stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Milo Manara
Manaran suomennetut teokset > Yksittäiset albumit

Lumimies.  ((L'uomo delle nevi, 1978.) Tarina: Alfredo Castelli. Suom. Kirsi Väkiparta)  Jalava, 1987.  ISBN 951-9201-47-5
Piilokamera.  ((Candid camera, 1990.) Ranskasta suom. Kari Salonen)  Tampere:  Semic, 1992.  ISBN 951-876-232-5
Näkymätön tuoksu.  ((Profumo dell'Invisible, 1986.) Ranskasta suom. Kari Salonen)  Tampere:  Semic, 1992.  ISBN 951-876-258-9
Gulliveriana.  ((Gulliveriana, 1995.) Suom. Juhani Tolvanen)  Helsinki:  Jalava, 1996.  ISBN 951-887-086-1
Matka Tulumiin.  ((Viaggio a Tulum, 1990.) Suom. Lauri Narinen. Pohjautuu Federico Fellinin elokuvahankkeeseen)  Tampere:  Semic, 1990.  ISBN 951-876-187-6
Intiaanikesä.  ((Tutto ricomincio con un’estate indiana, 1983.) Tarina: Hugo Pratt. Suom. Soile Kaukoranta)  Helsinki:  Jalava, 1990.  ISBN 951-8954-42-9
Kultainen aasi. Apuleiuksen Kultaista aasia vapaasti mukaillen.  ((L’asino d’oro, 1999.) Suom. Heikki Kaukoranta)  Helsinki:  Jalava, 2013.  ISBN 978-951-887-487-7
Etäisten maiden tuuli.  ((El gaucho, 1991.) Tarina: Hugo Pratt. Suom. Heikki Kaukoranta)  Helsinki:  Jalava, 2000.  ISBN 951-887-189-2
Pandoran silmät.  ((Les yeux de Pandora, 2007.) Tarina: Vincenzo Cerami. Suom. Juhani Tolvanen)  Helsinki:  Jalava, 2008.  ISBN 978-951-887-388-7
X-naiset.  ((X-men: Ragazze in fuga, 2009.) Tarina: Chris Claremont. Suom. Jaana Suorsa. Marvel-tuotantoa)  Helsinki:  Egmont, 2009.  ISBN 978-952-233-309-4
Caravaggio. Miekka ja paletti.  ((Le Caravage 1. La palette et l’épée, 2018.) Suom. Jukka Nyman)  Helsinki:  Like, 2015.  ISBN 978-952-01-1261-5
Caravaggio. Armahdus.  ((Le Caravage 2: La Gráce, 2015.) Suom. Jukka Nyman)  Helsinki:  Like, 2020.  ISBN 978-951-1-35521-2
Manaran suomennetut teokset > Tapiiri-lehdessä julkaistut tarinat

??? --- Acherontia atropas - 1984 / Tapiiri 1 -- (8 s. mv)
??? --- Asteroidi Borges Profeta - 1984 / Tapiiri 3 -- (8 s. mv)
??? --- Sininen kausi - 1985 / Tapiiri 3 -- (4 s. mv)
Manaran suomennetut teokset > Muut julkaisut

Kahdentoista sivun näyte tarinasta Se suuri seikkailu - HP ja Giuseppe Bergman - 1982 / Sarjakuvan maailmat / Otava -- (12 s. mv)
Lyhyt tarina albumissa Murros -rautaesirippu repeää (Semic, 1990) -- (4 s. väri)
Tarina Neil Gaimanin teoksessa Ikuiset yöt (2006/Egmont-kustannus)
Paperimies. Kylmä metalli 2/1987. (46 s. mv)
Aiheesta muualla

Milo Manaran viralliset kotisivut.
Luettelo Suomessa julkaistuista Manaran tarinoista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  RKD Artists 
Muut:  Europeana  IdRef
Käärmenilkat

| Käärmenilkat |
| --- | --- |
 Käärmepartanilkka (Ophidion barbatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Käärmenilkkakalat Ophidiiformes
Heimo::  Käärmenilkat  Ophidiidae  Rafinesque, 1810
Katso myös
   Käärmenilkat Wikispeciesissä   Käärmenilkat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Käärmenilkat (Ophidiidae) eli partanilkat on runsaslajinen käärmenilkkakaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Taksonomia

