stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keskiluku
Esimerkki: lukujoukon {1, 1, 2, 3, 6, 7, 8} keskilukuja

Tämän esimerkin helpoin laskettava keskiluku on moodi: lukua 1 on enemmän kuin mitään muuta (2 kappaletta, kun kaikkia muita on vain 1), joten moodi on 1.
Esimerkkijoukon mediaania varten luvut järjestetään suuruusjärjestykseen, jolloin keskimmäiseksi asettuu luku 3. Tätä pienempiä (1, toinen 1 ja 2) ja suurempia (6, 7 ja 8) lukuja on yhtä paljon. Lukujen mediaani on siten 3.
Joukon lukujen summa on 28, joka jaettuna lukujen määrällä (7) on 4. Keskiarvo on siis 4.
Lukujen geometrinen keskiarvo on 7:s juuri lukujen tulosta 2016. Tulos on likiarvoltaan noin 2,9653. Nähdään, että tuloksen suuruusluokka on oikein, sillä se on lähellä lukua 3 ja 3*3*3*3*3*3*3 (3 potenssiin 7) = 2187, joka puolestaan on lähellä lukujen tuloa 2016.
Esimerkkijoukon harmoninen keskiarvo on joukon käänteislukujen keskiarvon käänteisluku
 {\frac {1}{[({\frac {1}{1}}+{\frac {1}{1}}+{\frac {1}{2}}+{\frac {1}{3}}+{\frac {1}{6}}+{\frac {1}{7}}+{\frac {1}{8}})/7]}}. Tämä on noin 2,142.
Neliöllinen keskiarvo =  {\sqrt {(1^{2}+1^{2}+2^{2}+3^{2}+6^{2}+7^{2}+8^{2})/7}} ≈ 4,84.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keskiluku Wikimedia Commonsissa
Karhusalo

Karhusalo
Ilmakuva Päijänteeltä: Kaijansalo ja Karhusalo etuvasemmalla.
| --- | --- |
Sijainti:  Jämsä Keski-Suomen maakunta Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  160 m 
Pinta-ala:  1,69 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karhusalo  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jämsässä.
Maantietoa

Saari on 2,1 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,69 neliökilometriä . Se sijaitsee Saviselän ja Lehesselän välissä yhdessä Kaijansalon ja Mustassalon kanssa. Saaren luoteispuolella Karhusalmen takana sijaitsee manner ja Tyryn kulmakunta. Salmi on 60–450 metriä leveä ja se aukeaa saaren pohjoispuolella Raksinselälle. Saaren itäpuolella jää Kaijansalon väliin Kaijansalmi, joka on 80–500 metriä leveä. Karhusalon eteläpuolella Lehesselällä sijaitsee vielä Peurasaaret, Valkeasaari, Kaksoissaari ja Marjosaari. Saaren keskikohdassa sijaitsee sen korkein mäki, jonka länsipuoli on merkitty kivikoksi. Mäki kohoaa 82 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on kaksi entistä maatila, yksi uudempi tila ja lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Saarella on mainittu olevan kaksi vakinaista asukasta, 12 vapaa-ajan asuntoa ja 48 kesäasukasta (vuonna 2010 ). Saarella on kärrypolun tapainen tie kahden tilan välillä, mutta muuten on saari tietön. Karhusalmessa on veneväylä sekä sitä opastavat kaksi kummelia.
Luontoarvoja

Saari eteläosan rannat muodostavat yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen rantojensuojeluohjelmaan. Saaren pohjoispäässä virtaa Karhusalmeen pieni kausittain kuivuva metsäpuro, jonka varressa on puronvarsilehto. Sieltä tavataan esimerkiksi lehtopähkämöä. Metsämaastossa esiintyy myös kuivia lehtoja. Erityisesti saaren itäpuolen kuivissa lehdoissa tavataan pensaskerroksessa koivu, kuusi, pihlaja, näsiä, lehtokuusama, vadelma ja paikoittain tuomi sekä kenttäkerroksessa kevätlinnunherne, lillukka, mansikka, metsäkastikka, nuokkuhelmikkä, käenkaali, metsäkurjenpolvi sekä paikoittain lehtopähkämö ja syyläjuuri. Lisäksi Karhusalmen kulttuurimaisema on tunnustettu. Saaren eteläosan rannat, varsinkin pienet hiekkarantaiset lahdet, soveltuvat pienveneilijöille rantautumispaikoiksi.
Historiaa

