stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Honolulu
Historia

Havaijilaisen perimätiedon mukaan nykyinen Honolulu asutettiin vuoden 1100 paikkeilla. Brittikapteeni James Cook havaitsi Oahun tutkimusmatkallaan vuonna 1778 ja hän antoi Havaijisaarille nimen Sandwich Islands Sandwichin jaarlin mukaan. Ensimmäinen Honolulussa maihin noussut eurooppalainen oli kuitenkin William Brown vuonna 1794. Seuraavana vuonna havaijilainen päällikkö Kamehameha I yhdisti Havaijin saaret hänen vallattuaan Oahun paikalliselta päälliköltä. Honolulusta tuli Havaijin kuningaskunnan länsimaiden kanssa käydyn kaupan keskus.
Honolulu alkoi kiinnostaa ulkomaita jo varhain. Vuonna 1816 sitä miehitti jonkin aikaa Venäjä, Britannia vuonna 1843 ja Ranska vuonna 1849. Lähetyssaarnaajia alkoi saapua vuodesta 1820 eteenpäin. Osa heidän rakentamistaan taloista on edelleen olemassa museotiloina. Merkittävin rooli paikallisessa taloudessa oli pitkään valaanpyynnillä, mutta 1800-luvun puolivälissä sokeriruoko muodosti talouden kulmakiven. Maanviljely edellytti työvoimaa, joka aiheutti suuren muuttoaallon Honoluluun. Kuningas Kamehameha III teki Honolulusta kuningaskuntansa pääkaupungin vuonna 1850. Kuningaskunta päätyi kuitenkin enenevissä määrin sokerintuottajien vallan alaiseksi, minkä lisäksi noin 80 % Havaijin alkuperäisasukkaista kuoli tauteihin, joille heillä ei ollut vastustuskykyä. Vuonna 1893 Havaijin viimeinen hallitsija kuningatar Liliuokalani syrjäytettiin amerikkalaisten sijoittajien ja merijalkaväen toteuttamassa vallankaappauksessa ja vuonna 1898 Havaijisaaret liitettiin Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1907 Honolulusta tehtiin kaupunki ja piirikunta. Pearl Harborissa tehtiin mittavia laajennustöitä vuosien 1902 ja 1922 välillä, mikä teki siitä merkittävän tukikohdan Tyynellämerellä. Toisen maailmansodan aikana 7. joulukuuta 1941 Japani teki hyökkäyksen Pearl Harboriin ja se oli Tyynenmeren sodan aikana huomattava amerikkalaisten keskus. Honolululla oli samaan tapaan merkitystä tukialueena Korean sodassa ja Vietnamin sodassa. Kaupungin ympärillä on edelleen tärkeitä sotilastukikohtia. Vuonna 1959 Havaijista tuli Yhdysvaltojen 50. osavaltio.
Liikenne

Honoluluun saavutaan mannermaalta käsin pääasiassa Honolulun kansainvälisen lentoaseman kautta. Lentoasemalta liikennöi amerikkalaisia ja ulkomaalaisia lentoyhtiöitä ja siltä lähtee lentoja myös muille Havaijisaarille. Honoluluun saapuu myös matkustajaliikennettä laivoilla etenkin Kalifornian kaupungeista.
Talous

