranista
kontratenori
tenori
baritoni
bassobaritoni
basso
Sopranista on sopraanoille kirjoitettua musiikkia falsettirekisteriä käyttämällä laulava mies. Muun muassa Pasi Hyökki on suomalainen sopranista. Kansainvälisesti tunnettuihin sopranistoihin kuuluu muun muassa kreikkalainen Áris Christoféllis.
Aiheesta muualla

Sopranista Patrick Husson (ranskaksi)
Southern Airwaysin lento 242

| Southern Airwaysin lento 242 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen jäänteet ilmakuvassa.
Yhteenveto
Päivämäärä:  4. huhtikuuta 1977
Lähtöpaikka:  Huntsvillen kansainvälinen lentoasema, Huntsville, Alabama
Määränpää:  Atlantan kansainvälinen lentoasema, Atlanta, Georgia
Kuolleita:  63 (+9 maassa)
Lentokone
Konetyyppi:  McDonnell Douglas DC-9-31
Matkustajia:  81
Miehistöä:  4
Southern Airwaysin lento 242 oli Southern Airwaysin Yhdysvaltain sisäinen reittilento Huntsvillen kansainväliseltä lentoasemalta Alabamassa Atlantan kansainväliselle lentoasemalle Georgiassa.
Lentoa 4. huhtikuuta 1977 operoinut McDonnell Douglas DC-9-31 -matkustajalentokone joutui ukkospilveen, missä kone joutui voimakkaaseen raesateeseen. Sade ja rakeet saivat koneen molempien moottorien ahtimet sakkaamaan. Moottoreihin syntyi voimakas ylipaine-aalto, joka vaurioitti niiden ahdinsiivistöjä. Moottoritehon menetyksen seurauksena miehistö joutui tekemään pakkolaskun moottoritielle. Koneessa olleista neljästä miehistön jäsenestä kaksi ja 81 matkustajasta 61 menehtyivät onnettomuudessa, minkä lisäksi maahansyöksy tappoi yhdeksän henkilöä maassa.
Onnettomuuskone oli saapunut lentoyhtiölle kesäkuussa 1971. Sillä oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 15 406 tuntia. Lentokone oli varustettu kahdella Pratt & Whitneyn JT8D-7A-suihkuturbiinimoottorilla.
Southern Highlands (Papua-Uusi-Guinea)

| Southern Highlands |
| --- | --- |
 Southern Highlandsin sijainti punaisella
 Lippu
Valtio:   Papua-Uusi-Guinea
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mendi
Pinta-ala:  15089 km²
Väkiluku (2011):  510 245
Southern Highlands on yksi Papua-Uuden-Guinean maakunnista. Sen pääkaupunki on Mendi. Maakunnan pinta-ala on 15 089 km2. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väkiluku on 510 245.
Southern Highlandsin alueella on reheviä laaksoja korkeiden kalkkikivivuorien välissä. Korkein huippu on Mount Giluwe (4 368 m). Maakunta on Papua-Uuden-Guinean viimeisiä alueita, joilla perinteinen elämäntapa on voimissaan.
Humboldt-yliopisto

| Humboldt-yliopisto> Humboldt-Universität zu Berlin |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1809
Rahoitus:  339,4 M€ 
Opiskelijoita:  31 065
Sijainti:  Berliini,  Saksa
Osoite:  Unter den Linden 6 10099 Berlin
Sivusto:  http://www.hu-berlin.de/
Humboldt-yliopiston päärakennus Unter den Linden -kadun varressa.
Humboldt-yliopisto (saks. Humboldt-Universität zu Berlin, lyhennettynä HU Berlin) on Berliinin neljästä yliopistosta vanhin ja arvostetuin. Se perustettiin vuonna 1809 ja sijaitsee Mitten kaupunginosassa aivan kaupungin keskustassa.
Humboldt-yliopistossa ovat vaikuttaneet monet Saksan tärkeimmistä ajattelijoista. Yliopiston opettajia tai kasvatteja olivat muun muassa fyysikot Albert Einstein ja Max Planck, filosofi G. W. F. Hegel, oikeustieteilijä Friedrich Karl von Savigny, rautakanslerina tunnettu Otto von Bismarck, marxilaisen teorian luojat Karl Marx ja Friedrich Engels, antiikintutkija Theodor Mommsen ja runoilija Heinrich Heine. 29 Nobel-palkittua henkilöä on tehnyt osan tieteellisestä työstään Humboldt-yliopistossa.
Humboldt-yliopiston vaiheet kytkeytyvät tiiviisti Berliinin värikkääseen historiaan.
Nykypäivä

