stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sirpa Tolonen

Sirpa Tolonen (27. marraskuuta 1900 Mikkeli – 25. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Tolonen kävi Mikkelissä  ruotsinkielistä Antellien koulua. Hänet kiinnitettiin Tampereen Teatteriin vuonna 1920. Alkuun hän näytteli lähinnä yksinkertaisia naisrooleja, mutta sai vuonna 1921 merkittävän roolin Ferenc Herczegin komediassa Sinikettu, jossa hänen lahjakkuutensa pääsi esiin.
Teuvo Puron johtajakaudella Tolonen sai runsaasti päärooleja. Puro oli muutoinkin kiinnostunut Tolosesta. He tekivät kävelyretkiä  Pyynikille, mutta Tolonen otti aina siskonsa Elli Tolosen esiliinakseen. Tolonen näytteli vuoden verran Viipurissa, josta palasi Tampereelle vuonna 1923. Ammattilaisnäyttelijän ura oli verraten lyhyt jakso Tolosen yli satavuotisesta elämästä. Avioiduttuaan vuonna 1928 Tolonen muutti Ranskaan ja lopetti uransa. Hänen jäähyväisnäytelmänsä oli Kunniallinen hekuma.
Toloseen kohdistui teatterissa kateutta, joka myrkytti ilmapiirin. Tolonen käytti asemaansa hyväksi esimerkiksi pitämällä sisarensa puolia roolijaoissa. Hän sai myös muutettua  Erkki Kivijärven komedian Eeva loppuratkaisun mieleisekseen. Tolosen tulkitsema Eeva Ström meni hänen ratkaisussa naimisiin toisen miehen kanssa kuin Kivijärven alkuperäistekstissä.
1930-luvulla Tolonen oli vielä sivuosassa kahdessa elokuvassa. Risto Orkon elokuvassa Minä ja ministeri (1934) hänet nähdään palveluspaikkaa hakevana neitinä. Valentin Vaalan komediaklassikossa Vaimoke (1936) hänellä on niin ikään sivuosa.
Jarno Pennanen mainitsi jäähyväiskirjoituksessa Aamulehdessä Tolosen olleen näyttämöllä sekä tyttönen että daami, joka laajensi asteikkoaan aina  tragedienneen asti. Pennanen näki Tolosen olleen vasta puhkeamassa kukkaan uransa lopussa.
Toini

| Toini |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  12. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Antonia
Nimen alkuperä:  Antoinette, Antonius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toini on naisen etunimi. Nimi on todennäköisesti lyhentymä ranskalaisesta naisennimestä Antoinette, joka taas on nimen Antoine (lat. Antonius) naispuolinen vastine.
Suomessa nimi Toini on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 19 991 naiselle ja noin 20 miehelle.  Suurin osa Toineista on syntynyt 1900-luvun alkupuolella. Toinin nimipäivä on 12. tammikuuta.
Tunnettuja Toineja

Toini Aaltonen, päätoimittaja, suomentaja, arvostelija ja kirjailija
Toini Anttila (o.s. Ahonen), näyttelijä ja teatteriohjaaja
Toini Aunola, historioitsija ja arkistonhoitaja
Toini Gustafsson, ruotsalainen hiihtäjä
Toini Havu, suomalainen kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko
Toini Ikonen, kirjailija
Toini Jännes, Suomen sotilaskotiliiton ent. puheenjohtaja
Toini Kalima, kirjallisuuden suomentaja
Toini Karivalo, runoilija ja kirjailija
Toini Karto, suomalainen tanssija ja tanssinopettaja
Toini Kaukonen, suomentaja
Toini-Inkeri Kaukonen, kansatieteilijä ja professori
Toini Kivimäki, suomentaja
Toini Lehtinen-Palme, lasten- ja nuortenkirjailija
Toini Markkanen, taidemaalari
Toini Melander, kirjastonhoitaja ja kirjahistorian tutkija
Toini Muona, suomalainen keraamikko
Toini Mäkelä, punakaartilainen ja kommunistipoliitikko
Toini Nikander, suomalainen oopperalaulaja
Toini Nousiainen, Tehyn ensimmäinen puheenjohtaja
Toini Nyström, suomalainen tekstiilitaiteilija
Toini Ojanperä, lastenkirjailija
Toini Pöysti (o.s. Mikkola), maastohiihtäjä ja olympiamitalisti
Toini Maria Railavo, runoilija
Toini Swan, kirjailija, kääntäjä ja opettaja
Toini Topelius, suomalainen toimittaja ja nuortenkirjailija, Zacharias Topeliuksen tytär
Toini Vartiainen, suomalainen näyttelijä
Toini Virisalo, oik. Toini Helminen, kirjailija ja runoilija
Toini Voipio, oppikoulun rehtori ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja
Toini Vuoristo, käsikirjoittaja
Kuvitteellisia Toineja

