stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tonga talviolympialaisissa 2018
Maastohiihto > Normaalimatkat

| Nimi | Laji | Aika | Ero | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pita Taufatofua | 15 km vapaa hiihtotyyli | 56:41.1 | +22:57.2 | 114 |
Tenryū (1918)

| Tenryū / 天龍 |
| --- | --- |
 Tenryū

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  17. toukokuuta 1917
Laskettu vesille:  11. maaliskuuta 1918
Palveluskäyttöön:  20. marraskuuta 1919
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 18. joulukuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 011 t (standardi) 4 420 t (kuormattu)
Pituus:  142,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,3 m
Syväys:  4 m
Koneteho:  51 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  327
Aseistus
Aseistus:  4 x 140 mm/50 type 3 -tykkiä 1 x 80 mm/40 type 3 -tykki 2 x 13 mm type 93 -ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea
Tenryū (jap. 天龍) oli keisarillisen Japanin laivaston Tenryū-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1916 hankintana Yokosukan laivastoarsenaalilta, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1917. Alus laskettiin vesille 11. maaliskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 20. marraskuuta 1919.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kuren laivastoalueeseen päällikkönään Murase Teijiro. Alus määrättiin 1. joulukuuta 1919 Japanin 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Se lähti 20. elokuuta 1920 Yokosukasta partiomatkalle Siperian rannikolle yhdessä Tatsutan sekä hävittäjälaivueen kanssa ja tehtävänään suojata kahdeksan taistelulaivan laivuetta. Alus palasi Otaruun 7. syyskuuta.
Alus sijoitettiin reserviin 20. huhtikuuta 1921 Kuressa ja sen tykkitornin numero 3 eteen asennettiin radiolaitteisto. Yokoo Noriyoshi vastaanotti 1. joulukuuta 1921 aluksen päällikkyyden ja samalla alus liitettiin 1. laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Se lähti 26. kesäkuuta 1922 Koreasta Inchonista partioidakseen Port Arthurin edustalla ja alus saapui 4. heinäkuuta Chinhaeen.
Alus siirrettiin 1. joulukuuta 1925 reserviin ja se oli modernisoitavana maaliskuusta 1927 maaliskuuhun 1928, jolloin se varustettiin kolmijalkaisella mastolla. Alus oli 8.-10. syyskuuta 1937 huollettavana Sasebon laivastontelakalla, jolloin sille asennettiin 7,7 millimetrin tyypin 92 ilmatorjuntakonekivääreitä.
Auringon noustessa 10. toukokuuta 1938 alus oli yhdessä vara-amiraali Koichi Shiozawan 5. laivaston alusten kanssa tulittamassa Ho-tsuta, Ni-chiniä ja Wu-tungia tukiessaan noin 2 000 Yokosukan, Kuren ja Sasebon erityismaihinnousujoukkojen sotilaan maihinnousua. Saman aikaisesti vesilentokoneiden emälaivojen Kamoin ja Kamikawamarun lentokoneet pommittivat Xiamenin koillispuolisia siltoja, teitä, losseja ja aluksia. Heikosti varustetut Kiinan 75. divisioonan joukot kärsivät runsaita tappioita joutuen perääntymään asemistaan yöllä 12. toukokuuta.
Alukselle asennettiin kaksi 13 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä vuonna 1939. Se oli 28. elokuuta 1941 Trukilla vara-amiraali Inoue Shigeyoshin 4. laivaston 18. hävittäjäviirikössä yhdessä sisaraluksensa Tatsutan kanssa.
Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:
Kakuta Kanzo 11. maaliskuuta 1918 - (varustamisupseeri)
Murase Teijiro 20. marraskuuta 1920 -
Yokoo Noriyoshi 1. joulukuuta 1921 -
Matsushita Hajime 1. joulukuuta 1922 -
Oguri Shinichi 15. lokakuuta 1923 -
Takita Yoshio 1. joulukuuta 1924 -
Kida Shinpei 20. lokakuuta 1925 -
Monai Isao 1. joulukuuta 1925 -
Yamaguchi Seishichi 11. marraskuuta 1926 -
Kikuno Shigeru 15. marraskuuta 1927 -
Sawamoto Yorio 10. joulukuuta 1928 -
Takahashi Ibo 20. elokuuta 1929 -
Hachiya Yoshio 1. marraskuuta 1929 -
Madareme Kensuke 1. joulukuuta 1930 -
Tayui Minoru 15. marraskuuta 1932 -
Kanazawa Masao 1. marraskuuta 1933 -
Izawa Toru 25. toukokuuta 1933 -
Kasuga Sueaki 15. marraskuuta 1934 -
Kamata Michiaki 21. marraskuuta 1935 -
Kudo Kyuhachi 15. helmikuuta 1936 -
Ugaki Kanji 10. marraskuuta 1936 -
Abe Koso 2. elokuuta 1937 -
Yamazaki Sadanao 15. joulukuuta 1938 -
Kanone Zensuke 15. marraskuuta 1939 -
Takahashi Yuji 15. lokakuuta 1940 -
Goto Mitsutaro 28. elokuuta 1941 -
Marumo Kunimori 1. joulukuuta 1941 -
Asano Shinpei 5. kesäkuuta 1942 -
Teuthras

