stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
All Day and All of the Night

| ”All Day and All of the Night” The Kinks |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”I Gotta Move”
 Äänitetty : 23. syyskuuta 1964 Pye -studiot, Lontoo 
 Julkaistu:  23. lokakuuta 1964     joulukuu 1964 
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Ray Davies
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: hard rock, garage rock, protopunk
 Kesto: 02.24
 Levy-yhtiö:  Pye Records    Reprise Records
Muut kannet
   All Day and All of the Night -EP:n kansikuva
Listasijoitukset
  2. (31. lokakuuta 1964)    7. (1965)    10. (Tio i topp, 12.12.1964)    12. (25. tammikuuta 1965)    17. (2. tammikuuta 1965)    18. (2. joulukuuta 1964)    18. (Kvällstoppen, 22.12.1964)    22. (viikko 1/1965)
The Kinksin muut singlet
| ”You Really Got Me” 1964 | ”All Day and All of the Night” 1964 | ”Tired of Waiting for You” 1965 |
All Day and All of the Night on brittiläisen The Kinks -yhtyeen lokakuussa 1964 julkaisema kappale ja hittisingle, joka nousi brittilistan sijalle kaksi. Yhdysvaltain Billboard-listalla se oli korkeimmillaan sijalla seitsemän. Kappale ei sisälly millekään yhtyeen studioalbumille, mutta se oli mukana tammikuussa 1965 julkaistulla EP:llä Kinksize Hits.
Rakenne ja sanoitus

Kappale on rakenteellisesti hyvin samantapainen kuin yhtyeen edellinen single, Britanniassa listaykköseksi noussut ”You Really Got Me”. Myös ”All Day and All of the Night” on sävelletty voimasointujen ympärille, tosin sen kitarariffi (soinnut F, G, Bb) on astetta monimutkaisempi. Lisäksi molempien kappaleiden rytmi, taustalaulu ja jopa kitarasoolo ovat hyvin samankaltaisia. Myös kappaleen sanoituksen voi katsoa olevan jatkoa ”You Really Got Melle”. Kun ”You Really Got Me” kertoo laulajan ihastumisesta ja sen aiheuttamista voimakkaista tunteista, ”All Day and All of the Nightissa” kertojaminä on saanut tunteensa tyttöä kohtaan hallintaan ja hän uskoo rakkauden kestävyyteen.
Kappaleen kirjoittaja, yhtyeen laulaja-kitaristi Ray Davies, on myöhemmin kertonut kuinka levy-yhtiö aluksi hylkäsi kappaleen, koska se oli sen mielestä liian työväenluokkainen. Lisäksi kitaran valitettiin kuulostavan koiran haukkumiselta. Davies on kuvaillut kappaletta omin sanoin seuraavasti; ”Neuroottinen laulu – nuorekas, piintynyt ja seksuaalisesti omistushaluinen.”
Myöhempiä tapahtumia

The Doors -yhtye julkaisi vuonna 1968 Yhdysvaltain listaykköseksi  nousseen hitin ”Hello, I Love You”. Ray Davies väitti kappaleen olevan plagiaatti ”All Day and All of the Nightista”.  Brittiläiset oikeusistuimet määräsivät Doorsin maksamaan kappaleesta royaltit Kinksille.
Vuonna 1981 Kinks kierrätti kappaleen riffiä Give the People What They Want -albumin kappaleessa ”Destroyer”. Se oli soitettu punk-tyylillä, jonka on sanottu tuovan mieleen Talking Heads -yhtyeen.
Kappaleet > Single

A-puoli
All Day and All of the Night – 2.24 (säv. Ray Davies)
B-puoli
I Gotta Move – 2.22 (säv. Ray Davies)
Kappaleet > EP

Joissain valtioissa ”All Day and All of the Night” toimi nimikappaleena samannimiselle EP-levylle (kts. alempi kuva).
A-puoli
All Day and All of the Night – 2.24 (säv. Ray Davies)
I'm a Lover Not a Fighter – 2.03 (säv. J. D. "Jay" Miller)
B-puoli
I Gotta Move – 2.22 (säv. Ray Davies)
Long Tall Shorty – 2.50 (säv. Herb Abramson/Don Covay)
SaPo

