stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vuoden 1960 miehittämättömistä avaruuslennoista
Epäonnistuneet laukaisut

Epäonnistuneet 26 laukaisua koostuivat 19 Yhdysvaltain pääosin sotilaallisista avaruusaluksesta ja seitsemästä Neuvostoliiton tieteellisestä avaruusaluksesta:
4. helmikuuta 1960, Discoverer 9 eli KH-1-tyyppinen Yhdysvaltain vakoilusatelliitti (valokuvaussatelliitti, joka palauttaa filmin kapselissa), NRO
19. helmikuuta 1960, Discoverer 10 eli KH-1-tyyppinen Yhdysvaltain vakoilusatelliitti (valokuvaussatelliitti, joka palauttaa filmin kapselissa), NRO
11. maaliskuuta 1960, Midas 1, Yhdysvaltain puolustusministeriön ennakkovaroitussatelliitti,
23. maaliskuuta 1960, Explorer S-46 eli IE-B, NASA, tiedesatelliitti
15.4.1960, Luna-kuuluotain, Neuvostoliitto
15.4.1960, Discoverer 11 eli KH-1-vakoilusatelliitti, NRO
19.4.1960, Luna-kuuluotain, Neuvostoliitto
13.5.1960, Echo A-10, NASAn tietoliikenne "linkkisatelliitti" (reflektoripallo)
15.5.1960, Korabl Sputnik 1, Miehitetyn avaruusaluksen miehittämätön koelento
24.5.1960, Midas 2 Yhdysvaltain puolustusministeriön ennakkovaroitussatelliitti
29.6.1960, Discoverer 12 eli KH-1 vakoilusatelliitti, NRO
28.7.1960, Korabl Sputnik, Neuvostoliitto, Miehitetyn avaruusaluksen miehittämätön koelento
29.7.1960, Mercury-Atlas 1 / MA-1 miehitetyn kapselin koelento tyhjänä, NASA
18.8.1960, Courier 1A sotilaallinen tietoliikennesatelliitti, DARPA
13.9.1960, Discoverer 15 eli KH-1-vakoilusatelliitti, NRO
25.9.1969, Pioneer P-30 kuuluotain, NASA
10. lokakuuta 1960, Mars-luotain, Neuvostoliitto
11. lokakuuta 1960, Samos 1, NRO:n vakoilusatelliitti
14. lokakuuta 1960, Mars 1-luotain, Neuvostoliitto (Koroljeovin OKB-1 toimisto)
20. lokakuuta 1960, Discoverer 16 eli KH-1 vakoilusatelliitti, NRO
21. marraskuuta 1960, Mercury-Redstone 1 eli MR-1, miehitetyn avaruusaluksen koelento ilman miehistöä, NASA, Cape Canaveral
30. marraskuuta, Transit 3A paikannussatelliitti, Yhdysvaltain laivasto
30. marraskuuta 1960, Solrad 2 eli GRAB, elektroninen tiedustelusatelliitti, 2 U.S Navy
1. joulukuuta 1960, Korabl Sputnik 3 , miehitetyn avaruusaluksen miehittämätön koelento
4. joulukuuta 1960, Explorer S-56, NASA, tiedesatelliitti
15. joulukuuta 1960, Pioneer P-31, kuuluotain, NASA ja Yhdysvaltain ilmavoimat
22. joulukuuta 1960, Korabl Sputnik, miehitetyn avaruuskapselin koekappale
Aiheesta muualla

Güntherin avaruussivun Chronology-kohdasta laukaisujen historia (päälähde)
Kanadalainen avaruushistoriasivusto (toinen päälähde)
Russian Space Web
Jonathan McDowellin avaruussivusto
NASA Jet Propulsion Laboratoryn avaruuslennot
Miehittämättömien lentojen englanninkielinen keskustelusivu
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: 1950-luku | Miehittämätön avaruustoiminta | Seuraaja: Vuosi 1961 |
Marino Deflorin

