stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muumipeikko ja pyrstötähti
Kirjallisuutta

Jansson, Tove: Muumipeikko ja pyrstötähti.  (Kometjakten, 1946; uudistettu laitos Kometen kommer, 1968.) Suomentanut Laila Järvinen. Suomennoksen tarkistanut Päivi Kivelä. 23. painos (1. painos 1955)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36416-1
Näytelmäversio Mumintrollet och kometen sai ensi-iltansa Svenska Teaternissa joulukuussa 1949 Vivica Bandlerin ohjaamana.
Jenny Paulaharju

Paulaharju kuvattuna vuonna 1928. (Museovirasto: Kansatieteen kuvakokoelma; Samuli Paulaharjun kokoelma.)
Jenny Olivia Paulaharju (o.s. Simelius, 7. marraskuuta 1878 Paavola – 5. syyskuuta 1964 Oulu) oli suomalainen kuurojen koulun opettaja ja kansanperinteen kerääjä.
Jenny Paulaharjun vanhemmat olivat lukkari Josef (Juuso) Simelius ja Jenny Teodora Stenbäck. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1899 ja suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon Jyväskylän opettajaseminaarissa 1900 sekä kuurojenopettajan tutkinnon Kuopiossa 1901.
Jenny Paulaharju toimi opettajana Oulun kuurojen koulussa 1906–1945. Hän oli naimisissa vuodesta 1919 opettaja, kirjailija ja kansanperinteen kerääjä Samuli Paulaharjun kanssa ja matkusti tämän kanssa 1920- ja 1930-luvuilla kansanperinteen keruumatkoilla Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa.
Teoksia

Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliitto – Vuosikirja 1939 - 1945.  (Vuosikirjassa on julkaistu Jenny Paulaharjun kirjoittama artikkeli Kotanaisen asema perheessä)  Oulu:  Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliitto, 1939–1945.
Paulaharju, Jenny: Äitini suvun tarina.  (Esipuheen kirjoittanut Martti Simojoki)  WSOY, 1966.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Simojoki, Aili: Samulin rinnalla.  Kuopio:  Kustannuskiila, 1987.  ISBN 9516572030
Paulaharju, Marjut: Jenny Paulaharju - Maankiertäjän perintö.  Helsinki:  SKS Kirjat, 2022.  ISBN 9789518582888
Paulaharju, Marjut: Kulkijan matkassa: Jenny Paulaharjun kuvauksia keruumatkoilta.  Helsinki:  BoD - Books on Demand, 2022.  ISBN 978-952-80-6204-2
Jenny Paulaharjun lehtiartikkeleita:
Perhon Mehtä-Poranen. Tarinaa Pilven veikosta, Kansan kuvalehti, 03.01.1930, nro 1, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Poron maito ja juusto, Suomen Kuvalehti, 17.12.1934, nro 51-52, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Lai Ching-te

| Lai Ching‑te 賴清德 |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (2024).
Kiinan tasavallan presidentti
 20. toukokuuta 2024–  
Varapresidentti:  Hsiao Bi-khim
Edeltäjä:  Tsai Ing-wen
Kiinan tasavallan varapresidentti
 20.5.2020 – 20.5.2024  
Presidentti:  Tsai Ing-wen
Edeltäjä:  Chen Chien-jen
Seuraaja:  Hsiao Bi-khim
Kiinan tasavallan pääministeri
 8.9.2017 – 14.1.2019  
Presidentti:  Tsai Ing-wen
Edeltäjä:  Lin Chuan
Seuraaja:  Su Tseng-chang
Tainanin pormestari
 2010–2017  
Edeltäjä:  Hsu Tain-tsair
Seuraaja:  Li Meng-yen
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1959 (ikä 65) Wanli, Taiwan
Kansalaisuus:  taiwanilainen
Ammatti:  lääkäri, poliitikko
Puoliso:  Wu Mei-ju
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  DPP
Lai Ching-te (kiin.: 賴清德; pinyin: Lài Qīngdé, s. 6. lokakuuta 1959, myös William Lai) on taiwanilainen lääkäri ja poliitikko, joka on vuodesta 2024 lähtien toiminut maansa presidenttinä. Aikaisemmin hän on toiminut Taiwanin varapresidenttinä ja pääministerinä. Hän edustaa demokraattista edistyspuoluetta (DPP).
Tausta

