stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Club Atlético de Madrid
Puheenjohtajat

Atlético Madridin nykyinen puheenjohtaja on elokuvatuottajana aiemmin toiminut Enrique Cerezo, joka nimitettiin virkaan vuonna 2003 Jesús Gilin erottua.
Julián Ruete ja Vicente Calderón ovat ainoat puheenjohtajat, jotka ovat toimineet tehtävässä useammin kuin yhteen otteeseen. Rueten ensimmäinen kausi oli vuosina 1912–1919 ja toinen 1920–1923. Calderón, joka on samalla seuran pitkäaikaisin puheenjohtaja, oli tehtävässä vuosina 1964–1980 ja 1982–1987.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Enrique Allende (1903)  Eduardo de Acha (1903–1907)  Ricardo de Gondra (1907–1909)  Ramón de Cárdenas (1909–1912)  Julián Ruete (1912–1919)  Álvaro de Aguilar (1919–1920)  Julián Ruete (1920–1923)  Juan de Estefanía (1923–1926)  Luciano Urquijo (1926–1931)  Rafael González (1931–1935) |   José Luis del Valle (1935–1936)  José María Fernández (1936–1939)  Francisco Vives (1939)  Luis Navarro (1939–1941)  Manuel Gallego (1941–1945)  Juan Touzón (1946–1947)  Cesáreo Galindez (1947–1952)  Marqués de la Florida (1952–1955)  Juan Suevos (1955)  Javier Barroso (1955–1964)  |   Vicente Calderón (1964–1980)  Ricardo Irezábal (1980)  Alfonso Cabeza (1980–1982)  Antonio del Hoyo (1982)  Agustín Cotorruelo (1982)  Vicente Calderón (1982–1987)  Francisco Castedo (1987)  Jesús Gil (1987–2003)  Enrique Cerezo (2003–)  |
Tilastot

Suurimaalisin voitto: 9–0 Hérculesia vastaan kaudella 1955–1956, 9–0 Las Palmasia vastaan kaudella 1957–1958
Suurimaalisin tappio: 8–1 Celta Vigoa vastaan kaudella 1954–1955
Eniten tehtyjä maaleja: 1950–1951, 87 maalia
Vähiten tehtyjä maaleja: 1929–1930, 32 maalia
Eniten päästettyjä maaleja: 1952–1953, 70 maalia
Vähiten päästettyjä maaleja: 1965–1966 ja 1970–1971, 20 maalia
Paras maalintekijä: Adrián Escudero, 150 maalia vuosina 1946–1958
Eniten pelattuja otteluita: Adelardo, 401 ottelua vuosina 1959–1976
Tilastot > Sarjasijoitukset

Atlético Madridin sarjasijoitukset
Tilastot > Saavutukset

Primera División (11): 1940, 1941, 1950, 1951, 1966, 1970, 1973, 1977, 1996, 2014, 2021
Copa del Rey (10): 1960, 1961, 1965, 1972, 1976, 1985, 1991, 1992, 1996, 2013
Supercopa de España (2): 1985, 2014
Cup-voittajien cup (1): 1962
Eurooppa-liiga (3): 2010, 2012, 2018
UEFA Super Cup (3): 2010, 2012, 2018
Intercontinental Cup (1): 1974
UEFA Intertoto Cup (1): 2007
Trofeo Villa de Madrid (19): 1974, 1975, 1976, 1980, 1983, 1985, 1986, 1989, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2000, 2003, 2004
Trofeo Teresa Herrera (5) 1956, 1965, 1973, 1985, 1986, 2009
Päävalmentajia

Diego Simeone 12/2011–
Quique Sánchez Flores 10/2009–2011
Abel Resino 2/2009–10/2009
Javier Aguirre 2006–2/2009
Carlos Bianchi 2005
Gregorio Manzano 2003–2004, 6/2011–12/2011
Claudio Ranieri 1999–2000
Arrigo Sacchi 1998–1999
Radomir Antić 1995–1998, 1999, 2000
Alfio Basile 1995
Tomislav Ivić 1990–1991
Javier Clemente 1989–1990
Ron Atkinson 1988–1989
César Luis Menotti 1987–1988
Luis Aragonés 1974–1980, 1982–1987, 1991–1993, 2001–2003
Marcel Domingo 1969–1972, 1980
Otto Glória 1966–1968
José Villalonga 1959–1962
Helenio Herrera 1949–1952
Ricardo Zamora 1939–1946
Muut joukkueet

