stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sähköpyörätuolijalkapallo
Sähköpyörätuolijalkapallo Suomessa

Lajia on esitelty ensimmäisen kerran vuonna 2010.  Ensimmäiset joukkueet perustettu vuonna 2012.  Lihastautiliitto tuo lajin Suomeen yhteistyössä Suomen Palloliiton kanssa. Suomen sähköpyörätuolijalkapallo ry oli yhdistystoiminnassa 7.2.2013 - 28.11.2016.
Suomessa on 3-5 joukkuetta seurueitten alaisuudessa, FC Interissä FC Inter Powerchair, HJK:ssa HJK Hurrikaanit Powerchair, TPV:ssa TPV Powerchair, SJK:ssa SJK Powerchair ja VPS:ssa VPS Powerchair.
Seuraavat EM-kisat pidettiin 20.-27. toukokuuta 2019 Pajulahdessa, johon Suomen joukkue osallistuu ensimmäistä kertaa arvokisoihin.
Aiheesta muualla

Suomen sähköpyörätuolijalkapallo (Arkistoitu – Internet Archive)
Sähkärifutis Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
Sport Club Liekki, Turku (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Powerchair Football
Käännös suomeksi
Takuya Iwanami

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Takuya Iwanami
Syntymäaika: 18. kesäkuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Kobe, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 186 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2012–2017 2018– | Vissel Kobe Urawa Reds | 143 (5) 22 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Takuya Iwanami (jap. 岩波 拓也, Iwanami Takuya; s. 18. kesäkuuta 1994 Kobe) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Iwanami kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2016, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella.
Aiheesta muualla

Soccerway
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2016
1 Kushibiki |
2 Muroya |
3 Endō |
4 Fujiharu |
5 Ueda |
6 Shiotani |
7 Harakawa |
8 Ōshima |
9 Yajima |
10 Nakajima |
11 Suzuki |
12 Nakamura |
13 Kōroki |
14 Ideguchi |
15 Kamekawa |
16 Asano |
17 Iwanami |
18 Minamino |
Valmentaja Teguramori
Takk...

| Takk> .. Sigur Rós |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: elokuussa 2005
 Tuottaja(t): Ken Thomas   Sigur Rós
 Tyylilaji: post-rock   avantgarde
 Kesto: 65.30
 Levy-yhtiö: Geffen Records  EMI
Sigur Rós muut julkaisut
| ( ) 2000 | Takk... 2005 | Hvarf-Heim 2007 |
Singlet albumilta Takk...
 ”Glósóli” Julkaistu: 15. elokuuta 2005  ”Sæglópur” Julkaistu: 16. elokuuta 2005  ”Hoppípolla” Julkaistu: 28. marraskuuta 2005
Takk… (suom. Kiitos…) on islantilaisen Sigur Rós yhtyeen neljäs kokopitkä studioalbumi. Ensimmäiset singlet ”Glósóli” ja Sæglópur" julkaistiin 15. ja 16. elokuuta 2005. Seuraava single ”Hoppípolla” julkaistiin 28. marraskuuta samana vuonna.
Takk… myi julkaisuaan seuranneena viikkona Yhdysvalloissa 30 000 kappaletta, ja sitä on myyty Britanniassa yli 100 000 kappaletta. Maailmanlaajuisesti myytyjen levyjen lukumäärä kohoaa yli 800 000:een.
Takk…:in kaikista singleistä on myös tehty musiikkivideot, joista kaikki toimivat ikään kuin lyhytelokuvina kertoen jokainen itsenäisen tarinan. 
Toinen single, Sæglópur, laajennettiin myös saman nimiseksi EP:ksi. Tämä EP sisälsi myös kolme uutta kappaletta, joiden sanotaan olevan jotain Ba Ba Ti Ki Di Do:n, untitled #9 (Vaka EP:ltä) ja Glósólin lopun väliltä. Takk…:in kaikki kolme musiikkivideota ovat mukana EP:llä erillisenä DVD:nä.
Toisin kuin Takk…:ia edeltäneellä ():llä, suurin osa levyn sanoituksista on islantia. Sigur Rós ei ole kuitenkaan unohtanut myöskään vonlenskaa; kappaleet "Andvari", "Gong", "Mílanó" ja "Sé lest” on laulettu kokonaan vonleskaksi ja esimerkiksi ”Hoppípolla”:n nimi on vonleskaa.
BBC käyttää ja on käyttänyt useita Takk…:in kappaleita erilaisissa mainoksissa ja ohjelmissa. Levyn raitoja on mahdollista kuulla myös useissa amerikkalaisissa TV-sarjoissa, esimerkiksi Greyn anatomiassa.
Sigur Rós voitti kolme palkintoa vuoden 2006 islantilaisessa Music Awardsissa; paras albumi, paras vaihtoehtoinen yhtye ja paras rockalbumi.
Levyn kappaleet

