stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opotška

| Opotška Опо́чка |
| --- | --- |
 vaakuna
 Opotška
 Koordinaatit: 56°42′48.1″N, 28°38′52.8″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Pihkovan alue
Piiri:  Opotškan piiri
Väkiluku (2021):  9 928
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  182330
Suuntanumero(t):  +7 81138
 
 opochka.reg60.ru/ (venäjäksi) 
 Opotškan piirin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Opotška (ven. Опо́чка) on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Velikajajoen rannalla 130 kilometriä Pihkovasta etelään. Kaupunki on Opotškan piirin keskus. Asukkaita siellä oli 11 601 henkeä (vuonna 2010).
Näkymä pääkadulta ulitsa Leninalta.
Historiaa

Kaupunki on syntynyt vuonna 1414, jolloin pihkovalaiset rakensivat Velikajan mutkaan uuden linnoituksen liettualaisten vuonna 1406 tuhoaman Koložan linnoituksen tilalle. Vuonna 1777 Opotškasta tuli Pihkovan lääniin kuuluneen samannimisen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvulla se oli huomattava kauppapaikka sekä käsityöammattien ja pellavanjalostuksen keskus. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.
Liikenneyhteyksiä ja nähtävyyksiä

Opotška sijaitsee Venäjän huonokuntoisen, Pietarista Pihkovan kautta Valko-Venäjän itäosiin jatkavan valtatien M20 varrella. Tämä valtatie, joka ohittaa kaupungin sen itäpuolelta, on osa pidempää eurooppatietä E95:ttä. Myös etelään johtava, Sebežin kautta Valko-Venäjälle jatkava maantie A117 on tärkeä kulkuväylä. Kaupunkiin ei kulje rautatietä.
Kaupungin kirkoista tunnetuin on vuosina 1791-95 rakennettu Suojelevan Pyhän Neitsyen kirkko. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu myös joukko 1700-luvun lopun ja 1800-luvun kauppiaiden ja hallitsijoiden kotitaloja. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Opotškan piirin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Pihkova (Pskov)


Dno | Nevel | Novoržev | Novosokolniki | Opotška | Ostrov | Outova (Gdov) |
Petseri (Petšory) | Porhov | Pustoška | Pytalovo | Sebež | Velikije Luki
Pihkovan alue
Moskovan alue

| Moskovan alue Московская область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Moskovan alueen sijainti Venäjän federaation kartalla
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  14. tammikuuta 1929
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Moskova (ei kuulu alueeseen)
 – suurin kaupunki:  Balašiha (228 567 as.)
 – kuvernööri:  Andrei Vorobjov
Pinta-ala:  46 058 km²
Väkiluku (2010)  ():  7 095 120
 – väestötiheys:  154,05 as./km²
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  1 796 535,6 milj. RUB
 – asukasta kohti:  253 207 RUB,  noin 6 203 EUR
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  50, 90, 150, 190
 – ISO 3166:  RU-MOS
 
www.mosreg.ru
Moskovan alue (ven. Московская область, Moskovskaja oblast) on hallinnollinen alue Keski-Venäjällä maan pääkaupungin Moskovan ympärillä. Se rajoittuu koillisessa Jaroslavlin ja Vladimirin alueisiin, kaakossa Rjazanin alueeseen, etelässä Tulan ja Kalugan alueisiin, lännessä Smolenskin alueeseen ja luoteessa Tverin alueeseen. Moskovan kaupungin alue sijaitsee alueen keskellä ja on sen hallintokeskus, mutta on hallinnollisesti oma yksikkönsälähde?.
Volgan sivuhaara Oka Moskovan alueen eteläosissa Serpuhovin piirissä.
Maantiede

Moskovan alueen länsiosa kuuluu Keski-Venäjän ylänköön ja itäosa Itä-Euroopan tasankoon. Alueen pinta-alasta on metsää 45 prosenttia ja vesistöjä kolme prosenttia. Alueen merkittävimmät joet ovat pohjoisrajaa sivuava Volga, alueen eteläosien poikki kulkeva Volgan sivujoki Oka ja alueen keskiosien kautta virtaava Okan haara Moskvajoki.
Väestö

