stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pentti Jokinen (jääpalloilija)

Pentti Olavi Jokinen (9. elokuuta 1931 Helsinki – 9. elokuuta 2018 Savonlinna) oli suomalainen jääpalloilija.
Jokinen pelasi kuusissa jääpallon MM-kisoissa 1957–69 ja saavutti viisi MM-mitalia. Kaikkiaan hän pelasi 49 maaottelua 1952–69.
Kotimaassa Jokinen edusti Käpylän Urheilu-Veikkoja ja Warkauden Pallo -35:tä ja voitti viisi Suomen mestaruutta. Hänet valittiin Suomessa kolme kertaa vuoden pelaajaksi. Myöhemmin hän toimi Warkauden Pallo -35:n ja Suomen maajoukkueen valmentajana. Jokinen kuului Warkauden Pallo -35:n johtokuntaan kymmenen vuotta ja SPL:n jääpalloilun valitsemisvaliokuntaan vuosina 1970–1971. Vuodesta 1972 hän toimi Jääpalloliiton liittohallituksessa ja valitsemisvaliokunnan puheenjohtajana. Jokinen palkittiin SPL:n kultaisella ansiomerkillä ja kultakellolla sekä SPL:n Savon piirin kultaisella ansiokultakellolla. Toli Lindholmin All Stars -joukkueessa (vuonna 1972) hän sai pelinrakentajan paikan. Jokinen tunnettiin taktillisena, järkevänä ja väsymättömänä pelinrakentajana, joka ei juuri huonoa ottelua pelannut.
Maahockeyssa Jokinen pelasi yhden maaottelun.
Jokinen oli ammatiltaan insinööri ja hänen kotikuntansa oli Varkaus.
Saavutuksia > Jääpallossa

MM-hopeaa 1957, 1963 ja 1967
MM-pronssia 1961 ja 1969
SM-kultaa 1958–59 (Käpylän Urheilu-Veikot) ja 1965–67 (WP-35)
49 maaottelua
Saavutuksia > Maahockeyssa

1 maaottelu
Joki, jolta ei ole paluuta

| Joki, jolta ei ole paluuta> River of No Return |
| --- | --- |
 Elokuvan pohjoismaisen DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  Otto Preminger
Käsikirjoittaja:  Louis Lantz Frank Fenton
Tuottaja:  Louis R. Loeffler
Säveltäjä:  Cyril J. Mockridge
Kuvaaja:  Joseph LaShelle
Leikkaaja:  Louis R. Loeffler
Pääosat:  Robert Mitchum Marilyn Monroe   Rory Calhoun Tommy Rettig
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Xfinity Streampix
Ensi-ilta:  30. huhtikuuta 1954
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joki, jolta ei ole paluuta (River of No Return) on vuonna 1954 ensi-iltaan tullut yhdysvaltalainen lännenelokuva. Elokuvan on tuottanut 20th Century Fox, ja se on tehty CinemaScopella. Elokuvan pääosissa näyttelevät Robert Mitchum ja Marilyn Monroe.
Juoni

Elokuva tapahtuu Kanadassa kultaryntäyksen aikoihin. Juuri vankilasta vapautunut Matt Calder (Robert Mitchum) saa maatilalleen hoidettavakseen kymmenvuotiaan pojan Markin. Harry Weston voittaa pokerissa kultakaivoksen, ja hänen on mentävä hoitamaan valtauksen paperit kuntoon Council Cityyn. Hän ottaa matkalle mukaansa tyttöystävänsä Kayn (Marilyn Monroe). Eteneminen väliin vaarallisten koskijaksojen sävyttämällä joella ei lautalla kuitenkaan parilta onnistu. He ajautuvat Matin maatilalle, jossa Harry ryöstää Matin aseen ja hevosen. Kay jäi maatilalle odottamaan Harryn paluuta. Intiaanit hyökkäävät Matin tilalle ja nyt aseeton Matt, Kay ja Mark joutuvat lähtemään vaaralliselle matkalle jokea pitkin kohti alajuoksulla sijaitsevaa Council Cityä. Matkalla niin intiaanit, puuma kuin Harrya heidän valtauksensa varastamisesta syyttävät kullankaivajat Sam Benson ja Dave Colby hyökkäävät matkaajien kimppuun, mutta he selviytyvät. Myöhemmin Matt löytää Harryn kaupungissa. Mark ampuu Harryn, joka uhkaa ampua hänen isänsä. Samalla hän ymmärtää miksi hänen isänsä oli ammuttava mies vastaavassa tilanteessa vuosia aiemmin. Kay löytää työtä Council Cityn saluunasta. Lopussa Matt ja Kay saavat toisensa.
Vastaanotto ja jälkimaine