"Takk..." (Kiitos) – 1:57
"Glósóli" (Loistava aurinko) – 6:15
"Hoppípolla" (Lätäköihin hypintä) – 4:28
"Með blóðnasir" (Minulla on nenäverenvuoto) – 2:17
"Sé lest" (Näen junan) – 8:40
"Sæglópur" (Eksyksissä merellä) – 7:38
"Mílanó" (Milano) – 10:25
"Gong" (Kongi) – 5:33
"Andvari" (Länsituuli) ("Gong Endir") (Kongin loppu) – 6:40
"Svo hljótt" (Niin hiljaista) – 7:24
"Heysátan" (Heinäsuova) – 4:09
Takizawa Bakin

| Takizawa Bakin Kyokutei Bakin |
| --- | --- |
 Kyokutei Bakin. (Kunisada).
Henkilötiedot
Syntynyt: 1767
Kuollut: 1848 (80–81 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: japani
Tuotannon kieli: japani
Pääteokset:  Hakken-Den
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Takizawa Bakin eli Kyokutei Bakin (1767−1848) oli japanilainen kirjailija, ”Japanin Walter Scott”. Hän julkaisi noin 300 enimmäkseen historiallista romaania. Bakin oli konfutselainen moralisti, hänen aiheiltaan usein hyvinkin seikkailevilla ja mielikuvitusrikkailla teoksillaan oli useimmiten opettavainen tarkoitus, vaikkapa hänen suurenmoisiksi hahmollut sankarinsa ja ylevä innostuksensa toisinaan saavat unohtamaan tavoitteellisuuden. Kuuluisin hänen romaaneistaan on 54-osainen Hakken-Den.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takizawa Bakin Wikimedia Commonsissa
Akseli Leppänen

