Astrid Lindgrens Värld
Historia

Vuonna 1981 kolme vimmerbyläistä perhettä rakensi pienoistaloja mittakaavassa 1:3.    Ensimmäinen talo oli Kissankulma, joka rakennettiin puutarhassa, joka kuului naprapaatti Rein Soowikille ja hänen pankkivirkailijana Säästöpankissa toimineelle vaimollensa Ullalle. Sagobynin rakennuksessa mukana olivat myös vimmerbyläiset perheet Tommy ja Bibbi Isacsson, sekä Per ja Else-Marie Jalminger.  Jo alusta asti oli sovittu, että Astrid Lindgren ei saisi lisenssimaksuja Sagobysta.
Vuosien varrella lisää taloja rakennettiin samalla mittakaavalla: Huvikumpu vuonna 1982, Melukylä vuonna 1983, Kesäkumpu vuonna 1984, Ronja Ryövärintyttären linna vuonna 1986, Kirsikkalaakso, Taina Tomeran talo ja Katto-Kassisen talo vuonna 1987, Lotan talo (Kirjasta Se pikkuinen Lotta) ja Rasmuksen talo (Kirjasta Rasmus ja kulkuri) vuonna 1988.   Nämä talot muodostivat silloisen Sagobynin.  Ensimmäisenä vuonna Sagobyssa vieraili 10000 kävijää. Vuonna 1985 kävijöiden määrä oli 50000 ja vuonna 1988 kävijöitä oli jopa 100000. Vuoteen 1988 asti perheet pitivät alueella kahvilaa ja alueella oli muutaman vuoden ajan käytössä minijuna. Sagobyssa oli myös useita esityksiä ja eläimiä, jotka olivat lainattu paikallisilta maanviljelijöiltä ja olivat puistossa kesän ajan.
Vuonna 1989 perheet myivät Sagobyn Curt Wrigforsin johtamalle Riquma-konsernille , mikä merkitsi uutta pääomaa, ja niin perustettiin yritys nimeltään Astrid Lindgrenin maailma Ab. Vuonna 1990 rakennettiin ensimmäinen täysimittainen alue nimeltään Ruusulaakso, ja vuonna 1991 rakennettiin Pukarikatu.  Finanssikriisin yhteydessä vallinneen heikon taloustilanteen takia Astrid Lindgrenin maailma Ab oli yrityssaneerattava vuonna 1991. Wasa Försäkringar oli suurin omistaja ja Vimmerbyn kunta ja IOGT-NTO olivat vähemmistöomistajia. Vuonna 1992 Astrid Lindgren kirjoitti:
»”Kuten toivottavasti tiedätte, minulla ei ole mitään puistoon liittyviä taloudellisia 	etuja, mutta vain lämmin toivomus siitä, että tämän ainutlaatuisen kohteen 	sallittaisiin jatkua nykyisellään.” » 
(Astrid Lindgren kirjeessään Vimmerbyn kunnallispoliitikoille.)
Puistosta oli tullut tärkeä tulonlähde kunnalle, joka siirtyi sen ainoaksi omistajaksi vuonna 1999.
Astrid Lindgrenin kuoleman jälkeen vuonna 2002 oikeudet hänen työhönsä siirtyivät Saltkråkan Ab:lle (Myöhemmin Astrid Lindgren Ab), joka allekirjoitti uuden sopimuksen kunnan kanssa vuonna 2004.  Kyseisen sopimuksen mukaan kunnan oli uudelleensijoitettava kaikki tuotot puistoon.  Lopulta sopimus johti myös siihen, että Saltkråkan nosti lisenssimaksutasoa nollasta prosentista kymmeneen prosenttiin ennen yrityksen arvonmääritystä (johon sisältyi immateriaalioikeudet).  Arvonmääritys oli osa mahdollista puiston myyntiä, josta muun muassa alkuperäiset omistajat olivat kiinnostuneita.  Koska Saltkråkan säilyttäisi edelleen oikeudet puistoon, lopulta Saltkråkan oli se, joka asetti ehdot. Vuonna 2008 Saltkråkanin silloinen toimitusjohtaja Nils Nyman (Astrid Lindgrenin lapsenlapsi), irtisanoi puistosta tehdyn sopimuksen Vimmerbyn kunnan kanssa. Vuodesta 2010 lähtien puisto on ollut perheyritys Astrid Lindgren Ab:n ja Vimmerbyn kunnan omistuksessa jaettuna siten, että Astrid Lindgren omistaa puistosta 91 prosenttia.  Puiston hinta oli 24,3 miljoonaa kruunua (noin 2,3 miljoonaa euroa) verrattuna 118 miljoonaan kruunuun (noin 11,5 miljoonaa euroa), jonka Ernest & Young arvioi yrityksen arvon olevan.
Vuonna 2007 myös Astrid Lindgrenin lapsuudenkoti Näs siirtyi Vimmerbyn kunnan omistuksesta Saltkråkanin omistukseen, ja siitä tuli siten osa Astrid Lindgrenin maailmaa.  Siihen kuuluu myös museo ja entinen pappila.