Vanhimmat käärmenilkkoihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikauden varhaisvaiheille. Tällaisia sukuja ovat muun muassa Ampheristus ja Hoplobrotula. Nykyään heimossa elää lähteestä riippuen 209–222 lajia, jotka jaetaan 46–48 sukuun. Partanilkkojen heimo jaetaan neljään alaheimoon, jotka ovat Brotulinae, Brotulotaeniinae, Ophidiinae ja runsaslajisin Neobythitinae. Neobythitnae-alaheimo ei kuitenkaan ole monofyleettinen. Lajeja ovat muun muassa kapinpartanilkka (Genypterus capensis), rusopartanilkka (Genypterus blacodes) ja käärmepartanilkka (Ophidion barbatum).
Anatomia

Käärmenilkat ovat kooltaan 10–200 cm. Pisimmistä lajeista kapinpartanilkka voi kasvaa 1,6 metriä ja Lamprogrammus shcherbachevi 2 metriä pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan ne ovat pitkulaisia ja muistuttavat ankeriaita. Selkä- ja peräevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevään. Joillakin lajeilla rintaevät puuttuvat ja eräillä ne ovat kapeat. Brotulinae-alaheimon lajeilla on kuonossa viiksisäikeitä. Toisin kuin monilla muilla käärmenilkkakalojen heimoilla käärmenilkoilla on pienet suomut.
Levinneisyys

Käärmenilkat ovat mereisiä kaloja ja lajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Monet niistä elävät lähellä pohjaa melko matalissa vesissä, mutta heimoon kuuluu myös maailman syvimmällä elävä kala Abyssobrotula galatheae, joka on tavattu 8 370 metrin syvyydestä. Monet käärmenilkkalajit ovat tärkeitä kalastuksen kohteita.
Kökkötraktori

Kökkötraktori on poliittinen sanonta, jonka toimittaja Ruben Stiller teki tunnetuksi nimittäessään vuonna 1993 Keskustapuoluetta edustanutta Yleisradion johtajaa Tapio Siikalaa ”keskustalaiseksi kökkötraktoriksi”.
Käyttöhistoria

Yleisradion Radiomafialla työskennellyt Ruben Stiller käytti sanontaa ohjelmassaan vuonna 1993 kuultuaan, että Yleisradion Alue- ja uutistoiminnasta vastannut Tapio Siikala oli nousemassa koko Ylen radiotoiminnan johtajaksi yhtiön vuoden 1994 organisaatiouudistuksessa, minkä Stiller pelkäsi johtavan oman sananvapautensa kaventumiseen. Seurauksena tapahtuneesta oli Stillerille esiintymiskielto, josta päättivät radiojohtaja Olli Alho ja toimituspäälliikkö Pentti Kemppainen. Siikalan itsensä kerrotaan vain naureskelleen asialle. Vähän myöhemmin Stiller rikkoi esiintymiskieltoa ja sai potkut Yleisradiosta. Vuonna 2009 Stiller palasi Yleisradioon ja oli sen jälkeen Ylen Pressiklubi-ohjelman toimittajana.
1990-luvulla Kotimaisten kielten keskuksen kielitoimisto listasi ”kökkötraktorin” uudissanaksi yhdessä muiden muassa "koplauksen", "lobbauksen", "turvatyynyn",  "uusavuttomuuden" ja "lähihoitajan" kanssa.
Syksyllä 2016 sana kökkötraktori nousi uudelleen julkisuuteen kun Yleisradion keskustataustaista päätoimittajaa Atte Jääskeläistä syytettiin Yleisradion toimittajien, muiden muassa Ruben Stillerin, sananvapauden rajoittamisesta pääministeri Juha Sipilää koskeneessa uutisoinnissa.
Alkuperä