Lai syntyi vuonna 1959 Wanlin kylässä. Hänen isänsä oli ammatiltaan kaivostyöläinen. Hän opiskeli lääketiedettä Kansallisessa Cheng Kung -yliopistossa, jossa hän lopulta väitteli tohtoriksi. Lisäksi hänellä on lääketieteen kandidaatin tutkinto Taiwanin kansallisessa yliopistosta sekä terveystieteiden maisterintutkinto Harvardista.
Kiinalaisen nimensä rinnalla Lai käyttää myös länsimaista nimeä William Lai.
Poliittinen ura

Lai valittiin Taiwanin parlamenttiin ensimmäisen kerran 1998. Hänen vaalipiirinsä on Tainan ja hänet valittiin uudelleen kolme kertaa. Citizen Congress Watch nimesi Lain parhaaksi parlamentaarikoksi.
Vuonna 2010 Lai valittiin Tainanin pormestariksi 60,4 %:n ääniosuudella. Hänestä tuli yksi Taiwanin suosituimmista pormestаreista, ja hänet valittiin 2014 selvällä erolla jatkokaudelle, vaikka hän kampanjoi vaaleja varten hyvin vähän.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Lai erosi pormestarin virastaan vuonna 2017, kun presidentti Tsai Ing-wen nimitti hänet pääministeriksi.
Lai ehdotti pääministerinä 2019, että englannista pitäisi tulla kiinan rinnalla Taiwanin toinen virallinen kieli viimeistään vuonna 2019. Vuonna 2019 Lain hallitus kuitenkin kaatui demokraattisen edistyspuolueen eli DPP:n surkean kuntavaalituloksen takia. Taustalla oli muun muassa joitakin vastustusta herättäneitä ehdotuksia. Hallituksen työlait heikensivät työntekijöiden oikeuksia, ja esimerkiksi työnantajat pystyvät jatkossa joillakin aloilla vaatimaan työntekijöitään olemaan jopa 12 päivää työvuorossa ilman vapaapäiviä. Lain mukaan työntekijöiden pitäisi ajatella pidempien työtuntien olevan ”hyvien tekojen tekemistä”.
Poliittinen ura > Taiwanin varapresidenttinä

Helmikuussa 2020 Lai osallistui Valkoisessa talossa järjestettyyn rukousaamiaiseen, mikä oli ensimmäinen kerta, kun Kiinan tasavallan varapresidentti on osallistunut vastaavaan diplomaattiseen tapahtumaan sitten Yhdysvaltojen ja Taiwanin diplomaattisten suhteiden päättymisen vuonna 1979.
Lai pyrki vuonna 2020 DPP:n presidenttiehdokkaaksi, mutta hän hävisi puolueen esivaalit Tsai Ing-wenille. Lai ei ollut kovinkaan suosittu nuorten eikä naisten keskuudessa. Tsai pyysi kuitenkin Laita mukaan vaalikampanjaan varapresidenttiehdokkaaksi. Tsai voitti vuoden 2020 presidentinvaalin, ja Laista tuli Taiwanin varapresidentti.
Marraskuussa 2022 presidentti Tsai Ing-wen jätti paikkansa DPP:n puheenjohtajana puolueen paikallisvaaleissa saaman huonon tuloksen vuoksi. Lai ilmoittautui mukaan puheenjohtajakisaan, mutta hän oli ainoa ajoissa mukaan ilmoittautunut ehdokas, joten hänet valittiin yksimielisesti 15. tammikuuta 2023.
Poliittinen ura > Taiwanin presidentiksi