Moskovan alue on väestöltään pääkaupungin jälkeen maan toiseksi suurin federaatiosubjekti eli hallinnollinen alue. Alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7 095 120 ja väestötiheys 154,05 asukasta neliökilometrillä. Kaupungistumisaste on korkea: asukkaista 80,1 prosenttia oli kaupunkilaisia eli asui kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa. Alueen väestöstä noin puolet asuu Moskovan metropolialueella eli aivan pääkaupunkiseudun tuntumaan sijoittuvissa satelliittikaupungeissa.
Oheisissa taulukoissa on lueteltu Moskovan alueen yli 50 000 asukkaan kaupungit asukaslukuineen. Näiden kaupunkien sekä muidenkin Moskovan alueen kaupunkipiirikuntien ja piirikeskuksen sijainti käy ilmi seuraavasta kartasta.
Moskovan alueen kaupunkeja ja muita piirikeskuksia
Hallinto

Moskovan alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti). Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja alueduuma.lähde?
Hallinnollinen jako

Moskovan alue jakaantuu 38 kaupunkipiirikuntaan sekä 36 piiriin, jotka jakaantuvat edelleen kaupunki- tai maalaiskuntiin. Alueella on yksi suljettu kaupunki (Krasnoznamensk) ja neljä suljettua kaupunkimaista taajamaa. Kaikkiaan alueella sijaitsee yhteensä 378 hallinnollis-alueellista paikkakuntaa (OKATO).lähde?
Hallinnollinen jako > Kaupunkipiirikunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Balašiha  Bronnitsy  Dzeržinski  Dolgoprudnyi  Domodedovo  Dubna  Elektrogorsk  Elektrostal  Frjazino  Himki  Ivantejevka  Jubileinyi  |  Klimovsk  Kolomna  Koroljov  Kotelniki  Krasnoarmeisk  Krasnoznamensk (suljettu kaupunki)  Lobnja  Losino-Petrovski  Lytkarino  Molodjožnyi (suljettu taajama)  Orehovo-Zujevo  Podolsk  |  Protvino  Puštšino  Reutov  Rošal  Serpuhov  Tšernogolovka  Tähtikaupunki (suljettu taajama)  Vlasiha (suljettu taajama)  Voshod (suljettu taajama)  Železnodorožnyi  Žukovski  Zvenigorod  |
Hallinnollinen jako > Piirit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dmitrovin piiri  Istran piiri  Jegorjevskin piiri  Kaširan piiri  Klinin piiri  Kolomnan piiri  Krasnogorskin piiri  Leninin piiri  Lotošinon piiri  Luhovitsyn piiri  Ljubertsyn piiri  Možaiskin piiri  |  Mytištšin piiri  Naro-Fominskin piiri  Noginskin piiri  Odintsovon piiri  Ozjoryn piiri  Orehovo-Zujevon piiri  Pavlovski Posadin piiri  Podolskin piiri  Puškinon piiri  Ramenskojen piiri  Ruzan piiri  Šaturan piiri  |  Šahovskajan piiri  Sergijev Posadin piiri  Serebrjanyje Prudyn piiri  Serpuhovin piiri  Štšolkovon piiri  Solnetšnogorskin piiri  Stupinon piiri  Taldomin piiri  Tšehovin piiri  Volokolamskin piiri  Voskresenskin piiri  Zaraiskin piiri  |
Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Moskovan alueen bruttokansantuote 1 796,5 miljardia ruplaa vuonna 2010, joka muodosti 4,8 prosenttia koko Venäjän BKT:stä. BKT:lla mitattuna Moskovan alue oli maan kolmanneksi merkittävin federaatiosubjekti Moskovan (22,5 prosenttia) ja Tjumenin alueen Hanti-Mansian (5,3 prosenttia) jälkeen; neljäntenä oli Pietari 4,5 prosentin osuudellaan Venäjän BKT:stä. Henkeä kohti laskettu BKT oli Moskovan alueella 253 200 ruplaa eli noin 6 203 euroa (EKP:n vuoden 2010 viimeisen päivän vaihtokurssilla). Tämä oli lähellä (97 prosenttia) Venäjän keskimääräistä arvoa henkeä kohti.lähde?
Moskovan alueen tärkeimmät elinkeinot ovat teollisuus, liikenne ja rakentaminen. Alueen merkittävimmät luonnonvarat ovat turve ja fosfaatti (18 prosenttia koko Venäjän fosfaattivaroista). Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus sekä tekstiili-, vaate-, nahka- ja kenkäteollisuus, jotka käsittävät noin puolet alueen tuotannosta. Muita merkittäviä teollisuudenaloja ovat metallurgia, lannoitteiden ja sementin tuotanto sekä posliiniteollisuus.lähde?
Alueen maatalous on heikosti kehittynyt. Maatalousmaata on 39 prosenttia alueen pinta-alasta. Maatalous tuottaa vihanneksia, perunoita ja kananmunia, joista suuri osa toimitetaan Moskovan kaupunkiin.lähde?
Talous > Liikenneyhteydet

