stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pietarinsuomalaiset
Historia > Ensimmäiset pietarinsuomalaiset

Ennen Pietarin perustamista alueella sijaitsi suomalainen Nevanlinnan kauppapaikka, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1642. Nevanlinnassa asui Inkerin alueen suomalaisia eli inkeriläisiä ja ortodoksisia inkerikkoja, jotka ovat puolestaan suomalaisten läheinen sukukansa.
Kun myöhemmin Pietarin kaupunki perustettiin, sen luterilaiset perustivat ruotsalais-suomalais-virolaisen seurakunnan, jossa oli 1730-luvulla 1 500 jäsentä. Amiraliteetin ja Kesäpalatsin välissä sijaitsivat niin sanotut Suomen saaret, josta keisarinna Anna oli lahjoittanut vuonna 1734 laajan tontin tälle luterilaiselle seurakunnalle. Sinne rakennettu kirkko sai hallitsijan mukaan nimen Pyhän Annan kirkko.
Historia > Autonomian ajan suomalaiset

1700-luvulla Pietarin suomalaisväestö muodostui enimmäkseen Venäjän alamaisista, joko inkeriläisistä tai Vanhan Suomen asukkaista, jotka olivat tulleet työn perässä Pietariin. Vuonna 1803 suomalaiset rakensivat vanhan rukoushuoneen tilalle Pyhän Marian kirkon, ja Pyhän Annan kirkko jäi ruotsalaiselle seurakunnalle. Kun koko Suomi liitettiin 1800-luvun alussa Venäjän keisarikuntaan, itäisestä Suomesta muutti paljon väkeä pääkaupunkiin Pietariin. Saimaan kanavan avaaminen vuonna 1856 ja rautatien valmistuminen Helsingistä Viipurin kautta Pietariin vuonna 1870 helpottivat liikkumista ja muuttamista Venäjälle. Radan pääteasemaksi valmistui vuonna 1870 niin sanottu Suomen asema, jonka arkkitehtina toimi P. S. Kupinski. Asema muistuttaa nimensäkin kautta Suomen läheisyydestä.
Vuonna 1897 suomalaisessa seurakunnassa oli 24 000 jäsentä ja ruotsalaisen seurakunnan 6 400 jäsenestä oli suomalaisia huomattava enemmistö. Kaikki suomalaiset eivät liittyneet niiden jäseniksi, vaan pystyivät kotiseurakuntansa yhteydessä Pietarissa asumisesta huolimatta. Seurakuntien vastuulla oli ylläpitää suomenkielisiä kouluja, joita oli toistakymmentä. Uno Cygnaeus oli jonkin aikaa Pietarissa kirkkokoulun johtajana.
Käsityöläiset olivat suomalaismiesten suurin ammattiryhmä, mutta he eivät yleensä jääneet pysyvästi Pietariin. Käsityöläisiä asui esimerkiksi Lesnoissa. Vuonna 1840 Pietarissa oli selvästi enemmän suomalaisia käsityöläisiä kuin koko Suomessa. Teollisuustyöläisten ja rautatieläisten osuus kasvoi 1800-luvun loppupuolella. Koko elämänsä kaupungissa eläneiden suomalaisten joukossa oli nuohoojia, kultaseppiä, taiteilijoita, upseereita, aatelisia ja rautatieläisiä. Naiset päätyivät yleensä palvelijattariksi, keittäjättäriksi, sisäköiksi tai piioiksi. Palvelustytöt ovat ainoa suomalainen ammattiryhmä, joka on professori Max Engmanin mukaan löytänyt tiensä Venäjän klassiseen kaunokirjallisuuteen.
Suomalaisten asutus oli myös keskittynyttä, ja jo 1700-luvulla Pietariin syntyi kaksi niin sanottua suomalaiskaupunginosaa eli kivenhakkaajien Ketunnenä ja rakennustyöläisten Kolomäki. Näistä Kolomäki edelleen on kartoissa ja kielenkäytössä suomenkielisellä nimellään Udelnajan metroaseman lähellä.lähde?
Historia > Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton aika

