stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ohjelmointi
Ohjelmiston testaaminen

Osana ohjelmiston laaduvarmistusta on ohjelmiston testaaminen, johon voi kuulua yksikkötestaaminen ja koodin kirjoittaminen testejä varten.
Yrityskäyttöön suunnatuissa sovelluksissa riittävän testikattavuuden saamiseksi voi tarvita 1–3 riviä testikoodia jokaista tuotantoon menevää koodiriviä kohden ja suhde voi olla suurempikin.
Tietoturvallinen ohjelmointi

Tietoturvan kannalta merkittävissä järjestelmissä (pankkijärjestelmät, henkilötietojärjestelmät) käytetään periaatteita, joilla pyritään estämään tietoturva-aukkoja. Periaatteina ovat pääsyn valvonnasta huolehtiminen, vahvan salauksen käyttö ja salaisuuksien hallinta. Käytäntöjä ovat muun muassa koodin minimointi, koodin katselmointi ja auditointi.
Mahdollisia tulevaisuuden ohjelmointimenetelmiä

Ohjelmointikielet voivat perustua eri paradigmoihin kuten rinnakkaiseen käsittelyyn (CSP, Occam, LOTOS), logiikkaan (Prolog) ja niin edelleen.
Kvanttitietokoneiden ohjelmointiperiaatteet ovat merkittävästi erilaisia aiemmin käytetyistä: kvanttiohjelmoinnissa todennäköisyyksillä on suurempi merkitys.
Tekoälyn koulutuksessa käytettävät periaatteet poikkeavat muun muassa järjestelmäohjelmoinnissa käytetyistä.
Laitteistokuvauskielet kuten VHDL ja SystemC ovat kehittyneet, jolloin myös ne muistuttavat enemmän ohjelmointikieliä. Muun muassa ASIC ja FPGA kehitys ovat muuttuneet logiikkasynteesin avulla.
Kirjallisuutta

Erich Gamma & Richard Helm & Ralph Johnson & John Vlissides: Design Patterns - Olio-ohjelmointi, Suunnittelumallit.  IT Press, 2000.  ISBN 951-826-428-7
Steve McConnell: Code Complete.  (Second Edition)  Microsoft Press, 2004.  ISBN 0-7356-1967-0
Jouni Smed & Harri Hakonen & Timo Raita: Sopimuspohjainen olio-ohjelmointi Java-kielellä. Elektroninen kirja, 2007. ISBN 978-952-92-1776-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Koodi on kaikkialla – lyhyt johdatus ohjelmoinnin maailmaan - yle.fi
Turkologia

Turkkilaisten kielten puhuma-alueet.
Turkologia eli turkkilainen filologia on turkkilaisiin kieliin ja kulttuureihin keskittyvä akateeminen tutkimuksen alue. Alan tutkijaa kutsutaan turkologiksi. Turkologia kuuluu mongolistiikan ohella altaistiikan tutkimusalaan.
Tunnettuja turkologeja

Reşit Rahmeti Arat
Saadet Çağatay
Ymär Daher
Annemarie von Gabain
Nikolai Ilminski
Willy Bang Kaup
Martti Räsänen
Olžas Suleimenov
Zeki Velidi Togan
Tunisian vallankumous

Poliisin roolissa toimivia Tunisian armeijan sotilaita
Tunisian vallankumous eli jasmiinivallankumous oli vallankumous, jossa kapinoijat ajoivat Tunisiaa 23 vuotta hallinneen presidentti Zine el-Abidine Ben Alin  maasta pakoon 14. tammikuuta 2011. Vallankumoukseen liittyvissä levottomuuksissa kuoli kymmeniä ihmisiä. Vallankumous alkoi, kun poliisin korruptioon kyllästynyt katukauppias Mohamed Bouazizi teki polttoitsemurhan 17. joulukuuta 2010. Onnistunut vallankumous aloitti arabikevään, johon liittyi suuria väkivaltaisia kansannousuja varsinkin Egyptissä, Jemenissä, Libyassa ja Syyriassa.
Tausta

