stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helena Salonius
Elämä ja ura

Helena Saloniuksen äiti, laulajatar Helmi Frilander, oli oopperalaulaja Aino Acktén ystävä. Isäänsä Salonius ei koskaan tavannut, sillä Frilander jäi leskeksi vain muutama kuukausi tyttärensä syntymän jälkeen. Salonius aloitti koulunsa vuonna 1939 Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa. Kouluaikana Salonius voitti teinien kulttuurikilpailuja laulussa ja lausunnassa.
Vuonna 1950 Salonius aloitti opinnossa Suomen teatterikoulussa. Valmistuttuaan hän sai kiinnityksen Turun kaupunginteatteriin yhdessä puolisonsa ja kurssitoverinsa Saulo Haarlan kanssa. Turusta hän siirtyi Tampereen Työväen Teatteriin. Näissä teattereissa hänellä oli rooleja muun muassa Blanche Tennessee Williamsin näytelmässä Viettelyksen vaunu sekä Katherine musikaalissa Kiss Me Kate.
Vuonna 1961 Salonius ryhtyi päätoimisesti opiskelemaan laulua. Hän teki opintomatkoja Itävaltaan ja Italiaan, ja Suomessa hänen opettajinaan toimivat Antti Koskinen ja Aulikki Rautawaara. Salonius esiintyi Kansallisoopperassa muun muassa Pohjolan tyttärenä Lemmin pojassa, Juhassa ja Punaisessa viivassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla Kuningas lähtee Ranskaan -oopperassa. Salonius esiintyi myös elokuvissa Oi muistatkos, Tytön huivi ja Mä oksalla ylimmällä.
Salonius kuoli syyskuussa 2012 Helsingissä 82-vuotiaana. Kuvataiteilija Teuri Haarla ja muusikko-säveltäjä Iro Haarla ovat Saloniuksen ja Saulo Haarlan lapsia.
Aiheesta muualla

Helena Salonius Elonetissä.
Harri Koskela

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten Kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 90 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ostia 1990 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Varna 1991 | 90 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tampere 1987 | 90 kg |  |
Harri Matias Koskela (s. 8. lokakuuta 1965 Lapua) on entinen suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili aikuisten arvokilpailuissa 90 kg:n sarjassa. Seuratasolla hän edusti Lapuan Virkiää.
Koskela saavutti Soulin olympialaisissa 1988 hopeaa 90 kg:n painoluokassa. Hän voitti viisi ensimmäistä vastustajaansa, vaikka oli loukannut päänsä ja molemmat silmäkulmansa. Loppuottelussa hän hävisi Bulgarian Atanas Komtševille pistein 0–4. Samoissa kilpailuissa toinen lapualainen Tapio Korjus voitti keihään olympiakultaa.
Koskela kantoi Suomen lippua Barcelonan 1992 olympialaisten avajaisissa. Hän putosi kisoissa jatkosta hävittyään kaksi ensimmäistä otteluaan. Samoin hänelle kävi Atlantassa 1996.
Koskela saavutti MM-hopeaa 90 kg:n sarjassa Ostian MM-kilpailuissa 1990. Loppuottelussa hän hävisi itäsaksalaiselle Maik Bullmannille. Seuraavana vuonna hän sai pronssia Varnan MM-kilpailuissa. EM-kilpailuissa hän sai pronssia Tampereella 1987.
Saavutuksia

Olympialaisissa 90 kg:n sarjassa hopeaa Soulissa 1988, 11. Barcelonassa 1992, 20. Atlantassa 1996
MM-kilpailuissa 90 kg:n sarjassa hopeaa Ostiassa 1990, pronssia Varnassa 1991, neljäs Clermand-Ferrandissa 1987, kuudes Martignyssä 1989 ja kuudes Prahassa 1995
EM-kilpailuissa 90 kg:n sarjassa pronssia Tampereella 1987, viides Budapestissä 1996, kuudes Oulussa 1989 ja kuudes Kööpenhaminassa 1992
SM-kultaa 90 kg:n sarjassa 1987-1995, 100 kg:n sarjassa 1996
SM-hopeaa 90 kg:n sarjassa 1984, 82 kg:n sarjassa 1986
SM-pronssia 90 kg:n sarjassa 1985
Haarjärvi

| Haarjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lohja
Koordinaatit:  60°21′42″N, 23°48′33″E
Järvinumero:  23.074.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  57,5 m 
Rantaviiva:  2,7 km 
Pinta-ala:  0,28 km² 
Tilavuus:  0,0012 km³ 
Keskisyvyys:  4,3 m 
Suurin syvyys:  8,7 m 
 fiHaarjärvi 
Haarjärvi on humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 27,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä luoteeseen.
Maantiede

Haarjärven etelä–pohjoissuuntainen pituus on kilometrin. Länsi–itäsuuntainen leveys on suurimmillaan puoli kilometriä. Etelässä järvi kapenee Tommanlahdeksi. Järvi on saareton ja sitä reunustaa idässä metsä ja lännessä peltomaa. Rannoilla on useita pientaloja. Haarjärven läheisyydessä sijaitsee useita järviä, kuten Kaitajärvi idässä, Valkjärvi etelässä, Iso Ruokjärvi lounaassa ja Kivimäen Kaita luoteessa.
Haarjärveen virtaa laskuoja Valkjärvestä ja Iso Ruokjärvestä, Haarjärven pohjoiskolkasta lähtee Hämjoki kohti Lohjanjärveä.
Haarjärven kaloista noin puolet on särkeä, järvessä esiintyy myös haukea, pasuria ja siikaa ja useita muita lajeja. Haarjärvi on rehevä ja sen ekologinen tila on tyydyttävä. Vesitilavuus on 1 169 000 kuutiometriä.
Haarjärvi (23.074.1.004) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
Harjulammi (Hirvensalmi, itäinen)

| Harjulammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Hirvensalmi
Koordinaatit:  61°40′57″N, 26°50′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Harjulammiin 
Järvinumero:  14.923.1.167
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95,9 m  
Pituus:  150 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,416 km  
Pinta-ala:  1,183 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHarjulammi 
Harjulammi  on Etelä-Savossa Hirvensalmella  Malvaniemen lähellä sijaitseva lampi. Sen länsipuolella sijaitsee toinen Harjulammi.
Maantietoa

Lampi on 150 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,9 metriä mpy.
Heike monogatari

Yksityiskohta Heike monogatarin kohtausta esittävästä taideteoksesta 1600-luvun paikkeilta.
Heike monogatari eli Tarina Taira-klaanista on 1200-luvulta peräisin oleva japanilainen tarina Taira-klaanin noususta ja tuhosta Heian-kauden Genpei-sodan aikana. Alun perin tarinan kerronta oli osa musiikillista perinnettä, mutta nykyisin se tunnetaan lähinnä japanilaisen kirjallisuuden klassikkoteoksena.
Tarina

Heike monogatari kertoo nimensä mukaisesti Taira-klaanin traagisen tarinan sen noususta ja lopulta tappiosta. Japani oli Heian-kauden aikana hajonnut eri soitilasklaanien voimakeskittymiin, joista erityinen merkitys oli hovin voimakkailla klaaneilla Fujiwaralla, Minamotolla ja Tairalla. Eri klaanit kamppailivat maasta ja resursseista keskenään, mikä johti lopulta Taira- ja Minamoto-klaanien väliseksi Genpei-sodaksi. Sota päättyi vuonna 1185 käytyyn Dan no uran taisteluun, joka merkitsi Taira-klaanin tuhoa ja vasta 6-vuotiaan keisari Antokuan surmaa. Heike monogatari kuvastaa aikansa mukaista buddhalaisuuden ajattelutappaa, jossa kaikki on katoavaista ja maallinen elämä valheellista. Erityistä kritiikkiä saa osakseen Taira-klaanin päämies Taira no Kiyomoria. Tarinan sankarihahmo on Minamoto Yoshitsune. Kokonaisuudessaan Heike monogatari on huomattavan pitkä ja se koostuu kaikkiaan 12 kirjasta ja 200 jaksosta.
Historia