Lokakuun vallankumouksen jälkeen pääosa Venäjällä olleista suomalaisista lähti maasta. Suomen ja Venäjän välillä vallinneen sotatilan aikana rajan ylittäminen oli vaikeaa. Tarton rauhansopimus takasi periaatteessa kaikille halukkaille mahdollisuuden siirtyä Suomeen, ja vuonna 1921 suomalainen evakuointivaltuuskunta kävi Pietarissa noutamassa lähtijöitä. Venäjältä poistui vuosina 1918–1924 arviolta noin 20 000 Suomen kansalaista; tilalle tuli Suomen sisällissodan jälkeen noin 10 000 punapakolaista, mutta näistäkin yli puolet palasi pian takaisin. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Leningradin kaupungissa eli entisessä Pietarissa asui 3 940 suomalaista ja 2 813 inkeriläistä. Suomen kansalaisia heistä oli kuitenkin vain 1 014, mikä oli enää murto-osa vallankumousta edeltäneestä määrästä.
Pietarinsuomalaisten väkilukukehitys

| 1734 | 1820 | 1840 | 1869 | 1881  | 1900 | 1910  | 1926 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1600 | 5 772 | 11 300 | 17 205 | 24 374 | 21 358 | 17 104 | 6 753 | 7 923 | 3 150 | 4 376 | 5 719 | 5 469 | 4 051 | 2 737 |
Kirjallisuutta

Engman, Max: Pietarinsuomalaiset.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-27902-1
Aiheesta muualla

Suomalaisia Pietarissa, dokumenttielokuva Yle Areenassa
Pietarin suomalaisen seurakunnan Pyhän Marian kirkko.
Macropodiformes

| Macropodiformes |
| --- | --- |
 Punakaulakenguru (Macropus rufogriseus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Osaluokka::  Pussieläimet Marsupialia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes  Ameghino, 1889
Heimot
 †Balbaridae  Kengurut (Macropodidae)  Rottakengurut (Potoroidae)  Hypsiprymnodontidae 
Katso myös
   Macropodiformes Wikispeciesissä   Macropodiformes Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tasmaniankaniinikenguru (Bettongia gaimardi).
Macropodiformes on harvaetuhampaisten alalahko, johon kuuluvat kaikki kengurumaiset pussieläimet: myskikenguru (Hypsiprymnodontidae-heimon ainoa elävä laji), rottakengurut (Protoroidae) ja varsinaiset kengurut (Macropodidae). Myskikenguru luokiteltiin aikaisemmin rottakenguruiden heimoon.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q691795  Wikispecies: Macropodiformes  CoL: 6238Q  EoL: 2844488  ITIS: 709305  MSW: 11000172  Paleobiology Database: 431926
Maatalousministeriön asutusasiainosasto

Maatalousministeriön asutusasiainosasto (lyhenne ASO) oli vuosina 1938–1959 asutustoimintaa Suomessa johtanut virasto. Sen edeltäjänä ja seuraajana oli Asutushallitus. ASO muistetaan erityisesti siitä, että se hoiti maanhankintaa ja rahoitusta talvi-, jatko- ja Lapin sodassa kodittomaksi jääneen väestön asuttamiseen.
Taustaa

Eduskunta hyväksyi vuonna 1918 lain vuokra-alueiden lunastamisesta, jonka perusteella torpparit ja mäkitupalaiset saattoivat lunastaa vuokra-alueensa omikseen. Tämä laki ei kuitenkaan ratkaissut maaseudun runsaslukuisen tilattoman väestön ongelmaa. Varsinainen asutustoiminta alkoi vuonna 1922, jolloin annettiin laki valtion metsämaiden asuttamisesta ja asutuslaki (ns. lex Kallio). Edellinen mahdollisti uudistilojen muodostamisen valtion ja jälkimmäinen yksityisten maista tietyin ehdoin. Maatalousministeriön asutusasiainosasto perustettiin vuonna 1936 hyväksytyn ja vuoden 1938 alussa voimaan tulleen uuden asutuslain nojalla. Kuitenkaan vuoden 1938 asutuslakia ei ehditty soveltaa käytäntöön juuri lainkaan sodan syttymisen vuoksi.
Talvisodan jälkeinen pika-asutustoiminta

