stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viljo Cantell
Sisällissodan jälkeinen aika

Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli joukkueenjohtajana ja asealiupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla myöhemmin on ollut nimet Jääkaripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona. Armeijasta hän erosi sairautensa johdosta 19. elokuuta 1920 ja liittyi Haminan suojeluskuntaa ja toimi siellä paikallispäällikkönä 31. elokuuta 1920 alkaen. Takaisin armeijaan hän astui palvelukseen 31. elokuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Viipurin rykmenttiin, samalla hän hoiti myös Haminan suojeluskunnan paikallispäällikön tehtäviä 15. maaliskuuta 1924 saakka, jolloin erosi suojeluskunnasta (eropäivä 16. huhtikuuta 1924). Takaisin suojeluskuntajärjestöön hän liittyi 16. maaliskuuta ja sijoitettiin Kotkan paikallispäälliköksi, jossa tehtävässä oli 28. helmikuuta 1925 saakka. Kymenlaakson 3. alueen aluepäällikön tehtäviin hän siirtyi 1. maaliskuuta 1925 ja oli tehtävässä 31. tammikuuta 1926 asti. Nurmeksen suojeluskunnan paikallispäällikkönä hän toimi 1. marraskuuta 1927 – 1. tammikuuta 1929 välisen ajan ja Viipurin suojeluskuntapiirin 14. (Valkjärven) alueen päällikkönä hän toimi 1. tammikuuta 1929 – 2. huhtikuuta 1930 välisen ajan. Cantell kuoli keuhkokuumeeseen Viipurissa Yksityissairaalassa. Hänet on haudattu Sortavalaan.
Luottamustoimet

VR:n sotaoikeuden jäsenenä hän toimi vuonna 1922.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Jean Lafitte

| Jean Lafitte |
| --- | --- |
 Jean Lafittea mahdollisesti esittävä tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1780
Kuollut: 1825
Ammatti:  merirosvo, kaappari, orjakauppias
Puoliso:  Madeleine Ragaud
Lapset:  Pierre Lafitte (s. 1816)
Merirosvo
Kuuliaisuus:   Yhdysvallat
Aktiivisena:  1809–1821
Taistelut ja sodat:  vuoden 1812 sota
Jean Lafitte tai Jean Laffite (noin 1780–1825) oli kuuluisa 1800-luvun alun merirosvo, kaappari ja salakuljettaja Meksikonlahdella. Hänen arvellaan olleen kotoisin Ranskasta. Lafitten kerrotaan osallistuneen vuoden 1812 sotaan Yhdysvaltojen puolella Britanniaa vastaan.
Elämänvaiheet

Lafitten varhaisesta elämästä ei tiedetä juuri mitään. Vuoteen 1809 mennessä hän oli veljensä Pierre Lafitten kanssa perustanut New Orleansiin sepänpajan. Veljekset huomasivat kuitenkin pian, että salakuljetus oli kannattavampaa kuin hevosten kengittäminen. Heidän pajastaan tuli ryöstetyn tavaran ja orjien välityspaikka. Veljekset siirtyivät pian kaupungin lähistölle Baratarianlahdelle, jonne he perustivat tukikohdan ja alkoivat ryöstellä laivoja Meksikonlahdella. He ryöstivät myös espanjalaisia laivoja sekä orjakauppiaita. Lafittet myivät sieppaamansa orjat Louisianan plantaasinomistajille. Vuodesta 1810 he toimivat lisäksi Cartagenan tasavallan kaappareina. Lafittet rikastuivat nopeasti ja alkoivat herättää huomiota. Laivanomistajien painostuksesta Louisianan kuvernööri vangitsi Lafittet merirosvoussyytteen perusteella. Veljekset palkkasivat kuitenkin parhaan saatavissa olevan asianajajan, joka sai vapautettua heidät syytteistä.
Vuoden 1812 sodan aikana brittiupseerit yrittivät lahjoa Lafitten veljekset taistelemaan puolellaan amerikkalaisia vastaan. Lafittet pyysivät brittejä odottamaan. Sen jälkeen he riensivätkin New Orleansiin kertomaan asiasta kaupunkia puolustaneita joukkoja johtavalle kenraali Andrew Jacksonille. Jackson kuunteli veljesten kertomuksen ja pyysi sitten heitä taistelemaan amerikkalaisten puolella. Jean ja Pierre Lafitte suostuivat Jacksonin pyyntöön. He kokosivat miehistönsä ja auttoivat Jacksonia voittamaan New Orleansin taistelun vuonna 1815.
Sodan jälkeen Lafitten veljekset palasivat entiseen elämäänsä. He perustivat uuden tukikohdan Texasiin, pienelle saarelle lähelle nykyistä Galvestonia. Lafittet jatkoivat kaapparitoimintaansa espanjalaisia vastaan. Vuonna 1820 jotkut heidän laivastonsa kapteeneista olivat hyökänneet myös yhdysvaltalaisten alusten kimppuun, ja yleinen mielipide kääntyi Lafitteja vastaan. Veljesten lopullista kohtaloa ei tiedetä. Väitetään, että Jean Lafitte olisi vuonna 1821 purjehtinut pakoon suosikkialuksellaan The Pridella ja jatkanut sen jälkeen merirosvousta Espanjan hallitsemalla rannikolla vielä useita vuosia.
Lafitte oli naimisissa Madeleine Ragaud’n kanssa, mutta pari ei saanut lapsia. Lafittella oli yksi avioliiton ulkopuolinen lapsi, Pierre Lafitte (s. 1816) Catherine Villars’n kanssa.
Lafitte populaarikulttuurissa

