stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rudolf Bauer
Aiheesta muualla

Bauer Unkarin olympiakomitean sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Miesten kiekonheiton olympiavoittajat
Black Night

| ”Black Night” Deep Purple |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Deep Purple in Rock
 Julkaistu: 5. kesäkuuta 1970
 Tuottaja(t): Deep Purple
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal
 Kesto: 03.28
 Levy-yhtiö: Harvest Records
Deep Purplen muut singlet
| ”River Deep – Mountain High” 1969 | ”Black Night” 1970 | ”Strange Kind of Woman” 1971 |
Black Night on brittiläisen hard rock -yhtye Deep Purplen kappale ja single albumilta In Rock. Tosin kappale sisältyi vain muutamien valtioiden versioille. Levy-yhtiö halusi levyltä singlen, ja ”Black Night” syntyikin melko nopeasti. Se ylsi brittien singlelistalla sijalle 2, ja on julkaistu myöhemminkin In Rockin uusintapainoksilla. B-puolena oli versiosta riippuen ”Living Wreck” tai ”Speed King”. Kummatkin julkaistiin In Rock -albumilla.
Kappaleen synty

Kun In Rock oli saatu valmiiksi, EMI pyysi yhtyeeltä singleä promotoidakseen levyä. Vietettyään kuusi tuntia ilman inspiraatiota, yhtye meni läheiseen pubiin ja joi itsensä humalaan. Blackmore alkoi soittaa riffiä, joka oli hyvin samanlainen kuin kitaristi James Burtonin riffi Ricky Nelsonin vuoden 1962 rocklevytyksessä vanhasta George Gershwinin standardissa ”Summertime”. Ian Gillan ja Roger Glover tulivat sanoitusten kanssa: ”Lainasimme nimen vanhan Arthur Alexanderin biisin sanoituksista. Varastimme tempon Canned Heatilta.”
Liveversiot

”Black Night” mursi tiensä settilistaan heti julkaisunsa jälkeen. Kun Gillan ja Glover lähtivät 1973, kappaletta ei soitettu aikoihin kokonaan. Blackmore tosin soitti pätkiä kappaleesta soolonumeroidensa aikana. Vasta, kun Purplen Mark II- kokoonpano teki paluun 1984, kappale palasi setteihin. Monet näistä liveperformansseista ovat päässeet Purplen livealbumeille.
Kokoonpano

Ritchie Blackmore – kitara
Ian Gillan – laulu
Jon Lord – koskettimet
Roger Glover – basso
Ian Paice – rummut
Aiheesta muualla

Deep Purple - Black Night YouTubessa
Bekovon piiri

Bekovon piiri on Venäjällä Penzan alueen eteläosassa sijaitseva hallinnollinen alue, joka on perustettu vuonna 1928. Piiri rajoittuu pohjoisessa Belinskin, lännessä Tamalinskin, idässä Serdobskin piireihin ja etelässä Saratovin alueeseen. Piirihallinnon keskus on Bekovossa. Piiriin kuuluu 11 kuntaa ja piirissä on 34 asutuskeskusta. Pinta-ala on 1 016 neliökilometriä. Suurin joki on Hopjor, josta haarautuu lukuisia pienempiä jokia.
Väestö

Asukasluku on 16 800, joista 6 600 asuu kaupungeissa.  Asukastiheys on 18 asukasta neliökilometriä kohti. Asukkaista 95,3 % on venäläisiä. Muita kansallisuuksia ovat mordvalaiset (1,4 %), ukrainalaiset (0,9 %), tataarit (0,3 %), valkovenäläiset (0,2 %), tsuvassit (0,1 %) ja muita (1,8 %).
Liikenneyhteydet

Maantieliikennettä pitkin Bekovosta Penzan kaupunkiin (Bekovo-Nikolskoe-Penza) on 154 km. Piiristä on rautatieyhteys Saratov-Tambov-Moskova-radalle, josta haarautuu rautatie Bekovoon.
Elinkeinoelämä

