stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurekan kapina
Tausta

Kultaryntäyksen myötä Ballaratista kasvoi 50 000 ihmisen kaupunki, jonka liike-elämä keskittyi paljolti kullankaivun ympärille. Helposti kaivettavissa ollut kulta loppui kuitenkin nopeasti ja kultakaivoksista tehtiin entistä syvempiä, mikä kurjisti kaivajien työolosuhteita. Kullankaivajien keskimääräinen ansio oli 350 puntaa vuonna 1852, mutta se putosi vuoteen 1854 mennessä puoleen. Tällöin kasvoi myös vastustus paikallishallinnon asettamia, 3 punnan hintaisia kullankaivulisenssejä kohtaan. Lisenssien vastustukseen vaikutti myös ratsupoliisien väkivaltaisuus tarkastusten yhteydessä.
11. marraskuuta 1854 Ballaratin kultakaivoksille kokoontui 10 000 mielenosoittajaa, jotka vaativat aiemmissa levottomuuksissa vangittujen kullankaivajien vapauttamista. 29. marraskuuta kokoontui noin 12 000 kullankaivajaa, joiden keskuudessa syntyi Peter Lalorin johtama kapinaliike. Käyttöön otettiin niin sanottu Eureka-lippu ja julistettiin perustetuksi Victorian tasavalta. Lisäksi paikalle kokoontuneet polttivat kullankaivulisenssinsä. Noin 500-700 kapinoitsijaa rakensi Melbourneen menevän tien varrelle Eureka Stockadeksi kutsutun paaluvarustuksen.
Yhteenotto

Joulukuun toiseen päivään mennessä jo kolme neljäsosaa kapinoitsijoista oli poistunut paikalta, mutta noin 130 jäi edelleen varustukseen. Victorian kuvernööri Charles Hotham pelkäsi Yhdysvaltain vapaussodan kaltaista kapinaa ja lähetti paikalle sotilaita, jotka hyökkäsivät kullankaivajien varustuksia vastaan sunnuntain vastaisena yönä 3. joulukuuta. Hyökkääjien onnistui yllättää kullankaivajat, vaikka he ampuivatkin varoituslaukauksen ennen hyökkäyksen alkamista. Kapinoitsijat yrittivät saada joukkojaan kokoon mutta epäonnistuivat monien paetessa paikalta. Lalor sai osuman käteensä, joka jouduttiin amputoimaan myöhemmin. Taistelu kesti vain puolisen tuntia, mutta siinä sai surmansa 21 kullankaivajaa ja 6 sotilasta. Lohram ja yli 100 muuta kapinoitsijaa pidätettiin. Vangituista 13 joutui syytteeseen kapinasta.
Virallisesti Ballaratin alueen maistraattiin rekisteröitiin Eurekan kapinaan liittyen 27 kuolonuhria. Kapinaa tutkineen Dorothy Wickhamin mukaan taistelun todellinen uhrimäärä jäi kuitenkin epäselväksi ja on suurempi kuin viralliset luvut kertovat, koska moni taisteluissa loukkaantuneista kullankaivajista piiloutui viranomaisilta eikä seurauksien pelossa hakeutunut hoitoon.
Vaikutukset

Kapinan jälkeen tapahtumia tutkimaan asetettiin komitea. Komitean mielestä kaivajien vaatimukset olivat oikeutettuja, ja niin lisenssijärjestelmä lakkautettiin vuonna 1855 ja siirryttiin kullansiirtotulleihin. Koska julkinen mielipide oli voimakkaasti kapinoitsijoiden kannalla, kaikki vangitut vapautettiin. Käyttöön otettiin myös kaivosmiehen oikeudet, jotka sai yhden punnan vuosimaksulla. Maksulla sai äänioikeuden alueen kaivoksia koskevissa lakiehdotuksissa. Äänioikeuden käyttö jäi kuitenkin vähäiseksi, ja muutama vuosi myöhemmin vain noin kahdeksasosa kullankaivajista äänesti.
Kapinoitsijat vannovat uskollisuutta lipulleen 1. joulukuuta 1854. Teoksen maalasi paikan päällä ollut kullankaivaja ja taiteilija Charles Doudiet.
Kapinan muistomerkki Ballaratissa
Eurooppatie E105

