stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri

| Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri Северо-Кавказский федеральный округ Российской Федерации |
| --- | --- |

 Federaatiopiirin sijainti Venäjällä
Valtio:  Venäjä
Liittovaltiosubjektit:  Dagestanin tasavalta Ingušetian tasavalta Kabardi-Balkarian tasavalta Karatšai-Tšerkessian tasavalta Pohjois-Ossetia-Alanian tasavalta  Stavropolin aluepiiri Tšetšenian tasavalta
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Pjatigorsk
 – presidentin täysivaltainen edustaja:  Juri Tšaika
Pinta-ala:  172 360 km²
Väkiluku (2010):  9 428 826
 – väestötiheys:  54,7 as./km²
 
Federaatiopiirin internetsivut
 Aikavyöhyke UTC+3 (MSK) 
Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri (ven. Северо-Кавказский федеральный округ Российской Федерации, Severo-Kavkazski federalnyi okrug Rossijskoi federatsii) on yksi Venäjän federaation kahdeksasta federaatiopiiristä. Se perustettiin vuonna 2010 lohkaisemalla erilleen osa aiemmin laajemmasta Eteläisestä federaatiopiiristä. Piiriin kuuluu seitsemän liittovaltiosubjektia: Dagestanin, Ingušetian, Kabardi-Balkarian, Karatšai-Tšerkessian, Pohjois-Ossetia-Alanian ja  Tšetšenian tasavallat sekä Stavropolin aluepiiri.
Piiri ei kata Venäjän koko Pohjois-Kaukasiaan luettavaa maantieteellistä aluetta, vaan ulkopuolelle jäävät Krasnodarin aluepiirin ja sen sisällä sijaitsevan Adygeian alueet, jotka eivät ole muslimienemmistöisiä. Toisaalta Stavropolin aluepiiri ei lukeudu Kaukasiaan vaan sijaitsee sen pohjoispuolisella alangolla.[lähde? ]
Federaatiopiirin hallintokeskus on Stavropolin aluepiirissä sijaitseva Pjatigorskin kaupunki, joka ei ole itse aluepiirin pääkaupunki. Federaatiopiirin johdossa Venäjän presidentin henkilökohtaisena täysivaltaisena edustajana on entinen Krasnojarskin aluepiirin ja Taimyrian kuvernööri Aleksandr Hloponin.
Federaatiopiiriin kuuluvat subjektit: 1. Dagestan, 2. Ingušetia, 3. Kabardi-Balkaria, 4. Karatšai-Tšerkessia, 5. Pohjois-Ossetia-Alania, 6. Stavropolin aluepiiri, 7. Tšetšenia.
Federaatiopiirien perustaminen

Venäjän federaatiopiirit perustettiin alkuaan Vladimir Putinin aloitteesta vuonna 2000. Ne edustavat keskusvallan pyrkimystä koordinoida ja edustaa valtaansa federaation jäsenten keskuudessa. Sinänsä ne eivät ole itsehallinnollisia yksiköitä, eikä niitä ole mainittu liittovaltiosubjektien ja liittovaltion välisenä hallintotasona Venäjän perustuslaissa.
Federaatiopiirejä oli aluksi seitsemän. Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri syntyi 10 vuotta myöhemmin jakamalla Eteläinen federaatiopiiri kahteen osaan, presidentti Dmitri Medvedevin asetuksella 19. tammikuuta 2010. Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin pinta-ala 172 360 km² on vain prosentin verran Venäjän koko alueesta.
Väestö ja talous

