stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna Rukko

Anna Rukko (s. 16. huhtikuuta 1996) on suomalainen hyväntekijä ja vuoden 2014 lapsuusteko-palkinnon saaja. Anna Rukko nousi julkisuuteen saatuaan kutsun vuoden 2014 itsenäisyyspäivän linnanjuhliin. Hän oli linnanjuhlien nuorin osallistuja. Hän on kerännyt tähän mennessä Uusi Lastensairaala 2017 -hankkeelle rahaa yli 63 000 euroa myymällä itse tekemiään koruja Facebookissa. Rukko on itse sairastanut melanoomaa ja ollut Lastensairaalassa potilaana.
Huomionosoitukset ja palkinnot

Lapsuusteko-palkinto vuonna 2014
Valinta vuoden espoolaiseksi vuonna 2014.
vuoden Eeva 2015 -äänetyksessä valinta vuoden tulokkaaksi.
Naistenjärjestö Zonta palkitsi Rukon tekemästään työstä lastensairaalan hyväksi Young Women in Public Affairs Award -palkinnolla.
Voitto Suomen nuorkauppakamareiden vuoden menestyjä-kilpailussa vuonna 2015
Valinta kymmenen parhaan joukkoon Nuorkauppakamareiden kansainvälisessä Ten Outstanding Young Persons -kilpailussa
Luottamustoimet

Rukko valittiin vuoden 2014 seurakuntavaaleissa sekä Tapiolan seurakunnan seurakuntaneuvostoon että Espoon seurakuntayhtymän yhteiseen kirkkovaltuustoon. Hän on kirkkovaltuuston nuorin jäsen. Hänet valittiin vuoden 2017 kuntavaaleissa Espoon kaupunginvaltuustoon kokoomuksen listalta 617 äänellä. Hän on valtuuston nuorin jäsen.
Aiheesta muualla

Annan korut Uuden Lastensairaalan hyväksi -facebooksivu
Antti K. Mäkelä

Antti Kustaa Mäkelä (3. joulukuuta 1913 Muolaa – 26. joulukuuta 1939 Kelja, Sakkola) oli suomalainen kustannusvirkailija, kääntäjä ja kirjailija.
Mäkelän vanhemmat olivat liikemies Viktor Emil Mäkelä ja Anna Rauha Johanna Manner. Hän pääsi ylioppilaaksi 1933 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa kansanrunoutta ja kirjallisuutta valmistuen filosofian kandidaatiksi 1938 ja maisteriksi 1939. Mäkelä työskenteli kustannusvirkailijana WSOY:llä vuodesta 1938 ja hän oli toimittajana Nuori Voima-lehdessä vuodesta 1939 ja Retkelijä-lehdessä vuodesta 1936.
Asevelvollisuutensa 1933-1934 suorittanut reservin vänrikki Mäkelä taisteli talvisodassa kiväärijoukkueen johtajana 7./JR19:ssä Taipaleessa ja Keljassa. Hän kaatui tapaninpäivänä 1939 Keljassa, johtaessaan vastahyökkäystä.
Teokset

Unohtunut asekätkö : partiopoikain seikkailu. Poikain jännityskirjasto n:o 10. Gummerus 1936
Kaitajärven kirous : partiopoikain seikkailu. Poikain jännityskirjasto n:o 15. Gummerus 1937
Suomennokset

Hermann Foertsch : Nykyinen ja tuleva sotataito. WSOY 1939 (alkuteos Kriegskunst heute und morgen)
Edward S. Ellis : Nopsajalka : intiaaniromaani. WSOY 1939, 6. painos 1967 (alkuteos Ned in the blockhouse)
Antaa mennä vaan

| Antaa mennä vaan> Eijanaika |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Shōhei Imamura
Käsikirjoittaja:  Shōhei Imamura
Tuottaja:  Shōhei Imamura
Säveltäjä:  Shin'ichirō Ikebe
Pääosat:  Kaori Momoi Shigeru Izumiya Ken Ogata
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   Shochiku  Imamura Productions 
Ensi-ilta:  1981
Kesto:  151 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antaa mennä vaan (ええじゃないか, , Ee ja nai ka) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka ohjasi Shōhei Imamura. Elokuva esitettiin muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuva kuvaa Japanin avautumista länsimaille 1860-luvulla kahden vuosisadan eristyneisyyden jälkeen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaori Momoi  | … |  Ine   |
|  Shigeru Izumiya  | … |  Genji   |
|  Ken Ogata  | … |  Furukawa   |
|  Shigeru Tsuyuguchi  | … |  Kinzo   |
|  Masao Kusakari  | … |  Itoman   |
Antti Tuomento