Piirin pääelinkeinot ovat teollisuus ja maatalous. Piirissä on mm. sokeritehdas, useita leipomoita, marmeladitehdas. Suurin yritys on Bekovon sokeritehdas, jossa työskentelee n. 750 ihmistä. Sen tuotteiden kysyntää on koko Venäjällä. Maatalouden kokonaistuotanto (v. 2009) oli 665,7 milj. ruplaa. Tärkein tuotanto: maito, liha, vilja ja sokerijuurikas. Karjatuotanto: naudat, siat, lampaat, linnut ja vuohet.
Piirissä on noin 153 myyntipistettä. Pienyrityksiä on yli 100 ja noin 300 muuta yksityisyritystä.  Näistä suurin osa on maatalousyrityksiä. Viime vuosien aikana etenkin pienyritysten määrä on kasvanut. Piirissä on meneillään vuoteen 2011 saakka kunnallinen ohjelma pienten ja keskisuurten yritysten kehittämiseksi ja tukemiseksi.
Koulutus

Perusasteen oppilaitoksia on 24, joissa on noin 1640 koululaista. Lisäksi on neljä esikoulua, joissa noin 350 lasta. Opetushenkilökuntaa on noin 415 henkilöä. Muita oppilaitoksia ovat Serdobskin ammattikorkeakoulun Bekovon osasto, musiikkikoulu, lasten urheilukoulu, lasten taidekoulu.
Nähtävyydet

Lukuisia patsaita 1800-luvulta, Ustinovin kartano, Makarovin kartano, Vvedenskin kirkko, Bekovon piirimuseo
Tunnettuja henkilöitä

Pjotr Vasiljevitš Aravin (Петр Васильевич Аравин) historioitsija
Pavel Vasiljevitš Kalinin (Павел Васильевич Калинин) minerologi
Pjotr Mihajlovitš Ustinov (Петр Михайлович Устинов) diplomaatti
Nina Mihajlovna Glotova (Нина Михайловна Глотова) lääketieteen tohtori
Aiheesta muualla

Bekovskin piirin hallinnon viralliset www-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Roccaspinalveti

| Roccaspinalveti |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Franco Paglione
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  33,01 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 275
 – Väestötiheys:  39 as./km²
Postinumero:  66050
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Roccaspinalveti on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 275 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 434 asukasta.
Buckinghamin π-teoreema

Buckinghamin π-teoreema on keskeinen teoreema dimensioanalyysissa. Sen avulla voidaan selvittää, kuinka monta riippumatonta dimensiotonta suuretta fysikaalisessa ongelmassa on.
Olkoon fysikaalisesti mielekkäässä yhtälössä n kappaletta suureita, jotka voidaan ilmaista k toisistaan riippumattomalla perussuureella. Buckinghamin π-teoreeman mukaan alkuperäinen ongelma voidaan ilmaista yhtäpitävästi yhtälöllä, jossa on joukko p = n − k  dimensiotonta alkuperäisistä muuttujista konstruoitua suuretta.
Matemaattisesti: olkoon alkuperäinen yhtälö
missä qi  ovat n muuttujaa, jotka voidaan ilmaista k riippumattomalla perussuureella. Nyt alkuperäinen yhtälö voidaan kirjoittaa seuraavasti:
missä p = n − k ja πi ovat dimensiottomia suureita siten, että
missä eksponentit mi  ovat vakioita.
Dimensiottomien suureiden valinta ei ole kuitenkaan selvä, vaan jää tutkijan harteille. Teoreema on nimetty Edgar Buckinghamin (1867–1940) mukaan, joka käytti ensimmäisenä π-merkintää vuonna 1914.
Esimerkki: matemaattinen heiluri

Ongelmana on määrittää matemaattisen heilurin heilahdusaika T. Oletetaan, että siihen vaikuttavia tekijöitä ovat heilurin varren pituus L, massa M sekä painovoimakiihtyvyys Maan pinnalla g (yksikkö m/s2). Malli on muotoa
Yhtälössä on kolme perussuuretta: massa, aika ja pituus. Siten ongelman kuvaamiseen riittää yksi dimensioton suure π, ja se voidaan ilmaista muodossa
missä
joillakin m1…m4. Tulee siis olla  (s)^{m_{1}}(kg)^{m_{2}}(m)^{m_{3}}(m/s^{2})^{m_{4}}\ =1, eli
pituus:  m_{3}+m_{4}\;=\;0
massa:  m_{2}\;=\;0
aika:  -2\cdot m_{4}+m_{1}=0
Tästä voidaan ratkaista, että vain
tai jokin sen potenssi täyttää vaatimukset. Siis ongelma voidaan ilmaista
Dimensioanalyysi kertoo, että massalla ei ole vaikutusta heilurin heilahdusaikaan. Matemaattisen heilurin heilahdusaika on  T=2\pi {\sqrt {\frac {L}{g}}}.
Aiheesta muualla

Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), Harald Hanche-Olsen: Buckingham’s pi-theorem (pdf-tiedosto englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Rocca San Giovanni

| Rocca San Giovanni |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Giovanni Enzo Di Rito
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,7 km²
Väkiluku (31.12.2017):  2 333
 – Väestötiheys:  108 as./km²
Postinumero:  66020
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rocca San Giovanni on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 2 333 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 348 asukasta.
Bobby Orr

| Bobby Orr |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1948 (ikä 76) Parry Sound, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bobby
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  89 kg
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1966–1978
Seurat:  Boston Bruins Chicago Black Hawks
Hockey Hall of Fame
 1979 
Aiheesta muualla
www.bobbyorr.com
Robert Gordon ”Bobby” Orr, O.C. (s. 20. maaliskuuta 1948 Parry Sound, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja, ja häntä pidetään varsin yleisesti lajin parhaana puolustajana. Orrin pistekeskiarvo NHL:ssä oli 1,39 tehopistettä ottelua kohden. Orrin lisäksi vain Harry Cameron, Paul Coffey sekä aktiivipelaajista Cale Makar ovat ainoat NHL-puolustajat, jotka ovat pystyneet tekemään keskimäärin enemmän kuin 0,99 pistettä per ottelu uransa aikana, kun huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet enemmän kuin neljä ottelua. Orr voitti vuodet 1966–1978 käsittäneellä ammattilaisurallaan NHL:n tärkeimmät palkinnot, monet niistä useaan kertaan.
Junioriaika

Nuoren Bobbyn kyvyt jääkiekossa havaittiin jo varhain, ja Boston Bruinsin valmentaja Wren Blair nimesi 12-vuotiaan juniorin Ontarion jääkiekkoliiton junioriliigan Generalsin joukkueeseen. NHL:n heikoimpiin seuroihin tuolloin lukeutunut Bruins oli levittänyt laajan kykyjenetsintäverkon löytääkseen lupauksia tulevaisuuden joukkueen rakentamiseksi. Orr joutui pelaamaan itseään selvästi vanhempien pelaajien, 18-, 19-, ja jopa 20-vuotiaiden joukossa.[lähde? ]
Hän johdatti kolmannella kaudellaan Generalsin Ontarion alueen mestaruuskilpailuihin. Viimeisellä kaudellaan hän teki keskimäärin kaksi pistettä ottelussa. Kokenut torontolainen lakimies Alan Eagleson neuvotteli Orrin ensimmäisen sopimuksen Boston Bruinsin kanssa.[lähde? ]
Ammattilaisura

| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Boston Bruins | 1970  |
|  | Boston Bruins | 1972  |
Boston Bruinsissa Orr muodosti keskushyökkääjä Phil Espositon ja maalivahti Gerry Cheeversin kanssa kolmikon, joka johti joukkueen kahdesti Stanley Cupin voittoon. Orr ylsi vuonna 1970 Stanley Cupin voiton lisäksi Norris Trophy-, Art Ross Trophy-, Hart Trophy- ja Conn Smythe Trophy -palkintojen voittoon ainoana pelaajana lajin historiassa. 23-vuotiaana häntä alettiinkin kutsua supertähdeksi.[lähde? ]
Orr teki pelipaikallaan historiaa voittamalla puolustajana niin NHL:n syöttötilaston kuin pistepörssinkin. Hänen syöttöennätyksensä säilyi rikkomattomana 1980-luvun alkuun, jolloin Wayne Gretzky rikkoi sen. Orr johti kotimaansa Kanada-cupin voittoon syksyllä 1976 ja tuli valituksi parhaaksi pelaajaksi turnauksessa, jossa kaikki parhaat kiekkoilijat kohtasivat ensi kertaa maajoukkueissa. Neuvostoliiton ja Kanadan ensimmäinen kohtaaminen Summit Series -sarjassa syksyllä 1972 oli mennyt häneltä sivu suun loukkaantumisen takia. Uransa ehtoopuolen Bobby Orr pelasi Chicago Black Hawksissa ilman mainittavaa menestystä.selvennä Hän joutui lopettamaan uransa toistuvien polvivammojen vuoksi 31-vuotiaana.[lähde? ]
Bobby Orr teki NHL-urallaan 270 maalia ja 645 syöttöä 657 ottelussa. Uransa päättyessä hän oli johtava puolustaja tehopisteiden lukumäärässä liigan historiassa. Ainoastaan hyökkääjäsuuruudet Wayne Gretzky, Mario Lemieux, Newsy Lalonde, Joe Malone ja Mike Bossy ovat tehneet häntä enemmän tehopisteitä ottelua kohden, kun huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet yli kaksi ottelua NHL:ssä. Lisäksi Bobby Orr on edelleenkin ainoa puolustaja, joka on kyennyt voittamaan NHL:n pistepörssin.[lähde? ]
Orr on yksi niistä kuudesta puolustajasta, jotka ovat saavuttaneet 100 tehopistettä yhden NHL-kauden aikana. Tosin Orr ylsi tähän peräti kuudella kaudella, Paul Coffey viidesti, muut kerran.
Pelitapa

