stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grime vs. Grandeur

| Grime vs>  Grandeur Falconer |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 2004 – helmikuu 2005
 Studio : Los Angered -studio
 Julkaistu: 3. toukokuuta 2005
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Andy LaRocque, Stefan Weinerhall, Kristoffer Göbel
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 53.00
 Levy-yhtiö: Metal Blade
Falconerin muut julkaisut
| The Sceptre of Deception 2003 | Grime vs. Grandeur 2005 | Northwind 2006 |
Grime vs. Grandeur on Falconerin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 3. toukokuuta 2005. Albumilla yhtye jätti folkmusiikkivaikutteensa pois ja sen kappaleet ovat perinteisempää power metallia. Muutos ei ollut fanien mieleen ja yhtyeen pääasiallisen säveltäjän Stefan Weinerhallin mielestä albumi ei kuulostanut Falconerilta. Muutoksen taustalla oli ollut tarve säveltää musiikkia heidän uuden laulajansa äänialalle sopivaksi. Albumi jäi viimeiseksi Falconer-albumiksi Kristoffer Göbelin kanssa, mutta ensimmäiseksi rytmikitaristi Jimmy Hedlundin ja basisti Magnus Linhardtin kanssa. Kappaleesta ”Emotional Skies” kuvattiin yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo.
Kappaleet

Emotional Skies – 5.13 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall, Göbel)
Purgatory Time – 4.46 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall)
I Refuse – 4.36 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall)
Humanity Overdose – 6.19 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall)
The Assailant – 3.44 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall, Göbel)
Power – 6.07 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall)
No Tears for Strangers – 5.49 (säv. Weinerhall, san. Göbel, Weinerhall)
The Return – 5.09 (säv. Weinerhall, san. Göbel)
Jack the Knife – 4.23 (säv. Göbel, san. Göbel)
Child of the Wild – 6.54 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall)
Wake Up – 4.15 (säv. Weinerhall, san. Weinerhall, Göbel)
Rock 'n' Roll Devil – .00
Kokoonpano

Kristoffer Göbel – laulu, taustalaulu
Stefan Weinerhall – kitara, taustalaulu
Jimmy Hedlund – kitara, taustalaulu
Magnus Linhardt – basso
Karsten Larsson – rummut kappaleissa lukuun ottamatta I Refuse:a
Snowy Shaw – rummut (kappale ”I Refuse”)
Zenny Gram – taustalaulu
Elise Ryd – taustalaulu
Anna Wallander – taustalaulu
Lotta Liljefred – taustalaulu
Andy LaRocque – laulu (kappale ”Wake Up”)
Arvostelut

AllMusic:
Imperiumi: 3/10
Aiheesta muualla

Grime vs. Grandeur Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Grime vs. Grandeur Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
www.falconermusic.com
Big Boss

Big Boss Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriotsissa.
Big Boss (jap. ビッグ・ボス, Biggu Bosu) on Metal Gear -pelisarjassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jonka loi japanilainen pelisuunnittelija Hideo Kojima. Big Bossin ensiesiintyminen oli sarjan ensimmäisessä pelissä Metal Gearissa, jossa hän on päähahmo Solid Snaken komentaja, kunnes hän paljastuu pelin pääkonnaksi ja tekee paluun Metal Gear 2: Solid Snakessa. Big Boss ei esiinny Metal Gear Solidissa ja Metal Gear Solid 2: Sons of Libertyssä, mutta hänen kaunaisella suhteella Solid Snakeen on tärkeä rooli näissä peleissä. Nuori Big Boss esiintyy pelaajahahmona Metal Gear Solid 3: Snake Eaterissä ja Metal Gear Solid: Portable Opsissa, joissa hänen koodinimensä on Naked Snake (jap. ネイキッド・スネーク, Neikiddo Sunēku).
Pelisarjassa nuoren Big Bossin ääninäyttelijä on japaninkielisessä versiossa Akio Ōtsuka ja englanninkielisissä David Hayter, jotka ovat myös Solid Snaken ääninäyttelijöitä. Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriotsissa vanhan Big Bossin äänenä kuullaan japaninkielisessä versiossa Chikao Ōtsuka ja englanninkielisessä versiossa Richard Doyle.
Esiintymiset > Metal Gear -pelit

