stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikkusirppitimali
Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkusirppitimalia tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasiaan ja edelleen pohjoiseen päin Kiinaan. Linnun elinympäristöä ovat vuorten juurien tiheiden metsien aluskasvillisuus, alppiruusupensaikot, sekä saniaistiheiköt. Pikkusirppitimalin elinympäristöt sijaitsevat 1 400–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Pikkusirppitimalit viettävät piileskelevää elämää tiheiköissä. Ne liikkuvat yleensä pareittain, mutta voivat liittyä muiden timalilajien kanssa sekaparviksi. Linnun ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista eläimistä.
Pikkusirppitimalin pesimäkausi kestää toukokuulta kesäkuulle. Pesä on kupolimainen ja rakennetaan pensaikkoon lähelle maata ruohoista, sammalista ja muista kasvimateriaaleista. Naaras munii kolmesta viiteen väriltään valkeahkoa munaa.
Stockmannin Turun-tavaratalo

Turun Stockmann nähtynä Hansatorilta.
Stockmann Turku (ruots. Stockmann Åbo) on Varsinais-Suomen suurin tavaratalo.lähde? Tavaratalossa on Stockmannin lisäksi muun muassa Alko ja S-market. Stockmann sijaitsee Hansakorttelin yhteydessä, Yliopistonkadun kävelykadun varrella. Turun tavaratalo avattiin ensimmäisen kerran vuonna 1982.
Stockmannin Turun tavarataloa johtaa Riikka Mattila.
Turun Stockmann kerroksittain

Maanalaisessa kerroksessa toimii Turun Osuuskaupan S-market ja Alkon myymälä.
Katutasossa palvelee kukkakauppa Kukka Fiori. Katutasossa myydään myös kosmetiikkaa sekä asusteita ja pukeutumisen tuotteita naisille.
Toisessa kerroksessa ovat jalkineet, lasten tarvikkeet, matkalaukut, miesten pukeutuminen, sekä urheilutuotteet.
Kolmannesta kerroksesta löytyvät tuotteet kattaukseen, kodin tekstiilit, kodinkoneet, lahjat ja paperituotteet, lasi ja posliini. Kolmannessa kerroksessa palvelevat myös lipunmyynti sekä palvelupiste.
Stockmannin Turun-tavaratalon historiaa

Ensimmäiset ideat Stockmannin Turun-tavaratalon perustamisesta ajoittuvat jo 1960-luvulle. Vuonna 1966 Oy Stockmann Ab osti Eerikinkadun ja Brahenkadun kulmasta Julinin tontin, jolta tontin entinen omistaja oli purkanut rakennukset esisopimuksen mukaisesti. Tavaratalon rakentaminen kuitenkin viivästyi, ja lopulta Stockmann sai valmiin tavaratalokiinteistön entisen City-Sokos-tavaratalon paikalta vuonna 1982. TOK:n omistama City-Sokos ehti toimia talossa vuosina 1975–1982.
Vuonna 1986 tavarataloa laajennettiin. Samana vuonna aloitettiin juuri Turun-tavaratalosta tunnetuksi alennusmyyntikampanjaksi nousseet Hullut päivät.
Suurimmat tavaratalon remontit ja laajennukset sijoittuvat 1990-luvun loppupuolelle ja 2000-luvun alkuun. Tavaratalon 2. kerrosta muutettiin vuonna 1997. Vuosina 1999–2000 tavarataloon tuli yhteensä 4 420 neliömetriä lisätilaa, kun toteutettiin mittavan laajennusprojektin ensimmäinen vaihe. Silloin valmistui uusi ullakkokerros, jonne siirtyivät ennen kolmannessa kerroksessa sijainneet tekniikkatilat. Tekniikkatiloilta vapautuneet kolmannen kerroksen neliöt otettiin myyntitiloiksi. Silloin rakennettiin myös liukuportaiden päälle lasikate. Vuosina 2000–2001 toteutettiin laajennuksen toinen vaihe, joka käsitti 560 uutta neliömetriä. Silloin laajennettiin Stockmann Herkku -elintarvikeosastoa uuden Yliopistonkadun kävelykadun alle, jolloin Herkun pinta-ala kasvoi 2 710 neliömetriin.
2010 ja 2020-luvuilla Stockmann on kärsinyt taloudellisista vaikeuksista, joiden johdosta muun muassa Oulun ja kaikki Venäjän tavaratalot suljettiin. Vuonna 2020 Stockmann hakeutui yrityssaneeraukseen ja osana yrityssaneerausohjelmaa ostoskeskusten yhteydessä olevien tavaratalojen vuokrattavia pinta-aloja pienennetään. Tästä syystä Turun Stockmannin kolmannen kerroksen kahvila ja ravintola myös suljettiin.
Aikaisemmin Stockmann myi Akateemisen Kirjakaupan Bonnierille ja Turun Stockmann Herkun Turun osuuskaupalle, joka jatkoi ruokakauppatoimintaa Turun Stockmannin maanalaisessa kerroksessa nimellä Food Market Herkku. Vuonna 2021 Food Market Herkku muutettiin S-marketiksi. Aikaisemmin oli myös lakkautettu muotiliike One Way ja oma elektroniikkaosasto.
Stockmann Turku Yliopistonkadun kävelykadulta päin.
Pikkuhäiveperhonen

| Pikkuhäiveperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Häiveperhoset Apaturinae
Tribus::  Apaturini
Suku::  Häiveperhoset Apatura
Laji::  ilia
Kaksiosainen nimi
 Apatura ilia  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Pikkuhäiveperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuhäiveperhonen (Apatura ilia) on täpläperhosten heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Pikkuhäiveperhonen on melko kookas ja näyttävä perhoslaji. Siipien pohjaväri on mustanruskea ja koiraan siivet ovat sinisen metallinhohtoiset. Etusiiven yläpinnalla on hajanaisia valkoisia täpliä sekä oranssinkeltainen, rengasmainen silmätäplä. Takasiivessä on siiven poikki kulkeva valkoinen vyö sekä oranssi rengasmainen silmätäplä. Takasiiven takaosassa on lisäksi oranssit täplät. Siipien alapinnat ovat vihertävänruskeat. Etusiiven iso silmätäplä erottuu hyvin myös alapinnalla, takasiiven puolella pieniä silmätäpliä on pari. Takasiivessä on lisäksi vaalearuskea, kiilamainen alue, jonka siiven tyven puoleinen reuna mutkittelee. Siipiväli 66–72 mm.
♂ Pikkuhäiveperhonen
♂ △ Pikkuhäiveperhonen
Lajilla on myös värimuoto f. clytie, jolla siipien pohjaväri on oranssinruskea ja siipien valkoiset vyöt ovat kellertäviä.
Läheistä sukua olevasta häiveperhosesta pikkuhäiveperhosen erottaa helpoimmin etusiiven yläpinnan silmätäplästä, joka häiveperhoselta puuttuu. Lisäksi häiveperhosella takasiiven alapinnan kiilamainen poikkivyö on valkoinen ja erottuu selvemmin.
Levinneisyys ja lentoaika

