stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Party Rock Anthem

| ”Party Rock Anthem” LMFAO ft>  Lauren Bennett & Goon Rock |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sorry for Party Rocking
 Julkaistu: 25. tammikuuta 2011
 Tuottaja(t): Redfoo, GoonRock
 Tyylilaji: Elektroninen tanssimusiikki
 Kesto: 04.23 (albumiversio) 03.52 (radioversio)
 Levy-yhtiö: will.i.am, Cherrytree, Interscope, Panther
LMFAO:n muut singlet
| ”Gettin' Over You” 2010 | ”Party Rock Anthem” 2011 | ”Champagne Showers” 2011 |
Lauren Bennettin muut julkaisut
|   | ”Party Rock Anthem” 2011 | ”I Wish I Wish” 2011 |
Party Rock Anthem on yhdysvaltalaisen dancepopmusiikkituottajaduo LMFAO:n kappale, jolla myös vierailee brittiläislaulaja Lauren Bennett sekä yhdysvaltalainen musiikkituottaja GoonRock. Se julkaistiin heidän toisen, Sorry for Party Rocking-studioalbumin ensimmäisenä singlenä vuonna 2011. Kappale interpoloi Rick Rossin kappaleen "Hustlin" sanoja. "Party Rock Anthem" on tällä hetkellä listattu Billboard Hot 100-listan kaikkien aikojen viidenneksi parhaimmaksi kappaleeksi listavuosilta 1958-2013.
Kappale pääsi singlelistan kärkeen Australiassa, Islannissa, Belgiassa, Brasiliassa, Kanadassa, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Uudessa-Seelannissa, Sveitsissä, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa. Se myös pääsi viiden parhaimman joukkoon Suomessa, Norjassa ja Italiassa. Maailmanlaajuisesti se oli vuoden 2011 kolmanneksi myydyin digitaalinen single 9,7 miljoonan kopion myynnillä. Se on myös Australian historiassa valtion myydyin kappale ja Yhdysvaltain historian kolmanneksi myydyin digitaalinen kappale.
"Party Rock Anthem" on pääosin elektronista sävellystä. Liitettynä vuonna 2012 julkaistuun elokuvaan 21 Jump Street se voitti MTV Movie Awardin kategoriassa "Paras musiikki". Kappale voitti myös kategoriassa "Suosikkikappale" vuoden 2012 Nickelodeon Kids’ Choice -palkintogaalassa.
Käännös suomeksi
Feel (Robbie Williamsin kappale)

| ”Feel” Robbie Williams |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Escapology
 Julkaistu: 2. joulukuuta 2002
 Tuottaja(t): Guy Chambers Steve Power
 Tyylilaji: Pop rock, kevyt rock
 Kesto: 04.22
 Levy-yhtiö: Chrysalis
Robbie Williamsin muut singlet
| ”My Culture” 2002 | ”feel” 2002 | ”Come Undone” 2003 |
Feel on brittiläisen Robbie Williamsin single. Se julkaistiin 2. joulukuuta 2002 hänen viidennen studioalbumin, Escapologyn ensimmäiseksi singleksi. Singlestä tuli kansainvälinen hitti, sijoittuen singlelistan huipulle Itävallassa, Saksassa, Unkarissa, Italiassa ja Alankomaissa sekä viiden parhaan joukkoon muuan muassa Tanskassa, Irlannissa ja Isossa-Britanniassa.
Tausta

Singlen kirjoittivat Robbie Williams ja Guy Chambers. Williamsin mukaan suuri osa kappaleen sanoituksista on alkuperäisestä demonauhoituksesta, koska hän oli tyytymätön uudelleennauhoitetuista sanoituksista. Hän vain kommentoi "Minä en vain pystynyt laulamaan sitä yhtä hyvin kuin tuona päivänä".
Raitalistat