Lafitten tarinasta on tehty elokuva The Buccaneer (1958), joka perustuu Lyle Saxonin kirjoittamaan romaaniin Lafitte the Pirate (1930).
Bonanza-sarjan jaksossa ”The Gentleman from New Orleans” näyttelijävieras esittää olevansa Jean Lafitte. Hänen oikea henkilöllisyytensä ei kuitenkaan selviä jakson aikana.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Lafitte Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  NARA
Toivo Kärki

| Toivo Kärki |
| --- | --- |
 Toivo Kärki työpöytänsä ääressä Helsingissä vuonna 1959.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Toivo Pietari Johannes Kärki
Syntynyt: 3. joulukuuta 1915 Pirkkala
Kuollut: 30. huhtikuuta 1992 (76 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  säveltäjä, muusikko, sovittaja
Vanhemmat:  Ester ja Frans Kärki
Puoliso:  Tuulikki Kärki
Lapset:  Anna-Liisa, Pekka, Kalervo
Muusikko
Soittimet:  piano, harmonikka, vibrafoni
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Toivo Pietari Johannes Kärki (3. joulukuuta 1915 Pirkkala – 30. huhtikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, muusikko, piano- ja harmonikkataiteilija, sovittaja ja Finnlevyn tuotantopäällikkö. Hänet muistetaan erityisesti Reino Helismaan työkumppanina.
Kärjen sävellyksiä levytettiin hänen eläessään noin 1 400 kappaletta – monta useana eri versiona – sekä lukuisia muita kappaleita. Hänen kuolemansa jälkeen on (vuoteen 2021 mennessä) levytetty noin 170 uutta kappaletta. Kärki teki musiikin noin 50 elokuvaan sekä lukuisiin revyihin, näytelmiin ja radiohupailuihin. Hän teki myös suuren määrän sovituksia muiden sävellyksiin. Hän koulutti useita tärkeimmistä iskelmäsanoittajista. Hän "löysi" ja auttoi urallaan eteenpäin kymmenittäin laulajia, joista monet ovat edelleen aktiivisia.
Levytystiedoissa vuosina 1940-1944 Kärki on mainittu myös sanoittajana. Todellisuudessa sanoitukset olivat Kärjen serkun Auvo Kurvisen (joka etunimestään huolimatta oli nainen), jonka toivomuksesta ne merkittiin Kärjen tekemiksi, ja asian paljastuttua tiedot on korjattu Kurvisen nimelle  .
Vuonna 1987 Mitä missä milloin -vuosikirjan toimituksen kokoama raati valitsi Kärjen yhdeksi Suomen itsenäisyyden ajan 70 vaikuttajasta. Vuonna 2004 Kärki oli mukana Suuret suomalaiset -äänestyksessä asiantuntijoiden kokoamalla ennakkolistalla, mutta karsiutui yleisöäänestyksen tuloksena syntyneeltä lopulliselta sadan kaikkien aikojen suurimman suomalaisen listalta.
Lapsuus ja nuoruus

