stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilkka Kanerva
Kohut ja syytteet > Lahjussyyte

Ilkka Kanerva sai vuoden 2012 tammikuussa syytteen törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Hovioikeus vapautti Kanervan kaikista syytteistä 2013. Syyttäjä haki valituslupaa tuomioon, mutta sitä ei myönnetty, joten hovioikeuden vapauttava tuomio jää voimaan. Lahjussyyte liittyi vuonna 2008 pidettyyn Kanervan 60-vuotisjuhlaan, jota Nova Kiinteistökehitys tuki 17 000 eurolla, nämä rahat Kanerva oli myöhemmin palauttanut. Ilkka Kanerva toimi Varsinais-Suomen liiton maakuntahallituksen puheenjohtajana ja syytteen mukaan Kanerva olisi siinä asemassa voinut vaikuttaa kauppakeskusten sijoittamiseen maakunnassa. Syytteessä epäiltiin Kanervan saaneen huomattavia etuja suuria kauppakeskuksia Varsinais-Suomeen suunnitelleilta yhtiöiltä. Näitä yhtiöitä edustaneet Kyösti Kakkonen, Toivo Sukari ja Tapani Yli-Saunamäki saivat syytteen lahjuksen antamisesta. Syyttäjän laskelmien mukaan Kanervan saama rikoshyöty olisi ollut yhteensä yli 50 000 euroa, josta osa olisi ollut vaalitukea ja osa tukea syntymäpäiväjuhlaan. Eduskuntavaaleissa 2007 Sukarin ja Kakkosen Kehittyvien maakuntien Suomi rahoitti Kanervan kampanjaa 10 000 eurolla.
Oikeudenkäynti alkoi valmisteluistunnolla 9. kesäkuuta 2011 Helsingin käräjäoikeudessa. Valtakunnansyyttäjä vaati Kanervalle vähintään kahden vuoden vankeusrangaistusta törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta joko tahallaan tai tuottamuksellisesti sekä rikoshyödyn korvaamista valtiolle. Liikemiehille vaaditut tuomiot vaihtelivat seitsemästä kuukaudesta yhden vuoden ja kahdeksan kuukauden pituisiin vankeusrangaistuksiin. Sekä Kanerva että muut syytetyt kiistivät syyllistyneensä rikoksiin. Heidän mukaansa kyse ei ollut lahjonnasta vaan sallitusta poliittisen toiminnan tukemisesta.
Kanerva tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 1 vuoden 3 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja menettämään julkiset luottamustehtävänsä törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Kyösti Kakkosen syyte hylättiin ja Sukari sai ehdollisen tuomion. Muiden syytettyjen osalla jutussa oli myös muita syytteitä, jotka koskivat Nova-yhtiöiden konkurssirikoksia, mahdollista lahjontaa Rovaniemen moottorikelkkatehdashankkeessa ja Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen epäselvyyksiä. Hän valitti käräjäoikeuden tuomiosta hovioikeuteen, joka vapautti Kanervan kaikista syytteistä 27. kesäkuuta 2013. Apulaisvaltakunnansyyttäjä Jorma Kalske haki korkeimmalta oikeudelta valituslupaa tuomioihin, mutta korkein oikeus hylkäsi hakemuksen.
Yksityiselämä