UK/Canadian CD
1. "Feel" - 4:22
2. "Nobody Someday" [demo version] - 2:53
3. "You're History" - 4:44
4. "Photo Gallery & Video Clips"
UK DVD
1. "Feel" [video] - 4:22
2. "You're History" [audio] - 4:44
3. "Nobody Someday" [demo version - audio] - 2:53
Listasijoitukset

| Listat (2002) | Sija |
| --- | --- |
Itävalta: 1
Alankomaat: 1
Saksa: 3
Unkari: 1
Italia: 1
Romania: 1
Norja: 2
Ruotsi: 3
Tanska: 4
Irlanti: 4
Sveitsi: 4
Iso-Britannia: 4
Belgia (Flanders) Singlelista: 5
Belgia (Wallonia) Singlelista: 6
Ranska: 6
Uusi-Seelanti: 7
Portugali: 1
Kanada: 9
Australia: 10
Suomi: 13
Yhdysvallat Billboard Adult Top 40: 28
Listasijoitukset > Palkinnot/Myynnit

| Valtio | Palkinto | Myynnit |
| --- | --- | --- |
| Australia | Kultaa | 35,000+ |
| Itävalta | Kultaa | 15,000+ |
| Ranska | Kultaa | 200,000+ |
| Saksa | Kultaa | 150,000+ |
| Ruotsi | Kultaa | 10,000+ |
| Sveitsi | Kultaa | 20,000+ |
Käännös suomeksi
Palmia
Aiheesta muualla

Palmian kotisivut
Pauli Jalassola

Pauli Johannes Jalassola (vuoteen 1935 Jakobsson, 23. lokakuuta 1916 Tampere – 28. tammikuuta 2003 Helsinki) oli insinööri ja teollisuusneuvos, joka teki elämäntyönsä kirjapainoalalla.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1935 Tampereen yhteislyseosta ja valmistui insinööriksi 1943 Tampereen teknillisestä opistosta, pääaineena kemia. Valmistuttuaan hän aloitti Kuvateollisuus Oy:n teknisenä johtajana ja eteni toimitusjohtajaksi 1957. Vuonna 1964 hän siirtyi Yhteiskirjapaino Oy:n toimitusjohtajaksi.
Yhteiskirjapaino Oy oli perustettu 1912 osuustoiminnallisten keskusliikkeiden kirjapainoksi. Sen osakkaita olivat Pellervo-Seura, Henkivakuutusyhtiö Suomi, Keskusosuusliike Hankkija, Osuuskassojen keskuslainarahasto ja Valio. Yhteiskirjapainossa tehtiin ensisijaisesti osakkaiden painotöitä, joita oli niin paljon, että toiminta oli alusta asti kannattavaa. Töiden hankkimisesta ei aiheutunut kustannuksia, ja konehankinnat perustuivat tiedossa oleviin tarpeisiin. Yhteiskirjapainolla oli vuodesta 1919 oma painotalo Dagmarinkadulla Etu-Töölössä.
Jalassolan toimitusjohtajakaudella kirjapainon koneisto ja työmenetelmät uudistettiin kilpailukyvyn säilyttämiseksi. Yhtiö alkoi saada mainetta kauniilla painotuotteillaan. Myös ulkomailta, muun muassa Ruotsista ja Neuvostoliitosta alkoi tulla tilauksia. Vuonna 1975 yhtiön painama ratsastusurheilua käsittelevä teos sai Neuvostoliitossa kunniamaininnan työn korkeasta laadusta.
Jalassolaa arvostettiin kirjapainoalalla, ja hän sai monia luottamustoimia alan järjestöissä. Hän toimi muun muassa Graafisen Keskusliiton ja Graafisen Työnantajaliiton hallituksissa. Kielitaitoisena hän edusti usein Suomea graafisen alan kansainvälisissä tilaisuuksissa. Hän oli Vientiyhdistys Finnprintin, Oy Papyrus Ab:n ja Oy Foto-Set Ab:n hallitusten jäsen ja kuului myös Suomen Työnantajain Keskusliiton edustajistoon.
Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1977.
Sotien aikana hän toimi ilmatorjuntatehtävissä ja ansioitui Ilmatorjuntarykmentti 1:n patterin päällikkönä. Patteri hoiti ilmatorjuntaa Helsingin Lauttasaaressa ja nykyisen Tapiolan itäosassa Espoossa. Hän osallistui sodan jälkeen aktiivisesti maanpuolustustyöhön Helsingin Reserviupseerien ilmatorjuntakerhon johtotehtävissä. Hän oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Yhteiskirjapaino Oy:n toiminta loppui 1980-luvun lopussa. Pauli Jalassola kuoli 2003. Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Oraiókastro

