stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torkkujakrotit

| Torkkujakrotit |
| --- | --- |
 Oneirodes macronema
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Torkkujakrotit  Oneirodidae  Gill, 1879
Katso myös
   Torkkujakrotit Wikispeciesissä   Torkkujakrotit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torkkujakrotit (Oneirodidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia

Torkkujakrottien heimoon kuuluu 16 sukua ja lähteestä riippuen 60–62 lajia ja uusia lajeja löydetään edelleen. Heimoon kuuluvia lajeja ovat muun muassa kauhutorkkujakrotti (Oneirodes epithales) ja piikkitorkkujakrotti (O. acanthias). Heimon kalat ovat pienehköjä tai keskikokoisia ja naaraat ovat huomattavasti suurempia kuin koiraat. Naaraat saavuttavat tyypillisesti korkeintaan noin 28 cm:n pituuden, suurin laji Oneirodes heteronema voi saavuttaa 37 cm:n pituuden. Koiraat kasvavat korkeintaan noin 1,8 cm pitkiksi.Ruumiinrakenteeltaan torkkujakrottilajit ovat joko pallomaisia tai pitkulaisia. Silmät ja suu ovat suuret. Ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja siinä on valoa tuottava elin ja myös toinen selkäruoto on pitkä. Koirailla on kehittynyt hajuaisti, jonka avulla ne löytävät naaraat ja kiinnittyvät suullaan naaraaseen. Ne eivät kuitenkaan elä naaraiden loisina. Väriltään torkkujakrottilajit ovat tyypillisesti ruskeita tai mustia.
Levinneisyys

Tarttujakrottilajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät tyypillisesti lämpimillä ja lauhkeilla leveysasteilla 300–3 000 metrin syvyydellä merenpinnasta.
Tosan han

Tosan han (jap. 土佐藩, Tosa han) oli daimion hallitsema feodaalinen läänitysalue (han) Japanissa Edo-kaudella. Se tunnettiin myös nimellä Kōchin han (jap. 高知藩, Kōchi han) pääkaupunkinsa Kōchin mukaan. Se käsitti Tosan provinssin alueen eli nykyisen Kōchin prefektuurin. Sitä hallitsi Yamauchi-klaani.
Tosan hanilla oli huomattava rooli Meiji-restauraatiossa keisarinvallan tukijana. Merkittäviä Tosan hanista lähtöisin olevia ajan tapahtumiin vaikuttaneita henkilöitä olivat esimerkiksi Sakamoto Ryōma, Yui Mitsue, Gotō Shōjirō, Itagaki Taisuke ja Nakae Chōmin.lähde?
Tosan daimiot

Yamauchi Katsutoyo
Yamauchi Tadayoshi
Yamauchi Tadatoyo
Yamauchi Toyomasa
Yamauchi Toyofusa
Yamauchi Toyotaka
Yamauchi Toyotsune
Yamauchi Toyonobu
Yamauchi Toyochika
Yamauchi Toyokazu
Yamauchi Toyo'oki
Yamauchi Toyosuke
Yamauchi Toyoteru
Yamauchi Toyoatsu
Yamauchi Toyoshige
Yamauchi Toyonori
Torvimeduusat

| Torvimeduusat |
| --- | --- |
 Torvimeduusoihin kuuluvia lajeja
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Polyyppieläimet Hydrozoa
Lahko::  Torvimeduusat Trachymedusae  Haeckel, 1866 
Heimot
 Halicreatidae  Petasidae  Ptychogastriidae  Rhopalonematidae 
Katso myös
   Torvimeduusat Wikispeciesissä   Torvimeduusat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Torvimeduusat (Trachymedusae) on polyyppieläimiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan valtameristä.
Taksonomia ja anatomia