Sanonnan alkuperästä ennen kuin Ruben Stiller teki sen laajasti tunnetuksi on erilaisia tietoja.
Erään tiedon mukaan sanonta on peräisin maanviljelijöiden traktorimarssista vuonna 1991, kun Somerolta Vihtiin suuntautuneella marssilla oli mukana Kökkön tilan isäntä Raimo Kurvinen Someron Pitkäjärveltä. Hänen traktoriinsa oli kiinnitettynä lakana, johon talon emäntä Anja Kurvinen oli maalannut tilan nimen ”Kökkö”. Kuva traktorista oli vilahtanut televisiosta, ja sen on sanottu tästä jääneen joidenkin television katsojien mieleen.
Ruben Stiller itse muisteli maaliskuussa 2016 sanan hänen käyttämänään syntyneen spontaanisti suorassa lähetyksessä: Sanaa kökkö oli yleisesti käytetty hänen aiemmassa työpaikassaan, helsinkiläisessä Radio Cityssä ja samanaikaisesti hän muisti Tapio Siikalan puoluekannan ja yhdisti nämä ilmaisuksi "keskustalainen kökkötraktori".
Sana kökkö tarkoittaa Kielitoimiston sanakirjan mukaan yleisnimenä "kasaa, kekoa, möykkyä, kokkaretta", laatusanana "hölmöä, typerää, yksinkertaista, kömpelöä". Erisnimissä Kökkö esiintyy talonnimenä ainakin Somerolla, Mouhijärvellä ja Kiikassa. Someron Pitkäjärvellä Kökkö on yksi kylän vanhoista kantataloista. Etymologialtaan talonnimenä nimi on Lounais-Hämeen kantatalojen nimiä tutkineen Timo Alasen mukaan epäselvä.
Aiheesta muualla

Radiomafia NYT 20v - Lopullinen valinta, 27.8.1993, Ruben Stiller Youtube. Radiomafia NYT 20v. Viitattu 10.3.2016.
Peter Manns

Peter Manns (10. maaliskuuta 1923 Oberhausen – 23. huhtikuuta 1991 Mainz) oli saksalainen roomalaiskatolinen pappi, kirkkohistorioitsija ja Luther-tutkija.
Manns vihittiin 1951 papiksi. Hän oli oppi-isänsä Joseph Lortzin seuraaja Mainzin Euroopan historian instituutin johtajana. Luther-tutkijana hän pitää kiinni oppi-isänsä pääteesistä, mutta menee Lortzia pidemmälle. Manns pitää Martti Lutheria yhtenä uskon isistä (Vater in Glauben), eikä pidä tämän tahallista harhaoppisuuttakaan olemukseltaan täysin yksiselitteisenä tai lopullisena. Manns tekee eron Lutherin lähtökohtien ja ”kerettiläisyyden” välillä.
Manns kutsuttiin muun muassa Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi.
Suomennettu teos

Martti Luther.  ((Martin Luther, 1982.) Kuvat: Helmuth Nils Loose. Suomentanut Helinä Kuusiola)  Helsinki:  SLEY-kirjat, 1983.  ISBN 951-617-545-7
Marco Manso

