stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalle Mata

| Paul Henrik Karl Mata |
| --- | --- |
 Kalle Mata vuonna 1933
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1889 Turku
Kuollut: 22. syyskuuta 1970 (80 vuotta)
Kansalaisuus:  
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   
Palvelusvuodet:  1916–1945
Komentajuudet:  Itä-Karjalan vapaajoukot
Taistelut ja sodat:  Vapaussota Talvisota Jatkosota
Sotilasarvo:  Majuri
Paul Henrik Karl (Kalle) Mata, ent. Henrichsson (31. joulukuuta 1889 Turku – 22. syyskuuta 1970), oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän osallistui elämänsä aikana monenlaisiin sotiin ja kahakoihin ja päätti lopulta ansiokkaan sotilasuransa Vaatetusvarikon päällikkönä.
Perhetausta

Matan vanhemmat olivat puuseppämestari Johan Henrik Henrichsson ja Selma Ulrika Forsman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Helka Aune Onerva Pietisen kanssa.
Opinnot

Mata kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaista lyseosta vuonna 1911 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla syyslukukauden 1912 ja Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1914.
Jääkärikausi

Mata työskenteli kirjurina vuosina 1910–1913 tullilaitoksen Viipurin pakkahuoneella ja konttorikirjurina vuosina 1913–1915 Pietarin tullitoimistossa, ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella ja Schmardenissa, mistä hänet komennettiin erikoistehtäviin Suomeen 18. elokuuta 1916. Suomessa hän toimi pohjoisella etapilla muun muassa Simon Jokikylän etappiaseman hoitajana.
Tänä aikana hän oli osallisena Maaninkajärvellä käydyssä kahakassa (ns. Simon kahakka), jossa hän haavoittui 11. joulukuuta 1916. Haavoittuneena hän matkusti Ruotsiin ja siirtyi sieltä erikoistehtäviin Norjaan. Norjasta hän palasi takaisin Saksaan 14. toukokuuta 1917 ja astui Libaussa rannikkokipinälennätinlaitoksen palvelukseen ylimatruusin vakanssilla. Libausta hänet komennettiin 20. heinäkuuta 1917 uudelleen Suomeen, missä hän suoritti Saksan meriesikunnalta saamiaan tehtäviä. Tällä komennuksella hän suoritti Uuden metsätoimiston toimeksiannosta suojeluskunnille tarkoitetun sotilaskäsikirjan laatimisen sekä osallistui sisällissodan valmisteluihin kouluttamalla suojeluskuntia Viipurissa. Viipurissa hän koulutti joukkueenjohtajia ja ryhmäpäälliköitä; ensin mainittuja hän koulutti Viipurin Poikain ammattikoululla ja jälkimmäisiä Viipurin Ruotsalaisen lyseon voimistelusalissa. Lisäksi hän koulutti joukkoja Antreassa, Imatralla, Vuoksenniskalla ja Kymin tehtailla sekä avusti asekuljetuksia Viipurin ympäristössä.
Suomen sisällissota

