stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
True Stories – tositarinoita Teksasista

| True Stories – tositarinoita Teksasista> True Stories |
| --- | --- |
 Julisteessa David Byrne.
Ohjaaja:  David Byrne
Käsikirjoittaja:  Stephen Tobolowsky Beth Henley David Byrne
Tuottaja:  Gary Kurfirst
Säveltäjä:  David Byrne
Kuvaaja:  Edward Lachman
Leikkaaja:  Caroline Biggerstaff
Pääosat:  David Byrne John Goodman Annie McEnroe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1986, Suomessa 1987
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
True Stories – tositarinoita Teksasista (True Stories) on Talking Heads -yhtyeestä tunnetun David Byrnen ohjaama yhdysvaltalainen satiirinen komediaelokuva vuodelta 1986. Se julkaistiin samoihin aikoihin Talking Headsin samannimisen musiikkialbumin True Stories kanssa. David Byrne esittää elokuvan stetson-hattuista ”juontajaa", joka kiertelee avoautollaan kuvitteellisessa Texasin pikkukaupungissa nimeltä Virgil, jossa valmistaudutaan osavaltion 150-vuotisjuhliin. Toista pääosaa, vaimoa etsivää ujoa vanhaapoikaa näyttelee John Goodman.
Byrne sai idean elokuvaan keräämistään paikallislehtien jutuista, jotka kertoivat pikkukaupunkien erikoisista tapahtumista. Elokuvan rakenne on episodimainen ja dokumenttielokuvaa jäljittelevä ilman selvää jatkuvaa juonta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Goodman  | … |  Louis Fyne   |
|  Annie McEnroe  | … |  Kay Culver   |
|  Jo Harvey Allen  | … |  makaava nainen   |
|  Spalding Gray  | … |  Earl Culver   |
|  Alix Elias  | … |  sievä nainen   |
Vastaanotto

True Stories sai Independent Spirit Awards -ehdokkuudet parhaan esikoiselokuvan ja parhaan kuvauksen sarjoissa.
Helsingin Sanomien Pertti Avola kutsui elokuvaa kuivakkaalla huumorilla ryyditetyksi persoonalliseksi lisäksi Suomen videoelokuvatarjontaan. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Taiteen historia

Taiteen historia käsittää kuvataiteen, erityisesti maalaustaiteen, kuvanveiston, piirustuksen, taidegrafiikan, valokuvataiteen ja arkkitehtuurin historian niiden esineiden pohjalta, jotka ovat säilyneet.
Taiteen historia esitetään usein kanonisoitujen teoksien kehikkona, jonka varaan se rakentuu jatkumoineen, muutoksineen, kertaustyyleineen ja teknisine kokeiluineen.
Materiaalien ja menetelmien kehitys > Kuvanveisto

Kuvanveiston historiassa on käytetty kahta perustekniikkaa: muovailua ja veistämistä. Rautataltat ja rautaporat tulivat helpottamaan veistämistä lännessä ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Jo aiemminkin oli samantasoista jälkeä tosin saatu aikaan kivityökaluillakin, joskin paljon hitaammin. Kreikassa luultavasti 400-luvulla eaa. keksittiin menetelmä, jolla savesta tai kipsistä tehty malli pystyttiin siirtämään kiveen punkteeraamisen avulla. Menetelmää käytettiin sellaisenaan aina 1800-luvun alkupuolelle saakka, minkä jälkeen siihen kehitettiin koneita.
Pronssiveistoksia opittiin tekemään saviveistosten päälle valamalla Mesopotamiassa 2000-luvun eaa. jälkipuoliskolla ja muualla vähän myöhemmin. Kiinassa kehitettiin 1000-luvulla eaa. vielä toisenlainen menetelmä pronssiastioiden valamiseen. Rauta tuli 1900-luvulla kuvanveistäjien laajaan käyttöön, mikä mahdollisti siirtymän suljetusta, kiinteästä muodosta avoimeen, rakennettuun muotoon. 1900-luvulla kuvanveistäjät ovat ottaneet käyttöön myös uusia synteettisiä materiaaleja.
Materiaalien ja menetelmien kehitys > Maalaustaide

