stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Rajaniemi
Pelaajaura > Seurajoukkueura

Rajaniemen kasvattajaseuran toimi Seinäjoen Palloseura. Hän oli lupaava juniori. Esimerkiksi vuonna 1968 hänet palkittiin SePS:n B-junioreiden parhaana pelaajana. Rajaniemi nousi edustusjoukkueeseen. Kaudella 1976 hän pelasi Palloseuran riveissä I divisioonassa ja teki viisi maalia. Hän oli Pentti Toivolan jälkeen seuran toiseksi paras maalintekijä. Se poikikin sopimuksen seuraavaksi kaudeksi Suomen pääsarjatasolle. Mikkelin Pallo-Kissoissa Rajaniemi pääsikin pelaamaan jokaisen kauden 22 ottelusta avauskokoonpanossa. Maaleja kertyi yhteensä 12. Se toi oman seuran maalipörssissä voiton kahdeksan maalin erolla. Koko Mestaruussarjan maalipörssissä lukema riitti viidennelle sijalle kahdeksan maalin päähän kärjestä.
Myös kauden 1978 Rajaniemi vietti Mikkelin Pallo-Kissoissa pääsarjaa. Kaudeksi 1979 Rajaniemi siirtyi kuitenkin takaisin kasvattajaseuraansa, joka oli vaihtanut nimeä Sepsi-78:ksi. I divisioonasta nousua tavoitelleessa joukkueessa Rajaniemi pelasi kaikki 22 runkosarjan ottelua. Hänen maalisaldo oli 15 osumaa, ja hän voittikin koko I divisioonan perussarjan maalikuninkuuden yhdessä Rovaniemen Palloseuran Tuomo Hakalan kanssa. Sepsi selviytyi nousukarsintaan, kun taas RoPS joutui putoamiskarsintaan. Niinpä Hakala pääsi tekemään jatkossa maaleja heikompia seuroja vastaan, joten koko I divisiioonan virallinen maalikuningas oli Hakala.
Sepsi-78 nousi Mestaruussarjaan kaudeksi 1980. Tuosta vuodesta tulikin Rajaniemen uran kohokohta. Rajaniemi pelasi Sepsin kaikki 22 perussarjan ottelua ja vielä kaikki seitsemän jatkosarjan ottelua. Hän myös voitti pääsarjan maalikuninkuuden tehtyään 19 maalia 29 ottelussa. Rajaniemen tärkeyttä kuvaa, että koko muu joukkue teki kauden aikana ainoastaan 28 maalia. Rajaniemi oli voittanut jo perussarjan maalipörssin iskettyään pallon verkkoon kaikkiaan 14 kertaa. Rajaniemi pelasi Mestaruussarjaa tämän jälkeen vielä kaudet 1981 ja 1982 ennen kuin Sepsi putosi pois pääsarjasta. Kaikkiaan Rajaniemi teki Suomen pääsarjassa viiden kauden aikana 51 maalia.
Sepsissä pelattujen vuosien jälkeen Rajaniemi siirtyi Lapuan Virkiään. Seura pelasi noina aikoina Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Virkiästä Rajaniemi siirtyi valmentamaan TP-Seinäjoen joukkuetta. Siellä hän pelasi vielä viisi ottelua kaudella 1988. II divisioonan maalitilastoihin Rajaniemi ei kuitenkaan nimeään merkkauttanut..
Valmennusura