E105 eli Eurooppatie 105 on Norjan Kirkkoniemen ja Ukrainassa Krimin niemimaalla sijaitsevan Jaltan välinen eurooppatie. Tien pituus on 3 770 kilometriä. Tieosuus Murmanskista Pietariin kulkee Venäjän  M18-valtatien (”Kuola") reittiä, Pietarista Moskovaan M10- ja tästä edelleen M2-valtatietä. Ukrainassa eurooppatie yhtyy kansallisiin M20- ja M18-valtateihin.
Reitti

Kirkkoniemi – Murmansk – Kantalahti – Petroskoi – Pietari – Novgorod – Valdai – Vyšni Volotšok – Tver – Moskova – Tula – Orjol – Belgorod – Harkova – Zaporižžja – Simferopol – Alušta – Jalta
Kuvia

Norjan ja Venäjän välinen rajanylityspaikka.
MKAD-kehätie Moskovassa Venäjällä.
Moottoritietä M29 (Harkova-Dnipro) Ukrainassa.
Valtatieosuus Krimin autonomisessa tasavallassa Ukrainassa.
Eurooppalaisten tutkimusmatkat Länsi-Sudanissa

Mungo Parkin matkat Länsi-Sudanissa.
Talo, jossa René Caillié asui Timbuktussa.
Heinrich Barthin matkat Afrikassa.
Barthin luonnokseen perustuva näkymä Timbuktusta.
Saharan eteläpuolinen Länsi-Sudan tunnettiin Euroopassa 1700-luvulle saakka vain keskiaikaisten arabialaisten tiedemiesten teosten sekä portugalilaisten merenkulkijoiden tietojen perusteella. Alueen keskiosan luonnonvarat, kansat ja valtiot olivat hämärän peitossa, ja niistä kerrottiin mielikuvituksellisia tarinoita. Maantieteiljöiden kiinnostusta herätti kysymys Niilin alkulähteistä ja niiden mahdollisesta yhteydestä Niger- ja Senegaljokiin. Eurooppalaisia kiehtoi erityisesti salaperäinen Timbuktun kaupunki.
Ensimmäiset löytöretket

Timbuktua tavoittelemaan lähti ensimmäisenä skotlantilainen Mungo Park vuosina 1795–1797. Hän matkusti Gambiasta Senegalin yläjuoksulle ja Kaartan kautta Nigerjoen vasemmalle rannalle Sansandingiin. Segun kuningas ei ottanut häntä vastaan, mutta Park jätti sen pääkaupungista elävän kuvauksen kaksiosaisessa matkakertomuksessaan. Eniten häntä hämmästytti orjien suunnaton määrä Segun valtakunnassa.
Park jatkoi matkaansa Koulikoroon ja Bamakoon, josta hän matkusti karavaanin mukana Faléméjoelle ja takaisin Gambiaan. Hän palasi Länsi-Afrikkaan vuonna 1805 tarkoituksenaan purjehtia alas Nigerjokea. Park matkusti maitse Bamakoon ja Sansandingiin, jossa hän rakensi lautan. Hän purjehti Timbuktun ohi, joutui jokirantojen asukkaiden hyökkäysten kohteeksi ja sai lopulta surmansa Bussan koskilla nykyisen Nigerian alueella.
Timbuktuun pääsi ensimmäisenä brittiläinen Alexander Gordon Laing vuonna 1826. Hän matkusti sinne Saharan yli Tripolista, mutta sai surmansa paluumatkalla. Laingin muistiinpanot katosivat ja hänen oleskelustaan Timbuktussa tiedetään hyvin vähän.
Seuraava Timbuktun-kävijä oli paremmin valmistautunut ranskalainen René Caillié. Hän oli opetellut arabian kielen, tunsi afrikkalaiset tavat ja tekeytyi kristittyjen orjuuttamaksi arabiksi. Caillié lähti matkaan Guinean rannikolta vuonna 1827, matkusti kauppakaravaanien mukana Kouroussasta Kongiin ja vietti viisi kuukautta sairaana Odiennén lähellä Tiéméssä. Hän jatkoi seuraavana vuonna Djennéen ja purjehti Débojärven kautta Timbuktuun, jonne hän saapui huhtikuussa 1828. Caillié jatkoi toukokuussa Saharan yli Marokkoon ja palasi Tangerin kautta Ranskaan. Hän oli ensimmäinen tunnettu Timbuktusta palannut eurooppalainen, joka laati kaupungista yksityiskohtaisen kuvauksen.
Caillié pettyi suuresti ”salaperäiseen Timbuktuun”, joka oli kauan sitten menettänyt taloudellisen ja poliittisen merkityksensä. Tuaregeille veroa maksaneen kaupungin tori oli lähes autio, ja vain suola- ja orjakauppa piti sitä elossa. Caillién vuonna 1830 ilmestynyt kolmiosainen matkakertomus sisältää paljon arvokasta tietoa, muun muassa kiinnostavan kuvauksen Seku Amadun tuolloin hallitsemasta Djennéstä.
Keski-Sudanissa nykyisten Nigerian ja Kamerunin pohjoisosissa vuodesta 1850 lähtien matkaillut saksalainen Heinrich Barth ylitti Nigerjoen Sayssa jatkaen Nigerin sisämaasuistoon nykyisten Douentzan ja Gourma-Rharousin piirien kautta. Hän kuvasi ensimmäisenä eurooppalaisena Homborivuoret ja teki havaintoja dogoneista. Barth jatkoi Nigeriä pitkin Timbuktuun, jonne hän saapui syyskuussa 1853. Hän vietti kaupungissa kahdeksan kuukautta ja palasi sitten Bouremin, Gaon ja Ansongon kautta Nigeriaan.
Barth teki silminnäkijähavaintojen lisäksi ensimmäisenä myös historiallista ja luonnontieteellistä tutkimusta. Hänen suurenmoinen matkakertomuksensa sisältää muun muassa kuvauksen songhaivaltakunnan ja Timbuktun historiasta, joka perustuu Tarikh al-Sudan -alkuperäislähteeseen.
Sotilaalliset ja taloudelliset tiedusteluretket

