stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iyuno

| Iyuno |
| --- | --- |
Perustettu:  1995
Toimitusjohtaja:  Björn Lifvergren
Toimiala:  Käännöstoimistot
Tuotteet:  Tekstitykset, käännöspalvelut, dubbaukset
Kotisivu:  iyuno.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iyuno (entisiltä nimiltään Iyuno-SDI Group, Iyuno Media Group, Sun Studio, SDI Media, Dubberman, BTI Studios ja Broadcast Text International) on kansainvälinen käännöstoimisto, jonka pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Yritys on Suomessa yksi suurimmista tekstityskäännösten toimittajista ja tekee käännöksiä ja dubbauksia TV-kanaville sekä muille yrityksille.
Yrityksen paikalliset toimistot sijaitsevat Helsingissä, Amsterdamissa, Budapestissä, Brysselissä, Kööpenhaminassa, Lontoossa, Oslossa, Bergenissä ja Los Angelesissa. lähde?
BTI Studios yhdistyi Iyuno Media Groupin kanssa vuonna 2019 ja Iyuno Media Group yhdistyi SDI Median kanssa Iyuno-SDI Groupiksi vuonna 2021.
Sopimukset työntekijäliittojen kanssa

BTI:n toiminta Suomessa laajeni syksyllä 2012, kun se osti MTV Median käännöstoiminnan. Kaupan jälkeen Suomen Journalistiliitto ja Akavan Erityisalat asettivat av-kääntäjien työehtokamppailun tuloksena BTI:n hakusaartoon ja ylityökieltoon marraskuussa 2012. Hakusaarto ja ylityökielto päättyivät 1. toukokuuta 2015, kun osa Suomen AV-alan käännöstoimistoista solmi alan ensimmäisen työehtosopimuksen Journalistiliiton ja Akavan Erityisalojen kanssa.
Ruotsalainen sijoitusyhtiö Valedo oli pitkään konsernin pääomistaja, kunnes syyskuussa 2013 omistus siirtyi yhdysvaltalaiselle sijoitusyhtiölle Carlyle-konsernille. lähde?
Historia > Sun Studio

Sun Studio Finland oli 21. helmikuuta 1996 Helsinkiin asettuneen tanskalaisen jälkiäänitysstudioryhmän Sun Studion Suomen sivuliike.
Vuosina 1997-2004 se tuotti dubaatteja PVP-Voicelle, koska molempia ohjasi Pauli Virta.
Sun Studio A/S rekisteröi SC Suomi 11.2.2004 Suomen sivuliikkeen yritysnimeksi.
SDI Media osti 11.9.2006 Sun Studion, johon kuului myös Sun Studio Finland, josta tuli SDI Media Finland 20.11.2009.
Historia > SDI Media

SDI Media Finland on saanut alkunsa vuonna 1989 perustetusta suomenkielisestä käännös- ja tekstitysyrityksestä Suomalainen Tekstistä.
Subtitling & Dubbing International (SDI) osti yrityksen myöhemmin ja nimettiin uudelleen Subtitling International Finlandiksi 30.6.1995.
29.12.2000 yhtiön nimi muutettiin uudelleen SDI Media Oy:ksi.
SDI Median vuonna 2006 ostaman Sun Studio Groupin jälkeen Sun Studio Finland ja SDI Media Oy aloittivat toimintansa samassa pääkonttorissa, vaikkakin edelleen erillisinä yhtiöinä.
SDI Media Oy purettiin 10.10.2018 ja sulautui oletettavasti SDI Media Finlandiin (entinen Sun Studio Finland), joka jatkaisi toimintaansa normaalisti.
Historia > BTI Studios

Movision Oy oli vuonna 1984 perustettu suomalainen käännös- ja tekstitysyritys.
11. marraskuuta 2001 ruotsalainen Broadcast Text osti Movisionin ja nimettiin uudelleen Broadcast Text Helsinkiksi.
Vuonna 2004 sen nimi muutettiin Broadcast Text International Oy:ksi ja vuonna 2014 BTI Studios Finlandiksi.
BTI:n toiminta Suomessa laajeni syksyllä 2012, kun se osti MTV Median käännöstoiminnan. Kaupan jälkeen Suomen Toimittajaliitto ja Akavan Erityisalat asettivat STT:lle hakemussaarron ja ylityökiellon marraskuussa 2012 AV-kääntäjien työehtosopimusneuvottelujen seurauksena. Hakemus- ja ylityökielto päättyi 1.5.2015, kun osa Suomen AV-alan käännöstoimistoista allekirjoitti alan ensimmäisen työehtosopimuksen Toimittajaliiton ja Akavan Erityisalattien kanssa.
Dubbermanin oston jälkeen BTI Studios päätyi sulkemaan omat ja Dubbermanin Suomen toimitilat ja maaliskuussa 2017 BTI muutti uuteen pääkonttoriin, jossa se harjoitti käännös- ja tekstityspalvelujaan ja peri Dubbermanin jälkiäänitysprojektit.
Historia > Dubberman

