Merisodankäynti
Historia > Antiikin ja keskiajan kaleerilaivastot

Kaleerit olivat varhaisimpia merikelpoisia aluksia. Antiikin aikana kaleereja käyttivät kaikki keskeisimmät Välimeren alueen merenkulkua harjoittavat kansakunnat niin kaupankäyntiin kuin sotatoimiinkin. Vanhin meritaistelu, josta on kirjallisia tietoja, käytiin 1210 eaa. Kyproksen lähellä.[lähde? ] Tunnetuimmat antiikin ajan kaleereilla käydyistä meritaisteluista lienevät Kreikan ja Persian välillä käydyistä persialaissodista, ja etenkin Salamiin taistelu. Ateenan ja Spartan kaupunkivaltioiden välillä käydyssä peloponnesolaissodassa puolestaan spartalaiset liittolaisineen muodostivat peloponnesolaisliiton ja ateenalaiset liittolaisineen muodostivat Deloksen meriliiton.
Kaleerin liikkuminen tapahtui pääasiassa airojen avulla. Monissa kaleereissa oli myös purje tai useampia purjeita, mutta alusten kömpelyyden ja purjehdustekniikan alkeellisuuden vuoksi purjeiden käyttäminen taistelutilanteessa oli yleensä kannattamatonta. Purjetta käytettiinkin lähinnä apuna pidempien ja suoraviivaisten merimatkojen taittamiseen, kun taas taistelutilanteessa laiva sai liikevoimansa yksinomaan soutajilta.
Kaleerin pääase oli antiikin aikana keulapuskuri. Keulapuskuri oli usein metallista rakennettu valtava kärki, jolla pyrittiin suurimmalla mahdollisella vauhdilla törmäämään vihollisaluksen vesirajaan. Keulapuskurin käyttö myös saneli antiikin laivastotaistelujen taktiikkaa ja kaleerien rakennetta. Esimerkiksi airojen muotoilussa ja soutajien määrässä pyrittiin huomioimaan se, että laiva kykenee hyökkäyksen aikana saavuttamaan mahdollisimman suuren hetkellisen nopeuden. Kaleerisodankäynnissä vihollislaivastojen tarkan sijainnin ja liikkeiden tiedusteleminen oli toissijainen tavoite, ja merisodankäynnin strategia perustui pikemmin alusmääräisesti ylivoimaisen laivaston rakentamiseen ja vihollisen tuhoamiseen suoraviivaisessa kohtaamistaistelussa.
Antiikin laivastotaistelujen keskeinen syy oli tarve kuljettaa sotajoukkoja ja niiden vaatimia huoltotarpeita meriteitse sekä vastapuolen pyrkimys estää meritse tapahtuvaa hyökkäystä. Koska laivoilla oli tarkoitus kuljettaa ja huoltaa mittavia sotilasosastoja, tarvittiin laivoja paljon, ja suurimpiin laivastotaisteluihin saattoi osallistua useita satoja aluksia.
Koska kaleereilla kuljetettiin sotajoukkoja, taisteluihin osallistui tavallisesti myös laivojen kuljettamia sotilaita. Laivan kannella toimivat jousiampujat saattoivat pyrkiä häiritsemään vihollisalusten toimintaa ja tuhoamaan niiden miehistöä. Voitiin tehdä myös vihollisalusten valtaaminen eli entraus. Erityisesti roomalaiset tulivat tunnetuksi corvus-nimisen entraussillan asentamisesta aluksiinsa ja sen tehokkaasta hyödyntämisestä Karthagoa vastaan käymissään meritaisteluissa. Roomalaisten aikaan sota-aluksiksi tarkoitetut kaleerit alkoivat ylipäänsä kehittyä selvemmin kauppa-aluksista erilliseksi alustyypiksi.
Kaleerien käyttö pääasiallisena sota-alustyyppinä jatkui Euroopassa aina keskiajan lopulle saakka. Viimeisiä merkittäviä pelkästään soudettavien alusten välillä käytyjä meritaisteluita oli Lepanton taistelu vuonna 1571, jossa Venetsian, Espanjan ja paavin laivastojen muodostama Pyhä liiga voitti osmanilaivaston. Vaikka tämän aikakauden kaleereissa oli käytössä jo tykkejä, ratkaistiin tämäkin taistelu varsinaisesti entrausjoukkojen välisessä lähitaistelussa.