Heike monogatarin tarkkaa alkuperää ei tunneta. Tarinan on joskus arveltu muotoutuneen Genpei-sodan jälkeisinä vuosikymmeninä 1200-luvulla. Ensimmäinen maininta tarinasta historiallisissa lähteissä on peräisin Yoshida Kenkōn teoksesta Joutilaan mietteitä (Tsurezuregusa) vuosien 1330–1332 paikkeilta. Yoshidan mukaan tarinan oli koonnut Shinanon maaherra Yukinaga, joka opetti sen sokealle munkki Shōbutsulle. Kummankaan henkilön historiallisuudesta ei kuitenkaan ole varmuutta. Onkin pidetty todennäköisempänä, että tarina on muotoutunut itse asiassa vähitellen useiden eri tekijöiden käsissä.
Heike monogatari tunnetaan nykyisin ennen kaikkea kirjallisuutena, mutta alun perin se oli musiikillista perinnettä. Japanin historian Kamakura-kaudella Heike monogataria esittivät sokeat buddhalaiset munkit (biwa hōshi) biwaa soittaen. Ennen Heike monogataria yleisiä heidän esityksiään olivat kiinalaiset eepokset. Heike monogatarista tuli kuitenkin nopeasti hyvin suosittu ja monet munkit erikoistuivat pelkästään sen esittämiseen. Ympäri maata kiertelevät munkit esittivät tarinaa niin ylä- kuin alaluokkienkin yleisöille. Akashi Kakuichi vakiinnutti esitykset omana koulukuntanaan vuonna 1371. Tarinan esittämisen perinne siirtyi myöhemmin munkeilta sokeiden miesten Tōdō-killalle, joka sai esitysten yksinoikeuden. esittäjien merkitys oli erityisen suuri tavalliselle kansalle, joka ei yleensä ollut lukutaitoista. Tōdō-killan esittäjät esiintyivät rikkaiden mesenaattien ja soturien kodeissa ja 1600-luvulla Heike monogatari vakiintui samureiden seremonialliseksi musiikiksi. Esitykset käsoittivät tavallisesti koko tarinan pituudesta johtuen vain muutaman luvun, Vuonna 1776 vakiintui Heike mabushi, eli lyhennelmä koko teoksesta.
Muiden kerrontaperinteiden, kuten nō-teatterin, Kabukin ja bunrakun yleistyessä 1600-luvulta eteenpäin Heike monogatarin esittäminen tavallisen kansan keskuudessa taantui. Siitä tuli korostetun seremoniallinen esitys, joka kuului samuraiden seremonioihin ja juhliin aina 1800-luvun puoliväliin. Japanin länsimaalaisten vaikutteiden takia perinteinen yhteiskuntajärjestys hajosi ja uudistui, mikä Heike monogatarin kannalta merkitsi sotilashallitsijoiden ja mesenaattien taloudellisen tuen loppua. Sittemmin Heike monogatari onkin mielletty etenkin kirjallisuutena, eikä niinkään musiikkina. Tarinan suullisen perinteen esitys onkin katoamassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heike monogatari Wikimedia Commonsissa
Haapajoki (kylä)

Haapajoki on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella. Kylä sijaitsee samannimisen joen varrella. Kylän läpi kulkee valtatie 8. Se sijaitsee Saloisten kirkonkylältä vajaa 10 kilometriä etelään päin. Kylän vanhin talo on ilmeisesti Ranta-Sippala entinen Puusti, joka on mitä ilmeisimmin perustettu jo keskiajalla. Toinen lähes saman ikäinen talo on Haapajoki. Muut kylän talot on aikojen kuluessa lohkottu näistä kahdesta kantatilasta. 1920-luvulla kylälle perustettiin kansakoulu. Vuonna 1969 rakennettiin uusi koulurakennus, jonka yhteydessä toimi kirjasto, mutta nykyään kirjasto sijaitsee eri paikassa. Haapajoella sijaitsee koulun vieressä myös Saloisten rauhanyhdistyksen vuonna 1981 rakennettu talo, yhdistyksen vanha vuonna 1913 rakennettu seurahuone on puolestaan Ranta-Sippalan mailla. Kyläyhdistystoiminta Haapajoella on vilkasta ja tuloksellista, tämän ansiosta Haapajoki-Arkkukarin alue valittiin vuonna 2007 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Aiheesta muualla