| Marino Deflorin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. joulukuuta 1967 (ikä 56)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Potkunyrkkeilijä
Lempinimi:  Nino
Aktiivisena:  1995–2002
Pituus:  165 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Diamond Gym
Taistelutyyli:  thainyrkkeily, Kyokushin
Tilastot
Ottelut:  11
Voitot:  9
– tyrmäyksellä:  3
– päätöksellä:  6
Tappiot:  2
| Marino Deflorin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. joulukuuta 1967 (ikä 56)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1986–1994
Pituus:  165 cm
Paino:  70 kg
Painoluokka:  Kevytsarja
| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Sveitsi> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Zaragoza 1991 | -70 kg |  |
Marino Deflorin (s. 12. joulukuuta 1967) on sveitsiläinen uransa lopettanut karateka ja thainyrkkeilijä. Hän voitti Kyokushinin EM-pronssia vuonna 1991. Thainyrkkeilyssä Deflorin voitti muun muassa WKN-, ja WKA-liiton mestaruudet.
Karate

Deflorin aloitti kamppailulajin harrastamisen Kyokushin karatella, jossa hän saavutti viisi Sveitsin mestaruutta ja yhden EM-pronssin 1991. Deflorin oli samalla ensimmäinen EM-mitalin kevytsarjassa saanut sveitsiläinen.
Thainyrkkeily

Pian karaten jälkeen Deflorin siirtyi ottelemaan thainyrkkeilyyn ja ajoittain myös K-1 säännöillä käytyihin otteluihin. Thainyrkkeilyssä hän saavutti WAKO Pron maailmanmestaruuden 1998 ja voitti samana vuonna myös WKA-liiton euroopanmestaruuden. Deflorian saavutti vielä WKA-liitossa maailmanmestaruuden, jota hän piti hallussaan vuosina 1999–2001. Deflorian voitti tuona aikana vuonna 2000 WKN-, ja IKBO-liiton mestaruudet.
Matt Hancock

Matt Hancock
Matthew John David "Matt" Hancock (s. 2. lokakuuta 1978 Chester) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko.
Hancock valmistui Exeter Collegesta ensimmäisen luokan kunniamaininnoin filosofiassa, politiikassa sekä taloustieteessä ja sai maisterin arvon taloustieteessä Cambridgen yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 2000–2005 Englannin pankin ekonomina. Hancock valittiin toukokuussa 2010 West Suffolkin vaalipiiristä Britannian parlamentin jäseneksi. Hän on toiminut useissa hallituksen tehtävissä vuodesta 2012. Hän oli kulttuuriministerinä ennen nimityksen saamista terveys- ja sosiaalihuoltoministeriksi 9. heinäkuuta 2018. Hancock oli ehdokkaana konservatiivipuolueen puheenjohtajavaalissa 2019 mutta vetäytyi ehdokkuudesta 14. kesäkuuta.
Hancock meni vuonna 2006 naimisiin osteopaatti Martha Hoyer Millarin kanssa. Hänellä on kolme lasta. Hänen puolisonsa on suurlähettiläs, 1. Inchyran paroni Frederick Millarin lapsenlapsi. Maaliskuussa 2020 Hancock sai tartunnan koronaviruspandemiassa.
Marinko Matosevic

| Marinko Matosevic |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Australia
Tennispelaaja
Pituus:  190 cm
Paino:  86 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2003–
Palkintorahat:  2 041 040 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  47. (29.10.2012)
Voitot/tappiot:  63–95
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2015)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2014)
Wimbledon:  2. kierros (2014)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2011, 2012, 2013, 2014)
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  18–45
Aiheesta muualla
www.marinkomatosevic.com.au
ITF
ATP
Marinko Matosevic (s. 8. elokuuta 1985 Jajce, Bosnia ja Hertsegovina) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 47 lokakuussa 2012.
Tennisura

Maaliskuussa 2012 Matosevic pääsi karsintojen kautta mukaan Delray Beach International Tennis Championships -turnaukseen. Hän selvitti turnauksessa tiensä välieriin voittamalla puolivälierässä Ernests Gulbisin. Ensimmäisessä ATP-välierässään hän voitti Dudi Selan. Loppuottelussa hän hävisi Kevin Andersonille.
Aiheesta muualla