SaPo eli salapoliisiromaanit on WSOY:n salapoliisikirjallisuuteen ja jännityskirjallisuuteen keskittyvä kirjasarja. Sarjaa on julkaistu vuodesta 1953. SaPo-kirjoja oli ilmestynyt vuoden 2011 loppuun mennessä 457. Sarjaan kuuluu muun muassa suurin osa Agatha Christien suomennetusta kirjallisuudesta ja Rex Stoutin kirjallisuutta.
Aiheesta muualla

Sapo-sarja-blogi, muun muassa laajasti kuvauksia teoksista
Sapo-dekkarit saivat uuden ilmeen (HS.fi)
Susikoira Roi

Susikoira Roi on kirjailija Jorma Kurvisen kirjoittama nuortenkirjasarja, jossa seurataan nuoren Tomi-pojan ja tämän pelastaman saksanpaimenkoira Roin seikkailuja. Kirjasarjan ensimmäinen teos, Susikoira Roi, ilmestyi vuonna 1976 ja viimeinen, Susikoira Roi ja karkulainen, vuonna 2002. Kirjasarjan osia on käännetty saksan, venäjän, viron ja kiinan kielelle.
Kirjasarjan kahdesta ensimmäisestä osasta Susikoira Roista sekä Susikoira Roi – seikkailu saaristossa on Yleisradio tehnyt 1980-luvulla televisiosarjat.  Susikoira Roi -kirjoihin pohjautuva seikkailuelokuva Susikoira Roi julkaistiin C Morella joulukuussa 2022. Elokuva kuvattiin kesällä 2022 pääosin Raahessa, ja sen tuotannosta vastaavat Whatevergroup ja Lucy Loves Drama.
Susikoira Roi -kirjat

Susikoira Roi (Otava 1976)
Susikoira Roi ja seikkailu saaristossa (Otava 1977)
Susikoira Roi Lapissa (Otava 1978)
Susikoira Roin tunturiseikkailu (Otava 1979)
Susikoira Roi ja yhdeksäs C (Otava 1980)
Susikoira Roi kesäduunissa (Otava 1982)
Susikoira Roi ja muukalaiset (Otava 1989)
Susikoira Roi ja ohittajat (Otava 1990)
Susikoira Roi ja pimeän pesä (Otava 1991)
Susikoira Roi ja merikapteenin arvoitus (Otava 1992)
Susikoira Roi ja koulun kingi (Otava 1993)
Susikoira Roi ja kahvilakeikka (Otava 1994)
Susikoira Roi ja pelimies (Otava 1995)
Susikoira Roi ja kultakello (Otava 1996)
Susikoira Roi ja vaihto-oppilas (Otava 1997)
Susikoira Roi ja pyromaani (Otava 1998)
Susikoira Roi vaarallisilla vesillä (Otava 1999)
Susikoira Roi ja ilmiantaja (Otava 2000)
Susikoira Roi ja kioskimurto (Otava 2001)
Susikoira Roi ja karkulainen (Otava 2002)
Lisäksi on julkaistu seuraavat yhteisniteet:
Susikoira Roin seikkailut, 1988 (Susikoira Roi sekä Susikoira Roi ja seikkailu saaristossa)
Susikoira Roin Lapin seikkailut, 1989, (Susikoira Roi Lapissa ja Susikoira Roin tunturiseikkailu)
Susikoira Roin kaupunkiseikkailut, 1989 (Susikoira Roi ja yhdeksäs C ja Susikoira Roi kesäduunissa)
Äänioikeus

Äänioikeus määrittelee, ketkä saavat päättää yhteisön asioista. Äänioikeus voidaan antaa edustajille, jolloin systeemi on edustuksellinen. Äänioikeus on oikeutta äänestää eduskunnassa, vaaleissa ja kansanäänestyksissä, yhtiö- tai yhdistystoiminnassa yhtiön tai yhdistyksen kokouksissa. Äänioikeutta rajoitetaan yleisesti ihmisen iän ja kansalaisuuden perusteella.
Äänioikeuden lajeja

