Taistelu Britanniasta
Taistelun kulku > Neljäs vaihe: suurkaupunkien pommitukset

Kuninkaalliset ilmavoimat pommitti Berliiniä ja muita Saksan kaupunkeja 24.–29. elokuuta. Kyseessä oli kosto siitä, että Luftwaffe oli ilmeisesti vahingossa pudottanut Lontoon asuinkortteleihin pommeja. Tapaus vimmastutti Hitlerin ja Göringin, jotka vaihtoivat jälleen taktiikkaansa ja päättivät kostaa terroripommituksilla. Göring sitä paitsi uskoi RAF:n hävittäjävoimien jo pääosin tuhoutuneen, ja arvioi suurkaupunkien pommitusten vetävän brittien viimeisetkin voimat ilmataisteluun, jossa ne voitaisiin tuhota. Syyskuun puolivälissä Saksan tiedustelu väitti Hävittäjäilmavoimilla olevan jäljellä alle 200 konetta. Pommituksia päätettiin tehdä sekä päivisin että öisin. Öisin hyökättäisiin suurella voimalla kaupunkikohteita vastaan. Päivisin pommikoneita käytettäisiin pienempinä joukkoina, mutta niitä suojattaisiin voimakkailla hävittäjäsaattueilla, jotka tuhoaisivat vihollisen torjuntahävittäjät.
Syyskuun 7. päivän iltana ja yönä Luftwaffe pommitti Lontoota kahdessa aallossa yhteensä 570 pommikoneen voimalla surmaten satoja ja haavoittaen yli tuhatta siviiliä. Ilmatorjunta onnistui pudottamaan vain yhden saksalaiskoneen. Ilmahyökkäyksiä tehtiin myös päivisin, ja 15. syyskuuta saksalaiset pommittivat Lontoota 277 pommikoneen ja 700 hävittäjän voimin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa 15. syyskuuta on taistelun Britanniasta virallinen vuosipäivä. Kiivaat hyökkäykset jatkuivat 57 perättäisenä yönä. Marraskuun alkuun mennessä Lontooseen oli pudotettu 10 000 tonnia räjähteitä ja satoja tuhansia palopommeja. 29. joulukuuta saksalaiset tekivät uuden suurhyökkäyksen Lontooseen ja sytyttivät laajoja tulipaloja. Maalis–huhtikuussa 1941 kaupunkia pommitettiin toistuvasti, ja useina öinä lontoolaisia kuoli yli tuhat. Saksalaisten viimeinen suuri ilmahyökkäys kohdistui Lontooseen 10. toukokuuta 1941, minkä jälkeen Luftwaffe käänsi huomionsa itään ja Neuvostoliiton-vastaisen sotaretken valmisteluun.
Lontoon ohella saksalaiset tekivät ilmahyökkäyksiä Liverpooliin ja useisiin muihin kaupunkeihin. Merkittävin yöpommitus kohdistui Coventryyn marraskuun 14.–15. päivien välisenä yönä, kun lähes 500 yöpommittajaa iski kaupunkiin kolmessa aallossa. Ne pudottivat kaupunkiin 1 200 pommia, 30 000 palopommia ja 50 laskuvarjomiinaa. Hyökkäys surmasi satoja siviilejä ja tuhosi suurimman osan Coventryn rakennuskannasta, mukaan luettuna keskiaikaisen tuomiokirkon ja useita asetehtaita. RAF:n Pommitusilmavoimat olivat edellisenä yönä hyökänneet Berliiniin, missä Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov oli neuvottelemassa Saksan ja Neuvostoliiton välisen yhteistyön syventämisestä. Pommisuojassa Molotov pilkkasi isäntiensä väitteitä siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta oli hävinnyt sodan. Coventryn pommitus ei kuitenkaan ollut kosto, vaan hyökkäyksestä oli päätetty jo aiemmin. Kaikkiaan saksalaiset hyökkäsivät kaupunkiin 43 kertaa. Raskaasti pommitettiin myös Birminghamia, Glasgow’ta ja Plymouthia.
Italian diktaattori Benito Mussolini lähetti 24. lokakuuta saksalaisten tueksi noin 200 konetta, jotka oli ryhmitetty kahteen pommituslennostoon ja yhteen hävittäjälennostoon ja pommittivat muun muassa Harwichia. Italialaisten viimeinen Englantiin suuntautunut pommituslento oli 22. joulukuuta.
Suurkaupunkien terroripommitus oli saksalaisilta vakava taktinen virhe, sillä se antoi Britannian ilmapuolustukselle ja -tukikohdille aikaa toipua kärsimistään vakavista tappioista. Hyökkäyksistä pahimmin kärsinyt Hävittäjäilmavoimien 11. rykmentti sai hengähdystauon, sillä yhä useampi ilmahyökkäys kohdistui nyt 12. rykmentin alueelle. 19. syyskuuta Hitler lykkäsi operaatio Merileijonan epämääräiseen tulevaisuuteen. Britanniassa asiasta ei tiedetty, ja maahyökkäyksen pelättiin alkavan vielä samana syksynä. Siviileille jaettiin kaasunaamareja, mutta ne osoittautuivat tarpeettomiksi. Pommitusten pelossa kaupungit pimennettiin öisin, mikä varsinkin alussa aiheutti sekasortoa ja onnettomuuksia. Myöhemmin määräyksiä löysättiin.
Taistelun Britanniasta katsotaan päättyneen 31. lokakuuta, mutta pommitukset ja ilmataistelut jatkuivat aiempaa satunnaisempina loppukevääseen 1941. Raskaiden tappioiden vuoksi saksalaiset joutuivat vähentämään päiväpommituksia ja keskittymään yöllisiin hyökkäyksiin siviiliväestöä ja teollisuuskeskuksia vastaan. Talvella 1940–1941 huono sää vaikeutti pommikoneiden toimintaa, kun taas brittien yöhävittäjätoiminta ja tutkavalvonta kehittyivät jatkuvasti. Yhdeksän kuukautta jatkuneet pommitukset aiheuttivat siviileille suuria kärsimyksiä ja saivat briteiltä lempinimen Blitz, mutta Kuninkaallisten ilmavoimien toimintakykyä ne eivät enää uhanneet. Pahoinkin vaurioituneet tehtaat saatiin yleensä toimintakuntoon muutamassa päivässä. Saksalaiset eivät myöskään onnistuneet murtamaan Britannian siviiliväestön taistelutahtoa, vaan terroripommitukset loivat voimakkaan yhteenkuuluvuuden tunteen ja vahvistivat kotirintamaa.