stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Desibeli
Akustiikassa

Akustiikassa desibeliä käytetään äänenvoimakkuuden yksikkönä valittuun vertailuarvoon nähden.
Ihmisaistit ovat yleensä logaritmisia, niin kuuleminenkin. Se tarkoittaa, että äänenpaineen kymmenkertaistuminen tuntuu aina yhtä suurelta muutokselta: kasvu sadasta tuhanteen tuntuu yhtä suurelta kuin kasvu kymmenestä sataan. Ihmiskorvalle logaritminen desibeliasteikko siis sopii paremmin kuin pascal-asteikko. Koska äänen teho on verrannollinen äänenpaineen neliöön, äänenpaineen kasvaminen kymmenkertaiseksi vastaa äänen tehon satakertaistumista eli kahdenkymmenen desibelin (2 belin) nousua. Äänenpaineen satakertaistuminen vastaa äänenvoimakkuuden 40 dB kasvua ja äänenpaineen tuhatkertaistuminen 60 dB kasvua jne.
Äänenvoimakkuuden desibelilukema ilmaisee mitatun äänen tehon suhteessa valittuun vertailuarvoon, joka usein on 20 μPa äänenpainetta vastaava teho. Tätä pidetään yleisenä inhimillisenä kuulokynnyksenä. 20 mikropascalin paine tarkoittaa 2 · 10−5 newtonin voimaa neliömetrillä, mikä on suunnilleen sama kuin kahden kilon paino neliökilometrillä. Ääni on suunnilleen se, mikä lähtee hyttysestä, joka lentää kolmen metrin päästä. Kaavaan sijoitettuna tällainen äänenpaineeltaan 20 μPa hyttysen ääni on siis voimakkuudeltaan nolla desibeliä.
Melumittauksissa käytetään yleensä eri taajuuksia eri tavoin painottavia suodatuksia. Tällä painotuksella pyritään kuvaamaan tarkemmin äänen vaikutusta ihmiseen. Yleisin on ns. A-suodatin, jolloin melutason mittaukseen käytetään merkintää dB (A). Toinen yleinen taajuuspainotus on C-suodatin. On esitetty, että pieni- eli matalataajuisen melun mittaukseen pitäisi käyttää C-taajuuspainotusta eikä A-painotusta. On oletettu, että C-painotettu taso antaisi paremmin äänekkyyttä ja haittoja luokittelevan lukeman kuin A-painotettu taso.
Melutasossa jokainen kymmenen desibelin (1 belin) nousu tarkoittaa äänen energian kymmenkertaistumista.
Äänen intensiteettimittauksissa desibelin vertailuarvona voi olla myös 1 pW.lähde? Tällöinkin jokainen kymmenen desibelin (= 1 beli) nousu tarkoittaa äänen tehon kymmenkertaistumista.
Elektroniikassa

Elektroniikassa desibeliä käytetään yleisesti paitsi tehon myös jännitteen ja virran suhteiden ilmoittamiseen. Jännitteitä (tai vastaavasti virtoja) verrattaessa on huomattava, että teho on verrannollinen jännitteen neliöön ja jännitesuhdetta vastaavan tehosuhteen logaritmi saadaan kertomalla jännitesuhteen logaritmi kahdella. Jännitteen (tai virran) kymmenkertaistuminen vastaa siten tehon satakertaistumista eli 20 dB vahvistusta.
Elektroniikassa > Radiotekniikassa

Radiotekniikassa dBm tarkoittaa desibelimäärää suhteessa milliwattiin. Tätä yksikköä käytetään erityisesti ammattielektroniikassa, kuten radiopuhelimissa. Vastaanottimen herkkyys saattaa olla esim. −105 dBm. Yhden milliwatin teho on 0 dBm. +30 dBm teho vastaa siis 1 000 mW eli yhden watin tehoa. Vastaavasti dBW eli desibeliwatti tarkoittaa desibelimäärää suhteessa wattiin.
dBf tarkoittaa ’desibeliä femtowattiin verrattuna’. Vertailukohteena on siis 10−15 W teho. Ero dBm-yksikköön on −120 desibeliä. 1 fW eli 0 dBf on siis −120 dBm ja vastaavasti 1 mW eli 0 dBm on +120 dBf. Yksikköä käytetään ilmaisemaan vastaanottimen herkkyyttä viihde-elektroniikan laitteissa, esim. stereovirittimissä. Syynä lienee se, että näin saadaan mainoksiin suuria positiivisia lukuja, jotka näyttävät asiantuntemattoman asiakkaan silmissä paremmalta kuin negatiiviset dBm-luvut. Tyypillinen virittimen herkkyys saattaa olla esim. +50 dBf, kun se dBm-lukemana olisi −70 dBm.
dBμV tarkoittaa desibelimäärää suhteessa mikrovolttiin. Tätä käytetään esimerkiksi yhteisantenniverkoissa ilmaisemaan antenniliittimeltä saatavaa jännitettä.
Elektroniikassa > Audioelektroniikassa