Haapajoki-Arkkukari kyläyhdistyksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Haimila

Haimila on Kouvolan Valkealassa sijaitseva kylä. Se sijaitsee entisen Valkealan kunnan eteläosassa, Haukkajärven ja Tarhajärven rannalla Haiminniemessä. Haimila on entisen Valkealan kunnan rekisterikylä, ja kuuluu nykyisin Utin kaupunginosaan. Haimilan rekisterikylään kuuluu myös Tyrrin ja Ranta-Utin kylät sekä osa Aitomäen ja Hyppälän kylistä. Haimilasta on matkaa Valkealan kirkonkylälle 15 kilometriä, Kouvolaan 15 kilometriä ja Uttiin 4 kilometriä.
Haapajärven helluntaiseurakunta

| Haapajärven helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1986
Pääkirkko:  Vitikantie 10 A 1 85800 Haapajärvi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapajärven helluntaiseurakunta on Haapajärvellä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1986. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Haapajärven keskustassa Vitikantiellä.
Seurakunnan toimintaan kuuluu viikottaisen sunnuntaitilaisuuden lisäksi pyhäkoulu. Kaksi kertaa kuukaudessa kokoontuu englanninkielinen raamattupiiri. Kerran kuukaudessa on katulähetystoimintaa sekä nuorisokahvilatoimintaa.
Historia

Haapajärvellä on pitkään vaikuttanut luterilaisen kirkon herännäinen ja lestadiolainen herätysliike. Vapaakirkon toiminta alkoi Haapajärvellä sotien jälkeisinä vuosikymmeninä. Naapuripitäjien Pyhäjärven ja Nivalan helluntaiseurakuntien kautta Haapajärvellä on pdietty teltta- ja tupakokouksia. Helluntaiherätys vakiintui Haapajärvellä 1980-luvun vaihteessa, jolloin tilaisuuksia pidettiin Viikilässä. Seurakunnan toiminta alkoi Pyhäjärven helluntaiseurakunnan rukouspiirinä. Vuonna 1984 seurakunta hankki kiinteistön Kauppakadun varrella.
Vuonna 1987 seurakunta järjestäytyi itsenäiseksi seurakunnaksi. Haapajärven helluntaiseurakunnan ensimmäisenä saarnaajana toimi Väinö Viikilä. Seurakunta on järjestänyt muun muassa telttakokouksia, hartaushetkiä, gospel-kahviloita sekä tukenut lähetystyötä. Vuonna 2015 alkoi hanke uuden rukoushuoneen hankkimiseksi. Seurakunta osti liikekiinteistön vuonna 2015 ja remontoi siihen kokous tilat kesän ja syksyn aikana. Uusi rukoushuone vihittiin käyttöön 10. tammikuuta 2016.
Happy Trails

| Happy Trails Quicksilver Messenger Service |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1968
 Julkaistu: 29. maaliskuuta 1969
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, acid rock
 Kesto: 48.41
 Levy-yhtiö: Capitol
Happy Trails muut julkaisut
| Quicksilver Messenger Service 1969 | Happy Trails 1968 | Shady Grove 1969 |
Happy Trails on Quicksilver Messenger Servicen toinen albumi. Osa levystä äänitettiin kahdella keikalla Fillmore Eastissä ja Fillmore Westissä. Albumi julkaistiin vuonna 1969 levymerkillä Capitol Records.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappaleet > A-puoli

Who Do You Love? - Part 1 – 3.32 (säv. Ellas McDaniel)
When You Love – 5.15 (säv. Gary Duncan)
Where You Love – 6.07 (säv. John Cipollina, Duncan, Greg Elmore, David Freiberg)
How You Love – 2.45 (säv. Cipollina)
Which Do You Love – 1.49 (säv. Freiberg)
Who Do You Love - Part 2 – 5.51 (säv. McDaniel)
Kappaleet > B-puoli

