stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiiski-luokan miinanraivaaja
Alukset

Kahdeksan aluksen lisätilaus peruutettiin. Käytössä olevat alukset ovat Uudenkaupungin Työveneen modernisoimia, jolloin niiden pituutta kasvatettiin hieman.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiiski 1 | Fiskarsin telakka, Turku | - | - | 1981 | modernisoitu 22. joulukuuta 1997 |
| Kiiski 2 | Fiskars | 20. tammikuuta 1983 | 21. lokakuuta 1983 | 4. marraskuuta 1983 |  |
| Kiiski 3 | Fiskars | 14. helmikuuta 1983 | 10. marraskuuta 1983 | 28. marraskuuta 1983 | modernisoitu 26. kesäkuuta 1998 |
| Kiiski 4 | Fiskars | 5. huhtikuuta 1983 | 28. marraskuuta 1983 | 12. joulukuuta 1983 | modernisoitu 30. syyskuuta 1998 |
| Kiiski 5 | Fiskars | 16. toukokuuta 1983 | 2. toukokuuta 1984 | 24. toukokuuta 1985 | modernisoitu 13. marraskuuta 1998 |
| Kiiski 6 | Fiskars | 29. elokuuta 1983 | 9. toukokuuta 1984 | 24. toukokuuta 1985 | modernisoitu 12. joulukuuta 1999 |
| Kiiski 7 | Fiskars | 12. syyskuuta 1983 | 10. toukokuuta 1984 | 24. toukokuuta 1985 | modernisoitu 30. toukokuuta 2000 |
Bastionijärjestelmä

Vuoden 1750 asuun entisöity Bourtangen linnoitus Alankomaissa.
Bastionijärjestelmän osat.
 
A - Bastioni, B - Puolibastioni, C - Kurtiini, D - Raveliini, E - Tenalji, F - Kruunulinna, G - Sarvilinna, H - Vallihauta
Bastionijärjestelmä on 1500-luvun alussa italialaissotien aikana Italiassa kehitetty linnoitusjärjestelmä, joka korvasi keskiaikaiset tykistöllä käytävään sodankäyntiin soveltumattomat linnat.
Bastionijärjestelmään siirtyminen madalsi linnoitusta, ja toisaalta laajensi linnoitusten pinta-alaa verrattuna keskiaikaisiin linnoihin. Aikaisemmin linnoitusten tuli olla korkeita, jotta teräasein varustetun vihollisen olisi ollut mahdollisimman vaikeaa tunkeutua muurien ylitse tikapuilla niiden sisäpuolelle.
Järjestelmää kehittivät edelleen 1600-luvulla ranskalainen Sébastien Le Prestre de Vauban ja hollantilainen Menno van Coehoorn. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvulle saakka.
Bastionijärjestelmän puolustus perustui vahvaan tykistöön ja linnoitusten tarkasti suunniteltuun pohjakaavaan, joka mahdollisti linnoituksen eri osien osallistumisen toistensa puolustustaisteluun. Linnoituksen bastioneista pystyttiin ampumaan viereisten bastionien edustalle, ja näin linnoituksen edustalle ei jäänyt yhtään kuollutta kulmaa, johon oma tykkituli ei olisi ulottunut.
Vaikka linnoitukset olivat huomattavasti keskiaikaisia linnoja matalampia, niiden muurit saatiin vallihautojen avulla riittävän korkeiksi, ettei linnoitusten valtaaminen suoralla rynnäköllä ollut mahdollista.
Bastionilinnoitukset Suomessa