Dubberman Finland oli helmikuussa 2008 Helsinkiin asettuneen tanskalaisen dubbausyhtiö Dubbermanin Suomen sivuliike.
Lokakuussa 2015 BTI Studios osti Dubbermanin ja sen tilat osana laajentumistaan ​​pohjoismaisille jälkiäänitysmarkkinoille.
Historia > Iyuno

12.9.2019 Iyuno Media Group osti BTI Studiosin, joka vakiinnuttaa itsensä nyt Suomeen uuden tytäryhtiönsä Iyuno Media Group Finlandin kautta.
Sun Studion tunnettuja dubbauksia > TV-sarjat

Lauri kilpa-auto
Lilli ja kukkaisystävät (kausi 2)
Pauli
SamSam
Sketsiä!
Anna ja lohikäärme
Hupsisen perhe
Lennin ja Tviitin maailma
Pikku prinsessa
Harri ja dinot (jaksot 27-52)
Dubbermanin tunnettuja dubbauksia > TV-sarjat

SheZow
Thunderbirds
Beyblade: Metal Fusion
Beyblade
Beyblade
Korisjengi
SDI Median tunnettuja dubbauksia > TV-sarjat

Paavo Pesusieni
BTI Studiosin tunnettuja dubbauksia > TV-sarjat

Muumilaakso
Muumilaakson tarinoita
Iyuno-SDI Groupin tunnettuja dubbauksia > TV-sarjat

Muumilaakso
Aiheesta muualla

Iyunon kotisivut
Mercallin asteikko

Mercallin asteikko kuvaa maanjäristyksen intensiteettiä eli sen aiheuttamia tuhoja ja muita vaikutuksia maanpinnalla tietyssä paikassa. Asteikossa on kaksitoista porrasta. Mercallin asteikko on subjektiivinen asteikko, eli sen arvo riippuu havaitsijasta ja havaintopisteestä. Tunnetumpi Richterin asteikko on objektiivinen asteikko, ja se kuvaa maanjäristysprosessissa vapautuvaa energiaa eli järistyksen magnitudia.
Richterin asteikolla ja Mercallin asteikolla on suora yhteys.lähde? Mitä suurempi on järistyksen magnitudi, sitä suuremmat vaikutukset sillä on maanpinnalla eli se saa suuremman järistysintensiteetin. Järistyksen aiheuttamat tuhot heikkenevät sen keskipisteestä poispäin mennessä, joten kauempana keskipisteestä järistys saa pienempiä Mercallin arvoja, vaikka sen magnitudi pysyy samana. Syvät tai syrjässä tapahtuvat maanjäristykset voivat saada pienen intensiteettiarvon, vaikka niiden magnitudi olisi hyvinkin iso.
Alimman eli I-luokan järistystä (magnitudi alle 3,4) ihmiset eivät pysty havaitsemaan. Ylimmän, XII-luokan järistys (magnitudi yli 8,0) aiheuttaa kutakuinkin täydellisen tuhon.
Mercallin asteikon arvoja

I maanpinnan kiihtyvyys 1 cm/s²
II 1–2
III 2–3
IV 3–6
V 6–15
VI 15–30
VII 30–60
VIII 60–160
IX 160–300
X 200–600
XI 600–1500
XII > 1 500 cm/s²
Aiheesta muualla