Yleinen äänioikeus tarkoittaa, että äänioikeus on kaikilla yhteisön jäsenillä. Äänioikeutta vaaleissa yleisesti rajoitetaan riippuen ihmisen iästä, kansalaisuudesta ja kotipaikasta. Äänioikeuden ikäraja on tyypillisesti sama kuin täysi-ikäisyyden ikäraja, eli useimmissa maissa 18 vuotta. Eräissä maissa, kuten Brasiliassa ja Itävallassa, jo 16-vuotiaat pääsevät äänestämään. Joissakin maissa äänioikeudelle on iän ja kansalaisuuden lisäksi myös muita rajoituksia, esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa rikoksista tuomittu henkilö voi menettää äänioikeutensa. Maassa asuvat ulkomaan kansalaiset voivat äänestää joissakin maissa tietyissä vaaleissa, mutta tämä voidaan rajoittaa maahan läheisesti liittyvien maiden kansalaisiin (esimerkiksi Euroopan unionin tai Kansainyhteisön kansalaiset). Varsinkin aiemmin myös sukupuoli, rotu, varallisuus, koulutus ja yhteiskunnallinen asema ovat rajanneet äänioikeutettujen joukkoa. Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893, ja lähes kaikissa maissa oli naisilla äänioikeus 1980-luvulle mennessä. Aiemmin myös äänioikeuden ikäraja oli yleisesti korkeampi, esimerkiksi Suomessa ennen vuotta 1945 äänestämään pääsi vasta 24-vuotiaana. Edelleen on maita, joissa ei ole yleistä äänioikeutta.
Yhtäläinen äänioikeus tarkoittaa, että jokaisen äänioikeutetun ääni on samanarvoinen. Esimerkiksi yhtiötoiminnassa on tämän sijaan käytössä painotettu äänioikeus, jossa kunkin osallistujan äänimäärä riippuu tämän omistamien osakkeiden määrästä.
Yleinen ja yhtäläinen äänioikeus Suomessa

Kuntavaalit: Äänioikeutettu on jokainen Suomen ja muun Euroopan unionin jäsenvaltion kansalainen sekä Islannin ja Norjan kansalainen, joka viimeistään vaalipäivänä täyttää 18 vuotta ja jonka kotikuntalaissa tarkoitettu kotikunta on kyseinen kunta 51. päivänä ennen vaalipäivää. Myös muiden maiden kansalaiset, jotka täyttävät nämä ehdot, ovat äänioikeutettuja, jos he ovat asuneet Suomessa vähintään kaksi vuotta.
Eduskuntavaalit: Asuinpaikasta riippumatta äänioikeutettu on jokainen Suomen kansalainen, joka viimeistään vaalipäivänä täyttää 18 vuotta.
Europarlamenttivaalit: Asuinpaikasta riippumatta äänioikeutettu on jokainen Suomen kansalainen, joka viimeistään vaalipäivänä täyttää 18 vuotta. Suomessa on äänioikeutettu myös muun EU-maan kansalainen, jonka kotikunta on Suomessa 51. päivänä ennen vaalipäivää.
Presidentinvaali: Asuinpaikasta riippumatta äänioikeutettu on jokainen Suomen kansalainen, joka viimeistään ensimmäisen vaalin vaalipäivänä täyttää 18 vuotta.
Seurakuntavaali: Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien luottamushenkilöt valitaan seurakuntavaaleissa, joissa äänioikeutettu on jokainen seurakunnan konfirmoitu jäsen, joka viimeistään ensimmäisenä vaalipäivänä on täyttänyt 16 vuotta. Aiemmin ikäraja oli 18 vuotta. Uusi, alempi ikäraja oli ensimmäisen kerran käytössä syksyn 2010 vaaleissa.
Yhdistystoiminta: Jollei yhdistyksen säännöissä ole toisin määrätty, jokaisella 15 vuotta täyttäneellä jäsenellä on äänioikeus ja jokaisella äänioikeutetulla yksi ääni. Yksityinen henkilö ei voi käyttää äänioikeuttaan asiamiehen välityksellä, ellei säännöissä ole niin määrätty. Säännöissä voidaan myös määrätä, että määrätyn ajan jäsenmaksunsa maksamisen laiminlyönyt ei saa käyttää äänioikeuttaan. Lisäksi säännöissä voidaan myös määrätä, että voidakseen käyttää kokouksessa äänioikeutta jäsenen on ilmoitettava osallistumisestaan kokoukseen etukäteen yhdistykselle viimeistään kokouskutsussa mainittuun päivään mennessä.
Puolueohjelmissa on esityksiä suorasta demokratiasta, mutta lakiesitystä ei ole tehty.
Edustajien äänioikeus