Rajaniemi suoritti Suomen korkeimman jalkapallovalmentajatutkinnon eli JVK:n. Rajaniemi oli noihin aikoihin yksi harvoista JVK-tutkinnon suorittaneista valmentajista Vaasan pallopiirissä.
Rajaniemi aloitti valmentajauransa vuonna 1987 siirtyessään TP-Seinäjoen peräsimeen. Joukkue sijoittui tuolloin II divisioonassa toiseksi. Seuraavalla kaudella joukkue sijoittui sarjassa kolmanneksi. Kaudella 1989 Rajaniemi teki kuitenkin historiaa nostamalla TP:n lohkovoitolla Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Sieltä TP nappasi sijan kuusi. Kaudella 1991 Rajaniemen valmentama ryhmä sijoittui kolmanneksi. Rajaniemen viimeiseksi valmennuskaudeksi TP-Seinäjoessa jäi vuosi 1992, jolloin Rajaniemi valmensi joukkueen sijalle kahdeksan.
Sen jälkeen Rajaniemi siirtyi valmentamaan yhtä sarjatasoa alemmas. Hän valmensi muutaman vuoden kasvattajaseuraansa Sepsi-78:aa. Tuon jälkeen oli Rajaniemellä edessä paluu sarjatasoa ylemmäs eli jälleen TP-Seinäjoen joukkueeseen kaudeksi 1998. Siellä Rajaniemi valmensi yhteensä kaksi kautta ja päätti valmennusuransa. Kaudella 1998 TP:n sijoitus oli neljäs ja seuraavalla kaudella yhdeksäs.
John Ranch

| Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Australia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | kahdeksikko |  |
John Raymond "JR" Ranch (s. 16. marraskuuta 1940 Bondi) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
Rajala Pro Shop

| Rajala Pro Shop |
| --- | --- |

Perustettu:  1919
Kotipaikka:  Suomi
Toiminta-alue:  Suomi, Ruotsi
Toimiala:  valokuvaus
Tuotteet:  kamerat, valokuvaustarvikkeet, kiikarit, kaukoputkia, tulostimet. Myös valokuvauskoulutusta.
Kotisivu:  www.rajalacamera.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rajala-myymälä Tukholmassa.
Rajala Pro Shop on kameroita, kiikareita, valokuvaustarvikkeita, kaukoputkia ja tulostimia myyvä liikeketju, joka on laajentunut Turusta muihinkin Suomen kaupunkeihin ja Ruotsiin. Liikevaihto on noin 24 miljoonaa euroa. Yrityksen liikkeet tunnettiin aiemmin nimellä Rajala Camera. Yhtiön virallinen nimi on Osakeyhtiö Osk. Rajala.
Historia

Perustaja Oskari Rajala aloitti valokuvaajana ja valokuvaustarvikkeiden kauppiaana vuonna 1919. OR-merkkisten kameroiden valmistus aloitettiin 1930-luvulla Suomen Kameratehtaassa, jonka lyhenne SKT oli kaikissa valmistetuissa malleissa. Turussa sijainnut tehdas tuhoutui sota-ajan pommituksissa 1940-luvulla. Sota-aikana ei myöskään saatu tuontilisenssejä valokuvaustarvikkeille.
Värikuvien valmistus aloitettiin omassa Color-Kolmio-laboratoriossa 1960-luvulla, jolloin avattiin myymälät myös Paimioon ja Poriin. Valokuvaustarvikkeiden maahantuonti aloitettiin uudelleen 1970-luvulla, jolloin myös perustettiin audiovisuaaliseen alaan erikoistunut AV-Rajala. 1990-luvulla perustettiin myymälät Raisioon ja Helsinkiin.
Palkintoja ja tunnustuksia

Rajala käyttää vain kierrätyskemiaa, ottaa metallin ja muovit kierrätykseen ja poistaa raskasmetallit jätekemioista. Varsinais-Suomen Agenda 21 palkitsi Rajala Cameran vuoden ympäristötekopalkinnolla. Vuonna 2001 Varsinais-Suomen Yrittäjät ry valitsi Rajalan vuoden perheyritykseksi.
Mikrobitti-lehti testasi nettikuvien laadun kahdeksassa kuvavalmistamossa vuonna 2003, ja Rajala Camera voitti testin.
Myymälät

Rajala Pro Shop -myymälöitä on Helsingissä, Espoossa, Turussa, Tampereella ja Oulussa. Vuonna 2008 Rajala avasi myymälät myös Tukholmassa ja Malmössä.
Aiheesta muualla

Rajala Pro Shop Suomessa
Rajala Pro Shop Ruotsissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Hilkka Helminen & Jarmo Helminen: Aika rientää, teoksessa Laine, Tapio & Vivolin, Asko: Aikavalotuksia, Valokuvausalan tarinoita aikalaisten kertomina, s. 32–38.  Tapio Laine Mediapalvelut, 2001.  ISBN 978-951-98796-0-4
Raja

