stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Victoria Pelova

Victoria Pelova elokuussa 2021 Ajaxin pelaajana.
| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ranska 2019 | Jalkapallo |  |
Victoria Pelova (s. 3. kesäkuuta 1999) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa toukokuun 2024 loppuun mennessä 54 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Espanjaa vastaan 20. tammikuuta 2018. Hän kuului vuoden 2019 MM-kilpailujen hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan.
Seuratasolla Pelova on edustanut kotimaassaan ADO Den Haagia ja vuosina 2019–2023 Ajaxia. Hän siirtyi tammikuussa 2023 englantilaisseura Arsenaliin.
Viranhoitomääräys

Viranhoitomääräys on kunnan, kuntayhtymän, hyvinvointialueen, evankelis-luterilaisen kirkon tai seurakunnan viranhaltijalle annettava asiakirja, josta ilmenevät hänen virkasuhteeseen ottamiseensa liittyvät tiedot. Se voi olla pöytäkirjanote virkaan ottamispäätöksestä tai muu kirjallinen viranhoitomääräys. Asiakirjan antaa työnantajaa edustava henkilö viipymättä ja mahdollisuuksien mukaan ennen virantoimituksen alkamista. Kirkolliselle viranhaltijalle sen antaa tuomiokapituli. Viranhoitomääräyksestä tulee ilmetä ainakin viranhaltijan virkanimike, virkasuhteen kesto, määräaikaisuuden peruste, mahdollinen koeaika, virantoimituksen alkamisen ajankohta, pääasialliset tehtävät ja palkkauksen perusteet. Tavallisesti viranhoitomääräyksestä ilmenee myös työnantajan nimi sekä viranhaltijan nimi, henkilötunnus, osoite, koulutus, verotuskunta ja vuosiloman määräytymisperusteet.
Evankelis-luterilaisessa kirkossa virkasuhteeseen otettavalle on viipymättä annettavan viranhoitomääräyksen lisäksi annettava selvitys virkasuhteen keskeisistä ehdoista, jos virkasuhteen kesto on vähintään kuukausi. Selvitys tulee antaa viimeistään ennen ensimmäisen täyden palkanmaksukuukauden loppua. Selvitystä ei kuitenkaan tarvitse antaa, jos tiedot ilmenevät viranhoitomääräyksestä. Viranhoitomääräys korvaa aiemmin käytössä olleen virkamääräyksen ja valtakirjan, jollainen annettiin kirkkoherralle, kappalaiselle, kanttorille ja vakinaiselle lehtorille. Työsuhteeseen otettavalle työntekijälle ei anneta pöytäkirjanotetta, vaan hänen kanssaan tehdään aina työsopimus. Suomen ortodoksisen kirkon ja seurakuntien virkasuhteet muuttuivat työsopimussuhteiksi vuoden 2007 alussa. Siksi työntekijöille ei anneta viranhoitomääräystä.
Kunnallinen virkasuhde alkaa sitä koskevan päätöksen tekemisestä eli esimerkiksi viranhoitomääräyksen antamisesta. Virkasuhteen alkamisesta lähtien päätös velvoittaa sekä työntekijää että työnantajaa. Virkasuhteesta voi vapautua esimerkiksi irtisanomisella, irtisanoutumisella, virkasuhteen purkamisella, eläkkeelle siirtymisellä tai määräaikaisen viranhaltijan toimikauden päättymisellä. Virkasuhteesta ei voi vapautua ilmoittamalla peruuttavansa viran vastaanottamisen. Virkasuhteen alkamishetki eroaa tavallisesti virantoimituksen alkamishetkestä. Virantoimitus alkaa silloin, kun viranhaltija tai vaikkapa virkasuhteinen tuntiopettaja ryhtyy hoitamaan työtehtäviään. Sen ajankohdan määrää työnantajan edustaja ja siitä hetkestä alkaa viranhaltijan virantoimitusvelvollisuus.
Valtion virkamiehille ei anneta viranhoitomääräystä, vaan heille annetaan todistukseksi nimittämisestä nimittämiskirja eli nimityskirja.
Velikije Lukin taistelu