Osakeyhtiö: Jokainen yhtiön osake on yhden äänen arvoinen, edustaja voi äänestää kaikilla osakkeillaan samaan aikaan. Poissa olevat omistajat voivat luovuttaa äänioikeutensa väliaikaisesti toisille ennakkoon annetulla valtakirjalla.
Eduskunnassa edustajat äänestävät täysistunnoissa.
Maita, joissa naisilla ei ole äänioikeutta

Brunei: absoluuttinen monarkia, ei vaaleja
Vatikaani: äänioikeus vain kardinaaleilla, jotka ovat poikkeuksetta miehiä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äänioikeus Wikimedia Commonsissa
Teknologiateollisuus

Teknologiateollisuuden Helsingin toimisto on Etelärannassa. Kuvassa rakennuksen sisäänkäynti.
Teknologiateollisuus ry on elinkeino- ja työmarkkinapoliittinen vaikuttajaorganisaatio, joka edistää alan kilpailukykyä ja toimintaedellytyksiä. Teknologiateollisuuden päätoimialoja ovat elektroniikka- ja sähköteollisuus, kone- ja metallituoteteollisuus, metallien jalostus, suunnittelu ja konsultointi sekä tietotekniikka. Teknologiateollisuus vastaa 50 prosentista Suomen viennistä ja 75 prosentista tutkimus- ja kehitysinvestoinneista. Ala työllistää suoraan noin 270 000 ja välillisesti noin 700 000 suomalaista. Järjestöllä on noin 1 600 jäsenyritystä.
Historia

Yhdistys on perustettu ruotsinkielisellä nimellä Finska Metallindustrins Arbetsgivareförbund (suomeksi Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajain Liitto) 17. lokakuuta 1903. Alun perin järjestö toimi puhtaasti työnantajajärjestönä, mutta Suomen itsenäisyyden alkuvuosista saakka järjestö on pyrkinyt myös laajempaan elinkeinopoliittiseen vaikuttamiseen, aluksi vuonna 1918 perustetun Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen kautta. Työnantajajärjestö ja elinkeinopoliittinen järjestö yhdistettiin vuonna 1990 yhdeksi kokonaisuudeksi, jonka nimeksi tuli Suomen Metalli-, Kone- ja Sähköteknisen Teollisuuden Keskusliitto. Nimi muutettiin vuonna 1992 muotoon Metalliteollisuuden Keskusliitto ja edelleen vuonna 2003 nykyiseen muotoonsa.
Vuonna 2018 Teknologiateollisuus kokosi yhteen suomalaista tekoälyyn ja digitalisointiin liittyvää osaamista perustamalla tekoälyryhmän, jonka puheenjohtajana toimii Taneli Tikka.
Johto