| Oraiókastro Oraiókastron kunta Ωραιόκαστρο Δήμος Ωραιοκάστρου |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Oraiókastro
 Koordinaatit: 40°44′N, 22°55′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  0714
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  217,8 km²
Väkiluku (2011):  38 317
 – Kunnallis­yksikkö:  21 716
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  21 716
 – Kaupunki:  20 852
 – Väestötiheys:  175,93 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.oraiokastro.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oraiókastro (kreik. Ωραιόκαστρο; kath.kreik. Ωραιόκαστρον, Oraiókastron) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ωραιοκάστρου, Dímos Oraiokástrou), joka sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Koko kunnan pinta-ala on 217,8 neliökilometriä ja väkiluku 38 317. Varsinaisen Oraiókastron kaupungin väkiluku on 20 852 (vuonna 2011).
Oraiókastron kaupunki sijaitsee noin kymmenen kilometriä Thessalonikin keskustasta pohjoiseen. Nykyinen Oraiókastron kunta muodostui, kun Oraiókastro, Kallithéa ja Mygdonía yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Oraiókastron kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Kallithéa | Mesaío | Mesaío | 533 |
| Kallithéa | Mesaío | Monólofo | 370 |
| Kallithéa | Mesaío | Petrotó | 289 |
| Kallithéa | Néa Filadélfeia | Néa Filadélfeia | 923 |
| Kallithéa | Neochoroúda | Aléxandros Ypsilántis | 270 |
| Kallithéa | Neochoroúda | Neochoroúda | 1 703 |
| Kallithéa | Pentálofos | Pentálofos | 2 022 |
Kallithéa: Yhteensä: 6 110
| Mygdonía | Drymós | Drymós | 3 659 |
| Mygdonía | Lití | Anthoúpoli | 221 |
| Mygdonía | Lití | Lití | 3 302 |
| Mygdonía | Melissochóri | Ágios Dimítrios | 22 |
| Mygdonía | Melissochóri | Melissochóri | 3 287 |
Mygdonía: Yhteensä: 10 491
| Oraiókastro | Oraiókastro | Ágios Geórgios | 329 |
| Oraiókastro | Oraiókastro | Egnatía | 103 |
| Oraiókastro | Oraiókastro | Neókastro | 432 |
| Oraiókastro | Oraiókastro | Oraiókastro | 20 852 |
Oraiókastro: Yhteensä: 21 716
Yhteensä: 38 317
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oraiókastro Wikimedia Commonsissa
Δήμος Ωραιοκάστρου. Oraiókastron kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Makedonian alue
| --- | --- |
Chalkidikín alueyksikkö:   Aristotélis  Kassándra  Néa Propontída  Polýgyros  Sithonía 
Imathían alueyksikkö:   Alexándreia  Náousa  Véroia 
Kilkíksen alueyksikkö:   Kilkís  Paionía 
Péllan alueyksikkö:   Almopía  Édessa  Pélla  Skýdra 
Pierian alueyksikkö:   Dío-Ólympos  Kateríni  Pýdna-Kolindrós 
Sérresin alueyksikkö:   Amfípoli  Emmanouíl Pappás  Irákleia  Néa Zíchni  Sérres  Sintikí  Visaltía 
Thessaloníkin alueyksikkö:   Ampelókipoi-Meneméni  Chalkidóna  Délta  Kalamariá  Kordelió-Évosmos  Lagkadás  Neápoli-Sykiés  Oraiókastro  Pávlos Melás  Pylaía-Chortiátis  Thermaïkós  Thérmi  Thessaloniki  Vólvi
Este (suku)

