stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 1960
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1960 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Mae Faggs

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 4×100 metriä |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 4×100 metriä |  |
Heriwentha Mae Faggs (10. huhtikuuta 1932 – 27. tammikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Faggs voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Helsingin 1952 olympialaisissa. Hän juoksi ensimmäisen osuuden viestissä, jossa sekä Yhdysvallat että toiseksi sijoittunut Saksa juoksivat maailmanennätyksen 45,9 s. Viimeisessä vaihdossa viestiä johtaneen Australian juoksijat pudottivat kapulan ja jäivät viidenneksi. Faggs oli ainoa 100 metrin juoksussa loppukilpailuun selviytynyt yhdysvaltalainen ja hän sijoittui kuudenneksi ajalla 12,1 s.
Melbournen 1956 olympialaisissa Faggs juoksi pikaviestissä toisen osuuden ja sai olympiapronssia Yhdysvaltain tultua maaliin ajassa 44,9 s. Australia oli 0,4 sekuntia nopeampi ja teki uuden maailmanennätyksen.
Faidra

Hippolytos ja Faidra. Sarkofagi, noin vuodelta 290, Louvre.
Faidra (m.kreik. Φαίδρα, lat. Phaedra) oli kreikkalaisessa mytologiassa sankari Theseuksen vaimo.
Theseus meni Faidran kanssa naimisiin hänen edellisen vaimonsa Hippolyten kuoltua. Faidra rakastui näiden yhteiseen lapseen, poikapuoleensa Hippolytokseen, mutta ei saanut tältä vastarakkautta. Tästä kiivastuneena Faidra kertoi Theseukselle Hippolytoksen yrittäneen kohdella häntä väkivaltaisesti. Theseus uskoi vaimoaan, minkä vuoksi Hippolytoksen täytyi lähteä pakoon. Theseus rukoili Poseidonia rankaisemaan Hippolytosta, ja pakomatkalla merenrannassa merihirviö pelästyttikin Hippolytoksen hevoset siten, että hän putosi vaunuistaan ja kuoli. Kuultuaan tämän Faidra katui tekoaan, tunnusti miehelleen valehdelleensa ja surmasi itsensä.
Faidra oli Kreetan kuningas Minoksen tytär, ja hänellä oli useita sisaruksia.
Fabales

| Fabales |
| --- | --- |
 Herne (Pisum sativum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fabales  Bromhead
Katso myös
   Fabales Wikispeciesissä   Fabales Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fabales on aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva kasvilahko, jonka tunnetuimmat edustajat ovat hernekasvit.
Lahkon kehittyneitä yhteisominaisuuksia ovat ellaghapon puuttuminen, usein fluoresoiva puu, anomosyyttiset (apusoluttomat) ilmaraot ja vihreä alkio.
Heimot

Lahkossa on neljä heimoa, joista kaksi on edustettuna myös Suomessa: hernekasvit ja linnunruohokasvit.
Polygalaceae – linnunruohokasvit
21 sukua, 965 lajia yleismaailmallisesti kylmiä alueita ja Uutta-Seelantia lukuun ottamatta.
synonyymit: Diclidantheraceae, Moutabeaceae, Xanthophyllaceae.
Surianaceae
viisi sukua, kahdeksan lajia tropiikissa, erityisesti Australiassa.
synonyymi: Stylobasiaceae.
Quillajaceae
yksi suku, suopapuut (Quillaja), ja kolme lajia Etelä-Amerikan lauhkeissa osissa.
Fabaceae eli Leguminosae – hernekasvit
745 sukua, 19 500 lajia kaikkialla maapallolla.
synonyymit: Aspalanthaceae, Astragalaceae, Bauhiniaceae, Caesalpiniaceae, Cassiaceae, Ceratoniaceae, Ciceraceae, Coronillaceae, Cytisaceae, Dalbergiaceae, Daleaceae, Detariaceae, Galedupaceae, Geoffroeaceae, Hedysaraceae, Inocarpaceae, Lathyraceae, Lotaceae, Mimosaceae, Papilionaceae, Phaseolaceae, Robiniaceae, Sophoraceae, Swartziaceae, Tamarindaceae, Trifoliaceae, Viciaceae.
Evil Dead II