Talvisodassa 1939–1940 menetettiin alueluovutusten ja tuhoutumisen kautta noin 100 000 rakennusta. Kodittomaksi jäi 400 000 henkeä. Aluksi Maatalousministeriön asutusasiainosaston tehtävänä oli sijoittaa ja asuttaa menetettyjen alueiden väestö, siirtoväki. Eduskunnan kesäkuussa 1940 hyväksymän pika-asutuslain perusteella osastolla oli valta määrittää yksityisiä maita pakkolunastettavaksi ja jaettavaksi siirtoväelle. Noin puoli miljoonaa henkilöä käsittäneen siirtoväen arvioitiin tarvitsevan noin 330 000 hehtaaria valmista peltoa pääasiassa Etelä-Suomesta. Työ keskeytyi jatkosodan alkaessa kesäkuussa 1941, johon mennessä kyseisestä määrästä oli ehditty jakaa vajaa neljännes.
Jälleenrakentaminen

Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana menetetyt alueet vallattiin takaisin ja noin puolet evakkotaipaleelle lähteneestä väestöstä palasi takaisin kotitiloilleen. Jälleenrakennustoiminta keskitettiin näiden paluumuuttajien asuttamiseen ja muu Suomi julistettiin rakennuskieltoon: rakentaminen oli sallittua ainoastaan poikkeusluvalla.
Vuonna 1944 varatuomari Veikko Vennamo nimitettiin  Ason jälleenrakennustoimiston päälliköksi. Vennamo ei tuolloin enää uskonut sodan voittoon ja valmisteli kaikessa hiljaisuudessa myös suunnitelman uuden siirtoväen asuttamisesta.
Jatkosodan ja myöhemmin Lapin sodan päätyttyä Maatalousministeriön asutusasiainosasto järjesti vuoden 1945 maanhankintalain perusteella kaikkiaan yli 400 000 evakolle, rintamamiehelle ja kaatuneiden omaisille uudet maatilat tai rakennustontit. Osaston johtaja Vennamo näki välttämättömäksi myös pakkolunastaa yksityisiä maita uusille tiloille, mitä MTK ja eduskunnan oikeisto vastustivat.
Siirtoväen ja rintamamiesten asuttamisen lisäksi kyseessä oli suuri maatalouden rakennemuutos: ennen sotia maaseudulla oli ollut noin 200 000–250 000 mäkitupalaista, maatalouden kausityöläistä. Tämä väestönosa sai nyt maata muuttuen pienviljelijöiksi. Samalla tavalla integroitiin sodasta veteraanina tai pakolaisena palaava työväestö muuhun yhteiskuntaan. Käytännössä Aso organisoi maaomistuksen uusjaon, joka oli ja on yhä Suomen historian suurin maareformi.
Aso lakkautettiin vuonna 1959.
Pihatähtimö

| Pihatähtimö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Tribus::  Alsineae
Suku::  Tähtimöt Stellaria
Laji::  media
Kaksiosainen nimi
 Stellaria media  (L.) Vill. 
Katso myös
   Pihatähtimö Wikispeciesissä   Pihatähtimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pihatähtimö eli vesiheinä (Stellaria media) on yksivuotinen, pienikukkainen kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvi. Laji on hyvin laajalle levinnyt maailmanlaajuisesti.
Suomessa yleisellä lajilla on noin 50 kansankielistä nimeä, muun muassa vesiheinä, arho, kanannokkima ja linnunruoho.
Ulkonäkö