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Marco Antônio Manso
Syntymäaika: 9. lokakuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Viçosa do Ceará, Cearán osavaltio, Brasilia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Junioriseurat
1989–1991: Ferroviário AC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992–1993 | Ponte Preta | – | (–) |
| 1994–1996 | Palmeiras FC | – | (–) |
| 1995–1996 | Bragantino | – | (–) |
| 1996–1997 | Hajer Club | – | (–) |
| 1997–1998 | Naxxar Lions | 22 | (12) |
| 1999–2003 | MyPa | 116 | (29) |
| 2004 | Kedah FA | 11 | (4) |
| 2004 | KuPS | 25 | (5) |
| 2005–2007 | MyPa | 37 | (7) |
| 2005 | → Rakuunat (laina) | 2 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 213 | (57) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Marco Antônio Manso (s. 9. lokakuuta 1973 Viçosa do Ceará, Cearán osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, joka toimi viimeksi Myllykosken Pallon toiminnanjohtajana.
Manso oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja edusti MyPaa pelaajana kahdeksan kautta vuosina 1999–2003 ja 2005–2007. Hän pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa 153 ottelua, teki 36 maalia ja saavutti yhden SM-kullan ja -hopean ja kolme SM-pronssia. Suomessa hän pelasi myös toiseksi korkeinta sarjatasoa Ykköstä Kuopion Palloseurassa kaudella 2004 ja Rakuunoissa kaudella 2005.
Suomen ulkopuolella Manso pelasi brasilialaisissa Ferroviáriossa, Ponte Pretassa, Palmeirasissa, Bragantinossa (1992–1996), saudiarabialaisessa Al Hajerissa (1996–1997), maltalaisessa Naxxar Lionsissa (1997–1998) ja malesialaisessa Kedahissa (2004).
Päätettyään pelaajauransa vuonna 2007 Manso nimettiin MyPan urheilukehityspäälliköksi. Elokuusta 2012 joulukuuhun 2014 hän oli seuran toiminnanjohtaja. Päätukijansa Myllykosken paperitehtaan vuonna 2011 tapahtuneen lakkauttamisen jälkeen MyPa kärsi talousvaikeuksista, ja seura hakeutui konkurssiin helmikuussa 2015. Manso toimii myös brasilialaisseura Fluminensen Pohjoismaiden-edustajana. Yhteistyö alkoi jo MyPan aikana ja on jatkunut FC Lahden kanssa.
Brasilialainen televisioyhtiö Globo kuvasi joulukuussa 2014 dokumentin pitkät urat Suomessa tehneistä Mansosta, Rafaelista ja Luciano Martinsista.
HMS Manligheten

| HMS Manligheten |
| --- | --- |
 HMS Manligheten

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums Mekaniska Verkstad
Laskettu vesille:  1. joulukuuta 1903
Palveluskäyttöön:  3. joulukuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  24. helmikuuta 1950
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 650 t (standardi) 3 840 t (kuormattu)
Pituus:  89,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,02 m
Syväys:  5 m
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  322
Aseistus
Aseistus:  2 × 210 mm M/98 -tykkiä 6 × 152 mm M/98 -tykkiä 10 × 57 mm M/89B -tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea
HMS Manligheten oli Ruotsin laivaston Äran-luokan rannikkopanssarilaiva (ruots. Pansarskepp).
Valmistus

Ruotsin parlamentti vahvisti aluksen hankinnan 1899 ja sen runko tilattiin saman vuoden lokakuussa Lindholmin telakalta ja koneisto Motalalta. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta 1903 kumminaan kuningas Oskar II ja otettiin palveluksen seuraavana vuonna 3. joulukuuta.
Palvelus

Taistelutasanteella varustettu kolmijalkainen masto ja kahden metrin kannalla varustettu etäisyysmittari korvasivat aluksen etu- ja päämaston vuoden 1900 lopulla. Alus oli modernisoitavana 1910 sekä 1914. Se siirrettiin reserviin 1933.
Puolustusministeriö vaati aluksen palauttamista palvelukseen syyskuussa 1939 ja se siirrettiin modernisoitavaksi 1940, mistä se palasi palvelukseen kesällä 1941 Göteborgin eskaaderin lippulaivaksi. Modernisoinnin yhteydessä alukselle tehtiin italialaistyyppinen risteilijäkeula, minkä seurauksena aluksen pituus kasvoi 90,2 metriin ja uppouma 3 685 tonniin. Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1950 ja myytiin 1952 romutettavaksi Karlskronassa.
Kyzikos

