stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Napoleonin kuolema
Ekshumaatio

Lähes kaksikymmentä vuotta Napoleonin kuoleman jälkeen 18. lokakuuta 1840 St. Helenalla ollut hauta avattiin  Ranskan pääministeri Adolphe Thiersin ja kuningas Ludvig Filip I:n aloitteesta ja entisen keisarin maalliset  jäännökset siirettiin Pariisin Invalidikirkkoon (Retour des cendres). Arkku avattiin haudasta poistamisen jälkeen ja tällöin havaittiin Napoleonin ruumiin säilyneen lähes muuttumattomana, mikä järkytti kaikkia paikalla olleita. Arsenikki on voimakas säilytysaine, mikä tukisi myrkytyshypoteesia.
Arsenikkia käytettiin kuitenkin tuolloin yleisesti tapeteissa, maaleissa ja ennen antibioottien keksimistä jopa lääkkeissä.
Kirjallisuutta

Arthur Bertrand, Lettres sur l’expédition de Sainte-Hélène en 1840, Paris, Paulin, 1841
Abbé Félix Coquereau, Souvenirs du voyage à Sainte-Hélène, Paris, H. Delloye, 1841
Emmanuel de Las Cases, Journal écrit à bord de la frégate La Belle Poule, Paris, H. Delloye, 1841
Philippe de Rohan-Chabot, Les Cinq Cercueils de l’Empereur, souvenirs inédits, préface de René de Chambrun, Paris, France-Empire, 1985
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Charles Mullié: Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 à 1850 on Wikiaineistossa
Napoleonin arkun avaaminen
Yrjö Tenhunen

Yrjö Pietari Tenhunen (20. elokuuta 1891 Iisalmi − 14. heinäkuuta 1965) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat sähkölaitoksen johtaja Pekka Tenhunen ja Hanna Emilia Halonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Eva Katarina Väisäsen kanssa.
Opinnot

Tenhunen kirjoitti ylioppilaaksi Iisalmen yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1914 ja Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla syyslukukauden 1915 sekä Saksassa Köthenin teknillisessä ja kauppakorkeakoulussa vuosina 1921–1924. Sähköinsinööritutkinnon hän suoritti vuonna 1924. Hän suoritti sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1927.
Jääkärikausi

Tenhunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 24. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Polangenissa vuonna 1917 järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi) ja radiosähköttäjäkurssin Libaussa samana vuonna sekä edelleen samana vuonna järjestetyn Berliinissä järjestetyn erikoiskurssin.
Suomen sisällissota

Tenhunen saapui takaisin Suomeen 17. marraskuuta 1917 Hamnskäriin Loviisan edustalle sukellusvene UC 57:llä. Suomeen päästyään hän matkusti Helsinkiin ja toimi siellä paikallisten ylioppilassuojeluskuntalaisten kouluttajana. Yrjönkadulla sijainneen Uuden metsätoimiston määräyksestä hänet komennettiin Iisalmelle, minne hän saapui 20. joulukuuta 1917, missä hänen tehtävänään oli kouluttaa paikallisia suojeluskuntajoukkoja Vieremän kirkonkylällä ja Iisalmella. Seuraavaksi hän matkusti Vaasaan 7. helmikuuta 1917 ja hänet määrättiin sähköttäjäksi Päämajan alaiselle Vaasan radioasemalle, missä tehtävässä hän palveli koko sisällissodan ajan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Tenhunen määrättiin sisällissodan jälkeen 1. kesäkuuta 1918 Kipinälennätinosaston opetusupseeriksi, mistä hänet siirrettiin 1. elokuuta 1918 Kipinälennätinkoulun päälliköksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 7. kesäkuuta 1924 Radiojoukkojen teknillisen osaston päälliköksi ja edelleen 28. huhtikuuta 1927 Puolustusministeriön sähkölaboratorion työpajan päälliköksi. Sähkölaboratorion 1. palkkausluokan insinööriksi hänet nimitettiin 21. syyskuuta 1928.
Talvisota

Tenhunen toimi jatkosodan aikana Sähkölaboratorion johtajana, josta hänet siirrettiin sotien jälkeen lakkautuspalkalle. Hänet on haudattu Kuopioon.
Opetustoimi