Marinko Matosevic ATP:n sivuilla
Marinko Matosevic ITF:n sivuilla[vanhentunut linkki]
Marta Domachowska

| Marta Domachowska |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1986  Varsova 
Kansalaisuus:   Puola
Tennispelaaja
Pituus:  176 cm
Paino:  60 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2001–
Palkintorahat:  1 063 111 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  37. (3.4.2006)
Voitot/tappiot:  323–249
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2008)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2005, 2008)
Wimbledon:  2. kierros (2008)
Yhdysvaltain avoimet:  1. kierros (2005, 2006, 2008, 2009)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  
Voitot/tappiot:  117–130
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Marta Domachowska (s. 16. tammikuuta 1986 Varsova) on puolalainen tennispelaaja, joka aloitti lajin harrastamisen 7-vuotiaana ja aloitti vuonna 2001 ammattilaisuransa.
Domachowska on yltänyt Australian avoimissa neljännelle kierrokselle, jolloin hän voitti kolmannen kierroksen ottelussaan Li Nan 6–2, 2–6, 4–6. Neljännen kierroksen ottelussa hän hävisi Venus Williamsille luvuin 4–6, 4–6. Ranskan avoimissa hän ylsi toiselle kierrokselle vuosina 2005 ja 2008. Wimbledonissa hän pääsi toiselle kierrokselle vuonna 2008. Yhdysvaltain avoimissa hän on jäänyt avauskierrokselle jokaisena kertana kun on osallistunut. Hänen paras ranking-sijoituksensa 37 on saavutettu 3. huhtikuuta 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marta Domachowska Wikimedia Commonsissa
Marta Domachowskan kotisivut
1 2  Modèle [[Modèle:Lien web|Malline:Lien web]] : parametri  url  puuttuu. WTA:n kotisivutUrl . Tieto on haettu Wikidatasta.
Martin Lidberg

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Martin Lidberg |  Martin Lidberg |  Martin Lidberg |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New York 2003 | 96 kg |  |
|  Pronssia | Gävle 1998 | 85 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2000 | 85 kg |  |
|  Kultaa | Haaparanta 2004 | 96 kg |  |
|  Hopeaa | Sofia 1999 | 85 kg |  |
|  Pronssia | Minsk 1998 | 85 kg |  |
Martin Lidberg (s. 1. helmikuuta 1972 Farsta) on ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestari. Lidberg voitti urallaan myös yhteensä 19 Ruotsin mestaruutta painissa. Lidberg osallistui olympialaisiin kolmesti parhaana sijoituksenaan kuudes sija. Myös hänen nuorempi veljensä Jimmy Lidberg on kreikkalais-roomalaisen painin olympiamitalisti.
Luigi Cadorna

Luigi Cadorna
Luigi Cadorna (4. syyskuuta 1850 Pallanza, Piemonte – 21. joulukuuta 1928 Bordighera) oli italialainen kenraali, joka johti Italian sodankäyntiä ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1915–1917. Hänet erotettiin tappiollisen Caporetton taistelun jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luigi Cadorna Wikimedia Commonsissa
Marta Fjedina

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fjedina ja Savtšuk Tokion kesäolympialaisissa. |  Fjedina ja Savtšuk Tokion kesäolympialaisissa. |  Fjedina ja Savtšuk Tokion kesäolympialaisissa. |  |
Maa:   Ukraina
Naisten taitouinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | parikilpailu |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | joukkuekilpailu |  |
Marta Vadymivna Fjedina (ukr. Марта Вадимівна Фєдіна, s. 1. helmikuuta 2002) on ukrainalainen taitouimari, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Fjedina voitti pronssia Tokion kesäolympialaisissa 2020 sekä parikilpailussa Anastasija Savtšukin kanssa että joukkuekilpailussa. Hän on voittanut urallaan myös useita MM- ja EM-mitaleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marta Fjedina Wikimedia Commonsissa
Marino (venemerkki)