| Kyzikos> Κύζικος |
| --- | --- |
 Kyzikoksen raunioita.
Sijainti
 Kyzikos
Koordinaatit:  40°23′16″N, 27°52′14″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Erdek, Balıkesir
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Myysia
Aiheesta muualla
  Kyzikos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyzikos (m.kreik. Κύζικος, lat. Cyzicus, Cyzicum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Balıkesirin maakunnan Erdekiä, noin yhdeksän kilometriä luoteeseen nykyisestä Bandırmasta.
Kyzikos oli joonialainen kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat miletoslaiset 700-luvulla eaa. Historiansa aikana se oli ensin lyydialaisten ja sitten persialaisten vaikutuspiirissä. Klassisella kaudella kaupunki oli Ateenan ja Spartan kiistakapulana. 200-luvulla eaa. kaupunki päätyi seleukidien valtaan ja vuonna 133 eaa. Rooman valtaan. Roomalaisella kaudella Kyzikos oli yksi Vähän-Aasian tärkeimpiä kauppakaupunkeja. Se kärsi mittavia tuhoja maanjäristyksissä 100-luvulla, ja vuonna 543 kaupunki tuhoutui lopullisesti.
Maantiede

Kyzikos sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren lounaisrannalla Myysiassa. Sen kaupunkikeskus oli rakennettu Arktonnesoksen (Ἄρκτων νῆσος, Arktōn nēsos, ”Karhusaari”; nyk. Kapu Dağ) niemelle ja sen mantereeseen yhdistäneelle kannakselle. Antiikin lähteet ovat ristiriitaisia siitä, oliko paikka alun perin saari vai niemi. Oletettevasti se oli alun perin saari, mutta tuli myöhemmin yhdistetyksi mantereeseen hiekkaisella kannaksella. Toisaalta antiikin aikana kannaksen poikki oli kaivettu kanava, ja saari oli yhdistetty Strabonin mukaan mantereeseen kahdella sillalla. Nykyaikana kaupungin paikka on tunnettu nimellä Balkiz (Bal Kiz), missä loppuosa vaikuttaa säilyttäneen antiikin aikaisen kaupungin nimen, ja alkuosa saattaa olla muuntunut kreikan sanasta Palaia (Παλαία), ”Vanha”.
Arktonnesoksen saaren Strabon sanoi olleen hyvin hedelmällistä maaperää, ja olleen ympärysmitaltaan 500 stadioninmittaa. Kaupungissa oli kaksi satamaa, yksi niemen kummallakin puolella. Ne oli yhdistetty kanavalla toisiinsa ja voitiin kumpikin sulkea (ketjulla tms.). Toisen sataman nimi oli Khytos ja toisen Panormos. On ehdotettu, että kaupungin mantereeseen yhdistäneet sillat olisi voitu muodostaa niin, että kummankin puolen sataman suojana oli kaksi toisiaan kohden osoittanutta aallonmurtajaa, joiden väliin voitiin laskea silta.
Kyzikoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Niemellä hieman Kyzikoksesta länteen, nykyisen Erdekin kaupungin paikalla sijaitsi Artaken kaupunki, joka oli oma poliksensa. Näin koko Arktonnesos ei kuulunut Kyzikoksen haltuun ainakaan alun perin. Jossakin vaiheessa kyzikoslaiset valtasivat niemensä edustalla sijainneen Prokonnesoksen (nyk. Marmara) saaren eli Prokonnesoksen poliksen sekä Daskyleionin, Plakian, Skylaken ja Tereian polikset ja Besbikoksen (nyk. İmralı) saaren eli Bysbikoksen poliksen alueen.
Kaupungin hallussa ollut alue oli suurimmillaan roomalaisella kaudella. Tuolloin se ulottui Aisepos-joelle (nyk. Gönen Çayı) suunnilleen Zeleiaan saakka, sekä käsitti Adrasteian tasangon, joka oli osa mannermaata kaupunkia vastapäätä. Alue ulottui myös Daskyleionin lähellä olleelle Daskylitis-järvelle (nyk. Kuş Gölü), Miletupoliin ja Apollonian läheiselle Miletopolitis/Apolloniatis-järvelle (nyk. Ulubat Gölü) sekä Doliones- ja Mygdones-heimojen alueiden rajalle. Länteen päin suuntautuneella rannikolla kaupungilla oli yhteinen raja Priapoksen kanssa.
Historia > Arkaainen kausi

