stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pystykorva

Islanninlammaskoira
Pystykorva on koiratyyppi, jolle on ominaista paksu turkki sekä pystyssä olevat, kolmionmuotoiset korvat. Koiran häntä on yleensä kiertynyt kippuralle selän päälle. Useimmat pystykorvarodut kuuluvat FCI:n roturyhmään 5 (Pystykorvat ja alkukantaiset koirat).
Pystykorvatyyppisten koirien tarkka alkuperä ei ole tiedossa, mutta Desmond Morriksen mukaan sukupuuttoon kuollut keskiaikainen eurooppalainen pihakoira mistabella olisi mahdollisesti niiden kantamuoto. Monet nykyiset pystykorvarodut ovat sen sijaan peräisin arktisilta alueilta. Niiden ruumiinrakenne sopii hyvin kylmään, pohjoiseen ilmastoon. Niillä on tyypillisesti lämmin, vedenpitävä alusvilla, joka on karkeaa päällyskarvaa tuuheampi. Pienet korvat kestävät paremmin pakkasta, ja käpäliä suojaa paksu karva. Luonteeltaan, käytökseltään ja vaistoiltaan varsinkin alkukantaiset pystykorvarodut ovat usein itsenäisiä, tarkkailevia ja mahdollisesti varautuneita vieraita kohtaan. Siksi ne vaativat asiantuntevaa koirien eleitä ymmärtävää ohjausta ja vuorovaikutteista kanssakäymistä.
Peräti neljä eli 80% suomalaisista roduista kuuluu pystykorviin. Lisäksi pystykorvaryhmä on Suomessa kaikista roturyhmistä suosituin. Suomalaisen alkukantaisen maatiaispystykorvan perillinen on kaikenviljainen perinteinen pohjanpystykorva.
Pystykorvat työkoirina

Jalostuksen avulla ihmiset ovat kehittäneet pystykorvarotuja erilaisiin tehtäviin: pystykorvat toimivat rekikoirina, paimenkoirina ja metsästyksen apuna. Suuria ja voimakkaita rotuja, kuten karjalankarhukoiria ja norjanpystykorvia, käytetään suurriistan kuten hirven metsästyksessä. Pienempiä rotuja, esimerkiksi suomenpystykorvia ja lunnikoiria, käytetään puolestaan lintujen ja pienempien nisäkkäiden metsästykseen.
Pystykorvista suurimpia ovat esimerkiksi amerikanakita, akita, alaskanmalamuutti ja kanadaneskimokoira. Kahta viimeksi mainittua rotua käytettiin rekikoirina 1800-luvulle asti, minkä jälkeen pienemmän siperianhuskyn käyttö yleistyi Kanadassa ja Alaskassa. Sittemmin pystykorvia on alettu jalostaa puhtaasti seurakoiriksi: esimerkiksi kääpiöpystykorva eli pomeranian oli alkuaan paljon suurempi koira. Sen sijaan jotkut työkoirina pidetyt alkukantaiset rodut, kuten karjalankarhukoira, eivät sovellu lainkaan seurakoiriksi.
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5

FCI:n roturyhmä 5 (Pystykorvat ja alkukantaiset koirat) jakautuu seitsemään alaryhmään. Rodun jälkeen suluissa sen alkuperämaa.
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 1: Pohjoiset rekikoirat

Kanadaneskimokoira (Kanada)
Grönlanninkoira (Grönlanti)
Samojedinkoira (Venäjä)
Jakutianlaika (Venäjä)
Alaskanmalamuutti (Yhdysvallat)
Siperianhusky (Yhdysvallat ja Venäjä)
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 2: Pohjoiset metsästyskoirat

Harmaanorjanhirvikoira (Norja)
Mustanorjanhirvikoira (Norja)
Lunnikoira (Norja)
Venäläis-eurooppalainen laika (Venäjä)
Itäsiperianlaika (Venäjä)
Länsisiperianlaika (Venäjä)
Jämtlanninpystykorva (Ruotsi)
Pohjanpystykorva (Ruotsi ja Suomi)
Karjalankarhukoira (Suomi)
Suomenpystykorva (Suomi)
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 3: Pohjoiset vahti- ja paimenkoirat