Antti Valtteri Tuomento (s. 1968 Renko) on suomalainen sirkus- ja kuvataiteilija. Hän on Suomen tunnetuin nuorallakävelijä. Taiteessaan Tuomento on keskittynyt ympäristötaiteeseen.
Nuorallakävely

Köyliöstä kotoisin oleva Tuomento aloitti nuorallakävelyn 13-vuotiaana. Kolme vuotta myöhemmin hän oli mukana ensimmäisellä kiertueellaan sirkuksen kanssa. Tuomento on esiintynyt muun muassa Sirkus Finlandiassa. Hän oli pitkään Suomen ainoa nuorallakävelijä. Tuomento on toiminut myös taikurina.
Hän on ylittänyt muun muassa kahdesti Imatrankosken, Kokemäenjoen Porin keskustan kohdalla sekä Lahden mäkimontun Salpausselän kisojen yhteydessä. Lisäksi Tuomento on ajanut Vilppulankosken ylitse moottoripyörällä nuoraa pitkin. Kalmarin Unionin 600-vuotisjuhlissa vuonna 1997 hän ylitti kaupungin keskustassa olevan kanaalin.
Ympäristötaide

Antti Tuomennolla on kotipaikassaan Köyliön Tuiskulassa Pelimanninmäki-niminen taidematkailukohde. Se muodostuu erilaisista kierrätysmateriaaleista tehdyistä teoksista. Tuomennon öljyvärimaalauksia on ollut esillä muun muassa Keravan taidemuseossa. Hän on esiintynyt myös pienessä roolissa Pirjo Honkasalon elokuvassa Tulennielijä vuonna 1998.
Ant etkenmen

| Ant etkenmez |
| --- | --- |
Säveltäjä:  tuntematon
Sanoittaja:  Noman Çelebicihan
Suomenkielinen nimi:  Olen luvannut
Ant etkenmen (suom. "olen luvannut") on krimintataarinkielinen laulu, joka perustuu Noman Çelebicihanin kirjoittamaan runoon. Laulusta on sittemmin tullut Krimin tataarien kansallislaulu. Säveltäjää ei tunneta[lähde? ].
Bolševikien teloitettua Çelebicihanin vuonna 1918 laulusta tuli keino muistaa hänen uhraustaan Krimin tataarien hyväksi. Kun Krimin tataarit karkotettiin Uzbekistaniin vuonna 1944, laulu oli myös tapa ilmaista kansallista identiteettiä. Neuvostoaikana laulu oli kuitenkin kielletty, ja kielto kumottiin vasta perestroikan aikana. Krimin tataarien kansan kurultain päätöksellä laulusta tuli vuonna 1991 virallisesti Kirimin tataarien kansallislaulu.
Laulusta on ukrainankielinen käännös. Se esitettiin yhdessä alkuperäisen version kanssa vuonna 2016 Ukrainan kansallisoopperassa.
Sanat