Modified Mercalli Intensity Scale
Lara Gut-Behrami

| Lara Gut-Behrami |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1991 (ikä 33)
Uran tiedot
Seura:  Sporting Gottardo
Laji:  alppihiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2007-
Voitot:  46
Palkintokorokkeella:  98
 Tietolaatikko päivitetty 2. maaliskuuta 2025 
Aiheesta muualla
www.laragut.ch
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lara Gut |  Lara Gut |  Lara Gut |  |
Maa:   Sveitsi
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | supersuurpujottelu |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | syöksylasku |  |
|  Pronssia | Peking 2022 | suurpujottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 2021 | suurpujottelu |  |
|  Kultaa | Cortina d’Ampezzo 2021 | supersuurpujottelu |  |
|  Hopeaa | Val d'Isère 2009 | alppiyhdistetty |  |
|  Hopeaa | Val d'Isère 2009 | syöksylasku |  |
|  Hopeaa | Schladming 2013 | supersuurpujottelu |  |
|  Hopeaa | Saalbach 2025 | joukkuealppiyhdistetty |  |
|  Pronssia | Vail / Beaver Creek 2015 | syöksylasku |  |
|  Pronssia | Sankt Moritz 2017 | supersuurpujottelu |  |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 2021 | syöksylasku |  |
Lara Gut-Behrami (o.s. Gut, s. 27. huhtikuuta 1991 Sorengo, Ticino) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän on olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, joka on voittanut maailmancupin kokonaiskilpailun kaksi kertaa,  supersuurpujottelun maailmancupin viisi kertaa ja suurpujottelun maailmancupin kerran.
Muuta

Lara Gut-Behrami puhui lapsena sujuvasti äitinsä kieltä italiaa ja ranskaa ja opetteli sittemmin myös saksan ja englannin. Hän näytteli hiihtäjää Niccolò Castellin ohjaamassa, vuonna 2012 valmistuneessa elokuvassa Tutti giu, joka voitti parhaan elokuvan palkinnon Kitzbühelin elokuvajuhlilla. Hän avioitui jalkapalloilija Valon Behramin kanssa heinäkuussa 2018. Lara Gut-Behramin pikkuveli Ian Gut on edustanut alppihiihdossa Liechtensteinia. Heidän isänsä Pauli Gut kilpaili myös alppihiihdossa ja on vuodesta 2009 toiminut Gut-Behramin valmentajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lara Gut-Behrami Wikimedia Commonsissa
Lara Gutin kotisivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
ITC New Baskerville

ITC New Baskerville on kirjaintyyppiperhe, joka on moderni tulkinta John Baskervillen (1706–1775) vuonna 1762 suunnittelemasta kirjaintyypistä.
Historiaa

Alkuperäinen kirjaintyyppi on luokiteltu siirtymäkauden antiikvaksi ja sen on sanottu myös olleen aikansa suosituin. ITC New Baskervillessä on samoja piirteitä vieläkin.
Historiaa > Tunnistaminen

Siirtymäkauden antiikvat tunnistaa parhaiten siitä, että niissä on aikaisempiin verrattuna suurempi kontrasti, akseli on suora tai melkein suora ja päätteet ovat hieman suoremmat ja ohuemmat. Useimmissa on myös loiva tai loivahko päätteiden liitos. kirjaintyypin tunnistaa parhaiten E-, g-, G- ja Q-kirjainten yksityiskohdista.
Historiaa > Luettavuus

ITC New Baskervillea on, kuten alkuperäistä Baskervillea, helppo lukea ja sen sanotaan olevan myös houkutteleva lukijoille. Se oli suunniteltu alun perin kirjoja varten. Tällä on vahva linkki John Baskervillen taustan kanssa. Alkuperäistä Baskervilleä arvosteltiin Englannissa huonosta luettavuudesta ja sen pelättiin jopa olevan näölle haitallinen. Sen sijaan Ranskassa ja Yhdysvalloissa se sai hyvän vastaanoton. Todella suosituksi se tuli 1900-luvun alussa ja on siitä asti pitänyt vahvan asemansa. Kirjaintyyppi oli omana vuosisatanaan runsaan plagioinnin kohteena, joka myös osittain kertoo sen suosiosta. Ei ole ihme, että fontti on edelleen hyvin suosittu, joskin sen lisääntynyt kontrasti saattaa häiritä joitain lukijoita.
Suunnittelija ja julkaisija

ITC New Baskervillen julkaisija on Linotype Design Studio ja se julkaistiin vuonna 1982.
Kirjaintyypin suunnittelivat John Baskervillen mallin mukaan Matthew Carter ja John Quaranda vuonna 1978. Matthew Carter suunnitteli samana vuonna myös toisen fontin samaan perheeseen, Baskerville Greek. Hänet on myös mainittu useimmin ja ensimmäisenä kun puhutaan ITC New Baskervillen suunnittelijoista.
Samana vuonna kuin ITC New Baskerville julkaistiin, se siirtyi myös ITC:n (=International Typeface Corporation) kokoelmaan, jolla on myös oikeudet fonttiin. Nykyään se on saatavana näiden lisäksi ainakin Bertholdin ja Monotypen versioina, joista jälkimmäinen on lähimpänä alkuperäistä Baskervilleä.
Muodot