Islanninlammaskoira (Islanti)
Buhund (Norja)
Ruotsinlapinkoira (Ruotsi)
Länsigöötanmaanpystykorva (Ruotsi)
Suomenlapinkoira (Suomi)
Lapinporokoira (Suomi)
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 4: Eurooppalaiset pystykorvat

Alaryhmä 4 sisältää saksanpystykorvan, joka muodostaa viiden rodun rotuperheen (a-e), sekä volpino italianon.
a) Keeshond (Wolfspitz, Saksa)
b) Grosspitz (Saksa)
c) Mittelspitz (Saksa)
d) Kleinspitz (Saksa)
e) Zwergspitz (Pomeranian, Saksa)
Volpino italiano (Italia)
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 5: Aasialaiset ja niiden sukuiset pystykorvat

Chow chow (Kiina)
Eurasier (Saksa)
Koreanjindonkoira (Korea)
Akita (Japani)
Amerikanakita (Japani)
Hokkaidonkoira (Japani)
Kainkoira (Japani)
Kishunkoira (Japani)
Japaninpystykorva (Japani)
Shiba (Japani)
Shikokunkoira (Japani)
Thaimaanpystykorva (Thaimaa)
Balinkoira (Indonesia)
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 6: Alkukantaiset koirat

Kaanaankoira (Israel)
Faaraokoira (Malta)
Meksikonkarvatonkoira (Meksiko)
Perunkarvatonkoira (Peru)
Basenji (Kongo)
Pystykorvarotuja > FCI:n roturyhmä 5 > Alaryhmä 7: Alkukantaiset metsästyskoirat

Kanarianpodenco (Espanja)
Ibizanpodenco (Espanja)
Etnankoira (Italia)
Portugalinpodengo (Portugali)
Taiwaninkoira (Taiwan)
Thai ridgeback (Thaimaa)
Pystykorvarotuja > Muita pystykorvarotuja

Amerikaneskimokoira (SKL)
Andalusianpodenco (ei FCI-rotu)
Borneonkoira (ei FCI-rotu)
Carolinankoira (ei FCI-rotu)
Chinook (ei FCI-rotu)
Chó bắc hà (ei FCI-rotu)
Chó h'mông cộc đuôi (ei FCI-rotu)
Hedenkoira (ei FCI-rotu)
Hälleforsinkoira (SKL)
Karjalais-suomalainen laika (yhdistetty suomenpystykorvan kanssa)
Kreetankoira (ei FCI-rotu)
Phu quocinkoira (ei FCI-rotu)
Riukiunkoira (ei FCI-rotu)
Schipperke (ryhmä 1)
Seppala Siberian Sleddog (ei FCI-rotu)
Tahltaninkarhukoira (kuollut sukupuuttoon)
Tanskanpystykorva (SKL)
Tšukotkanrekikoira (ei FCI-rotu)
Valkoinen ruotsinhirvikoira (SKL)
Zerdava (ei FCI-rotu)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Pystykorvajärjestö (Arkistoitu – Internet Archive)
Perinteiset pystykorvat ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Nihonken - SuNi
Gabriel Henrik Peldan

Gabriel Henrik Peldan (22. huhtikuuta 1731 Mustasaari – 11. helmikuuta 1793 Kokkola) oli suomalainen pormestari.
Peldanin vanhemmat olivat Ilmajoen kirkkoherra Gabriel Peldan ja Magdalena Mollin (1699–1777). Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1745 ja Turussa 1748. Peldan oli auskultanttina Turun hovioikeudessa 1753.
Peldan toimi Turun hovioikeuden ylimääräisenä kanslistina vuodesta 1755. Hän oli vt. pormestarina Vaasassa vuodesta 1761 ja pormestarina Uudessakaarlepyyssä vuodesta 1765 ja Kokkolassa vuodesta 1768.
Gabriel Henrik Peldan oli naimisissa vuodesta 1770 Katarina Forsellin (1746–1796) kanssa.
Salama Hirvonen