Tunisiaa vuodesta 1987 hallinneen Zine El Abidine Ben Alin hallitus suosi ulkomaista pääomaa yksityisellä sektorilla ja hallitus kukisti opposition mielenilmaukset. Mellakat olivat Tunisiassa harvinaisia, koska maata pidettiin ympäröiviin maihin verrattuna melko rikkaana ja vakaana. Kuitenkin protesteja oli, esim. vuonna 2008 Redyefissä työttömät protestoivat. Mutta protesti kukistettiin mm. pidätyksin. Hallitus suhtautui kielteisesti myös samana vuonna järjestettyihin palestiinalaisia tukeviin protesteihin. Nuoret mm Yhdysvalloissa opiskelleet  sivistyneet bloggaajat alkoivat vuonna 2008 perustaa hallitusta vastustavia blogeja. Mutta hallitus pyrki sensuroimaan kumoukseen tähtäävää nettiaktivismia. Vuonna 2009 yliopistosta erotettiin viisi opiskelijaa, kun he ajoivat koulussa ammattiliiton asiaa. Erotettujen nälkälakko kesti pari kuukautta. Kansalaisjärjestöt saivat aktivistit lopettamaan nälkälakkonsa. Hallitus vastasi opposition ja bloggaajien toimiin pidätysten lisäksi myös laittomin murroin. Oppositio järjesti mielenosoituksia mm 22. toukokuuta ja elokuussa. Vuonna 2011 polttivat mm työttömyden takia itsensä Abdelessem Trimechen ja Chamseddine el Hani. Trimechenin itsensä polttaminen aiheutti mielenosoituksen Monastirissa huhtikuussa 2010.
Uusia mielenosoituksia

15. tammikuuta Mahdian ja Monastirin vankiloissa syttyi kapina. Mahdiassa vangit päästettiin ulos vankilasta, jotta enemmiltä kuolonuhreilta vältyttäisiin. Monastirin vankilassa kuoli 42 vankia vankilassa sytytetyn tulipalon vuoksi. Ympäri Tunisiaa oli useita ampumavälikohtauksia 15. ja 16. tammikuuta 2011. Tammikuun puolivälissä noin 4000 tunisialaista venepakolaista rantautui italialaiselle Lampedusan saarelle, jonka johdosta saaren viranomaiset julistivat hätätilan.
Maa sai uuden hallituksen 17. tammikuuta 2011. Suurin osa hallituksen jäsenistä joutui kuitenkin jättämään tehtävänsä 27. tammikuuta 2011 jatkuvien protestien takia. Helmikuun loppupuolella 2011 Tunisian pääministeri Mohamed Ghannouchi joutui kuitenkin eroamaan jatkuvien mielenosoitusten takia. Mielenosoittajien mielestä Ghannouchi oli liian lähellä syrjäytettyä valtaa.
Liikehdinnän leviäminen muihin arabimaihin

Tunisian kansannousu rohkaisi ihmisiä protestoimaan myös muissa arabimaissa, muun muassa Egyptissä, Algeriassa, Jordaniassa, Syyriassa ja Jemenissä Vallankumousaallon uskotaan voivan levitä muihin arabimaihin. Egyptissä tapahtuikin vallankumous vain kuukausi Tunisian tapahtumien jälkeen. Libyassa tilanne ajautui sisällissotaan kapinallisten ja Muammar Gaddafin hallituksen tukijoiden välille. Samoin Syyriassa jouduttiin sisällissotaan.
Sisäinen kuohunta vallankumouksen jälkeen

Lokakuussa 2011 Tunisiassa järjestettiin vaalit, joissa valittiin jäsenet uutta perustuslakia säätävään neuvostoon. Suurimmaksi puolueeksi nousi islamistinen Ennahda, jonka voitto aiheutti sitä vastustavia mellakoita. Perustuslain laatiminen kesti pari vuotta. Se hyväksyttiin parlamentissa 26. tammikuuta 2014.
Vallankumouksen jälkeen Tunisian pääministerinä toimi 2010-luvun alkupuolella Ali Larayedh. Hän erosi paikaltaan tammikuun alussa 2014. Eron tarkoituksena oli rauhoittaa kuukausia kestäneet levottomuudet. Pyrkimyksenä oli tämän jälkeen koota virkamieshallitus. Hallitusneuvottelija ja pääministeriehdokas Mehdi Jomaa ilmoitti ensin, että virkamieshallitusta ei saada aikaan. Samana päivänä 26.1.2014 kuitenkin muodostettiin Jomaan johtama väliaikaishallitus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Tunisian uudesta hallituksesta erosi ministereitä (18. tammikuuta 2011)
Ylen 8-osainen radiosarja Arabikevään historiaa: Osa 1/8 Tunisia (Arkistoitu – Internet Archive)
Pilakuva näyttää, miten arabihallitukset kaatuivat ketjureaktion omaisesti edenneessä vallankumousten sarjassa.
Turkansaaren kirkko