Maalaustaiteessa on aina pyritty kehittämään uusia menetelmiä saada väriaineet sidottua maalauspohjaan. Freskomaalauksessa väri imeytyy rapatuille muuri- ja seinäpinnoille: menetelmä on hyvin vanha, ja sen kehitti huippuunsa italialainen Giotto 1200-luvun lopulla. Temperavärit sekoitettiin munankeltuaiseen, ja niitä käytettiin puupohjalle maalattaessa Euroopassa 1200-luvulta lähtien. 1400-luvulla yleistyivät öljyvärit, jotka kuivuvat nopeasti ja mahdollistivat ennennäkemättömät yksityiskohdat ja väriloiston sekä öljyvärimaalauksen uusia maalaustekniikoita.
1500-luvulta alkaen kankaalle tehty taulumaalaus nosti maalaustaiteen länsimaissa suureen arvoon; kankaalle kehystetty kuva tuli Euroopan ulkopuolella käyttöön vasta 1800-luvulla. Pastellivärit kehitettiin huippuunsa 1700-luvulla, ja 1800-luvulla kehitettiin monia uusia synteettisiä väriaineita. 1960-luvulla kehitettiin synteettiset akryylivärit, joita käytetään kuten öljyvärejä, mutta öljyväritkin ovat säilyttäneet suosionsa edelleen.
Materiaalien ja menetelmien kehitys > Rakentaminen

Varhaisten korkeakulttuurien, kuten Egyptin, Kreikan ja Kiinan temppelit olivat pylväs–palkisto-järjestelmän mukaan rakennettuja. Niissä pystytuet kannattavat vaakasuoria osia, minkä seurauksena sisätilat jäivät pieniksi. Valeholvilla opittiin laajentamaan tilaa. Antiikin roomalaiset omaksuivat jo egyptiläistenkin tunteman menetelmän, jossa kiilan muotoisista kivistä rakennettiin holveja ja pyörökaaria; tätä menetelmää hyödytti myös valumuurin keksiminen Roomassa. Tätä kautta katto saatiin kattamaan entistä paljon suurempia pinta-aloja. Goottilaisessa arkkitehtuurissa toisen vuosituhannen alussa pilareita rakennettiin kannattamaan kiviholveja ja -kaaria. 1900-luvulla holvien rinnalle tuli käyttöön uusia tekniikoita ja materiaaleja, kuten metallirunkoja, joilla kantavuutta parannettiin huomattavasti.
Materiaalien ja menetelmien kehitys > Taidegrafiikka

Graafisista tekniikoista varhaisin on puupiirros. Siinä paperille, silkille tai muulle materiaalille jäljennettävä kuva piirretään aluksi sileälle puulevylle niin että valkoisiksi tarkoitetut kohdat leikataan pois ja mustiksi halutut, kohollaan olevat kohdat sivellään musteella. Puupiirrostekniikkaa käytettiin ensimmäisen kerran Kiinassa 600-luvulla jaa. ja Euroopassa 1300-luvulla. Euroopassa kehitettiin 1400-luvulla syväpainomenetelmiä, joissa vedostus tapahtui metallilaatoilta. 1800-luvun alkupuolelta saakka taiteilijat ovat käyttäneet myös kivipaino- eli litografiatekniikkaa, jossa piirretään rasvaisella liidulla kiveen. Japanissa keksittiin 1800-luvulla väripuupiirrostekniikka, minkä seurauksena eurooppalaiset taiteilijat alkoivat ottaa vaikutteita länteen tuoduista japanilaisista puupiirroksista.
Materiaalien ja menetelmien kehitys > Valokuvaus