Edustusjoukkueen lisäksi Atléticolla on kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera Federación -sarjassa pelaava joukkue Atlético Madrid B. Toinen reservijoukkue, Atlético C, lakkautettiin vuonna 2015, jolloin sitä uhkasi putoaminen piiritasolle.
Rekisteröityjä poikien juniorijoukkueita Atléticolla on 39. Lisää junioreita pelaa sisarseura Atlético Madrileño Club de Fútbolissa, jolla on 34 joukkuetta. Molempien seurojen alle 18-vuotiaiden joukkue (juvenil) pelaa ikäluokan korkeimmalla sarjatasolla División de Honor Juvenilissä.
Atléticon nais- ja tyttöjalkapalloilu toimii erillisen seuran Atlético de Madrid Féminasin alaisuudessa. Edustusjoukkue pelaa korkeimmalla sarjatasolla Primera División Femeninassa, minkä lisäksi seuralla on 11 muuta naisten ja tyttöjen joukkuetta. Nykyinen seura perustettiin vuonna 2001, mutta Atléticolla oli naisten joukkue jo 1980-luvulla. Joukkue, tuolloiselta nimeltään Atlético Villa de Madrid, voitti Espanjan-mestaruuden kaudella 1989–1990 ja sijoittui toiseksi kaudella 1990–1991. Pian tämän jälkeen joukkue jäi ilman Jesús Gilin johtaman seuran taloudellista tukea ja suurin osa pelaajista siirtyi toiseen seuraan Oroquieta Villaverdeen, joka voitti tulevina vuosina mestaruuden kolmesti ja Espanjan cupin Copa de la Reinan kahdesti.
Muut lajit > Koripallo

Atlético koripallojoukkue perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1922. Joukkueen toiminta tosin lakkasi jo vuoden päästä, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 1932, jolloin pelattiin myös Madridin kaikkien aikojen ensimmäinen koripalloderby, jonka Real Madrid voitti numeroin 42–20. Koripallotoiminta ei koskaan päässyt vakiintumaan kunnolla ja joukkue lakkautettiin ja perustettiin uudelleen yhteensä kolme kertaa vuosien 1941 ja 1991 välillä. Joukkue ei voittanut mestaruuksia historiansa aikana.
Muut lajit > Käsipallo

Käsipallo on Atléticon menestyksekkäin laji jalkapallon jälkeen. Käsipallojoukkue toimi ensimmäistä kertaa vuosina 1950–1992. Tänä aikana se voitti Espanjan mestaruuden seitsemän kertaa ja Espanjan cupin kymmenen kertaa. Se ylsi myös kahdesti loppuotteluun kansainvälisissä turnauksissa. Puheenjohtaja Jesús Gil lopetti käsipallojoukkueen toiminnan kauden 1991–1992 päätteeksi taloudellisiin syihin vedoten. Käsipallotoiminta elpyi vuonna 2011, kun Espanjan pääsarjassa pelaava Ciudad Realin joukkue muutti pääkaupunkiin ja otti uudeksi nimekseen BM Atlético de Madrid. Joukkue pelasi kotiottelunsa Palacio Vistalegren sisäareenalla Madridissa. Paluukaudellaan Atlético voitti Espanjan cupin ja supercupin sekä sijoittui toiseksi liigassa. Se ylsi myös Mestarien liigan finaaliin, jossa se kärsi tappion saksalaiselle THW Kielille. Kaudella 2012–13 joukkue voitti toistamiseen Espanjan Cupin ja uusi kakkossijansa liigassa. Heinäkuussa 2013, vain kahden pelatun kauden jälkeen, käsipallotoimintaa laukautettiin taloudellisista syistä.
Muut lajit > Lentopallo

Seuran presidentti Vicente Calderón perusti Atléticon lentopallojoukkueen 1960-luvun puolivälissä. Joukkue nousi Espanjan pääsarjaan kaudella 1967–68 ja voitti ensimmäisen Espanjan mestaruutensa jo seuraavalla kaudella. 1970-luvun alkupuoli oli seuran historian menestyksekkäintä aikaa: se voitti tuplamestaruuden peräti kolmeen otteeseen (1971, 1974 ja 1975). Miesten lentopallojoukkue lakkautettiin vuonna 1977 seuran heikon taloustilanteen takia, mutta lajia kuitenkin pelattiin Atléticossa edelleen junioritasolla. Pääsarjajoukkue teki lyhyen paluun 1980-luvun puolella kunnes kaikki lentopallotoiminta lopetettiin Atléticossa vuonna 1984. Atlético voitti historiansa aikana Espanjan mestaruuden kaikkiaan viisi kertaa.
Muut lajit > Rugby