Toivo Kärki syntyi 3.12.1915 Pirkkalassa (nykyisen Nokian alueella). Hänen isänsä Frans Kärki (1884-1965) oli pappi ja myöhemmin kansanedustaja, syntyjään Vesilahdelta, ja äitinsä Ester o.s. Kurvinen (1883-1952), jonka isä oli ilomantsilainen lähetyssaarnaaja Pietari Kurvinen (jonka äidinäiti oli runonlaulaja ja kansanparantaja Mateli Kuivalatar) . Sisaruksia Toivolla oli kuusi: Usko (s. 1912), Lahja (s. 1913), Armo (s. 1914), Rauha (s. 1918), Voitto ja Ilo (myöh. Ilmari, s. 1925). Lapsuutensa ja nuoruutensa Toivo vietti ensin Töysässä , sitten Laihialla, jossa hän myös tapasi tulevan vaimonsa Tuulikki Leikkaan . Toivo soitti pianoa jo pienestä pitäen ja opiskeli musiikkia sekä teoriassa että varsinkin käytännössä, muun muassa urkurina. Vuonna 1928 hän kuuli Louis Armstrongia ja innostui peruuttamattomasti amerikkalaisesta jazzista.   Koulunsa hän kävi Tampereella ja kirjoitti Klassillisesta Lyseosta ylioppilaaksi vuonna 1933.
Uran alku

Vuoden 1933 syksyllä Kärki aloitti ammattimuusikon uransa pianistina tamperelaisessa ravintola Funkiksessa. Vuonna 1935 hän siirtyi Klaus Salmen johtamaan Ramblers-yhtyeeseen, joka toimi etupäässä Turussa. Hän vei morsiamensa Tuulikki Leikkaan vihille Laihialla kesäkuussa 1936, ja ensimmäinen lapsi Anna-Liisa syntyi Turussa marraskuussa 1937 .
1930-luvun kuluessa Kärjen sävellyksiä levytettiin kaikkiaan yhdeksän kappaletta; ensimmäisenä Kauno Raivion laulama "Sit' en tietää voi" vuonna 1933. Se, kuten melkein kaikki seuraavatkin, oli vauhdikas foxtrot. Useimmat niistä sanoitti Veikko Virmajoki ja vielä tässä vaiheessa sovitukset teki vanhempi kollega Kaarlo Valkama, joka soitti Ramblersissa saksofonia. Kappaleista tunnetuimmaksi jäi Eugen Malmstenin laulama "Muratin peittämä akkuna". Muita laulajia 1930-luvulla olivat Arvi Hänninen, Georg Malmsten, A. Aimo ja Veli Lehto.lähde?
Vuonna 1938 Kärki astui varusmiespalvelukseen, jonka hän suoritti Kenttätykistörykmentti 1:ssä Hämeenlinnassa. Talvella 1939 hän kävi Reserviupseerikoulun Haminassa. Asepalveluksensa loppuvaiheessa keväällä 1939 Kärki osallistui englantilaisen Rhythm-lehden (Melody Makerin edeltäjä) kansainväliseen sävellyskilpailuun. Osallistujia oli yli 500, mutta Kärki voitti modernilla sävellyksellään "Things happen that way" (joka levytettiin Reino Helismaan suomenkielisin sanoin vuonna 1958 nimellä "Näin kai määrätty on", laulajana Eila Pellinen, alkuperäisin Raymond Wayen sanoin vuonna 2003, laulajana Ewa Kaarela). Tästä innostuneena hän suunnitteli Yhdysvaltoihin lähtöä. Sota teki kuitenkin aikeen tyhjäksi. Loppujen lopuksi Kärki ei koskaan myöhemminkään käynyt Yhdysvalloissa.
Heinä- ja elokuussa 1939 Käpylän työväentalossa Helsingissä tehtiin amerikansuomalaisen Bruno Laakon johdolla suuri määrä levytyksiä, joihin Kärki osallistui pianistina, hanuristina ja usean kappaleen sovittajana. Laulajina olivat Laakko, Olavi Virta, Matti Jurva, Arvi Tikkala ja Eugen Malmstén; omissa muistelmissaan yli 40 vuotta myöhemmin Kärki ei maininnut lainkaan Laakkoa ja laulajistakin vain Tikkalan. Tekijänoikeussyistä Dallapé-orkesteri käytti näissä levytyksissä nimeä Lepakot. Levytettyjen kappaleiden joukossa oli myös yksi Kärjen sävellys, valssi "Onnellinen hetki", jonka oli sanoittanut Kerttu Mustonen. Levytysten lisäksi Kärki osallistui SF-paraati -elokuvan kuvauksiin loppukesällä ja alkusyksyllä 1939.
Sotavuodet > Talvisota