Yhdistyksen toimitusjohtajana toimii Jaakko Hirvola ja hallituksen ensimmäisenä naispuheenjohtajana vuonna 2019 aloitti Marjo Miettinen.
Yhdistyksen johto > Suomen Metalliteollisuusyhdistys

| --- | --- |
 Toimitusjohtajat: 1918-1924 Toivo Hovilainen  1924-1935 Gunnar Ström  1935-1960 eversti Gunnar von Wright  1960-1962 Veikko Reinikainen  1962-1964 Erkki Kinnunen  1964-1966 Bror Wahlroos  1966-1979 Nils Hellén  1979-1990 Harri Malmberg :  Puheenjohtajat: 1918-1919 vuorineuvos Julius Stjernvall (Kone- ja Siltarakennus Oy)  1919-1931 vuorineuvos Albert Lindsay von Julin (Fiskars Oy)  1931-1932 insinööri Harald Herlin (Kone Oy)  1932-1933 vuorineuvos Robert Lavonius (Kone- ja Siltarakennus Oy)  1933-1937 insinööri Otto F. Schmidt (Oy Strömberg Ab)  1937-1942 vuorineuvos Wilhelm Wahlforss (Wärtsilä Oy)  1942-1943 vuorineuvos Armas Nikander (Lokomo Oy)  1943-1947 vuorineuvos Lauri Helenius (Fiskars Oy)  1947-1950 vuorineuvos Ragnar Enberg (Oy Strömberg Ab)  1950-1953 dipl.ins. Lauri Paavolainen (Oy Strömberg Ab) ... 1963-1967 vuorineuvos Björn Westerlund (Suomen Kaapelitehdas)  1968-1969 toimitusjoht. Ingvar Blomqvist (Fiskars Oy)  1970 toimitusj. Per-Olof Roos (Wärtsilä Oy) ... -1984 toimitusjohtaja Pekka Herlin (Kone Oyj)  1985-1987 vuorineuvos Matti Kankaanpää (Valmet Oy)  1988-1991 vuorineuvos Pertti Voutilainen (Outokumpu Oyj)
Yhdistyksen johto > Metalliteollisuuden Keskusliitto

| --- | --- |
 Toimitusjohtajat: 1990-2000 Harri Malmberg  2000-2003 Martti Mäenpää :  Puheeenjohtajat: 1992-1994 vuorineuvos Krister Ahlström (A. Ahlström Oyj) 
| --- | --- |
 Teknologiateollisuus Toimitusjohtajat: 2003-2010 Martti Mäenpää  2010-2018 Jorma Turunen  2018- Jaakko Hirvola :  Puheeenjohtajat: 2002-2004 Varatoimitusj. Matti Alahuhta (Nokia Oyj)  2005-2006 Hallituksen pj. Antti Herlin (Kone Oyj)  2007-2010 Vuorineuvos Ole Johansson (Wärtsilä Oyj)  2011 Toim.joht Jorma Eloranta (Metso Oyj)  2012-2013 Toim.joht. Pekka Lundmark (Konecranes Oy)  2014-2015 Toim.joht. Jari Paasikivi  (Oras Oy)  2016-2018 Hallituksen pj. Risto Siilasmaa (Nokia Oyj) ja (F-Secure Oyj)  2019-2021 Hallituksen pj. Marjo Miettinen (Ensto Oy)  2022- Hallituksen pj. Jaakko Eskola (Neles Oy)
Poliittiset sidonnaisuudet

Teknologiateollisuus tuki Kokoomuksen Sauli Niinistön presidenttikampanjaa 30 000 eurolla vuoden 2012 presidentinvaaleissa.
Aiheesta muualla

Teknologiateollisuus ry:n kotisivut
| n k Elinkeinoelämän keskusliitto |
| --- | --- |
Jäsenliitot:  Elintarviketeollisuusliitto  Energiateollisuus  Finanssiala  Henkilöstöpalveluyritysten liitto  Hyvinvointiala HALI  Kaupan liitto  Kemianteollisuus  Kiinteistötyönantajat  Matkailu- ja Ravintolapalvelut MaRa  Medialiitto  Palvelualojen työnantajat Palta  Puusepänteollisuus  Rakennusteollisuus RT  Rannikko- ja Sisävesiliikenteen Työnantajaliitto RASILA  Satamaoperaattorit  Sivistystyönantajat  Suomen Tekstiili & Muoti  Teknologiateollisuus  Yhteinen Toimialaliitto 
Yritykset:  EK Tieto  Työsuhdejuristit  Julkaisumonistamo Eteläranta
Eurasia Septentrionalis Antiqua