Torvimeduusoihin luetaan kuuluvaksi lähteestä riippuen 4 tai 5 heimoa. Lahkon monofyleettisyys on osin kyseenalainen ja toisinaan heimo Gerryonidae luetaan kuuluvaksi pikkumeduusoihin (Limnomedusae).
Torvimeduusoilla ei ole elinkierrossaan polyyppivaihetta, vaan niiden toukista kehittyy meduusa suoraan. Meduusaelinvaiheen muoto on puolipallomainen tai korkea. Meduusan reunoilla on jäykkiä lonkeroita. Väriltään torvimeduusat ovat usein kirkkaanpunaisia. Sukupuolielimet sijaitsevat meduusan säteittäiskanavissa, joita on 4–8. Monet lahkon lajeista elävät syvissä vesissä, jopa 4 000 metrin syvyydessä.
Toriumfluoridi

| Toriumfluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13709-59-6
PubChem CID:  83680 ja 71431079
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ThF4
Moolimassa:  308,03
Ulkomuoto:  Valkoisia kiteitä
Sulamispiste:  1 060 °C (1 333 K)
Kiehumispiste:  1 680 °C (1 953 K)
Tiheys:  6,32 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00017 g/l
Toriumfluoridi tai torium(IV)fluoridi (ThF4) on torium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Toriumfluoridia ei esiinny vapaana luonnossa, vaan sitä saadaan monatsiitista ja muista toriummineraaleista.
Ominaisuudet

Toriumfluoridi on normaalioloissa kiinteää valkoista ainetta. Toisin kuin toriumkloridi, kidevedetön toriumfluoridi on huoneenlämpötilassa vain vähän hygroskooppista. Siitä tunnetaan kidevedettömän muodon lisäksi muutama hydraatti, mutta näiden tarkka rakenne ei poikkeuksellisesti ole selvillä. Muodostuvan kidevedellisen fluoridin arvellaan olevan oktahydraattia, joka kuivuessaan muuttuu ensin tetrahydraatiksi ja sitten dihydraatiksi. Toriumfluoridi liukenee vähäisissä määrin veteen; sen liukoisuus on paljon pienempi kuin harvinaisten maametallien fluoridien, jotka nekin ovat niukkaliukoisia.
Toriumfluoridin monokliininen kiderakenne on samanlainen kuin zirkoniumfluoridilla ja hafniumfluoridilla ja sen avaruusryhmä on C2/c (hilavakiot a=1 304,9 pm, b=1 112,0 pm, c=853,8 pm). Toriumfluoridi reagoi ilman kosteuden kanssa yli 500 °C lämpötilassa muodostaen ThOF2-yhdisteen. Se reagoi alkalimetallien fluoridien kanssa muodostaen kompleksisia fluoridisuoloja, kuten KThF5 ja K2ThF6.
Toriumin tavoin myös toriumfluoridi on radioaktiivista. Se on heikko alfasäteilijä.
Valmistus ja käyttö

Toriumfluoridia voidaan valmistaa antamalla toriummetallin tai toriumkarbidin reagoida suoraan fluorin kanssa, tai sitten vetyfluoridin reaktiolla muiden toriumin halidien, toriumin oksidien tai hydroksidien, tai toriumoksalaatin kanssa.
Yhdistettä käytetään valmistettaessa puhdasta toriummetallia sekä korkean lämpötilan keraameissa ja joissakin optisissa pinnoitteissa.
Toriumfluoridi on mahdollinen torium-ydinpolttoainekiertoa käyttävän sulasuolareaktorin polttoaine.
Aiheesta muualla

PubChem: Thorium tetrafluoride  (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Thorium tetrafluoride
Käännös suomeksi
Reliabilismi

Reliabilismi (engl. sanasta reliable, "luotettava") on tietoteoriassa sekä eräs naturalistisen tiedon analyysin muoto että eräs uskomusten oikeutusteoria. Prosessireliabilismia, joka on tietoteoreettisen eksternalismin muoto, on käytetty argumenttina filosofista skeptisismiä vastaan.
Reliabilistisen tiedon analyysin ja oikeutusteorian johtavia kannattajia ovat olleet Alvin Goldman, Marshall Swain ja Alvin Plantinga. Goldmanin artikkelin "A Causal Theory of Knowing" (Journal of Philosophy, v. 64 (1967), ss. 357-372) katsotaan yleisesti olleen ensimmäinen täysimääräinen käsittely aiheesta. Tärkeänä lähteenä on pidetty myös D. M. Armstrongia, ja Hugh Mellorin mukaan Frank Ramsey oli ensimmäinen, joka esitti teorian.
Reliabilismi tiedon analyysinä

