stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarle Mänty
Elämä > Sisällissota

Helmikuun vallankumouksen aikana keväällä 1917 Mänty valittiin Jyväskylän järjestyskomitean jäseneksi. Sisällissodan käynnistyessä tammikuussa 1918 Mäntyä pyydettiin sotilastaustansa johdosta rintamakomentajaksi tai Helsinkiin suunnitellun punaisten sotakoulun johtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävistä ikäänsä ja terveydentilaansa vedoten. Sodan jälkeen tehdyissä kuulusteluissa Mänty kertoi myös vastustaneensa aseellista vallankumousta. Maaliskuun alusta lähtien hän toimi Suomen Punaisen Kaartin muonitusosaston kansliapäällikkönä. Mänty vangittiin Helsingin taistelun yhteydessä 12. huhtikuuta ja toimitettiin Suomenlinnan vankileirille. Lokakuussa hän sai viiden vuoden kuritushuonetuomion avunannosta valtio- ja maanpetokseen, jonka valtiorikosylioikeus korotti tammikuussa yhdeksään vuoteen. Mänty kärsi tuomiotaan aluksi Lappenrannan pakkotyölaitoksessa ja vapautui presidentin armahduksella Tammisaaren pakkotyölaitoksesta joulukuussa 1921.
Elämä > Sodan jälkeen

Vapauduttuaan Mänty muutti Vaasaan, jossa hän liittyi SSTP:n jäseneksi ja työskenteli muun muassa Työn Äänen kirjapainon taloudenhoitajana. Elokuussa 1923 Mänty vangittiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä ja tuomittiin lähes neljän vuoden kuritushuonerangaistukseen, josta hän vapautui keväällä 1927. Myöhemmin Mänty oli mukana muun muassa kommunistisen Suomen Rakennustyöväen Liiton toiminnassa. Hän kuoli Vaasassa 71-vuotiaana. Mänty on haudattu Vaasan uudelle hautausmaalle.
Perhe

Männyn puoliso oli Saarijärvellä syntynyt Edla (Etna) Seliina Malmberg (1868−1944), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1893. Pariskunnalla oli yhdeksän lasta.
Varpaisjärven koulu

| Varpaisjärven koulu |
| --- | --- |
 Varpaisjärven koulua pihan suunnasta.
Sijainti:  Koulutie 1, 73200 Varpaisjärvi (Lapinlahti)
Koordinaatit:  63.35544°N, 27.76309°E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu
Rehtori:  Rainer Leskinen
Luokat:  1–9
Oppilaita:  225 (2016)
Verkkosivut
Varpaisjärven koulu on Lapinlahden Varpaisjärven kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9).
Varpaisjärven liikuntahalli sijaitsee koulun naapurina, ja mahdollistaa esimerkiksi kuntosalin käytön ja sisäpelien pelaamista.
Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 225 oppilasta.
Koulun naapurustossa sijaitsevat esimerkiksi Varpaisjärven kirjasto ja Varpaisjärven liikuntahalli.
Markku Pakkanen

| Markku Pakkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. tammikuuta 1960 (ikä 64) Sippola
Poliitikko
Puolue:  Keskusta
Asema:  Kansanedustaja (2007–2011, 2015–2019)
Vaalipiiri:  Kymen vaalipiiri, Kaakkois-Suomen vaalipiiri
Kotipaikka:  Kouvola
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Markku Veli Pakkanen (s. 31. tammikuuta 1960 Sippola) on suomalainen kuljetusyrittäjä ja poliitikko. Pakkanen on koulutukseltaan maatilateknikko ja on toiminut Suomen Keskustan kansanedustaja vuosina 2007–2011 ja 2015-2019. Vaalipiiri olivat Kymen vaalipiiri ja Kaakkois-Suomen vaalipiiri. Pakkanen ei tullut valituksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän sai 4 755 ääntä, mikä oli 308 vähemmän kuin vuoden 2007 vaaleissa. Hän palasi eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Vuodesta 2015 hän on ollut myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Pakkanen putosi uudestaan eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissalähde?.
Pakkanen tavoitteli Suomen Keskustan varapuheenjohtajan paikkaa Rovaniemellä järjestetyssä puoluekokouksessa 8.–10. kesäkuuta 2012.  lähde?
Pakkanen on ollut YK:n rauhanturvajoukoissa UNTAGissa Namibiassa. lähde?
Jäsenyydet

