stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Dropout

| The Dropout |
| --- | --- |
Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  45–55 min
Kehittäjä(t):  Elizabeth Meriwether
Perustuu:  ABC Newsin podcast-sarjaan The Dropout
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Hulu, Disney+
Julkaistu:  2022
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Säveltäjä(t):  Anne Nikitin
Leikkaaja(t):  David Berman Steve Welch Susana Benaim
Kuvaaja(t):  Michelle Lawler Jonathan Furmanski Blake McClure
Tuotantoyhtiö(t):  Searchlight Television
Aiheesta muualla
IMDb 
The Dropout on kahdeksanosainen yhdysvaltalainen draamasarja Theranos-verikoeyrityksen ja sen 19-vuotiaana perustaneen Elizabeth Holmesin noususta ja tuhosta, kun kaikki lopulta paljastuu huijaukseksi. Holmesia näyttelee Amanda Seyfried, hänen miesystäväänsä ja liikekumppania Sunny Balwania Naveen Andrews, ja muissa keskeisissä osissa nähdään muun muassa Stephen Fry yrityksen turhautuneena biokemistinä, William H. Macy Holmesien perhetuttavana ja Sam Waterston, joka näyttelee yhtiön hallitukseen houkuteltua Yhdysvaltain entistä ulkoministeriä George Shultzia.
Sarja sai tuoreeltaan maaliskuussa 2022 varsin suopeita arvosteluja. Disneyn omistaman Hulun tuottama sarja on katsottavissa suomeksi tekstitettynä Disney+ -suoratoistopalvelussa.
Golden Globe -gaalassa The Dropout palkittiin vuoden parhaana tv-elokuvien ja -minisarjojen kategoriassa. Amanda Seyfried sai roolisuorituksestaan Golden Globen ja Emmyn.
Serbia Open

| Serbia Open |
| --- | --- |

Tiedot
Kiertue:  ATP-turnaus
Sijainti:  Belgrad  Serbia
Kilpailupaikka:  SRPC Milan Gale Muškatirović
Kilpailuluokka:  ATP World Tour 250
Kenttätyyppi:  Massa / ulkokentät
Palkintorahaa:  450 000 $
Virallinen sivusto
Serbia Open oli Belgradissa, Serbiassa järjestettävä miesten tennisturnaus, joka kuului ATP World Tour 250 -sarjaan.
Turnaus on ensimmäinen Serbiassa järjestetty tennisturnaus. Novak Đokovićin perhe sekä Serbian hallitus ostivat turnaukseen oikeudet Dutch Openilta. Novakin setä Goran toimi turnauksen johtajana. Turnaus oli viimeisen kerran mukana ATP-kalenterissa vuonna 2012.
Voittajat

| Vuosi | Kaksinpeli | Nelinpeli |
| --- | --- | --- |
| 2009 |  Novak Đoković |  Łukasz Kubot /  Oliver Marach |
| 2010 |  Sam Querrey |  Santiago González /  Travis Rettenmaier |
| 2011 |  Novak Đoković |  František Čermák /  Filip Polášek |
| 2012 |  Andreas Seppi |  Jonathan Erlich /  Andy Ram |
Aiheesta muualla

Turnauksen kotisivut
Turnaus ATP:n sivuilla
Doha Pune Brisbane Sydney Auckland Montpellier Sofia Quito New York Buenos Aires Marseille Delray Beach São Paulo Marrakech Houston Budapest Estoril München Istanbul Geneve  Lyon Stuttgart 's-Hertogenbosch Antalya Eastbourne Båstad Umag Newport Atlanta Gstaad Los Cabos Kitzbühel Winston-Salem Pietari Metz Chengdu Shenzhen Moskova Tukholma Antwerpen
Tunisian kuningaskunta

Tunisian kuningaskunta (ransk. Royaume de Tunisie, arab. المملكة التونسية‎, Al-Mamlaka at-Tūnisiyya) oli lyhytaikainen Pohjois-Afrikassa sijainnut valtio, joka perustettiin Tunisian itsenäistyttyä Ranskasta 20. maaliskuuta 1956. Se lakkautettiin 25. heinäkuuta 1957, kun maa julistettiin tasavallaksi.
Historia