Salama Hirvonen vuonna 1959.
Salama Hirvonen (o.s. Simonen; 1. elokuuta 1910 Mikkeli – 4. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Elämä

Hirvosen vanhemmat olivat sanomalehdentoimittaja Vihtori Simonen ja Anna Maria Sohlman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1934.
Hirvonen oli tamperelaisen Aamulehden toimituksen jäsen ja lehden sunnuntailiitteen toimittaja 1935–1937, ja sen jälkeen hän oli Uuden Suomen toimituskunnan jäsenenä vuodesta 1938 vuoteen 1975, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän kirjoitti Uuteen Suomeen myös elokuva-arvosteluja ja pakinoita nimimerkillä Jaana.
Hirvonen oli myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtiopin harjoitusmestarina 1949–1953 ja vt. lehtorina 1955–1956 sekä toimi Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton sihteerinä 1943–1974 ja Suomen Journalistiliiton hallituksen jäsenenä 1946–1956.
Perhe

Salama Hirvonen oli naimisissa vuodesta 1954 Uuden Suomen toimituspäällikön Uuno Hirvosen (kirjailija Simo Penttilä) kanssa.
Toimitteita

Suomen kulttuurirahasto 1939–1949. Toimittaneet L. A. Puntila, Paavo G. Waris ja Salama Simonen. Suomen kulttuurirahasto, Helsinki 1949.
Suomalainen sanomalehtimiesliitto 75-vuotias. Toimittanut Salama Hirvonen. Suomalainen sanomalehtimiesliitto, Helsinki 1982.
Hilma Aitovieri: Lotta Kuosmasen sota. Toimittanut Salama Hirvonen. Kirjayhtymä, Helsinki 1988, 3. painos Tammi 2010
Suomennoksia > Nimellä Salama Simonen

Cynthia Stockley: Siniset turkoosit. Rautatiekirjakauppa, Helsinki 1944
Christian August Vulpius: Rinaldo Rinaldini: kuuluisa rosvoromaani. Mantere, Helsinki 1949
Oy. Yleinen insinööritoimisto, Hki, 1912–1952. Kirjoittaneet Alarik Ahlström, Ivar Westman. Suomentanut Salama Simonen. Yleinen Insinööritoimisto, Helsinki 1951
Suomennoksia > Nimellä Salama Hirvonen

Horst Wolfram Geissler: Rakas Augustin: Romaani. Otava 1958 (alkuteos Der liebe Augustin)
Pääkaupunki. Toimittanut Bert Carpelan ym. Käännökset Salama Hirvonen. Valokuvaajat Signe Brander ym. Hufvudstadsbladet, Helsinki 1975.
Aiheesta muualla

Salama Hirvonen. 375 humanistia 30.11.2015. Helsingin yliopisto.
Helmstedt

| Helmstedt |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Helmstedt
 Koordinaatit: 52°14′N, 11°01′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Ala-Saksi
Piirikunta:  kaupunkipiiri
Hallinto:  
 – Pormestari:  Wittich Schobert (2017–22, CDU)
Väkiluku (31.12.2021):  91 379
 – Väestötiheys:  1 352 as./km²
 
 www.stadt-helmstedt.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helmstedt [ˈhɛlmˌʃtɛt] ( kuuntele ääntämys (ohje)) on kaupunki Saksan itäisosassa Ala-Saksin osavaltiossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helmstedtin kaupunki (saksaksi)
Seqenenre Tao