Saaressa on kaksi vanhaa torppaa: Karhusalon- ja Koivuniemen tila. Kummankin pihapiirissä on paikallisesti arvokkaita kohteita.
Kapea Sailampi

| Kapea Sailampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  62°01′06″N, 25°58′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rutajoen valuma-alue (14.236)
Laskuoja:  oja Isoon Sailampeen 
Järvinumero:  14.236.1.061
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133,5 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,797 km  
Pinta-ala:  1,391 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKapea Sailampi 
Kapea Sailampi on Keski-Suomessa Joutsassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,5 metriä mpy.
Keinulauta

Keinulautoja leikkikentällä
Lapset leikkivät keinulaudalla Chicagossa 1900-luvun alussa. Tässä mallissa leikkijät roikkuvat käsiensä varassa.
Keinulauta eli kiikkulauta on eräs keinutyyppi: yksinkertaisimmillaan se koostuu pitkästä, kapeasta laudasta, joka on tuettu keskeltä siten, että toisen pään laskeutuessa alas toinen nousee ilmaan. Keinulaudalla keinuttaessa laudan päissä istuvat keinujat ponnistavat vuorotellen vauhtia maasta nostaen siten oman laudanpäänsä ilmaan. Laudassa on yleensä myös kädensijat.
Parhaiten keinulaudalla keinuminen onnistuu, mikäli keinu on tasapainossa eli keinujat ovat suunnilleen samanpainoisia. Lauta voidaan tasapainottaa myös siten, että painavampi keinuja siirtyy kohti laudan tukipistettä. Tämä muuttaa vipuvarren pituutta, jolloin keinujien momentit eli vääntövaikutukset tukipisteen suhteen saadaan tasapainottamaan toisensa. Keinulautaa käytetään usein esimerkkinä yksinkertaisissa fysikaalisissa laskutehtävissä.
Pelkän hauskanpidon lisäksi keinulaudan liikettä voidaan hyödyntää esimerkiksi sähkön tuotannossa tai veden pumppaamisessa.
Keinulautaa käytetään myös akrobatiassa: laudan päissä seisovat akrobaatit sinkauttavat vuorotellen toisensa ilmalentoon, jonka aikana he voivat tehdä voltteja ja muita temppuja.
Agilityssa keinulauta on yksi kontaktiesteistä. Koiran on edettävä keinulautaa pitkin keskikohdan yli, jolloin toinen pää painuu maahan, ja jatkettava laudan päähän asti. Laudan päissä on kontaktipinnat, joita koiran tulee koskettaa tassuillaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keinulauta Wikimedia Commonsissa
Kemi-Tornion rovastikunta

| Kemi-Tornion rovastikunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Jäsenmäärä:  45 575 (2021)
– Osuus asukkaista:  73,4 %
Lääninrovasti:  Matti Salminen
Oulun hiippakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kemi-Tornion rovastikunta on Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta.
Rovastikuntaan kuuluvat Kemin seurakunta, Keminmaan seurakunta, Pellon seurakunta, Simon seurakunta, Tervolan seurakunta, Tornion seurakunta ja Ylitornion seurakunta.
Keskilammi (Tammela)

| Keskilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°50′15″N, 24°02′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  ojien kautta Suojärvenjokeen 
Järvinumero:  35.934.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  127,3 m 
Rantaviiva:  0,588 km 
Pinta-ala:  0,02181 km² 
 fiKeskilammi 
Keskilammi  eli Keskijärvi  on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen reittiin se kuuluu.
Maantiede

Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 180 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee keskellä Tammelan puolella tiheästi ojitettua Haukivahonsuota, jonka johto-oja virtaa Haukivahosta Kesklammin läpi Korpilammiin, jonka jälkeen se yhtyy Suojärvenjokeen, joka laskee Uljasjärveen. Keskilammilta joen yhtymäkohtaan on matkaa 2,3 kilometriä. Järven rantaviiva on 2,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on ojitettua suomaastoa. Rannat ovat rakentamattomia. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ohittaa lammen 450 metrin etäisyydellä.
Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wähä Haukilammi" erotuksksi nykyisestä Haukivahosta, jonka nimi kirjoitettiin silloin "Iso Haukilammi".
Kaarihitsaus