| Krimintataariksi | Ukrainaksi |
| --- | --- |
Ant etkenmen, milletimniñ yarasını sarmağa, Nasıl olsun bu zavallı qardaşlarım çürüsin? Onlar içün ökünmesem, qayğırmasam, yaşasam, Yüregimde qara qanlar qaynamasın, qurusın!: Я присягнувся перед народом його горе остудити Скільки можна гнити живими і під вічною тлінню жити? Якщо ж я зможу спокійно цей біль перенести Хай захолоне чорною кров'ю серце у мене в грудях.
Ant etkenmen, şu qaranğı yurtqa şavle sepmege, Nasıl olsun eki qardaş bir-birini körmesin? Bunı körip buvsanmasam, muğaymasam, yanmasam, Közlerimden aqqan yaşlar derya-deñiz qan olsun!: Я присягнувся світлом ясним тьму прогнати з моєї землі Скільки можна, щоб один одного брати бачити не могли? Якщо ж я, присягнувшись світлом — і не спалахну, не згорю Річки зліз хай стануть морем, перетворившись на кров мою.
Ant etkenmen, söz bergenmen millet içün ölmege, Bilip, körip milletimniñ közyaşını silmege. Bilmey, körmey biñ yaşasam, Qurultaylı han olsam, Kene bir kün mezarcılar kelir meni kömmege.: Я присягнувся, я дав слово за народ свій померти! Що мені смерть, коли не зумію його сльози утерти. Що мені життя, адже будь я ханом, проживи хоч тисячу років День прийде і перед могилою все одно одержиш відповідь.
Lähde:
Antilla 30

Antilla 30 on Sparkman & Stephensin suunnittelema ja Eino Antinojan 1970-luvulla rakentama lasikuiturunkoinen purjevene. Kari Myyrinmaa purjehti Antilla 30:llä maapallon ympäri vuosina 1986-1987. Aikanaan venetyyppi myös menestyi erinomaisesti avomerikilpailuissa Itämeren alueella.
Antillassa on lyijystä valettu eväköli. Kansirakenteen variaatioita Antilla 30 on kahta erilaista: jouhevasti pyöreä kansi sekä hieman kulmikkaampi versio. Vanhemmalla kansiversiolla tuotettua venettä kutsuttiin nimellä S&S 6.6. Makuupaikat vene tarjoaa 4-6 hengelle riippuen keulan sisustusratkaisuista.
Vene-lehti arvosteli käytetyn Antilla 30:n laajasti numerossaan 9/2021. Arvostelussa arvio pyrittiin "kohdistamaan ensisijaisesti venetyyppiin, ei yksilöön". Lehti antoi sille arvosanat Laatu 10, Purjehdittavuus 9, Asuttavuus 7, Käsiteltävyys 9, Merikelpoisuus 9 ja Urheilullisuus 5 (asteikolla 0-10). Lehti toteaa veneellä olevan maine "hyvänä purjehtijana ja erinomaisen kestävänä", ja artikkelin arvio tukee tätä mainetta, joskin siinä myös todetaan, että monet ratkaisut ovat nykyisiin veneisiin verrattuna vanhoja.
Teknisiä tietoja

Pituus: 9,10 m
Vesilinjan pituus: 6,80 m
Leveys: 2,84 m
Syväys: 1,67 m
Uppouma: 3 600 kg (ohjekirjan mukaan), voi olla todellisuudessa jopa 5 000 kg (lehtiartikkelin tiedon mukaan)
Kölipaino: 1 700 kg
Isopurje: n. 17 m2
Genoa: n. 34 m2
Fokka: n. 22 m2
Spinaakkeri: n. 72 m2
Maston korkeus: 12,5 m
Apumoottori: sisämoottori
Suunnittelija: Sparkman & Stephens
Valmistaja: Eino Antinoja
Valmistusmaa: Suomi
Teknisiä tietoja > Tasoitusluvut

LYS: 1,09 (varustus SGV)
Aiheesta muualla

Antilla 30 on ollut Vene-lehden testissä numeroissa 9/1993 sekä 9/2021.
Ana Konjuh

| Ana Konjuh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 1997 (ikä 26)
Kansalaisuus:   Kroatia
Tennispelaaja
Pituus:  174 cm
Paino:  65 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2014–
Palkintorahat:  2 833 636 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  55. (15.6.2015)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  196–124
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2016, 2017)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2015, 2016, 2017)
Wimbledon:  4. kierros (2017)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2016)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  
Voitot/tappiot:  12–14
Aiheesta muualla
www.anakonjuh.net
ITF
WTA
Ana Konjuh (s. 27. joulukuuta 1997 Dubrovnik) on kroatialainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 55 kesäkuussa 2015. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä.
Tennisura