Tunisia itsenäistyi Ranskasta maaliskuussa 1956 kuningaskuntana, ja sen kuninkaaksi tuli edeltäneen siirtomaan, Ranskan Tunisian Bey Muhammad VIII.
Valtio ehti olla monarkiana hieman yli vuoden, kun se julistettiin tasavallaksi. Tämän jälkeen Habib Bourguibasta tuli maan johtaja seuraaviin vaaleihin asti, jotka hän voitti. Kuningas asetettiin perheineen kotiarestiin Hashemiten palatsiin La Manoubaan. Vuoden kuluttua heidät siirrettiin taloon La Soukraan ja vapautettiin vuonna 1960. Muhammad muutti tämän jälkeen poikansa, prinssi Salah Eddinen kanssa Lafayetteen, jossa hän asui kuolemaansa saakka, vuoteen 1962.
Petri Pihlajaniemi

| Petri Pihlajaniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. elokuuta 1968 (ikä 56) Kristiinankaupunki
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kansanedustaja (2007–2011), kaupunginvaltuutettu (2001–)
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Kotipaikka:  Kristiinankaupunki
Petri Antero Pihlajaniemi (s. 23. elokuuta 1968 Kristiinankaupunki) on suomalainen poliitikko ja kiinteistösijoittaja. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja Vaasan vaalipiiristä vaalikaudella 2007–2011. Hän on ollut Kristiinankaupungin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001.
Pihlajaniemi on koulutukseltaan autonasentaja ja on toiminut yrittäjänä vuodesta 1989. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Pihlajaniemi oli ehdolla myös vuoden 2011 vaaleissa, mutta jäi varasijalle.
Pihlajaniemi on ollut kiinteistösijoittajana keskeinen henkilö kotikaupunkinsa Kristiinankaupungin ja Seinäjoen vanhan rakennuskannan kunnostamisessa uuteen käyttöön. Hän on tehnyt Kristiinankaupungin veturitallista ravintolan sekä Seinäjoella rautatieläisten talosta hotelli Alman ja Itikanmäen Kalevan navetasta kaupungin uuden kulttuurikeskuksen, jonne myös Seinäjoen taidehalli muutti 2020. Seuraavaksi Pihlajaniemi kaavailee Seinäjoen ratapihan vanhasta veturitallista kylpylää.
Aiheesta muualla

.aspx Petri Pihlajaniemi Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Forsius (2008–2011)  Hakola  Harkimo  Heinonen  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Jaskari  Jokinen (2009–2011)  Kanerva  Karhuvaara  Karvo  Katainen  Kataja  Koskinen (2007–2009)  Larikka  Lauslahti  Laxell  Lehti  Lindén  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007–2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Ollila  Orpo  Paajanen  Perkiö  Pihlajaniemi  Rajala  Ravi  Risikko  Salo  Salolainen  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Tiura  Toivakka  Ukkola  Vahasalo  Vapaavuori  Viljanen  Virén (2010–2011)  Virkkunen  Virolainen  Zyskowicz 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Jari Koskinen valittiin Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi syyskuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Kalle Jokinen.  1 2  Jukka Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2010, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Virén.  
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Ahonen  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Henriksson  Kallis  Kumpula-Natri  Lintilä  Mieto  Nordman  Nylund  Pihlajaniemi  Puumala  Risikko  Salo  Sihto  Urpilainen  Wideroos  Vistbacka 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Seppo Määttä

| Seppo Määttä> Oulun kaupunginjohtaja |
| --- | --- |
 2023  
Edeltäjä:  Päivi Laajala
Seuraaja:  Ari Alatossava
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1966 (ikä 58) Ranua
Seppo Johannes Määttä (s. 12. kesäkuuta 1966 Ranua) on suomalainen virkamies, joka toimi Oulun kaupunginjohtajana 1. huhtikuuta – 7. joulukuuta 2023.
Koulutus

