stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1990
Menestys > Heittolajit ja ottelut

Heittolajeissa suomalaisten menestysodotukset kohdistuivat lähinnä keihäänheittoon. Moukarinheitossa tosin Juha Tiainen pääsi finaaliin ja saavutti parhaan EM-sijoituksensa oltuaan yhdeksäs. Keihäänheiton karsinnassa yksikään suomalaismies ei ylittänyt karsintarajaa, mutta Seppo Räty ja Kimmo Kinnunen selvittivät tiensä finaaliin hieman yli 79 metrin heitoillaan.
Miesten keihäänheiton loppukilpailun alkua häiritsi ukkosmyrsky, jonka vuoksi kilpailu myös keskeytettiin noin puoleksi tunniksi. Kahden kierroksen jälkeen Räty ja Kinnunen olivat alle 80 metrin tuloksilla sijoilla seitsemän ja kahdeksan eikä kumpikaan pystynyt parantamaan kolmannella heitollaan. Kukaan ei kuitenkaan pystynyt ohittamaan suomalaisia, jotka siten pääsivät kolmelle viimeiselle heittokierrokselle. Räty paransi tulostaan jokaisella jäljellä olevalla heitolla, mutta ei aivan päässyt mitalisijalle jäätyään viidenneksi. Myös Kinnunen heitti parhaansa viimeisellä yrityksellä, mutta hänen sijoituksekseen jäi kahdeksas.
Naisten keihäänheitosta ei puuttunut dramatiikkaa. Karsinnassa ensin Heli Rantasen yli 59 metriä kantanut heitto liputettiin virheellisesti yliastutuksi eikä heittoa mitattu. Kilpailun tekninen johto myönsi lopulta Rantaselle ylimääräisen loppukilpailupaikan. Päivi Alafrantti puolestaan heitti kaksi yli 60 metrin karsintaheittoa, jotka kuitenkin lopulta tuomittiin mitättömiksi keihään tultua lappeelleen alas. Suomalaisten protestin ja videonauhojen tutkimisen jälkeen Alafranttikin hyväksyttiin ylimääräisenä loppukilpailuun, jossa siis nähtiin yhteensä 14 heittäjää.
Keihään loppukilpailussa ennakkosuosikki DDR:n Petra Felke joutui tyytymään hopeaan jäätyään maailmanennätyksestään yli 13 metriä ja kauden parhaastaankin yli 5 metriä. Päivi Alafrantti sen sijaan paransi viidennen kierroksen heitollaan ennätystään yli kaksi metriä ja voitti kilpailun 12 sentin erolla Felkeen. Tiina Lillak heitti karsinnassa yli 62 metriä mutta jäi finaalissa alle 59 metriin ja pistesijojen ulkopuolelle. Heli Rantasen sijoitus oli alun perin 13:s, mutta Felicia Tilean jäätyä kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä Lillakin ja Rantasen sijoitukset paranivat yhdellä.
Kymmenottelussa Petri Keskitalon menestystoiveet murenivat jo ensimmäisessä lajissa 100 metrin juoksussa, kun häntä jo aiemmin vaivannut jalkakramppi uusiutui. Keskitalo juoksi toki maaliin asti, mutta joutui keskeyttämään ottelun. Naisten seitsenottelun alku oli suomalaisittain yhtää murheellinen, kun avauslajissa 100 metrin aitajuoksussa Ragne Kytölä kaatui viimeisillä aidoilla ja joutui keskeyttämään. Myöskään Satu Ruotsalainen ei ollut terävimmässä kunnossaan, ja kun hän vielä jäi toisen ottelupäivän avaavassa pituushypyssä ilman tulosta, päätyi Ruotsalaisenkin kilpailu keskeytykseen.
Urheilijat lajeittain > Miehet