Valtiovarainvaliokunta (varajäsen) 9. kesäkuuta 2015 – 16. huhtikuuta 2019
Puolustusvaliokunta (jäsen) 9. kesäkuuta 2015 – 16. huhtikuuta 2019
Liikenne- ja viestintävaliokunta 3. toukokuuta 2007 – 12. huhtikuuta 2011 ja  9. kesäkuuta 2015 – 16. huhtikuuta 2019
Yleisradio Oy:n hallintoneuvosto (jäsen) 9. kesäkuuta 2015 – 16. huhtikuuta 2019
Reserviläisliitto (pj) 15. marraskuuta 2008 – 17. marraskuuta 2012
Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunta (MTS) varapuheenjohtaja 2015–
Lisäksi Pakkanen toimi Anjalankosken kaupunginvaltuustossa 1993–2008, kaupunginhallituksessa, kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana sekä valtuuston puheenjohtajana. Vuodesta 2009 hän on toiminut kuntaliitoksen myötä myös Kouvolan kaupunginvaltuustossa, jonka varapuheenjohtajana hän toimi 2013–2017, Pakkanen on ollut Kouvolan kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 2021 lähtien ja Kymenlaakson aluevaltuutettuna vuodesta 2022 lähtien.
Verdades ocultas

| Verdades ocultas |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  30 min
Pääosissa:   Camila Hirane  Carmen Zabala  Cristián Arriagada  Matías Oviedo 
Alkuperämaa:   Chile
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:   Mega
Esitetty:  24. heinäkuuta 2017 –
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  707
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Verdades ocultas on televisioyhtiö Mega:n esittämä chileläinen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Camila Hirane, Carmen Zabala, Cristián Arriagada ja Matías Oviedo.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Romané

| Romané |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Claudia Di Girolamo  Francisco Reyes  Francisco Melo 
Alkuperämaa:   Chile
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:   TVN
Esitetty:  6. maaliskuuta 2000 – 15. elokuuta 2000
Jaksoja:  115
Aiheesta muualla
IMDb
Romané on televisioyhtiö TVNin esittämä chileläinen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Claudia Di Girolamo, Francisco Reyes ja Francisco Melo.
Aiheesta muualla

IMDB
Beyhadh

| Beyhadh> बेहद |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  21 min
Pääosissa:   Jennifer Winget  Kushal Tandon  Aneri Vajani 
Alkuperämaa:   Intia
Verkko:   Sony Entertainment Television
Esitetty:  11. lokakuuta 2016 – 27. lokakuuta 2017
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  273
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   Cinevistaas Limited  LSD Films 
Aiheesta muualla
IMDb
Beyhadh on televisioyhtiö Sony Entertainment Televisionin esittämä intialainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Jennifer Winget, Kushal Tandon ja Aneri Vajani.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jennifer Winget  | … |  Maya Mehrotra   |
|  Kushal Tandon  | … |  Arjun Sharma   |
|  Aneri Vajani  | … |  Saanjh Mathur   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Saraswatichandra

| Saraswatichandra> सरस्वतीचन्द्र |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  22 min
Pääosissa:   Jennifer Winget  Gautam Rode 
Alkuperämaa:   Intia
Alkuperäiskieli:  hindi
Verkko:   StarPlus
Esitetty:  25. helmikuuta 2013 – 20. syyskuuta 2014
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  444
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   SLB Productions (2013)  Sphere Origins (2013-2014) 
Aiheesta muualla
IMDb
Saraswatichandra on televisioyhtiö StarPlus:n esittämä intialainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Jennifer Winget ja Gautam Rode.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jennifer Winget  | … |  Kumud Vyas   |
|  Gautam Rode  | … |  Saraswatichandra "Saras" Vyas   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Eifel

