stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maameren tarinat

| Maameren tarinat> The Earthsea Cycle.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Atheneum Books
Julkaistu:  1968 – 2001
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1976 – 2003
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maameren tarinat (engl. The Earthsea Cycle) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoma fantasiakirjasarja. Alun perin Le Guin kirjoitti sarjaa kolmen osan verran, mutta myöhemmin jatkoi sarjaa vielä kaksi osaa. Sarjan ensimmäinen osa Maameren velho julkaistiin alkuperäiskielellä vuonna 1968 ja toistaiseksi viimeisen osa Toinen tuuli vuonna 2001. Le Guin on kirjoittanut myös useita novelleja, jotka sijoittuvat Maameren maailmaan. Sarjan pohjalta on tehty minisarja Maameren tarinat (Legend of Earthsea, 2004) ja japanilainen animaatioelokuva Maameren tarinat (Gedo senki, 2006), joka sai Suomen ensi-iltansa 28. syyskuuta 2007. Maameren tarinat on julkaistu suomeksi Kristiina Rikmanin kääntämänä ja WSOY:n kustantamana.
Sarja > Tausta

Maameren maailma esiintyi ensimmäisen kerran Ursula K. Le Guinin novellissa "The Word of Unbinding" vuodelta 1964, mutta sen teki kuuluisaksi neljä vuotta myöhemmin 1968 alkuperäiskielellä julkaistu romaani Maameren velho. Se oli alun perin trilogiaksi tarkoitetun Maameren tarinoiden ensimmäinen osa. Kaksi vuotta myöhemmin 1971 julkaistiin sarjan toinen osa Atuanin holvihaudat, ja kolmas osa Kaukaisin ranta seurasi vuonna 1972. Neljättä osaa saatiin odottaa lähes kaksikymmentä vuotta; Tehanu: Maameren tarinoiden päätösosa julkaistiin vuonna 1990. Viimeinen osa Toinen tuuli julkaistiin vuonna 2001. Le Guin on romaanien lisäksi kirjoittanut useita Maamerelle sijoittuvia novelleja, jotka on koottu vuoden 2001 teokseen Kertomuksia Maamereltä ja vuoden 1975 teokseen Pimeälipas ja muita kertomuksia. Suomeksi Maameri-kirjoja on käännetty 1970-luvun loppupuolelta alkaen. Kaikki osat on kääntänyt Kristiina Rikman.
Sarja > Romaanit

Maameren velho (A Wizard of Earthsea; 1968 - suom. Kristiina Rikman 1976)
Atuanin holvihaudat (The Tombs of Atuan; 1971 - suom. Kristiina Rikman 1977)
Kaukaisin ranta (The Farthest Shore; 1972 - suom. Kristiina Rikman 1977)
Tehanu: Maameren tarinoiden päätösosa (Tehanu: The Last Book of Earthsea; 1990 - suom. Kristiina Rikman 1992)
Toinen tuuli (The Other Wind; 2001 - suom. Kristiina Rikman 2003)
Maameren tarinat 1–3.  (Suomentanut Kristiina Rikman)  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27186-1
Sarja > Novellikokoelmat

Kertomuksia Maamereltä (Tales from Earthsea , 2001 - suom. Kristiina Rikman 2002)
Sudenkorento (Dragonfly, 1997)
Tummaruusu ja Timantti (Darkrose and Diamond, 1999)
Jäljittäjä (The Finder, 2001)
Maan ytimet (The Bones of the Earth, 2001)
Yläsuolla (On The High Marsh, 2001)
Pimeälipas ja muita kertomuksia (valikoima englanninkielisestä alkuteoksesta The Wind's Twelve Quarters , 1975 – suom. Johanna Vainikainen-Uusitalo 2005)
Päästösana (The Word of Unbinding, 1964)
Nimien laki (The Rule of Names, 1964)
kokoelma sisältää lisäksi useita Maameren maailmaan liittymättömiä novelleja
Maameri > Maailma