Atléticon rugbyjoukkue toimi alun perin vuosina 1914–1959. Tänä aikana se voitti yhden Espanjan mestaruuden vuonna 1949. Toiminta elpyi vuonna 2012, kun Espanjan pääsarjassa pelaava CRC Pozuelo Madrid otti uudeksi nimekseen Rugby Atlético de Madrid ja ryhtyi käyttämään seuran punavalkoisia värejä. Paluukaudellaan Atlético ylsi sarjan välierävaiheeseen saakka. Vuonna 2014 CRC Pozuelo otti takaisin vanhan nimensä ja peliasunsa, ja yhteistyö Atléticon kanssa päättyi. Nykyisin Atléticon rugby-toimintaa ylläpitää piiritasolla pelaava Club Atlético de Rugby.
Muut lajit > Moottoriurheilu

Syksyllä 2008 Atlético teki aluevaltauksen moottoriurheilun puolelle perustamalla oman tallin Superleague Formula -sarjaan. Kausilla 2009 ja 2010 Atléticon autolla kilpaillut María de Villota oli sarjan historian ensimmäinen naiskuljettaja. Sarja lakkautettiin vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Atlético Madridin virallinen sivusto (espanjaksi) (englanniksi)
Colchonero.com (espanjaksi)
Atléticopedia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
AtléticoFans (englanniksi)
The Offside – Atlético Madrid (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
SvenskaFans – Atlético Madrid (ruotsiksi)
Primera División 2024–2025
Alavés
Athletic
Atlético Madrid
Barcelona
Celta
Espanyol
Getafe
Girona
Las Palmas
Leganés
Mallorca
Osasuna
Rayo Vallecano
Real Betis
Real Madrid
Real Sociedad
Sevilla
Valencia
Valladolid
Villarreal
Atlético Madridin entinen kotistadion Estadio Vicente Calderón.
Vuoden 2010 Eurooppa-liigan finaalijoukkueet
Diego Simeone.
Antonivkan maantiesilta

| Antonivkan maantiesilta |
| --- | --- |
 Antonivkan silta on Dneprin alajuoksun suurin maantiesilta. Etualalla Antonivkan taajamaa sillan pohjoispäädyn molemmin puolin, kuvassa taaempana siintää aluekeskus H’erson.
Ajokaistoja:  4 (2 suuntaan)
Ylittää:  Dneprjoen
Sijainti:   Antonivka, H’ersonin piiri, Hersonin alue, Ukraina
Siltatyyppi:  palkkisilta, esijännitetty teräsbetonisilta, maantiesilta
Pituus:  1 366 tai 1 330 m
Leveys:  25 m
Liikenne päivässä:  10 000 ajoneuvoa
Avattu liikenteelle:  24.12.1985
Koordinaatit:  46.6701°N, 32.7202°E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Antonivkan maantiesilta tai lyhyemmin Antonivkan silta (ukr. Антонівський міст, Antonivskyi mist; ven. Антоновский мост, Antonovski most) tai H’ersonin silta, on Dneprin alajuoksun ylittävä 1,3 kilometriä pitkä nelikaistainen maantiesilta Ukrainan Hersonin alueen H’ersonin piirissä. Silta on osa eurooppatietä E 97. Silta avattiin käyttöön 24. joulukuuta 1985.
Silta Venäjän hyökkäyssodan aikana (2022–)