Puikkohitsausta.
Kaarihitsausmenetelmät kuuluvat sulahitsausmenetelmiin. Hitsaukseen tarvittava lämpö tuotetaan kaarihitsauksessa valokaaren avulla. Jos hitsaus suoritetaan suojakaasun ympäröimänä on kyse kaasukaarihitsauksesta. Kaarihitsausmetelmillä voidaan hitsata lähes kaikkia sähköä johtavia materiaaleja. Nikolai Nikolajevitš Benardos (1842–1905) oli venäläinen keksijä, joka vuonna 1881 esitteli hiilikaaritalttaushitsauksen, joka oli ensimmäinen käytännön kaarihitsausmenetelmä.
Menetelmät

Yleisimmät kaarihitsausprosessit ovat:
• puikkohitsaus (No 111) 
• MIG-hitsaus (No 131) 
• MAG-hitsaus (No 135) 
• MAG-täytelankahitsaus (No 136) 
• TIG-hitsaus (No 141) 
• jauhekaarihitsaus (No 12) 
• plasmahitsaus (No 15)
Menetelmät > Puikkohitsaus

Puikkohitsaus (engl. Manual Metal Arc welding (MMA welding), Shielded Metal Arc Welding (SMAW)) on vanhin ja tunnetuin kaarihitsausprosessi. Puikkohitsauksessa valokaari palaa puikon ja hitsattavan kappaleen välissä. Hitsattaessa perusaine ja lisäainepuikon sydän sulavat valokaaren vaikutuksesta ja lisäaine siirtyy puikon pinnoitteesta syntyneen kuonan ympäröiminä pisaroina hitsisulaan. Lisäaine ja perusaine sekoittuvat hitsisulassa ja kuona jää hitsin pintaan. Hitsisulan jähmetyttyä kuona voidaan hakata irti ja näin paljastuu valmis hitsi. Joissakin lisäainepuikoissa on päällysteeseen lisätty metallijauhetta, joka myös sulaa hitsiin lisäaineeksi, mikä lisää puikon riittoisuutta. Hitsin jäähdyttyä poistetaan hitsin pinnalle kovettunut kuona. Puikkohitsauksen etuja ovat monipuolisuus ja toimivuus hankalissakin olosuhteissa. Se kestää mainiosti mm. tuulta ja vettä.
Puikkohitsaus ei sovellu ohuille (alle 1,0 mm) ainepaksuuksille, mutta muuten ainepaksuudelle ei käytännössä ole rajaa.
Puikkohitsauksessa käytetään joko vaihto- tai tasavirtaa. Edulliset hitsausmuuntajat tuottavat vaihtovirtaa. Tasavirtaa tuottavat hitsausmuuntajat ovat olleet selvästi kalliimpia, mutta hintaero on tasoittumassa. Tasavirtaa on tuotettu muun muassa pyörivän moottori-tasavirtageneraattori -yhdistelmän avulla ja seleenitasasuuntaajilla. Nykyisin tehoelektroniikalla toteutetut invertterit ovat suosittuja keveyden ja hyvien hitsausominaisuuksien vuoksi.
Hitsauspuikko valitaan hitsattavan kohteen (aineen paksuus, materiaali) sekä hitsauskoneen (tasavirta, vaihtovirta) mukaan. Vaihtovirtakoneella ei voi hitsata kaikkia kohteita. Hitsauspuikon paksuus valitaan lähinnä aineen paksuuden mukaan. Hitsauspuikot voidaan luokitella kolmeen perustyyppiin päällysteensä mukaan: happamat, emäksiset ja rutiilipuikot. Tavallisten teräsrakenteiden hitsauksessa tasavirralla on emäksinen puikko yleisin. Rutiilipuikkoja käytetään - joidenkin erikoisratkaisujen ohella - hitsattaessa vaihtovirralla rakenneteräksiä. Hitsauspuikkoja on eri vahvuisia aina 1,6 millimetristä 6 millimetriin asti.
Menetelmät > TIG-hitsaus

