stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Polyetyleenitereftalaatti
Ominaisuudet

PET:iä on olemassa moninaisina modifikaatioina. Esimerkiksi käytöstä poistunut tekninen PETP, on osakiteinen materiaali, mikä tarjoaa vahvuutta, jäykkyyttä, lämpömuovattavuutta, mittatarkkuutta ja kestävyyttä kulutusta vastaan. Materiaalista on myös helppo valmistaa esimerkiksi tarkkojen mittojen mukaan koneen osia esim. venttiilirunkoja ja mäntiä.
Kirkas ja helposti muovattava PET on suosittu materiaali mainosteollisuudessa. Laatuvaihtoehtoja tähän tarkoitukseen ovat APET sekä PETG. Amorfinen polyetyleenitereftalaatti on termoplastinen muovi, jota käytetään monenlaisissa sovelluksissa, kuten elintarvikepakkauksissa. Polyetyylitereftalaattiglykoli puolestaan on monikäyttöinen ja kestävä muovimateriaali. Sitä käytetään laajalti erilaisissa sovelluksissa, kuten elintarvikepakkauksissa, lääkepakkauksissa, kosmetiikkapakkauksissa ja 3D-tulostuksessa. Molempia APET ja PETG on saatavana läpinäkyvänä, mattapintaisena ja UV-suojattuna.
Käyttö

Polyeteenitereftalaatti on sopiva materiaali osiin, jotka ovat alttiina suurelle kuormitukselle ja kulumiselle. Sen erinomaisten mekaanisten, lämpö- ja sähköisten ominaisuuksien ansiosta PET-materiaalia käytetään laajalti erilaisissa sovelluksissa, joissa tarvitaan tarkkuutta, vähäistä kitkaa sekä kestävyyttä kulutusta ja kuormitusta vastaan.
Materiaalia käytetään laajalti myös tekstiiliteollisuudessa. Esimerkiksi muotivaatteissa sekoitettuna puuvillan kanssa, lämmöneristyskerroksina lämpövaatteissa, urheilu- ja työvaatteissa sekä autojen verhoilussa.
Suuntaamattomia PET-levyjä voidaan lämpömuovata erilaisiksi pakkauksiksi, kuten tarjottimiksi ja lääkeliuskoiksi (blisterpakkaus). PET siis esiintyy kahdessa erilaisessa muodossa: amorfinen PET, jota voidaan muokata lämmön avulla, ja kiteytynyt PET, joka kestää sekä pakastus- (n. -18) ,että uunilämpötiloja (n. 250–300).
PET:iä voidaan yhdistää esimerkiksi lasikuitujen kanssa termoplastisten hartsien valmistamiseksi. Näitä voidaan ruiskuvalaa osiin, kuten koteloihin, kansiin ja sähkölaitteiden komponentteihin ja sytytysjärjestelmän elementteihin.
Muita käyttökohteita:
Vedeneristysmateriaali merenalaisissa kaapeleissa
Kuituna, jaettu kelloköyden yläosaan estämään köysien kulumista niiden kulkiessa katon läpi
3D-tulostusmuovi PETG
Yhtenä kolmesta kerroksesta glitterin valmistuksessa; toimii muoviytimenä, joka on päällystetty alumiinilla ja pinnoitettu muovilla valoa heijastavan pinnan luomiseksi
Kalvo teippisovelluksiin kuten magneettinauhan pidikkeeksi tai paineherkkien teippien taustaksi
Vedenkestävä paperi
Valmistus

