stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristian Åkerblom
Teoksia

Nimellä K. V. Åkerblom:
Folkskolans sångbok : 200 en- och tvåstämmiga psalmer, andliga, jul-, skol-, fosterländska, geografiska och historiska sånger, sånger om naturen och lifvet, djurskydds- och nykterhetssånger samt ringlekar ; sammanställd af K. V. Åkerblom. Helios, Helsingfors 1907
Hembygdsgeografi i folkskolan : forskningsuppgifter fös eleverna. Författare, Kvevlaks 1914
Mustasaari sockens historia : jämte Solv, Bergö, Replot och Kvevlaks historia intill 1500-talet. I. Centralutskottet för hembygdsforskningen i svenska Österbotten I : 1. Vasa 1914
Riksdagsmän från Vörå : Jacob Påhlsson Heikus. Vasa 1920
Kvevlax historia. Författare, Kvevlaks 1923, näköispainos Hembygdsforskargruppen i Kvevlax, Kvevlax 1995
Österbottens svenska hemslöjdsförenings tioårsberättelse 1913-1923. Författare, Kvevlaks 1923
Mustasari handelslag tioårsskrift : 1917-1927 ; kirj. K. V. Åkerblom ja Emil Westermark. Mustasaari handelslag, Vasa 1927
Korsholms sockens historia : 1500-talet. I, 2. Författare, Kvevlaks 1928
Björkö : några livsbilder från yttersta skären ; artiklarna är författade av Anders Ohls och K. V. Åkerblom. Vasa 1929, näköispainos Vasa 2012
Kvevlax kyrkby andelshandel m.b.t. 1907-1932. Kvevlax kyrkby andelshandel, Vasa 1933
Österbottens svenska hemslöjdsförenings verksamhet åren 1923-1933. Vasa 1934
Johannes Klockars : en folkbildningens banérförare. Finlands svenska nykterhetsförbund, Vasa 1935
Solv kyrka och församling : drag ur dess historia med anledning av kyrkans 150-årsfest. Solv församling, Vasa 1937
Lappfjärds historia. Första delen. Lappfjärds kommun och församling, Lappfjärd 1938
Korsholms historia. Första delen. Korsholms kommun, Korsholm 1941
Vassor bys historia. Första delen. Vassor by, Vassor 1943, 2. painos T. Rapt, Petalax 1992
Övermarks historia. Kommunens förlag, Vasa 1947, näköispainos Närpes kommun, Vasa 1980
Riksdagsmän från Södra Österbotten under svenska tiden : bondeståndets ombud. Vasa 1948
Pedersöre storsockens historia intill 1865. 1. Kommunernas förlag, Jakobstad 1950, näköispainos Vasa 1995
Pedersöre storsockens historia intill 1865. 2. Kommunernas förlag, Jakobstad 1950, näköispainos Vasa 1995
Pörtom socken och dess sparbank : Pörtom sparbanks femtioårsskrift 1901-1951 ; enligt anteckningar av K. V. Åkerblom sammanställd av Karl Ekman. Pörtom sparbank, Helsingfors 1951
Lappfjärds historia. Andra delen. Lappfjärds kommun, Vasa 1952
Pörtom historia. Pörtom kommun, Vasa 1954
Korsholms historia. Andra delen. Korsholms kommun, Vasa 1956
Replot historia. Replot kommuns förlag, Vasa 1958, 2. painos Korsholms kommun, Korsholm 1984
Mustasaari sockens historia. Första delen. Kvävlax hembygdsföreningen, Kvävlax 1991 (sisälsi teokset Mustasaari sockens historia jämte Solv, Bergö, Replot och Kvevlaks historia intill 1500-talet (1914) ja Korsholms sockens historia : 1500-talet (1928)).
Ebba Östenson

| Ebba Hilda Maria Östenson |
| --- | --- |
 Östenson 1910-luvun loppupuolella
Kansanedustaja
 1. syyskuuta 1933 − 31. elokuuta 1936, 1. syyskuuta 1939 − 28. maaliskuuta 1954  
Ryhmä/puolue:  RKP
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1894 Tampere
Kuollut: 23. elokuuta 1988 (94 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Kaj Erik Östenson (vuodesta 1922)
Ebba Hilda Maria Östenson, o.s. von Bonsdorff (27. toukokuuta 1894 Tampere – 23. elokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1933−1936 sekä 1939−1954 RKP:n kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Lisäksi hän oli presidentin valitsijamiehenä vuonna 1950.
Elämä

