stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Lagerfeld
Yksityiselämä

Karl Lagerfeldin kumppani vuodesta 1971 lähtien oli 18 vuoden ajan ranskalainen seurapiiripersoona ja entinen stuertti, Jacques de Bascher (1951–1989), joka kuoli alkoholismin ja AIDS epidemian uhrina. Tämän jälkeen Lagerfeld lihoi huomattavasti vaikka ei koskaan myöntänyt surevansa kumppaniaan.
Jacques de Bascherin ja Lagerfeldin äidin Elisabethin tuhkat olivat vuoteen 2000 asti Château de Penhoët'n linnan kappelissa Bretagnessa, jonka Karl Lagerfeld hankki omistukseensa jo ennen 1970-lukua. Lagerfeld määräsi että hänen tuhkansa on sekoitettava sekä de Baschierin että hänen äitinsä tuhkaan ja haudattava paikkaan, joka pidetään salassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Lagerfeld Wikimedia Commonsissa
Karl Lagerfeld -merkin sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Karl Lagerfeldin lapsuudenkoti Gut Bissenmoor vuonna 1908
Silkkikreppinen Gustav Klimtin taiteen inspiroima puku, Chloé 1971, Karl Lagerfeld
Silkkikreppipuku, Chloé 1971, Karl Lagerfeld
Karl Lagerfeld liikkeen logo
Hôtel Pozzo di Borgo, 51 rue de l'Université, 7ème arrondissement, Pariisi, puutarhajulkisivu vuonna 1918
Château de Penhoët, Bretagne
Villa La Vigie, Monaco
Hermann Bühlbecker, Monacon ruhtinas Albert, ruhtinatar Charlene ja Karl Lagerfeld "Cinema Against AIDS" gaalassa 2011
Karl Lagerfeld Pariisin asuntonsa kirjastossa 2011
Karl Lagerfeld & Choupette, Pascal Kirchmairin sarjakuva
Chełmnon tuhoamisleiri