Moskovan alueen ja pääkaupungin liikenneverkko on Venäjän tihein.
Alueella on 15 valtatietä, 11 sähköistettyä rautatielinjaa, neljä suurta lentokenttää ja kolme jokisatamaa.lähde?
Rautatiet, etenkin paikallisliikenne, on hyvin keskeisessä asemassa pääkaupungin ja sitä ympäröivän Moskovan alueen taajamien välisessä päivittäisessä henkilöliikenteessä. Alueen rataverkko asemineen kuuluu pääosin Venäjän rautateiden alueellisen osan, Moskovan rautateiden, vastuulle. Pietarista saapuva päärata on kuitenkin Venäjän luoteisista radoista vastaavan Lokakuun rautateiden vastuulla.
Navigointikelpoisista vesiväylistä merkittävimpiin kuuluvat Volgan sivujoki Oka, sen haara Moskvajoki sekä alueen pohjoisosasta Volgalta (Dubna) Moskvajoelle (Moskova) ulottuva Moskovan kanava.
Uskonto

Vuonna 2012 julkaistun laajan, Venäjän väestön uskonnollista vakaumusta kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Moskovan alueen asukkaista oli oman ilmoituksensa mukaan:
45 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
29 % jumalaan (tai korkeampaan voimaan) uskovia, muttei konkreettisesti tunnustanut mitään tiettyä uskontoa,
9 % ateisteja, ei usko jumalaan,
3 % kristittyjä, muttei ortodokseja, katolisia tai protestantteja,
2 % ortodokseja, muttei kuulu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon eikä ole vanhauskoisia,
1 % islaminuskoisia, muttei sunneja eikä šiioja,
1 % luonnonvoimiin ja -jumaliin pohjautuvan perinneuskonnon kannattajia,
< 1 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia,
monia vanhauskoisia,
monia šiialaisen islaminuskon kannattajia ja
1 % jotain muita.
Historia ja kulttuuriperintö

Moskovan alueen historia liittyy läheisesti Moskovan kaupungin historiaan. Alue on perustettu 14. tammikuuta 1929.lähde?
Miltei kaikki Venäjän keskeisimmät valtatiet lähtevät Moskovasta ja kulkevat Moskovan alueen läpi, kuten kuvan valtatie M2.
Moskovan alueen nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Sergijev Posadissa sijaitseva maailmanperintökohde Pyhän kolminaisuuden luostari.
Petseri

| Petseri Печоры, Petšory |
| --- | --- |
 Petserin luostarin kellot
 vaakuna
 Petseri
 Koordinaatit: 57°48′47.2″N, 27°36′48.6″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Pihkovan alue
Piiri:  Petserin piiri
Kaupungiksi:  
Väkiluku (2010):  11 195
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  181500
Suuntanumero(t):  +7 81148
 
 pechory.reg60.ru/ (venäjäksi) 
 Petserin piirin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Petseri (ven. Печоры, Petšory, vir. Petseri) on kaupunki Pihkovan alueen Petserin piirissä Viron ja Venäjän välisellä kontrollilinjalla (rajalla). Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 11 195 ihmistä. Tämä on noin puolet koko piirin väliluvusta (22 123).
Petserin luostarin Uspeskin kirkkoa.
Näkymä luostarialueelta.
Torni kaupungin keskustassa.
Historiaa ja nähtävyyksiä