TIG-hitsaus (engl. Tungsten Inert Gas Welding (TIG), Gas Tungsten Arc Welding (GTAW)) on kaasukaarihitsausprosessi, jossa valokaari palaa sulamattoman volframielektrodin ja työkappaleen välissä inertin suojakaasun ympäröimänä. Suojakaasu on useimmiten argonia, mutta myös heliumia tai argonin ja heliumin seoksia käytetään, joissakin tapauksissa. TIG-hitsausta voidaan tehdä lisäainetta syöttäen tai ilman lisäainetta. Lisäaine on yleensä 1,5–3,5 millimetriä paksu noin metrin mittainen paljas lanka, jonka koostumus vastaa hitsattavaa materiaalia. Käsinhitsauksessa lisäaine syötetään hitsisulaan käsin. Lisäaine voidaan syöttää myös koneellisesti, jolloin puhutaan mekanisoidusta TIG-hitsauksesta. TIG-hitsauksessa käytettävät virtalajit ovat tasavirta ja vaihtovirta. Virtaa voidaan myös tarvittaessa pulssittaa.
TIG-hitsausta käytetään yleisesti vaativien putkistojen hitsauksiin, ruostumattomien putkien ja putkipalkkien hitsaukseen ja valmistukseen, ohuiden aineiden hitsaukseen, alumiinien ja erikoismetallien hitsaukseen ja pieniin korjaushitsauksiin. Käyttöalue alkaa noin 0,1 mm:n ainepaksuudesta lähtien.
Hitsausprosessin etuja ovat muun muassa hyvä sulan ja tunkeuman hallinta, tarkasti säädeltävä lämmöntuonti ja hitsin puhtaus. Hitsaus on lisäksi mahdollista ilman lisäainetta eikä hitsin päälle muodostu kuonakerrosta ja hitsistä yleensä saadaan helpommin  halutun muotoinen kuin muilla kaarihitsausprosesseilla. Huonoja puolia ovat hitsaamisen hitaus, pieni hitsiaineen tuotto ja suurehko lämmöntuonti verrattuna MIG/MAG hitsaukseen, sekä useissa tapauksissa laitteiston kallis hinta.
Menetelmät > MIG/MAG-hitsaus (Metal Inert Gas / Metal Active Gas Welding)

MIG/MAG-hitsauksessa (engl. Gas Metal Arc Welding (GMAW)) sähkövirran avulla aikaansaatava valokaari palaa lisäainelangan ja hitsattavan kappaleen välissä hitsauskaasun suojaamana. Hitsattaessa valokaari sulattaa perusaineen ja lisäaineen, jotka jähmettyessään muodostavat kiinteän kokonaisuuden. Lisäainelanka on ohutta metallilankaa, jonka koostumus on yleensä lähes sama kuin perusaineella. Lisäaine syötetään poikkeuksetta koneellisesti. Langan paksuus vaihtelee tyypillisesti 0,6 mm ja 1,6 mm välillä. Tärkeimmät tapauskohtaisesti säädettävät hitsausparametrit ovat langan syöttönopeus sekä hitsausjännite. Yleisiä suojakaasuja ovat hiilidioksidi (CO2), argon, helium ja näiden seokset. Hitsausta kutsutaan MIG-hitsaukseksi, jos suojakaasu on inerttiä eli suojakaasu ei reagoi hitsisulan kanssa. Vastaavasti hitsaus on MAG-hitsausta, mikäli suojakaasu reagoi sulan kanssa. Suojakaasu voidaan kokonaan tai osittain korvata käyttämällä ydintäytelankaa, jolloin langan sisällä on sulaa hitsiainetta suojaavia aineita. Tätä kutsutaan kuitenkin ydintäytelankahitsaukseksi eikä MIG/MAG-hitsaukseksi, vaikkakin kyse on MIG/MAG-hitsauksesta suojakaasuineen – kaasua ei vaan tuoda prosessiin kaasuna, vaan se muodostuu ydintäytelangan materiaalien kaasuuntumisessa.
MIG/MAG-hitsauksen etuja ovat nopeus ja hitsin puhtaus. Hitsin päälle ei tyypillisesti myöskään muodostu kuonakerrosta. Tunkeuman ja hitsin muodon hallinta on MIG/MAG-hitsauksessa vaikeampaa kuin TIG-hitsauksessa. Suoritusteknisestä helppoudesta huolimatta hitsauslaitteiston oikea säätäminen voi tuottaa vaikeuksia. Myös huomaamaton vapaalangan pituuden muuttuminen vaikuttaa voimakkaasti perusaineeseen kohdistuvaan sulatustehoon, minkä vuoksi hitsiin jää helposti huomaamattomia virheitä.
Menetelmät > Plasmahitsaus