Magirus -kaasutusauto
Chełmnon tuhoamisleiri oli natsi-Saksan aikainen tuhoamisleiri, joka sijaitsi Chełmno nad Neremin kylässä (saks. Kulmhof) Länsi-Puolassa noin 70 kilometriä Łódźista länteen. Leirin toiminta alkoi 7. joulukuuta 1941, jolloin ensimmäisenä komendanttina oli Herbert Lange. Leiri oli ensimmäinen sellainen pysyvä leiri, jossa juutalaisia massamurhattiin myrkkykaasun avulla. Aluksi leirillä oli käytössä kolme kaasukuorma-autoa, joihin jokaiseen mahtui noin 50–70 ihmistä kaasutettavaksi hiilimonoksidilla.  Tarkoituksena oli surmata Posenin provinssin, Łódźin gheton ja lähiympäristön juutalaiset. Seuraavina vuosina leirillä surmattiin ainakin 152 000 ihmistä (joidenkin lähteiden mukaan 360 000), juutalaisten lisäksi puolalaisia, venäläisiä sotavankeja ja romaneja. Vain kahden ihmisen tiedetään selvinneen hengissä Chełmnon tuhoamisleiriltä
Kuljetukset Chełmnoon loppuivat ja sen polttouuni räjäytettiin maalis–huhtikuussa 1943, koska läheisellä Warthegaun alueella ei enää elänyt juurikaan juutalaisia. Helmikuussa 1944 se avattiin uudelleen Łódźin gheton loppujen asukkaiden tuhoamiseksi. Syksyllä 1944 saksalaiset pakottivat jäljelle jääneet juutalaisvangit tuhoamaan todisteet joukkomurhasta. Saksalaiset jättivät leirin 17. tammikuuta 1945 yöllä puna-armeijan lähestyessä aluetta. Sitä ennen kaikki jäljellä olevat vangit oli ammuttu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dokumentteja juutalaisoperaatioista Warthegaun alueella blogspot.com
Keskuskomission raportti saksalaisten rikoksista Puolassa tuhoamisleiri Chelmno (suomeksi)
| n k Holokausti |
| --- | --- |
Taustoja:  antijudaismi  antisemitismi  eugeniikka  juutalaiset  kansallissosialismi  keskitysleiri  propaganda  rasismi  selkäänpuukotusteoria  Siionin viisaiden pöytäkirjat 
Natsien juutalaisvainot:  ali-ihminen  der ewige Jude  Einsatzgruppen  ghetot: Krakova, Łódź, Varsova  joukkomurhat: Babyn Jar, Biķernieki, Jedwabne, Liepāja, Paneriai, Rumbula, Odessa  keltainen daavidintähti  Kristalliyö  Madagaskar-suunnitelma  Nürnbergin lait 
Keskitysleirit:  Auschwitz  Bergen-Belsen  Buchenwald  Kaiserwald  Majdanek  Mauthausen  Muselmann  Ravensbrück  Sachsenhausen  Stutthof  Theresienstadt  Luettelo natsien keskitysleireistä  Kapo  leirien naisvartijat  vankitunnukset 
Holokausti:  Wannseen konferenssi  Lopullinen ratkaisu  Operaatio Reinhard  Aktion T4  Arbeit macht frei  tuhoamisleiri  kaasukammio  Zyklon B  Sonderkommando  Birkenau  Bełżec  Chełmno  Sobibór  Treblinka  kuolemanmarssit  Suomen juutalaisluovutukset 
Muut uhrit:  homoseksuaalit  Jehovan todistajat  kommunistit  romanit  slaavit  toisinajattelijat 
Vastarinta:  gheton kansannousu  Varsovan geton kansannousu  ŻOB  ŻZW  heinäkuun 20. päivän salaliitto 
Uhreja ja auttajia:  Corrie ten Boom  Adam Czerniaków  Anne Frank  Miep Gies  Petr Ginz  Albert Göring  Janusz Korczak  Giorgio Perlasca  David Rapoport  Oskar Schindler  Edith Stein 
Vastuulliset:  Viktors Arājs  Karl Brandt  Adolf Eichmann  Odilo Globocnik  Reinhard Heydrich  Heinrich Himmler  Adolf Hitler  Rudolf Höss  Friedrich Jeckeln  Josef Mengele  Julius Streicher  Gestapo  Natsi-Saksa  SS 
Holokaustin jälkeen:  Beriha  Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit  holokaustin kiistäminen  holokaustin muistaminen  Nürnbergin oikeudenkäynnit  Nürnbergin säännöstö  Simon Wiesenthal -keskus  Vanhurskaat kansakuntien joukossa 
Muistomerkkejä:  Yad Vashem  Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki  Mémorial des Martyrs de la Déportation  Apua anovat kädet
Cessna 402

| Cessna 402B Businessliner |
| --- | --- |
 NASAn Cessna 402B
Tyyppi:  liikelentokone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Cessna Aircraft Company
Miehistö:  1–2
Ensilento:  1965
Cessna 402 on Cessna Aircraft Companyn 1. marraskuuta 1966 esittelemä kaksimoottorinen liikelentokone matkustajien tai rahdin kuljetukseen.
Taustaa

Cessna tuli kaksimoottoristen liikekoneiden markkinoille vuonna 1962 Cessna 411 -mallillaan. Tästä parannettuna konstruktiona se esitteli marraskuun alussa 1966 rakenteeltaan toisiinsa nähden samanlaiset kaksimoottoriset mallit Cessna 401 ja Cessna 402, joista ensimmäinen oli varustettu enemmän liikekäyttöön ja jälkimmäinen matkustaja- ja rahtikuljetukseen. Ensilento yhteisellä prototyypillä suoritettiin elokuussa 1965. Suurin ero 401/402:n ja 411:n välillä olivat uudemmat, kevyemmät ja operointikustannuksiltaan edullisemmat moottorit.
Kun Cessna 401 oli puhtaasti liikekäyttöön varustettu neljän hengen matkustamolla, 402 tarjosi pelkistetymmän varustelun ja 6–8 matkustajapaikan matkustamon. Rahtiversioissa istuimet oli yksinkertaisesti jätetty pois.
Variaatiot