Federaatiopiirissä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 9,43 miljoonaa ihmistä, jolla asukasmäärällä se on Kaukoidän federaatiopiirin jälkeen Venäjän toiseksi pienin federaatiopiiri.
Federaatiopiirin asukkaista noin 65 % kuuluu kaukasialaisiin kansoihin ja noin 30 % on kansallisuudeltaan venäläisiä. Tšetšeeneitä on 16 % ja avaareita, kabardeja, dargineja, inguušeja ja osseetteja kutakin yli 5 %.[lähde? ]
Vastaavasti uskonnoltaan muslimeja on noin 62 % ja ortodokseja 36 %.selvennä
Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin alueella muodostui vain 2,37 prosenttia (eli 887 605,6 miljoonaa ruplaa vuonna 2010) koko Venäjän BKT:stä.  Bruttokansantuotteen kannalta federaatiopiiri oli maan alimman BKT-kertymän seutua. Henkeä kohti laskettu BKT-osuus oli vain 94 137 ruplaa vuonna 2010. Tämä oli 36 prosenttia Venäjän keskimääräisestä tasosta ja euromääräisesti vuoden 2010 lopun vaihtokurssilla 2 306 euroa koko vuodelta. Vaatimattomin BKT-taso henkeä kohden oli Ingušetiassa ja Tšetšeniassa, joissa se jäi vain 20 ja 21 prosenttiin Venäjän keskiarvosta (koko Venäjän alimmat arvot).
| Kartan numero | Federaatiosubjekti | Väestö 2010 | Alueellinen BKT vuonna 2010 (milj>  ruplaa) | Osuus koko Venäjän BKT:stä vuonna 2010 (%) | BKT henkeä kohti  (ruplaa, 2010) | BKT henkeä kohti  (% Venäjän  keskiarvosta) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Dagestan | 2 910 249 | 285 278,9 | 0,76 | 98 026 | 37 |
| 2 | Ingušetia | 412 529 | 21 536,7 | 0,06 | 52 207 | 20 |
| 3 | Kabardi-Balkaria | 859 939 | 76 056,5 | 0,20 | 88 444 | 34 |
| 4 | Karatšai-Tšerkessia | 477 859 | 43 324,1 | 0,12 | 90 663 | 35 |
| 5 | Pohjois-Ossetia-Alania | 712 980 | 74 844,8 | 0,12 | 104 975 | 40 |
| 6 | Stavropolin aluepiiri | 2 786 281 | 316 888,9 | 0,85 | 113 732 | 43 |
| 7 | Tšetšenia | 1 268 989 | 69 675,7 | 0,19 | 54 906 | 21 |
| 1-7 | Yhteensä | 9 428 826  | 887 605,6 | 2,37 | 94 137 | 36 |
Presidentinhallinnon täysivaltaiset edustajat

Aleksandr Hloponin (2010–2014)
Sergei Melikov (2014–2016)
Oleg Belaventsev (2016–2018)
Aleksandr Matovnikov (2018–2020)
Juri Tšaika (2020-)
Aiheesta muualla

Russia's new North Caucasus Federal District RIA Novosti 21.01.2010 (englanniksi) (mm. kartta)
SKFO.RU – regional information portal (Arkistoitu – Internet Archive) (russian)
Pirjo Tuominen

| Pirjo Tuominen |
| --- | --- |
 Pirjo Tuominen vuonna 1980.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. helmikuuta 1939 (ikä 85) Lappeenranta
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Aikakausi:  1978–
Tyylilajit:  historiallinen romaani, jännityskirjallisuus, elämäkerrat
Esikoisteos:  Mariaana, Vantaan tytär (1978)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pirjo Tuominen (o.s. Rantanen, s. 6. helmikuuta 1939 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija, joka on julkaissut yli 50 romaania, pääosin historiallisia 1700–1800-luvun Suomeen sijoittuvia teoksia. Historiallisten romaanien lisäksi Tuominen on kirjoittanut muun muassa Sanelma Vuorteen ja Kyllikki Virolaisen elämäkerrat sekä toimittanut Mielikki Ivalon muistelmateoksen. Hänet tunnetaan myös Mailis Sarka -jännityskirjasarjan kirjoittajana.
Ura

Tuominen syntyi ja kasvoi Lappeenrannassa ja asui pitkään pääkaupunkiseudulla, jossa hän työskenteli mainostoimittajana ja tiedottajana. Muutettuaan Kokemäelle hän toimi muun muassa paikallisradion johtajana. Nykyään Tuominen asuu Nurmijärvellä. Hänen näytelmiään on esitetty muun muassa Porin Teatterissa sekä useissa harrastajateattereissa. Tuomiselle myönnettiin Nortamo-palkinto vuonna 2000.
Esikoisteoksensa Mariaana, Vantaan tytär hän julkaisi vuonna 1978. Viipuriin sijoittuneista romaaneista Arvoisa rouva Marie (1981) ja Myrttiseppeleet (1982) tehtiin myös televisioelokuvat. Satakuntaan muutettuaan Tuominen on kirjoittanut useita maakuntaan sijoittuvia teoksia, muun muassa kolmiosaisen Kokemäki-sarjan sekä neljästä romaanista koostuvan Satakunta-sarjan. Muita hänen historiallisten romaaniensa tapahtumapaikkoja ovat muun muassa Päijät-Häme sekä Lappeenranta.
Pirjo Tuominen on kirjoittanut myös dekkareita ja historiikkeja. Vuonna 2011 julkaistiin jännityskirja Tuonelan joutsen, joka on ensimmäinen osa Mailis Sarka -kirjasarjasta. Sarjaan kuuluu myös teokset Muistatko Marjatan? ja Silkkipunos, jonka tapahtumat sijoittuvat Turkin Sideen. Vuoden 2014 kesäkuussa julkaistiin neljäs Mailis Sarka -kirja, Toinen silmä päivä, toinen yö.
Teokset