Kirjaintyypistä on useita erilaisia leikkauksia: roman, lihavoitu, kursivoitu ja kahden jälkimmäisen yhdistelmä sekä kapiteelit.
Käyttö

Kirjaimet vievät myös jonkin verran tilaa ja vaativatkin melko suuren palstaleveyden. Nykyään sitä käytetään useimmin lehdissä, kirjasissa ja kirjoitelmissa.
Aiheesta muualla

Linotypen kirjoitus Matthew Carterista  (Arkistoitu – Internet Archive)
Osta kirjaintyyli koneellesi  (Arkistoitu – Internet Archive)
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:  Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:  Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times New Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:  Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:  Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:  Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi
Louise Bryant

John Trullinger, Louise Bryant, 1913.
Louise Bryant (5. joulukuuta 1885 – 6. tammikuuta 1936) oli yhdysvaltalainen toimittaja, kirjailija ja feministi. Hän raportoi amerikkalaisiin lehtiin Venäjän vallankumouksesta matkustellessaan Venäjällä toisen aviomiehensä John Reedin kanssa.
Bryant syntyi Nevadassa ja opiskeli Oregonissa. Hän meni naimisiin portlandilaisen hammaslääkärin Paul Trullingerin kanssa, ja tutustui tämän vasemmistolaisystäviin. Hänestä tuli aktiivinen Oregonin naisten äänioikeutta ajavassa liikkeessä vuonna 1912.
Tutustuttuaan John Reediin Bryant erosi Trullingerista ja muutti Reedin kanssa New Yorkin Greenwich Villageen. He matkustivat Venäjälle 1917. Bryant kirjoitti matkakokemuksista kirjan Six Red Months in Russia.
Reed kuoli vuonna 1920, ja Bryant jatkoi toimittajan uraansa. Hän haastatteli aikansa kuuluisuuksia Enver paššasta Benito Mussoliniin. Hän meni kolmannen kerran naimisiin vuonna 1923, sai tyttären, mutta menetti tämän huoltajuuden kitkerässä avioerossa vuonna 1930.
Vuoden 1981 elokuvassa Punaiset Bryantin hahmoa esitti Diane Keaton.
Aiheesta muualla

Louise Bryant (1885-1936) Oregon Encyclopedia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Kaukovainio

| Kaukovainio |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Kaukovainio korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kaukovainion suuralue
Kaupunginosa nro:  20
Väkiluku:  4 809  31.12.2023
Työpaikkoja:  1 103 kpl   (31.12.2016)
Osa-alueet:  Kaukovainio, Kotkantie
Postinumero(t):  90250
Kaukovainio (lempinimeltään Kaketsu) on Oulun kaupunginosa ja Kaukovainion suuralueen keskus, joka sijaitsee noin kolme kilometriä Oulun keskustasta etelään Pohjantien (valtatie 4), Kainuuntien (valtatie 22) ja Poikkimaantien rajaamalla alueella. Alueen koko on noin 120 hehtaaria.
Kaukovainio on pääosin vuosina 1965–1974 valmistunut kerrostalovaltainen lähiö. Rivi- ja omakotitalot on rakennettu valtaosin omalle alueelleen Kaukovainion luoteispuolelle. Joutsentien pohjoispuolisella alueella on sijainnut 1960-luvulta alkaen suuri Oulun koulutuspalveluiden keskittymä, ns. Kotkantien kampusalue.
Kaukovainiota pidetään puhdaspiirteisenä esimerkkinä ns. modernista metsälähiöstä. Alueen suunnittelutavoitteena oli yhdistää luonnonläheisyys, kyläyhteisöllisyys ja yhteiskunnan modernit mukavuudet. Katunäkymät ovat vehreitä. Modernistista arkkitehtuuria edustavat asuinrakennukset on sijoitettu väljästi mäntyvaltaisen metsän ja viheralueiden keskelle. Vuonna 2015 Kaukovainio pääsi Oulun kaupungin arvoalueiden listalle ja alue arvioitiin maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Alueella on lisäksi useita arkkitehtonisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittäviä rakennus- ja korttelikokonaisuuksia, kuten vanhusten palvelutalo Hiirosenkoti ja arkkitehtuuritoimisto Risto Harjun suunnittelemia kohteita.
Kaukovainiota on uudistettu 2010-luvun alusta lähtien monin tavoin. Uusi Kaukovainion keskuksen asemakaava valmistui 2017 ja uusi liikekeskus avattiin 2019.
Kaukovainion historiaa 1950–2010 > 1950-luku