DPP nimesi huhtikuussa 2023 Lain vuoden 2024 presidentinvaalien ehdokkaakseen. Marraskuussa 2023 hän valitsi varapresidenttiehdokkaakseen Taiwanin epävirallisen suurlähettilään Yhdysvalloissa, Hsiao Bi-khimin, jonka valintaa oltiin povattu jo pidemmän aikaa.
Lai valittiin uudeksi presidentiksi tammikuussa 2024 hänen saatuaan 40 % äänistä. Lain kilpakumppanit, Hou Yu-ih ja Ko Wen-je, myönsivät tappionsa jo vaali-iltana. Lain virkaanastujaiset pidettiin 20. toukokuuta 2024.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Lain katsotaan edustavan pan-vihreän liiton syvää päätyä, koska hän kannattaa Taiwanin itsenäisyyttä. Hän on sittemmin siirtynyt maltillisempaan suuntaan, etenkin presidentinvaalikampanjansa aikana, ja kertonut haluavansa säilyttää status quon eikä ole sanonut ajavansa itsenäisyyttä eikä Kiinojen yhdistymistä.
Lai on kertonut olevansa kiinnostunut vahvistamaan Taiwanin suhteita Yhdysvaltoihin ja muihin liberaaleihin demokratioihin. Kiinan kommunistinen puolue on kutsunut Laita ”sodan yllyttäjäksi” ja ”häiriköksi”.
Yksityiselämä

Lai on naimisissa Wu Mei-jun kanssa. Parilla on kaksi poikaa.
Kunnianosoituksia

Sun Yat-senin ritarikunta (Taiwan, 2024)
Suotuisten pilvien ritarikunta (Taiwan, 2024)
Lähde:
Andižanin alue

| Andižanin alue |
| --- | --- |
 Andižaninin suurmoskeija.
 Alueen sijainti Uzbekistanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Andižan
Pinta-ala:  4 300 km²
Väkiluku (2024):  3 394 400
Andižanin alue (uzb. Andijon viloyati) on hallintoalue Uzbekistanin itäosassa. Sen keskus on Andižanin kaupunki. Alueen pinta-ala on 4 300 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 3 394 400 vuonna 2024.
Maantiede, ilmasto ja luonto

Andižanin alue sijaitsee Ferganan laakson itäosassa. Se rajoittuu koillisessa ja kaakossa Kirgisiaan, lounaassa Ferganan alueeseen ja luoteessa Namanganin alueeseen. Länsiosa on tasankoa ja itäosa Fergana- ja Alaivuorten reuna-aluetta. Alue on altis maanjäristyksille.
Seudulla vallitsee kuiva mannerilmasto. Talvet ovat leutoja ja kesät kuumia. Keskilämpötila on tammikuussa –3 ja heinäkuussa 27,3 astetta. Vuotuinen sademäärä on 200–250 millimetriä. Qoradaryon ja sen sivujokien vettä käytetään kanavien ja Andižanin tekojärven avulla maatalouden keinokasteluun.
Suurin osa pinta-alasta on maatalouskäytössä. Luonnonvarainen kasvillisuus koostuu lähinnä ruoho- ja heinäkasveista. Vuorten rinteillä kasvaa pistaasi- ja mantelipuita. Eläinkuntaan kuuluvat matelijat, jyrsijät, linnut ja lampien kalalajit. Suden, ketun ja villisian kaltaiset villieläimet ovat harvinaisia.
Hallinnollinen jako ja asutus

Vuonna 1941 perustettuun alueeseen kuuluvat Andižanin ja Xonobodin aluetasoiset kaupungit sekä 14 piirikuntaa: Andižan, Asaka, Baliqchi, Boʻston, Buloqboshi, Izboskan, Jalаquduq, Marhamat, Oltinkoʻl, Paxtaobod, Qoʻrgʻontepa, Shahrixon, Ulugʻnor ja Xoʻjaobod. Muut kaupungit ovat suuruusjärjestyksessä Shahrixon, Asaka, Paxtaobod, Qorasuv, Qoʻrgʻontepa, Poytugʻ, Oxunboboev, Xoʻjaobod ja Marhamat. Taajamia on 79 ja maaseutuasutuksia 455.
Asukkaat ovat etupäässä uzbekkeja (93 %). Lisäksi on muun muassa kirgiisejä (3 %), tadžikkeja (1 %) ja venäläisiä (1 %). Kaupunkiväestön osuus oli 52 prosenttia vuonna 2024.
Historia

Alue kuului 1700- ja 1800-luvuilla Kokandin kaanikuntaan. Venäjän joukot valloittivat sen vuonna 1876. Vuodesta 1920 lähtien alue kuului Turkestanin autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja vuodesta 1924 Uzbekistanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan.
Talous ja liikenne