Seqenenre Tao (myös Seqenera Thot-aa tai Sekenenra Taa) oli Egyptin faarao Thebassa. Hänen hallitusaikansa on epävarma. Hänen arvellaan hallinneen Seitsemännentoista dynastian aikana noin vuonna 1560 eaa.–1558 eaa tai 1545 eaa. Hän eli samaan aikaan kun Niilin suistossa hallitsi hyksojen 15. dynastia. Seqenenre Tao menehtyi väkivaltaisesti joko taistelussa tai joutui salamurhan kohteeksi.
Seqenenre oli faarao Ahmosen:n ja kuningatar Tetisherin poika. Seqenenre Tao:n kuoltua Egyptin faaraoksi nousi hänen poikansa Kamose.
Muumio

Faarao Seqenenre Taon muumio löydettiin vuonna 1881 Deir el-Bahrin hautausalueelta. Samaan hautaan oli haudattu 18.dynastian ja 19.dynastian faaraot Ahmose (hänen toinen poikansa), Amenhotep I , Thutmosis I, Thutmosis II, Thutmosis III , Ramses I , Seti I , Ramses II ja Ramses IX.
Seqenenren muumion perusteella tiedetään, että hän kuoli väkivaltaisesti. Hänen muumiossaan on viisi vakavaa päävammaa – murskaavan iskun jälki, kolme kirvesvammaa sekä keihään tai miekan piston aiheuttama vamma. Tutkimusten mukaan kirveshaavat on aiheutettu hänen maatessaan maassa, joten osa tutkijoista on arvellut, että Seqenenre murhattiin hänen nukkuessaan. On kuitenkin mahdollista, että hän kuoli taistelussa. Joka tapauksessa hänet on jouduttu balsamoimaan kiireesti eikä raajoja ole järjestetty oikein. Tämä viittaa siihen, että faarao kuoli äärimmäisissä olosuhteissa.
Faarao Taon muumiossa näkyy väkivallan merkit
Enrico Berlinguer

Enrico Berlinguer
Enrico Berlinguer  kuuntele ääntämys (ohje) (25. toukokuuta 1922 Sassari – 11. kesäkuuta 1984 Padova) oli italialainen poliitikko ja Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteeri vuodesta 1972 kuolemaansa saakka.
Nuoruusvuodet ja poliittisen uran alku

Enrico Berlinguer syntyi sardinialaiseen aatelisperheeseen, joka oli katalaanista alkuperää. Hänen isänsä Mario Berlinguer, joka oli ammatiltaan asianajaja ja poliittiselta vakaumukseltaan sosialisti, kuului niihin kansanedustajiin (ns. ”aventiniani”) jotka jättäytyivät parlamentin ulkopuolelle fasistien otettua maassa vallan. Perheen läheisiä sukulaisia olivat Cossigat; kristillisdemokraatti ja Italian kahdeksas presidentti Francesco Cossiga oli Berlinguerin pikkuserkku. Myös Enrico Berlinguerin veli Giovanni Berlinguer oli kommunisti- ja myöhemmin vasemmistodemokraattipoliitikko sekä Euroopan parlamentin jäsen (2004–2009).
Päätettyään koulunkäyntinsä Berlinguer alkoi opiskella lakitiedettä yliopistossa, jossa 1943 valmistui hänen lopputyönsä (”tesi di laurea”) Filosofia e filosofia del diritto da Hegel a Croce e Gentile, joka käsitteli Benedetto Crocen ja Giovanni Gentilen oikeusfilosofisia käsityksiä ja Hegelin vaikutteita niissä. Opintojen päätyttyä hän liittyi lokakuussa 1943 kommunistipuolueeseen, ja joutui aika pian, 7. tammikuuta 1944, pidätetyksi osallistuttuaan Badoglion hallituksen vastaiseen mielenosoitukseen. Neljä kuukautta kestäneen tutkintavankeuden aikana Berlinguer kieltäytyi puhumasta kuulustelijoidensa kanssa muutoin kuin vaatiessaan kerran syytteen muuttamista toiseen.
Berlinguer puoluejohtajana kotimaassa