Konjuh saavutti vuonna 2013 tyttöjen kaksinpelimestaruuden Australian avoimissa voitettuaan loppuottelussa Kateřina Siniakován. Hän voitti myös nelinpeliturnauksen Carol Zhaon kanssa. Kesäkuussa 2013 hän voitti Montpellier’n ITF-turnauksen kaksinpelissä. Syyskuussa hän saavutti tyttöjen kaksinpelimestaruuden Yhdysvaltain avoimissa voitettuaan loppuottelussa Tornado Alicia Blackin. WTA-turnaukseen Konjuh osallistui ensimmäisen kerran Aucklandissa tammikuussa 2013, kun hän pelasi ASB Classic -turnauksessa. Hän voitti turnauksen ensimmäisellä kierroksella ykköseksi sijoitetun Roberta Vincin.
Tammikuussa 2014 Konjuh osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Australian avoimissa, jossa hän hävisi kuitenkin avauskierroksen ottelunsa. Vuonna 2015 Konjuh saavutti ensimmäisen turnausvoittonsa Nottinghamissa.
Aiheesta muualla

Ana Konjuhin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ana Konjuh WTA:n sivuilla (englanniksi)
Ana Konjuh ITF:n sivuilla (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ana Konjuh Wikimedia Commonsissa
Argo (yhtye)

| Argo |
| --- | --- |
 Yhtye Eurovision-laulukilpailuun liittyvässä Meet & Greet-tapahtumassa vuonna 2016.
Tiedot
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  kreikkalainen kansanmusiikki
Jäsenet:  Vladímiros Sofianídis  Christína Lachaná  Konstantínos Topoúzis  Alékos Papadópoulos  María Venetikídou  Ilías Kesídis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Argo (aiemmalta nimeltään Europond) on kreikkalainen yhtye. Yhtyeen muodostavat laulajat Vladímiros Sofianídis (kreik. Βλαδίμηρος Σοφιανίδης) ja Christína Lachaná (kreik. Χριστίνα Λαχανά), politiki-lyyristi Konstantínos ”Kóstas” Topoúzis (kreik. Κώστας Τοπούζης), davul-rumpali Alékos Papadópoulos (kreik. Αλέκος Παπαδόπουλος), taustalaulaja María Venetikídou (kreik. Μαρία Βενετικίδου) sekä lyömäsoittaja-taustalaulaja Ilías Kesídis (kreik. Ηλίας Κεσίδης). Yhtye valittiin sisäisesti edustamaan Kreikkaa Eurovision laulukilpailuun 2016 kappaleella Utopian Land. Kappale sijoittui kilpailun ensimmäisessä semifinaalissa 16.:ksi eikä päässyt finaaliin. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Kreikka karsiutui Eurovision laulukilpailun semifinaalissa.
Arojuoksija

| Arojuoksija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Limicoli
Heimo::  Arojuoksijat Pedionomidae  Bonaparte, 1856
Suku::  Pedionomus  Gould, 1841
Laji::  torquatus
Kaksiosainen nimi
 Pedionomus torquatus  Gould, 1841 
Katso myös
   Arojuoksija Wikispeciesissä   Arojuoksija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Arojuoksija (Pedionomus torquatus) on erittäin uhanalainen itäaustralialainen kahlaaja ja heimonsa Pedionomidae ainoa laji. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Adelaiden läheltä 1841.
Arojuoksija elää kuivilla ja avoimilla ruohomailla. Pituutta lajille kertyy 17 cm. Se on ruumiinrakenteeltaan typäkkä ja sillä on tuijottavat silmät ja kaita nokka. Rinnassa linnulla on ruskea laikku ja kaula on täplikäs. Arojuoksijalla on käänteiset sukupuoliroolit kuten esimerkiksi vesipääskyillä. Naaras on siis koirasta värikkäämpi ja voi paritella usean koiraan kanssa. Koiras hoitaa haudonnan ja poikaset. Ruoholla vuorattu pesä on vaatimaton kuoppa mättään tai pensaan tyvellä. Arojuoksijan ravinto koostuu siemenistä ja hyönteisistä.
Arojuoksijan kannan koko on romahtanut 2000-luvulla. Sukukypsiä aikuisia arvioitiin vuonna 2015 olevan alle tuhat yksilöä. Victorian osavaltiossa lajimäärä on vähentynyt yli 90 prosenttia vuosien 2010–2015 aikana. Uudessa Etelä-Walesissa määrä on vähentynyt samoin yli 90 prosenttia vuosien 2001–2014 aikana. Nopean vähenemisen takia Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli lajin erittäin uhanalaiseksi.
Anders Käcklund