Määttä valmistui ylioppilaaksi Oulun Lyseon lukiosta vuonna 1985, hallintotieteiden maisteriksi vuonna 1992 ja kauppatieteiden tohtoriksi vuonna 2005.
Työura

Määttä toimi eurooppalaisen julkishallinnon instituutin  projektijohtajana (European Institute of Public Administration) 2004-2006 ja Pohjoismaiden ministerineuvoston sihteeristön neuvonantajana (1994-1997).Ulkomaan työtehtävien välissä hän toimi valtiovarainministeriön neuvonantajana vuosina 1999-2004.
Vuosina 2006-2011 hän  työskenteli Talent Partners Oy:n johtotehtävissä, viimeksi toimitusjohtajana. Vuoden 2011 lopulla hän siirtyi Taideyliopiston projektijohtajaksi, vastuullaan Kuvataideakatemian, Sibelius-Akatemian ja Teatterikorkeakoulun yhdistäminen Taideyliopistoksi.
Määttä toimii Broad Scope Management Consulting Oy:n vanhemman osakkaan ja hallituksen puheenjohtajan tehtävässä vuosina 2011-2019. Sen jälkeen hän työskentelitammikuusta 2019 alkaen  valtioneuvoston kanslian strategiaosaston määräaikaisena osastopäällikkönä ja ylijohtajana.
Määttä valittiin joulukuussa 2022 Oulun kaupunginjohtajaksi 1. huhtikuuta 2023 alkavalle kuusivuotiselle toimikaudelle. Äänestyksessä hän voitti istuvan kaupunginjohtajan Päivi Laajalan äänin 34–33.Hän aloitti tehtävässä  viransijaisena 6. helmikuuta 2023. Määttä irtisanoutui kaupunginjohtajan tehtävästä 7. joulukuuta 2023. Virkasuhteen viimeinen päivä on 11. helmikuuta 2024, mutta työvelvoite päättyi välittömästi, joten hän ehti toimia tehtävässä alle vuoden. Syynä eroon oli poliittisten ryhmien tyytymättömyys Määtän yleisjohtajuuteen.
Julkaisuja > Opinnäytteet

Valtion keskushallintotasolla harjoitettava toiminnan ja talouden ohjaus - prosessi, sisältö ja välineet. Pro gradu. Opinnäytteet, ylempi korkeakoulututkinto [35799]. Tampereen yliopisto, 1992.
Strategian ja strategisen informaation tulkintahorisontteja : case Valtiovarainministeriö ﻿.  (Turun kauppakorkeakoulun julkaisuja. Sarja A : 2:2005)  Turun yliopisto, 2005.  Teoksen verkkoversio (viitattu 13.12.2022).
Julkaisuja > Muut julkaisut

Määttä, Seppo: Looking for a Deliverable Lisbon Strategy on Sustainable Growth and Jobs. Provisional Agenda for Strategy-Focused Public Governance.  (85 sivua)  Ministry of Finance, 2006.  Teoksen verkkoversio (viitattu 13.12.2022).
Kaikki yhden ja yksi kaikkien puolesta  2010. Helsinki:  Sitra. Viitattu 13.12.2022.
Seppo Määttä ja 10 muuta tekijää: COVID-19 -kriisin yhteiskunnalliset vaikutukset Suomessa : Keskipitkän aikavälin arvioita.  (74 sivua; Valtioneuvoston julkaisuja 2022:14)  Helsinki:  Valtioneuvosto, 2022.  ISBN 978-952-383-708-9  Teoksen verkkoversio (viitattu 13.12.2022). (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen urheilu 1957