| Oy Marino Ab |
| --- | --- |
 Marino Mustang -vene
Perustettu:  13.02.1959
Perustaja:  Tor-Björn Fagerström
Kotipaikka:  Sipoo
Toimiala:  veneiden ja muiden lasikuitutuotteiden valmistus
Tuotteet:  Mustang, Swing, Junior
Henkilöstö:  5
Kotisivu:  https://marino.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Marino on vanhin suomalainen lasikuituveneiden valmistaja ja yksi Pohjoismaiden vanhimmista alallaan.
Yrityksen perusti Tor-Björn Fagerström vuonna 1959. Marino muutti venealaa tuomalla Suomeen lujitemuovista valmistetut veneenrungot. Tätä ennen rungot oli valmistettu pääsääntöisesti puusta.
Vuosina 1958–2016 Marino on tuottanut 3945 kpl alle kuusimetrisiä veneitä, 680 kpl 6–8 metrin veneitä, 602 kpl 8–10 metrin veneitä ja 30 kpl yli 10-metrisiä veneitä.
Nykyään Marinon päätuotteita ovat retrohenkiset pienveneet Swing ja Mustang. Mustang edustaa tilauskannasta 80 prosenttia. Yritys valmistaa kaikki veneensä Suomessa käsityönä. Lasikuituveneiden lisäksi Marino valmistaa muun muassa pysäkkikatoksia ja -penkkejä sekä lasten pulkkia.
1980-luvun menestysvuosinaan Marinon leivissä oli 70 työntekijää. Yritystä pyörittivät Tor-Björn Fagerströmin pojat Christer, Ben ja Jan. Jan vastasi tuotannosta vuodesta 1972 vuoteen 2022. Ben Fagerström oli toimitusjohtaja vuodesta 1985 vuoteen 2020. Christer oli yrityksen myyntijohtaja vuoteen 2013. Vuonna 2020 yritysellä on viisi työntekijää .
Vuonna 2021 kymmenys yhtiön omistuksesta siirrettiin yhtiön neljälle työntekijälle. Samalla uudet osaomistajat nousivat yhtiön hallitukseen Fagerströmien vetäytyessä päätöksenteossa taustalle. Hallituksessa toimivat nykyään:
| --- | --- |
Puheenjohtaja: Wahlman Johan
Varsinainen jäsen: Ekström Kim
Varsinainen jäsen: Grundström Marianne
Varsinainen jäsen: Pihlström Jonas
Venemalleja

Family Sport (1959–1965).  Ensimmäinen myyntiin tarkoitettu malli, valmistettiin 40 kappaletta.
Sport (1965–)
Shark (2000–)
Cobra (2005–)
Swing (1972–1997, uudestaan 2006–) Myyty yli tuhat kappaletta
APB 27 (2009–) APB 27:n runko on peräisin Sharkista, joka taas on peräisin 8000-mallista APB:n suunnitteluun osallistui myös Jarkko Jämsén. Vuoden vene -palkinto. Venettä myytiin yli 40 kpl vuosina 2009–2014
APP 27T (2013–)
Mustang (1969–1979, uudestaan 2015–) Vuosina 2015-2019 valmistettu noin sata kappaletta.
Barracuda, mallit S ja Fly (1989–) Vuoden vene -tunnustus
Piraya (1992–1997) Vuoden vene -tunnustus
Rocca (1994–) Vuoden vene -tunnustus
9000 (1983–1987) Vuoden vene -tunnustus
7100 (1984–1986) noin 40 kpl
8000 (1985–1994) Vuoden vene -tunnustus
10000 (1987–1990) 30 kpl
7000 (1987–1994) 144 kappaletta
Marinon valmistama vene.
Maahockey kesäolympialaisissa 2012 – naisten turnaus

| Maahockey kesäolympialaisissa 2012 naisten turnaus |
| --- | --- |
 
Joukkueet:  12
Isäntämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Kaupungit:  Lontoo
Ajankohta:  29.7.-10.8.2012
 
Mitalistit
–  Kulta:   Alankomaat
–  Hopea:   Argentiina
–  Pronssi:   Iso-Britannia
 
