stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Muni

Muni vuonna 1936.
Paul Muni (oik. Meshilem Meier Weisenfreund; 22. syyskuuta 1895 Lviv, Itävalta-Unkari – 25. elokuuta 1967 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Hän voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta Tri Louis Pasteur (The Story of Louis Pasteur, 1936). Hän on saanut myös urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Elämä > Varhaiset vaiheet

Muni syntyi juutalaisperheeseen Lvivin kaupungissa silloisessa Itävalta-Unkarissa nykyisen Ukrainan alueella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin Paulin ollessa vasta lapsi vuonna 1902.
Elämä > Ura

Paul Muni aloitti näyttelijäuransa jiddish-teatterissa. Hänen ensimmäinen Broadway-roolinsa oli vuonna 1926 näytelmässä We Americans. Muni herätti myös Hollywoodin huomion, ja hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1929. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Olen vainottu kahlekarkuri (I Am a Fugitive from a Chain Gang, 1932), Arpinaama (Scarface, 1932), Tri Louis Pasteur (The Story of Louis Pasteur, 1936), Hyvä maa (The Good Earth, 1937), Emile Zolan elämä (The Life of Emile Zola, 1937) ja Elämän liekki (The Last Angry Man, 1959).
Muni voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta Tri Louis Pasteur (The Story of Louis Pasteur), jonka lisäksi hänellä oli myös Oscar-ehdokkuuksia. Hänelle myönnettiin Tony-palkinto roolistaan näytelmässä Inherit the Wind. Hänellä on myös Hollywood Walk of Fame -tähti.
Yksityiselämässä

Muni oli naimisissa Bella Finkelin kanssa vuodesta 1921 lähtien aina kuolemaansa saakka. Parilla ei ollut lapsia. Paul Muni kuoli sydänsairauteen 71-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Paul Muni Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Paul Muni NNDB:ssä
Paul Muni esiintyi usein kapinallisen ja sopeutumattoman rooleissa.
Peter André

Peter André
Peter André (s. 27. helmikuuta 1973) on Englannissa syntynyt laulaja ja lauluntekijä sekä televisiopersoona. Hän on sukujuuriltaan kyproksenkreikkalainen. Hän on julkaissut useita albumeita.
André "löydettiin" australialaisessa New Faces -show'ssa vuonna 1990. Hänen debyyttisinglensä "Gimme Little Sign" nousi listan kolmoseksi ja toi laulajalle ARIA-palkinnon. Ensimmäinen Top 50 -single Britanniassa oli "Only One" (#16), ja hän sai laajempaa kansainvälistä suosiota hitillään "Mysterious Girl".
André ja Katie Price menivät naimisiin 10. syyskuuta 2005 Berkshiren Highclere Castlessa. He saivat kaksi lasta, jotka syntyivät vuosina 2005 ja 2007. Pari erosi vuonna 2009.
Albumit

Peter Andre (1993)
The Long Road Back (2004)
A Whole New World (with Katie Price) (2006)
Revelation (2009)
Unconditional: Love Songs (2010)
Accelerate (2010)
Angels & Demons (2012)
Big Night (2014)
Come Fly with Me (2015)
White Christmas (2015)
Pearl Harbor (elokuva)