Polyetyleenitereftalaatti syntyy polykondensaatioreaktion kautta, kun etyleeniglykoli  {\ce {C_2H_6O_2}} ja tereftaalihappo  {\ce {C_8H_6O_4}} tai sen kemiallinen muunnelma dimetyylitereftalaatti  {\ce {C_10H_10O_4}}, reagoivat keskenään muodostaen pitkäketjuista polymeeriä. Polykondensaatio on kemiallinen reaktio, jossa monomeerit yhdistyvät toisiinsa askel askeleelta. Kunkin askeleen aikana muodostuu kovalenttinen sidos monomeerien välille, ja samalla prosessissa irtoaa sivutuotteena pienimolekyylinen yhdiste, usein vesi  {\ce {(H_2O)}}. 
Polyeteenitereftalaatti valmistetaan kahdessa vaiheessa, joissa dimetyylitereftalaatti (DMT) ja monoetyleeniglykoli (MEG) reagoivat keskenään.
PET:in valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa DMT ja MEG transesterifioituvat tuottaen  bis(2-hydroksietyyli)tereftalaattia.
Tämä reaktio voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä:
{\ce {C_6H_4(CO_2CH_3)_2 + 2HOCH_2CH_2OH->C_6H_4(CO_2CH_2OH)_2 + 2CH_3OH}}
Toisessa vaiheessa syntyy PET-polymeeri ja vapautuu etyleeniglykolia. Tämä tapahtuu, kun bis(2-hydroksietoksi) tereftalaatti polymeroituu muodostaen polyeteenitereftalaattia:
{\ce {nC_6H_4(CO_2CH_2CH_2OH)_2-> [(CO)C_6H_4(CO_2CH_2CH_2O)]_n + nHOCH_2CH_2OH}}
Tässä vaiheessa reaktiossa syntynyt vesi tislataan pois tehden reaktiosta tehokkaamman.
Kokonaisreaktioyhtälö polymeroinnille on:
{\ce {nC_6H_4(CO_2H)_2 + nHOCH_2CH_2OH -> [(CO)C_6H_4(CO_2CH_2CH_2O)]_n + (2n-1)H_2O}}
Kierrätys

Polyeteenitereftalaattia tai PET:tä voidaan yleisesti kierrättää useilla eri tavoilla:
1. Mekaaninen PET-kierrätys: Vaiheittainen prosessi raaka-aineeksi
PET voidaan kierrättää kierrätyslaitoksissa, joissa PET-materiaalit erotellaan muunlaisesta jätteestä ja epäpuhtauksista. Kierrätyksessä on neljä vaihetta:
Ensin PET-tuotteet hienonnetaan.
Hienonnettu materiaali pestään epäpuhtauksien poistamiseksi.
Pesun jälkeen hienonnettu materiaali kuivataan.
Kuivauksen jälkeen PET-materiaalin riippuen kuumennetaan 300 celsiusasteeseen. Pyritään saavuttamaan PET-muovin sulamispiste, jotta se voidaan käyttää uudelleen valmistuksessa.
2. Kemiallinen PET-kierrätys: Hajoamisesta uudelleensynteesiin
Kemiallisessa kierrätyksessä PET hajotetaan sen monomeereiksi tai muiksi käyttökelpoisiksi kemikaaleiksi, jotka voidaan uudelleen polymeroida uudeksi PET:ksi. Suurin osa kierrätetystä PET-muovista hyödynnetään uusissa pulloissa, kun taas loput käytetään kuituina, kalvoina ja lämpömuovattuina pakkauksina. PET-muovi on haluttua polttomateriaalia lämpölaitoksissa, koska se koostuu hiilestä, vedystä ja hapesta. PET:n polttamisen etuna on, että siinä käytetään vain pieniä määriä katalyytteja, eikä palamisessa synny rikkiyhdisteitä. Rikin puuttuminen tekee PET-muovin polttamisesta ympäristöystävällisempää, koska se vähentää rikkipäästöjen syntymistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valuatlas: Termoplastiset polyesterit: Polyeteenitereftelaatti (PET) ja polybuteenitereftelaatti (PBT), Sanna Nykänen, Tampereen teknillinen yliopisto (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Polyethylene terephthalate (englanniksi)
KenPlas.com: What is PET (PolyEthylene Terephthalate) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lääke-blisterpakkaus
PET pullo
PET:n polykondensaatioreaktio
PET muovin kierrätysmerkki
Metyylinitriitti

| Metyylinitriitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  624-91-9
PubChem CID:  12231
SMILES:  CON=O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3NO2
Sulamispiste:  –1,6 °C 
Kiehumispiste:  –1,2 °C 
Liukoisuus veteen:  2,42 mg/l 
Metyylinitriitti (CH3NO2) alkyylinitriitteihin kuuluva myrkyllinen orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään muun muassa rakettien polttoaineena.
Muodostuminen

Metyylinitriittia voidaan valmistaa typpioksidin, metanolin ja hapen reaktiolla. Metyylinitriittia syntyy myös, kun metanolin ja natriumnitriitin seokseen lisätään rikkihappoa. Ainetta voi syntyä myös maaperässä nitriittien hajoamistuotteina sekä mahdollisesti moottoreissa bensiinin lisäaineena käytetyn metyylitertiääributyylieetterin hapettumistuotteena.
Turvallisuus