Mariaana, Vantaan tytär (1978)
Sinisilmä (1979)
Tuuliajolla (1980)
Arvoisa rouva Marie (1981)
Myrttiseppeleet (1982)
Sinun vuorosi tulee (1983)
Keskeneräinen elämä (1983)
Tapaus Asko – raportti vallanvaihdosta (1983)
Puhtaana käteen (1984)
Visavuoren paljasjalka - nuoruudenmuistoja ja päiväkirjoja vuosilta 1907-1927 (kirj. Mielikki Ivalo, toim. Pirjo Tuominen, 1984)
Nukkeleikki (1985)
Kyllikki (yhdessä Kyllikki Virolaisen kanssa, 1985)
Jälkeemme kukkiva maa (1986)
Puoliherran huone (1986)
Vantaa – minun maisemani (1986)
Edustusrouva (1987)
Herrasmies (1987)
Backas – kartano elää (1988)
Rihvelitaulusta videotykkiin – Vantaan suomenkielinen koululaitos 100 vuotta (1991)
Madame – Sanelma Vuorre (1991)
Villit vedet (1992)
Muistelmia nuoruusvuosiltani 1896-1931 (kirj. Kirsti Gallen-Kallela, toim. Pirjo Tuominen ja Kaari Raivio, 1992)
Ylpeät purjeet (1993)
Huvila Aurinkorannikolla (1994)
Hakaniemen kaunis Helene (1995)
Kaarina Hannuntytär (1999)
Mies metsätieltä (2000)
Täydellinen nainen (2000)
Vihreät oksat (2004)
Memento vivere – muista elää: Harjulan taiteilijakodin kultaiset vuodet 1933–1949 (2004)
Linnat (2005)
Alakuloinen romanssi (2006)
Kotiopettaja (2008)
Naistenvalssi (2009)
Jälkeemme kukkiva maa (2009)
Lotat – Suomen naisten suuri tarina (2010)
Perintömaat (2010)
Hiljaiset huvimajat (2016)
Tulen väri punainen (2017)
Opettajatar (2019)
Vallasrouva (2020)
Charlotan tarina (2021)
Puutalokaupungin naiset (2022)
Kurtturuusut (2024)
Teokset > Suuriruhtinaanmaa

Kenraalitar (1989)
Ruukinkartanon rouva (1990)
Hovikosken valtiatar (1991)
Teokset > Kokemäki-sarja

Suuren joen maa (1996)
Kuningasväylä (1997)
Tulen pojat, veden tyttäret (1998)
Teokset > Satakunta-sarja

Itkevät syvät vedet (2001)
Sillat yli joen (2002)
Kultavainiot (2003)
Maan nälkä (2007)
Teokset > Mailis Sarka

Tuonelan joutsen (2011)
Silkkipunos (2012)
Muistatko Marjatan? (2013)
Toinen silmä päivä, toinen yö (2014)
Varjo vierellä käy (2015)
Aiheesta muualla

Tammen kirjailijaesittely.
Retsi & Jykke

| Retsi & Jykke |
| --- | --- |
Tyyli:  visailuohjelma
Kestoaika:  50 minuuttia
Luoja(t):  Reijo Salminen Jyrki Otila
Pääosissa:  Reijo Salminen (juontaja) Jyrki Otila (tuomari)
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  PTV4
Esitetty:  1996 – 1997
Jaksoja:  30
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jarmo Porola
Ohjaaja(t):  Jarmo Porola
Säveltäjä(t):  Jussi Halme
Lavastaja(t):  Walter Hamberg
Tuotantoyhtiö(t):  VipVision
Aiheesta muualla
Elonet
Retsi & Jykke oli suomalainen vuosina 1996–1997 valmistunut PTV4-televisiokanavalla esitetty visailuohjelma. Ohjelmaa tehtiin yhteensä 30 jaksoa.
Ohjelman juontajana toimi Reijo Salminen ja tuomarina Jyrki Otila, jotka suunnittelivat myös ohjelman kysymykset. Ohjelma oli jatkoa MTV3-kanavalla vuosina 1995–1996 esitetylle visailuohjelmalle Tietopörssi. Jussi Halmeen säveltämä ohjelman tunnusteema oli sama kuin Tietopörssissä.
Reese’s Pieces