Andižanin alueen pääelinkeinot ovat teollisuus ja maatalous. Alueella on liikenneväline-, tekstiili-, elintarvike- ja kemian teollisuutta. Lisäksi tuotetaan öljyä ja maakaasua.
Viljelysmaata on 217 300 hehtaaria, josta noin 40 prosenttia tuottaa viljaa ja runsas kolmannes puuvillaa. Lisäksi viljellään perunaa, vihanneksia, hedelmiä ja rehua. Laidunmaata on vähän, ja karjatalous on erikoistunut etupäässä maidon tuotantoon. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.
Alueelta on maantie- ja rautatieyhteydet Ferganaan, Namanganiin, Kokandiin ja Kirgisiaan. Andižanissa on kansainvälinen lentoasema.
Kulttuuri

Andižanissa on yliopisto ja neljä korkeakoulua. Kuyganyorin taajamassa toimii viljan ja palkokasvien viljelyn tutkimuslaitos. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutu- sekä kirjallisuus- ja taidemuseo, Andižanin musiikkinäytelmä- ja komediateatteri, nuorisoteatteri ja nukketeatteri. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun lopulla rakennettu Andižanin suurmoskeija minareetteineen ja madrasoineen, Otaqoʻzin madrasa Paxtaobodissa sekä Shahrixonin naapurustomoskeijat ja -madrasat. 1900-luvun alussa pystytetty Ahmadbekhojan talo Andižanissa on yksi ensimmäisistä modernin kansallisen tyylin edustajista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Andižanin alueen kotisivut
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm
Puerto Plata

| Puerto Plata |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Puerto Platan provinssin sijainti kartalla.
Valtio:  Dominikaaninen tasavalta
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Puerto Plata
Pinta-ala:  1 806 km²
Väkiluku (2022):  338 355
 – väestötiheys:  189 as./km²
Provinssin pääkaupunki Puerto Plata.
Puerto Plata on Dominikaanisen tasavallan provinssi, joka sijaitsee maan pohjoisosassa. Puerto Platan pinta-ala on 1 806 neliökilometriä, ja sen väkiluku oli vuoden 2022 väestölaskennan mukaan 338 355 henkilöä. Provinssin pääkaupunki on Puerto Plata. Provinssin muista kaupungeista Sosúa, Cabarete sekä Playa Dorada ovat matkailijoiden suosiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puerto Plata Wikimedia Commonsissa
Dominikaanisen tasavallan provinssit
Azua
Baoruco
Barahona
Dajabón
Duarte
Elías Piña
El Seibo
Espaillat
Hato Mayor
Hermanas Mirabal
Independencia
La Altagracia
La Romana
La Vega
María Trinidad Sánchez
Monseñor Nouel
Monte Cristi
Monte Plata
Pedernales
Peravia
Puerto Plata
Samaná
Sánchez Ramírez
San Cristóbal
San José de Ocoa
San Juan
San Pedro de Macorís
Santiago
Santiago Rodríguez
Santo Domingo
Valverde
Distrito Nacional
Juho Angervo

Juho Mauri Angervo (29. heinäkuuta 1904 Helsinki – 28. elokuuta 1965 Tukholma) oli suomalainen filosofian tohtori, säätieteilijä ja säveltäjä.
Angervon vanhemmat olivat lääkintäeversti Vilho Angervo ja Anna Maria von Köthen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1924, tohtoriksi Berliinin Friedrich-Wilhelms-Universitätistä 1930 sekä Suomessa lisensiaatiksi 1947 ja tohtoriksi 1948. Angervo opiskeli myös Helsingin musiikkiopistossa 1920–1928 sekä ulkomailla Wienissä 1926 ja Berliinissä 1928–1930.
Angervo oli Ilmatieteellisessä keskuslaitoksessa vt. vanhempana apulaisena 1924–1928, vt. osastonjohtajana ja vanhempana apulaisena 1931–1947 sekä osastonjohtajana vuodesta 1947 alkaen. Hän oli myös muusikko ja säveltäjä.
Juho Angervo oli naimisissa vuodesta 1933 Emilie Elisabeth Hannulan kanssa. Heidän lapsiaan ovat näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja Sointu Angervo ja viulisti-kapellimestari Ari Angervo.
Teoksia