Cessna 402 -koneesta rakennettiin useita eri variaatioita, kuten 402A, jossa oli pidempi nokka, neliömuotoiset istuimet ja kymmenes lisäistuin. 401 korvattiin vuonna 1972 402B Businessliner -versiolla, jota tarjottiin sen parannetulla businesskonfiguraatiolla mutta myös matkustaja- ja rahtiversiona, uusituilla TSIO-520-E-mallin moottoreilla varustettuna. 402C oli vuonna 1978 esitelty versio tehokkaammilla moottoreilla ja pidennetyllä siipien kärkivälillä.
Cessna 402-sarjan koneita rakennettiin yhteensä 1 535 kappaletta vuoteen 1985 asti.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimat vuokrasi yhteyskoneeksi uuden, siviilitunnukseltaan OH-CGS olevan Cessna 402B Businessliner -koneen Lentohuolto Oy:ltä 29. toukokuuta 1975. Kone ostettiin ilmavoimille 27. syyskuuta 1976. Toinen 402B Businessliner, OH-CHS, vuokrattiin kesäkuussa 1977. Ne lensivät ilmavoimissa tunnuksilla CB-51 ja CB-52, ensimmäinen Lapin Lennostossa ja jälkimmäinen silloisen Tiedustelulentolaivueen tunnuksella, aina vuoteen 1984 saakka, jolloin ne korvattiin Piper Chieftaineilla. OH-CHS oli myös vuonna 1993 perustetun suomalaisen lentoyhtiön Finncomm Airlinesin ensimmäinen kone. OH-CHS on nykyään Savon ammatti- ja aikuisopiston lentokoneasentajakoulun ahkerassa käytössä.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Matkustajat: 4–8
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.&&&&0011 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&012.016000012,16 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.05600003,56 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&021.&&&&0021 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01900.&&&&001 900 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&&02775.&&&&002 775 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Continental TSIO-520-sarjan -6-sylinteristä bokserimoottoria; &&&&&&&&&&&&0224.&&&&00224 kW (&&&&&&&&&&&&0300.&&&&00300 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0375.&&&&00375 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01750.&&&&001 750 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08200.&&&&008 200 m
Albert de la Chapelle

| Albert de la Chapelle> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. helmikuuta 1933 Helsinki Helsinki
Kuollut: 10. joulukuuta 2020 (87 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  lääketieteellisen genetiikan professori, ylilääkäri ja tieteen akateemikko
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto, HYKS, Ohio State University
Tutkimusalue:  lääketieteellinen geenitutkimus, syöpätutkimus
Palkinnot:  Matti Äyräpään palkinto (1990) Anders Jahren palkinto 1989
Aiheesta muualla
medicine.osu.edu/cancer-biology-genetics/directory/faculty/de-la-chapelle-albert/pages/index.aspx
Albert Fredrik de la Chapelle (11. helmikuuta 1933 Helsinki – 10. joulukuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen syöpätutkija, professori, vapaaherra ja vuodesta 1997 akateemikko.
Ura