Tarton rauhansopimuksessa vuonna 1920 kaupunki jäi Virolle ja muodosti Petserimaan hallinnollisen keskuksen. Neuvostoliiton miehitettyä Viron 17. kesäkuuta 1940 Petserimaa jäi Viron SNT:n osaksi. Vuoden 1934 väestönlaskennan mukaan Petserin asukkaista oli 54,4 % virolaisia ja 40,6 % venäläisiä. Saksalaiset miehittivät Petserin 10. heinäkuuta 1941 ja jättivät sen 10. elokuuta 1944 neuvostojoukkojen saapuessa. Kreml siirsi yksipuolisesti Petserin maakunnasta 75 % osuuden Venäjän SFNT:lle 23. elokuuta 1944 ja tämän vahvisti Viron SNT:n johto jälkikäteen tammikuussa 1945. Alueelle jäi kyydistysten jälkeenkin Viron tasavallan kansalaisia. Vuonna 1956 perustettiinkin vironkielinen Petserin 2. koulu, joka lukuvuoteen 2006-2006 asti toimikin vironkielisenä. Alueen Viron kansalaiset, setut ja etniset virolaiset  ovat pääasiassa jättäneet alueen, jonka asukkaista vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan oli 89,1 prosenttia venäläisiä ja vain 1,4 prosenttia virolaisia.
Petserin kaupungissa sijaitsee vuonna 1473 perustettu Petserin luostari, joka jatkoi toimintaansa myös koko Neuvostoliiton ajan. Koko kaupunki on saanut nimensä luolista, joita erakkomunkit kaivoivat suojakseen; vanhassa venäjän kielessä petšera merkitsi luolaa. Luostarialueelta ja kaupungista löytyy useita kirkkoja. Kaupungissa on myös historiallinen museo.
Rajakaupunki ja sen liikenne

Petseri sijaitsee aivan Viron itärajan vieressä; kaupungin luoteispuolella on Venäjän ja Euroopan yhteisön välinen rajanylityspaikka. Pihkovasta Viroon johtava rautatie kulkee kaupungin pohjoisosien kautta; kaupungissa on rautatieasema. Suurempi valtatie (maantie A212, eurooppatie E 77) Pihkovasta Viroon kulkee noin 15 kilometriä kaupungin eteläpuolitse.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Petserin kaupungin sivusto (viroksi) (englanniksi) (suomeksi) (venäjäksi)
Luutnantti V. Makkonen : Kuukausi paita housun päällä. Suomalainen upseeri venäjänkieltä oppimassa Eestin Petserissä, jonka veljesmaamme vapaussotansa aikana otti Venäjältä, Hakkapeliitta, 05.10.1937, nro 40, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hallinnollinen keskus: Pihkova (Pskov)


Dno | Nevel | Novoržev | Novosokolniki | Opotška | Ostrov | Outova (Gdov) |
Petseri (Petšory) | Porhov | Pustoška | Pytalovo | Sebež | Velikije Luki
Pihkovan alue
Haitin gourde