Kyzikos oli Joonian Miletoksen perustama siirtokunta, ja kreikkalaisen perinteen mukaan kyseisen kaupungin varhaisin siirtokunta Propontiin rannikolla. Eusebios Kesarealaisen mukaan kaupunki olisi asutettu kahdesti, ensin vuonna 756 eaa. ja toisen kerran vuonna 679 eaa. Ensin mainittua vuotta on kuitenkin pidetty liian aikaisena kreikkalaiselle siirtokunnalle kyseisellä alueella, sillä koko Mustanmeren suunnalta ei ole tehty kreikkalaisia löytöjä ennen 600-luvun eaa. puoltaväliä, ja myös kaupungin paikalta tehdyt löydöt tukevat paremmin myöhäisempää ajoitusta.
Antiikin lähteissä Kyzikoksen varhaisvaiheista esiintyy erilaisia näkemyksiä. Strabonin ja Stefanos Byzantionlaisen mukaan seudulla asui ennen kreikkalaisten tuloa Doliones- tai Dolieis-heimo. Mythografi Kononin mukaan Kyzikoksen olisivat asuttaneet pelasgit, jotka aiolialaiset ajoivat pois Thessaliasta. Heidän johtajansa oli Kyzikos, Apollonin poika, joka antoi nimensä asuttamalleen niemelle. Iason surmasi Kyzikoksen matkallaan Kolhiiseen. Kaupunkia ei mainita Homeroksella.
Kyzikoksesta käytettiin sen sijaintipaikan mukaan myös nimeä Arktōn nēsos. Kaupunki sijaitsi merkittävällä Egeanmeren ja Mustanmeren välisellä merireitillä, ja kukoisti tämän ansiosta. Lännempänä sijainneen Priapoksen on esitetty olleen Kyzikoksen perustama siirtokunta.
Kyzikos tuli Persian vallan alaisuuteen vuoden 547 eaa. jälkeen, ja kuului Daskyleionista hallittuun kolmenteen satraappikuntaan. Kaupunkia hallitsivat tyrannit ainakin vuonna 514/513 eaa. Kyzikos löi omaa kultarahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Sen lyömät stateerit olivat yksi koko kreikkalaisen maailman merkittävimmistä rahoista 500-luvulta 300-luvulle eaa.
Kyzikos otti osaa Joonian kapinaan Persiaa vastaan vuonna 499 eaa. Se antautui persialaisille sen jälkeen kun nämä olivat vallanneet Miletoksen.
Historia > Klassinen kausi