Eifel kartalla.
Eifelin maisemaa.
Eifel on matala vuorijono läntisessä Saksassa ja itäisessä Belgiassa. Se kattaa Belgian saksankielisen alueen, osan lounaisesta Nordrhein-Westfalenista ja luoteisesta Rheinland-Pfalzista. Luonnonmukaisia rajoja ovat Rein-, Mosel- ja Ahrjoet. Korkein kohta, Hohe Acht, sijaitsee 747 metriä merenpinnan yläpuolella.
Laacher See, kraatterijärvi.
Eifelin alueella sijaitsee noin 340 purkausaukkoa (engl. scoria cones) 600 neliökilometrin alueella, mikä on pinta-alaan suhteutettuna toiseksi tihein purkausaukkojen määrä koko maapallolla Ranskan keskiylängön jälkeen. Osa purkausaukoista, kuten Laacher See, on vain nukkuvia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eifel Wikimedia Commonsissa
Eifelin kansallispuiston esittely (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Langsat

| Langsat |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Mahonkikasvit Meliaceae
Suku::  Langsatit ‎Lansium
Laji::  domesticum
Kaksiosainen nimi
 Lansium domesticum  Corrêa 
Katso myös
   Langsat Wikispeciesissä   Langsat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Langsat (Lansium domesticum)  on mahonkikasveihin kuuluva ikivihreä puu.
Langsat kasvaa 10–30 m korkeaksi, mutta viljeltynä se pidetään yleensä 5–10 m korkuisena. Sitä kasvatetaan maukkaiden hedelmiensä takia. Langsatin lehdet ovat 20–50 cm pitkät, ja muodostuvat 5–7 lehdykästä. Niiden yläpinta on kiiltävän vihreä, alapinta himmeä.
Langsat on kotoisin Malesian länsiosista. Sitä viljellään laajalti Aasiassa, ja lisäksi Havaijilla ja Surinamessa, sekä paikoin muuallakin tropiikissa.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Lansium domesticum
UniProt: Taxonomy – Lansium domesticum (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Lansium domesticum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q860731  Wikispecies: Lansium domesticum  CoL: 3S7JZ  Ecocrop: 2318  EoL: 5617896  EPPO: LNIDO  GBIF: 3190478  GRIN: 70393  iNaturalist: 327846  IPNI: 578879-1  IRMNG: 11199298  ITIS: 506421  NCBI: 201017  Open Tree of Life: 430664  PfaF: Lansium domesticum  Plant List: kew-2494222  PLANTS: LADO2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:578879-1  Tropicos: 20401064  WFO: wfo-0000443574
Paraisten kaupunginkirjasto

| Paraisten kaupunginkirjasto |
| --- | --- |
 Paraisten kirjaston rakennus.
Sijainti:  päätoimipiste (Paraisten kirjasto): Rantatie 28, 21600 Parainen;  lisäksi 5 sivutoimipistettä ja 4 laivakirjastoa
Koordinaatit:  päätoimipiste: 60.30360°N, 22.30097°E
Tyyppi:  kaupunginkirjasto
Perustettu:  1861
Kokoelman koko:   97 979 (2020)
Lainauksia vuodessa:   141 863 (2020)
Asiakkaita:  lainaajia  4 921 (2020)
Budjetti:   1,23 milj. euroa (2020)
Työntekijöitä:   12,4 (2020)
Kirjasto, Paraisten kirjasto
Paraisten kaupunginkirjasto on Paraisilla sijaitseva yleinen kirjasto. Se kuuluu Blanka-kirjastoihin, joka on Paraisten ja Kemiösaaren kunnankirjastojen yhteinen kirjastokimppa.
Paraisten kaupunginkirjastolla on useita toimipisteitä; kesäkuussa 2021 niitä oli kuusi: Houtskarin kirjasto, Iniön kirjasto, Korppoon kirjasto, Nauvon kirjasto, Paraisten kirjasto ja Utön kirjasto. Paraisten kirjasto on kaupunginkirjaston päätoimipiste. Paraisten kirjaston toiminta sai alkunsa jo vuonna 1861. Kiinteiden toimipisteiden ohella Paraisten kaupunginkirjasto ylläpitää laivakirjastoiksi kutsuttuja kirjakokoelmia neljällä yhteysaluksella (M/S Fiskö, M/S Nordep, M/S Karolina ja M/S Satava) Houtskarin, Iniön, Korppoon ja Nauvon yhteysaluksilla pääsaarten ja ulkosaarten välillä.
Paraisten kaupunginkirjastoon voi tulla tekemään koulutehtäviään, lainaamaan kirjoja, odottamaan bussia tai oleskelemaan.
Panteismi

