stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä > Henkilöiden muistomerkit

Muistomerkin Tampereelle ovat saaneet muun muassa vuorineuvos Emil Aaltonen, tukkukauppias Gustaf Fredrik Ahlgren, kirjailija Minna Canth, taidemaalari Gabriel Engberg, professori Pehr Adrian Gadd, teollisuusneuvos Kustaa Hiekka, runoilija Yrjö Jylhä, kirjailija Aleksis Kivi (Runoilija ja muusa), kauppaneuvos Fabian Klingendahl, kirjailija Väinö Linna (rintakuva ja reliefi), marsalkka Mannerheim, presidentti J. K. Paasikivi, kirjailija Frans Emil Sillanpää, liikemies Adolf Törngren, laulaja Olavi Virta, kansanedustaja Väinö Voionmaa, tehtailija Gustaf August Wasastjerna, hiihtäjä Lydia Wideman-Lehtonen ja valtiopäivämies Eino Sakari Yrjö-Koskinen. Kuvallisen muistolaatan ovat saaneet muun muassa arkkitehdit Erik Bryggman ja Wivi Lönn, kirjailija Eeva-Liisa Manner ja hävittäjälentäjä Hans Wind. Näsijärvellä vuonna 1929 tapahtuneen höyrylaiva Kurun haaksirikon uhrien muistoksi on useita muistomerkkejä.
Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä > Sara Hildénin taidemuseon veistospuisto

Sara Hildénin taidemuseon veistospuisto avattiin Särkänniemessä vuonna 1979 samanaikaisesti Tampereen kaupungin ylläpitämän taidemuseon kanssa. Veistospuistossa on parikymmentä taidemuseon kokoelmiin kuuluvaa veistosta. Eräs näkyvimmistä on Rauni Liukon Ruuhkaratikka (1973). Teoksia veistospuistossa on myös muun muassa Harry Kivijärveltä, Hannu Sireniltä, Bård Breivikiltä ja Kimmo Pyyköltä. Veistospuiston kohteet on luetteloitu taidemuseon artikkeliin.
Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä > Vuores

Tampereen Vuoreksessa on toteutettu taideohjelma Luonnon heijastumia, jonka tilaajana oli Tampereen kaupungin Vuores -hanke. Se oli esillä 2005 järjestetyssä ”Vuores – mahdollisuus taiteelle” -seminaarissa. Taideohjelma on toteutettu alueittain ja siihen kuuluu yli 50 toteutettua julkista teosta. Alueen kohteet ovat omassa luettelossaan.
Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä > Rantatunnelin ja Ratikan taideohjelmat

Tampereen rantatunnelin taideohjelmaan on kuulunut muun muassa Melutaidegalleria. Tampereen raitiotiehankkeella on oma taideohjelmansa. Ratikan kohteet ovat omassa luettelossaan.
Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä > Tampereen muistolaatat

Kappaleessa Taideteokset ja muistomerkit mainitaan vain sellaisia muistolaattoja, jotka ovat muistomerkin, muistopuun, muistokiven tai reliefin yhteydessä. Pelkät muistolaatat ovat omassa luettelossaan.
Taideteokset ja muistomerkit

Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia ja muistomerkkejä sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa tai Tampereen tilastoaluejaon mukaista tilastoaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
Seinämaalaukset Hiedanrannassa

