stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mark Galeotti
Julkaisuja

| Englanniksi | Suomeksi |
| --- | --- |
The Kremlin’s Agenda.  Coulsdon:  Jane’s Information Group, 1995.  : 
Afghanistan: the Soviet Union's last war.  Lontoo:  Frank Cass, 1995.  : 
The Age of Anxiety: Security and Politics in Soviet and Post-Soviet Russia.  Harlow:  Longman Higher Academic, 1995.  : 
Unstable Russia.  Coulsdon:  Jane's, 1996.  : 
Jane’s Sentinel: Russia.  Coulsdon:  Jane's, 1997.  : 
Gorbachev and his Revolution.  (Osia julkaistu myös teoksessa People Who Made History: Mikhail Gorbachev, toim. Tom Head (New York, Gale: 2003))  Basingstoke:  Macmillan, 1997.  : 
Galeotti, Mark & Synge, Ian (toim.): Putin's Russia.  Lontoo:  Jane's, 2002.  : 
Russian and Post-Soviet Organized Crime (toim.).  Lontoo:  Ashgate, 2002.  : 
Criminal Russia: a sourcebook and coursebook on 150 years of crime, corruption & policing (4. painos).  Keele, ORECRU, 2003.  : 
Global Crime Today: the changing face of organised crime (toim.).  Lontoo:  Routledge, 2005.  : 
Organised Crime in History (toim.).  Lontoo:  Routledge, 2009.  : 
The Politics of Security in Modern Russia (toim.).  Lontoo:  Ashgate, 2010.  : 
Paths of Wickedness and Crime: the underworlds of the Renaissance Italian city.  New York:  Gonfalone, 2012.  : 
Russian Security and Paramilitary Forces since 1991.  Lontoo:  Osprey, 2013.  : 
Russia’s Chechen Wars.  Lontoo:  Osprey, 2014.  : 
Spetsnaz: Russia’s special forces.  Lontoo:  Osprey, 2015.  : 
Hybrid War or Gibridnaya Voina? Getting Russia’s non-linear military challenge right.  Praha:  Mayak, 2016.  : 
The Modern Russian Army 1992–2016.  Lontoo:  Osprey, 2017.  : 
The Vory: Russia’s Super Mafia. Lontoo ja New Haven: Yale University Press, 2018.  : Voima ja valta: Venäjän mafia Kremlin suojeluksessa.  (The Vory: Russia’s super mafia, 2018)  Suomentanut Hannu Tervaharju. Docendo, 2019.  ISBN 978-952-291-597-9 
Kulikovo 1380: the battle that made Russia.  Lontoo:  Osprey, 2019.  : 
Russian Political Warfare: Moving Beyond the Hybrid.  Lontoo:  Routledge, 2019.  : 
We Need to Talk About Putin.  Lontoo:  Ebury, 2019.  : 
Armies of Russia's War in Ukraine.  Lontoo:  Osprey, 2019.  : 
A Short History of Russia.  New York:  Hanover Square, 2020.  : 
The Weaponisation of Everything: A Field Guide to the New Way of War.  Yale University Press, 2022.  ISBN 9780300253443  : 
Putin’s Wars: From Chechnya to Ukraine Putin’s Wars: From Chechnya to Ukraine. Osprey Publishing, 2022. ISBN 978-1-4728-4754-6 : Putinin sodat: Tsetseniasta Ukrainaan. Suomentanut Jere Saarainen. Minerva Kustannus, 2023. ISBN 9789523758391
Aiheesta muualla

Galeottin blogi "In Moscow’s Shadows"
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Severi Hämäri

Kai Severi Hämäri (s. 1977, Sipoo) on tietokirjailija ja opettaja.
Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri ja väitöskirjatutkija. Hän kirjoitti gradunsa Alfred Tarskista.
Hämäri on toiminut Kriittisen korkeakoulun Puhujakoulun vastaavana opettaja vuodesta 2012.
Hän on toiminut Faktabaarin toimituskunnassa vuonna 2018 ja Faktabaarin taustaorganisaation Avoin yhteiskunta ry:n hallituksen jäsenenä vuosina 2019 – 2020 ja yhdistyksen neuvonantajana vuonna 2021. Hämäri kuuluu Aikuiskasvatus-tiedejournaalin toimituskuntaan.
Teoksia