Kanervan ensimmäinen puoliso oli Karin, josta hän erosi 1985. Kanervalla oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi tytärtä, joista Julia osallistui vuoden 1992 Miss Suomi -kilpailuihin..
Vuodesta 1999 Kanerva seurusteli Turussa asuvan Elina Kiikon kanssa. He kihlautuivat toukokuussa 2011, ja avioituivat toukokuussa 2019. Avioliitto päättyi Kanervan kuolemaan.
Ilkka Kanervan yksityiselämä nousi usein näyttäviin lehtiotsikoihin saakka. Kanervalla oli naistenmiehen maine, ja hän tunsi useita naispuolisia julkisuuden henkilöitä. 1980-luvun lopulla Kanerva seurusteli laulaja Paula Koivuniemen kanssa, minkä arvellaan vaikuttaneen siihen, että häntä ei valittu Kokoomuksen puheenjohtajaksi. Kun Kanerva oli työministeri, hänen suhteensa mallitoimiston johtajan Laila Snellmanin, toimittaja Pauliina Lunnan ja Katriina Wuoriston kanssa herättivät huomiota, kun työttömyys maassa nousi samaan aikaan ennätyslukemiin. Vuonna 1994 työministeri Kanerva valittiinkin Suomen turhimmaksi julkkikseksi.
Taiteilija Maija Tuurna on kertonut, että Kanerva lähestyi häntä romanttisessa mielessä 1990-luvun lopulla ja Kanerva lupasi ostaa Tuurnan tauluja eduskuntaan. Maaliskuussa 2008 Kanerva sanoi, että ei muistanut Tuurnaa, mutta pyysi silti anteeksi, jos oli tätä loukannut. Myöhemmin Tuurna kertoi Helsingin Sanomien haastattelussa, että otsikot olivat liioiteltuja. Kesäkuussa 2011 7 päivää -lehti kertoi Ilkka Kanervan seurustelleen tai olleen ”hyvä ystävä” yhdeksän vuotta brasilialaisen Valeria de Sousa-Karhuvaaran kanssa.
Kanerva jäi sairauslomalle vuoden 2022 alkupuolella, ja vielä päivää ennen kuolemaansa hän ilmoitti sairauslomansa jatkuvan toistaiseksi. Kanerva kuoli vakavaan sairauteen kotonaan Turussa 14. huhtikuuta 2022. Kanerva salasi sairautensa laadun jopa lähipiiriltään, mutta iltapäivälehtien mukaan kyse oli syövästä.
Ilkka Kanerva on haudattu Uudenkaupungin Lokalahden vanhalle hautausmaalle. Hautajaiset pidettiin Kanervan omasta toivomuksesta vain hänen lähimpien sukulaistensa ja ystäviensä kesken. Kanervan muistomerkki paljastettiin Lokalahden kirkon edustalla 14. huhtikuuta 2024. Kohtaaminen-nimisen kivestä ja teräksestä valmistetun muistomerkin on suunnitellut vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth.
Kirjallisuutta

Heikkilä, Markku: Ike -  Unohtumaton Ilkka Kanerva.  Helsinki:  Readme.fi, 2023.  ISBN 9789523736238
Talvitie, Eveliina: Moniottelija Ilkka Kanerva.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31859-0
Vares, Vesa: ”Kanerva, Ilkka (1948–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 763–766.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Joel Karppanen

Joel Karppanen (s. 1993 Rovaniemi) on suomalainen valokuvataiteilija, elokuvantekijä, kirjoittaja ja Oulun musiikkivideofestivaalien taiteellinen johtaja.
Oulussa kasvanut Karppanen on keskittynyt syväluotaavien dokumentaaristen valokuvasarjojen tekemiseen. Vuonna 2017 Karppanen palkittiin Jouko Lehtolan säätiön lupaavalle dokumenttikuvaajalle tarkoitetulla Nuori Sankari -palkinnolla. Tuomariston mukaan "Karppanen tekee valokuvia, joissa jokapäiväinen muuntuu poikkeukselliseksi. Hänellä on kyky nähdä yksityiskohdissa laajempia merkityksiä ja tunnelmia ja tiivistää ne liki kehollisiksi tunteiksi." Talvella 2018 Karppanen palkittiin kuvistaan myös Uusi kuvajournalisti -palkinnolla Kuvajournalismikilpailussa.
Karppasen teoksia on nähty yksityis- ja ryhmänäyttelyissä muun muassa Lontoossa, Helsingissä ja Wienissä.
Teokset

Joel Karppanen: Suomalainen pastoraali. Maahenki, 2018. ISBN 978 952 301 153 3
Karjalan 2. rykmentin 10. pataljoona

Karjalan 2. rykmentin 10. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli Edmund Heimolainen.
Esikunta

Adjutantti Bruno Kivikoski.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: V. Kunnas.
2. komppania
Päällikkö: A. Manninen.
3. komppania
Päällikkö: V. Snellman, E. Salomaa.
Konekiväärikomppania
Päällikkö: Y. Fagerlund.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit

Konekivääriupseerina jääkärialiupseeri Juho Keto.
Pertti Karkama

Pertti Juhani Karkama (19. tammikuuta 1936 Oulu – 10. maaliskuuta 2022 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän oli Oulun yliopiston kirjallisuuden professori 1978–1987 ja Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professori 1988–1999.
Karkama sai vaikutteita paitsi marxilaisuudesta myös Lucien Goldmannin geneettisestä strukturalismista. Hän oli Raoul Palmgrenin ohella toinen tunnettu marxilaisesti suuntautunut suomalainen kirjallisuudentutkija. Hänen väitöskirjansa Sosiaalinen konfliktiromaani vuodelta 1971 käsitteli yhteiskunnallisen perusristiriidan ilmenemistä suomalaisessa realismissa. Kirjallisuudentutkimusta hän käsitteli tutkimuksissaan Metodi ja maailmankatsomus (1974) ja Sanataiteen suhde todellisuuteen (1979). Teoksessa Elämänmuodosta yhteiskuntaan (1976) hän tarkasteli Georg Lukácsin romaaniteoriaa.
Karkama oli suomalaisen kirjallisuudentutkimuksen grand old man. Hän toi paljon uutta kirjallisuudentutkimuksen teoreettiseen keskusteluun, ja hänen työnsä tuloksena syntyi vankkoja perustutkimuksia suomalaisista klassikkokirjailijoista ja myös uudemmista.
Pertti Karkaman avopuoliso vuodesta 1995 oli professori Aili Nenola.
Karkama kuoli 86-vuotiaana koronaviruksen aiheuttamaan sairauteen hämeenlinnalaisessa hoivakodissa.
Teoksia

Metodi ja maailmankatsomus, 1974
Teuvo Pakkalan romaanit, 1975
Elämänmuodosta yhteiskuntaan, 1976
Sanataiteen suhde todellisuuteen, 1979
Vapauden muunnelmat: J. L.Runebergin maailmankatsomus hänen epiikkansa pohjalta, 1982
Järkevä rakkaus: J. V. Snellman kertojana, 1985
Teos tekijäänsä kiittää, 1991
Kirjallisuus ja nykyaika: Suomalaisen sanataiteen teemoja ja tendenssejä.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1994.  ISBN 951-717-816-6
Karkama, Pertti & Hanne Koivisto (toim.): Älymystön jäljillä: Kirjoituksia suomalaisesta sivistyneistöstä ja älymystöstä.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1997.  ISBN 951-717-992-8
Kulttuuri ja demokratia: Kirjoituksia kulttuurin nykytilasta.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1998.  ISBN 951-746-060-0
Kansakunnan asialla: Elias Lönnrot ja ajan aatteet. 2001
Kadonnutta ihmisyyttä etsimässä: Johdatusta Johann Gottfried Herderin ajatteluun ja herderiläisyyteen Suomessa, 2001
Vallan orjat ja ihmisarvo: Arvid Järnefeltin ajatusmaailma. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2010.
Aiheesta muualla

Karkama, Pertti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Matti Karppanen

Karppanen viimeistelemässä maalaustaan "Hirvi ja maakotka", 1933
Matti Karppanen (19. lokakuuta 1873 Kuhmoniemi – 28. tammikuuta 1953 Haminalahti) oli suomalainen lintuaiheita maalannut taidemaalari ja lintujen täyttäjä.
Matti Karppasen vanhemmat olivat puuseppä, muurari Erkki Karppanen ja Anna Heikkinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1917, oli Maria Koponen ja toinen vuodesta 1930 Hilja Lovisa Kauhanen. Karppanen opiskeli  Taideteollisessa keskuskoulussa 1892–1893 ja saapui sitten Kuopion lähelle Haminalahteen kuuluisan lintumaalarin Ferdinand von Wrightin oppilaaksi ja avustajaksi. 
Karppanen osallistui Suomen taiteilijain näyttelyihin 1897, 1899 ja 1902.
Karppanen hankki 1904 itselleen hirsimökin Haminalahdesta ja asui siinä lopun elämäänsä. Lintuaiheisten maalausten teon lisäksi hän toimi lintujen täyttäjänä. Hän rakensi myös läheiseen järven lahteen usean kymmenen vuoden aikana ristimuotoisen keinotekoisen saaren, jolla sijaitsi istutettuja puita, pieni lautamaja ja kasvimaa. Saaren perustukset Karppanen teki paksusta pajumatosta ja alkoi sitten kuljettaa kiviä ja maata pajumaton päälle. Karppasella oli myös maakotkia ja huuhkajia elättilintuina.
Karppanen toimi Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyksessä ja Kuopion luonnontieteellisen museon kokoelmissa on hänen täyttämiään eläimiä, enimmäkseen lintuja, lähes 200.
Aiheesta muualla