| Pearl Harbor |
| --- | --- |
 Pearl Harborin juliste
Ohjaaja:  Michael Bay
Käsikirjoittaja:  Randall Wallace
Tuottaja:  Michael Bay Jerry Bruckheimer
Säveltäjä:  Hans Zimmer Steve Jablonsky
Kuvaaja:  John Schwartzman
Leikkaaja:  Roger Barton Chris Lebenzon Mark Goldblatt Steven Rosenblum
Tuotantosuunnittelija:  Nigel Phelps
Pääosat:  Ben Affleck  Josh Hartnett Kate Beckinsale Cuba Gooding Jr. Tom Sizemore  Jon Voight Colm Feore Alec Baldwin Dan Aykroyd  Mako  Jaime King  Jennifer Garner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Buena Vista Pictures Touchstone Pictures Jerry Bruckheimer Films
Levittäjä:  InterCom Netflix Disney+
Ensi-ilta:   25. toukokuuta 2001  1. kesäkuuta 2001  7. kesäkuuta 2001  29. kesäkuuta 2001
Kesto:  183 minuuttia (ohjaajan versio 184 minuuttia)
Alkuperäiskieli:  englanti, japani, ranska
Budjetti:  140 miljoonaa $
Tuotto:  449,2 miljoonaa $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pearl Harbor on vuonna 2001 julkaistu yhdysvaltalainen historiallinen sotaelokuva, jonka ohjasi Michael Bay ja siinä näyttelevät muun muassa Ben Affleck, Alec Baldwin, Jon Voight, Josh Hartnett, Kate Beckinsale, Cuba Gooding Jr., Dan Aykroyd, Colm Feore, Mako, Tom Sizemore, Jaime King ja Jennifer Garner. Elokuva perustuu löyhästi joulukuussa 1941 tapahtuneeseen Japanin hyökkäykseen Pearl Harborin laivastotukikohtaan ja amerikkalaisten huhtikuussa 1942 tekemään kostoiskuun. Osa elokuvan kohtauksista oli viimeisiä Technicolorilla kuvattuja otoksia.
Pearl Harbor muistetaan yhdestä elokuvahistorian ristiriitaisimmista vastaanotoista. Se oli ehdolla neljään Oscar-palkintoon, joista voitti yhden parhaista äänitehosteista, ja kuuteen Razzie-palkintoon, joista ei kuitenkaan voittanut yhtäkään. Elokuva ei saanut juurikaan kiitosta kriitikoilta ja sen sotateemaan yhdistettyä kolmiodraamaa on usein haukuttu yhdeksi huonoimmista rakkaustarinoista elokuvissa. Kaikesta huolimatta Pearl Harbor oli suuri kaupallinen menestys.
Näyttelijät > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ben Affleck  | … |  Luutnantti/kapteeni Rafe McCawley   |
|  Josh Hartnett  | … |  Luutnantti/kapteeni Danny Walker   |
|  Kate Beckinsale  | … |  Luutnantti Evelyn Johnson   |
|  Alec Baldwin  | … |  Majuri/Everstiluutnantti Jimmy Doolittle   |
|  Cuba Gooding Jr.  | … |  Aliupseeri Doris Miller   |
|  Jon Voight  | … |  Presidentti Franklin D. Roosevelt   |
|  Colm Feore  | … |  Amiraali Husband E. Kimmel   |
|  Mako  | … |  Kaigun Taishō Isoroku Yamamoto   |
Näyttelijät > Sivuhenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jennifer Garner  | … |  Sandra   |
|  Jaime King  | … |  Betty Bayer   |
|  Sara Rue  | … |  Martha   |
|  Tom Sizemore  | … |  Earl Sistern   |
|  Matthew Davis  | … |  Joe   |
|  Ewen Bremner  | … |  Luutnantti Red Winkle   |
|  William Lee Scott  | … |  Luutnantti Billy Thompson   |
|  Michael Shannon  | … |  Luutnantti Gooz Wood   |
|  Leland Orser  | … |  Majuri Jackson   |
|  Scott Wilson  | … |  Kenraali George C. Marshall   |
|  Peter Firth  | … |  Kapteeni Mervyn S. Bennion   |
|  Dan Aykroyd  | … |  Kapteeni Thurman   |
Palkinnot

Vuoden 2001 Oscar-gaalassa Pearl Harbor oli ehdolla neljässä eri kategoriassa ja voitti Oscarin parhaista äänitehosteista. Muut ehdokkuudet olivat Paras äänitys, Parhaat erikoistehosteet ja Paras laulu.
Golden Globe -gaalassa elokuva oli ehdolla parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen ja parhaan laulun palkinnon voittajaksi.
Vuoden 2001 Golden Raspberry -gaalassa Pearl Harbor oli ehdolla kuuden eri palkinnon saajaksi: Huonoin elokuva, huonoin ohjaaja, huonoin käsikirjoitus, huonoin romanssi, huonoin miesnäyttelijä (Ben Affleck) ja huonoin uudelleenfilmatisointi (aikaisempi vuoden 1970 elokuva Tora! Tora! Tora!); mutta hävisi kaikissa kategorioissa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Yhdysvallat) (Arkistoitu – Internet Archive)
Virallinen sivusto (Iso-Britannia) (Arkistoitu – Internet Archive)
Cinemenium-sivu
Ben Affleckin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Michal Bayn haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Rotten Tomatoes
Elokuva-arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Pearl Harbor Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pearl Harbor Box Office Mojossa
Pearl Harbor AllMoviessa. (englanniksi)
Pearl Harbor Metacritic:issä (Arkistoitu – Internet Archive)
Peter Andreas Morell

