stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mielipuoli kyttä

| Mielipuoli kyttä> Maniac Cop |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William Lustig
Käsikirjoittaja:  Larry Cohen
Tuottaja:  Larry Cohen
Säveltäjä:  Jay Chattaway
Kuvaaja:  James Lemmo
Leikkaaja:  David J. Kern
Pääosat:   Tom Atkins  Bruce Campbell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Shapiro-Glickenhaus Entertainment
Levittäjä:  Shapiro-Glickenhaus Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  1988
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Mielipuoli kyttä 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mielipuoli kyttä (Maniac Cop) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut toiminnallinen kauhuelokuva, jonka ohjasi William Lustig ja pääosassa on Tom Atkins.
Elokuva lähtee käyntiin siitä kun kaksi rikollista yrittää ryöstää erään naisen. Nainen pääsee pakenemaan ja rikolliset lähtevät naisen perään. Nainen juoksee suoraan erään poliisin luokse ja kaksikko on jo pakenemassa. Mutta yllättäen suurikokoinen poliisi tappaakin avuttoman naisraukan. Kukaan ei usko kahden rikollisen kertomusta, kunnes alkaa tapahtua lisää murhia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Atkins  | … |  Frank McCrae   |
|  Bruce Campbell  | … |  Jack Forrest   |
|  Laurene Landon  | … |  Theresa Mallory   |
|  Richard Roundtree  | … |  Pike   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hän luonnehti sitä kekseliääksi mutta armottoman väkivaltaiseksi eksploitaatioelokuvaksi, jonka huumori on melkein yhtä sairasta kuin suurkaupungin yöelämä. VideoHound's Golden Movie Retrieverin mielestä se on pienen budjetin slasher, joka väsähtää turhan monessa kohdassa.
Jatko-osat

Elokuva sai kaksi jatko-osaa, Mielipuoli kyttä 2 (1990) ja Mielipuoli kyttä 3 (1992).
Meaghan Mikkelson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mikkelson Alberta Honeybadgersin pelaajana 2012. |  Mikkelson Alberta Honeybadgersin pelaajana 2012. |  Mikkelson Alberta Honeybadgersin pelaajana 2012. |  |
Maa:  Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Vancouver 2010 |  |  |
|  Kultaa | Sotši 2014 |  |  |
|  Hopeaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2012 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Kiina 2008 |  |  |
|  Hopeaa | Suomi 2009 |  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 2011 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2013 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Hopeaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
Meaghan Mikkelson (s. 4. tammikuuta 1985 Regina, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja kuusi hopeaa. Seuratasolla hän on pelannut amerikkalaisseurojen lisäksi kaudella 2017–2018 ruotsalaisessa Luleå HF:ssä.
Mikkelson voitti olympiakultaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018, jolloin hän oli joukkueensa vanhin pelaaja. Mikkelson on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2022 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2016 ja 2017. Vuosien 2011 ja 2013 MM-kilpailuissa hänet valittiin tähdistökentälliseen ja vuonna 2011 hänet palkittiin turnauksen parhaana puolustajana.
Mikkelson on edustanut Wisconsinin yliopistoa vuosina 2003–2007, Edmonton Chimosia 2007–2009 ja 2010–2011, Alberta Honeybadgersiä 2011–2013, Calgary Infernoa 2015–2017 sekä Luleå HF:ää kaudella 2017–2018. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2016 ja Ruotsin mestaruuden vuonna 2018.
Meaghan Mikkelsonin isä Bill Mikkelson pelasi 1970-luvulla NHL:ssä neljä kautta ja veli Brendan Mikkelson on myös pelannut NHL:ssä.
Metsästäjän eettiset ohjeet

Metsästäjän eettiset ohjeet on Metsästäjäin keskusliiton laatima kahdeksankohtainen ohje metsästäjille, joka sisältää metsästäjäsäännöt ja hyvät metsästystavat. Ohjeiden tarkoituksena on rakentaa ja ylläpitää metsästäjien yhteistä arvopohjaa. Ohjeiden avustuksella yksittäinen metsästäjä voi pohtia harrastuksensa arvoja, tavoitteita ja sisäistää niitä automaattisiksi toimintatavoiksi. Eettiset ohjeet korostavat riistaeläinten, luonnon ja muiden ihmisten kunnioittamista sekä oikeudenmukaisuutta. Nykyisiä eettisiä ohjeita edelsivät 12 kohtainen vuonna 1975 käskymuotoon laadittu Yleiset metsästyssäännöt ja vuonna 1999 Hyvät metsästystavat.
Eettisesti hyväksyttävä metsästys sisältää seuraavat vaiheet:
Riistan etsiminen, löytäminen ja sopivalle pyyntietäisyydelle pääseminen
Saalisyksilön mahdollisimman kivuton tappaminen
Saaliin kunnioittaminen ja tarkka hyödyntämien
Arvostuksen lisääminen