| Evil Dead II |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Raimi
Käsikirjoittaja:   Sam Raimi  Scott Spiegel 
Tuottaja:   Robert Tapert  Alex De Benedetti  Irvin Shapiro  Bruce Campbell 
Säveltäjä:  Joseph LoDuca
Kuvaaja:  Peter Deming
Leikkaaja:  Kaye Davis
Pääosat:   Bruce Campbell  Sarah Berry 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Rosebud Pictures  Renaissance Pictures 
Levittäjä:  Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:   1987-3-1313. maaliskuuta 1987 (Yhdysvallat)  
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  3 500 000 dollaria
Tuotto:  5 923 044 dollaria
Edeltäjä:  Evil Dead
Seuraaja:  Pimeyden armeija
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Evil Dead II (usein käytetään nimeä Evil Dead II: Dead By Dawn) on Sam Raimin ohjaama yhdysvaltalainen kauhukomediaelokuva vuodelta 1987.  Se on jatko-osa Raimin aiemmalle elokuvalle Evil Deadille, joka valmistui kuusi vuotta aikaisemmin. Elokuvan pääosassa jatkaa edellisestäkin osasta tuttu kulttinäyttelijä Bruce Campbell. Elokuvat saivat vielä kolmannenkin jatko-osan, Pimeyden armeija. Runsaasta väkivaltaisuudestaan huolimatta "Dead By Dawn" on tyyliltään huomattavasti humoristisempi kuin edeltäjänsä. Nykyisin elokuva on saavuttanut jo kulttimaineen, ja sitä pidetään laajasti onnistuneimpana koko kolmiosaisesta "Evil Dead"-sarjasta. Yhdysvaltalainen lehti Entertainment Weekly listasi 50 maailman suurinta kulttielokuvaa ja Evil Dead II sijoittui sijalle 19.
Kuten edeltäjänsäkin, elokuvaa ei julkaistu aikanaan Suomessa (todennäköisesti sen sisältämän runsaan väkivallan takia), vaan elokuva pääsi levitykseen vasta 2002, jolloin sen ikärajaksi tuli K-18.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Bruce Campbell   | … |   Ash Williams   |
|   Denise Bixler   | … |   Linda   |
|   Sarah Berry   | … |   Annie Knowby   |
|   Dan Hicks   | … |   Jake   |
|   Kassie Depaiva   | … |   Bobbie Joe   |
|   Richard Domeier   | … |   Ed   |
Aiheesta muualla

Evil Dead Interactive Contains scripts, trailers, art, sound clips, and everything else Evil Dead.
Within the Woods (Arkistoitu – Internet Archive) - Largest UK based appreciation site for ALL things Evil Dead.
Deadites Online - Web site with details and information about the Evil Dead trilogy
Evil Dead II Information (Arkistoitu – Internet Archive) at House of Horrors
The Eyes of the Overworld

| The Eyes of the Overworld |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jack Vance
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Ace
Julkaistu:  1966

Edeltävä:  Iltaruskon maa
Seuraava:  Rhialto the Marvellous
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
The Eyes of the Overworld on Jack Vancen fantasiaromaani vuodelta 1966. Teos sijoittuu nimellisesti samaan ympäristöön kuin Vancen esikoisteos Iltaruskon maa, mutta on tyyliltään erilainen. Kirjan päähenkilö on huijari ja varas nimeltä Cugel. Kirjailijan alkuperäinen nimi teokselle oli Cugel the Clever, millä nimellä se on julkaistu kirjailijan kootuissa teoksissa.
Juoni