Anders Käcklund.
Anders Alexander Käcklund (28. lokakuuta 1857 Pedersöre – 10. joulukuuta 1921 Lahti) oli suomalainen toimittaja, ammattiyhdistysmies ja sosialidemokraatti, joka oli yksi varhaisen suomenruotsalaisen työväenliikkeen merkittävimpiä vaikuttajia. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli konepuuseppä.
Elämä

Pohjanmaan Purmosta kotoisin ollut Käcklund opiskeli ruotsinkielisessä Korsholman maamieskoulussa (Korsholms lantmannaskola), ja työskenteli sen jälkeen kuusi vuotta rättärinä, joutuen virkansa puolesta osallistumaan muun muassa torpparihäätöihin nimismiehen apulaisena. Vuonna 1883 Käcklund muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli mallipuuseppänä suorittaen vapaa-aikanaan kansanopistojen ja Helsingin yliopiston järjestämiä kesäkursseja. Käcklund lähti myös mukaan työväenliikkeen toimintaa, ja oli vuonna 1898 perustamassa Helsingin ruotsalaista työvenyhdistystä yhdessä Jean Boldtin, Reino Drockilan, Axel Weüdelin ja Gustaf Wistbackan kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin yhdistys perusti ruotsinkielisen Arbetaren-työväenlehden, jonka päätoimittajana Käcklund oli Drockilan jälkeen 1904–1905. Hänet tunnettiin radikaalista luokkataistelua kannattaneesta linjastaan, joka puolestaan aiheutti ristiriitoja muun muassa yhdistyksen piirissä vuosina 1902–1903 toimineiden perustuslaillisten ylioppilaiden kanssa. Käcklund piti itseään jopa syndikalistina ja otti ruotsalaisen Hinke Bergegrenin kautta vaikutteita myös anarkismista.
Helsingin ruotsalaisen työväenyhdistyksen lisäksi hän oli perustamassa muun muassa konepuuseppien ammattiosastoa, Suomen Ammattijärjestöä, Studenter och arbetare -yhdistystä ja sen seuraajaksi vuonna 1906 perustettua Helsingfors socialdemokratiska ungdomsklubb -yhdistystä. Käcklund kuului myös Finlands Svenska Arbetarförbundin ja useiden muiden ruotsinkielisten työväenjärjestöjen johtokuntiin. Jätettyään Arbetet-lehden päätoimittajan tehtävän Käcklund toimi sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana suomenruotsalaisillä alueilla. Hänellä oli myös oma puusepänverstas Helsingissä.
Käcklundista tuli nopeasti maan johtava ruotsinkielinen agitaattori. Esimerkiksi vuoden 1905 suurlakon jälkeen hän kiersi vajaan vuoden aikana puhumassa eri puolilla Suomea yhteensä 130:ssä tilaisuudessa. Huhtikuussa 1906 Käcklund osallistui Tampereella järjestettyyn ensimmäinen yleiseen torpparikokoukseen. Vuonna 1907 hän vieraili Maarianhaminassa perustaen puhujamatkallaan Maarianhaminan merimiesyhdistyksen, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä merimiesten työväenyhdistyksistä. Käcklundin ansiosta perustettiin myös muun muassa vuonna 1905 toimintansa aloittanut Haagan työväenyhdistys.
Käcklund ehti asumaan vielä Lohjan Virkkalassa ennen muuttoaan Lahteen vuonna 1910. Puusepäntehtaalla työkennellyt Käcklund osallistui vuoden 1918 sisällissotaan Lahden punakaartin lääkintäjoukoissa joutuen sodan loppuvaiheessa Hennalan vankileirille. Hän sai usean vuoden tuomion valtiopetoksesta, mutta vapautui yleisen armahduksen myötä. Lahteen muuttonsa jälkeen Käcklund ei enää ollut aktiivisesti mukana työväenliikkeen toiminnassa, mutta hänen sanottiin viimeisinä vuosinaan lähenneen kommunismia. Perheettömänä kuollut Käcklund haudattiin Lahden vanhalle hautausmaalle.
Anton Wilhelm Lindgren

