stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cyberpunk 2020
Englanninkielisiä lisäsääntökirjoja

Chromebook 1
Chromebook 2
Chromebook 3
Chromebook 4
Chromebook 1 & 2
Chromebook 3 & 4
Maximum metal
Home of the brave
Land of the free
Corporation Report 2020 - Arasaka & IEC
Corporation Report 2020, Vol 2 - Lazarus & Militech
Corporation Report 2020, Vol 3 - Petrochem & SovOil
Eurosource
Eurosource Plus
Hardwired
Eurotour
Listen Up You Primitive Screwheads
Firestorm: Stormfront
Firestorm: Shockwave
Deepspace
Wildside
PacRim
Solo of Fortune II
Live & Direct
Blackhand's Guide to Weapons
When Gravity Fails
Bartmoss' Brainware Blowout
Edgerunners Inc
Neo Tribes
Rough Guide to the UK
Forlorn Hope
Aiheesta muualla

R. Talsorian Games (englanniksi)
Cyberpunk 2020 -keskustelufoorumi (englanniksi)
Cyberpunk Wiki (englanniksi)
Kuvitteellisen Night Cityn sijainti kartalla Yhdysvaltain Kaliforniassa.
Satamaito

| Osuuskunta Satamaito |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Se puhtaan valkoinen
Yritysmuoto:  osuuskunta
Perustettu:  1982
Toimitusjohtaja:  Anniina Honkanen
Kotipaikka:  Pori toimipaikka Ulvila
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  maitotuotteet
Liikevaihto:  35,2 milj. euroa (2018)
Liikevoitto:  -2,5 milj. euroa (2018)
Henkilöstö:  74 (2018)
Omistaja:  140 maidontuottajaa
Kotisivu:  satamaito.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Satamaito on Ulvilassa toimiva meijeriosuuskunta, jonka omistaa 140 länsisuomalaista maidontuottajaa.
Historia

Satamaidon edeltäjien toiminta alkoi Porissa vuonna 1903, jolloin Karjarannan kaupunginosaan perustettiin Porin Ympäristön Osuusmeijeri. Se sijaitsi Karjarannassa aina vuoteen 1920 saakka, jolloin meijeri muutti läheiselle Katariinankadulle. Vuonna 1981 Porin Ympäristön Osuusmeijeri yhdistyi Eurassa, Kiukaisissa ja Säkylässä toimineen Lännen Maidon sekä nakkilalaisen Maito-Teljän kanssa Osuuskunta Satakunnan Maidoksi. Uusi osuuskunta aloitti toimintansa vuotta myöhemmin, ja vuonna 1986 se muutti nimensä Osuuskunta Satamaidoksi. Vuonna 1994 Satamaito irtautui Valiosta ja aloitti yhteistyön Ingmanin kanssa.
Toukokuussa 2014 yhtiö kertoi suunnitelmistaan siirtää meijeri vuonna 2016 Ulvilaan Uponorilta vapautuviin tiloihin.
Satamaito on julkaissut maidontuottajien Maitoviesti-lehteä.
Toiminta

Satamaidon tuotantotilat sijaitsevat Ulvilan Friitalassa. Yritys muutti Ulvilaan vaiheittain vuosina 2016–2018 aiemmista Porin keskustassa sijainneista entisen Porin Oluttehtaan vieressä sijainneista tiloistaan. Virallisesti Satamaito muutti Ulvilan-tiloihin marraskuussa 2018.
Satamaito työllistää suoraan 74 henkilöä.
Tuotanto-ongelmat 2015

Meijerin tuotteita vedettiin myynnistä kahdesti toukokuussa 2015 kymmeniä tuhansia litroja. Maitotuotteiden epäiltiin aiheuttavan terveysongelmia, ja syyksi paljastui enterobakteeri, jota oli löytynyt pesulinjastosta. Jälkimmäisessä tapauksessa epäiltiin kyseessä olleen listeriabakteeri.
Valio-omistus

Satamaito omistaa yhden kilpailijansa Valion osakkeen. Osake vastaa 0,002 prosentin omistusosuutta.
Aiheesta muualla