Maameri on meressä sijaitseva saaristoalue, jossa on sadoittain saaria. Meri jakautuu Pohjoisiin, Itäisiin, Eteläisiin ja Läntisiin rajavesiin, joiden keskelle jäävät suurimmat saaret sekä Ean meri, Sisin meri ja Pelnishin meri. Koillisessa sijaitsevat vaaleaihoisten Kargien maat: Atuan, Hur-At-Hur, Atnini ja Karego-At. Keskeisiä tapahtumapaikkoja ovat Havnor (suurin saari), Roke ja Gont sekä Kargien hallitsema Atuan. Maameren asukkaiden tekniset taidot vastaavat kutakuinkin rautakautta. Tummaihoiset Hardit asuttavat suurinta osaa Maamerestä. Läntisillä rajavesillä asuvat Lohikäärmeet.
Maameri > Taikuus

Taikuudella on merkittävä osa tarinoissa ja sitä käytetään jokapäiväisessä elämässä. Taikuus on synnynnäinen lahja, joka esiintyy sekä miehillä että naisilla. Miehet voivat tulla taikureiksi tai velhoiksi, ja heitä koulutetaan Roken saarella. Naiset toimivat noitina, ja heitä yleensä halveksitaan ja syytetään mustan magian harrastamisesta. Taiat toimivat Vanhalla Kielellä, eli käyttämällä asioista niiden oikeita eli tosinimiä. Suojatakseen itseään loitsuilta ihmisillä on käytössä kaksi nimeä. Toinen on heidän oikea nimensä, tosinimi, jonka vain perhe ja lähimmät ystävät tuntevat, ja toinen on kutsumanimi, jolla heitä useimmiten puhutellaan. Koska taikominen on täysin sidoksissa puheeseen, Vanhalla Kielellä ei voi valehdella vaan sanottu muuttuu todeksi. Vanha Kieli on myös lohikäärmeiden oma kieli.
Maamerellä vallitsee herkästi järkkyvä tasapaino sekä järjestys hyvän ja pahan magian, tarpeellisen ja tarpeettoman loitsimisen välillä. Tämän tietävät ainoastaan todelliset tietäjät, yleensä Roken saarella koulutetut velhot.
Kirjoihin pohjautuvat tv-sarjat ja elokuvat

Maameren tarinat (Earthsea, 2004), Robert Liebermanin ohjaama minisarja
Maameren tarinat (Gedo senki, 2006), Goro Miyazakin ohjaama Studio Ghiblin animaatioelokuva
Aiheesta muualla

Vesa Sisättö: Kertomuksia Maamereltä[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 15.1.2003.
Toni Jerrman: Toinen tuuli (Arkistoitu – Internet Archive). Tähtivaeltaja 2/2003.
Vesa Sisättö: Toinen tuuli[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 14.6.2003.
Maria Loikkanen: Maameren tarinat 1–6. Onnimanni 4/2003.
Le Guin vuonna 2004
Madman Across the Water