Ebba Hilda Maria von Bonsdorff syntyi 27. toukokuuta 1894 Tampereella. Hänen vanhempansa olivat professori Carl Gabriel von Bonsdorff ja Bertha Johanna Sumelius. Ebba von Bonsdorff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1916. Vuonna 1919 hänestä tuli filosofian maisteri. Tätä ennen, vuonna 1917, hän oli alkanut työskennellä Söderström & co förlagin kielentarkisjana, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1947. Lisäksi hän työskenteli vuonna 1919 Ylioppilaskunnan kirjaston vanhempana amanuenssina.
Vuonna 1922 Ebba von Bonsdorff avioitui varatuomari Kaj Erik Östensonin kanssa. He saivat yhteensä kolme lasta, Gunillan vuonna 1923, Margaretan 1924 ja Catharinan 1928.
Ebba Östenson valittiin vuoden 1933 eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä Ruotsalaisen kansanpuolueen edustajana. Hän ei uusinut paikkaansa vuoden 1936 eduskuntavaaleissa, mutta nousi jälleen eduskuntaan vuoden 1939 eduskuntavaaleissa. Hän uusi paikkansa vuonna 1945, vuonna 1948 ja vuonna 1951. Eduskunnassa hän pyrki muun muassa kehittämään naisten ammatillista koulutusta. Östenson myös valittiin vuoden 1950 presidentinvaalissa valitsijamieheksi. Hän putosi eduskunnasta vuonna 1954.
Östensonilla oli kansanedustajuuden lisäksi useita luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Naisjärjestöjen Keskusliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1938, Suomen ruotsalaisen naisliiton (Finlands svenska kvinnoförbund) puheenjohtaja vuosina 1939-1948 ja Suomen ruotsalaisen Marttaliiton (Finlands svenska Martha-förbund) puheenjohtaja vuosina 1948-1964.
Ebba Östenson kuoli 23. elokuuta 1988 Helsingissä.
Aiheesta muualla

Ebba Östenson kertoo vuonna 1969 tehdyssä tallenteessa RKP:n ensimmäisestä naiskansanedustajasta Dagmar Neoviuksesta
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen ja ruotsalaisen vasemmiston kansanedustajat 1933–1936 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (21):  von Born  Colliander  Estlander  von Frenckell  Furuhjelm  Franzén (1935–1936)  Haga  Helenelund  Hästbacka  Jacobsson (1933–1934)  Jern  Kullberg  Mangs  Mattsson  Nyman  Palmgren  Sergelius  Sjöblom  Söderhjelm  Wickman  Östenson  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (18):  Bonsdorff  von Born  Estlander  Frietsch  Furuhjelm (1939–1944)  Haga (1939–1944)  Helenelund  Hildén  Holmberg  Hästbacka  Jern  Johansson  Kullberg  Mangs  Nyman (1944–1945)  Söderhjelm (1944–1945)  Törngren  Wickman  Östenson  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  von Born  Brommels  Forss  Frietsch (1945)  Hollstén  Hästbacka  Jern  Kullberg (1945–1948)  Meinander  Smeds  Söderhjelm  Törngren  Wickman  Östenson  Österholm 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
RKP (13):  von Born  Brommels  Forss  Jern  Korsbäck  Kullberg  Meinander  Söderhjelm  Törngren  Wickman  Öhman  Östenson  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
RKP (14):  von Born  Hollstén  Jern  Korsbäck  Kullberg (1951–1953†)  Lindh (1953–1954)  Meinander  Nordfors  Nordström  Teir  Törngren  Wickman  Öhman  Östenson  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Kagaali