| Este |
| --- | --- |
 Este-suvun vaakuna.
Kotipaikka:  Rooma
Alkukoti:  Este
Aktiivisena:  900-luvulta
Ala:  hallitsijoina
Perustaja:  Alberto Azzo II
Jäseniä:  Borso d'Este Alfonso I  Beatrice d’Este
Este on vanha italialainen aatelissuku, jonka hovit olivat renessanssin aikana merkittäviä taiteen keskuksia. Suku hallitsi Ferraraa lyhyin katkoksin 1200-luvulta vuoteen 1598 sekä Modenaa ja Reggiota vuosina 1289–1796.
Saksalainen Welfin hallitsijasuku ja siihen kuuluva Hannover-suku ovat alkuperältään osa Este-sukua.
Historia

Este-suku polveutuu Obertenghin suvusta, joka hallitsi 900-luvulla rajakreiveinä Pohjois-Italian Lunigianaa, Genovaa ja Milanoa. Suku sai nimensä Padovan lähellä sijaitsevasta Esten kaupungista, joka kuului erään Oberthenghien haaran läänityksiin. Esten dynastian perustajana pidetään Milanon varakreivi Alberto Azzo II:ta (k. 1097). Hänen vanhin poikansa Welf IV (k. 1101) peri myöhemmin Saksassa sijainneen Baijerin herttuakunnan ja on siten Welfin hallitsijasuvun kantaisä, mutta Milanon varakreivin arvo periytyi Alberto Azzo II:n nuorimmalle pojalle Fulco I:lle (k. 1136), josta Esten suvun päähaara polveutuu. Keskimmäinen poika Hugo V hallitsi Mainen kreivikuntaa Ranskassa, mutta ei jättänyt jälkeensä dynastiaa. Suvun mahti alkoi kasvaa, kun Fulco I:n pojanpojan pojanpoika Azzo VII vuonna 1240 liittoutui guelfien kanssa Italian valtataistelussa. Azzo VII:n seuraaja Obizzo II (k. 1293) nimettiin vuonna 1264 elinikäiseksi Ferraran herraksi (ital. Signoria di Ferrara) ja hän sai valtaansa myös Modenan vuonna 1288 ja Reggion vuonna 1289. Ferraran herra Niccolò II rakennutti Ferraraan 1300-luvun lopulla Castello Estensen eli Esten linnan ja hänen veljensä Alberto
 V (k. 1393) perusti vuonna 1391 Ferraran yliopiston. Seuraava hallitsija Niccolò III (k. 1441) isännöi vuonna 1438 Ferraran kirkolliskokousta ja hänen poikansa Leonello (k. 1450) tunnettiin merkittävänä taiteiden suosijana.
Leonelloa seurasi Ferraran herrana hänen veljensä Borso (k. 1471), joka sai vuonna 1452 keisari Fredrik III:lta Modenan ja Reggion herttuan sekä vuonna 1471 paavi Paavali II:lta Ferraran herttuan arvon. Borson seuraajaksi tullut kolmas veli Ercole I (k. 1505) jatkoi taiteiden suosimista ja toimi muun muassa runoilija Matteo Boiardon mesenaattina. Ercole I:n poika Alfonso I (k. 1534) oli merkittävä sotapäällikkö Cambrain liigan sodassa Venetsiaa vastaan. Alfonson riitaannuttua paavinistuimen kanssa paavi Julius II riisti häneltä vuonna 1510 Modenan ja vuonna 1512 Reggion herttuakunnat ja seuraavat paavit Leo X ja Klemens VII yrittivät viedä häneltä Ferrarankin, mutta hän sai keisari Kaarle V:n tuella menettämänsä alueet takaisin vuoden 1527 Rooman ryöstön jälkeen. Alfonso I:n pojanpoika Alfonso II kuoli vuonna 1597 lapsettomana ja määräsi perillisekseen serkkunsa Cesaren. Paavi Klemens VIII ei tunnustanut Cesarea ja liitti vuonna 1598 Ferraran herttuakunnan suoraan omaan hallintaansa.
Ferraran menettämisen jälkeen Cesare d’Esten sukulinja hallitsi vielä keisarikuntaan kuulunutta Modenan ja Reggion herttuakuntaa. Myöhemmistä herttuoista merkittävimmät olivat kolmikymmenvuotiseen sotaan osallistunut Frans I (hallitsi 1629–1658) ja keisarikunnan politiikkaan vaikuttanut Rinaldo (hallitsi 1694–1737). Suvun viimeinen herttua Ercole III joutui pakenemaan vuonna 1796 Ranskan miehitystä ja menetti herttuakuntansa vuoden 1797 Campo Formion rauhassa. Esten suku sammui mieslinjalta Ercole III:n kuoltua maanpaossa ilman poikia vuonna 1803. Suvun viimeinen hallitsija oli Ercole III:n tytär Maria Beatrice, joka peri äitinsä Maria Teresa Cybo-Malaspinan kautta Massan ja Carraran herttuakunnan ja hallitsi sitä herttuattarena vuosina 1790–1796 ja 1815–1829.
Habsburg-Este-suku