Mata osallistui sisällissodan alkuhetkinä Pietisen tehtaan kahakkaan, jonka jälkeen hän toimi suojeluskuntien lähdettyä sisällissodan ensimmäiselle sotaretkelle Venäjänsaareen. Myöhemmin hän toimi Viipurissa Venäjänsaaren retkikunnan yhdyshenkilönä ja organisoi ja piti yhteyttä muihin Viipurin maakunnan suojeluskuntajoukkoihin. Hän sai lopulta 27. tammikuuta 1918 käskyn siirtyi Heinjoen kautta Antreaan, missä hän sai käskyn ryhtyä toimimaan perustettavan 3. pataljoonan komentajan apulaisena Antreassa. Antreasta hänet komennettiin pataljoonineen Kavantsaarelle, missä hän toimi 6.–7. helmikuuta 1918 taistelevan osaston päällikkönä. Myöhemmin tarkalleen 27. helmikuuta 1918 hänet komennettiin Karjalan armeijakunnan II pataljoonan komentajan apulaiseksi. Toisesta pataljoonasta hänet siirrettiin maaliskuun puolivälissä vuonna 1918 Antreaan, missä hänet määrättiin 6. huhtikuuta 1918 alkaen Karjalan armeijakunnan esikuntaan rintamaetappipäällikön apulaiseksi. Mata osallistui sisällissodan taisteluihin Kavantsaaressa, Hannilassa, Jänhiälässä ja Kuurmanpohjassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mata määrättiin sisällissodan jälkeen 19. toukokuuta 1918 alkaen Karjalan armeijakunnan 2. rykmentin aliupseerikoulun harjoitusupseeriksi, josta hänet siirrettiin 9. kesäkuuta 1918 komentajaksi Karjalan divisioonan 1. rykmentin 3. pataljoonaan. Kolmannesta pataljoonasta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 niin ikään komentajaksi I pataljoonaan. Tässä yhteydessä rykmentin nimi muuttui Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:ksi. Itä-Suomen jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin 25. marraskuuta 1918 päälliköksi Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Karjalan kaartista hän sai siirron 25. elokuuta 1919 alkaen päälliköksi Viipurin vartiopataljoonan 2. komppaniaan. Armeijasta Mata erosi 21. kesäkuuta 1920.
Eronsa jälkeen hän toimi Itä-Karjalan vapaajoukkojen päällikkönä vuoden 1920 loppuun. Hän johti syyskuuhun 1920 asti karjalaiset kävivät muutamia sissitaisteluita, kunnes vetäytyivät kokonaan Suomen puolelle. Tämän jälkeen hän hakeutui Itä-Karjalan vapauttamissuunnitelmia ulkoministeriölle tehneen Repolan nimismiehen Bobi Sivénin seuraan. Sivén ja Mata aloittivat luoda suunnitelmaa kapinan järjestämiseksi Repolassa, kun syksyllä 1920 selvisi, että Repola ja Porajärvi aiottaisiin luovuttaa Neuvosto-Venäjälle, ja itäkarjalaiset jätettäisiin oman onnensa nojaan.
Mata astui takaisin vakinaiseen palvelukseen 31. joulukuuta 1920, ja hänet sijoitettiin päälliköksi II polkupyöräpataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 polkupyöräpataljoona I:een. Savon jääkärirykmentin III pataljoonan komentajaksi hänet nimitettiin 25. toukokuuta 1921. Näihin aikoihin hän osallistui lyhyen ajan Itä-Karjalan sotaan (Vienan metsäsissikapina). Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja osallistui useille erilaisille kursseille Suojeluskuntain päällystökoulussa. Armeijasta Mata erosi toistamiseen 11. elokuuta 1922 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen, ja hänet sijoitettiin 15. elokuuta 1923 alkaen Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1926 Mikkelin suojeluskuntapiirin I alueen ja 1. elokuuta 1928 V alueen päälliköksi. Mikkelistä hänet siirrettiin Pohjolan suojeluskuntapiiriin, missä hänet sijoitettiin XIII alueen päälliköksi 1. elokuuta 1933 alkaen.
Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 27. marraskuuta 1933 ja aloitti 1. kesäkuuta 1934 työt puolustusministeriön palveluksessa. Puolustusministeriössä hän toimi ministeriön alaisten teollisuus- ynnä muiden laitosten vartio- ja turvallisuustoiminnan ohjaajana. Puolustusministeriöstä hän siirtyi 1. kesäkuuta 1934 alkaen varastonhoitajaksi Savonlinnan sotilaspiirin esikuntaan.
Talvi- ja jatkosota

Mata osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten aikana Jalkaväkirykmentti 69:n 1. pataljoonan komentajana ja myöhemmin Savonlinnan suojeluskuntapiirin komentajana ja hoiti samalla myös esikunnan toimisto II:n päällikön tehtäviä. Välirauhan aikana hän jatkoi entisissä tehtävissään, kunnes hänet nimitettiin Savonlinnan komendantiksi ja Pääskylahden varastoalueen valvojaksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi aikaisemmissa tehtävissään, kunnes hänet siirrettiin vuonna 1942 Vaatetusvarikko 2:n päälliköksi ja hoiti tehtävää vuoteen 1945 saakka, kunnes erosi vakinaisesta palveluksesta. Mata haudattiin Saarelle.
Julkaisut

Suomalainen sotilaskäsikirja 1917
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 13. maaliskuuta 1918  Luutnantti 10. toukokuuta 1918  Kapteeni 28. toukokuuta 1918  Majuri 11. elokuuta 1922 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Venäjänsaaren muistomitali  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Tuomas Mattila