Väliaikainen Hiedanranta on tunnettu katutaiteen kohde näyttävien seinämaalausten ja graffitien takia. Luettelossa esitellään alueen merkittävimpiä seinämaalauksia.
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Darthkekkonen |  | Hiedanranta | 61.5175°N, 23.6833°E | Lankinen, MattiMatti Lankinen | 2017 |  |
| Seinämaalaus Hiedanrannassa | Hiertämörakennus | Hiedanranta | 61.5172°N, 23.6843°E | Wild Drawing | 2017 |  |
| Seinämaalaus Hiedanrannassa | Hiertämörakennus | Hiedanranta | 61.5172°N, 23.6846°E | Ikonen, SallaSalla Ikonen | 2017 |  |
| Seinämaalaus, jossa Jari Niemelän kuva | (maalattu päälle 2018) | Hiedanranta | 61.5161°N, 23.6839°E | Schultz, SebastianSebastian Schultz | 2016 |  |
| Seinämaalaus, kujarotta |  | Hiedanranta | 61.5168°N, 23.6843°E | Fat Heat | 2018 |    |
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ Tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Betonimyllystä runon siivet / Lauri Viidan muistomerkki | Pispalanharjun ja Pispankadun välinen metsikkö, Pispalanharju 1 Ylä-Pispala | veistos tuhottu | Mäkinen, PerttiPertti Mäkinen | 1991 | 9.10.2023 | Teos joutunut tuhotyön kohteeksi, paloiteltu, silputtu ja myyty romuksi. |  |  |
| Kalapoika | Lampipuisto, Lounaantie 13 Viinikka | veistos tuhottu | Hietanen, UntoUnto Hietanen | 1957 | 9.10.2023 | Teos joutunut tuhotyön kohteeksi, silputtu ja myyty romuksi. |  |  |
| Kumiankka | Ratinanniemi ja Tampereen taidemuseon piha, Puutarhakatu 34 | poistettu kokoelmasta | Jaanisoo, VilluVillu Jaanisoo | 2011 (2003) | 2020 | Teos tuli elinkaarensa päähän |  |  |
| Nyt | Hervannan ammattioppilaitos, Hepolamminkatu 10 | Varastoituna (tilanne 2018) | Siren, HannuHannu Siren | 1983 |  |  |  |  |
| Piirileikki | Kämmenniemen päiväkodin katolla, Kämmenniemi, Paavolantie 2 | ? | Maasalo, AnttiAntti Maasalo | 1981 |  | Päiväkoti päätetty purkaa |  |  |
| Pöllö | Väinölän päiväkoti, Petsamo, Petsamonkatu 9 | Kissanmaan päiväkoti(?) | Haukkavaara, VeikkoVeikko Haukkavaara | 1972 |  | Päiväkoti suljettu |  |  |
| Tampereen lyhimmän kadun muistolaatta | Armonkallio, Helenankuja 4 | ? |  | 1996 |  |  |  |  |
Lurcher

Lurcher (iiriksi Luirsire) on brittiläinen vinttikoiraristeytys. Se tunnetaan myös nimillä mustalaiskoira (didycoy dog) ja salametsästäjänkoira (poacher's dog), minkä lisäksi joissain maissa sitä kutsutaan "irlanninvinttikoiraksi". Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis vertagus, millä kuitenkin alun perin viitattiin kelttienvinttikoiraan.
3/4 skotlanninhirvikoira, 1/4 collie
Ulkomuoto

Lurcher on yleensä "takkuisen" vinttikoiran näköinen. Usein siinä on vain yksi neljäsosa lammaskoiraa ja loput vinttikoiraa, koska moni risteyttää puolilammaskoiria puhtaiden vinttikoirien kanssa. Näin saadaan korostettua enemmän vinttikoiran ominaisuuksia. Näyttelytuomareiden silmissä lurcher näyttää sekarotuiselta eikä sillä näin ollen ole toivoakaan virallisen rodun asemasta. Toisaalta harrastajille sen työominaisuudetkin ovat paljon ulkomuotoa tärkeämpiä.
Lurcherista on olemassa myös pienempi muunnos.
Luonne ja käyttäytyminen

Risteytykseltä toivotaan lammaskoiran sisua ja älyä ja vinttikoiran nopeutta. Se on ystävällinen, tyyni, rakastava ja omanarvontuntoinen. Sitä sanotaan englanninvinttikoiraa avoimemmaksi ja ystävällisemmäksi.
Alkuperä