Humboldt-yliopistossa oli vuonna 2005 runsaat 38 000 opiskelijaa, joista noin 15 prosenttia oli ulkomaalaisia – vertailun vuoksi Helsingin yliopistolla oli suunnilleen yhtä paljon opiskelijoita, mutta ulkomaalaisten osuus oli vain noin kolme prosenttia. Opiskelijamäärä on ollut vahvassa kasvussa jälleenyhdistymisen jälkeen.
Nykypäivä > Tiedekunnat

Nykyisessä Humboldt-yliopistossa on 11 tiedekuntaa sekä useita erillislaitoksia.
oikeustieteellinen
maatalous-puutarhatieteellinen
matemaattis-luonnontieteellinen
I fysiikka, biologia, kemia
II matematiikka, informatiikka, psykologia, maantiede
lääketieteellinen
filosofinen
I filosofis-historialliset tieteet
II filologia- ja kirjallisuustieteet
III yhteiskunnalliset tieteet
IV kasvatus- ja liikuntatieteet
teologinen
taloustieteellinen
Lääketieteellisen tiedekunnan muodostaa vuonna 1710 perustettu sairaala Charité, ja se on Humboldt-yliopiston ja Freie Universitätin yhteinen. Humboldt-yliopiston alaisuudessa toimiviin erillislaitoksiin kuuluu muun muassa vuonna 1889 rakennettu luonnontieteellinen museo Museum für Naturkunde.
Rakennukset

Humboldt-yliopiston päärakennus sijaitsee Berliinin historiallisessa keskustassa Unter den Lindenillä. Vuosina 1748–1766 rakennettu ja vuosina 1913 ja 1920 laajennettu kompleksi toimi alun perin Preussin prinssi Henrikin palatsina.
Suurin osa yliopiston yli 300 toimipisteestä sijaitsee keskustassa, mutta luonnontieteet on keskitetty Adlershofin kampukselle Kaakkois-Berliiniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Humboldt-yliopisto Wikimedia Commonsissa
Humboldt-yliopiston kotisivut
Niin kutsuttu Kommode ("Lipasto"), entinen kuninkaallinen kirjasto, nykyinen oikeustieteellisen tiedekunnan rakennus Bebelplatzilla.
Sikurikasvit

| Sikurikasvit |
| --- | --- |
 Harjuhäränsilmä Hypochaeris maculata.
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit
Tribus::  Sikurikasvit  Lam. & DC.
Katso myös
   Sikurikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sikurikasvit (Cichorieae) on asterikasvien eli mykerökukkaiskasvien heimoon kuuluva tribus eli sukuryhmä. Siihen kuuluu lähes 120 sukua, jotka voidaan ryhmitellä yhteentoista alatribukseen.
Sukuja

kaninkeltot (Andryala)
kultamaitiaiset (Arnoseris)
katanat (Catananche)
piiskasalaatit (Chondrilla)
sinivalvatit (Cicerbita)
sikurit (Cichorium)
keltot (Crepis)
ukonkeltanot (Hieracium)
siansalaatit (Hyoseris)
häränsilmät (Hypochaeris)
salaatit (Lactuca)
linnunkaalit (Lapsana)
risuvalvatit (Launaea)
sakaramaitiaiset (Leontodon)
kitkeröt (Picris)
voikeltanot (Pilosella)
nauhahuiskut (Prenanthes)
kehriöt (Reichardia)
tähtisalaatit (Rhagadiolus)
kultaohdakkeet (Scolymus)
sikojuuret (Scorzonera)
suomumaitiaiset (Scorzoneroides)
valvatit (Sonchus)
voikukat (Taraxacum)
keltasilmät (Tolpis)
pukinparrat (Tragopogon)
pukinmykeröt (Urospermum)
Sirkka Rapola

Sirkka Talvikki Rapola (myös Rapola-Kalijärvi, myöh. Poijärvi sekä kirjailijanimi Kaija Vaara, 21. marraskuuta 1905 Pori – 31. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja, lastenkirjailija ja kääntäjä.
Elämä

Rapola kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1924 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa. Elämänuransa hän teki kustannusosakeyhtiö Otavassa, jossa Rapola työskenteli kustannustoimittajana vuodet 1930–1971. Hänen oma tuotantonsa käsittää lasten kuvakirjoja ja mietekokoelmia sekä salanimellä Kaija Vaara julkaistun tyttöromaanin, jonka tapahtumat sijoittuvat 1920-luvun Poriin. Lisäksi Rapola toimitti useita runokokoelmia yhdessä Eino Kauppisen kanssa ja käänsi Otavalle useita kymmeniä teoksia, kuten lasten- ja nuortenkirjallisuutta sekä rikosromaaneja. Hän on suomentanut muun muassa H. C. Andersenin, Susan Coolidgen, Johanna Spyrin, A. J. Croninin ja Agatha Christien tuotantoa sekä Stig Jägerskiöldin Mannerheim-elämäkerran. Hän toimitti myös teatteriaiheisia pakinoita Yleisradiolle 1940- ja 1950-luvuilla.
Perhe