Venäjän hyökkäyssodan alkuvaiheessa – jo 25. helmikuuta 2022 – maahan tunkeutuneet venäläisjoukot valtasivat strategisesti tärkeän Antonivkan sillan. Tällä hyökkääjä sai haltuunsa Ukrainan eteläosien tärkeimmän Dneprin itä- ja länsirannat yhdistävistä liikenneväylistä.
Sodan edettyä, osana Ukrainan pyrkimystä vapauttaa Hersonin alue miehittäjistä, ukrainalaisjoukot tulittivat Dneprin länsipuolelle edenneiden venäläisjoukkojen huollolle tärkeitä Dneprin ylittäviä siltoja. Niitä oli miehittäjä saanut haltuunsa kolme: Antonivkan maantiesillan, siitä 6 km itään sijaitsevan Antonivkan rautatiesillan sekä Kah’ovkan tekojärven padon päällä kulkevan kaksikaistaisen Kah’ovkan vesivoimalan sillan (saman padon yli on myös rautatieyhteys). Näitä siltoja tulitettiin erityisesti tykistöllä ja raketinheittimillä useaan otteeseen kesän 2022 aikana. Pyrkimyksenä oli vaurioittaa siltoja niin, etteivät ainakaan raskas huoltoliikenne ja asekuljetukset pystyisi enää ylittämään Dnepriä.
Venäläisjoukkojen raportoitiin valmistelevan ilmeisesti proomuihin tukeutuvan ponttoonisillan rakentamista elokuussa tykistötulella ajokelvottomaksi tuhotun Antonivkan maantiesillan väliaikaiseksi korvaamiseksi. Apuna Dneprin ylityksissä oli loppukesällä 2022 käytetty myös lauttoja.
Venäjä räjäytti sillan marraskuussa 2022 estäen sen korjausmahdolisuuden ja sillan käyttämisen joen ylittämiseen.
Kuvia

Antonivkan silta pohjoisesta eli Antonivkan suunnalta nähtynä.
Sillan pohjoispäätyä ympäröi Antonivkan kaupunkityyppinen taajama.
Sillan eteläpääty. Sillan eteläpuolella vastaan tulee ensin Dneprin rinnakkaishaarojen ja saarien aluetta, ja myöhemmin Oleškyn kaupunki (jää kuvan taustalle).
Silta Dneprin yli (näkymä lännestä aluekeskus H’ersonin suunnalta).
Tuhottua siltaa (7.12.2022).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonivkan maantiesilta Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Maantieteelliset :  Structurae
Tokunoshima

Tokunoshima (jap. 徳之島) on saari Japanissa Riukiusaarten saaristoon kuuluvassa 
Amamin saariryhmässä. Saaren pinta-ala on lähes 250 km2 ja väkiluku noin 230 000.
Vulkaaninen toiminta ja koralliriutat ovat luoneet luonut saarelle erikoisia kallionmuotoja, holvikaaria,luolia ja laguuneeita.
Tokunoshima oli eristyksissä eristetty miljoonia vuosia, jolloin saaren kasvisto ja eläimistö kehittyivät ilman ulkopuolisia häiriöitä. Nykyään saarella elää monia kotoperäisiä ja suojeltuja lajeja.
Saaren pohjois- ja keskiosia hallitsevat vuoret ja metsät, jotka tarjoavat elinympäristön monille luonnonvaraisille lajeille. Länsi- ja eteläosa muodostuvat loivasta maanviljelykseen soveltuvasta tasangosta. Tärkein viljelykasvi on sokeriruoko.
Saarella on pitkään harjoitettu karjanhoitoa,ja kehitetty myös oma versionsa härkätaisteluista. Monet asukkaat elävät yli satavuotiaiksi.
Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawan pohjoisosa ja Iriomote on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2021.
Tokunoshiman historiaa ja kulttuuria on muokannut sijainti Manner-Japanin, Okinawan ja Kiinan välissä. Varhaisimmat tunnetut tiedot saaresta
ovst  800-luvun kronikoissa. 1500-luvulta lähtien Tokunoshima oli osa Ryūkyū-kuningaskuntaa,   kunnes Japani valloitti alueen vuonna 1609. Toisen maailmansodan jälkeen se oli Yhdysvaltain miehittämä ennen kuin se palasi Japanille vuonna 1953.
Mustialanlammi