De la Chapelle kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1950 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1957 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1962. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai vuonna 1965.
Apulaislääkärinä Helsingin diakonissaopiston sairaalan sisätautiosastolla vuosina 1958–1962, HYKSin röntgenapulaislääkäri 1959–1960. Helsingin yliopiston IV sisätautiklinikan apulaislääkäri 1963–1965. Lääketieteellisen genetiikan dosentti 1965–1974 ja valtion lääketieteellisen toimikunnan vanhempi tutkija 1965–1974, jolloin tutkijana Columbian yliopistossa (New York, Yhdysvallat) vuosina 1966–1968 ja Medical Research Councilissa vuonna 1974 (Lontoo, Britannia).
Tämän jälkeen tohtori de la Chapelle oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen genetiikan professori vuosina 1974–1997 ja HYKS:n konsultoiva ylilääkäri ja ylilääkäri 1977–1997. Hän toimi Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1985–1990 ja 1990–1995. Hän tutkii solu- ja molekyylibiologiaa ja myös lääketieteellistä genetiikkaa. Hän oli tuomassa kromosomianalyysiä Suomeen ja kuvasi ensimmäisenä miehen, jolla oli XX-sukupuolikromosomit. Yhdessä työtovereittensa kanssa hän paikallisti ja kuvasi sairauksia aiheuttavia geenipoikkeamia.
Vuodesta 1997 hän oli USA:ssa Ohio State Universityn syöpä- ja molekyyligenetiikan professori.
De la Chapelle palkittiin vuonna 1990 Matti Äyräpään palkinnolla ja Anders Jahren palkinnolla 1989. Professori de la Chapelle on Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 1997 hänet kutsuttiin jäseneksi Yhdysvaltain tiedeakatemiaan.
Vuoteen 2015 mennessä de la Chapellella oli noin 600 tieteellistä julkaisua ja 14 lääketieteellistä patenttia.
Albert de la Chapellen ensimmäinen puoliso vuodesta 1961 oli kirjeenvaihtaja Annikki Åström ja toinen puoliso vuodesta 1984 professori Clara D. Bloomfield. Albert de la Chapellen isoisä oli Albert Henrik de la Chapelle.
De la Chapelle ja hänen vaimonsa rakastivat taidetta. Vuonna 2005 de la Chapelle perusti Albert de la Chapelle -rahaston Svenska litteratusällskapet i Finlandin, jonka varoilla ostettiin taideteoksia kokoelmiin. Vuonna 2017 perustettiin Albert de la Chapelles Konststiftelse -taidesäätiö, jonka ensisijaisena tavoitteena on toteuttaa taidemuseo Tammisaareen. Chappe – Taiteen talo meren äärellä avattiin huhtikuussa 2023. Albert ja Clara de la Chapellen kokoelmat muodostavat kokoelman perustan, ja lisäksi museossa on vaihtuvia näyttelyitä.
Aiheesta muualla

Albert de la Chapellen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Syöpäkeksinnöistä
Albert de la Chapelle Chappen sivuilla
Chappe
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle 2  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Robin Sachs

| Robin Sachs |
| --- | --- |
 Robin Sachs vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Robin David Sachs
Syntynyt: 5. helmikuuta 1951  Lontoo, Englanti
Kuollut: 1. helmikuuta 2013 (61 vuotta) Los Angeles, Yhdysvallat
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Ethan Rayne (Buffy, vampyyrintappaja)
Aiheesta muualla
www.robinsachs.com
IMDb 
Robin David Sachs (5. helmikuuta 1951 Lontoo – 1. helmikuuta 2013 Los Angeles) oli brittiläinen näyttelijä, joka esiintyi elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Hän toimi myös ääninäyttelijänä muun muassa videopeleissä.
Ura

Sachs opiskeli näyttelemistä Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli brittiläisessä kauhuelokuvassa Vampyyrit iskevät (1972). Ratkaisevan läpimurtonsa hän teki Lontoon West Endissä, esiintyessään Rex Harrisonin rinnalla Pirandellon näytelmässä Henrik IV. Televisiorooleja hänellä oli esimerkiksi brittisarjoissa Kahden kerroksen väkeä ja Mennyt maailma.
Yhdysvalloissa Sachs teki ensiesiintymisensä 1990-luvun alussa, jolloin hän näytteli Adam Carringtonia Dynastian jatkoksi tehdyssä minisarjassa Dynastia – viimeinen luku. Alkuperäissarjassa hahmoa esitti Gordon Thomson.
1990-luvun loppupuolella Sachs tuli tunnetuksi suureen suosioon nousseesta televisiosarjasta Buffy, vampyyrintappaja. Hän esitti neljässä jaksossa Rupert Gilesin (Anthony Head) arkkivihollista Ethan Raynea. Sachsilla oli rooleja myös scifi-sarjoissa Babylon 5, Star Trek: Voyager ja Torchwood sekä rikossarjoissa Alias, Castle, Diagnoosi: Murha, Murhasta tuli totta ja NCIS Rikostutkijat.
Ura > Elokuvarooleja