Tenhunen toimi matematiikan luennoitsijana Radiopataljoonan vuosina 1924–1925 ja posti- ja lennätinhallituksen vuosina 1926 - 1928 siviilisähköttäjille järjestämillä radiosähköttäjäkursseilla sekä opetti sähkö- ja radiotekniikkaa Sotateknillisessä koulussa vuonna 1934 ja Sotakorkeakoulussa vuodesta 1937–1939. Hän toimi Alavuden sotakeuhkovammaisten ammattioppilaitoksen johtajaopettajana vuosina 1946–1950 ja tuntiopettajana Kuopion Teknillisessä koulussa vuosina 1952–1954 sekä Pohjois-Savon Ammattikoulussa vuosina 1951–1962.
Luottamustoimet

Tenhunen toimi Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1921 ja 1925.
Julkaisut

Tenhunen julkaisi vuonna 1921 kirjan: Yleisimmät mittaukset sähkö- ja radiotekniikassa ja neuvoja niiden toimittamiseen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 30. toukokuuta 1918  Kapteeni 25. helmikuuta 1920  Majuri 16. toukokuuta 1927  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1937 |     |  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Nauhuri

Nordmenden nauhuri edustaa avokelanauhurityyppiä.
Nauhuri tai magnetofoni on metallioksidikerroksella päällystettyä magneettista nauhaa käyttävä äänentallennus ja -toistoväline. Laitteesta on kehitetty useita eri nauhaformaatteja ja nopeuksia käyttäviä koneita. Alun perin nauhat olivat irtonaisia avokeloja, jotka piti käsin kietoa vetokelan navan ympärille. RCA Victor keksi ensimmäisenä sulkea kelanauhan helppokäyttöisempään koteloon yksikelaisella 4-raitakasetillaan 1958, mutta vasta Philipsin 1963 esittelemä kaksikelainen Compact Cassette -järjestelmä (C-kasetti) teki kasettinauhurista suositun. Myöhemmin 1970-luvulla Sony kehitti Elcaset-laitteensa, joka käytti isompaa kasettia suuremmalla nauhanopeudella, mikä paransi ääntä. Järjestelmä ei kuitenkaan yleistynyt, koska Philipsistä poiketen Sony ei tarjonnut vapaata lisenssiä kasetilleen. Sanelukoneita varten on kehitetty mikrokasetteja käyttäviä laitteita ja digitaalinauhoitukseen DAT-nauhureita. Liikkuvan kuvan tallentamiseen kehitettiin videonauhureita, joiden menestynein muoto oli JVC:n VHS-nauhuri.
Historia