| Turkansaaren kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Oulu
Rakentamisvuosi:  1694
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  noin 120
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sisäkuva kirkosta
Turkansaaren kirkko on niin sanottu autiokirkko Turkansaaren ulkomuseoalueella Madekosken kaupunginosassa Oulussa. Autiokirkkona Turkansaaren kirkossa ei järjestetä säännöllisiä jumalanpalveluksia eikä se ole varsinaisesti minkään Oulun seurakunnan kirkko. Kesäisin kirkossa pidetään jumalanpalveluksia ja erityisesti se on suosittu hääkirkko. Kirkkoon mahtuu noin 120 henkeä.
Historia

Turkansaaren kirkko on rakennettu rukoushuoneeksi Turkansaareen vuonna 1694, jolloin saari oli vilkas markkinapaikka Oulujoella. Saari menetti kuitenkin asemansa kauppapaikkana ja markkinoiden pito loppui 1700-luvulla. Pitkään käyttämättömänä ollut kirkko purettiin ja myytiin kalastajien varastoksi Ouluun Raatin saareen vuonna 1814.
Oulujokelainen Östen Elfving löysi kadoksissa olleen kirkon 1920-luvun alussa ja osti sen. Kirkko siirrettiin takaisin entiselle paikalleen Turkansaareen talvella 1922.
Koska alkuperäisestä sisustuksesta ei ollut säilynyt tietoja, Turkansaaren kirkko jouduttiin rakentamaan käyttäen mallina muita 1600-luvun lopun vastaavia pieniä kirkkoja. Puretusta Enontekiön Markkinan kirkosta ovat peräisin ulko-ovi ja virsitaulun jalka sekä alttarin ja kuoripylvään osia. Saarnastuolin malli on lainattu Sodankylän vanhasta kirkosta. Elfvingin apuna kirkon uudelleen kokoamisessa oli kirjailija ja kansanperinteen kerääjä Samuli Paulaharju.
Turkansaaren rukoushuone vihittiin kirkoksi 9. heinäkuuta 1925. Kirkon siirto Turkansaareen oli alku nykyiselle ulkomuseoalueelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkansaaren kirkko Wikimedia Commonsissa
Pohjois-Pohjanmaan Museo – Turkansaaren kirkko
Autiokirkot henkivät historiaa – Rakennusperinto.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Turkansaaren kirkko, Suomen Kuvalehti, 16.12.1933, nro 51-52, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Turkansaaren kirkko (Q5410336)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
sijainti: Turkansaaren ulkomuseo
katuosoite: Turkansaarentie 165, 90310 Oulu
koordinaatit: 64°56′53″N 25°42′26″E﻿ / ﻿64.94807°N 25.7073°E﻿ / 64.94807; 25.7073
Turkinvinttikoira

| Turkinvinttikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Turkki
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Muita nimityksiä:  Turkish Greyhound, Turkish Dog, Chien Turc
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Turkinvinttikoira on sukupuuttoon kuollut turkkilainen koirarotu.
Ulkonäkö

Turkinvinttikoiraa kuvattiin vuonna 1887 teoksessa The Dog pieneksi, noin italianvinttikoiran kokoiseksi, mutta tätä huomattavasti tanakammaksi. Karvapeite oli erittäin lyhyt ja ohut.
Alkuperä

Egyptin valtakunta uloittui muinoin Libyasta ja Syyriasta aina Turkkiin saakka, joten tuolloin myös metsästyskoiria kulkeutui maasta toiseen. Turkinvinttikoiran näköisiä koiria löytyikin myös muualta valtakunnan alueelta. Rotua tapasi harvoin puhdasrotuisena, vaan se oli sekoittunut monien erilaisten turkkilaisissa kaupungeissa jätteitä syöneiden kulkukoirien kanssa.
Oikeudenloukkaus

Oikeudenloukkaus tarkoittaa säädökseen perustuvan edun oikeudetonta vahingoittamista, josta loukkaajalle yleensä määrätään rangaistus ja vahingonkorvaus. Valtiovallan ja toisten kansalaisten oikeudenloukkauksia vastaan kansalaisen turvana on oikeussuoja, mutta sekään ei kuitenkaan takaa täydellistä oikeusturvaa. Lainsäädäntö säätelee esimerkiksi sitä millaiset oikeudenloukkaukset, kuten pakkohoito, ovat valtiolle mahdollisia yleiseen etuun vedoten.
Jakob Tuomaala