Teuthras (m.kreik. Τεύθρας) oli kreikkalaisessa mytologiassa Myysian kuningas, jonka mukaan Teuthranian kaupunki on saanut nimensä.
Augen ja Telefoksen kertomuksessa Teuthras useimpien lähteiden mukaan menee naimisiin Augen kanssa ja ottaa Telefoksen kasvattilapsekseen, joka lopulta perii valtaistuimen Teuthraan jälkeen. Hyginuksen mukaan Teutras tosin luovuttaa vallan Telefokselle palkkioksi tämän kukistettua Idaan, joka puolestaan yritti anastaa kuninkuuden.
Plutarkhos kertoo, että Teuthras oli metsästämässä vuorella, kun hän huomasi Artemiin lemmikkivillisian. Sen pyyntelystä huolimatta hän tappoi sian. Tämä suututti Artemiin, joka löi kuningasta hulluudella. Ainoastaan Teuthraan äidin lukuisat uhrilahjat Artemiille lopulta lepyttivät jumalattaren, ja Teuthras sai järkensä takaisin. Tapahtumien seurauksena hän nimesi vuoren itsensä mukaan.
Muita saman nimisiä henkilöitä

Teuthras oli myös erään kreikkalaisen soturin nimi, jonka Hektor surmasi Troijan sodassa.
Sinfonia nro 7 (Mahler)

Sinfonia nro 7 on Gustav Mahlerin vuosina 1904–1905 säveltämä viisiosainen sinfonia, joka kantaesitettiin 19. syyskuuta 1908. Teoksen partituuri julkaistiin vuonna 1909. Sinfoniasta on käytetty lisänimeä "Lied der Nacht".
Mahlerin seitsemäs sinfonia on puhtaasti soittimellinen eikä sillä ole ohjelmallista sisältöä. Teoksen osista laajimmat ovat ensimmäinen ja viimeinen. Seitsemättä sinfoniaa on pidetty Mahlerin vähiten suosittuna teoksena. Sen ensimmäinen osa on kuitenkin harmonisesti kokeilevampi kuin mikään Mahlerin aiemmassa tuotannossa. Ensimmäisessä osassa on käytetty sonaattimuotoa. Myöhemmät arvostelijat ovat laajalti pitäneet seitsemännen sinfonian viidettä osaa heikoimpana osana Mahlerin koko sinfonisessa tuotannossa.
Osat