Tuotemerkin logo.
Irtonaisia Reese’s Pieces -makeisia.
Reese’s Pieces on The Hershey Companyn valmistama makeistuotemerkki. The Hershey Company on valmistanut niitä alun perin Yhdysvaltain markkinoille, mutta niitä on saatavilla myös Britanniassa ja Irlannissa. Reese’s Piecesin karkit ovat pyöreämuotoisia, ja ne on suojattu karkkikuorilla, joiden värit ovat keltainen, oranssi ja ruskea. Niitä on saatavilla muovisissa paketeissa, pahvilaatikoissa ja kupinmuotoisissa matkasäilöissä. Karkkilajitelma ilmestyi Yhdysvaltain markkinoille vuonna 1978 ja Kanadan markkinoille vuonna 1980. Suhteellisen uusi tuote tuli erittäin suosituksi vuonna 1982 sen oltua esillä elokuvassa E.T.
Käännös suomeksi
Roald Larsen

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Chamonix 1924 | 1 500 m |  |
|  Hopeaa | Chamonix 1924 | Yhteiskilpailu |  |
|  Pronssia | Chamonix 1924 | 500 m |  |
|  Pronssia | Chamonix 1924 | 5 000 m |  |
|  Pronssia | Chamonix 1924 | 10 000 m |  |
|  Pronssia | Sankt Moritz 1928 | 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1924 | Yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Kristiania 1922 | Yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1926 | Yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Oslo 1925 | Yleisluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kristiania 1924 | Yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1925 | Yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Hamar 1923 | Yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Oslo 1928 | Yleisluistelu |  |
|  Pronssia | Davos 1929 | Yleisluistelu |  |
Roald Morel Larsen (2. tammikuuta 1898 Kristiania – 28. heinäkuuta 1959 Oslo) oli norjalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Oslo SK:ta.
Larsen voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa 1922, jolloin hän sai yleisluistelun MM-kisoissa hopeaa ja saavutti myös Norjan-mestaruuden. Hän oli kolmas EM-kilpailuissa 1923 ja sai kultamitalin 1924. Larsen voitti Chamonix'n olympialaisissa 1924 yhteensä viisi mitalia, joista kaksi hopeisia ja kolme pronssisia. Samana vuonna hän sai myös yleisluistelun MM-kultaa ja voitti lajin Norjan-mestaruuden ollen toinen mies, joka pystyi voittamaan samalla kaudella kultaa MM- EM- ja Norjan-mestaruuskisoista.
Larsen voitti MM-pronssia 1925 ja samana vuonna EM-kisojen hopeaa, ja 1926 hän oli MM-kilpailujen hopealla. Kaudella 1928 hän sai EM-kisojen pronssia yleisluistelussa ja voitti olympialaisissa pronssia 500 metrin matkalla. Larsen myös sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi, mutta joutui keskeyttämään 10 000 metrillä. Hän on Rintje Ritsman lisäksi ainoa pikaluistelija, jolla on kuusi olympiamitalia, mutta ei yhtään kultaista. Larsen rikkoi helmikuussa 1928 Davosissa matkan 14 vuotta vanhan maailmanennätyksen luistelemalla ajan 43,1. Seuraavana vuonna hän oli vielä EM-kisojen pronssilla ja sijoittui neljänneksi MM-kilpailuissa, mutta 1930 hän jäi pois kuudentoista parhaan joukosta molemmissa kisoissa.
Larsen lopetti uransa 1936 oltuaan jo useita vuosia pois kansainvälisistä kilpailuista. Hän aloitti kahden veljensä kanssa lasialan yrityksen Roald Larsen AS, ja Larsenin kuoltua yritys siirtyi isomman firman omistukseen.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Sports-Reference
500 m: 43,1 s (1928)
1 500 m: 2.21,3 (1928)
5 000 m: 8.34,4 (1924)
10 000 m: 17.40,3 (1924)
Roan