Toini Haaman, TV-sketsisarjassa Toini ja Heikki Haaman show
Matti Tolvanen

Matti Juhani Tolvanen (s. 7. tammikuuta 1956 Tuupovaara) on rikos- ja prosessioikeuden professori emeritus Itä-Suomen yliopistosta. Hän on toiminut professorina vuodesta 2003. Tolvanen toimi ennen johtavana kihlakunnansyyttäjänä Joensuun kihlakunnan syyttäjänvirastossa vuosina 1996–2003. Kaijus Ervastin toteuttamassa tutkimuksessa Tolvanen todettiin vuonna 2011 toiseksi viitatuimmaksi suomalaiseksi oikeustieteilijäksi suomalaisen oikeustieteen piirissä.
Tolvanen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1978 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1981. Hän toimi Tuupovaaran vt. nimismiehenä vuosina 1978–1979 ja ylimääräisenä esittelijänä Pohjois-Karjalan lääninhallituksessa vuosina 1980–1983.
Tolvanen on toiminut Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) vaalitarkkailijana vuodesta 1997. Vuosina 1986–1996 hän toimi Joensuun kaupunginviskaalina.
Vuonna 2023 Oikeustoimittajat ry myönsi Tolvaselle Valokeila-palkinnon tämän pitkäjänteisestä ja poikkeuksellisen ansiokkaasta yhteistyöstä median kanssa.
Tikkala (Tohmajärvi)

Kassan Baari Tikkalassa kuutostien varrella.
Tikkala on yksi Tohmajärven kunnan aktiivisista kylistä. Se sijaitsee Pohjois-Karjalan eteläosassa, valtatie 6:n varressa noin 35 kilometrin päässä niin Joensuusta kuin Kiteeltäkin. Saman verran matkaa on myös Niiralan kansainväliselle rajanylityspaikalle. 
Kylässä asuu vakituisesti noin 400 henkeä, mutta kesällä väkimäärä tuplaantuu loma-asukkaista.
Kylä tunnetaan vaaramaisemistaan ja vesistöistään. Tikkalaan kuuluu Särkijärvi ja Suuren-Onkamon rantaa sekä järvien välinen kannas. Kylä on kuulu myös kulttuurihistoriallisesti arvokkaasta vanhasta aseman miljööstä. Kylässä on kauppa. Erikoista on oma kappeli ja hautausmaa. Tikkala valittiin maakunnan vuoden kyläksi 2009.
Koulu

Tikkalan marjapuuronpunainen, puinen kyläkoulu tuhoutui palossa kesällä 2004. Paikalle rakennettiin uusi koulu, joka avasi ovensa keväällä 2006.
Kassan Baari

Kylässä toimii osuuskunta Tikkalan Kassa, jossa jäseninä on muun muassa  Kotiteollisuuden, Nightwishin (Tuomas Holopainen) ja Viikate-yhtyeen (Kaarle Viikate) jäseniä. 
Osuuskunta avasi juhannusviikolla 2008 kuutostien varren liikerakennukseen baarin, Kassan Baarin.
Baarissa filmattiin Markku Pölösen Ralliraita-elokuvaa. Baarin sisustuksen teki Suomen Filmiteollisuus. Baarin nimi tulee kylässä toimineesta Osuuskassasta (Osuuspankin edeltäjä). Kesäkautta lukuun ottamatta baarin toiminta on ollut kannattamatonta, ja osuuskunta lopetti baarin toiminnan 1. lokakuuta 2011 alkaen ja pani baarin myyntiin.
Heinäkuussa samassa 2012 liikerakennuksessa avattiin armenialainen ravintola.
Osuuskunnan syksyllä 2011 sulkema Kassan Baari sai toiminnalleen jatkoa, kun Kassan Kautta Oy ja Kotiteollisuus Yhtye Oy ostivat baarin toiminnan osuuskunnalta vuoden 2012 loppupuolella. Baarin toiminnasta vastaa Kassan Kautta Oy. Kassan Baarin uusia avajaisia vietettiin 18. tammikuuta 2013.
Järjestöjä