Plasmahitsaus (engl. Plasma Arc Welding (PAW)) on kaasukaarihitsausprosessi, jossa valokaari palaa plasmakaasun ja suojakaasun ympäröimänä sulamattoman volframielektrodin ja työkappaleen välillä. Hitsauslämmön lähde on valokaari, jossa hitsaussähkön johtaa valokaaressa plasmaksi hajonnut kaasu kuten muissakin kaasukaarihitsausmenetelmissä. Plasmakaari aikaansaadaan, kun valokaari pakotetaan kulkemaan plasmakaarivirtauksen mukana ahtaan kuparisuuttimen läpi suurella nopeudella. Kaaren muoto muuttuu kartiokkaasta syliterimäiseksi patsaaksi eli valokaari kuroutetaan ja kaaren energiatiheys kasvaa. Valokaaren lämpö siirtyy tällöin tehokkaasti virtaavaan kaasuun. Plasman pääkaari sytytetään pilotti- eli apukaarella, joka palaa elektrodin ja suuttimen välissä.
Plasmahitsauksessa käytetään yleensä lisäainetta, joka tuodaan hitsisulaan lankana. Lisäaineen tarve määräytyy lähinnä railosovituksen tarkkuuden mukaan. Jauheplasmahitsauksessa lisäaine tuodaan pieninä partikkeleina jauheena suojakaasun mukana hitsisulaan. Lisäaineen tehtävänä on lähinnä kompensoida sovitusepätarkkuuksien tarvitsema hitsiainemäärä.
Tyypillinen plasmahitsauslaitteisto koostuu virtalähteestä, hitsauspolttimesta, ohjausyksiköstä, sytytyslaitteesta, jäähdytyslaitteesta, langansyöttölaitteesta ja kaasunvirtauslaitteista. Virtalähde on samanlainen kuin TIG-hitsausvirtalähde ja ominaiskäyrä on jyrkästi laskeva, jotta hitsausvirta pysyy vakiona kaaren pituuden vaihteluista huolimatta. Virtalaji on yleensä tasavirtaa ja elektrodi on kytketty miinusnapaan. Plasmahitsauksessa käytettävät elektrodit ovat TIG-hitsauksen tapaan koostumukseltaan puhdasta volframia, torium- tai zirkoniseosteista volframia.
Hitsauslangan syöttöön käytetään yleensä mekanisoituun TIG-hitsaukseen tarkoitettuja langansyöttölaitteita, joiden antamat langansyöttönopeudet ovat riittävän pieniä. Tyypillinen syöttönopeus on noin 100 cm/min, kun se MIG/MAG-hitsauksessa usein ylittää 10 m/min.
Plasmahitsausta on kahta versiota: sulattava tai lävistävä hitsaus. Ohuemmat kuin 3 mm paksuudet hitsataan sulattavalla ja paksummat lävistävällä plasmalla. Sulattava plasmahitsaus muistuttaa hyvin paljon TIG-hitsausta.
Plasmahitsaus on ainoa kaarihitsausprosessi, jossa energiatiheys on riittävän korkea tekemään mahdolliseksi lävistävän hitsauksen, ns. keyhole-hitsauksen, mikä muuten esiintyy vain sädehitsausprosesseilla. Kaaren lämpö ja paine muodostavat reiän, jota kutsutaan "key-hole"-reiäksi eli lävistysreiäksi ja jota voidaan kuljettaa pitkin railoa eteenpäin. Hitsauksen edetessä hitsisula virtaa plasmapatsaan vieritse yhtenäiseksi sulaksi reiän taakse, jonne se jähmettyy ja muodostaa hitsin. Lävistysreiän halkaisija on normaalisti 1–2 millimetriä.
Lävistävällä hitsauksella saadaan:
hyvä tunkeuman hallinta
jopa noin 8 mm läpihitsattavuus (tunkeuma) I-railossa.
(Lähde: Ruostumattomat teräkset ja niiden hitsaus)
Menetelmät > Jauhekaarihitsaus