Yksivuotinen ja usein myös talvehtiva pihatähtimö kasvaa 10–30 cm korkeaksi muodostaen mattomaisina kasvustoja. Se on rento tai koheneva; varsi on toispuoleisesti karvainen. Vaaleanvihreät lehdet kasvavat pareittain vastakkain. Kaljut lehdet ovat yleensä ruodillisia lukuun ottamatta ylimpiä lehtiä. Lehtilapa on puikea. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Valkoiset, hieman tähtimäiset kukat ovat selväperäisiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Valkoiset terälehdet ovat 2–3 mm pitkiä ja jakautuneet lähes tyveen asti kahdeksi liuskaksi. Terälehdet ovat enintään verholehden pituisia tai saattavat joskus puuttua kokonaan. Emiö on kolmilehtinen, heteitä on tavallisesti 3–7 kappaletta. Pihatähtimön kukinta-aika on pitkä, Suomessa se ulottuu toukokuusta lokakuuhun. Tämän vuoksi laji kukkii samaan aikaan, kun siinä on myös kypsiä siemeniä. Hedelmä on 4–6,4 mm pitkä, munamainen kota, joka aukeaa kuusiliuskaisesti. Itsepölytteisenä lajina pihatähtimö tuottaa runsaasti siemeniä huonoissakin kasvuolosuhteissa.
Pihatähtimö muistuttaa suuresti lehtoarhoa (Moehringia trinervia), jonka erottaa parhaiten pihatähtimöstä kolmisuonisten lehtien perusteella. Laji muistuttaa myös melko paljon kookkaampia lehtotähtimöä (Stellaria nemorum) ja vataa (Myosoton aquaticum).
Levinneisyys

Pihatähtimö on kosmopoliittinen laji, joka on ihmisen mukana levinnyt erittäin laajalle maapallolla. Sitä kasvaa muun muassa koko Euroopassa, Keski-Siperiassa, Keski-, Etelä- ja Itä-Aasiassa ja monin paikoin Oseaniassa. Laji kasvaa myös Pohjois-Afrikassa ja monin paikoin Keski- ja Etelä-Afrikassa. Pihatähtimö on levinnyt suurimpaan osaan Pohjois-Amerikkaa ja moniin paikkoihin Etelä-Amerikassa. Laji karttaa vain kaikkein arktisimpia seutuja sekä kuivimpia alueita. Pihatähtimöä onkin sanottu maailman yleisimmäksi kukkakasviksi, jota tavataan Tulimaasta Grönlantiin sekä Huippuvuorille ja merenpinnan tasosta miltei viiden kilometrin korkeuteen Himalajalla.
Suomessa pihatähtimö on Etelä-Suomen rannikolla ja Pohjois-Lapissa alkuperäislaji, muualla maassa muinaistulokas. Lajia tavataan koko Suomessa, jossa se on paikoin erittäin yleinen Keski-Lappia myöten.
Elinympäristö

Pihatähtimö on tyypillinen ihmisen muokkaaman kulttuuriympäristön laji. Se viihtyy kausikosteilla, avoimilla, mutta varjoisilla kasvupaikoilla. Pihatähtimöä tapaa muun muassa viljely- ja joutomailla, pihoilla, kaduilla, tienvierillä, rehevissä metsissä, rannoilla ja varjokallioilla. Lajia tavataan myös merenrannoilla ja merensaariston lintuluodoilla. Näiden kasvupaikkojen yksilöt kuuluvat usein eri rotuun kuin kulttuuriympäristöissä kasvavat yksilöt.
Käyttö