Talvisodassa Kärki toimi I/KTR11:n 1. patterin patteriupseerina Karjalankannaksella, Muolaassa Oinalan kylän tienoilla. Taistelutoiminta oli ankaraa ja jatkuvaa, joten hän joutui pitämään musiikin suhteen taukoa. Välirauhan tultua voimaan toinen lapsi Pekka syntyi huhtikuussa 1940, ja perhe asettui Helsinkiin.
Kärki aloitti pianistina ja sovittajana Erkki Ahon orkesterissa ja myös sävelsi ahkerasti. Joulukuussa 1940 Eero Väre ja Matti Jurva lauloivat Berliinissä Kristall-levylle 28 Kärjen säveltämää ja sovittamaa kappaletta, joista tunnetuimpia ovat hänen ensimmäinen tangonsa "On elon retki näin" ja valssi "Olit Karjala kaunein maa", jossa menetetystä Karjalasta kerrotaan imperfektissä. Nämä molemmat, ja osan muistakin oli sanoittanut Kerttu Mustonen, jo vakiintunut iskelmärunoilija. Muita sanoittajia olivat Olavi Karu ja Auvo Kurvinen, Kärjen äidinpuoleinen serkku.
Sotavuodet > Jatkosota

Jatkosodassa kevyt patteristo 10, johon Kärki oli sijoitettuna, eteni Petroskoihin ja Karhumäkeen ja siirtyi sitten vuodenvaihteessa 1941–42 Syvärin eteläpuolelle Homorovitšin tienoille ja asettui sinne asemiin. Kärki toimi patteriupseerina ja myös patterin päällikkönä sekä tulenjohtajana. Hän ei ollut sota-aikana viihdytysjoukoissa, mutta soitti jonkin verran radiossa ja konserteissa. Yli kaksi vuotta kestäneen asemasotavaiheen aikana hän saattoi taisteluiden välillä paneutua musiikkiin ja sävelsi ja sovitti, korsussa ja sen edessä, ilman instrumenttia.
Toukokuussa 1942 Eero Väre lauloi Helsingissä Kristall-levylle 33 Kärjen kappaletta, joista mikään ei juuri menestynyt. Ainoa kohtalaisen tunnettu on valssi "Aamu Aunuksessa". Mukana oli myös mm. tango "Viimeinen viesti" sekä eräät räväkkään, moderniin swing-tyyliin sovitetut foxtrotit kuten "Retki Kauko-Karjalaan". Monenkin kappaleen miljöönä oli silloin Suomen hallussa ollut Itä-Karjala, mutta minkäänlaista sotauhoa ei esiinny yhdessäkään Kärjen tuotteessa.
Vuonna 1942 levytettiin myös Columbia-merkille Kärjen sävellyksiä ja sovituksia. Laulajina olivat A. Aimo, Eugen Malmsten ja nuori Henry Theel. Sota-ajan vaikeuksien takia moni näistä levyistä jäi ilmestymättä, mutta äänitteenä ovat säilyneet mm. foxtrot "Harmaa siipi" ja valssi "Nimetön valssi", jolla suorittaa debyyttinsä nuori sanoittaja Helena Eeva. Kärjen jäämistössä on lisäksi nuotit ja sanat suureen määrään vuosina 1943-1944 levyttämättä jääneitä kappaleita, joita on tarkoitus vähitellen saattaa julkisuuteen.  Vuonna 1944 neljä aikanaan levyttämätöntä kappaletta sanoitti tuntematon Hannu Valmari.  Vasta 80 vuotta myöhemmin selvisi, että salanimen takana oli Eetu Hyvämäki.
Vuonna 1943 Kärki sävelsi useita kuorokappaleita huomattavien runoilijoiden kuten Aleksis Kiven, Heikki Asunnan ja Einari Vuorelan runoihin. Joitakin näistä on  julkaistu painettuina nuotteina ja levytettykin  (ks. Luettelo Toivo Kärjen teoksista).
Maaliskuussa 1944 Olavi Virta lauloi levylle 10 Kärjen sävellystä ja sovitusta, jotka kaikki oli sanoittanut Kerttu Mustonen. Suurin osa niistä on temaattisesti selvästi kehittyneempiä kuin pari vuotta aikaisemmat, kuten foxtrot "Lauluni ei sun luoksesi kanna", tango "Mikä mielesi muuttanut on" sekä tango "Siks oon mä suruinen", josta on tullut yksi Kärjen tunnetuimmista kappaleista. Lisäksi Virta lauloi useita Kärjen sovituksia amerikkalaisista ikivihreistä kuten "Stardust" ja "Deep Purple".
Sodanjälkeinen aika