Big Boss tekee ensiesiintymisensä vuonna 1987 MSX2:lle julkaistussa Metal Gearissa FOXHOUND-erikoisjoukon komentajana ja pelaajahahmo Solid Snaken esimiehenä. Hän toimii aluksi Snaken radiokontaktina välittäen tälle tietoa tehtävän tavoitteista ja lisäksi aseista ja tarvikkeista. Mutta kun Snake tuhoaa TX-55 Metal Gear -aseen vastoin Big Bossin käskyjä, Outer Heavenin miliisijohtaja kohtaa Snaken lähellä tukikohdan pakoreittiä ja haastaa hänet kaksintaisteluun. Snake päihittää Big Bossin ja jättää tämän ruumiin räjähtävän Outer Heavenin keskelle. Pelin lopputekstit paljastavat Big Bossin selvinneen Outer Heavenin tuhosta vannoen kostoa Snakelle.
Big Boss tekee paluun vuonna 1990 MSX2:lle julkaistussa Metal Gear 2: Solid Snakessä, jossa hän valtaa keskiaasialaisen Zanzibar Landin valtion ja aloittaa Metal Gear D:n valmistuksen. Paetessaan Zanzibar Landin vankileiriltä, Solid Snake kohtaa Big Bossin jälleen kaksintaistelussa, jossa Snake kärventää Big Bossin liekinheittimellä.
Muuta > Ristiriitoja

1980-luvulla monissa Nintendo Entertainment Systemille julkaistujen videopelien yhdysvaltalaisissa myyntipainoksissa oli ohjekirjat, joissa pelin juoni oli kerrottu humoristisesta näkökulmasta ja hahmojen nimet oli muutettu. Alkuperäisen Metal Gearin NES-versiossa oli ohjekirja, jonka mukaan pelin pääkonna ja Outer Heavenin perustaja on ”Vermon CaTaffy”, mikä on satiirinen vitsi Muammar Gaddafin nimestä. Ohjekirjassa Vermon CaTaffyn mainitaan olleen lammaspaimen, josta tuli terroristi. Big Boss ei esiinny nimellä ohjekirjassa, vaan Snaken esimiehen nimi on ”Commander South”. NES-konsolille julkaistun Snake’s Revengen ohjekirjassa Big Bossin nimi on ”Higharolla Kockamamie”, mikä on viittaus Ruhollah Khomeiniin. Ohjekirjan mukaan Higharolla Kockamamie on itämainen despootti, jolle Metal Gearin pohjapiirrokset toimitti Vermon CaTaffy.
Vuonna 1990 NES-konsolille julkaistussa Metal Gearin epävirallisessa jatko-osassa Snake’s Revengessä Big Boss on nimettömän vihamielisen maan johtaja. Pelin loppupuolella Snake kohtaa Big Bossin, mutta yhtäkkiä hänelle paljastuu, että Big Bossista on tullut kyborgi Outer Heavenissä saatujen vammojen takia. Kaksintaistelun päätteeksi Snake päihittää maamiinoilla kyberneettisen Big Bossin.
Metal Gearin MSX2-versiossa julkaistun ohjekirjan mukaan Big Boss palveli Green Beretsissä, Special Air Servicessä ja GSG 9:ssä ennen kuin hänestä tuli FOXHOUND:n komentaja. Pelin japanilaisen myyntipainoksen ohjekirjassa on piirros Big Bossissa, jossa hänen silmälappunsa on vasemman silmän päällä, mutta Metal Gearissa ja kaikissa myöhemmissä sarjan peleissä Big Bossin silmälappu peittää oikean silmän. Metal Gear 2: Solid Snaken mukaan Big Boss menetti silmänsä 1980-luvulla ja perusti FOXHOUND:n 1990-luvulla. Metal Gear Solid ja Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty viittasivat, että vuonna 1972 Big Boss oli Les Enfants Terribles -projektissa yli 50-vuotias ja hän oli Metal Gear 2: Solid Snakessä jo yli 70-vuotias. Metal Gear Solid 3: Snake Eater kuitenkin muutti Big Bossin menneisyyttä paljastamalla, että hän oli vuonna 1964 vasta noin 30-vuotias, mikä tekee hänestä yli kymmenen vuotta nuoremman kuin edellisissä peleissä oli kerrottu. Pelin aikana hän menettää oikean silmänsä, mikä on ristiriidassa vanhaan selitykseen, jonka mukaan hän menetti silmän vasta 1980-luvulla. Pelin lopussa myös paljastuu, että Big Boss perusti FOXHOUND:n vuonna 1971, mikä on ristiriidassa FOXHOUND:n perustamisen sijoittamiseen 1990-luvulle.
Muuta > Vastaanotto