| Peter Andreas Morell |
| --- | --- |

Norjan sosiaaliministeri
 Lykken hallitus 5. maaliskuuta 1926 – 28. tammikuuta 1928  
Edeltäjä:  Lars Oftedal
Seuraaja:  Alfred Madsen
Suurkäräjäedustaja
 Akershusin vaalipiiri 1919–1927  
Akerin pormestari
 1911–1916 1902–1907  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1868 Aker, Norja
Kuollut: 30. tammikuuta 1948 (80 vuotta) Oslo, Norja
Tiedot
Puolue:  Høyre
Peter Andreas Morell (1. tammikuuta 1868 Aker – 30. tammikuuta 1948 Oslo) oli norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1919–1927 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1926–1928. Vuosina 1902–1907 ja 1911–1916 hän oli Akerin pormestari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Andreas Morell Wikimedia Commonsissa
Pingxingguanin taistelu

Pingxingguanin taistelu oli Kiinan–Japanin sodan aikana 25. syyskuuta 1937 käyty taistelu Kiinan kommunistien joukkojen ja japanilaisten joukkojen välillä. Muodollisesti tuolloin osana Kiinan armeijaa taistelleet kommunistit väijyttivät onnistuneesti japanilaisen huoltorykmentin Pingxingguanissa Shanxin ja Sisä-Mongolian rajalla. Väijytys oli ensimmäinen kommunistien merkittävä voitto sodan aikana.
Tausta

Kiinan–Japanin sota oli syttynyt Marco Polon sillan välikohtauksen myötä 7. heinäkuuta 1937. 13. elokuuta he hyökkäsivät myös Shangaihin. Tämä sai Kiinan kahden kilpailevan puolueen, Kuomintangin ja kommunistisen puolueen sopimaan viimein yhteistyöstä japanilaisia vastaan. Osana sopimusta kommunistien noin 46 000:n miehen puna-armeijasta muodostettiin elokuussa Kiinan armeijaan Kahdeksas reittiarmeija. Armeijaan kuului 115. 120. ja 129. divisioona. Armeijaa komensi Zhu De varapäällikkönään Peng Dehuai. Vaikka armeija kuuluikin nyt muodollisesti Kiinan armeijaan, käytännössä se oli silti edelleen kommunistien hallinnassa.
Kahdeksannen reittiarmeijan 115. divisioonaa komensi Lin Biao. Divisioonan vahvuus oli 15 500 miestä ja elokuussa 1937 se alkoi siirtyä vuoristoalueelle Pohjois-Kiinassa aloittamaan sissisotaa japanilaisten eturintaman takana. Japanilaiset etenivät syyskuussa rautatien mukaisesti Pekingistä kohti Sisä-Mongoliaa. Japanilainen ltagaki Seishiron komentama 5. divisioona saavutti Shanxin rajan, jolla Pingxingguanin taistelu käytiin.
Taistelu

Lin Biaon komentama divisioona oli valmistellut väijytystä ja ottanut asemat Pingxingguanissa 24. syyskuuta. Seuraavana aamuna kello 10 25. syyskuuta Linin joukot kohtasivat japanilaisen 5. divisioonanhuoltojoukkojen rykmentin. Joukko kulki kahtena kolonana, toiseen kuului 70 hevosvetoista kärryä ja toinen kolona käsitti 80 kuorma-autoa. Joukot kuljettivat esimerkiksi vaatteita, ruokaa ja ammuksia. Joukot etenivät maantietä pitkin ja Lin antoi käskyn tulen avaamisesta niitä vastaan viereiseltä kukkulalta. Väijytykseen jääneet kolonnat tuhottiin lähes täysin samalla, kun kiinalaisten onnistui torjua japanilaisten yrittämä hyökkäys kolonnien auttamiseksi.
Seuraukset