| Mustialanlammi |
| --- | --- |
 Mustialanlammi Mustialan kievarin luota nähtynä elokuussa 2020
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°48′53″N, 23°46′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  Alhonoja 
Järvinumero:  35.935.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,9 m 
Rantaviiva:  2,465 km 
Pinta-ala:  0,22723 km² 
Tilavuus:  0,0007518 km³ 
Keskisyvyys:  3,3 m 
Suurin syvyys:  16,8 m 
Valuma-alue:  25 km² 
Keskivirtaama:  0,21−0,25 m³/s
 fiMustialanlammi 
Mustialanlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi laskee Alhonojan ja Myllyjoen kautta Kuivajärveen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 22,7 hehtaaria ja sen pituus on 1000 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee Riuskanoja, joka tuo vettä metsistä ja pelloilta vesiensuojelukosteikon kautta , ja Kaukjärven 50 metriä pitkä laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä Alhonoja. Se yhtyy Myllyjokeen noin 800 metriä joen suusta.
Järven rantaviiva on 2,5 kilometriä pitkä ja sen ranta on puoliksi Syrjänharjun kangasmetsää ja puoliksi peltomaata. Läntinen puoli peltomaata on puistoa, joka kuuluu Mustialan maanviljelyskoululle. Oppilaitokselle johtaa puiston läpi 1,3 kilometriä pitkä tie Tammelan taajamasta.
Koska lampi sijaitsee Syrjänharjun pohjoisreunalla, on mahdollista, että lammen syvänteet ovat jääkauden jälkeisen ajan suppamuodostuma. Suppia on runsaasti Forssan ja Portaan välisellä harjujaksolla. Myös viereisessä Kaukjärvessä on kolme syvännettä.
Historia

Pohjoisrannalla on sijainnut Mustialan kartano, jonka paikalla toimii nykyään maatalouskoulu. Eräs Mustialampi on ollut Tammelassa vesijätön jakamisen kohteena vuonna 1838. Mikäli tällä tarkoitettiin Mustialanlammia, on järven vedenpintaa alennettu sitä aikaisemmin.
1960-luvulla alennettiin Muistialanlammin vedenpintaa, kun Alhonojan pohjaa perattiin ja sen yläosaan rakennettiin pohjapato. Siitä lähtien vedenpinnan korkeus on pysytellyt samalla tasolla.
Luonnontila

Järvi on ulkoisen ja sisäisen kuormituksen takia ollut pitkään rehevöitynyt eli runsasravinteinen. Sen vesi on savinen, samea ja järvessä kukkii ajoittain leväkasvustot. Sen näkysyvyys on ollut 0,4−1,1 metriä. Järven alusvesi on ollut pysyvästi hapeton eikä se ole sekoittunut päällysvesiin edes syksyisin. Hapettomuudesta johtuen veden ravinnepitoisuudet ovat selvästi koholla. Järven veden viipymä järvessä on noin 30 vuorokautta.
Vuonna 2012 järvellä suoritettiin järvellä koekalastus, jonka tuloksena saatiin seuraavia kalalajeja: ahven, kuha, kiiski, salakka, pasuri, sulkava, lahna ja särki. Pääosan kalansaalista muodostivat ahven ja särki.
Kunnostustoimia

Järven kunnostusta yritettiin syksyllä 2004 kipsisaostuksella. Syvänteen alentunut happitaso saatiin silloin hieman kohoamaan ja liuenneen fosforin pitoisuudet alenemaan huomattavasti lyhyeksi aikaa.
Parhaillaan on käynnissä vuonna 2012 alkanut monivuotinen projekti, jossa lammen happitilannetta seurataan ja samalla lampeen tulevia ravinteita pyritään uusilla rakenteilla vähentämään. Vedenpinnan korkeutta seurattiin Muistialan saunarantaan asennetulla mittarilla ja Alhonojaan tullaan rakentamaan pohjapato pitämään lammen vedenpintaa hieman ylempänä. Vuoden 2012 koekalastuksella ei saatu yli 4 metrin syvyydestä lainkaan kaloja, joten lampeen asennettiin kuplalaite.
Aiheesta muualla

Tammelan järvet: Mustialanlammi (Arkistoitu – Internet Archive)
(35.9)
Äidinmaidonkorvike

Äidinmaidonkorvike
Äidinmaidonkorvike on elintarvike, joka on tarkoitettu imeväisen ravinnoksi ensimmäisten elinkuukausien aikana, silloin kun imetys ei ole mahdollista tai se ei riitä. Sen tarkoitus on täyttää yksinään imeväisen ravitsemukselliset tarpeet siihen saakka, kun otetaan käyttöön soveltuva täydentävä ravinto.
Vuosien saatossa on tapahtunut huomattavaa kehitystä vaihtoehtoisissa maidonlähteissä, mukaan lukien nykyaikaisissa synteettisissä korvikkeissa. Keinotekoisten ravintoaineiden käyttö lasten ruokinnassa on kasvanut merkittävästi osittain mainoskampanjoiden vaikutuksesta. Se on vaikuttanut imetyksen suosioon, vaikka tutkimukset ovat osoittaneet eroja imetettyjen ja korvikkeella ruokittujen vauvojen välillä. Vaikka nykypäivän keinotekoisen ruokinnan turvallisuus on parantunut huomattavasti vuosien varrella, äidinmaitoa pidetään edelleen parhaana ravinnonlähteenä imeväisikäisille lapsille.
Äidinmaidonkorvike-sanan käyttö