Orr menestyi ammattilaiskiekossa varsin eurooppalaisin opein, ja esimerkiksi väkivaltaisuus puuttui lähes tyystin hänen otteistaan. Mies itse totesi ainakin puoliksi tosissaan suurimmaksi saavutuksekseen läpi uran ehjänä säilyneen hammaskaluston. Neuvostovalmentaja Anatoli Tarasov nimesi Orrin jääkiekon todelliseksi kymmenottelijaksi tämän monipuolisuuden ansiosta. Puolustajana Bobby Orr oli pikemminkin kiekonriistäjä kuin taklaaja. Orrin tavaramerkkejä olivat kovat ja matalat laukaukset, jotka torjuttuinakin olivat omiaan aiheuttamaan vaarallisia maalinedustatilanteita.[lähde? ]
Orr laukoikin uransa aikana keskimäärin enemmän kuin kukaan muu pohjoisamerikkalainen pelaaja tai kukaan muu puolustaja, kun huomioon otetaan enemmän kuin yhden NHL-ottelun pelanneet pelaajat. Orr johti tilastoa edelleen tammikuussa 2022 hänen keskiarvonsa ollessa ohittamaton 4,65 laukausta ottelua kohden. Fyysisesti hänen vahvuutensa olivat voimakkaat jalat, ja luistelijana hän olikin aivan omaa luokkaansa. Liikkuvat puolustajat Brad Park, Paul Coffey, Denis Potvin ja Ray Bourque sekä heidän pelitapansa voidaan nähdä Orrin kahden suunnan työskentelyn perintönä lajille.[lähde? ]
Saavutuksia, erikoispalkintoja ja nimeämisiä

Calder Memorial Trophy -palkinto vuonna 1967 kauden parhaalle tulokkaalle
NHL:n toisessa tähtikentällisessä vuonna 1967
Pelasi NHL:n tähdistöottelussa vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973 ja 1975
Valittu NHL ensimmäiseen tähtikentälliseen vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 ja 1975
Parhaan puolustajan James Norris Memorial Trophy -palkinto vuosina 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974 ja 1975
Stanley Cupin voittaja vuosina 1970 ja 1972
NHL:n vuoden arvokkaimman pelaajan Hart Memorial Trophy -palkinto vuosina 1970, 1971 ja 1972
Runkosarjan parhaalle pistemiehen Art Ross Trophy -palkinto vuosina 1970 ja 1975
Conn Smythe Trophy -palkinto 1970 ja 1972 (pudotuspelien arvokkain pelaaja; ensimmäinen palkinnon kahdesti voittanut)
Sports Illustrated -lehden valinta vuoden urheilijaksi vuonna 1970
Lou Marsh Trophy Kanadan vuoden urheilijalle vuonna 1970
Lester B. Pearson Award -palkinto vuonna 1975 (pelaajien keskuudestaan äänestämä kauden paras pelaaja)
Valittiin Kanada-cup 1976 -turnauksen parhaaksi pelaajaksi
Boston Bruins jäädytti Orrin pelinumeron 4 jo tammikuussa 1979
Hockey Hall of Fameen vuonna 1979 ennätyksellisen alhaisessa 31 vuoden iässä ja vain vuosi uran päättymisen jälkeen
Lester Patrick Trophy vuonna 1979 (kiekkoilun asian edistämisestä Yhdysvalloissa)
Order of Canada -arvonimi vuonna 1979
Vuonna 1998 The Hockey News -jääkiekkolehden "100 parasta pelaajaa kautta aikojen" -listan Orr toinen heti Wayne Gretzkyn jälkeen
Bostonin historian suurin urheilija The Boston Globe -sanomalehden äänestyksessä
Orrin kotikaupunki Parry Sound on perustanut tunnetuimman asukkaansa kunniaksi Bobby Orr Hall of Fame -museon.
Aiheesta muualla