Tikkalan Veikot, TiVe, on vuonna 1909 perustettu urheiluseura. Se omistaa seurojentalon. TiVe järjestää säännöllisesti lasten hiihtokilpailuja, kuutamohiihtoja, liikuntabingoja ja yleisurheilukouluja.
Tikkalan kyläkuorossa on 20–30 laulajaa. Kuoro harjoittelee keskiviikkoisin ja esiintyy muun muassa Tohmajärvi-kuoron kanssa seurakunnan tilaisuuksissa.
Tikkalan kyläyhdistyksellä on käytössä kunnalta vuokrattu Veljesmaja, joka sijaitsee Kostamossa Särkijärven rannalla.
Muita yhdistyksiä ovat Onkamo-Sintsin kalastuskunta, Onkamon metsästysseurat, Tikkalan Martat ja SPR:n Tikkalan osasto.
Yrityksiä

Tikkalan yrityksiä ovat muiden muassa taimimyymälä Tuhatkauno ja autokorjaamo.
Asukkaita

Tunnettuja Tikkalan asukkaita ovat muiden muassa Kotiteollisuuden muusikko Janne Hongisto ja kunnanjohtaja Olli Riikonen.
Rautatie

Tikkala sijaitsee Karjalan radan varressa. Henkilöjunat eivät kuitenkaan enää pysähdy Joensuun ja Kiteen välillä. Henkilöliikenne Onkamon asemalla päättyi 2005, samaan aikaan kuin Hammaslahden aseman liikennekin.  Tikkalan ja Hammaslahden välille valmistui syksyllä 2008 8,5 kilometriä pitkä rataoikaisu.
Aiheesta muualla

www.tikkala.fi
Kassan Baari (Arkistoitu – Internet Archive)
Nupponen, Aili (toim.): Tikkalan neljä vuosisataa : kylähistoriikki. Tohmajärvi: Tikkalan kylätoimikunta, 1993. ISBN 952-90-4764-9.
Tilkka

Tilkka vuoden 2009 remontin jälkeen, jolloin julkisivun alkuperäinen väritys palautettiin
Tilkan sairaala eli Tilkka on Suomen puolustusvoimien entinen keskussotilassairaala. Tilkka sijaitsee osoitteessa Mannerheimintie 164 Pikku Huopalahdessa Helsingissä.
Nimen alkuperä

Tilkka on tullut käyttöön sairaalan ja sairaala-alueen nimenä vuonna 1907, jolloin professori, valtioneuvos Taavi Laitinen perusti yksityissairaalan ja lepokodin, parantolan, Tilkan niitty (Tilka äng) -nimiselle vuokra-alueelle. Vuonna 1913 Laitinen myi kiinteistön valtiolle, joka rakennutti sen tilalle myöhemmin sotilassairaalan. Nimi lienee saatu paikallisesta ruotsinkielen murteesta, jossa tilk tarkoittaa pientä viljelysaluetta (peltotilkku) suomesta otettuna lainasanana.
Arkkitehtuuri

Tilkan sotilassairaala perustettiin vuonna 1918 ja nykyinen yhdeksänkerroksinen funkistyylinen sairaalarakennus valmistui vuonna 1936. Valmistuessaan rakennuksen tilavuus oli 32 000 kuutiometriä, ja siihen voitiin sijoittaa 250 potilasta.  Tilkan tunnistettavin ominaispiirre on päärakennuksen kaareva eteläpääty. Rakennusta laajennettiin vuonna 1965, ja sen bruttoala on nykyisin runsaat 15 300 ja huoneistoala runsaat 10 700 neliömetriä. Molempien rakennusvaiheiden suunnittelija oli arkkitehti Olavi Sortta.
Rakennus on suojeltu asemakaavalla, eikä sitä saa purkaa tai sen kulttuurihistoriallista arvoa turmella. Museovirasto on listannut sen valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon ja Docomomo yhdeksi modernin arkkitehtuurin merkkikohteista Suomessa.
Puolustuslaitoksen jälkeinen aika