Bastionijärjestelmä otettiin käyttöön Suomessa viimeistään 1500-luvulla tykistösodankäynnin kehittymisen johdosta. Tuolloin linnoihin ja kaupunginmuureihin perustuva puolustustaktiikka muuttui vanhanaikaiseksi. Ampuma-aseita on ollut Suomessa käytössä aikaisemminkin ja 1400-luvun suomalaisten ritareiden (raskas ratsuväen sotilas) perintöluetteloissa on mainittu ajanmukainen aseistus mukaan lukien ampuma-aseet. Aseteknologia on levinnyt nopeasti ja se on ollut hyvin yhtenevää koko Itämeren alueella.
Merkittävä rakennushanke oli 1500-luvun puolivälissä tehty Viipurin kaupungin linnoitteiden ajantasaistaminen, jolloin keskiaikaista Viipurin kaupunginmuuria vahvistettiin bastioneilla sekä rakennettiin merkittävä laajennus kaupunkia suojaavaan linnoitteeseen. Tämän linnoitustyön merkittävimmät hankkeet olivat Äyräpään ja Pantsarlahden bastionit.
Ruotsin rajat siirtyivät valloitussotien seurauksena siten, että uusia merkittäviä linnoitustöitä ei nähty tarpeellisiksi Suomen alueilla ennen 1700-lukua. Bastionijärjestelmän mukaisesti rakennettuja linnoituksia ovat Suomessa esimerkiksi hattujen sodan jälkeen rakennetut Augustin Ehrensvärdin suunnittelemat Viaporin eli Suomenlinnan ja Svartholman merilinnoitukset sekä venäläisten 1790-luvulla Vanhaan Suomeen rakentama Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä. Lisäksi Suomen keskiaikaisia linnoja nykyaikaistettiin 1700-luvun kuluessa rakentamalla niiden etuvarustuksiksi bastioneja.
Venäjän keisarikunnan armeijan 1790-luvun lopulla viimeistelemää Taavetin linnoitusta käytettiin sotilaallisesti vain vuoteen 1803, jolloin sen sotilaallisesta käytöstä luovuttiin. Bastionijärjestelmä tuli teknisesti vanhanaikaiseksi noin 1790-luvulla.
Bastionijärjestelmän osat

Bastioni:  eli vallisarvi on linnoituksen perusrakenne. Se on linnoituksen sisälle avoin nelisivuinen tykkiasema, jonka sivut muodostivat terävän ulospäin kurottavan kärjen. Bastionit rakennettiin bastionirintamiksi siten, että ne pystyivät tukemaan viereisen bastionin taistelua eikä linnoituksen edustalle jäänyt katvealueita, joihin puolustuksen tuli ei olisi yltänyt.
Puolibastioni:  Muodoltaan vajaa bastioni. Tavallisesti bastionilinjan päässä oleva bastioni, jonka valli jatkuu bastionikulmasta (kärjestä) suorana tms. vallina. Puolibastioneja käytettiin sarvi- ja kruunulinnoissa sekä kooltaan pienissä linnoituksissa, joihin ei saatu mahtumaan täysimittaista bastionirintamaa.
Kurtiini: Suora muurin osa tai rakennus, joka useimmiten yhdistää kaksi bastionia yhteen.
Raveliini: Linnoituksen edessä vallihaudassa sijaitseva nelisivuinen takaa avoin varustus, jonka tehtävänä oli suojata kurtiinia ja siinä mahdollisesti olevaa linnoituksen porttia.
Tenalji: Kahden kulmittain toisiinsa nähden asetetun muurin tai rakennuksen muodostama varustus. Tenaljeja voitiin asettaa useita peräkkäin, jolloin syntyi tenaljirintama.
Kaponieeri:  Pieni lähipuolustukseen tarkoitettu holvattu varustus varsinaisen puolustusmuurin edessä.
Kontregardi: Pieni varustus, jonka tehtävänä on varmistaa kuollut kulma. Bastionisiiven tms. suojaksi rakennettu ulkovarustus, joka on tavallisesti kolmiomainen ja takaa avoin.
Traverssi: Muuri tai rakennus, joka jakaa puolustusrintaman lohkoihin.
Redutti: Varsinaisen linnoituksen ulkopuolelle rakennettu kenttävarustus, jonka tehtävä oli tukea taistelussa linnoitusta tai turvata sinne johtavia teitä.
Vallihauta: Bastionirintaman eteen kaivettu tai räjäytetty mahdollisimman syvä kaivanto.
Venäläisten Savitaipaleelle 1790-luvulla rakentaman Kärnäkosken linnoituksen pohjapiirros. Linnoitus on pienikokoinen ja ahtaaseen tilaan rakennettu, joten sitä ei ole rakennettu säännöllisen muotoiseksi.
Oikealla bastioni Röökin terävä kärki Svartholman merilinnoituksessa. Taustalla bastioni Nordenskiöld, jonka tykeillä pystyttiin ampumaan pitkin bastioni Röökin kylkiä.
Esimerkkejä