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Langsam – Allegro con fuoco
Nachtmusik: Allegro moderato
Scherzo: Schattenhaft, fließend, aber nicht schnell
Nachtmusik: Andante amoroso
Rondo – Finale: Allegro ordinario
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Skuukanvaara

Skuukanvaara eli Skoganvarre (pohjoissaameksi Skuvvanvárri, norj. Skoganvarre, kveeniksi Skuukanvaara) on kylä Porsangin kunnassa Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Vuonna 2019 Skuukanvaaran osa-alueella (grunnkrets) asui 56 henkeä.
Kylä sijaitsee Øvrevann-järven rannalla Luostijoen tuntumassa E6-tien varrella. Maanteitse Skuukanvaarasta Suomeen Karigasniemelle on noin 67 kilometrin matka ja Porsangin kunnan keskustaajamaan Lemmijoelle noin 26 kilometriä.
Skuukanvaaraa voidaan sanoa saamelaisasutukseksi, sillä siellä asuu useita porojen vaelluksen mukana muuttavia saamelaisperheitä ja poronhoito on alueen pääelinkeino. Øvrevann-järven saaressa sijaitsee myös saamelaisten esi-kristillinen uhripaikka. Kylän saamelainen nimi tarkoittaa ilmeisesti humisevaa tai suhisevaa tunturia.
Skuukanvaarassa toimii Skoganvarre Villmark –niminen matkailukeskus. Koiravaljakoilla kisattava Finnmarksløpet kulkee Skuukanvaaran kautta.
Sergei Baburin

Sergei Baburin
Sergei Nikolajevitš Baburin (ven. Серге́й Никола́евич Бабу́рин, s. 31. tammikuuta 1959 Semipalatinsk, Kazahstanin SNT) on oikeustieteen tohtori Omskin yliopistosta, Venäjän valtakunnanduuman varapuhemies sekä duuman siviili-, rikos-, hallinto- ja prosessioikeuden komitean jäsen.
Baburin syntyi Kazakstanissa ja kasvoi Siperiassa. Hän johtaa kansallis-isänmaallisen liiton ”Synnyinmaa” parlamenttiryhmää. Vuonna 2018 hän pyrki Venäjän presidentiksi.
Aiheesta muualla

Venäjän valtakunnanduuman sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Silván

Silván on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Allan Silván (1922–2006), yrittäjä ja yritysjohtaja, liikenneneuvos
Larry Silván (1955–1976), runoilija
Lauri Silván (s. 1932), jääkiekkoilija
Petteri Silván (s. 1972), endurokuljettaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Skuutti

Skuutti eli jalus on köysi tai isopurjeen kohdalla talja, joka on kytketty toisesta päästään purjeen kulmaan tai purjeeseen asennettuun puomiin. Skuutin avulla säädetään eli trimmataan purjeen kireyttä ja kulmaa suhteelliseen tuuleen nähden, jolloin purjeen eteenpäin vievä voima on mahdollisimman suuri.
Purjeet, masto ja takila
| --- | --- |
Purjeet:  Genua · Genaakkeri · Kahvelipurje · Latinalaispurje · Raakapurje · Spinaakkeri · Course · Driver · Extra · Fokka · Haruspurje · Isopurje · Moonsail · Spanker · Studding · Tallboy · Prammipurje · Topsail · Trysail
Purjeen osat ja materiaalit:  Jalus/skuutti · Halssi · Dacron · Foot · Head · Kevlar · Spectra · Liesma eli liikki, liiktouvi · Reiviseisinki · Roach · Tack
Mastot ja puomit:  Fokkapuomi · Puomi · Kahveli · Kokkapuu · Jiggermasto · Masto · Isomasto · Mesaanimasto · Märssy · Puntarihaarukka · Raakapuu · Masthead Truck · Saalinki · Spinaakkeripuomi
Takilan muut osat:  Ahdin eli prässi · Harus eli staaki · Talja · Boom vang · Buntlines · Cleat · Clewlines · Cunningham · Downhaul · Etuharus · Seistinki · Gooseneck · Guy · Jury Rig · Nostin · Outhaul · Peak · Preventer · Ratlines · Juokseva riki · Sakkeli · Kiinteä riki · Vantti · Stay mouse · Stays · Throat · Trapetsi
Shambo