Japanilaiset olivat menettäneet kaatuneina noin 3 0000 miestä. Kiinalaisten tappiot olivat yhteensä vain 500. He valtasivat myös esimerkiksi kolonnan kuorma-autot ja niiden kuljettamat tarvikkeet. Väijytyksen jälkeen 115. divisioona vetäytyi Pingxingguanista. Kommunisteille väijytys oli merkittävä, se nostatti paitsi taistelutahtoa, mutta nosti myös sen mainetta kiinalaisten keskuudessa yleensä. Väijytys oli myös ensimmäinen kommunistien joukkojen ottamista merkittävistä voitoista sodan aikana.
Kiinalaisia joukkoja Pingxingguanin suunnalla.
Taistelulle omistettu muistohalli.
Pikkuliekomuurahainen

| Pikkuliekomuurahainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Muurahaiset Formicidae
Alaheimo::  Pistinmuurahaiset Myrmicinae
Tribus::  Crematogastrini
Suku::  Pikkuliekomuurahaiset Temnothorax
Laji::  interruptus
Kaksiosainen nimi
 Temnothorax interruptus  Schenck, 1852 
Katso myös
   Pikkuliekomuurahainen Wikispeciesissä   Pikkuliekomuurahainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuliekomuurahainen (Temnothorax interruptus) on muurahaisiin kuuluva hyönteislaji, jonka kuvasi ensimmäisenä Schenck vuonna 1852. Pikkuliekomuurahainen on ehkä Suomen pienin muurahainen ollen kooltaan vain 2–3 millin mittainen.
Yhdyskunta

Muista suomalaisista muurahaisista eroavat pikkuliekomuurahaiset rakentavat pesänsä paahteiseen turpeeseen. Pikkuliekomuurahaisia on hankala huomata, sillä ne elävät pienissä 50-100 yksilön yhdyskunnissa. Yksi kuningattarellinen pesä synnyttää ehkä koko Suomen pienintä muurahaislajia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pikkuliekomuurahainen (Temnothorax interruptus)
California Academy of Sciences, Antweb: Temnothorax interruptus (englanniksi)
Peter Andreas Munch

P. A. Munch.
Peter Andreas Munch (15. joulukuuta 1810 Oslo – 25. toukokuuta 1863 Rooma) oli norjalainen historioitsija ja kielitieteilijä. Hän oli Oslon yliopiston professori vuodesta 1841 ja johti valtionarkistoa vuosina 1861–1863. Hän julkaisi kahdeksanosaisen Det norske Folks Historie (1852–1863), joka päättyi vuoteen 1397.
Peter Munch harrasti rotuoppeja ja piti toisia kansoja arvokkaampina kuin toisia. Suomalaisia Peter Munch halveksi. Hän esimerkiksi tarkasteli Kalevalaa ja väitti, ettei se todista suomalaisesta kulttuurista. Munch piti mahdottomana Suomen itsenäistymistä, johtuen Suomen strategisesti avoimista rajoista sekä suomalaisten sivistyskyvystä, jota hän ei pitänyt korkeana.
Samantapaisia ajatuksia levittivät Ruotsissa August Sohlman ja Suomessa Axel Olof Freudenthal.
Peter Munch väitti Suomen kansallisuusoloja käsittelevässä artikkelissaan Om Finlands Nationalitet og dens Forhold til den svenske vuodelta 1855, että suomalaiset ja unkarilaiset poikkeavat ympäröivistä slaaveista ja germaanisista kansoista siten, että näitten kansojen täytyy muodostaa oma rotunsa . Tästä hän tekee omat johtopäätöksensä, jotka liittyvät 1800-luvun eurooppalaiseen rasismiin ja sen kannattajiin, joita olivat esimerkiksi Arthur de Gobineau ja Houston Stewart Chamberlain.
Peter Munch oli taidemaalari Edvard Munchin setä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Andreas Munch Wikimedia Commonsissa
Paul Mägi

Paul Mägi (s. 13. lokakuuta 1953 Tallinna) on virolainen kapellimestari.
Ura > Opinnot