Bourtangen linnoitus, Bourtange, Groningen, Alankomaat
Palmanova, Italia
Neuf-Brisach, Ranska
Nossa Senhora da Graça, Portalegren piiri, Portugali
Elvas, Portugali
Karlovac, Kroatia
Manjarabad, Intia
Goryōkaku, Hakodate, Hokkaidō, Japani
Nikosia, Kypros
Naarden, Alankomaat
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bastionilinnoitus Arkeologisen kulttuuriperinnön opas.  11.4.2017.
Linnoitussanastoa Arkeologisen kulttuuriperinnön opas.  2010—2011.
starforts.com 342:n bastionilinnoituksen luettelo
Bourtangen linnoitus
Filbert Bayi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Filbert Bayi |  Filbert Bayi |  Filbert Bayi |  |
Maa:   Tansania
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 3 000 metrin esteet |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Kultaa | Lagos 1973 | 1 500 metriä |  |
|  Kultaa | Alger 1978 | 1 500 metriä |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Kultaa | Christchurch 1974 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Edmonton 1978 | 1 500 metriä |  |
Filbert Bayi Sanka (s. 23. kesäkuuta 1953 Karutu, Arusha, Tansania) on tansanialainen yleisurheilija. Hän nousi kuuluisuuteen voittamalla Kansainyhteisön mestaruuden 1 500 metrin juoksussa maailmanennätysajalla ja juoksemalla maailmanennätyksen myös maililla. Olympiamitalin hän saavutti 3 000 metrin estejuoksussa.
Münchenin 1972 olympialaisissa Bayi karsiutui sekä 1 500 metrin juoksun että 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Hän voitti Lagosin Afrikan kisoissa 1973 kultaa 1 500 metrillä ajalla 3.37,23. Vuoden 1974 Kansainyhteisön kisoissa Christchurchissa, Uudessa-Seelannissa hän voitti 1 500 metrin juoksussa kultaa maailmanennätysajalla 3.32,2 ennen isäntämaan John Walkeria. 800 metrillä hän sijoittui neljänneksi. Toukokuussa 1975 Bayi juoksi maililla maailmanennätyksen 3.51,0. Walker vei ennätyksen häneltä kolmisen kuukautta myöhemmin. Montréalin 1976 olympialaisiin Bayi ei päässyt Afrikan maiden boikotin vuoksi.
Bayi saavutti 1 500 metrillä 1978 kultaa Algerin Afrikan kisoissa ajalla 3.36,21 ja hopeaa Edmontonin Kansainyhteisön kisoissa ajalla 3.35,59.  Elokuussa 1979 hän menetti 1 500 metrin maailmanennätyksen Sebastian Coelle. Moskovan 1980 olympialaisissa Bayi osallistui 3 000 metrin estejuoksuun. Hän aloitti loppukilpailun maailmanennätysvauhdilla ja johti vielä kaksi kierrosta ennen maalia 35 metrin erolla, mutta lopussa puolalainen Bronisław Malinowski ohitti väsyneen Bayin helposti. Bayi saavutti hopeaa ajalla 8.12,5. Hänestä tuli Tansanian ensimmäinen olympiamitalisti.
Warelia

| Warelia |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Perustaja:  Marko Vesterbacka
Kotipaikka:  Sastamala, Suomi
Toimiala:  kirjankustantamo
Kotisivu:  www.warelia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Warelia on yleiskustantamo, joka julkaisee suomenkielistä tieto- ja kaunokirjallisuutta. Warelia julkaisee vuosittain 15–20 painettua teosta ja lisäksi äänikirjoja ja e-kirjoja.
Warelia aloitti kustannustoimintansa vuonna 2007. Warelian nimi tulee Antero Wareliuksesta. Warelian toimisto ja myymälä on Sastamalan keskustan kirjakorttelissa sijaitsevassa Tyrvään Prykissä.
Julkaistuja teoksia