Honolulu on Havaijin talouden ja kaupan keskus, sekä huomattava Tyynenmeren liikenteen solmukohta. Suuri osa Honolulun alueesta on edelleen maatalouskäytössä, mutta kaupunki on viime aikoina laajentunut käsittämään monia aikaisempia viljelyalueita. Honolulun sataman kautta kulkee useiden kansainvälisten liikennöitsijöiden rahtia. Satamassa on myös useita tuotantolaitoksia, joilla käsitellään esimerkiksi ananaksia, valmistetaan sokeria, vaatteita, alumiinia, öljyä ja sementtiä. Yhdysvaltain asevoimat muodostavat tukikohtineen huomattavan tulonlähteen. Myös turismilla on suuri merkitys. Honolulussa käy miljoonia matkailijoita vuosittain ja kaupunkiin heitä houkuttelevat esimerkiksi paikalliset hiekkarannat ja lämmin sää.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot aikavälillä 2012–2016 olivat 63 361 USD ja henkilöä kohden 32 601 USD. 12,1 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Honolulun asukasluku vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan oli 337 256 ja vuoden 2017 arvion mukaan 251 792. Aasialaistaustaiset muodostivat yli puolet kaupungin asukkaista, eli 53,8 %. Valkoiset muodostivat 18 %, kahteen tai useampaan rotuun kuuluvat 17 %, havaijilaiset tai muut Tyynenmeren saarten asukkaat 8,5 % ja afroamerikkalaiset 1,7 %. Latinot mistä tahansa rodusta muodostivat 16,4 % väestöstä. 37 % paikallisista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia.
Koulutus

Havaijin yliopistojärjestelmän pääkampus sijaitsee Honolulun Manoassa. Yliopisto avattiin vuonna 1907 Havaijin collegena ja se muutti nykyiselle paikalleen vuonna 1912. Yliopisto siitä tuli vuonna 1920 ja Manoan kampuksella on nykyisin noin 20 000 opiskelijaa. Honolulun Chaminade-yliopisto on pienempi yksityinen yliopisto ja Havaijin Tyynenmeren yliopisto on suurempi yksityinen yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Honolulu Wikimedia Commonsissa
Honolulun satamaa vuonna 1816. Maalannut Louis Choris.
Valokuva Japanin hyökkäyksestä Pearl Harbouriin vuonna 1941.
Näkymä Honoluluun.
Isabelle Delorme

Isabelle Delorme (4. marraskuuta 1900 Montreal, Kanada – 20. helmikuuta 1991 Montreal, Kanada) oli kanadalainen pianisti ja säveltäjä. Hänen opettajinaan olivat aluksi Sisar Madeleine-Marie, Arthur Letondal, Albert Chamberland ja Agostino Salvetti. Hän sai opettajanpaperit noin vuonna 1918. Vuosina 1929–1939 hän opiskeli säveltämistä Claude Champagnen johdolla.
1950-luvulla Delormea opetti Nadia Boulanger. Hän toimi itse opettajana eri oppilaitoksissa, ja hänen oppilaidensa joukossa olivat Andrée Desautels, Jacques Hétu, Roger Matton, François Morel ja André Prévost. Hänen teostensa joukossa on lukuisia sävellyksiä jousiorkesterille.
Isabelle Chartrand

| Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Kanada> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | USA 2001 | jääkiekko |  |
Isabelle Chartrand (s. 20. huhtikuuta 1978 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen pääasiassa 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa lajin maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2001, joissa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Chartrand pelasi myös Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 naisten jääkiekkoturnauksessa, jossa Kanada voitti kultaa.
Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 2015

Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 2015 pelattiin 9.–31. tammikuuta 2015. Turnaus oli järjestyksessään 16. Aasian-mestaruuskilpailut. Isäntämaana toimi Australia. Australia voitti lopulta turnauksen voitettuaan loppuottelussa Etelä-Korean. Arabiemiirikunnat sijoittui kolmanneksi. Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin australialainen Massimo Luongo.
Ottelut

Kaikki ajat ovat UTC+11.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko A

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Etelä-Korea  | 3 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | +3 | 9 |
|  Australia  | 3 | 2 | 0 | 1 | 8 | 2 | +6 | 6 |
|  Oman  | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 5 | -4 | 3 |
|  Kuwait  | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 6 | -5 | 0 |
Ottelut > Alkulohkot > Lohko B

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Kiina  | 3 | 3 | 0 | 0 | 5 | 2 | +3 | 9 |
|  Uzbekistan  | 3 | 2 | 0 | 1 | 5 | 3 | +2 | 6 |
|  Saudi-Arabia  | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 5 | 0 | 3 |
|  Pohjois-Korea  | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 | -5 | 0 |
Ottelut > Alkulohkot > Lohko C