Kauppias Fianostherin innoittamana Cugel yrittää ryöstää nauravan taikuri Iucounun talon, mutta jää kiinni itse teossa. Loitsuilla uhattuna Cugel myöntyy tekemään velholle palveluksen: hankkia pari tämän hallussa olevalle violetille linssille kaukaisesta Cutzin maasta. Nämä maagiset linssit, joista kirja saa nimensä, antavat käyttäjänsä kokea ympäröivän todellisuuden ylevöitettynä versiona: kurjat hökkelit näyttävät loistavilta palatseilta, rumat ja likaiset ihmiset vaikuttavat ylväiltä, kauniilta ja upeasti puetuilta, ja kehnon ruoka muuttuu eksoottisiksi herkuiksi. Iucounu lähettää Cugelin matkaan taikuuden avulla, ja hänen onnistuu hankkia puuttuva linssi haltuunsa. Loput kirjasta kuvaa Cugelin vaiheikasta ja vaivalloista kotimatkaa, johon kuuluu poikkeama kaukaiseen menneisyyteen. Lopulta hän pääsee eroon muukalaisoliosta, jonka Iucounu oli istuttanut Cugeliin varmistaakseen tämän tottelevaisuuden, ja löytää velhon toisen samanlaisen olennon vallasta. Jonkin aikaa Cugel viettää mukavaa elämää Iucounun kartanon herrana, kunnes hän lopulta, yrittäessään rankaista Fianostheria ja Iucounua, erehdyksessä taikoo itsensä samaan paikkaan mihin Iucounu hänet aluksi oli lähettänyt.
Muuta

Teoksesta on suomennettu luku ”Pyhiinvaeltajat” (The Pilgrims, 1963) Markku Sadelehdon toimittamassa antologiassa Pimeyden linnake (1991).
Fantasiakirjailija Michael Shea kirjoitti Vancen Eyes of the Overworld -kirjalle virallisen jatko-osan nimeltä A Quest for Simbilis vuonna 1974. Tästä teoksesta ei ole Vancen omien jatko-osien ilmestymisen jälkeen otettu uusia painoksia.
Factio

Kilpa-ajoja kuvaava mosaiikki Lyonista.
Factiones (lat. mon.; yks. factio, yhteisö, puolue) olivat Rooman valtakunnassa vaunukilpa-ajojen järjestelyistä, kuten hevosten hankinnasta ja kilpailijoiden valmennuksesta vastanneita ryhmittymiä.   Aluksi vuoden 70 eaa. tienoilla ryhmittymiä oli kaksi, valkoinen ja punainen. Keisariajalla ryhmittymien määrä kasvoi neljään, kun mukaan tulivat sininen ja vihreä puolue. Myöhäisantiikissa factioiden kannattajat muodostivat sirkuspuolueita (tai circuspuolueita, ajopuolueita).
Factiot maksoivat huippuajajille huomattavia palkkioita ja kilpailu parhaista ajajista oli tallien välillä kiivasta. Juvenalis kertoo, että huippuajajat saattoivat ansaita satakertaisesti asianajajaan verrattuna. Keisari Theodosius II kannatti vihreitä, Anastasios I punaisia ja Justinianus I sekä puolisonsa Theodora sinisiä.
400-luvun puolivälin jälkeen Konstantinopolissa yleistyivät sirkusmellakat, joissa sirkuspuolueiden väliset erimielisyydet kärjistyivät mellakoinniksi. Mellakoita oli yhteensä useita kymmeniä. Vuonna 390 oli Thessalonikassa kuuluisa mellakka. Mellakat johtivat lopulta vuonna 532 Nika-kapinaan, kun katsojien tyytymättömyys eräiden sinisten ja vihreiden kannattajien saamiin hirttotuomioihin kanavoitui lopulta vallankumousyritykseksi. Rähinöinnissä arvioidaan kuolleen 30 000 – 50 000 henkilöä. Mellakoita rauhoittamaan jouduttiin kutsumaan armeijayksiköitä, minkä arvioidaan olleen syy niiden poikkeukselliselle verisyydelle. Nika-kapinan jälkeen seuraava mellakka sattui vasta vuonna 547 ja uudestaan kahtena seuraavana vuonna.
Sirkuspuolueiden erimielisyyksiä on yritetty selittää sekä niiden kannattajien oletetuilla poliittisilla että uskonnollisilla erimielisyyksillä. Toisen varteenotettavan tulkinnan mukaan kyseessä oli tavallinen huliganismi. Riippumatta siitä oliko sirkuspuolueilla poliittista agendaa, niillä varmasti oli poliittista merkitystä. Puolueet tarjosivat tavan kanavoida yhteiskunnan epäkohtia, esimerkiksi ruoan puutetta, koskenutta tyytymättömyyttä.
Factioiden merkitys väheni valjakkoajojen menettäessä suosiotaan 500-luvun loppupuolelta lähtien.
Factio politiikassa