Akseli Leppänen laivan konehuoneessa
Akseli Artturi Leppänen (26. heinäkuuta 1879 Ikaalinen – 1. heinäkuuta 1938 Lappeenranta) oli suomalainen ylikonemestari ja insinööri. Hän palveli 1910-luvulla Belgian Kongossa Kongo-joella jokilaivojen konemestarina ja hän piti Kongossa ollessaan päiväkirjaa vuosina 1913–1921.
Kahdeksanlapsiseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Akseli Leppänen harjoitteli konepajoilla ja toimi lämmittäjänä laivoissa. Hän sai 1899 oikeuden toimia koneenhoitajana ja vuonna 1900 hän suoritti perämiestutkinnon Tampereella. Vuosina 1901–1908 Leppänen oli Nokian tehtaalla koneasentajana ja korjaustöiden valvojana. Hän sai 1910 päästötodistuksen Tampereen teollisuuskoulusta, 1911 hän suoritti polttomoottoritutkinnon Helsingin teollisuuskoulussa ja 1912 julkisen koneenkäyttäjätutkinnon Tampereen teollisuuskoulussa. Hän matkusti sitten Ruotsiin ja oli puolen vuoden ajan työssä Diesel-Motorer-yhtymän teollisuuslaitoksilla Tukholmassa.
Leppänen lähti vuonna 1913 Belgian valtion palvelukseen Belgian Kongoon työskennelläkseen siellä jokilaivojen konemiehenä ja saapui Kongoon maaliskuussa 1913. Hän palveli aluksi konemiehenä Hainaut, Roi Albert ja August Doniol -nimisillä jokilaivoilla ja matkasi useita kertoja Kongo-joella ylä- ja alavirtaan Leopoldvillen ja Stanleyvillen välillä. Hän oli työssä myös jokilaivatelakalla Leopoldvillessä ja korjasi ja huolsi jokilaivoja. Kolmivuotisen Afrikassa palvelun jälkeen hän palasi Eurooppaan marraskuussa 1916. Venäjän Lontoon konsulaatti ei kuitenkaan myöntänyt Leppäselle lupaa päästä Suomeen koska hän oli Saksan ensimmäisen maailmansodan aikana miehittämän Belgian palveluksessa. Leppänen joutui palaamaan takaisin Kongoon, jossa hän sitten työskenteli vuoteen 1931 saakka. Hän yleni laivatarkastajaksi ja telakan päälliköksi, sai kunniamerkkejä ja hänelle myönnettiin vuonna 1931 täysin palvelleena Belgian valtion eläke. Leppänen palasi samana vuonna Suomeen.
Leppänen sai 1921 Merenkulkuhallituksesta ylihöyrykonemestarin ja ylimoottorikonemestarin kirjat. Hän opiskeli 1924–1928 Antwerpenin Polyteknillisessa opistossa  ja hänet nimitettiin 1928 insinööriksi. Hän sai vuonna 1926 Belgian siirtomaaministeriöltä erivapauden toimia laivan päällikkönä. Suomeen palattuaan Leppänen oli muun muassa Suomen Konemestariliiton liittohallituksen jäsenenä ja aikakauslehtien toimituksien jäsenenä. Hänet on haudattu Hämeenkyrön hautausmaalle.
Jouko Aaltonen ja Seppo Sivonen tekivät vuonna 2009 Akseli Leppäsestä Kongon Akseli -nimisen dokumenttielokuvan. Vuonna 2022 Aaltonen ja Sivonen julkaisivat myös kirjan Kongon Akseli.
Syanidi

3D-malli syanidi-ionista
Syanidit ovat vetysyanidin eli syaanivetyhapon (HCN) suoloja, joissa on syanidi-ioni CN–. Syaani-ioni (C≡N) koostuu kolmoissidoksella yhteen liittyneistä hiili- ja typpiatomeista. CN--ioni on voimakas emäs, jonka vapauttamiseen suoloista myrkyllisenä vetysyanidina riittää heikkokin happo, kuten hiilihappo.
Syanideista tavallisimmat ovat kalium- ja natriumsyanidi. Alkali- ja maa-alkalimetallien syanideja lukuun ottamatta kaikki metallisyanidit hajoavat kuumennettaessa alkuaineiksi. Jalojen metallien syanidien hajaantuessa vapautuu erittäin myrkyllistä disyaania (CN)2.
Isosyanidit (HNC) muistuttavat kemiallisilta ominaisuuksiltaan syanidia. Liukoiset syanidit ovat myrkyllisiä.
Orgaanisena funktionaalisena ryhmänä -CN käyttäytyy eri tavalla, ja siksi sen hiileen sitoutunutta muotoa kutsutaan nitriiliksi. Se ei ole myrkyllinen, jos se ei pääse irtoamaan molekyylistä. Esimerkiksi nitriilikumi sisältää nitriiliryhmiä.
Syanidia (yleensä NaCN) käytetään muun muassa teräksen karkaisussa, väriaineteollisuudessa, metallien pintakäsittelyssä, sekä kaivosteollisuudessa. Suomessa sitä käytetään muun muassa Suurikuusikon kultakaivoksessa.
Syanidin löysi 1782 ruotsalainen kemisti, Carl Wilhelm Scheele, joka valmisti sitä preussinsinisestä väriaineesta. Sana ”syanidi” on otettu ”ferrosyanidista”, joka puolestaan keksittiin tarkoittamaan ”sinistä ainetta, jossa on rautaa”.  Kreikan κυανός (kyanós) = (tumman)sininen.
Valmistus