Eurasia Septentrionalis Antiqua oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen vuosittain "vain suurilla sivistyskielillä" vuosina 1926–1938 julkaisema aikakauskirja. Siitä ilmestyi yhteensä 12 numeroa. Päätoimittaja oli arkeologi A. M. Tallgren ensin U. T. Sireliuksen, sitten Ilmari Mannisen kanssa tämän kuolemaan asti vuoteen 1935 ja lopuksi yksin. Koko julkaisu oli pitkälti Tallgrenin henkilökohtaista ansiota.
Julkaisun funktiona oli Itä-Euroopan sekä Pohjois-Aasian arkeologian ja kansatieteen kokoajana. Jyri Kokkosen mukaan on eräissä artikkeleissa nähtävissä, että lehti kykeni aikanaan olemaan kriittinen sekä stalinistista että natsistista tieteentekometodia kohtaan. Julkaisu joutui taloudellisiin vaikeuksiin, ja se lakkasi ennen talvisotaa.
Vares (kirjasarja)

Vares on Reijo Mäen kirjoittama sarja jännitysromaaneja, joiden päähenkilönä toimii yksityisetsivä Jussi Vares.
Kirjat on kolmea ensimmäistä sekä Vares ja kaidan tien kulkijat -teosta lukuun ottamatta kustantanut Otava.
Kirjojen pohjalta on tehty yhdeksän Solar Filmsin tuottamaa Vares-elokuvaa sekä Tuukka Temosen ohjaama samanniminen televisiosarja.
Vares-kirjat

Moukanpeli (1986)
Satakieli lauloi yöllä (1987)
Marraskuu on musta hauta (1988)
Sukkanauhakäärme (1989)
Jäätynyt enkeli (1990)
Kuoleman kapellimestari (1991)
Vares ja kaidan tien kulkijat (1992)
Enkelit kanssasi (1995)
Pimeyden tango (1997)
Pahan suudelma (1998)
Keltainen leski (1999)
Mullan maku (2000)
Kolmastoista yö (2001)
Black Jack (2003)
Huhtikuun tytöt (2004)
Nuoruustango (2005)
Hard Luck Cafe (2006)
Uhkapelimerkki  (2007)
Lännen mies (2008)
Valkovenäläinen (2009)
Kolmijalkainen mies (2010)
Mustasiipi (2011)
Sheriffi (2012)
Intiaani (2013)
Cowboy (2014)
Tulivuori (2015)
Hot Dog (2016)
Kakolan kalpea (2017)
Gekko (2018)
Tolvana (2019)
Soopeli (2020)
Sulhasmies (2021)
Hotel California (2022)
Köyhä ritari (2023)
Maitolasimies (2024)
Bukit Gombakin metroasema

Bukit Gombak on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Bukit Batokin alueella Singaporen läntisellä suuralueella. Sitä käyttävät North South Linen junat. Se avattiin 10. maaliskuuta 1990.
Junat

| Pääteasema | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna | Ensimmäinen juna |  | Viimeinen juna |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ma – la |  | su & yleinen vapaa |  | joka päivä |  |  |
North South Line
| NS1 Jurong East | 5:43 |  | 6:06 |  | 0:52 |  |  |
| NS28 Marina South Pier | 5:21 |  | 5:40 |  | 22:52 |  |  |
| NS27 Marina Bay | – |  | – |  | 22:58 |  |  |
| NS19 Toa Payoh | – |  | – |  | 23:33 |  |  |
| NS16 Ang Mo Kio | – |  | – |  | 0:22 |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bukit Gombakin metroasema Wikimedia Commonsissa
Bukit Batokin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema: Bukit Batok | North South Line | Seuraava asema: Choa Chu Kang |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bukit Gombak MRT Station
Käännös suomeksi
Barentsin euroarktinen neuvosto