Factio tarkoitti Roomassa myös poliittisia ryhmittymiä, kuten optimaatit ja populaarit. Toisaalta sirkuspuolueetkin omaksuivat poliittisia mielipiteitä. Niinpä Bysantin vihreän puolueen johtajat olivat maanomistajaluokkaa ja sinisen puolueen johto taas kauppa- ja teollisuuspiirejä, ja puolueiden välillä oli näkemyseroja. Vahvin osoitus sirkuspuolueiden poliittisesta voimasta oli kuitenkin vuoden 532 Nika-kapina, joka oli vähällä tuhota keisari Justinianuksen uran, kun molemmat sirkuspuolueet aloittivat kapinan keisaria vastaan.
Euran pappila

| Euran pappila |
| --- | --- |
 Euran pappila
 Koordinaatit: 61°8.186′N, 22°7.437′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Satakunta
Kunta:  Eura
Kulmakunta:  Euran aukea
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  yksinäistalo
Postinumero:  27510
 Pappilan koordinaatit Karttapaikka  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Euran kylät vuonna 1928:
1. Kauttua, 2. Vähävahe, 3. Isovahe, 4. Kirkonkylä, 5. Sorkkinen, 6. Lähteenoja, 7. Vaani, 8. Pappila, 9. Turajärvi, 10. Naarjoki, 11. Mestilä.
Huomaa, että sinisellä alueella oleva Vaaniin Neittamo on nykyään kuivatettu pelloksi.
Euran pappila on Eurassa Euran seurakunnan kirkkoherran asunto, historiallinen maatila ja Euran kylä, joka on osa Euran keskustaajamaa. Pappila sijaitsee Euran kirkolta noin 500 metriä luoteeseen Pappilanmäellä, joka on kuuluisa myös rautakautisesta kalmistostaan.
Pappilan asunto

Pappila ei ole enää maatila, jollaisena se oli satoja vuosia kirkkoherran asuntona ja elinkeinona. Päärakennus toimii nykyään vain asuntona ja sen pihapiiriin kuuluu kaksi ulkorakennusta. Pappilan osoite on Sorkkistentie 14.
Pappilan empiretyylisen päärakennuksen on piirtänyt arkkitehti Pehr Johan Gylich vuonna 1843. Rakennusmestarina toimi mouhijärveläinen Matts Roos. Pappilan sisätilat peruskorjattiin 1960-luvulla. Rakennusta ympäröi puisto, jossa kasvaa enimmäkseen lehtipuita. Puiston laidassa sijaitsee vanha makasiini.
Historiallinen maatila > Perustaminen