Anton Wilhelm Lindgren (27. syyskuuta 1831 Tampere – 3. joulukuuta 1901 Kuopio) oli suomalainen oppikoulun lehtori, kirjailija, toimittaja ja kirjankustantaja.
Lindgrenin vanhemmat olivat kirvesmies David Lindgren ja Maria Mattsdotter. Hän kävi Tampereen pedagogiota ja ala-alkeiskoulua valmistuen ylioppilaaksi 1850. Lindgren opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa.
Lindgren oli Tampereen ala-alkeiskoulun vt. opettajana ja Pietarsaaren ala-alkeiskoulun opettajana 1853, Porin yläalkeiskoulun historian ja maantiedon kollegana vuodesta 1857 sekä Hämeenlinnan yläalkeiskoulun historian ja maantiedon kollegana vuodesta 1862. Hän jäi tästä toimesta lakkautuspalkalle 1879 ja toimi vielä senaatin suomen kielen apulaiskielenkääntäjänä 1881–1892.
Lindgren osti 1874 Gustaf Erik Eurénin (1818–1872) vuonna 1858 perustaman sanomalehti Hämäläisen sekä sitä painaneen kirjapainon. Hän oli myös Hämeenlinnassa ilmestyneen Hämäläisen päätoimittajana.
Anton Wilhelm Lindgren oli naimisissa vuodesta 1862 Amanda Wetterstenin kanssa. Arkkitehti Armas Lindgren oli heidän poikansa.
Teoksia

Keski-ajan historia : oppikirjan-koetus Suomen yli-alkeis-kouluja varten. Eurén, Hämeenlinna 1864
Kuvaelmia Suomen maakunnista 1 : Satakunta. Wilén, Turku 1864
Kuvaelmia Suomen maakunnista 5 : Hämeenmaa. Wilén, Turku 1864
Kuvaelmia Suomen maakunnista 7 : Uusimaa. Wilén, Turku 1866
Kertomuksia sodasta Venäjän ja Turkin välillä vv. 1877-78, kirjoitellut A. W. L.  Hämäläinen, Hämeenlinna 1878
Asevelvollisuus Suomessa, lyhykäisesti ja yksinkertaisesti yhteiselle kansalle esitellyt A. W. L. Hämäläinen, Hämeenlinna 1879, 2. painos 1880
Torpan tyttö : kuvauksia kansan elämästä. Edellinen osa. Tekijä, Hämeenlinna 1884
Torpan tyttö : kuvauksia kansan elämästä. Jälkimmäinen osa. Tekijä, Hämeenlinna 1885
Jutelmia ja runoelmia 1. Tekijä, Hämeenlinna 1895
Klaara, tehtaan tyttö : jutelma. Tekijä, Hämeenlinna 1896
Napoleon Bonaparte, sotilas ja valtias. G. W. Edlund, Helsinki 1902
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan Lydia: Hämeen historiaa – A. W. Lindgren 1864 kirjoittama kuvaus Hämeenmaasta, ilmestyi sarjassa Kuvaelemia Suomen maakunnista osa V (Arkistoitu – Internet Archive)
Anina