Jumalan olemassaolo
Agnostisismi
Ateismi
Deismi
Henoteismi
Monoteismi
Panenteismi
Panteismi
Polyteismi
Teismi
Jumalatodistukset
Kaikkivaltius
Kaikkivoipaisuuden paradoksi
Kosmologinen todistus
Luonnollinen teologia
Ontologinen todistus
Pahan ongelma
Teleologinen todistus
Jumalausko
Usko
Uskonnollisuus
Uskonnon alkuperä
Uskonto
Uskovainen
Jumaluusoppi
Teologia
Uskonnonfilosofia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Panteismi (kreik. pan', ’kaikki’ ja theos, ’jumala’) on näkemys, jonka mukaan kaikkeus eli luonto on sama kuin Jumala. Panteisti ei usko useisiin persoonallisiin jumaliin vaan yhteen Jumalaan, joka on maailmankaikkeus. Panteismissa Jumalan ajatellaan olevan persoonaton ja ääretön, eikä jumalan lisäksi voi olla muuta todellisuutta.
Panteistisia ajatuksia esiintyy esimerkiksi hindulaisuuden Advaita Vedanta -koulukunnassa, joissain kabbalistisen juutalaisuuden suuntauksissa, kelttiläisessä henkisyydessä ja suufimystiikassa. Länsimaisen filosofian historiassa on ollut useita panteistisesti ajatelleita filosofeja. Panteistisia käsityksiä ovat kannattaneet esimerkiksi Giordano Bruno, Baruch Spinoza, Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich von Schelling, Charles S. Peirce, William James, Ernst Haeckel ja Henri Bergson. Myös populaarikulttuurissa käsitellään joskus panteistisia teemoja, kuten elokuvissa Tähtien sota, Avatar ja Leijonakuningas.
Panteismista kirjoitti ensimmäisenä irlantilainen filosofi John Toland kirjassaan Socinianism Truly Stated (1705). Hän käytti adjektiivia ’panteistinen’, ja neljä vuotta myöhemmin eräs toinen kirjoittaja käytti ensi kertaa termiä ’panteismi’.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panteismi Wikimedia Commonsissa
Heinäveden historia

Heinäveden kunnan entiset suurpiirteiset rajat olivat käytössä ennen kuin Heinäveden kunta perustettiin ja rajat uudistettiin. Vuonna 1865 toimeen pantiin kuntauudistus, jonka jälkeen 1869 perustettiin Heinäveden kunta.
Heinäveden nykyiset rajat.
Heinäveden kunta (Pohjois-Karjala, Itä-Suomen lääni) perustettiin vuonna 1869. Asutusta alueella on ollut jo kivikaudella, josta kertovat myös alueelta löytyneet kalliomaalaukset. Pysyvän asutuksen alue on saanut myöhemmin. Asutus kasvoi kovasti 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa, ja siitä hillitymmin pitkälle 1900-luvun lopulle. Sittemmin asukasluku on kääntynyt laskuun.
Heinäveden reitti kanavoitiin Suvasvedestä Kermajärvelle ja Joutenveteen 1895-1906 ja Juojärvelle 1911–1916. Töissä meni siis noin 20 vuotta. Heinäveden reitillä on myös pitkät perinteet matkustajaliikenteessä ja tukinuitossa. Tiestön lisäännyttyä 1950-luvulla myös matkustajaliikenteen määrän tarve laski, jolloin reitti siirtyi kuljettamaan enimmäkseen turisteja. Nykyään Heinäveden reitti on Suomen suosituimpia vesireittejä.
Heinäveden seurakunta perustettiin Rantasalmen rukoushuonekuntana 1744. Vuonna 1748 rakennettiin seurakunnan ensimmäinen kirkko, puinen kappeli. Sen rappeuduttua rakennettiin 1840 C. L. Engelin allekirjoittamien piirustusten pohjalta puinen, temppelimäinen, massiivinen ristikirkko. Se kuitenkin paloi salaman sytyttämänä 1887. Seurakunnan nykyinen kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema 2 000 hengen puukirkko ja se rakennettiin 1890–1891.
Heinävesi kuului Etelä-Savon maakuntaan vuoden 2020 loppuun saakka. Vuodesta 2021 alkaen Heinävesi on ollut osa Pohjois-Karjalaa.
Esihistoria > Jääkausi