Velikije Lukin taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Velikije Lukin kaupungin hallinnasta. Saksalaiset olivat elokuussa 1941 vallanneet kaupungin, minkä jälkeen he olivat linnoittaneet sen. Kaupunki oli merkittävä rautatieliikennepaikkana ja Lovatin ylittävien siltojen takia. Saksalaiset olivat luoneet useita sillanpääasemia kaupungin etelä- ja pohjoispuolelle. Neuvostoliiton 3. isku-armeijan yrittäessä vallata kaupungin takaisin marraskuussa 1942, kaupunkia puolustavilta Saksan 83. jalkaväkidivisioonan, 3. ja 5. vuoristodivisioonan ja myöhemmin LIX armeijakunnan joukoiltaselvennä. Saksalaiset onnistuivat torjumaan ensimmäisen hyökkäyksen joulukuuhun mennessä. Puna-armeija hyökkäsi uudelleen kaupunkiin 4. tammikuuta 1943 operaatio Totilassa, joka mursi saksalaisten puolustuksen ja kaupunki saatiin vallattua lopullisesti 16. tammikuuta 1943.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle for Velikiye Luki
Merkinnän syy: taistelukuvaus puuttuu
Vallisaari (täsmennyssivu)

Vallisaari tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Vallisaari, saari Helsingin edustalla
Vallisaari, kylä Virossa lähellä Narvaa. Siellä tehtiin Vallisaaren välirauha vuonna 1658
Sukunimi

Aleksi Vallisaari (1919–2005), Suomen Lähetysseuran apulaisjohtaja
Hilkka Vallisaari, Helsingin kaupunginmuseon museolehtori
Leena Vallisaari (s. 1947), suomentaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vallisaari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Velkasuhde

Velkasuhde on henkilöiden tai oikeushenkilöiden välinen sidonnaisuus, jossa toinen osapuoli (velkoja) on oikeutettu saamaan toiselta (velalliselta) tietyn suorituksen. Tällaiseen oikeussuhteeseen sisältyy velallisen velvoite eli velka velkojaa kohtaan ja velkojan saamisoikeus velalliseen nähden. Velkoja voi oikeusjärjestyksen nojalla vaatia velalliselta suorituksen täyttämistä. Velkasuhde voi perustua yksipuoliseen sitoumukseen, kaksipuoliseen sopimukseen tai lakiin. Lakiin perustuva velkasuhde syntyy esimerkiksi silloin, kun joku aiheuttaa toiselle vahinkoa. Rahamääräisestä velkasuhteesta annetaan yleensä saamistodistus.
Velkasuhteeseen voi sisältyä vain yksi suoritusvelvoite ja sitä vastaava saaminen tai useita molemminpuolisia velvoitteita. Velkoja voi yleensä irrottautua velkasuhteesta luovuttamalla saamisen kolmannelle osapuolelle, mutta velallinen tarvitsee yleensä velkojan suostumuksen voidakseen siirtää velvoitteensa siirtoon suostuneen henkilön vastattavaksi. Velalliseen kohdistuva oikeudellinen vastuu sisältää myös sen, että täytettyään suorituksen virheellisesti tai jätettyään sen kokonaan täyttämättä hän voi joutua korvaamaan velkojan vahingon, tekemään uuden suorituksen tai taipumaan sopimuksen purkuun.
Yksinkertaisessa velkasuhteessa velallisen velvoitteena on maksaa velaksi saamansa rahamäärä ja mahdollinen korko velkojalle. Velkojalla on vastaava saamisoikeus velallista kohtaan. Usein samaan velkasuhteeseen sisältyy useita suorituksia. Sopimuksessa sama osapuoli voi olla jonkin suorituksen osalta velallinen ja toisen osalta velkoja. Esimerkiksi kauppaan sisältyy kaksi velvoitetta, toisaalta myyjän velvoite luovuttaa kaupan kohde ostajalle ja toisaalta ostajan velvoite maksaa kauppahinta myyjälle.
Uuno Soldan