| Laji | Nimi | Kilpailu | Sijoitus | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 metriä | Turo Meriläinen | alkuerät | 27 | 10,73 |
| 400 metriä | Ari Pinomäki | alkuerät | 21 | 47,16 |
| 800 metriä | Ari Suhonen | alkuerät | 18 | 1.50,25 |
| 1 500 metriä | Jari Venäläinen | alkuerät | 16 | 3.41,23 |
| 5 000 metriä | Risto Ulmala | finaali | 6 | 13.25,08 |
| 5 000 metriä | Harri Hänninen | finaali | 8 | 13.28,22 |
| 10 000 metriä | Harri Hänninen | finaali | 19 | 29.07,53 |
| 110 metrin aidat | Antti Haapakoski | välierät | 11 | 13,78 |
| 110 metrin aidat | Kai Kyllönen | alkuerät | 19 | 14,09 |
| 400 metrin aidat | Vesa-Pekka Pihlavisto | alkuerät | 22 | 51,59 |
| 3 000 metrin esteet | Jörgen Salo | alkuerät | 17 | 8.27,98 |
| 20 kilometrin kävely | Kari Ahonen |  | 14 | 1.28.57 |
| 50 kilometrin kävely | Valentin Kononen |  | 6 | 4.03.07 |
| 50 kilometrin kävely | Kari Ahonen |  | - | keskeytti |
| korkeushyppy | Juha Isolehto | finaali | 10 | 224 |
| korkeushyppy | Matti Viitala | karsinta | 13 | 224 |
| seiväshyppy | Jani Lehtonen | finaali | - | ei tulosta   (karsinnassa 530) |
| seiväshyppy | Petri Peltoniemi | finaali | 8 | 540 |
| pituushyppy | Jarmo Kärnä | finaali | 5 | 795 |
| pituushyppy | Juha Kivi | karsinta | 14 | 770 |
| kiekonheitto | Mika Muukka | karsinta | 17 | 58,04 |
| kiekonheitto | Raimo Vento | karsinta | 19 | 57,32 |
| moukarinheitto | Juha Tiainen | finaali | 9 | 73,70 |
| moukarinheitto | Esa Jantunen | karsinta | 17 | 71,60 |
| keihäänheitto | Seppo Räty | finaali | 5 | 82,18 |
| keihäänheitto | Kimmo Kinnunen | finaali | 8 | 79,00 |
| keihäänheitto | Marko Hyytiäinen | karsinta | 20 | 75,88 |
| kymmenottelu | Kaj Ekman |  | 19 | 7415 |
| kymmenottelu | Petri Keskitalo |  | - | keskeytti |
Urheilijat lajeittain > Naiset

| Laji | Nimi | Kilpailu | Sijoitus | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 metriä | Sisko Hanhijoki | välierät | 9 | 11,54 |
| 100 metriä | Sanna Hernesniemi | alkuerät | 19 | 11,86 |
| 200 metriä | Sisko Hanhijoki | välierät | 12 | 23,42 |
| 400 metriä | Sonja Finell | alkuerät | 18 | 53,47 |
| 3 000 metriä | Päivi Tikkanen | finaali | 6 | 8.50,26 |
| 10 000 metriä | Päivi Tikkanen | finaali | - | keskeytti |
| maraton | Ritva Lemettinen |  | 9 | 2.39.42 |
| 400 metrin aidat | Tuija Helander | välierät | 9 | 56,04 |
| 400 metrin aidat | Anna Suurnäkki | välierät | 15 | 57,66 |
| 4 x 100 metriä | Sari Raumala   Sisko Hanhijoki   Sanna Hernesniemi   Marja Tennivaara | finaali | - | hylättiin |
| 4 x 400 metriä | Anna Suurnäkki   Tuija Helander   Satu Jääskeläinen   Sonja Finell | finaali | 8 | 3.32,84 |
| 10 kilometrin kävely | Sari Essayah |  | 5 | 45.10 |
| 10 kilometrin kävely | Mirva Hämäläinen |  | 23 | 55.52 |
| pituushyppy | Ringa Ropo | finaali | 8 | 676 |
| keihäänheitto | Päivi Alafrantti | finaali | 1 | 67,68 |
| keihäänheitto | Tiina Lillak | finaali | 9 | 58,80 |
| keihäänheitto | Heli Rantanen | finaali | 12 | 53,98 |
| seitsenottelu | Ragne Kytölä |  | - | keskeytti |
| seitsenottelu | Satu Ruotsalainen |  | - | keskeytti |
Pius II

