stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pilvipalvelu
Pilvilaskenta

Pilvilaskennalla (engl. cloud computing) tarkoitetaan laskentakapasiteetin (ks. komputaatio) tarjoamista palveluna. Pilvilaskennassa palveluista maksetaan käytön mukaan, palvelut ovat heti saatavilla ja niiden teho skaalautuu tarpeen mukaan. Pilviteknologia, ja sen avulla totetutetut pilvipalvelut, sekä niiden rajapinnat mahdollistavat asetelman, jossa loppukäyttäjän ei tarvitse enää ottaa kantaa käyttöjärjestelmään, selaimeen taikka käyttämänsä päätelaitteen tyyppiin; pilvisovellukset toimivat samalla tavalla kaikilla alustoilla.
Pilvilaskenta tapahtuu verkon kuten Internetin välityksellä. Pääsääntöisesti loppukäyttäjä ei ole tietoinen siitä, että käyttää hajautettua palvelua, koska käyttökokemus vastaa paikallisesti tuotettavien palveluiden tunnetta. Käyttäjä näkee ja kokee vain käyttämänsä tuotteen käyttöliittymän, aivan kuten perinteisissäkin sovelluksissa. Yhtenä poikkeuksena tähän ovat verkkopohjaiset palvelut, joiden käyttöliittymät luonnollisesti eroavat perinteisistä ohjelmistoista. Pilvilaskennan ajatusmallissa tieto tallennetaan pysyvästi internetissä sijaitseville palvelimille ja tallennetaan vain tilapäisesti päätelaitteisiin.
Pilviteknologia tuo mukanaan kustannustehokkuuden, joustavuuden ja nopeuden palveluiden toteutuksessa. Sen avulla yritykset voivat testata ja ottaa käyttöön uusia palveluita ilman, että niiden tarvitsee toteuttaa koko järjestelmää alusta asti tai sitoutua järjestelmään pysyvästi.
Pilvilaskenta on terminä uusi, mutta pilvilaskennassa käytettävä tekniikka perustuu pääosin olemassa oleville tekniikoille. Suurimpia eroja aikaisempaan on asiakas-palvelin -toimijoiden muutos. Aikaisemmin palveluja tarjottiin lähinnä yritykseltä yritykselle, nykyään enemmänkin yritykseltä kuluttajille.
Yksinkertaisimmillaan pilvilaskentaa käytetään laskennan hajauttamisessa, tilapäisten kuormien tasaamisessa, ohjelmiston osien tai kokonaisuuksien ulkoistamisessa ja vastaavissa raakaa laskentatehoa kaipaavissa toiminnoissa.
Pilvilaskenta > Käyttökohteita

Pilvessä olevaa laskentakapasiteettia voidaan käyttää muun muassa koneoppimisen mallien kouluttamiseen.
Liiketoimintamalli

Yksi pilvilaskentamallin suurimpia muutoksia aikaisempiin tekniikoihin verrattuna on uusi liiketoimintamalli. Tarjottavien palveluiden hinnoittelumallit perustuvat käyttöpohjaiseen ja jatkuvaan laskutukseen, toisin kuin perinteinen ohjelmistokauppa, joka perustuu pääosin kiinteään lisenssimaksuun. Asiakkaan etuna mallissa ovat muun muassa käyttöönoton helppous, kustannusten läpinäkyvyys, tehon riittävyys, sekä alhaiset kiinteät kustannukset. Palvelun tarjoajan etuna mallissa ovat pitkät asiakassuhteet, jatkuva laskutus, sekä virtuaalisoinnin mukanaan tuomat hyödyt.[lähde? ]
Pilvilaskennan liiketoimintamallit perustuvat itsepalveluun ja joustavaan käyttöperustaiseen hinnoitteluun ja virtuaalisten alustojen edullisuuteen ja skaalautuvuuteen. Pilvilaskennan liiketoimintamallin tavoitteena on tarjota asiakkaalle enemmän tehoa pienemmällä vaivalla ja ilman perinteisiä perustamiskustannuksia. Yritysten tuotekehitys nopeutuu, kun yritys voi käyttää olemassa olevia taustajärjestelmiä tekemään osan työstä. Palveluita kehittävä yritys voi tuottaa palveluita ottamalla käyttöönsä pilvipalveluita tarjoavan yrityksen rajapinnat, avoimen lähdekoodin sovelluspalvelimet ja rakentamalla itse vain ohjelmiston toimintalogiikan.
Koska sekä ohjelmisto, että infrastruktuuri sijaitsevat palveluntarjoajan tiloissa, on asiakkaan vaikea tietää kuinka turvallinen palvelu oikeasti on. Varsinkin sosiaalisten palveluiden ja erilaisten maksujärjestelmien käyttämä data on erittäin arkaluontoista.
Brittiläisen Civon raportin mukaan kolmasosa organisaatiosta on sanonut, ettei kustannustehokkuus toteudu ja kustannukset nousevat inflaatiota nopeammin. Pilvipalveluiden kysyntä nousi etätyön lisäännyttyä koronapandemian vuoksi ja kasvavan kysynnän myötä myös hinnat jatkavat nousua. Hintojen nousuun vaikuttaa myös energiakustannusten nousu. Eräille pilvipalveluiden käyttäjille toisaalle siirtyminen on vaikeaa mikäli heidän käyttämänsä sovellukset on suunniteltu tietyn palveluntarjoajan rajapinnoille.
Synergy Research Groupin mukaan kuusi yhdysvaltalaista IT-jättiä hallitsee eurooppalaisten pilvipalveluiden markkinoita, joista yksistään AWS, Azure ja Google kattavat kolme neljäsosaa.
Pilvityypit