Mona – 7.01 (säv. McDaniel)
Maiden of the Cancer Moon – 2.54 (säv. Duncan)
Calvary – 13.31 (säv. Duncan)
Happy Trails – 1.29 (säv. Dale Evans)
Kokoonpano

John Cipollina – soolokitara, laulu
Gary Duncan – kitara, laulu
David Freiberg – basso, piano, laulu
Greg Elmore – rummut, laulu
Arviot

Allmusic:
Sputnikmusic:
Havaijinhanhi

| Havaijinhanhi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Alaheimo::  Hanhet Anserinae
Suku::  Kirjohanhet Branta
Laji::  sandvicensis
Kaksiosainen nimi
 Branta sandvicensis  (Vigors, 1834) 
Katso myös
   Havaijinhanhi Wikispeciesissä   Havaijinhanhi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Branta sandvicensis
Havaijinhanhi eli nene (Branta sandvicensis, havaijiksi nēnē) on Havaijin kansallislintu ja kanadanhanhelle sukua oleva hanhilaji. Lajia tavataan vain kolmella Havaijin saarella, ja se luokitellaan silmälläpidettäväksi. Onnistuneiden suojelutoimien avulla lajin kanta on kasvanut on 1900-luvun puolivälin 30 yksilöstä yli 2 000 yksilöön.
Koko ja ulkonäkö

Havaijinhanhien koko vaihtelee 56–71 senttimetrin välillä. Linnulla on musta pää ja kermanväriset posket. Vaaleanharmaassa niskassa on mustia raitoja ja kapea tumma rengas niskan alaosassa. Höyhenpuvun väri vaihtelee harmaan ja ruskean välillä ja siinä on poikittaisia raitoja. Nokka, jalat ja räpylät ovat mustat. Silmät ovat tummanruskeat. Koiras on tyypillisesti naarasta isokokoisempi – täysikasvuinen koiras painaa noin 2,1 kg ja naaras noin 1,8 kg – mutta ne ovat muutoin samannäköiset.
Levinneisyys

Laji on harvinainen ja maailman kuuden uhanalaisimman vesilinnun joukossa. Sitä esiintyy vain kolmella Havaijin saariryhmän saarella, Havaijilla, etenkin Hawaii Volcanoesin kansallispuistossa, sekä Kauailla ja Mauilla. Sen häviämiseen muilta Havaijin saarilta ovat vaikuttaneet metsästys, munankerääminen ja saarille tuodut vieraat petonisäkkäät. Alimmillaan kannan arveltiin olleen 1900-luvun puolivälissä vain noin 30 yksilöä. Suojeluponnistusten ansiosta lajin kannan arvioitiin olleen vuonna 1997 jo 885 yksilöä ja vuonna 2011 yli 2 000 yksilöä. Nykyään merkittävin kantaa rajoittava tekijä on suotuisten elinympäristöjen puute. Toinen merkittävä uhka ovat edelleen vieraat petonisäkkäät. Muita uhkia ovat taudit, sisäsiittoisuus ja auto-onnettomuudet. Laji on rauhoitettu, ja havaijinhanhen tappamisesta voi saada jopa 50 000 Yhdysvaltain dollarin sakot tai vuoden vankeutta.
Elinympäristö

Lintu elää ja pesii harvakasvustoisellakin rantaviivalla, pensaikoissa, ruohikoissa, ja metsissä, joissa on kuivahkoa maata, vulkaanista tuhkaa, hiilimurskaa ja laavakiveä.
Lisääntyminen

Naaraat munivat tyypillisesti kolme munaa. Pesä on maassa.
Ravinto

Havaijinhanhet syövät lehtiä, siemeniä, marjoja, ruohojen kukintoja, yrttejä ja pensaiden kasvustoja.
Halliste

| Halliste |
| --- | --- |
 Hallisten kirkko
 lippu:  vaakuna
 Entinen Hallisten kunta
 Koordinaatit: 58°10′N, 25°26′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Viljandimaa
Kunta:  Mulgin kunta
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  pienkauppala
Pinta-ala  (entinen kunta):  
 – Kokonaispinta-ala:  267,09 km²
Väkiluku (2010)  (entinen kunta):  1 797
 
 www.halliste.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Halliste (saks. Hallist) on pienkauppala ja entinen kunta Viljandimaan maakunnassa, Virossa.
Historiaa