Syanidi valmistetaan Leonid Andrussowin 1927 keksimällä tekniikalla, jossa kaasumaista vetysyanidia saadaan metaanin ja ammoniakin reaktiolla hapen ja platinakatalyytin läsnä ollessa:
Alkalisyanideja valmistetaan neutraloimalla alkalia, kuten natrium- tai kaliumhydroksidin vesiliuosta, vetysyanidilla (eli sinihapolla):
Syanidia valmistettiin aiemmin muun muassa tislaamalla joidenkin hedelmien kivistä, jotka sisältävät pieniä määriä vedessä syanidiksi hydrolysoituvia syanohydriinejä, kuten amygdaliinia. Villimanteli on esimerkiksi niin amygdaliinipitoinen, että se on karvaan makuinen ja tappavan myrkyllinen ihmiselle.
Esiintyminen luonnossa

Useat kasvit tuottavat ns. syanogeenisiä glykosideja, jotka ovat syanohydriineitä. Syanohydriini eli hydroksynitriili R2C(CN)(OH) on syanidin ja aldehydin tai ketonin yhdiste. Syanohydriinit toimivat torjunta-aineina hyönteisiä ja kasvinsyöjiä vastaan, koska kasvia murskattaessa soluista vapautuu hydrolyyttisiä entsyymejä, jotka pilkkovat syanogeeniset glykosidit vetysyanidiksi ja glykosidiksi (sokerin ja muun aineen yhdiste). Suomessa tavattavista kasveista pieniä määriä syanogeenisiä glykosidejä tuottavat esimerkiksi pellava (Linum usitatissimum), valkoapila (Trifolium repens) ja keltamaite (Lotus corniculatus).
Afrikassa yleinen ruokakasvi maniokki (Manihot esculenta) tuottaa niin paljon syanidia, että käsittelemätön mukula on tappavan myrkyllinen. Maniokin voi tehdä vaarattomaksi jauhamalla sen hienoksi vedessä, jolloin hajonneista soluista vapautuva entsyymi pilkkoo syanogeeniset glykosidit syanidiksi, ja heittämällä myrkyllisen veden pois. Pienemmät mukulat voi yksinkertaisesti keittää. Jäljelle jääneen syanidin takia lievä krooninen syanidimyrkytys on yleinen Afrikassa. Syanidi on myrkyllistä kilpirauhaselle ja aiheuttaa struumaa. Vakavampi seuraus on pysyvä ataksinen neuropatia, jossa hermovaurio aiheuttaa koordinaatio- ja kävelyvaikeuksia. Kuivuuden aikana kasvaneet kasvit ovat myrkyllisempiä, joten kuivuudesta johtuvien nälänhätien aikana esiintyy epidemioittain halvauttavaksi asti etenevää neuropatiaa (konzo), joka voi olla kohtalokas. Neuropatiaa esiintyy on jopa 3 %:lla väestöstä joillakin alueilla. Maniokista on myös vähemmän myrkyllisiä lajikkeita, mutta viljelijät suosivat myrkyllisiä lajikkeita, koska ne pystyvät paremmin torjumaan tuholaisia.
Myrkyllisyys