Sairaalana Tilkka eli Keskussotilassairaala 1, KSS 1 lakkautettiin vuonna 2005 ja kielekkeinen valtiolippu laskettiin Tilkan katolta 30. joulukuuta 2005. Lakkauttaminen liittyi Puolustusvoimien organisaatiomuutokseen, jonka myötä Puolustusvoimat ulkoisti erikoissairaanhoitotasoiset palvelut. Sotilaslääketieteeseen liittyvä tutkimustoiminta jatkuu Lahteen perustetussa Sotilaslääketieteen keskuksessa.
Suomen valtio myi Tilkan kiinteistön lokakuussa 2006 eläkevakuutusyhtiö Eteralle, joka on peruskorjannut rakennuksen pääosin vanhusten hoivapalvelutiloiksi. Uudistuneen Tilkan avajaiset pidettiin 4. kesäkuuta 2009 ja Esperi Care Oy avasi Tilkassa Suomen suurimman yksityisen vanhusten hoivakodin, jossa on hoivapaikkoja noin 150.
Kirjoja Tilkasta

Tuomas Kyrön romaanin Tilkka (2003) tapahtumat keskittyvät Tilkan sairaalaan.
Vuonna 2008 Etera julkaisi kirjan Tilkan verran tarinoita, toim. Minna Kilkki, Suomalaisen kirjallisuuden seura. ISBN 978-951-746-998-2
Historiaa

Johtavat lääkärit:
lääkintäeversti Lauri Ollonqvist 1918-1944
lääkintäeversti Lauri Ollonqvist 1944-1945
lääkintäkenraalimajuri Torsten Roschier 1945-1969
lääkintäeversti Harry Björk 1969-1970
lääkintäeversti Osmo Helve 1971-1973
lääkintäeversti Paavo Waris 1973-1974
lääkintäeversti Jorma Castrén 1974-1984
lääkintäeversti Matti Ponteva 1984-1989
lääkintäeversti Heikki Salmi 1989-1996
lääkintäeversti Jaakko Levänen 1997-1998
lääkintäeversti Seppo Savolainen 1998-2003
lääkintämajuri Markus Henriksson 2003-2005
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tilkka Wikimedia Commonsissa
Halkokauppiaan asunnosta upeaksi sotilassairaalaksi, Hakkapeliitta, 10.09.1935, nro 37, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helsingin sotilassairaala. Puolustusministeriön rakennustoimisto, Arkkitehti, 01.10.1936, nro 10, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Niskavuoren Aarne

| Niskavuoren Aarne |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edvin Laine
Käsikirjoittaja:  Hella Wuolijoki Pentti Unho
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Pentti Unho Kalle Peronkoski
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Pääosat:  Elsa Turakainen Hillevi Lagerstam Rauni Ikäheimo Tauno Palo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF
Ensi-ilta:  25. maaliskuuta 1954
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  11 584 605 vmk
Edeltäjä:  Niskavuoren naiset
Seuraaja:  Niskavuori taistelee
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niskavuoren Aarne on Edvin Laineen ohjaama suomalainen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1954. Se perustuu Hella Wuolijoen näytelmään Niskavuoren leipä. Niskavuori-sarjan aikajärjestyksessä elokuva on neljäs, ja sen tapahtumat sijoittuvat vuoden 1937 Hämeeseen ja Helsinkiin. Kerronnaltaan se edustaa perinteistä maalaisepiikkaa. Elokuvan alkua elävöittävät ilmakuvat Hämeen järvistä ja metsistä sekä pitkä kansanlaulu- ja kansantanssiosuus. Heikki Aaltoila sai Niskavuoren Aarnen musiikista Jussi-palkinnon 15. marraskuuta 1954.
Juoni