Tiedon analyysinä reliabilismi voidaan määritellä seuraavasti:
Perinteisessä tiedon analyysissä henkilön tulee olla oikeutettu uskomaan että p, jotta uskomus muodostaisi tietoa: sen mukaan tieto on lyhyesti sanottuna oikeutettu (tai: hyvin perusteltu) tosi uskomus. Reliabilistiset teoriat esitetään usein vaihtoehtoisena tälle teorialle: oikeutuksen sijasta vaaditaan vain, että uskomus on luotettavan prosessin lopputulos. Reliabilismia ei tarvitse kuitenkaan nähdä vaihtoehtona, vaan perinteisen tiedon analyysin täydentäjänä. Näin reliabilistisen teorian tarjoajien voidaan katsoa analysoivan perinteisen tiedon analyysin oikeutusvaatimusta syvemmältä luotettavan prosessin kautta.
Reliabilismi oikeutusteoriana

Uskomusten oikeutusteoriana reliabilismi voidaan muotoilla seuraavasti:
Plantingan mukaan oikeutettu uskomus tarkoittaa oleellisesti samaa kuin "tietoteoreettisesti rationaalinen uskomus".
Reliabilismi oikeutusteoriana > "Luotettava prosessi"

Luotettaviksi prosesseiksi reliabilismissa katsotaan sellaiset, jotka ovat taipuvaisia tuottamaan tosia uskomuksia. Näitä ovat muun muassa havaitseminen, muistaminen, hyväksytty päättely ja introspektio. Huonoja prosesseja ovat puolestaan sellaiset, jotka tuottavat enemmän epätosia kuin tosia uskomuksia. Näitä ovat muun muassa arvaaminen, toiveajattelu, hätäinen yleistäminen ja vastaevidenssin laiminlyöminen.
Reliabilismi oikeutusteoriana > Synkroniset ja diakroniset teoriat

Lammenrannan mukaan uskomusten oikeutusteoriat voidaan jakaa synkronisiin ja diakronisiin teorioihin. Ennen reliabilismia suosittuina oikeutusteorioina vaikuttaneet fundamentalismi ja koherentismi ovat synkronisia teorioita, eli niiden oikeutus riippuu täysin siitä, mikä uskomuksen omaavasta henkilöstä pitää paikkansa uskomisen hetkellä. Reliabilismi on esimerkki diakronisesta teoriasta, jossa uskomuksen oikeutus riippuu sen kausaalisesta alkuperästä ja niistä psykologisista prosesseista, jotka ovat saaneet uskomuksen aikaan tai pitävät sitä yllä.
1900-luvun filosofiassa tietoteoria ja psykologia on yleensä haluttu pitää erillään, mutta reliabilismin myötä psykologinen naturalismi on ollut palaamassa oikeutusteoriaan. Tämä siksi, että on hyvin mahdollista, että kahdella henkilöllä on käytettävissään sama todistusaineisto ja he ovat kummatkin päätyneet samaan uskomukseen, mutta he ovat kuitenkin päätyneet uskomukseensa täysin eri syistä, toinen oikeutetusti todistusaineiston huomioiden ja toinen ilman oikeutusta jostain aivan muusta syystä. Näin oikeutus seuraa uskomuksen synnyttäneestä prosessista. Synkroniset teoriat eivät huomioi tätä.
Reliabilismin ongelmat