Kolmas lapsi Kalervo syntyi joulukuussa 1945. Perheen elättäminen musiikilla vaati Kärjeltä valtavaa panostusta. Ensimmäiset todelliset menestyskappaleet levytettiin 1945: "Tule hiljaa", "Liljankukka", "Hiljaa soivat balalaikat", "Joka ainoa hetki". Seuraavina vuosina ilmestyivät mm. "Surullinen tango", "Jos muistelet mua", "Ei onnea suurempaa", "Harmaat silmät", "Naisten tango", "Joko uuvuit sä uneen", "Anna-Liisa", "Soidessa tangon ja loisteessa kuun" ja monia muita. Suurin osa oli nyt tangoja, joilla Kärki kehitti suomalaiskansallista tangotyyliä. Siihen hän otti aineksia paitsi alkuperäisestä rakkaudestaan jazzista (harmonioissa) myös slaavilaisesta romantiikasta. Rytmisesti nämä 40-luvun tangot olivat hienovaraisia, kaukana yksitoikkoisesta marssitangosta. Ne peilasivat kipeitä sodanjälkeisiä tuntoja. Laulajina olivat Henry Theel ja joissakin kappaleissa Eero Väre. Harmony Sisters lauloi levylle uuden version (myöhemmin toisenkin) tangosta "On elon retki näin". Sanoittajina olivat noihin aikoihin Kerttu Mustonen, Helena Eeva, Erkki Salmi sekä myös säveltäjäkollega Usko Kemppi.
Vuonna 1946 Kärki perusti yhtyeen, jonka kanssa alkoi käydä kiertueilla. Lähes 10 vuoden aikana yhtye kolusi perusteellisesti Suomen iltamatalot, tanssilavat ja muut huvipaikat tarjoten monipuolista musiikkia viihteennälkäiselle yleisölle. Laulusolistina oli Henry Theel, 50-luvulla myös Erkki Junkkarinen, Matti Louhivuori ja Metro-Tytöt. Yhtyeessä soittivat eri aikoina muiden muassa Pauli Granfelt, Usko Dahl, Mauno Maunola, Per-Erik Förars, Tage Manninen, Ossi Runne ja Harry Aaltonen. Kärki itse soitti yleensä hanuria, mutta myös pianoa, jos sellainen oli paikalla, sekä vibrafonia, jota kuljetettiin mukana. Yhtyeen kunnia-asiana oli pystyä esittämään kaikki sille annetut musiikkitoiveet, ja yleensä tämä onnistuikin.
Vuosikymmenen vaihteen tienoilla levytettiin muiden muassa kappaleet "Laulava sydän", "Toukokuu", "Eron hetki on kaunis", "Marja-Leena", "Kuin lapsena ennen", "Ei erossa yhtään iltaa", "Köyhä laulaja", "Harhakuva", "Soita hiljaa kitarain" – edelleen enimmäkseen tangoja, mutta myös joitakin valsseja oli. Laulajina olivat Henry Theelin lisäksi Tauno Palo ja nuori Erkki Junkkarinen. Sanoittajina toimivat myös Lauri Jauhiainen ja Kullervo.
Paitsi että Kärki sävelsi ja sovitti kappaleensa, hän johti niiden levytykset ja soitti itse mukana, yleensä hanuria, ja useilla kappaleilla ovat kuultavissa hänen omaperäiset improvisoidut säestyskuvionsa. Pianoa hän soitti levytyksissä vain harvoin, ja pianosolistina häntä voi kuulla lähinnä jazzkappaleilla "Why nameless" ja "My serenade".
Uusi alku