Liukoiset, syanidi-ioneja vapauttavat syanidit ovat myrkyllisiä ihmiselle. . Natrium- tai kaliumsyanidin tappava annos on 100–200 milligrammaa .
300 mg/m3 syaanivetyä ilmassa tappaa ihmisen kymmenessä minuutissa. 3 500 ppm (noin 3 200 mg/m3) tappaa minuutissa. Yhdysvalloissa käytetyissä kaasukammioissa pitoisuus oli noin 7 500 ppm.
Vapaat syanidi-ionit ovat myrkyllisiä eläinsoluille. Niiden myrkyllisyys perustuu solujen mitokondrioiden matriiseissa membraanin pinnalla olevien protonipumppujen inhiboimiseen, jolloin solujen energiametaboliaa ylläpitävä oksidatiivinen fosforylaatio estyy. Soluhengityksen estyttyä solu ei saa happea ja kuolee.
Soluhengitys perustuu mitokondrioiden sytokromi-c-oksidaasi-entsyymiin: sytokromi c:n hemiosan rauta-atomin hapetustila voi muuttua Fe2+  \leftrightarrow  Fe3+. Syanidi-ioni sitoutuu tiukasti kolmiarvoiseen hemirautaan (3CN- + Fe3+ \rightarrow  Fe(CN)3) estäen näin sytokromia palautumasta pelkistyneeseen Fe2+ muotoon. Soluhengitys pysähtyy, mikä puolestaan johtaa solun aerobisen ATP-tuotannon loppumiseen. Näiden myrkytysten antidootteina käytetään B12-vitamiinia muodostavaa hydroksikobalamiinia, syanidin normaalia eliminoitumisreittiä tehostavaa natriumtiosulfaattia, sekä amyylinitriittiä ja natriumnitriittiä, jotka vaikuttavat tuottamalla syanidia sitovaa methemoglobiinia.
Suurimmalle osalle kalalajeista alin tappava pitoisuus on 0,03–0,5 mg/l. Syanidi vaikuttaa myös kalojen lisääntymiskäyttäytymiseen.
Ligandina (sitoutuneena) syanidi ei ole välttämättä myrkyllinen. Esimerkiksi preussinsininen (Fe4[Fe(CN)6]3 ) on myrkytön, ja sitä käytetään talliumin ja radioaktiivisen cesiumin vastamyrkkynä. Ferrosyanidi ([Fe(CN)6]3-) on aineosana lisäaineissa E535 (natriumferrosyanidi), E536 (kaliumferrosyanidi) ja E538 (kalsiumferrosyanidi), joita käytetään paakkuuntumisenestoaineena suolassa.
Käyttö > Kaivosteollisuus

Syanidin avulla kulta ja hopea voidaan erottaa malmista. Prosessissa malmirikasteeseen sekoitetaan syanidia, noin kaksi kiloa NaCN malmitonnia kohden. Vahvasti emäksisessä natriumsyanidiliuoksessa (NaCN) kulta hapettuu ja muodostaa kompleksianionin disyanoauraatti(I), kun liuoksessa on mukana happea.
Vähemmän jalona metallina hopea esiintyy usein sulfidina, jolloin happea, O2 ei tarvita. Tällöin syntyy myös kompleksinen anioni, joka on nimeltään disyanoargentaatti(I)-ioni:
Seos pidetään emäksisenä (pH noin 10) lisäämällä poltettua kalkkia, CaO. Emäksisyys estää myrkyllisen HCN-kaasun vapautumisen.
Disyanoauraatti(I)-ioneja sisältävä liuos erotetaan kiviaineksesta ja muusta sakasta suodattamalla. Sen jälkeen disyanoauraatti(I)-ionit adsorboidaan liuoksesta (noin 80–90 %) aktiivihiilen pintaan, josta ne taas irrotetaan kuumentamalla korkeassa paineessa. Tällä tavoin saatu väkevä Au(CN)2¯-liuos johdetaan elektrolyysikennoon, jossa Au(I)-ionit pelkistyvät metalliseksi kullaksi ja josta syanidiliuos otetaan talteen uudelleen käytettäväksi.
Elektrolyysissä käytetään ohuita teräsverkkoelektrodeja, joiden pintaan kulta saostuu. Teräs erotetaan kullasta kuumentamalla ja hapettamalla. Tällöin myös muut epäpuhtaudet hapettuvat. Näin saadussa kultametalliseoksessa on kuitenkin vielä mukana epäpuhtautena ainakin hopeaa.
Elektrolyysin sijaan kullan pelkistämiseen syanidiyhdisteestä voidaan käyttää myös metallista sinkkiä:
Ympäristö