Kagaalin jäseniä Träskändan kartanossa Espoossa 10. huhtikuuta 1903. Takana P. E. Svinhufvud oven edessä ja Eero Erkko toisena oikealta; edessä Ernst Estlander kädet puuskassa ja Theodor Homén kädet taskuissa.
Kagaali oli ensimmäisellä sortokaudella (1899–1905) Suomessa syntynyt vastarintajärjestö. Se vastusti venäläistämistoimia ja niitä toteuttanutta valtakoneistoa, etenkin kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovia. Järjestön tärkein ase oli propaganda.
Sana kagaali tulee heprean sanasta kahal, ’seurakunta’, ’yhteenliittymä’. Se oli pilkkanimi, jolla Venäjän konservatiivilehdet ilkkuivat hallituksenvastaiselle toiminnalle Suomessa. Kagaali tarkoitti alkujaan Venäjän juutalaisten seurakuntien keskuselintä.
Tausta

Suomen venäläistämistoimenpiteet jakoivat suomalaiset myöntyväisyyspolitiikan kannattajiin ja venäläistämispolitiikan vastustajiin eli perustuslaillisiin. Suomen oman sotaväen lakkauttamisen jälkeen keisari antoi 12. heinäkuuta 1901 julistuksen yleisvaltakunnallisen asevelvollisuuden toimeenpanemisesta Suomessa. Ensimmäinen elokuuta 1901 Suomen myöntyvyyspolitiikkaa kannattava senaatti päätti – Kustaa III:n aikaisen ”Suomen perustuslain” mukaan laittomasti – annetun lain liittämisestä Suomen suurruhtinaskunnan asetuskokoelmaan.
Toiminta > Perustaminen

Perustuslaillisten ensimmäinen järjestäytyneeseen passiiviseen vastarintaan tähdännyt kokoontuminen pidettiin 3. elokuuta 1901 entisen keisarin kenraalin Julius af Lindforsin luona Tuurholman kartanossa Helsingin Laajasalossa. Kokouksen johtajana oli Leo Mechelin ja osallistujina lähinnä vanhoja valtiopäivämiehiä – myös Yrjö Sakari Yrjö-Koskista oli pyydetty mukaan, mutta hän ei osallistunut. Kokouksessa päätettiin lähinnä asevelvollisuuskutsuntoja vastustaneen adressin keräämisestä, mutta sen innoittamana joukko nuorempia perustuslaillisia päätti perustaa salaisen keskusjärjestön. Näin syntyi Kagaali, jonka toiminta alkoi elo–syyskuussa.
Kagaalin varsinainen perustamiskokous pidettiin 15. syyskuuta 1901 varatuomari Arne Cederholmin asianajajatoimistossa, joka sijaitsi Helsingissä Pohjoisesplanadin ja Unioninkadun kulmauksessa. Kokouksessa olivat läsnä Arne Cederholm, Ernst Estlander, Th. Homén, Adolf von Bonsdorff, Carl Mannerheim, F. von Wright ja lyhyen hetken Eugen Wolff. Tätä tilaisuutta pidetään Kagaalin varsinaisena perustavana kokouksena.
Myöhemmin uusia kokouksia pidettiin tässä samassa paikassa. Kagaali perusti Helsinkiin keskustoimikunnan ja jakoi maan 45 piiriin. Sillä oli noin 500 kirjeenvaihtajaa, jotka huolehtivat paikkakunnillaan työn järjestämisestä ja hankkivat avukseen paikallisia asiamiehiä, jotka jakoivat heidän kanssaan salaisia painotuotteita ja tekivät muita tehtäviä.
Mechelin laati kansalaisadressin, johon kertyi noin 500 000 nimeä. Keisarille adressi toimitettiin syyskuussa, mutta vastaanotto oli jyrkkä. Kenraalikuvernööri Bobrikov reagoi adressiin uhkaamalla aseistakieltäytyjiä opiskelupaikkojen menetyksillä ja virkakielloilla. Kagaalin järjestämät kutsuntalakot saivat keisarin lopulta kuitenkin luopumaan asevelvollisuuden toimeenpanosta.
Toiminta > Keskeiset toimijat