Metsästäjän tulee kunnioittaa luontoa ja riistaa sekä vaalia suomalaista metsästyskulttuuria ja vanhoja eränkäyntiperinteitä. Metsästäjän tulee olla aina avoin metsästyksen puolestapuhuja ja muistaa aina edustavansa kaikkia metsästäjiä.
Kestävän periaatteen toteuttaminen

Metsästäjän tulee aina metsästää kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti, jolla tarkoitetaan pelkän metsästyksen lisäksi osallistumista riistakantojen arviointeihin ja sovittaa metsästys niiden sallimiin määriin. Metsästää valikoiden ja harkiten.
Riistaeläinten kunnioitus

Kaikki riistateläimet ovat samanarvoisia. Eläin tulee tunnistaa riistaeläimeksi ja ampua vain varmoilta etäisyyksiltä. Riistalle ei saa aiheuttaa tarpeetonta kärsimystä. Haavoittuneita ja loukkaantuneita eläimiä ei saa jättää luontoon, vaan ne pitää löytää ja ottaa talteen. Saalista on kunnioitettava ja käsiteltävä arvostaen.
Opiskelu ja kertaus

Metsästäjän tulee opiskella ja kehittää riistan ja luonnon tuntemustaan sekä kehittää lajituntemustaan ja ampumataitoaan.
Turvallinen metsästys

Asetta on aina käsiteltävä ikään kuin se olisi ladattu. Metsästäjän on aina oltava selvillä muiden metsästäjien ja koiran sijainnista, enenkuin hän voi ampua. Aseella saa ampua vain turvallista taustaa vasten. Metsästäjän on huomioitava asutus ja liikenne.
Suhde maanomistajiin

Metsästäjän on keskusteltava ja neuvoteltava maanomistajan kanssa metsästyksestä ja riistanhoidosta.
Muut luonnossa liikkuja

Metsästäjän on muistettava ettei ole ainoa luonnonkäyttäjä. Hänen on oltava ystävällinen ja ymmärtäväinen muita luonnossa liikkujia kohtaan. Muiden ihmisten on koettava olonsa turvalliseksi.
Kollegojen kunnioitus

Metsästäjän on kunnioitettava muiden oikeutta metsästykseen. Reilu metsästyskaveri ei rehentele saaliillaan, eikä kadehdi muiden saaliita. Hänen tulee tehdä yhteistyötä lähialueen muiden metsästäjien kanssa ja olla reilu yhteistyössä. Lisäksi hänen on käyttäydyttävä niin kuin toivoisi muiden käyttäytyvän itseään kohtaan.
Mikael I

Mikael I omana aikanaan lyödyssä kolikossa.
Mikael I Rhangabes (myös: Mikael Rangabenos) (kreik. Μιχαήλ Ῥαγκαβής, k. 11. tammikuuta 844) oli Bysantin keisari vuosina 811–813.
Mikael oli aatelinen, joka meni naimisiin keisari Nikeforos I:n tyttären Procopian kanssa. Hänestä tehtiin keisari Nikeforoksen poikaa Staurakiosta vastustaneessa kapinassa.
Mikael sai tukensa kirkon ortodoksisilta ja vainosi ikonoklasteja. Hän antoi bulgaarien hävittää Makedoniaa ja Traakiaa ennen kuin lähti vuonna 813 sotimaan heitä vastaan. Hänet kukistettiin Bersinikiassa, minkä jälkeen Leo Armenialainen julistettiin keisariksi. Mikael karkotettiin Proten saarelle, jossa hän eli munkkina kuolemaansa saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Staurakios | Bysantin keisari | Seuraaja: Leo V |
Mikael VI