Uuno (Uno) Konstantin Soldan (9. heinäkuuta 1883 Viipuri – 21. helmikuuta 1954 Loimaa) oli suomalainen taidemaalari.
Soldan opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1907–1908 ja 1909. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1911, 1915 ja 1921 sekä Suomen taideyhdistyksen näyttelyihin 1914 ja 1915. Soldan teki opintomatkan Saksaan 1922 ja hän teki myös maalauksia oleskellessaan Piestanyn kylpylässä Tšekkoslovakiassa vuonna 1931. Soldan asui suurimman osan elämäänsä Loimaalla ja hän vietti kesät Karkun seudulla. Soldan maalasi pääasiassa maisemakuvia sekä Loimaalta että Karkun seudulta.
Teoksia

Virttaan myllylähde : öljymaalaus
Se talvinen tarina : öljymaalaus.
Järvimaisema : öljymaalaus.
Kirjallisuutta

Juhani Heinonen; Brita Löflund ym. : Soldan : taidemaalari Uuno Soldanin elämä Loimaalla. Ooli, Loimaa 1999
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Uuno Soldan
Veljeni vartija (elokuva)

| Veljeni vartija |
| --- | --- |

Ohjaaja:  JP Siili
Käsikirjoittaja:   JP Siili  Aleksi Bardy 
Tuottaja:   Annika Sucksdorff  Dome Karukoski 
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Daniel Lindholm
Leikkaaja:  Harri Ylönen
Lavastaja:  Petri Neuvonen
Pääosat:   Antti Holma  Saga Sarkola  Kai Lehtinen  Anna-Leena Härkönen  Armi Toivanen  Alina Tomnikov 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Helsinki-filmi
Ensi-ilta:   2018-01-3131. tammikuuta 2018  
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:   Suomi
Budjetti:  1,8 miljoonaa euroa
Katsojat:  121 757
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veljeni vartija on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut suomalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut JP Siili. Se kertoo rap-artisti Cheekin ja hänen veljensä elämästä lapsuusvuosista nykyaikaan. Elokuvan pääosan esittää Antti Holma, joka näyttelee elokuvassa kaksoisroolin (Cheek ja veli Jere aikuisina). Elokuvan tuotannosta vastasivat Annika Sucksdorff ja Dome Karukoski / Helsinki-filmi Oy, ja sen budjetti oli noin 1,8 miljoonaa euroa. Käsikirjoitukseen osallistui JP Siilin ohella Aleksi Bardy.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Holma  | … |  Jare ja Jere Tiihonen   |
|       Eemeli Masanen  | … |       Jare teininä   |
|       Vilhelmi Masanen  | … |       Jere teininä   |
|       Niklas Liukkonen  | … |       Jare lapsena   |
|       Julius Liukkonen  | … |       Jere lapsena   |
|  Saga Sarkola  | … |  Noora   |
|  Kai Lehtinen  | … |  Heimo   |
|  Anna-Leena Härkönen  | … |  Aini   |
|  Armi Toivanen  | … |  Carla   |
|  Alina Tomnikov  | … |  Anna   |
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Aamulehti Pekka Eronen: 
Episodi Niko Ikonen: 
Film-O-Holic.com Johanna Asp: 
Helsingin Sanomat Anton Vanha-Majamaa: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Iltalehti Juho Rissanen: 
Ilta-Sanomat Taneli Topelius:
Vantaan viihdeorkesteri