Berlinguerin aika puoluejohtajana on lähes identtinen Italian historiassa lyijyvuosien nimellä tunnetun, lähes jokapäiväisten terroritekojen aikakauden, kanssa. Berlinguerin sisäpoliittisena päämääränä oli murtaa vuosikymmeniä kestänyt lukkiutunut tilanne jossa PCI oli suljettu maan hallitusten ulkopuolelle, siitä huolimatta että se oli maan toiseksi suurin puolue. Kristillisdemokraattien johtoportaaseen ja sen vasemmistoon kuuluva Aldo Moro oli ainoa mahdollinen yhteistyökumppani. Heidän ensimmäinen tapaamisensa oli epävirallinen keskustelu joulukuussa 1971. Välittömästi Chilen sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1973 Berlinguer julkaisi kolme sitä kommentoivaa artikkelia puolueen aikakausijulkaisussa Rinascitassa. Näissä hän ehdotti kristillisdemokraattien ja PCI:n välistä parlamentaarista yhteistyötä. Hänen ehdotuksensa tuli tunnetuksi nimellä Compromesso storico (”historiallinen kompromissi”). Berlinguerin ehdotus lähti kahdesta perusolettamuksesta. Tärkein puolueen sisäisessä keskustelussa oli se että sosialistista yhteiskuntaa ei saataisi koskaan aikaan Italiassa ilman yhteistyötä poliittisen kentän maltillisen keskustan kanssa. Toinen olettamus oli se että Italian kaltaisen epävakaan demokratian rauhalliseen ja tehokkaaseen hallitsemiseen ei koskaan tulisi riittämään 51 % äänistä. Vuosia kestäneiden keskustelujen jälkeen oli päästy niin pitkälle että PCI jätti äänestämättä Giulio Andreottin kolmannen hallituksen luottamuksesta 1976, päästäen näin valtaan oikeistolaisen yhden puolueen hallituksen. Yhteistyösopimuksen takuumiehenä oli Aldo Moro, jonka tehtäväksi jäi taivuttaa oman puolueensa vastahakoinen oikeistosiipi tälle linjalle. Kun Moro murhattiin toukokuussa 1978, kompromissin jatkuminen alkoi näyttää epätodennäköiseltä. Moron linjaa jatkaneen kristillisdemokraattien pääsihteerin Benigno Zaccagninin kärsittyä tappion oman puolueensa sisäisessä valtataistelussa ja tultua syrjäytetyksi helmikuussa 1980 Berlinguer ilmoitti virallisesti kompromissin päättyneeksi saman vuoden marraskuussa.
Eurokommunismin aika

Berlinguerista tuli yksi eurokommunismin keulakuvista 1970-luvun lopulla hänen tuomittuaan Neuvostoliiton suorittaman Afganistanin miehityksen ja jälkikäteen Tšekkoslovakian miehityksen 1968. Hän teki tiivistä yhteistyötä Ranskan kommunistien johtajan Georges Marchais'n ja Espanjan kommunistien johtajan Santiago Carrillon kanssa. Berlinguerin kannatus italiassa oli varsin korkea samoin kuin puolueensa ja hän kykeni niin sanottuun sorpassoon eli kristillisdemokraattien ohittamiseen europarlamenttivaaleissa yhdessä sosialistien kanssa.lähde?
Kuolema

Berlinguer kuoli aivoverenvuotoon joka alkoi 7. kesäkuuta 1984, kesken hänen Padovassa suorassa televisiolähetyksessä pitämäänsä puhetta; hän kuoli neljä päivää myöhemmin sairaalassa 62-vuotiaana.
Tunnettu RAI:n toimittaja Bruno Vespa haastattelee Berlingueria vuoden 1978 presidentin vaalien yhteydessä.
Italian tasavallan presidentti Sandro Pertini Berlinguerin hautajaisissa.
Hakola (täsmennyssivu)

Hakola, kylä Kauhavalla (ent. Alahärmässä)
Hakola, rekisterikylä Salossa (ent. Muurlassa)
Hakola Huonekalu, suomalainen huonekaluyritys
Sukunimi