Länsi-Sudaniin suuntautuneet tutkimusmatkat menettivät 1800-luvun puolivälissä puhtaasti tieteellisen merkityksensä ja muuttuivat siirtomaavalloitusta valmistelleiksi sotilaspoliittisiksi ja taloudellisiksi tiedusteluretkiksi. Esimerkkejä tästä ovat Anne Raffenelin vuosina 1843–1847 ja Eugène Magen vuosina 1863–1866 tekemät matkat.
Bambukissa ja Kaartassa matkaillut ranskalainen Raffenel lähestyi aluetta ensimmäisenä strategisesta näkökulmasta. Hän tutki sen luonnonvaroja, väestöä, yhteiskuntaa ja politiikkaa antaakseen siirtomaavallalle käytännön suosituksia. Raffenel kartoitti Faléméjoen kultaesiintymiä, kiinnitti huomiota keskusvallan puuttumiseen mandinkojen keskuudessa ja kuvasi yksityiskohtaisesti alueen kansojen kastijärjestelmää ja orjuutta, jonka merkitys oli kasvanut Atlantin orjakaupan lakkaamisen seurauksena.
Ranskalaisen luutnantti Magen tukulorivaltakunnan pääkaupunkiin Ségouun tekemällä matkalla oli diplomaattinen tarkoitus. Sen tavoitteena oli solmia sopimus, jonka perusteella ranskalaiset saisivat rakentaa linnoitusketjun Médinestä Bamakoon ja purjehtia tykkiveneillä Nigerjoella. Sopimuksen vastineeksi sisällissotaa käynyt tukulorihallitsija Ahmadu Tall sai ranskalaisilta aseita. Magen matkakertomus sisältää yksityiskohtaisen kuvauksen tukulorivaltakunnasta. Myöhemmin julkaistuista kirjeistä käy ilmi, että hän osallistui myös tukulorien bambaroita vastaan käymään taisteluun, jossa orjuutettiin 3 500 naista ja lasta ja kaikki miehet tapettiin.
Tutkimusmatkailijoiden kertomukset muslimivaltioiden heikkoudesta herättivät Senegalia hallinneessa Ranskassa halun Länsi-Sudanin sisäosien valloittamiseen. Kuvernööri Louis Faidherben 1860-luvulla laatimat suunnitelmat alkoivat toteutua vasta kaksikymmentä vuotta myöhemmin, kun Médinen sillanpääasemaa ryhdyttiin laajentamaan Ranskan Sudanin siirtomaaksi.
Eulerin polku