Konserttitalo Martinus Vantaan Martinlaaksossa on Vantaan viihdeorkesterin kotisali.
Vantaan viihdeorkesteri (engl. Vantaa Pops) on ammattimuusikoista koostuva Vantaalla toimiva sinfoniakokoonpano, joka ainoana Suomessa on keskittynyt viihdemusiikkiin.
Vantaan viihdeorkesterin sai alkunsa vuonna 1948, jolloin Helsingin autokoritehtaan henkilökunta perusti Tikkurilaan voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen, Vantaan orkesteri ry:n. Pian orkesteri täydentyi muiden paikallisten yritysten henkilökunnalla ja vuonna 1950 orkesterin taustayhteisöksi perustettiin Tikkurilan Orkesteriyhdistys ry. Tämä sai hieman taloudellista tukea kotikunnaltaan (Helsingin maalaiskunta).
Sittemmin vuonna 1987 Martinlaaksoon valmistuneesta konserttitalo Martinuksesta tuli orkesterin kotisali. Merkityksellistä oli myös, että orkesterille myönnettiin tuolloin sen toiminnan turvaava toiminta-avustus.
Vuonna 1998 orkesteri sai tunnustuksena Vantaan kulttuuripalkinnon.
Jousikvartetista 65 muusikon täysikokoiseen sinfoniaorkesteriin taipuvan orkesterin ylikapellimestari vuoden 2011 alusta lähtien on walesilaissyntyinen Nick Davies. Vuosina 1988–2009 orkesterin taiteellisena johtajana toiminut Markku Johansson loi perustan orkesterin suuntautumiselle viihdemusiikkiin.
Orkesterin kapellimestareina ovat viime vuosina vierailleet mm. Atso Almila, Jari Puhakka ja Riku Niemi.
Levytyksiä

1992 Vantaan viihdeorkesteri / Suosittuja suomalaisia sävelmiä
1997 Vantaan viihdeorkesteri / Jealousy
1998 Jari Sillanpää / Varastetut helmet
1999 Vantaan viihdeorkesteri / Blue Dreams
2000 Jorma Hynninen / Hurmio
2000 Vantaan viihdeorkesteri / Tähtiä ja timantteja
2001 Pentti Hietanen / Joulun ihme
2002 Eija Kantola, Marita Taavitsainen ja Saija Varjus / Muistojen Bulevardi
2003 Mari Palo / Illan varjoon himmeään
2004 Mamba & The New Kallio Horns / Mamba & Vantaan Viihdeorkesteri konserttilavalla
2005 Vesa-Matti Loiri, Anneli Saaristo, Mikko Leppilampi, Nina Tapio / Kaksipäisen kotkan varjossa -elokuvan laulut
2005 Vantaan Viihdeorkesteri - Rumpuryhmä / Vantaa Pops Parade
2005 Eri esittäjiä / Joulun Tähdet
2006 Mari Palo, Petri Bäckström / Joulun hohde
2007 Kari Tapio / Kuin taivaisiin
2008 Vantaan Viihdeorkesteri, Mari Palo, Anneli Saaristo ja Jorma Hynninen / Tähtiä ja Timantteja
2014 Vantaan Viihdeorkesteri / Let's Face the Music
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Ville Nikkari

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. marraskuuta 1988 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
2000–2007: FC Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2007 | VG-62 | 53 | (2) |
| 2006–2014 | FC Inter | 169 | (1) |
| 2010 | → Sinimustat | 1 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 223 | (4) |
Maajoukkue
| 2004 | Suomi U16 | 10 | (0) |
| 2005 | Suomi U17 | 5 | (0) |
| 2005–2006 | Suomi U18 | 12 | (0) |
| 2007 | Suomi U19 | 3 | (0) |
| 2009–2010 | Suomi U21 | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. heinäkuuta 2015.
Ville Nikkari (s. 5. marraskuuta 1988 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa Nikkari pelasi toukokuussa 2006. Ainoan maalinsa Veikkausliigassa hän teki FC Lahtea vastaan vierasottelussa heinäkuussa 2012.
Nikkari on pelannut 13 nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Aiheesta muualla

Nikkari FC Interin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikkari Veikkausliigan sivuilla
Voice of Korea