Pohjois-Savon lehtikuvia vuosilta 1932-1939: taiteilija Matti Karppanen viimeistelemässä maalaustaan "Hirvi ja maakotka", taiteilija Karppasen rakentama ristinmuotoinen saari, taiteilija Karppanen vaimonsa kanssa asuntonsa edustalla, taiteilija Matti Karppanen kesyn kotkansa kanssa (Internet Archive linkki)
Lahtinen, Aarne T. K., Ikäläinen, Topi. Matti Karppanen - lintumaalari. Tammi 1981.
Matti Karppasta tervehtimässä. Muuan kulttuurin esitaistelija sydänmaassa, Suomen Kuvalehti, 28.10.1922, nro 43, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Piirteitä Suomen lintujen kuvaajasta Matti Karppasesta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 02.06.1929, nro 22, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lintumaalari Matti Karppanen 60 v., Suomen Kuvalehti, 14.10.1933, nro 42, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aaro A. Nuutinen : "Lintutaiteilija" Matti Karppanen, Nuori voima, 20.06.1934, nro 6-7, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mies, joka rakensi itselleen saaren. Taiteilija Matti Karppanen ei halunnut itselleen yhtään Kallaveden lukuisista saarista, vaan rakensi 20 vuodessa itse itsellensä kauniin saaren, Seura, 14.04.1937, nro 15, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Sanna Karppinen

Sanna Karppinen (s. 10. kesäkuuta 1979 Sotkamo) on tietokirjailija, yrittäjä, copywriter ja freelancer-kustannustoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri. Karppinen asuu tällä hetkellä Kuopiossa, mutta on opiskellut ja asunut myös Oulussa ja Jyväskylässä. Hänellä on oma kirjoitusviestinnän yritys Skarppi Kirjoituspalvelut. Karppinen on kirjoittanut kirjoja muun muassa Docendolle, Kirjakaarelle, Otavalle ja Art Houselle.
Karppinen julkaisi vuonna 2012 koirarotukirjan Koiransa näköinen (Otava) yhdessä karikatyristi Tommi Vuorisen kanssa , joka on kirjan idean isä ja kuvittaja. Kirjassa eri koirarotuihin sovelletaan fysionomiaa eli vanhaa ihmiskasvojen tulkintataitoa. Tommi Vuorinen pitää aiheesta myös luentoja ja kursseja. Sittemmin Karppinen on julkaissut useita koirakirjoja Otavalle, Art Houselle ja Kirjakaarelle. Karppisen kirjoittama Lappalaiskoirat - iloisesti läsnä julkaistiin syksyllä 2012 suomeksi ja englanniksi nimellä Dogs of Lapland - Cheerfully Present. Kirja on ensimmäinen kattava tietokirja alkuperäisistä suomalaisista paimenkoiraroduista: suomenlapinkoirasta ja lapinporokoirasta.
Kirjakaari on kustantanut myös useita Karppisen kirjoittamia Suomi-aiheisia kirjoja, kuten vuonna 2013 suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi ja venäjäksi julkaistun Metsä - Suomen vihreä kulta. Kirjan kuvat on ottanut valokuvaaja Keijo Penttinen.
Teokset