Palvelun käyttämä verkko voi olla joko julkinen pilvi (public cloud), yksityinen pilvi (private cloud) tai luotettu pilvi (trusted cloud). Pilven tyyppi määräytyy lähinnä sen mukaan, kuka pilveä pääsee käyttämään ja kuka sen omistaa. Eri tyyppien sekakäyttöä kutsutaan hybrid cloudiksi.
Julkisen pilven infrastruktuuri sijaitsee jaetuilla palvelimilla muiden samaa pilvipalveluntarjoajaa käyttävien asiakkaiden kanssa. Yksityisen pilven infrastruktuuri on varattu vain kyseisen pilven käyttöön ja se muodostaa oman suljetun verkon.
Tietoturva

Tarjottavien palveluiden infrastruktuuri sijaitsee palveluita tarjoavan tahon omissa tiloissa, eikä palveluita ostavalla taholla välttämättä ole minkäänlaista tietoa, mitä taustalla oikeasti on. Asiakkaan on siis lähes mahdotonta tietää, kuinka hyvin palvelua tarjoava yritys ylläpitää omia palvelimiaan ja palveluitaan. Tiedon ja sen yksityisyyden suojaaminen on tärkeä osa-alue varsinkin hajautetuissa malleissa, joissa tieto ei enää sijaitse vain yrityksen tai käyttäjän omissa suojatuissa varastoissa. Jos palvelussa käytetty data on arkaluontoista, tulee myös tietoliikenteen salauksen, tallenteiden suojauksen ja käyttörajoitusten olla kunnossa. Koska varsinaiset palvelimet saattavat sijaita missä tahansa, eivät kansalliset tai EU-tasoiset säädökset välttämättä päde.
Alustat

Rackspacen mukaan 90% pilvipalveluiden kuormasta suoritetaan Linuxilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pilvipalvelu Wikimedia Commonsissa
Esimerkki pilvipalvelun kerroksista.
Marcabru

Marcabru
Marcabru oli ranskalainen trubaduuri, jonka tunnetuin laulu lienee Pax in nomine Domini (Rauhaa Herran nimeen).
Marcabru vaikutti 1100-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja aktiivisesti vuosina 1130-1149. Hän oli tiettävästi  kotoisin Gasconista ja oleskeli Poitiers'n, Toulousen ja Espanjan hoveissa. Useita kymmeniä Marcabrun runoja on säilynyt näihin päiviin, mutta vain neljään on jäljellä musiikki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcabru Wikimedia Commonsissa
Marce Rendic

Marce Rendic (s. Helsinki) on suomalainen radiojuontaja. Hän on juontanut aikaisemmin radio-ohjelmia Yleisradiolle Radio Suomessa ja YleQ:ssa, kunnes siirtyi vuoden 2007 alussa Nelonen Median Radio Rock -radiokanavalle.
Rendic on asunut osan elämästään isänsä kotimaassa Chilessä, jossa hän on kouluttautunut stuertiksi. Hänellä on myös hierojan ja kokin koulutus. Hän on opiskellut myös Laajasalon opiston radiolinjalla. Rendic asuu perheineen omakotitalossa Espoossa.
Aiheesta muualla