Maria Beatricen ja Habsburg-sukuisen arkkiherttua Ferdinandin jälkeläiset muodostivat niin sanotun Habsburg-Esten eli ”Itävalta-Esten” (saks. Österreich-Este) suvun, joka hallitsi Modenaa Napoleonin sotien jälkeen vuosina 1814–1859. Tämäkin suku sammui mieslinjalta Modenan viimeisen herttuan Frans V:n kuoltua maanpaossa vuonna 1875.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Este (suku) Wikimedia Commonsissa
Paul Wallot

Paul Wallot.
Johann Paul Wallot (26. kesäkuuta 1841 Oppenheim – 10. elokuuta 1912 Langenschwalbach) oli saksalainen arkkitehti. Hänen tunnetuin työnsä on Saksan valtiopäivätalo (1884–1894) Berliinissä.
Wallot oli hugenottilaista alkuperää. Hänen juurensa olivat eteläranskalaisessa Vallotin suvussa. Wallot kävi vuosina 1856–1859 ylempää ammattikoulua Darmstadtissa. Ammattikoulun jälkeen hän opiskeli vuoden teknillisessä korkeakoulussa Hannoverissa ja aloitti vuonna 1861 Berliinin kuninkaallisessa arkkitehtuuriakatemiassa. Hän saattoi opintonsa päätökseen lopulta Gießenissä.
Etelä-Afrikan Grand Prix 1975

Etelä-Afrikan Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan kauden 1975 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 1. maaliskuuta 1975 Kyalamiin radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter.
Tulokset