Lurcher on tunnettu 1600-luvulta lähtien. Sen nimitys tulee romanin kielen sanasta lur eli varas. Se jalostettiin pääsääntöisesti kaniini- ja jäniskoiraksi, mutta se pystyy metsästämään monenlaista riistaa. Aiempina vuosisatoina sitä pidettiin "laittomana rotuna" sekä salametsästäjien tai mustalaisten koirana. Vuonna 1790 Thomas Bewick kuvaili sitä: "Sen asenne on yrmeä, ja sen käytös josta se on saanut nimensä on synkkää ja kieroa." Kyseinen kirjoitus on kuitenkin kaukana nykyisestä rodusta, ja Mario Cantonin mukaan se olisi sopinut ennemminkin lurcherin omistajiin kuin koiriin itseensä.
Lurcher ei ole oikeastaan mikään koirarotu, koska nimitys voi viitata mihin tahansa koiraan, jonka toinen vanhemmista on vinttikoira ja toinen työkoira. Useimmiten risteytyksen emä on lammaskoira ja isä vinttikoira. Pienemmän muunnoksen takana voi olla joko bordercollie ja whippet tai shetlanninlammaskoira ja whippet. Joidenkin harrastajien mielestä ainoastaan vinttikoira x collie -risteytys on "aito" lurcher, mutta taustalla voi yhtä hyvin olla skotlanninhirvikoiraa, salukia, whippettiä, bedlingtoninterrieriä tai partacollieta - sekä viimeaikoina myös belgianpaimenkoira malinoisia ja australiankelpietä. Hieman erikoisempia risteytyksiä ovat olleet whippet ja airedalenterrieri sekä partacollie ja dobermanni - mutta tavanomainen yhdistelmä on edelleen vinttikoira ja paimenkoira. Hirvikoira-, bedlington- ja smithfield- taustaiset yksilöt eroavat huomattavasti vaikkapa whippet-, bull- ja partacollie- taustaisista.
Vuonna 1971 harrastajat alkoivat järjestää epävirallisia lurcher-näyttelyitä, ja nykyisin niitä pidetään vuosittain jopa 50. 5000 yksilön populaatiolla lurcher on yksi yleisimmistä koirista Britannian maaseudulla.
Joitain risteytyksiä:
coney dog: pienikokoinen variaatio, jonka taustalla ovat whippet ja joko border- tai bedlingtoninterrieri, erityisen suosittu Englannin Midlands'ssa
norfolkinlurcher: paikallisristeytys, jonka taustalla ovat collie ja vinttikoira
pitkäkarvainen collie ja englanninvinttikoira: yksi suosituimmista
kultainennoutaja ja englanninvinttikoira: erityisen suosittu Skotlannissa
Alkuperä > Lurcher Britannian ulkopuolella

Irakissa on jo pitkään teetetty salukin ja paikallisen lammaskoiran välisiä risteytyksiä, jotka tunnetaan nimellä luqi. Niitä käytetään ketun, jäniksen ja gasellin metsästykseen kivikkoisessa maastossa. Niitä arvostetaan erinomaisen hajuaistinsa vuoksi, joka toimii myös olosuhteissa joissa vainuaminen on vaikeaa. Lammaskoiran perimä on vaikuttanut siten, että luqi on tottelevaisempi kuin puhdasrotuinen saluki.
Etelä-Syyriassa arabit ovat jalostaneet pointteria käyttämällä variaation nimeltä zaghuri, tavoitteenaan parempi hajuaisti. Kurdit puolestaan risteyttävät keskenään salukia ja kurdilaista lammaskoiraa, ja tulosta kutsutaan nimellä khilasi. Tavoitteena on koira, joka on sekä hyvävainuinen että tottelevainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lurcher Wikimedia Commonsissa
Lurcher, jolla on paljon englanninvinttikoiran piirteitä
Englanninvinttikoira/ skotlanninhirvikoira/ bordercollie -lurcher
Lurcher, jolla on paljon skotlanninhirvikoiran piirteitä
Günter Grass

| Günter Grass |
| --- | --- |
 Günter Grass vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1927 Danzigin vapaakaupunki
Kuollut: 13. huhtikuuta 2015 (87 vuotta) Lyypekki, Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija, kuvataiteilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aikakausi:  1956–2013
Kirjallinen suuntaus: Vergangenheitsbewältigung
Esikoisteos:  Peltirumpu (1959)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Georg Büchner -palkinto (1965)   Nobelin kirjallisuuspalkinto (1999)  Asturian ruhtinattaren palkinto (1999)  
Aiheesta muualla
www.grass-stiftung.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Günter Grassin lapsuudenkotitalo Gdańskissa.
Günter Grass (alun perin Graß, saks. [ˈɡʏntɐ ˈɡʁas]; 16. lokakuuta 1927 Danzigin vapaakaupunki – 13. huhtikuuta 2015 Lyypekki, Saksa) oli toisen maailmansodan jälkeisen ajan huomattavimpia saksalaisia prosaisteja. Hän sai vuonna 1999 kirjallisuuden Nobelin palkinnon elämäntyöstään.
Grass oli koulutukseltaan kuvataiteilija, ja ensimmäiset kirjalliset työnsä hän teki samaan aikaan kuin piti ensimmäiset taidenäyttelynsä 1950-luvun puolivälissä. Grassin ensimmäinen romaani oli Danzig-trilogiaan kuulunut Peltirumpu (1959). Hyvin kuvallisella kielellä kirjoitettu teos teki hänet heti tunnetuksi, ja kirja olikin ensimmäisiä toista maailmansotaa käsitelleitä saksankielisiä romaaneja. Teoksen pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 1979.
Elämä > Tausta