Bobby Orr The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Brit Selby | Calder Memorial Trophyn voittaja 1967 | Seuraaja: Derek Sanderson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Harry Howell | Norris Trophyn voittaja 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975 | Seuraaja: Denis Potvin |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Phil Esposito | Hart Memorial Trophyn voittaja 1970, 1971, 1972 | Seuraaja: Bobby Clarke |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Phil Esposito Phil Esposito | Art Ross Trophyn voittaja 1970 1975 | Seuraaja: Phil Esposito Guy Lafleur |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Serge Savard Ken Dryden | Conn Smythe Trophyn voittaja 1970 1972 | Seuraaja: Ken Dryden Yvan Cournoyer |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Bobby Clarke | Lester B. Pearson Awardin voittaja 1975 | Seuraaja: Guy Lafleur |
Bina Agarwal

| Bina Agarwal |
| --- | --- |
 Bina Agarwal vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1951 Intia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Delhin yliopisto   Cambridgen yliopisto
Instituutti:  Delhin yliopisto   Manchesterin yliopisto
Tutkimusalue:  taloustiede ja sukupuolitutkimus
Palkinnot:  Balzanin palkinto (2017)
Bina Agarwal (s. 1951)  on intialainen taloustietelijä, sukupuolentutkija ja professori. Hän on tehnyt kehitystaloustieteen parissa monitieteistä tutkimutsa, ja hänen kiinnotuksen kohteensa on ollut erityisesti edistää köyhien maaseudun naisten taloudellista asemaa globaalissa etelässä. Hän osoitti vaikutusvaltaisessa teoksessaan A Field of One’s Own: Gender and Land Rights in South Asia naisten maa- ja omistusoikeuksien olevan keskeisessä asemassa heideän asemansa kehittämisessä.
Opiskelu ja akateeminen ura

Bina Agarwal syntyi 1951 Intiassa ja opiskeli sekä Britanniassa että Intiassa. Hän suoritti ensin tripos-tutkinnon taloustieteestä Cambridgen yliopistosta, ja tohtoriksi hän valmistui 1978 Delhin yliopistosta.
Agarwalista tuli 1981 Delhin yliopiston taloustieteen associate professor, ja vuosina 1988–2016 hän oli yliopiston professorina. Delhin yliopistossa hän työskenteli lisäksi Taloudellisen kasvun instituutissa, jota hän johti 2009–2012. Agarwal sai vuonna 2012 paikan Manchesterin yliopiston kehitystaloustieteen ja ympäritsön professorina. Hän on ollut osa-aikaisena vuodesta 2017, ja ollut vierailevana professorina ja tutkijana Lontoon King’s Collegessa ja Cambridgen yliopistossa.
Tutkimus ja merkitys