Metyylinitriitti on erittäin myrkyllistä. Rotille tappava annos ilmassa on 170 ppm. Aineen on todettu myös aiheuttavan methemoglobiinin määrän kasvua veressä. Maetyylinitriitin on myös todettu olevan syöpää aiheuttava ja mutageeninen. Metyylinitriitti hajoaa hyvin herkästi auringonvalossa. Aine on myös hyvin helposti syttyvää.
Limoneeni

| Limoneeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-metyyli-4-prop-1-en-2-yylisyklohekseeni
CAS-numero:  5989-27-5
PubChem CID:  22311
SMILES:  CC1=CCC(CC1)C(=C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H16
Moolimassa:  136,228 g/mol
Sulamispiste:  -74,4 °C
Kiehumispiste:  178 °C
Tiheys:  0,841 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 13,8 mg/l (25 °C)
Limoneeni (C10H16) on monosyklinen terpeeni, jota on useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Sitä esiintyy kahtena enantiomeerina ja raseemisena seoksena. Kumpaakin enantiomeerimuotoa tuottaa kasveissa eri synteesi. Limoneenia käytetään hajusteissa sekä muiden yhdisteiden synteesissä.
Esiintyminen kasveissa ja biosynteesi

Limoneeni on optisesti aktiivinen yhdiste, jota esiintyy kahtena enantiomeerina, R-(+)-limoneenina eli d-limoneenina ja S-(-)-limoneenina eli l-limoneenina sekä raseemisena seoksena, jota kutsutaan dipenteeniksi. R-limoneeni on sitruunantuoksuinen yhdiste, jota on sitrus­hedelmien ja erityisesti sitruunan kuoressa. Limoneenin osuus kuoren eteerisistä öljyistä on jopa 90 %. S-limoneeni on harvinaisempi, ja sitä sisältävät muun muassa minttu, tilli, kumina ja tähtianis. S-limoneenin tuoksu muistuttaa appelsiinia. Raseemisena seoksena limoneenia on havu­puiden, erityisesti mäntyjen neulasissa.
Kasveissa limoneenia muodostaa limoneenisyntaasientsyymi geranyylipyrofosfaatista. Eri enantiomeereja tuottavat eri syntaasit: R-limoneenin muodostumista katalysoi (4R)-(+)-limoneenisyntaasi ja S-limoneenin muodostumista (4S)-(-)-limoneenisyntaasi. Kummankin entsyymin katalysoimassa reaktiossa välivaiheena on neryylikationin muodostuminen ja sen syklisoituminen.
Teollinen tuotanto ja käyttö

R-limoneenia eristetään sitrushedelmien kuorista, jotka ovat mehuntuotannon jätevirta. S-limoneenia tuotetaan eristämällä tietyistä eteerisistä öljyistä, mutta sen pitoisuus öljyissä on usein melko pieni ja tuotteen hinta korkea. Limoneenia voidaan myös valmistaa mäntytärpätistä happojen avulla, jolloin tärpätin sisältämät α- ja β-pineenit isomeroituvat limoneeniksi. Näin tuotetaan raseemisia seoksia, joiden puhtaus vaihtelee.
Limoneenia käytetään hajusteena muun muassa pesuaineissa. Erityisesti limoneenin R-enantiomeeri on tärkeä muiden yhdisteiden lähtöaine. Siitä voidaan valmistaa muun muassa R-(-)karvonia nitrosyylikloridilla käsittelemällä ja symeeniä dehydraamalla. Limoneenia voidaan käyttää myös liuottimena korvaamaan haitallisia halogenoituja hiilivetyjä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Limoneenin kansainvälinen kemikaalikortti
Human Metabolome Database (HMDB): (+)-Limonene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Limonene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): (R)-Limonene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): (S)-Limonene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): (±)-Limonene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): d-Limonene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (-)-Limonene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): dl-Limonene (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - limonene (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - R-limonene (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Limonene (englanniksi)
Kapsaisiini

| Kapsaisiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (E)-8-metyyli-N-vanillyyli-6-noneeniamidi
CAS-numero:  404-86-4
PubChem CID:  1548943
SMILES:  CC(C)/C=C/CCCCC(NCC1=CC(OC)=C(O)C=C1)=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H27NO3
Moolimassa:  305,41 g/mol
Sulamispiste:  62–65 °C (335–338 K)
Kiehumispiste:  210–220 °C (483–493 K)
Kapsaisiini (8-metyyli-N-vanillyyli-6-noneeniamidi) on paprikoiden sukuun (Capsicum) kuuluvien chilipaprikoiden sisältämä aktiivinen kemiallinen yhdiste, joka aiheuttaa polttavan tunteen nisäkkäiden kudoksissa. Yhdisteen nimestä käytetään joissakin lähteissä (esimerkiksi Biologian sanakirja) muotoa ”kapsaikiini”. Puhdas kapsaisiini on rasvaliukoinen, väritön ja hajuton kiteinen tai vahamainen yhdiste. Luonnossa kasvavissa chileissä kapsaisiini esiintyy E-muodossa. Kapsaisiinin Z-isomeeria eli tsukapsaisiinia (CAS 25775-90-0) valmistetaan synteettisesti ja sitä käytetään lääkkeiden valmistuksessa.
Luonnollinen tehtävä

Chilipaprikat tuottavat kapsaisiinia ja muita sen kaltaisia kapsaisinoideja sekundaarimetaboliitteinaan luultavasti karkottamaan kasvinsyöjiä. Sen sijaan chilipaprikoiden siemeniä levittävät linnut eivät yleensä ole herkkiä kapsaisinoideille.
Kapsaisiineillä saattaa olla sienten kasvua torjuvia ominaisuuksia. Boliviassa tehdyt kenttähavainnot Capsicum chacoënse -lajilla, jonka kasviyksilöiden tuottamien marjojen kapsaisiinipitoisuus vaihtelee yksilöittäin olemattomasta tuntuvaan, osoittivat että 45 vuorokauden aikana yksikään kapsaisiinia tuottavan pensaan marja ei saanut sienitautia, kun 12 % kapsaisiinittomista marjoista sairastui. Kapsaisiini torjuu myös pikkujyrsijöiden yritykset päästä käsiksi kasvin siemeniin. Se ei kuitenkaan näytä haittaavan lehtiä ja versoja syöviä suuria kasvinsyöjiä.
Paprikoiden vihreissä osissa esiintyy myös emodiiniä, jota esiintyy kasveissa kasvinsyöjiä torjuvana aineena yleisemminkin. Sitä kuitenkin esiintyy paprikoilla samoina määrinä lajista riippumatta, kun taas kapsaisiini keskittyy vain tiettyjen lajien marjoihin. Tämä viittaa kapsaisiinin kehittyneen juuri marjojen ja siementen suojaksi.
Käyttö mausteena ja torjuntakeinona

Chilimausteiden aiheuttama polttava tunne suussa aiheutuu kapsaisiinista. Chilillä maustettuja ruokia syödään erityisen yleisesti esimerkiksi Meksikossa, Intiassa ja Thaimaassa. Kirpeän ja tulisen maun antamisen lisäksi chilimausteet voivat parantaa ruoansulatusta, tuhota loisia ruoansulatuskanavassa ja suojata mahahaavalta sopivina annoksina. Mahahaavalta suojaava vaikutus on havaittu rottakokeissa. Lisäksi kapsaisiini lisää kehoa viilentävää hikoilua, mistä on hyötyä etenkin lämpimissä trooppisissa maissa. Toinen hyvin tunnettu kapsaisiinin käyttöalue on käyttö nk. paprikasumuttimissa eli virallisesti OC-sumuttimissa vaikuttavana aineena kohdehenkilön vastarinnan murtamiseksi.
Vaikutusmekanismi