Severi Hämäri: Verbaalinen väkivalta verkossa. (Kuvitus Jyrki Vainio). Helsinki: Basam Books, 2024. ISBN 978-952-379-423-8
Reijo Miettinen, Eero Ojanen, K. Severi Hämäri ja Soila Lemmetty (toim.): J. V. Snellman ja suomalainen sivistyskäsitys. [Jyväskylä]: Jyväskylän yliopisto, 2024.
Sanat jotka vaientavat – miten puuttua tutkijoiden kohdistuvaan verbaaliseen väkivaltaan netissä. Artikkeli teoksessa Väliverronen, Esa, et al: Tieteen vapaus & tutkijan sananvapaus. Tampere: Vastapaino, 2020. ISBN 978-951-768-804-8
Aiheesta muualla

Tarskin totuus Gradutyö, Helsingin yliopisto 2008
Verbaalinen väkivalta verkossa -kirjan arvio
Palvelualan Opisto Kuopio

Palvelualan Opisto Kuopio Asemakadun puolelta. Vasemmalla on puurakenteinen vanha osa, oikealla 1955 valmistunut lisärakennus.
Palvelualan Opisto Kuopio eli entinen Kuopion talouskoulu on osittain yksityinen ja osittain valtion rahoittama ravitsemis- ja talousalan toisen asteen ammatillinen oppilaitos. Toimipaikka on Kuopion keskustassa. Alun perin koulu perustettiin nimellä Kuopion Pedagogillinen Keittokoulu vuonna 1892.
Koulutus

Oppilaitoksessa voi nykyään opiskella kokin, kodinhuoltajan tai toimitilahuoltajan ammatillisen perustutkinnon. Tutkintojen laajuus on 180 osaamispistettä.
Hallinto

Kuopion talouskoulun ylläpitäjä ja koulutuksen järjestäjä on Kuopion Talouskoulun Kannatusyhdistys r.y.
Historia > Talouskoulun perustaminen

Talousopetusta antavan koulun perustamista Kuopioon ehdotti  Kuopion Naisyhdistyksen kokouksessa Elisabeth Stenius 14. huhtikuuta 1887. Rahoitus ja toimitilan hankkiminen veivät aikaa. Yhdistyksen vuosikokouksessa 10. helmikuuta 1892 Stenius piti esitelmän "Keittokyökin perustamisesta Kuopioon":
Anniskeluyhtiön myönnettyä 2 000 markan avustuksen pidettiin koulun perustava kokous Kuopion seurahuoneella 2.4.1892. Tässä kokouksessa nimettiin koulun ensimmäinen johtokunta, jonka puheenjohtajana toimi Elisabeth Stenius. Koulun ensimmäisenä johtajattarena toimi Lyyli Bergman. Myöhemmin johtajattarena toimi muiden muassa Elli Suninen.
Talouskouluhankkeita toteutettiin samaan aikaan eri puolilla Suomea. Kuopion Pedagogillinen keittokoulu aloitti toimintansa 2. syyskuuta 1892, kolme kuukautta Tampereen talouskoulun (nykyinen Tampereen palvelualan ammattiopisto) jälkeen. Toimitilaksi saatiin Kuopion kaupungintalon keittiö, joka vapautui ravintolan käytöstä. Naisyhdistys vastasi koulun taloudesta. Alkuaikoina koulu ei saanut lainkaan julkista tukea. Rahaa saatiin oppilasmaksuilla ja oppilastöiden myynnillä.
Historia > Toimitilat