Shambo oli kuusivuotias friisiläinen sonni, joka eli hindujen Skanda Valen temppelissä lähellä Llanpumsaintia Walesissä.
Shambolla todettiin eläinlääkärin tarkastuksessa ihokokeessa 27. huhtikuuta 2007 eläintuberkuloosi, jonka jälkeen Department for Environment, Food and Rural Affairs (DEFRA) määräsi eläimen teurastettavaksi. Määräystä seurasi kolmikuukautinen oikeustaistelu, mukaan lukien vetoomus hallintotuomioistuimeen, joka julisti päätöksen mitättömäksi sillä perusteella, että se rikkoi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 9. artiklaa. Walesin kansalliskokouksen hallitus vetosi kuitenkin päätöksestä ja vetoomustuomioistuin määräsi 23. heinäkuuta 2007 eläimen teurastuksen lailliseksi.
Temppelin edustajien mukaan ihokokeella tehty tuberkuloosidiagnoosi ei ole riittävän tarkka ja Shamboa tutkineen eläinlääkärin mukaan sillä ei ollut oireita. Walesin kansalliskokouksen raportin mukaan koe ilmaisee 99,9 %:n tarkkuudella altistuksen tuberkuloosinbakteerille ja diagnoosin voi varmistaa vain ruumiinavauksessa. Ihokokeen hyväksyvät Euroopan unioni ja World Organisation for Animal Health. Temppelin mukaan eläintä voisi hoitaa antibiooteilla ja se pyysi lupaan hoitoon, mutta Britanniassa ei ole hyväksytty yhtään antibioottivalmistetta eläintuberkuloosin hoitoon.
Temppelille ilmoitettiin eläimen viennistä pois torstaina 26. heinäkuuta 2007 kello 08:00. Eläinlääkärit saapuivat kello 8:50 poliisin kanssa, mutta munkit eivät päästäneet heitä sisään. Poliisit tulivat uudelleen paikalle oikeuden määräyksen kera kahdelta iltapäivällä ja sen jälkeen neljältä leikkuuvälineiden kanssa, joilla he pääsivät portista läpi ja poistivat paikalta protestoijat, joista osa oli tullut paikalle Uudesta-Seelannista ja Sveitsistä asti. Eläin saatiin kuljettua teurastajalle puoli kahdeksan aikaan illalla. Walesin kansalliskokouksen hallitus ilmoitti, että ruumiinavauksessa sonnissa oli löydetty tuberkuloosin merkkejä.
Käännös suomeksi
The Famous Grouse

The Famous Grouse on suosittu skottilainen blended-viski. Juomasekoituksessa käytettyjä mallasviskejä ovat tyypillisesti The Glenrothes, Highland Park ja The Macallan. Famous Grousen valmistuksen aloitti Matthew Gloag & Son Ltd. vuonna 1897, ja nykyään juomaa tekee The Edrington Group. Viski on nimetty nummiriekon mukaan.
1980-luvun alussa The Famous Grouse oli noussut skottilaisten itsensä eniten juomaksi viskiksi ohi siihen asti ykköstilaa pitäneen Bell’sin. Maailman suosituin viski oli tuolloin Johnnie Walker.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Famous Grouse Wikimedia Commonsissa
Viskin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Silvério Gomes Pimenta