Mikael VI soliduksessa.
Mikael VI Stratiotikos hallitsi Bysantin keisarina 1056–1057. Ennen kuolemaansa keisarinna Theodora valitsi seuraajakseen Mikaelin. Aateliset eivät pitäneet Mikaelista ja yhdessä erään upseerin, Isaak Komnenoksen, kanssa he aloittivat kapinan. Mikael lyötiin Fryygiassa käydyssä taistelussa ja hänet syrjäytettiin vuonna 1057. Mikael vietti loput elämästään luostarissa.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Theodora | Bysantin keisari | Seuraaja: Isaak I Komnenos |
Miguel de Cervantes (1929)

| Miguel de Cervantes |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol
Kölinlasku:  27. elokuuta 1926
Laskettu vesille:  17. toukokuuta 1929
Palveluskäyttöön:  10. helmikuuta 1930
Poistui palveluskäytöstä:  1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 595 t (standardi) 9 385 t (kuormattu)
Pituus:  176,62 m
Leveys:  16,61 m
Syväys:  5,03 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  566
Aseistus
Aseistus:  8 × Vickers-Carraca 152 mm/50 -tykkiä 4 × 102 mm/45 -ilmatorjuntatykkiä 2 × Hotchkiss 47 mm tykkiä 12 × 533 mm torpedoputkea
Miguel de Cervantes oli Espanjan laivaston vuonna 1928 vesillelaskettu Almirante Cervera -luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Ferrolista, missä köli laskettiin 27. elokuuta 1926. Alus laskettiin vesille 17. toukokuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 10. helmikuuta 1930.
Palvelus

Espanjan sisällissodassa alus liittyi tasavaltalaisten laivastoon. Espanjan laivaston sukellusvene Torricelli, joka oli naamioitu kansallismielisten General Molaksi, torpedoi 22. marraskuuta 1936 Cartagenan edustalla ankkurissa olleen aluksen. Alus oli korjattavana Cartagenassa, kunnes se tasavaltalaisten kärsittyä tappion siirtyi 1939 Bizerteen internoitavaksi.
Vuoden 1942 loppuun alus oli palveluskelvottomana Ferrolissa, missä alus vaurioitui pahoin tulipalossa toukokuussa 1943. Alus modernisoitiin. Alus osallistui kesäkuussa 1953 Espanjan edustajana Spitheadissä Elizabeth II kruunajaisten yhteydessä järjestettyyn laivastokatselmukseen. Alus poistettiin 1958 palveluksesta ja myytiin romutettavaksi huhtikuussa 1964.
Mikael III

Tämä Theodoran hallituskaudella lyöty solidus osoittaa miten Mikael oli vähäpätöisempi kuin äitinsä, joka esitetään yksin hallitsijana, ja jopa vähäpätöisempi kuin sisarensa Thecla, jonka kanssa hän on yhdessä kääntöpuolella.
Mikael III
Mikael III (839–867) oli Bysantin keisari vuodesta 842 kuolemaansa asti. Hänen isänsä oli keisari Theofilos jonka isä taas oli amorialaisen hallitsijasuvun perustajan Mikael II.
Mikaelista tuli keisari vuonna 842 kun hänen isänsä kuoli. Hän oli tuolloin vain kolmevuotias. Hänen ollessaan alaikäinen valtakuntaa hallitsi hänen äitinsä Theodora, joka antoi taas luvan ikonien käytölle (ks. Ikonoklasmi Bysantin keisarikunnassa). Pian Mikael joutui enonsa Bardasin vaikutuksen alaiseksi. Bardas sai vallan käsiinsä lopullisesti vuonna 857 kun hän sai Mikaelin karkottamaan äitinsä luostariin.
Vuonna 866 Bardasin murhasi Basileios Makedonialainen joka oli ollut Mikaelin henkivartijana. Basileios nimitettiin caesariksi. Seuraavana vuonna Basileios murhasi myös Mikaelin ja hänestä tuli uusi keisari.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Theofilos | Bysantin keisari | Seuraaja: Basileios I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Kreikka 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Mikael VII Dukas