Ottelut:  38
Maalintekijä:   Crista Cullen Alex Danson (5)
  ← 2008 2016 →
Naisten maahockeyturnaus kesäolympialaisissa 2012 alkoi 29. heinäkuuta ja päättyi 10. elokuuta. Turnauksen kaikki ottelut pelattiin Lontoon Riverbank Arenassa.
Turnauksen 12 joukkuetta oli jaettu kahteen lohkoon. Lohkon sisällä joukkueet kohtasivat toisensa kerran, jonka jälkeen molempien lohkojen kaksi parasta selviytyi välieriin. Lohkojen sijoilla kolme, neljä, viisi ja kuusi pelasivat sijoituksista keskenään. Välierien voittajat pelasivat loppuottelun, häviäjät pronssiottelun.
Olympiakultaa voitti Alankomaat. Se voitti loppuottelussa Argentiinan 2-0.
Karsijat

| Päivä | Tapahtuma | Paikka | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Isäntämaa |  |  Iso-Britannia |
| 13.–24. marraskuuta 2010 | Aasian kisat 2010 |  Kanton |  Kiina    Etelä-Korea |
| 20.–27. elokuuta 2011 | EM-kisat 2011 |  Mönchengladbach |  Saksa   Alankomaat |
| 2.–11. syyskuuta 2011 | Afrikan karsinnat |  Bulawayo | —* |
| 6.–9. lokakuuta 2011 | Oseanian Cup 2011 |  Hobart |  Australia   Uusi-Seelanti |
| 14.–30. lokakuuta 2011 | Pan-Amerikan kisat 2011 |  Guadalajara |  Yhdysvallat |
| 18.–25. helmikuuta 2012 | Olympiakarsintaturnaus 1 |  New Delhi |  Etelä-Afrikka |
| 17.–25. maaliskuuta 2012 | Olympiakarsintaturnaus 2 |  Kontich |  Belgia |
| 25. huhtikuuta – 5. maaliskuuta 2012 | Olympiakarsintaturnaus 3 |  Kakamigahara |  Japani |
|  | Kutsuttu |  |  Argentiina* |
Etelä-Afrikka halusi kisoihin karsintaturnauksen kautta, vaikka voittikin Afrikan karsinnat. Maailmanranginkin perusteella kisoihin kutsuttiin Argentiina.
Erotuomarit

Kansainvälinen maahockeyliitto eli FIH nimesi 3. tammikuuta 2012 yhteensä 17 erotuomari kisoihin:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Claire Adenot   Julie Ashton-Lucy   Stella Bartlema   Frances Block   Carolina de la Fuente   Elena Eskina  |   Amy Hassick   Kelly Hudson   Soledad Iparraguirre   Michelle Joubert   Kang Hyun-Young   Carol Metchette  |   Miao Lin   Irene Presenqui   Lisa Roach   Chieko Soma   Wendy Stewart  |
Alkulohkot > Alkulohko A

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat  | 5 |  5  |  0  |  0  |  12  |  5   | +7 | 15 |
|  Iso-Britannia  | 5 |  3  |  0  |  2  |  14  |  7   | +7 | 9 |
|  Kiina  | 5 |  2  |  1  |  2  |   6  |  3   | +3 | 7 |
|  Etelä-Korea  | 5 |  2  |  0  |  3  |   9  |  13  | -4 | 6 |
|  Japani  | 5 |  1  |  1  |  3  |   4  |   9  | -5 | 4 |
|  Belgia  | 5 |  0  |  2  |  3  |   2  |  10  | -8 | 2 |
Alkulohkot > Alkulohko B

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Argentiina  | 5 |  3  |  1  |  1  |  12  |  4   | +8 | 10 |
|  Uusi-Seelanti  | 5 |  3  |  1  |  1  |   9  |  5   | +4 | 10 |
|  Australia  | 5 |  3  |  1  |  1  |   5  |  2   | +3 | 10 |
|  Saksa  | 5 |  2  |  1  |  2  |   6  |  7   | -1 | 7 |
|  Etelä-Afrikka  | 5 |  1  |  0  |  4  |   9  |  14  | -5 | 3 |
|  Yhdysvallat  | 5 |  1  |  0  |  4  |   4  |  13  | -9 | 3 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
: 8. 8. - Riverbank Arena
|  |   Alankomaat (rl.) | 2 (3) |   |  |  |  |
|  |   Uusi-Seelanti | 2 (1) |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 11. 8. - Riverbank Arena | 11. 8. - Riverbank Arena |
|  |   |   |   |   |    Alankomaat | 2 |
|  |   |   |   |   |    Argentiina | 0 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  | 8. 8. - Riverbank Arena | 8. 8. - Riverbank Arena |   |  | 11. 8. - Riverbank Arena | 11. 8. - Riverbank Arena |
|  |   Argentiina | 2 |   |  |    Uusi-Seelanti |   1 |
|  |   Iso-Britannia | 1 |   |  |    Iso-Britannia |   3 |
Lopulliset sijoitukset