Silvério Gomes Pimenta
Silvério Gomes Pimenta (12. tammikuuta 1840 Congonhas do Campo – 30. elokuuta 1922) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi 21. huhtikuuta 1862 ja papiksi 20. heinäkuuta 1962. Hänet nimitettiin 26. kesäkuuta 1890 Marianan vihkipiispaksi sekä Camachuksen titulaaripiispaksi 26. kesäkuuta 1890, ja piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pedro Maria de Lacerda, jota avustivat Antônio Cândido Alvarenga ja Joaquim José Vieira.
Gomes Pimenta sai 3. joulukuuta 1896 nimityksen Marianan piispaksi ja 1. toukokuuta 1906 sen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 82-vuotiaana virassa.
Seututie 112

Seututie 112 kulkee Inkoon rautatieasemalta Lohjan Kirkniemeen. Valtatie 25 haarasta alkaen tie on nimetty Inkoontieksi ja Inkoon rajalta seututie 112 on Virkkalantie. Tie on varsin mutkainen eikä kuntokaan ole paras mahdollinen. Tien varrella sijaitsee myös ilotulitteita valmistavan ja maahantuovan yrityksen Tähtiraketti Oy:n toimitilat.
Vanha tie

Tien vanha linjaus on osittain säilynyt ajokuntoisena nykypäivään asti. Vanha tie alkaa Kastlähteentieltä kulkien uuden tien kupeessa. Salontien ja Virkkalantien risteys on jossain vaiheessa uusittu.
Sele

Sele voi viitata seuraaviin:
Sele, kaupunki muinaisessa Egyptissä
Sele, joki Italiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sele”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Segalstad bru

| Segalstad bru |
| --- | --- |
 Katunäkymää vuonna 2011.
 Segalstad bru
 Koordinaatit: 61°13′38″N, 10°13′33″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Innlandet
Kunta:  Gausdal
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,3 km²
Väkiluku (2022):  1 046
 – Väestötiheys:  804,6 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Segalstad bru on taajama Gausdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja asukasluku 1 046 vuonna 2022.
Gausdalin lukio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Segalstad bru Wikimedia Commonsissa
Semi-Automatic Ground Environment

SAGE-konsoli ja valopistooli.
Semi-Automatic Ground Environment (SAGE) oli ensimmäinen elektroninen ilmapuolustusjärjestelmä, joka oli edeltäjä nykyisille lennonjohtojärjestelmille.
SAGE kehitettiin 1950-luvulla ja oli käyttökunnossa vuonna 1961. Järjestelmä oli suurimpia, painavimpia ja kalleimpia tietokonejärjestelmiä joita on rakennettu.
Whirlwind I -tietokoneen kehittänyt Project Whirlwind loi teknisen ja organisaatiollisen pohjan myöhempää SAGE-järjestelmää varten. Whirlwind II -tietokoneen suunnitelma oli liikaa MIT:n resursseille ja sitä ei rakennettu, mutta SAGE-järjestelmän pääurakoitsija IBM hyödynsi Whirlwind II:n suunnitelmaa SAGE-järjestelmän AN/FSQ-7-tietokoneessa. Muita projektissa olleita yrityksiä olivat Burroughs, Western Electric ja System Development Corporation (SDC).
SAGE tietokonehuone.
1940-luvulla Jay Wright Forrester kirjoitti dokumentin Yhdysvaltain ilmapuolustusjärjestelmän kehittämiseksi. Konseptia testattiin Whirlwind-tietokoneessa, jonka jälkeen Yhdysvaltain armeija tilasi SAGE-järjestelmän. 
Järjestelmä käytti kuvaputkinäyttöjä tietokoneen käsittelemän tutkatiedon ja muun tiedon näyttämiseen. Valopistoolilla operaattori pystyi tunnistamaan kohteen ja valitsemaan sopivan puolustusaseen kuten lentokoneen tai ohjuksen. Järjestelmän kehityksestä seurasi myös useita teknologiayrityksiä ja se vaikutti tietokoneavusteisen suunnittelun (CAD) kehitykseen.
Järjestelmään kuului 23 suunta-asemaa (betonibunkkereissa), joissa oli jokaisessa 400 lentokoneen seurantaan kykenevä SAGE-tietokone.
SAGE painoi yli 250 tonnia, sisälti 60 000 elektroniputkea, 1 750 000 diodia ja 13 000 transistoria. Järjestelmä vei tilaa noin 2 000 neliömetriä ja vei noin kolme megawattia energiaa. Järjestelmässä oli 150 näyttökonsolia. Järjestelmä maksoi 8 – 12 miljardia dollaria ja oli yhtäjaksoisessa käytössä vuoteen 1983.
Kehittäjiä