| Anina |
| --- | --- |
 vaakuna
 Anina
 Koordinaatit: 45°05′30″N, 21°51′12″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Caraș-Severin
Kehittämisalue:  Vest
Historiallinen alue:  Baanaatti
Ensimmäinen asiakirjamaininta:  1773
Hallinto:  
 – Pormestari:  Gheorghe Neicu
Korkeus:  556–800 m
Väkiluku (2011):  7 485
 – Väestötiheys:  62,86 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.anina.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anina (unk. Stájerlakanina, saks. Steierdorf-Anina) on kaupunki Caraș-Severinin piirikunnassa, Lounais-Romaniassa. Vuonna 2011 kaupungin asukasluvuksi laskettiin  7 485. Siellä on hiilikaivos ja  metalliteollisuutta.
Anina sijaitsee Baanaatin vuoristossa, Karpaattien länsiosassa. Alueen nähtävyyksiin kuuluu kylpylöitä sekä karstimaalle ominaisia luolia ja rotkoja – muun muassa Popovatin ja Comarnicin luolat sekä Nerein ja Carașuluin rotkot. Alueella on kansallispuistoja, ja siellä voi harrastaa maastopyöräilyä ja kalliokiipeilyä.
Aleksanteri Rahkonen

Aleksanteri Rahkonen (26. kesäkuuta 1841 Viipurin maalaiskunta – 1. toukokuuta 1877 Viipuri) oli suomalainen runoilija, opettaja, toimittaja ja kääntäjä.
Henkilöhistoria

Mylläri David eli Taavetti Rahkosen ja Eeva Avitaisen poikana syntynyt Aleksanteri Rahkonen pääsi ylioppilaaksi 1862 Viipurin ruotsalaisesta kimnaasista ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Hän oli vuonna 1864 opettajana Kytäjän kartanon omistajan Constantin Linderin ja tämän puolison Marie Linderin perustamassa koulussa Kytäjällä. Rahkosen opettajantoimi päättyi kuitenkin lyhyeen hänen juopoteltuaan ja lainattuaan luvatta hevosen matkaa varten. Myöhemmin Rahkonen toimi opettajana kotiseudullaan. Rahkonen kuoli naimattomana Viipurissa vuonna 1877 jouduttuaan lähtemään Helsingistä epäsäännöllisen elämän ja heikentyneen terveytensä takia.
Kirjallinen toiminta

Rahkonen tunnetaan parhaiten runostaan Miks' leivo lennät Suomehen?, jonka on lauluksi säveltänyt Erkki Melartin. Hän käänsi myös ruotsin- ja saksankielisiä runoja ja lauluja suomen kielelle. Hän julkaisi ensin omia ja käännösrunoja Maiden ja Merien Takaa -lehdessä, mutta sittemmin myös runokokoelmia, näytelmäkäännöksiä, oppikirjoja, saksankielisen oppaan Vuoksesta ja Imatrankoskesta ja kuvauksen Kertomus Antrean pitäjästä Itä-Suomesta, josta osa painettiin Suomen Kuvalehteen vuonna 1874.
Kirjallinen toiminta > Teoksia

Sääskiä : runollisia kokeita, parwi 1, runokokoelma. E. J. Wikberg, Helsinki 1865
Sääskiä : runollisia kokeita, parwi 2, runokokoelma. Tekijä 1867
Laukkuryssä : laulunsekainen ilveilys yhdessä näytöksessä, tanskankielisen teoksen mietteen mukaan kirjoittanut A. Rahkonen. Tekijä 1869
Englanninkielinen lukukirja suomalaisille, toimittanut A. Rahkonen. Viipuri 1870
Der Wuoksi und dessen Wasserfall Imatra, der bedeutendste in Finland und ganz Europa. Alm, Wiborg 1874
Kertomuksia Antrean pitäjästä. 1889
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Aleksanteri Rahkosen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Aristide Faccioli

| Aristide Faccioli |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1848 Bologna, Italian kuningaskunta
Kuollut: 28. tammikuuta 1920 Torino, Italian kuningaskunta
Facciolin kolmitaso, ensimmäinen italialainen lentokone.
Aristide Faccioli (20. marraskuuta 1848 Bologna – 28. tammikuuta 1920 Torino) oli italialainen insinööri, suunnittelija sekä autoilun että ilmailun pioneeri.