Mägi valmistui vuonna 1972 musiikkilukiosta, jossa oli opiskellut viulunsoittoa Endel Lippusin ja trumpetinsoittoa Tõnu Tarumin johdolla. Hän jatkoi opiskelua Tallinnan valtionkonservatoriossa Tarumin trumpettiluokalla ja valmistui vuonna 1980. Tämän jälkeen hän suoritti opintoja Gennadi Roždestvenskin johdolla Moskovan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1984.
Ura > Työ kapellimestarina

Vuonna 1974 Mägi perusti kamariorkesterin, jonka nimeksi tuli vuonna 1978 Viron radion kamariorkesteri. Hän toimi sen taiteellisena johtajana vuoteen 1984. Hän perusti myös Viron radion big bandin vuonna 1980 ja toimi Neuvostoliiton kulttuuriministeriön valtionsinfoniaorkesterin kapellimestarina vuosina 1984–1988. Vuosina 1984–1991 Mägi työskenteli kapellimestarina Estonia-teatterissa ja vuosina 1990–1994 Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana sekä pääkapellimestarina.
Mägi on esiintynyt lukuisissa Euroopan ja Yhdysvaltain konserttisaleissa muiden muassa Detroitin sinfoniaorkesterin, Moskovan filharmonikkojen, Ecuadorin kansallisen sinfoniaorkesterin, Ruotsin radion sinfoniaorkesterin, Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Göteborgin sinfoniaorkesterin ja Malmön sinfoniaorkesterin kanssa. Virolaisista orkestereista Mägi on johtanut esimerkiksi Viron kansallista sinfoniaorkesteria. Hän kantaesitti Erkki-Sven Tüürin toisen sinfonian ja Eduard Tubinin Reigi õpetaja -teoksen, joiden levyttämisen myös järjesti.
Vuosina 1995–1997 Mägi toimi Estonia-teatterin taiteellisena johtajana. Hän oli aloitteellinen teatterin nimeämisessä uudelleen Viron kansallisoopperaksi ja toimi vuosina 1998–2002 sen ensimmäisenä taiteellisena johtajana sekä pääkapellimestarina. Hän tilasi lukuisia uusia näyttämöteoksia virolaisilta säveltäjiltä; näiden joukossa ovat Raimo Kangron Heart ja René Eesperen Gurmans. Hän järjesti myös oopperoiden Nabucco (Verdi, 2000) ja Cyrano de Bergeracin (Tamberg, 2004) levytyshankkeet.
Vuonna 2004 Mägi aloitti Viron musiikki- ja teatteriakatemian sinfoniaorkesterin sekä Uppsalan kamariorkesterin johtamisen. Hänestä tuli Vanemuinen teatterin pääkapellimestari Tartossa kaudella 2010/11.
Ura > Opetustyö

Mägi on opettanut orkesterinjohtoa Latvian musiikkiakatemiassa (1991–1994) ja Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa (vuodesta 1989). Vierailevana professorina hän on johtanut mestarikursseja Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hänen johdollaan ovat opiskelleet muiden muassa Erki Pehk, Pauls Putninš, Thomas Kemp, Aivo Välja, Olari Elts, Mihhail Gerts ja Lehari Kaustel.
Ura > Toiminta klassisen musiikin ulkopuolella

Mägi on orkesterinjohtotyönsä ohella toiminut jazzviulistina ja esiintynyt Lontoon sinfoniaorkesterin, BBC:n sinfoniaorkesterin sekä Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on soittanut monissa virolaisissa kokoonpanoissa ja rockyhtyeissä, kuten Hortus Musicuksessa, Varjudissa, Hõimissa ja Rujassa.
Ura > Jäsenyydet, palkinnot ja tunnustukset

Mägi oli Viron teatteriliiton jäsen vuosina 1988–2002. Hänen saamiensa palkintojen joukossa ovat olleet Latvian tasavallan kulttuuripalkinto (1994), Viron teatteriliiton palkinnot (1994, 1996, 1999), Viron kulttuurirahaston vuosipalkinnot (2000, 2013) ja Valkoisen Tähden ritarikunnan neljännen luokan ansiomerkki (2001).
Pitäjän pienempiä

Pitäjän pienempiä: saaristoväkeä arkisillaan on Volter Kilven vuonna 1934 julkaistu novellikokoelma. Saaristosarjan toinen osa on kirjoitettu rinnakkain Kilven pääteoksen, Alastalon salissa kanssa.
Novellit