Koulu toimi tilapäisissä tiloissa eri puolilla kaupunkia vuoteen 1926, jolloin Kuopion Naisyhdistys luovutti Kuopion III kaupunginosasta Linnankadun (nyk. Asemakatu) varrelta ostamansa tontin ja talon koulun johtokunnalle. Rakennuksen ja tontin ylläpitoa varten perustettiin Kuopion Talouskoulun Kannatusyhdistys. Talouskoulu on edelleen samalla paikalla  vankilan vieressä osoitteessa Asemakatu 4.
Alkuperäisen puurakennuksen viereen rakennettiin 1955 kolmekerroksinen lisärakennus, johon saatiin kaksi opetuskeittiötä, pesutupa ja varastotiloja sekä seitsemän asuntoa henkilökunnalle. Kaikki asunnot on nykyään muutettu opetustiloiksi.
Aiheesta muualla

Oppilaitoksen kotisivut
Koulun julkisivu Asemakadun puolelta.
Koulu Asemakadun ja Snellmanninkadun kulmasta.
Leonard Ahma

Leonard Echard Ahma
Leonard Echard Ahma (20. lokakuuta 1889 Turku – 14. marraskuuta 1944 ) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Oskar Ferdinand Friman ja Adolfina Johansson. Hänen puolisonsa oli Martta Lahtinen.
Opinnot

Ahma kävi kansakoulun sekä kaksi luokkaa Turun suomalaisessa reaalilyseossa, ja keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Haminan taistelukoulu hän suoritti vuonna 1918, alue- ja paikallispäällikkökursseille hän osallistui vuonna 1922 ja taktiikan soveltamiskursseille vuonna 1925, jotka pidettiin suojeluskuntain päällystökoulussa, pioneerikurssille Korialla hän osallistui vuonna 1927, Reserviupseerikoulu hän suoritti vuonna 1928, Perkjärvellä pidetylle jalkaväkitykkikurssille hän osallistui vuonna 1929, voimistelunjohtajakurssin hän suoritti vuonna 1931, komppanianpäällikkökurssille hän osallistui vuonna 1934 ja suojeluskuntain päällystökoulussa pidetylle luutnanttikurssille hän osallistui vuonna 1937. Ahma työskenteli ennen sotilasuralle astumistaan konelatojana kirjapainossa.
Jääkäriaika

Ahma liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Suomessa saamansa kirjapainoalan koulutuksensa takia hänet komennettiin syksyllä 1917 Berliiniin uuden Suomalaisen sotilaskäsikirjan painatustöihin.
Suomen sisällissota

Ahma saapui takaisin Suomeen varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Hän palveli sisällissodassa ensin joukkueenjohtajana 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniassa ja taisteli Tampereen valloituksessa. Hänet komennettiin 11. huhtikuuta 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti tämän mukana osaa Rajamäen, Tarpilan ja Raivolan taisteluihin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen toimi samassa yksikössä 20. lokakuuta alkaen komennettiin 4. joukkueeseen joukkueenjohtajaksi. Vuonna 1920 hän osallistui komppaniansa mukana Porajärven puolustukseen. Hän erosi puolustusvoimista 30. lokakuuta 1920, mutta jatkoi kumminkin puolustusalalla ja liittyi Viipurin suojeluskuntaan, josta hänet komennettiin Antreaan paikallispäälliköksi.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan hän osallistui Vuoksenlaakson väestönsuojelupiirin päällikkönä. Jatkosodassa hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon alaisen Repolan aluepäällikkönä. Vuosina 1943 ja 1944 hän toimi Oulussa sekä suojeluskunnan paikallispäällikkönä, että väestönsuojelupäällikkönä. Leonard Echard Ahma on haudattu Oulun sankarihautaan.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Kaliningrad

| Kaliningrad (Калининград) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Kaliningradin alue (punaisella ylävasemmalla) Venäjän kartalla, alla kaupungin sijainti alueella.
 Kaliningrad
 Koordinaatit: 54.7196°N, 20.5008°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Kaliningrad
Saanut kaupunginoikeudet:  1286
Siirtyi Neuvostoliitolle/Venäjälle:  1945
Königsbergistä Kaliningradiksi:  1946
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jelena Djatlova
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  224 km²
Korkeus:  5 m
Väkiluku (2018):  475 056
 – Väestötiheys:  2 120 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2 (MSK-1) 
Postinumero:  236010
Suuntanumero(t):  +7 4012
 