Roan oli kunta Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Kunnalla oli maapinta-alaa 355 neliökilometriä ja asukkaita 957 vuonna 2019. Roanin kunta muodostui, kun se erotettiin Bjørnørin kunnasta 1892. Vuonna 2020 se liitettiin Åfjordin kuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roan Wikimedia Commonsissa
Etelä-Trøndelagin läänin kunnat
Agdenes
Bjugn
Frøya
Hemne
Hitra
Holtålen
Klæbu
Malvik
Meldal
Melhus
Midtre Gauldal
Oppdal
Orkdal
Osen
Rennebu
Rissa
Roan
Røros
Selbu
Skaun
Snillfjord
Trondheim
Tydal
Åfjord
Ørland
Norjan läänit | Norja
Porin Karhunvartijat

Tähtitieteen harrastajain yhdistys Porin Karhunvartijat on Porissa toimiva tähtitieteellinen yhdistys, joka on perustettu vuonna 1974. Sen tavoitteena on edistää tähtitieteen harrastusta Satakunnassa. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 80. Porin Karhunvartijoiden tähtitorni sijaitsee Ulvilan Vanhakylän Krapistossa, noin 10 kilometriä Porista kaakkoon. Tähtitorni on vuonna 1990 rakennetun vesitornin huipulla.
Havaintolaitteet

Tähtitornin varustukseen kuuluu kaikkiaan kolme kaukoputkea; vuodesta 2005 lähtien tähtitornin pääasiallinen havaintoväline on ollut 28 cm:n pääpeilillä varustettu katadioptrinen kaukoputki. Tämän lisäksi tornissa on 8 cm linssiputki sekä siirrettävä Newton -tyyppinen peilikaukoputki, jonka pääpeilin halkaisija on 20 cm.
Toiminta

Yhdistyksen toiminta on keskittynyt tähtitornille, jossa järjestetään kerhoiltoja ja tähtinäytäntöjä. Tämän lisäksi yhdistys järjestää jäsenilleen yleisöluentoja ja ekskursioita. Yhdistyksellä on myös pitkät perinteet kaukoputkien- ja muiden harrastuslaitteiden rakentelussa: esimerkiksi 25 cm siirrettävä Newton peiliputki on yhdistyksen jäsenten rakentama. Vuonna 2003 Porin Karhunvartijat järjesti yhdessä Ursan kanssa Cygnus -tapahtuman Porin Reposaaressa.  Yhdistyksellä on myös oma lehti, Karhunvartija, jonka viimeisin numero ilmestyi vuonna 1999, jolloin yhdistys täytti 25 vuotta.
Vuodesta 2005 lähtien Porin Karhunvartijat osallistui Karhukamera -sekvenssikuvausprojektiin, jonka tiimoilta  kertyi n. 8,3 miljoonaa kuvaa. Projektiin kuului kaikkiaan kymmenen eri kameraa, joista kaksi sijaitsi Ulvilan tähtitornin huipulla. Näiden lisäksi projektiin kuului kaksi liikuteltavaa kameraa.
Vuonna 2020 Porin Karhunvartijat asensivat uuden kokotaivaan kameran tähtitornin katolle ja nimesivät sen "Karhukamera 2.0" vanhan Karhukamera -sekvenssikuvausprojektin kunniaksi. Projektin tarkoitus on havaita erilaisia taivaanilmiöitä pääkohteenaan kuitenkin meteorit, revontulet sekä halot.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivut
Karhukamera
Celestial Sphere (Jäsenen henkilökohtainen blogi)
Astrohunting (Arkistoitu – Internet Archive) (Jäsenen henkilökohtainen blogi)
Pulkkalampi (Ylitornio, Meltos, läntinen)

| Pulkkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°32′08″N, 24°32′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  67.981.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,3 m  
Rantaviiva:  0,752 km  
Pinta-ala:  1,812 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPulkkalampi 
Pulkkalampi  on Lapissa Ylitorniolla Meltosjärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Meltosjoen valuma-alueella (67.98), jonka Alainenjoen alueeseen (67.981) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 87,3 metriä mpy.
Robert Grenier