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoi elokuvan olevan viihdyttävää katsottavaa pääparin ja kauniiden maisemien ansiosta. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Joki, jolta ei ole paluuta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rottentomatoes.com
Kuvia elokuvasta
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:River of No Return
Käännös suomeksi
Jokitimali

| Jokitimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttutimalit Pellorneidae
Suku::  Vaaleatimalit Trichastoma
Laji::  rostratum
Kaksiosainen nimi
 Trichastoma rostratum  Blyth, 1842 
Katso myös
   Jokitimali Wikispeciesissä   Jokitimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jokitimali (Trichastoma rostratum) on Malakan niemimaan alueella sekä Indonesiassa ja Bruneissa tavattava kerttutimaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan jokitimali on 15–16 cm. Laji on selästään, siivistään ja päästään väritykseltään ruskea. Rinta on linnulla harmahtava ja puhtaan valkoinen vatsa muodostaa melko vahvan kontrastin ruskean selän kanssa.
Elinympäristö

Jokitimalin elinympäristöä ovat alankojen ainavihannat metsät, erityisesti jokien läheisyydessä, mangrovemetsät ja suot. Lajia on tavattu myös plantaaseilla ja rantojen pensaikoista. Yleensä jokitimalin elinympäristöt sijaitsevat alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Jokitimali on varsin ujo lintu ja liikkuu lähellä maata usein pareittain. Vaikka laji sopeutuu elämään myös hakatuissa metsissä, on laajamittainen metsien kaatamien polttopuiksi, viljelysmaaksi sekä metsäpalot uhka jokitimalikannalle. IUCN luokittelee lajin uhanalaisuudeltaan silmälläpidettäväksi.
Juha Joenväärä

| Juha Joenväärä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. elokuuta 1974 Oulu
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  82 kg
Pelinumero:  20 (Kärpät)
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2004
Seurat:  Kärpät (I-div, II-div, SML)   Kiekko-Espoo (SML)   Djurgårdens (SWE)   SG Corsina (ITA)
Juha Joenväärä (s. 22. elokuuta 1974 Oulu) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, taloustieteilijä ja professori. Hänen kasvattajaseuransa oli Oulun Kärpät. Joenväärä on pelannut SM-liigassa neljä kautta, kaksi sekä Kiekko-Espoossa että Oulun Kärpissä.
Ura > I-divisioona ja nuorten pääsarja

Joenväärä pelasi ensimmäisen ottelunsa aikuisten tasolla kaudella 1993–1994, kun hän edusti Kärppiä I-divisioonassa. Joenväärä pelasi kauden kuitenkin pääasiassa A-nuorten joukkueessa. Ensimmäisen täyden kautensa Joenväärä pelasi aikuisten tasolla kaudella 1995–1996, jolloin I-divisioonassa Joenväärä teki 54 pistettä.Joenväärä oli runkosarjassa Kärppien paras pistemies.
Ura > SM-liigassa