Markku Aalto: Siipimies. Warelia 2024.
Aulis Aarnio: Väsynyt vaeltaja. Warelia 2019.
Marjo Anttoora: Jäkäläsydän. Suomalaisia tankarunoja. Warelia 2024.
Tapani Bagge: Soturisukua. Warelia 2022.
Eufemian laulut. Suomentanut Harry Lönnroth. Warelia 2023.
Aimo Hakanen: Elämänvirta. Warelia 2020.
Heikki Halila: Professori ja valtiomies Toivo Mikael Kivimäki. Warelia 2024.
Marko A. Hautala: ALGOTH. Kapinallinen kynämies. A. Untolan merkillinen elämä. Warelia 2021.
Mikko K. Heikkilä: Heinien herrat. Suomen historian pisin perinne. Warelia 2022.
Jussi Helminen: Teatterinjohtaja. Warelia 2023.
Harri V. Hietikko: Gonzon kaupungin taiteellinen vallankumous. Warelia 2021.
Jari Olavi Hiltunen: Romuluksen sielu. Warelia 2020.
Ari Järvelä: Idman. Valoa vaiettuun häpeään. Warelia 2021.
Paavo Järvinen: Kovaa aikaa. Erään punakaartilaisen kokemuksia kansalaissodan ajoilta. Alkusanat ja selitykset Tuomas Hoppu. Warelia 2017.
Matti Kankaanniemi: Ilmiö Jordan B. Peterson. Warelia 2019.
Hannu Koski: Kunnan puolustus. Warelia 2018.
Matti Kuusela: Journalisti. Toisenlainen toimittaja. Warelia 2024.
Mikko Lahtinen: Kirja on pitkä ajatus. Warelia 2022.
Leevi K. Laitinen: Siivet kantoivat. Minun elämäni. Warelia 2019.
Liisa Lauerma: Elina ja mummin kierrätyspäivä. Warelia 2020.
Mikael Lindroos: Valmiussotilas. Vuosi EU:n taisteluosastossa. Warelia 2016.
Timo Malmi: Tampereen sotakirja. Warelia 2020.
Timo Malmi: Mannerheimin miehet. Warelia 2022.
Ilpo Mikkola: Kova vuosi Mogadishussa. Warelia 2018.
Riikka Palander: Poissaolon paino. Warelia 2022.
Pertti Paloheimo: Naantali 11.6.1944. Warelia 2008.
Aki Rasilainen: Porvoon valtiopäivien poiskirjoitettu historia. Miten Venäjän keisarit suhtautuivat Suomen valtiolliseen autonomiaan. Warelia 2024.
Roosa Rentola. Kielestä kiinni. Kuinka kielentutkimusta käytetään rikosten selvittämisessä? Warelia 2019.
Aimo Ruusunen: Opin haussa ja kaukokaipuussa. Warelia 2017.
Aimo Ruusunen: Punakankaan suomalaiset. Warelia 2020.
Marja-Liisa Rönkkö: Kulttuurin Sastamala. Warelia 2016.
Unto Salo: Iso tammi. Lehvän taittajan tarina. Warelia 2014.
Paula Sankelo: Katoava jää. Warelia 2024.
Arto Seppälä: Laskettu aika. Warelia 2021.
Raimo Seppälä: Kolmen sotilaan tarina. Warelia 2021.
Matti Suominen: Kun on vaaralle alttiina syntymämaa. Romaani. Warelia 2017.
Kalevi Suoniemi ja Marko Vesterbacka: Nikru. Telinetaiturin muistelmat. Warelia 2007.
Jarmo Teinilä: Epäpyhä allianssi. Warelia 2024.
Hannes Tiira: Hurtasta Porthaniin. Warelia 2020.
Olavi Toivola: Abraham Braxin kunnia. Warelia 2018.
Olavi Toivola: Sattuman tuomio. Warelia 2020.
Ilona Tomi: Muuria ei ole. Warelia 2020.
Ilona Tomi: Huijari. Warelia 2024.
Antero Warelius: Uljaimmat ruumiit. Toim. Marko Vesterbacka. Warelia 2024.
Raija Westergård: Maria. 2., uudistettu laitos. Warelia 2017.
Erkki Vettenniemi: Kirjailijan latu. Miten hiihtäjä Marko Tapperista tuli kirjailija Marko Tapio. Warelia 2024.
Mikko Ylinen ja Matti Kankaanniemi: Ristin sanat. Warelia 2020.
Ritva Ylönen: Järjellä ja tunteella. Kodin taloustieteen uranuurtajan, opettajan, lehti- ja naisasianaisen, kirjailijan ja runoilijan äidin Laura Harmajan traaginen elämä. Warelia 2023.
Aiheesta muualla