Nimellä J. M. Angervo:
Einige Formeln für die numerische Vorausbestimmung der Lage und Tiefe der Hoch- und Tiefdruckzentra. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 28, 10. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1928
Entwicklung der Funktionen in Partialproduktreihen, Friedrich-Wilhelms-Universitätin väitöskirja. Berlin 1930
Ohjeita sääsähkösanomien laatimista varten. Valtion meteorologisen keskuslaitoksen ohjeita ja tiedonantoja, Helsinki 1931, 3. painos 1939
Eri säätilojen ilmoista. Helsinki 1932
Pyörremyrskyistä, erikoisesti 4 p:nä elok. 1932 maassamme raivonneista. Helsinki 1932
Vesihöyryn tiivistystulosten (hydrometeorien) ja eräiden läheisten ilmiöiden määritelmät : (kansainvälisen komitean ehdoitus polaarivuodeksi 1932-33) ; suomeksi toimittanut ja Suomen oloihin sovittanut J. M. Angervo. Valtion mereorologisen keskuslaitoksen ohjeita, Helsinki 1932
Lappeenrannan ilmastosta erikoisesti kesäaikana. Lappeenrannan kaupunki, Lappeenranta 1937
Suomen ilmasto-oloista erikoisesti polttoturveteollisuuden määrääminä aikoina : säähavaintojen järjestämisestä suoalueille. Polttoturvetoimikunnan julkaisuja n:o 2. Akateeminen kirjakauppa, Helsinki 1943
Maapallon ilmastot ; kirj. J. M. Angervo, Iivari Leiviskä. WSOY 1944
Eine neue Klimakarte der Erde nach Köppenschen Klassifikation. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen toimituksia 23. Helsinki 1944
Eine Lösung der Hesselbergschen Bewegungsgleichungen nebst Stromlinien im Tief- und Hochdruckgebiet, Helsingin yliopiston väitöskirja. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen toimituksia 27. Helsinki 1946
Über die Bewegung der Luft in einem Hochdruckgebiet. Ilmatieteellisen keskuslaitoksen toimituksia 29. Helsinki 1947
Helsingin sadeolot 1845-1944. Fennia 70, 6. Societas geographica Fenniae, Helsinki 1948
Sääopin perusteet. WSOY 1948
Tampereen ilmasto. Tampere-seuran julkaisuja 9. Tampere 1948
Lyhyt sääoppi ja säänennustajan opas lähinnä Suomen oloja silmällä pitäen. Otava 1962
Aiheesta muualla

J. M. Angervo : Pilvet syöksevät tulta ja vettä, Suomen Kuvalehti, 04.08.1934, nro 32, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. M. Angervo : Pilvet puhuvat, Suomen Kuvalehti, 18.08.1934, nro 34, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. M. Angervo : Välimerenmaiden lämpimät, kesällä kuivat ilmastot, Helsingin Sanomat, 02.09.1934, nro 235, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. M. Angervo : Kuura ei ole huurretta, Suomen Kuvalehti, 17.12.1934, nro 51-52, s. 44, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. M. Angervo : Afrikan ilmasto-oloista, Helsingin Sanomat, 30.12.1934, nro 351, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. M. Angervo : Kangastuksista ja muutamista muista ilmakehän valoilmiöistä, Seura, 08.12.1937, nro 49, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Sau-Herra