Syanidin käyttäytymistä ympäristöön joutuessaan ei täysin tunneta, sillä se riippuu muun muassa maan happamuudesta. Kaivosteollisuudessa syanidi voidaan pitää prosessin aikana haihtumattomassa muodossa emäksisyyden avulla. Esimerkiksi suoympäristön happamuus taas voi jouduttaa hajoamista.
Kaivosteollisuudessa syanidi pyritään metallin erottamisen jälkeen ”tuhoamaan” toisilla kemikaaleilla. Esimerkiksi Suurikuusikossa vaihtoehtoina on esitetty ns. Inco-menetelmää, jossa käytetään rikkidioksidia, sekä Caro’s acid -menetelmää, jossa käytetään rikkihapon ja vetyperoksidin seosta. Rikastushiekka-altaaseen päätyy silti osa syanidista.
Syanidi on erittäin reaktiivinen aine ja muodostaa helposti yhdisteitä eri aineiden, muun muassa metallien kanssa. Syanidin reaktiivisuus vaikeuttaa ympäristövaikutusten arviointia, sillä kaivosten ympäristössä on runsaasti erilaisia mineraaleja, joiden kanssa ympäristöön joutunut syanidi voi reagoida muodostaen eri tavoin käyttäytyviä yhdisteitä. Suurikuusikossa on analysoitu muun muassa seuraavia mineraaleja: alumiini, antimoni, arseeni, elohopea, fosfori, kadmium, kalium, kalsium, koboltti, kromi, lyijy, magnesium, molybdeeni, natrium, nikkeli, rauta, rikki, sinkki ja titaani.
NaCN hajoaa nopeammin vetysyanidiksi happamassa ympäristössä. Metallisyanidien hajoaminen vaihtelee metallikohtaisesti. Esimerkiksi sinkki muodostaa syanidin kanssa heikon yhdisteen, mutta rauta vahvan. Nikkeli ja kupari muodostavat syanidin kanssa keskivahvan yhdisteen.
Syanidimääriä tutkittaessa teollisuudessa olisi otettava huomioon kolme eri luokkaa:
vapaa syanidi
heikkoon happoon liukeneva eli WAD
kokonaissyanidi
Syanidin aiheuttamia suuronnettomuuksia on tapahtunut esimerkiksi rikastushiekka-altaan padon pettäessä (Baia-Maren kultakaivos, Tisza-joki, Romania vuonna 2000). Muita onnettomuuksia on tapahtunut Nevadan kultakaivoksessa 1997, Omain kultakaivoksessa Guyanassa 1995, Homestake-kaivoksessa Etelä-Dakotassa 1998 sekä Kumtorin kaivoksessa Kirgisistanissa vuonna 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syanidi Wikimedia Commonsissa
Hemin rakenne. Fe2+ sijaitsee molekyylin keskellä
Takkahuone

Tamperelaisen Osuusliike Voiman hotellin takkahuone vuonna 1961 Harry Bertoian tuoleineen ja Alvar Aallon valaisimineen.
Takkahuone on oleskelutila, jonka keskeisenä elementtinä on avotakka tai takkauuni. Se voi toimia olohuoneen rinnalla asunnon toisena oleskeluhuoneena tai liittyä hotellin tai muun majoitusrakennuksen saunatiloihin.
Historiaa