Pikkuhäiveperhosen esiintymisalue ulottuu Etelä- ja Keski-Euroopasta Aasian lauhkean vyöhykkeen kautta Japaniin saakka. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan Baltiassa, missä se on levinnyt voimakkaasti.
2000-luvun alusta lähtien pikkuhäiveperhosta on tavattu myös Suomessa. Aluksi harvinaisena vaeltajana, mutta nykyisin laji lienee vakiintunut ainakin osaan etelärannikkoa. Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa kahtena sukupolvena touko-kesäkuussa ja elo-syyskuussa, pohjoisessa yhtenä sukupolvena heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Pikkuhäiveperhosen elinympäristöä ovat valoisat lehtimetsät. Vaelluksen aikana perhosia voi tavata muuallakin. Keskenkasvuinen toukka talvehtii. Tiettävästi Suomen ensimmäinen talvehtiva toukka löytyi Paraisilta 31.10.2017. Pieni toukka löydettiin käymällä läpi nuoria haapoja lajin vakiintuneella esiintymisalueella. Löytöpaikka oli lämmin etelänpuoleinen rinne. Toukka oli asettunut oksan tyvelle noin metrin korkeudelle maanpinnasta.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat pajut ja poppelit, erityisesti haapa (Populus tremula) ja mustapoppeli (Populus nigra).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Pikkuhäiveperhonen
UniProt, Taxonomy: Apatura ilia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q514036  Wikispecies: Apatura ilia  BioLib: 51634  BOLD: 77236  CoL: F92L  EoL: 165957  EPPO: APTUIL  EUNIS: 90976  Fauna Europaea: 441660  Fauna Europaea (new): c9c8ba2d-31f2-4643-b18a-e446a07fc000  GBIF: 8138711  iNaturalist: 322024  IRMNG: 10957275  LepIndex: 161827  LoB: 5470  MaBENA: ApatIlia  NBN: NHMSYS0000516176  NCBI: 461127  Observation.org: 729  Open Tree of Life: 24977  Laji.fi: MX.60949
Pikkumonninen

| Pikkumonninen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichtyidae
Alaheimo::  Monniset Corydoradinae
Suku::  Monniset Corydoras
Laji::  habrosus
Kaksiosainen nimi
 Corydoras habrosus  Weitzman, 1960 
Katso myös
   Pikkumonninen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkumonninen (Corydoras habrosus) on monnislaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko

Pikkumonninen on monnisten kääpiö ja jää vain noin 3 cm:n mittaiseksi.
Alkuperä

Pikkumonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta Orinoco-joesta.
Käyttäytyminen

Kuten muut monniset, pikkumonninen oleilee mieluiten pohjalla, jonka materiaalin pitäisi olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja, jotta se ei vahingoita siihen viiksiään. Se viihtyy parvessa. Parvessa olisi hyvä olla ainakin 6–10 kalaa.
Vesiolot

Sopiva lämpötila on 25 °C, pH 6–8 ja vesi pehmeästä keskikovaan (°dH 2–25). Akvaarion minimikoko 40 litraa, kunhan altaassa on hyvä suodatus. Viihtyy parhaiten puhtaassa vedessä, ja vedenvaihdot olisi suoritettava säännöllisesti.
Pille (nimi)

| Pille |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Nimen alkuperä:  Sibylla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pille on naisen etunimi. Se on Sibylla-nimen virolainen muunnos. Pillen nimipäivää vietetään Virossa 30. maaliskuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu 237 Pille-nimistä henkilöä. Heistä suurin osa on syntynyt 1960- tai 1970-luvulla.
Tunnettuja Pillejä

Pille Lill (s. 1962), virolainen oopperalaulaja
Pille Raadik (s. 1987), virolainen jalkapalloilija
Pillau-luokka

| Pillau-luokka |
| --- | --- |
 SMS Elbing

Tekniset tiedot
Uppouma:  4 390 t (kuiva) 5 252 t (kuormattu)
Pituus:  135,3 m
Leveys:  13,6 m
Syväys:  5,98 m
Koneteho:  30 000 shp (22 MW)
Nopeus:  27,5 solmua
Miehistöä:  21 upseeria 421 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  8 x 15 cm SK L/45 -tykkiä 2 x 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 2 x 50 cm torpedoputkea 120 miinaa
Pillau-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kevyt risteilijäluokka, johon kuului kaksi alusta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Pillau | F. Schichau, Danzig | 1913 | 11. huhtikuuta 1914 | 14. joulukuuta 1914 | poistettu palveluksesta 5. marraskuuta 1919 Italian laivastolle 20. heinäkuuta 1920 nimellä RN Bari uponnut 28. kesäkuuta 1943 romutettu 1948 |
| SMS Elbing | F. Schichau, Danzig | 1913 | 21. marraskuuta 1914 | 4. syyskuuta 1915 | miehistönsä Skagerrakin taistelussa upottama 1. kesäkuuta 1916 |
Pikkumyyränsammal

| Pikkumyyränsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Karhunsammalet Polytrichopsida
Lahko::  Karhunsammalet Polytrichales
Heimo::  Karhunsammalet Polytrichaceae
Suku::  Myyränsammalet Atrichum
Laji::  tenellum
Kaksiosainen nimi
 Atrichum tenellum  (Röhl.) Bruch & Schimp. 
Katso myös
   Pikkumyyränsammal Wikispeciesissä   Pikkumyyränsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkumyyränsammal (Atrichum tenellum) on myyränsammalten sukuun ja karhunsammalten heimoon kuuluva elinvoimainen sammal.
Ulkonäkö

Pikkumyyränsammal on pienikokoinen (0,5-2 cm) sammal. Sen pitkänomaiset lehdet ovat keskisuonelliset ja hammaslaitaiset. Sillä on usein melko pitkäperäisiä itiöpesäkkeitä. Munanmuotoiset itiöpesäkkeet ovat lyhyitä ja pystyjä.
Elinympäristö

Pikkumyyränsammal on pioneerilaji. Se kasvaa paljaalla maalla rannoilla ja ojissa.
Levinneisyys

Pikkumyyränsammalta tavataan yleisesti koko Suomessa.
Aiheesta muualla

ITIS: Atrichum tenellum (englanniksi)
Flora of North America: Atrichum tenellum (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Atrichum tenellum:  Wikidata: Q11888124  Wikispecies: Atrichum tenellum  BioLib: 91279  CoL: 5VWDS  EoL: 929423  EPPO: ATJTE  EUNIS: 197079  FNA: 250063181  GBIF: 2682946  iNaturalist: 159057  IRMNG: 11073079  ITIS: 15786  NatureServe: 2.126105  NBN: NHMSYS0000309387  NCBI: 173094  Observation.org: 17255  Open Tree of Life: 1003226  Plant List: tro-35179308  PLANTS: ATTE70  Tropicos: 35179308  WFO: wfo-0001192444  Laji.fi: MX.43802 
Catharinea tenella:  Wikidata: Q38327690  GBIF: 8051654  ITIS: 1135063  Tropicos: 35157065  WFO: wfo-0001180178
Allison Pineau

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Allison Pineau vuonna 2015. |  Allison Pineau vuonna 2015. |  Allison Pineau vuonna 2015. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Kiina 2009 |  |  |
|  Hopeaa | Brasilia 2011 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2016 |  |  |
Allison Pineau (s. 2. toukokuuta 1989 Chartres) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2007. Hän on saavuttanut olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ja oli mukana jo Lontoon olympialaisissa 2012, joissa Ranska sijoittui viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksassa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi romanialaisseuroja CS Oltchim Râmnicu Vâlcea ja HCM Baia Mare sekä makedonialaista ŽRK Vardar Skopjea ja slovenialaista RK Krim Ljubljanaa. Kaudella 2017–2018 hän edustaa Brest Bretagne Handballia.
Pikku Jakenaron jätinkirkko

| Pikku Jakenaron jätinkirkko> Sijainti |
| --- | --- |
 Pikku Jakenaron jätinkirkko
Koordinaatit:  64.58563819°N, 24.6565582°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Raahe (Saloinen)
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  esihistoria
Korkeus:  79,0  m
Pinta-ala:  480 (30×16)  m²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pikku Jakenaron jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Saloisissa Mattilanperällä sijaitseva jätinkirkko. Sille on ehdotettu ajoitukseksi 2500 eaa., mikä tekee siitä kivikauden loppuun sijoittuvan kohteen.
Sijainti

Jätinkirkko sijaitsee Raahen kirkosta noin 14 kilometriä kaakkoon Mattilanperällä Jylhänharjun itäpuolella. Kun poikkeaan Mattilanperän tieltä (yhdystie 18565) Kopsaan johtavalle tielle ja ajaa sitä 700 metriä pohjoiseen, kohtaa Pikku Jakenarossa harjun päällä jätinkirkon. Paikka on Jylhänharjun itäreunaa seuraava kapea harjanne, joka on muodostunut moreeniharjun päälle. Täällä harju laskee jyrkähkösti kohti itää.
Jätinkirkko