Kapsaisiiniin liittyvät polttavat ja jopa kivuliaat tuntemukset johtuvat sen kemiallisesta interaktiosta aistihermosolujen kanssa. Vanilloideihin kuuluvana aineena kapsaisiini sitoutuu reseptoriin, jota kutsutaan vanilloidireseptorin alatyyppi 1:ksi (VR1). Ionikanavareseptori VR1 kloonattiin ensimmäisen kerran v. 1997. VR1, joka stimuloituu myös lämmöstä ja fysikaalisesta hankauksesta, aiheuttaa aktivoituessaan kationeiden eli positiivisesti varautuneiden ionien (esimerkiksi kalsium- ja natriumionien) solukalvon läpäisyn lisääntymisen. Aktivoitumisen aiheuttama hermosolun depolarisaatio aiheuttaa hermoimpulssin välittymisen keskushermostoon. VR1-reseptoriin sitoutumalla kapsaisiini saa aikaan saman vaikutuksen kuin tulikuuma lämpö tai hankausvamma, mikä selittää kapsaisiinin aiheuttaman polttavan tunteen.
VR1-ionikanavareseptori kuuluu TRP (Transient Receptor Potential) -ionikanavareseptorien superperheeseen, joten sen pidempi merkintä on TRPV1. Monien TRP-ionikanavien on osoitettu olevan herkkiä eri lämpötila-alueille ja luultavasti niiden avulla lämpöaistimukset kyetään kokemaan. Kapsaisiinin ohella tunnetaan muitakin TRP-reseptorien kautta lämpöaistimuksen aiheuttavia aineita. Esimerkiksi kamferin aiheuttama lämpö- ja mentholin aiheuttama viileätuntemus tulevat saman reseptorisuperperheen kautta kuin kapsaisiinin, mutta reseptorialatyypit ovat erilaiset. Kamferi vaikuttaa pääasiassa TRPV3:een ja mentholi TRPM8:aan. Kamferin on osoitettu vaikuttavan myös TRPV1:een.
Lääkekäyttö

Mausteena ja torjuntakeinona käytön lisäksi kapsaisiinia käytetään muun muassa ulkoisesti neuropaattisen kivun lievitykseen. Lääketieteellistä näyttöä kipua lievittävästä tehosta on muun muassa diabetekseen liittyvän hermoston sairauden eli diabeettisen neuropatian kipujen lievityksessä, ääreishermovamman jälkeisissä kivuissa ja vyöruusun jälkeisen hermokivun eli postherpeettisen neuralgian lievityksessä. Kapsaisiinia on kokeiltu myös muun muassa psoriasiksen, kutinan ja pehmytosareuman eli fibromyalgian hoidossa. Voimakas puhdasta kapsaisiinia sisältä paikallisesti käytettävä voide Zostrix on Suomessa erityisluvallinen lääke.
Kapsaisiinia sisältäviä ulkoisesti käytettäviä lämmittäviä voiteita, geelejä ja linimenttejä käytetään myös erilaisten pienten kipujen tilapäiseen hoitoon, kuten lihas- ja nivelkipujen lievitykseen, nivelrikkoon liittyvien kipujen lievitykseen, selkäsärkyyn, venähdyksiin ja nyrjähdyksiin. Lisäksi lämmittävän vaikutuksen omaavia kapsaisiinilinimenttejä, -geelejä ja -voiteita käytetään lihaksien hoitoon, lämmitykseen ja rentoutukseen, lihasvenähdysten ehkäisyyn urheilusuorituksissa ja vilkastuttamaan ääreisverenkiertoa. Vapaasti saatavissa paikallisesti käytettävissä kapsaisiinivalmisteissa käytetään vaikuttavana aineena usein Capsicum oleoresiiniä eli chilipaprikoiden kuivattujen kypsien hedelmien alkoholiuutteita, jotka sisältävät kapsaisiinin lisäksi kemikaaleja, jotka heikentävät puhtaan kapsaisiinin vaikutuksia.
Lääkekäyttö > Antioksidanttinen ja antimikrobinen vaikutus

Kapsaisiinissa on todettu kiistatta useiden tutkimusten avulla olevan antimikrobisia ja antioksidanttisia vaikutuksia. lähde? Kapsaisiini olisi siis hyvä säilöntäaine ruoassa, koska se estää bakteerien kasvua. Käyttöä kuitenkin rajoittaa tulisuus, jonka monet kokevat epämiellyttäväksi. Myös tulehdusta hillitsevä vaikutus on havaittu. lähde?
Lääkekäyttö > Kapsaisiinin energiankulutusta lisäävä vaikutus

Chilipaprikoiden syömisen on todettu lisäävän rasvojen hapettumista ja ruokailun jälkeistä energiankulutusta. Myös ruokahalu vähenee chilin syömisen seurauksena. Beeta-adrenoreseptorien stimulaation on arveltu välittävän syömisen jälkeisen energiankulutuksen kasvun.
Lääkekäyttö > Kipuja poistava vaikutus