Mikael VII Dukas
Mikael VII Dukas (1050–1090) oli Bysantin keisari 1067–1078. Hän oli Konstantinos X:n ja Eudokia Makrembolitissan poika. Hän hallitsi aluksi yhdessä veljiensä Andronikoksen ja Konstantinoksen kanssa. Konstantinos tunnetaan joskus nimellä Konstantinos XI, vaikka tällä tarkoitetaan yleensä Konstantinos XI Palaiologosta. Vuodesta 1068 keisarina oli myös Romanos IV Diogenes.
Kun sulttaani Alp Arslan kukisti Romanuksen Manzikertin taistelussa vuonna 1071, Mikaelista tuli yksinhallitsija. Mikaelista ei ollut valtakunnan hallitsijaksi, ja hänen aikanaan menetettiin viimeinenkin jalansija Italiassa ja seldžukeille piti jättää suuria osia Anatoliasta.
Vuonna 1078 alkaneiden kapinoiden johdosta Mikael luopui kruunusta, ja lopulta Nikeforos III Botaniates nousi valtaistuimelle.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Konstantinos X Dukas | Bysantin keisari Kanssahallitsija: Romanus IV Diogenes (1067—1071) | Seuraaja: Nikeforos III Botaniates |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Kreikka 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Mika Waltarin näytelmät

| Mika Waltarin näytelmät |
| --- | --- |

Kirjailija:  Mika Waltari
Kieli:  suomi
Genre:  draama
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1999
Sivumäärä:  842
ISBN:  951-0-23508-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mika Waltarin näytelmät on kokoelmateos, joka käsittää 14 Mika Waltarin vuosina 1930–1959 kirjoittamaa näytelmää. Kirja on julkaistu vuonna 1999, ja sen on toimittanut Irina Björkman. Panu Rajala kertoo esipuheessa, että näytelmät on valittu kokoelmaan sillä perusteella, miten edustavia tai kiinnostavia ne ovat Waltarin tuotannossa. Näytelmistä kaksi, Pimeä komero ja Viimeiset ihmiset, on aiemmin julkaisemattomia ja esittämättömiä. Waltari kirjoitti kaikkiaan 26 näytelmää.
Kokoelmassa on seuraavat näytelmät:
Jättiläiset ovat kuolleet (1930)
Yö yli Euroopan (1933)
Kuriton sukupolvi (1937)
Paracelsus Baselissa (1943)
Gabriel, tule takaisin (1945)
Rakas lurjus (1946)
Omena putoaa (1947)
Noita palaa elämään (1947)
Portti pimeään (1947)
Kutsumaton (vieras) (1948)
Huhtikuu tulee (1948)
Pimeä komero (1951)
Viimeiset ihmiset (1950–1951)
Miljoonavaillinki (1959)
Aiheesta muualla

Hannu Harju: ”Onnistuminen teatterissa on sattumanvaraista”. Helsingin Sanomat 13.9.1999.
| n k Mika Waltarin teokset |
| --- | --- |
Romaanit:  Suuri illusioni (1928)  Appelsiininsiemen (1931)  Mies ja haave (1933)  Sielu ja liekki (1934)  Palava nuoruus (1935)  Surun ja ilon kaupunki (1936)  Ihmeellinen Joosef (1938)  Kuka murhasi rouva Skrofin? (1939)  Komisario Palmun erehdys (1940)  Antero ei enää palaa (1940)  Kaarina Maununtytär (1942)  Rakkaus vainoaikaan (1943)  Tanssi yli hautojen (1944)  Sinuhe egyptiläinen (1945)  Mikael Karvajalka (1948)  Mikael Hakim (1949)  Neljä päivänlaskua (1949)  Nuori Johannes (kirjoitettu 1951, julkaistu 1981)  Johannes Angelos (1952)  Turms, kuolematon (1955)  Feliks onnellinen (1958)  Valtakunnan salaisuus (1959)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Ihmiskunnan viholliset (1964) 
Pienoisromaanit:  Multa kukkii  Vieras mies tuli taloon  Jälkinäytös  Ei koskaan huomispäivää  Fine van Brooklyn  Jokin ihmisessä  Sellaista ei tapahdu  Nainen tuli pimeästä  Ennen maailmanloppua  Kuun maisema  Kultakutri  Jäinen saari  Pariisilaissolmio  Ihmisen vapaus  Koiranheisipuu 
Muut proosateokset:  Jumalaa paossa  Kuolleen silmät  Yksinäisen miehen juna  Dshinnistanin prinssi  Siellä missä miehiä tehdään  Keisarin tekohampaat  Punainen Madonna  Älkää ampuko pianistia  Kiinalainen kissa  Aiotko kirjailijaksi?  Novelleja  Lähdin Istanbuliin  Vallaton Waltari  Ihmisen ääni  Lukittu laatikko ja muita kertomuksia  Kirjailijan muistelmia  Mika Waltarin mietteitä  Joulutarinoita  Matkakertomuksia  Viisi ässää 
Runot:  Lauluja saatanalle  Sinun ristisi juureen  Valtatiet  Muukalaislegioona  Runoja 1925–1945  22.30 – Pikajuna Viipuriin  Pöytälaatikko  Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978  Kieku ja Kaiku 
Näytelmät:  Jättiläiset ovat kuolleet  Isänmaan parhaat  Yö yli Euroopan  Elämämme parhaat vuodet  Kuriton sukupolvi  Akhnaton, auringosta syntynyt  Mies rakasti vaimoaan  Toimittaja rakastaa  Hämeenlinnan kaunotar  Yövieras  Sotilaan paluu  Maa on ikuinen  Tulevaisuuden tiellä  Hankala kosinta  Paracelsus Baselissa  Gabriel, tule takaisin  Rakas lurjus  Elämän rikkaus  Noita palaa elämään  Omena putoaa  Portti pimeään  Huhtikuu tulee  Kutsumaton (vieras)  Myöhästynyt hääyö  Viimeiset ihmiset  Pimeä komero  Miljoonavaillinki  Keisari ja senaattori  Mika Waltarin näytelmät 
Elokuva- käsikirjoitukset:  Sininen varjo  VMV 6  Vieras mies tuli taloon  Helmikuun manifesti  Oi, kallis Suomenmaa  Nuoria ihmisiä  Kulkurin valssi  Pikku Ilona ja hänen karitsansa  Onni pyörii  Tyttö astuu elämään  Tanssi yli hautojen  Nainen on valttia  Neljä rakkautta  Maailman kaunein tyttö  Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu
Miķeļtornis