Suomen ja Venäjän rajapyykit maiden välisellä rajalla Suomen itäisimmässä pisteessä nimettömässä saaressa Ilomantsin Virmajärvellä.
Raja tarkoittaa oikeustieteellisenä käsitteenä linjaa, joka erottaa toisistaan erilaiset hallinnolliset tai omistusoikeuteen perustuvat maa- tai vesialueet, kuten valtiot, osavaltiot, kunnat, äänestysalueet ja kiinteistöt. Raja voidaan merkitä viivana karttaan ja rajamerkkeinä maastoon.
Rajat ovat keinotekoisia, mutta ne voivat olla luonnollisia tai poliittisia. Luonnolliset rajat perustuvat luonnon piirteisiin, ja ne kulkevat esimerkiksi jokien, järvien, merien tai vuoristojen kautta, tai kahden erityyppisen alueen välissä. Poliittiset rajat vedetään luonnonmuodoista välittämättä, ja joskus ne voidaan nähdä vain viivoina kartalla.
Hallinnollisten rajojen avulla kansat ja ihmiset rajataan saman hallinnon alle. Maailma koostuu nykyisin itsenäisistä valtioista, joilla on ulkorajat. Valtionrajat eivät ole vakaita, vaan ne ovat historian aikana muuttuneet hyvin usein yhteisillä sopimuksilla tai väkisin. Nykyaikana valtionrajojen merkitys on vähentynyt aiemmasta.
Rajanveto voi aiheuttaa etnisiä konflikteja silloin, kun raja jakaa jonkin ryhmän kahteen valtioon, tai kun raja sulkee sisäänsä useita etnisiä ryhmiä.
Poliittinen raja

Poliittinen raja ei välttämättä noudata maaston luonnollisia piirteitä. Geometriset poliittiset rajat on vedetty suorina linjoina tai kaarina.
Rajaesteet

Valtionrajalle on usein pystytetty rajaeste, kuten aita tai tarkastuspiste. Ystävällismielisten naapurivaltioiden rajoilla ei joskus ole minkäänlaisia esteitä, jos kumpikaan ei pidä rajanylittäjiä uhkana itselleen. Jotkin poliittiset rajat eivät näy maastossa millään tavalla, vaan ne ovat vain viivoja kartalla. Tällainen on esimerkiksi Yhdysvaltain ja Kanadan välinen raja. Rajanylityspaikka voi olla merkitty kyltillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raja Wikimedia Commonsissa
Afrikkalaisella Malilla on geometrisiä rajoja, jotka on vedetty suorina viivoina Saharan poikki pinnanmuodoista välittämättä.
Etelä-Amerikan länsirannikolla sijaitsevan Chilen kaikki rajat ovat luonnollisia.
Meksikon ja Yhdysvaltain raja-aidan pää Tyynenmeren rannikolla.
Rambling Rose

| Rambling Rose |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Martha Coolidge
Käsikirjoittaja:  Calder Willingham
Tuottaja:  Renny Harlin Mario Kassar Edgar J. Scherick
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Kuvaaja:  Johnny E. Jensen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Carolco Pictures
Levittäjä:  Seven Arts Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1991
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rambling Rose on Martha Coolidgen ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1991. Siinä kevytkenkäinen, seksuaalisesti hyväksikäytetty tyttö (Laura Dern) tulee liberaalin perheen kotiapulaiseksi Yhdysvaltain etelävaltioissa vuonna 1953.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Hän kehui Dernin, Robert Duvallin ja Diane Laddin näyttelijäntyötä ja huolella tehtyä ajankuvaa.
Elokuvan tuottajana toimi suomalainen Renny Harlin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Laura Dern  | … |  Rose   |
|  Robert Duvall  | … |  herra Hillyer   |
|  Diane Ladd  | … |  rouva Hillyer   |
|  Lukas Haas  | … |  Buddy   |
|  John Heard  | … |  Wilcox Hillyer   |
Rakuuna (sotilas)