Radio Rock – Marce Rendic
↑  Rennosti kotisohvalla www.masku.com. Viitattu 20.9.2024.
Maija Peltola

Maija S. Peltola on data-analytiikan professori ja LAB-laboratorion johtaja Turun yliopistossa. Hän aloitti Turun yliopiston fonetiikan professorina joulukuussa 2019 ja piti professoriluentonsa syksyllä 2020 aiheesta Puheen oppimiseen vaikuttavat monet tekijät: Harjoittelu auttaa aina.
Hänen keskeisimpiä tutkimusaiheitaan ja asiantuntijuusalueitaan ovat:
äidinkielen vaikutus uuden kielen oppimiseen
taustatekijöiden vaikutus kielen oppimiseen
harjoitteiden vaikutus oppimiseen
vieraan kielen oppimisen mallinnus
uudenlaisten harjoitteiden kehittely
Maija S. Peltola on Turun yliopiston Savo-Karjalaisen Osakunnan inspehtori. Hän on toiminut myös Tieteentekijöiden liiton puheenjohtajana.
Teokset

Peltola, Maija S.: The attentive and preattentive perception of native and non-native vowels: The effects of second language learning. Turun yliopiston suomalaisen ja yleisen kielitieteen laitos, 2003. (Väitöskirja.)
Major League Baseball -kausi 1887

Major League Baseball -kausi 1887 käsitti kaksi erillistä liigaa. Vuodesta 1876 toiminut National League ja 1882 aloittanut American Association. Kauden päätteeksi NL:n ja AA:n mestarit kohtasivat peräti viidentoista ottelun sarjassa, jossa Detroit Wolverines voitti St. Louis Brownsin 10–5. NL:n kakkoseksi jäi Philadelphia Phillies, joka päätti kautensa ennennäkemättömään 16 peräkkäiseen voittoon, välissä tosin yksi tasapeli, joita ei kuitenkaan huomioida yleensä MLB:n tilastoissa, vaan ottelut pyritään uusimaan ensi tilassa. 16. huhtikuuta Baltimore Oriolesin Mike Griffinistä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on lyönyt kunnarin ensimmäisellä Major Leaguen lyöntivuorollaan.
Postseason

|  | American Association | Voitot | National League | Ot 1 | Ot 2 | Ot 3 | Ot 4 | Ot 5 | Ot 6 | Ot 7 | Ot 8 | Ot 9 | Ot 10 | Ot 11 | Ot 12 | Ot 13 | Ot 14 | Ot 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Dauvray Cup | St. Louis Browns | 5–10 | Detroit Wolverines | 6–1 | 3–5 | 1–2 | 0–8 | 5–2 | 0–9 | 1–3 | 2–9 | 2–4 | 11–4 | 3–13 | 5–1 | 3–6 | 3–4 | 9–2 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Baseball almanakka - National League 1887
Baseball almanakka - American Association 1887
The Sports Almanac - Major League Baseball Playoffs 1884-1890 (englanniksi)
Philliesin otteluohjelma kaudella 1887 (englanniksi)
Major League Baseball -kausi 1886

Major League Baseball -kausi 1886 käsitti kaksi erillistä liigaa. Vuodesta 1876 toiminut National League ja 1882 aloittanut American Association. Kauden päätteeksi NL:n ja AA:n mestarit kohtasivat kuuden ottelun sarjassa, jossa St. Louis Browns voitti Chicago White Stockingsin 4–2. Tämä jäi ainoaksi kerraksi, kun AA:n mestari pystyi voittoon kyseisessä sarjassa.
Ainoan kautensa NL:ssa pelasi Kansas City Cowboys. Sen paikan seuraavalla kaudella otti AA:sta siirtynyt Pittsburgh Alleghenys. Pittsburghin paikan AA:ssa otti vastaavasti Cleveland Blues. St. Louis Maroons vaihtoi seuraavaksi kaudeksi paikkakuntaa ja esiintyi kaudella 1887 nimellä Indianapolis Hoosiers, jolla nimellä AA:ssa kaudella 1884 oli pelannut aivan eri joukkue.
Postseason

|  | American Association | Voitot | National League | Peli 1 | Peli 2 | Peli 3 | Peli 4 | Peli 5 | Peli 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| World Series | St. Louis Browns |   4–2 | Chicago White Stockings |   0-6 |   12-0 |   4-11 |   8-5 |   10-3 |   4-3 |
Aiheesta muualla