Äänen tallennusta magnetismia hyväksikäyttäen kokeiltiin jo kauan ennen ensimmäisten toimivien magnetofonien markkinoille tuloa. Tanskalaista Valdemar Poulsenia pidetään alan edelläkävijänä, sillä hän rakensi suuria rautalankakeloja käyttäneen telegrafonin jo 1898. Keksintö esiteltiin Pariisin maailmannäyttelyssä 1900, mutta sille ei löytynyt käyttöä, koska ilman sähköistä vahvistusta ääntä ei saanut kuuluviin.
1930-luvulla putkivahvistimien myötä Poulsenin keksinnön pohjalta kehitettiin toimivia laitteita. BBC oli ensimmäisiä radioyhtiöitä, joka hyödynsi nauhuria siirtomaalähetyksissään. Vuonna 1935 saksalainen AEG esitteli uudenlaista tallennusmateriaalia käyttävän laitteen, jonka se nimesi magnetofoniksi. Teräslangan sijasta magnetofoni käytti metallioksidilla pinnoitettua paperinauhaa, jonka nopeus oli 76 cm sekunnissa. Magnetofonista tuli sittemmin yleisnimi kaikille nauhureille, vaikka se oli alun perin vain eräs lajityypin markkinointinimi. Suomessa Yleisradio kokeili magnetofonia vuoden 1940 Helsingin olympialaisia varten, jotka jäivät pitämättä.
Toisen maailmansodan jälkeen AEG:n magnetofoni siirtyi sotasaaliina Yhdysvaltoihin, jossa Ampex-yhtiö teki laitteesta oman versionsa vuonna 1948. Bing Crosby otti John T Mullinin rakentaman nauhurin prototyypin käyttöönsä radiolähetystensä ennaltakoostamiseen ja editointiin jo 1947. Keksintö levisi nopeasti radioyhtiöihin, levystudioihin ja lopulta kotikäyttöön. Varsinkin opetuskäytössä nauhuri oli uraauurtava, sillä sen avulla voitiin kieliä opiskella ilman henkilökohtaista opettajaa kielistudioissa ja vaikkapa auton kasettinauhurilla tien päällä. 1960-luvulla neliraitanauhureiden yleistyttyä monet kokeelliset pop- ja rockyhtyeet, kuten The Beatles ja Jimi Hendrix, käyttivät tekniikkaa levytyksissään ennenkuulumattomalla tavalla.
Kehittyessään moniraitatekniikka mahdollisti myös sen, ettei kaikkien muusikoiden ollut tarpeen olla paikalla tai soittaa samanaikaisesti äänitystä varten. Toinen etu oli, että virheen sattuessa koko esitystä ei tarvinnut soittaa uudelleen, vaan muusikko saattoi tehdä yksin uuden oton, joka sitten lisättiin muuhun esitykseen. Välillisesti tämä vaikutti siihen, että yhtyeiden jäsenet ottivat tuotantovastuuta levytysten tekovaiheessa.
Philipsin C-kasetin ja viimeistään Sonyn kehittämän Walkmanin myötä nauhurista tuli maailman yleisin äänentallennus- ja toistoväline. Nykyään tietokonepohjainen äänentallennus, MP3-soittimet ja älypuhelimet ovat suurelta osin syrjäyttäneet nauhurin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nauhuri Wikimedia Commonsissa
Ampex-avokelanauhurin koneisto vuodelta 1965.
Sonyn puoliammattilaiskäyttöön valmistama kannettava kasettinauhuri WM-D6C.
Sanelukoneiksi tarkoitettuja mikrokasettinauhureita, joista parhaimmilla voidaan toistaa myös musiikkia.
Tasapainovakio

Tasapainovakio on reaktiokohtainen, reaktioon osallistuvien aineiden suhteita ja reaktion tasapainoa kuvaava arvo. Sen avulla voidaan laskea, kuinka suuri osa lähtöaineista lopulta muuttuu reaktiotuotteiksi ja minkä verran lähtöaineita on jäljellä vielä sen jälkeen, kun reaktio on asettunut kemialliseen tasapainotilaan. Tasapainovakio saadaan muuttamalla reaktioyhtälön kertoimet eksponenteiksi ja jakamalla näin reaktiotuotteiden tasapainokonsentraatioiden tulo lähtöaineiden tasapainokonsentraatioiden tulolla. Tarkemmin ottaen kyse on aktiivisuuksista (tehollisista konsentraatioista), mutta yksinkertaisissa tapauksissa niiden arvot ovat lähellä toisiaan.
Näin yleisessä muodossa kemialliselle tasapainoreaktiolle
\alpha {\text{A}}+\beta {\text{B}}\rightleftharpoons \rho {\text{R}}+\sigma {\text{S}},
jossa α, β, ρ ja σ ovat kertoimia, A ja B lähtöaineita sekä R ja S reaktiotuotteita.
tasapainovakio on
K={\frac {({\text{a}}_{R})^{\rho }({\text{a}}_{S})^{\sigma }}{({\text{a}}_{A})^{\alpha }({\text{a}}_{B})^{\beta }}}.
jossa a merkitsee aineiden aktiivisuutta ja K on termodynaaminen tasapainovakio.
Jos poikkeamia ideaalitilanteista ei huomioida ja kyseessä on liuos- tai kaasufaasireaktio, voidaan tasapainovakio ilmaista myös konsentraatioiden avulla. Tällöin tasapainovakion lauseke on seuraava
K_{c}={\frac {[{\text{R}}]^{\rho }[{\text{S}}]^{\sigma }}{[{\text{A}}]^{\alpha }[{\text{B}}]^{\beta }}}.
Alaindeksi c viittaa siihen, että tasapainovakio on määritelty konsentraatioiden avulla.
Tasapainovakion käsite perustuu massavaikutuksen lakiin, jonka mukaan tämä luku on kullekin reaktiolle ominainen, alkukonsentraatioista riippumaton vakio. Sen arvo riippuu kuitenkin lämpötilasta.
Mikäli K >> 1, reaktioseos sisältää tasapainon saavutettuaankin paljon reaktiotuotteita. Jos taas K << 1, reaktioseos sisältää paljon lähtöaineita. Tasapainovakion arvon ollessa suurempi kuin noin 108, lähtöainetta on tasapainotilassa tuskin enää havaittavissa (<0,1 %).
Tasapainovakio ei kuitenkaan osoita, kuinka nopeasti reaktio tapahtuu. Joissakin reaktioissa, kuten esimerkiksi happojen ja emästen neutraloitumisessa, tasapainotila saavutetaan hyvinkin nopeasti. Mutta on olemassa erittäin hitaitakin reaktioita, jotka kuitenkin vähitellen tapahtuvat käytännöllisesti katsoen loppuun saakka, joten niiden tasapainovakion arvo on hyvinkin suuri.
Historiaa