Jauhekaarihitsaus (engl. Submerged Arc Welding (SAW)) on kaarihitsausprosessi, jossa valokaari palaa hitsausjauheen alla hitsattavan kappaleen ja lisäainelangan välillä. Hitsausjauhe suojaa hitsisulaa ilman vaikutukselta ja estää kipinöiden lentämisen ympäristöön. Jauhe sulaa hitsattaessa hitsin pinnalle kuonakerrokseksi, joka lopuksi jähmettyy kiinteäksi hitsin päällä. Joissakin sovelluksissa osa lisäaineesta tulee langan ohella jauheen joukossa olevasta metallijauheesta. Sulamatta jäänyt hitsausjauhe voidaan käyttää uudelleen. Jauhekaarihitsaus on tehokas prosessi. Hitsaus suoritetaan lähes aina vähintään osittain mekanisoidusti. Jauhekaarihitsausta käytetään paljon keskiraskaassa ja raskaassa konepajateollisuudessa sekä telakoilla. Hitsattavat ainepaksuudet ovat tyypillisesti 6–40 millimetriä. Parhaiten jauhekaarihitsaus soveltuu suurten aineenpaksuuksien ja pitkien hitsien hitsaamiseen. Tyypillisiä prosessin käyttökohteita ovat suurten levypalkkien pitkät liitokset ja isojen levyjen liittäminen.
Menetelmät > Kaasukaarimuottihitsaus

(engl. Electro-Gas Welding (EGW))
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarihitsaus Wikimedia Commonsissa
Kuvassa on muutamia hitsauspuikkoja irrallaan sekä puikonpidin, jossa on kiinni hitsauspuikko, kaapeli ja liitin.
Puikko- ja TIG-hitsaukseen soveltuva virtalähde.
Jauhekaarihitsausta.
Keräpallokkaat

| Keräpallokkaat |
| --- | --- |
 Agathidium mandibulare
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Haiskiaismaiset Staphylinoidea
Heimo::  Sienipallokkaat Leiodidae
Alaheimo::  Leiodinae
Tribus::  Agathidiini
Suku::  Keräpallokkaat Agathidium  Panzer,1797
Lajeja
 Suomalaisia lajeja: A. arcticum, pohjankeräpallokas  A. badium, ruskokeräpallokas  A. marginatum, kenttäkeräpallokas  A. pallidum, kalvaskeräpallokas  A. pisanum, haavankeräpallokas  A. pulchellum, korukeräpallokas  A. rotundatum, pyörökeräpallokas  A. varians, lehtokeräpallokas Muiden maiden lajeja: A. bushi  A. cheneyi  A. rumsfeldi  A. vaderi  A. pocahontasae 
Katso myös
   Keräpallokkaat Wikispeciesissä   Keräpallokkaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keräpallokkaat (Agathidium) on kovakuoriaisiin kuuluva limasienillä elävien kuoriaisten suku, johon kuuluvia lajeja on Suomesta tavattu 16. Näistä tunnetuin on uhanalainen korukeräpallokas (Agathidium pulchellum).
Sukuun kuuluvat myös amerikkalaiset lajit Agathidium bushi, Agathidium cheneyi ja Agathidium rumsfeldi, jotka on nimetty George W. Bushin, Dick Cheneyn ja Donald Rumsfeldin mukaan. Lajit nimesivät hyönteistutkijat Tri. Kelly B. Miller ja Tri. Quentin D. Wheeler. Heidän kertomansa mukaan lajit on nimetty kunnianosoituksena poliitikoille. Uusia kuoriaislajeja nimettiin tuolloin kaikkiaan 65 kappaletta, joista mm. lajin A. vaderi nimi juontuu Darth Vaderista, koska sen pää muistutti hahmon kypärää.
Lajia A. bushi voi tavata ainakin eteläisestä Ohiosta, Pohjois-Carolinasta ja Virginiasta, lajin A. rumsfeldi Meksikon Oaxacasta ja Hidalgosta, lajin A. cheneyi Meksikon Chiapasista.
Aiheesta muualla