Günter Grass syntyi danzigilaiseen kauppiasperheeseen. Hänen isänsä Willy Grass oli etninen saksalainen ja äiti Helene (o.s. Knoff) kašubialaista, puolalaista ja saksalaista perua. Toisessa maailmansodassa Grass otettiin aluksi 15-vuotiaana vapaaehtoiseksi työjoukkoihin ja värvättiin 17-vuotiaana marraskuussa 1944 Waffen-SS:ään, hänen pyrittyä ensin vapaaehtoisena sukellusvenelaivastoon. Grass määrättiin 10. SS-panssaridivisioona Frundsbergiin, jossa hän toimi lataajana panssarivaunussa, osallistuen taisteluihin romahdustilassa olleella itärintamalla nopeasti eteneviä Neuvostoliiton 1. Ukrainan rintaman joukkoja vastaan. Sodan päättyessä 8. toukokuuta 1945 Grassin yksikön onnistui kuitenkin antautua neuvostoliittolaisten sijaan Yhdysvaltain armeijalle nykyisen Tšekin alueella ja Grass oli yhdysvaltalaisten vankina vuoteen 1946.
Vuosina 1946–1947 Grass työskenteli kaivoksessa ja opiskeli Düsseldorfissa kivenhakkaajaksi. Tämän jälkeen hän opiskeli vuoteen 1952 grafiikkaa ja kuvanveistoa Düsseldorfin taideakatemiassa. Vuonna 1953 hän jatkoi opiskelua Berliinin taidekorkeakoulussa kuvanveistäjä Karl Hartungin oppilaana. Vuosina 1956–1959 hän työskenteli kuvanveistäjänä ja kirjailijana Pariisissa. Hän teki taidegrafiikkaa, kuvituksia muun muassa H. C. Andersenin satuihin sekä veistoksia. Grassin taidetta on ollut esillä muutamia kertoja Suomessakin.
Grass vietti puoli vuotta Kalkutassa 1986–1987. Hänen Intian-päiväkirjansa Häpeän kieli ilmestyi 1988.
Omat taustansa natsiajan SS-joukoissa Grass salasi vuosikymmeniä. Hän myönsi asian elokuussa 2006 ja kuvasi sitä nuoruuden erheeksi, jota on hävennyt ja katunut sittemmin kovin. Aikaisemmissa elämäkertatiedoissaan Grass oli kertonut toimineensa myös ilmatorjunta-apulaisena Luftwaffessa ja olleensa tavallinen Wehrmachtin rintamasotilas. Grassin tunnustus laukaisi Saksassa voimakkaan keskustelun hänen moraalikäsityksistään, vaikka hän oli jo aiemmin kertonut kannattaneensa kansallissosialismia teini-ikäisenä.
Elämä > Kannanottoja

Grass osallistui rauhanliikkeeseen ja politiikkaan Saksan sosiaalidemokraattisessa puolueessa. Hän tuki Willy Brandtia ja toimi muun muassa tämän taustakirjoittajana. Saksojen yhdistymisen aikana Grass paheksui sitä, miten Länsi-Saksa alisti itää.
Süddeutsche Zeitung julkaisi 4. huhtikuuta 2012 Grassin runon ”Was gesagt werden muss”, jossa Grass muun muassa sanoo ydinaseistetun Israelin olevan uhka maailmanrauhalle ja sen suunnittelevan ensi-iskua ”pyyhiäkseen iranilaiset maailmankartalta” Iranin epäillyn ydinasesuunnitelman vuoksi, sekä Saksan olevan osallinen tähän, toimittaessaan Israelille sukellusveneitä. Runo aiheutti israelilaisissa poliitikoissa voimakkaita reaktioita. Sitä arvostelivat muun muassa pääministeri Netanjahu ja ulkoministeri Liberman. Maan sisäministeri Eli Yishai esti Grassilta pääsyn Israeliin ja vetosi lakiin, joka estää entisiltä natseilta pääsyn maahan. Israelin Saksan-lähetystö kommentoi, että on eurooppalainen perinne syyttää juutalaisia rituaalimurhasta ennen pääsiäistä.
Viimeisessä antamassaan haastattelussaan 21. maaliskuuta 2015 espanjalaiselle El País -lehdelle Grass totesi:
»Yhdellä puolella on Ukraina, jonka tilanne ei ole parantumassa; Israelissa ja Palestiinassa asiat ovat menossa huonompaan suuntaan; amerikkalaisten jättämä katastrofi Irakissa, Isisin tekemät hirmutyöt ja Syyrian ongelma. Sota on kaikkialla; on vaarana, että teemme samat virheet kuin aikaisemminkin; joten ilman että tajuamme sitä, saatamme joutua maailmansotaan unessakävelijän tavoin.» 
()
Tuotanto