Pihatähtimöä on käytetty ihmisravinnoksi salaattina ja nautittu pinaatin tapaan. Yleisemmin sitä on kuitenkin hyödynnetty kanojen ja lemmikkilintujen rehuna. Lajia on käytetty myös sikojen ruoaksi.
Toisaalta pihatähtimö on hankala rikkaruoho, koska se tuottaa niin paljon siemeniä. Pihatähtimömassasta ei ole juuri haittaa varsinaisille viljelyskasveille, mutta se haittaa kasvien hoitoa ja sadonkorjuuta.
Pihatähtimö on tunnettu ja paljon hyödynnetty rohdoskasvi. Ulkoisesti käytettynä kasvin puristemehu tai murskattu kasvi on tärkeä rohto haavojen, rohtumien ja ihottumien hoidossa. Sisäisesti sitä on käytetty muun muassa hengitysteiden vaivoihin, virtsatieoireisiin ja peräpukamiin. Sillä on hoidettu myös reuman ja kihdin oireita sekä käytetty suoliston toiminnan edistämiseen. Pihatähtimön pääasiallisina vaikuttavina aineina ovat pii ja kalium. Lisäksi se sisältää flavonolien aineryhmään kuuluvaa rutiinia (C27H30O16).
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Pihatähtimö (Stellaria media) levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Pihatähtimö (Stellaria media)
Luontoportti: Pihatähtimö (Stellaria media)
Pohjolan kasvien pauloissa: Stellaria media - pihatähtimö
Valokki - Nettikasvio: Pihatähtimö (Stellaria media)
Liber Herbarum II: Pihatähtimön (Stellaria media) sisältämiä kemikaaleja (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Stellaria media (englanniksi)
Flora of North America: Stellaria media (englanniksi)
Flora of China: Stellaria media (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Stellaria media:  Wikidata: Q158711  Wikispecies: Stellaria media  AoFP: 22  APA: 1461  APDB: 13198  APNI: 110561  BioLib: 38543  Calflora: 7776  CoL: 4ZRH7  Ecocrop: 10046  eFloraSA: Stellaria_media  EoL: 587772  EPPO: STEME  EUNIS: 166755  FloraBase: 2918  FNA: 200007072  FoAO2: Stellaria media  FoC: 200007072  FoIO: STEMED  GBIF: 5384604  GISD: 1337  GRIN: 310864  iNaturalist: 53298  IPA: 29310  IPNI: 30072255-2  IRMNG: 10203077  ISC: 51635  ITIS: 20169  MichiganFlora: 798  NatureServe: 2.143582  NBN: NHMSYS0000464009  NCBI: 13274  NSWFlora: Stellaria~media  NTFlora: 1082  NZOR: 80030961-0728-403b-af06-1be338e6930d  Observation.org: 7521  Open Tree of Life: 432718  PalDat: Stellaria_media  Panartic Flora: 420101  PfaF: Stellaria media  PFI: 656  Plant List: kew-2481938  PLANTS: STME2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:159330-1  RHS: 119111  SANBI: 3950-1  Tropicos: 6300280  VASCAN: 4440  VicFlora: f8f7625a-0a18-4be2-bcf1-600159e554dc  WiO: chickweed  WisFlora: 5156  WoI: 1150  WFO: wfo-0000436325  WoRMS: 993788  Laji.fi: MX.38048 
Alsine media:  Wikidata: Q21870147  APDB: 47203  APNI: 193079  FNA: 242302462  GBIF: 6363585  GRIN: 310865  iNaturalist: 381127  IPNI: 150631-1  IRMNG: 11430688  ITIS: 508647  NZOR: ca773bf6-e0a6-40e4-91e6-6fc91f2909c1  Tropicos: 6301116 
Pihatähtimön kukkia
Pihatähtimökasvusto
Pihatähtimön hedelmiä ja siemeniä
Madagaskar-suunnitelma

Madagaskarin sijainti kartalla
Madagaskar-suunnitelma oli natsi-Saksassa kehitetty hanke, jonka tarkoituksena oli siirtää Euroopan juutalaisväestö Afrikkaan, Madagaskarin saarelle. Suunnitelman toteuttaminen näytti mahdolliselta Saksan hyökättyä Ranskaan, jonka siirtomaa Madagaskar tuolloin oli. Osa Ranskan siirtomaista siirtyi Saksan vasallivaltiona toimineen Vichyn Ranskan hallintaan.
Tarkoitus oli antaa saarelta Saksan laivaston valitsemat satamat sen käyttöön ja tehdä lopusta juutalaisten reservaatti, jota Heinrich Himmler valvoisi. Vaikka Palestiinaa oli myös ajateltu, Madagaskar koettiin paremmaksi vaihtoehdoksi Palestiinan ollessa jo arabien ja kristittyjen asuttama. Madagaskar-projektin rahoitukseksi kaavailtiin Euroopan juutalaisilta takavarikoidun omaisuuden käyttämistä.
Seuraava suunnitelma, joka tehtiin ”juutalaiskysymyksen” ratkaisemiseksi, oli Wannseen konferenssissa hahmoteltu lopullinen ratkaisu. Vaikka Madagaskar-suunnitelma jäi fantasian asteelle, se sai kuitenkin riittävää näkyvyyttä natsihallinnossa toimiakseen merkittävänä psykologisena askeleena kohti juutalaisten joukkotuhoon tähtääviä päätöksiä.
Aiheesta muualla