Useat tunnetut tietotekniikan pioneerit työskentelivät järjestelmän tekniikan parissa.
John V. Harrington
Jay Wright Forrester
Margaret Hamilton
Ken Olsen
Aiheesta muualla

Milestones:Semi-Automatic Ground Environment (SAGE) 1951-1958 (englanniksi)
On Guard! The Story of SAGE (englanniksi)
Segariu

| Segariu (Segarìu) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Segariu
 Koordinaatit: 39.562°0′0″N, 8.982°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,69 km²
Korkeus:  129 m
Väkiluku:  1 205
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09040
Suuntanumero(t):    070
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.comune.segariu.ca.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Segariu (sardiksi Segarìu) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 205 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16,69 neliökilometriä. Se sijaitsee 129 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Segariu Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
Sinfonia nro 6 (Schubert)

Franz Schubert sävelsi kuudennen sinfoniansa ("Pienen C-duurisinfonian", D. 589) lokakuun 1817 ja helmikuun 1818 välillä. Teoksen esitti ensimmäistä kertaa Otto Hatwigin johtama pieni orkesteri kapellimestarin Schottenhofin-asunnolla vuonna 1818. Julkinen kantaesitys pidettiin 14. joulukuuta 1828 Gesellschaft der Musikfreunden konsertissa Wienissä.
Kuudennen sinfonian Schubert sävelsi omillaan; hän oli säveltänyt viisi aiempaa vuosina 1813–1816 opiskellessaan Salierin johdolla. Beethovenin vaikutus kuuluu teoksessa muun muassa siinä, että menuetin tilalle Schubert on säveltänyt scherzon. Sinfonian alku muistuttaa Beethovenin 7. sinfonian alusta.
Osat

Adagio – Allegro
Andante
Scherzo. Presto – Più lento (trio)
Allegro moderato
Kokoonpano

2 huilua
2 oboea
2 klarinettia
2 fagottia
2 käyrätorvea
2 trumpettia
patarummut
jouset
Aiheesta muualla

IMSLP: Symphony No.6, D.589 (Schubert, Franz) (nuotteja)
Seldžuk

Seldžuk oli 1000-luvun alussa keski-Aasiassa elänyt oguz-turkkilainen sotapäällikkö, jonka mukaan seldžukit ja Seldžukkien valtakunta saivat nimensä.
900-luvun alkupuolella oguz-turkkilaiset heimot olivat asettuneet alueelle Syrdarjajoen, Araljärven ja Kaspianmeren välille. Oguz-turkkilaiset poikkesivat muista turkkilaisista heimoista kieleltään, joista polveutuvat nykyiset turkkilaiset oguz-kielet. Heimoja yhdisti myös syntytarina, jonka mukaan he polveutuivat Oguz-nimisestä khaganista. Seldžukin isä Daquq oli oguz-turkkilaisen hallitsijan (yabghu) sotapäällikkö eli subaşi. Seldžuk oli kääntynyt islamiin 1000-luvun alussa ja paennut kääntymistään vastustanutta yabghua Jandiin Syrdarjan varrelle.
Jandissa Seldžuk alkoi kerätä seuraajia oman valtansa alle. Sittemmät seldžukkivaltakunnan kronikoitsijat, kuten Zahir al-Din Nishapuri, kirjoittivat seldžukkien nousseen asemaansa heidän klaninsa omistusten kautta, mikä sai oguz-turkkilaiset heimot siirtymään heidän puolelleen. Seldžukilla oli kolme poikaa nimeltä Mika’il, Musa ja Arslan. Mika’il sai surmansa jo nuorena, mutta hänen kahta poikaansa Tughril Begiä ja Chaghri Begiä pidetään Seldžukkien valtakunnan perustajina.
Teutoburgin metsä

