Ihmisen pituus
Tekijät

Ihmisen pituus on vahvasti perinnöllinen ominaisuus. Kaksostutkimusten mukaan perimän erot selittävät noin 90 % pituuden vaihtelusta.
Ihmisen pituus määräytyy usean geenimuunnoksen yhteisvaikutuksesta. Suurin vaikutus on joillain harvinaisilla muunnoksilla, jopa yli kaksi senttimetriä. Kansainvälinen tutkijaryhmien konsortio Genetic Investigation of Anthropometric Traits (GIANT) on vuoteen 2017 mennessä tunnistanut lähes 800 geenimuunnosta, jotka vaikuttavat ihmisen pituuteen. Löytöjen myötä pituuden heritabiliteetista on nyt selvitetty 27,4 prosenttia. Ensimmäiset 700 geenimuunnosta löydettiin vuonna 2014 genominlaajuisen riippuvuustutkimuksen avulla, jossa skannataan suuri määrä genomeja. Näin löydetään yleisiä muunnoksia, joilla on kullakin kuitenkin korkeintaan vain yhden millimetrin vaikutus pituuteen. Vuonna 2017 ryhmä käytti ExomeChip-menetelmää, jolla se löysi 83 harvinaisempaa muunnosta, joita esiintyy korkeintaan viidellä prosentilla ihmisistä. Nämä muunnokset vaikuttavat proteiineja koodaaviin geeneihin, ja niistä 24:llä on yli yhden senttimetrin vaikutus pituuteen.  Vuonna 2020 löydetty FBN1-geenin E1297G-muunnelma voi lyhentää ihmisen pituutta 2,2 senttimetriä, tai 4,4 senttimetriä, jos sen saa molemmilta vanhemmiltaan.
Sisäsiittoisuus ja siitä aiheutuva homotsygoottisuus heikentää pituuskasvua. Vuonna 2012 julkaistun 35 000 ihmisellä tehdyn tutkimuksen mukaan serkusten lapset ovat keskimäärin 3 senttimetriä lyhyempiä kuin lapset, joiden vanhemmat eivät ole toisilleen sukua.
Ihmisen pituuskasvuun vaikuttavat myös ympäristötekijöiden vaikutukset hänen terveyteensä. Ulkoiset rasitteet vähentävät kasvua. Tarpeellisen ravinnon saanti lisää kasvua. Ympäristötekijöiden vaihtelun johdosta samojenkin populaatioiden keskipituudet ovat voineet vaihdella suuresti sukupolvesta toiseen. Huonoina aikoina kuten sodan aikana väestön keskipituus on usein väliaikaisesti laskenut. Kivikautisen Gravetten kulttuurin aikaiset eurooppalaiset metsästäjä-keräilijämiehet olivat keskimäärin 183 senttimetriä pitkiä. Kun maanviljelys tuli Eurooppaan noin 8000 vuotta sitten, miesten keskipituus aleni lyhyessä ajassa 20 senttimetriä. Muutoksen on arveltu johtuneen ruokavalion proteiinipitoisuuden äkillisestä vähenemisestä viljaan siirtymisen johdosta. Seuraavien seitsemän tuhannen vuoden aikana eurooppalaisten keskipituus ei suuresti kasvanut, joskin hyvin syönyt yläluokka oli selvästi tavallista kansaa pitempää. Amerikkaan siirtolaisiksi lähteneet englantilaismiehet tosin kasvoivat 12 senttimetriä Uuden maailman hyvien maatalousmahdollisuuksien ansiosta. Teollinen vallankumous ja kaupungistuminen heikensivät 1800-luvulla jälleen länsimaalaisten ravinnonsaantia ja suojautumista taudeilta, mikä lyhensi keskipituutta. Vasta 1870-luvulla, kun ravitsemus, hygienia ja terveydenhuolto paranivat, alkoivat myös eurooppalaiset jälleen pidentyä. Sen jälkeen eurooppalaiset ovat pidentyneet yli senttimetrin vuosikymmenessä aina 2000-luvulle asti. Myös muun maailman parantunut ravitsemus- ja terveydenhuoltotilanne on aiheuttanut sen, että esimerkiksi korealaiset ja iranilaiset ovat pidentyneet huomattavasti.
Monissa maissa ympäristötekijät eivät enää hidasta ihmisten kasvua, joten geneettinen maksimipituus on saavutettu, eikä keskipituus enää kasva. Joissain riisiä paljon kuluttavissa Aasian maissa ihmisillä on ilmeisesti vielä kasvun varaa, sillä proteiinin liian vähäinen saanti estää siellä ihmisiä kasvamasta täyteen mittaansa.