Käytössä on useita erilaisia dB-vertailuarvoja, koska alkuaikojen audiolaitteet pohjautuivat puhelinjärjestelmiin, jotka ovat edelleenkin löyhästi äänijärjestelmien lähtökohtana. Puhelinlinjojen impedanssi oli alun perin 600 Ω. Huomattiin, että kun linjalla kulkee tyypillinen keskustelu, se tuottaa noin 0,775 V tehollisjännitteen, kun impedanssi on 600 Ω. Tehona tämä tarkoittaa noin 1 mW tehoa (katso kaava alta), josta on johdettu vertailuarvo 0 dBm = 1 mW ja 0 dBv = 0,775 V / 600 Ω (dBv ei ole enää yleisessä käytössä).
P=U^{2}/Z=(0,775)^{2}/600=0,001
Ammattilaitteiden VU-mittarit olivat alun perin kalibroitu dBm-vertailuarvoon. Ne oli suunniteltu siten, että signaali, jonka tehollisjännite oli 0,775 V, saa mittarin neulan nousemaan 0 VU (eli 0 dBm). Tämä arvo on ns. normaali käyttötaso (tai SOL, standard operating level). Tällä tasolla signaali on riittävän voimakas kaikille äänilaitteen komponenteille tuottamatta säröä. Koska useimmat järjestelmät eivät ole enää suunniteltu 600 Ω impedanssia ajatellen, 0 dBv tilalle on otettu 0 dBu, jossa u tarkoittaa unspecified tai unloaded (joka käytännössä jättää täysin huomiotta kytketyn linjan vastuksen, tai olettaa, että linjassa on korkea avoimen virtapiirin impedanssi). VU-mittareiden kanssa sarjaankytketään vastus, joka käytännössä muuttaa mittarin toimintaa siten, että se vaatii korkeamman +4 dBu tason, jotta mittari näyttää 0 VU. Tämä taso on nykyään kaikkien ammattilaitteiden standardi, joka tarkoittaa käytännössä 1,228 V tehollisjännitettä. Analogisissa lähetysmiksereissä 0 VU oli kalibroitu +8 dBu, eli 1,947 V tehollisjännitteeseen, mutta tätä standardia ei enää käytetä digitaalisissa lähetysmiksereissä.
Vaikka dBu ja dBm eivät enää ole täysin riippuvaisia toisistaan, yksiköitä käytetään vieläkin ristiin, joka johtaa siihen, että jotkin laitteet saavuttaakseen 0 VU-tason, tarvitsivat joko +4 dBm (tässä tapauksessa 0,775 V) tai +4 dBu signaalin. Tässä tapauksessa ainoastaan +4 dBu taso on oikein.
+4({\mbox{dBu}})=20\log(U/0,775)\rightarrow {4 \over 20}=20\log(U/0,775)\rightarrow 10^{0,2}={\mbox{U}}/0,775\rightarrow {\mbox{U}}=0,775\cdot 10^{0,2}\rightarrow +4{\mbox{dBu}}=1,228{\mbox{V}}
Kun ammattilaitteiden SOL on +4 dBu, kuluttajille suunnattujen laitteiden (esimerkiksi kotiteatterit tai CD-soittimet) SOL on noin -10 dBV. Tämä on ongelmallista siinä vaiheessa, kun laitteita kytketään ammattilaitteisiin; niiden tuottama signaali on heikompaa ja sitä joudutaan nostamaan. Tarvittava signaalin tehon nosto on tässä tapauksessa 12 dB (kaava alla), sillä vertailuarvot eivät ole samat.
-10{\mbox{dBV}}=20\log({U \over 1})=0,316V
4{\mbox{dBu}}=20\log({U \over {0,775}})=1,228V
20\log({1,228 \over {0,316}})=12{\mbox{dB}}
Laskutoimitukset desibeleillä > Desibelisuureiden yhteenlasku