Erikoinen sattuma oli, että vuoden 1965 Euro­visio­karsinnassa oli mukana myös ensimmäinen Juha Vainion sanoittama Kärjen kappale "Minne tuuli kuljettaa", esittäjänä Katri Helena. Vainiosta tulikin pian Kärjen monipuolinen ja aikaansaava työtoveri, joka sanoitti 60-luvun lopulla muun muassa kappaleet "Seuramatkat", "Vanha salakuljettaja Laitinen", "Tulta päin", "Ei maha mittää", "Rapurallaa", "Hiljainen sade toukokuun", "Lapin taikaa", "Ei tämän pojan haudalla ruusut kasva", "Kuin silloin ennen" (Suomen Eurovisioedustaja 1969), "Sanat eivät riitä kertomaan" (Syksyn sävelen voittaja 1969), "Jos vielä oot vapaa", ja myöhemmin paljon lisää. Vainio teki Kärjen sävellyksiin vuosina 1965–1989 kaikkiaan noin 150 levytettyä sanoitusta, joten hän on Reino Helismaan jälkeen toiseksi eniten Kärjelle tekstejä kirjoittanut sanoittaja.
Mutta Kärki sai muitakin hyviä sanoittajia: Lauri Jauhiainen noin 15 vuoden tauon jälkeen ("Vanhan jermun purnaus", "Kaiken vaihtaisin tangoon"), Tuula Valkama ("Sirpale onnea", "Joku odottaa kirjettäsi"), Pauli Salonen ("Miksi puhelin ei soi", "Tallinnan laulu", "Rantaa riittää"), Terttu Suni ("Märkää asfalttia"), neljässä levytyksessä Saukki ("Taj Mahal", "Tango Sinikalle"), Reijo Vires ("Antaa vetää vain", "Helsingin kesä") ja Arvo Aallas ("Hyväile hyväile vaan", "Suosikkityttö"). Helena Eevan vanhoihin sanoihin Kärki teki sävellyksen "Jos helmiä kyyneleet ois". Laulajina kunnostautuivat muun muassa Juha Vainio, Reijo Tani, Tamara Lund, Anneli Sari, Esko Rahkonen, Vuokko Piironen, Fredi, Kivikasvot, Jarkko ja Laura, Pasi Kaunisto, Markus, Finn Trio, Jarkko Lehti, Tapio Rautavaara, Paula Koivuniemi, Sammy Babitzin, Georg Ots. Levytysten tyylillinen kirjo oli laaja, kuten koko Kärjen ammattiuran aikana.lähde?
Vuonna 1966 Kärki rakennutti Asikkalan Mustjärvelle mökin, jossa hän vietti yli kahdenkymmenen vuoden ajan käytännössä kaikki viikonloput läpi vuoden. Siellä syntyivät monet hänen noiden aikojen kappaleensa, toisinaan yhteistyössä Juha Vainion tai Vexi Salmen kanssa.
Vuonna 1968 Kärki kutsui uutta tulemistaan valmistelevan Veikko Lavin levyttämään kappaleitaan Finnlevylle. Kärki sovitti useita Lavin vuonna 1969 ilmestyneen ensimmäisen pitkäsoittolevyn kappaleita.
Viivytystaistelu