Tasapainovakion yhtälön johti ensimmäisenä nykymuodossaan J.H. Van't Hoff vuonna 1877. Hänen keskeinen oivalluksensa oli tasapainoreaktion mallintaminen kahtena puolireaktiona, joiden nopeudet ovat yhtä suuret. Peter Waage kollegoineen oli kuitenkin jo edellisellä vuosikymmenellä julkaissut vastaavia tuloksia.
Tasapainovakio ja Gibbsin energian muutos perustilassa

Termodynamiikan avulla voidaan osoittaa, että reaktion tasapainovakion suuruus riippuu siinä sitoutuvan tai vapautuvan energian määrästä. Tämän riippuvuuden osoittaa yhtälö
\Delta G^{0}=-RT\ln K,
missä ΔG0 on reaktioon liittyvä Gibbsin energian muutos perustilassa, T lämpötila ja R yleinen kaasuvakio. Tämä osoittaa samalla, että reaktion tasapainovakion arvo riippuu myös lämpötilasta. Lämpötilan kohoaminen pienentää eksotermisen ja suurentaa endotermisen reaktion tasapainovakiota. Tämän vuoksi endotermiset eli lämpöä sitovat reaktiot tapahtuvat mainittavassa määrin vain riittävän korkeassa lämpötilassa.
Kaasureaktiot ja tasapainovakio osapaineiden avulla

Jos sekä lähtöaineet että reaktiotuotteet ovat kaikki kaasuja, voidaan edellä mainitun, konsentraatioihin perustuvan tasapainovakion (Kc) ohella käyttää myös kaasujen osapaineisiin perustuvaa tasapainovakiota. Sen lauseke on
K_{\text{p}}={\frac {p_{\text{C}}^{\text{c}}p_{\text{D}}^{\text{d}}}{p_{\text{A}}^{\text{a}}p_{\text{B}}^{\text{b}}}},
missä  p_{\text{A}} ja  p_{\text{B}} ovat lähtöaineiden,  p_{\text{C}} ja  p_{\text{D}} taas reaktiotuotteiden osapaineet tasapainotilassa. Osapaineisiin ja konsentraatioihin perustuvien tasapainovakioiden (Kp ja Kc) välillä vallitsee yhteys
K_{\text{p}}=K_{\text{c}}(RT)^{\Delta n},
missä T on vallitseva lämpötila, R yleinen kaasuvakio ja  \Delta n reaktioyhtälössä esiintyvien reaktiotuotteiden stoikiometristen kerrointen summan ja lähtöaineiden stoikiometristen kerrointen summan erotus. Jos reaktiotuotteissa on yhteenlaskettuina yhtä monta molekyyliä, ovat molemmat tasapainovakiot yhtä suuret.
Tasapainovakio ja reaktion vapaaenergia ideaalikaasuilla