Voice of Korea (englanniksi), kor. 조선의 소리, Chosŏn-ŭi Sori, "Korean Ääni" on vuonna 1945 aloittanut juchelaisen Pohjois-Korean valtion yleisradioyhtiö. Se tunnettiin vuoteen 2002 saakka nimellä Radio Pyongyang. Se lähettää ohjelmaa ensisijaisesti korean kielellä, mutta myös arabiksi, englanniksi, espanjaksi, japaniksi, kiinaksi, ranskaksi, saksaksi ja venäjäksi. Lähetykset alkavat Pohjois-Korean kansallishymnillä Achimŭn pinnara sekä lauluilla kenraali Kim Il-sungista ja kenraali Kim Jong-ilistä. Kanava tarjoaa ulkomaalaisille ohjelmaa pohjoiskorealaisesta kulttuurista, historiasta ja musiikista. Voice of Korean lähetykset ovat kuultavissa internetissä.
Aiheesta muualla

Voice of Korea (koreaksi) (arabiaksi) (englanniksi) (espanjaksi) (japaniksi) (kiinaksi) (ranskaksi) (saksaksi) (venäjäksi)
Victoria Memorial Hall

Victoria Memorial Hall Kalkutassa.
Victoria Memorial Hall (usein vain lyhyemmin Victoria Memorial) on Kalkutassa Intiassa sijaitseva Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattarelle ja Intian keisarinnalle Viktorialle pystytetty muistomerkki.
Sen suunnittelusta on vastannut William Emerson, ja sen tyyli heijastelee Agran Taj Mahalia. Emersonia pyydettiin alun perin suunnittelemaan muistomerkki italialaiseen renessanssityyliin, mutta hän oli kuitenkin pelkästään eurooppalaisten tyylien käyttöä vastaan ja lisäsi muistomerkkiin Mughal-vaikutteita. Valvovana arkkitehtina toimi Vincent Esch, ja muistomerkkiä ympäröivien puutarhojen suunnittelusta vastasivat lordi Redesdale sekä David Prain.
Muistomerkki rakennettiin vuosina 1906-1921. Sen julkisivu on verhoiltu valkoisella marmorilla. Rakennukseen on sijoitettu museo, ja sitä valvoo Intian kulttuuriministeriö.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
Velikije Lukin piiri

Velikije Lukin piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
Velikije Lukin piiri (ven. Великолу́кский райо́н, Velikolukski raion) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen kaakkoisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 960 neliökilometriä ja asukkaita on 22 121 henkeä (2010).
Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Velikije Lukin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Velikije Lukin piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Borki (ven. Борки)
Bukrovskaja (ven. Букровская; keskuspaikka Bukrovo-2, ven. Букрово-2)
Goritskaja (ven. Горицкая; keskuspaikka Rusanovo, ven. Русаново)
Kupui (ven. Купуй)
Lytšovo (ven. Лычёво)
Marjinskaja (ven. Марьинская; keskuspaikka Kartsevo, ven. Карцево)
Pereslegino (ven. Переслегино)
Poretšje (ven. Поречье)
Šelkovo (ven. Шелково)
Tšerpessa (ven. Черпесса)
Uspenskoje (ven. Успенское)
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka tuottaa maitoa, lihaa, munia, viljaa, vihanneksia, pellavaa ja perunaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Velikije Lukin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
Pihkova • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
Velikije Luki • 
Velikije Luki
Urasjärvi

| Urasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Koordinaatit:  61°13′19″N, 24°30′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hauhon alue (35.77)
Laskujoki:  uoma Iso-Roineveteen 
Järvinumero:  35.773.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Rantaviiva:  5,116 km  
Pinta-ala:  45,809 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiUrasjärvi 
Urasjärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 46 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Ville Oksanen (näytelmäkirjailija)

Ville Aleksi Oksanen (31. heinäkuuta 1906 Jämsä – 24. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Oksanen toimi puolustusvoimissa aliupseerina sekä myöhemmin liikealalla toimistotehtävissä ja itsenäisenä liikkeenharjoittajana.
Teoksia