| Pius II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Enea Silvio Piccolomini
Syntynyt: 18. lokakuuta 1405 Pienza, Sienan tasavalta
Kuollut: 14. elokuuta 1464 (58 vuotta) Ancona, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  19. elokuuta 1458
Paavius päättyi:  14. elokuuta 1464
Edeltäjä:  Calixtus III
Seuraaja:  Paavali II
Pius II:n vaakuna.
Pius II (18. lokakuuta 1405–14. elokuuta 1464), alk. Enea Silvio Piccolomini, oli paavina 19. elokuuta 1458 – 14. elokuuta 1464.
Elämäkerta

Paavi Pius II oli renessanssi-ihminen aidoimmillaan: lukenut, avarakatseinen ja kiintynyt antiikin kulttuuriin, luontoon ja matkustamiseen. Hän opiskeli Sienassa ja Firenzessä ja osallistui Baselin kirkolliskokoukseen (1431–1439). Ennen kuin hänet valittiin paaviksi, Enea Silvio Piccolomini matkusteli laajalti paavin lähettiläänä Euroopassa. Hän asettui Fredrik III:n hoviin Wieniin, missä hän sai sihteerin toimen. Hänestä tuli keisarin uskottu neuvonantaja. Piccolomini vietti ulkomailla yli 25 vuotta. Sienan katedraalin kirjastossa, Libreria Piccoliminissa, hänen veljenpoikansa (myöhempi paavi Pius III), tilaamat freskot kertovat hänen matkoistaan. Kuvissa nähdään hänet Sveitsin Baselissa, Skotlannissa ja Saksassa, hänen vihkimisensä kardinaaliksi ja paaviksi sekä hänet suorittamassa Katariina Sienalaisen pyhimykseksi julistamisen seremoniaa.
Piccolomini nousi vuonna 1450 Sienan piispaksi ja vuonna 1456 kardinaaliksi. Myös paavi Pius II:na hän teki eurooppalaista politiikkaa: hän sai Ranskan kuninkaan lieventämään paavinvastaisia määräyksiään, yllytti kuninkaita ja herttuoita varustamaan ristiretkeä turkkilaisia vastaan ja pyrki välittäjäksi rauhanneuvotteluissa Puolan ja preussilaisten välillä.
Hän julkaisi useita kaunokirjallisia teoksia: runoja, komedioita sekä eroottisen romaanin Eurialus ja Lucretia. Hän kirjoitti myös historianteoksia, muun muassa osittain omaelämäkerrallisen teoksen Fredrik III:sta.
Paavi Pius II oli syntynyt Pienzassa. Paaviksi valitsemisen jälkeen hän ryhtyi toteuttamaan suurisuuntaisia rakennussuunnitelmia synnyinkaupungissaan. Hän ei kuitenkaan nähnyt niiden toteutumista kuin osin, koska hän kuoli ennen niiden valmistumista.
Strasbourg