George Stubbs, Kaksi englantilaista rakuunaa, 1793 (osa maalauksesta)
Ratsumieskillan ja Rakuunakillan perinneratsukoita Farmari-maatalousnäyttelyssä Lahdessa 2008
Rakuuna (ransk. dragon) oli sotilas, joka taisteli jalan, mutta liikkui ratsastaen.
Keskiaikaiset ritarit jalkautuivat välillä taistellakseen jalan, mutta varsinaiset rakuunat syntyivät 1500-luvun puolessa välissä Ranskan palveluksessa. Oletetaan, että aselajin keksi joko kondottieeri kreivi Piero Strozzi 1537 (jonka hakapyssyin aseistettu ratsuväki taisteli jalan) tai Charles de Cossé-Brissac vuonna 1554. Joka tapauksessa rakuunoita käytettiin runsaasti Ranskan uskonsodissa 1500-luvun lopulla. 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla rakuunaosastot tulivat osaksi vakinaisia armeijoita: 1635 Ranskan armeijan rakuunat organisoitiin kuudeksi rykmentiksi ja kolmekymmenvuotisessa sodassa sekä Kustaa II Aadolf että Albrecht von Wallenstein käyttivät rakuunoita. Myös Englannin sisällissodassa käytettiin rakuunoita. 1700-luvun alusta lähtien rakuunat alkoivat menettää erityisolemustaan ja ne sulautuivat vähitellen osaksi yleistä ratsuväkeä.
Rakuunat oli yleensä organisoitu jalkaväkimallin mukaisesti ja rakuunaupseerien arvot noudattivat jalkaväen sotilasarvoja, poikkeuksena Suomen ratsuväessä kapteenin arvoa vastasi ratsumestari ja vänrikin arvoa kornetti. Rakuunoiden aseistuksena oli tyypillisesti lyhyet musketetit tai karbiinit. Rakuunoiden koulutus oli helpompaa ja nopeampaa, koska hevosia ei käytetty taistelussa ja joukkojen perustaminen ja huolto oli halvempaa, koska hevosten ei tarvinnut olla varsinaisesti sotahevosia, vaan huonommatkin, tavalliset hevoset kelpasivat.
Rakuunoiden perinneasu on luurankotakki.
Rakuunat Suomessa

Suomen puolustusvoimissa rakuunaperinteitä vaalii Maasotakoulun yhteydessä Lappeenrannassa Rakuunaeskadroona, joka jatkaa Uudenmaan Rakuunapataljoonan (UudRakP) perinteitä. Pataljoona oli itsenäisenä joukko-osastona vuoteen 1989. Pataljoonan viimeisiä komentajia oli myöhemmin kenraaliksi ylennetty everstiluutnantti Matti Kopra. Sen edeltävät nimet olivat Jääkäripataljoona 6 (JP 6) ja Uudenmaan rakuunarykmentti (URR). Rakuunoiden joukko-osastotunnus on Ruotsin kuninkaan Fredrik I:n kruunattu monogrammi.
Lappeenrannassa on rakuunapatsas, jonka teki kuvanveistäjä Pentti Papinaho tilaustyönä SYP:n aulaan v. 1982. SYP lahjoitti sen Lappeenrannan kaupungille v. 1988, ja se siirrettiin ulkotiloihin Pusupuistoon, jossa se kunnostettiin v. 2002.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rakuunakilta
Rameški

Rameški (ven. Ра́мешки, karjalaksi Ruameška) on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tverin ja Bežetskin välisen maantien varrella 60 kilometriä Tveristä pohjoiseen. Taajama on Rameškin piirin keskus. Asukkaita on 4 100 henkeä (vuonna 2009).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1551 nimellä Ramenki. Nimitys juontuu kuusikkoon raivattua peltoa tarkoittavasta venäjän sanasta ramen. Rameški sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1979. Taajamassa toimii trikootehdas ja meijeri.
Aiheesta muualla

Rameški Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Tieteilijöiden esittämä uskontokritiikki

Tiede
Uskonto
Tiede ja uskonto
Tieteilijöiden uskontokritiikki
Tieteenharjoittajat ja uskonto
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Tieteilijöiden esittämä uskontokritiikki on tieteenharjoittajien esittämää arvostelua uskontoa ja uskonnollista todellisuuskäsitystä kohtaan.
Tieteenharjoittajat ja uskonto