Metsähallituksen sivu korukeräpallokkaasta (Agathidium pulchellum)[vanhentunut linkki]
Laji.fi: Keräpallokkaat (Agathidium)
Funet: Agathidium
ITIS: Agathidium (englanniksi)
Iowa State University, Bug Guide: Genus Agathidium (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Genus Agathidium (englanniksi)
Kemet

Kemet Electronics Suomen päätoimipaikka on Stella Business Parkissa, Espoon Leppävaarassa.
Kemet on elektroniikan komponentteja valmistava yritys. Yrityksen pääpaikka on Carolinassa, Pohjois-Amerikassa. Kemetin tehtaita on ympäri maailmaa ja myös Suomessa. Yksi Kemetin tehtaista sijaitsee Kainuussa, Suomussalmella. Kemet onkin yksi suurimmista työllistäjistä Suomussalmella. Suomussalmen tehtaat tunnettiin ennen nimellä Evox Rifa.
Aiheesta muualla

Yhtiön sivusto
Kelly Reichardt

| Kelly Reichardt |
| --- | --- |
 Reichardt vuonna 2020
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1964 (ikä 60) Miami, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:   ohjaaja  käsikirjoittaja  leikkaaja 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Kelly Reichardt (s. 3. maaliskuuta 1964, Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -leikkaaja. Hän työskentelee independent-elokuvan parissa.
Elokuvatoimittaja Kalle Kinnunen on kuvaillut Reichardtin elokuvia minimalistisiksi.
Elämä ja ura

Reichardt on suorittanut tutkinnon Tuftsin yliopiston taidekoulussa.
Reichardt on työskennellyt usein yhdessä näyttelijä Michelle Williamsin ja käsikirjoittaja Jonathan Raymondin kanssa.
Variety-lehden mukaan Reichardt on arvostettu auteur-ohjaaja, mutta hänelle on vain harvoin myönnetty elokuviinsa yli 2 miljoonan dollarin budjetti, mikä on Hollywoodissa pikkuraha. Reichardtilta kuluu rahoitusta kerätessä pitkiä aikoja tekemättä elokuvia. Michelle Williams on kertonut, että vaikka Reichadt on arvostettu elokuvantekijä, hän tekee elokuvia niin harvoin, että hänelle ei myönnetä edes ohjaajien ammattiliiton terveysvakuutusta, minkä vuoksi hän toimii myös opettajana Bard Collegessa. Hän on opettanut Bard Collegessa vuodesta 2006. Reichardt on kiusaantunut Williamsin paljastuksesta mutta ei väitä vastaan.
Reichardtin esikoiselokuva River of Grass (1994) valittiin Sundancen elokuvajuhlien ohjelmistoon. Kriitikot kehuivat teosta, mutta sen jälkeen hiljeni. Seuraavan vuosikymmenen ajan Reichardt yritti käynnistää elokuvahankkeita, ohjasi pari lyhytelokuvaa, teki hanttihommia ja yöpyi ystävien sohvilla. Kakkoselokuva Old Joy (2006) valmistui tädiltä saadun 30 000 dollarin perinnön turvin. Sen tuottajana toimi arthouse-ohjaaja Todd Haynes, jonka kanssa Reichardt oli ystävystynyt. Elokuva oli ohjaajan läpimurto. Sen jälkeen Reichardt on päässyt kuvaamaan 2–3 vuoden välein filmejä, joiden budjetit ovat liikkuneet pikemminkin sadoissa tuhansissa kuin miljoonissa dollareissa. Yksikään niistä ei ole tuottanut teattereissa yli kahden miljoonan lipputuloja.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Tehtävät |
| --- | --- | --- |
| 1994 | River of Grass | Ohjaaja, käsikirjoittaja |
| 2006 | Old Joy | Ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja |
| 2008 | Wendy and Lucy | Ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja |
| 2010 | Meek's Cutoff | Ohjaaja, leikkaaja |
| 2013 | Night Moves | Ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja |
| 2016 | Certain Women | Ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja |
| 2019 | First Cow | Ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja |
| 2022 | Showing Up | Ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja |
Palkinnot

Carrosse d’Or, 2022
Aiheesta muualla

Kelly Reichardt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kelly Reichardt Elonetissä.