About.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Jewish Virtual Library
| n k Holokausti |
| --- | --- |
Taustoja:  antijudaismi  antisemitismi  eugeniikka  juutalaiset  kansallissosialismi  keskitysleiri  propaganda  rasismi  selkäänpuukotusteoria  Siionin viisaiden pöytäkirjat 
Natsien juutalaisvainot:  ali-ihminen  der ewige Jude  Einsatzgruppen  ghetot: Krakova, Łódź, Varsova  joukkomurhat: Babyn Jar, Biķernieki, Jedwabne, Liepāja, Paneriai, Rumbula, Odessa  keltainen daavidintähti  Kristalliyö  Madagaskar-suunnitelma  Nürnbergin lait 
Keskitysleirit:  Auschwitz  Bergen-Belsen  Buchenwald  Kaiserwald  Majdanek  Mauthausen  Muselmann  Ravensbrück  Sachsenhausen  Stutthof  Theresienstadt  Luettelo natsien keskitysleireistä  Kapo  leirien naisvartijat  vankitunnukset 
Holokausti:  Wannseen konferenssi  Lopullinen ratkaisu  Operaatio Reinhard  Aktion T4  Arbeit macht frei  tuhoamisleiri  kaasukammio  Zyklon B  Sonderkommando  Birkenau  Bełżec  Chełmno  Sobibór  Treblinka  kuolemanmarssit  Suomen juutalaisluovutukset 
Muut uhrit:  homoseksuaalit  Jehovan todistajat  kommunistit  romanit  slaavit  toisinajattelijat 
Vastarinta:  gheton kansannousu  Varsovan geton kansannousu  ŻOB  ŻZW  heinäkuun 20. päivän salaliitto 
Uhreja ja auttajia:  Corrie ten Boom  Adam Czerniaków  Anne Frank  Miep Gies  Petr Ginz  Albert Göring  Janusz Korczak  Giorgio Perlasca  David Rapoport  Oskar Schindler  Edith Stein 
Vastuulliset:  Viktors Arājs  Karl Brandt  Adolf Eichmann  Odilo Globocnik  Reinhard Heydrich  Heinrich Himmler  Adolf Hitler  Rudolf Höss  Friedrich Jeckeln  Josef Mengele  Julius Streicher  Gestapo  Natsi-Saksa  SS 
Holokaustin jälkeen:  Beriha  Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit  holokaustin kiistäminen  holokaustin muistaminen  Nürnbergin oikeudenkäynnit  Nürnbergin säännöstö  Simon Wiesenthal -keskus  Vanhurskaat kansakuntien joukossa 
Muistomerkkejä:  Yad Vashem  Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki  Mémorial des Martyrs de la Déportation  Apua anovat kädet
HMAS Macquarie

| HMAS Macquarie |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Morts Dock and Engineering Company, Sydney
Kölinlasku:  3. joulukuuta 1943
Laskettu vesille:  3. maaliskuuta 1945
Palveluskäyttöön:  7. joulukuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  17. maaliskuuta 1954
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 340 t (standardi) 1 923 t (kuormattu)
Pituus:  91,85 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,18 m
Syväys:  3,66 m
Koneteho:  5 500 ihp (4,1 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  140
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 4"/L40 Mk XIX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXIII -asennuksina 3 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykki 7 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMS Macquarie (viirinumero K532) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 palvelukseenotettu River-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1942 Morts Dock and Engineering Companyltä Sydneystä ja sen köli laskettiin 3. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1945 kumminaan Länsi-Australian senaattorin Fraserin puoliso ja se otettiin palvelukseen saman vuoden lopulla 7. joulukuuta Sydneyssä ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Leslie M. Hinchliffe.
Palvelus