| Sijoitus | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 3 |  Jody Scheckter | Tyrrell-Ford | 78 | 1.43.16,90 | 3 | 9 |
| 2 | 7 |  Carlos Reutemann | Brabham-Ford | 78 | + 3,74 | 2 | 6 |
| 3 | 4 |  Patrick Depailler | Tyrrell-Ford | 78 | + 16,92 | 5 | 4 |
| 4 | 8 |  Carlos Pace | Brabham-Ford | 78 | + 17,31 | 1 | 3 |
| 5 | 12 |  Niki Lauda | Ferrari | 78 | + 28,64 | 4 | 2 |
| 6 | 2 |  Jochen Mass | McLaren-Ford | 78 | + 1.03,64 | 16 | 1 |
| 7 | 23 |  Rolf Stommelen | Hill-Ford | 78 | + 1.12,91 | 14 |   |
| 8 | 28 |  Mark Donohue | Penske-Ford | 77 | + 1 krs. | 18 |   |
| 9 | 16 |  Tom Pryce | Shadow-Ford | 77 | + 1 krs. | 19 |   |
| 10 | 5 |  Ronnie Peterson | Lotus-Ford | 77 | + 1 krs. | 8 |   |
| 11 | 34 |  Guy Tunmer | Lotus-Ford | 76 | + 2 krs. | 25 |   |
| 12 | 6 |  Jacky Ickx | Lotus-Ford | 76 | + 2 krs. | 21 |   |
| 13 | 33 |  Eddie Keizan | Lotus-Ford | 76 | + 2 krs. | 22 |   |
| 14 | 31 |  Dave Charlton | McLaren-Ford | 76 | + 2 krs. | 20 |   |
| 15 | 14 |  Bob Evans | BRM | 76 | + 2 krs. | 24 |   |
| 16 | 11 |  Clay Regazzoni | Ferrari | 71 | Kaasujärjestelmä | 9 |   |
| 17 | 27 |  Mario Andretti | Parnelli-Ford | 70 | Voimansiirto | 6 |   |
| NC | 21 |  Jacques Laffite | Williams-Ford | 69 | Ei sijoitusta | 23 |   |
| NC | 1 |  Emerson Fittipaldi | McLaren-Ford | 65 | Ei sijoitusta | 11 |   |
| Kesk. | 32 |  Ian Scheckter | Tyrrell-Ford | 55 | Onnettomuus | 17 |   |
| Kesk. | 24 |  James Hunt | Hesketh-Ford | 53 | Polttoainejärjestelmä | 12 |   |
| Kesk. | 17 |  Jean-Pierre Jarier | Shadow-Ford | 37 | Ylikuumentuminen | 13 |   |
| Kesk. | 10 |  Lella Lombardi | March-Ford | 23 | Polttoainejärjestelmä | 26 |   |
| Kesk. | 20 |  Arturo Merzario | Williams-Ford | 22 | Moottori | 15 |   |
| Kesk. | 18 |  John Watson | Surtees-Ford | 19 | Kytkin | 10 |   |
| Kesk. | 9 |  Vittorio Brambilla | March-Ford | 16 | Jäähdytin | 7 |   |
| DNQ | 30 |  Wilson Fittipaldi | Fittipaldi-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 22 |  Graham Hill | Lola-Ford |   |   |   |   |
Lähde:
Muuta

Paalupaikka: Carlos Pace - 1.16,41
Nopein kierros: Carlos Pace - 1.17,20 kierroksella 11
Eddie Keizan paras sijoitus
F 7 Såtenäs

| F 7 Såtenäs |
| --- | --- |

Virallinen nimi:  Skaraborgs flygflottilj
Sijainti:  Lidköping
Perustettu:  1940
Lopetettu:  -
Lennostonjohtaja:  -
Lentokoneiden päätyypit:  JAS 39
Muut päätyypit:  -
Muuta:  -
F 7 Såtenäs eli Skaraborgs flygflottilj on Ruotsin ilmavoimien toinen laivue. Sen tukikohta on Såtenäsin kartanossa Tunissa ja se on Lidköpingin kunnan suurin työnantaja.
Skaraborgin laivue perustettiin vuonna 1940. Såtenäs tuli valituksi, koska sen lähistöllä voitiin suorittaa pommituskokeita.
Historia