Vampyyrit iskevät (Vampire Circus, 1972)
Henrik VIII:n kuusi vaimoa (Henry VIII and His Six Wives, 1972)
Katoaminen (The Disappearance, 1977)
Kadonnut maailma – Jurassic Park (The Lost World: Jurassic Park, 1997)
Babylon 5 – tie Babyloniin (Babylon 5: In the Beginning, 1998)
Galaxy Quest (1999)
Ocean’s Eleven – korkeat panokset (Ocean's Eleven, 2001)
Ura > Äänirooleja videopeleissä

Star Wars: Knights of the Old Republic (2003)
Buffy the Vampire Slayer: Chaos Bleeds (2003)
GoldenEye: Rogue Agent (2004)
Tom Clancy’s Rainbow Six: Lockdown (2005)
Dragon Age: Origins (2009)
Mass Effect 2 (2010)
Dragon Age: Origins – Awakening (2010)
Kane & Lynch 2: Dog Days (2010)
Mass Effect 3 (2012)
Yksityiselämä

Robin Sachsin vanhemmat olivat näyttelijäpari Leonard Sachs ja Eleanor Summerfield.
Sachs oli naimisissa walesilaisen näyttelijän Siân Phillipsin kanssa 1979–1991. Sachsin myöhempi puoliso oli yhdysvaltalainen näyttelijä Casey DeFranco.
Kikka Laitinen

| Kikka Laitinen |
| --- | --- |
 Laitinen esiintymässä vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kirsi-Marja Laitinen
Syntynyt: 8. lokakuuta 1960 (ikä 64) Lempäälä, Suomi
Ammatti:  rock-muusikko, sanoittaja, säveltäjä
Puoliso:  Harri Blomster 2014-
Muusikko
Taiteilijanimi:  Kikka Laitinen 
Yhtyeet:  Gasoline Girls And Petrol Boys, Kikka Laitinen Co.
Levy-yhtiöt:  Kantka Music, Sony Music, AXR, Warner
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kirsi-Marja ”Kikka” Laitinen (s. 8. lokakuuta 1960 Lempäälä) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, rock-muusikko, sanoittaja ja säveltäjä.
Lapsuus ja opinnot

Laitinen aloitti musiikkiharrastuksen kotonaan isänsä opastuksella nelivuotiaana, ja sai ensimmäisen kiinnityksen kosketinsoittajana rock-yhtyeeseen ollessaan 17-vuotias. Hän on suorittanut musiikkiopintoja Tampereen konservatoriossa 1968–1975, Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa 1994–1998 sekä yksityiset klassisen laulun opinnot opettajanaan Ingrid Suoniemi vuosina 1992–1998. Laitinen on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen normaalilyseosta vuonna 1979 ja diplomikielenkääntäjäksi Tampereen yliopistosta 1984.
Musiikkiura