Kalevi Jäntti. Yhdeksän vuosikymmentä Satamaitoa, Pori : Osuuskunta Satamaito, 1992. ISBN 952-90-4084-9
Satamaidon entinen meijeri Porissa.
Metallurg Novokuznetsk

| Metallurg Novokuznetsk |
| --- | --- |

Perustettu:  1949
Entiset nimet:  Metallurg Stalinsk (1949–1961)
Kaupunki:   Novokuznetsk
Kotiareena:  Kuznetskin metallurgien urheilupalatsi
Sarjataso:  VHL
Värit:                     
Toimitusjohtaja:   Andrei Denjakin
Päävalmentaja:   Aleksei Medvedev
Pronssia:  RSL: 2000
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seuran kotihalli on Kuznetskin metallurgien urheilupalatsi
Novokuznetskin pelaajia
HK Metallurg Novokuznetsk on venäläinen jääkiekkoseura. Sen kotikaupunki on Novokuznetsk Kemerovon alueella Etelä-Siperiassa. Joukkue pelaa Venäjän toiseksi korkeimmassa sarjassa VHL:ssä.
Seura on perustettu vuonna 1949. Kotiottelunsa joukkue pelaa Kuznetskin metallurgien urheilupalatsissa, johon mahtuu runsas 7 500 henkeä.
Tätä ennen se pelasi vielä kaudella 2007–2008 Venäjän Superliigassa. Seuran paras saavutus Superliigasta oli pronssi kaudelta 1999–2000. KHL:ssä joukkue on pärjännyt keskitasoa heikommin.
Joukkue kaudella 2024–2025

päivitetty 7.10.2024
| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Aleksei Krasikov | L | 2025 | Moskova, Venäjä |  |
|   |  | Matvei Botov | L | 2025 | Ivanovo, Venäjä |  |
|   |  | Maksim Kloberdanets | R | 2024 | Moskova, Venäjä |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 75 |  | Lev Starikov | L | 2025 | Kazan, Venäjä |  |
|   |  | Leonid Lavrinenko | R | 2024 | Tšeljabinsk, Venäjä |  |
|   |  | Maksim Minejev | L | 2025 | Omsk, Venäjä |  |
|   |  | Emil Nurgalijev | L | 2025 | Abai, Kazakstan |  |
|   |  | Jevgeni Petrikov | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |  |
|   |  | Aleksei Puzanov | L | 2024 | Naberežnyje Tšelny, Venäjä |  |
|   |  | Dmitri Sergejev | L | 2025 | Tšeljabinsk, Venäjä |  |
|   |  | Sergei Terestšenko | R | 2025 | Magnitogorsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |  |
|   |  | Vladislav Tšurkin | L | 2025 |  |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 40 |  | Daniil Apalkov | L | KH / VLH | 2025 | Magnitogorsk, Venäjä |
| 59 |  | Aleksandr Perevalov | R | VLH | 2025 | Mežduretšensk, Venäjä |
| 72 |  | Maksim Kazakov | L | OLH | 2025 | Ščjolkovo, Venäjä |
| 80 |  | Mihail Abramov | R | H | 2025 | Nerjungri, Venäjä |
| 94 |  | Maksim Marušev | R | KH | 2025 | Saratov, Venäjä |
|   |  | Denis Djurjagin | L | H | 2025 | Novokuznetsk, Venäjä |
|   |  | David Karapetjan | L | H | 2025 | Seuloskoi, Venäjä |
|   |  | Aleksei Knjazev | R | VLH | 2025 | Voronež, Venäjä |
|   |  | Ivan Kovjazin | L | KH | 2025 | Kurgan, Venäjä |
|   |  | Vladislav Kurbatov | L | KH | 2024 | Pietari, Venäjä |
|   |  | Andrei Kuznetsov | L | H | Try-out | Ufa, Venäjä |
|   |  | Kirill Maksimov | R | OLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
|   |  | Dmitri Ovtšinnikov | L | VLH / KH | 2025 | Tšita, Venäjä |
|   |  | Jegor Serdjuk | L | OLH | 2025 | Novosibirsk, Venäjä |
|   |  | Dmitri Šešin | R | VLH | Try-out | Tšeljabinsk, Venäjä |
|   |  | Dmitri Sokolov | L | OLH | 2025 | Omsk, Venäjä |
|   |  | Denis Viharev | L | KH | 2025 | Tšerepovets, Venäjä |
|   |  | Danil Vojevodin | L | H | 2024 | Salehard, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Aleksei Medvedev
Apuvalmentaja: Denis Bajev
Apuvalmentaja: Jevgeni Fjodorov
Maalivahtivalmentaja: Dmitri Jatšanov
Fysiikkavalmentaja: Igor Zaharov
Toimitusjohtaja: Andrei Denjakin
Lähde: EliteProspects
Liigahistoria

Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja 1949–1966
Pervaja Liga 1966–1992
Kansainvälinen liiga 1992–1996
Venäjän jääkiekon superliiga 1996–2008
KHL 2008–2016
VHL 2016-
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metallurg Novokuznetsk Wikimedia Commonsissa
Seuran virallinen kotisivu
VHL
AKM Tula •
Bars Kazan •
Buran Voronež •
Dinamo Pietari •
Dizel Penza •
Gornjak-UGMK Verhnjaja Pyšma •
Himik Voskresensk •
Ižstal Iževsk •
Jermak Angarsk •
Jugra Hanty-Mansijsk •
Južnyi Ural Orsk •
Lada Toljatti •
Metallurg Novokuznetsk •
Molot Perm •
Neftjanik Almetjevsk •
HK Rjazan •
HK Rostov •
Rubin Tjumen •
Omskije Krylja •
SKA Neva •
Sokol Krasnojarsk •
HK Tambov •
Toros Neftekamsk •
Tšelmet Tšeljabinsk •
TsSK VVS Samara •
Zauralje Kurgan •
Zvezda Moskova
Tutta l’Italia

|  Tutta l’Italia> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Gabry Ponte
Levy-yhtiö:  Gekai, Warner
Kesto:  2:57
Tyylilaji:  edm, italodance, tarantella
Julkaistu:  31. tammikuuta 2025
Tekijä(t):  Gabry Ponte, Andrea Bonomo, Edwyn Roberts
Euroviisutiedot
Vuosi:  2025
Maa:  San Marino
Kieli:  italia
Aikajärjestys
 ◄ ”11:11” (2024) 
”Tutta l’Italia” on italialaisen musiikkituottajan Gabry Ponten kappale. Sen kreditoimattomista lauluosuuksista vastaa Andrea Bonomo.
Kappale julkaistiin 31. tammikuuta 2025, ja sitä käytettiin Sanremon musiikkifestivaalien jinglenä. Myöhemmin kappaleen ilmoitettiin osallistuvan San Marinon euroviisukarsintaan, jonka se myös voitti ja täten edustaa maata Baselin Euroviisuissa.
Liettuan historia

liettualaiset
Liettuan kuningaskunta
Liettuan herttuakunta
Liettuan suuriruhtinaskunta
Puola-Liettua
Liettuan kuningaskunta (1918)
Ober Ost
Ostlandin valtakunnankomissariaatti
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta
Liettuan tasavalta
Liettuan historian historiallisen ajan katsotaan alkavan vuonna 1009, kun Liettuan nimi mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä. Liettualaiset perustivat Liettuan kuningaskunnan 1200-luvulla. Myöhempi Liettuan suuriruhtinaskunta pysyi tiukasti riippumattomana muista valtakunnista ja oli yksi viimeisistä kristinuskoon kääntyneistä Euroopan maista. Puola-Liettuasta tuli 1400-luvulla Euroopan pinta-alaltaan suurikokoisin valtio. Kuitenkin Puolan jaoissa vuosina 1772, 1793 ja 1795 Puola-Liettua hajotettiin ja Liettua siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Liettuan tasavalta julistautui 16. helmikuuta 1918 itsenäiseksi Venäjästä. Maa säilytti itsenäisyytensä toiseen maailmansotaan asti, jolloin Neuvostoliitto miehitti sen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen etupiirijaon mukaisesti. Lyhyen Saksan miehityksen jälkeen Liettuasta tuli osa Neuvostoliittoa 50 vuodeksi. Liettua sai 1990-luvun alussa itsenäisyytensä takaisin Neuvostoliiton hajotessa. Vuodesta 2004 maa on ollut Euroopan unionin ja Naton jäsen.
Esihistoria