Karosto, Pasi & Karppinen, Sanna: Suomalainen selviytymisopas - suunnittele, ennakoi, varaudu. Docendo, 2011. ISBN 978-951-0-38005-5
Karppinen, Sanna (tekstit) & Vuorinen, Tommi (kuvitus): Koiransa näköinen. Otava, 2012. ISBN 978-951-1-26306-7
Karppinen, Sanna: Lappalaiskoirat - iloisesti läsnä. Lappalaiskoirat ry ja Kirjakaari, 2012. ISBN 978-952-5969-06-1
Karppinen, Sanna (tekstit) & Penttinen, Keijo (kuvat): Metsä - Suomen vihreä kulta. Kirjakaari, 2013. ISBN 978-952-5969-30-6
Karppinen, Sanna: Koira lapsiperheessä. Art House, 2013. ISBN 978-951-884-514-3
Karppinen, Sanna: Kansallisaarteemme suomenhevonen. Kirjakaari, 2014. ISBN 978-952-5969-55-9
Karppinen, Sanna: Koiran nivelvaivat ja niiden hoitaminen. Art House, 2015. {{ISBN|978-951-884-547-1}}
Karppinen, Sanna: Lemmikiksi monirotuinen koira. Art House, 2019. ISBN 978-951-884-715-4
Karppinen, Sanna: koiran pennut sopivan rodun valinta ja kasvatus. Otava, 2016. ISBN 978-951-1-27667-8
Perhe

Yhdysvaltalainen ydinperhe noin vuodelta 1955, jossa on isä, äiti ja kaksi lasta.
Saamelaisperhe vuodelta 1900.
Perheen muodostavat yhdessä asuvat avioliitossa tai avoliitossa olevat henkilöt ja heidän lapsensa, jompikumpi vanhemmista lapsineen sekä avio- ja avopuolisot, joilla ei ole lapsia. Yksihuoltajaperheet, jotka koostuvat yhdestä aikuisesta ja lapsesta tai lapsista yleistyvät maailmassa monista eri syistä.
Perheeseen kuuluu tyypillisesti kaksi henkilöä sekä heidän (yhteiset tai jommankumman) jälkeläiset eli lapset. Mikäli perheeseen kuuluu vähintään yksi alaikäinen eli alle 18-vuotias lapsi, perhettä kutsutaan lapsiperheeksi. Jos henkilöllä on lapsia, häntä kutsutaan äidiksi tai isäksi. Äiti ja isä elävät yhdessä joko avioliitossa tai avoliitossa. Myös kaksi samaa sukupuolta olevaa henkilöä tai yksinhuoltaja ja lapsi (tai lapset) voivat muodostaa perheen. Käsitys perheestä vaihtelee eri kulttuureissa ja eri aikoina.
Perhemuotoja > Ydinperhe

Ydinperhe on lapsiperhe, jossa vanhempina ovat lasten biologiset vanhemmat. Länsimaissa ydinperheestä tuli eräänlainen ihanne 1900-luvun puolivälissä. Ensimmäiset jäljet ydinperheestä ovat nuorakeraamisen kulttuurin hautauksista neoliittiselta kivikaudelta noin 4 600 vuoden takaa. Perheillä oli ennen myös palvelusväkeä piikoja ja renkejä, jotka saattoivat tulla perheen kanssa niin läheisiksi, että heidät miellettiin osaksi perhettä.
Perhemuotoja > Uusperhe

Uusperheiksi kutsutaan sellaisia perheitä, jossa isällä tai äidillä molemmilla on lapsia aiemmasta perhesuhteesta.
Perhemuotoja > Sateenkaariperhe

Sateenkaariperheellä tarkoitetaan sellaista lapsiperhettä, joka ei muodostu heteroseksuaalisen parisuhteen ympärille. Näitä ovat esimerkiksi nais- tai miesparin perheet tai ei-heteroseksuaalisen yksinhuoltajan perheet tai perheet, joissa on enemmän kuin kaksi vanhempaa.
Perhemuotoja > Valittu perhe

Valittu perhe koostuu itse valituista rakkaista ihmisistä, ja perhe ei perustu biologisiin sukulaissuussuhteisiin. Valitun perheen käsite on käytössä esimerkiksi seksuaalivähemmistöjen ja vapaaehtoisesti lapsettomien keskuudessa. Valittu perhe ei edellytä seksuaalivähemmistöön kuulumista.
Perhemuotoja > Suurperhe