Alueviesti
Aamulehti (Arkistoitu – Internet Archive)
Wareliaani
Kenneth Battilana

| Kenneth Battilana> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. tammikuuta 1948 (ikä 76) Turku
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1971–
Merkittävät roolit:  Abraham Ceder Hovimäki
Kenneth Battilana (s. 17. tammikuuta 1948 Turku) on suomalainen näyttelijä. Taiteellisen uransa Battilana on tehnyt pääosin Turun ruotsalaisessa teatterissa.
Elämä ja ura

Battilana syntyi taiteilija Paulo Battilanan ja Signe Battilanan perheeseen. Hän aloitti opinnot Teatterikoulussa 1966, opiskeli siellä vuoden, palasi Turun Piirustuskouluun, jossa hän opiskeli niin ikään vuoden, jonka jälkeen hän päätti palata Teatterikouluun vielä vuodeksi. Hänet kiinnitettiin Turun ruotsalaiseen teatteriin 1971, kiinnitys kesti 36 vuotta. Battilana oli Turun ruotsalaisen teatterin kantavia voimia.
Battilana on näytellyt myös muutamissa televisiotuotannoissa; vuonna 1975 hän teki konstaapeli Nymanin roolin Carl Mestertonin ohjaamassa televisiosarjassa Någon borde sörja. Yle TV2:n epookkidraamassa Hovimäki hän näytteli piirilääkäri Cederin roolin. Vuonna 1989 Battilana näytteli sivuroolin Åke Lindmanin ohjaamassa televisioelokuvassa Härän vuosi ja vuonna 1991 hänellä oli sivurooli niin ikään Lindmanin ohjaamassa tuotannossa Vihan päivät.
Battilana on jatkanut uraansa Turun ruotsalaisessa teatterissa myös eläkkeelle jäämisensä jälkeen.
Näyttelijän uransa ohella Battilana on kuvittanut kaksi lastenkirjaa: Ilona ja Muffa kirjastossa sekä Ilona ja Muffa teatterissa. Lisäksi hän on tehnyt lavastuksia ja julisteita Turun ruotsalaiselle teatterille.
Filmografia

Någon borde sörja (1975)
Härän vuosi (1989)
Vihan päivät (1991)
Tapaus Falk (1997)
Hovimäki (1999–2000)
Aiheesta muualla

Åbo Svenska Teater: Glimtar ur teaterns arkiv (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Areena: Härän vuosi; kesto 1 h 27 min.
Kaleva.fi: Uu­tuus­musi­kaa­li näyttämölle Turussa
Risakkaat