Hakola on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Annaleena Hakola (s. 1985), Hakola-yhtiön toimitusjohtaja
Antti Hakola (1704–1778), kirkonrakentaja
Carola Hakola (s. 2002), näyttelijä
Harri Hakola (s. 1959 tai 1960), järjestöjohtaja ja kehitysyhteistyön asiantuntija
Heikki Hakola (1929–2016), painija
Hilkka Hakola (1934–2022), koripalloilija
Juha Hakola
Juha Hakola (s. 1987), jalkapalloilija
Juha Hakola (s. 1967), poliisi, Kokoomuksen kansanedustaja
Kaapo Hakola (1753–1808), kirkonrakentaja
Kimmo Hakola (s. 1958), säveltäjä
Lauri Hakola (s. 1979), mäkihyppääjä
Marikki Hakola (s. 1960), mediataiteilija
Martti Hakola (1907–1987), yleisurheilija, pesäpalloilija ja pesäpallotuomari
Mikko Hakola (s. 1978), näyttelijä
Panu Hakola (1932–2021), psykiatri
Ragnar Hakola (1896–1975), Suomen merivoimien kommodori
Raimo Hakola (s. 1966), teologi, eksegetiikan tutkija ja dosentti
Riikka Hakola (1962–2024), laulaja, sopraano
Risto Hakola (s. 1957), näytelmäkirjailija ja toimittaja
Ristomatti Hakola (s. 1991), maasto- ja ampumahiihtäjä
Saija Hakola-Tikanoja (s. 1961), maskeeraaja, juontaja ja näyttelijä
Uuno Hakola (vuoteen 1936 Skog, 1909–2002), liikennöitsijä, liikenneneuvos.
Entinen nimi

Ulla Renko, ent. Hakola, näyttelijä ja ohjaaja
Leena Jääskeläinen, ent. Hakola (s. 1939), urheilija, liikuntakasvatuksen ylitarkastaja, rehtori, liikuntaneuvos
Mihail Jangel

Mihail K. Jangel, kuvattuna vuoden 2002 ukrainalaisessa postimerkissä.
Mihail Kuzmitš Jangel (ven. Михаил Кузьмич Янгель, s. 7. marraskuuta 1911 – k. 25. lokakuuta 1971 Moskovassa) oli Neuvostoliiton johtavia ohjussuunnittelijoita.
Jangel valmistui Moskovan ilmailuinstituutista lentokoneinsinööriksi vuonna 1937. Neuvostoliiton lentokoneteollisuudessa hän toimi lentokoneinsinöörinä ensin Nikolai Polikarpovin ja myöhemmin Artem Mikojanin alaisena.
Tämän jälkeen hän siirtyi ballistisiin ohjuksiin. Ohjuspuolella hän aloitti ohjausjärjestelmien suunnittelussa. Hän toimi Sergei Koroljovin apulaisena rakentaessaan Dnepropetrovskiin Ukrainaan rakettimoottorikeskuksen. Siitä tuli OKB-586-toimiston perusta vuonna 1954. Keskus rakensi sarjatuotantona mannertenvälisiä ballistisia ohjuksia (ICBM).
Jangelin toimisto suunnitteli muun muassa R-12 Dvina- ja R-16-ohjukset, joista kehitettiin Cosmos-3M- ja Tsyklon-kantoraketit. Jangelin kuoleman jälkeen jälkimmäisestä valmistuivat Tsyklon 2- ja Tsyklon 3 -versiot.
Mihail Jangel osallistui aktiivisesti myös politiikkaan ja oli NKP:n jäsen. Hän sai Lenin-palkinnon vuonna 1960 ja Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1967.
Hänen nimeään kantaa
katu Moskovassa ja Kiovassa
metroasema Moskovassa (Ulitsa Akademika Jangelja)
kraatteri Kuussa.
Aiheesta muualla

Venäläinen avaruusalan biografia-sivusto
Jangelin elämäkerta venäläisellä sivustolla
Dmitry Gurbanov