Takkahuoneita (ruots. gillestuga) rakennettiin Pohjoismaissa 1950-luvulta alkaen pientaloihin usein kellarikerrokseen niin, ettei niissä välttämättä ole lainkaan ikkunaa. Seinät ovat tyypillisesti puupaneloidut ja seiniä kiertää kulmasohva, pehmustettuja lavereita tai muita mukavia istumapaikkoja. Takkahuone saatettiin sisustaa rustiikkityylisesti, varustaa baarikaapilla ja somistaa esimerkiksi lomamatkojen matkamuistoilla. Takkahuoneet olivat suosituimmillaan 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin niitä käytettiin pientalon varsinaisen olohuoneen sijasta perheen vapaamuotoiseen oleskeluun ja television katsomiseen.
Suomessa takkahuone on usein saunan yhteydessä ja voi samalla toimia saunan pukuhuoneena. Kotien lisäksi myös hotellisaunojen ja yritysten edustussaunojen oleskelutilat ovat usein takkahuoneen kaltaisia tulisijoineen ja tarjoilumahdollisuuksineen. Niistä voi olla pääsy uima-altaalle, parvekkeelle tai patiolle vilvoittelemaan.
Myös kesämökin tai muun loma-asunnon pääasiallista oleskelutilaa saatetaan kutsua takkahuoneeksi.
Nykyisin pientalojen takkahuoneita muutetaan usein muuhun käyttöön, kuten kodinhoitohuoneeksi, vierashuoneeksi, kotiteatteriksi, lasten leikkihuoneeksi tai nuorten vapaa-ajanhuoneeksi (engl. rec room).
Takaisinristeytys

Alsatian shepalute on takaisinjalostettu rotu, joka muistuttaa sukupuuttoon kuollutta hirviösutta.
Heckin tarpaani Haselünnessa.
Luonnossa takaisinristeytyneitä villiintyneitä razorback-sikoja, jotka muistuttavat villisikaa.
Takaisinristeytys [lähde? ] on sukupuuttoon kuolleen lajin, alalajin tai rodun kaltaisen eläimen uudelleentuottamista risteyttämällä. Takaisinristeytymistä voi tapahtua myös itsestään. Takaisinristeyttämisen uskotaan olevan mahdollista siksi, että sukupuuttoon kuolleen eläimen geenit olisivat säilyneet selvinneen lajin tai rodun geenipoolissa.
Takaisinristeytys ja erityisesti sukupuuttoon kuolleiden eläinten uudelleenluominen takaisinristeyttämällä on kiistelty aihe. Yhtenevä ulkonäkö ei takaa samanlaista käyttäytymistä tai muita ominaisuuksia. Joidenkin takaisinristeytettävien eläinten alkuperäistä ekologista lokeroa, kestävyyttä ja tautienvastustuskykyä ei tunneta. Esimerkiksi alkuhärkä kuoli sukupuuttoon jo 1600-luvulla, eikä siitä ole säilynyt tällaisia tietoja.
Kotieläimet

Koirarotu Alsatian shepalute on jalostettu muistuttamaan hirviösutta rakenteeltaan ja luustoltaan, joskaan ei luonteeltaan. Muita susimaisen näköisiksi jalostettuja, mutta varsinaisiin susiin risteyttämättömiä rotuja ovat tamaskan, utonagan ja  inuiittikoira.
Myös nykynaudan edeltäjää alkuhärkää on yritetty takaisinristeyttää. Suurin osa näistä eläimistä on 1920-luvulla luotua Heckin alkuhärän kantaa, joskin myös nykyaikaisia menetelmiä käyttäviä jalostusohjelmia on, kuten TaurOs Project. Myös ulkoisesti tarpaania muistuttavat hevosrotut konikponi ja Heckin tarpaani on kehitetty, joskin niiden suhdetta alkuperäiseen tarpaaniin epäillään.
Kvaggaprojekti pyrkii luomaan sukupuuttoon kuollutta kvaggaa muistuttavan aroseepran tyypin, jolla olisi takaosassa vähemmän raitoja.
Takaisinristeytystä on käytetty uudelleenluomaan myös sukupuuttoon kuolleita kotieläinrotuja, kuten cumberlandinsika.
Tyypin villiintyminen

Takaisinristeytymistä katsotaan joskus tapahtuvan myös villiintyneissä eläinpopulaatioissa. Ei tiedetä, johtuuko esimerkiksi villiintyneiden lampaiden, sikojen ja kaniinien alkukantaistyyppisyys siitä, että niiden esivanhemmat olivat alkukantaista rotua, vai tapahtuuko paluuta alkukantaiseen villiin tyyppiin jollain muulla tapaa luonnostaan.
Sikojen tiedetään villiintyvän helposti, ja ainakin Yhdysvaltoihin levinneen razorback-sian tapauksessa siat palaavat villisikamaiseen tyyppiin sekä ulkoisesti että käytökseltään ja kestävyydeltään.
Aiheesta muualla