Tietokonelehti Computerworldin mukaan Big Boss on yksi ”luovimmista” konnista videopeleissä. Lehti kehui Big Bossin petturuuden monimutkaisuutta, koska Metal Gear Solidissa hän paljastuu Solid Snaken isäksi ja Metal Gear Solid 3: Snake Eaterissä hän on pelaajahahmo.
Glen Riddersholm

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. huhtikuuta 1972 (ikä 52)
Syntymäpaikka: Tanska
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Valmennusura
1995–1999 1999–2006 2006–2008 2008–2011 2011–2015 2015–2017 2019–2021 2021–2022 2022–2023:  Ikast fS Juniorit  FC Midtjylland Juniorit  Tanskan U17-maajoukkue  FC Midtjylland Juniorit  FC Midtjylland  Aarhus GF  SønderjyskE  KRC Genk (apuv.)  IFK Norrköping
Glen Riddersholm (s. 24. huhtikuuta 1972) on tanskalainen jalkapallovalmentaja.
Ura

Riddersholm aloitti jalkapallovalmentajan uransa juniorivalmentajana Ikast fS:ssä vuonna 1995. Seuran yhdistyttyä vuonna 1999 Herning Fremadin kanssa uudeksi FC Midtjylland-seuraksi jatkoi Riddersholm uraansa uudessa organisaatiossa juniorivalmentajana. Vuonna 2004 Midtjylland perusti ensimmäisenä tanskalaisseurana oman junioriakatemian.
Riddersholm jätti Midtjyllandin vuonna 2006 ja siirtyi Tanskan jalkapalloliiton palvelukseen alle 17-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi.  Hän ei onnistunut luotsaamaan nuoria ikäluokan EM-kisoihin ja palasi vuonna 2008 Midtjyllandiin.
Huhtikuussa 2011 Allan Kuhn jätti tehtävänsä Midtjyllandin päävalmentajana ja seurassa pitkään valmentanut Riddersholm nousi seuran päävalmentajaksi.  Debyyttikaudellaan 2011/12 Riddersholm luotsasi Midtjyllandin Tanskan liigassa kolmanneksi. Sijoitus oli seuran liigahistorian paras. Riddersholmin johdolla Midtjylland jatkoi taistelua Tanskan liigan kärkipaikoista, vaikka kausi 2012/13 toi notkahduksen kuudennelle sijalle. Seuraavalla kaudella joukkue oli jälleen kolmas ja täysosuman vuoro tuli kaudella 2014/15. Riddersholmin luotsaama Midtjylland taisteli tiiviisti mestaruudesta FC Kööpenhaminan kanssa ja piti pintansa. Viimeisen kierroksen voitto SønderjyskEsta takasi seuralle sen historian ensimmäisen liigamestaruuden.  Mestaruuskauden jälkeen Riddersholm ilmoitti yllättäen eroavansa seuran palveluksesta.
Joulukuun alussa 2015 Riddersholm palasi valmennustehtäviin Superliigaan nousseen Aarhus GF:n peräsimessä.  AGF säilytti Riddersholmin johdolla sarjapaikkansa sijoittuen liigassa kymmenenneksi. Tanskan cupissa Riddersholm luotsasi AGF:n loppuotteluun ensimmäistä kertaa 20 vuoteen. Mestaruus jäi kuitenkin ottamatta, kun FC Kööpenhamina voitti ottelun 2–1. Tanskan liigassa AGF sijoittui Riddersholmin johdolla alempaan keskikastiin ollen 10:s ja 11:s. Cupissa joukkue eteni myös kaudella 2016/17 pitkälle pudoten puolivälierissä. Riddersholm sai potkut seurasta syyskuun alussa 2017.
Lokakuussa 2018 Riddersholm siirtyi Vendsysselin urheilutoimenjohtajana. Joulukuussa 2018 vahvistettiin, että Riddersholm siirtyy helmikuussa 2019 Riddersholm Tanskan Superliigan SønderjyskEn päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuraa kaksi ja puoli vuotta. Kaudella 2019/20 hän luotsasi seuran Tanskan cupin mestariksi ensimmäistä kertaa seuran historiassa. Kaudella 2020/21 seura eteni toistamiseen loppuotteluun, mutta hävisi sen 4–0 Randersille. Hän jätti seuran kauden jälkeen.
Marraskuussa 2021 Riddersholmista tuli belgialaisen KRC Genkin apuvalmentaja. Riddersholm jätti seuran kauden jälkeen. Elokuun alussa 2022 hänestä tuli Allsvenskanissa pelaavan IFK Norrköpingin päävalmentaja. Riddersholmin johdolla Norrköping sijoittui Allsvenskanin keskikastiin. Kauden 2023 jälkeen Riddersholm jätti seuran.
Meriitit