Ei ole säilynyt mitään perimätietoa siitä, miten pappila aikoinaan osoitettiin tälle tontille. Tontti ei ole alkujaan ollut asumaton, sillä Pappilanmäkeen on haudattu vielä ainakin ensimmäisen ristiretken aikoihin. Tästä on osoituksena päärakennuksen pannuhuonetta rakennettaessa löytynyt hauta, josta saatiin talteen ristiretkien aikainen (noin 1150) hopeakoristeinen miekka (Kansallismuseon luettelossa tunnuksella KM 65). Kun seurakunnan perustamisvuosikin on esihistorian hämärissä, jää myös pappilan perustaminen arvailujen varaan.
Varhaisin tunnettu tieto Euran seurakunnasta on vasta vuodelta 1425. Eräistä käräjäkirjoista vuodelta 1429 mainitaan aikaisempien käräjien pitopaikaksi Euran kirkko, joten 1420-luvulla sellainen on ollut jo olemassa. On eri asia, oliko kirkko niin säännöllisessä käytössä, että Eurassa olisi asunut vakituinen ja oma pappi ja että asuiko pappi jo tuolloin pappilassa Pappilanmäellä. Eurassa on mainittu olleen kirkkoherra (Torkkeli Mullen) vuonna 1445, jonka omistussuhteita käsiteltiin käräjillä.
Historiallinen maatila > Pappila ennen vuotta 1648

Tiedot pappilan kunnosta 1500-luvulla ovat vähäiset. Arvellaan kuitenkin, että esimerkiksi 1630-luvulla renkipirtti rakennettiin vanhasta eli todennäköisesti 1500-luvulla käytetystä pakaripirtistä.
Pappila oli 1600-luvulle tultaessa surkeassa kunnossa. Kirkkoherralle annettiin vuonna 1603 jopa avustus, jotta hän selviäisi maatilojen autiokauden ylitse. Pappila on kuitenkin ollut vuonna 1621 sellaisessa kunnossa, että siellä voitiin järjestää kirkkoherran häät. Käräjätuomion papereissa vuodelta 1630 on maininta, että kirkkoherra olisi  kunnostanut rakennuksia omalla kustannuksellaan ja että nämä kulut korvattaisiin hänelle. Tämäkään työ ei kaikkea välttämätöntä korjannut, sillä Euran seurakunnan ja Säkylän kappelin asukkaita kehotettiin vuonna 1637 pitämään pappilaansa kunnossa. Tämän ylemmältä taholta tulleen kehotuksen jälkeen näin sitten tehtiinkin. Vuonna 1642 käydyissä neuvotteluissa määrättiin kirkkoherra ja kuudennusmiehet toteuttamaan hanketta yhdessä. Hanke kuitenkin loppui pappilan paloon vuonna 1648, joka tuhosi karjapihan ja miespihan kokonaan.
Vuoden 1643 käräjillä kävi pöytäkirjasta ilmi, että pappilalla oli Kauttuan kosken myllyssä kivipari, joka oli Vaanin kanssa yhteinen. Tätä osuutta sillä ei aina ole ollut. Näin todistettiin käräjillä vuonna 1687. Kuitenkin vuonna 1785 pappilalla oli taas myllyssä osuus kiviparista.
Historiallinen maatila > Pappila vuonna 1699

On täysin mahdollista, että pappilassa olisi ollut olemassa samat rakennukset ennen paloa kuin sen jälkeen, sillä pitäjän kolmanneksilla oli velvollisuutenaan rakentaa tai ylläpitää tietyt rakennukset. Samalla päätelmällä voidaan ajatella sen olevan vieläkin vanhempaa perua. Mutta palon jälkeen kaikki aloitettiin alusta. Rakennus toisensa jälkeen nousi harjaansa, mutta niin laiskasti, että niiden pystyttämisestä annettiin useita kehotuksia seuraavien vuosien aikana.
Pitäjän asukkaat kustansivat, ja osittain huolsivatkin, kirkkoherransa asunnon ja maatilan rakennukset. Vastuuta kylien välille oli jaettu siten, että jotkin rakennukset olivat yhteisvastuulla ja toiset tietyn kylän tai kylien ryhmän ylläpidettävänä. Pappilasta oli vuonna 1699 laadittu inventaario, joka on säilynyt nykypäiviin asti. Silloin maatalot aidattiin umpipihoiksi erilleen ympäröivistä maistaan. Taloilla oli umpipihassa yleensä miespiha ja karjapiha. Rakennuskanta oli nuorta, sillä pappilan palosta oli kulunut vain 51 vuotta. Silti monet rakennukset olivat jo ränsistyneitä ja huollon tarpeessa.
Miespihassa sijaitsivat piispantupa, pakaritupa, uusi pakarintupa, vierastupa, eteinen tupien välissä, kaksi kellaria, kaluvaja, paistintupa, renkipirtti, mallaspirtti, sauna, sikolätti ja käymälä. Päärakennuksessa olivat ainakin eteinen, eteiskammari ja kuisti. Karjapihassa sijaitsivat kaksi navettaa, kaksi vajaa, kaksi härkänavettaa, rehulato ja talli. Umpipihan ulkopuolella sijaitsivat vielä kaksi ruoka-aittaa, neljä riihtä, akanahuone ja olkilato.
Historiallinen maatila > Pappila isonvihan jälkeen