Mannerjää suli nykyisen Liettuan alueelta joskus 18000–16000 eaa. Ensimmäiset ihmiset alkoivat asettautua nykyisen Liettuan alueelle noin 10000–9000 eaa. Veiksel-jääkauden päätyttyä. Pääelinkeinona oli metsästys ja kalastus. Metsästyksessä käytettiin puusta tehtyjä jousia; nuoliin ja keihäisiin kiinnitettiin piikivestä tehdyt kärjet. Piikiven avulla luusta työstettiin esimerkiksi veitsiä, ongenkoukkuja, neuloja. Leiripaikaksi valittiin mielellään korkeita joentörmiä tai järvenrantoja hyviltä piikivien esiintymisalueilta. Vilnan luoteispuolella sijaitsevassa Kernavėssa on arkeologisten tutkimusten mukaan asuttu jo noin 12 000 vuotta sitten. Arkeologi Marija Gimbutasin mukaanlähde? ihmiset saapuivat kahdesta eri suunnasta: Jyllannin niemimaalta ja nykyisestä Puolasta. Kahdesta eri suunnasta tulleet ihmiset toivat mukanaan kaksi eri kulttuuria, jotka näkyivät työkalujen erilaisuutena.
8000 eaa. ilmasto lämpeni, jolloin metsät alkoivat kasvaa voimakkaammin.lähde?
Neljännen vuosituhannen puolivälin tienoilla eaa. alueen metsästäjät oppivat tekemään saviastioita. Koira oli ainoa kotieläin ja sitä käytettiin apuna metsästyksessä. Uusiksi ravinnonlähteiksi ihmisille tulivat marjat, sienet, pähkinät ja hedelmät ja villimehiläisen hunaja. Asutus muuttui pysyväluontoisemmaksi; samoilla paikoilla saatettiin pysyä useita vuosia tai jopa vuosisatoja. Asumista varten rakennettiin taloja. Metsästäjät käyttivät vaatetuksessaan villipetojen ja muiden eläinten hampaista tai meripihkasta tehtyjä koristeita. Meripihkasta tehdyt ihmis- tai eläinhahmot yleistyivät.
Kolmannen vuosituhannen lopulla eaa. nykyisen Liettuan alueelle saapui myös kohti länttä siirtyneitä, metsästyksellä ja kalastuksella eläneitä suomalais-ugrilaisia heimoja. Näistä osa jatkoi kauemmas. Kielitieteilijät olettavat, että näiltä heimoilta ovat peräisin joitain nykypäivään saakka säilyneitä jokien ja järvien nimiä kuten Jara, Kidė, Kivė, Ruja, Piladis ja Tilka. Ajan saatossa alueelle jääneet pienilukuiset tulokkaat sulautuivat muuhun väestöön.
Maanviljelyyn soveltuvat työkalut saapuivat kuitenkin vasta 3000 eaa. Tuolloin myös käsityö ja kauppa alkoivat kehittyä. Protoindoeurooppalaiset saapuivat Liettuan alueelle noin 2500 eaa. ja balttien kieliryhmä muodostui 2000 eaa.lähde?
Esihistoria > Balttilaiset heimot

Liettualaiset olivat alun perin yksi balttien heimoista, johon kuuluivat myös esimerkiksi latvialaiset ja preussilaiset. Balttilaiset heimot eivät olleet koskaan Rooman valtakunnan alaisuudessa, sen sijaan molemmin puolin olivat hyvät kauppasuhteet (muun muassa meripihkakauppa). Balttien heimon kansoista nykyään ovat enää olemassa liettualaiset ja latvialaiset.lähde?
Ensimmäinen maininta Liettuasta (Litua) on vuodelta 1009 Quedlinburgin luostarin aikakirjoissa.
Esihistoria > Valtakunnan synty

Liettuan alueen asukkaat maksoivat veroa 1000-luvulla Kiovan Venäjälle. 1100-luvulla liettualaiset ryöstelivät naapurialueita. Ryöstely ja sotilaallinen toiminta käynnistivät valtataistelun liettualaisten kesken, jota pidetään lähtölaukauksena Liettuan suuriruhtinaskunnan synnylle.lähde?
Liettuan suuriruhtinaskunnan aika