Valokuvaus keksittiin 1830-luvulla. Varhaisimpia menetelmiä olivat dagerrotypia ja kalotypia. Aluksi valokuvia julkaistiin litografioiden joukossa julkisissa taidenäyttelyissä, mutta 1800-luvun puolivälin jälkeen enää erityisissä valokuvanäyttelyissä. Värivalokuvaus oli 1940-luvulla jo pitkälle kehittynyttä, mutta mustavalkokuvaus säilyi pitkään suosittuna. Valokuvaus on vasta viime aikoina laajemmin tunnustettu ainutlaatuiseksi taiteelliseksi ilmaisuvälineeksi.
Esittämistapojen kehitys > Perspektiivi

Maailman taiteen historiassa hahmojen suhteellinen koko on yleensä riippunut niiden tärkeydestä. Tyypillisiä koon määrittäviä suhteita ovat olleet jumala/palvojat, hallitsija/hovi, tai mies/nainen. Hahmojen etäisyydet ja kuvatilan etuala eivät vaikuttaneet kokoeroihin hallitsevasti ennen kuin Euroopan taiteessa 1400- ja 1900-lukujen välisenä aikana.
Rakennukset on esitetty litteällä pinnalla aikojen kuluessa erilaisilla tekniikoilla. Kreikkalaisissa maljakoissa 300-luvulla eaa. sekä antiikin Rooman seinissä käytettiin keskeisperspektiiviä, jossa samansuuntaiset viivat lähenevät toisiaan symmetrisesti keskiakselin suhteen. Kiinassa kehitettiin looginen perspektiivitekniikka rakennusten esittämiseen ylhäältäpäin. Siinä jokainen rakennusten ryhmä muodosti oman perspektiivisen kokonaisuutensa, sillä kuvaa tarkasteltiin avaamalla vaakarullaa vähä vähältä.
Vielä keskiajalla Euroopassa käytettiin erilaisia keinoja viitata kolmiulotteisiin muotoihin varsinaisesti niitä esittämättä. Vasta 1400-luvun alussa löydettiin pakopiste, jossa samansuuntaiset viivat yhtyvät. Firenzeläinen arkkitehti Filippo Brunelleschi sovelsi uutta viivaperspektiiviteoriaa vuonna 1415, ja Leon Battista Alberti kokosi teorian kirjaksi 1435. Italialaiset taidemaalarit ja reliefien veistäjät omaksuivat nopeasti ortogonaaliverkoston osoittamaan pienenevien ihmishahmojen sijainnin tilassa. Monet italialaiset taiteilijat hallitsivat perspektiivin pian jo laajasti, ja heidän poikkeamansa siitä olivat tietoisia. Hollantilaiset taiteilijat alkoivat soveltaa perspektiivisääntöjä kuitenkin vasta 1500-luvulla ja esittivät tilan siihen asti eri keinoin.
Esittämistapojen kehitys > Väri

Värejä alettiin ymmärtää tieteellisesti vasta 1672 Isaac Newtonin havaintojen ja väriteorian myötä. Tällä oli taiteilijoihin kuitenkin vain vähäinen vaikutus, sillä he olivat aina oppineet omien havaintojensa kautta sen, millaisia värivaikutuksia oli eri tekniikoilla mahdollista saada aikaan.
Ennen 1400-lukua valtaosa maailman maalauksista oli tehty korostamalla ääriviivoja, jollaisia luonnossa ei tavata. Öljyvärien kehittymisen myötä eurooppalaiset taiteilijat alkoivat kuitenkin suosia niin sanottua maalauksellista tekniikkaa, jossa muodot hahmotellaan värein ilman ääriviivoja. Samalla ryhdyttiin tekemään ero hajataittoisen päivänvalon ja heijastusvärien välillä. Ilmaperspektiivin avulla alettiin ilmaista etäisyyksiä värikontrasteja heikentämällä ja värisävyjä asteittain muuttamalla. Länsimaisessa taiteessa alkoi vallita todellisuudentunnun tavoittelu, josta luovuttiin vasta 1800-luvulla. Ranskalaiset impressionistit kyseenalaistivat 1850-luvulla käsityksen perinteisten värinkäsittelytaitojen kyvyn jäljitellä näköhavaintoa ja yrittivät jäljentää vain omat optiset havaintonsa. Värien ilmaisuvoimaa korostivat paljon esimerkiksi Vincent van Gogh ja Wassily Kandinsky, ja toisen maailmansodan jälkeen etenkin yhdysvaltalaiset taiteilijat luopuivat figuratiivisen esittävyyden lisäksi jopa muodoista.
Aikakausittain ja alueittain > Esihistoriallinen taide