Barentsin euroarktinen neuvosto (engl. Barents Euro-Arctic Council, BEAC) on vuonna 1993 perustettu, Barentsin alueella sijaitsevien valtioiden hallitusten välisen yhteistyön virallinen toimielin. Barentsin euroarktisen alueen yhteistyö aloitettiin vuonna 1993 kahdella tasolla: hallitustason Barentsin euroarktisella neuvostolla (BEAC) sekä alueellisen tason Barentsin alueneuvostolla (Barents Regional Council, BRC). Barentsin euroarktisen neuvoston jäseniä ovat Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Tanska, Islanti ja EU. Varsinaisten jäsenten lisäksi BEAC:lla on pysyviä tarkkailujäseniä, jotka ovat Alankomaat, Iso-Britannia, Italia, Japani, Kanada, Puola, Ranska, Saksa ja Yhdysvallat. Venäjä ilmoitti vetäytyneensä neuvostosta 2023.
Neuvoston tehtävä on ”edistää kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä Barentsin alueella”. Barentsin alue kattaa Suomen, Ruotsin, Norjan ja Luoteis-Venäjän pohjoisosat. Barents-yhteistyö luo toimintaympäristön eri alojen ministeriöille, aluehallintoviranomaisille, kansalaisjärjestöille sekä pohjoisten alueiden alkuperäiskansoille ja näin ollen tuo alueellisen näkökulman laajempaan arktiseen politiikkaan. Barents-yhteistyö kattaa maa-alueilla tapahtuvan toiminnan, muttei merellistä yhteistoimintaa. Myöskään varsinainen turvallisuuspolitiikka ei kuulu neuvoston toimialaan. Barentsin alueen maat Suomi, Ruotsi, Norja ja Venäjä ovat BEAC-yhteistyön ydinmaat ja näin ollen myös kahden vuoden mittainen neuvoston puheenjohtajuuskausi kiertää näiden valtioiden kesken. Joka toinen vuosi pidettävien ulkoministerikokousten välillä neuvoston työtä koordinoi säännöllisesti kokoontuva virkamieskomitea (Committee of Senior Officials, CSO), jossa eri maiden suurlähettiläät edustavat ministereitänsä.
Historia

Kylmän sodan aikana Barentsin alue oli sotilaallisen vastakkainasettelun alue. Lähtökohtana oli, että tiivis yhteistyö turvaa poliittisen pitkän aikavälin vakauden ja vähentää mahdollisia jännitteitä. Barents-yhteistyö on lisännyt yhteenkuuluvuuden tunnetta ja tiiviimpää kontaktia alueen asukkaiden kesken, mikä on erinomainen perusta jatkossa tehtävälle työlle. BEAC perustettiin Barentsin euroarktisen alueen yhteistyökonferenssissa Norjan Kirkkoniemessä 11.1.1993 Norjan aloitteesta vuonna 1993 annetun Kirkkoniemen julistuksen mukaisesti. Ulkoministerit tai Tanskan, Suomen, Islannin, Norjan, Venäjän federaation, Ruotsin ja Euroopan yhteisöjen komission edustajat osallistuivat konferenssiin, jossa oli edustajia tarkkailijoiden roolissa myös Yhdysvalloista, Kanadasta, Ranskasta, Saksasta, Japanista, Puolasta ja Britanniasta.
BEAC-komitea perustettiin vauhdittamaan olemassa olevaa yhteistyötä ja pohtimaan uusia aloitteita ja ehdotuksia. Tuolloin perustettiin hallitustason Barentsin euroarktinen neuvoston lisäksi myös aluetason Barentsin alueneuvosto (Barents Regional Council, BRC), jonka tarkoitus on lisätä Barents-yhteistyöhön aluetason asiantuntemusta. Barentsin euroarktisen neuvoston tavoitteeksi määriteltiin vakauden ja kestävän kehityksen edistäminen sekä turvallisuuden lisääminen alueella. Lisäksi neuvoston tehtävänä on vahvistaa jo olemassa olevaa yhteistyötä eri maiden hallitusten välillä ja kannustaa uusien aloitteiden ja ehdotusten luomiseen.
Barentsin alueella asuu yli viisi miljoona ihmistä, ja maantieteellisesti alue on eurooppalaisittain ainutlaatuinen: toisaalta alueen ilmasto on ankara ja välimatkat ovat suuret, toisaalta alueella on runsaasti luonnonvaroja, kuten metsiä, kalaa, mineraaleja, öljyä ja kaasuja. Tämän lisäksi Barentsin alue on Euroopan unionin, Venäjän ja Norjan kohtaamispaikka, ja aluetta asuttaa useat arktiset alkuperäisasukkaat (saamelaiset, nenetsit ja vepsäläiset). Näiden seikkojen valossa Neuvostossa kehitetään hallitusten välistä yhteistyötä Barentsin alueella.
Syyskuussa 2023 Venäjän ulkoministeriö ilmoitti maan vetäytyvän neuvostosta. Suomi, Ruotsi, Norja, Islanti ja Tanska olivat kuitenkin jäädyttäneet Venäjän jäsenyyden neuvostossa jo helmikuussa 2022, jolloin Venäjä hyökkäsi Ukrainaan.
Jäsenyys > Jäsenet