Tieteellistä todellisuuskäsitystä pidetään usein uskonnollisen ajattelun vastakohtana. Monet ateistiset ajattelijat ovat sitä mieltä, että nykyaikainen luonnontiede on vastannut tyydyttävästi kaikkiin perinteisiin todellisuuden tutkimuksen kysymyksiin, eikä tämä vastaus jätä tilaa uskonnoille, paitsi ”historiallisesti ja kulttuurisesti tärkeänä todellisuuspaon muotona”.
Esimerkiksi kanadalainen filosofi Kai Nielsen on toivonut älymystön edustajilta suurempaa toimeliaisuutta uskonnosta ja ateismista käydyssä keskustelussa. Nielsenin mukaan on suorastaan uskomatonta, että eräät oppineet ajattelijat saattavat kannattaa jumalauskoisia näkemyksiä kaikkeuden luoneesta ikuisesta, aineettomasta, kaikkitietävästä ja kaikkihyvästä olennosta, Jumalasta. Nielsenin mielestä luonnolliseen, naturalistiseen todellisuuskäsitykseen luontevasti liittyvä ateismi on nykyajan järkevän ihmisen valinta. Ihmisten ei pitäisi lohduttaa itseään saduilla, vaan kohdata kuolevaisuutensa osana yleissivistystään. Jumalan ja kuolemattoman sielun kaltaiset henkiolennot ovat Nielsenin mukaan hyvin ongelmallisia oletuksia: niitä koskevat väitteet ja käsitykset ovat tavallisesti sisäisesti ristiriitaisia. Nielsen kuitenkin sanoo, että ateismia ei pitäisi omaksua pelkkänä itsestäänselvyytenä, vaan sen puolesta tulisi käydä kamppailuun älyllisesti vahingollisia uskonnollisia harhoja vastaan. Nielsen toteaa, että vaikka monet amerikkalaiset filosofit ja muut älymystön edustajat ovat uskonnottomia, he eivät vaivaudu todistelemaan jumalauskon torjumiseksi ja suuntaavat huomionsa muualle.
Filosofi Sami Pihlströmin tulkinnan mukaan Nielsen on ollut amerikkalaisten tieteenharjoittajien toimeliaisuutta koskevassa arviossaan oikeassa. Esimerkiksi filosofi Willard Van Orman Quinen laajasta tuotannosta, jonka vaikutus 1900-luvun jälkipuoliskon analyyttisessa filosofiassa on ollut erittäin suuri, ei juuri löydy uskontoa käsitteleviä huomautuksia. Tieteellistä todellisuuden hahmotusta kannattava Quine näytti ajattelevan, että uskonnot ovat niin ilmeisellä tavalla väärässä, ettei niitä kannata lainkaan tarkastella. Vakavan tieteellisen ajattelun harjoittajalle ateismin puolustaminen olisi silkkaa ajanhukkaa, sillä ateismilla ei ole järkeviä kilpailijoita. Kukaan järkevä ihminen ei yksinkertaisesti voi enää suhtautua jumalauskoon tosissaan, eivätkä jumalaan uskovat ole vakavasti otettavia kiistakumppaneita.
Biologi ja tieteen kansantajuistamisen professori Richard Dawkins on esittänyt muun muassa kirjassaan Jumalharha, että teologit astuvat usein tieteen alueelle. Teoksessaan Sokea kelloseppä Dawkins sanoo, että evoluutioteoria selittää aikaisemmin arvoituksena pidetyn ihmisen olemassaolon. Koska uskonnot pitävät kiinni näkemyksestään, että jumala ohjaa kaikkea biologista ja inhimillistä kehitystä, ovat uskonto ja tiede kilpailijoita, jotka esittävät yhteensovittamattomia väitteitä todellisuudesta.
Vertauskuvallisen uskonnontulkinnan arvostelua

