Félix Trinidad
Ammattilaisura

Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 10. maaliskuuta vuonna 1990 hän tyrmäsi Angel Romeron toisessa erässä, ja alkoikin saada mainetta tyrmäämisen erikoismiehenä. 33:sta ensimmäisestä ammattilaisvastustajastaan hän tyrmäsi 29. Hän halusi otella kaikkein parhaimpia nyrkkeilijöitä vastaan, ja ensimmäinen kova vastus oli kokenut Jake Rodriguez 6. joulukuuta vuonna 1991. Toisessa erässä hän loukkasi oikean kätensä ja neljännessä erässä vasemman kätensä, mutta jatkoi kivuista huolimatta ottelua ja voitti 10-eräisen kamppailun kaikin tuomariäänin. Vammojen takia hän joutui kuitenkin pitämään viiden kuukauden tauon.
Trinindad teki voitokkaan paluun kehiin toukokuussa tyrmäämällä Raul Gonzalezin. Saman vuoden lokakuussa hän kohtasi argentiinalaisen Alberto de las Mercedes Cortesin, jonka voitto-tappiosuhde oli 51–3. Trinindad kävi toisessa erässä kanveesiissa, ensimmäistä kertaa urallaan, ja joutui Gonzalezin kovien iskujen tulitukseen. Kolmannessa erässä ottelu näytti jo selvältä Cortesin hyväksi, mutta Trinindad ryhtyi takomaan tätä nyrkeillään kovasti eikä avuton Cortes kyennyt enää puolustamaan itseään. Lopulta tuomari keskeytti ottelun ja Trinidad julistettiin voittajaksi.
Tyrmättyään Henry Hughesin, Pedro Aguirren ja Colin Tomlinsonin Trinidad iski IBF-liiton välisarjan maailmanmestaruudesta Maurice Blockeria vastaan. San Diegossa 19. kesäkuuta vuonna 1993 käydyssä ottelussa Trinidad otti hallinnan heti itselleen ja takoi voimakkaita iskuja molemmilla käsillä. Kun toista erää oli oteltu 1.59 löi hän Blockerin kanveesiin johon tämä jäi makaamaan usean minuutin ajaksi. Ensimmäisen kerran Trinidad puolusti mestaruuttaan ykköshaastaja Luis Gabriel Garciaa vastaan 6. elokuuta Bayamonissa kotisaarellaan. Hän iski Garcian ensimmäisen erän aikana neljästi lattiaan ennen kuin ottelu lopetettiin. Hän puolusti mestaruuttaan menestyksellä myös Anthony Stephensiä, Hector Camachoa, Luis Ramon Campasia, jolla oli takanaan 56 ottelua ja 56 voittoa, joista 50 tyrmäyksellä, Oba Carria, Roger Turneria, Larry Barnesia, Rodney Moorea, Freddie Pendletonia, Ray Lovatoa, Kevin Lueshingia, Mahenge Zulua, Pernell Whitakeria ja Hugo Pinedaa vastaan ja välissä tyrmäsi Troy Watersin päästäkseen iskemään myös WBC-liiton mestaruudessta. 18. syyskuuta 1999 hän kohtasi Oscar de la Hoyan ottelussa, jossa panoksena oli IBF:n ja WBC:n tunnustama välisarjan maailmanmestaruus, ja voitti 12-eräisen kamppailun pisteillä.
Heti seuraavaan otteluun Trinidad siirtyi painoluokkaa ylemmäs. WBA-liiton ylemmän välisarjan maailmanmestaruusottelussa Las Vegasin Caesars Palacessa 3. maaliskuuta vuonna 2000 hän voitti Atlantan olympialaisten kultamitalistin David Reidin kaikin tuomariäänin. Tätä titteliään hän puolusti Mamadou Thiamia, Fernando Vargasia ja William Joppya vastaan kunnes siirtyi jälleen painoluokkaa ylemmäs. 29. syyskuuta vuonna 2001 Madison Square Gardenissa Bernard Hopkinsia vastaan käydyssä ottelussa oli kyseessä WBC:n, WBA:n ja IBF:n tunnustama keskisarjan maailmanmestaruus. Kun 12 erää oli oteltu 1.43, tyrmäsi Hopkins Trinindadin yli 19 000 paikalla olleen silmäparin edessä.
Trinidad palasi kehiin seuraavan vuoden toukokuussa vastustajanaan Hacine Cherifi, jonka hän tyrmäsi neljännessä erässä. Lokakuussa hän voitti Ricardo Mayorgan ottelussa avoinna olleesta NABC:n keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi vuoden 2005 toukokuussa Winky Wrightille seuraavassa ottelussaan, jossa oli määrä ratkaista WBC-tittelin ykköshaastaja. Kaksi päivää tappionsa jälkeen Trinidad ilmoitti lopettavansa uransa. Trinidad kuitenkin pyörsi sanansa ja palasi kehään vuonna 2008 otellakseen moninkertaista maailmanmestaria Roy Jones Jr:ää vastaan. Jones käytti Titoa kahteen kertaan kanveesissa, mutta ottelu kesti täydet 12 erää ja voittajaksi julistettiin yksimielisesti Roy Jones Jr.