Jotkut vastustavat reliabilismia tiedon analyysinä, koska he katsovat, että se tekee eksternalismin välttämättömäksi. Eksternalismin mukaan henkilöllä voi olla tietoa, tai oikeutettu uskomus, huolimatta siitä, että hän tietäisi (että hänellä olisi pääsy) todisteet tai muut olosuhteet, jotka tekevät uskomuksen oikeutetuksi. Suurin osa reliabilisteista katsoo, että uskomus voi olla oikeutettu tai voi muodostaa tietoa, vaikka uskomuksen omaava henkilö ei tiedä tai ymmärrä prosessia, joka tekee uskomuksesta luotettavan. Tämän näkemyksen puolustamiseksi reliabilistit (ja eksternalistit yleensäkin) ovat alttiita käyttämään esimerkkeinä yksinkertaisia havaintoja: jos joku näkee linnun puussa ikkunan edessä ja saa näin uskomuksen siitä, että puussa on lintu, he eivät välttämättä ymmärrä lainkaan niitä kognitiivisia prosesseja jotka saavat onnistuneen aistihavainnon aikaan. Siitä huolimatta se tosiasia, että prosessit toimivat luotettavasti, takaa sen, että uskomus on oikeutettu. Lyhyesti, he huomaavat omaavansa uskomuksen linnusta, ja että tämä uskomus jos mikään on oikeutettu, mutta he eivät tunne lainkaan niitä prosesseja jotka johtivat uskomukseen ja saivat heidät oikeutetuiksi uskomaan. Internalistit ovat asiasta tietysti toista mieltä.
Oikeutusteoriana reliabilismia on kritisoitu sekä siksi, että uskomuksen aikaansaavan prosessin luotettavuus ei ole välttämätön oikeutukselle, että siksi, että sen luotettavuus ei ole myöskään riittävä oikeutukselle. Kartesiolaisen demonin saadessa aikaan henkilön uskomukset prosessi ei ole luotettava, mutta uskomukset ovat silti oikeutettuja, koska henkilö on käyttänyt kaikkia mahdollisia kykyjään. Goldman on vastannut tähän sekä ajatuksella siitä, että oikeutuksen määrää prosessien luotettavuus normaalissa maailmassa, ei mahdollisessa maailmassa; että ajatuksella siitä, että luotettava prosessi voi tarkoittaa heikossa mielessä mitä tahansa moitteetonta ja vastuullista prosessia. Tapauksessa, jossa uskomus on saatu aikaan esimerkiksi täysin luotettavaksi todistetun selvänäkökyvyn avulla, mutta henkilö ei kuitenkaan usko tähän kykyyn, uskomusta ei voida pitää oikeutettuna. Goldman on vastannut tähän laajennoksella, jonka mukaan henkilön kognitiivinen tila ei saa kumota prosessin oikeutusta.
Aiheesta muualla

Goldman, Alvin: Reliabilism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Touba

| Touba |
| --- | --- |
 Touba
 Koordinaatit: 8°17′3″N, 7°40′58″W 
Valtio:  Norsunluurannikko
Piirikunta:  Woroba
Alue:  Bafing
Departementti:  Touba
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2014):  26 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Touba on kunta ja aliprefektuuri sekä Touban departementin ja Bafingin alueen hallinnollinen keskus Norsunluurannikon länsiosassa. Se sijaitsee lähellä Guinean rajaa 680 kilometriä Abidjanista luoteeseen ja 175 kilometriä Séguélasta länteen. Kunnassa on 26 300 ja aliprefektuurissa 33 200 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Touba oli ennen siirtomaa-aikaa tärkeä kolapähkinöiden kauppapaikka. Vuonna 1910 siitä tuli hallintopiirin keskus, mutta vuonna 1921 se liitettiin Odiennén piiriin.
Touban departementtiin kuuluvat Diomanin, Foungbesson, Guintéguélan ja Touban aliprefektuurit. Kuntia ovat Guintéguéla ja Touba.
Touban kautta kulkee Manin ja Odiennén välinen maantie A7. Seudun pääelinkeino on maatalous. Aikaisemmin siellä viljeltiin puuvillaa, mutta nykyään kaupunkia ympäröivät munuaispuuplantaasit. Nähtävyyksiä ovat lähistöllä sijaitsevat Godufun ja Zaalan danikylät omaperäisine kulttuuriperinteineen ja vuorimaisemineen.
Toriumkloridi

| Toriumkloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10026-08-1
PubChem CID:  66209 ja 57346049
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ThCl4
Moolimassa:  373,849
Ulkomuoto:  Valkoisia, hygroskooppisia ja neulamaisia kiteitä
Sulamispiste:  770 °C (1 040 K)
Kiehumispiste:  921 °C (1 194 K)
Tiheys:  4,59 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Toriumkloridi tai torium(IV)kloridi (ThCl4) on torium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Toriumkloridia ei esiinny vapaana luonnossa, vaan sitä saadaan monatsiitista ja muista toriummineraaleista. Yhdistettä käytetään valmistettaessa puhdasta toriummetallia ja muita toriumyhdisteitä.
Ominaisuudet