Agarwal on taloustieteilijänä keskittynyt kehitystaloustieteen monitieteisiin tutkimusalueisiin. Hän on tutkimut muun muassa maata, toimeentuloa ja omistusoikeutta, sukupuolta ja poliittista taloutta, ympäristöä ja kehiytystä sekä maataloutta, tekniikan kehittymistä ja maaseudun muuttumista. Hän on ollut kiinnostunut erityisesti köyhien maaseudun naisten mahdollisuuksista Intiassa ja muualla globaalissa etelässä.
Agarwalin teoksista vaikutusvaltaisin on ollut vuonna 1994 julkaistu A Field of One’s Own: Gender and Land Rights in South Asia, jolla oli valtaisa vaikutus myös politiikkaan. Siitä on otettu useita painoksia, ja sitä on monet tieteilijät ja aktivistit käyttäneet lähdemateriaalina naisten maaoikeuksien puolesta. Agarwalin mukaan naisten maa- ja omistusoikeuden vahvistaminen on keskeisessä asemassa heidän taloudellisen aseman parantamisessa sekä yhteiskunnallisessa voimaantumisessa.
Agarwal on tunnustettu urallaan moneen kertaan. Intian valtion kunniamerkin Padma Shrin hän sai 2008. Leontief-palkinto hänelle myönnettiin 2019 taloustieteellisen ajattelun uraauurtavasta tutkimuksesta. Agarwal sai 2017 Louis Malassisin kansainvälisen tiedepalkinnon maataloudesta ja ruoasta. Samana vuonna hänelle myönnettiin Balzanin palkinto sukupuolitutkimuksesta. Palkintoperusteluiden mukaan hän on haastanut taloustieteen ja yhteiskuntatieteiden lähtökohdat sukupuolinäkemyksellään. Agarwal on nostanut globaalin etelän naisten näkyvyyssä ja voimaantumista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bina Agarwal Wikimedia Commonsissa
Kotisivut (englanniksi)
Intian presidentti Pratibha Patil myöntää Agarwalille Padma Shriä.
Saksan Uusi-Guinea

Saksan Uusi-Guinea (saks. Deutsch-Neuguinea) oli Saksan siirtomaaimperiumin ensimmäinen osa. Se oli protektoraattina vuodesta 1884 vuoteen 1914, jolloin se joutui Australian joukoille ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Se käsitti Uuden-Guinean koillisosan sekä useita lähellä sijaitsevia saariryhmiä. Saksan Uuden-Guinean alue ja läheiset Bismarckinsaaret ovat nyt osa Papua-Uutta-Guineaa. Saksan Uuden-Guinean Mikronesian saaria hallitaan nykyään Mikronesian liittovaltiona, Marshallinsaarina, Nauruna, Pohjois-Mariaaneina sekä Palauna.
Siirtomaan mannerosa Kaiser-Wilhelms-Land muodostettiin Uuden-Guinean kaakkoisosasta. Kaiser-Wilhelms-Landin itäpuolella sijaitsevat saaret nimettiin Bismarckinsaariksi ja kaksi suurinta saarta saivat nimekseen Neu-Pommern (”Uusi-Pommeri”, nykypäivän Uusi-Britannia) ja Neu-Mecklenburg (”Uusi-Mecklenburg”, nykypäivän Uusi-Irlanti).
Saksan Uuden-Guinean maapinta-ala oli 249 500 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksan Uusi-Guinea Wikimedia Commonsissa
Ruununmylly

Ruununmyllyn sijainti Hämeenlinnassa.
Ruununmylly on Hämeenlinnan 32. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin itäpuolella ulottuen Aulangonjärveltä pohjoisessa Katumajärvelle etelässä. Se rajoittuu Idänpään, Luhtialan, Taka-Hätilän, Mäskälän ja Kappolan kaupunginosiin. Pientalovaltainen kaupunginosa on saanut nimensä sen etelärajana virtaavasta Ruununmyllynjoesta, jonka nimi puolestaan juontuu joen varrella sijaitsevasta vanhasta kruunun myllystä. Ruununmyllyn pääkatuja ovat Papinniityntie ja Ruununmyllyntie. Kaupunginosan eteläosan halki kulkee myös valtatie 10.
Ruununmyllyn palvelutarjonta on melko vähäistä. Kaupunginosassa sijaitsevat Ruununmyllyn päiväkoti, alakoulu sekä tilausravintola Kruununmylly. Lapset käyvät perusopetuksen luokkia 1–6 Ruununmyllyn koulussa. Perusopetuksen luokat 7–9 käydään puolestaan Hämeenlinnan yhteiskoulussa. Yhteiskoulussa toimi myös lukio vuoteen 2012, jolloin se lakkautettiin, ja oppilaat siirtyivät joko Kaurialan lukioon tai Hämeenlinnan lyseon lukioon.
Kukostensyrjä on Ruununmyllyyn kuuluva asuinalue, joka muodostaa suuren osan kaupunginosan asutuksesta. Alueen rajoja ei yleensä voi aivan tarkasti edes määritellä, mutta se on osittain yhteneväinen Hätilän vanhan sotilasvirkatalon, Aulangon torpan kanssa. Tämä sotilasvirkataloon kuulunut Aulangon torppa on perustettu 1741, ja se luovutettiin 1917 lastenkodiksi 1800-luvun alkupuolella toimintansa aloittaneelle Hämeenlinnan Rouvasseuralle. Tila ja lastenkodin toiminta siirtyivät vuonna 1936 sisälähetysyhdistykselle, joka sen myöhemmin lakkautti.
Ruununmyllyyn asutettiin sotien jälkeen siirtokarjalaisia, luovutetun Muolaan kunnan lähes täysin venäjänkielisen Kyyrölän kyläyhteisön asukkaita. Heitä oli ja on edelleen niin runsaasti, että eräästä Ruununmyllyn sivukylästä käytetään nimitystä Pikku-Moskova. Tunnettu Ruunumyllyssä asunut kyyröläisten jälkeläinen on ministeri Tarja Filatov, jonka isovanhemmat olivat myös venäjänkielisiä.
Ruununmyllyn eteläpuolella, Mäskälässä, sijaitsevalla uudella Harvoilanmäen asuinalueella järjestettiin vuoden 2007 asuntomessut. Alueella on lähinnä omakoti- ja rivitaloasutusta.
Ruotsalainen eduskuntaryhmä