Laitinen oli perustajajäsen ja lauluntekijä suomalaisessa rockyhtyeessä Gasoline Girls And Petrol Boys joka julkaisi neljä albumia vuosina 1988–1992. Vuodesta 1992 hän toiminut rock-yhtyeensä Kikka Laitinen Co. laulaja-lauluntekijänä. Kikka Laitinen Co. -yhtye on toiminut vuodesta 1992 ja  on julkaissut kahdeksan albumia. Yhtyeessä soittavat Kikka Laitinen (laulu, piano, koskettimet), Kustaa Kantelinen (kitara), Petteri Korhonen (rummut) ja Mikko Yli-Knuuttila (basso). Yhtyeen uusin aiemminjulkaisematon albumi (julkaistu 25.5.2018) on nimeltään Puut, linnut ja taivas, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat nimikappale "Puut, linnut ja taivas", "Elämisen keveys" ja "Kanssa vanhan omenapuun". Tuorein julkaistu levy on kokoelma Parhaat 2000–2022, jossa yhtyeen tunnetuimmat kappaleet.
Yhtyeen edellinen albumikokonaisuus julkaistiin trilogiana Suomalaisia rakkaustarinoita. Suomalaisia rakkaustarinoita osa 1 julkaistiin vuonna 2006, Suomalaisia rakkaustarinoita 2 vuonna 2008 ja Suomalaisia rakkaustarinoita 3 vuonna 2012. Trilogian tunnetuimmat laulut ovat ”Ei surullista”, ”Onni on pienissä asioissa", ”Tatuoitu neitoperhonen”, ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei” ja ”Rakkaus naista kuljettaa”. Muita tunnettuja Kikka Laitinen Co. -yhtyeen kappaleita ovat "Vaikka yhden keskikaljan", ”Sun mielikielisuudelma”, ”Kun radio auki on”, ”Sydän valvoo”, ”Omenapuut”, ”Mä tahdon luoksesi tulla”. Laitinen on säveltänyt ja sanoittanut suomalaisille artisteille.
Laitiselle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022.
Yksityiselämä

Laitinen katsoo olevansa vapaaehtoisesti lapseton. Hän on ollut naimisissa Kari Peitsamon kanssa vuoteen 1993, jonka jälkeen hän oli parisuhteessa muusikkomiehensä kanssa vuoteen 2010. Nykyinen avopuoliso on muusikko Harri Blomster.
Albumit

| Vuosi | Albumi | Yhtye | Levy-yhtiö |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Rakkaudella tehty | Gasoline Girls And Petrol Boys | Rockadillo |
| 1989 | Tulta ja hunajaa | Gasoline Girls And Petrol Boys | Rockadillo |
| 1990 | Seikkailu G-duurissa | Gasoline Girls And Petrol Boys | Rockadillo |
| 1992 | Hulababalulaa | Gasoline Girls And Petrol Boys | AXR |
| 1994 | Kikka Laitinen Co. | Kikka Laitinen Co. | AXR |
| 1997 | Sydän valvoo | Kikka Laitinen Co. | AXR |
| 1999 | Sinistä | Kikka Laitinen Co. | Kikanor |
| 2006 | Suomalaisia rakkaustarinoita | Kikka Laitinen Co. | Humble House Records |
| 2008 | Suomalaisia rakkaustarinoita 2 | Kikka Laitinen Co. | Humble House Records |
| 2012 | Suomalaisia rakkaustarinoita 3 | Kikka Laitinen Co. | Hittitalo Kikka Laitinen |
| 2013 | Parhaat 1990–2000 | Kikka Laitinen Co. | AXR Music |
| 2018 | Puut, linnut ja taivas | Kikka Laitinen Co. | Kantka Music, Emsalö Music |
| 2020 | Humanitarius | Kikka Laitinen Co. | Kantka Music, Emsalö Music |
| 2023 | Parhaat 2000–2022 | Kikka Laitinen Co. | Kantka Music, Emsalö Music |
Karhuveljeni Koda (EMI, 2006), jossa Laitinen esittää ko. elokuvan tunnuskappaleen "Suuret Henget" (Great Spirits / orig. esitt. Tina Turner).
Pelikaani se on peto (Lahden Pelicans Oy, 2013).
Filmografia

Yhden tähden hotelli (2007) (dokumenttielokuva Jorma Kääriäisestä, ohjaus Ari Matikainen). Mukana sivuosissa ja dokumentin takahuoneosioissa muun muassa Kari Tapio, Edu Kettunen ja Kikka Laitinen.
Teatteriesiintymiset