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iran  | 3 | 3 | 0 | 0 | 4 | 0 | +4 | 9 |
|  Arabiemiirikunnat  | 3 | 2 | 0 | 1 | 6 | 3 | +3 | 6 |
|  Bahrain  | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 5 | -2 | 3 |
|  Qatar  | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 | -5 | 0 |
Ottelut > Alkulohkot > Lohko D

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Japani  | 3 | 3 | 0 | 0 | 7 | 0 | +7 | 9 |
|  Irak  | 3 | 2 | 0 | 1 | 3 | 1 | +2 | 6 |
|  Jordania  | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 4 | +1 | 3 |
|  Palestiina  | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 11 | -10 | 0 |
Maalintekijät

Viisi maalia
Ali Mabkhout
Neljä maalia
Ahmed Khalil
Hamza Al-Dardour
Kolme maalia
Tim Cahill
Keisuke Honda
Sun Ke
Mohammad Al-Sahlawi
Kaksi maalia
| --- | --- |
  Massimo Luongo   James Troisi   Lee Jeong-hyeop   Son Heung-min   Sardar Azmoun :   Reza Ghoochannejhad   Ahmed Yasin Ghani   Younis Mahmoud   Sardor Rashidov 
Yksi maali
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Jason Davidson   Mile Jedinak   Tomi Juric   Robbie Kruse   Matt McKay   Mark Milligan   Trent Sainsbury   Sayed Jaafar Ahmed   Jaycee John Okwunwanne   Sayed Saeed  |   Cho Young-cheol   Kim Young-gwon   Nam Tae-hee   Dhurgham Ismail   Amjad Kalaf   Yaser Kasim   Waleed Salem Al-Lami   Ehsan Hajsafi   Morteza Pouraliganji   Masoud Shojaei  |   Yasuhito Endō   Shinji Kagawa   Shinji Okazaki   Gaku Shibasaki   Maya Yoshida   Yousef Al-Rawashdeh   Yu Hai   Wu Xi   Hussain Fadhel   Abdulaziz Al-Muqbali  |   Khalfan Ibrahim   Hassan Al Haidos   Nawaf Al Abed   Naif Hazazi   Jaka Ihbeisheh   Ryang Yong-Gi   Odil Ahmedov   Igor Sergeev   Vokhid Shodiev  |
Omat maalit
Gao Lin alkulohkossa Pohjois-Koreaa vastaan
Mohamed Husain alkulohkossa Arabiemiirikuntia vastaan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 2015 Wikimedia Commonsissa
Ian Holm

| Ian Holm |
| --- | --- |
 Ian Holm vuonna 2004.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. syyskuuta 1931 Goodmayes, Essex, Englanti
Kuollut: 19. kesäkuuta 2020 (88 vuotta) Lontoo
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1957–2014
Merkittävät roolit:  Ash (Alien – kahdeksas matkustaja) Bilbo Reppuli (Taru sormusten herrasta)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Ian Holm Cuthbert (12. syyskuuta 1931 Goodmayes, Essex – 19. kesäkuuta 2020 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän näytteli sekä teatterissa ja elokuvissa että radiossa ääninäyttelijänä. Hän esiintyi muun muassa Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvissa, Martin  Scorsesen Lentäjässä, Terry Gilliamin Brazilissa, Luc Bessonin The Fifth Elementissä ja Ridley Scottin elokuvassa Alien – kahdeksas matkustaja.
Holm aloitti teatteriuransa 1954 Shakespeare Memorial Theatren näyttämöllä miekankantajan roolissa Shakespearen Othellossa. 1961 hän solmi pitkäaikaisen sopimuksen Royal Shakespeare Companyn kanssa ja esiintyi lukuisissa tuotannoissa Lontoossa ja Starfordissa.
Ensiesiintymisensä elokuvassa Holm teki vuonna 1968 Peter Hallin ohjaamassa Kesäyön unelmassa ja televisiossa vuonna 1965 The Wars of the Roses -televisiosarjassa.
Holm voitti urallaan kaksi parhaan miessivuosan Bafta-palkintoa, rooleistaan vuoden 1968 elokuvassa The Bofors Gun ja vuoden 1981 elokuvassa Tulivaunut.
Valikoitu filmografia