Baseball almanakka - National League 1886
Baseball almanakka - American Association 1886
The Sports Almanac - Major League Baseball Playoffs 1884-1890 (englanniksi)
Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas

Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas Rooman Piazza del Campidogliolla. Nykyinen patsas on uudelleenvalos. Alkuperäinen on Musei Capitolinissa.
Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas on keisari Marcus Aureliuksen antiikkinen muistomerkki Roomassa. Patsas sijaitsee keskellä Michelangelon suunnittelemaa Piazza del Campidoglio -renessanssiaukiota Palazzo Senatorion edessä.
Historia

Patsaan tekijä ja tarkka tekoaika ovat tuntemattomia, eikä muistomerkin alkuperäistä sijaintipaikkaa tiedetä. Luultavasti se pystytettiin aikoinaan jollekin keisariforumille, mahdollisesti Forum Romanumille tai Marcus Aureliuksen muistopylvään lähettyville noin vuonna 170.
Ennen siirtoa nykyiselle paikalleen 1500-luvulla patsas oli ollut ainakin jo 900-luvulla San Giovanni in Lateranon eli Lateraanikirkon edustalla. Konstantinus Suuri, joka rakennutti Lateraanikirkon, saattoi ottaa filosofikeisarin patsaan omiin nimiinsä, sillä hänen kaudellaan kierrätettiin muitakin monumentteja.
Veistos on ainoa laatuaan, sillä yhdenkään muun kaupungin kymmenistä ratsastajapatsaista ei tiedetä säilyneen. Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas säästyi sulatukselta luultavasti sen vuoksi, että sitä pidettiin ensimmäisen kristityn keisarin muotokuvana.
Restaurointi

1980-luvun alussa patsas siirrettiin konservointia varten sisätiloihin, ja sen tilalle aukiolle pystytettiin patsaan toisinto. Restauroinnissa kävi ilmi, että patsas oli alun perin ollut osa suurempaa kokonaisuutta. Vertailemalla keisarin päätä muihin hänestä säilyneisiin muotokuviin voitiin muistomerkki todennäköisesti ajoittaa vuosiin 160–176, mutta myöhempi kertaustyyli on mahdollista. Keisarin ratsun koholle nostetun etujalan alla oli ollut jokin toinen hahmo, kuten voitettu vihollinen, jonka tarkoituksena oli vahvistaa rakennetta. Joskus keskiajalla tuki oli poistettu, mikä heikensi patsaan lujuutta ja aiheutti sille vahinkoa. Paavi Paavali II:n ja Sixtus IV:n aikana patsasta korjattiin ja se kullattiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marcus Aureliuksen patsas Musei Capitolinin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Alkuperäinen patsas Musei Capitolinissa.
Maija Pekkarinen

Maija Liisa Pekkarinen (20. toukokuuta 1915 Kuopio – 18. elokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen professori. Hän oli Helsingin yliopiston ravitsemustieteen apulaisprofessori.
Pekkarinen oli Helsingin yliopiston ravitsemustieteen apulaisprofessori 1968–1981 ja hoiti professori Paavo Roineen sairastuttua tämän professorinvirkaa vuosina 1971–1977. Pekkarinen oli ennen professorinuraansa tekemässä maailmallakin huomiota herättäneitä kolmea laajaa tutkimusta suomalaisten ravitsemuksesta. Niistä ensimmäinen oli 1950-luvulla tehty tutkimus sydän- ja verisuonitautien syiden selvittämiseksi. Toinen oli niin sanottu sairaalatutkimus. Siinä tutkittiin ravinnon rasvojen laadun muuttamisen vaikutusta sydän- ja verisuonitauteihin Nikkilän ja Kellokosken sairaaloissa. Kolmas oli Kansaneläkelaitoksen niin sanottu autoklinikkatutkimus, jonka nimi oli Ruuankäyttö ja ravinnonsaanti Suomessa vuosina 1969–1972.
Vuonna 1962 väitellyt Pekkarinen oli ensimmäinen Helsingin yliopistossa kotitalousaineissa (ravintokemia ja kodin taloustiede) väitellyt tohtori. Aiheena oli Tutkimuksia  maalaisväestön ravinnosta eräissä Itä- ja Länsi-Suomen pitäjissä. Hän oli Marttaliiton kunniajäsen Hän oli mukana Suomalaisen Konkordia-liiton toiminnassa 36 vuotta ja siitä 22 vuotta puheenjohtajana. Hän on myös liiton kunniajäsen. Hänen kunniakseen liitto on perustanut Maija Pekkarisen 100-vuotisjuhlarahaston ravitsemus- ja elintarviketieteiden alan tutkimuksen edistämistä varten. hän oli Kotitalousopettajien liiton kunniajäsen vuodesta 1979 ja Ravitsemusterapeuttien ja Kotitalouden Kandidaattien kunniajäsen.
99-vuotias Pekkarinen promovoitiin 6. kesäkuuta 2014 Helsingin yliopiston riemutohtoriksi.
Aiheesta muualla