Tanskan mestaruus: 2015
Tanskan cup: 2020
Hopeaa: 2016, 2021
Calle Lindholm

Calle Lindholm Vanhalla ylioppilastalolla 1973.
Carl "Calle" Lindholm (s. 1947) on suomalainen muusikko ja musiikkitoimittaja. Hän soittaa klarinettia, saksofonia, huilua ja kitaraa sekä laulaa. Lindholm julkaisi vuonna 1976 ainoan soololevynsä, lastenlaululevyn Pikkuväen lauluja Love Recordsin kautta. 1980-luvulla hän soitti duona Hessu Hiekkalan kanssa nimellä Helsingfors Café Duo. Duo julkaisi samannimisen albumin vuonna 1982 Parlophonen kautta. Lindholm julkaisi yhdessä veljensä Dave Lindholmin kanssa duolevyn The Blue CD vuonna 2012 TUM recordsin kautta.
Giovanni Battista Borghi

Giovanni Battista Borghi (25. elokuuta 1738 Camerino – 25. helmikuuta 1796 Loreto) oli italialainen säveltäjä.
Borghi opiskeli Napolin Pietà dei Turchini -konservatoriossa vuosina 1757–1759. Vuosina 1759–1778 hän oli maestro di cappella Maceratan tuomiokirkossa. Vuodesta 1778 hän oli Loreton Basilica della Santa Casan maestro di cappella. Borghi sävelsi lukuisia oopperoita, joiden joukossa on 9. helmikuuta 1791 Milanossa kantaesitetty La morte di Semiramide. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa oratorioita.
Børsan kirkko

| Børsan kirkko Børsa kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1857
Suunnittelija:  Christian H. Grosch
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  380
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Børsan kirkko (norj. Børsa kirke) on Skaunin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1857.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Børsan kirkko Wikimedia Commonsissa
Butovon ampumarata

Butovon muistomerkki, johon on kaiverrettu 20 762 nimeä.
Butovon ampumarata on Venäjällä Moskovan alueen Drožinossa sijaitseva entinen ampumarata ja joukkoteloituspaikka, jossa Stalinin vainojen aikana ammuttiin yli 20 000 ihmistä.
Historia

Butovossa sijainnut maatila siirtyi lokakuun vallankumouksen jälkeen puna-armeijan käyttöön. 1920-luvun alussa sen omistajaksi tuli Valtion yhdistynyt poliittinen hallinto OGPU, ja vuonna 1934 OGPU:n seuraaja NKVD perusti alueelle ampumaradan.
Teloitukset Moskovan lähistöllä sijaitsevilla Butovon ja Kommunarkan ampumaradoilla alkoivat elokuussa 1937. Lokakuuhun 1938 mennessä Butovossa ammuttiin dokumenttien mukaan 20 762 henkilöä, jotka haudattiin paikalle kaivettuihin joukkohautoihin. Sen jälkeen Butovossa ei enää tehty teloituksia, mutta alueelle haudattiin edelleen Moskovan vankiloissa teloitettuja. Toisen maailmansodan aikana Butovoon haudattiin myös läheisellä sotavankileirillä kuolleita saksalaisia. Tunnettuja Butovossa teloitettuja ovat muun muassa taidemaalari Aleksandr Drevin, näyttelijä Marija Leiko, taiteilija Gustav Klutsis sekä suomalainen toimittaja ja antropologi Ivar Lassy. Paikalla ammuttiin myös lukuisia venäläisten aatelissukujen jäseniä sekä noin tuhat ortodoksipappia, joiden joukossa oli muun muassa Leningradin metropoliitta Serafim Tšitšagov.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Butovoon pystytettiin ensimmäinen muistomerkki 1993, ja kaksi vuotta myöhemmin alue siirtyi Venäjän ortodoksisen kirkon haltuun. Vuonna 1996 paikalle rakennettiin pieni puinen rukoushuone ja 2007 kirkko. Syyskuussa 2017 avattiin Muistojen puutarha -niminen muistomerkki, johon on kaivettu 200 762:n Butovossa teloitetun nimet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Butovon ampumarata Wikimedia Commonsissa
Giovanni Battista Bugatti