Niskavuoren naiset -elokuvan tapahtumista on kulunut viisi vuotta. Kyösti Kallio on Suomen  presidentti, kansalla menee taloudellisesti suhteellisen hyvin. Toisen maailmansodan synkät pilvet häämöttävät kuitenkin uhkaavasti horisontissa. Aarne on muuttanut uuden vaimonsa Ilonan kanssa Helsinkiin. Loviisan ja Aarnen välit ovat olleet vuosia poikki, mutta sisimmässään Loviisa toivoo Aarnen palaavan Niskavuorelle. Aarnen entinen vaimo Martta ja Loviisa hallitsevat Niskavuorta ja tulevat pakon edessä jotenkuten toimeen keskenään. Martta pitää kuitenkin Loviisan ja monen muunkin mielestä suurtilalla liian kovaa kuria. Esimerkiksi alkoholia hän ei Niskavuoren katon alla suvaitse lainkaan. Hän kuhertelee pehtoorin kanssa ja on tälle raskaana, mutta ei halua pehtoorin vaimoksi, se ei olisi hänen arvolleen sopivaa. Eronnut lääkäri Varelius vastaa paremmin Martan vaatimuksia. Pehtoori aiheuttaa Martalle lisäksi häpeää ilmestyessään juovuksissa Loviisan nimipäiväkutsuille. Martta saa vanhan emännän suunniltaan vihjatessaan hänelle raskauden keskeytyksen mahdollisuudesta. Miniän ja anopin raju riita saa Loviisan vihdoin tekemään päätöksen matkasta Aarnen luo Helsinkiin.
Aarne ja Ilona eivät ole avoimesti vierailleet Niskavuorella sen jälkeen, kun sieltä yhdessä lähtivät talvella 1932. Aarne on kuitenkin antanut pehtoorille neuvoja tilan hoidosta kirjeitse ja käynyt kotitilallaan salaa Loviisalta ja Martalta. Loviisa alkaa laskelmoida asioita niin, että Aarnen paluu Niskavuorelle tulisi mahdolliseksi. Hän lähtee Helsinkiin tapaamaan poikaansa ja miniäänsä. Loviisan Helsingin-vierailuun on sovitettu kohtaus, jossa hän käy railakkaan keskustelun presidentti Kallion kanssa eduskuntatalon aulassa etsiessään poikaansa ympäri kaupunkia. Loviisan lapset kokoontuvat Aarnen ja Ilonan asuntoon Anna-Liisaa lukuun ottamatta. Myös Simolan isäntä kutsutaan paikalle. Alkaa juonittelu Martan ostamiseksi ulos Niskavuorelta. Martan osuuden lunastaminen Aarnelle vaatii suuria taloudellisia uhrauksia, joihin Loviisan muut lapset suhtautuvat vastahakoisesti. Lisäksi tarvitaan joku joka huolehtisi Martan puoliskon ostosta ja sen myynnistä edelleen niskavuorelaisille.
Martalla on maatilassa kiinni mittava omaisuus, puolet Niskavuoren tilasta, jonka hän on hyvinkin valmis myymään - kenelle tahansa paitsi niskavuorelaisille. Hän on mennyt naimisiin tohtori Vareliuksen kanssa ja katkeroittanut pehtoorin. Kun Martta saa tietää, että hänen selän takanaan on juoniteltu, hän ryntää Niskavuorelle ja repii kauppakirjat, joita ollaan juuri allekirjoittamassa. Ilona on kaiken aikaa vastustanut ajatusta muuttamisesta Niskavuorelle ja on tyytyväinen, mikäli Martta ei suostu kauppaan. Loviisa käyttää tätä asetelmaa hyväkseen. Hän ymmärtää, että Martta suostuu myymään osuutensa Niskavuoresta suoraan Aarnelle tehdäkseen kiusaa Ilonalle. Onnistuneen kaupan jälkeen Aarnen ja Loviisan on suostuteltava Ilona muuttamaan Niskavuorelle. Ilona ehdottaa, että hän ja Aarne asuisivat eri paikoissa, mutta taipuu lopulta aviomiehensä ja anoppinsa tahtoon. Hän istuutuu pöydän päähän Niskavuoren uutena emäntänä.
Henkilöt > Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Elsa Turakainen  | … |  Loviisa Niskavuori   |
|  Hillevi Lagerstam  | … |  Martta Niskavuori   |
|  Rauni Ikäheimo  | … |  Ilona Niskavuori, omaa sukua Ahlgren   |
|  Tauno Palo  | … |  Aarne Niskavuori   |
Henkilöt > Sivuosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Åke Lindman  | … |  Niskavuoren pehtoori   |
|  Martta Kinnunen  | … |  sentraali-Santra   |
|  Anni Rönkkö  | … |  Serafiina Lundelin   |
|  Joel Rinne  | … |  tohtori Varelius   |
|  Aarne Laine  | … |  Simolan isäntä   |
|  Wilho Ilmari  | … |  Fredrik, rovasti   |
|  Artturi Laakso  | … |  Kaarlo Niskavuori   |
|  Ossi Korhonen  | … |  Fredrik Niskavuori   |
|  Martta Kontula  | … |  Saima Niskavuori   |
|  Aino-Inkeri Notkola  | … |  Lisbeth Ahlgren, Ilonan äiti   |
|  Olavi Ahonen  | … |  poika-Nieminen   |
|  Eero Roine  | … |  isä-Nieminen   |
|  Ida Salmi  | … |  Salli, Niskavuoren piika   |
|  Tyyne Haarla  | … |  Marttilan emäntä   |
|  Litja Ilmari  | … |  Nikkilän emäntä   |
Henkilöt > Muita henkilöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sasu Haapanen  | … |  apteekkari   |
|  Hilkka Helinä  | … |  karjakko-Miina   |
|  Eino Kaipainen  | … |  ministeri Niskavuoren sihteeri   |
|  Eino Noponen  | … |  vanha-Kalle, pelimanni   |
|  Helmi Lehosti  | … |  ruustinna Eveliina   |
|  Toivo Lahti  | … |  Järvisen isäntä   |
|  Rosi Rinne  | … |  Järvinen   |
|  Henny Waljus  | … |  Manta   |
|  Sylva Rossi  | … |  tallimiehen Iita   |
|  Leo Lähteenmäki  | … |  laulukuorolainen   |
|  Kullervo Kalske  | … |  tallirenki   |
|  Heimo Lepistö  | … |  eduskuntatalon vahtimestari   |
|  Leevi Linko  | … |  eduskuntatalon vahtimestari   |
|  Vilho Siivola  | … |  Suomen tasavallan presidentti Kyösti Kallio   |
Tuotanto