Vuoden 1930 puolustuskomission vuonna 1935 luovuttaman puolustusselonteon pohjalta valmisteltu vuoden 1936 puolustuspäätös määritti neljän olemassa olleen lento-osaston laajentamisen seitsemäksi lennostoksi.
Puolustuspäätös osoittautui nopeasti maailmapoliittisen tilanteen muuttuessa riittämättömäksi ja jo 8. kesäkuuta 1938 valtiopäivät päätti 20 miljoonan lisärahoituksesta puolustusmenoihin. Samassa yhteydessä tehtiin päätös lennoston perustamisesta Såtenäsiin. Valtio päätti lunastaa Såtenäsin kartanon alueen 685 000 kruunulla ja jo 22. syyskuuta allekirjoitettiin kauppakirjat.
Kalusto

Sen ensimmäiset lentokoneet olivat italialaisia B 16 Caproni-koneita, joiden käytössä oli talvisin vaikeuksia. Vuonna 1956 laivue siirtyi suihkukauteen A 32A Lansen -kalustolla.
Maaliskuussa 1965 laivue sai TP 84 Hercules -kuljetuskoneen, toisen vuonna 1969 ja kolmannen vuonna 1975. Viisi konetta hankittiin vuosina 1981–82.
Vuonna 1973 tuli F 7-laivueesa ensimmäinen Viggen-kaluston käyttäjä (AJ-versio).
Vuonna 1993 yksikkö sai JAS 39 Gripenit.
Kalusto kautta aikojen:
Rynnäkkökoneet: A 21A, A 21R, Saab 29 Tunnan, A 32, AJ 37, JAS 39
Pommikoneet: B 3, B 5, B 16, Saab 17, Saab 18,
Hävittäjät: Saab 21R, AJ 37, JAS 39 Gripen
Tiedustelukoneet: JAS 39
Kuljetuskoneet: Tp 9, Tp 55, Tp 79, Tp 83, TP 84, TP 101
Muut koneet: G 101, Se 102, Se 103, Se 104, Sk 11, Sk 12, Sk 16, Sk 50, SK 60, Hkp 2
Tukikohta nyt

Såtenäs toteuttaa koko Ruotsin ilmavoimien Gripen-koulutuksen. Se kouluttaa myös tšekkiläiset ja unkarilaiset Gripen-lentäjät. Tukikohdassa ei 2000-luvulla koulutettu eikä palvellut lainkaan varusmiehiä.
Päälliköt

Folke Ramström (1940-45)
Ingvar Berg (1945-50)
Stig Norén (1950-57)
Åke Sundén (1957-58)
Folke Barkman (1958-68)
Bengt Lehander (1968-72)
Karl-Erik Fernander (1972-78)
Björn Amelin (1978-85)
Stig Abrahamsson (1985-93)
Christer Backryd (1993-98)
Jan Andersson (1998-01)
Fredrik Hedén (2001-06)
Ingemar Adolfson (2006-)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
F 7 Såtenäsin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Party for Socialism and Liberation

| Party for Socialism and Liberation |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2004
Johto:   Keskuskomitea 
Ideologia:  marxismi-leninismi sosialismi kommunismi
Poliittinen kirjo:  Äärivasemmisto
Kotisivu:  www.pslweb.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
Party for Socialism and Liberation (PSL) on yhdysvaltalainen kommunistinen puolue, joka perustettiin vuonna 2004 sen jäsenten erottua Workers World Party-puolueesta.
PSL:n ehdokkaat vuoden 2020 presidentinvaaleissa olivat Gloria La Riva ja Leonard Peltier.
Ideologia