| Madman Across the Water Elton John |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1971
 Julkaistu: 5. marraskuuta 1971
 Tuottaja(t): Gus Dudgeon
 Tyylilaji: Sinfoninen rock, folk rock, progressiivinen rock
 Kesto: 45.19
 Levy-yhtiö: DJM Records Polydor Records
Elton Johnin muut julkaisut
| Tumbleweed Connection 1970 | Madman Across the Water 1971 | Honky Château 1972 |
Madman Across the Water on Elton Johnin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1971. Bernie Taupinin sanoitukset kuvailivat edellisten albumien tavoin Yhdysvaltoja, mutta tällä kertaa omien kokemusten pohjalta.
"Tiny Dancer" kertoo hänen silloisesta vaimostaan ja "Holiday Inn" heidän matkakokemuksistaan. Albumi nousi sijalle kahdeksan Yhdysvalloissa ja sijalle 41 Britanniassa. Kuten monien aikaisempien albumien kohdalla, kannen suunnitteli jälleen David Larkham. Kansilehtinen tuotettiin aikaisempaa vaativammalla tekniikalla kalliille paperille ja sisälle pantiin laulujen sanoitukset kokonaisuudessaan, mikä aiheutti kiistoja levy-yhtiön sisällä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Tiny Dancer | 6.15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Levon | 5.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Razor Face | 4.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Madman Across the Water | 5.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Indian Sunset | 6.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Holiday Inn | 4.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Rotten Peaches | 4.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | All the Nasties | 5.06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Goodbye | 1.45 |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Elton Johnin virallinen sivusto (englanniksi)
Elton Johnin diskografia (englanniksi)
Elton John
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Studioalbumit : Empty Sky ·  Elton John ·  Tumbleweed Connection ·  Madman Across the Water ·  Honky Château ·  Don’t Shoot Me I’m Only the Piano Player ·  Goodbye Yellow Brick Road ·  Caribou ·  Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy ·  Rock of the Westies ·  Blue Moves ·  A Single Man ·  Victim of Love ·  21 at 33 ·  The Fox ·  Jump Up! ·  Too Low for Zero ·  Breaking Hearts ·  Ice on Fire ·  Leather Jackets ·  Reg Strikes Back ·  Sleeping with the Past ·  The One ·  Duets ·  Made in England ·  The Big Picture ·  Songs from the West Coast ·  Peachtree Road ·  The Captain and the Kid ·  The Union ·  The Diving Board ·  Wonderful Crazy Night ·  The Lockdown Sessions
Kokoelmat : Greatest Hits ·  Greatest Hits Volume II ·  The Thom Bell Sessions ·  Lady Samantha ·  Greatest Hits Vol. 3 ·  To Be Continued ·  The Very Best of Elton John ·  Rare Masters ·  Greatest Hits 1976–1986 ·  Love Songs ·  Greatest Hits 1970–2002 ·  Rocket Man: The Definitive Hits
Livealbumit : 17-11-70 ·  Here and There ·  Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra ·  Elton John One Night Only – The Greatest Hits ·  Elton John 60 – Live at Madison Square Garden
Soundtrack : Friends ·  The Lion King ·  The Muse ·  Elton John and Tim Rice’s Aida ·  The Road to El Dorado ·  Gnomeo & Juliet
Muuta : Bernie Taupin ·  Gus Dudgeon ·  Paul Buckmaster
Mafraq

| Mafraq (المفرق) |
| --- | --- |
 Mafraq
 Koordinaatit: 32°20′N, 36°12′E 
Valtio:   Jordania
Kuvernoraatti:  Al Mafraq
Korkeus:  600 m
Väkiluku (2018)  (arvio):  101 180
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mafraq on kaupunki Jordanian koillisosassa. Vuonna 2018 kaupungissa oli arviolta 101 180 asukasta. Kaupunki on al Mafraqin kuvernoraatin hallinnollinen keskus.
Maantiede

Mafraq sijaitsee 600 metrin korkeudella merenpinnasta olevalla kuivalla alueella, jolla sataa keskimäärin 150 millimeriä vuodessa. Alueella ei ole juoksevan veden lähteitä, vaan paikalliset ovat olleet aina riippuvaisia pohjavedestä ja lähteistä. Kaupungin nimi tarkoittaa vapaasti käännettynä eroamispaikkaa tai risteystä.
Historia