Toriumkloridi on huoneenlämpötilassa kiinteää valkoista ja hygroskooppista eli vettä imevää ainetta. Siitä tunnetaan kidevedettömän muodon lisäksi kaksi kidevedellistä hydraattia, nämä ovat ThCl4(H2O)4 ja ThCl4(H2O)8. Toriumkloridi liukenee veteen.
Toriumkloridilla on kaksi eri kiderakennetta eli se on polymorfista. Nämä ovat α‐ThCl4 ja korkean lämpötilan muoto β‐ThCl4. Kiderakenteiden välinen siirtymä tapahtuu 405 °C lämpötilassa, mutta vain erityisissä olosuhteissa ja erittäin puhtaalle näytteelle. Yhdisteen β‐muoto kuitenkin säilyy jäähtyessään takaisin alle tämän siirtymälämpötilan. Molempien muotojen kiderakenne on tetragonaalinen ja rakenteiden väliset erot ovat vähäisiä. α‐ThCl4:n avaruusryhmä on I41/amd (hilavakiot a = 640,8 pm, c = 1 292,4 pm) ja β‐ThCl4:n I41/a (hilavakiot a = 849,1 pm, c = 748,3 pm). On joitain viitteitä, että toriumkloridilla olisi kolmaskin olomuoto alle 70 K lämpötilassa.
Toriumin tavoin myös toriumkloridi on radioaktiivista.
Valmistus ja käyttö

Toriumkloridia voidaan valmistaa antamalla toriumhydridin ThH4 reagoida suolahapon kanssa tai suoraan kloorin reaktiolla toriummetallin, ThH4:n tai toriumkarbidin kanssa.
Toinen valmistustapa on kloorata toriumoksalaattia hiilidioksidin ja hiilitetrakloridin (CCl4) seoksella. Myös valmistus toriumdioksidista lähtien on mahdollista reaktioilla:
Metallista toriumia voidaan valmistaa pelkistämällä toriumkloridia natriumilla tai elektrolysoimalla toriumkloridin sulatetta. Myös poikkeuksellinen reaktio dysprosiumkloridin DyCl2 kanssa tuottaa puhdasta toriummetallia.
Toriumkloridi on mahdollinen kaksoisfluidireaktorin polttoaine.
Aiheesta muualla

PubChem: Thorium chloride (englanniksi)
ChemBlink: Thorium chloride (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Thorium(IV)-chlorid
Käännös suomeksi
Marguerite Renoir

Marguerite Renoir (o.s. Houllé; 22. heinäkuuta 1906 – 12. heinäkuuta 1987) oli ranskalainen elokuvaleikkaaja. Hän oli Jean Renoirin avopuoliso vuosina 1930–luvulla.
Marquerite Houllé aloitti uransa Pathén elokuvastudiolla Joinville-le-Pontissa filminvärittäjäharjoittelijana vuonna 1921. Kertomansa mukaan hän teki ensimmäiset elokuvaleikkauksensa samana vuonna. Houllé tapasi Renoirin ensimmäisen kerran vuonna 1927, jolloin Renoirin ensimmäinen vaimo Catherine Hessling näytteli pääosaa Alberto Cavalcantin elokuvassa La P’tite Lili, jonka Houllé myös leikkasi. Renoir oli pienessä sivuroolissa samassa elokuvassa. Houllé ja Renoir tekivät ensimmäisen kerran yhteistyötä kaksi vuotta myöhemmin, kun Houllé leikkasi Renoirin seitsemännen elokuvan Le Bled (1929). Heistä tuli rakastavaiset vuoteen 1939 saakka. Houllé otti Renoirin nimen, vaikka pari ei mennyt koskaan naimisiin.
Marguerite Renoir avioitui myöhemmin oopperalaulaja Adolphe Mathieun kanssa, mutta he hakivat eroa vuonna 1948. Eroa odottavan pariskunnan välille syttyi kotiriita, joka äityi väkivaltaiseksi ja Renoir ampui miestään viisi kertaa itsepuolustukseksi. Mathieu oli väkivaltaisen miehen maineessa ja oli yrittänyt kuristaa vaimoaan. Renoir pidätettiin, mutta päästettiin kuukauden kuluttua vankilasta syytteistä vapautettuna. Välikohtaus tavoitti lehtien etusivut, mutta Renoir palasi pian töihin tehden yhteistyötä Jacques Beckerin, Luis Buñuelin ja Jean-Pierre Mockyn kaltaisten elokuvaohjaajien kanssa.
Torpedomonnit