| Sij>  | Joukkue | Ot | Vo | Ta | Hä | Tm | Pm | Me |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  Alankomaat | 7 | 6 | 1 | 0 | 16 | 7 | +9 |
|  |  Argentiina | 7 | 4 | 1 | 2 | 14 | 7 | +7 |
|   |  Iso-Britannia | 7 | 4 | 0 | 3 | 18 | 10 | +8 |
| 4. |  Uusi-Seelanti | 7 | 3 | 2 | 2 | 12 | 10 | +2 |
| 5. |  Australia | 6 | 4 | 1 | 1 | 7 | 2 | +5 |
| 6. |  Kiina | 6 | 2 | 1 | 3 | 6 | 4 | +2 |
| 7. |  Saksa | 6 | 3 | 1 | 3 | 10 | 8 | +2 |
| 8. |  Etelä-Korea | 6 | 2 | 0 | 4 | 10 | 17 | -7 |
| 9. |  Japani | 6 | 1 | 2 | 3 | 6 | 10 | -4 |
| 10. |  Etelä-Afrikka | 6 | 1 | 1 | 4 | 10 | 16 | -6 |
| 11. |  Belgia | 6 | 1 | 2 | 3 | 4 | 19 | -15 |
| 12. |  Yhdysvallat | 6 | 1 | 0 | 5 | 5 | 15 | -10 |

Saksan naisten maahockeymaajoukkue ennen otteluaan Argentiinaa vastaan.
Kiinan ja Belgian välinen ottelu päättyi 0–0.
Argentiina lyönyt lyhyen kulman ottelussa Saksaa vastaan.
Loppuottelu Argentiinan ja Alankomaiden välillä alkamassa.
Alankomaiden naisten maahockeymaajoukkueen pelaajat juhlivat mestaruutta.
Mäkihyppy talviolympialaisissa 2014 – miesten normaalimäki

| Mäkihyppy olympialaisissa 2014   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Normaalimäki |  | miehet |  | naiset |  |
| Suurmäki |  | miehet |  |  |  |
| Joukkuekilpailu |  | miehet |  |  |  |
| n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  |  |
Miesten normaalimäki talviolympialaisissa 2014 käytiin 8. – 9. helmikuuta RusSki Gorkin mäkihyppykeskuksessa. Kilpailun voitti Puolan Kamil Stoch ennen Slovenian Peter Prevcia ja Norjan Anders Bardalia.
Ennakkoarviot

The Boston Globe arvioi artikkelissaan yleisesti mäkihyppyä ja listasi ennakkoon vahvimmiksi Puolan ja Norjan hyppääjät. Itävallalle Boston Globe ennusti joukkuekilpailun voittoa. Yhdysvaltalainen Bleacher Report ennusti olympiavoittajaksi Gregor Schlierenzauerin. Perusteluina oli Schlierenzauerin olympiapronssi vuodelta 2010 sekä maailmancupin osakilpailuvoitto kaudella 2012–2013 RusSki Gorgissa. Ennakkoasetelmissa korkealle nostettiin myös Kamil Stoch, Simon Ammann, Peter Prevc ja Noriaki Kasai.
Sääolosuhteet

Kilpailun karsintakierros käytiin 8. helmikuuta ja se alkoi kello 20.30 paikallista aikaa. Karsintakierroksella ilman lämpötila oli 5,6°C, lumen lämpötila -6,0°C ja tuuli oli 0,9 m/s länteen. Taivas oli pilvetön.
Itse kilpailu käytiin 9. helmikuuta ja avauskierros alkoi kello 21.30 ja toinen kierros kello 22.47 paikallista aikaa. Kilpailussa ilman lämpötila oli 6,6°C, lumen lämpötila -3,0°C ja tuuli oli 1 m/s kaakkoon. Kilpailu käytiin pilvisessä säässä.
Maurice Schexnayder