| Risakkaat |
| --- | --- |
 Myrkkyrisakas (Inocybe erubescens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Inocybaceae
Suku::  Risakkaat Inocybe  (Fr.) Fr.
Katso myös
   Risakkaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Risakkaat (Inocybe) on helttasienisuku. Risakkaat ovat yleensä ruskealakkisia ja pienehköjä. Ne ovat yleisiä ja runsaita kesästä loppusyksyyn koko Suomessa. Hyviä kasvupaikkoja ovat muun muassa vanhat, sammaloituneet nurmet.
Eräät risakkaat sisältävät muskariini-nimistä hermomyrkkyä, joka aiheuttaa muun muassa ohi menevää pahoinvointia ja hikoilua. Sienten tiedetään aiheuttaneen ainakin yhden kuolemantapauksen. Risakkaita on vaikea sekoittaa ruokasieniin, mutta lapsia ne voivat houkutella.
Risakkaat ovat herkkiä ympäristön muutoksille, ja kolme niistä onkin luokiteltu erittäin uhanalaisiksi. Esimerkiksi niille sopivat kasvupaikat ovat vähentyneet maatalouden muuttuessa. Jotkut risakkaat ovat olleet riippuvaisia kalkkipölystä ja menestyneet sen tuottajan ollessa lähistöllä, mutta tällaiset luokitellaan pikemminkin satunnaisiksi tulokkaiksi.
Risakkaat voi helpoiten sekoittaa tympösiin (Hebeloma) tai seitikkeihin (Cortinarius).
Lajeja

Risakkaisiin kuuluvia lajeja:
Hahtuvarisakas (Inocybe flocculosa)
Hietikkorisakas (Inocybe impexa)
Imelärisakas (Inocybe godeyi)
Isorisakas (Inocybe leucoblema)
Keltasuippurisakas (Inocybe flavella)
Kittirisakas (Inocybe sindonia)
Korpirisakas (Inocybe lanuginosa)
Kääpiörisakas (Inocybe petiginosa)
Liilajalkarisakas (Inocybe griseolilacina)
Liilarisakas (Inocybe lilacina)
Liiturisakas (Inocybe umbratica)
Mantelirisakas (Inocybe muricellata)
Mukularisakas (Inocybe praetervisa)
Myrkkyrisakas (Inocybe erubescens)
Nipukkarisakas (Inocybe acuta)
Nororisakas (Inocybe leptocystis)
Nuppijalkarisakas (Inocybe napipes)
Olkirisakas (Inocybe cookei)
Piennarrisakas (Inocybe curvipes)
Pohjanrisakas (Inocybe rivularis)
Polkurisakas (Inocybe lacera)
Poronrisakas (Inocybe argenteolutea)
Päärynärisakas (Inocybe fraudans)
Rusotäplärisakas (Inocybe whitei)
Seitarisakas (Inocybe diabolica)
Siilirisakas (Inocybe hystrix)
Sinityvirisakas (Inocybe calamistrata)
Sirorisakas (Inocybe cincinnata)
Suippurisakas (Inocybe rimosa)
Tihkurisakas (Inocybe subexilis)
Tummahelttarisakas (Inocybe dulcamara)
Tuoksurisakas (Inocybe bongardii)
Täplärisakas (Inocybe maculata)
Valkorisakas (Inocybe geophylla)
Viinirisakas (Inocybe adaequata)
Viirurisakas (Inocybe grammata)
Aiheesta muualla

Laji.fi: risakkaat (Inocybe spp.)
Funet: Risakkaat (Inocybe)
MushroomExpert: Genus Inocybe (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q784343  Wikispecies: Inocybe  APNI: 132367  AusFungi: 60015106  CoL: 54HL  EoL: 19048  EPPO: 1INOCG  FloraBase: 38694  Fungorum: 17848  GBIF: 2527866  iNaturalist: 58679  IRMNG: 1046662  MycoBank: 17848  NBN: NHMSYS0001485242  NCBI: 71953  NZOR: bde935d2-a7c9-43ae-b336-b8ca824825cb  Open Tree of Life: 489298  Plazi: 555F1C4C-A63C-5370-9F3D-85EE8CA8923A  WoRMS: 100201
James Patrick Keleher

James Patrick Keleher (31. heinäkuuta 1931 Chicago, Illinois – 9. marraskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan Samuel Alphonsius Stritch 12. huhtikuuta 1958, ja hänet nimitettiin Bellevillen hiippakunnan johtoon 20. lokakuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Louis Bernardin, jota avustivat William Michael Cosgrove ja Thomas Joseph Murphy.
Keleher sai 28. kesäkuuta 1993 nimityksen Kansas City in Kansasin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 8. syyskuuta. Hän erosi tehtävistään arkkihiippakunnan johdossa 15. tammikuuta 2005.
Bastien und Bastienne