Passiivisen vastarinnan keskushahmo oli entinen senaattori Leo Mechelin, mutta hän ei kuulunut Kagaalin varsinaiseen keskusjohtoon, jonka muodostivat Carl Mannerheim (marsalkan vanhempi veli), Adolf von Bonsdorff, Ernst Estlander, J. N. Reuter, Adolf Törngren ja Wilhelm Zilliacus ruotsalaisesta puolueesta sekä nuorsuomalaiset Eero Erkko, Theodor Homén, Heikki Renvall ja P. E. Svinhufvud. Keskeisiä johtajia olivat myös Kustavi Grotenfelt, Eduard Polón, Harald Neovius, Edvin Castrén, Theodor Schwindt ja Mauno Rosendal.
Muita tunnettuja Kagaalin jäseniä olivat Thiodolf Rein, R. A. Wrede, K. F. Ignatius ja Otto Donner, Lennart Gripenberg, Wilhelm Chydenius, K. J. Ståhlberg ja K. G. Söderholm.
Naiskagaalissa vaikuttivat muun muassa Dagmar Neovius, Tekla Hultin, Katri Bergholm, Maissi Erkko, Nanny Lilius, Helmi Setälä ja Cely Mechelin.
Toiminta > Naiset toiminnassa

Vuoden 1902 toukokuussa perustettiin myös Naiskagaali, jonka toimintaan kuului muun muassa kiellettyjen painotuotteiden salakuljetus ja jakelu, salaisten viestien välittäminen sekä varojenkeruu. Naiskagaali oli Kagaalin sisarjärjestö. Sen johtajiin kuului muun muassa nuorsuomalainen tohtori Tekla Hultin, joka myös tuki aktivisti- ja jääkäriliikkeitä. Naiskagaali muun muassa levitti kiellettyä poliittista kirjallisuutta, kuten maanalaista lehteä Vapaita Lehtisiä (Fria Ord).
Toiminta > Toiminnan vastustaminen

Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen johtama Suomalainen puolue perusti 17. lokakuuta 1901 kolmijäsenisen valiokunnan, jonka jäseniä olivat Yrjö-Koskinen, J. R. Danielson-Kalmari ja Viktor Löfgren, sekä varamiehenä K. A. Brander. Branderin tehtäväksi oli annettu lukea Kagaalin julkaisemat lentolehtiset ja tarvittaessa tehdä niitä vastustavia lehtisiä. Kagaalin vastustaessa laittomia kutsuntoja vuonna 1903 kolmijäseninen valiokunta lähetti omia edustajiaan, usein raittiuspuhujiksi naamioituneina, pitämään puheita kutsuntoihin osallistumisen puolesta. Kirkkoherra Elis Bergroth, kirkkoherra J. Hollmén, pastori K. R. Kares, kirkkoherra Blomberg ja maisteri Akseli Järnefelt kiertelivät ”raittiuspuhujina” vastustamassa Kagaalin toimintaa.
Toiminta > Loppuminen

Bobrikovin saatua diktaattorin valtuudet 29. maaliskuuta 1903 hän karkotti maasta Kagaalin johtohenkilöt, minkä jälkeen Kagaalin toimintaa johdettiin Tukholmasta käsin. Maanalaiset lehdet Fria Ord, Vapaita Sanoja ja Vapaita Lehtisiä  kirjoitettiin ja painettiin useimmiten Tukholmassa. Kagaali järjesti Ruotsissa myös muun muassa Bodenin kokouksen maaliskuussa 1904. Enemmistö pysyi Mechelinin väkivallattoman vastarinnan linjalla, mutta kirjailija Konni Zilliacuksen vähemmistösiipi perusti aktiivisen vastustuspuolueen, ja aktivistit muun muassa murhasivat Venäjän vallan edustajia, salakuljettivat aseita ja oikeistolaisuudestaan huolimatta solmivat liittoja muun muassa Venäjän sosialistivallankumouksellisten kanssa. Professori Mechelin puolestaan teki yhteistyötä Venäjän liberaalien (kadettipuolue) kanssa.
Diktatuuriasetuksen jälkeen Kagaalin toiminta vaikeutui, mutta vielä vuoden 1904 säätyvaltiopäivävaaleissa se onnistui vaikuttamaan passiivista vastarintaa kannattavien voittoon. Kagaali hajaantui vuoden 1905 suurlakon jälkeen, kun marraskuun manifesti lopetti yhtenäistämistoimet. Kagaalia ei koskaan virallisesti lakkautettu, mutta käytännössä sen toiminta päättyi yhteiseen lounaaseen 18. marraskuuta 1905.
Toiminnan loppumisen jälkeen