250 gourden seteli, kuvassa Toussaint L’Ouverture
Haitin gourde (ISO 4217 -koodi: HTG) on Haitin rahayksikkö. Yksi gourde jakaantuu sataan centimeen (Haitin kreoliksi santim). Tällä hetkellä käytössä ovat seuraavat setelit:
10 gourdea
25 gourdea
50 gourdea
100 gourdea
250 gourdea
500 gourdea
1000 gourdea
| Tämänhetkiset HTG-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
| n k Amerikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Pohjois-Amerikka:  Bermudan dollari  Euro (Saint-Pierre ja Miquelon)  Kanadan dollari (Kanada, Saint-Pierre ja Miquelon)  Meksikon peso   Tanskan kruunu (Grönlanti)  Yhdysvaltain dollari 
Keski-Amerikka:  Belizen dollari  Costa Rican colón  Guatemalan quetzal  Hondurasin lempira  Nicaraguan córdoba  Panaman balboa  Yhdysvaltain dollari (El Salvador, Panama) 
Karibia:  Alankomaiden Antillien guldeni  Aruban floriini  Bahaman dollari  Barbadoksen dollari  Caymansaarten dollari  Dominikaanisen tasavallan peso  Itä-Karibian dollari (Anguilla, Antigua ja Barbuda, Brittiläiset Neitsytsaaret, Dominica, Grenada, Montserrat, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit)  Euro (Saint-Martin, Saint-Barthélemy, Guadeloupe, Martinique)  Haitin gourde  Jamaikan dollari  Kuuban peso  Kuuban vaihdettava peso  Trinidadin ja Tobagon dollari  Yhdysvaltain dollari (Puerto Rico, Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Brittiläiset Neitsytsaaret, Turks- ja Caicossaaret) 
Etelä-Amerikka:  Argentiinan peso  Bolivian boliviano  Brasilian real  Chilen peso  Kolumbian peso  Englannin punta (Brittiläinen Antarktiksen alue, Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret)  Euro (Ranskan Guayana)  Falklandin punta  Guyanan dollari  Paraguayn guaraní  Perun sol  Sucre  Surinamen dollari  Uruguayn peso  Venezuelan bolívar  Yhdysvaltain dollari + Ecuadorin centavo (Ecuador)
Krasnogorsk (Moskovan alue)

| Krasnogorsk (Красного́рск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Krasnogorsk
 Koordinaatit: 55°50′07.4″N, 37°19′35.9″E 
Valtio:  Venäjä
Liittovaltion subjekti:  Moskovan alue
Väkiluku (2010):  116 738
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  143400-143409
Suuntanumero(t):  (+7) 495, 498 lähde?
 
 gorodkrasnogorsk.ru/ 
 Kaupungin sivusto (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krasnogorsk (ven. Красного́рск) on Moskovan läntinen naapurikaupunki. Se sijaitsee Moskvajoen rannalla, Moskovan kehätien länsipuolella ja kuuluu Moskovan alueeseen Venäjällä. Kaupungin keskustasta on noin 21 kilometriä pääkaupungin keskustaan. Krasnogorskin kaupunki on myös Krasnogorskin piirin keskus. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 116 738 henkeä.
Krasnogorskin optisten laitteiden tehtaan tuotteista tunnetuimpia ovat Zenit-kamerat
Ekstra M -aikakauslehtipaino Krasnogorskissa
Lehtien pakkaamista Ekstra M -painotalossa
Mjakininon metroasema sijaitsee Krokus-messukeskuksen vieressä Krasnogorskin puolella
Historiaa

Kaupungin paikalla on sijainnut useita kyliä, joista Pavšino mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1462 ja Gubailovo vuonna 1620. 1840-luvulla Gubailovon ympärille syntyi paperi- ja tekstiiliteollisuutta. Vuosina 1926–1927 paikkakunnalle siirrettiin Podolskin optiikkatehdas, jonka viereen perustettiin vuonna 1929 Krasnaja Gorka -niminen asutus. Vuonna 1932 siihen liitettiin Gubailovo, ja paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1940 siitä tuli Krasnogorskin kaupunki, johon vuonna 1962 liitettiin myös Pavšinon taajama.
Vuonna 1945 Neuvostoliiton puolelle siirtyneet ja siirretyt V-2-rakettiohjelman saksalaiset insinöörit asuivat ja työskentelivät tämän kaupungin alueella sijaitsevassa saaressa kehittäen V-2-ohjuksen pohjalta ohjuksien komponentteja.
Teollisuutta ja nähtävyyksiä

Krasnogorskin tärkein tuotantolaitos on S.A. Zvereville nimetty tehdas, joka valmistaa optisia laitteita sotilas- ja siviilikäyttöön. Tehtaan tunnetuimpia tuotteita ovat Zenit-valokuvakamerat. Kaupungissa on myös rakennustarvike-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Huomattava osa asukkaista käy työssä Moskovassa.
Kulkuyhteyksiä ja nähtävyyksiä