PSL:n tavoite on johtaa vallankumousta, joka siirtää Yhdysvallat sosialismiin. He hylkäävät idean kapitalistisen järjestelmän hajottamisesta reformistisin keinoin, mutta ovat silti asettaneet ehdokkaita esimerkiksi Yhdysvaltain presidentinvaaleihin. PSL uskoo sosialismin olevan ensimmäinen kehitysvaihe kohti kommunismia, joka saavutettaisiin sosialismin kehityttyä ohi tarpeen valtiolle sekä luokkayhteiskunnan hävittyä.
Erik Jorpes

| Erik Jorpes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1894 Kökar, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 10. heinäkuuta 1973 (78 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  suomi, ruotsi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto Karoliininen instituutti
Väitöstyön ohjaaja:  Robert Tigerstedt
Instituutti:  Karoliininen instituutti
Oppilaat:  Sune K. Bergström Margareta Blombäck Birger Blombäck
Tutkimusalue:  lääkekemia
Tunnetut työt:  hepariinin eristäminen
Palkinnot:  Alvarengan palkinto (1932)   Berzelius-mitali (1961)   Anders Jahren lääketieteen palkinto (1963)
Johan Erik Jorpes (alk. Johansson; 15. heinäkuuta 1894 Kökar – 10. heinäkuuta 1973 Tukholma) oli suomalaissyntyinen lääkäri ja tutkija, joka teki elämäntyönsä Ruotsissa. Jorpes tunnetaan erityisesti 1930-luvun tutkimuksestaan, jossa hän eristi ensimmäisenä maksasta puhtaan hepariinin ja tutki sen kemiaa.
Vuodesta 1947 lähtien Jorpes toimi Tukholmassa Karoliinisen instituutin lääkekemian professorina. Hän kehitti insuliinia lääketieteelliseen käyttöön ja myöhemmin 1940-luvulla jatkoi tutkimuksiaan koagulaatiotekijöiden sekä ruoansulatuskanavan hormonien ja entsyymien parissa.
Vuonna 1945 Jorpes kutsuttiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi, ja samana vuonna hän oli ehdolla myös lääketieteen Nobel-palkinnon saajaksi. Vuonna 1961 Jorpesille myönnettiin Ruotsin lääkäriseuran Berzelius-mitali. Aftonbladet-lehdessä vuonna 1968 julkaistussa lehdessä Jorpes oli yksi niistä neljästä tieteilijästä, jotka olisivat ansainneet lääketieteen Nobelin. Erik Jorpes tunnettiin intohimoisena tutkijana, joka viihtyi parhaiten laboratoriossa. Arvo Tuominen luonnehti Jorpesia hyvin vaatimattomaksi henkilöksi, joka pysytteli tieteellisistä saavutuksistaan huolimatta mieluiten sivussa julkisuudesta.
Elämä > Varhaiset vuodet

Johan Erik Johansson syntyi vuonna 1894 Ahvenanmaan Kökarissa sijaitsevan Överbodan kylän Jorpesin talossa, jonka mukaan hän otti opiskeluaikoinaan myöhemmän sukunimensä. Viisilapsisen perheen esikoisenä syntyneen Erikin isä oli kalastaja Johan Emil Pettersson (1871–1967) ja äiti Anna Julina Öberg (1870–1918). Pojan oli tarkoitus isänsä tavoin ryhtyä kalastajaksi, mutta Kökarin aikuisväestön opettajaksi saapunut turkulainen Olga Ramstedt huomasi äitinsä mukana olleen kuusivuotiaan Erikin lahjakkuuden ja opetti hänet lukemaan, kirjoittamaan ja laskemaan.
Kansankoulun päätyttyä Ramstedt sai vanhemmat vakuuttumaan, että poika kannattaa lähettää Turkuun opiskelemaan. Vuonna 1907 Erik aloitti opiskelun Svenska klassiska lyceumissa. Hän asui Ramstedtin Raunistulassa sijainneen kotimökin vinttikamarissa vuoteen 1914 saakka. Ruotsinkielisen porvariston ja aatelin suosimassa koulussa vähävarainen Jorpes joutui heti pilkan kohteeksi vaatetuksensa ja saaristolaismurteensa vuoksi. Hän oli kuitenkin luokkansa paras kaikissa aineissa, ja hänet siirrettiin suoraan viidenneltä luokalta seitsemännelle.