Maurice Schexnayder (13. elokuuta 1895 Wallace, Louisiana – 23. tammikuuta 1981) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. huhtikuuta 1925 ja nimitettiin louisianalaisen Lafayetten hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tuscamian titulaaripiispaksi 11. joulukuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 1951. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Jules Benjamin Jeanmard ja Louis Abel Caillouet.
Schexnayder sai 13. maaliskuuta 1956 nimityksen Lafayetten piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 7. marraskuuta 1972. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Martin Lel

Martin Lel
Martin Lel (s. 29. lokakuuta 1978 Kapsabet, Nandin piirikunta, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Lel juoksi 2002 toiseksi Venetsian maratonilla ajalla 2.10.02. Seuraavana vuonna hän oli kolmas Bostonin maratonilla ja voitti Lissabonin puolimaratonin ajalla 1.00.10, MM-kultaa Vilamouran puolimaratonin MM-kisoissa sekä New Yorkin maratonin. Vuonna 2005 hän voitti Lontoon maratonin ajalla 2.07.26. Seuraavana vuonna hän oli Lontoon maratonilla toinen ajalla 2.06.41. Lel voitti vuonna 2007 sekä Lontoon että New Yorkin maratonit. Vuonna 2008 Lel voitti Lontoon maratonin jo kolmannen kerran. Voittoaika 2.05.15 oli Lontoon maratonin uusi reittiennätys. Pekingin olympialaisissa Lel sijoittui maratonilla viidenneksi.
Ennätykset

10 kilometrin maantiejuoksu: 27.56 (2006)
15 kilometrin maantiejuoksu: 42.45 (2006)
Puolimaraton: 59.56 (2009)
25 kilometrin maantiejuoksu: 1.13.58 (2008)
30 kilometrin maantiejuoksu: 1.28.30 (2008)
Maraton: 2.05.15 (2008)
Matt Hemingway

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | korkeus |  |
Matt Hemingway (s. 24. lokakuuta 1972 San Pedro, Kalifornia) on yhdysvaltalainen korkeushyppääjä.
Hemingway oli neljäs Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 1996. Hän piti taukoa yleisurheilusta vuodet 1998 ja 1999, mutta vuonna 2000 hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden. 2002 hän hyppäsi GP-finaalissa seitsemänneksi tuloksella 225. Seuraavana vuonna hän sijoittui Pariisin MM-kisoissa kahdenneksitoista ja kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Vuonna 2004 Hemingway voitti Ateenan olympialaisissa olympiahopeaa tuloksella 234. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudes. Hän hyppäsi seuraavana vuonna Helsingin MM-kisoissa yhdenneksitoista.
Ennätykset

Korkeushyppy: 234 (2003)
Martin Lidegaard

| Martin Lidegaard |
| --- | --- |
 Lidegaard vuonna 2014.
Radikaalin Venstren puheenjohtaja
 3. marraskuuta 2022–  
Edeltäjä:  Sofie Carsten Nielsen
Tanskan ulkoministeri
 Helle Thorning-Schmidtin II hallitus 3. helmikuuta 2014 – 28. kesäkuuta 2015  
Edeltäjä:  Holger K. Nielsen
Seuraaja:  Kristian Jensen
Tanskan ilmasto-, energia- ja rakennusministeri
 Helle Thorning-Schmidtin I hallitus 3. lokakuuta 2011 – 3. helmikuuta 2014  
Edeltäjä:  Lykke Friis
Seuraaja:  Rasmus Helveg Petersen
Kansankäräjäedustaja
 2015– 2001–2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1966 (ikä 57) Kööpenhamina, Tanska
Tiedot
Puolue:  Radikaali Venstre
Koulutus:  Roskilden yliopisto
Martin Lidegaard (s. 12. joulukuuta 1966 Kööpenhamina) on tanskalainen Radikaalin Venstren poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja marraskuusta 2022.
Lidegaard on istunut kansankäräjillä vuosina 2001–2007 sekä uudelleen vuodesta 2015. Vuosina 2011–2014 hän oli Tanskan ilmasto-, energia- ja rakennusministeri ja vuosina 2014–2015 ulkoministeri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Lidegaard Wikimedia Commonsissa
Martin Lidegaard Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Sofie Carsten Nielsen | Radikaalin Venstren puheenjohtaja 2022– | Seuraaja: nykyinen |