Kaukovainion vanhin osa on 1950-luvun alussa rakennettu Hiirosenkoti, joka muodostaa laajennuksineen näyttävän rakennuskokonaisuuden alueen koillisosaan. Ennen lähiön rakentamista Hiirosenkodille kuljettiin Karjasillan kautta Kaukovainiontien päästä. Alue oli pääosin mäntyvaltaista metsää ja pohjois- ja koillisosissa oli peltoja.
Kaukovainion historiaa 1950–2010 > 1965–1970

Lähiön ydinosa valmistuu nopeassa tahdissa. Se sijoittuu pääkatujen, Maa- ja Merikotkanteiden, muodostaman kehämäisen lenkin sisäpuolelle. Tiestö nimetään asemakaavan mukaisesti metalli- ja lintuteemaisesti.
Aikakauden suunnitteluihanteisiin kuului, että rakennukset suunniteltiin yhtenäisesti koko korttelin tai kadun osalta, minkä vuoksi Kaukovainiolla on paljon ilmeeltään yhtenäisiä katunäkymiä. Kaukovainiota pidetäänkin edustavana esimerkkinä 1960-luvun lähiörakentamisesta, johon kuuluivat ”lättähatut” eli tasa- tai pulpettikattoiset rivi- ja pientalot ja yleisilmeeltään minimalistiset betoni- ja tiilikerrostalot.
Kerrostalot ovat pääosin tiilellä verhottuja betonielementtitaloja puu- ja peltidetaljein. Yleisin kerrostalotyyppi on ajalle ominainen, pitkänomainen, kolmikerroksinen lamellitalo. Kana- ja Varpushaukanteillä on yhtenäinen Arkkitehtitoimisto Savolainen & Torvikosken suunnittelema kerrostalojen alue. Jalo-, Vaski- ja Kanahaukanteille rakennettiin myös valkoisten seitsenkerroksisten kerrostalojen ryhmiä.
Edustavia esimerkkejä ajan rivitalorakentamisesta löytyy erityisesti Hauli-, Hela- ja Maljateiltä. Rakennusajankohdan erikoisuutena ovat jopa 220 neliön rivitaloasunnot ja kerrostalojen uima-altaat, joista ensimmäiset rakennettiin Vaskitien tornitaloihin.
Vuonna 1967 valmistui Kaukovainion ostoskeskuksen ensimmäinen vaihe Hiirihaukantielle. Ostarin erikoisuus oli, että kahteen riviin sijoitetut rakennukset muodostivat keskelleen katetun basaarimaisen kauppakäytävän. Muista palveluista mainittakoon Kaukovainion Teboil, joka valmistui Joutsentien ja Merikotkantien risteykseen 1968.
Kaukovainion historiaa 1950–2010 > 1971–1974

Vuoden 1970 asemakaava muutti pääosan Kaukovainion itäpuolen puistoalueesta ja julkisen rakentamisen kortteleista kerrostaloalueeksi. Se suunniteltiin tiiviissä yhteistyössä Oulun kaupungin kaavoituksen, neljän rakennuttajan ja rakennuttajien valitsemien kolmen arkkitehtitoimiston kanssa. Näin alueesta tuli poikkeuksellisen yhtenäinen arkkitehtoninen kokonaisuus, joka ilmentää 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun ihanteita. Kuten 1960-luvun asemakaava-alueella, on uudella alueellakin pitkiä lamellitaloja ja tornitaloja mutta jälkimmäisiä on suhteessa enemmän. Muutoin valkoharmaissa kerrostaloissa oli kirkas tehosteväritys.
Kaukovainion keskustassa merkittävin uudiskohde oli Kaukovainion kansakoulun valmistuminen 1970. Lapsia oli alueella niin paljon, että koulu oli jo valmistuessaan ahdas. Koulun pihalla oli aina 1980-luvun alkuun asti ns. viipalekoulu eli tilapäinen koulun lisärakennus.
Vaskitien päiväkoti aloitti toimintansa 1972. Ajalle ja alueelle tyypilliseen tapaan se sijaitsee kerrostalon pohjakerroksessa ja siinä on suuri, puistomainen leikkipiha. Alun perin tontille suunniteltiin seurakunnan tiloja.
Kaukovainion historiaa 1950–2010 > 1975–1992