Ylistalon tuvassa (251 s.) Talvikortteeria Ylistalossa pitävät merimiehet viettävät aikaansa isäntä-Esan kanssa. On saatu tieto, että Alastalo aikoo rakentaa parkin. Joutilaisuus keskeytyy kuitenkin, kun naapurin hevoset juoksevat Ylistalon niitylle kaatuneen aidan yli, ja Esan on mentävä ajamaan ne pois. Timpuri Joel Järvelin ottaa lompakkonsa ja menee Alastaloon ostamaan osuuden parkkilaivasta.
Aurinkotytin tanssi (35 s.) Iäkäs suutari Solenius työskentelee Alastalon nurkassa seuranaan talon leikki-ikäinen tytär Viikka ja harmaa kissa talon naisväen leipoessa. Solenius muistelee kylän naisia ja seuraa auringonvalon liikkeitä työkalujensa ja muiden esineidensä lomassa. Viikka muistelee kuollutta siskoaan Aksaa.
Kaaskerin Lundström (52 s.) Lahdenperä on vierailulla Pukkilassa ja Pukkila pitää punssilasien äärellä monologia Kaskerin Lundströmistä, alkoholisoituneesta entisestä merikapteenista, joka juovuksissa luotsaamastaan tuhoisasta haaksirikosta selviytyneenä antaa luodollaan aritmetiikan ja navigoinnin opetusta vilja- ja viinapalkkaa vastaan.
Merimiehen leski (42 s.) Vanha Ketoniemen Riikka valmistaa triiviä eli laivojen saumoihin käytettävää eristettä muistellen puolisoaan, haaksirikossa kuollutta merimiestään.
Jäällävaeltaja (38 s.) Iäkäs Taavetti Lindqvist vetää jäällä kuormaa, johon on kerännyt katajia Kihdin ulkoluodoilta. Voimiensa ehtyessä hän käy läpi elämänsä iloja ja etenkin pettymyksiä.
Lev Tolstoi (täsmennyssivu)

Lev Tolstoi voi viitata seuraaviin:
Lev Nikolajevitš (Leo) Tolstoi (1828–1910), venäläinen kirjailija
Lev Lvovitš Tolstoi (1869–1945), venäläinen kirjailija
Lev Tolstoi, taajama Lipetskin alueella Venäjällä
Lev Tolstoin piiri, aluehallintoyksikkö Lipetskin alueella Venäjällä
2810 Lev Tolstoj, asteroidi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lev Tolstoi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lev Vlasenko

Lev Nikolajevitš Vlasenko (ven. Лев Никола́евич Вла́сенко; 24. joulukuuta 1928 Tbilisi – 24. elokuuta 1996 Brisbane) oli georgialainen pianisti ja pianopedagogi.
Vlasenko aloitti musiikkiopintonsa Tbilisissä ja jatkoi niitä Moskovan konservatoriossa Jakov Flierin johdolla. Vuonna 1956 hän voitti ensipalkinnon kansainvälisessä Franz Liszt -pianokilpailussa Budapestissa ja vuonna 1958 toisen palkinnon kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa. Vlasenko opetti vuodesta 1957 Moskovan konservatoriossa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Mihail Pletnev, joka myös työskenteli hänen avustajanaan.
Vlasenko esiintyi monissa Euroopan maissa, Amerikan mantereella ja Japanissa. Hän istui kansainvälisten kilpailujen, kuten Leedsin pianokilpailun ja Tšaikovski-kilpailun tuomaristoissa. Vuosina 1985 ja 1990 Vlasenko oli tuomarina kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa, jälkimmäisellä kerralla tuomariston varapuhemiehenä. Vuonna 1994 hän oli Tšaikovski-pianokilpailun puheenjohtaja. Vlasenko sai vuonna 1991 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvon. Hän työskenteli myöhemmällä iällään Yhdysvalloissa sekä Australiassa, ja vuonna 1996 hänestä tehtiin Griffithin yliopiston kunniatohtori. Vlasenkon kuoleman jälkeen Australiassa perustettiin hänen mukaansa nimetty pianokilpailu.
Linja 1 (Proastiakós)