Oi! Mikä ihana sota (Oh! What A Lovely War, 1969)
Nikolai ja Aleksandra (Nicholas and Alexandra, 1971)
Napoleon and Love (televisiosarja, 1972)
Maria, skottien kuningatar (Mary, Queen of Scots, 1971)
Nuori seikkailija (Young Winston, 1972)
Alien – kahdeksas matkustaja (Alien, 1979)
Tulivaunut (Chariots of Fire, 1981)
Rosvoja, rosvoja (Time Bandits, 1981)
Brazil – tämän hetken tuolla puolen (Brazil, 1985)
Tanssi tuntemattoman kanssa (Dance with a Stranger, 1985)
Vakoilupeli (televisiosarja, 1988)
Kuningas Henrik V (Henry V, 1989)
Hamlet (1990)
Alaston lounas (Naked Lunch, 1991)
Hullu kuningas (The Madness of King George, 1994)
Suloinen ikuisuus (The Sweet Hereafter, 1997)
The Fifth Element – puuttuva tekijä (The Fifth Element, 1997)
Epätavallista elämää (A Life Less Ordinary, 1997)
eXistenZ (1999)
From Hell (2001)
The Emperor’s New Clothes (2001)
Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring, 2001)
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (The Lord of the Rings: The Return of the King, 2003)
The Day After Tomorrow (2004)
Garden State (2004)
Lentäjä (The Aviator, 2004)
Lord of War (2005)
Rottatouille (Ratatouille, 2007)
Hobitti – Odottamaton matka (The Hobbit: An Unexpected Journey, 2012)
Hobitti – Viiden armeijan taistelu (The Hobbit: The Battle of the Five Armies, 2014)
Aiheesta muualla

Ian Holm Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sir Ian Holm (inoffiziell) (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Sir Ian Holmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Hudsoninlahti

Hudsoninlahti
Hudsoninlahden valuma-alue.
Kartta maankohoamisesta maapallon eri osissa.
Hudsoninlahti (engl. Hudson Bay, ransk. Baie d’Hudson, creeksi Wînipekw, Wînipâkw) on 1 230 000 neliökilometrin laajuinen merivesialue koillisessa Kanadassa. Vesialue rajoittuu pääosin alueelle 78°—95° läntistä pituutta ja 51°—70° pohjoista leveyttä.
Hudsoninlahteen virtaa useita jokia Ontarion, Québecin ja Manitoban provinsseista sekä Nunavutin territoriosta. Hudsoninlahden eteläosaan kuuluu myös Jamesinlahti. IHO:n luetteloissa Hudsoninlahti on Pohjoisen jäämeren lahti. Lahden suurin saari on Southamptoninsaari, joka on maailman 33. suurin saari. Belchersaarten saariryhmä lahden kaakkoisosassa käsittää kaikkiaan yli 1 500 saarta.
Hudsoninlahti on yhteydessä Atlantin valtamereen koillisessa sijaitsevan Hudsoninsalmen kautta, ja Pohjoiseen jäämereen Foxe, Fury, ja Hecla -nimisten salmien kautta. Kaikki Hudsoninlahden ja Jamesinlahden saaret kuuluvat hallinnollisesti Nunavutin territorioon.
Hudsoninlahtea ympäröivät maa-alueet tunnetaan yleisesti nimellä Hudsoninlahden alamaa (engl. Hudson Bay Lowlands), ja sen pinta-ala on noin 324 000 neliökilometriä. Lahden keskisyvyys on 125 metriä ja alle 80 metriä 20–100 kilometrin etäisyydellä rannikosta. Tundramaisemaa halkovat lukuisat joet, ja alueen maannos tunnetaan yleisesti nimellä muskeg. Alue on muovautunut jäätiköiden laajetessa ja supistuessa vuosituhansien saatossa. Muinaisrantoja on jopa satojen kilometrien päässä nykyisestä rannikosta. Alueella on maailman suurin maankohoaminen, 13,1 mm vuodessa.
Historia