Hyvän divisioonakauden jälkeen Joenväärä nousi SM-liigaan, uutena seurana oli kaudella 1996–1997 Kiekko-Espoo. Joenväärä pelasi Kiekko-Espoossa myös kaudella 1997–1998, ja kahden kauden aikana pisteitä kertyi SM-liigassa 52. Kaudella 1996–97 Joenväärä oli tulokkaiden pistepörssin kolmas, edellään vain HIFK:n Olli Jokinen sekä SaiPan Joel Salonen. Kaudella 1997–98 Joenväärä oli Kiekko-Espoon viidenneksi tehokkain pistemies.Joukkueena Kiekko-Espoo ei kuitenkaan menestynyt: 1996–97 Kiekko-Espoo oli runkosarjan kuudes, mutta pudotuspeleissä HPK oli parempi jo neljännesfinaaleissa. Joenväärä teki tehot 1+0. Kaudella 97–98 Kiekko-Espoo oli vasta kahdeksas, mutta voitti Turun Palloseuran voitoin 1–3 neljännesfinaaleissa. Välierissä HIFK oli parempi voitoin 3–0, ja pronssiottelussa Jokerit voitti Kiekko-Espoon 8–0. Joenväärä jäi tehoitta pudotuspeleissä.
Ura > Paluu Kärppiin

Kahden SM-liigakauden jälkeen Joenväärä palasi Kärppiin, joka edelleen pelasi I-divisioonassa. Kaudella 1998–1999 päävalmentajana toimi Juhani Tamminen, ja Kärpät teki uuden piste-ennätyksen divisioonan runkosarjassa. Kärpät oli hallinnut runkosarjaa suvereenisti, eikä ollut hävinnyt kertaakaa kotiottelussa. Pudotuspeleissä turkulainen TuTo voitti kuitenkin Kärpät voitoin 2–3. Kyseisellä kaudella Joenväärä teki 52 pistettä.
Kauden 1999–2000 päätteeksi Kärpät nousi liigaa, ja Joenväärä teki runkosarjassa 55 pistettä. Molemmilla divisioona kausilla Kärpissä Joenväärä oli varsin tehoton pudotuspeleissä: 98–99 tehopisteitä tuli kaksi, 1999–2000 pisteitä kertyi kolme.
Ura > SM-liigan jälkeen ja uran lopetus

Kausi 2000–2001 oli Joenväärän kolmas SM-liigassa, ja hän oli Kärppien sisäisen pistepörssin seitsemäs, ja tehopörssissä neljäs tuloksella +3. Seuraava kausi, 2001–2002, oli Joenväärän viimeinen SM-liigassa. Joenväärä kärsi loukkaantumisista, ja pelasi vain 33 ottelua. Vaikka Joenväärällä ja Kärpillä oli sopimus vielä kaudesta 2002–2003, siirtyi Joenväärä kyseiseksi kaudeksi Ruotsin Elitserieniin Djurgårdensin joukkueeseen. Djurgårdensissa pisteitä ei kuitenkaan tullut kuin 17, ja Joenväärä siirtyi seuraavaksi kaudeksi Italian Serie A:han, Sportivi Ghiaccio Cortinan joukkueeseen. Joenväärä lopetti uransa kyseisellä kaudella.
Jatko-opiskelijana

Kauppatieteiden maisteri Juha Joenväärä väitteli 25. syyskuuta 2010 Oulun yliopiston taloustieteiden tiedekunnassa tohtoriksi aiheesta Essays on hedge fund performance and risk (Esseitä hedgerahastojen tuotoista ja riskeistä). Vuonna 2012 Joenväärälle myönnettiin OP:n tutkimussäätiön väitöskirjapalkinto, 10 000 euroa. Vuonna 2017 hän toimi Suomen Akatemiassa tutkijatohtorina ja vuonna 2023 Aalto-yliopiston professorina.
Yksityiselämä

Oulussa asuva Joenväärä on naimisissa, ja hänellä on yksi tytär. Helmikuussa 2023 hänellä todettiin non-Hodgkin-lymfooma.
Lintukala

| Lintukala |
| --- | --- |
 Naaras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Labriformes
Heimo::  Huulikalat Labridae
Suku::  Lintukalat Gomphosus
Laji::  varius
Kaksiosainen nimi
 Gomphosus varius  Lacépède, 1801 
Katso myös
   Lintukala Wikispeciesissä   Lintukala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lintukala (Gomphosus varius) on huulikalojen (Labridae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen pituus on tavallisesti korkeintaan 30 senttimetrin luokkaa. Lintukalaa tavataan indopasifisella merialueella. Lajin ravintoa ovat pääasiassa pohjalla elävät äyriäiset, mutta se syö myös pieniä kaloja, käärmetähtiä ja nilviäisiä.
Jono (kirja)