Halliste on entinen kapearaiteisen rautatien rautatieaseman ympäristöön syntynyt pieni asutuskeskus, jossa asui vuonna 1939 noin 50 ihmistä.
Viron kuntauudistuksen osana 24. lokakuuta 2017 Karksin, Abjan ja Hallisten kunnat sekä Mõisakülan kaupunki liittyivät uudeksi Mulgin kunnaksi.
Entinen kunta

Hallisten kunnan asukasluku oli 1 797 (2010), pinta-ala 267,09 neliökilometriä ja asukastiheys 6,7 asukasta neliökilometrillä. Sen suurimmat asutuskeskukset olivat Hallisten ja Õisun pienkauppalat (alevik).
Entinen kunta > Kylät

Kunnassa oli 29 kylää: Ereste, Hõbemäe, Kaarli, Kalvre, Kulla, Maru, Mulgi, Mõõnaste, Naistevalla, Niguli, Pornuse, Päidre, Päigiste, Raja, Rimmu, Saksaküla, Sammaste, Tilla, Toosi, Uue-Kariste, Vabamatsi, Vana-Kariste ja Ülemõisa.
Entinen kunta > Väestö

Vuonna 2011 Hallisten kunnassa oli 1 374 asukasta, joista 1 323 (96,3 %) oli virolaisia, 21 (1,5 %) venäläisiä ja 30 (2,2 %) muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halliste Wikimedia Commonsissa
Haarla

| Haarla> Harlax |
| --- | --- |
 Katu nimeltä Tähdenlento.
 Kaupungin kartta, jossa Haarla korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Hirvensalo-Kakskerta
Koordinaatit:  60°23′37″N, 22°13′20″E
Väkiluku:  1 896 (31.12.2016)
Postinumero(t):  20900
Haarla (ruots. Harlax) on kaupunginosa Turun Hirvensalon saaren eteläosassa. Haarlassa sijaitsee Hirvensalon ja Satavan saaren yhdistävä silta.
Vuoden 2004 lopussa Haarlassa oli 1 316 asukasta. Sittemmin asukasmäärä on kasvanut voimakkaan rakentamisen ansiosta niin, että vuoden 2010 lopussa Haarlan tilastoalueella asui 1 650 asukasta ja vuoden 2016 lopussa 1 896 asukasta. Vuonna 2016 alueen väestöstä alle 15-vuotiaita oli 27,1 %, 15–64-vuotiaita 66,9 % ja yli 64-vuotiaita 6,0 %. Asukkaista puhui suomea 85,9 %, ruotsia 5,5 % ja muita kieliä 8,6 %. Vuonna 2005 valmistuivat arkkitehtitoimisto Siggen suunnittelemat Haarlan koulu ja päiväkoti.
Haarlan merenrantakalliolla sijaitsee kansainvälistäkin huomiota saanut Pekka Mäen suunnittelema, vuonna 2012 valmistunut minimalistinen betonipientalo VillAma.
Haarlan alueita ovat muiden muassa Puhuri, Vihuri ja Laitainen.
Kuvia

Haarlan koulu
Rivitalopäätyjä
Kuutamokatu
Vanha maatila
Tähtimetsän päiväkoti
Heike Kamerlingh Onnes

| Heike Kamerlingh Onnes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1853 Groningen, Alankomaat
Kuollut: 21. helmikuuta 1926 (72 vuotta) Leiden, Alankomaat
Kansalaisuus:  alankomaalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Heidelbergin yliopisto Groningenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Rudolf Adriaan Mees
Instituutti:  Leidenin yliopisto
Oppilaat:  Wander Johannes de Haas Pieter Zeeman
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  Suprajohtavuus
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1913) Franklin-mitali (1915)
Heike Kamerlingh Onnes (21. syyskuuta 1853 Groningen – 21. helmikuuta 1926) oli alankomaalainen kokeellinen fyysikko. Hän tutki materiaalien matalan lämpötilan ilmiöitä lähellä absoluuttista nollapistettä ja menetelmiä, joilla jäähdyttää aine niin kylmäksi. Kamerlingh Onnesia pidetään suprajohtavuuden löytäjänä. Tutkimuksistaan hän sai 1913 Nobelin fysiikanpalkinnon.
Nuoruus ja perhe