Rapolan isä oli opettaja, kansanedustaja Frans Rapola, äiti Agda Olga Esperance Enlund ja veljet isän edellisestä avioliitosta professori Martti Rapola ja juristi Marjos Rapola. Hänen toinen aviopuolisonsa oli tohtori L. Arvi P. Poijärvi.
Teokset

Korkeasaari (1938, nimellä Sirkka Rapola-Kalijärvi, kuvitus Alexander Paischeff)
Prinsessa Huimapään huviratsastus (1938, kuvitus Helga Sjöstedt)
Rohkea Riku pelastaa Peukalo Pirkon (1939, kuvitus Helga Sjöstedt)
Iloinen kuvakirja (1943, kuvitus Eila Kaustia)
Suomalaisia lapsia taiteilijaimme kuvaamina (1945, yhdessä Aune Lindströmin kanssa)
Syntymäpäiväkirja (1945)
Pikkukaupungin tyttö (1962, nimellä Kaija Vaara)
Suomalainen mietekirja (1968)
Sydämestä sydämeen: suurmiestemme ja heidän läheistensä kirjeitä (1973)
Toimitettuja teoksia

Eino Leinon kauneimmat runot (1954)
L. Onervan kauneimmat runot (1956)
Aino Kallaksen kauneimmat runot (1958)
Larin-Kyöstin kauneimmat runot (1961)
Kantelettaren kauneimmat runot (1963)
Sopulinsara

| Sopulinsara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  macloviana
Kaksiosainen nimi
 Carex macloviana  d'Urv. 
Katso myös
   Sopulinsara Wikispeciesissä   Sopulinsara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sopulinsaran kukintoja
Sopulinsara (Carex macloviana) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Sopulinsara on tunnistettavissa tiiviin pyramidimaisen kukintotähkistönsä sekä pullakoidensa kalvolaitaisten suuotien perusteella. Muista saralajeista sopulinsara muistuttaa eniten jänönsaraa (Carex leporina), mutta lajit ovat kuitenkin erotettavissa toisistaan kukintona olevan tähkistön sekä tähkäsuomujen ulkonäön perusteella.
Sopulinsara on mätästävä ja matalakasvuinen saralaji. Sen lehdet ovat tasapintaisia sekä vartta lyhyempiä. Kukintona olevan tähkistön tukilehti on lyhyt ja huomiota herättämätön. Sopulinsara on yhtäläistähkäinen saralaji ja sen kukintona on tummanruskea ja pyöreän pyramidimainen tähkistö, jossa on neljästä kuuteen keskenään samannäköistä tähkää. Tähkien yläosissa on emikukkia ja alaosissa hedekukkia. Tähkäsuomut ovat tylppäkärkisiä, tummanruskeita, vaalean keskisuonen omaavia sekä epätavallisesti kalvolaitaisia. Pullakot ovat tummanruskeita, hieman tähkäsuomuja pidempiä sekä pitkän ja kalvolaitaisen suuodan omaavia. Emikukat ovat kaksiluottisia.
Sopulinsara kasvaa tavallisesti kalkkipitoisilla niityillä, mutta kaiken kaikkiaan sitä tavataan monilla erilaisilla ihmisvaikutteisilla paikoilla. Suomessa sopulinsaraa tavataan enimmäkseen Länsi-Lapissa, Enontekiöllä, Kittilässä, Kolarissa, Muoniossa ja Pellossa.
Sopulinsaran tieteellisen nimen lajinimi macloviana viittaa Falklandinsaariin, mistä lajin on kuvannut ranskalainen Jules Dumont d’Urville.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sopulinsara (Carex macloviana)
JSTOR Global Plants: Carex macloviana (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carex macloviana (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex macloviana (englanniksi)
Flora of North America: Carex macloviana (englanniksi)
Southwest Chief

Southwest Chief (aiemmin Southwest Limited) on Yhdysvaltain kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin liikennöimä InterCity-matkustajajuna. Sen reitti kulkee Keskilännen sekä Yhdysvaltain lounaisosien halki Chicagosta Los Angelesiin. Reitin pituus on 3 631 kilometriä, ja se kulkee Illinois'n, Iowan, Missourin, Kansasin, Coloradon, New Mexicon, Arizonan ja Kalifornian osavaltioiden halki.
Southwest Chief on Atchison, Topeka and Santa Fe Railwayn liikennöimän Super Chief -pikajunan epäsuora seuraaja. Amtrak käytti nimeä Super Chief vuosina 1971–1974, jonka jälkeen AT&SF kielsi Amtrakia käyttämästä nimeä. Kun Amtrakin palvelut reitillä parantuivat, antoi AT&SF 28. lokakuuta 1984 luvan nimetä Southwest Limitedin nykyiseksi Southwest Chiefiksi.
Junan kokoonpano