Sosiologiassa suurperheellä usein tarkoitetaan perhettä, jossa asuu kolme tai useampia sukupolvia (vertikaalinen) ja/tai useita sisaruksia (ydinperheitä) samassa taloudessa.
Suomessa suurperheeksi lasketaan perhe, johon kuuluu kahden vanhemman lisäksi vähintään kolme lasta. Suurperheitä hankitaan usein myös uskonnollisen vakaumuksen vuoksi: Suomessa suurperheet ovat yleisiä vanhoillislestadiolaisilla ja Herran kansalaisilla.
Perhemuotoja > Matriarkaalinen perhe

Matriarkaalisella perheellä tarkoitetaan sellaista lapsiperhettä, joka muodostu äidin ympärille. Näitä ovat esimerkiksi äitihuoltajan perheet ja perheet, joissa lasten isästä ei ole tietoa. Matriarkaaliset perheet ovat olleet yleisiä monien alkuperäiskansojen keskuudessa. Mainittakoon Pohjois-Amerikan irokeesit ja Kiinassa Yunanin maakunnassa elävät alkuperäiskansat. Matriarkaalisen perheen otti esille muun muassa Friedrich Engels.
Perheen määrittelyä

Perheen alkuperäinen tarkoitus on turvata jäsentensä elatus ja elämä. Perhe on perinteisesti turvannut jäsenilleen ruoan ja asunnon. Tätä perinnettä jatkaa myös Suomen nykyinen lainsäädäntö, johon sisältyy aviopuolisoiden elatusvelvollisuus. Kun avoparisuhteet ovat yleistyneet, on yhdenmukaistettu yhteiskunnan tukia, jotta eri parisuhdemuotoja voitaisiin kohdella samanvertaisesti.
Perheen yksiselitteinen määrittely on ongelmallista. Käsitteenä perhe on normisidonnainen . Esimerkiksi perheen psykoterapeuttisessa hoidossa (perheterapiassa) perheen määrittely liittyy läheisesti siihen, keitä ovat ne perheenä elävät henkilöt, joita yhdistää samasta ongelmasta puhuminen. Lastensuojelu korvaa biologisten vanhempien muodostaman perheen sosiaalisella perheellä. Laitoksissa kirjoilla olevista henkilöistä ei muodosteta perheitä. Sitä vastoin yksityisesti sijoitetut lapset kuuluvat perheeseen.
Monissa ei-moderneissa kulttuureissa, kuten monilla metsästäjä-keräilijäheimoilla, on yleistä perhettä kollektiivisempi tapa hoitaa lapsia.lähde?
Kirjallisuutta

Häggman, Kai: Perheen vuosisata. Perheen ihanne ja sivistyneistön elämäntapa 1800-luvun Suomessa. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1994. ISBN 951-8915-85-7.
Utrio, Kaari: Perhekirja. Eurooppalaisen perheen historia.  Helsinki: Somero:  Tammi: Amanita, 2001 (1. painos 1998).  ISBN 951-31-2285-9
Utrio, Kaari (toim.): Familia. 6: Ydinperheen aika. Helsinki: Tammi, 1997. ISBN 951-31-0508-3.
Yesilova, Katja: Ydinperheen politiikka.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-094-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Monimuotoiset perheet -portaali.
Brake, Elizabeth & Millum, Joseph: Parenthood and Procreation The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Satz, Debra: Feminist Perspectives on Reproduction and the Family The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Yle Olotila: Isänä toisen miehen lapsille (Arkistoitu – Internet Archive).
Findikaattori - Perheet perhetyypin mukaan. Aikasarja vuodesta 1992 alkaen.
Sateenkaariperheet ry:n kotisivut.
Peränne (järvi)