Königsbergin siltojen graafi
Ratkaisu "avatulle kirjekuoren tapaukselle".
Eulerin polku on suunnatussa tai suuntaamattomassa graafissa oleva polku, joka kulkee graafin jokaisen kaaren kautta täsmälleen kerran. Jos Eulerin polku palaa lopuksi takaisin lähtösolmuun, se on Eulerin kierros. Käsitteet on tehnyt tunnetuksi sveitsiläinen matemaatikko Leonhard Euler, joka ratkaisi vuonna 1736 kuuluisan Königsbergin siltaongelman.
Välttämätön ehto Eulerin kierrokselle on jokaisen solmun asteen parillisuus. Graafissa on Eulerin polku, jos siinä on Eulerin kierros, tai jos täsmälleen kahden solmun aste on pariton. Lisäksi graafin tulee olla yhtenäinen. Königsbergin siltojen graafissa on neljä paritonasteista solmua, joten siitä ei löydy Eulerin polkua.
Eulerin polun konstruointi

Oletetaan, että meillä on yhtenäinen graafi, jossa on korkeintaan kaksi paritonasteista solmua. Voimme löytää "Fleuryn algoritmilla" graafista Eulerin polun. Aloitamme polun paritonasteisesta solmusta, tai mielivaltaisesta solmusta mikäli graafissa ei ole paritonasteisia solmuja. Jokaisella askeleella liikumme solmusta toiseen siten, että valitun kaaren poistaminen ei tee graafin jäljellä olevista kaarien joukosta epäyhtenäistä. Sen jälkeen poistamme kyseisen kaaren graafista. Lopussa olemme käyneet läpi kaikki kaaret, ja niiden poistamisjärjestys antaa Eulerin polun.
Sovelluksia

Eulerin polkuja käytetään bioinformatiikassa dna-ketjujen rakentamisessa.
Kirjallisuutta

Ruohonen, Keijo: Graafiteoria.  (Opintomoniste 136)  Tampere:  TTKK, 1990.  ISBN 951-721-530-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eulerin arkiston sivu sisältäen hiukan tietoa ja Eulerin papereiden vedoksen alla mainittuun viitteeseen (englanniksi)
Keskustelua Fleuryn menetelmästä (englanniksi)
Dwayne Evans

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 200 metriä |  |
Dwayne Eugene Evans (s. 13. lokakuuta 1958 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Evans saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 20,43 s. Hänen edelleen sijoittuivat jamaikalainen Don Quarrie sekä maanmies Millard Hampton.
Eurypterus

| Eurypterus |
| --- | --- |
 Eurypterus-rekonstruktiokuva
 Myöhäissiluurikausi - Kivihiilikausi 428–311 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  †Meriskorpionit Eurypterida
Heimo::  †Eurypteridae
Suku::  †Eurypterus  DeKay, 1825
Synonyymit
 Baltoeurypterus Størmer, 1973 
 Eurypteruksen fossiilien löytöpaikat
Katso myös
   Eurypterus Wikispeciesissä   Eurypterus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eurypterus on sukupuuttoon kuolleisiin meriskorpioneihin kuulunut niveljalkaisten suku. Sen fossiileja on löydetty Saksasta, Kanadasta, Norjasta, Venäjältä, Kiinasta, Britanniasta ja Yhdysvalloista. Suvun tyyppilaji on Eurypterus remipes, joka oli ensimmäinen löydetty eurypteridin fossiili. Yhteensä sukuun kuuluvia lajeja tunnetaan viisitoista.
Eurypterus -suvun jäsenet olivat tavallisesti pituudeltaan 13–23 cm, mutta suurin löydetty yksilö oli 1,3 metriä pitkä. Niillä kaikilla oli melan muotoinen suuri uloke, jota ne käyttivät uimiseen. Suvun nimikin tarkoittaa ”leveää siipeä” tai ”leveää melaa”, viitaten uimajalkoihin, kreikan εὐρύς (eurús, leveä) ja πτερόν (pteron, siipi). Syömätavoiltaan ne olivat monipuolisia, yhtä hyvin saalistajia kuin raadonsyöjiä.
Ensimmäisen tunnetun Eurypteruksen fossiilin löysi fossiilinkerääjä S. L. Mitchill vuonna 1818. Sen löytöpaikka oli Bertie Formation New Yorkista (läheltä Westmorelandia, Oneida County). Mitchill tulkitsi panssarin ulokkeet suusta ulos työntyviksi tuntosarviksi. Niinpä hän virheellisesti tunnisti fossiilin monnikalaksi suvusta Silurus. Eurypterus ymmärrettiin niveljalkaiseksi vuonna 1825. Lisää fossiileja löydettiin suurissa määrin New Yorkista 1800-luvulla, ja muualta itäisestä Euraasiasta ja Pohjois-Amerikasta. Nykyään Eurypterus pysyy yhtenä tavallisimmin löydetyistä ja parhaimmin tunnetuista eurypteridien suvuista, käsittäen yli 95 prosenttia kaikista tunnetuista meriskorpionien fossiileista.
Aiheesta muualla