| Torpedomonnit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Torpedomonnit  Erethistidae  Bleeker, 1862
Suvut
 Caelatoglanis  Conta  Erethistes  Erethistoides  Hara  Pseudolaguvia 
Katso myös
   Torpedomonnit Wikispeciesissä   Torpedomonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torpedomonnit (Erethistidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Aasiasta.
Lajit ja anatomia

Torpedomonnien heimoon kuuluu 6 sukua ja noin 14 lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon Continae ja Erethistinae. Ulkonäöltään torpeomonnilajit muistuttavat koskimonneja (Sisoridae), joihin ne aikaisemmin luettiin kuuluviksi. Ne ovat kuitenkin huomattavasti pienikokoisempi, suurimmillaan noin 7,5 cm pitkiä. Pienimmät lajit, kuten kääpiötorpedomonni (Erethisthes maesotensis) kasvaa noin 2,2 cm ja hara (Hara hara) noin 2,5 cm pitkäksi. Tyypillisiä piirteitä heimon lajeille ovat kuonon 4 viiksiparia, suurehkorasvaevä ja nystymäinen iho. Continae-alaheimon lajeilla on vatsassa tarttumaelin, joilla ne voivat tarttua kiviin voimakkaasti virtaavissa joissa.
Levinneisyys ja elintavat

Torpedomonneja tavataan Aasiasta alueelta, joka ulottuu Turkista ja Syyriasta Kiinaan ja Borneolle. Runsaslukuisimmin niitä esiintyy Etelä-Aasiassa. Ne elävät vuoristojen puroissa ja lammikoissa sekä kivikkoisilla pohjilla.
Kai Rentola

Kai Matti Rentola (s. 5. tammikuuta 1955 Kaarina) on suomalainen graafinen suunnittelija, kuvanveistäjä ja Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun graafisen suunnittelun koulutusohjelman johtaja 1.8. 2015 asti. Hän on tunnettu erityisesti paperiveistoksistaan.
Lasten temppeli / Palatino infantiles, Helsinki, 2000.
Rentola valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden taideoppilaitoksesta 1979 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta 2011. Hän on suurikokoisten paperitaideteosten ohella suunnitellut muun muassa julisteita, liikemerkkejä ja pakkauksia. Vuodesta 1989 vuoteen 2015 hän on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa muun muassa graafista ilmaisua, kirjainmuotoilua ja typografiaa.
Rentolan veistoksia on muun muassa Helsingin Designmuseon, New Yorkin American Craft Museumin, Helsingin yliopiston, Kouvolan kaupungin ja Suomen Kartonkiteollisuusyhdistyksen kokoelmissa. Kai Rentola on sijoittunut mm. Vaasan kaupungin taideteoskilpailussa (II palkinto) 2006 ja voittanut mm. Pro Feeling -muotoilukilpailun 2005.
Toriumdioksidi

| Toriumdioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1314-20-1
PubChem CID:  14808
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ThO2
Moolimassa:  264,04 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoista tai keltaista kiteistä ainetta
Sulamispiste:  3 390 °C (3 663 K)
Kiehumispiste:  4 400 °C (4 673 K)
Tiheys:  10,0 g/cm3  9,86 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Toriumdioksidi (ThO2) on torium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa monatsiittimineraalissa.
Ominaisuudet