Moskovan metron kolmoslinja kulkee kaupungin itäosien kautta; asema Mjakinino sijaitsee suuren Krokus-messukeskuksen vieressä Krasnogorskin puolella. Krasnogorskin keskustan kautta kulkee Moskovasta länteen, kohti Tverin alueen Rževiä vievä rautatie (Pavšinon asema).
Metsien keskellä vaihtelevassa maastossa sijaitseva Krasnogorsk on Moskovan alueen viehättävimpiä kaupunkeja. Keskustassa on säilynyt ruhtinas V.M. Dolgoruki-Krymskin kartanokokonaisuus Znamenskoje-Gubailovo maisemapuistoineen. Pavšinossa on vuonna 1821 rakennettu empiretyylinen Pyhän Nikolaoksen kirkko. Neljän kilometrin päässä kaupungista sijaitsee 1660-luvulla perustettu Arhangelskojen kartano, joka on kuulunut mm. Tšerkasskin, Golitsynin ja Jusupovin ruhtinassuvuille. Nykyään kartano toimii museona. Sen lähellä on Venäjän hallituksen huvila-alueita.
Urheilu

Jääpalloseura HK Zorki Krasnogorsk kuuluu Venäjän viime vuosien menestyneimpiin seuroihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Krasnogorskin piirin sivusto (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Kyllikki Pohjala

| Kyllikki Pohjala |
| --- | --- |
 1938
Suomen sosiaaliministeri
 Karjalaisen I hallitus 18.10.1963–17.12.1963  
Edeltäjä:  Olavi Saarinen
Seuraaja:  Olof Ojala
Suomen II sosiaaliministeri
 Karjalaisen I hallitus 13.4.1962–17.10.1963  
Edeltäjä:  Mauno Jussila
Seuraaja:  Magnus Kull
Kansanedustaja
 1.9.1933–19.2.1962  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1894 Nakkila
Kuollut: 22. syyskuuta 1979 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  sairaanhoitaja
Arvonimi: kunnallisneuvos (1954)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Kyllikki Pohjala (ent. Uuloo; 11. marraskuuta 1894 Nakkila − 22. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen pitkäaikainen Kokoomuksen kansanedustaja. Hän istui eduskunnassa Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä yhtäjaksoisesti vuosina 1933–1962. Pohjala oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943 sekä sosiaaliministerinä Karjalaisen ensimmäisessä hallituksessa.
Nakkilassa syntynyt Pohjala valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1917. Vuosina 1918–1919 hän toimi sairaanhoitajana Suomen sisällissodassa Satakunnan rintamalla sekä myöhemmin Viron vapaussodassa Pohjan Poikien rykmentissä. Pohjala muutti vuonna 1920 Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli sairaanhoitajana ja samalla opiskeli New Yorkissa Columbian yliopistossa, jossa hän suoritti Bachelor of Science -tutkinnon vuonna 1927.
Palattuaan Suomeen Pohjala aloitti Sairaanhoitaja-lehden päätoimittajana sekä vuonna 1935 Suomen sairaanhoitajaliiton puheenjohtajana. Molempia tehtäviä hän hoiti kansanedustajantyönsä ohessa vuoteen 1963 saakka. Pohjala vaikutti merkittävästi siihen, että Kokoomus alkoi suhtautua myötämielisemmin sosiaalilainsäädännön kehittämiseen.
Pohjalalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1954. Hän julkaisi vuonna 1966 muistelmateoksen Kuljin tietäni. Pohjala on haudattu Nakkilan hautausmaalle.
Milankovićin jaksot
Milankovićin jaksot