Esihistoriallinen taide
Primitiivinen taide
Kalliopiirros
Kalliomaalaus
Aikakausittain ja alueittain > Välimeren ja Lähi-idän korkeakulttuurien taide

Mesopotamian taide
Muinaisen Egyptin taide
Antiikin Kreikan taide
Hellenistinen taide
Rooman valtakunnan taide
Etruskien taide
Aikakausittain ja alueittain > Muiden kulttuurien ja kulttuuripiirien taide

Induksen taide
Kiinan taide
Japanin taide
Islamilainen taide
Buddhalainen taide
Hindulainen taide
Afrikkalainen taide
Intiaanien taide
Australian alkuasukkaiden taide
Aikakausittain ja alueittain > Euroopan taide keskiajalta uudelle ajalle

Tärkeimpiä taidesuuntauksia Euroopassa keskiajalta uudelle ajalle:
varhaiskristillinen taide
Bysantin taide
ottolainen taide
romaaninen taide
gotiikan taide
renessanssi
manierismi
barokki
rokokoo
klassismi
romantiikka
impressionismi
neoimpressionismi
symbolismi
Aikakausittain ja alueittain > Länsimainen taide 1900-luvulta eteenpäin

Tärkeimpiä taidesuuntauksia länsimaissa 1900-luvulta alkaen:
jugend eli art nouveau
postimpressionismi
fauvismi
ekspressionismi
kubismi
dada
abstrakti taide
futurismi
konstruktivismi
art deco
surrealismi
bauhaus
funktionalismi
abstrakti ekspressionismi
pop-taide
minimalismi
postmodernismi
graffititaide
Aikakausittain ja alueittain > Taiteen historia maittain

Suomen taide
Ruotsin taide
Italian taide
Ranskan taide
Alankomaiden taide
Espanjan taide
Yhdysvaltain taide
Kirjallisuutta

Taiteilijaelämäkertoja Giottosta Michelangeloon (1550), Giorgio Vasari, taidehistorian varhainen merkkiteos ja esikuva myöhemmille taidehistorioille.
Laokoon-ryhmä, roomalainen, kreikkalaisvaikutteinen monumentaaliveistos ensimmäiseltä vuosisadalta jaa., tekijöinä tiettävästi rodoslaiset kuvanveistäjät Hagesandros, Athenodoros ja Polydoros.
Salisburyn katedraali on gotiikan arkkitehtuuria 1200-luvulta.
Perspektiivikuvausta Guillaume de Tyren teoksesta Histoire d'Outremer, 1232-1261.
Intiaanitoteemipaalu Ottawan kulttuuriperintöalueella Kanadassa.
Paul Ludwig Troost

Paul Ludwig Troost vuonna 1930.
Paul Ludwig Troost (17. elokuuta 1878 Elberfeld (nyk. osa Wuppertalia), Saksa – 21. maaliskuuta 1934 München, Saksa) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli Adolf Hitlerin suosikkiarkkitehti ennenaikaiseen kuolemaansa asti ja suunnitteli kansallissosialistiselle puolueelle useita edustusrakennuksia kotikaupunkiinsa Müncheniin. Myös Paul Troostin vaimo Gerdy Troost oli arkkitehti ja natsien kannattaja sekä Hitlerin ystävä.
Ura