Rooman valtakunnankeisari Trajanus rakennutti vuonna 108 jaa. tien kaupungin eteläpuolella. Arkeologisten kaivausten myötä alueella on päätelty olleen aikanaan suuri määrä ortodoksisia kirkkoja. Muslimien vallattua alueen paikalla oli jonkin verran merkitystä sen sijainnin Damaskoksen ja Hijazin välisten karavaani- ja pyhiinvaellusreittien varrella. Lähteiden mukaan kaupunki on saanut nimensä siitä, että pyhiinvaeltajien Damaskoslaisten tuttavien oli tapana saattaa näitä etelään aina Mafraqiin saakka, tai siitä, että pyhiinvaeltajien oli tapana hajautua kaupungin kohdalta pääreitiltä omille teilleen.
Varsinaisesti kaupunki kasvoi kuitenkin vasta, kun sinne avattiin Hijazin rautatien asema. Italian vallattua Libyan kaupunkiin muutti joukko libyalaisia pakolaisia, jotka tunnettiin nimellä Maghariba. Nimi jäi elämään yhden korttelin nimenä. Vuoden 1918 jälkeen kaupungista tuli yksi arabilegioonan tukikohdista. Vuonna 1931 Iraq Petroleum Company rakennutti kaupunkiin kiitotien ja toi sinne työläisiä rakentamaan tien ja putkilinjan Bagdadiin. Putkilinja toi raakaöljyä Irakista Haifaan Velimeren rannikolle. Kaupunki kasvoi edelleen kun sieltä löydettiin pohjavesivarantoja ja sinne asutettiin beduiiniheimoja. Al al-Bayt University aloitti toimintansa kaupungissa vuonna 1994.
Marttyyrien muistomerkki Mafraqissa.
Magna Carta

Magna Carta vuodelta 1225 (ei alkuperäinen, vaan Henrik III:n määräämä laitos).
Magna Carta (latinaa, suomeksi ”suuri peruskirja”) on Britannian julkista valtaa rajoittava säädöskokoelma vuodelta 1215. Se vastaa osittain muiden maiden perustuslakeja. Magna Carta säädettiin alun perin rajoittamaan Englannin kuninkaan Juhana Maattoman valtaa. Tyytymättömät aateliset katsoivat joutuneensa kärsimään taloudellista vääryyttä kuninkaan menetettyä paljon Englannin maita Ranskassa, joten he pakottivat kuninkaan allekirjoittamaan säädökset. Magna Carta käsitti 63 lausetta, joissa kuvattiin aatelisten erioikeuksia ja oikeuksia, joita kuningas lupasi suojella ja kunnioittaa. Lauseisiin kuului muun muassa kuninkaan metsäalan pienentäminen ja tiettyjen verojen poistaminen. Lauseessa 39 todettiin, että ketään ei saa vangita ilman oikeudenkäyntiä, ja lauseessa 40, että kukaan ei voi ostaa tai evätä oikeutta.
Magna Carta allekirjoitettiin Runnymeden niityllä lähellä Windsoria järjestetyssä kokouksessa 15. kesäkuuta 1215. Vaikka kuningas allekirjoitti Magna Cartan, hän katsoi itse senkin jälkeen olevansa kaikkien lakien lähde ja siksi myös lain yläpuolella. Juhana aloitti nopeasti sodan aatelisia vastaan, jotka saivat tukea Ranskan kuninkaalta. Hän kuoli jo seuraavana vuonna.
Juhanan kuoltua kuninkaaksi nousi hänen alaikäinen poikansa Henrik III, jonka valtakunnan aateliset hyväksyivät hallitsijakseen ja sisällissota päättyi. Henrikin nimissä toimivat sijaishallitsijat antoivat Magna Cartan uudestaan hieman heikennettynä versiona, joka palautti kuninkaalle hallitsijan oikeudet. Sijaishallitsijat antoivat vielä kolmannen, uudistetun Magna Cartan, ja Henrik itse antoi täysi-ikäiseksi tultuaan neljännen version vuonna 1225. Henrik III hallitsi Englantia 56 vuotta, jona aikana Magna Carta vakiintui osaksi Englannin valtiosääntöä. Viimeisen kerran Magna Cartan antoi Edvard I:n parlamentti vuonna 1297 vahvistamalla Henrik III:n vuoden 1225 version.
Magna Carta on toiminut esikuvana myöhemmille perustuslaeille ja ihmisoikeusjulistukselle. Alkuperäisen version oikeudet koskivat lähinnä vain ”vapaita miehiä”, mutta sittemmin sitä on laajennettu antamaan koko kansalle yhä laajempi suoja julkisen vallan käyttäjiä vastaan.
Magna Cartaa levitettiin tiettävästi ainakin 50 kappaletta, ja niistä on säilynyt 24. Alkuperäistä Juhana Maattoman vuonna 1215 sinetillään vahvistamaa on jäljellä neljä.
Henrik III:n vuonna 1217 allekirjoittama Charter of the Forest on Magna Cartan rinnakkaislaki, joka palauttaa aatelisille miehille valtuudet operoida kruunun mailla entiseen tapaan kuninkaan heikennettyä kyseisiä oikeuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Magna Carta Wikimedia Commonsissa
Grand Lodge of British Columbia and Yukon: Magna Carta. Magna Cartan alkuperäinen latinankielinen teksti ja englanninkielinen käännös. (latinaksi, englanniksi)
legislation.gov.uk: Magna Carta (1297). Magna Carta nykyisin voimassa olevilta osiltaan lisäyksineen. (englanniksi)
Maciste nelle miniere del re Salomone