Suomen urheilu 1957 käsittelee vuoden 1957 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Olavi Vuorisalo | Yleisurheilu |
| 2. | Jorma Valkama | Yleisurheilu |
| 3. | Veikko Hakulinen | Hiihto |
| 4. | Eero Kolehmainen | Hiihto |
| 5. | Olavi Salsola | Yleisurheilu |
| 6. | Voitto Hellsten | Yleisurheilu |
| 7. | Olavi Salonen | Yleisurheilu |
| 8. | Kyösti Lehtonen | Paini |
| 9. | Vilho Ylönen | Ammunta |
| 10. | Tauno Jaskari | Paini |
Lähde: 
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Iiris Sihvonen | Pikaluistelu |
| 2. | Siiri Rantanen | Hiihto |
| 3. | Eevi Huttunen | Pikaluistelu |
| 4. | Eila Hanelius | Suunnistus |
| 5. | Toini Pöysti | Hiihto |
| 6. | Kaarina Kangasmaa | Yleisurheilu |
Lähde:
Autourheilu

Jyväskylän suurajot kilpailtiin seitsemännen kerran ja voittajaksi ajoi ensimmäisenä ulkomaalaisena Ruotsin Erik Carlsson Saab 93:lla.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi kymmenen virallista maaottelua. Maailmanmestaruuskilpailujen karsinnoissa Suomi hävisi niin koti- kuin vieraskentälläkin Puolalle ja Neuvostoliitolle. Suomen Palloliiton 50-vuotisjuhlaturnauksessa kesäkuussa Helsingin olympiastadionilla Suomi voitti välierissä Tanskan 2–0 mutta hävisi loppuottelussa Ruotsille jatkoajalla 1–5. Kauden toisen voittonsa Suomi otti syyskuussa Olympiastadionilla Englannin amatöörijoukkueesta maalein 4–3. Seitsemän suomalaispelaajaa onnistui vuoden aikana maalinteossa ja heistä Mauri Vanhanen, Kalevi Lehtovirta ja Matti Sundelin tekivät kukin kaksi maalia. Suomen maajoukkueen valmentaja, saksalainen Kurt Weinreich solmi jatkosopimuksen.
Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Palloseura, hopeaa sai Valkeakosken Haka ja pronssille sijoittui Turun Palloseura.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Ilves, joka voitti Turun Palloseuran ensimmäisessä loppuottelussa kotonaan 4–2 ja toisessa ottelussa vieraskentällä 5–7. Pronssille sijoittui tamperelaisseura Tappara.
Jääpallo

Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Helsingissä. Suomi saavutti kolmen joukkueen turnauksessa hopeaa.
Suomen-mestaruuden voitti Lappeenrannan Veiterä, hopeaa sai Oulun Palloseura ja pronssille sijoittui Käpylän Urheilu-Veikot.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti kymmenennen peräkkäisen kerran Pantterit, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Torpan Pojat ja pronssille sijoittui ensimmäisenä ei-helsinkiläisenä mitalistina sitten vuoden 1946 Kotkan Työväen Palloilijat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Pyrintö, hopeaa sai Helsingin Visa ja pronssille sijoittui Porin Palloilijat.
Nyrkkeily

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Prahassa, Tšekkoslovakiassa Olli Mäki saavutti hopeaa alle 60-kiloisten sarjassa.
Paini

Maailmanmestaruuskilpailuissa Tauno Jaskari saavutti vapaapainissa hopeaa.
Pikaluistelu

Naisten maailmanmestaruuskilpailut käytiin Imatralla. Iiris Sihvonen sijoittui yhteispisteissä kuudenneksi ja oli 1 000 metrillä toiseksi nopein.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Keski-Euroopan mäkiviikolla Pentti Uotinen voitti kokonaiskilpailun ja Eino Kirjonen sijoittui toiseksi 0,7 pistettä voittajasta. Oberstdorfin osakilpailussa Uotinen ja Aulis Kallakorpi ottivat kaksoisvoiton, Garmisch-Partenkirchenissä Kirjonen oli toinen ja Uotinen kolmas, ja viikon päättäneen Bischofshofenin osakilpailun voitti Kirjonen.
Holmenkollenin kisoissa Veikko Hakulinen voitti 18 kilometrin ja Eero Kolehmainen 50 kilometrin hiihdon sekä Paavo Korhonen yhdistetyn.
Salpausselän kisoissa Eero Kolehmainen voitti 50 kilometrin hiihdon ja Kalevi Kärkinen jakoi mäkihypyn voiton ruotsalaisen Holger Karlssonin kanssa.
Yleisurheilu