Suomenkielinen Jono luennassa
Jono (ven. Очередь) on venäläisen Vladimir Sorokinin kiistelty esikoisteos vuodelta 1980. Ensimmäinen julkaisu oli kuitenkin englanniksi ranskassa (The Queue) vuonna 1983. Se on julkaistu 1985 neuvostoaikana venäjäksi ja Jukka Mallinen on sen suomentanut vuonna 1990, jolloin se ilmestyi SN-kirjojen kustantamana.
Kyseessä on vaikeasti luokiteltava ja tulkittava teos, siinä voi nähdä neuvostoaikojen alun avantgardismia, mutta se on toisaalta hyvin realistinen kuvaus siitä, että venäläiset ovat tottuneet jonottamaan, jos jotain erityistä on saatavissa tai vaikkei olisikaan. Teos ei ole sinänsä vaikealukuinen, mutta saattaa tuntua tylsältä, ellei seuraa tarkasti jonon muodostumista ja muuttumista ja siinä käytyjä keskusteluja, joissa tulee tavallaan minimalismin keinoin esille Neuvostoliiton koko kuva.
Juoni

Päähenkilönä on Vadim, joka on jonottamassa jotakin. Hän ei niinkään pidä väliä sillä, mitä on saatavilla, eikä se ilemene juonestakaan eikä ole oleellista. Hän kuitenkin tapaa mielenkiintoista eri-ikäistä väkeä, erityisesti kiinnostavia vastakkaisen sukupuolen edustajia. Hän päätyy lopulta eräänlaisen syöjättären suojiin, eikä häntä paljon kiinnosta se, mitä siellä oikein jonotettiin.
Gustaf Jonsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gustaf Jonsson |  Gustaf Jonsson |  Gustaf Jonsson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1928 | 50 km |  |
Karl Gustaf Jonsson (7. heinäkuuta 1903 – 30. heinäkuuta 1990) oli ruotsalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti, joka kilpaili 1920-luvulla. Hän saavutti hopeaa 50 kilometrin matkalla Sankt Moritzin olympialaisissa 1928.
Jonsson oli neljäs 30 kilometrin matkalla MM-kisoissa 1926 ja yhdeksäs 50 kilometrillä Lake Placidin olympialaisissa 1932.
Aiheesta muualla

Gustaf Jonsson Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Lion-luokka (taistelulaiva)

| Lion-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  42 500 t (kuiva) 46 500 t (kuormattu)
Pituus:  239 m (kokonaispituus)
Leveys:  32 m
Syväys:  9 m
Koneteho:  130 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  1 600
Aseistus
Meritorjunta:  9 × 16"/L45 (406 mm) BL Mk II -tykkiä kolmoistorneissa 8 × 5,25"/L50 (133 mm) QF Mk I -tykkiä kaksoistorneissa 4 × 3 naulan (47 mm) kunnialaukaustykkiä 3 Supermarine Walrus -vesilentokonetta
Ilmatorjunta:  48 x 2 naulan/L39 (40 mm) QF Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä neliputkisina Mk VIII -asennuksina
Lion-luokka oli Britannian Kuninkaalliselle laivastolle juuri ennen toista maailmansotaa suunniteltu taistelulaivaluokka, joka ei koskaan toteutunut.
Aluksen suunnittelu perustui Lontoon laivastosopimuksen lisälausekkeeseen, joka salli 45 000 tonnin aluksen aseistamisen 16 tuuman tykeillä. Tämä oli paljon lähempänä Kuninkaallisen laivaston toiveita kuin King George V -luokan alukset. Alusten suunnitteluun vaikutti myös Japanin, Neuvostoliiton ja Saksan suunnitelmat tai jo toteutumassa olevat hankinnat 60 000 tonnia tai yli olevista aluksista.
Aluksen rungon suunnittelu perustui pitkälti King George V -luokkaan ja 16 tuuman pääaseet sijoitettiin vastaavasti eli Nelson-luokasta poiketen sekä eteen että taakse. Pääaseet oli myös suunniteltu käyttämään entistä raskaampia kranaatteja. Aluksen panssarointi oli merkittävästi vahvempi kuin edeltäneissä taistelulaivoissa.
Luokkaan kuuluvista aluksista ainoastaan HMS Lionin ja HMS Temerairen kölit laskettiin vuonna 1939, ja niidenkin rakentaminen keskeytettiin. Kaksi muuta luokkaan suunniteltua alusta HMS Conqueror ja HMS Thunderer tilattiin, mutta rakentamista ei koskaan aloitettu.
Thomas Johanson