Kaksi saksalaista ritarikuntaa, Saksalainen ritarikunta ja Kalparitaristo valloittivat 1200-luvun alussa nykyisen Latvian ja Viron alueet ja osia nykyisestä Liettuasta. Vastauksena tähän balttiheimot yhdistyivät Mindaugasin johdolla ja löivät liiviläiset Šiauliaissa Saulen taistelussa vuonna 1236. Mindaugas allekirjoitti 1250 sopimuksen Saksalaisen ritarikunnan kanssa, ja Chełmnon piispa kastoi hänet vuonna 1251. 6. heinäkuuta 1253 Mindaugas kruunattiin Liettuan kuninkaaksi ja Liettuan kuningaskunta julistettiin perustetuksi. Mindaugasin veljenpoika Treniota kuitenkin murhasi setänsä, mikä aiheutti levottomuuksia ja kansan paluun pakanuuteen.lähde?
Vuonna 1316 Gediminas aloitti saksalaisten tuella maan uudelleenrakentamisen. Hän yhdisti veljensä Vytenisin kanssa liettualaiset uudelleen yhdeksi kansakunnaksi. Gediminas laajensi Liettuaa idässä haastaen tällä tavoin Kiovan Venäjään hyökänneet mongolit. Liittoumien ja valloitusten avulla liettualaiset laajensivat valtaansa Rutenian alueella. Kyseinen alue käsitti suuren osan nykyisestä Valko-Venäjästä ja Ukrainasta. Liettuan suuriruhtinaskunnan valta oli suurimmillaan: valta ulottui Itämereltä aina Mustallemerelle saakka.lähde?
Gediminasin saatua surmansa vallan peri hänen poikansa Algirdas. Algirdas lakkautti luostarit, kun taas hänen poikansa ja seuraajansa  Jogaila teki salaisia sopimuksia Saksalaisen ritarikunnan kanssa. Jogailan setä Kęstutis otti hänet vangikseen, minkä seurauksena syttyi sisällissota. Kęstutis saatiin lopulta kiinni ja teloitettiin, mutta hänen poikansa Vytautas pääsi karkuun.lähde?
Liettuan suuriruhtinaskunnan aika > Kristinuskon saapuminen suurruhtinaskunnan länsiosiin

Puolan hallitsija Jadwiga meni puolalaisten kehottamana naimisiin Jogailan kanssa. Pari meni naimisiin kolme päivää Jogailan ottaman kasteen jälkeen. Naimisiinmenon myötä Puolasta ja Liettuasta tulivat vahvat liittolaiset keskenään alituista Saksan keisarikunnan ja Moskovan ruhtinaskunnan uhkaa vastaan.lähde?
2. helmikuuta 1386 Puolan parlamentti Sejm hyväksyi Jogailan Puolan kuninkaaksi. Katolinen kristinusko levisi Puolan liiton myötä entistä enemmän. Magdeburgin kaupunginoikeudet annettiin lukuisille liettualaisille kaupungeille, muun muassa Vilnalle, josta tuli Liettuan suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuonna 1322.selvennä
Liettua peri antiikin kulttuuriperinnön noin tuhat vuotta muuta Eurooppaa myöhemmin, eikä se läpikäynyt muulle Euroopalle tyypillistä kristillistä kulturoitumisprosessia. Eurooppalainen kulttuuriselvennä kosketti aluksi vain pientä osaa kansasta, lähinnä ylintä aatelistoa. Se levisi äärimmäisen hitaasti talonpoikaisluokan keskuuteen, joka jatkoikin vanhojen pakanallisten perinteidensä vaalimista pitkään virallisen kristillistymisen jälkeen. Erityisesti Zemaitijassa vanhat palvontamuodot ja tavat säilyivät elinvoimaisina aatelistonkin keskuudessa. Arkeologit ovat löytäneet alueelta aina 1800-luvulle asti käytössä olleita pakanallisia palvontapaikkoja.
Liettuan suuriruhtinaskunnan aika > Renessanssi