Bugatti tarjoaa tuomitulle nuuskaa. Puupiirros 1800-luvulta.
Giovanni Battista Bugatti (1779/1780–1869) oli Kirkkovaltion virallinen teloittaja vuosina 1796–1865. Työskenneltyään 69 vuotta hän oli teloittajista pisimpään palvellut ja sai lempinimen Mastro Titta. Bugatti sai vuodesta 1865 kuolemaansa 30 scudia eläkettä kuukaudessa.
Bugatti pani täytäntöön ensimmäisen kuolemantuomionsa 22. maaliskuuta 1796. Vuoteen 1810 asti hän suoritti teloitukset kirveellä mestaamalla tai hirttämällä. Myöhemmin käytettiin kuitenkin ranskalaista giljotiinia. Kaikkiaan hänen uraansa mahtui 516 teloitusta.
Mahdollisten kostojen ehkäisyksi Bugatti ei saanut liikkua Trasteveren ulkopuolella muutoin kuin virallisissa liiketoimissa. Hänet on kuvattu lyhyeksi, hieman vatsakkaaksi ja aina hyvin pukeutuneeksi. Hän kävi säännöllisesti kirkossa. Hänellä oli vaimo, mutta ei lapsia.
Charles Dickens kuvasi tekemästään Italian-matkasta kertovassa kirjateoksessa erään Bugattin 8. maaliskuuta 1845 suorittaman teloituksen. Hänen käyttämiään välineitä on nähtävillä kriminologisessa museossa Roomassa.
Guerrilla Games

| Guerrilla Games |
| --- | --- |

Perustettu:  2000
Kotipaikka:  Amsterdam, Alankomaat
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  videopelit, pelimoottori
Omistaja:  Sony Interactive Entertainment
Kotisivu:  www.guerrilla-games.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Guerrilla Games on alankomaalainen videopelien kehittäjä. Yhtiön tunnettuja pelejä ovat muun muassa Killzone-sarja sekä Horizon Zero Dawn.
Yhtiön kehittämä Decima -pelimoottori tulee käyttöön myös Hideo Kojiman pelissä Death Stranding.
Killzone Shadow Fall -pelissä yhtiö aloitti GPGPU-laskennan hyödyntämisen pelimoottorissa.
Pelit

| Nimi | Julkaistu | Alusta |
| --- | --- | --- |
| Shellshock: Nam '67 | 2004 | Windows PlayStation 2 Xbox |
| Killzone | 2004 | PlayStation 2 |
| Killzone: Liberation | 2006 | PlayStation Portable |
| Killzone 2 | 2009 | PlayStation 3 |
| Killzone 3 | 2011 | PlayStation 3 |
| Killzone Shadow Fall | 2013 | PlayStation 4 |
| Horizon Zero Dawn | 2017 | PlayStation 4 |
| Horizon Forbidden West | 2022 | PlayStation 5 |
Aiheesta muualla