| Peränne |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°28′44″N, 24°00′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskujoki:  Pakarinjoki 
Järvinumero:  35.424.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,6 m  
Rantaviiva:  49,669 km  
Pinta-ala:  8,87471 km²  
Tilavuus:  0,0036 km³ 
Keskisyvyys:  4,1 m 
Suurin syvyys:  15 m 
Valuma-alue:  1 102 km²  
Keskivirtaama:  8,6 m³/s  
Saaria:  32 
 fiPeränne 
Peränne  on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä sijaitseva järvi. Peränteen pohjoisosaa kutsutaan Peränteeksi, mutta sen eteläosaa myös Vähä Peränteeksi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 890 hehtaaria eli 8,9 neliökilometriä. Se on 9,8 kilometriä pitkä ja 3,2 kilometriä leveä. Järvessä on kolme järvenosaa. Pohjoispää jää poikittaisen Suihkonsaaren taakse ja pohjoisesta tuleva vesi kiertää saaren sen kapeiden ja matalien Suihkonsalmen ja Vähäsalmen kautta. Pohjoisosa on alle kaksi metriä syvää ja se on melko ruohottunut järvenosa. Loput Peränteestä on viisi kilometriä pitkää ja kapeahkoa järvenselkää, jonka eheyttä rikkoo neljä saarta. Peränteen eteläosassa järven ylittää Punkaharju, joka katkaisee järven kahtia. Harjussa on kolme osaa, joita kutsutaan Särkäksi, Vuohisaareksi ja Punkaharjuksi. Harjun matalaan kohtaan Punkaharjun ja Vuohisaaren väliin on ruoppaamalla avattu veneilyyn ja tukinuittoon sopiva Kirkkosalmen väylä. Järven eteläosaa kutsutaan Vähä-Peränteeksi, joka muodostaa oman järvialtaansa. Sen eteläpäässä sijaitsee laskujoen Pakarinjoen luusua. Peränteen pinta-ala on 6,74 neliökilometriä ja Vähä-Peränteen 2,05 neliökilometriä.
Järvessä on kartan mukaan 32 saarta, joista 21 kuuluvat Peränteeseen ja 11 Vähä-Peränteeseen. Pohjoisessa sijaitsee Suihkonsaari, joka on yli 650 metriä pitkä ja yli 200 metriä leveä. Tämä saari katkaisee järven lähes kahtia. Järven pohjoisosassa sijaitsevat vielä Taivalsaari ja Myllysaari ja Suihkonsaaren eteläpuolella on vielä Tervasaari. Keskellä järvenselkää on Selkäsaari, joka on yli 600 metriä pitkä ja järven toiseksi suurin saari. Vähä-Peränteen suuria saaria ovat Maununsaari ja Talassaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Niistä huomaa, että järven pohjoisosa on matalaa ja vasta Tervasaaren eteläpuolelta alkaa syvenevien syvänteiden sarja. Järven syvin kohta on 15 metriä syvä ja se sijaitsee Peränneen eteläosassa. Myös Vähä-Peränneessä on 15 metriä syvä alue. Kartalla järven luotaukset loppuvat Äkspyörtin saaren kohdalle.
Järven rantaviivan pituus on 50 kilometriä ja silmämääräisesti arvioiden noin puolet sen rannoista ovat peltomaata. Asutus on haja-asutusta ja rannoille on rakennettu alle sata  vapaa-ajan asuntoa. Rantojen läheisyydessä olevissa kulmakunnissa on asutus keskittynyneempää. Rantojen pysyävän asutuksen suuruus on 750 henkilöä . Kulmakuntia ovat pohjoisessa Vääräkoski, länsirannassa Peränne ja Pakarinkylä, ja itärannassa Pusaankylä ja Itä-Peränne. Länsirantoja seuraavat kantatie 68 ja yhdystie 17235, ja itärantoja yhdystie 17133.
Säännöstely

Perännettä ei säännöstellä, mutta yläpuolisten järvien Ouluveden ja Ähtärinjärven sääntely vaikuttaa myös Peränteen vedenpinnan vaihteluihin. Peränteeseen laskevassa Hyvösenjoen Vääräkoskessa on voimalaitos. Vuonna 2008 Länsi-Suomen ympäristölupavirasto antoi luvan rakentaa Suihkonsaaren salmiin pohjapadot, joilla järven alivedenkorkeutta nostettaisiin 66 senttimetriä ylemmäksi kuin se oli ennen, ja kolmas pohjapato Pakariin Pakarinjokeen, joka nostaisi alivedenvedenkorkeutta 24 senttimetriä.