Eurypterid.co.uk
Eurypterids.net
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2143015  Wikispecies: Eurypterus  ButMoth: 11298.0  EoL: 4305540  GBIF: 3255181  iNaturalist: 317815  Open Tree of Life: 5128463  Paleobiology Database: 18968
Evarts-luokka

| Evarts-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1140 t
Pituus:  88,22 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,72 m
Syväys:  3,07 m
Koneteho:  GM dieselmoottori 6000 bhp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  156
Aseistus
Meritorjunta:  3 x 3"/L50 Mk XXII -tykkiä 1 x Hedgehog Mk10 -sukellusveneentorjuntaheitin 8 x syvyyspomminheitintä ja 2 kiskoa
Ilmatorjunta:  4 x 1,1" -ilmatorjuntatykkiä 9 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
Evarts-luokka eli GMT-luokka (engl. General Motors Tandem diesel drive) oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokka. Aluksia tilattiin 105, mutta niistä valmistui ainoastaan 97. Alukset tunnetaan myös nimellä lyhyt runkoinen saattuehävittäjä. Ne palvelivat saattueidensuojaus sekä sukellusveneidentorjuntatehtävissä.
Luokan nimikkoalus USS Evarts laskettiin vesille 7. joulukuuta 1942, mutta luokan ensimmäinen 20. tammikuuta 1943 valmistunut alus luovutettiin Lend-Lease-sopimuksen nojalla  Britannian kuninkaalliselle laivastolle nimettynä HMS Bayntuniksi. Luokan aluksista luovutettiin kaikkiaan 32 Kuninkaalliselle laivastolle, jossa ne muodostivat fregateiksi luokiteltuina Captain-luokan, loppujen 65 palvellessa Yhdysvaltain laivastossa.
Luokan alusten voimanlähteenä oli General Motors -dieselmoottorit, jotka oli asennettu peräkkäin  sähkömoottorien kanssa. Alkuperäisen suunnitelman mukaan kahdeksalla moottorilla olisi saavutettu 24 solmun nopeus, mutta rungon lyhentämiseksi aluksiin asennettiin ainoastaan neljä moottoria. Laivan elementit koottiin ympäri Yhdysvaltoja ja ne ainoastaan kasattiin hitsaamalla kokoamistelakoilla.
Eutychianus

| Eutychianus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 228 Luni
Kuollut: 7. joulukuuta 283 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  4. tammikuuta 275
Paavius päättyi:  7. joulukuuta 283
Edeltäjä:  Pyhä Felix I
Seuraaja:  Pyhä Caius
Pyhä Eutychianus (n. 228–7. joulukuuta 283) oli italialaissyntyinen Katolisen kirkon 27. paavi, joka toimi paavina 4. tammikuuta 275 – 7. joulukuuta 283. Edeltäjänsä tavoin hänestäkin puhutaan toisissa lähteissä marttyyrina, mutta varmuutta tästä ei ole.
Eutresia

Eutresia (m.kreik. Εὐτρησία, Eutrēsia) oli antiikin aikainen alue Arkadian maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi Mainalian ja Parrhasian välisellä alueella.
Eutresia oli yksi Arkadian neljästä heimoalueesta tai heimovaltiosta Kynurian, Mainalian ja Parrhasian ohella. Kukin näistä alueesta oli Arkadian valtiomallissa samantasoinen Arkadian polisten eli kaupunkivaltioiden, kuten Tegea, Mantineia ja Orkhomenos, kanssa. Eutresian sisäisestä poliittisesta järjestelmästä ei tiedetä käytännössä mitään.
Maantiede ja historia