Robert Grenier pitämässä puhetta
Robert Grenier (s. 1941 Minneapolis) on yhdysvaltalainen runoilija ja kuvataiteilija.
Grenier sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Harvardin yliopistossa, jossa Robert Lowell oli ollut hänen opettajanaan. Master of Fine Arts -oppiarvonsa hän sai Iowa Writers' Workshopista. Grenier omaksui varhain urallaan vaikutteita Robert Creeleyn minimalismista. Hän perusti Barrett Wattenin kanssa varhaisen language-ryhmän runoilijoita yhdistäneen lehden This. Grenier on urallaan toiminut myös kirjoittamisen ja piirtämisen rajapinnassa; monet hänen runoistaan ovat kynällä kirjoitettuina julkaistuja. Vuonna 2013 Brooklynin Southfirst Galleryssa järjestettiin Grenierin työlle omistettu retrospektiivinen näyttely Language Objects: Letters in Space, 1970–2013.
Grenier oli mukana toimittamassa Larry Eignerin koottuja runoja vuonna 2009. Hän toimitti Robert Creeleyn valikoidut runot vuonna 1976. Grenier on saanut kaksi stipendiä National Endowment for the Artsilta ja apurahan Foundation for Contemporary Artsilta. Hän asuu Vermontissa.
RoboCop (sarjakuva)

| RoboCop |
| --- | --- |

Kustantaja:  Avatar Press
Julkaisuaika:  elokuu 2003 – helmikuu 2006
Lehtien määrä:  9
Päähahmo(t):  RoboCop
Kirjoittaja(t):  Frank Miller Steven Grant
Kuvittaja(t):  Juan Jose Ryp
Kansitaiteilija:  Frank Miller Juan Jose Ryp
Luoja(t):  Frank Miller
RoboCop on vuosina 2003–2006 ilmestynyt Avatar Pressin julkaisema 9-osainen RoboCop-sarjakuva, jonka loi Frank Miller. Tarinat pohjautuivat Millerin käyttämättömiin ja sensuroituihin RoboCop 2- ja RoboCop 3 -elokuvien käsikirjoituksiin.
Juoni

RoboCop jatkaa sotaansa vanhan Detroitin rikollisia vastaan, mutta hänen ihmissielunsa kummittelee sympaattisen omantunnon sekä menneen elämän muistojen muodossa. Kun RoboCopin luojat ja lahjoittajat OCP:llä saavat tietoonsa hänen ongelmansa, yhtiö päättää syrjäyttää entisen superpoliisinsa. Nyt RoboCop ja hänen sisukas parinsa Anne Lewis joutuvat taistelemaan Detroitin katurikollisten lisäksi OCP:n uutta superpoliisia vastaan, joka ei tunne armoa.
| --- | --- |
Elokuvat:   RoboCop  RoboCop 2  RoboCop 3  RoboCop 
Televisio:   RoboCop: The Animated Series  RoboCop  RoboCop: Alpha Commando  RoboCop: Prime Directives 
Pelit:   RoboCop  RoboCop 2  RoboCop 3  RoboCop vs. The Terminator  RoboCop 
Sarjakuvat:   RoboCop vs. The Terminator  RoboCop 
Hahmot:   RoboCop  ED-209
Ranskan ilma- ja avaruusvoimat

| Ranskan ilma- ja avaruusvoimat Armée de l’air et de l’espace |
| --- | --- |
  Konetunnus 

Toiminnassa:  1909–
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  ilmavoimat, avaruussodankäynti
Ranskan ilma- ja avaruusvoimat (ransk. Armée de l’air et de l’espace) ovat Ranskan asevoimien ilmavoimat, jotka perustettiin 1909 nimellä Service Aéronautique. Ranskan ilmavoimilla on palveluksessa 217 taistelulentokonetta, joista suuri osa on Dassault Mirage 2000 - ja Dassault Rafale -lentokoneita. Ilmavoimissa palveli heinäkuussa 2019 40 800 sotilasta ja 5 200 siviiliä. Sen koneilla lennetään yhteensä 170 000 lentotuntia vuodessa. Vuonna 2020 ilmavoimien budjetti oli 7,5 miljardia euroa, mikä on 20 % Ranskan puolustusministeriön budjetista.
Vuonna 2019 Ranskan tasavallan presidentti Emmanuel Macron hyväksyi lakialoitteen, jonka nojalla ilmavoimien alaisuuteen luotiin oma avaruussodankäyntiin erikoistunut osasto, jolloin ilmavoimista tuli myös virallisesti ilma- ja avaruusvoimat.
Ranskan ilmavoimien kokonaisvahvuus vuonna 2020 on 578 ilma-alusta, joista 217 on taistelukoneita.
Lentokalusto