Miehistön koulutuksen päätyttyä alus lähti 31. tammikuuta 1946 Sydneystä kolmeksi kuukaudeksi Uuden-Guinean vesille. Alus osallistui muun muassa uponneen japanilaisen tankkerin Naruton nostoon Karavianlahdella. Palattuaan Sydneyyn 29. huhtikuuta alus vietti seitsemän viikkoa laiturissa, kunnes se lähti 15. kesäkuuta Indonesiaan. Alus vieraili Bataviassa ja Padangissa. Indonesiassa alus avusti sotarikostuomioistuimen tutkijoita ja hautojen merkitsijöitä.
Alus palasi 22. lokakuuta Sydneyyn Darwinin ja Townsvillen kautta. Alus saapui 27. lokakuuta Melbourneen, missä se poistettiin 19. joulukuuta palveluksesta ja sijoitettiin E-luokan reserviin. Alus oli vuoden palveluksensa aikana matkannut 20 074 merimailia.
Oltuaan lähes kuusi vuotta reservissä alus palautettiin 15. elokuuta 1952 palvelukseen Melbournessa päällikkönään komentajakapteeni Arthur I. Chapman. Koulutuksen jälkeen alus vieraili Port Moresbyssä matkallaan Darwiniin ja edelleen Monte Bellolle, missä se oli valvontatehtävissä ja sääaluksena Britannian ensimmäisten ydinkokeiden aikana 3. lokakuuta.
Alus palasi lokakuun lopulla Australian itärannikolle, missä se oli huhtikuuhun 1953 asti. Alus siirtyi huhtikuussa Darwiniin, missä se oli 24. huhtikuuta - 8. syyskuuta. Alus palasi 19. syyskuuta Sydneyyn, missä se siirrettiin reserviin 17. maaliskuuta 1954. Toisen palvelusrupeaman aikana alus matkasi 31 146 merimailia. Alus myytiin romutettavaksi 5. heinäkuuta 1962 H. C. Sleigh and Companylle, joka toimi Mitsubishin edustajana Australiassa.
MAC-osoite

MAC-osoite (Media Access Control) on verkkosovittimen ethernet-verkossa yksilöivä osoite. Se on useimmiten fyysisesti kirjoitettu jo tehtaalla kortille, mutta sitä voi myös vaihtaa ohjelmallisesti jälkikäteen. Jotkut toteutukset arpovat sen, kun ajuri käynnistyy. Osoite koostuu kuudesta kaksinumeroisesta heksadesimaalisesta luvusta, joista kolme ensimmäistä on valmistajan itselleen IEEE:ltä hankkima etuliite ja kolme jälkimmäistä on juokseva sarjanumero.
Erityisiä MAC-osoitteita käytetään multicast-lähetysten välittämiseen. Niitä kutsutaan multicast-ryhmiksi.
RARP muuntaa MAC-osoitteet IP-osoitteiksi ja ARP päinvastoin.
MAC-osoitteen selvittäminen > Paikallinen kone

Windowsissa:
Käynnistä > suorita > cmd
ipconfig /all
Tulosteesta katso kohta "Fyysinen osoite"
Linuxissa:
ifconfig -a
Tulosteesta katso kohta "HWaddr"
MAC-osoitteen selvittäminen > Muu lähiverkon kone

(Windowsissa ja Linuxissa samat komennot)
Käynnistä > suorita > cmd
ping <haluamasi koneen ip>
arp -a
Etsi saamastasi listasta kyseinen IP-osoite ja vastaava MAC-osoite.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta MAC-osoite Wikimedia Commonsissa
Maaloula

| Maaloula |
| --- | --- |
 Näkymä Maaloulaan.
 Maaloula
 Koordinaatit: 33°50′39″N, 36°32′48″E 
Valtio:  Syyria
Maakunta:  Rif Dimašq
Piirikunta:  Al-Qutayfah
Väkiluku (2004):  2 762
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maaloula on kaupunki Syyrian Rif Dimašqin maakunnassa al-Qutayfahin piirikunnassa maan pääkaupunki Damaskoksen koillispuolella. Kaupunki on yksi niistä harvoista paikoista, joissa puhutaan edelleen läntistä nykyarameaa. Vuonna 2004 Maaloulassa oli 2 762 asukasta ja sen väestö koostuu pääasiassa kristityistä.
Maantiede

Maaloula sijaitsee noin 60 kilometriä Damaskoksesta koilliseen ja 10 kilometriä Damskoksen ja Homsin väliseltä maatieltä länteen. Kaupunki on rakennettu hieman amfiteatterin tapaisesti aukkoon Qalamunvuorissa, jotka muodostavat Anti-Libanonvuorten viimeisen vuorijonon. Aukon toisella puolella on ylätasanko, josta johtaa kaksi solaa itse kaupunkiin.