| Maciste nelle miniere del re Salomone |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Piero Regnoli
Käsikirjoittaja:  Piero Regnoli
Tuottaja:  Ermanno Donati, Luigi Carpentieri
Säveltäjä:  Francesco De Masi
Kuvaaja:  Luciano Trasatti, Mario Capriotti
Leikkaaja:  Ornella Micheli
Tuotantosuunnittelija:  Aurelio Crugnola
Lavastaja:  Aurelio Crugnola
Pääosat:  Reg Park, Wandisa Guida, Dan Harrison
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Panda – Società per l'Industria Cinematografica
Ensi-ilta:  25. kesäkuuta 1964
Kesto:  92 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  141 825 720 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maciste nelle miniere del re Salomone (”Maciste kuningas Salomonin kaivoksissa”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan filmin on ohjannut Piero Regnoli. Sen päähenkilöä Macistea (eräissä kieliversioissa Simsonia) esittää brittiläissyntyinen kehonrakentaja Reg Park.
Juoni

Keskellä Afrikkaa, muurein ympäröidyn Zimban kaupungin alla sijaitsee legendaarinen Salomonin kultakaivos, jota kuningas Namar on kieltänyt hyödyntämästä. Kuninkaan neuvonantaja Riad syöksee tämän vallasta beduiinikuningatar Faziran avulla päästäkseen käsiksi kultaan. Prinssi Vasman hoitaja Samara ottaa lapsen mukaansa ja pakenee viidakkoon. Siellä hän kohtaa Tarzania muistuttavan Macisten, joka lähtee vapauttamaan Zimban asukkaita. Fazira huumaa Macisten ja pakottaa hänet työskentelemään kaivoksessa nilkkarenkaalla kahlittuna. Samaran joutuessa uhatuksi Maciste murtautuu ulos kaivoksesta ja kukistaa Riadin ja Faziran.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Reg Park  | … |  Maciste   |
|  Wandisa Guida  | … |  Fazira   |
|  Dan Harrison  | … |  Abukar   |
|  Eleonora Bianchi  | … |  Samara   |
|  G. Elio Jotta  | … |  Riad   |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Zelea   |
|  Loris Loddi  | … |  Vasma   |
|  Giuseppe Addobbati  | … |  kuningas Namar   |
|  Bruno Scipioni  | … |  Kadar   |
|  Nino Persello  | … |  Belal   |
Tuotanto

Maciste nelle miniere del re Salomone on kuvattu Techniscope-tekniikalla Eastmancolor-väreissä De Paolisin studiolla, Tor Caldarassa sekä Reg Parkin uudessa kotimaassa Etelä-Afrikan tasavallassa. Peplum-kliseillä kyllästetty elokuva on hidastempoinen ja tylsä. Mr. Universe -kilpailun seuraavana vuonna kolmannen kerran voittanut Park saa runsaasti tilaisuuksia pullistella lihaksiaan, mutta näyttelijänä hän muistuttaa lähinnä unissakävelijää.
DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla laadultaan erinomaisena ranskalaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää italian- ja ranskankieliset ääniraidat sekä ranskankielisen tekstityksen. Sen kylkiäisenä on Riccardo Fredan ohjaama Maciste ja manalan valtiatar (Maciste all’Inferno, 1962). Yhdysvaltalainen Alphan DVD on kuvanlaadultaan surkea.
Aiheesta muualla