Grassin ensimmäiset kirjalliset tuotokset syntyivät vuosina 1956–1957, jolloin hän piti ensimmäiset taidenäyttelynsä Stuttgartissa ja Berliinissä. Ennen vuotta 1958 hän kirjoitti lähinnä lyhytproosaa, runoja ja näytelmiä.
Danzig-trilogiaan kuuluva Peltirumpu (1959) on Grassin ensimmäinen romaani ja samalla teos, joka toi hänet suuren yleisön tietoisuuteen. Siinä Grass käsittelee yhtenä ensimmäisistä saksankielisistä kirjailijoista toisen maailmansodan tapahtumia. Vuonna 1979 romaanin pohjalta tehtiin elokuva. Bremenin kirjallisuuspalkinnon palkintolautakunta olisi vuonna 1960 halunnut palkita hänet teoksesta, mutta osavaltion senaatti esti palkitsemisen, eikä palkintoa myönnetty lainkaan tuona eikä seuraavana vuonna.
Myös Grassin seuraava teos, niin ikään toisen maailmansodan Danzigiin sijoittuva kirja Kissa ja hiiri (1961), sai aikaan skandaaleita, sillä sekä kirjaa että sen elokuvasovitusta pidettiin siveettöminä. Danzig-trilogian kolmas teos, Koiranvuosia (1963), kertoo natsien rikoksista ja entisten natsien hyväksynnästä sodan jälkeen. Danzig-sarjan jälkeen hän kirjoitti Berliiniin sijoittuvat kaksi näytelmää ja yhden romaanin.
Monien Grassin teosten nimissä on tavallisia eläimiä: kissa, hiiri, rotta, kampela. Grass järjesti teostensa kääntäjille 1970-luvulta alkaen useita seminaareja, joissa käsiteltiin sanojen merkityksiä, oiottiin väärinkäsityksiä ja Grassin lukiessa kuunneltiin rytmiä.
Palkinnot ja tunnustukset

Grass sai lukuisia kirjallisuuspalkintoja ja huomionosoituksia, joista tärkeimpinä:
1965 Georg Büchner -palkinto
1999 Nobelin kirjallisuuspalkinto
1999 Asturian ruhtinattaren palkinto
2005 Berliinin Freie Universität -yliopiston kunniatohtori
Teokset > Proosa

Danzig-trilogia
Peltirumpu.  (Die Blechtrommel, 1959.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsingissä:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-20393-3  –  1. suom. Aarno Peromies, Otava 1961.
Kissa ja hiiri.  (Katz und Maus, 1961.)  Suomentanut Aarno Peromies. Helsinki:  Otava, 1962.
Koiranvuosia.  (Hundejahre, 1963.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1985.  ISBN 951-30-5422-5
Paikallispuudutus.  (Örtlich betäubt, 1969.)  Suomentanut Aarno Peromies. Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-1-01706-3
Aus dem Tagebuch einer Schnecke.  Darmstadt und Neuwied:  Luchterhand, 1972.
Kampela.  (Der Butt, 1977.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1979.  ISBN 951-30-4288-X
Kirjailijakokous.  (Das Treffen in Telgte, 1979.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1980.  ISBN 951-30-4970-1
Aivoituksia eli Saksalaiset kuolevat sukupuuttoon.  (Kopfgeburten oder die Deutschen sterben aus, 1980.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1982.  ISBN 951-30-5441-1
Rottarouva.  (Die Rättin, 1986.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1987.  ISBN 951-30-6482-4
Häpeän kieli.  (Zunge zeigen, 1988.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1989.  ISBN 951-30-9095-7
Kellosammakon huuto.  (Unkenrufe, 1992.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-31-0031-6
Avarammille aloille.  (Ein weites Feld, 1995.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1996.  ISBN 951-31-0701-9
Minun vuosisatani.  (Mein Jahrhundert, 1999.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1521-6
Ravunkäyntiä.  (Im Krebsgang, 2002.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2524-6
Sipulia kuoriessa.  (Beim häuten der Zwiebel, 2006.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-3845-5
Taikalaatikko.  (Die Box, 2008.)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4803-4
Unterwegs von Deutschland nach Deutschland. Tagebuch 1990.  Göttingen:  Steidl, 2009.  ISBN 978-3-86521-881-0
Grimmin sanat.  (Grimms Wörter, 2010)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Teos, 2015.  ISBN 978-951-851-541-1
Teokset > Runous