[lähde? ]
Kamerlingh Onnesin vanhemmat olivat tiilitehtaan omistaja Harm Kamerlingh Onnes ja Anna Gerdina Coers Arnhemista. Hän aloitti opiskelut Groningenin yliopistossa vuonna 1870 ja jatkoi opintojaan Heidelbergin yliopistossa vuosina 1871–1873 Robert Bunsenin ja Gustav Kirchhoffin oppilaana. Palattuaan Groningeniin Kamerlingh Onnes suoritti filosofian maisteria vastaavan tutkinnon 1878 ja sai tohtorin arvon 1879.
Kamerlingh Onnes meni naimisiin 1887 Maria Adriana Wilhelmina Elisabeth Bijleveldin kanssa, ja perheeseen syntyi yksi poika.
Ura

Kamerlingh Onnes julkaisi 1881 artikkelin Algemeene theorie der vloeistoffen (Yleinen teoria nesteistä), joka oli alku hänen uralleen matalissa lämpötiloissa olevien materiaalien tutkijana.
Kamerlingh Onnes nimitettiin vuonna 1882 Leidenin yliopistoon kokeellisen fysiikan ja meteorologian professoriksi. Hänen mottonsa oli Door meten tot weten ('tietoa saadaan mittauksilla'), joka kuvastaa hänen arvostustaan kvantitatiivisia mittauksia kohtaan.
Järjesteltyään nimityksensä jälkeen fysiikan laboratorion uudelleen Kamerlingh Onnes ryhtyi kokeellisesti todentamaan Hendrik Lorentzin ja Johannes Diderik van der Waalsin teorioita.
Kamerlingh Onnes rakensi matalan lämpötilan tutkimuksiin soveltuvan laboratorion, jossa tehtyjen tutkimusten ensimmäinen huippuhetki oli 10. heinäkuuta 1908 heliumin nesteyttäminen kryostaateilla.
Myöhemmin laboratoriossa tutkittiin muun muassa radioaktiivisuutta, fluoresenssia, fosforesenssia sekä optisia, magneettisia ja sähköön liittyviä ilmiöitä, kuten Hallin ilmiötä. Vuonna 1911 Kamerlingh Onnes löysi elementaalisten metallien suprajohtavuuden tutkiessaan niitä matalissa lämpötiloissa. Toisin kuin esimerkiksi William Thomson, hän uskoi, että johteiden resistanssi pienenisi tasaisesti lämpötilan aletessa. Lämpötilan laskiessa alle 4,2 K elohopean resistanssi kuitenkin katosi kokonaan. Hän kuvasi ilmiötä sanalla suprajohtavuus (engl. supraconductivity) ja omaksui vasta myöhemmin nykyään englannin kieleen jääneen nimityksen superconductivity.
Näistä matalan lämpötilan tutkimuksista (erityisesti heliumin nesteyttämisestä) hänelle myönnettiin vuonna 1913 Nobelin fysiikanpalkinto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heike Kamerlingh Onnes Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla. (englanniksi)
Harmaasilli

| Harmaasilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sillikalat Clupeiformes
Alalahko::  Clupeoidei
Heimo::  Jokisillit Alosidae
Suku::  Alosa
Laji::  pseudoharengus
Kaksiosainen nimi
 Alosa pseudoharengus  (Wilson, 1811) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaasilli (Alosa pseudoharengus) on pohjoisamerikkalainen jokisillien heimoon (Alosidae) kuuluva kalalaji, joka nousee merestä jokiin kutemaan.