Jakob Emil Tuomaala (17. joulukuuta 1895 Yhdysvallat – 4. heinäkuuta 1958) oli suomalainen jääkärikapteeni.  Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana.
Perhetausta

Tuomaalan vanhemmat olivat työnjohtaja Herman Tuomaala ja Kaisa Palomäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Rosa Parviaisen kanssa.
Opinnot

Tuomaala kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Viipurin suomalaisessa lyseossa vuonna 1925. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja kävi Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssin vuonna 1930 sekä suoritti sotilashallinnollisten kurssien (myöh. koulun) ensimmäisen jakson vuosina 1931 – 1932 ja toisen jakson vuosina 1935 – 1936.
Jääkärikausi

Tuomaala työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Tuomaala siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917.
Suomen sisällissota

Tuomaala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta  1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkarirykmentin 11. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Tuomaala palveli sisällissodan jälkeen komppanianvääpelinä ja koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Pohjolan jääkäripataljoona ja myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirtyi 1. toukokuuta 1924 varusmestariksi Pioneeripataljoonaan ja 31. elokuuta 1924 komppanianvääpeliksi Polkupyöräpataljoona 1:een. Polkupyöräpataljoonasta hänet komennettiin 21. marraskuuta 1925 nuoremmaksi upseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan, josta hänet siirrettiin 13. heinäkuuta 1927 miinanheittäjäosaston päälliköksi ja 15. kesäkuuta 1928 nuoremmaksi upseeriksi konekiväärikomppaniaan. Kajaanin sissipataljoonasta hänet siirrettiin 29. toukokuuta 1931 talouspäällikön apulaiseksi Raskaaseen tykistörykmenttiin, josta hänet komennettiin 15. helmikuuta 1932 ja lopulta siirrettiin pysyvästi 1. heinäkuuta 1933 Haapamäen (myöhemmin Keuruun) sotilaspiirin talouspäälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Tuomaala osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä Jalkaväkirykmentti 30:ssä ja Huoltokoulutuskeskuksessa. Välirauhan aikana hän toimi huoltotehtävissä Jalkaväenkoulutuskeskus 9:ssä, IV Armeijakunnan esikunnassa ja Keuruun suojeluskuntapiirin esikunnassa.
Jatkosodan puhjettua Tuomaala komennettiin huoltopäälliköksi Jalkaväkirykmentti 44:ään, josta hänet siirrettiin myöhemmin Pohjois-Satakunnan suojeluskuntapiirin esikuntaan. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Sotilasvankileiri 19:n talouspäälliköksi. Sodan lopussa hän toimi suomalaisten sotavankien palautusleirin päällikkönä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen. Hänet haudattiin Kankaanpäähän.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgewehrführer 28. lokakuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Vänrikki 21. marraskuuta 1925  Luutnantti 6. joulukuuta 1926  Kapteeni 19. elokuuta 1931 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.
Turms

Turms on etruskien jumala, psykopompos, sielujen alamaailmaan opastaja. Hän on myös jumalten sanansaattaja ja muistuttaa kreikkalaisten Hermestä. Turms kuvataan usein alastomana, olallaan viitta (chlamys), jaloissaan siivekkäät sandaalit sekä mukanaan kerykeion, airuen sauva.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turms Wikimedia Commonsissa
Turmantasin rautatieasema

| Turmantasin rautatieasema> Turmanto geležinkelio stotis |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  55°41′58″N, 026°27′54″E
Osoite:  Turmantas, LT-32205 Zarasų r., Liettua (ajo-ohje: Stoties gatve 10, Turmantas, Lithuania) 
Kunta:  Turmantas, Zarasain kunnallispiiri
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Vilna 147 km, Daugavpils 26 km
Avattu:  noin 1859-1861 
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  esimerkiksi Vilna, Ignalina
Turmantasin rautatieasema (liett. Turmanto geležinkelio stotis) on Liettuan rautateiden rautatieasema Liettuan koillisnurkassa Zarasain kunnallispiirin Turmantasin taajamassa.
Rautatie Turmantasin kautta rakennettiin jo vuosina 1859–1861 Venäjän keisarikunnan Pietari–Varsova-ratahankkeen tuloksena. Nykyisin Liettuan rautateiden maan sisäisillä junilla liikennöidään Turmantasin asemalle Vilnasta. Kansainvälisille junille kyseessä on Liettuan ensimmäinen asema Daugavpilsistä tultaessa radalla Pietari–Pihkova–Ostrov–Rēzekne–Daugavpils–Vilna–Hrodna–Varsova. Kansainväliset pikajunat ei kuitenkaan seisahdu Turmantasin asemalla. Esimerkiksi Daugavpilsiin matkustamista varten pitää ensin matkustaa kymmenen kilometriä Vilnaan päin Visaginasiin, josta voi nousta joihinkin Daugavpilsiin ja edelleen Pietarin suuntaan meneviin juniin.
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Sakari Tuomioja