Gabriel Kaleb Savukoski eli Sau-Herra (27. marraskuuta 1879 Sodankylä – 20. heinäkuuta 1929 Savukoski) oli suomalainen kauppias ja maanviljelijä Gabriel Savukosken eli Sau-Kaaperin ja tämän vaimon Susanna Hannulan poika.
Kaleb kävi alkeiskoulun Sodankylässä, pääsi vuonna 1900 ylioppilaaksi Oulun lyseosta ja jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa opiskellen filosofiaa, historiaa ja kieliä. Helsingissä hän tutustui moniin merkkihenkilöihin kuten Eino Leinoon, Jean Sibeliukseen ja Hella Wuolijokeen. Savukoski oli mukana Suomalainen Nuija ylioppilasjärjestössä. Hän avusti varattomia opiskelutovereitaan ja Helsingistä lähdettyään hän lahjoitti laajan filologisen kirjastonsa pohjalaisten ylioppilaiden käyttöön. Savukoski oli myös mukana aktivistien toiminnassa kuuluen muun muassa Voimaliittoon.
Kaleb palasi Helsingistä loppututkintoa suorittamatta isännöimään kotitilaansa, ja alkoi toimia aktiivisesti paikallisten asioiden ajamisessa. Savukoski toimi Savukosken kunnanvaltuuston ja kansakoulun johtokunnan puheenjohtajana sekä oli jäsenenä ja puheenjohtajana useissa kunnallisissa lautakunnissa.  Hän oli aloitteen tekijänä, kun Pelkosenniemi ja Savukoski erotettiin Sodankylästä omiksi kunnikseen 1916. Samoin hän myötävaikutti siihen, että rautatie rakennettiin Kemistä Rovaniemelle.  Hän myös rakennutti omalla kustannuksellaan Pelkosenniemen ja Savukosken välille maantien, joka ei ollut yhteydessä muuhun sen ajan tienverkkoon Lapissa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Kalebin eli Sau-Herran talo palveli etappipaikkana Muurmannin ratatyömaalta länteen paenneille saksalaisille ja itävaltalaisille sotavangeille. Länteen opastettuja vankeja mainitaan olleen 400. Tämän toiminnan takia hän joutui joksikin aikaa vangituksi vuosina 1916 ja 1917. Hän oli vangittuna ensin Oulun lääninvankilassa ja sitten Pietarissa Špalernajan tutkintavankilassa, josta hän vapautui maaliskuussa 1917 Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen. Myöhemmin Savukoski oli mukana Savukosken suojeluskunnan toiminnassa ja kuului sen esikuntaan. Sotavankien avustamisesta Savukoski palkittiin Saksan II luokan rautaristillä ja Preussin I ja II luokan punaisen ristin kunniamerkeillä.
Läskikapinan aikana talvella 1922 kapinalliset pitivät Sau-Herraa vankina ja vievät hänen talostaan kaikki löytämänsä aseet, 3 000 kiloa heiniä, karhuntaljan, vaatteita sekä hevosen rekineen. Kapinallisten poistuttua kylästä Sau-Herra yritti lähettää viestiä Lapin rajavartiostolle kapinallisten tulosta Sallaan, mutta viesti ei tullut perille.
Sau-Herra kuoli äkillisesti omaan saunarantaansa heinäkuussa 1929. Hän oli kuollessaan pahoin velkaantunut, mutta hänen leskensä Kristiina (Alatalo Kristiina Susanna, naimisissa Kaleb Savukosken kanssa vuodesta 1916) onnistui pelastamaan talon pakkohuutokaupalta. Se kuitenkin tuhoutui Lapin sodan aikana syksyllä 1944, kun saksalaiset polttivat Savukosken.
Kirjallisuutta

Ilmari Heikinheimo: Suomen elämäkerrasto.  Helsinki:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 661.
Hannele Pokka: Sau-herra: kertomus Koilliskairasta.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27354-6
Aiheesta muualla

Hannele Pokan kirjan arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Vesa Karosen artikkeli: Oliko Mosku paha vai jalo villi? Helsingin Sanomat 12.3.2003
Vanha katoava poroaita, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1931, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Itävaltalaisen soturin "matkan pää", Hakkapeliitta, 17.01.1933, nro 3, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Savu-Herran Lapin etappi, Suomen vapaussota, 28.01.1934, nro 1, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Kaalepin sarka" Pelkosenniemen maantie, Suomen Kuvalehti, 08.12.1934, nro 50, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Jeanne d’Arc