Heinäveden alue alkoi paljastua mannerjäätikön alta noin 10 000 vuotta sitten. Jäällä meni noin 300 vuotta ehtiä vetäytyä kunnan päästä päähän. Jäätikön reunalla oli Yoldiameri, jolloin veden pinta oli noin 120–130 metriä nykyistä korkeammalla. Vain korkeimmat mäet Heinäveden alueella olivat merenpinnan yläpuolella. Haukivesi, Kermajärvi ja Juojärvi erottuivat omiksi järvialtaikseen noin 9 000–8 000 vuotta sitten, jonka jälkeen Saimaa alkoi laskea Ancylusjärveen samaa lasku-uomaa kuin Päijännekin. Maan kohottua järvet alkoivat saada vähitellen luode-kaakko -suuntaisia muotojaan. Noin 2 500 vuotta sitten syntyi Palokkiin, Karvioon ja Kermaan maa-alueet, jotka erottivat järvet toisistaan niin, että järvet saivat nykyiset muotonsa.
Heinäveden alueen asutuksen kehitys ja väestö > Asutus kasvaa nopeasti uudisasutuksen myötä (n. 1750–1865)

1700-luvun puolivälin jälkeen ja 1800-luvun alussa Heinävedellä alkoi uudisasutuskausi, jonka myötä Heinäveden asukasluku kasvoi 1700-luvun puolivälin runsaasta tuhannesta vuonna 1865 kirjattuun 7 031:een. Taloja oli silloin yhteensä 198. Asukasluku oli siis viisinkertainen sadan vuoden takaiseen verrattuna. Tiloja oli itse asiassa vielä enemmän, sillä monet tilat hajotettiin moneksi tilaksi isojaossa. Listasta selviää, että talot olivat levittäytyneet joka puolin Heinävettä.
Pääsyitä oli suuri väestönkasvu ja isojako, myös kappelin perustaminen varmasti laski kynnystä uudisasukkaiden muuttamiselle. Syntyi taloja kantataloja jaettaessakin. Esimerkiksi Varistaipaleella yhdestä talosta jaettiin 12 taloa 1700-luvun lopulla. Yhteensä Heinävedellä syntyi 36 uutta taloa tätä kautta. Lukuja kasvatti myös alueliitos: Leppävirralta saatiin 1851 Kypäräjärven, Polvijärven ja Varistaipaleen kylien alueet. Suurimmat kylät vuonna 1865 olivat Petruma (23 taloa) ja Vihtari (19 taloa).
Heinäveden alueen asutuksen kehitys ja väestö > Sahateollisuutta

Palokin saha perustettiin 1770 ja se toimi vuoteen 1920 asti. Siitä kehittyi läänin suurin saha. Kerman saha oli kunnan toinen suursaha, joka työllisti enimmillään yli 170 henkilöä.
Heinäveden alueen asutuksen kehitys ja väestö > Ortodoksiset luostarit siirtyvät Heinävedelle

Luovutettuun Karjalaan jääneen Valamon luostari johto osti Saastamoiselle kuuluneen Papinniemen kartanon  24. heinäkuuta 1940, ja paikkaa ryhdyttiin kutsumaan Uudeksi Valamoksi. Lintulan luostari on toiminut Heinäveden Palokissa vuodesta 1946 lähtien yhtäjaksoisesti. Molempiin luostareihin rakennettiin 1970-luvulla kirkot.
Seurakunta > Ensimmäinen kappeli > Ennen kappelia

Heinäveden kuuluessa Rantasalmen erämaa-alueisiin heinäveteläiset halusivat oman kappelikirkon Kermajärven rantaan jo 1690-luvulla, sillä seurakunnan kirkolle Rantasalmeen matkaa oli Kermanselältä kaksi peninkulmaa. Hanke ei kuitenkaan edennyt nälkävuosien takia.
1740-luvulla hanke tuli uudestaan esille, sillä lapsien kastamista ja vainajien hautaamista oli aina lykättävä, eikä kansa päässyt kirkkoon montaakaan kertaa vuodessa. Näin heinäveteläisten keskuudessa liikkui taikauskoa ja hengellistä pimeyttä.
Seurakunta > Ensimmäinen kappeli > Rakentaminen