Dmitry Gurbanov (ven. Дмитрий Гурбанов) eli Dimmu  on venäläis-suomalainen vapaa toimittaja ja aktivisti. Hän kommentoi Twitter-tilillään poliittisia aiheita. Twitter-kirjoittelunsa lisäksi hän on kirjoittanut kolumneja Kansan Uutisiin. Gurbanov toimi vuonna 2023 asiantuntijapanelistina Suomen yleisradioyhtiölle venäjänkielisessä vaalikeskustelussa.
Tausta

Gurbanov syntyi Volgogradissa, Venäjällä. Hän muutti Suomeen isänsä lääkärintyön vuoksi noin 14-vuotiaana. Gurbanov on juutalainen.
Gurbanov valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi valtio-opin oppiaineessa Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa vuonna 2020. Hän taitaakin Suomen kansalliskielistä ruotsin paremmin kuin suomen, jota hän on puolestaan oppinut pääosin kavereiltaan. Hän opiskelee parhaillaan valtio-opin maisterintutkintoa Helsingin yliopistossa.
Hän kuvailee olevansa talouspoliittisesti vasemmistolainen ja arvoiltaan liberaali. Gurbanov kertoo, ettei ole kiinnostunut ehdolle asettumisesta ja puoluepolitiikkaan osallistumisesta, koska joutuisi siinä puolustamaan linjoja, joista on eri mieltä.
Työ ja julkisuus > Twitter

Dmitry Gurbanov on yksi Suomen viidestä suosituimmasta Twitterin käyttäjistä. Hänellä oli toukokuun 2023 lopussa 48,7 tuhatta seuraajaa. Gurbanovilla on kuukausittain usein yli 15 miljoonaa näyttökertaa.
Gurbanov seuraa ja arvostelee etenkin äärioikeistoa ja Perussuomalaisia. Lisäksi hän on kirjoittanut ja puhunut paljon Venäjän–Ukrainan sodasta ja arvostellut usein Vladimir Putinin politiikkaa. Hän julkaisee usein sotaan liittyviä uutisia ennen tiedotusvälineitä. Koronaviruspandemian aikana hän seurasi ja arvostelu myös pandemiasta johtuneiden rajoitusten vastustajia.
Työ ja julkisuus > Kiistanalaiset lausunnot

Perussuomalaisten äänenkannattaja Suomen Uutiset nosti vuonna 2022 esille Gurbanovin aiemmin esittämiä radikaaleja poliittisia kannanottoja. Vuosina 2013–2014 Gurbanov muun muassa sanoi Twitterissä hyväksyvänsä väkivallan käyttämisen natseja, väkivallan kannattajia ja kiusaajia vastaan. Lisäksi hän kutsui poliisia pääoman palvelijaksi ja sortajaksi. Hän myös väitti Euroopan unionin tukevan Ukrainan fasisteja ja natseja ja kutsui Ukrainan vallankumousta vallankaappaukseksi.
Pian Suomen Uutisten jutun julkaisemisen jälkeen Gurbanov esitti Twitterissä julkisen anteeksipyynnön vanhoista twiiteistään.
Johan Leonhard Pentzin

Johan Leonhard Pentzin (6. marraskuuta 1847 Oulu – 5. helmikuuta 1915 Oulu) oli suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies.
Pentzinin vanhemmat olivat lääninsihteeri, laamanni Leonhard Pentzin ja Katarina Sofia Bergbom ja puoliso vuodesta 1879 Aina Karolina Sofia Lindbom (k. 1912).  Pentzin tuli ylioppilaaksi 1866 ja suoritti tuomarintutkinnon 1870. Hän toimi Pietarsaaren pormestarina vuosina 1874–1884 ja Oulun oikeuspormestarina 1884–1907. Pentzin edusti porvarissäädyssä Pietarsaarta valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. Hän oli myös Oulun kaupunginvaltuuston jäsen usean vuoden ajan.
Kauppias, varakonsuli Karl Pentzin oli Johan Leonhard Pentzinin veli.
Eeva Viitanen