Venäjä kärsi vuonna 1905 sodassa Japania vastaan nöyryyttävän tappion, mikä laukaisi yhteiskunnallisia levottomuuksia, ja lopulta keisari luopui itsevaltiudestaan parlamentin (duuma) hyväksi. Suomalaisetkin perustuslailliset jatkoivat vastarintaansa sosialistien tuella, jolloin keisari antoi Mechelinin muodostaa hallituksen (senaatin) ja tuoda Suomen suuriruhtinaskuntaan yleisen ja yhtäläisen ääni- ja vaalioikeuden sekä ihmisoikeudet (1906). Tähän päättyi ensimmäinen sortokausi.
Kagaalin muistokivi pystytettiin vuonna 1901 Laajasaloon Tullisaaren puistoon.
Kirjallisuutta

Haavikko, Paavo: Suuri keinottelu: Pariisin maailmannäyttelystä Tarton rauhaan.  Art House, 1977.  ISBN 951-884-212-4
Julio Reuter, "Kagalen" : ett bidrag till Finlands historia 1899-1905. 1 / J. N. Reuter., Helsinki, 1928 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Julio Reuter, "Kagalen" : ett bidrag till Finlands historia 1899-1905. 2 / J. N. Reuter., Helsinki, 1930 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Ernst Estlander, Ofärdsårens politiska litteratur : (ur "Kagalens" arkiv II) : systematisk förteckning över ströskrifter, broschyrer, upprop, tidskriftsartiklar m.m. ävensom aktstycken och arkivalier, tillkomna förnämligast åren 1899-1905 / Ernst Estlander., Helsinki, 1945 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Aiheesta muualla

Kagaalin muistokivi Laajasalossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuinka kutsuntalakko syntyi ja toteutettiin, Helsingin Sanomat, 08.12.1934, nro 331, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Naiskagaali juhlii. Eteviä rahankerääjiä, rohkeita salakuljettajia, näppäriä postittajia ja pakkaajia olivat aina valmiit kagaalin jäsenet, Helsingin Sanomat, 25.03.1938, nro 82, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kagaalin muistokivi Laajasalon Tullisaaren puistossa Helsingissä.
Artturi H. Virkkunen

Artturi H. Virkkunen
Artturi Heikki (A. H.) Virkkunen (vuoteen 1906 Snellman) (19. tammikuuta 1864 Karunki – 17. marraskuuta 1924 Espoo) oli suomalainen historiantutkija. Hän toimi vuodesta 1922 vuoteen 1924 Turun yliopiston professorina ja ensimmäisenä rehtorina.
Virkkusen vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Adolf Snellman ja Hilma Aurora Forsman. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta yksityislyseosta 1883 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja lisensiaatiksi 1894.
Virkkunen toimi Suomalaisen normaalilyseon historian kollegana 1891–1899, Helsingin yliopiston Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian dosenttina 1895–1902, Suomalaisen reaalilyseon lehtorina 1899–1902, Suomalaisen normaalilyseon historian yliopettajana 1902–1907 sekä kouluhallituksessa historiallisten aineiden ylitarkastajana 1903–1921 ja kouluneuvoksena 1918–1921. Hän oli myös Uuden Suomettaren päätoimittajana 1917–1918, Uuden Suomen päätoimittajana 1919 sekä Turun yliopiston historian professorina ja rehtorina 1921–1924.
Virkkunen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 (Kuopion läänin läntinen vaalipiiri), 1910–1911 (Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri), 1914–1917 (Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri) sekä 1917–1922 (Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri). Virkkunen liittyi joulukuussa 1918 kokoomuksen eduskuntaryhmään. Hän sai vapautuksen edustajantoimesta helmikuussa 1922 sairauden takia. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli kokoomuksen Alex Alfthan. Virkkunen toimi eduskunnan valtiovarainvaliokunnan ja tarkastusvaliokunnan puheenjohtajana 1910.
Virkkunen toimi Suomen historiallisen seuran esimiehenä ja sihteerinä.
Virkkunen oli naimisissa vuodesta 1898 Helmi Elisabeth Meurmanin kanssa. Hänen veljensä oli pappi, koulumies ja poliitikko Paavo Virkkunen.
Teoksia