Iholle levitetty kapsaisiini aiheuttaa hetkellisen kipuhermojen herkistymisen, mitä seuraa kalsiumin liikkeitä säätelevien kipuhermopäätteiden vetäytyminen alueelta. Kipuhermopäätteet kasvavat kuitenkin takaisin viikkojen tai kuukausien sisällä.
Kapsaisiinin neurogeenista kipua poistava vaikutus perustuu erään yhdeksänkymmenluvulla julkaistun tutkimuksen mukaan aistihermopäätteen reseptorien stimuloitumisesta johtuvaan hermoston välittäjäaineiden ja etenkin kivunvälittäjäaine neuropeptidi substanssi P:n vapautumiseen ja niiden loppuun kulumiseen, kun hermopäätteitä altistetaan kapsaisiinille usein ja tarpeeksi pitkään. Substanssi P aiheuttaa kipusignaalin kulkeutumisen keskushermostoon ja vapauttaa tulehdusta tuottavia entsyymeitä. Kun substanssi P:tä on kipualueella vähemmän, neurogeeninen tulehdus lievittyy ja kipusignaalit aivoihin vähentyvät. Hermosolujen toiminta palautuu kuitenkin ennalleen, jos kapsaisiinin käyttö lopetetaan. Vaikka kapsaisiini onkin sopivalla pitoisuudella ja annostuksella kipusignaaleja estävä aine, suurilla annoksilla se vaikuttaa neurotoksisesti eli hermosoluja vaurioittavasti. Solutuhon mekanismeina ovat osmoottinen tuho ja soluun virtaavan kalsiumin aiheuttama proteaasientsyymien aktivoituminen.
Vuonna 2019 julkaistun kaksoissokkokokeen tuloksena oli, että kapsaisiinihoidon teho polven  kävellessä ilmaantuvaan nivelrikkokipuun lisääntyi voimakkaasti ensimmäisen neljän käyttöviikon aikana, mutta alkoi heiketä 17 käyttöviikon jälkeen. Yksiprosenttinen voide tuotti parhaan tehon viikkojen aikana keskimäärin noin 4,3 pykälän kivunlievityksen 10-pykäläisellä kipuasteikolla arvioituna. Osa hoitovaikutuksesta perustui kuitenkin itse voitelutapahtumaan, koska plasebovoidekin tuotti noin 3 pykälän kivunlievityksen. Pykälävähenemän aikaansaamaa kokonaistehoa on vaikea arvioida, koska tutkimusraportissa ei ilmoitettu, mikä oli kivun keskitaso ennen hoidon alkua.
Aiheesta muualla

Toni Rantaniitty, Chilin kemiaa: Kapsaisiini ja sen johdokset, Kandidaatintutkielma, Helsingin yliopisto, Kemian laitos, 3.1.2013 (pdf)
Terveysportti, metatesaurus: Kapsaisiini
PubChem: Capsaicin (englanniksi)
Human Metabolome Database: Capsaicin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Capsaicin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Capsaicin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Zucapsaicin (englanniksi)
ChemBlink: Capsaicin (englanniksi)
ChemBlink: (Z)-Capsaicin (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo kapsaisiinia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Capsaicin (englanniksi)
Thai-chilejä
Vahdat

| Vahdat Ваҳдат |
| --- | --- |

 Vahdat
 Koordinaatit: 38°33′37″N, 69°1′4″E 
Valtio:  Tadžikistan
Kaupungiksi:  1965
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  keskushallinnon alainen kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3 700 km²
Väkiluku (2020):  351 841 (kaupunkialue) 51 387 (kaupunki)
 
