Josip Broz Tito
Jugoslavian johtajana

Toisen maailmansodan aikana Tito johti kommunistista vastarintaa partisaanijoukkojen avulla akselivaltojen miehitysjoukkoja vastaan. Hän perusti monarkistien kanssa yhteishallituksen taistelussa saksalaisia vastaan vuonna 1942, mutta kommunisti- ja monarkistipartisaanit ajautuivat myöhemmin sisällissotaan.
Tito ja Jugoslavian kuningaskunnan pakolaishallituksen pääministeri Ivan Šubašić solmivat 16. kesäkuuta 1944 Dalmatian rannikon Visin saarella niin sanotun Tito–Šubašić-sopimuksen, jonka pohjalta osapuolet lähtivät muodostamaan sodanjälkeistä kuninkaallisen pakolaishallituksen ja kommunistipartisaanien yhteistä Jugoslavian hallitusta. Liittoutuneet eli Britannia ja Neuvostoliitto toimivat välittäjinä syksyllä 1944. Tässä yhteydessä Šubašić samoin kuin Tito ja Britannian pääministeri Churchill kävivät Moskovassa.
Kommunistipartisaanien ja Neuvostoliiton otettua vallan Jugoslaviassa Tito muodosti 7. maaliskuuta 1945 kokoomushallituksen, jossa Šubašić toimi ulkoministerinä. Hallitus myötäili vahvasti ulkopolitiikassaan Neuvostoliiton politiikkaa ja solmi muun muassa huhtikuussa 1945 Neuvostoliiton kanssa 20-vuotisen ystävyyssopimuksen. Šubašić oli hallituksessa lokakuuhun 1945, jolloin ristiriidat Titon johtamien kommunistien kanssa kävivät hänelle mahdottomiksi ratkaista.
Sodan jälkeen Tito ”puhdisti” maata vastustajistaan, erityisesti sodan aikana yhteistyötä miehittäjien kanssa tehneitä kuten Ustašan jäseniä tapettiin tuhansittain ilman oikeudenkäyntiä, mutta vainojen uhreiksi joutui myös muun muassa kuningasmielisiä četnikkejä ja muita Titon hallintoa vastustaneita ideologiasta tai sodanaikaisesta taustasta riippumatta.
Titon omavaraisuutta korostanut linja suututti entisen suojelijan Stalinin. Neuvostoliitto oli pyrkinyt tekemään Jugoslaviasta itsestään riippuvaisen yksipuolistamalla maan talouden, mutta Tito lakkautti yhteisyritykset Stalinin aikeet ymmärrettyään. Maa erotettiin Kominformista vuonna 1948. Jugoslavian johtajana Tito tyrehdytti aikaisemmin serbijohtoisessa Jugoslaviassa kyteneet kansallisen itsemääräämisoikeuden vaatimukset kaikki slaavilaiset väestöryhmät huomioineella vallanjakopolitiikallaan ja myös pienempien väestöryhmien oman kulttuurin edistämistä tuettiin. Toisaalta Jugoslaviaa vastustavia kansallismielisiä pyrkimyksiä ei kuitenkaan sallittu.
Stalinin kuoltua vuonna 1953 tämän datšalta löytyi kirje, jossa Tito kertoi otattaneensa kiinni viisi Stalinin lähettämää salamurhaajaa. Mikäli Stalin olisi jatkanut salamurhayrityksiä, niin kirjeen mukaan Tito olisi lähettänyt oman salamurhaajansa Moskovaan. KGB-kenraali Anatoli Sudoplatov paljastaa muistelmissaan Titon salamurhayritykset, joista kuitenkin myöhemmin luovuttiin.
1960-luvulla Jugoslaviasta tuli Titon johdolla yksi Sitoutumattomien maiden liikkeen johtajamaista pitäen läheisiä suhteita moniin kolmannen maailman maihin kuten Intiaan, Egyptiin ja muihin Afrikan maihin. Tito kehitti mallin marxilaisesta kommunismista ja itsehallinnosta sekä toteutti liberaaleja talousuudistuksia. Tito arvosteli Neuvostoliiton hyökkäystä Unkariin vuonna 1956, Tšekkoslovakiaan vuonna 1968 ja Afganistaniin vuonna 1979.
Suomessa Tito vieraili kahdesti. Vuoden 1964 vierailu ulottui Rovaniemelle saakka. Toisen kerran Tito kävi Suomessa 1975 osallistuessaan Helsingin ETYK-konferenssiin.
Titon sotilasarvo oli vuodesta 1943 Jugoslavian marsalkka, korkein sotilasarvo, jota ei koskaan myönnetty kenellekään toiselle.