| Jeanne d’Arc |
| --- | --- |
 Jeanne d’Arcia esittävä miniatyyrimaalaus 1400-luvun jälkipuoliskolta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1412 Domrémy, Ranskan kuningaskunta
Kuollut: 30. toukokuuta 1431 (19 vuotta) Rouen, Ranskan kuningaskunta
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  sotilas
Muut tiedot
Lempinimet:  Orléansin neitsyt
 Nimikirjoitus
Jeanne d’Arc ([ʒan daʁk]; tunnettu myös nimellä Orléansin neitsyt, ransk. La Pucelle d’Orléans; 6. tammikuuta 1412 Domrémy, Ranskan kuningaskunta – 30. toukokuuta 1431 Rouen, Ranskan kuningaskunta) on Ranskan kansallissankari ja katolisen kirkon pyhimys.
Jeanne tuli kuuluisaksi uskonnollisista näyistään, joissa häntä kehotettiin pelastamaan Ranska. Vuonna 1429 hän johti ranskalaissotilaita Orléansin taistelussa ja osallistui kuningas Kaarle VII:n kruunaukseen Reimsissä. Myöhemmin englantilaiset tuomitsivat hänet noituudesta ja polttivat hänet roviolla. Jeannen maine puhdistettiin 1455, ja vuonna 1920 hänet kanonisoitiin.
Elämä > Lapsuus ja uskonnolliset näyt

Jeanne syntyi pienessä Domrémyn kylässä Koillis-Ranskassa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä, eikä hän saanut lapsena paljonkaan koulutusta. Hän ei lyhyen elämänsä aikana oppinut kirjoittamaan eikä lukemaan, mutta osasi monia pyhimystarinoita, joita oli kuullut uskonnolliselta äidiltään. Lisäksi häneen oli juurrutettu syvä rakkaus katolista kirkkoa ja sen oppeja kohtaan. Maatalon tyttärenä hän kunnostautui monissa tilanhoitoon kuuluvissa tehtävissä, ja kehruu- ja ompelutöissä hän oli taituri.
Lapsena Jeanne näki ympärillään paljon epätoivoa, sillä englantilaiset hallitsivat suurta osaa Ranskasta. Domrémyn kylä sijaitsi lähellä pyhiinvaeltajien, palkkasoturien ja kauppiaiden käyttämää reittiä, ja heidän kauttaan Jeanne kuuli lisätietoja maan huonosta tilanteesta. Monet hänen kylässään hylkäsivät kotinsa maahanhyökkäyksen uhan alla.
Ranskan tapahtumat vaikuttivat suuresti nuoreen tyttöön. Jeannen elämä mullistui 13-vuotiaana hänen alkaessaan kuulla ääniä ja nähdä ilmestyksenomaisia näkyjä. Hänen mukaansa Pyhä Katariina, Pyhä Margareta ja arkkienkeli Mikael kutsuivat häntä ja pyysivät häntä vapauttamaan Ranskan maahan tunkeutuneista englantilaisista. Äänten kehottamana hän päätti lähteä tapaamaan itse prinssi Kaarlea.
Elämä > Kruununprinssin hovissa

Jeanne lähti joulukuussa 1428 matkalleen Ranskan ydinalueelle Île-de-Franceen. Jo seuraavan vuoden tammikuussa hän astui Vancouleursin kaupungin käskynhaltijan eteen. Ensimmäisellä kerralla Jeanne käännytettiin takaisin, mutta hänen itsepintaisuutensa lopulta palkittiin ja käskynhaltija suostui kuuntelemaan häntä. Jeanne vetosi puheissaan vanhaan ennustukseen, jonka mukaan Ranska tulisi tuhoutumaan ja pelastumaan neitsyen kautta. Käskynhaltija antoi Jeannelle ratsun ja miehen vaatteet, joiden turvin liikkuminen olisi turvallisempaa. Lisäksi Jeanne sai saattajikseen nuoren ritarin ja muutaman talonpojan.
Pitkän ratsastusmatkan jälkeen Jeanne saapui Chinonin pikkukaupunkiin, jossa kruununprinssi Kaarle VII piti hoviaan. Prinssi ei halunnut näyttäytyä Jeannelle ja yritti hovimiehensä turvin hankkiutua ”neitsyestä” eroon. Kun Jeanne ei suostunut poistumaan hovista, hänet toimitettiin kirkonmiehistä ja professoreista koostuvan valtuuskunnan kuulusteltavaksi. Samalla huhut oudosta tytöstä levisivät, ja hänen puheensa saivat suuren kannatuksen. Jeannen julistus ”Ei ole olemassa muuta apua kuin minun kauttani!” otettiin vakavasti, ja hänelle päätettiin antaa lyhyt sotilaallinen peruskoulutus. Muiden varusteiden ohella Jeannelle annettiin vanha ruostunut miekka, jota hän kantoi tulevassa taistelussa.