Tuomas Juhani Mattila (10. joulukuuta 1932 Suoniemi – 28. syyskuuta 2023 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Uransa aikana Mattila tulkitsi pääosia useissa teatteritaiteen klassikoissa. Hän näytteli myös Suomen ulkopuolella sekä teki sivurooleja suomalaisissa elokuvissa. Hän teki myös dubbauksia animaatioelokuviin.
Elämä ja ura

Tuomas Mattila syntyi maanviljelijä Paavali Mattilan ja kansakouluopettaja Hanna Mattilan (omaa sukua Laaninen) perheeseen. Hänen puolisonsa oli puvustonhoitaja Ritva Mattila (o.s. Nieminen). Pariskunnalla on kaksi lasta, Jaana (s. 1959) ja Esa (s. 1960).
Mattila opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuodesta 1955 vuoteen 1958. Hän aloitti ammattilaisuransa Tampereen Teatterissa 1958–1959. Sen jälkeen hän oli kiinnitettynä Joensuun kaupunginteatteriin 1959–1963, jota seurasi pitkä työrupeama Lahden kaupunginteatterissa 1963–1977. Lahdesta Mattila siirtyi Helsinkiin; hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1977 vuoteen 1999, jolloin hän jäi eläkkeelle. Uransa aikana Mattila vieraili muun muassa Pyynikin Kesäteatterissa (1958, 1977 ja 1978) sekä Pariisin, Moskovan ja Tallinnan näyttämöillä.
Mattilan huomattavia näyttämötaiteellisia saavutuksia olivat muun muassa Akseli Koskelan rooli Väinö Linnan klassikossa Täällä Pohjantähden alla sekä Isä Camillon rooli näytelmässä Isä Camillo ja Peppone. Näytelmässä Pohjalaisia hän tulkitsi Jussin osan. Eläkkeelle jäämisen jälkeen Mattila näytteli muun muassa William Shakespearen  klassikossa Kuningas Lear. Lahden kaupunginteatterissa Mattilalle myönnettiin taiteellisena tunnustuksena Iivaripatsas vuosina 1967 ja 1971.
Tuomas Mattila aloitti valkokangasuransa sivuosalla kirjurina sotilasfarssissa Sotapojan heilat. MTV Oy:n fiktiossa Rakas peto (1979) Mattila tulkitsi Arvo Makkosen osan. Hänen myöhempiä elokuvaroolejaan olivat muun muassa Simolan isäntä Matti Kassilan Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa Niskavuori sekä sivuosa elokuvassa Kaikki pelissä. Hänet muistetaan myös uutistenlukijana kuunnelmasarjasta Knalli ja sateenvarjo.
Mattilan harrastuksia olivat muun muassa golf ja musiikki.
Filmografia

Selman juonet
Sotapojan heilat (1958)
Rakas peto (1979)
Niskavuori (1984)
Skorpionin tanssi (1985)
Kaikki pelissä (1994)
Pom poko - Yashimano Hage
Notre Damen kellonsoittaja (1996) – Victor
Nalle Puh ystävää etsimässä (1997) – Pöllö (laulu)
Tiikerin oma elokuva  - Pöllö
Notre Damen kellonsoittaja II (2002) – Victor
Nasun suuri elokuva (2003) – Pöllö
Nalle Puhin elokuva – uudet seikkailut Puolen hehtaarin metsässä (2011) – Pöllö
Aiheesta muualla

Tuomas Mattila Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Maustesahrami

| Maustesahrami |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kurjenmiekkakasvit Iridaceae
Suku::  Sahramit Crocus
Laji::  sativus
Kaksiosainen nimi
 Crocus sativus  L. 
Katso myös
   Maustesahrami Wikispeciesissä   Maustesahrami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maustesahrami (Crocus sativus) on sahrameihin kuuluva kasvilaji. Sen kuivattuja kellanruskeita luotteja käytetään mausteena, lääkkeenä sekä tuoksu- ja väriaineena.
Katso