| Strasbourg Strassburg |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Strasbourg
 Koordinaatit: 48°34′48″N, 7°45′0″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Grand Est
Alueellinen yhteisö:  Alsace
Arrondissementti:  Strasbourg
Yhteishallintoalue:  Strasbourg-Ortenau
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jeanne Barseghian
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  78,26 km²
Väkiluku (2012):  274 394
 – Väestötiheys:  3 506,1 as./km²
 – Metropolialue:  764 013 (2 011)
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 strasbourg.eu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Strasbourg, hist. Strassburg, (ransk. Strasbourg, elsassiksi Strossburi, saks. Straßburg) on Collectivité européenne d’Alsacen pääkaupunki itäisessä Ranskassa. Se sijaitsee Reinin sivujoen Illin varrella, aivan Saksan rajan tuntumassa. Kaupungin asukasluku on 273 394 (2012) ja laajemman Ranskan-puoleisen metropolialueen 764 063 (2011). Lisäksi Strasbourg kuuluu vuonna 2005 perustettuun Ranskan ja Saksan yhteishallinnolliseen Strasbourg-Ortenaun hallintoalueeseen, jonka väkiluku on noin 900 000.
Strasbourgin historia ulottuu yli 2 000 vuoden päähän, minkä aikana se on toiminut tienristeyksenä ja rajakaupunkina eri valtakuntien välillä. Strasbourgin värikäs historia on jättänyt kaupungin arkkitehtuuriin vahvoja ranskalaisia ja saksalaisia piirteitä. Kaupungin historiallinen keskusta Grande Île on kuulunut Unescon ylläpitämään maailmanperintöluetteloon vuodesta 1988. Muita historiallisia kaupunginosia ovat muun muassa historialliseen keskustaan kuuluva Petite France sekä saksalaisvaikutteinen Neuestadt.
Strasbourg tunnetaan asemastaan useiden Euroopan unionin instituutioiden sekä kansainvälisten järjestöjen kokoontumispaikkana. Euroopan parlamentin virallisen päämajan lisäksi kaupungissa kokoontuvat muassa Euroopan neuvosto ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin. Strasbourgin yliopisto on Ranskan suurin, minkä lisäksi kaupungissa toimiviin kulttuuri-instituutioihin lukeutuvat muun muassa Opéra national du Rhin -kansallisooppera, Strasbourgin filharmoninen orkesteri ja Strasbourgin kansallisteatteri.
Maantiede > Sijainti ja ilmasto

Strasbourg on osa Itä-Ranskassa sijaitsevaa Alsacen aluetta, joka sijaitsee Reinjoen läntisellä puolella ja rajautuu pohjoisessa ja idässä Saksaan, etelässä Sveitsiin ja lännessä Lorrainen ja Franche-Comtén hallintoalueisiin. Strasbourgin historiallinen keskusta sijaitsee alle 1,5 kilometrin päässä Reinistä. Kaupunki sijaitsee Illjoen rannalla laaksoalueella, joka rajautuu lännessä Vogeeseihin ja idässä Saksan puolella sijaitsevaan Schwarzwaldin metsään. Reinin itäpuolella ovat muun muassa saksalaiset kaupungit Kehl ja Offenburg. Lähistöllä sijaitsevia ranskalaisia kaupunkeja ovat muun muassa Colmar ja Mulhouse.
Strasbourgissa vallitsee leuto mannerilmasto. Kesäkuusta syyskuun alkuun sijoittuvat kesäkuukaudet ovat lämpimiä ja sademäärä pysyy korkeana. Vuorokauden ylin keskimääräinen lämpötila laskee syksyllä voimakkaasti ja pakkaset yleistyvät kauden loppua kohden. Joulukuusta helmikuuhun ulottuvien talvikuukausien aikana lämpötilat jäävät hyvin mataliksi, mutta nousevat kevään saapuessa maaliskuusta lähtien.
Strasbourgin maantieteellinen sijainti Vogeesien ja Schwarzwaldin metsän välissä ilmenee heikentyneinä tuultenvoimakkuuksina. Heikon tuulen vuoksi ilmansaasteiden hajautuminen on alueella hidasta, minkä seurauksena sumuiset ilmat ovat etenkin talvella yleisiä. Saasteongelmia aiheuttaa Strasbourgissa erityisesti valtaväylien moottoriliikenne, mutta myös kaupunkialueella ja keskustassa.
Maantiede > Kulttuurimaantiede