Jätinkirkko on suorakaiteen muotoinen matala kivivalli, jonka ulkomitat ovat 30 metriä pitkä (Ridderstadin mukaan 33 metriä ) ja 16 metriä leveä. Rakennelman laskennallinen pinta-ala on silloin 480 neliömetriä (m²). Vallin korkeus on vain 30–80 senttimetriä, mutta se on yllättävän leveä. Sisäalueen pituus on 27 metriä ja leveys 4–6 metriä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 2° (astetta) vastapäivään eli pohjoiseen. Kivivallissa on matalampi kohta, jota kutsutaan portiksi. Se sijaitsee jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 106° pohjoisesta vastapäivään eli lähes tarkalleen lännessä.
Kivivallin sisäpuolella on suoritettu arkeologinen kaivaus, jonka löytöinä saatiin talteen liuskeisestä kivestä tehtyjen esineiden kappaleita, kivi-iskoksia ja kvartsi-iskoksia. Muutama kvartsinkappale tulkittiin työkaluksi. Myös jätinkirkon vallien ulkopuolelta löytyi kvartsi-iskoksia.
Jos jätinkirkot ovat sijainneet aina merenrannassa, voidaan jääkauden jälkeisen maankohoamisen nopeudesta päätellä sen ikä. Raahen seudun rannansiirtymän kronologiassa jätinkirkon alarinne oli rantaa 3000–2500 eaa. Tämän perusteella jätinkirkolle on ehdotettu ajoitusta 2500 eaa.
Ympäristö

Jätinkirkon ympäristössä saattaa olla enemmänkin muinaisjäännöksiä, sillä jätinkirkosta 130–140 metriä etelään polun itäpuolella löytyi halkaisijaltaan 4,5 metriä suuri kiviröykkiö. Sen korkeus on vain 20 senttimetriä ja sen keskikohdassa on kuoppa.
Tutkimuksia

Vuonna 1986 suoritti Aulis Forss kohteessa arkeologisen kaivauksen. Seuraavina vuosina paikalla on käyty vain silmäilemässä paikkoja: vuonna 1994 oli tarkastus (Jaana Itäpalo), vuonna 1997 inventointi (Mika Sarkkinen) ja vuonna 2001 oli taas tarkastus (Pentti Koivunen).
Historiaa

Tammikuussa 2001 kulki jätinkirkon läpi telaketjuilla liikkuva kaivuri. Sen kulku-uraa tasoitettiin vielä traktorilla. Jätinkirkon etelävallista tuhoutui 4 metriä leveä kohta ja sen itäisen vallin sisäosaan tuli myös vaurioita. Pohjoisvallista ei ole jäljellä paljoakaan alkuperäistä kiveystä.
Hoitaminen

Läheisen Kettukankaan muinaisjäännösalueen hoitamisen tapaan myös Pikku Jakenaron jätinkirkon ja Hautakankaan alueita on hoidettu harvennushakkuilla.
Aiheesta muualla