Monet koulutetut liettualaiset kävivät 1500-luvulla opiskelemassa ulkomailla. Aiemmin pakanallisia liettualaisia ei Euroopan yliopistoihin oltu hyväksytty. Prahan yliopisto oli suosituimpien joukossa, kuten myös Krakovan, johon pääsi opiskelemaan vuosina 1410–1430 noin kolmekymmentä liettualaista. Liettualaisia opiskelijoita riitti myös muihin yliopistoihin, kuten Pariisiin, Bolognaan, Padoviaan, Leipzigin ja Wittenbergiin. Valtaosa 1400-luvulla yliopistoista valmistuneista liettualaisista palasi valmistumisensa jälkeen synnyinmaahansa työskentelemään diplomaatteina, pappeina tai muina valtiollisen elämän toimijoina, jotka nyt oli varustettu aimo annoksella yleiseurooppalaista tietotaitoa ja ymmärrystä ajan virtauksia. Tämän vaikutuksesta maassa vallitsi aktiviinen kulttuurielämä. Samaan aikaan italialaista arkkitehtuuria esiteltiin liettualaisissa kaupungeissa ja kirjallisuuden pääkielenä oli latina.
Renessanssi pääsi Liettuassa kunnolla käyntiin niin kotoperäisten kuin muualtakin tulleiden humanistien aloitteesta. Latinankielinen runous teki nopeasti tuloaan. Joannes Vislicensis (1485–1520) kirjoitti Grünwaldin taistelua kuvaavan runon Bellum Prutenum (”Preussin sota”). Johannes Hussovianus (1480–1533) kuvaili euroopanbiisonin metsästystä Krakovassa 1523 julkaistussa runossaan, kuvaillen historiallisen Liettuan luontoa ja asukkaita. Metsästyksestä innostunut paavi Leo X ilmaisi henkilökohtaisen arvostuksensa Hussovianukselle. Suurruhtinaankanslian pitkäaikainen sihteeri Venceslaus Mikolaiewicz (1490–1560) puolestaan kirjoitti traktaatin De moribus tartarorum, lituanorum et moscorum (”Tataarien, liettualaisten ja moskovalaisten tavoista”) jossa hän pahoittelee Liettuan vaikutusvallan heikentymistä ja syyttää siitä aatelisten ja kirkonmiesten itsekästä eduntavoittelua.
Useimmat liettualaissyntyiset kirjoittajat tuntuvat ihailleen Vytautas Suuren aikaa, jolloin aatelisto palveli maata epäitsekkäästi. Useista runoista ja muista teksteistä käy ilmi menneiden haikailu ja kaipuu aikaan ennen personaaliunionia. Useiden muiden renessanssiajan valtioiden tapaan myös Liettuassa oli havaittavissa eräänlaista roomalaisuuden ja antiikin ihannointia, kuten muun muassa Michalo Litanus todistaa kronikassaan: ”ruteeni on vieras kieli meille liettualaisille, ts. italialaisille, alkuperältään italialaista verta”.
Puola-Liettua (1569–1795)

Liettuan ja Puolan solmittua Lublinin unionin, syntyi Puola-Liettuan valtioliitto. Valtioliiton myötä puolalainen kulttuuri alkoi vaikuttaa vahvasti Liettuan kulttuuriin ja oli yli 140 vuoden ajan merkittävä tekijä. Puolan kieli alkoi muun muassa tulla yleisemmäksi Liettuan aateliston ja papiston keskuudessa. Vuonna 1696 puolan kielestä tuli ainoa virallinen kieli, jolloin liettuan ja ruteenin kielet syrjäytettiin. Vaikka Liettua ja Puola olivat valtioliitossa, molemmat säilyttivät oman armeijansa ja rahallisen omaisuutensa. 3. toukokuuta 1791 yritettiin Sejmissä laatia uutta perustuslakia, jossa Liettuan ja Puolan yhteistyö olisi tiivistynyt entisestään. Hanke ja koko valtioliitto kuitenkin kaatui Puolan jaoissa, minkä jälkeen Liettua liitettiin osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Venäjän keisarikunnan aika (1795–1914) > Osaksi Venäjää

Puola-Liettuan hajottua Venäjän keisarikunta alkoi hallita Liettuan alueita. Muun muassa Vilnasta ja sen ympäröimistä alueista tehtiin Vilnan kuvernementti. Vilnan kuvernementin alueesta enemmistö kuuluu nykyisen Valko-Venäjän alueeseen. Nyky-Liettuan pohjoisosat sisältyivät Kaunasin kuvernementtiin. Kaunasin eteläpuolinen alue muodosti Suwałkin kuvernementin pohjoisosan. 1800-luvun alussa oli viitteitä, että liettualaisille olisi voitu antaa autonomia, mutta kyseinen uudistus ei koskaan toteutunut. Maan länsilounainen rannikkoseutu kuului Itä-Preussiin.
Venäjän keisarikunnan aika (1795–1914) > Napoleonin invaasio