Yhtiön profiili MobyGamesissä (englanniksi)
CFF

CFF voi tarkoittaa seuraavia:
CFF, Chemins de fer suisses, Sveitsin valtionrautatiet
CFF, Cat Fanciers of Finland
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”CFF”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Blind Melon

| Blind Melon |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1989–1999, 2006−
Tyylilaji:  vaihtoehtorock, folk rock, neo-psykedeelinen, psykedeelinen rock, blues rock
Kotipaikka:   Los Angeles, Kalifornia Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Travis Warren   Glenn Graham   Rogers Stevens   Brad Smith   Christopher Thorn  
Entiset jäsenet:  Shannon Hoon,  (k. 1995)  
Levy-yhtiö:  Capitol Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blind Melon on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se oli kasassa 1989–1999 ja perustettiin uudelleen 2006.
Blind Melon solmi vuonna 1991 levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi Blind Melon (1992) nousi suosioon varsinkin "No Rain" -singlen ja sen musiikkivideon ilmestymisen myötä. Albumi myi lopulta nelinkertaista platinaa. Yhtye pääsi lämmittelemään Neil Youngia, Lenny Kravitzia, Soundgardenia ja Rolling Stonesia, mutta sen omia kiertueita varjostivat laulaja Shannon Hoonin huumeongelmat.
Vuonna 1995 ilmestyi toinen albumi Soup. Samana vuonna Atlantic Records julkaisi Led Zeppelinille omistetun tribuuttialbumin Encomium, jolle pääsi Blind Melonin "Out on the Tiles" -cover. Hoon löytyi 21. lokakuuta 1995 kuolleena kokaiinin yliannostukseen. Yhtyeen elossa olleet jäsenet julkaisivat vielä seuraavana vuonna kolmannen ja viimeiseksi jääneen studioalbuminsa Nico. Se nimettiin Hoonin tyttären mukaan, joka oli isänsä kuoleman hetkellä vasta kolmentoista viikon ikäinen. Yhtye yritti jatkaa, mutta jäsenet päättivät pian lähteä omille teilleen. Hajoamisesta tiedotettiin virallisesti 4. maaliskuuta 1999.
15. syyskuuta 2006 saatettiin julkisuuteen tieto, että Blind Melon oli perustettu uudelleen. Edesmenneen Shannon Hoonin oli korvannut yhtyeen laulajana Travis Warren. 9. marraskuuta yhtyeeltä ilmestyi kolme uutta laulua.
Kokoonpano > Nykyiset jäsenet

Travis Warren
Glenn Graham
Rogers Stevens
Brad Smith
Christopher Thorn
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Shannon Hoon (k. 1995)
Diskografia > Studioalbumit

Blind Melon (1992)
Soup (1995)
Nico (1996)
For My Friends (2008)
Diskografia > Muut

Classic Masters (kokoelma, 2002)
The Best of Blind Melon (kokoelma, 2005)
Live at the Palace (live, 2006)
Diskografia > Singlet

"Change" (1993)
"I Wonder" (1993)
"No Rain" (1994)
"Tones of Home" (1994)
"Galaxie" (1995)
"Toes Across the Floor" (1995)
"The Pusher" (1996)
"Wishing Well" (2008)
"Tumblin' Down" (2008)
Calixtus

Calixtus voi tarkoittaa seuraavia:
Paaveja

Calixtus I (217-222)
Calixtus II (1119–1124)
Calixtus III (1455–1458)
Vastapaavi Struman Giovanni (Callixtus III), 1168–1178
Calixtus sukunimenä

Georg Calixtus (1586–1656), saksalainen luterilainen teologi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Calixtus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Calixthe Beyala

| Calixthe Beyala |
| --- | --- |
 Calixthe Beyala vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1961 (ikä 62–63)
Kansalaisuus:  Kamerun
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Calixthe Beyala (s. 1961) on Pariisissa asuva, ranskaksi kirjoittava kamerunilainen kirjailija. Hän vietti nuoruutensa Kamerunin suurimmassa kaupungissa Doualassa ja muutti Ranskaan vuonna 1978.
Beyalan tuotannosta on suomennettu romaani Assèze afrikkalainen. Teoksen taustana ovat itsenäistyneen afrikkalaisen valtion ongelmat, kuten korruptio sekä poliittinen epävakaus ja väkivalta. Romaanin päähenkilönä on nainen, joka elää näiden tapahtumien keskellä. Beyalalle Afrikka on kaoottinen ja toivonsa menettänyt.
Teoksia

Beyala, Calixthe: Assèze afrikkalainen.  (Alkuperäinen nimi: Assèze l'Africaine, suom. Barthelius, Jukka)  Jyväskylä:  kampus Kustannus, 2011.  ISBN 978-951-9113-89-0.
Aiheesta muualla