| Ruotsalainen eduskuntaryhmä Svenska riksdagsgruppen |
| --- | --- |
 
  
 
Asema:  Valtioneuvosto
Perustettu:  22. toukokuuta 1907
Jäsenpuolueet:  Suomen ruotsalainen kansanpuolue Ahvenanmaan edustaja
Puheenjohtaja:  Otto Andersson
Vaalipiiri:  Suomen valtiopäivät
Varapuheenjohtajat:   Mats Löfström  Anders Norrback 
Pääsihteeri:  Henrik Stenbäck
Edustus:  10 / 200
Ruotsalainen eduskuntaryhmä (r) on Ruotsalaisen kansanpuolueen ja Ahvenanmaan vaalipiirin kansanedustajista koostuva eduskuntaryhmä. Vuoden 2023 eduskuntavaalien tuloksena ryhmässä on 10 jäsentä.
Eduskuntaryhmän puheenjohtajana toimii Otto Andersson, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Mats Löfström
ja toisena varapuheenjohtajana Anders Norrback.
Eduskuntaryhmän puheenjohtajat

Vilhelm Rosenqvist (1907–1909)
Karl Söderholm (1909–1914)
Gösta Stenbäck (1914–1917)
Karl Söderholm (1917)
Ernst Estlander (1917–1924)
Ragnar Furuhjelm (1924–1933)
Ernst von Born (1933–1935)
Ragnar Furuhjelm (1935–1944)
Levi Jern (1944–1945)
John Österholm (1945–1960)
Sven Högström (1960–1964)
Grels Teir (1964–1965)
Kurt Nordfors (1965–1966)
Grels Teir (1966–1968)
Carl Olof Tallgren (1968–1970)
Grels Teir (1970–1972)
Carl Olof Tallgren (1972–1974)
Henrik Westerlund (1974–1983)
Ole Norrback (1983–1987)
Elisabeth Rehn (1987–1990)
Jörn Donner (1990–1991)
Boris Renlund (1991–1995)
Eva Biaudet (1995–1999)
Ulla-Maj Wideroos (1999–2003)
Christina Gestrin (2003–2004, 2004–2007)
Ulla-Maj Wideroos (2007–2011)
Mikaela Nylander (2011–2015)
Anna-Maja Henriksson (2015–2016)
Stefan Wallin (2016–2018)
Thomas Blomqvist (2018–2019)
Anders Adlercreutz (2019–2023)
Otto Andersson (2023–)
Saksan NUTS-aluejako

Saksan NUTS-aluejako on kolmetasoinen kansainvälisiin tilastointitarkoituksiin kehitetty aluejako. NUTS 1- tasolla Saksa jakaantuu 16 yksikköön ja 2.tasolla 39 yksikköön. NUTS 3-tasolla on 429 yksikköä.
| Taso | Hallinnollinen yksikkö | # |
| --- | --- | --- |
| NUTS 1 | Saksan osavaltiot (Länder) | 16 |
| NUTS 2 | Saksan hallintopiirit (Regierungsbezirke)  (tai vastaavat) | 39 |
| NUTS 3 | Saksan piirikunnat (Kreise) | 429 |