Eeva Liisa Viitanen (ent. Kyrönviita; s. 30. huhtikuuta 1982) on Ikaalisten kaupunginjohtaja. Hän aloitti tehtävässä huhtikuussa 2022. Ikaalisten kaupunginvaltuusto valitsi helmikuussa 2022 Viitasen yksimielisesti Ikaalisten kaupunginjohtajaksi.
Ennen Ikaalisiin siirtymistä Viitanen toimi Ruoveden kunnanjohtajana vuosina 2013–2022. Ruoveden kunnanvaltuusto äänesti hänet kunnanjohtajaksi vuonna 2013 äänin 21–6. Aikaisemmin hän toimi Ruoveden kunnan talousjohtajana ja vs. kunnanjohtajana. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Viitasella on neljä lasta.
Luettelo musiikkiartisteista levymyynnin mukaan

Tämä lista sisältää maailman parhaiten myyvät musiikkiartistit aakkosjärjestyksen ja levymyynnin mukaisesti. Tällä sivulla on listattu artistit, joiden väitetään myyneen yli 50 miljoonaa albumia. Lista on jaettu lukuisiin levymyynnin mukaisiin listoihin, joissa artistit on listattu aakkosjärjestykseen. Luvut ovat arvioita artistien albumien ja singlelevyjen kokonaismyynnistä maailmanlaajuisesti.
Huomautus

Koska ei ole olemassa maailmanlaajuisia myyntilukuja tarkistavaa virallista tahoa, tässä esitettyjen lukujen luotettavuus saattaa vaihdella käytetystä lähteestä riippuen. Luettelo onkin tarkoitettu vain suuntaa antavaksi. On syytä huomata, että usein levy-yhtiöt, elämäkertojen kirjoittajat ja fanit saattavat liioitella määriä julkisuushakuisesti; toisaalta monien artistien kohdalla myyntilukuja puuttuu Aasiasta, Afrikasta ja Latinalaisesta Amerikasta.
Artistit myynnin mukaan > The Beatles

| Artisti | Maa | Aktiivisena | Genre | Levyjä myyty   eri alueilla | Väitetty myynti (10) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| The Beatles  | Yhdistynyt kuningaskunta | 1960-1970 | Poprock, Psykedeelinen rock, Merseybeat, Rock and Roll, Folkrock | USA: 217,25 miljoonaa   UK: 29,545 miljoonaa Saksa: 8 miljoonaa   Ranska: 3,89 miljoonaa  Kanada: 14,445 miljoonaa Australia: 3,06 miljoonaa    Brasilia: 550 000   Argentiina: 1,926 miljoona  Ruotsi: 485 000   Sveitsi: 350 000   Itävalta: 500 000 Yhteensä: 280 miljoonaa | -Yli 1 miljardi -600 miljoonaa -500 miljoonaa |
Artistit myynnin mukaan > Michael Jackson

| Artisti | Maa | Aktiivisena | Genre | Levyjä myyty yhteensä  eri alueilla | Väitetty myynti(10) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Michael Jackson  | Yhdysvallat | 1964–2009 | Pop,  Rock,  Soul,  Dance,  Disko,  R&B,  New jack swing | USA: 151,8 miljoonaa   UK: 37,82 miljoonaa Saksa: 11,275 miljoonaa  Ranska: 11,5 miljoonaa  Kanada: 4,86 miljoonaa Australia: 6,915 miljoonaa   Hollanti: 2,2 miljoonaa   Japani: 4,65 miljoonaa Italia: 1,36 miljoonaa Brasilia: 280 000  Ruotsi: 1,33 miljoonaa  Espanja: 1,995 miljoonaa  Itävalta: 1,197 miljoonaa  Sveitsi: 1,01 miljoonaa Belgia: 695 000 Tanska: 2,139 miljoona Argentiina: 664 000 Suomi: 384 127 Uusi-Seelanti: 912 500 Yhteensä: 243 miljoonaa | -Yli 1 miljardi  -750 miljoonaa -500 miljoonaa |