Volet, Jean-Marie: Calixthe Beyala The University of Western Australia/French.  1.7.2014. Viitattu 21.11.2020.
Calixthe Beyala 1961– Encyclopedia.com.  4.12.2020. Viitattu 21.11.2020.
Gibraltarin kansanäänestys suvereniteetista 2002

Gibraltarin kansanäänestys suvereniteetista oli 7. marraskuuta 2002 järjestetty kansanäänestys, jolla otettiin kantaa suunnitelmiin jakaa Gibraltarin suvereniteetti Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan välillä. Kansanäänestyksen tulos oli suunnitelman suuri vastustus. Vaikka Yhdistynyt kuningaskunta ja Espanja eivät kummatkaan tunnustaneet Gibraltarilla itsenäisesti järjestettyä kansanäänestystä, suunnitelmat alueen suvereniteetin jakamisesta haudattiin toistaiseksi.
Tausta

Espanjan ja Britannian aluekiista Gibraltarilla juontaa juurensa Gibraltarin valtaukseen vuonna 1704 ja Utrechtin sopimukseen vuonna 1713, jolla Espanja luovutti alueen Britannialle. Espanja on kuitenkin yrittänyt saada alueen myöhemmin takaisin niin sotilaallisesti kuin diplomaattisestikin. Espanjan ja Britannian välillä oltiin käyty keskusteluja alueen suvereniteetin jakamisesta maiden välillä ja tieto näistä keskusteluista vuoti lehdistölle tammikuussa 2002. Tieto johti Gibraltarilla suuriin mielenosoituksiin. Gibraltarin parlamentti alkoi valmistella kansanäänestystä ja pääministeri Peter Caruana antoi tiedon äänestyksen pitämisestä 3. syyskuuta. Britannian Peter Hain oli jo aiemmin samana vuonna todennut, että maa ei tunnustaisi mitään kansanäänestystä, jonka järjestämisessä Britannia ei ollut mukana. Saman toisti Jack Straw.
Järjestelyt

Britannian vastustuksesta huolimatta Gibraltarilla aloitettiin äänestykseen liittyvät järjestelyt 7. lokakuuta, jolloin valmisteltiin muun muassa äänestyksessä esitettävä kysymys ja lista 25:stä ulkomaalaisesta tarkkailijasta äänestystä varten. Kansanäänestykseen valittu kysymys oli yksinkertainen kyllä tai ei -kysymys:
Äänestys

Äänestyspäivänä äänestyspaikkoja oli yhteensä 16, joista neljä oli liikkuvia. Äänestyspaikat aukesivat kello kahdeksan aamulla ja äänestys alkoi vilkkaana. Noin kolmessa tunnissa neljäsosa äänioikeutetuista oli käynyt äänestämässä. Koko äänestyksen aikana heistä äänestämässä kävi 87,9 %. Äänestyksen lopputulos oli lopulta ei-äänien murskavoitto. Kaikista äänistä niitä oli 98,97 % eli noin 17 900 kappaletta. Kyllä-ääniä oli vain 187. Tyhjiä äänestyslippuja palautettiin 72 kappaletta. Äänestyksen tulos julkaistiin puoli kolmelta aamulla.
Reaktiot

Ei-äänien suuri määrä oli voitto asiaa ajaneille gibraltarilaisille poliitikoille. Peter Caruana puhui tulosten julkaisun jälkeen gibraltarilaisten lähettämästä selkeästä viestistä. Britanniassa virallinen kanta oli kuitenkin edelleen se, että äänestyksellä ei ollut sitovaa merkitystä. Espanjassa asenteet olivat samankaltaiset. Ana Palacio kommentoi äänestystä sanomalla, että sillä ei ollut laillista sitovuutta ja että se oli YK:n päätöslauselmien vastainen.
Mielenosoitus Gibraltarilla maaliskuussa 2002.
Ei-ääniä kannustava juliste Gibraltarilla.
Gorgo

Gorgo (m.kreik. Γοργώ, Gorgō) voi viitata seuraaviin:
gorgot, kreikkalaisen mytologian hirviöitä
Gorgo, kreikkalaisessa mytologiassa Megareuksen tytär ja Korinthoksen vaimo
Gorgo (600/500-luku eaa.), lyyrinen runoilija
Gorgo (400-luku eaa.), Spartan kuningatar, Kleomenes I:n tytär ja Leonidas I:n vaimo
681 Gorgo, asteroidi