| Thomas Johanson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1969 (ikä 55) Helsinki
Thomas Mark Mikael Johanson (s. 3. kesäkuuta 1969 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. Hän voitti yhdessä Jyrki Järven kanssa 49er-luokan kultaa Sydneyn olympiakisoissa 2000. Kyseessä oli Suomen historian sadas olympiakulta kesäolympialaisissa. Johanson on kaikkien aikojen menestyneimpiä suomalaispurjehtijoita, sillä hänellä on sekä olympia-, MM- että EM-kultaa. Johanson on menestynyt E-jolla-, Laser- ja 49er-luokissa.
Johanson voitti Laser-luokassa maailmanmestaruuden vuonna 1993 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1991 ja 1992.
Olympialaisissa Johanson sijoittui Laser-luokassa kahdeksanneksi Atlantassa 1996 ja voitti Jyrki Järven kanssa kultaa 49er-luokassa Sydneyssä 2000. Järven lopetettua kilpauransa Thomas Johansonin pariksi 49er-luokassa tuli Jukka Piirainen, jonka kanssa hän osallistui Ateenan olympiakisoihin 2004. Elokuussa 2005 Johanson ilmoitti lopettavansa kilpailu-uransa olympialuokissa.
Thomas Johanson siirtyi avomeripurjehdukseen 60 jalkaisten trimaraanien kautta Ericsson racing teamin miehistöön. Volvo Ocean Raceen 2008–2009. Miehistö voitti Volvo Ocean Racen kautta aikojen pisimmän etapin Quindaosta Kiinasta - Brasilian Rio De Janeiroon Johansonin toimiessa vahtipäällikkönä.
Thomas Johanson palasi Volvo Ocean Raceen 2012 osallistuen kilpailun viidennelle etapille Aucklandista - Itajaihin. Puma Ocean Racingin miehistön jäsenenä hän voitti kyseisen etelän meren osuuden toisen kerran peräkkäin.
Thomas Johanson on purjehtinut kaksi kertaa Kap Hornin ympäri ja samalla hänestä tuli suvussaan kolmannessa polvessa Kap Hornin kiertäjä; aiemmin isoisä ja isoisän äiti sekä isä 1901 Hellas-nimisellä purjelaivalla.
Seuratasolla Johanson edustaa Nyländska Jaktklubbenia. Hän on myös kasvattajaseuransa Suomalaisen Pursiseuran jäsen.
Thomas Johansonin isä Max Johanson tunnetaan autosuunnittelijana ja -urheilijana.
Saavutuksia > 49er

olympiakultaa Sydney 2000 (parina Jyrki Järvi)
kahdeksas sija Ateenan olympialaisissa 2004 (parina Jukka Piirainen)
MM-pronssia 2000
MM-kisoissa 27. 1999, kahdeksas 2001, 19. 2003 ja 10. 2004
EM-kisoissa kuudes 2002
Saavutuksia > Laser

maailmanmestaruus 1993
Euroopan mestaruus 1991 ja 1992
olympialaiset Atlanta 1996 kahdeksas
MM-kisoissa 16. 1994, 22. 1995, 10. 1996, 11. 1997
EM-kisoissa neljäs 1993
Saavutuksia > E-jolla

MM-kisoissa neljäs 1988, viides 1989, kuudes 1990 ja neljäs 1991
Saavutuksia > Volvo Ocean Race

2008–2009 5. etapin voitto
2008–2009 Kokonaiskilpailun neljäs
2011–2012 5. etapin voitto
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Järvi ja Johanson purjehtivat olympiavoittoon
Jonatan Johansson