Summattaessa keskenään korreloimattomia suureita, joiden voimakkuus on ilmaistu desibeleinä johonkin vertailutehoon nähden, desibelit tulee ensin muuttaa tehoarvoiksi, jotka lasketaan yhteen ja summa muutetaan takaisin desibeleiksi.
Desibeliarvojen muuntaminen tehoarvoiksi Pi tapahtuu kaavalla
P_{i}=P_{0}\cdot 10^{(x_{i}/10)},
missä  P_{0} on vertailuteho, ja xi ovat desibeliarvot, jotka tulee muuttaa tehoksi. Kun yhteisteho Psum on selvillä, se voidaan muuttaa takaisin desibeliarvoksi xsum kaavalla:
x_{sum}=10\log _{10}(P_{sum}/P_{0}).
Jos summattavien suureiden vertailutehot ovat samat niin koko lasku voidaan suorittaa kaavalla:
x_{sum}=10\log _{10}(10^{x_{1}/10}+10^{x_{2}/10}),
missä x1 ja x2 ovat yhteenlaskettavien tehojen arvot desibeleinä.
Jos esimerkiksi tietokoneen tuuletin tuottaa 40 dB äänenvoimakkuuden niin kaksi tällaista tuuletinta yhdessä tuottaa 43 dB äänenvoimakkuuden.
Jos yhteenlaskettavat suureet korreloivat, lasku on monimutkaisempi.
Laskutoimitukset desibeleillä > Vahvistuksien yhdistäminen

Kun desibelejä käytetään ilmaisemaan signaalin vaimennusta tai vahvistusta sarjaankytketyissä osajärjestelmissä, järjestelmän kokonaisvahvistus saadaan laskemalla osajärjestelmien vahvistukset yhteen. Jos esimerkiksi esivahvistimen vahvistus on 10 dB, ja päätevahvistimen vahvistus on 20 dB, niin vahvistimen kokonaisvahvistus on 30 dB.
Muita logaritmisia asteikkoja

Richterin asteikko
pH-asteikko
Kirjallisuutta

Karjalainen, Matti: Kommunikaatioakustiikka.  (Suomenkielinen oppikirja)  Espoo:  TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999.  ISBN 951-22-4412-8
Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics.  (Englanninkielinen oppikirja)  New York:  John Wiley & Sons, Ltd, 2015.  ISBN 978-1-118-86654-2  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pieni melutietopaketti (Luonnonsuojeluliitto) arkisto.sll.fi. Arkistoitu 1.5.2005. Viitattu 6.4.2005.
Audiokirja, Audiotekniikan perusteita ari.lepoluo.to.
Indium

Indium (lat. indium) on alkuaine, joka on harvinainen, pehmeä, taipuisa ja helposti yhdistettävä metalli. Se muistuttaa kemiallisesti alumiinia tai galliumia, mutta näyttää sinkiltä. Indiumin CAS-numero on 7440-74-6.
Rakenne ja ominaisuudet

Indium on hyvin pehmeä hopeanvalkoinen metalli, jolla on kirkas kiilto. Taivutettaessa puhdas indium päästää korkeataajuisen "ulvahduksen". Indium liimautuu helposti lasiin.
Indiumilla on kaksi luonnossa esiintyvää isotooppia: 113In ja 115In. Näistä yleisempi on 115In, joka on heikosti radioaktiivista. Sitä on luonnon indiumista noin 95,71 prosenttia. Se hajoaa hyvin hitaasti tinaksi betaemissiolla – puoliintumisaika on 441 biljoonaa vuotta. Sitä käytetään ydinreaktoreiden aktiivisuuden mittaamiseen, koska se absorboi helposti neutroneja.
Indium ei ole pahamaineinen kertyvä myrkky, kuten naapurialkuaine kadmium, ja on melko harvinainen. Indiumin myrkyllisyydestä on ristiriitaisia tietoja; joidenkin lähteiden mukaan se on vähän myrkyllistä, kun taas toisten lähteiden mukaan hyvinkin myrkyllistä.
Käyttö