Hudsoninlahti nimettiin aluetta vuonna 1610 Discovery-aluksella tutkineen Henry Hudsonin mukaan. Neljännellä matkallaan Hudson purjehti Grönlannin ympäri lahdelle, ja kartoitti suurimman osan sen itärannikosta. Talven tultua Hudsonin alus juuttui jäihin, mutta miehistö selviytyi maihin rakennetussa tukikohdassa Jamesinlahden eteläpäässä. Kun jää suli keväällä, Hudson halusi tutkia ja kartoittaa lahden länsiosaa, mutta Discoveryn miehistö nousi kapinaan 22. kesäkuuta 1611.
Kuusikymmentä vuotta myöhemmin purjealus Nonsuch saapui lahdelle ja menestyksekkäästi harjoitti turkiskauppaa cree-intiaanien kanssa. Tämä johti Hudson's Bay Companyn perustamiseen, ja yhtiö on säilyttänyt nimensä aina näihin päiviin saakka. Britannian hallitsija myönsi yhtiölle yksinoikeuden kaupankäyntiin Hudsoninlahden valuma-alueella, Rupertinmaalla. Kyseessä olevan alueen koko oli noin 3 900 000 neliökilometriä, ja se luovutettiin vuonna 1870 Kanadalle osaksi Luoteisterritorioita jolloin myös monopoli menetettiin.
Asutuskeskuksia Hudsoninlahden rannalla

Churchill
North River
Port Nelson
York Factory
Arviat
Chesterfield Inlet
Coral Harbour
Rankin Inlet
Repulse Bay
Sanikiluaq
Whale Cove
Fort Severn
Peawanuck
Akulivik
Inukjuak
Ivujivik
Kuujjuarapik
Povungnituk
Umiujag
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hudsoninlahti Wikimedia Commonsissa
Iranin huivikapina

Mielenosoittajia Amir Kabirin yliopistolla.
Iranin huivikapina on mielenosoitusten sarja, joka alkoi Iranin pääkaupunki Teheranissa 16. syyskuuta 2022. Protestit alkoivat reaktiona 22-vuotiaan Mahsa Aminin kuolemaan. Amini kuoli ollessaan poliisin pidättämänä. Häntä syytettiin hijab-ohjeen rikkomisesta eli islamilaisen huivin käyttämisestä väärin.
Iranissa noudatetaan šariaan kuuluvaa määräystä, jonka mukaan naisen tulee peittää hiuksensa hijabilla eli islamilaisella huivilla ja pukeutua pitkään, väljään kaapuun, joka peittää hänen muotonsa. Väitetään, että osa Aminin hiuksista näkyi huivin alta, kun siveyspoliisi pidätti hänet Teheranissa 13. syyskuuta. Amin vaipui pidätyskeskuksessa koomaan ja kuoli kolmen päivän kuluttua sairaalassa. Viranomaiset kieltävät, että poliisit olivat lyöneet Aminia päähän pampulla ja hakanneet häntä poliisiautoa vasten.
Mielenosoituksiin on osallistunut tuhansia iranilaisia kymmenissä eri kaupungeissa. Osana protestia siveyspoliisin mielivaltaisen tiukkoja sääntöjä vastaan naiset polttivat huivejaan. Kansalliset turvallisuusjoukot vastasivat kovin ottein.  Mielenosoituksissa kuoli kymmeniä, satoja loukkaantui ja satoja pidätettiin.
Mielenosoitusten jatkuttua YK:n ihmisoikeusneuvosto äänesti ylivoimaisella enemmistöllä tiedonkeruututkimuksen käynnistämisestä ihmisoikeusloukkauksista Iranissa. Marraskuun 2022 loppuun mennessä mielenosoitukset olivat jatkuneet 10 viikon ajan. Siihen mennessä arviolta 300 ihmistä oli kuollut ja 14 000 pidätetty.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iranin huivikapina Wikimedia Commonsissa
Igora Drive