Maakotkan- ja Ampuhaukanteiden eteläpuolelle rakennettiin kerrostaloja, Ylimaan urheilukenttä ja alikäytäviä Poikkimaantien toiselle puolelle Hiirosen urheilupuistoon. Arkkitehti Kimmo Kuismanen suunnitteli Kaukovainion ainoat postmodernistiset kerrostalot (Ampuhaukantie 2 ja Tuulihaukantie 4–6).
Seurakuntatalo valmistui Hiirihaukantielle koulun viereen 1977. Ostaria laajennettiin edelleen ja 1980-luvulla se oli laajimmillaan. Muista alueeseen merkittävästi vaikuttaneista hankkeista mainittakoon teräsyhtiö Rautaruukin pääkonttori, joka valmistui Kaukovainion kupeeseen Hiirosen puolelle vuonna 1979.
Kaukovainion historiaa 1950–2010 > 2000-luku

Muistisairaiden palvelutalo Kairos-koti valmistui vuonna 2001 Varpushaukantien päähän. Kultatielle rakennettiin Otokylän oppilasasuntoja. Vuonna 2008 valmistuneen oppilaskylän suunnitteli UKI Arkkitehdit. Rakennukset on toteutettu kauniisti samassa mittakaavassa kuin vastapäinen Hiirosenkoti.
Ammattikoulua laajennettiin Kotkan- ja Joutsentien risteyksessä. Uuden, tehosteväritykseltään sinisen, palvelualojen yksikön suunnitteli Arkkitehtitoimisto Pekka Lukkaroinen vuonna 2003.
Kuvia Kaukovainiolta

Kaukovainiolle tyypillisiä 1960-luvun tiilikerrostaloja.
Kaukovainion tornitaloja.
Kaukovainion itäpuolen kerrostalot rakennettiin vehreiden korttelipihojen ympärille.
Kaukovainion itäpuolen kerrostalo on saanut remontissa takaisin voimakkaan värityksensä.
Tuulihaukantien postmodernistinen kerrostalo.
Kaukovainion keskuksen uusia kerrostaloja.
2020-luvun erillistaloja.
Hiirihaukkatalo: Kaukovainion koulu ja kirjasto.
Entinen Oulun ammattikorkeakoulun Kotkantien kampus.
Oulun seudun ammattiopiston Kaukovainion yksikkö.
OSAO:n palvelualojen koulutusyksikkö.
Kultatien opiskelija-asuntoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaukovainio Wikimedia Commonsissa
Oulun kaupungin rakennussuojelutyöryhmä 2011: Kaukovainio. Metsälähiön moderni rakennusperintö.  (Oulun kaupunkisuunnittelu A 198)  Oulu:  Oulun kaupunki, 2011.  ISSN 0357-8194  Teoksen verkkoversio (pdf) Viitattu 1.12.2013.
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Kaukovainion kirjasto ja nuorisotilat sijaitsevat Hiirihaukkatalossa.
Helatien rivitaloja vuodelta 1968.
Hiirosenkoti on Kaukovainion vanhin rakennus.
Vaskitien päiväkoti on toiminut Kaukovainiolla yli 50 vuotta.
Puolan perimyssota

Puolan perimyssota käytiin vuosina 1733–1735. Sodassa olivat vastakkain Ranskan ja Espanjan sekä Itävallan, Venäjän ja Saksin liittouma. Puolalaisjoukkoja taisteli kummallakin puolella.
Sodan sytytti kiista vuonna 1733 kuolleen Puolan kuninkaan August II Väkevän seuraajasta Puolan valtaistuimella. Tärkeimmät kruununtavoittelijat olivat lopulta Stanisław Leszczyński ja Saksin Fredrik August, August Väkevän poika. Rauhassa Puolan kuninkaaksi tunnustettiin August.
Taustaa

Ruotsin Kaarle XII nosti Leszczyńskin Puolan kuninkaaksi lyhytaikaisesti suuren Pohjan sodan aikana. Sodan jälkeen kuninkaaksi nousi kuitenkin Pietari Suuren tukema August II Väkevä. Ranska tuki Leszczyńskia August Väkevän seuraajaksi, koska Leszczyński oli Ranskan kuningas Ludvig XV:n appi. Leszczyńskiä tukivat myös Espanja ja Savoiji. Venäjä ja Itävalta tukivat Saksin Fredrik Augustia. August Väkevä kuoli helmikuussa 1733 ja kuninkaan vaali suoritettiin syyskuussa 1733. Vaalissa uudeksi kuninkaaksi valittiin Leszczyński.