Juna muodostuu nykyisin kolmesta General Electricin Genesis-sarjan P42-dieselveturista, matkatavaravaunusta, kolmesta Superliner-makuuvaunusta, Superliner-ravintolavaunusta, oleskeluvaunusta sekä kolmesta Superliner-päivävaunusta. Junassa on usein myös kiitotavaravaunuja, joissa kuljetetaan helposti pilaantuvia elintarvikkeita. Sesonkiaikaan junassa on lisäksi yksi ylimääräinen makuuvaunu sekä ylimääräinen päivävaunu.
Suurella osalla matkasta junan suurin sallittu nopeus on 145 kilometriä tunnissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amtrak — Southwest Chief
Sisulla ja sydämellä

| Sisulla ja sydämellä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Yrjö Norta
Käsikirjoittaja:  Yrjö Norta
Perustuu:  J. E. Westerberg: 1946 (alkuperäisaihe)
Tuottaja:  Yrjö Rannikko
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Esko Töyri
Leikkaaja:  Yrjö Norta
Lavastaja:  Eero Leväluoma
Pääosat:  Sirkka Sipilä Esko Saha Joel Asikainen Kullervo Kalske Hannes Häyrinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fenno-Filmi
Ensi-ilta:  21. helmikuuta 1947
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sisulla ja sydämellä on Yrjö Nortan ohjaama suomalainen komediallinen urheiluelokuva vuodelta 1947.
Elokuvan alkuperäisaiheen kirjoittaja, Hufvudstadsbladetin silloinen toimittaja J. E. Westerberg eli Erik "Tex" Westerberg näytteli elokuvassa Topi Kallion roolia.
Juoni

Elokuva kertoo ylioppilaista, jotka päättävät heittää haasteen teekkareille: keväällä komitea lähettää kirjeen ja ehdottaa alkusyksystä pidettäväksi koulujenvälistä urheilukilpailua, yliopistolaiset vastaan teekkarit. Muuten suunnitelmat ovat selvät, mutta teekkareilla on mestariluokan edustajan ansiosta selkeä ylivoima nyrkkeilyssä. Juoksua harrastava Pena kosiskelee Lailaa, joka puolustaa kaikkien pilkkaamaa lukutoukkaa Mattia. Pena haluaa nöyryyttää Mattia Lailan silmissä ja taivuttaa ystävänsä Hempan kanssa tämän lähtemään kesäloman jälkeen nyrkkeilykehään pelastamaan koulun mainetta. Matti ottaa haasteen vastaan ja lähtee kesäloman ajaksi maalle treenaamaan huippuvalmentajan kanssa. Laila saapuu naapurikartanoon ystävänsä kanssa harjoitellakseen uintia. Kesän aikana Matin ja Lailan välit lämpenevät, mutta kirjat ja hyönteiset paremmin kuin ihmiset tunteva Matti ei osaa ottaa tilannetta haltuunsa, vaikka Laila hänelle huokaileekin. Ottelun alkutunnelmissa syksyllä sattuu monenlaisia kommelluksia, ja niiden loppuhuipennuksena nähdään ylioppilaiden ja teekkareiden nyrkkeilyottelu.
Vastaanotto

Urheiluelokuva sai pääosin myönteisen vastaanoton aikalaiskriitikoilta. Eräs kriitikko arvioi filmin suurimman heikkouden olevan ”kehno ohjaus Nortan kaltaiselta älykkäältä teknikolta ja pitkän linjan ammattilaiselta.” Toisen arvostelijan mukaan elokuvan alku on hyvin tyypillistä kotimaista viihde-elokuvaa, jonka parissa rooleihinsa sopivien näyttelijöiden ja viattoman maailmankuvan ansiosta viihtyy. Lyhyesti filmiä luonnehdittiin ”pirteäksi ja harmittomaksi ajanviete-elokuvaksi”. Myös näyttelijöiden suoritukset saivat kiitosta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sirkka Sipilä  | … |  Laila   |
|  Esko Saha  | … |  Matti Kiviaho   |
|  Kullervo Kalske  | … |  Pentti Ainio, Pena   |
|  Joel Asikainen  | … |  Ville Vuotari   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  Hemppa   |
|  Vappu Elo  | … |  Lailan äiti   |
|  Kalle Viherpuu  | … |  Pekka   |
|  Assi Raine  | … |  Liisa   |
|  Irja Rannikko  | … |  Emma   |
|  Erik Westerberg  | … |  Topi Kallio   |
Aiheesta muualla

Sisulla ja sydämellä Elonet.