Strasbourgin kaupungin asukasluku oli vuoden 2012 väestöarviossa yhteensä 274 394. Laajemman metropolialueen (ransk. aire urbaine) Ranskan-puoleisen alueen väkiluku oli vuonna 2011 yhteensä 764 013. Strasbourg on osa 1. tammikuuta 2015 perustetun 28 kuntaa käsittävästä laajemmasta hallintoalueesta (ransk. Strasbourg Eurométropole), jonka kokonaisväkiluku oli 477 502 (2011) ja yhteispinta-ala 315,93 neliökilometriä. Sen väestöstä 60 % asuu Strasbourgissa. Ranskan ja Saksan muodostaman Strasbourg-Ortenaun yhteishallintoalueen yhdistetty asukasluku on noin 900 000.
Historia > Varhaishistoria ja myöhäisantiikki

Varhaisimmat vakiintuneen asutuksen jäljet nykyisen Strasbourgin alueella ajoittuvat 1300-luvulle eaa. Keltit perustivat alueelle asutuksen 200-luvulla eaa. ja antoivat sille nimen Argentorate. Roomalaiset perustivat ajanlaskun alussa nykyisen Strasbourgin alueella sijainneelle saarelle etuvartioaseman nimeltä Argentoratum. Leiri tuhottiin ja jälleenrakennettiin useaan otteeseen ja sitä vahvistettiin muun muassa 300-luvulla rakennetulla kaksoismuurilla. Ill- ja Bruchejoen ympäröimä roomalaislinnoitus muodosti perustan myöhemmälle keskiaikaiselle kaupungille.
Rooman valtakunnan valta Reinin rannoilla heikkeni 300-luvulla toistuvien barbaariheimojen hyökkäysten seurauksena. Esimerkiksi alemannit hävittivät kaupungin vuonna 355 ja Attila vuonna 451. Klodvigin kääntyminen kristinuskoon mahdollisti Strasbourgin kaltaisten kaupunkien kukoistuksen hänen auktoriteettinsa alaisuudessa. 400-luvun lopulla frankit antoivat kaupungille nimen Strateburgum. 500-luvulta lähtien valtaansa vakiinnuttivat alueella muun muassa Strasbourgin piispat. Rooman valtakunnan heikentyminen näkyi myös kaupungin väkiluvun laskuna.
Historia > Keskiaika

Kaarle Kaljupää ja Ludvig Saksalainen antoivat kaupungissa vuonna 842 Strasbourgin valat pitääkseen veljensä Lothar I:n ulkona Kaarle Suuren valtakunnan jaosta. Seuraavana vuonna Strasbourgissa solmittiin Verdunin sopimus, joka sijoitti kaupungin Lotharingian kuningaskuntaan. Kaupunki päätyi 870 jälleen Ludvig Saksalaisen alaisuuteen. Strasbourgista tuli 900-luvulla osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa ja nautti samalla pitkästä vaurauden jaksosta saamiensa erioikeuksien turvin.
Keisari myönsi 900-luvun lopulla Strasbourgin piispalle määräysvallan kaupungissa, mikä johti kaupan ja kaupungistumisen elpymiseen alueella. 1100-luvun tienoilla kaupungin rakennukset suojattiin uudella linnoitetulla muurilla. Strasbourgin väkiluku kasvoi yhdeksi valtakunnan suurimmista, ja kaupungissa perustettiin samaan aikaan useita munkkikuntia, kuten fransiskaanit ja dominikaanit. 1200-luvulla kaupungin suojamuuria laajennettiin ja lisäksi rakennettiin muun muassa Ponts Couverts -tornit.
Filip Schwabenilainen myönsi Strasbourgille vapaakaupungin oikeudet vuonna 1201. Porvariston kasvava vaikutusvalta uhkasi piispan valtaa, mikä johti aseellisiin yhteenottoihin piispa Walter von Geroldseckin sekä Rudolf I Habsburgilaisen tukemien strasbourgilaisten välillä. Vuonna 1262 käyty Hausbergenin taistelu päätyi strasbourgilaisten voittoon, minkä seurauksena piispa menetti vaikutusvaltansa. Strasbourgista tuli 1262 vapaakaupunki Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa.
Strasbourgin historiaa sävyttivät 1300-luvulla erilaiset poliittiset pyörteet. Aatelisperheiden valtakamppailu johti vuonna 1332 sisällissotaan, minkä seurauksena valta päätyi lopulta kaupunkilaisille. Samana vuonna kaupungin keskustaan rakennettu kaupungintalo sekä muut myöhemmin rakennetut hallintorakennukset valvoivat vallan siirtymistä pois uskonnollisilta auktoriteeteilta. Mustan surman saavuttua alueelle 1300-luvulla juutalaisia vastaan suunnatut pogromit lisääntyivät, ja esimerkiksi 1349 kaupungissa poltettiin elävältä 2 000 juutalaista.
Kaupankäynti oli Strasbourgin taloudelle elintärkeää. Taloudellista hyötyä toivat muun muassa kaupungin autonominen asema keisarikunnassa, oikeus kantaa veroja ja lyödä rahaa, sekä strateginen sijainti kauppareittien varrella. Strasbourgin katedraalin torni valmistui 1439 ja siitä tuli samalla kristikunnan korkein rakennus. Strasbourgissa samoihin aikoihin asunut Johannes Gutenberg kehitti ensimmäisen painokoneen. Pian sen jälkeen Strasbourgista tuli merkittävä painatuskeskus, mikä houkutteli kaupunkiin lisää intellektuelleja ja artisteja. Kaupungin saarinen osa ympäröitiin kokonaisuudessaan suojamuurilla.
Historia > Kohti uutta aikaa