Sahrami
Aiheesta muualla

Laji.fi: Maustesahrami (Crocus sativus)
Mustilan puutarha: Maustesahrami (Crocus sativus)
ITIS: Crocus sativus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Crocus sativus (englanniksi)
Flora of China: Crocus sativus (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Saffron, Crocus sativus (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Crocus sativus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Crocus sativus (saffron) (englanniksi)
Gernot Katzer's spice pages: Saffron (Crocus sativus) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q15041677  Wikispecies: Crocus sativus  APDB: 160611  BioLib: 42082  BOLD: 426229  CoL: ZL2V  Ecocrop: 4962  EoL: 488247  EPPO: CVOSA  EUNIS: 186483  FNA: 200028148  FoC: 200028148  GBIF: 2747430  GRIN: 12265  iNaturalist: 118933  IPNI: 436688-1  IRMNG: 11289581  ITIS: 501794  MoBotPF: 281106  NBN: NBNSYS0000002274  NCBI: 82528  NZOR: 96cd5c98-73d8-486d-862f-669ec441bfaf  Observation.org: 142547  Open Tree of Life: 542824  PFI: 9458  Plant List: kew-327454  PLANTS: CRSA15  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:436688-1  RHS: 4929  Tropicos: 16600120  WFO: wfo-0000788844
Guss Mattsson

Gustaf Otto (Guss) Mattsson (7. lokakuuta 1873 Bremerhaven, Saksa – 26. lokakuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen kemisti, lehtimies, pakinoitsija, kirjailija ja valtiopäivämies.
Elämäkerta

Mattsonin äiti oli Amelie Brunström ja isä merikapteeni Gustaf Edvard Mattson. Mattsonin puoliso vuodesta 1899 oli Sigrid Blumenthal. Mattsson vietti ensimmäiset vuotensa Englannissa ja Saksassa. Hän valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta (nykyinen Teknillinen korkeakoulu) 1895 ja filosofian kandidaatiksi 1898. Mattsson väitteli filosofian tohtoriksi hiilivedyistä 1905, väitöskirja oli nimeltään Pyrenet konstitution och genesis. Kemian dosentiksi Helsingin yliopistoon hän tuli 1908 ja Polyteknillisen opiston kemian lehtoriksi 1908. Kemian apuopettajana hän oli toiminut siellä jo vuodesta 1899. Mattsson julkaisi useita tutkimuksia orgaanisen ja fysikaalisen kemian alalta.
Mattsson oli porvarissäädyssä Kaskisten edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Niillä hän toimi innokkaasti Kaskisten rautatien puolesta ja halusi pysyä puoluepolitiikan ulkopuolella puhuen suomen- ja ruotsinkielisten välisen kielirauhan puolesta.
Tiede ja journalismi vetivät Guss Mattssonia eri suuntiin niin, mutta lopulta hänestä tuli kokopäiväinen toimittaja. Mattsson aloitti lehtimiehenä Nya Pressenissä jo 1897. Hän kirjoitti yli 900 pakinaa nimimerkillä Ung-Hans ja otsikolla I dag lehtiin Helsingfors-Posten (1902–1905) ja Dagens Tidning (1911–1914) – jonka hän perusti itse ja joka yhdistyi 1914 Nya Presseniin, jolloin syntyi Dagens Press.
Pakinoitsijana Mattson oli Suomessa uraauurtava, sillä hän oli Samuli Suomalaisen kanssa ensimmäisiä puhtaita pakinoitsijoita. Mattssonin pakinoita on kuvattu älykkäiksi, inhimillisiksi, mielikuvituksellisiksi ja tyylillisesti taitaviksi. Pakinat käsittelevät tiedettä, taidetta, politiikkaa ja arkisia asioita ja niissä vältettiin sentimentaalisuutta ja moralisointia. Mattsson matkusti paljon, osaksi tuberkuloosin vuoksi, johon hän sittemmin kuoli. Matkoista Kanariansaarille ja Itä-Afrikkaan hän julkaisi kirjat 1907 ja 1914. Hänen valitut teoksensa ilmestyivät postuumisti 1915–1921.
Teokset

Suomen mies meni Zanzibariin. Suomentanut Joel Lehtonen. WSOY, 1915.
"Tänään" : valittuja pakinoita. Valikoinut ja suom. sekä esipuheen kirj. Kauko Kare. Karisto, 1961.
Hyvä herrasväki : Toinen sarja valittuja pakinoita. Valikoinut ja suom. Kauko Kare. Karisto, 1967.
"Pakina Tampereesta" teoksessa Katu : rakkaudesta Tampereen Hämeenkatuun. Toimittaja Uolevi Nojonen. Pirkanmaan perinnepoliittinen yhdistys, 1982. ISBN 951-99427-5-0 Julkaistu alun perin Helsingfors-Posten 30.7.1904
En sommarfärd till de lyckliga öarna (1907)
En herre for till Zanzibar (1914)
Valda skrifter I–X (1915–1921)
I dag I–III (1950–1956)
Kreatur och professorer (1953)
Så rulla våra öden (1970)
Aiheesta muualla