Uhrikevät : kaksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 541.    Karisto 1951
Elosalamat : näytelmä.   1958
Kosken perkaajat : näytelmä. Näytelmäkirjasto 74.    Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1960
Lossi : yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 593.    Karisto 1960
Paasi : näytelmä. 1963
Vahvistettu lentokonesuoja

Vahvistettu lentokonesuoja RAF Brüggenissä Saksassa
Vahvistettuja lentokonesuojia Hahnin lentotukikohdassa, Saksassa vuonna 1977
Vahvistettu lentokonesuoja (engl. hardened aircraft shelter, HAS) on vahvistettu, yleensä pienehkö lentokonehalli, jonka tehtävä on suojata sotilasilma-aluksia vihollisen hyökkäyksiltä.
Suunnittelu

Vahvistetut lentokonesuojat ovat yleensä betonista, teräksestä ja/tai muista kestävistä materiaaleista rakennettuja. Niiden suojaustaso vaihtelee, mutta perusideana on suojata lentotukikohdassa olevia omia ilma-aluksia vihollisen tekemiltä ilmaiskuilta. Raskaimmat ovat kuin ilma-aluksille suunniteltuja maanpäällisiä bunkkereita. Suuaukolla on usein kestävät ovet ja takaseinässä tuuletus- tai pakokaasunpoistojärjestelmä. Suoja voi olla päällystetty ulkopuolelta maa-aineksella.
Suojien koko vaihtelee. Yleisimpiä ovat pienehköt suojat, joihin mahtuu yksi tai muutama hävittäjälentokone. Toisaalta myös suurempia on rakennettu ja joissakin on huoltotiloja sekä muuta varustusta. Jos kyseessä on maanalainen laitos, puhutaan maanalaisesta lentokonehallista.
Etenkin kevyemmät, mutta myös vahvemmat suojat voidaan tuhota tarpeeksi voimakkailla aseilla, kuten tuhovoimaisilla ohjuksilla ja lentopommeilla, erityisesti bunkkerintuhoajapommeilla. Nämä täsmäaseet mahdollistavat hyvin tarkat iskut, jos ilmatorjunta ei kykene puolustamaan tukikohtaa niiltä. Itse lentotoimintaa voidaan häiritä tai estää myös tuhoamatta lentokoneita vaan kiitotiet tai muuta tärkeää infrastruktuuria. Vahvojen suojien lisäksi muita keinoja vähentää riskiä on esimerkiksi naamioiminen ja lentokoneiden hajauttaminen monille kentille.
Historia > Toinen maailmansota

Lentotukikohtien rakennelmia jouduttiin vahvistamaan laajemmin ensimmäistä kertaa toisessa maailmansodassa, kun lentokoneilla kyettiin iskemään ensimmäistä kertaa voimakkaasti suoraan tukikohtiin asti.
Historia > Kylmä sota