Lähde:
|  | Kpl |  |  | Kpl |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Taistelukoneet |  |  | Koulutuskoneet |  |
| Dassault Rafale | 81 |  | Epsilon | 33 |
| Dassault Mirage 2000 N | 23 |  | Dassault-Dornier Alpha Jet | 75 |
| Mirage 2000 D | 67 |  | Xingu | 23 |
| Mirage 2000-5 ja 2000 C | 35 |  | Helikopterit |  |
| Mirage 2000 B | 6 |  | H125 Fennec (Eurocopter AS550) | 40 |
| Kuljetuskoneet |  |  | H725 (Caracal / Super Cougar) / (Eurocopter EC725) | 11 |
| Airbus A340 ja A310 | 5 |  | Super Puma ja Puma / AS532 Cougar | 28 |
| C160 Transall | 23 |  | UAV / miehittämättömät koneet | 7 |
| Lockheed C130 Hercules | 14 |  | Harfang (4), Atomics MQ-9 Reaper (3) |  |
| CN235 | 27 |  | Asejärjestelmät | 21 |
| A400M Atlas | 9 |  | Crotale NG (12), SAMP “Mamba” (9) |  |
Tiedustelu- ja tankkauskoneet: 
| C135FR ja Boeing KC-135 Stratotanker | 14 |  |  |  |
| E-3F SDCA / Boeing E-3 Sentry (AWACS) | 4 |  |  |  |
| C160G | 2 |  |  |  |
Yhteyskoneet: 
| Airbus A330, Dassault Falcon 7X, Falcon 900 ja Falcon 2000 | 7 |  |  |  |
| TBM 700 ja DHC6 | 20 |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan ilma- ja avaruusvoimat Wikimedia Commonsissa
Super Puma / AS532 Cougar, Ranska
Pixies

| Pixies |
| --- | --- |
 Pixies esiintymässä vuonna 2009. Vasemmalta oikealle: Joey Santiago, Black Francis, David Lovering ja Kim Deal.
Tiedot
Toiminnassa:  1986–1993, 2004–
Tyylilaji:  vaihtoehtorock
Kotipaikka:  Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Black Francis David Lovering Joey Santiago Paz Lenchantin
Entiset jäsenet:  Kim Deal Kim Shattuck
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pixies on yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye. Yhtye perustettiin Bostonissa vuonna 1986 ja oli olemassa vuoteen 1993 saakka, tehden yli kymmenen vuoden tauon jälkeen paluun vuonna 2004. Pixies ei menestynyt myyntilistoilla erityisen hyvin varsinkaan kotimaassaan, mutta sitä pidetään eräänä tärkeimmistä 1990-luvun vaihtoehtorockin vaikuttajista. Muun muassa yhtyeen albumit Surfer Rosa ja Doolittle ovat vuosien saatossa saavuttaneet klassikon aseman. Pixies nautti kuitenkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Euroopassa suurta kulttisuosiota. Yhtyeen keulakuva Black Francis, Pixiesin kappaleiden pääasiallinen kirjoittaja, on luonut yhtyeen jälkeen menestyksekkään uran nimellä Frank Black.
Yhtyeen musiikissa oli vaikutteita punkista, popista ja surf-musiikista ja se oli samaan aikaan melodista mutta karheaa. Sanoitukset olivat surrealistisia mutta käsittelivät monia arkoja aiheita kuten mielenterveydellisiä ongelmia, ruumiinvammoja ja insestiä. Pixiesille tunnusomaisia olivat rauhallisia säkeistöjä seuranneet raskaat kertosäkeet – tyylikeino, jota myöhemmin hyödynsivät muun muassa Nirvana, The Smashing Pumpkins ja Radiohead.
Pixiesin tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Where Is My Mind?”, ”Hey”, ”Gigantic”, ”Debaser”, ”Here Comes Your Man”, ”Monkey Gone to Heaven”, ”Velouria” ja ”Planet of Sound”
Kokoonpano

Black Francis – laulu, kitara (myöhemmin soolourallaan Frank Black, oikea nimi Charles Michael Kitridge Thompson IV)
Joey Santiago – kitara
Kim Deal – bassokitara, laulu (kahdella ensimmäisellä albumilla nimellä Mrs. John Murphy)
David Lovering – rummut