Niskavuoren Aarne kuvattiin syyskesällä 1953 ja talvella 1954. Ulkokuvia otettiin Hausjärvellä, Imatralla, Nurmijärvellä ja Sipoossa. Niskavuoren tilaa esittää Miekkalan tila Hausjärvellä.
Laineen toivomuksesta Wuolijoki kirjoitti vain muutama viikko ennen kuolemaansa tarinaan lisäjakson, jossa Loviisa tapaa presidentti Kallion eduskuntatalossa.
Olga Tainio, joka vuoden 1938 Niskavuoren naiset -elokuvassa tulkitsi Loviisaa, nähdään nimeämättömässä osassa Loviisan-päivän vieraana. Olavi Ahoselle sivuosa poika-Niemisenä oli ensimmäinen elokuvarooli.
Vastaanotto

Kriitikoiden arviot Niskavuoren Aarnesta olivat pääasiassa myönteisiä. Elokuvan luonnontunnelmia kehuttiin lyyrillisen herkiksi. Ilta-Sanomien Jussi Montonen totesi Elsa Turakaisen vanhan emännän ”edustavan ehdottomasti korkealuokkaisinta näyttelijäntyötä, mitä suomalainen elokuva pystyy yleisölleen tarjoamaan”. Helsingin Sanomien kriitikko kirjoitti, että elokuva on vuoden kotimaisten uutuuksien joukossa ”selvästi positiivisin ja paras tapaus, kokonaisilmeeltään hyvin sympaattinen ja ennen kaikkea kauniisti suomalainen.”
Julkaisut

Televisiossa elokuva esitettiin ensi kerran 30. tammikuuta 1964. Finnkino Oy on julkaissut elokuvan VHS:nä ja DVD:nä.
Timorinepolettikaija

| Timorinepolettikaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Epolettikaijat Aprosmictus
Laji::  jonquillaceus
Kaksiosainen nimi
 Aprosmictus jonquillaceus  (Vieillot, 1818) 
Katso myös
   Timorinepolettikaija Wikispeciesissä   Timorinepolettikaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Timorinepolettikaija (Aprosmictus jonquillaceus) on harvinainen oseanialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 35 cm ja paino noin 130 g. Väritykseltään ja habitukseltaan se muistuttaa epolettikaijaa, mutta siiven pienissä ja keskimmäisissä peitinhöyhenissä on laaja kellanvihreä laikku ja siivellä on vähemmän punaista kuin epolettikaijalla. Nokka on korallinpunainen, koivet tummanharmaat ja iiris oranssinpunainen (koiras) tai ruskeanoranssi (naaras). Naaras on väritykseltään huomattavasti himmeämpi, nuori lintu muistuttaa naarasta, hyvin nuorilla iiris on vaaleankeltainen.
Esiintyminen