Ensimmäinen laaja-alainen sovellus indiumille löydettiin toisen maailmansodan aikaan laakerien päällystysaineena lentokoneissa. Myöhemmin sille löydettiin käyttöä metalliseoksissa, juotosmetallina ja elektroniikassa. 1980-luvulla kehitettiin indiumfosfidipuolijohteet (InP) ja indiumtinaoksidiohutkerrokset nestekidenäyttöihin. 1992 ohutkerrossovellukset olivat tulleet laajimmaksi loppukäyttöalueeksi. Muita käyttökohteita ovat muun muassa alhaisessa lämpötilassa sulavat metalliseokset; 24 % indiumia ja 76 % galliumia sisältävä seos on nestemäistä huoneenlämpötilassa. Lisäksi indiumia käytetään transistoreissa ja termistoreissa sekä peileissä, joissa se on korroosiota kestävämpi kuin hopea. Indiumin oksidia käytetään elektroluminesenssipaneeleissa.
Historia

Indiumin löysivät Ferdinand Reich ja Theodor Richter 1863, kun he olivat testaamassa sinkkimalmeja spektrografissa etsiessään talliumia ja näkivät indigonvärisiä spektriviivoja. Richter eristi metallin 1867.
Tuotto

Indiumia eristetään pääasiassa sinkkimalmeista. Kanada on sen päätuottaja (31 tonnia vuonna 1997). Kiinan varannot ovat sitäkin suuremmat. Metallia on löytynyt myös Suomen rapakivialueilta, muttei hyödynnettävässä  mittaluokassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Indiumin kansainvälinen kemikaalikortti
Periodictable: Technical data for Indium (englanniksi)
Webmineral: Indium Mineral Data (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Indium (englanniksi)
Mindat: Indium (englanniksi)
Luettelo indiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Indium (englanniksi)
PeriodicTable: Indium (In) (englanniksi)
PubChem: Indium (englanniksi)
DrugBank: Indium (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 
Pala indiumia. Kolikko koon vertailukohteena.
Simon Anders Wendelin

Simon Anders Wendelin (11. lokakuuta 1793 Kristiinankaupunki – 13. tammikuuta 1861 Kristiinankaupunki) oli suomalainen Kristiinankaupungissa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Wendelinin vanhemmat olivat Porista 1778 Kristiinankaupunkiin muuttanut tullinhoitaja ja kaupunginkasööri Simon Simoninpoika Wendelin (1752–1819) ja tämän toinen puoliso Rebecca Helena Löfgren. Hän kävi Kristiinankaupungin pedagogiota ja noin vuodesta 1820 alkaen hän toimi itsenäisenä kauppiaana Kristiinankaupungissa. Vuonna 1829 Wendelinistä tuli Ruotsin ja Norjan varakonsuli Kristiinankaupungissa.
Kristiinankaupungin satamasta vietiin ulkomaille puutavaraa ja tervaa. Tervanvienti oli vuoden 1850 tienoilla 30 000 tynnyriä tervaa vuodessa ja Kristiinankaupunki oli Etelä-Pohjamaan suurin tervan vientisatama. Sisämaassa Tampereella toimineet Finlayson & Co ja Frenckellin paperitehdas käyttivät myös Kristiinankaupungin satamaa, tätä liikennettä helpotti Ikaalisista Honkajoen kautta Kristiinankaupunkiin johtanut maantie, jonka rakentaminen alkoi 1840-luvulla. Wendelin oli Kristiinankaupungin suurin tervanviejä ja hän toimi tamperelaistehtaiden asiamiehenä. Wendelin rakennutti vuonna 1845 Kauhajoen Särkikoskelle vesisahan ja hän oli osakkaana karstulalaisessa Kimingin ruukissa. Hän osallistui vuonna 1850 perustetun Suomen Merivakuutusyhdistyksen toimintaan ja oli mukana 1850-luvun alussa yhtiössä joka rakennutti tavallsita kapeamman aluksen Brasiliasta tapahtuvaa kahvintuontia varten.
Krimin sodan aikana Kristiinankaupungin rikkaimpana miehenä pidetty Wendelin laski vaihtorahapulan vuoksi liikkeelle omaa rahaa jota käytettiin Suupohjan alueella. Ennen sodan alkua Kristiinankaupungin purjelaivasto oli ollut Suomen toiseksi suurin Turun jälkeen. Wendelin myi sodan aikana maailmalla purjehtineet aluksensa, mutta hän kärsi silti 55 000 hopearuplan tappiot sodan takia.
Wendelin rakennutti 1837 empiretyylisen asuintalon Kristiinankaupungin kauppatorin varrelle ja vuoden 1850 tienoilla hän rakennutti Surutoin-nimisen huvilan puistoineen Storträsketin rannalle. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1850 ja vuonna 1854 hän oli porvarissäädyn edustajana tutkimassa Suomen Pankin tilaa. Wendelin oli Suomen Talousseuran ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen. Hän tuki taloudellisesti Kristiinankaupungin köyhien tyttöjen koulua.
Simon Anders Wendelin oli naimisissa vuodesta 1824 Catharina Margaretha Hellmanin kanssa. Heidän poikiaan olivat lääketieteen professori Anders Ludvig Wendelin (1820–1884), isänsä liikettä jatkanut kauppaneuvos Otto Wendelin ja taidemaalari Ernst Wilhelm Wendelin (1826–1877).
Artturi Orelma