Kyzikos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon noin vuodesta 478 eaa. lähtien. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 452/451–418/417 eaa. Tuohon aikaa Kyzikos oli valtiomuodoltaan demokratia. Peloponnesolaissodan aikana kaupunki oli vuorotellen Ateenan ja Spartan vallassa. Kaupunki kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 411 eaa., mutta ateenalaiset saivat vallattua sen takaisin Kynosseman taistelun jälkeen, ja verottivat kaupunkia tämän jälkeen ankarasti.
Seuraavana vuonna eli 410 eaa. kaupungin edustalla käytiin Kyzikoksen taistelu. Spartan laivasto, jota johti Mindaros, oli tuolloin Kyzikoksen luona, kun taas mantereella olivat Spartan kanssa liittoutuneet, Farnabazoksen johtamat Persian joukot. Alkibiadeen johtamat ateenalaiset löivät ensin persialaiset ja sitten Spartan laivaston. Tämän jälkeen kyzikoslaiset vastaanottivat ateenalaiset kaupunkiinsa, ja joutuivat jälleen verotetuksi ankarasti. Sodan aikoihin kaupungilla ei Thukydideen kertomuksen perusteella ollut muureja. Nämä vähäiset maininnat sekä muurittomuus viittaavat siihen, että kaupunki oli tuohon aikaan vielä suhteellisen vähämerkityksellinen.
Ateenalaisten hävittyä Aigospotamoin taistelun vuonna 405 eaa. Kyzikos vaikuttaa tulleen jälleen Spartan valtaan. Vuoden 387/386 eaa. Antalkidaan rauhassa kaupunki tuli taas Persian valtaan muiden läntisen Vähän-Aasian kreikkalaiskaupunkien tavoin. Hieman myöhemmin Kyzikos oli osa toista Ateenan liittoa. Ateenalaiset avustivat kaupunkia Timotheoksen johdolla vuonna 364 eaa., kun kaupunki oli oletettavasti persialaisten piirittämänä. Ateenan ja Kyzikoksen välit huononivat kuitenkin pian, ja Kyzikos erosi liitosta vuosien 357–355 eaa. liittolaissodan aikana. Noin 360-luvulla eaa. Kyzikos oli liitossa Khalkedonin kanssa. Sillä oli myös isopoliteia-sopimus emäkaupunki Miletoksen kanssa. Kyzikos löi pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Aleksanteri Suuren sotaretken aikaan satraappi Memnon piiritti Kyzikosta tuloksetta. Plinius vanhempi laittoi Arktonnesoksen saaren liittämisen mantereeseen Aleksanterin nimiin, mutta ei sano kuinka tämä tehtiin. Vielä Apollonios Rhodoslainen, joka eli myöhemmin, kutsui paikkaa saareksi, mutta toisaalta puhuu kannaksesta.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Kyzikos vaikuttaa saaneen itsenäisyyden joksikin ajaksi Aleksanteri Suuren ajan jälkeen eli hellenistisen kauden alussa. Vuonna 281 eaa. kaupunki joutui seleukidien valtaan ja noin vuonna 190 eaa. attalidien Pergamonin valtaan. Pergamonin hallitsija Attalos I nai kyzikoslaisen Apolloniksen. Myöhemmin kyzikoslaiset liittyivät 20 laivalla Attalos II:n veljen Athenaioksen johtamaan laivastoon.
Pergamonilta Kyzikos siirtyi Roomalle muun Vähän-Aasian länsiosan tavoin vuonna 133 eaa. Mithridates VI yritti vallata Kyzikoksen vuonna 74 eaa. Kyzikoslaiset osallistuivat ensin Khalkedonissa käytyyn taisteluun Mithridatesta vastaan, ja pian tämä hyökkäsi Kyzikokseen itseensä. Mithridates asetti armeijansa kaupunkia vastapäätä ja piiritti sen laivastollaan. Kyzikoslaiset kuitenkin kestivät piirityksen peloponnesolaissodan jälkeen rakennettujen muuriensa ja elintarvikevarastojensa avulla. L. Luculluksen johtamat roomalaiset joukot olivat lähellä, ja katkaisivat Mithridateen joukkojen huoltoyhteydet, kunnes näiden oli pakko luopua piirityksestä.
Roomalaiset palkitsivat Kyzikoksen antamalla sille vapaakaupungin (civitas libera) aseman, joka sillä oli myös Strabonin aikana. Kaupungin alue oli tuolloin suurimmillaan, ja siihen kuului sekä kaupungin vanhoja omistuksia että roomalaisten lahjoittamia alueita. Se oli Propontiin etelärannikon ainoa suurempia kaupunki Nikomedeian ja Nikaian ohella. Roomalaisella kaudella kaupunki oli vauras ja merkittävä kauppakaupunki ja yksi satamista, jonka kautta Vähän-Aasian sisäosien ja erityisesti Rhyndakos-joen laakson tuotteita laivattiin markkinoille.
Tacituksen mukaan keisari Tiberius vei kaupungilta sen vapaakaupungin aseman vuonna 25 jaa., koska kyzikoslaiset eivät olleet kunnioittaneet oikein Augustuksen muistoa ja olivat lisäksi kohdelleet väärin joitakin Rooman kansalaisia. Tämä teki kaupungista suoraan Rooman Asian provinssin hallinnon alaisen. Kaupunki säilyi kuitenkin kukoistavana läpi keisarikauden, vaikkakin kärsi suuresti maanjäristyksestä keisari Marcus Aureliuksen aikana. Caracallan aikana kaupunki sai metropoliksen aseman. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin.
Kaupungin paikalla on suoritettu joitakin arkeologisia kaivauksia, mutta suhteellisen vähän kaupungin merkitykseen ja kokoon nähden.