RN Europa (1895)
Muutostyöt

Alus saapui helmikuun lopulla La Speziaan, missä muutostyöt aloitettiin 20. helmikuuta. Kapteeni Alessandro Guidonin suunnittelemat työt saatiin päätökseen toukokuun alussa. Alukselta poistettiin pääosa alkuperäisistä rakenteista ja niiden tilalle rakennettiin lentokonesuojat, työpajat ja varastot. Aluksen ruumat muutettiin lentokoneiden poltto- ja voiteluainevarastoiksi sekä erilaisiksi varaosa varastoiksi. Sukellusveneiden avustamiseksi alukselle asennettiin kaksi sekä 65 kW että 50 kW generaattoria akkujen lataamiseksi. Muutostyöt lisäsivät aluksen yläpainoisuutta ja  alusta vakauttamaan asennettiin joitakin tonneja painolastia.
Muutostöiden päätyttyä aluksen kokonaispituus oli kasvanut 125,3 metriin ja uppouma oli normaalimittauksena 8 739 tonnia ja täyteen kuormattuna jopa 8 800 tonnia. Syväys oli vastaavasti 5,8 ja 7,7 metriä. Aluksen lyhyt keulapakka ja puolikansi venytettiin kattamaan koko alus, vaikka sivut olivatkin avoimet ilmastoinnin järjestämiseksi ja valon toimittamiseksi aiemmalle yläkannelle. Etummaisen lentokonesuojan estettyä näkymät aiemmalta komentosillalta niin rakennettiin uusi komentosilta lentokonesuojan katolle.
Alukselle asennettiin tappimasto vanhan komentosillan, joka toimi nyt navigointihuoneena, ja etummaisen savuhormin väliin. Vuonna 1915 aluksen miehistönä oli 11 upseeria ja 155 miehistönjäsentä, mikä kasvoi vuoteen 1918 mennessä 14 upseeriin ja 195 miehistönjäseneen. Alukselle oli sijoitettu pieniä veneitä kuten 10,5 m höyrypursi, kaksi 10 m moottorivenettä, kaksi 9 m valasvenettä ja viisi pienempää venettä. Suuremmat veneet oli sijoitettu keskilaivaan ja niiden siirtelyyn oli kaksi vinssiä kummallakin sivulla. Pienemmät veneet oli sijoitettu lentokonesuojiin.
Koska alus oli luokiteltu apualukseksi sen ainoana omasuojana oli kaksi 76 millimetrin 40 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä, jotka oli asennettu omille alustoilleen kannen yläpuolelle keulaan ja perään ampuma-alan varmistamiseksi.
Aluksen etummainen lentokonesuoja oli 34 metriä pitkä ja takimmainen 37 metriä kummankin ollessa aluksen laidasta laitaan. Lentokonesuojiin voitiin sijoittaa kumpaankin neljä lentokonetta ja lisäksi voitiin purettuina kuljettaa neljästä kahdeksaan konetta. Suojien kyljet olivat avoimet ja ne voitiin peittää vedenpitävin pressuin. Lentokoneiden veteen ja vedestä nostamiseen käytettiin kiinteitä nostureita. Polttoainetta lentokoneille oli 770 kuutiometriä, mikä oli jaettu 32 säiliöön. Polttoaineiden jakamisella erillisiin säiliöihin saatiin alusta tasapainotettua ja estettyä nesteen liikkumisen aiheuttama epävakaus.
Rungon etuosaan oli tehty suuri työpaja, joka oli hyvin varustettu erilaisia lentokoneiden ja sukellusveneiden vaatimia korjauksia varten sekä puu- että metallipajaksi. Pajan alapuolella olivat lentokoneiden ammusvarastot sekä torpedohuone. Vuosina 1917-1918 rakennettiin toinen työpaja perään aiemman varaston tilalle.
Palvelukseen otettaessa aluksella oli hävittäjäpommittajina Macchi L.1 merilentokoneita ja koulu- ja tiedustelukoneina Curtiss Model H lentoveneitä. Vuodesta 1916 alkaen koneita korvattiin Macchi L.2 ja M.3 lentoveneillä. Vuonna 1917 alus vastaanotti hävittäjiksi ensimmäiset Macchi M.5 merilentokoneet. Näiden lisäksi aluksella oli vuosina 1916-1918 FBA merilentokoneita pommituslentoihin ja sukellusveneentorjuntaan. Kesäkuusta marraskuuhun 1918 aluksella oli joitakin kellukkein varustettuja Ansaldo SVAI hävittäjiä, jotka kuitenkin osoittautuivat epäluotettaviksi ja lento-ominaisuuksiltaan huonoiksi.