Artturi August Orelma, vuoteen 1906 Olin (12. huhtikuuta 1888 Riika – 3. tammikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Orelman vanhemmat olivat nahkuri, maanviljelijä Johannes Olin ja Anna (Antia) Neike (Neicke) ja puoliso vuodesta 1918 Laina Passinen. Orelma kävi viisi luokkaa Tampereen reaalilyseota 1901–1906. Hän oli Valtionrautateiden varastokonttorin työntekijä Helsingissä 1906–1907 ja Rauta-yhtiön palveluksessa Vaasassa vuodesta 1907, toimien prokuristina 1912–1915. Rautakauppa Oy Teräksen vähittäisosaston hoitaja Orelma oli 1915–1919 ja tukkuosaston johtaja 1921–1926, Vaasan Höyrymyllyn Oulun konttorin ja Toppilan myllyn johtaja 1927–1935, apulaisjohtaja, myyntipäällikkö 1935–1942, johtokunnan jäsen vuodesta 1938 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1942–1953. Orelma oli myös Kemin Leipätehdas -yhtiön toimitusjohtaja 1930–1935 ja hänellä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Orelma sai 1946.
Otto Adolf Stenroth

| Otto Adolf Stenroth> Laukaan kirkkoherra |
| --- | --- |
 1875 – 1906 
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1834 Rantasalmi
Kuollut: 15. maaliskuuta 1906 Helsinki (71 vuotta)
Vanhemmat:  Peter Reinhold Stenroth Johanna Vilhelmina Donner
Puoliso:  Fanny Maria Ehrström
Lapset:  Otto Stenroth Maria Stenroth Oswald Stenroth
Otto Adolf Stenroth (5. toukokuuta 1834 Rantasalmi – 15. maaliskuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti.
Otto Adolf Stenroth syntyi Rantasalmella vuonna 1834 sotilasperheeseen. Hänen isänsä oli majuri Peter Stenroth ja äiti valtiopäivämies Otto Vilhelm Ehrströmin tytär Fanny Ehrström. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1853 ja sai teologian erotutkinnon vuonna 1857. Hänet vihittiin 24-vuotiaana papiksi. Laukaan kirkkoherrana hän aloitti vappuna 1876 ja toimi siinä virassa kuolemaansa asti. Jyväskylän rovastikunnan lääninrovasti hän oli 8.10.1885 alkaen.
Hänen lapsiaan olivat valtiopäivämies Otto Eliel Stenroth, kirjailija Maria Stenroth ja kirkkoherra Oswald Stenroth.
Platygyra

| Platygyra |
| --- | --- |
 Platygyra lamellina
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit
Heimo::  Faviidae
Suku::  Platygyra  Ehrenberg, 1834
Katso myös
   Platygyra Wikispeciesissä   Platygyra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Platygyra on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin yksitoista lajia. Niitä pidetään joskus meriakvaarioissa. Ne luokitellaan pitkäpolyyppisiin eli LPS-kivikoralleihin. Muodoltaan ne ovat pallo- tai levymäisiä, pinnassa kiemurtelee poimullisia kuvioita, joiden välissä on pehmeitä läpikuultavia pyyntilonkeroita.
Platygyra-suvun koralleja sanotaan joskus sokkelo- tai matoaivokoralleiksi. Niiden väri voi olla vihreä, ruskea tai harmaa, ja monet hohtavat sinivalossa hämärän tultua.
IUCN luokitteli vuonna 1998 Platygyra yaeyamaensis -lajin vaarantuneeksi. Vaikka sen levinneisyysalue on laaja, se ei ole missään yleinen, se pärjää vain tietyllä syvyydellä ja on herkkä vaalenemiselle ja taudeille. Kuutta muuta lajia pidetään silmälläpidettävinä, sillä niiden populaatiot ovat pienentyneet.
Sukuun kuuluvia lajeja