Toriumdioksidin kiderakenne on alkeiskopiltaan kuutiollinen ja muistuttaa fluoriittimineraalin rakennetta. Se voi esiintyä myös kolloidisina muotoina, joiden rakenne voidaan esittää kaavalla ThO2·nH2O. Aineen sulamispiste on 3 390 °C, joka on korkein millään oksideista. Oksidin tiheys on hyvin lähellä metallisen toriumin tiheyttä, mikä johtuu toriumdioksidin välisijayhdisteluonteesta. Toriumin tavoin myös toriumdioksidi on radioaktiivinen aine.
Valmistus

Toriumdioksidia voidaan erottaa monatsiitista, mutta sitä valmistetaan myös toriumnitraatista, -hydroksidista, -peroksidista, -karbonaatista ja -oksalaatista. Toriumnitraatista saadaan toriumdioksidia käsittelemällä se ensin oksaalihapolla, jolloin muodostuu toriumoksalaattia. Toriumoksalaatti hajoaa 600 °C lämpötilassa toriumdioksidiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi.
Käyttö

Toriumdioksidia käytetään hehkusukissa, optisessa lasissa ja katalyyttinä hiilivetyjen krakkauksessa alumiinioksidikantajalla. Metallista toriumia voidaan valmistaa pelkistämällä oksidia kalsiummetallin avulla ja toriumdioksidista valmistetaan myös muita toriumyhdisteitä.
Toriumdioksidi tuli lääketieteelliseen käyttöön vuonna 1928 kolloidina nimeltä Thorotrast. Sitä käytetään erityisesti 1930–1940-luvulla röntgenkuvauksen apuna varjoaineena. Toriumdioksidi on heikosti radioaktiivista ja sen biologinen puoliintumisaika ihmisen elimistössä on yli 400 vuotta. Thororastin havaittiin aiheuttavan maksasyöpää ja leukemiaa, minkä vuoksi sen käyttö röntgenkuvauksissa lopetettiin.
Aiheesta muualla

PubChem: Thorium oxide (englanniksi)
Toriumdioksidista valmistettu hehkusukka.
Lennart Torstensson

Lennart Torstensson, Ortalan kreivi. (David Beck)
Lennart Torstensson (17. elokuuta 1603 Forstena – 7. huhtikuuta 1651 Tukholma) oli ruotsalainen tykistöön erikoistunut kenraali ja marsalkka, joka kehitti erityisesti kenttätykistön käyttöä taistelukentällä. Hän johti Kustaa II Aadolfin armeijan tykistön uudistamista ja kehitti erityisesti sen liikkuvuutta. Torstensson toimi Ruotsin armeijan ylikomentajana vuosina 1642–45 kolmikymmenvuotisessa sodassa. Torstensson kirjoitti oman nimensä aina muodossa Linnardt Torstenson.
Uran alku

Torstensson vietti lapsuutensa sukulaistensa kasvattamana vanhempiensa ollessa maanpaossa, koska hänen isänsä Torsten Lennartsson tuki kuningas Sigismundia Ruotsin sisällissodassa. Isä palasi Ruotsiin vasta Torstenssonin ollessa noin kahdenkymmenen ikäinen.
Torstensson aloitti sotilasuransa Kustaa II Aadolfin armeijan palveluksessa Puolan sodassa ensin Liivinmaalla 1621–23 ja myöhemmin Preussissa 1626–29. Välillä hän oli Hollannin armeijan palveluksessa (vuosina 1624–25). Hänet nimitettiin ensimmäisen ruotsalaisen tykistörykmentin everstiksi 1629, koko Ruotsin tykistön komentajaksi Saksassa vuonna 1630, ja kenraalin arvon hän sai vuonna 1631. Hän johti tykistöä Breitenfeldin ja Rainin taisteluissa 1631. Torstensson jäi Alte Vesten taistelussa 1632 katolisten vangiksi, ja vaihdettiin vapaaksi vasta vuotta myöhemmin. Ollessaan Ingolstadtissa vankina hän sai pysyväksi vaivakseen reumatismin. Hän toimi Ruotsin armeijan toisena komentajana Johan Banérin alaisuudessa vuosina 1635–42 ja oli mukana muun muassa Wittstockin (1636) ja Chemnitzin (1639) taisteluissa.