Bastien und Bastienne (suom. Bastien ja Bastienne), KV 50 / KV 46b, on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä yksinäytöksinen singspiel eli laulunäytelmä. Sen libreton laativat Friedrich Wilhelm Weiskern ja Johann Heinrich Müller, pohjautuen suosittuun pariisilaiseen vaudevilleen Les Amours de Bastien et Bastienne, joka puolestaan parodioi vielä suositumpaa Jean-Jacques Rousseaun laulunäytelmää Le Devin du village. Teoksen kantaesitys oli luultavasti lokakuussa 1768 Wienissä, Franz Anton Mesmerin puutarhateatterissa, mutta tieto on epävarma ja perustuu Nissenin vahvistamattomaan kertomukseen.
Oopperan synty

La finta semplicen kantaesityksen peruunnuttua Wienissä kesällä 1768 Mozart sai lääkäri Franz Anton Mesmeriltä tilauksen säveltää pieni saksankielinen singspiel. Wieniläinen ohjaaja Friedrich Wilhelm Weiskern, Bastien und  Bastiennen libretisti, oli sovittanut wieniläiselle singspielnäyttämölle suositun pariisilaisen näyttelijättären madame Favartin parodian Jean-Jacques Rousseaun pastoraalilaulunäytelmästä Le Devin du village.
Henkilöt

Bastienne, paimentyttö – sopraano
Bastien, hänen rakastajansa – tenori
Colas, hullu taikuri – basso
Synopsis

Tapahtumat sijoittuvat paimenkylään 1700-luvun alkuun.
Paimentyttö Bastienne luulee Bastienin hylänneen hänet ja menee kysymään neuvoa ”taikuri” Colasilta. Tämä neuvoo Bastiennea tekeytymään kylmäksi Bastienia kohtaan. Bastien saapuu paikalle ja Bastienne piiloutuu. Kun Bastien kertoo kuinka paljon hän rakastaa Bastiennea, Colas ilmoittaa että Bastiennella on toinen mies. Bastien ei suostu uskomaan sitä, ja Colas taikoo mittavan nonsense-aarian myötä Bastiennen paikalle. Riitojen jälkeen rakastavaiset sopivat ja ylistävät yhdessä Colasin taikavoimia.
Levytyksiä

W.A. Mozart: Bastien und Bastienne, Philips, 422 527-2, 1991
W.A. Mozart: Bastien und Bastienne, Sony, 45855, 1990
W.A. Mozart: Bastien und Bastienne, Emi Classics, 5755562, 2005 (2 CD)
W.A. Mozart: Bastien und Bastienne, Orfeo, C705061B
W.A. Mozart: Bastien und Bastienne, Nuova Era, NUO7344
Aiheesta muualla

Aarioita The Aria Database -sivustolla
Libretto OperaGlass-sivustolla
| n k Wolfgang Amadeus Mozartin oopperat |
| --- | --- | --- |
| Nuoruudenteokset |  Apollo et Hyacinthus  Bastien und Bastienne  La finta semplice  Mitridate, re di Ponto  Ascanio in Alba  Il sogno di Scipione  Lucio Silla  La finta giardiniera  Il re pastore  | W.A.Mozart |
| Kypsän kauden teokset |  Idomeneo  Ryöstö seraljista  Der Schauspieldirektor  Figaron häät  Don Giovanni  Così fan tutte  Taikahuilu  La clemenza di Tito  | W.A.Mozart |
| Postuumit teokset |  Zaide  L’oca del Cairo  Lo sposo deluso  La Betulia liberata (oratorio)  | W.A.Mozart |
Bernard Joseph Topel

Bernard Joseph Topel (31. maaliskuuta 1903 Bozeman, Montana – 22. lokakuuta 1986) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. kesäkuuta 1927 ja nimitettiin Spokanen hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Bindan titulaaripiispaksi 9. elokuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Michael Gilmore, jota avustivat Joseph Patrick Dougherty ja Joseph Clement Willging.
Topelista tuli 25. syyskuuta 1955 Spokanen piispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja jäi eläkkeelle 11. huhtikuuta 1978.