Kylmän sodan aikana etenkin Yhdysvallat rakensi suuria määriä vahvistettuja lentokonesuojia. Yhdysvallat rakensi Etelä-Vietnamiin noin 500 kaarimallista suojaa vuodesta 1968. Siellä kokeiltiin hieman eri malleja, joita oli kehitetty jo vuodesta 1962. Suojat osoittivat tarpeellisuutensa Vietnamin sodassa. Vietnamin ja vuoden 1967 kuuden päivän sodan aikana tapahtuneen Israelin pommitusmenestyksen johdosta Yhdysvalloissa alettiin tutkia lentotukikohtien parempaa suojaamista vuonna 1968, sillä sodan riski Neuvostoliiton kanssa oli suuri kylmän sodan aikana. TAB-VEE-ohjelman suojia, jotka olivat pitkälti Vietnamissa rakennettujen kaltaisia, rakennettiin useisiin Yhdysvaltojen käyttämiin tukikohtiin Länsi-Saksassa ja muissa Nato-maissa vuodesta 1969 eteenpäin. Raporttien mukaan niitä rakennettiin Eurooppaan kaikkiaan vähän alle 400. Yhdysvallat rakensi niitä myös Etelä-Koreaan.
Vaikka malleja ja kokoja olikin erilaisia, kaikki tähänastiset yhdysvaltalaissuojat olivat olleet kooltaan yleisesti ottaen noin 20/30 metriä pitkiä, 15 metriä leveitä ja kaarimallisia. 1970-luvulla niiden jälkeen alettiin rakentamaan toisen sukupolven lentokonesuojia, jotka olivat reilusti suurempia, noin 38×25 metriä. Ne jäivät kuitenkin harvinaisiksi ja pian suunniteltiin jo hieman näitä pienempiä kolmannen sukupolven suojia. Ne olivat kooltaan noin 35,5×23,5 m. Toisen sukupolven suojia rakennettiin tiettävästi noin 30 ja kolmannen sukupolven noin 470. On varmaa, että Länsi-Eurooppaan rakennettiin kylmän sodan aikana yhteensä 800–1 000 vahvistettua lentokonsuojaa.
Kylmän sodan aikana myös Neuvostoliitossa ja muualla itäblokissa rakennettiin vahvistettuja lentokonesuojia. Kuten länsimaissakin, niitäkin on yhä käytössä, muun muassa Ukrainassa. Suojien rakentaminen oli hidasta ja työlästä, minkä takia niitä rakennettiin lähinnä läntisille alueille, lähemmäs vihollis-Natoa. 1980-luvulla ongelmana oli, ettei uudet hävittäjät, kuten Su-27, eivät mahtuneet vanhoihin 13 metriä leveisiin 2A13-suojiin. Ratkaisuna oli 18,6 metriä leveä 2A19, joka oli entisestään kalliimpi, eikä siksi kovin yleinen.
Historia > 2020-luku

2020-luvun alussa Kiina on osana suurta varusteluaan ryhtynyt rakentamaan vahvistettuja lentokonesuojia tukikohtiinsa. Satelliittikuvien perusteella niitä on rakennettu yli 400. Ainakin osa suojista vaikuttaa olevan riittävän suuria myös kuljetuskoneen kokoisille lentokoneille, joihin lukeutuu myös suuret sukellusveneentorjunta- ja AEW&C-koneet. Tämän takia Yhdysvalloissa on alettu käydä poliittistakin keskustelua, pitäisikö Yhdysvaltojen tukikohtia varustaa uusilla suojilla. Esimerkiksi Tyynenmeren alueella sijaitsevalla strategisesti tärkeällä Guamilla ei ole yhtään tälläistä suojaa, ja pelätäänkin, että mahdollisessa sodassa Kiinaa vastaan Yhdysvaltain kalusto olisi haavoittuvaista.
Myös Venäjä ja Pohjois-Korea ovat rakentaneet 2020-luvun alussa uusia suojia tukikohtiinsa. Iran on rakentanut jopa erittäin vahvasti suojatun tukikohdan, jonka osia on vuoren sisällä. Venäjän hyökkäyssota Ukrainassa on osoittanut, että suojaamattomat lentokoneet ovat haavoittuvaisia jopa halpojen droonien tekemille iskuille. Voimakkaammat täsmäaseet, kuten risteilyohjukset, ballistiset ohjukset ja uudet hypersooniset aseet, ovat kykeneviä tuhoamaan vahvempiakin rakennelmia kaukaa ja helposti, joten vahvistettujen lentokonesuojien rakentaminen ei ole enää yksiselitteisesti niin hyödyllistä tai ainakaan kustannustehokasta.
Panavia Tornado suljetun länsimaisen lentokonesuojan edessä Yhdistyneessä kuningaskunnassa
F-16 lentokonesuojan sisällä Etelä-Koreassa. Metallinen kourumainen sisärakenne on suurimmassa osassa yhdysvaltalaisista suojista.
Vanhoja itäblokin 2A13-lentokonesuojia Kunmadarasin lentotukikohdassa Unkarissa