 www.klgd.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaliningrad (ven. Калинингра́д, liett. Karaliaučius, puol. Królewiec) on Kaliningradin alueen pääkaupunki Itämeren rannikolla Venäjällä. Vuoteen 1946 saakka kaupunki tunnettiin saksalaisella nimellä Königsberg (ven. Кёнигсберг, Kjonigsberg). Se oli siirtynyt sodan hävinneeltä Saksalta Neuvostoliitolle edellisenä vuonna. Kaupungissa oli noin 475 000 asukasta vuonna 2018.
Maantiede

Kaliningradin kaupunki sijaitsee Kaliningradin alueella, joka on Venäjän eksklaavi. Kaupunki on rakennettu Pregolja-joen suulle Veikselinhaffin koillisnurkassa.
Maantiede > Ilmasto

Kaliningradissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 8 °C ja keskimääräinen sademäärä 770 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 18 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –3 °C. Sateisin kuukausi on elokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 90 millimetriä. Huhtikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 36 millimetriä.
Maantiede > Aluejako

Kaliningrad on jaettu kolmeen kaupunkipiiriin (ven. район, rajon), jotka ovat Tsentralnyi, Leningradski ja Moskovski.
Historia > Königsberg

Saksalaiset ristiretkeläiset saapuivat alueelle 1200-luvun alussa. Saksalainen ritarikunta perusti 1255 Pregoljajoen alajuoksulle linnoituksen ja kaupungin, jolle annettiin nimi Königsberg, 'kuninkaanvuori'. Vuonna 1340 siitä tuli hansakaupunki, joka oli Keski-Euroopan ja Venäjän välillä kohtauspaikka. Tärkein kauppatavara oli meripihka. Ritarit jatkoivat käännytystyötä Puolan suuntaan. 1500-luvulla heidän maaomaisuudestaan muodostettiin Itä-Preussin kuningaskunta, jonka pääkaupungiksi tuli Königsberg.
Kaupunki sai yliopiston vuonna 1544 (Königsbergin Albertus-yliopisto). 1600-luvulla muodostetun Brandenburgin ja sittemmin Preussin pääkaupungiksi tuli Berliini, joka pysyi asemassaan vuonna 1806 tapahtuneeseen Ranskan hyökkäykseen asti. Sen jälkeen Königsberg oli pääkaupunki muutaman vuosikymmenen ennen Saksan keisarikunnan syntyä. Kaupungin eläintarha perustettiin vuonna 1896.lähde?
Ensimmäisen maailmansodan jälkeisessä Versailles’n rauhassa Saksa menetti alueitaan Puolalle ja Puolan käytävä katkaisi Itä-Preussin maayhteyden muualle Saksaan. Kaupungin lentoasema avattiin 1922. Toisen maailmansodan alussa Saksa miehitti Puolan länsi- ja keskiosat sekä rakennutti moottoritien Berliinistä Königsbergiin. Sodan lopulla kaupunkia pommitettiin ja asukkaita lähti joukoittain pakoon. Neuvostoliiton puna-armeija valtasi Königsbergin keväällä 1945, ja taisteluissa kaupunki kärsi pahoja vaurioita, esimerkiksi yliopisto ja monet kirkot tuhoutuivat. Yksi harvoista vanhan kaupungin säästyneistä kohteista oli filosofi Immanuel Kantin hautamuistomerkki. Potsdamin konferenssin päätöksellä Königsberg siirtyi muun Itä-Preussin pohjoisosan myötä Neuvostoliitolle ja edelleen Venäjän neuvostotasavaltaan.
Historia > Kaliningrad > Neuvostokaupunki