Äidinmaidonkorvike on Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen suosittelema nimike. Siitä käytetään myös nimityksiä äidinmaidonvastike ja tietyissä piireissä lyhenteitä vastike ja korvike. Äidinmaidonkorvike-sanaa käytetään myös silloin, kun puhutaan vieroitusvalmisteesta tai imeväisen erityisvalmisteesta.lähde?
Historia > Varhaiset äidinmaidonkorvikkeet

Eläinten maidon käyttöä lasten ruokinnassa on todettu jo vuodesta 2000 eaa. Historiallisesti katsoen eläinten maito oli yleisin keinoruokinnan lähde aina 1800-luvun loppupuolelle saakka. Käytetty eläinmaito vaihteli sen mukaan, mitä eläimiä oli saatavilla, ja näihin kuuluivat vuohet, lampaat, aasit, kamelit, siat ja hevoset. Kaikista näistä vaihtoehdoista yleisin ja laajalti käytetty keinoruokinnan maitolähde oli kuitenkin lehmänmaito.
1700-luvulla alettiin ensimmäistä kertaa suorittaa kemiallisia analyysejä ihmisen ja eläinten maidosta. Jean Charles Des-Essartz julkaisi vuonna 1760 teoksensa, Treatise of Physical Upbringing of Children, jossa hän tarkasteli ja vertaili ihmisenmaidon koostumusta lehmän, lampaan, aasin, tamman ja vuohen maitoon perustuen näiden kemiallisiin ominaisuuksiin. Des-Essartz argumentoi, että ihmismaito oli paras vaihtoehto lasten ravinnonlähteeksi. Koska äidinmaito nähtiin ihanteellisena, monet tiedemiehet pyrkivät luomaan maitotuotteita, jotka muistuttivat ihmismaitoa. Toinen merkittävä tieteellinen saavutus 1800-luvulla liittyi elintarvikkeiden säilöntään. Vuonna 1810 Nicolas Appert kehitti menetelmän, jossa elintarvikkeet steriloitiin suljetuissa astioissa. Innovaatio johti haihdutetun maidon kehittämiseen, jonka William Newton patentoi vuonna 1835. Vuonna 1853 texasilainen Gale Borden lisäsi sokeria haihdutettuun maitoon, paketoi sen purkkeihin ja myi tuotetta nimellä ”Eagle Brand Condensed Milk,” joka sai suosiota erityisesti lastenruoassa.
Historia > Kielteinen julkisuus

Äidinmaidonkorvikkeiden voimakas markkinointi kehitysmaissa on vaikuttanut kielteisesti imetyksen yleisyyteen maailmanlaajuisesti. Imetyksen väheneminen aiheutti huonoa julkisuutta äidinmaidonkorvikkeiden valmistajille, ja sen seurauksena 1970-luvulla käynnistyi liike imetyksen edistämiseksi. Yhdysvalloissa erilaiset ryhmät, kuten National Council of Churches' Interfaith Center on Corporate Responsibility ja Infant Formula Action Coalition, aloittivat julkisia tietoisuuskampanjoita, jotka korostivat imetyksen merkitystä. Seuraavien 30 vuoden aikana näiden ponnistelujen ansiosta sekä imetettyjen lasten osuus että imetyksen kesto kasvoivat tasaisesti Yhdysvalloissa.
Vuonna 1988 äidinmaidonkorvikkeiden valmistajat alkoivat kuitenkin suunnata markkinointiaan suoraan yleisölle, mikä aiheutti jännitteitä lääkärikunnan ja äidinmaidonkorvikkeiden valmistajien välille. Vuonna 1990 American Academy of Pediatrics (AAP) julkaisi lausunnon, jossa se selitti vastustavansa äidinmaidonkorvikkeiden mainontaa suurelle yleisölle. AAP uskoi, että mainoskampanjat vaikuttivat kielteisesti imetykseen, sekoittivat lääkäreiden ravitsemussuosituksia lapsille, aiheuttivat kuluttajille sekaannusta ja nostivat äidinmaidonkorvikkeiden hintoja.
Nykyään monet uskovat, että äidinmaidonkorvikkeiden kehitys ja markkinointi ovat jälleen kerran vaikuttaneet haitallisesti imetyskäytäntöihin. Vaikka imetyksen yleisyys oli 1900-luvulla korkea, noin 90 prosenttia, se on laskenut noin 42 prosenttiin 2000-luvulla. Tutkimukset ovat myös osoittaneet, että äidinmaidonkorvikkeella ruokittujen lasten riski atopiaa, diabetesta ja lapsuusiän liikalihavuutta on kasvanut. Haitalliset terveysvaikutukset tukevat Des-Essartzin väitettä äidinmaidon ylivoimaisuudesta lasten ravinnonlähteenä, mikä on käynnistänyt ”Imetys vs. äidinmaidonkorvike -aikakauden”.
Valmistusaineet