Alueen sijainti
Näkymä Teutoburgin metsään
Teutoburgin metsä (saks. Teutoburger Wald) on metsäinen kukkula-alue Saksassa Ala-Saksin ja Nordrhein-Westfalenin osavaltioissa. Teutoburgin metsä on kuuluisa Teutoburgin taistelusta, joka käytiin vuonna 9 jaa. germaaniheimojen ja roomalaisten välillä. 1800-luvun historiantutkijat paikansivat taistelun tälle alueelle, ja aluetta ryhdyttiin kutsumaan antiikin lähteistä tunnetulla nimellä Teutoburgin metsä. Nykyisin kuitenkin pidetään lähes varmana, että paikannus oli väärä.
Teutoburgin metsä on keskisen Euroopan ylänköjen pohjoinen jatke, joka rajoittuu idässä Weser-joelle, pohjoisessa Osnabrückin kaupunkiin ja kaakossa Paderborniin. Sen jakaa laakso, jossa Bielefeldin kaupunki sijaitsee, pohjoiseen ja eteläiseen Teutoburgin metsään. Eteläisen metsän korkein kohta on Velmerstot (468 m) ja pohjoisen Dörenberg (331 m). Ems-joen alkulähde sijaitsee eteläisessä Teutoburgin metsässä.
Historia

Tacituksen kuvauksen mukaan vuoden 9 jaa. taistelu, jossa yhdistyneet germaaniheimot tuhosivat kolme roomalaista legioonaa, käytiin Teutoburgin metsässä. Käsitteen uskottiin pitkään tarkoittavan tämän artikkelin käsittelemää aluetta. 1800-luvulla taistelu otettiin saksalaisen nationalismin symboliksi. Vuonna 1875 germaanien johtajalle Arminiukselle (Hermannille) pystytettiin metsään monumentti Detmoldin kaupungin lähelle paikkaan, jota silloisten teorioiden mukaan pidettiin taistelun todennäköisimpänä tapahtumapaikkana. Vasta tämän jälkeen nimitys Teutoburgin metsä alkoi vakiintua alueen yleiseksi nimitykseksi.
Taistelun tarkka sijaintipaikka löytyi kuitenkin 1980-luvulla arkeologisten tutkimusten jälkeen Kalkriesen seudulta Osnabrückin läheltä, lähes sadan kilometrin päässä Teutoburgin metsästä. Tämä tekee alueen nimestä historiallisesti katsoen virheellisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teutoburgin metsä Wikimedia Commonsissa
Arminiuksen monumentti (saks. Hermannsdenkmal) Teutoburgin metsässä.
Toivelauluja (elokuva)

| Toivelauluja |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ville Salminen
Käsikirjoittaja:  Reino Helismaa
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Osmo Harkimo
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Koreografi:  Airi Säilä
Pääosat:  Pirkko Mannola Esko Salminen Leif Wager Leni Katajakoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1961
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toivelauluja on Ville Salmisen ohjaama musiikkielokuva vuodelta 1961.
Elokuvan juonen ytimessä on Toivelauluja-vihkonen, jonka lauluja kuvitetaan eri tilanteissa kuljettamassa juonta eteenpäin. Juoni – jonka punainen lanka on Martti Savon (Modest Savtschenko) mukaan "kiitettävän ohut" – kertoo Pirkosta ja hänen sulhasestaan Pekasta, jotka tanssien päätyttyä eroavat. Eri vaiheiden jälkeen he saavat lopussa toisensa uudestaan.