Yhtenä syynä Venäjän autonomiauudistuksen jäädyttämiseen voi olla vuosi 1812, jolloin liettualaiset ottivat innokkaasti vastaan Ranskan keisari Napoleonin armeijan vapauttajina. Ranskan armeijan vetäydyttyä, Venäjän keisari Nikolai I aloitti venäläistämisohjelman Liettuan alueella. Liettuan lounaisosa liitettiin Preussiin ja se oli osa lyhytikäistä Varsovan herttuakuntaa ja myöhemmin Puolan kuningaskuntaa. Samana vuonna Liettuan muut osat liitettiin yhtenä maakuntana Venäjän keisarikuntaan.
Venäjän keisarikunnan aika (1795–1914) > Kapinat

Liettualaiset ja puolalaiset kapinoivat kahteen kertaan, vuosina 1831 ja 1863. Molemmat kapinat kuitenkin epäonnistuivat. Vuonna 1864 liettuan kielen ja latinalaisen aakkoston opetus kiellettiin kouluissa. Protestina liettualaiset painoivat kirjoja ja kirjoituksia omalla kielellään salaa ja ulkomailla. Kirjojen salakuljettajia kutsuttiin nimellä knygnešiai.
Venäjän keisarikunnan aika (1795–1914) > Liettualaisten kansallinen herääminen

Venäjän vallan loppupuolella liettuan kieli alkoi vahvistua: kielitutkimus alkoi ja ensimmäinen liettualainen tietosanakirja julkaistiin. Venäjän hallitus myös avasi tiedeakatemian maahan ja kulttuuri-instituutin. Koska liettualaisen aateliston äidinkielenä oli puola, talonpoikien puhumaa liettuaa ei arvostettu paljoakaan. Oli jopa teorioita, että koko kieli kuolisi venäjän kielen ja puolan kielen käytön lisääntyessä kansan keskuudessa. Liettuan kielen kansallinen herääminen alkoi köyhän väestön keskuudessa, josta levisi myöhemmin myös varakkaiden keskuuteen. Kansallisen heräämisen myötä alettiin julkaista liettuankielisiä sanomalehtiä Aušraa ja Varpasia, ja liettualainen kirjallisuus alkoi yleistyä. Monet tuon ajan kirjallisuuden kirjat ylistivät Liettuan suuriruhtinaskunnan aikaa, kansakunnan voimaa ja tekivät historiallisista liettualaisista henkilöistä sankareita.
Kansallinen herääminen synnytti myös Liettuan itsenäisyyttä ajaneen liikkeen ja lukuisia muita Venäjän vastaisia järjestöjä. Tähän Venäjä vastasi ankarammalla venäläistämispolitiikalla. Nationalistinen liike jatkoi kasvuaan. Tärkeää osaa venäläistämiskaudella vuosina 1864-1904 esitti aikakauslehti nimeltä Aušra (suomeksi Sarastus). Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen yhteydessä Liettuan kongressi vaati Venäjän johdolta autonomiaa. Kansannousun vaikutuksesta Venäjä teki lukuisia uudistuksia: liettuan kieli sallittiin opetuskieleksi ja puhekieleksi. Lisäksi latinalainen aakkosto otettiin uudelleen käyttöön. Autonomiaa ei kuitenkaan hyväksytty.
Ensimmäinen maailmansota

Saksan miehitettyä Liettuan ja Kuurinmaan ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1915 liitettiin alueet Ober Ostin miehityshallintoon. Saksan sotilasmiehitys oli julma ja käytti paikallistalouksia tyydyttääkseen armeijansa tarpeet. Kolmesataatuhatta liettualaista pakeni tai evakuoitiin Venäjän sisämaahan. Pakolaiset elivät hankalissa olosuhteissa ja hajallaan läntisen Venäjän kaupungeissa. Heidän avukseen perustettiin järjestöjä.