Eutresia sijaitsi Arkadian pohjoisosissa. Aluetta asutti alun perin eutresien (Eutresioi) heimo. Eutresian kaupungit olivat Pausaniaan mukaan:
Kharisia
Knauson
Paroreia
Ptolederma
Trikolonoi
Zoeteion eli Zoitia
Minkään näistä kaupungeista ei tiedetä olleen poliksia, mutta ei ole mahdotonta, ettei joku olisi ollut.
Meike Evers

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Meike Evers-Rölver vuonna 2021. |  Meike Evers-Rölver vuonna 2021. |  Meike Evers-Rölver vuonna 2021. |  |
Maa:   Saksa
Naisten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Aiguebelette 1997 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | St. Catharines 1999 | pariaironelonen |  |
Meike Evers (s. 6. kesäkuuta 1977) on saksalainen soutaja. Hän voitti pariaironelosessa olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Atlantan olympialaisissa 1996 hän kilpaili yksikössä mutta jäi C-finaaliin. Evers voitti maailmanmestaruuden pariairokaksikossa Aiguebelettessa 1997 ja pariaironelosessa St. Catharinesissa 1999.
Everybody Loves My Baby

”Everybody Loves My Baby (But My Baby Don’t Love Nobody But Me)” on Spencer Williamsin säveltämä ja Jack Palmerin sanoittama jazzstandardi vuodelta 1924. Trumpetisti Louis Armstrong levytti kappaleen vuonna 1924 Clarence Williamsin Blue Five -yhtyeen kanssa, ja myöhemmin samana vuonna uudestaan Fletcher Hendersonin orkesterin kanssa. Hendersonin levytys oli Armstrongin debyytti laulajana, mutta orkesterinjohtaja levytytti varmuuden vuoksi myös instrumentaaliversion kappaleesta.
Eurooppa (albumi)

| Eurooppa Hector |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syys–lokakuu 1981 Takomo-studio
 Julkaistu: 1981
 Tuottaja(t): Jukka Hakoköngäs & Hector
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 33.18
 Levymerkki: Johanna
Listasijoitukset
  Suomi: 4. (joulukuu 1981)
Hectorin muut julkaisut
| Linnut, linnut 1980 | Eurooppa 1981 | Hyvää yötä Bambi 1982 |
Eurooppa on Hectorin kymmenes levy. Se julkaistiin vuonna 1981.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Hector, ellei toisin mainita.
Eurooppa – 6.00
Videorodeo – 3.03
Woyzeck – 4.30
Omassa kotona – 3.05
Vieraantunut – 4.24
Sydänten kaatopaikka (-Short and sweet-) – 5.40 (säv. David Gilmour, Roy Harper, suom. san. Hector)
Koira ja hänen miehensä – 3.13
Uni 8? – 2.57
Muusikot

Hector – laulu, 12-kielinen kitara, Sampo-tulitikku
Hannu Lemola – rummut
Janne Brunberg – basso
Nono Söderberg – sähkö- ja akustinen kitara
T.T. Oksala – Roland-kitarasyntesisoija, Roland-paavot
Esa Kotilainen – mellotron, minimoog, Oberheim OB-Xa, ARP Omni
Vando Suvanto – rumpusyntesisoija, kellopeli, laulu
Jukka Hakoköngäs – piano, Oberheim OB-Xa, ARP Omni, laulu
+
Juha Laakso – äänittäjä
Single

”Omassa kotona” / ”Uni 8?”
Euryalos

Euryalos (m.kreik. Εὐρύαλος, lat. Euryalus) voi viitata seuraaviin asioihin:
Kreikkalainen mytologia

Euryalos oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri mieshahmon nimi.
Euryalos, Mekisteuksen poika, oli yksi argonauteista. Hän oli myös yksi epigoneista, jotka valloittivat ja tuhosivat Theban. Homeroksen Iliaassa Euryalos taisteli urheasti Troijan sodassa yhdessä Diomedeen kanssa. Hän oli yksi Troijan puuhevoseen piiloutuneista sotureista. Patrokloksen hautajaiskisoissa Euryalos hävisi painissa ainoastaan Epeiokselle.
Euryalos, yksi Hippodameian kosijoista, jonka Oinomaos surmasi.
Euryalos oli Nisoksen hyvä ystävä, joka kuoli rutulien hyökkäyksessä.
Muita merkityksiä