Maciste nelle miniere del re Salomone Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hideko Maehata

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hideko Maehata  |  Hideko Maehata  |  Hideko Maehata  |  |
Maa:   Japani
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | 200 m rintauinti |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | 200 m rintauinti |  |
Hideko Maehata (jap. 前畑 秀子, Maehata Hideko, 20. toukokuuta 1914 Hashimoto – 24. helmikuuta 1995)  oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Maehata oli ensimmäinen japanilainen olympiamitalin saavuttanut naisuimari. Hän sai hopeaa Los Angelesin 1932 olympiakisojen 200 metrin rintauinnissa. Seuraavan olympiadin aikana hän ui rintauinnin maailmanennätyksiä, ja Berliinin vuoden 1936 olympiakisoissa hän voitti 200 metrin rintauinnin kultaa. Hän oli tuolloin 22-vuotias, kun taas muut mitalistit olivat 14- ja 12-vuotiaita. Alkuerässä Maehata ui olympiaennätyksen 3.01,9, joka jäi 1,5 sekuntia hänen omasta maailmanennätyksestään.
Maehata valittiin International Swimming Hall of Fameen 1979.
Saavutukset

Olympiakultaa 200 metrin rintauinnissa Berliinissä 1936 (aika 3.03,6)
Olympiahopeaa 200 metrin rintauinnissa Los Angelesissa 1932 (aika 3.06,4)
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Hideko Maehata (Arkistoitu – Internet Archive)
Profiili databaseolympics.com:ssa
Naisten 200 metrin rintauinnin olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Japani 
Tieteilijät:  CiNii
FS Magenta (1890)

| Magenta |
| --- | --- |
 Magenta

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Toulon
Kölinlasku:  tammikuu 1883
Laskettu vesille:  19. huhtikuuta 1890
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1893
Poistui palveluskäytöstä:  1910
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 680 t
Pituus:  98,60 m
Leveys:  20,06-20,19 m
Syväys:  8,23-8,43 m
Koneteho:  11 000 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  643-651
Aseistus
Aseistus:  4 × 340 mm/28 Mle 1881 -tykkiä 16 × 138 mm Mle 1884 -tykkiä 7× 65 mm Mle 1881 -tykkiä 12 × 47mm Mle 1885 Hotchkiss  -tykkiä 8× 37mm Hotchkiss -tykkiä 5 × 450 mm  torpedoputkea
Magenta oli Ranskan laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Marceau-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin tammikuussa 1883. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1890 ja se otettiin palvelukseen helmikuussa 1893.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1910.
Magas (kaupunki)

| Magas Магас |
| --- | --- |
 Ingušian presidentin palatsi Magasissa.
 lippu:  vaakuna
 Ingušia Etelä-Venäjällä, alla kaupungin sijainti tasavallassa
 Magas
 Koordinaatit: 43.167°N, 44.805°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Ingušia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,63 km²
Väkiluku (2016):  6 880
 – Väestötiheys:  544,73 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.adm-magas.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Magas (ing. ja ven. Мага́с) on Venäjän federaatioon kuuluvan Ingušian pääkaupunki. Kaupunki perustettiin vuonna 1995 ja pääkaupunki siitä tuli vuonna 2002, jolloin se korvasi aiemmin pääkaupunkina olleen Nazranin. Magas sijaitsee maanteitse 9 kilometriä Nazranin eteläpuolella.
Asukasluvun kehitys

Hallintokaupunki Magas on asukasluvultaan hyvin pieni.
275 (2002)
2 502 (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Magas Wikimedia Commonsissa
Ingušian kaupungit
Pääkaupunki: Magas