Åbo Akademin kirjaston digitoimaa aineistoa Guss Mattssonin kokoelmasta (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 21.4.2014)
Vapaasti ladattavia Gustaf Mattssonin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Lars-Folke Landgrén: / Mattsson, Guss (1873–1914) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.4.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
August Matinlassi

August Nikolai Matinlassi (21. marraskuuta 1891 Simo – 19. elokuuta 1967) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianvääpelinä ja joukkueenjohtajana. Vielä talvi- ja jatkosotaan hän osallistui komppanianpäällikkönä taisteluihin rintajoukoissa.
Perhetausta

Matinlassin vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Eemil Matinlassi (5.8.1863-25.3.1944) ja Ida Amalia Marttila (17.12.1865-4.4.1904). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Elma Lemmitty Vilusen (12.2.1903-18.4.1965) kanssa.
Opinnot

Matinlassi kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulun vuonna 1918 sekä tiedonantokurssin Haminassa vuonna1920. Hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa hän suoritti vuonna 1923 ja viestiupseerikurssin Riihimäellä vuonna1928 sekä Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssin vuonna 1930.
Jääkärikausi

ja työskenteli maanviljelijänä Simossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Matinlassi astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi komppanianvääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi  1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet määrättiin komppanianpäälliköksi 25. maaliskuuta 1918 alkaen. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Matinlassi määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyssä joukkueenjohtajaksi Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1919 Vuoristoprikaatin (myöhemmin Jääkäriprikaati) miinanheittäjäkomppaniaan. Vuoristoprikaatista hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1921 Pohjanmaan jääkäripataljoonaan, missä hän toimi nuorempana upseerina, viestijoukkueen johtajana, rahastonhoitajana, pataljoonan adjutanttina sekä hoiti satunnaisesti komppanianpäällikön tehtäviä. Vuoristoprikaatista hänet siirrettiin 30. joulukuuta 1933 suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin päälliköksi Pohjolan suojeluskuntapiirin II alueelle.
Talvi- ja jatkosota

Matinlassi osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 27:ssä, jonka riveissä hän osallistui taisteluihin  Suomussalmella. Välirauhan aikana Matinlassi toimi edelleen Jalkaväkirykmentti 27:ssä, nyt III pataljoonan komentajana. Myöhemmin hänet siirrettiin aluepäälliköksi Pohjolan suojeluskuntapiiriin.
Jatkosodan puhjettua Matinlassi komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 33:een. Hän osallistui kyseisen joukon johtajana taisteluihin Paanajärvellä, Vartiolammella, Kortevaarassa, Kaukahaisissa ja Niskakylässä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Pohjolan suojeluskuntapiirin esikuntaan, missä hän toimi huoltopäällikön apulaisena ja vuodesta 1943 alkaen toimistopäällikkönä. Sotien jälkeen Matinlassi toimi sotainvalidihuoltoupseerina Pohjolan suojeluskuntapiirin esikunnassa vuoteen 1944 saakka, jolloin hän siirtyi samanlaiseen tehtävään Rovaniemen sotilaspiirin esikuntaan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946. Matinlassi haudattiin Ouluun.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. kesäkuuta 1917  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 24. maaliskuuta 1918  Vääpeli 2. huhtikuuta 1918  Vänrikki 27. toukokuuta 1918  Luutnantti 25. helmikuuta 1920  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Suojeluskuntain ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Lasse Mattila