Platygyra acuta (silmälläpidettävä)
Platygyra carnosus (silmälläpidettävä)
Platygyra contorta (elinvoimainen)
Platygyra crosslandi (silmälläpidettävä)
Platygyra daedalea (elinvoimainen)
Platygyra lamellina (silmälläpidettävä)
Platygyra pini (elinvoimainen)
Platygyra ryukyuensis (silmälläpidettävä)
Platygyra sinensis (elinvoimainen)
Platygyra verweyi (silmälläpidettävä)
Platygyra yaeyamaensis (vaarantunut)
Múte Bourup Egede

| Múte Bourup Egede |
| --- | --- |
 Egede vuonna 2024
Grönlannin pääministeri
 23. huhtikuuta 2021–  
Edeltäjä:  Kim Kielsen
Inuit Ataqatigiitin puheenjohtaja
 1. joulukuuta 2018–  
Edeltäjä:  Sara Olsvig
Grönlannin parlamentin jäsen
 2015–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1987 (ikä 37) Nuuk, Grönlanti
Kansalaisuus:   Grönlanti ( Tanska)
Puoliso:  Tina Chemnitz
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  Inuit Ataqatigiit
Múte Bourup Egede (s. 1. maaliskuuta 1987) on grönlantilainen poliitikko, joka on toiminut Grönlannin pääministerinä vuodesta 2021 ja Grönlannin parlamentin jäsenenä vuodesta 2015. Hän edustaa Grönlannin itsenäisyyttä kannattavaa Inuit Ataqatigiit -puoluetta.
Egede syntyi Nuukissa ja kasvoi Narsaqissa Etelä-Grönlannissa. Hän kävi lukiota Qaqortoqissa ja muutti vuonna 2008 Nuukiin opiskelemaan kulttuuri- ja yhteiskuntahistoriaa Grönlannin yliopistossa. Hän kuitenkin jätti opinnot kesken vuonna 2013 isänsä sairastuttua ja palasi Etelä-Grönlantiin jatkaakseen perheensä rehuyrityksen toimintaa. Hänet valittiin samana vuonna Inuit Atagatigiitin nuorisojärjestön, Inuusuttut Ataqatigin, puheenjohtajaksi sekä puoluehallituksen jäseneksi.
Vuoden 2015 kansankäräjävaaleissa Egede oli ehdolla Tanskan kansankäräjille. Hän sai 2 131 ääntä eikä tullut valituksi. Samana vuonna hän nousi Grönlannin parlamenttiin kansanedustaja Mimi Karlsenin jäätyä sairauslomalle.
Vuosina 2016–2018 Egede toimi raaka-aineministerinä. Vuonna 2017 hän toimi kolmen kuukauden ajan virkaatekevänä kunnista, kylistä, syrjäisistä alueista, infrastuktuurista ja asunnoista vastaavana ministerinä varsinaisen ministerin, Martha Lund Olsenin, tultua valituksi Sermersooqin kunnanvaltuustoon.
Vuonna 2018 Egede valittiin Inuit Ataqatigiitin puheenjohtajaksi. Hänen johdollaan puolue nousi vuoden 2021 parlamenttivaaleissa parlamentin suurimmaksi puolueeksi 36,6 prosentin ääniosuudella ja 12 edustajalla. Egede sai vaaleissa 3 380 ääntä, yli 1 500 enemmän kuin istuva pääministeri Kim Kielsen. Inuit Ataqatigiit muodosti Naleraq-puolueen kanssa hallituskoalition, jonka tukipuolueeksi suostui Atassut, ja Egede valittiin pääministeriksi 23. huhtikuuta.
Egeden kumppani on Tina Chemnitz. Parilla on yksi tytär.
Matti Saukko

| Matti Saukko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. helmikuuta 1991 (ikä 33) Alajärvi,  Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  Polttaja
Seura:  Kouvolan Pallonlyöjät
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Alajärven Ankkurit
Ammattilaisjoukkueet
2008-2013 2014–:  Ankkurit KPL
Matti Saukko (s. 4. helmikuuta 1991 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavia Kouvolan Pallonlyöjiä.
Ulkopelissä polttajana ja sisäpelissä etenijänä pelaava Saukko siirtyi 1+1 -vuotisella sopimuksella KPL:ään kauden 2013 jälkeen kasvattajaseurastaan Alajärven Ankkureista.
Muuta