Tarkastellaan yleistä kemiallista reaktioyhtälöä, jossa ainesosat ovat ideaalikaasuja:
Reaktion Gibbsin energia eli vapaaenergia on yhtälön (2) mukaan:
Tässä vapaaenergiaA on annettu kemiallisen potentiaalin avulla,  \nu  on stoikiometrinen kerroin,  P on osapaine ja  P^{\ominus } on standardipaine 1 bar. Yhtälö (2) voidaan sieventää muotoon
Tässä ensimmäinen termi,  \Delta G_{reaktio}^{\ominus }, on reaktion standardinen Gibbsin vapaaenergia. Tällä on  \Delta G_{reaktio}:n arvo kun reaktioyhtälön kaikki lähtöaineet ja tuotteet ovat sekoittumattomina ja niiden kunkin osapaine on standardipaine (1 bar). Reaktion Gibbsin energiaa voidaan käyttää pääteltäessä reaktion tapahtumisen mahdollisuutta. Tasapainotilassa (tp)  \Delta G_{reaktio}=0, jolloin yhtälöstä (3) saadaan
Koska  \Delta G_{reaktio}^{\ominus } on reaktion Gibbsin vapaaenergia standardiolosuhteissa, on sillä oltava kiinteä arvo annetussa lämpötilassa ja tällöin 
 R ja  T ovat vakioita, on osapaineiden osamäärä yhtälössä (4) oltava myös vakio. Tämä vakio on termodynaaminen tasapainovakio,  K. Yhtälö (4) sievenee muotoon
Termodynaaminen tasapainovakio  K voidaan laskea, jos tiedetään reaktion ainesosien standardiset vapaaenergiat.
Jos osapaineiden osamäärää yhtälössä (3) merkitään  Q:lla, niin yhtälö (3) on kirjoitettavissa muotoon
Voidaan ottaa huomioon tapaukset: a)  Q>K, jolloin  \Delta G_{reaktio}>0 ja reaktio voi tapahtua tuotteista lähtöaineisiin, b)  Q<K, jolloin  \Delta G_{reaktio}<0 ja reaktio voi tapahtua kuten on kirjoitettu yhtälössä (1) lähtöaineista tuotteisiin.B Yhtälöstä (4) voidaan todeta, että yhtälön (1) tapauksissa  K on yksikötön suure, sen arvo riippuu valitusta standarditilasta, ei käytetyistä yksiköistä.
Tasapainovakio ja reaktion vapaaenergia ideaalikaasuilla > Painetasapainovakio ja konsentraatiotasapainovakio

Edellä termodynaamisen tasapainovakion määritys perustuu reaktion ainesosien osapaineiden käyttöön,  K_{p}. Tasapainovakio voidaan antaa myös esim. konsentraatiotasapainovakiona  K_{c} tai mooliosuustasapainovakiona  K_{x}. Mooliosuudella ja osapaineella on yksinkertainen suhde:  P_{i}=x_{i}P, jossa  P_{i} on ainesosan  i:n osapaine,  x_{i} on ainesosan  i:n mooliosuus ja  P on kokonaispaine. Täten eri tasapainovakioille pätee yhtälöstä (4) johdettuna:
Molemmat tasapainovakiot ovat yksiköttömiä. Konsentraatio on määritelty  c_{i}={\frac {n_{i}}{V}}={\frac {P_{i}}{RT}}, joten  {\frac {P_{i}}{P^{\ominus }}}={\frac {RT}{P^{\ominus }}}c_{i}. Jotta saadaan yksikötön suure tasapainovakiolausekkeeseen, pitää käyttää suhdetta  {\frac {P_{i}}{P^{\ominus }}}={\frac {c^{\ominus }RT}{P^{\ominus }}}{\frac {c_{i}}{c^{\ominus }}}. Näitä käyttäen konsentraatiotasapainovakiolle saadaan:
Tässä yleinen kaasuvakio  R'=0,08206\,\,{\text{dm}}^{3}\,{\text{atm}}\,{\text{mol}}^{-1}{\text{K}}^{-1}=0,08314\,\,{\text{dm}}^{3}\,{\text{bar}}\,{\text{mol}}^{-1}{\text{K}}^{-1} ja  R=8,31451\,\,{\text{J}}\,{\text{mol}}^{-1}\,{\text{K}}^{-1}  K_{p}=K_{c}=K_{x} ainoastaan jos  \Delta \nu =0.
Tasapainovakio ja reaktion vapaaenergia ideaalikaasuilla > Aktiivisuustasapainovakio