Maija Pekkarisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Maija Oravamäki

Oravamäki Helsingin MM-kisoissa 2005
Anna-Maija "Maija" Oravamäki (o.s. Kukkohovi, s. 13. maaliskuuta 1974 Muhos) on suomalainen kestävyysjuoksija.
Oravamäen ensimmäinen SM-mitali oli puolimaratonin SM-hopea vuonna 2000 ajalla 1.19.51. Seuraavana vuonna hän juoksi puolimaratonilla SM-pronssille ajalla 1.18.41 ja voitti maratonin SM-kultaa ajalla 2.49.09. Vuonna 2002 hän oli puolimaratonin SM-kisoissa kolmas sekä voitti ensimmäisen mitalinsa Kalevan kisoissa sijoittumalla 10 000 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 35.26,34. Oravamäki voitti pronssia 5 000 metrin juoksussa Kalevan kisoissa 2003 ajalla 16.43,15. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen SM-pronssia 3 000 metrin juoksussa ajalla 9.44,73 sekä kultaa Kalevan kisojen 10 000 metrillä ajalla 35.31,25.
Oravamäki voitti vuonna 2005 puolimaratonin Suomen-mestaruuden ajalla 1.16.26. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän oli 10 000 metrillä toinen ajalla 35.22,61. Oravamäki valittiin Suomen joukkueeseen Helsingin MM-kisoihin, joissa hän sijoittui maratonilla neljänneksikymmenenneksitoiseksi ajallaan 2.43.31. Vuonna 2006 Oravamäki voitti sisäratojen SM-hopeaa 3 000 metrillä aikaan 9.35,19 ja puolimaratonilla SM-pronssia. Kalevan kisoissa hän voitti kultaa 10 000 metrillä ajalla 34.21,64 ja hopeaa 5 000 metrillä ajalla 16.43,08. Hän oli mukana Göteborgin EM-kisoissa, joissa hän sijoittui maratonilla kahdeksanneksitoista juoksemalla ajan 2.39.17. Vuosina 2008 ja 2009 Oravamäki voitti maratonjuoksun Suomen mestaruuden ja vuonna 2010 hän sijoittui toiseksi.
Oravamäki on kilpaillut myös hiihdossa. Vuonna 2009 hän voitti SM-pronssia 3 × 5 kilometrin viestissä Oulun Hiihtoseuran joukkueessa. Hän sijoittui vuoden 2011 Finlandia-hiihdossa 50 km vapaan tyylin kilpailussa toiseksi. Talvitriathlonin MM-kilpailuissa (lajit juoksu, maastopyöräily ja hiihto) hän on sijoittunut kolmanneksi vuonna 2011 ja toiseksi 2012.
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metrin juoksu: 1.02,88 (1999)
800 metrin juoksu: 2.19,06 (1990)
1 000 metrin juoksu: 2.58,74 (1993)
1 500 metrin juoksu: 4.34,39 (1999)
Mailin juoksu: 5.03,07 (2008)
3 000 metrin juoksu: 9.45,36 (2000), sisäradoilla (ylipitkällä radalla) 9.35,19 (2006)
5 000 metrin juoksu: 16.20,40 (2004)
10 000 metrin juoksu: 34.21,64 (2006)
10 kilometrin maantiejuoksu: 34.37 (2005)
15 kilometrin maantiejuoksu: 59.02 (1995)
20 kilometrin maantiejuoksu: 1.14.02 (2004)
Puolimaraton: 1.16.26 (2005)
Maraton: 2.35.37 (2006)
400 metrin aitajuoksu: 1.08,54 (1995)
Paul Berg