| Igora Drive> ven. Игора Драйв |
| --- | --- |

Sijainti:   Rautu eli Sosnovo (ven. Сосно́во), Käkisalmen piiri (ven. Приозерский район), Venäjä
Koordinaatit:  60°30′48″N, 30°11′51″E
Aikavyöhyke:  UTC+3
Valmistumisvuosi:  2019
Suunnittelija:  Hermann Tilke
Katsojakapasiteetti:  50 000
Radan pituus:  4 086 m
Radan leveys:  12 m
Mutkia:  15 
Suurimmat tapahtumat:  DTM FIA World Rallycross Championship Russian Touring Car Championship
Igora Drive (ven. Игора Драйв, Igora Draiv) on moottorirata  Raudun eli Sosnovon kunnassa Käkisalmen piirissä Venäjällä. Rata sijaitsee Karjalankannaksella 54 kilometriä Pietarista pohjoiseen.
Igora Drive -rata on rakennettu vuosina 2017-2018. Kansainvälinen autoliitto FIA myönsi Igora Drive -radalle ykköstason lisenssin vuonna 2020. Radalla oli määrä ajaa  ensimmäinen Formula 1 -osakilpailu vuonna 2023. Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 Formula 1 päätti irtisanoa sopimuksensa Venäjän kanssa.
Hornankoski

| Hornankoski |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Teuvo Tulio Roland af Hällström
Käsikirjoittaja:  Jussi Talvi
Tuottaja:  Yrjö Norta, Yrjö Rannikko (suomenk.) Teuvo Tulio (ruotsink.)
Säveltäjä:  Tauno Marttinen
Kuvaaja:  Esko Töyri
Leikkaaja:  Teuvo Tulio
Lavastaja:  Kosti Aaltonen
Pääosat:  Regina Linnanheimo William Markus Åke Lindman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fenno-Filmi
Ensi-ilta:  1949
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hornankoski on suomalainen melodraamaelokuva vuodelta 1949. Sen ovat ohjanneet Teuvo Tulio ja Roland af Hällström. Af Hällströmin osuus oli tiettävästi työ apulaisohjaajana suomenkielisessä versiossa. Tulio teki elokuvasta samalla myös ruotsinkielisen version Forsfararna.
Juoni

Tarinassa Yli-Koskelan tilan pojat rakastuvat samaan naiseen. Hyväksi heistä paljastuu yllättäen tukkilainen ja korttihai Aarne (William Markus), joka luulee tappaneensa miehen. Toinen, Artturi (Åke Lindman), käyttää tätä luuloa hyväkseen kehottamalla veljeään lähtemään ennen kuin on liian myöhäistä. Oikeasti mies, jonka Aarne luuli tappaneensa, kuitenkin pelastui Artturin avulla, mutta jottei huijaus paljastuisi, tämä käskee miehen kadota ikiajoiksi.
Huomautuksia

Elokuvatarkastamo leikkasi suomenkielisestä versiosta heinäkasakohtauksesta pois pari metriä. Ruotsinkielistä versiota ei tarkastettu eikä esitetty Suomessa, ja kohtaus on siinä kokonaisena. Ruotsinkielinen on kuitenkin muun leikkauksen vuoksi noin kymmenen minuuttia suomenkielistä lyhyempi.
Åke Lindmanilla on elokuvassa hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa, ja hän sai siitä pysyvän konnanleiman.
Arviot