Aktiivisuustasapainovakion  K_{a} laskemiseksi, yhtälössä (3) osapaineet korvataan vastaavilla aktiivisuuksilla, jolloin saadaan
Tasapainotilassa aktiivisuustasapainovakio on
Tasapainovakio voidaan ilmaista myös molaalisuuksilla. Koska  a_{i}\,=\,\gamma _{b,i}{\frac {b_{i}}{b^{\ominus }}}, niin myös  K_{a}\,=\,K_{b}K_{\gamma }. Tässä
Tasapainovakio ja vapaaenergia reaalikaasuilla

Oletetaan, että yhtälön (1) kaasut ovat reaalikaasuja. Tällöin reaktion ainesosien osapaineiden sijasta pitää käsitellä niiden fugasiteetteja. Tasapainotilassa yhtälön (5) mukaisesti reaalikaasuille voidaan kirjoittaa standardisen vapaaenergianA ja tasapainovakion välille
Tässä tasapainovakio ilmaistuna fugasiteeteilla on
Koska aineen fugasiteetti voidaan ilmaista aineen osapaineen avulla  f_{i}=\varphi _{i}P_{i}, niin termodynaaminen tasapainovakio  K, joka reaalikaasuille on siis  K_{f}, voidaan ilmaista
Vaikka reaalikaasut eivät käyttäydy ideaalisesta, niin kuitenkin reaalikaasuseos käyttäytyy lähes ideaalisesti. Tämän vuoksi fugasiteetti voidaan antaan mooliosuuden avulla:   f_{i}=x_{i}f_{i}^{\bullet }, jossa  f_{i}^{\bullet } on puhtaan kaasun fugasiteetti samassa lämpötilassa ja kokonaispaineessa kuin fugasiteetti on ilmaistu ja  x_{i} on kaasuseoksen kompponenttikaasun mooliosuus. Fugasiteettikerroin on määritelty  \varphi _{i}={\frac {f_{i}}{P_{i}}}, niin pätee  \varphi _{i}={\frac {x_{i}f_{i}^{\bullet }}{P_{i}}}={\frac {x_{i}f_{i}^{\bullet }}{x_{i}P}}=\varphi _{i}^{\bullet }
Termodynaaminen tasapainovakio reaalikaasuille voidaan nyt antaa käyttäen puhtaan kaasun fugasiteettia
Tässä  K_{p} on painetasapainovakio (kaasujen osapaineista) ja  K_{\varphi } on tasapainovakio annettuna puhtaiden kaasujen fugasiteettikertoimilla.
Tasapainovakio ja heterogeeninen tasapaino

Heterogeenisiä reaktioita tapahtuu sellaisten reagoivien aineiden välillä, joilla on selvästi erottuva erilainen fysikaalinen olomuoto. Esimerkiksi raudan ruostumisessa on kyseessä happikaasun reaktio kiinteän rautapinnan kanssa. Heterogeeniset reaktiot ovat useimmiten homogeenisiä reaktioita teoreettisesti vaikeammin hallittavissa. Heterogeenisten reaktioiden nopeuteen vaikuttavat muun muassa pinnan suuruus ja karkeusaste sekä mahdollisen sekoittamisen nopeus.
Tutkimuksissa on käynyt ilmi, että heterogeenisen tasapainon sijainti ei kuitenkaan riipu puhtaiden kiinteiden aineiden ja nesteiden määrästä. Tutkimusten perusteella puhtaasti kiinteiden ja nestemäisten aineiden aktiivisuudet voidaan merkitä arvoltaan ykkösiksi.
Käytetään heterogeenisestä reaktiosta esimerkkinä kiinteän kalsiumkarbonaatin hajoamista sammumattomaksi kalkiksi ja hiilidioksidiksi. Reaktiota käytetään esimerkkinä, sillä siihen liittyy aineita, jotka ovat olomuodolta kaasuja ja kiinteitä.
Kun reaktio sijoitetaan suoraan tasapainovakion lausekkeeseen aktiivisuuksien avulla, saadaan:
K on tasapainovakio aktiivisuuksien avulla. Koska tiedetään, että puhtaasti kiinteiden ja nestemäisten aineiden aktiivisuus on 1, voidaan yhtälöön (17) sijoittaa  a_{{\text{CaCO}}_{3}}:n ja  a_{\text{CaO}}:n aktiivisuuksien paikalle 1.
Kaava supistuu seuraavaan muotoon  K=a_{{\text{CO}}_{2}}
Painetasapainovakion lämpötilariippuvuus