Timoerinepolettikaija elää vain Timorilla (alalaji jonquillaceus) ja läheisellä Wetarin saarella (alalaji wetterensis). Populaation koko on noin 10 000 yksilöä, ja kanta on vähitellen taantunut ihmisen aiheuttaman elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi ja lemmikkieläinkaupan takia. Vuosina 1981–1985 vietiin Indonesiasta 1 343 yksilöä.
Elinympäristö

Metsät, akasiaa kasvavat savannit ja metsänreunat aina 2 600 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti, mutta se lienee samanlainen kuin epolettikaijan.
Ravinto

Ruokavalio lienee sama kuin epolettikaijan, eli se koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista, medestä sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Niskavuoren leipä

| Niskavuoren leipä |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Hella Wuolijoki
Alkuperäiskieli:  suomi
Aihe:  vahvatahtoisten naisten väliset konfliktit, niiden keskellä tasapainoilevat miehet sekä agraarin ja urbaanin kulttuurin ristiriita
Tapahtumapaikka ja -aika:  Niskavuoren tila Hämeessä 1930-luvulla
Kantaesitys:  18. tammikuuta 1939
Kantaesityspaikka:  Helsingin Kansanteatteri
Sarja:  Niskavuori-sarja
Henkilöt
Henkilöt:  Loviisa, Niskavuoren vanhaemäntä  Aarne Niskavuori, tohtori, agronomi  Ilona, hänen vaimonsa  Martta, hänen eronnut vaimonsa  Matti Niskavuori, tuomari, ministeri  Kaarlo Niskavuori, tohtori, yliopiston dosentti  Saima, lehtorska  professorska Ahlgren, Ilonan äiti  rovasti  ruustinna  tohtori  apteekkari  telefuuni-Sandra  Salli, sisäkkö  Fiina, Ilonan palvelijatar  Nieminen, muonamies  Poika Nieminen  neiti Arvonen  isäntiä ja emäntiä
Niskavuoren leipä on  Hella Wuolijoen kirjoittama näytelmä vuodelta 1938. Wuolijoki julkaisi näytelmän salanimellä Juhani Tervapää. Näytelmä on Niskavuori-sarjan toinen, ja yhdessä pari vuotta aiemmin julkaistun Niskavuoren naiset -näytelmän kanssa se muodostaa hämäläisen mahtitilan 1930-luvun tapahtumista kertovan kokonaisuuden. Tapahtumien mukaisessa aikajärjestyksessä Niskavuoren leipä on sarjan neljäs eli toiseksi viimeinen.
Keskeiset henkilöt ovat molemmissa näytelmissä samat: suurtilan matriarkka Loviisa, tämän poika Aarne ja pojan vaimo Martta sekä nuori, hehkeä opettajatar Ilona. Tematiikka on tyypillisen niskavuorelaista: vahvatahtoisten naisten väliset konfliktit, niiden keskellä tasapainoilevat miehet sekä agraarin ja urbaanin kulttuurin ristiriita. Keskiössä on ikuinen taistelu rahasta, kunniasta ja rakkaudesta.
Juoni > Ensimmäinen näytös > Ensimmäinen kuvaelma

Niskavuoren salissa vietetään Loviisan päiviä, eli eletään loppukesää. Paikalle on kutsuttu kylän herrasväki ja puhelinkeskuksen hoitaja Sandra. Emännät ihastelevat, kuinka vanhaemäntä Loviisa ja tämän miniä Martta hoitavat kahdestaan suurta maatilaa, jonka perilliset ovat muuttaneet kaupunkeihin. Puhutaan myös Ilonasta ja Aarnesta, jotka ovat perustaneet perheen Helsinkiin. Pehtoori aiheuttaa pienen skandaalin tunnustaessaan juovuksissa lempeät tunteensa Marttaa kohtaan. Martan osalta suhde pehtooriin on jo mennyttä, hänen kiinnostuksen kohteenaan on tohtori Varelius. Tohtori ja pehtoori meinaavat ottaa yhteen Martan takia, mutta Loviisa ja Simolan isäntä estävät sen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Voi tohtori, en minä näitten ihmisten joukkoon ole koskaan sopinut. | ” |
– Martta tilittää suhdettaan maalaiskylän väkeen tohtorille Niskavuoren salissa