Jussi Talvi soveltaa käsikirjoituksessa Tulion tuotannon perusteemoja. Kritiikissä todetaan, että Kain ja Aabel -elokuva pursuaa intohimoa ja kavalaa petollisuutta.
Esko Töyri voitti elokuvan ansiosta 1949 parhaan kuvauksen Jussi-palkinnon. Palkinnon perusteluissa mainittiin myös Töyrin kuvaama Vain kaksi tuntia -elokuva.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Regina Linnanheimo  | … |  Lea, piika   |
|  William Markus  | … |  Aarne Yli-Koskela   |
|  Åke Lindman  | … |  Artturi Yli-Koskela   |
|  Annie Mörk  | … |  Yli-Koskelan vanhaemäntä   |
|  Rauha Rentola  | … |  Irma, piika   |
|  Heikki Savolainen  | … |  Kalle   |
|  Eero Leväluoma  | … |  Ali-Koskelan isäntä   |
|  Helge Ranin  | … |  rovasti   |
|  Tomi Luoto  | … |  korttihuijari   |
|  Kauko Vuorensola  | … |  mies tansseissa   |
Iiro Seppänen

| Iiro Akseli Seppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1975 (ikä 49) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  taikuri
Vanhemmat:  Esko Seppänen Kirsti Tulonen-Seppänen
Iiro Akseli Seppänen (s. 13. heinäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen taikuri ja elokuvatuottaja. Taikuriuransa huipulla Seppänen oli yksi Suomen suosituimmista viihdetaiteilijoista. Hän työskentelee televisio- ja elokuvatuottajana Los Angelesissa Yhdysvalloissa.
Elämä ja ura

Seppäsen vanhemmat ovat entinen europarlamentaarikko Esko Seppänen ja nykyisin eläkkeellä oleva toimittaja-kirjailija Kirsti Tulonen-Seppänen. Hän aloitti tv-uransa esiintymällä lapsena äitinsä ohjaamissa Yleisradion Koulutelevision ohjelmissa, kuten Robotti von Rosenbergin tutkimukset ja Kuka minä olen? Seppänen aloitti taikurinuransa Linnanmäen sirkuskoulussa Solmu Mäkelän oppilaana.
Seppänen on harrastanut extreme-lajeja, kuten base-hyppyä. Hänellä oli Suomen televisiossa ohjelmia, joissa hän teki taikatemppuja ja esitteli extreme-lajeja. Vuonna 2001 hän lopetti hypyt loukkaannuttuaan vakavasti base-hypyssä Yhdysvaltojen Arizonassa.
Seppänen on myös osakkaana Pan Pacific Entertainment -yrityksessä. Yritys toimii siltana Kiinan ja Hollywoodin välillä rahoittamalla Hollywood-elokuvia ja kuvaamalla niitä Kiinassa. Seppänen toimii yhtiössä elokuvatuottajana. Hänen ensimmäinen iso tuotantonsa oli mikro-sarja The Courier CBS-kanavalle.
Seppänen ja Hannu Karttunen ovat kumpikin luvanneet maksaa 2 500 euroa Skepsis ry:n 10 000 euron palkinnosta sille suomalaiselle, joka ensimmäisenä tuottaa valvotuissa olosuhteissa paranormaalin ilmiön.
Yksityiselämä

Seppänen seurusteli pitkään malli-näyttelijä Vera Jordanovan kanssa, mutta he erosivat alkuvuonna 2008. Seppänen kihlautui vuonna 2017 eteläafrikkalaisen Julian kanssa ja heillä on vuonna 2019 syntynyt tytär. Perhe asui aluksi Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa, mutta muutti alkuvuodesta 2020 suur-Lontoon St George's Hillin alueelle Surreyssa. He avioituivat 15. kesäkuuta 2019 Espanjassa.
Hudson Motor Car Company

| Hudson Motor Car Company |
| --- | --- |
Perustettu:  20. helmikuuta 1909
Lakkautettu:  1954
Avainhenkilöt:  Joseph Lothian Hudson, Roy D. Chapin, A. E. Barit
Kotipaikka:  Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  mm. autot, merimoottorit, Ilmatorjuntatykki IT-tykit
Huomioitavaa:  yhdistyi 1954 American Motors Corporationiksi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hudson Motor Car Company oli yhdysvaltalainen, Detroitissa vuosina 1909 – 1954 toiminut autonvalmistaja. Vuonna 1954 Hudson fuusioitui Nash-Kelvinator Corporationin kanssa muodostaen American Motors Corporationin (AMC). Hudson–merkin viimeinen mallivuosi oli 1958.