Euroopan komissio
Islanti
Norja
Ruotsi
Suomi
Tanska
Venäjä
Jäsenyys > Tarkkailijajäsenet

Alankomaat
Britannia
Italia
Japani
Kanada
Puola
Ranska
Saksa
Yhdysvallat
Puheenjohtajuus ja tapaamiset

Neuvoston puheenjohtaja vaihtuu kahden vuoden välein Norjan, Ruotsin, Suomen ja Venäjän välillä. Suomi toimii Barentsin euroarktisen neuvoston puheenjohtajana vuosna 2021–2023 vastaanotettuaan puheenjohtajuuden Norjalta lokakuussa 2021.
Neuvosto tapaa joka puheenjohtajakauden päätteessä. Maita tapaamisissa edustavat Neuvoston maiden ulkoministerit, ja kokousten välillä Neuvoston toimintaa koordinoin virkamieskomitea (CSO).
Puheenjohtajuus ja tapaamiset > Puheenjohtajuus

Barentsin euroarktisen neuvoston puheenjohtajuus kiertää Suomen, Norjan, Venäjän ja Ruotsin välillä. Suomi toimii puheenjohtajana kaudella 2021–2023.
| Vuodet | Maa | Puheenjohtajuusohjelma |
| --- | --- | --- |
| 2021–23 | Suomi |  |
| 2019−21 | Norja |  |
| 2017−19 | Ruotsi |  |
| 2015−17 | Venäjä |  |
| 2013−15 | Suomi |  |
| 2011−13 | Norja |  |
| 2009−11 | Ruotsi |  |
| 2007−09 | Venäjä |  |
Puheenjohtajuus ja tapaamiset > Ministeritapaamiset

Neljän Barentsin maan (Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä) ministerit ovat tavanneet säännöllisesti Kirkkoniemen julistuksen jälkeen. BEAC:n ulkoministerikokous on koko Barents-yhteistyön ylin päättävä elin. Joka toinen vuosi pidettävissä ulkoministerikokouksissa siirretään BEAC-puheenjohtajuus seuraavalle maalle. Seitsemästoista ulkoministerikokous pidettiin Tromsøssa Norjassa 26.10.2021, jossa puheenjohtajuus siirrettiin Suomelle. Ulkoministerikokousten lisäksi Barents-yhteistyön tiimoilta on pidetty muun muassa pääministerikokouksia sekä kokouksia, joissa ympäristö-, liikenne-, kulttuuri-, kilpailukyky- ja terveysministerit ovat tavanneet ja keskustelleet ajankohtaisista asioista. Kokousasiakirjat ja yhteiset julkilausumat löytyvät täältä.