Kekrijuhla ennen ja nyt ; H. A. Reinholm-vainajan kirjaanpanojen ja painettujen lähteiden mukaan kert. A. H. S. Helsinki 1887
Oulun kaupungin historia I, Kaupungin alkuajoilta Isonvihan loppuun. Oulun kaupunki, Oulu 1905, 1907, 1913, 1919, 2. painos 1953
Itämeren suomalaiset Saksalaisen valloituksen aikana 1159-1220 : historiallinen tutkimus. Suomen muinaismuisto-yhdistys, Helsinki 1907
Venäjän historian oppikirja ; kirj. Artturi Heikki Virkkunen ja Pekka Toikka. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1912, 2. painos 1913, 3. painos 1915
Vanhan ajan historia : alkeisoppilaitoksia, tyttökouluja ja seminaareja varten ; kirj. Jaakko Forsman, H. F. Soveri, Artturi H. Virkkunen. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915, 2. painos 1923, 3. painos 1927, 4. painos WSOY 1938
Keskiajan historia : alkeisoppilaitoksia, tyttökouluja ja seminaareja varten ; kirj. Jaakko Forsman, K. O. G. Hannikainen ja Artturi H. Virkkunen. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1916, 2. painos 1919, 3. painos 1921, 4. painos 1924, 5. painos 1929
Uuden ajan historia : alkeisoppilaitoksia, tyttökouluja ja seminaareja varten 1-2 ; kirj. Jaakko Forsman ja A. H. Virkkunen. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1917, 2. painos 1920, 4. painos 1930
Emil Hård ja muistelmia konventin alkuvuosilta : Kaiku-meteli syksyllä 1881. Walter J. Snellman, Oulu 1924
Matti Pohto : vanhojen suomalaisten kirjain pelastaja. Otava 1924
Isänmaallisia puheita. Otava 1925
Nimimerkillä Suomenmielinen:
Suomalainen puolue ja waltiopäiwät. Helsinki 1905
Yksi- vaiko kaksikamarinen eduskunta? : 1905. N. Öhrnberg'in välitysliike, Helsinki 1905
Laillisiin oloihin! : muistoja kuluneilta routavuosilta. Suomalaisen puolueen kanslia, Helsinki 1906
Tekla Hultin ja ”Suomettarelainen” hallitus routavuosina. Suomalaisen puolueen kanslia, Helsinki 1906
”Perustuslailliset” vallassa : kuvauksia ”laillisten olojen” ajalta. Suomalaisen puolueen kanslia, Helsinki 1907
Riitta Mäkinen

| Riitta Mäkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. elokuuta 1979 (ikä 45) Jämsä
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  kansanedustaja (2018–) kaupunginvaltuutettu (2009–) Jyväskylän työväenyhdistys ry.:n puheenjohtaja (2013–)
Vaalipiiri:  Keski-Suomi
Kotipaikka:  Jyväskylä
Riitta Leena Mäkinen (s. 2. elokuuta 1979 Jämsä) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä vuodesta 2018. Mäkinen toimi Jyväskylän kaupunginhallituksen puheenjohtajana 2013–2017 ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2017–2020. Hän on toiminut Keski-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2021.
Elämä ja ura

Mäkinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1997 Jyväskylän normaalikoulun lukiosta ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2007 pääaineenaan yhteiskuntapolitiikka. Ennen eduskuntaa hän työskenteli työllisyydenhoidon kentällä pitkäaikaistyöttömien parissa. Mäkinen nousi kansanedustajaksi kesäkuussa 2018 varaedustajan paikalta Susanna Huovisen siirryttyä Keski-Suomen ensi- ja turvakodin toiminnanjohtajaksi. Hänet valittiin eduskuntaan varsinaisena edustajana vuoden 2019 vaaleissa 8 916 äänellä. Kansanedustajana Mäkinen oli valtiovarainvaliokunnan ja puolustusvaliokunnan jäsen sekä talousvaliokunnan varajäsen. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Mäkinen valittiin uudelleen kansanedustajaksi 9 712 äänellä, saaden toistamiseen eniten ääniä vaalipiirissään.
Mäkinen valittiin Jyväskylän kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran kunnallisvaaleissa 2008, mitä ennen hän toimi varavaltuutettuna perusturvalautakunnan jäsenenä. Vuonna 2008 hän aloitti perusturvalautakunnan puheenjohtajana. Kunnallisvaaleissa 2012 Mäkinen sai Jyväskylässä eniten ääniä (1 870 ääntä) ja valittiin kaupunginhallituksen puheenjohtajaksi. Kuntavaalien 2017 jälkeen hän siirtyi kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Mäkinen sai SDP:n ääniharavana 1988 ääntä ja valittiin Keski-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtajaksi. Mäkinen on myös Jyväskylän työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Jari Koskela

| Jari Koskela |
| --- | --- |
 Jari Koskela Eduskuntatalossa 29.11.2019.
Kansanedustaja
 17.04.2019–  
Ryhmä/puolue:  Perussuomalaisten eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Satakunnan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1956 (ikä 68) Kankaanpää
Ammatti:  pastori
Tiedot
Puolue:  Perussuomalaiset
Koulutus:  yhteiskuntatieteiden tohtori
Aiheesta muualla
www.jarikoskela.fi
Jari Koskela ja muita perussuomalaisia kansanedustajia turvetuottajien mielenosoituksessa 2021.
Jari Jukka Hannu Koskela (s. 11. maaliskuuta 1956 Kankaanpää) on suomalainen poliitikko. Koskela valittiin perussuomalaisten kansanedustajaksi kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Koskela on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori, ja politiikan ulkopuolella hän on toiminut pastorina. Hän on ollut myös Koskelan kenkätehtaan vientijohtaja.
Koskela toimii eduskunnan valtiovarainvaliokunnan, maatalousjaoston ja kunta- ja terveysjaoston jäsenenä. Lisäksi hän toimii sosiaali- ja terveysvaliokunnan varajäsenä.
Koulutus

Koskela on valmistunut ekonomiksi Uppsalan yliopistosta, teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja väitellyt yhteiskuntatieteiden tohtoriksi sosiaalipolitiikasta Kuopion yliopistosta. Koskelan väitöskirja käsitteli avioerosta selviytymistä miesten näkökulmasta.
Näkemyksiä

Kankaanpään kirkkovaltuustossa Koskela on edustanut edistyksellistä siipeä, joka on joutunut kahnaukseen konservatiivisen, naispappeutta vastustavan ryhmän kanssa. Pastorina hän on kertonut vihkivänsä  ainoastaan heteropareja. Koskelan mielestä kehitysavun tulisi olla vapaaehtoista ja toimia pääosin kansalaisten hyvän tahdon varassa. Koskela pitää turvetuotantoa tärkeänä muun muassa omavaraisuuden ja huoltovarmuuden kannalta.
Piritta Rantanen

| Piritta Rantanen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 17.4.2019–  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Keski-Suomen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1979 (ikä 45) Jämsä
Tiedot
Puolue:  Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Aiheesta muualla
www.pirittarantanen.fi
Piritta Maria Katariina Rantanen (s. 19. heinäkuuta 1979 Jämsä) on suomalainen sairaanhoitaja ja poliitikko. Hänet valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sosiaalidemokraattisen puolueen kansanedustajaksi Keski-Suomen vaalipiiristä.
Rantanen on työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen. Lisäksi hän ympäristövaliokunnan varajäsen.
Hän toiminut Jämsän kaupungin­hallituksen puheenjohtajana ja sitä ennen pitkään paikallis­politiikassa ja puoluevaltuustossa.