Olavi Salsola ja Olavi Salonen tekivät 11.7. Turussa 1 500 metrin juoksun maailmanennätyksen 3.40,2, joka pysyi ennätyksenä vain yhden vuorokauden.
Olavi Vuorisalo juoksi 7.8. Naantalissa ensimmäisenä suomalaisena mailin alle neljässä minuutissa (3.59,1) eli niin sanotun haamumailin.
Suomen urheilu 1969

Suomen urheilu 1969 käsittelee vuoden 1969 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Kaarlo Kangasniemi | Painonnosto |
| 2. | Jorma Kinnunen | Yleisurheilu |
| 3. | Pauli Nevala | Yleisurheilu |
| 4. | Eero Tapio | Paini |
| 5. | Reijo Vähälä | Yleisurheilu |
| 6. | Kauko Kangasniemi | Painonnosto |
| 7. | Topi Mattila | Mäkihyppy |
| 8. | Risto Björlin | Paini |
| 9. | Leo Kinnunen | Autourheilu |
| 10. | Juhani Mursu | Painonnosto |
Lähde: 
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Marjatta Kajosmaa | Hiihto |
| 2. | Marjatta Hara | Uinti |
| 3. | Lea Hilokoski | Keilailu |
| 4. | Sirkka Norrlund | Yleisurheilu |
| 5. | Eva Sigg | Uinti |
| 6. | Helena Kivioja | Hiihto |
Lähde: 
Parhaaksi ammattiurheilijaksi valittiin autourheilija Leo Kinnunen.
Autourheilu

Jyväskylän suurajojen voittajaksi ajoi toisen peräkkäisen kerran Hannu Mikkola Ford Escortilla.
Jalkapallo

Suomen maajoukkue pelasi yhdeksän maaottelua. Olavi Laaksosen valmentama Suomi voitti toukokuussa Helsingin olympiastadionilla Alankomaiden amatöörimaajoukkueen 3–1 ja Kari Lehtolainen teki ensimmäisessä maaottelussaan kaksi maalia. Kesäkuussa Suomi voitti Helsingissä maailmanmestaruuskilpailujen karsintaottelussa Espanjan 2–0 Tommy Lindholmin ja Arto Tolsan maaleilla. MM-karsinnoissa kotiottelu Jugoslaviaa ja vierasottelu Espanjaa vastaan toivat Suomelle selvät tappiot. Kauden kolmannen voittonsa Suomi otti heinäkuussa Helsingissä Islannilta maalein 3–1. Elokuussa Suomi pelasi Helsingissä Norjan kanssa tasan 2–2. Lindholm ja Tolsa tekivät kumpikin vuoden aikana maaotteluissa neljä maalia.
Maajoukkuemaalivahti Lars Näsman siirtyi kesällä ammattilaiseksi alankomaalaiseen SC Cambuuriin.
Suomen-mestaruuden voitti Kokkolan Pallo-Veikot, hopeaa sai Kuopion Palloseura ja pronssille sijoittui Helsingin Jalkapalloklubi.
Jääkiekko

Suomen-mestaruuden voitti Helsingin IFK, hopeaa sai Tampereen Ilves ja pronssille sijoittui Rauman Lukko.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailuissa Ruotsissa Suomi sijoittui kolmen maan turnauksessa pronssille hävittyään Neuvostoliitolle kahdesti ja Ruotsille kerran sekä voitettuaan Ruotsin kerran.
Suomen-mestaruuden voitti kemiläinen Veitsiluodon Vastus, hopeaa sai Mikkelin Palloilijat ja pronssille sijoittui Warkauden Pallo -35.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran espoolainen Tapion Honka, hopeaa sai Helsingin Kisa-Toverit ja pronssille sijoittui Helsingin NMKY.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Lahden Sampo, hopeaa sai helsinkiläinen Työväen Mailapojat ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Karhun Pojat.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti hämeenlinnalainen Luolajan Kajastus, hopeaa sai Kuopion NMKYU ja pronssille sijoittui Lahden Kimmo.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Wartti, hopeaa sai helsinkiläinen Johanneksen Pojat ja pronssille sijoittui Lahden Kimmo.
Nyrkkeily