Suomessa markkinoitujen äidinmaidonkorvikkeiden yleisiä ainesosia ovat muun muassa rasvaton maito, kerma tai kevytkerma, rypsi-, rapsi-, auringonkukka-, kookos- ja kalaöljy sekä lisätyt vitamiinit ja kivennäisaineet.
Ravintosisältö

Äidinmaidonkorvikkeen on sisällettävä enemmän ravinteita kuin rintamaidon, koska ravinteet imeytyvät siitä huonommin.
Ravintosisältö > Makroravinteet

Kaupallisten äidinmaidonkorvikkeiden rasvahappoprofiili poikkeaa rintamaidon vastaavasta siten, että siinä on usein huomattavasti vähemmän tyydyttyneitä ja enemmän monityydyttymättömiä rasvahappoja.
Kaikki äidinmaidonkorvikkeet eivät sisällä myöskään arakidonihappoa tai eläinperäisiin omega 3 -rasvahappoihin kuuluvaa DHA:ta. Arakidonihappoa sisältävällä äidinmaidonkorvikkeella ruokittujen lasten aivojen ja immuunipuolustuksen on havaittu kehittyvän paremmin kuin niillä lapsilla, joiden korvike ei sisältänyt arakidonihappoa. Myös DHA:ta sisältävää äidinmaidonkorviketta saaneiden vauvojen on havaittu suoriutuvan paremmin yleisälykkyyttä sekä kielellisiä ja motorisia kykyjä mitanneista testeistä kuin ne, joita oli ruokittu tavanomaisella äidinmaidonkorvikkeella.
Ravintosisältö > Vitamiinit

Äidinmaidonkorvikkeissa on yleensä noin 10 mikrogrammaa D-vitamiinia per litra. Sosiaali- ja terveysministeriön antaman D-vitamiinin käyttösuosituksen mukaan äidinmaidonkorviketta, lasten erityisvalmistetta ja vitaminoitua lastenvelliä maitona saaville lapsille annetaan 6 mikrogramman D-vitamiinilisä päivässä. Suomen Lastenlääkäriyhdistys on kuitenkin esittänyt, että suositus muutettaisiin 10 mikrogrammaan, joka on sama suositusannos kuin pelkästään tai osittain äidinmaitoa saavilla lapsilla, jotta D-vitamiinin annosteluohjeet olisivat yhtenäiset alle yksivuotiaiden kohdalla.lähde?
Markkinointi

Maailman terveysjärjestön korvikekoodi säätelee äidinmaidonkorvikkeen markkinointia. Suomi ei ole ottanut sitä sellaisenaan mukaan lainsäädäntöön, mutta esimerkiksi äidinmaidonkorvikkeiden valmistajat eivät saa jakaa tietoa muille kuin terveydenhoidon ammattilaisille ja äidinmaidonkorvikkeen markkinointi tai myyminen alennetulla hinnalla ovat kiellettyjä.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äidinmaidonkorvike Wikimedia Commonsissa
Fineli: Äidinmaidonkorvikkeen ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive)
Kotus: Termisuositus (Arkistoitu – Internet Archive)
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos: D-vitamiinivalmisteiden käyttösuositukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Finlex: Kauppa- ja teollisuusministeriön asetus äidinmaidonkorvikkeesta ja vierotusvalmisteesta