Troost opiskeli Darmstadtin teknillisessä korkeakoulussa. Hän asettui vuonna 1903 Müncheniin, jossa hän työskenteli Martin Dülferin arkkitehtitoimistossa. Troost halusi irtautua tuolloin muodissa olleesta koristeellisesta jugendtyylistä ja löysi lopulta omaksi tyylisuunnakseen pelkistetyn uusklassismin. Hän saavutti 1920-luvulla mainetta sisustusarkkitehtina, erityisesti suunnittelemalla sisustuksia laivayhtiö Norddeutscher Lloydin luksusmatkustajalaivoihin, kuten S/S Bremen, S/S Europa ja S/S Columbus. Hän suunnitteli myös huonekaluja, lamppuja ja mattoja.
Troost liittyi kansallissosialistisen puolueen jäseneksi jo vuonna 1924. Hänen spartalaisen koruton arkkitehtuurinsa herätti puolueen johtajan Adolf Hitlerin mielenkiinnon vuonna 1930. Juuri Troostin on arveltu vaikuttaneen ratkaisevasti siihen, että Hitler valitsi tämän jälkeen uusklassismin kansallissosialistisen arkkitehtuurin perustaksi. Aiemmin Hitler ei ollut osoittanut erityisempää kiinnostusta juuri tähän tyylisuuntaan. Troost oli Hitlerin lempiarkkitehti tammikuussa 1934 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Sen jälkeen führerin uudeksi suosikiksi kohosi nuori arkkitehti Albert Speer, joka oli toiminut Troostin yhdyshenkilönä tämän johtaessa syksyllä 1933 Berliinin valtakunnankanslian korjaustöitä. Hitler ylisti Troostia estoitta ja vieraili usein tämän kanssa rakennustyömailla keskustelemassa arkkitehtuurista. Arkkitehdeilta, jotka arvostelivat Troostin teoksia, vietiin yleensä lupa osallistua julkisten rakennusten rakentamiseen.
Tunnetuimmat työt

Vuonna 1931 Hitler pyysi Troostia suunnittelemaan puolueen Münchenin keskustasta ostaman, vuonna 1830 valmistuneen niin sanotun Barlowin palatsin muutostyöt uudeksi puoluetoimistoksi, joka sai lempinimekseen Braunes Haus (”ruskea talo”). Troost sai suunnitella sen viereen Königsplatz-aukion itälaidalle usean monumentaalirakennuksen kokonaisuuden täydentämään aukion muiden sivujen 1800-luvulla valmistuneita kulttuurirakennuksia. Kokonaisuuteen kuului kaksi vuoden 1923 oluttupavallankaappauksessa surmansa saaneiden kansallissosialismin marttyyrien kunniatemppeliä (Ehrentempel) sekä niiden molemmin puolin sijoitetut kolmikerroksiset puolueen hallintorakennukset Führerbau ja Verwaltungsbau der NSDAP (nykyinen Haus der Kulturinstitute). Troost laati suunnitelman vuonna 1931, mutta vasta kansallissosialistien valtaannousu mahdollisti sen toteuttamisen ja hän ehti kuolla ennen sen valmistumista. Kunniatemppelit valmistuivat vuonna 1935 ja toimistorakennukset vuonna 1937. Yhdysvaltalaiset miehitysjoukot tuhosivat kunniatemppelit toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947.
Troost suunnitteli Müncheniin suuren taidemuseon Haus der Deutschen Kunstin (”saksalaisen taiteen talo”), joka myös valmistui vasta hänen kuoltuaan vuonna 1937. Pitkän ja matalan rakennuksen pylväsrivillä varustettu julkisivu on kuin karumpi ja raskastekoisempi versio Berliinin vanhasta Altes Museumista.
Eräs Troostin edustusarkkitehtuurin tunnuspiirteistä on neliskulmaisten, uurrettujen pylväiden käyttö julkisivuissa. Hän käytti tätä pylväsmallia kaikissa Königsplatzin rakennuksissa sekä Haus der Deutschen Kunstin pylväsrivin päätypylväissä. Albert Speer jatkoi saman pylvästyypin käyttöä puolueelle suunnittelemissaan julkisissa rakennuksissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paul Ludwig Troost Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
Haus der Deutschen Kunst Münchenissä.
Tsageri

