Houses of the Holy
Kansitaide > Etu- ja takakansi

Houses of the Holyn kannen suunnitteli Hipgnosis-yhtiön taiteilija Aubrey Powell. Siinä on yksitoista alastonta, esiteini-ikäistä lasta, jotka on kuvattu takaviistosta kipuamassa ylös kukkulan rinnettä. Powell suunnitteli kannen sen jälkeen, kun Jimmy Page oli hylännyt Powellin yhtiökumppanin Storm Thorgersonin luomuksen, jossa oli kuvattuna tennismaila sähköisenä hohtavalla vihreällä tenniskentällä. Page oli suuttunut ja lopettanut yhteistyön Thorgersonin kanssa, kun tämä oli kertonut, että kannen aiheena oli sanaleikki: englanniksi sanat ”maila” (engl. racquet) ja ”melu” (engl. racket) äännetään samalla tavalla. Page ei pitänyt sitä, että Thorgerson vihjasi Led Zeppelinin musiikin olevan melua.
Aubrey Powell, joka ei ollut kuullut albumin musiikkia, teki tulevasta kannesta kaksi erilaista suunnitelmaa. Niistä toinen olisi vaatinut kuvausmatkaa Peruun ja toinen Pohjois-Irlantiin Giant’s Causeway -nimiselle basalttikivimuodostelmalle. Jälkimmäinen suunnitelma, joka perustui Arthur C. Clarken vuonna 1953 julkaistun romaanin Lapsuuden loppu loppuhuipennukseen, valittiin lopulliseksi kansikuvaksi. Vaikka suunnitelma kävi hyvin kalliiksi, Led Zeppelinin manageri Peter Grant ilmoitti, ettei rahasta tarvitse kantaa huolta. Hän kustansi lentoliput Pohjois-Irlantiin itselleen, kahdelle lapsimallille, kameraryhmälle ja meikkaajalle. Alun perin kuva piti ottaa värifilmille, mutta Powell joutui muuttamaan suunnitelmaa, koska kuvauspaikalla satoi vettä koko työhön varatun viikon ajan. Niinpä kuvat otettiinkin mustavalkofilmille eräänä sateisena aamuna. Lopullinen kuva on kollaasi, joka väritettiin käsin ja koostettiin yli kolmestakymmenestä ruudusta. Kuvauksissa oli vain kaksi mallia, jotka saatiin näin monistettua yhdeksitoista. Powell maalasi lapset kulta- ja hopeavärillä, mutta ihosta tuli lopuksi hyvin vaalean punainen, lähes valkoinen. Powell ajatteli ensin epäonnistuneensa, mutta huomasi sitten värissä olevan ”tiettyä vierasmaalaista hehkua”. Kannen yleisilme sai värierottelun jälkeen oranssin sävyn, eikä muutoksia enää tehty.
Yhtyeen fanit ovat pitkään spekuloineet sitä, mistä kansikuva kertoo. Sen on epäilty viittavan niin elokuvaan Kirottu kaupunki kuin Pagen okkultistisiin mieltymyksiinkin. Kun Houses of the Holy ilmestyi, kansi herätti pahennusta. Esimerkiksi toimittaja Mat Snow näki kuvassa olevan ”alastomia tyttöjä kiipeämässä vuorelle”, eikä hänen mukaansa kansi viitannut okkultismiin vaan esitti sen sijaan ”esiseksuaalisia ihmisiä seksuaalisessa valossa”. Page on puolestaan sanonut, että kuvan lapset ovat ”pyhyyden taloja” (engl. Houses of the holy). Kansikuva oli vuonna 1973 ehdolla parhaan kansitaiteen Grammy-palkinnon saajaksi. Led Zeppelin – Jättiläisten aika -kirjan kirjoittajan Mick Wallin mielestä Houses of the Holyn kansikuva oli Led Zeppelinin kansikuvista ”toistaiseksi kiehtovin”. Albumi julkaistiin avattavakantisena mallina, jossa etu- ja takakansi muodostivat yhdessä kokonaisuuden.
Alkuperäisessä vinyylipainoksessa ei lukenut yhtyeen tai albumin nimeä. Brittipainoksissa oli kuitenkin kannen ympärillä paperinen vyöte, johon oli kirjoitettu yhtyeen, albumin ja levy-yhtiö Atlantic Recordsin nimi. Ideana oli, että albumin ostaja repäisee sen irti ryhtyessään kuuntelemaan levyä. Vyöte oli viime hetken myönnytys Atlanticille, koska yhtiön mielestä markkinointiin piti panostaa edellislevyä enemmän; Led Zeppelin IV -albumiin ei myöskään oltu kirjoitettu yhtyeen tai albumin nimeä. Toisen lähteen mukaan vyöte lisättiin levyn ympärille siksi, että se peitti lasten paljaat pakarat. Joissain osissa Yhdysvaltoja albumi oli kansikuvansa vuoksi pannassa useita vuosia. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa julkaistiin CD-painoksia, joihin oli lisätty yhtyeen ja albumin nimi peittämään alaston lapsi.
Kansikuvan lapset ovat sisarukset Stefan ja Samantha Gates. Stefan Gatesista tuli sittemmin maailmankuulu televisiotoimittaja.