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. marraskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: vasen laitalinkki/laitapuolustaja
Pituus: 169 cm
Junioriseurat
1987–1992: Honka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993 | FC Espoo | 10 | (3) |
| 1994 | VanPa | 6 | (2) |
| 1994 | Honka | 5 | (1) |
| 1994–1996 | Ljungskile SK | 41 | (3) |
| 1997 | Sarpsborg FK | 2 | (0) |
| 1998–2000 | Ljungskile SK | 58 | (10) |
| 2001–2004 | Östersunds FK | 67 | (8) |
| 2005 | Melleruds IF | – | (1) |
| 2006–2008 | IK Oddevold | 19 | (0) |
| 2010–2011 | Färgelanda IF | 15 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 223 | (27) |
Maajoukkue
| 1992 | Suomi U15 | 1 | (0) |
| 1994 | Suomi U17 | 2 | (1) |
| 1995 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 1996 | Suomi U21 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Lasse Ilmari Mattila (s. 22. marraskuuta 1976 Helsinki) on ruotsinsuomalainen sosionomi, muusikko ja jalkapalloilija. Hänellä on ollut Ruotsin kansalaisuus vuodesta 1999 lähtien.
Mattilan isä oli kansanedustajana ja kilpa-autoilijana tunnettu Leo Mattila, joka kuoli vuonna 1979. 13-vuotiaana hän menetti myös äitinsä ja jäi 12 vuotta vanhemman velipuolensa huollettavaksi. Vuonna 1994 Mattila siirtyi 17 vuoden ikäisenä pelaamaan jalkapalloa Ruotsiin Ljungskile SK:n joukkueeseen.
Jalkapallouransa ohessa Mattila kävi lukiota sekä suoritti fysioterapeutin opintoja. Myöhemmin hän opiskeli sosionomiaa Keski-Ruotsin yliopistossa Östersundissa. Valmistuttuaan Mattila on työskennellyt muun muassa katulasten parissa Brasiliassa. Nykyään hän on koulukuraattorina Trollhättanissa sekä tekee musiikkia. Hän toimii myös luennoitsijana erilaisissa tilaisuuksissa. Mattila on julkaissut yhden kirjan sekä musiikkialbumin.
Jalkapalloura

Suomessa Lasse Mattila edusti muun muassa Vantaan Palloa sekä FC Honkaa ennen siirtymistään Ruotsiin syksyllä 1994. Hän pelasi aluksi muutaman ottelun Ljungskilen B-junioreissa ja nousi sen jälkeen edustusjoukkueen kokoonpanoon maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa. Joukkueen noustua Ruotsin pääsarjaan Mattila siirtyi tammikuussa 1997 Norjan 1. divisioonassa pelanneeseen Sarpsborgiin, mutta palasi jo puolen vuoden kuluttua takaisin Ljungskilen riveihin. Hän on esiintynyt myös Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Östersunds FK:n ja IK Oddevoldin joukkueissa. Suomen nuorten maajoukkueita Mattila on edustanut kahdesti ja poikamaajoukkueita yhteensä kahdeksan kertaa.
Teokset

Att bygga bärande relationer - om vuxenvärldens möjligheter i arbetet med utsatta barn och ungdomar (2015) ISBN 978-91-637-9097-3
Att förebygga livslångt utanförskap – en handbok för vuxenvärldden runt utsatta barn och ungdomar (2012) ISBN 978-91-637-1621-8
Diskografia

Du förtjänar det bästa (singel, 2016)
På riktigt för dig (album, 2015)
Det är dags (album, 2001)
Aiheesta muualla

Lasse Mattilan kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi
Suomen ilmavoimat

| Suomen ilmavoimat |
| --- | --- |
 Tunnus
  Konetunnus 
Toiminnassa:  6. maaliskuuta 1918 –
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  puolustushaara
Tukikohta:  Tikkakoski, Jyväskylä
Motto:  Qualitas Potentia Nostra (”Laadussa voimamme”)
Marssi:  Robert Kajanus – ”Sotamarssi”
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Kenraalimajuri Timo Herranen
lennosto
lentorykmentti
laivue
lentue
parvi
pari tai partio
Ilmavoimien lippu ilman joukko-osastotunnusta.
Suomen ilmavoimat (ruots. Finlands flygvapen) on yksi Suomen puolustusvoimien kolmesta puolustushaarasta. Muut kaksi ovat maavoimat ja merivoimat.
Nimi ilmavoimat tuli käyttöön 1. elokuuta 1940 välirauhan aikana. Sitä ennen ilmavoimia oli kutsuttu ilmapuolustusjoukoiksi. Ilmavoimiin kuuluivat ilmavoimien esikunta, lentojoukot, ilmatorjuntajoukot, joiden osana toimi ilmavalvonta, Suomen tapauksessa ilmavalvonta-alueet sekä ilmavoimien asevarikko.