Isoviha päättyi vuonna 1721. Pappila oli ollut sodan aikana taloudellisessa pinteessä, ja tila oli päässyt rappeutumaan raha- ja miespulan takia. Vuonna 1748 ja 1749 kirkkoherra Juhana Laihiander neuvotteli seurakunnan kanssa rakennustöistä. Yleensä hän johti töitä itse ja seurakunta maksoi laskut. Tämäkään ei pelastanut pappilaa rapistumasta, mutta vuonna 1767 päärakennuksen parannustyöt saatiin kunnolla käyntiin. Päärakennukseen tehtiin silloin neljä huonetta ja keittiö. Tehdyt parannukset riittivät vaivoin 1840-luvulle.
Historiallinen maatila > Nykyinen pappila

Vanha pappila korvattiin vuonna 1843 arkkitehdin suunnittelemalla empiretyylin rakennuksella. Kun tämäkin pappila alkoi rapistua, todettiin 1870-luvulla vanha tapa huonoksi. Sen sijaan, että eri talot osallistuivat korjauskuluihin omalla etukäteen määrätyllä panoksellaan, perustettiin 1890-luvulla pappilan korjauskuluja varten virkatalorahasto.
Pappila kylänä

Pappilaa voidaan kohdella myös kylänä, jollaisia olivat muutkin yksinäistalot kuten esimerkiksi Vaani ja Soupas. Isojaossa pappilan sarkajakoa käsiteltiin kahdessa yhteydessä erikseen. Pappilan kohtelu oli sikäli erikoista, että osa jaosta suoritettiin yhdessä Kirkonkylän kanssa ja osa Sorkkisten kanssa. Vaikutelmaksi jäi, että pappila olisi lohkaistu näistä kylistä omaksi talokseen ja isojaon kahtainen kohtelu juontuisi siitä. Kirkonkylän kanssa toimitettu isojako valmistui vuonna 1774.
Isojaossa pappilalla oli kolme vainiota: Sorkkisten puoleinen vainio, Kirkon vainio ja Ylinen vainio. Pappilalla oli peltoa 63 tynnyrinalaa ja 11 kapanalaa lisäksi. Umpiaitoja oli pappilalla 1700-luvun lopulla kaksi: Kirkonvartijan ja Orren umpiaidat. Pappilalla oli osuus myös nuottakunnassa, johon kuuluivat Kirkonkylän, Sorkkisten ja Lähteenojan kylät.
Eveenit

Eveenit (aikaisemmin lamuutit) ovat etninen ryhmä Venäjän kaukoidässä. Eveenien läheisin sukukansa on evenkit ja näiden kansojen kulttuurit ovat myös lähellä toisiaan. Eveenit harjoittavat elinkeinoinaan pääasiassa poronkasvatusta, metsästystä ja kalastusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 21 830 eveeniä. Yli puolet Venäjän eveeneistä asuu Sahan tasavallassa, missä heitä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 11 657.
Historia