Yhtälöä (5) mukaellen voidaan ratkaista painetasapainevakio vapaaenergian funktiona
Derivoimalla tämä lämpötilan suhteen saadaan
Gibbs-Helmholtz -yhtälöä käyttäen yhtälöstä (19) saadaanC
Tässä  \Delta H_{reaktio}^{\ominus } on reaktion standardinen entalpia. Joten painetasapainovakion lämpötilariippuvuus tulee reaktion standardisen vapaaenergian lämpötilariippuvuudesta. Taulukoidut termodynaamiset suureet ovat luettavissa kirjallisuudessa annettuina lämpötilassa 298,15 K, joten painetasapainovakio jossain muussa loppulämpötilassa  T_{l} saadaan integroimalla yhtälö (20)
Jos lämpötila-alue on kapea, voidaan olettaa että  \Delta H_{reaktio}^{\ominus } on lähes vakioD tällä alueella, jolloin yhtälö (21) yksinkertaistuu muotoon
Lisätieto

A Vapaaenergiat ovat molaarisia. Toinen merkitsemistapa on  \Delta _{r}G, joka on tarkasti sanottuna Gibbsin vapaaenergian muutos.
B On tärkeää ymmärtää ero  \Delta G_{reaktio}:n ja  \Delta G_{reaktio}^{\ominus }:n välillä. Jos  \Delta G_{reaktio}^{\ominus }>0, niin  K_{p}<1 ja tarkoittaen reaktio etenee tuotteista lähtöaineisiin jos kaikki ainesosat ovat sekoittuneina ja vain  1 bar:n osapaineissa. Mutta  \Delta G_{reaktio}^{\ominus }>0 ei tarkoita, että reaktio ei etene lähtöaineista tuotteisiin ainesosien ollessa reaktioseoksessa sekoittuneina kaikissa olosuhteissa.
C  {\frac {d(1/T)}{dT}}=-{\frac {1}{T^{2}}}
D Tarkka entalpian lämpötilariippuvuus lasketaan lämpökapasiteettien avulla.
Myyrmäki

| Myyrmäki> Myrbacka |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Myyrmäki korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Myyrmäen suuralue
Kaupunginosa nro:  15
Pinta-ala:  2,7 km² 
Väkiluku:  18 393 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  4 968 kpl   (31.12.2013)
Postinumero(t):  01600, 01601
Lähialueet:  Vapaala, Kaivoksela, Martinlaakso; Helsingin puolella Malminkartano ja Honkasuo.
Myyrmäki (ruots. Myrbacka) on noin 17 000 asukkaan kaupunginosa Vantaan länsiosassa Myyrmäen suuralueella. Kehäradan läntisen osan (Vantaankosken radan) varrella Helsingin rajan tuntumassa sijaitseva Myyrmäki on asukasluvulla mitattuna Vantaan suurin kaupunginosa, jossa myös asukastiheys on korkea. Myyrmäki on yksi pääkaupunkiseudun aluekeskuksista ja tarjoaa palveluita koko Länsi-Vantaalle.
Historia > Esihistoria

Myyrmäestä nykyisen Paalutorin ympäristöstä on löytynyt yksi Suomen laajimmista tutkituista esihistoriallisista asuinpaikoista. Kaivausneliöitä kertyi kolmen vuosikymmenen aikana noin 8 300. Varhaisimmat löydöt ovat ns. mesoliittiselta kivikaudelta eli esikeraamiselta ajalta noin 7 000 – 8 400 vuoden takaa. Tämän lisäksi kaivauksissa tehtiin varhaiskampakeraamiselle  ja nuorakeraamiselle ajalle sijoittuvia esinelöytöjä. Alueelta on lisäksi löydetty pronssi- ja rautakausille sijoittuvia tulisijoja ja hautoja. Myyrmäkitalossa sijaitsevan Vantaan taidemuseo Artsin aulasta löytyy lasilattian alta kaupunginmuseon rekonstruoima Jönsaksen kivikautinen punamultahauta.