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. elokuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Tukholma, Ruotsi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 184 cm
Lempinimi: Tintti
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992 | Team-82 | 20 | (7) |
| 1993–1995 | PIF | 49 | (13) |
| 1995–1996 | TPS | 32 | (6) |
| 1997 | Flora | 9 | (9) |
| 1997–2000 | Rangers | 47 | (14) |
| 2000–2006 | Charlton Athletic | 148 | (27) |
| 2006 | → Norwich City (laina) | 12 | (3) |
| 2006–2008 | Malmö FF | 55 | (23) |
| 2009 | Hibernian | 9 | (0) |
| 2009–2010 | St. Johnstone | 6 | (1) |
| 2010 | TPS | 20 | (10) |
| Yhteensä | Yhteensä | 407 | (113) |
Maajoukkue
| 1996–1997 | Suomi U21 | 7 | (1) |
| 1996–2010 | Suomi | 105 | (22) |
Valmennusura
2012: TPS (B-jun.)
2018–2019: Greenock Morton
2020–2022: TPS
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jonatan Lillebror Johansson (s. 16. elokuuta 1975 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Johansson toimi viimeksi Turun Palloseuran päävalmentajana kunnes sai potkut syyskuussa 2022. Hän oli skotlantilaisen Greenock Mortonin päävalmentaja vuosina 2018–2019.
Ura > Pelaajaura > Seurajoukkueet

Johansson on paraislaisen PIF:n kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa Ykköstä ja Kakkosta kausina 1993–1995.
Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa hän pelasi Turun Palloseuran riveissä elokuussa 1995. Hän nousi nopeasti joukkueen vakiokokoonpanoon.
Vuonna 1997 Johansson siirtyi TPS:sta Viron liigan Floraan, josta hän kuitenkin siirtyi samana vuonna skotlantilaiseen Rangersiin. Kaudella 1998–1999 hän teki Rangersille 17 maalia, mutta seuraavalla kaudella hän kärsi loukkaantumisista.
Kesällä 2000 Johansson siirtyi Skotlannista Englannin Valioliigan Charlton Athleticiin. Charlton maksoi Johanssonista 3,25 miljoonaa puntaa, jonka lisäksi he sitoutuivat maksamaan 250 000 puntaa lisää, mikäli Johansson pelaisi vähintään 25 peliä sekä joukkue välttäisi putoamisen. Ensimmäisellä kaudellaan 2000–2001 Charltonissa Johansson teki 14 maalia joukkueelleen, mutta loukkaantuminen katkaisi hänen hyvän peliputkensa. Seuraavalla kaudella Johanssonin pelivire oli kadoksissa, eikä maaleja syntynyt kuin viisi. Johansson ei myöhemminkään päässyt ensimmäisen Charlton-kautensa tasolle, maaleja tuli vain 4–5 kaudessa. Lopulta hän jäi yhä enemmän vaihtomiehen asemaan Charltonissa, joten hänet lainattiin tammikuussa 2006 Mestaruussarjan Norwich Cityyn.
Heinäkuussa 2006 Johanssonin teki vuoden 2008 loppuun asti kestäneen sopimuksen ruotsalaisen Malmön kanssa. Ensimmäisenä Allsvenskan-kautenaan Johansson teki 11 maalia 14 ottelussa.
Tammikuussa 2009 Johansson palasi Skotlantiin Mixu Paatelaisen valmentaman Hibernianin riveihin. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa joukkueessa ja Hibernian vapautti hänet sopimuksestaan syyskuussa 2009. Sittemmin Johansson harjoitteli Skotlannin valioliigan nousijajoukkue St. Johnstonen kanssa ennen kuin lokakuun loppupuolella solmi seuran kanssa tammikuuhun 2010 saakka kestävän sopimuksen.
Helmikuussa 2010 Johansson ilmoitti palaavansa Suomeen ja Turun Palloseuraan 14 vuoden tauon jälkeen. Kausi 2010 TPS:ssä jäi hänen viimeisekseen. Johansson ilmoitti uransa päätöksestä maaliskuussa 2011.
Ura > Pelaajaura > Maajoukkue