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Bukarestissa, Romaniassa Reima Virtanen saavutti pronssia alle 75-kiloisten sarjassa.
Paini

Maailmanmestaruuskilpailujen kreikkalais-roomalaisessa painissa Eero Tapio saavutti hopeaa alle 74-kiloisten sarjassa ja Martti Laakso pronssia alle 62-kiloisten sarjassa.
Euroopan-mestaruuskilpailujen kreikkalais-roomalaisessa painissa Risto Björlin voitti kultaa alle 57-kiloisten sarjassa ja Eero Tapio alle 74-kiloisissa. Aimo Mäenpää saavutti hopeaa alle 100-kiloisten sarjassa ja Matti Laakso pronssia alle 82-kiloisissa.
Painonnosto

Maailmanmestaruuskilpailuissa Kaarlo Kangasniemi voitti kultaa alle 90-kiloisten sarjassa. Yhteistuloskilpailun lisäksi hän saavutti kolme mitalia eri nostomuodoissa: kultaa punnerruksessa sekä hopeaa tempauksessa ja työnnössä. Yhteistuloskilpailun mitaleille ylsivät myös pronssia saaneet Juhani Mursu alle 75-kiloisten sarjassa ja Kauko Kangasniemi alle 110-kiloisissa.
Yleisurheilu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa 16.–21.9. Ateenassa, Kreikassa Suomi saavutti kaksi hopeamitalia: Reijo Vähälä oli toinen korkeushypyssä ja Pauli Nevala keihäänheitossa. Matti Yrjölä sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi, Esko Kuutti keihäänheitossa seitsemänneksi sekä Erkki Mustakari seiväshypyssä, Sirkka Norrlund 100 metrin aitajuoksussa ja naisten viestijoukkue 4 × 400 metrin viestijuoksussa kahdeksanneksi.
Jorma Kinnunen teki 18.6. Tampereella keihäänheiton maailmanennätyksen 92,70.
Sergei Toltšinski

| Sergei Toltšinski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1995 (ikä 29) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  173 cm
Paino:  73 kg
Seura
Seura:  SKA Pietari
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Krasnaja Armija (MHL) Soo Greyhounds (OHL) Carolina Hurricanes (NHL) Charlotte Checkers (AHL) TsSKA Moskova (KHL) Zvezda Moskova (VHL) Avangard Omsk (KHL)
KHL-varaus:  28. varaus, 2012 PHK TsSKA Moskova
Sergei Aleksandrovitš Toltšinski (ven. Сергей Александрович Толчинский; s. 3. helmikuuta 1995 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Toltšinski pelasi kauden 2011–2012 MHL-junioriliigan Krasnaja Armijassa, jonka jälkeen TsSKA Moskova varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2012. Samana kesänä myös OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhounds varasi Toltšinskin 12. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, jolloin Toltšinski teki runkosarjassa 51 tehopistettä.
Toltšinskia ei missään vaiheessa varattu NHL:ään. Hän osallistui kesällä 2013 sekä New York Rangersin että Carolina Hurricanesin tulokasleireille. Elokuussa Toltšinski teki lopulta kolmivuotisen tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Kaudella 2013–2014 hän oli Greyhoundsin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 31+60=91, joilla Toltšinski jakoi koko OHL:n pistepörssin yhdeksännen sijan Kingston Frontenacsin Sam Bennettin kanssa. OHL-kautensa päätteeksi Toltšinski liittyi huhtikuussa 2014 AHL-joukkue Charlotte Checkersin vahvuuteen runkosarjan viimeisen kierroksen ajaksi. Syksyn 2014 harjoitusleirin päätteeksi Hurricanes lähetti hänet takaisin Greyhoundsiin, jonka varakapteeniksi Toltšinski nousi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 30+65=95. Toltšinski valittiin kauden päätteeksi OHL:n kolmanteen tähdistökentälliseen.
Kauden 2015–2016 Toltšinski aloitti AHL-joukkue Charlotte Checkersin vahvuudessa. Hän debytoi Hurricanesin NHL-joukkueessa 31. maaliskuuta 2016 New York Rangersia vastaan. Toltšinski sai ottelussa jääaikaa 10.53 minuuttia ja hän keräsi myös yhden syöttöpisteen Justin Faulkin tekemään maaliin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2015 | jääkiekko |  |
Toltšinski pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Toltšinski jakoi neljällä osumallaan Venäjän sisäisen maalipörssin voiton Aleksandr Šarovin kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013 sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012, jolloin Toltšinski voitti Venäjän sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 3+1=4. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012 voittaen kultaa.
Humanoidirobotti