Karabulak |
Malgobek |
Nazran
Karabulak • 
Mağalbiken piiri  • 
Magas • 
Malgobek • 
Näsaran piiri • 
Nazran • 
Šolžin piiri • 
Ž'ajraxin piiri
Magneettikentän voimakkuus

Magneettikentän voimakkuus (tunnus H) on magnetismia kuvaava vektorisuure, jota SI-järjestelmässä mitataan yksiköllä ampeeri per metri (A/m). Magneettikentän voimakkuus määritellään analogisesti sähkökentän voimakkuuden kanssa eli voimana, jonka magneettikenttä kohdistaa yksikköpohjoisnapaa kohti:
Magneettikentän suunta on se suunta, johon yksittäinen vapaa, magneettinen pohjoinen napa kentässä liikkuisi. Monissa fysiikan oppikirjoissa magneettikentän voimakkuutta ei käytetä hyödyksi lainkaan, vaan magneettikenttää kuvataan magneettivuon tiheydellä B, jota myös monesti kutsutaan magneettikentäksi. Magneettivuon tiheyttä ja magneettikentän voimakkuutta yhdistää lineaarisessa, isotrooppisessa aineessa seuraava yhtälö, jossa on mukana myös väliaineen permeabiliteetti μ:
Tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio on  \mu _{0}=4\pi \cdot 10^{-7}\ {\frac {\text{Vs}}{\text{Am}}}. Jos siis tyhjiössä magneettikentän voimakkuus on 1 A/m, on magneettivuon tiheys 4π · 10−7 teslaa.
Virtajohtimen aiheuttama magneettikentän voimakkuus voidaan laskea esimerkiksi Ampèren lailla. Magneettipiirissä (esimerkiksi muuntajan sydämessä) magneettikentän voimakkuus voidaan laskea kierrosmäärän N ja virran I tulon suhteesta magneettipiirin pituuteen l. Seuraavassa kaavassa esiintyvää termiä N·I kutsutaan myös magnetomotoriseksi voimaksi (mmv):
Magneettikentän voimakkuutta on aiemmin mitattu myös cgs-järjestelmän yksiköllä örsted (tunnus Oe): 1 Oe = 1 000/(4π) A/m eli noin 79,577 A/m. Örstediä käytettäessä kenttävoimakkuus oli tyhjiössä lukuarvoltaan yhtä suuri kuin magneettivuon tiheys maxwelleina.
Jonkin magneettisen kentän aiheuttavan pienikokoisen lähteen ympärillä magneettikenttä pienenee etäisyyden kasvaessa suhteessa etäisyyden kuutioon. Kaksinkertaisella etäisyydellä kohteesta kenttä on siis pienentynyt kahdeksasosaan.
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Magneettikentät

| Magneettikentät> Les champs magnétiques.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  André Breton ja Philippe Soupault
Kansitaiteilija:  Francis Picabia
Kieli:  ranska
Kustantaja:  Gallimard
Julkaistu:  1920
Suomennos
Suomentaja:  Timo Kaitaro ja Janne Salo
Kansitaiteilija:  Ville Hytönen
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  114
ISBN:  978-952-268-080-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Magneettikentät (Les champs magnétiques) on André Bretonin ja Philippe Soupaultin kaunokirjallinen teos vuodelta 1920. Kirjan tekijät olivat vaikuttaneet dada-liikkeessä, mutta Magneettikenttiä pidetään ensimmäisenä surrealistisena teoksena. Osa tekstistä julkaistiin jo 1919 Littérature-lehdessä. Teoksen ovat suomentaneet vuonna 2013 Timo Kaitaro ja Janne Salo ja sen on kustantanut Savukeidas.
Aiheesta muualla

Juhani Brander: Kielen tuolle puolen. Turun Sanomat 24.11.2013.
Riikka Ala-Hakula: Hiuksekas kala. Jyväskylän ylioppilaslehti 14.1.2014.
Veli-Matti Huhta: Runo kestävyyskokeessa. Kiiltomato.net 18.6.2014.