Béla III
Kuningas

Tapani III kuoli 4. maaliskuuta 1172, joidenkin lähteiden mukaan myrkytykseen, ja syyllisiksi on arveltu Bélan käskyläisiä. Unkarissa toimivat Bélan kannattajat lähettivät heti valtuuskunnan Bysanttiin kutsumaan Bélaa valtaistuimelle, ja tämä saapui paikalle, tukenaan keisari Manuelin lähettämiä joukkoja. Unkarissa tosin oli kannattajia myös Bélan nuoremmalla veljellä Gézalla (n. 1150–ennen 1210), ja Gézaa tuki hänen äitinsä, leskikuningatar Efrosinja. Lisäksi Gézaa kannatti Esztergomin arkkipiispa Luukas (Lukács), joka kieltäytyi kruunaamasta Bélaa kuninkaaksi. Lopulta kruunauksen toimitti 13. tammikuuta 1173 Székesfehérvárissa paavi Aleksanteri III:n käskystä Kalocsan arkkipiispa. Kääntymällä paavin puoleen Béla vahvisti myös hyvät välinsä lännen kirkkoon.
Valtaan päästyään Béla vangitutti veljensä Gézan, mutta tämä pääsi vuonna 1174 pakenemaan Itävaltaan herttua Henrik II Jasomirgottin turviin, jonka poika Leopold (vuodesta 1177 Itävallan herttua Leopold V) noihin aikoihin avioitui Bélan ja Gézan sisaren Helenan (Ilona) kanssa. Kun Henrik ei suostunut luovuttamaan Gézaa takaisin Unkariin, Béla yhdessä Böömin ruhtinaan Soběslav II:n kanssa teki useita hävitysretkiä Itävaltaan. Géza yritti lopulta paeta Böömin kautta Saksaan, mutta Soběslav vangitsi hänet ja palautti Unkariin. Myös äitinsä, leskikuningatar Efrosinjan, Béla antoi vangita ja karkotti tämän myöhemmin Pyhälle maalle, missä Efrosinja vietti loppuelämänsä Jerusalemin Pyhän Theodosioksen luostarissa.
Kuningaskunnan hallintokeskuksena oli edelleen Esztergom, jonne Béla rakennutti 1180-luvulta lähtien uuden linnan ja tuomiokirkon. Kaupungissa toimi myös rahapaja, jossa 1190-luvulla lyödyissä hopearahoissa nähtiin ensi kerran Unkarin vaakunassa siitä lähtien käytetty kaksoisristi. Toinen tärkeä keskus oli Unkarin kuninkaiden perinteinen kruunauskaupunki Székesfehérvár, jossa kuningas joka vuosi 20. elokuuta, Pyhän Tapanin muistopäivänä, istui oikeutta ja kuunteli alamaistensa valituksia. Hallitusaikansa loppupuolella Bélan tiedetään mielellään oleskelleen Óbudassa. Bélan aikaan Unkariin asettui premonstratenssi- ja cistersiläismunkkeja, joille perustettiin useita luostareita ja jotka vaikuttivat merkittävästi mm. maanviljelyksen kehittymiseen. Lisäksi Béla tuki Esztergomin johanniittoja, Nitran ja Pannonhalman luostareita.
Ulkopolitiikassaan Béla toimi taitavasti tasapainoillen idän ja lännen välillä ja käytti hyväkseen aikansa suurvaltojen (Saksa, Bysantti, paavinistuin) sotaväsymystä. Keisari Manuelin kuoltua 1180 hän hyökkäsi Balkanille ja valloitti Bysantille kuuluneita alueita nykyiseen Serbiaan ja Bulgariaan asti, mutta Sisilian Vilhelm II:n hyökättyä Bysanttiin hän teki rauhan ja antoi keisari Isaak II:lle puolisoksi tyttärensä Margareetan (Margit). Kesällä 1189 Saksan Fredrik Barbarossan ristiretkeläisjoukot kulkivat Unkarin läpi ja otettiin siellä vieraanvaraisesti vastaan. (Ristiretkeläisten mukaan päästettiin lähtemään myös tähän asti vankeudessa istunut kuninkaan veli Géza, joka sittemmin asettui Konstantinopoliin, missä käytti nimeä Johannes ja perusti perheen.) Kun ristiretkeläisten ja Bysantin keisarin välit kärjistyivät, Béla asettui tukemaan Bysanttia ja esti siten aseellisen konfliktin puhkeamisen.
Béla yritti tehdä vuonna 1188 valtaamastaan Galitsiasta nuoremman poikansa Andreaksen apanaasin ja auttoi Bysantin keisari Isaak II Angelosta bulgaareja vastaan. Vuosina 1192–93 hän kävi vielä menestyksekkään sodan Dalmatiassa Venetsiaa vastaan mutta joutui Balkanilla vetäytymään Serbiasta. Hänen suunnitelmissaan saattoi olla vielä sota Bulgariaa vastaan, mutta sitä hän ei ehtinyt aloittaa, ennen kuin kuoli 23. huhtikuuta 1196.