The Quagga Project (englanniksi)
The Dire Wolf Project (englanniksi)
TaurOs Project (englanniksi)
Adi L Haslan diskografia

| Julkaisut |
| --- | --- | --- |
| ↙Studioalbumit | 4 |  |
| ↙Singlet | 26 |  |
| ↙Musiikkivideot | 24 |  |
Adi L Haslan diskografia.
Albumit

Habiturientti (2015)
Pieni punainen kana (2017)
8. päivä (2020)
Filem (2022)
Casablanca (2025)
Yhteisalbumit

”Adi L Hasla & Heinis” – #HASLA (2015)
Singlet

”ONXE” (mukana DJ Kridlokk, 2014)
”HYI” (mukana Mäkki, 2014)
”AIJAA” (mukana Nick-E Maggz, 2015)
”Synttärit” (2016)
”Hengissä” (2016)
”Punasta Luurii” #20 / ”Rick James” (2016)
”Kristallipallo” (2016)
”Ei Mitään Jiitä” #6 / ”Vielki” (2016)
”Superlit” (2016)
”Anyway” (2016)
”Jytky” (2016)
”Jethro” (2016)
”Pelkkii Voittoi” (mukana Mäkki & Kube, 2016)
”Uhka Vai Mahdollisuus” (mukana IKE, 2017)
”Huomenna” (mukana Elias Gould, 2017)
”Lähe Vaan” / ”Laput Silmil” (mukana Matti8, 2017)
”Kevät” (mukana Pihlaja, 2018)
”Ei saada takaisin meit” (2019)
”Turta” (2020)
"Elämä on komediaa" (2020)
"Ne ei anna mun nukkuu" (mukana Pihlaja, 2020)
"Mä en oo syntyny eilen" (2021)
"All about the money" (2021)
"Nasty" (mukana El Migu ja Danial,2021)
"Enää" (2021)
"Levottomat tuulet" (mukana Costee, 2022)
"Tunteeton" (mukana Tuure Boelius, 2022)
"Edelleen" (2023)
"Fy fan" (2023)
"Karma" (2023)
"YUP" (2024)
"Casablanca" (2024)
Musiikkivideot

”ONXE” (mukana DJ Kridlokk, 2014)
”HYI - Remix” (mukana Mäkki, VilleGalle, Tippa-T, Kube, Ruma & Nick-E Maggz, 2014)
”Palaa Gilla” (mukana Kevin Tandu & Mäkki, 2014)
”Mun Vuoro” (mukana Nick-E Maggz & Tippa-T, 2014)
”Flipperi” (mukana Mäkki & Tommy Cash, 2015)
”#HASLA” (mukana Ruma, Mäkki & Kube, 2015)
”Nuori Pelaaja” (mukana Tippa-T, 2015)
”Habiturientti” (2015)
”Ei Mikään Vitsi” (2015)
”Jäihin” (2015)
”Solero” (mukana Kube, 2015)
”Atleetti” (2015)
”AIJAA” (mukana Nick-E Maggz, 2015)
”Synttärit” (2016)
”Hengissä” (2016)
”Vielki” (2016)
”Superlit” (2016)
”Anyway” (2016)
”Jytky” (2016)
”Jethro” (2016)
”Huomenna” (mukana Elias Gould, 2017)
”Lähe Vaan” (2017)
”Vaihtoehtoi” (2017)
”Pieni Punainen Kana” (2018)
Sørfjordenin kirkko

| Sørfjordenin kirkko Sørfjorden kirke |
| --- | --- |
Sijainti:  Rødøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1916
Suunnittelija:  O. M. Olsen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  130
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sørfjordenin kirkko (norj. Sørfjorden kirke) on Rødøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1916.