Tsagerin sijainti Georgiassa.
Tsageri (georg. ცაგერი) on kaupunki Tsagerin piirikunnassa Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Se sijaitsee 475 metriä merenpinnan yläpuolella Tskhenistsqali-joen, Rionin sivujoen, oikealla rannalla. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli noin 1 320 asukasta, joista suurin osa oli georgialaisia.
Historia

Keskiajan Georgiassa Tsageri toimi piispanistuimena. Kaupungissa oli katedraali, jota 1700-luvun alun maantieteilijä Vakhušti kuvasi sanoin "Tsagerin kupolikirkko, erinomaisesti rakennettu". Entisöijät muunsivat 1800-luvun lopussa alkuperäistä kolmilaivaista basilikaa huomattavasti: alkuperäiset seinämaalaukset, joihin kuului kuningatar Tamarin ja hänen poikansa Giorgi IV:n muotokuvat, hävisivät samalla.
Venäjän keisarikunnan aikana ja Neuvostohallinnon alussa Tsageri toimi Letškhumin ujezdin hallinnollisena keskuksena. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1968.
Kulttuuri ja uskonto

Kaupungissa on Georgian patriarkaatin Tsagerin ja Lentekhin piispan residenssi. Paikallisessa museossa esitellään tuhansia arkeologisia esineitä, jotka on löydetty alemman Svanetian ja Letškhumin alueilta.
Tsagerin kaupungin lähistöllä on Muristsikhen keskiaikaisen linnoituksen rauniot. Linnoitus saattoi olla kristityn teologin Maksimos Tunnustajan (n. 580–662) pako- ja kuolinpaikka. Paikalla on edelleen Pyhälle Maksimokselle omistettu luostari. Keskiaikaisten aikakirjojen mukaan läheisissä Khvamlin luolissa on Georgian kuninkaiden aarrekammio. Ne on luetteloitu Georgian kansallisten monumenttien joukkoon, ja viime aikoina tutkijat ovat kiinnostuneet niistä uudelleen.
Trumpettikalat

| Trumpettikalat |
| --- | --- |
 Kirjotrumpettikala (Aulostomus maculatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Heimo::  Trumpettikalat  Aulostomidae  Rafinesque, 1815
Katso myös
   Trumpettikalat Wikispeciesissä   Trumpettikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trumpettikalat (Aulostomidae) on putkisuukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat trumpettikalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 1 suku ja 3 lajia. Lajit ovat atlantintrumpettikala (Aulostomus strigosus), kirjotrumpettikala (A. maculatus) ja trumpettikala (A. chinensis). Kooltaan ne voivat suurimmillaan kasvaa noin 80 cm:n mittaisiksi. Tyypillisiä piirteitä heimon kaloille ovat hyvin pitkulainen ruumis, putkimainen kuono, jonka päässä suu sijaitsee, kunon viiksisäie, 8–12 selkäevää edeltävää piikkiä selässä ja lähellä pyrstöä sijaitseva selkäevä. Pyrstöevä on pyöreähkö.
Levinneisyys ja elintavat

Trumpettikalalajeja tavataan Atlantista ja indopasifiselta merialueelta. Niiden elinympäristöä ovat tyypillisesti koralliriutat. Heimon kalat oleskelevat korallien joukossa pystyasennossa pääalaspäin ja odottelevat sopivien saaliseläimien kuten katkarapujen ja pienempien kalojen saapumista riittävän lähelle. Trumpettikalalajit liikkuvat usein myös muiden kalaparvien mukana etsiessään saalista.
Trooppi (filosofia)

Trooppi eli yksilöominaisuus tarkoittaa ontologiassa partikulaarista eli yksittäistä ominaisuuden ilmentymää. Termiä on käytetty myös historianfilosofiassa diskurssityyleistä. Termi ”trooppi” (m.kreik. τρόπος, tropos, ”käännös”, ”muunnos”) on alun perin peräisin retoriikasta, jossa se tarkoittaa sanaleikin sisältävää kielikuvaa. Filosofiassa käytetyt tekniset merkitykset eivät aina vastaa termin alkuperää.
Ontologiassa