Strasbourgissa vaikuttaneisiin uutta kirjapainotekniikkaa hyödyntäneisiin humanisteihin lukeutuivat muun muassa Jakob Wimpfeling, Johann Geiler von Kaisersberg ja Sebastian Brant. Uskonpuhdistus saapui seudulle samoihin aikoihin ja Martti Lutherin teesit naulattiin Strasbourgin katedraalin oviin 1519. Strasbourg omaksui uskonpuhdistuksen 1525 ja virallisesti se liittyi protestanttisten kaupunkien joukkoon Augsburgin tunnustuksen myötä 1532. Strasbourgista tuli samalla yksi protestanttisuuden keskittymistä alueella, kun muualla Alsacessa väestön enemmistö säilyi katolilaisina. Tärkeimpiä Strasbourgissa vaikuttaneita uskonpuhdistajia olivat Wolfgang Capito, Martin Bucer, Matthäus Zell, Johannes Sturm ja Kaspar Hedio.
Strasbourgin katedraalin käyttö jaettiin 1592 katolilaisten ja protestanttien välillä, joiden joukosta valittiin kustakin piispa. Yhteenotot eri uskon edustajien välillä kuitenkin kiihtyivät, ja 1604 katolilainen Kaarle III nousi ainoana piispaksi. Modernien puolustuslinnoitusten takana sijainnut Strasbourg pysyi kolmikymmenvuotisen sodan aikana puolueettomana eikä joutunut muiden seudun kaupunkien tavoin ruotsalaisten hävittämäksi. Alueella liikkuneissa ruotsalaisarmeijoissa palveli myös suomalaisista koottuja rykmenttejä. Keisari Ferdinand II sai Strasbourgilta lupauksen pysyä konfliktissa puolueettomana, mitä vastaan kaupungille myönnettiin oikeus perustaa yliopisto.
Historia > Vapaakaupungista osaksi Ranskaa