Uskontotieteilijä Ilkka Pyysiäinen on kommentoinut Richard Dawkinsin aloittamaa keskustelua tieteen ja uskonnon suhteista. Usein kristilliset teologit torjuvat Dawkinsin, Daniel Dennettin, Sam Harrisin ja Christopher Hitchensin uskontokritiikin väittämällä, että kristinuskoon ei oikeasti kuulukaan tieteen kanssa ristiriidassa olevia todellisuutta koskevia käsityksiä. Pyysiäisen mielestä ateistinen uskontokritiikki nostaa kuitenkin esiin ongelmia, joita uskovaiset eivät ole käsitelleet riittävän vakavasti. Pyysiäisen mielestä kristinuskon puolustajat välttävät rehellistä keskustelua uskontojen totuusväitteistä.
Jotkut teologit väittävät, että uskonnot eivät väitä mitään todellisuudesta. Pyysiäinen huomauttaa, että mikäli tämä pitäisi paikkansa, ei Galileo Galileita olisi koskaan tuomittu arestiin, kehitysopin ja luomisuskon välillä ei olisi ristiriitaa. Pyysiäisen mukaan uskovaisten enemmistö on aina ajatellut, että heidän uskonnolliset käsitteensä ja käsityksensä viittaavat todellisuuteen, vastaavat todellisuutta ja ovat tosia. Ateisteille nämä uskontojen väitteet ovat erehdyksiä, virheellisiä käsityksiä tai valheita. Teologien väitteet uskonnollisten oppien vertauskuvallisuudesta ovat seurausta tieteen edistymisestä, yritys pelastaa uskonto tieteen edessä. Tieteen edistyessä uskontoa muutetaan, koska on pakko.
Pyysiäisen mielestä on perusteltua sanoa, että uskonnollisiin käsityksiin sisältyy todellisuutta koskevia käsityksiä, jotka ovat ristiriidassa tieteen kanssa. Hän toteaa, että olisi ihme, jos näin ei olisi. Uskonto on vanhempi kuin tiede ja tiede on edistynyt nimenomaan korjaamalla aiempia kansanomaisia käsityksiä. Uskonto on osa arkiajattelua, joka on ristiriidassa tieteen kanssa. On eri asia, että jotkut teologit yrittävät rakentaa uskontoa, joka ei olisi ristiriidassa tieteen kanssa. Homo sapiens -laji on kehittynyt ympäristössä, joka ei ole suosinut nimenomaan tieteellisen ajattelun kehitystä. Monien ihmisten on edelleen helpompi uskoa esimerkiksi ihmeisiin kuin suhtautua arvostelevasti omiin käsityksiinsä. Siksi ateistien sanoma puhuttelee toistaiseksi vain vähemmistöä. Nykyisin ihmisen ympäristö on kuitenkin erilainen. Kun tieteellinen tieto leviää hyvin laajalle ihmisten keskuuteen, siitä tulee eräänlainen normi: tietämättömien alkaa olla vaikeaa saada muiden luottamusta ja menestyä yhteisössä.
Uskonnon synnyn tarkastelua