| Paul Berg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1926 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 15. helmikuuta 2023 (96 vuotta) Stanford, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Case Western Reserve University Pennsylvanian osavaltionyliopisto
Instituutti:  Stanfordin yliopisto  Washingtonin yliopisto (St. Louis)
Tutkimusalue:  Biokemia
Tunnetut työt:  Nukleiinihappojen tutkimus
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1980)
Paul Berg (30. kesäkuuta 1926 New York – 15. helmikuuta 2023 Stanford, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen biokemisti.
Berg syntyi aškenasijuutalaisille siirtolaisille Brooklynissä New Yorkissa. Hän valmistui Abraham Lincoln High Schoolista vuonna 1943 ja myöhemmin Pennsylvania State Universitystä sekä Case Western Reserve Universitystä. Hän toimi Stanfordin yliopiston professorina.
Berg sai vuonna 1980 yhdessä Walter Gilbertin ja Frederick Sangerin kanssa Nobelin kemianpalkinnon nukleiinihappojen perustutkimuksesta. Hän johti lisäksi muun muassa HIV-tutkimusta.
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan palkitsi Bergin National Medal of Sciencella vuonna 1983. Berg oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1966 sekä lisäksi Royal Societyn ja Ranskan tiedeakatemian ulkomaalaisjäsen.
Pro ecclesia -mitali

Pro ecclesia -mitali on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jakama kunnianosoitus. Kunnianosoitusta jaetaan suurin piirtein viisi vuodessa. Mitalin voi saada sellainen henkilö, joka on ansioitunut kirkon työssä joko seurakunnan, hiippakunnan tai valtakunnan tasolla. Mitalia jakaa kirkkohallitus, jonka alaisuudessa toimii erillinen kunnianosoitusten toimikunta.
kunniamerkin nauha
Punasalakat

| Punasalakat |
| --- | --- |
 Punasalakka (Alburnoides bipunctatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidei
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Alaheimo::  Särjet Leuciscinae
Suku::  Punasalakat Alburnoides  Jeitteles, 1861
Katso myös
   Punasalakat Wikispeciesissä   Punasalakat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Punasalakat (Alburnoides) on särkien (Leuciscidae) heimoon kuuluva kalasuku.
Nykyisin siihen luetaan seuraavat 34 kalalajia:
Alburnoides bipunctatus (Bloch, 1782) – Punasalakka
Alburnoides coadi Mousavi-Sabet, Vatandoust & Doadrio, 2015
Alburnoides devolli Bogutskaya, Zupančič & Naseka, 2010
Alburnoides economoui Barbieri, Vukić, Sanda & Zogaris, 2017
Alburnoides eichwaldii (De Filippi, 1863)
Alburnoides emineae Turan, Kaya, Ekmekçi & Doğan, 2014
Alburnoides fangfangae Bogutskaya, Zupančič & Naseka, 2010
Alburnoides fasciatus (Nordmann, 1840)
Alburnoides gmelini Bogutskaya & Coad, 2009
Alburnoides holciki Coad & Bogutskaya, 2012
Alburnoides idignensis Bogutskaya & Coad, 2009
Alburnoides kosswigi Turan, Kaya, Bayçelebi, Bektaş & Ekmekçi, 2017
Alburnoides kubanicus Bănărescu, 1964
Alburnoides kurui Turan, Kaya, Bayçelebi, Bektaş & Ekmekçi, 2017
Alburnoides maculatus (Kessler, 1859)
Alburnoides manyasensis Turan, Ekmekçi, Kaya & Güçlü, 2013
Alburnoides namaki Bogutskaya & Coad, 2009
Alburnoides nicolausi Bogutskaya & Coad, 2009
Alburnoides oblongus Bulgakov, 1923 – Aaltosalakka
Alburnoides ohridanus (S. L. Karaman, 1928)
Alburnoides parhami Mousavi-Sabet, Vatandoust & Doadrio, 2015
Alburnoides petrubanarescui Bogutskaya & Coad, 2009
Alburnoides prespensis (S. L. Karaman, 1924)
Alburnoides qanati Coad & Bogutskaya, 2009
Alburnoides recepi Turan, Kaya, Ekmekçi & Doğan, 2014
Alburnoides rossicus L. S. Berg, 1924
Alburnoides samiii Mousavi-Sabet, Vatandoust & Doadrio, 2015
Alburnoides tabarestanensis Mousavi-Sabet, Anvarifar & Azizi, 2015
Alburnoides taeniatus (Kessler, 1874) – Juovasalakka
Alburnoides varentsovi Bogutskaya & Coad, 2009
Alburnoides velioglui Turan, Kaya, Ekmekçi & Doğan, 2014
PowerFlite