Westfalenin rauhassa 1648 Habsburgit menettivät Alsacessa sijainneita alueitaan Ranskalle, mutta Strasbourg säilyi edelleen vapaakaupunkina osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Strasbourg antautui Ranskan kuningas Ludvig XIV:n joukoille 30. syyskuuta 1681 kahden päivän piirityksen jälkeen, minkä seurauksena kaupunki liitettiin Ranskaan. Strasbourgista tuli merkittävä valtakunnan raja-alueita suojaava varuskuntakaupunki. Neuvottelut kuninkaan ja strasbourgilaisten välillä johtivat entisen vapaakaupungin tiettyjen oikeuksien säilyttämiseen erityisesti poliittisella, hallinnollisella ja uskonnollisella tasolla.
Ranskaan liittämisen jälkeen Strasbourgista tehtiin Alsacen provinssin pääkaupunki, minkä lisäksi siitä tuli uuden rajan myötä jälleen rajakaupunki ja merkittävä rajanylityspaikka Reinjoen toisella puolella sijainneille saksalaisalueille. Ranskalainen sotilasarkkitehti Sébastien Le Prestre de Vauban ryhtyi parantamaan kaupungin puolustuksia ja lisäsi siihen uusia elementtejä, kuten Strasbourgin linnoituksen ja Barrage Vauban -patorakennelman. Suuren varuskunnan länsäolo kaupungissa näkyi myös esimerkiksi parakkirakennuksina, minkä lisäksi rakennettiin muun muassa sotilassairaala, kuvernöörin virka-asunto sekä asevarasto.
Kaupungissa säilyi edelleen protestanttinen enemmistö. Strasbourgin yliopisto kasvoi ja ulkomailta tulleiden opiskelijoiden joukossa oli muun muassa saksalaisia, hollantilaisia ja englantilaisia. 1732–1742 Strasbourgin piispalle rakennettu Palais Rohan edusti uutta ranskalaista tyyliä kaupungissa, ja sitä täydensivät lukuisat yksityiskartanot. Kaupunkiin sekä muurien ulkopuolelle rakennettiin myös puistokatuja. Arkkitehti Jacques François Blondel lähetettiin Strasbourgiin ratkomaan muun muassa kaupungin laajenemisen seurauksena syntyneitä liikenne- ja terveysongelmia.
Historia > Vallankumouksesta 1800-luvulle

Ranskan vallankumouksen vaikutukset 1789 näkyivät myös Strasbourgissa: väkijoukko hyökkäsi kaupungintalolle Pariisissa tapahtuneen Bastiljin valtauksen jälkeen ja kirkollinen omaisuus takavarikoitiin. Vallankumouksen seurauksena erityisesti julkiset alueet ja kirkot kokivat hävitystä, minkä lisäksi suuria kartanoita ja rakennuksia hylättiin. Jännitteet kasvoivat jälleen 1792, kun Ranska päätyi sotaan Preussia ja Itävaltaa vastaan. 26. huhtikuuta Claude Joseph Rouget de Lisle sävelsi kaupungin pormestarin pyynnöstä Reinin armeijan kunniaksi Marseljeesina tunnetun hymnin.
Vallankumousta seurannut Terrorin aika näkyi Strasbourgissa muun muassa uskontojen kieltämisenä. Kaupungin katedraalin torni selvisi vallankumousajasta, kun strasbourgilaiset kiinnittivät siihen suuren fryygialaismyssyn uuden tasavallan kunniaksi. 1797 Ranskan armeija ylitti Reinin ja valtasi saksalaiset Kehlin ja Offenburgin kaupungit, mitä seurasi uuden sillan rakentaminen joen yli ja uudistukset aluehallinnossa. Napoleonin sotien aikana kaupunkia piiritettiin kolme kuukautta, minkä lisäksi kaupungissa puhkesi pilkkukuume-epidemia. Välit katolilaisten ja protestanttien välit kuumenivat jälleen 1818.
Strasbourgin sijainti Reinin varrella teollisen vallankumouksen käynnistyessä toi lisää kehitystä. Taloudellisen toiminnan saralla painoarvoa saivat erityisesti kaupankäynti ja rahoitus. Kaupungin modernisaatioon kuului muun muassa kaasuvalaistuksen käyttöönotto, minkä lisäksi esimerkiksi julkisille kaduille lisättiin katukivetys ja viemäriverkostoa laajennettiin. Strasbourgin yhteydet Pariisiin paranivat Reinin–Marnen kanavan valmistumisen myötä, minkä lisäksi ratayhteys kaupunkien välillä avattiin 1847. Strasbourgin liikekeskusta siirtyi vanhastakaupungista pohjoiseen kaupunginosaan.
Historia > Saksan–Ranskan sodasta ensimmäiseen maailmansotaan