Richard Dawkins on pohtinut syitä siihen suunnattomaan voimavarojen tuhlaukseen, jota ihmisen uskonnot evoluution näkökulmasta näyttävät hänen mukaansa edustavan. Dawkins esittää käsityksensä vain eräänä mahdollisena oletuksena.
Dawkins kuvailee asiaa seuraavasti. Eläimiin on luonnonvalinnan seurauksena jäänyt pääasiassa niitä ominaisuuksia, joista niille on hyötyä olemassaolon taistelussa selviämisessä. Dawkins ottaa esimerkiksi sen ilmiön, että hyönteiset pyörivät tulen ympärillä ja lentävät kohti omaa kuolemaansa. Selitys tähän ilmiöön on, että menneinä aikoina ihmisten tekemiä tulia ei ole ollut hyönteisiä harhauttamassa. Hyönteiset ovat lentäneet yöllä johonkin suuntaan käyttäen suunnistusvälineinä kaukana olevia valoja kuten kuuta ja tähtiä. Saman suunnistusmenetelmän soveltaminen lähellä olevaan kohteeseen aiheuttaa sen, että hyönteinen lentää kierteen muotoista rataa, ja jos kohde on tuli, hyönteinen tuhoutuu. Hyönteisen tuhoon johtava käyttäytyminen on uusissa olosuhteissa ilmenevä sivuvaikutus sellaisesta käyttäytymisestä, joka on tavallisissa olosuhteissa aivan järkevää. Dawkinsin mielestä uskonnot ovat tällaisia haitallisia sivuvaikutuksia, joilla ei ole evoluution näkökulmasta mitään merkitystä.
Toisin kuin melkein kaikki muut eläimet, ihmiset välittävät kasaantuvaa kokemustietoa sukupolvelta toiselle. On ainakin lapsille eduksi, jos he tottelevat suuremmin kyselemättä kieltoa uida vedessä, jossa on krokotiileja. Luonnonvalinnan tuloksena ihmislapsen aivot ovat kehittyneet sellaisiksi, että ne oppivat kielen, ja ihmislapset luottavat aikuisten antamaan informaatioon. Eri alueilla eri ihmiset siirtävät jälkeläisilleen erilaisia kieliä ja erilaisia uskontoja. Dawkinsin mukaan uskonnoilla ei ole yksilöille tai yhteisöille mitään arvoa olemassaolon taistelun näkökulmasta vaan uskonnot ovat haitallisia sivuvaikutuksia kuten hyönteisten lentäminen tuleen.
Anthony C. Lunn on taas ehdottanut eräänä omana selityksenään, että ihmisellä on luonnonvalinnan ansiosta kehittynyt kyky etsiä ilmiöiden syitä ja uskontojen näennäisselitykset ovat tämän ominaisuuden sivuvaikutuksia.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Baggini, Julian: Ateismi: Lyhyt johdanto.  ((Atheism: A very short introduction, 2003.) Suomentaneet Erkki Hartikainen, Suvi Laukkanen ja Paula Vasama)  Helsinki:  Kustannus Oy Vapaa Ajattelija, 2005.  ISBN 951-98702-1-0
Blackmore, Susan: Meemit – kulttuurigeenit.  ((The meme machine, 1999.) Suomentanut Osmo Saarinen)  Helsinki:  Art House, 2000.  ISBN 951-884-284-1
Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  ((Brain-wise: Studies in neurophilosophy, 2002.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Dennett, Daniel C.: Lumous murtuu: Uskonto luonnonilmiönä.  ((Breaking the spell: Religion as a natural phenomenon, 2006.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2007.  ISBN 978-952-5202-96-0
Enqvist, Kari: Valo ja varjo.  Porvoo:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-25063-5
Enqvist, Kari: Kosmoksen hahmo.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27916-1
Enqvist, Kari: Vien rucolan takaisin.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29692-9
Enqvist, Kari: Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35443-8
Harris, Sam: Uskon loppu: Uskonto, terrori ja järjen tulevaisuus.  ((The end of faith: Religion, terror, and the future of reason, 2004.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2007.  ISBN 978-952-5202-99-1
Hawking, Stephen W.: Ajan lyhyt historia: Alkuräjähdyksestä mustiin aukkoihin.  ((A brief history of time, 1988.) Alkusanat: Carl Sagan. Suomentanut Risto Varteva)  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15092-4
Pihkala, Juha & Valtaoja, Esko: Nurkkaan ajettu Jumala? Keskustelukirjeitä uskosta ja tiedosta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-114-7
Teerikorpi, Pekka & Valtonen, Mauri: Kosmos: Maailmamme muuttuva kuva.  (Ursan julkaisuja 35. - 2. painos 1990)  Helsinki:  Ursa, 1988.  ISBN 951-9269-43-6
Tuomela, Raimo: Tiede, toiminta ja todellisuus: Tieteellisen maailmankäsityksen filosofiset perusteet.  (Filosofian kirjasto 11)  Helsinki:  Gaudeamus, 1983.  ISBN 951-662-334-4
Tuomela, Raimo: Tieteellisestä maailmankäsityksestä. Ajatus: Suomen filosofisen yhdistyksen vuosikirja, 1985, nro 42, s. 2–21.  Helsinki:  Suomen filosofinen yhdistys. Myös teoksessa Niskanen, Vesa A. (toim.): Tieteellisten menetelmien perusteita ihmistieteissä: Opiskelijan opas.  (3. painos 1997)  Lahti:  Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 1994.  ISBN 951-45-6606-8
Valtaoja, Esko: Kotona maailmankaikkeudessa.  (Ursan julkaisuja 80)  Helsingissä:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-15-1