PowerFlite on Chrysler Corporationin vuosina 1954–1961 valmistama ja henkilöautoissaan käyttämä kaksiportainen automaattivaihteisto. Vaihteiston valmistus alkoi vuoden 1953 lopulla ja huolimatta Chryslerin kolmeportaisen TorqueFliten esittelystä vuonna 1956, yksinkertainen ja luotettava PowerFlite oli saatavilla Plymouthin ja Dodgen vaihteistoksi mallivuoden 1961 loppuun, jonka jälkeen sen valmistus lopetettiin.
Chrysler Corporation oli yksi viimeisistä ajoneuvovalmistajista Yhdysvalloissa, joka esitteli täysautomaattisen vaihteiston. General Motors oli esitellyt Oldsmobilen Hydramatic-vaihteiston jo 14 vuotta aiemmin ja Ford Motor Company oman Ford-O-Maticinsa kolme vuotta aiemmin. Packardin Ultramatic oli tullut markkinoille vuonna 1949 ja Studebakerin Automatic Drive vuonna 1950. PowerFlite oli rakenteeltaan ja toiminnaltaan yksinkertaisempi kuin markkinoilla olevat muut automaattivaihteistot. Koska mekaanisia komponentteja ja toimintoja oli vähemmän, oli vaihteisto myös hyvin luotettava ja se palveli nöyrästi niin kuutoskoneisen Plymouthin kuin Hemi V8 -moottorisen Imperialin vaihteistona. Toisin kuin muissa automaattivaihteistoissa, PowerFlitessa ei ollut ”park”-toimintoa, joka lukitsee voimansiirron auton liikkumisen estämiseksi. Tämän takia seisontajarrun käyttö oli välttämätöntä aina, kun auto pysäköitiin. Kaikkien tuon aikakauden Chrysler-tuotteiden seisontajarru oli käyttöjarruista erillinen oma yksikkönsä, jossa vaihteiston hännän jälkeen sijoitettu jarrurumpu esti kardaaniakselin pyörimisen ja piti näin auton paikoillaan.
PowerFliten ohjaus tapahtui aluksi ohjauspylvääseen siijoitetun valitsimen avulla. Vaihdekaavio oli R-N-D-L, joka poikkesi muiden valmistajien käyttämästä P-N-D-L-R-järjestyksestä. Chrysler perusteli PowerFliten muista poikkeavaa kaaviota käyttöturvallisuudella. Koska auto käynnistettiin vaihteiston asennossa N, tarvittiin vain yksi valitsimen siirto, että auto saatiin liikkeelle eteen- tai taaksepäin. Peruutusvaihteelta ajovaihteelle kytkettäessä, D-vaihteen ohittaminen vahingossa ei myöskään aiheuttanut vaaraa tai vahinkoa. Myöhemmin, kun Yhdysvaltain liittovaltion liikenneturvallisuusvirasto NHTSA (National Highway Traffic Safety Administration) alkoi antaa ajoneuvojen hallintalaitteita koskevia määräyksiä, Chryslerin vaihteistokaaviosta, lisättynä ”park”-asennolla (P-R-N-D-L), tuli turvallisuusvaatimusten mukainen standardi. Vuonna 1955 vaihteenvalitsin siirtyi ohjauspylväästä kojelautaan, jossa sitä käytettiin pystysuorassa kaaviossa liikutettavalla vivulla. Tässä sovelluksessa peruutusvaihde oli ylimpänä ja L alimpana. Vuonna 1956 Chryslerin kojelaudan vaihteenvalitsin muutettiin painonapeilla kytkettäväksi. Tämä toiminto oli käytössä mallivuoden 1964 loppuun, eli myös TorqueFliten kanssa.
Neuvostovalmisteinen, ZIL-111-mallissa käytetty kaksiportainen automaattivaihteisto perustuu rakenteeltaan Chryslerin PowerFliteen.
Aiheesta muualla

PowerFlite-aiheisia videoita