Porvoon tuomiokapituli hyväksyi 8. lokakuuta 1744 kappelin rakentamisen Heinävedelle ja maaherra suostui 25. lokakuuta 1744 tähän. Kappelia rakentamaan saatiin heinäveteläisten lisäksi kaikki muut pitäjäläiset. Pitäjänkokous päätti rakennettavan puisen ristikirkon Hasumäen kylään. Rakentaminen aloitettiin talvella 1745–1746, ja syksyllä 1747 pidettiin ensimmäisiä jumalanpalveluksia keskeneräisessä kappelissa, jossa ei ollut penkkejä, saarnastuolia, alttaria eikä muuta sisustusta.
Kappelikirkosta ei ole säilynyt piirustuksia tai muita tietoja. Näin ei voida olla varmoja, oliko kappeli risti- vai pitkäkirkko. Joitain hajatietoja on omaisuusluettelon perusteella, joista ensimmäinen on vuodelta 1799. Köyhä seurakunta ei saanut kustannettua kummoista sisustusta kappeliinsa.
Seurakunta > Ensimmäinen kappeli > Kellokiista

Vuonna 1749 Rantasalmen emäseurakunnalta saatiin kirkonkello, jonka hasumäkeläiset olivat nostaneet Laatokan pohjasta isonvihan aikana. Rantasalmen seurakunta lupasi kellon Heinäveden kappelille 1748 piispantarkastuksen yhteydessä. Kellosta tuli kuitenkin riitaa, sillä Rantasalmen kirkon kolmesta kirkosta suurin oli juuri haljennut. Rantasalmelaisille jäisi vain pienin kello, jos heinäveteläiset veisivät keskimmäisen kellon. He tulivat katumapäälle ja turhaan maksua kellon sijasta tarjottuaan valittivat asiasta maaherralle asti, mistä ei kuitenkaan ollut mitään hyötyä. Näin rantasalmelaiset joutuivat antamaan kellon Heinävedelle ja joutuivat itse vielä rahavaikeuksiin uuden kellon hankinnassa. Heinäveden kirkkoon saatiin toinen kello 1756, joka on käytössä vielä nykyisessäkin Heinäveden kirkossa. Sen kyljessä lukee latinaksi ”CAMPANA IN GRATA PACE AD USUM ECCLESIAE HEINEWESI EMPTA ANNO 1756 CURANTE IOHANNE C:PONTANO SACELL:LOCI” (”Kirkonkello, jonka osti mieluisan rauhan aikana Heinäveden seurakunnan käyttöön vuonna 1756 Johannes C. Pontanus, paikkakunnan kappalainen”).
Seurakunta > Toinen kirkko > Kappelin viimeiset vuodet

1740-luvulla rakennettu kappeli alkoi käydä jo pieneksi ja oli sitä paitsi surkeassa kunnossa. Jo 1799 kappeli alkoi olla eteistä myöten täynnä kirkkoväkeä, ja juhlapyhinä kaikki eivät edes mahtuneet sisään. Kappelin väliseinä poistettiin, ja Alexander Magnus von Becker ja Abraham Airas rakensivat eteiseen penkit. Ratkaisu oli väliaikainen, sillä heinäveteläiset tiesivät, että on pakko vielä rakentaa isompi kirkko. Syksyllä 1827 asiaa käsiteltiin pitäjänkokouksessa. Vanhan kappelikirkon korjaamista ei edes ehdotettu. Uuden kirkon päätettiin olevan puinen kaksoisristikirkko.
Kuukausi pitäjänkokouksen jälkeen katselmusmiehet lähetettiin katsomaan kirkolle paikkaa Mustikkamäeltä. He löysivät riittävän suuren tasaisen kohdan. Heinäveden nykyinen kirkko on samalla paikalla. Paikka kuului Mikko Pakariselle, joka vaati korvausta maansa käytöstä. Hän ehdotti pitäjänkokouksessa elokuussa 1892 vapautusta kirkon rakentamisesta itselleen, mutta turhaan. Halua maksaa Pakariselle ei myöskään pitäjän asukkailta löytynyt. Lokakuussa 1830 päätettiin, ettei Pakarisen tarvitse osallistua hirsien, lankkujen ja muiden puutavaroiden hankintaan. Näin seurakunta sai rakentaa kirkon Mustikkamäelle.
Seurakunta > Toinen kirkko > Rakentaminen