 Kaupungin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vahdat (tadžikiksi Ваҳдат) on keskushallinnon alainen kaupunki Tadžikistanissa. Se sijaitsee Kofarnihonjoen vasemmalla rannalla noin 20 kilometriä Dušanbesta itään. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan kaupunkialueella oli 351 841 ja varsinaisessa kaupungissa 51 387 asukasta.
Vahdatin kaupunkialueen pinta-ala on 3 700 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ainīn, koillisessa Raštin, kaakossa Nurobodin, Roğunin ja Faizobodin, etelässä Norakin ja Jovonin sekä lännessä Rūdakīn ja Varzobin piireihin ja kaupunkeihin. Vuoristoinen alue käsittää Kofarnihonin yläjuoksun, Hisorvuorten etelärinteet ja Qarotegin pohjoisrinteet. Etelässä se ulottuu Rangon- ja Qaratoğvuorille sekä Norakin tekojärvelle ja lännessä Hisorinlaakson itäreunalle.
Vuonna 1927 perustetun piirin keskus oli vuoteen 1936 saakka nimeltään Jangibozor, vuoteen 1991 Ordžonikidzeobod ja vuoteen 2003 Kofarnihon. Siitä tuli kaupunki vuonna 1965. Kaupunki ja piiri yhdistettiin vuonna 1991.
Kaupunkialueeseen kuuluu Vahdatin kaupunki, Numon Rozikin taajama ja kymmenen kyläyhteisöä. Kaupungissa oli 45 731 asukasta vuonna 1989, 44 000 vuonna 2000 ja 49 100 vuonna 2010. Asukkaat ovat etupäässä tadžikkeja. Lisäksi on uzbekkeja ja venäläisiä.
Vahdatista on maantie- ja rautatieyhteys Dušanbeen. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut puuvillan, viljan, vihannesten ja hedelmien viljelyn sekä karjanhoitoon ja mehiläistenhoitoon. Lisäksi on Saijodin hiilikaivos, puuvillankäsittelylaitos sekä elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Sorbo- ja Sardai Mijona -jokien laaksoissa sijaitsee Romitin luonnonpuisto.
Aiheesta muualla

Kaupungin sivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vahdat Wikimedia Commonsissa
Richard R. Ernst

| Richard R>  Ernst |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1933 Winterthur, St. Gallenin kantoni, Sveitsi
Kuollut: 4. kesäkuuta 2021 (87 vuotta)
Koulutus ja ura
Instituutti:  ETH Zürich
Tutkimusalue:  Kemia ja fysikaalinen kemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1991) Louisa Gross Horwitz -palkinto Wolfin palkinto
Richard Robert Ernst (14. elokuuta 1933 Winterthur – 4. kesäkuuta 2021) oli sveitsiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1991 Fourier'n muunnosta hyödyntävän NMR-spektroskopian kehittämisestä.
Ernst kehitti moniulotteisia NMR-tekniikoita työskennellessään Varian Associatesin palveluksessa Palo Altossa. Nämä tutkimukset ovat hyödyttäneet niin kemiaa NMR-spektroskopian muodossa kuin lääketiedettä magneettikuvauksen kehittymisenä.
Ernst opiskeli ja työskenteli ETH Zürichissä. Hän on Münchenin teknillisen yliopiston ja Zürichin yliopiston kunniatohtori. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin myös Louisa Gross Horwitz -palkinto ja Wolfin palkinto kemiasta. Ernst jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Ernst oli naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Vapaa-aikanaan Ernst soitti selloa ja keräsi tiibetiläistä taidetta.
Heptaanihappo

| Heptaanihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  111-14-8
PubChem CID:  8094 ja 135372455
SMILES:  CCCCCCC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14O2
Moolimassa:  130,2 g/mol
Sulamispiste:  –7,5 °C
Kiehumispiste:  223 °C
Tiheys:  0,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2,4 g/l
Heptaanihappo on orgaaninen yhdiste (tyydyttynyt rasvahappo). Sen kemiallinen kaava on C7H14O2 ja rakennekaava CH3(CH2)5COOH. Se on kirkasta öljyistä, tympeän hajuista nestettä, jota käytetään esterien valmistukseen. Heptaanihaposta käytetään myös nimiä enantyylihappo, n-heptyylihappo ja n-heptaanihappo.
Heptaanihapon moolimassa on 130,2 g/mol, sulamispiste −7,5 °C, kiehumispiste 223 °C, tiheys 0,9 g/cm3, liukoisuus veteen melko huono eli 0,24 g/100 ml, leimahduspiste > 110 °C c.c. ja CAS-numero 111-14-8.
Valmistus ja käyttö

Heptaanihappoa valmistetaan karboksyloimalla penteeniä ja näin muodostuva heptanaali hapetetaan heptaanihapoksi ilman ja mangaanikatalyytin vaikutuksesta. Hapettamiseen voidaan käyttää myös rikkihappoa. Yhdistettä käytetään syntetisoitaessa muita yhdisteitä ja tietyissä voiteluaineissa.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.