Johansson ei pelannut poikamaaotteluita, mutta esiintyi nuorten maajoukkueessa seitsemästi. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli alle 21-vuotiaiden ottelu Saudi-Arabiaa vastaan 27. helmikuuta 1996.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Johansson pelasi 16. maaliskuuta 1996 Kuwaitia vastaan. Hän on pelannut neljissä MM- ja kolmissa EM-karsinnoissa. MM 2010 -karsinnoissa hän oli viidellä maalillaan Suomen paras maalintekijä. Syyskuussa 2009 Johansson teki Azerbaidžania vastaan maajoukkueuransa 21. maalin, jolla hän ohitti Ari Hjelmin ja nousi maajoukkueen kaikkien aikojen maalitilastossa toiseksi. Lokakuussa 2009 pelatun Saksa-ottelun myötä hän saavutti Hjelmin, Jari Litmasen ja Sami Hyypiän jälkeen neljäntenä suomalaisena miespelaajana sadan maaottelun rajapyykin.
Ura > Valmennusura

Johansson toimi kesällä 2012 TPS:n B-junioreiden päävalmentajana. Keväällä 2017 Johansson palkattiin Skotlannin Valioliigassa pelaavan Rangers FC:n apuvalmentajaksi. Samalla hän erosi Suomen jalkapallomaajoukkueen valmennustiimistä.
Vuosina 2018–2019 Johansson oli skotlantilaisen Greenock Mortonin päävalmentaja. Heinäkuussa 2020 Veikkausliigassa pelaava Turun Palloseura (TPS) palkkasi Johanssonin joukkueensa päävalmentajaksi.
Yksityiselämä

Johansson avioitui 2008 skottilaisen televisiojuontajan Jean Johanssonin kanssa, ja heillä on 2010 syntynyt Jonatan Jr. -niminen poika. Johansson harrastaa kitaran soittoa.
Aiheesta muualla

Jonatan Johansson Palloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Liopropoma

| Liopropoma |
| --- | --- |
 Liopropoma aberrans
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Liopropomini
Suku::  Liopropoma  Gill, 1861
Katso myös
   Liopropoma Wikispeciesissä   Liopropoma Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liopropoma on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Atlantin valtamereltä, Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat 32 lajia:
Liopropoma aberrans Poey, 1860
Liopropoma africanum Smith, 1954 – valkojuovapoma
Liopropoma aragai Randall & Taylor, 1988
Liopropoma aurora Jordan & Evermann,1903 – keltaeväpoma
Liopropoma carmabi Randall, 1963 – karamellikala
Liopropoma collettei Randall & Taylor, 1988
Liopropoma danae Kotthaus, 1970
Liopropoma dorsoluteum Kon, Yoshino & Sakurai, 1999
Liopropoma emanueli Wirtz & Schliewen, 2012
Liopropoma erythraeum J. E. Randall & Taylor, 1988
Liopropoma eukrines Starck & Courtenay, 1962 – kultapoma
Liopropoma fasciatum W. A. Bussing, 1980
Liopropoma flavidum Randall & Taylor, 1988
Liopropoma incandescens Pinheiro, Sheperd, Greene & Rocha, 2019
Liopropoma incomptum Randall & Taylor, 1988
Liopropoma japonicum Döderlein, 1883
Liopropoma latifasciatum Tanaka, 1922
Liopropoma lemniscatum Randall & Taylor, 1988
Liopropoma longilepis Garman, 1899
Liopropoma lunulatum Guichenot, 1863
Liopropoma maculatum Döderlein), 1883
Liopropoma mitratum Lubbock & Randall, 1978
Liopropoma mowbrayi Woods & Kanazawa, 1951 – luolapoma
Liopropoma multilineatum Randall & Taylor, 1988
Liopropoma olneyi Baldwin & Johnson, 2014
Liopropoma pallidum Fowler, 1938 – valjupoma
Liopropoma randalli Akhilesh, Bineesh & White, 2012
Liopropoma rubre Poey, 1861 – rubiinipoma
Liopropoma santi Baldwin & Robertson, 2014
Liopropoma susumi Jordan & Seale, 1906
Liopropoma swalesi Fowler & Bean, 1930 – nelisilmäpoma
Liopropoma tonstrinum Randall & Taylor, 1988 – rusojuovapoma