Jääkaudella pohjoisen kesälämpötila pieneni, ja talvilämpötila kohosi. Varsinkin keskileveysasteiden talvet olivat kosteita ja leutoja, mutta pohjoisen talvet kylmiä. Kesät olivat viileitä ja saattoivat olla pitkiäkin. Ilmasto oli vyöhykkeisempi kuin nyt, eli napojen ja päiväntasaajan väliset lämpötilaerot nykyistä suurempia. Tämä voimisti keskileveysasteilta kosteutta pohjoiseen kuljettavia ilma- ja merivirtoja.
Tutkijoiden mukaan lähinnä vain pohjoiselle pallonpuoliskolle tulevalla auringon säteilyn muutoksella on merkitystä, koska noin 50–70 leveysasteilla on enemmän mantereita kuin etelässä vastaavilla leveysasteilla. Näin pohjoiselle pallonpuoliskolle pystyy syntymään laajoja mannerjäätiköitä. Eteläisellä pallonpuoliskolla oleva Antarktiksen manner on pienempi ja aina jäässä, eikä ole näin ollen niin altis Milankovicin jaksoille. Toisaalta pohjoisella pallonpuoliskolla on termohaliinikiertoon vaikuttava Golfvirta, Siperian suuret joet ja ikiroutaan kätkeytynyt kasvihuonekaasu metaani jotka ovat alttiita Milankovicin jaksoille. Eteläisellä pallonpuoliskolla tapahtuu vain pieniä merijäiden muutoksia Milankovicin jaksojen muuttuessa.
Milankovićin teorian mukaan kylmää oli varsinkin silloin, kun pohjoiselle 65. leveysasteelle kesällä tuleva Auringon säteily pieneni. Auringon kesäsäteily pohjoisessa pienenee muun muassa, jos Maan akseli on vähän pystympänä. Kun Maan akseli oli pystympänä kuin nyt eli vähemmän kallellaan, oli kylmä kesä ja leuto talvi. Silloin leveysasteiden väliset lämpötilaerot olivat suuret. Vuodenaikojen erot olivat pienet.
Milankovićin jaksot > Maan radan eksentrisyyden vaihtelu

Nykyisin Maan radan kohtalaisen suuri soikeus aiheuttaa sen, että Maan ollessa Aurinkoa lähimmillään siihen osuu säteilyä 6,5 % enemmän kuin Maan ollessa kauimpana. Soikeuden aiheuttama muutos on suurin korkeilla leveyksillä.
Milankovićin jaksot > Maan akselin kallistuman vaihtelu

Maan akselin kallistuma vaihtelee laskujen mukaan noin 41 000 vuoden jaksoissa välillä 22,1–24,5° muiden taivaankappaleiden aiheuttamien vetovoimahäiriöiden takia. Lisäksi on olemassa pidempiä, noin 410 000, 120 000, 100 000 ja 95 000 vuoden jaksoja..
Milankovićin jaksot > Prekessio, periheliliike ja ilmastoprekessio

Myös Maan akseli kiertyy vaappuvan hyrrän tavoin 25 700 vuoden jaksoissa. Tätä Maan akselin suunnan vaihtelua sanotaan prekessioksi. Tämän vuoksi Maa ei ole samana vuodenaikana aina samassa asemassa Aurinkoon nähden. Kun lisäksi Maan radan periheli siirtyy, mutta eri pituisessa jaksossa, tämä yhdessä prekession kanssa saa aikaan, ettei Maa myöskään ole perihelissä eli lähimpänä Aurinkoa samana vuodenaikana. Perihelikiertymän pääjakso on noin 134 000 vuotta. Prekession ja perihelikiertymän yhteisvaikutuksena syntyy 19 000–23 000 vuoden mittainen ilmastoprekessio, joka on keskimäärin 21 700 vuotta. Tämän jakson eri vaiheista riippuu, kummalla pallonpuoliskolla on kesä ja kummalla talvi, kun Maa on lähinnä aurinkoa. Ilmastoon vaikuttaakin eniten juuri tämä 23 000 vuoden ilmastoprekessiojakso.
Nykyään Maan radan aurinkoa lähin piste on siirtymässä pohjoisen pallonpuoliskon kevättä päin, akseli oikenemassa pystyyn ja radan soikeus hitaasti pienenemässä. Ilmastoprekessio aiheuttaa nyt lauhaa talvea ja toisinaan viileätä kesää, mutta akselin kallistuma on melko suuri ja kesät yleensä lämpimiä.
Milankovićin jaksot > Radan kaltevuuden vaihtelu

Maan radan kaltevuuden vaihtelu aiheuttanee myös ilmastomuutoksia.