Eveenit ovat verrattain hiljattain muodostunut etninen ryhmä. He ovat muodostuneet paljolti evenkeistä ja vielä 1800-luvulla eveenejä pidettiin vain evenkien alaryhmänä. Eveenit muodostuivat omana etnisenä ryhmänään, kun heihin sulautui muun muassa jukagiireja, korjakkeja ja muita ryhmiä. Eveenien oman evenkeistä erillisen ryhmän muodostuminen tapahtui todennäköisesti 1400–1600-lukujen välillä. Eveenien nykyiset etniset rajat muodostuivat 1700-luvulla heidän muuttaessaan korjakkien aiemmin asuttamille alueille Ohotanmerelle. 1800-luvulla eveenejä muutti lisäksi Kamtšatkaan ja Tšuktšien niemimaalle. Vaikutteita alettiin saada paikallisten kansojen lisäksi myös venäläisiltä, joihin läheisimmät suhteet kehittyivät Ohotanmeren rannikolla. Jakuuttien vaikutus oli myös voimakasta, mistä syystä osa eveeneistä omaksui jakuutin kielen. Neuvostovallan aikana 1920-luvun lopulla aloitettiin kollektivisointi. Tämän seurauksena alkoi syntyä eveenien kiinteää asutusta ja eveenien kansallinen identiteetti alkoi voimistua. Toisaalta myös esimerkiksi seka-avioliitot alkoivat yleistyä läheisempien muiden kansojen kontaktien takia.
Kulttuuri > Elinkeinot

Eveenien perinteiset elinkeinot ovat olleet poronhoito ja metsästys. Eveeneillä oli tavallisesti huomattavasti vähemmän poroja kuin esimerkiksi naapurikansoilla tšuktšeilla tai korjakeilla – poroja pidettiinkin ennemminkin liikkumisvälineenä kuin ravinnon lähteenä. Poron lypsämistä ei tunnettu eveenien keskuudessa kuin läheisissä yhteyksissä jakuuttien kanssa olleiden keskuudessa. Eveenien porot olivat suurempia ja vahvempia kuin korjakkien ja tšuktšien, ja nämä saattoivatkin vaihtaa kaksi omaa poroaan yhteen eveenien poroon kaupankäynnissä. Vain harvat eveenit käyttivät porovetoisia kelkkoja. Tätä vastoin poroja saatettiin satuloida. Eveenien poronhoitoa voidaan pitää kaiken kaikkiaan alkukantaisempana kuin naapurikansojen. Poronhoito on edelleen eveenien tärkeimpiä elinkeinoja, mutta sen lisäksi erityisesti Ohotanmeren rannikolla harjoitetaan kalastusta. Porojen ohella eveenit kasvattivat koiria, joita pidettiin suuressa arvossa naapurikansojen keskuudessa.
Kulttuuri > Asuminen

Eveeneillä oli useita eri asumustyyppejä. Vanhin ja yksinkertaisin oli nimeltään chum, jollaisia oli käytössä myös evenkeillä. Se rakennettiin nahoista tai koivun kuoresta. Chorama-diu oli monimutkaisempi. Se oli ympyrän muotoinen ja sen rakenteisiin kuului 8–14 puista pylvästä. Rakennusta voidaan pitää tšuktšien ja korjakkien käyttämän iarangan ja chumin välimuotona. Rakennelma peitettiin poronnahoilla tai kalastavien eveenien keskuudessa kalannahoilla.
Kulttuuri > Kansanperinne

Eveenien suullinen kansanperinne keskittyi tarinoihin, totuuspohjaisiin kertomuksiin, lauluihin ja arvoituksiin. Tarinoiden sankareita ovat usein eläimiä, esimerkiksi lintuja ja stereotyyppisiä ihmisiä, esimerkiksi riiteleviä vanhoja pariskuntia. Osa kansanperinteestä on lähtöisin evenkeiltä, osa taas korjakeilta ja tšuktšeilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eveenit Wikimedia Commonsissa
Eveeninaisia kansallispuvuissaan. Valokuva 1900-luvun alulta.