The Megalithic Portal: Pikku Jakenaro Giant's Church, viitattu 25.11.2016
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala:  Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko • Storbackenin jätinkirkot
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko • Hembackenin jätinkirkko • Honkobackharjun jätinkirkko • Högryggenin jätinkirkko • Höysälänjärven jätinkirkko • Jäknabackenin jätinkirkko • Kejsmolandsbackenin jätinkirkko • Kåtabackenin jätinkirkko • Racklen jätinkirkko • Snårbackenin jätinkirkko • Svedjebackenin jätinkirkko • Tallbackharjun jätinkirkot • Tavoman jätinkirkko
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko • Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko • Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko • Kirkkoharjun jätinkirkko • Korven jätinkirkko • Kämppäkankaan jätinkirkko • Pahikaisharjun jätinkirkko • Pikku Hautakankaan jätinkirkko • Tressunharjun jätinkirkot
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna • Jätinlinna • Jättiläissaaren jätinkirkko • Kehäkankaan jätinkirkko • Keskimmäisenkankaan jätinkirkko • Kettukankaan jätinkirkko • Kivilammen jätinkirkko • Kiviojakankaan jätinkirkko • Kotakankaan jätinkirkko • Käyräkankaan jätinkirkot • Laivakankaan jätinkirkko • Linnamaan jätinkirkko • Linnakankaan jätinkirkko • Linnankankaan jätinkirkko • Linnansaaren jätinlinna • Luola-ahon jätinkirkko • Metelinkankaan jätinkirkko • Metelinkirkko • Miehennevan jätinkirkko • Mustosenkankaan jätinkirkko • Mäntyselän jätinkirkko • Pattijoen Kastelli • Pesuankankaan jätinkirkko • Pikku Jakenaron jätinkirkko • Pikku Liekokankaan jätinkirkot • Pirttihaudankankaan jätinkirkko • Pirttivaaran jätinkirkot • Rajakankaan kirkko • Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko
Lappi:  Jatulinlehdon jätinkirkko
João Teixeira Pinto

João Teixeira Pinto, 1908
João Teixeira Pinto (22. maaliskuuta 1876 Moçâmedes – 25. marraskuuta 1917 Negomano) oli portugalilainen sotilas, joka tunnetaan Portugalin Guinean valloittajana.
Majuri Teixeira Pinto syntyi upseeriperheeseen. Hän osallistui Angolan valloitukseen ja sai vuonna 1912 nimityksen Portugalin Guinean esikuntapäälliköksi. Pinton tehtävänä oli siirtomaan miehitys ja ”rauhoittaminen”, jossa hän käytti portugalilaisten upseerien johtamia afrikkalaisjoukkoja ja Abdul Injain palkkasotureita. Hän hävitti kapinallisten alkuasukkaiden kyliä ja onnistui valloittamaan Portugalin Guinean manneralueen. Sotarikoksista syytetty Pinto siirrettiin vuonna 1915 kotimaassa syntyneen arvostelun takia Mosambikiin, jossa hän sai surmansa taistelussa saksalaisten kanssa.
Canchungon kaupunki oli siirtomaa-aikana nimetty Teixeira Pinton mukaan.
Jackie Stewart

| Jackie Stewart |
| --- | --- |
 Jackie Stewart vuonna 2005.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Young Stewart
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1939 (ikä 85) Milton, Skotlanti, Iso-Britannia
Kansalaisuus:   Britannia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1965–1973
Talli(t):  BRM, Tyrrell
Kilpailuja:  100 (99 starttia)
Maailman­mestaruuksia:  3 (1969, 1971, 1973)
Voittoja:  27
Palkintosijoja:  43
Paalupaikkoja:  17
Nopeimpia kierroksia:  15
MM-pisteitä:  359 (360)
Ensimmäinen kilpailu:  Etelä-Afrikan GP 1965
Ensimmäinen voitto:  Italian GP 1965
Viimeinen voitto:  Saksan GP 1973
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain GP 1973
Aiheesta muualla
www.sirjackiestewart.com
John Young Stewart, paremmin tunnettu nimellä Jackie Stewart, (s. 11. kesäkuuta 1939 Milton, Skotlanti, Iso-Britannia) on skotlantilainen Formula 1 -kuljettaja ja kolminkertainen maailmanmestari. Stewart on kaikkien aikojen menestynein skotlantilainen F1-kuljettaja.
Jackie Stewart palasi F1-sarjaan Stewart Grand Prix -tallin tallipäällikkönä vuonna 1997. Talli myytiin Fordille vuonna 2000, ja siitä tuli Jaguar.
Ennen F1-uraa