Honda P series: P1 (1993), P2 (1996), P3 (1997), P4 (2000).
Humanoidrobotti on robotti, joka muistuttaa ihmisen kehoa muodoltaan. Suunnittelu voi olla tarkoitettu toiminnallisiin tarkoituksiin, kuten vuorovaikutukseen ihmisen työkalujen ja ympäristöjen kanssa, kokeellisiin tarkoituksiin, kuten bipedaalisen liikkumisen tutkimiseen tai muihin tarkoituksiin. Yleensä humanoidiroboteilla on vartalo, pää, kaksi käsivartta ja kaksi jalkaa, vaikka jotkut humanoidirobotit voivat toistaa vain osan kehosta, esimerkiksi vyötäröltä ylöspäin. Joillakin humanoidiroboteilla on myös päät, jotka on suunniteltu jäljittelemään ihmisen kasvonpiirteitä, kuten silmiä ja suuta. androidit ovat humanoidirobotteja, jotka on rakennettu esteettisesti muistuttamaan ihmisiä.
Historia

Käsitys humanoidirobotista sai alkunsa monista eri kulttuureista ympäri maailmaa. Jotkut varhaisimmista käsityksistä automaattisesta humanoidista ovat peräisin 4. vuosisadalta eaa. kreikkalaisissa mytologioissa ja erilaisissa Kiinan uskonnollisissa ja filosofisissa teksteissä. Humanoidiautomaattien fyysisiä prototyyppejä luotiin myöhemmin Lähi-idässä, Italiassa, Japanissa ja Ranskassa.
Historia > Kreikka

Kreikkalainen seppien jumala Hefaistos loi useita erilaisia ​​humanoidiautomaatteja erilaisiin myytteihin. Homeroksen Iliaassa Hefaistos loi kultaisia ​​palvelijattareita ja täytti heidät ihmisäänillä toimimaan puhevälineinä. Toinen kreikkalainen myytti kertoo kuinka Hefaistos loi jättimäisen pronssiautomaatin nimeltä Talos suojaamaan Kreetan saarta hyökkääjiltä.
Historia > Kiina

3. vuosisadalla eaa. taolainen filosofinen teksti nimeltä Liezi, jonka kirjoitti kiinalainen filosofi Lie Yukou, esitti yksityiskohtaisesti idean humanoidiautomaatista. Tekstissä mainitaan Yan Shi -niminen insinööri, joka loi luonnollisen kokoisen, ihmisen kaltaisen robotin Kiinan Zhou-dynastian viidennelle kuninkaalle King Mu. Robotti rakennettiin pääasiassa nahasta ja puusta. Se pystyi kävelemään, laulamaan ja liikuttamaan kaikkia kehon osia.
Historia > Lähi-itä

1200-luvulla muslimi-insinööri nimeltä Ismail al-Jazari suunnitteli erilaisia ​​humanoidiautomaatteja. Hän loi tarjoilijarobotin, joka annosteli juomia nestesäiliöstä ja ilmestyi automaattiovesta tarjoilemaan niitä. Toista hänen luomaansa automaattia käytettiin käsien pesuun altaan täyttämiseen vesi tyhjennyksen jälkeen.