Strasbourg antautui kaupunkia Saksan–Ranskan sodan aikana piirittäneille preussilaisjoukoille 28. syyskuuta 1870. Sodan päättäneen Frankfurtin rauhan seurauksena Strasbourg liitettiin 1871 Saksan keisarikuntaan ja siitä tehtiin muodostetun Elsass-Lothringenin valtakunnanmaan pääkaupunki. Strasbourgin strategisen sijainnin vuoksi viranomaiset tukivat saksalaisten muuttoa kaupunkiin varmistaakseen sen uskollisuuden mahdollisissa vihamielisyyksissä Ranskan kanssa. Strasbourgin väkiluku kohosi saksalaisperheiden ja maalta suuntautuvan muuton seurauksena lähelle 100 000:ta.
Saksalaisviranomaiset päättivät laajentaa kaupunkia vanhojen kaupunginmuurien ulkopuolelle. Voimakkaita uusklassismia edustaneita piirteitä omaksunut Neustadtin kaupunginosa, johon vaikuttivat muun muassa arkkitehdit Jean Geoffroy Conrath ja August Orth, kolminkertaisti kaupungin pinta-alan. Yksi tärkeimmistä rakennuskomplekseista oli uuden yliopiston kampusalue, jonka tarkoitus oli nopeuttaa alueen saksalaistamista. Kaiserplatz-aukio (nykyään Place de la République) rakennettiin osoittamaan nuoren keisarikunnan mahtia ja aukion laidoille rakennettiin myös useita hallintorakennuksia.
Strasbourgin historiallisen keskustan Grande Îlen sodan pommituksissa kokemia vaurioita korjattiin sodan jälkeen suoritetuissa mittavissa kunnostustöissä. Kaupunginosan nykyaikaistamisohjelman Grande-Percéen aloittivat saksalaiset 1900-luvun alussa. Ohjelman tarkoituksena oli raivata aluetta purkamalla vanhoja rakennuksia ja samalla helpottaa kulkuyhteyksiä eteläiseen kaupunginosaan. Vuoteen 1918 mennessä kehitysohjelmasta saatiin kuitenkin toteutettua lopulta ainoastaan yksi osuus, loput suunnitelmasta panivat ranskalaiset täytäntöön 1950-luvulla ilman suuria muutoksia.
Historia > Maailmansotien välinen aika

Ensimmäisen maailmansodan aikana käydyt taistelut eivät koskettaneet Strasbourgia ja kaupunki säästyi sotatoimilta. Sodan jälkeen solmittu Versaillesin rauhansopimus vahvisti kaupungin liittämisen jälleen Ranskaan. Ongelmia kuitenkin syntyi muun muassa hallinnollisissa ja kielellisissä kysymyksissä, ja seurauksena oli, että ranskalaisviranomaiset tukahduttivat paikalliskulttuurin osittain. Maailmansotien välisenä aikana palautunutta hyvinvoinnin tasoa nosti erityisesti kaupungin sijainti rajakaupunkina ja lähellä satamaa.
Strasbourgin kaupunkisuunnitelmallinen kehitys jatkui ranskalaisvallan alla ja ennen vuotta 1918 aloitetut projektit kuten Grande-Percée etenivät 1920- ja 1930-luvulla. Saksalaisvallan aikana asetettuja rakennussäädöksiä pidettiin aiempia tehokkaampina ja ne pidettiin sodan jälkeen voimassa. Maailmansotien välillä toteutettiin lisäksi erilaisia sosiaalisten asuntojen tuotanto-ohjelmia. Rakennussäädösten lieventyminen koskien rakentamista muurien rajoissa helpotti lisäksi kaupungin leviämistä muurien ulkopuolelle sekä sen esikaupunkialueiden yhdistämistä.