Miķeļtornis Latvian kartalla
Miķeļbākan majakka
Miķeļtornis (liiviksi Pizā) on kylä Kuurinmaalla Ventspilsin kunnassa Latviassa. Kylästä käytetään myös nimityksiä Miķeļbāka ja Mikelbaka. Se on yksi Liivinrannan kahdestatoista perinteisestä liiviläiskylästä.
Kylän suurin rakennus on sen lähistöllä oleva Miķeļbākan majakka, joka on rakennettu vuonna 1884. Se on 62 metriä korkea ja korkein majakka Baltian maissa. Kylässä on myös liiviläisten Jānis Princiksen ja Uldriķis Kāpbergsin haudat ja muistomerkit. Kylässä on enää vain kahdeksan pysyvästi asutettua taloa.
Kylästä on noin 35 kilometriä Ventspilsiin.
Aiheesta muualla

Ziemelkurzeme - Miķeļtornis[vanhentunut linkki]
Ūžkilā (Jaunciems)
Kūolka (Kolka)
Kūoštrõg (Košrags)
Īra (Lielirbe)
Lūžkilā (Lūžņa)
Irē (Mazirbe)
Mustānum (Melnsils)
Pizā (Miķeļtornis)
Pitrõg (Pitrags)
Sǟnag (Saunags)
Sīkrõg (Sīkrags)
Vaid (Vaide)
Mikrí Kouloúra

| --- | --- |
Muut nimet:  Kouloúra Dytikí (Κουλούρα Δυτική)
Sijainti:  37°16′59″N, 26°47′34″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,022 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mikrí Kouloúra (kreik. Μικρή Κουλούρα, myös Kouloúra Dytikí, Κουλούρα Δυτική, ”Länsi-Kouloúra”) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoín saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,022 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Mikrí Kouloúra kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Mikrí Kouloúran (”Pieni Kouloúra”) itäpuolella sijaitsee suurempi Kouloúra eli Kouloúra Anatolikí (”Itä-Kouloúra”).
Mikkelin Wiikko-Sanomia

Mikkelin Ilmoituslehden näytenumeron etusivu.
Mikkelin Wiikko-Sanomia (vuoteen 1863 saakka Mikkelin Ilmoituslehti) oli Mikkelissä vuosina 1861–1864 ilmestynyt sanomalehti.
Ilmoituksia, uutisia ja artikkeleita sisältäneen Mikkelin Ilmoituslehden rinnalla ilmestyi vuoden 1862 ajan ruotsinkielinen St Michels Annonce-Blad, jonka saattoi tilata vain yhdessä suomenkielisen lehden kanssa. Molempien yhteenlaskettu levikki oli parisataa kappaletta ja ruotsinkielisen alle kuudenkymmenen.
Ilmoituslehden lakattua julkaisuyhtiö myi lehden oikeudet Julius Nygrenille, joka jatkoi sitä nimellä Mikkelin Wiikko-Sanomia. Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli varovaisen suomenmielinen, väritön uutislehti, jonka pieni levikki ei riittänyt pitämään sitä hengissä. Lehtien toimittajina työskentelivät Robert Mauritz von Fieandt (1862–1863) ja Julius Nygren (1863–1864).
Aiheesta muualla