| Proastiakós-linja 1 Π1> Perustiedot |
| --- | --- |
Järjestelmä:  Proastiakós
Reitti:  Pireus–Chalkída
Avattu:  30.7.2004
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  TrainOSE
Tekniset tiedot
Pituus:  92,4 km
Asemia:  24
Proastiakós-linja 1 eli Pireus–Chalkída-linja (kreik. Προαστιακή Γραμμή Πειραιάς-Χαλκίδα, Proastiakí Grammí Peiraiás-Chalkída) on proastiakós-paikallisjunalinja Ateenan metropolialueella ja sen lähiympäristössä Kreikassa. Se kulkee Pireuksesta Ateenan kantakaupungin länsiosan kautta Chalkídaan.
Linjan ensimmäinen osuus avattiin aivan Ateenan olympialaisten alla 30. heinäkuuta 2004. Linjalta on vaihto proastiakós-linjalle 2 SKA:n asemalla, ja linjalle 3 sekä TrainOSE:n kaukojuniin muun muassa Ateenan rautatieasemalla ja SKA:n asemalla. Vaihto Ateenan metron Linjalle 1 on Pireuksen asemalla ja Linjalle 2 Ateenan asemalla.
Asemat

|  | Nimi | Nimi | Alueyksikkö | Yhteydet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|     | Pireus | Πειραιάς | Pireus |   |
|     | Léfka | Λεύκα | Pireus |  |
|     | Réntis | Ρέντης | Pireus |  |
|     | Távros | Ταύρος | Etelä-Ateena |  |
|     | Rouf | Ρουφ | Keski-Ateena |  |
|     | Ateena | Αθήνα | Keski-Ateena |   P3 |
|     | Ágioi Anárgyroi | Άγιοι Ανάργυροι | Länsi-Ateena | P3 |
|     | Pýrgos Vasilíssis | Πύργος Βασιλίσσης | Länsi-Ateena | P3 |
|     | Káto Achárnes | Κάτω Αχαρνές | Itä-Attika | P3 |
|     | SKA | Σ.Κ.Α. | Itä-Attika |  P3 |
|     | Achárnes | Αχαρνές | Itä-Attika |  |
|     | Dekéleia | Δεκέλεια | Itä-Attika |  |
|     | Ágios Stéfanos | Άγιος Στέφανος | Itä-Attika |  |
|     | Afídnes | Αφίδνες | Itä-Attika |  |
|     | Sfendáli | Σφενδάλη | Itä-Attika |  |
|     | Avlónas | Αυλώνας | Itä-Attika |  |
|     | Ágios Thomás | Άγιος Θωμάς | Itä-Attika |  |
|     | Oinófyta | Οινόφυτα | Boiotia |  |
|     | Oinói | Οινόη | Boiotia |  |
|     | Dílesi | Δήλεσι | Boiotia |  |
|     | Ágios Geórgios | Άγιος Γεώργιος | Boiotia |  |
|     | Kalochóri-Panteíchi | Καλοχώρι-Παντείχι | Euboia |  |
|     | Avlída | Αυλίδα | Euboia |  |
|     | Chalkída | Χαλκίδα | Euboia |  |
Limmat

| Limmat |
| --- | --- |
 Limmat-jokea Zürichissä
Alkulähde:  Zürichjärvi
Laskupaikka:  Untersiggenthal/Gebenstorf
Maat:  Sveitsi
Pituus:  36 km
Alkulähteen korkeus:  406 m
Virtaama:  96,8 m³/s
Valuma-alue:  2 416 km²
Limmat on Aarejoen sivujoki Sveitsissä. Joki on pituudeltaan 36,4 km. Limmat on viimeinen osa noin 140 kilometrin pituista Linth-Limmatin vesistöaluetta. Limmat saa alkunsa Zürichjärvestä 406 metrin korkeudessa ja laskee Aareen. Sihl on Limmatin pisin sivujoki.
Asukasluvultaan suurin kaupunki Limmatin varrella on Zürich, jonka keskustan läpi se virtaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Limmat Wikimedia Commonsissa
Joen kulku kartalla esitettynä.
Polyasetyleeni

Polyasetyleenin cis- ja trans-isomeerien rakenne
Polyasetyleeni eli PAC on tyydyttymätön polymeeri, jonka monomeeri on etyyni. Sitä käytetään esimerkiksi orgaanisen elektroniikan komponenttien valmistamiseen.