Rantasalmen kirkkoherra lähetti keisarille ehdotuksen kirkon piirustuksista. 10. toukokuuta 1831 keisarillinen senaatti lähetti piirustukset takaisin hyväksyen ne. Kirkkoon edellytettiin mahtuvan 3 000 henkeä. 15. elokuuta 1831 intendentinkonttorissa valmistuivat konduktööri A.V. Arppenin suunnittelemat piirustukset, jotka olivat kylläkin C. L. Engelin allekirjoittamat.
Rakennuslupa tuli vuoden 1831 lopulla. Rakennusmestariksi valittiin Taavetti Rahikainen. Keväällä 1839 kirkon rakentaminen aloitettiin kivijalasta ilman Rahikaista. Kun hän saapui, oli jo kivijalka pystyssä. Heinävedellä määrättiin jopa ulosmuuttomaksu, 1 ruplaa ja 50 kopeekkaa, vähentämään kirkon rakentamista pakoilevien muuttamista naapuripitäjiin. Aleksei Demisoff valittiin tekemään kirkon sisustuksen, ikkunat ja penkit, ja muun sisustuksen. Hän sai työstään 20 viljatynnyriä ja 550 ruplaa. Työn piti valmistua helmikuussa 1840, mutta sitä ei ole merkitty ylös. Heinäveteläisten sahojen omistajat osallistuivat rakentamiskustannuksiin.
Kirkko oli sisältä maalattu valkoiseksi, katto sisältä vaaleansiniseksi, penkit, ovet ja lehterit vaaleanvihreiksi, saarnatuoli ja alttari helmenharmaiksi. Ulkoa kirkko oli vihreä, nurkiltaan valkoinen ja laterniineiltään tummansininen. Maalauksen maksoi Kerman ja Kytöojan sahojen omistaja, viipurilainen Rosenius, ja suorittivat Ivan Borisoff ja Vasili Ivanoff. Työn he saivat valmiiksi syksyllä 1841.
Temppeliä muistuttavan ristikirkon keskellä oli suuri kupoli. Kellotapuli oli erillinen. Vuonna 1861 kirkon korjaamistarve huomattiin, ja sitä korjattiin 3 055 ruplan ja 73 kopeekan hopeaa arvosta.
Seurakunta > Toinen kirkko > Toisen kirkon palo

Sunnuntaina 3. heinäkuuta 1887 pidettiin suuressa ja komeassa Heinäveden kirkossa jumalanpalvelusta. Aamupäivällä oli kaunis sää. Kesken jumalanpalveluksen Mustikkamäen ylle kerääntyi tummia pilviä ja alkoi sataa rankasti vettä ja rakeita. Jo edellisenä päivänä oli ollut kova ukkosmyrsky. Sateen yltyessä alkoi myös ukkostamaan. Suoraan kirkon kohdalla iski salama nuolena tornista alas kovan pamauksen saattelemana. Pallosalama tuli kynttiläkruunun kannatinta pitkin ja hipaisi saarnaamassa olleen pastori Mielosen päälakea. Salama osui joihinkin muihin ja Kettunen kuoli. Kirkkokansa juoksi paniikin vallassa ulos, mutta rankkasade toppuutteli osan väestä takaisin sisään. Lukkari ehti aloittaa virren, kun ulkoa huudettiin, että kirkon torni on tulessa. Lukkari veisasi virren loppuun ja loputkin poistuivat kirkosta. Kaikki tavarat uutta kynttiläkruunua lukuun ottamatta saatiin kirkosta pelastettua. Rankkasateesta huolimatta kirkko paloi maan tasalle kuumuuden ollessa hirveä. Puolessatoista tunnissa temppelikirkosta oli jäljellä vain kivijalka ja joitakin kyteviä parruja. Vakuutusta ei kirkolla ollut.