Euryalos, Dionysios I:n Syrakusan turvaksi rakennuttaman linnoitusjärjestelmän päälinnoitus Epipolain ylätasangolla.
HMS Euryalus, useita aluksia Britannian Kuninkaallisessa laivastossa
Eurokangas

| Eurokangas Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1980 
Toimitusjohtaja:  Daniel Ward 
Kotipaikka:  Orimattila
Liikevaihto:   35,6 milj. € (2020)
Liikevoitto:   1,8 milj. € (2020)
Henkilöstö:   371 (2020) 
Kotisivu:  www.eurokangas.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eurokangas on suomalainen kankaiden maahantuontiin ja vähittäis-, tukku- sekä projektimyyntiin erikoistunut perheyritys. Yrityksen toiminta sai alkunsa vuonna 1945 Lahdessa Saimi ja Veikko Heinosen perustamana Torintaus-nimisenä kangasmyymälänä. Vuodesta 2014 yrityksen toimitusjohtajana ja kolmannen polven perheyrittäjänä on toiminut Daniel Ward ja kotipaikkana on Orimattilan Pennala jossa sijaitsee pääkonttori ja keskusvarasto.
Eurokankaan liikevaihto oli vuonna 2020 runsas 35 miljoonaa euroa ja se työllisti 371 henkilöä.  Suomessa on 31 Eurokangas-myymälää, verkkokauppa ja yritysmyynti.
Eurokangas Iso Omena
Yhtiö avasi ensimmäisen verkkokaupan vuonna 1999, mutta se suljettiin pian. Ensimmäinen toimintaan jäänyt verkkokauppa avattiin vuonna 2013. Nykyinen kansainvälisille markkinoille suuntaava verkkokauppa on avattu vuonna 2017.
Historia

Eurokankaan perustajan kauppaneuvos Kaija Wardin vanhemmat Veikko ja Saimi Heinonen aloittivat Lahdessa Torintaus-nimisen kangaskaupan vuonna 1945. 1960-luvulla halpakauppa kukoisti ja yrityksen nimi muutettiin ajan hengen mukaisesti Sekunda Ja Pala Ky:ksi. Kaija Ward ja hänen miehensä Carl-Johan Ward tulivat mukaan liiketoimintaan 1970-luvulla visionaan rakentaa uuden ajan kangaskauppakonsepti. Valikoimaa laajennettiin eurooppalaisiin laatukankaisiin ja vuonna 1980 yrityksen nimi muutettiin Superkankaaksi.  Sukupolvenvaihdos tuotti hankaluuksia, ja Kaija Ward perusti miehensä Carl-Johanin kanssa vuonna 1991 uuden yrityksen Eurokangas-nimellä, johon vanhempien liike seuraavana vuonna sulautettiin. Suomen 1990-luvun alun lamasta huolimatta Eurokangas lähti hyvin liikkeelle. Vuonna 1996 Kaija ja Carl-Johan Ward valittiin Lahden Vuoden Yrittäjiksi.  Europe´s 500 -organisaatio palkitsi Eurokankaan vuosina 1997 ja 2003 nopeimmin kasvaneena eurooppalaisena yrityksenä ja Kaija Ward sai huomiota menestyneimpänä naisyrittäjänä.   Vuonna 1998 Eurokangas Oy ja Kaija sekä Carl-Johan Ward saivat Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.  Myös 2000-luvun alkuvuosina Eurokankaan liikevaihto kasvoi nopeasti, ja se teki hyvää tulosta. Vuonna 2020 Eurokangas julkaisi 75-juhlavuotensa kunniaksi Lauri Danskan ohjaaman historiadokumentin, jossa kerrotaan perheenjäsenten ja työntekijöiden äänellä yrityksen vaiheista eri aikakausina.
Daniel Ward tuli mukaan yrityksen toimintaan kokopäiväisesti vuonna 2004 pankkiiriliikkeissä uraansa luoneena ekonomina ja kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 2014 siirtyi toimitusjohtajan rooliin. Kaija Wardille kolmannen sukupolven mukaan tulo on tarkoittanut jatkumoa yrityksen tarinalle ja hän sanookin, että "Työhön suhtautuu eri tavalla, kun tietää, että työlle on jatkaja".