Die Vorzüge der Windhühner. Gedichte, Prosa und Zeichnungen (1956)
Gleisdreieck (1960)
Ausgefragt (1967)
Gesammelte Gedichte (1971)
Löytötavaraa lukuhaluttomille.  (Fundsachen für Nichtleser, 1997)  Suomentanut Oili Suominen. Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-1052-4  Alkuperäistekstin ensimmäinen versio, jossa kuvituksena tekijän maalaukset.
Letzte Tänze (2003)
Lyrische Beute (2004)
Dummer August (2007)
Was gesagt werden muss (2012)
Europas Schande (2012)
Eintagsfliegen (2012)
Poesiealbum 302. Wilhelmshorst: Märkischer Verlag, 2012. ISBN 978-3-943708-02-8.
Teokset > Näytelmät

Hochwasser. Ein Stück in zwei Akten (1956-1962)
Die bösen Köche. Ein Drama (1956)
Onkel, Onkel. Ein Spiel in vier Akten (1958)
Noch zehn Minuten bis Buffalo (1959)
Zweiunddreißig Zähne (1959)
Die Plebejer proben den Aufstand. Ein deutsches Trauerspiel (1966)
Kirjallisuutta

Aarnio, Ritva & Loivamaa, Ismo (toim.): Ulkomaisia nykykertojia 1.  Helsinki:  BTJ, 1998.  ISBN 951-692-437-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Günter Grass Wikimedia Commonsissa
Yle Elävä arkisto: Günter Grass kirjoitti sodanjälkeisestä syyllisyydentunteesta Saksassa
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Luutalahti

Luutalahti on kylä Joensuun kaupungin itäosassa Pohjois-Karjalassa noin 60 kilometriä Joensuun keskustaajamasta kaakkoon. Luutalahti oli aiemmin osa Tuupovaaran kuntaa, joka vuonna 2005 liitettiin Joensuun kaupunkiin. Tuupovaaran kirkonkylään matkaa on 16 kilometriä. Luutalahden postinumero on 82870.
Luutalahden naapurikyliä ovat entisen Tuupovaaran alueella Kokinvaara ja Öllölä sekä entisen Korpiselän alueella Mannervaara ja Hoilola. Luutalahden kylässä on Tarmo lähikauppa, jonka yhteydessä toimi aiemmin myös asiamiesposti. Kauppa lopetettiin 2006. Luutalahdella ja Mannervaaralla on yhteinen kylätoimikunta. Lisäksi Luutalahdessa toimii myös marttayhdistys.
Luutalahden koulupiiri perustettiin vuonna 1920. Koulu toimi aluksi kylän eri taloissa, kunnes vuonna 1949 valmistui oma koulurakennus. Koulu lakkautettiin vuonna 1980.
Historia

Ensimmäisen kerran Luutalahti mainitaan vuoden 1631 maakirjassa, jolloin kylässä oli seitsemän taloa. Vuonna 1723 taloluku oli laskenut viiteen, mutta 1736 taloja oli taas seitsemän.
Aiheesta muualla

Luutalahti (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Hakamies, Ulla ym.: Harmaat mökit ja ometat - punaiset tuvat ja perunamaat : Luutalahden kyläkirja. Tuupovaara-seura, 2003. ISBN 952-91-6592-7.