| Sakari Tuomioja |
| --- | --- |
 Tuomioja vuonna 1952.
Suomen pääministeri
 Tuomiojan hallitus 17.11.1953–5.5.1954  
Edeltäjä:  Urho Kekkonen
Seuraaja:  Ralf Törngren
Suomen ulkoasiainministeri
 Kekkosen III hallitus 20.9.1951–26.11.1952  
Edeltäjä:  Åke Gartz
Seuraaja:  Urho Kekkonen
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
 Kekkosen I hallitus 17.3.1950–30.9.1950  
Edeltäjä:  Uuno Takki
Seuraaja:  Teuvo Aura
Suomen valtiovarainministeri
 Paasikiven III hallitus 17.4.1945–17.7.1945  
Edeltäjä:  Johan Helo
Seuraaja:  Ralf Törngren
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1911 Tampere
Kuollut: 9. syyskuuta 1964 (53 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Vappu Tuomioja
Tiedot
Puolue:  Vapaamielisten Liitto
Muut puolueet:  Kansallinen Edistyspuolue (vuoteen 1951)
Sakari Severi Tuomioja (29. elokuuta 1911 Tampere – 9. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Suomen pääministerinä vuoden 1953 toimitusministeristössä ja Suomen Pankin pääjohtajana vuosina 1945–1955. Hän oli myös Suomen suurlähettiläänä Lontoossa ja Tukholmassa.
Tuomioja oli ensimmäinen suomalainen korkeissa YK-tehtävissä. Hänet muistetaan erityisesti toimimisestaan sovittelijana Kyproksen kriisissä ja äkillisestä kuolemastaan ollessaan hoitamassa tehtäväänsä. Tuomioja oli myös ensimmäinen Bilderberg-ryhmän kokouksiin kutsuttu suomalainen.
Elämä

Sakari Tuomiojan vanhemmat olivat Walto Wihtori Tuomioja ja Laina Sofia Tuomioja (o.s. Boman). Walto Wihtori Tuomioja oli kansanedustaja, Kansallisen Edistyspuolueen johtohahmoja ja sekä Eljas Erkon edeltäjä Helsingin Sanomien päätoimittajana. Sakari Tuomiojan puoliso vuodesta 1939 oli Vappu Tuomioja (o. s. Wuolijoki), ja heille syntyi kaksi lasta, esikoinen Tuuli (nykyinen Raivio) ja isänsä poliittista perinnettä jatkanut kuopus Erkki.
Tuomioja kirjoitti ylioppilaaksi 1929 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1937. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1940. Lakitieteen lisensiaatin tutkinnon Tuomioja suoritti 1949. Tuomioja työskenteli 1930-luvulla muun muassa valtiovarainvaliokunnan sihteerinä ja valtion tilintarkastajien sihteerinä. Valtiovarainministeriön hallitussihteerin tehtävissä hän aloitti vuonna 1940.
Tuomioja oli vapautettu asevelvollisuudesta terveydellisten syiden vuoksi. Suomen Pankin pääjohtajaksi Tuomioja nimitettiin vuonna 1945 Risto Rytin jouduttua eroamaan sotasyyllisyystuomionsa vuoksi.
Elämä > Poliittinen ura

Tuomioja oli ministerinä valtiovarainministeriössä Paasikiven II hallituksessa ja valtiovarainministerinä Paasikiven III hallituksessa 1944–1945 edustaen Edistyspuoluetta. Vuosina 1950–1951 hän oli kauppa- ja teollisuusministerinä ja ministerinä ulkoasiainministeriössä Kekkosen I hallituksessa. Vuosina 1951–1952 hän oli ulkoasiainministerinä Kekkosen III hallituksessa. Tuomioja nimitettiin 11. huhtikuuta 1950 johtamaan Suomen valtuuskuntaa Neuvostoliiton kanssa käytävissä kauppaneuvotteluissa. Viiden vuoden mittainen kauppasopimus saatiin sovittua ja se allekirjoitettiin 13. kesäkuuta.
Suomen ajauduttua talousvaikeuksiin 1950-luvun alussa vaati vientiteollisuus toimia asemansa parantamiseksi. Puheet kustannuskriisistä sai Tuomiojan yhdessä Teuvo Auran kanssa laatimaan kovana pidetyn kustannusten alentamisohjelman. Devalvaatiota Tuomioja ei pitänyt ratkaisuvaihtoehtona. Pääministerinä toiminut Urho Kekkonen suhtautui ohjelmaan epäillen, mutta ryhtyi ajamaan sitä. Lopulta Kekkosen punamultahallitus hajosi SDP:n vastustettua ohjelman toteuttamista, minkä jälkeen muodostettiin Maalaisliiton johtama vähemmistöhallitus Kekkosen toimiessa pääministerinä.
Tuomiojan ja Auran laatiman ohjelman saatua tyrmäyksen SDP:ltä ja ay-liikkeeltä alkoivat myös työnantajat pitää sitä epärealistisena. Kekkonen pyysi Tuomiojaa laatimaan hallitukselle uuden talousohjelman, jonka taakse olisi mahdollista saada riittävä enemmistö. Kuitenkin lopulta tilanne päätyi Tuomiojan johtaman virkamieshallituksen muodostamiseen, Kekkosen eroon ja uusien vaalien järjestämiseen. Tapaus johti Tuomiojan ja Kekkosen aiemmin erittäin läheisen ja pitkäaikaisen suhteen välirikkoon.
Pääministerikautensa 1953–1954 jälkeen Tuomioja oli oman puolueensa Vapaamielisten Liiton ja kokoomuksen presidenttiehdokkaana vuoden 1956 vaalissa, jossa Tuomioja oli ensimmäisen kierroksen kolmanneksi eniten ääniä saanut saaden taakseen 57 valitsijamiestä.
Elämä > Diplomaattina

Suomen Pankin pääjohtajan tehtävistä Tuomioja luopui vuonna 1955 tultuaan valituksi Suomen Lontoon-suurlähettilääksi. Hän oli Lontoossa vuoteen 1957 saakka ja toimi myöhemmin Suomen Tukholman-suurlähettiläänä vuosina 1961–1964.
Tuomioja oli ensimmäinen suomalainen korkeissa YK:n tehtävissä. Hän toimi muun muassa YK:n Euroopan talouskomission pääsihteerinä vuosina 1957–1960 ja Laosin taloutta tutkineen toimikunnan puheenjohtajana 1959 ja 1961. Tuomioja ei hakenut jatkokautta ensimmäisen kolmivuotiskautensa jälkeen Euroopan talouskomissiossa ja palasi lopulta Suomeen, missä hänen arveltiin suunnittelevan asettumista ehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaalissa. Tuomiojaa ehdokkuus istuvaa presidentti Kekkosta vastaan ei houkutellut, ja hän myös vierasti Honka-liiton muodostamista Kekkosta vastaan.
Suomeen palattuaan Tuomioja aloitti työt ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1. marraskuuta 1960. Hänet nimitettiin seuraavana keväänä Tukholman suurlähettilääksi 1. heinäkuuta 1961 alkaen.
YK:n pääsihteeri U Thant kutsui Tuomiojan välittäjäksi Kyproksen kriisissä huhtikuussa 1964. Tuomioja sai aivoverenvuodon 16. elokuuta 1964 ollessaan hoitamassa välittäjän tehtäviään Kyproksella. Hänet lennätettiin erikoiskoneella Genevestä Suomeen 3. syyskuuta. Tuomioja kuoli Kivelän sairaalassa perheensä läsnä ollessa keskiviikkona 9. syyskuuta 1964.
YK:n turvallisuusneuvosto kunnioitti Tuomiojaa minuutin hiljaisuudella. Pääsihteeri U Thant sanoi muistopuheessaan Tuomiojan palvelleen ansiokkaasti paitsi isänmaataan, myös YK:ta taitavana sovittelijana.
Ministeri Max Jakobsonin mukaan Tuomiojan kuolema vain 53-vuotiaana oli Suomelle suuri menetys. Jakobson on kirjoittanut, että jos Tuomioja olisi saanut elää, hän olisi voinut toimia vielä monissa merkittävissä tehtävissä kansainvälisillä foorumeilla ja olisi ollut vakavasti otettava ehdokas seuraavaksi YK:n pääsihteeriksi.