Teatteri Eurooppa Neljän tuotannossa
Kertomakirjallisuus

Hello, Mary-Lou! (Like, 1998 ISBN 951-578-562-6) (Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoehdokas 1998)
Omenapuun katolla (Kirjokansi, 2022, kirjailijat Kikka Laitinen & Teppo Kulmala)
Palkinnot

Helsingin Sanomain Kirjallisuuspalkintoehdokas 1998.
Seinäjoen tangosävellys- ja sanoituskilpailun 1. sija 2005 ”Tulit varjojen takaa” (säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela, san. Jorma Toiviainen).
Seinäjoen tangosävellys- ja sanoituskilpailun 3. sija 2006 ”Lady Like” (säv. Mika Toivanen, san. Kikka Laitinen).
Somero soikoon -sävellys- ja sanoituskilpailun 1. sija 2006 ”Oljenkorsia ruutupaidassa” säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela, san. Kikka Laitinen).
UMK 2015, es. Heidi Pakarinen ”Bon voyage” (säv. Kikka Laitinen & Simo Koho, san. Kikka Laitinen (Salanimellä Maria Söder).
Luottamustoimet ja jäsenyydet

Muusikkojen liiton jäsen 1992–
Teoston (Säveltäjäin Tekijänoikeustoimisto) jäsen 1992–
Keski-Suomen Kirjailijaliiton jäsen (kutsuttu jäseneksi) 1998–
Valtion säveltaidetoimikunta 2004–2006
Elvis ry. (Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry.) johtokunnan jäsen 1988–1998, 2004–2008 ja 2009–2010.
Teoston kulttuurikummi alkaen 2009
Yleisradion hallituksen jäsen 2012–2017
Laitinen on ollut Georg Malmstén -säätiön ja Juha Vainio Rahaston hallituksen jäsen useita vuosia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Kikka Laitisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kikka Laitisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kikka Laitisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kirjasampo: Kirjailijaesittely Kikka Laitinen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Celebesinviirikaija

| Celebesinviirikaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Viirikaijat Prioniturus
Laji::  platurus
Kaksiosainen nimi
 Prioniturus platurus  Vieillot, 1818 
Katso myös
   Celebesinviirikaija Wikispeciesissä   Celebesinviirikaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Celebesinviirikaija (Prioniturus platurus) on indonesialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Celebesinviirikaija on noin 28 cm pitkä ja se painaa 200–225 g. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, selkäpuolelta tummempi. Päälaella on pieni punainen täplä ja niskassa violetti laikku. Siiven alapeitinhöyhenet ovat vihreät ja siipisulat alapuolelta vihertävän siniset. Monilla yksilöillä on vaihtelevan kokoinen haileanoranssi vyö tai laikku hartioilla. Pidentyneet pyrstösulat ovat vihreät ja "lusikat" ovat mustat, vihreähohtoiset. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan pyrstö on lyhyempi ja se on selkäpuolelta kokonaan vihreä. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä tumma, iiris tummanruskea ja jalat vihertävänharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien "lusikat".
Lajin voi tavata lentämässä korkealla puiden yläpuolella viiden-kahdenkymmenen yksilön parvissa. Toisinaan ne kerääntyvät suuriksi, jopa satojen yksilöiden parviksi. Ne liikkuvat myös öisin.
Esiintyminen

Celebesinviirikaija elää Indonesiassa Sulawesin saarella ja lähistön pienemmillä saarilla. Siitä tunnetaan kolme alalajia: P. p. platurus, P. p. talautensis ja P. p. sinerubris. Sen populaatio on kooltaan 10 000–20 000 yksilöä. Lajin kanta on taantunut elinympäristöjen tuhoutumisen ja lemmikkieläinkaupan takia.
Elinympäristö

Laji elää vanhoissa sademetsissä ja puutarhoissa 1 800–2 000 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on puun kolossa.
Ravinto

Celebesinviirikaija syö hedelmiä, siemeniä ja mahdollisesti kukkia. Erityisen persoja ne ovat mangoille, ja niiden on havaittu ruokailevan öisin maissiviljelmillä.