Stewart kärsi lapsena lukihäiriöstä, joka todettiin kuitenkin vasta aikuisiällä, eikä hän menestynyt koulussa kovin hyvin. Pienenä Stewart alkoi harrastaa skeetiä, josta hän kuitenkin luopui kun ei päässyt mukaan edustusjoukkoon Rooman olympialaisiin.
Stewart valitsi autourheilun päästyään testaamaan Barry Filerin urheiluautoa. Vuonna 1963 Jackie liittyi Ecorie Ecosse -talliin ja saavutti menestystä niin urheilu- kuin vakioautoissa. Sittemmin Ken Tyrrell tarjosi hänelle testattavaksi Formula 3 -autoaan ollen testeissä heti nopeampi kuin kokenut Bruce McLaren. Stewart sai Tyrrellin tallista vakiopaikan ja hallitsi seuraavana vuonna Britannian F3-sarjaa miten tahtoi.
Formula 1 -ura

Menestyksekkään F3-vuoden jälkeen Stewart sai tarjouksen Formula ykkösiin sekä Lotukselta että BRM:ltä. Stewart valitsi jälkimmäisen, ja hän nousi tiimiin 1964 ja ajoi uransa ensimmäisen voiton Monzassa Italian GP:ssä vuoden 1965 loppupuolella. Kun BRM:n kilpailukyky alkoi heiketä, Stewart siirtyi Matralle, jonka ratissa hän voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa 1969. Muut kaksi mestaruutta tulivat Tyrrell-autolla.
Kaksi ensimmäistä mestaruuttaan Stewart voitti ylivoimaisesti. Vuonna 1969 hän löi Jacky Ickxin pistein 63–37 (kuusi osakilpailuvoittoa Ickxin kahta vastaan) ja vuonna 1971 Ronnie Petersonin pistein 62–33 (Stewartilla kuusi voittoa, Petersonilla ei yhtään). Vuonna 1973 Stewart kukisti Emerson Fittipaldin pistein 71–55 (viisi voittoa Fittipaldin kolmea vastaan). Espanjan GP:n 1969 Stewart voitti ylivoimaisesti.
Stewart loukkaantui ulosajossa Belgian GP:ssä Span radalla 1966, ja hän alkoi sen jälkeen aktiivisesti ajaa uudistuksia, jotka merkittävästi paransivat F1-kuljettajien turvallisuutta. Esimerkiksi turvavyöt otettiin käyttöön Stewartin aloitteesta. Myös ajajan kypärää ja autojen rakennetta paranneltiin ja ratojen turva-alueita levennettiin. Lehdistö ja myös eräät kuljettajat arvostelivat aluksi Stewartin toimintaa, ja häntä pidettiin jopa pelkurina. Asenteet muuttuivat vuoden 1968 Saksa GP:n jälkeen. Kisa ajettiin vanhalla Nürburgringin radalla, jota yleisesti on pidetty F1-historian vaarallisimpana, sateessa ja tiheässä sumussa. Stewart voitti kilpailun yli neljän minuutin erolla Graham Hilliin ja Jochen Rindtiin.
”Niin iso voittomarginaali antoi sanoilleni uskottavuutta. Silti sitä kisaa ei olisi koskaan pitänyt ajaa”, Stewart on sanonut.
Stewartin käynnistämä työ turvallisuuden kohentamiseksi otettiin laajemmin vakavasti vasta 1970, kun hänen läheiset ajajaystävänsä Piers Courage ja Jochen Rindt saivat surmansa radalla. Stewartin tallitoveri François Cevert kuoli Yhdysvaltain GP:n aika-ajossa 1973. Stewart vetäytyi Cevertin kuoleman takia kilpailusta, joka olisi ollut hänen uransa sadas GP-startti.
Stewart voitti urallaan 27 kilpailua, joka pysyi ennätyksenä vuoteen 1987, jolloin Alain Prost otti uransa 28. voiton. Stewart saavutti urallaan 43 palkintosijaa, joista 11 oli kakkossijoja ja 5 kolmossijoja.
Stewart voitti kaikki mestaruudet ylivoimaisesti, hänen pienin piste-eronsa MM-sarjan toiseen kuljettajaan oli 16 MM-pistettä ja suurin 29 MM-pistettä.