Mikkelin Ilmoituslehti digitoituna kansalliskirjastossa
St Michels Annonce-Blad digitoituna kansalliskirjastossa
Mikkelin Wiikko-Sanomia digitoituna kansalliskirjastossa
Mikrí Pláka

| --- | --- |
Muut nimet:  Kathetí (Καθετή)
Sijainti:  36°52′46″N, 25°38′02″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Koufonísia, Pienet Kykladit, Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,018 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mikrí Pláka (kreik. Μικρή Πλάκα) eli Kathetí (Καθετή) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin ja Koufonísian saariin, ja sijaitsee Kéroksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,018 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Mikrí Pláka kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Mikrí Pláka ja sen länsipuolinen, suurempi Megáli Pláka tunnetaan yhteisnimellä Plákes (Πλάκες).
Mikró Aspronísi

| --- | --- |
Sijainti:  37°18′22″N, 26°48′26″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Aspronísia, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,032 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mikró Aspronísi (kreik. Μικρό Ασπρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Aspronísian saariin, ja sijaitsee Leipsoín saaren koillispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,032 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Mikró Aspronísi kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Mikró Aspronísin (”Pieni Valkosaari”) länsipuolella sijaitsee Makrý Aspronísi (”Pitkä Valkosaari”) ja kauempana pohjoiseen päin Megálo Aspronísi (”Suuri Valkosaari”).
Mieletön raivo

| Mieletön raivo> Silent Rage |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Miller
Käsikirjoittaja:  Joseph Fraley
Tuottaja:  Anthony B. Unger
Säveltäjä:   Peter Bernstein  Mark Goldenberg 
Kuvaaja:   Robert C. Jessup  Neil Roach 
Leikkaaja:  Richard C. Meyer
Pääosat:  Chuck Norris
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures  Topkick Productions 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 2. huhtikuuta 1982  Suomi 31. tammikuuta 1986 
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  10 490 791 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mieletön raivo (engl. Silent Rage) on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Michael Miller ja käsikirjoittanut Joseph Fraley. Pääosassa esiintyy Chuck Norris.
Juoni

Pienen texasilaiskylän sheriffi Dan Stevens saa tarkistettavakseen erään talon, jossa on kerrottu olevan häiriköintiä. Tilanne osoittautuu vakavaksi, kun paikalla Stevens huomaa erään ruumiin ja murhaajan olevan vielä talossa. Hän onnistuu pidättämään murhaajan, joka kuitenkin yrittää paeta poliisiautosta ja joutuu ammutuksi. Murhaaja viedään sairaalaan, jossa kolme lääkäriä koettavat saada hänet pysymään hengissä. Tohtori Spires päättää lopulta käyttää kehittämäänsä ruisketta, jolla tappajasta tulee haavoittumaton. Heidän tietämättään tappaja pakenee sairaalasta ja päätyy tappamaan kaikki kolme lääkäriä yksitellen. Stevensin tehtäväksi jää lopulta pysäyttää murhaaja.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris  | … |  Sheriffi Dan Stevens   |
|  Ron Silver  | … |  Tri. Tom Halman   |
|  Steven Keats  | … |  Tri. Philip Spires   |
|  Toni Kalem  | … |  Alison Halman   |
|  William Finley  | … |  Tri. Paul Vaughn   |
|  Brian Libby  | … |  John Kirby   |
|  Stephen Furst  | … |  Charlie   |
|  Stephanie Dunnam  | … |  Nancy Halman   |
|  Joyce Ingle  | … |  Rouva Sims   |
|  Jay De Plano  | … |  Prätkäjengin johtaja   |
|  Lillette Zoe Raley  | … |  Tatuoitu nainen   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kuvaili Mieletöntä raivoa häkellyttävän heikoksi antoi sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin kelvoton tekele”.
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu