Residenz-palatsi
Palatsin sisätilat > Residenz-museo

Antiikkisali (Antiquarium), joka rakennettiin vuosina 1568–1571 Wilhelm Egklin ja Jacobo Stradan suunnitelmien mukaisesti herttua Albrekt V:n (1550–1579) antiikkikokoelmaa varten, on suurin renessanssisali Alppien pohjoispuolella. Arkkitehti Friedrich Sustris muutti sen juhlasaliksi vuosina 1586–1600. Antiquariumissa toimi herttuallinen kirjasto vuoteen 1581 asti. Matala sali peitettiin sen jälkeen tynnyriholvilla, jossa oli 17 ikkunalunettia. Sali oli koristeltu Peter Candidin, Antonio Ponzanon ja Hans Thonauer vanhemman maalauksilla, jotkin olivat alun perin Sustrisin itsensä suunnittelemia. Hovikappeli (Hofkapelle), Keisarin portaikko (Kaisertreppe) ja Keisarillinen sali (Kaisersaal), Kivihuoneet (Steinzimmer; 1612–1617; Hans Krumpperin yleissuunnittelu) ja Trierin huoneet (Trierzimmer; Peter Candidin kattofreskot), jotka on rakennettu vaaliruhtinas Maksimilian I:lle, ovat tyypillisiä esimerkkejä 1600-luvun alun arkkitehtuurista.
Barokin aikakautta edustavat vaaliruhtinas Ferdinand Marian (1651–1679) hallitusaikana rakennetut ja arkkitehti Agostino Barellin (1627– n. 1697) suunnittelemat Paavilliset huoneet (Päpstlichen Zimmer). Paavi Pius VI asui täällä vieraillessaan Münchenissä vuonna 1782 ja huoneet nimettiin hänen mukaansa. Vaaliruhtinas Maksimilian II Emanuelin (1679–1726) aikana tehdyt laajennukset, erityisesti Aleksanterin huone ja Kesähuone, ovat edustavia oleskeluhuoneita. Niitä muutettiin pian hänen kuolemansa jälkeen. Jäännökset tuhoutuivat vuoden 1729 tulipalossa.
Esivanhempien galleria (Ahnengallerie; 1726–1731) sekä Posliinikabinetti, molemmat Joseph Effnerin rakennuttamia ja Koristeelliset huoneet (Reichen Zimmer), jotka François de Cuvilliés suunnitteli keisari Kaarle VII:lle ovat loistavia esimerkkejä hovirokokoo-tyylistä. Runsaan koristelun toteuttivat Johann Baptist Zimmermann, Joachim Dietrich ja Wenzeslaus Miroffsky. Vihreän gallerian (Grüne Gallerie) kaksikerroksinen ulkojulkisivu, jossa on seitsemän kaarevaa ikkunaa Königsbau-rakennuksen sisäpihalle päin, on Cuvilliésin mestariteos. Vihreällä silkkidamastilla verhoiltujen seinien mukaan nimetty Vihreä galleria ei ollut vain juhlasali, vaan myös maalaus- ja peilgalleria. Upea edustusmakuuhuone (Paradeschlafzimmer) toimi vaaliruhtinaitten virallisten pukeutumis- ja riisumisseremonioitten (levée ja couchée, herääminen ja nukkumaan meno) paikkana. Kaikki hoviarkkitehti Joseph Effnerin ja François de Cuvilliésin suunnittelemat rakenteet palvelivat vain Wittelsbach-suvun kunniaa ja lopulta keisarillinen kruunun saatiin vuonna 1742. Tammikuussa 1745 herttua Carl Albrekt kuoli keisari Kaarle VII:nä Residenzissä, joka oli lyhyen aikaa myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan palatsi. Vaaliruhtinas Maksimilian III Joosefin aikana rakennettiin Vaaliruhtinaan (Kurfürstenzimmer) rokokoohuoneistot vuosina 1746–1763. Työstä vastasivat François de Cuvilliés ja Johann Baptist Gunetzrhainer.
Uusklassista aikakautta edustavat Königsbau-rakennuksen Charlotte-huoneet (Charlottenzimmer), Kuninkaalliset huoneistot ja Taistelusalit (Schlachtensäle). Nibelung-salin seinä- ja kattomaalaukset ovat Julius Schnorr von Carolsfeldin tekemiä vuosina 1827–1834. Ne ovat ensimmäisiä monumentaaliesityksiä Nibelungein lauluista. Kuningasparin yksityishuoneet Königsbaun takaosassa eivät ole säilyneet, koska ne tuhoutuivat toisessa maailmansodassa. Leo von Klenze ei vastannut vain arkkitehtuurista, vaan suunnitteli myös lattiat, seinämaalaukset ja kaikki huonekalut. Festsaalbaussa oli tilavia saleja, joista Suuri valtaistuinsali oli keskimmäinen, Keisarilliset salit, juhlasali ja Taistelusali koillispaviljongissa. Nämä tilat oli tarkoitettu vain valtion tilaisuuksiin, ja niihin pääsi vain edustusportaikkoja pitkin, joita ei enää ole olemassa. Täällä pidettiin tärkeimmät kuninkaalliset seremoniat. Kaksitoista Ferdinand von Millerin veistämää jättiläismäistä patsasta, jotka edustavat Baijerin tärkeimpiä hallitsijoita.
Huonekalujen, maalausten ja veistosten lisäksi museossa on nykyään pronssitöitä, kelloja, seinävaatteita, posliinia ja useita erikoiskokoelmia, kuten pronssitaidetta, eurooppalaisia miniatyyrejä ja liturgisia asuja. Wittelsbach-dynastian posliinikokoelmaan kuuluu esineitä heidän oman Nymphenburgin posliinitehtaansa lisäksi Sèvres'n posliinimanufaktuurista Ranskasta ja Berliinin Kuninkaallisesta posliinitehtaasta. Wittelsbachin itä-aasialainen kokoelma sisältää yli 500 posliiniesinettä ja joitain maalauksia. Kuninkaallisessa hopeahuoneessa on myös arvokkaita esineitä. Residenz-palatsin reliikki- eli pyhäinjäännöskokoelma on peräisin vastareformaation aikakaudelta. Festsaalbaussa on esillä 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alun pronssiveistoksia, jotka ovat yksi rikkaimmista manierismin ja varhaisbarokin eurooppalaisen pronssitaiteen kokoelmista.