1970-luvulla musiikkibisnes muuttui yhä kovemmaksi, ja nuorempi polvi valtasi markkinat. Tuottajana Kärjen oli pakko yrittää pysyä ajan hermolla, mutta myös säveltäjänä hän onnistui siinä olosuhteisiin nähden ainakin kohtalaisesti. Perinteisellä iskelmällä oli edelleen kannatusta, ja vuosikymmenen aikana oli useita siihen liittyviä ilmiöitä kuten "kotiseutu" ja "tilitys". Humppa koki vahvan nousun, ja monipuolisena ammattilaisena Kärki toimi, omien sanojensa mukaan tosin "puolivastenmielisesti", hieman silläkin saralla.
Kärki kuului alusta alkaen Suuren Toivelaulukirjan toimituskuntaan sen erittäin aktiivisena jäsenenä. Välillä hän jäi pois eräiden teknisistä yksityiskohdista syntyneiden erimielisyyksien takia, mutta palasi taas takaisin.lähde?
Kärjen kappaleiden sovittajina toimivat (hänen itsensä ohella) aikaisempien lisäksi muun muassa Markku Johansson, Kalevi Nyqvist, Antti Hyvärinen, Jaakko Salo, Taito Vainio, Kaj Backlund, Lasse Lintala, Pentti Lasanen, Jani Uhlenius, Kalervo Halonen, Paul Fagerlund ja Veikko Samuli.lähde?
Kärki kiinnostui yhä enemmän Karjalasta, josta hänen äitinsä suku oli peräisin. Hän teki paljon matkoja paitsi Suomen puoleiseen myös rajantakaiseen Karjalaan ja luki innokkaasti alan kirjallisuutta. Karjala-aiheisia kappaleita hän oli tehnyt silloin tällöin jo vuodesta 1940 alkaen, mutta nyt niitä syntyi useita lisää: "Runon ja rajan tie", "Koitere - Karjalan helmi", "Karjalan metsäruusu", "Karjalan Marjaana" ja Siirtokarjalaisten tie.lähde?
1960- ja 1970-luvuilla Kärki teki Finnlevyn kotimaisen tuotannon päällikkönä muutamia dramaattisia virhearviointeja. 1972 Sammy Babitzinin läpimurtohittiä "Daa-da daa-da" oli Kari Kuuva alun perin tarjonnut Frederikin levytettäväksi, mutta kappale, eritoten sen sanoitus, ei kelvannut Kärjelle. Samoin 1978 Kärki vastusti Einin suunnitelmia levyttää Baccara-cover "Yes Sir, alkaa polttaa". Eini ei kuitenkaan antanut periksi, vaan levytti kappaleen Kärjen vastustuksesta huolimatta ja siitä tuli hänen läpimurtohittinsä. Kalervo Kärki mainitsee isänsä tekemiksi erehdyksiksi myös sen, ettei tämä kelpuuttanut 1960-luvun lopulla Kari Tapiota, Anneli Saaristoa, Jamppa Tuomista, Lea Lavenia ja Matti Eskoa Finnlevyn laulajiksi. Toisaalta Kalervo Kärki huomauttaa, että kun Toivo Kärki kävi tuottajauransa aikana läpi tuhansittain koelaulajia, joista hyvin harva oli ollenkaan lupaava, erehdykset olivat väistämättömiä.
Toivo Kärki & Vexi Salmi

Sanoittajana aloitti ahkera Vexi Salmi, jonka kynästä lähtivät muun muassa "Ei päivää ilman sinua", "Kauneimmat päivät", "Pojat on poikia", "Daragaja maja", "Oo – mikä nainen", "Anna kaikkien kukkien kukkia", "On hauska kotiin palata". Salmi tuli Fazerille hieman vahingossa Irwin Goodmanin "kylkiäisenä" tämän siirtyessä Erik Lindströmin Finndisciltä. Salmen ensimmäinen Kärjelle tehty sanoitus oli Sirkka Keiskin vuonna 1966 levyttämä ”Enempää en kerro”, mutta varsinaisesti miesten tiivis yhteistyö käynnistyi vasta 1970-luvun taitteessa. Salmi sanoitti Kärjen sävelmiä vielä tämän kuoltua, viimeiset vuonna 2011. Kaikkiaan Salmi teki tekstit noin 120 Kärjen sävelmään, mikä on kolmanneksi eniten Reino Helismaan ja Juha Vainion jälkeen. Aikaisemmat sanoittajat olivat mukana, ja myös A. Aleksi (Arto Johansson) ja Olavi Polvi tekivät tekstejä Kärjelle. Muita oleellisia tuon ajan kappaleita olivat "Kuka puolestani itkee", "Kauan sitten", "Nelostie", "Kauneimmat päivät", "Mustasukkainen", "Vain eteenpäin", "Kotiseudulle tiedä en vertaa", "Minun on ikävä kesää", "Aina näin lähekkäin", "Sinne". Laulajana eniten ahkeroi Pasi Kaunisto, ja muita olivat muun muassa Jouko ja Kosti, Päivi Paunu, Carola, Markku Aro, Kai Hyttinen, Frederik, Tapani Kansa, Tulipunaruusut,  Ahonkylän flikat, Marit ja Mikot, Merja Rantamäki.