Saukko on aiemmin pelannut myös jääkiekkoa Lapuan Virkiän edustusjoukkuessa miesten II-divisioonassa. Hänen pelipaikkansa oli maalivahti.
Saavutukset > Pelaajana

3 SM-hopea: 2018, 2020, 2021
2 SM-pronssia: 2019, 2024
Kuboktaedri

Kuboktaedri
Kuboktaedri on monitahokas, jolla on kahdeksan tasasivuisen kolmion ja kuusi neliön muotoista tahkoa. Sillä on 12 kärkeä, joista jokaisessa kohtaa toisensa kaksi kolmiota ja kaksi neliötä, sekä 24 yhtä pitkää särmää, joista jokaisen toisella puolella on kolmio, toisella puolella neliö. Se on yksi Arkhimedeen kappaleista ja samalla toinen kahdesta kuperasta kvasisäännöllisestä monitahokkaasta.
Kuboktaedrin duaalikappale on rombidodekaedri.
Kuboktaedrin tunsi todennäköisesti jo Platon. Heron Aleksandrialaisen teoksessa Definitiones esiintyy Arkhimedeelta peräisin oleva lainaus, jonka mukaan Platon tunsi kappaleen, joka muodostuu kahdeksasta kolmiosta ja kuudesta neliöstä.
Muut nimet

Kuboktaedri tunnetaan myös nimellä heptaparalleloedri (engl. heptaparallelohedron).
Buckminster Fuller käytti tästä kappaleesta nimitystä ”Dymaxion”, sillä hän käytti sitä eräässä vuonna 1946 laatimassaan versiosta karttaprojektiosta, jolle hän antoi nimen Dymaxion-kartaksi (engl. Dymaxion map). Tämän kappaleen erikoisen symmetrian vuoksi hän nimitti sitä myös ”vektoritasapainoksi” (engl. Vector Equilibrium), sillä sen kärkien etäisyys keskipisteestä on sama kuin sen särmien pituus. Kuboktaedria, joka koostuu jäykistä särmistä mutta jonka kärjet ovat taipuisia, hän nimitti ”jitterbugiksi”. Tällainen kappale voidaan deformoida oktaedriksi, tetraedriksi tai ikosaedriksi kutistamalla sen neliömäiset tahkot.
Pinta-ala ja tilavuus

Kun kuboktaedrin särmän pituus on a, sen pinta-ala on
ja tilavuus
Suorakulmaiset projektiot

Kuboktaedrilla on neljänlaisia symmetria-akseleita, jotka kulkevat sen neliömäisten tai kolmiomaisten tahkojen keskipisteiden, särmien keskipisteiden tai kärkien kautta. Näiden symmetria-akselien suunnassa kappaleella on myös neljä erilaista suorakulmaista projektiota. Näihin nähden viistossa suunnassa saadaan myös muunlaisia projektioita.
| Neliömäinen tahko | Kolmiomainen tahko | Särmä | Kärki | Viisto | Viisto |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |


| [4] | [6] | [2] | [2] |  |  |
Rombidodekaedri (duaalikappale)
Stereografinen projektio

Koska kuboktaedrin kaikki kärjet ovat samalla etäisyydellä sen keskipisteestä, se voidaan käsittää pallon sisään piirretyksi monitahokkaaksi, ja sellaisena se voidaan projisoida tasolle stereografisella projektiolla. Tämä projektio on konformikuvaus, jossa kulmat pysyvät alkuperäisen suuruisena, mutta pinta-alat ja pituuden muuttuvat. Kuboktaedrin särmiä vastaavat pallopinnalla eräät sen isoympyrän kaaret, ja stereografisessa projektiossa ne kuvautuvat tasolle ympyränkaariksi.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| ortografinen projektio | projektiopisteenä neliömäisen sivun keskipiste | projektiopisteenä kolmiomaisen sivun keskipiste | projektiopisteenä kuboktaedrin kärki |
ortografinen projektio: Stereografinen projektio
Karteesiset koordinaatit

Kun kuboktaedrin keskipiste on origossa ja sen särmän pituus on  {\sqrt {2}}, sen kärkipisteiden karteesiset koordinaatit ovat:
Neliulotteisessa avaruudessa sen koordinaatit voidaan vaihtoehtoisesti esittää myös joukon (0,1,1,2) kahdellatoista permutaatiolla.