Ontologiassa troopilla tarkoitetaan ominaisuuden partikulaarista ilmentymää. Esimerkkejä troopeista ovat yksittäisen lehden vihreys (juuri se tietty vihreän sävy, joka kyseisellä lehdellä on) ja Sokrateen viisaus (juuri se tietty viisaus, joka on juuri Sokrateella).
Trooppiteorioita on useita erilaisia. Ne kaikki ovat ratkaisuja universaalien ongelmaan. Ongelmassa keskeisellä sijalla on sen määrittäminen, kuinka kaksi erillistä esiintymää voivat olla samaa tyyppiä. Kuinka erilaiset oliot voivat olla samaa jossakin määrin, kuten jonkin niiden ominaisuuden suhteen? Esimerkiksi, kuinka kuusi erillistä vihreää oliota voivat olla samanlaisia suhteessa niiden väriin?
Ongelmaan tarjotut ratkaisut ovat usein olleet joko realismin tai nominalismin muunnelmia. Sekä perinteisessä realismissa että nominalismissa ominaisuudet on käsitetty universaaleiksi, ja näkökulmien ero on ollut siinä, miten universaalien olemassaoloon suhtaudutaan. Realismin mukaan universaaleilla on itsenäinen olemassaolo, nominalismin mukaan niitä ei puolestaan ole olemassa.
Trooppiteorioiden ratkaisu poikkeaa perinteisestä realismista siinä, ettei ominaisuuksia pidetäkään universaaleina, vaan partikulaareina, samoin kuin ne oliot joille ominaisuudet kuuluvat ovat myös partikulaareja. Trooppiteorioiden mukaan universaalit ovat tarpeettomia. Näin ne ovat nominalismin muunnelmia.
Muun muassa Keith Campbell ja Michael LaBossiere ovat hylänneet universaalit ja omaksuneet trooppiteorian. Trooppi on ominaisuus, joka voi olla vain yhdessä paikassa kunakin hetkenä, päinvastoin kuin universaalit ominaisuudet, jotka voivat toteutua monissa paikoissa samaan aikaan.
Trooppiteoriat ovat selittäneet eri tavalla, kuinka kaksi esiintymää (yksilöllistä ilmentymää) voivat olla samaa tyyppiä. Locken trooppiteoriassa tunnistettava ykseys moneudessa palautuu toisiaan täydellisesti muistuttavien trooppien samankaltaisuusluokiksi, Stoutin trooppiteoriassa ykseys moneudessa on puolestaan seurausta trooppien täydellisestä samankaltaisuudesta. Esimerkiksi, jos kuusi eri oliota ovat kaikki vihreitä, jokaisella on oma erillinen vihreyden trooppi. Jokainen vihreyden trooppi on erillinen entiteetti, mutta troopit muistuttavat toisiaan, ja ne luetaan kaikki vihreiksi tämän yhdenkaltaisuuden perusteella.
Termin käyttö tässä merkityksessä on peräisin D. C. Williamsilta (1953). Williamsin mukaan hänen teoriansa on lähellä George Stoutin teoriaa abstrakteista partikulaareista. Stoutin teoriaa voidaan pitää käytännössä trooppiteoriana, vaikka hän ei vielä käyttänytkään tätä nimeä.
Historianfilosofiassa

Termiä trooppi on käytetty myös historianfilosofiassa, muun muassa Hayden White teoksessa Metahistory (1973). Troopit ymmärretään yleensä diskurssityyleiksi, jotka ovat historioitsijan suorittaman historiankirjoituksen taustalla, ja jotka historiantutkijan tulee ottaa huomioon (”kerronnallisesti hahmotettu historiantutkimus”). White tunnisti seuraavat troopit: metafora, metonyymi, synekdokee ja ironia.