Toisen maailmansodan jälkeen natsiaikaisesta Adolf Hitlerin aukiosta (alk. Hansa-aukio) tehtiin Voiton aukio, jolle pystytettiin kommunistijohtaja Vladimir Leninin patsas. Kaupunki nimettiin Kaliningradiksi Neuvostoliiton muodollisena valtionpäämiehenä toimineen Mihail Kalininin kuoltua 1946.
Kaupunkiin jääneestä 25 000 saksalaisesta suurin osa karkotettiin 1947–1948. Pieni osa heistä hankki Neuvostoliiton kansalaisuuden ja jäi kaupunkiin. Tilalle otettiin väkeä muualta maasta, ja muutamassa vuodessa kaupunkiin muutti eri arvioiden mukaan 60 000 tai jopa satoja tuhansia ihmisiä erityisesti Valko-Venäjän ja Venäjän alueilta. 1960-luvulla Königsbergin linnan jäännökset purettiin monumentaalisen Neuvostojen talon tieltä.lähde?
Historia > Kaliningrad > Venäläinen kaupunki

Neuvostoajan jälkeen Leninin patsas siirrettiin pois Voiton aukiolta, jolle valmistui vuonna 2006 ortodoksinen Kristus Vapahtajan kirkko.lähde?
Kaliningradissa toimii Venäjän Itämeren laivaston päätukikohta.lähde?
Baltian Kantin liittoyliopiston edessä seisovan uuden Immanuel Kantin patsaan lahjoittivat saksalaiset vuonna 1991. Patsas töhrittiin loppuvuodesta 2018. Se liittyi Kantia vastaan käytyyn kampanjaan, sillä kansallismieliset eivät halunneet kaupungin lentokenttää nimettäväksi Kantin mukaan, vaikka kansanäänestyksessä hän oli suosikki. Kenttä nimettiin Venäjän keisarinnan Elisabetin mukaan.
Talous

Kaliningradissa on monipuolista elinkeinoelämää. Siellä harjoitetaan esimerkiksi kalastusta sekä koneiden, paperin ja puutavaran valmistusta. Alueella on oma taloudellinen vyöhyke, joka on vapautettu suurimmasta osasta tuonnin ja viennin tulleista. Maaliikenne Kaliningradin alueen ja muun Venäjän välillä kulkee Liettuan ja Valko-Venäjän kautta.
Urheilu

Kaliningradista on kotoisin jalkapallojoukkue FK Baltika Kaliningrad, joka pelaa Venäjän jalkapallon 1. divisioonassa. Kaliningradissa pelattiin jalkapallon MM-kilpailujen 2018 otteluita.
Kaupungissa syntyneitä ja vaikuttaneita henkilöitä > Königsbergissä

Joachim Tielke (1641–1719), saksalainen soitinrakentaja
Christian Goldbach (1690–1764), saksalainen matemaatikko
Immanuel Kant (1724–1804), saksalainen filosofi
Johann Gottfried Herder (1744–1803), saksalainen filosofi ja kirjailija
Johann Friedrich Reichardt (1752–1814), saksalainen säveltäjä
E. T. A. Hoffmann (1776–1822), saksalainen kirjailija
Gotthilf Heinrich Ludwig Hagen (1797–1884), saksalainen fyysikko
Fanny Lewald (1811–1889), saksalainen naisasianainen ja kirjailija
Gustav Robert Kirchhoff (1824–1887), saksalainen fyysikko
Karl Rudolf König (1832–1901), saksalainen fyysikko
Otto Wallach (1847–1931), saksalainen kemisti
Erich von Drygalski (1865–1949), saksalainen tutkimusmatkailija
Arnold Sommerfeld (1868–1951), saksalainen fyysikko
Arthur Crispien (1875–1946), saksalainen ammattiyhdistysjohtaja ja poliitikko
Agnes Miegel (1879–1964), saksalainen näyttelijä
Hannah Arendt (1906–1975), saksalainen filosofi
Lea Rabin (1928–2000), saksanjuutalainen näyttelijä ja Israelin pääministerinä toimineen Jitzhak Rabinin vaimo
Heinrich August Winkler (s. 1938), saksalainen historioitsija
Reinhard Bonnke (1940–2019), saksalainen Afrikassa vaikuttanut evankelista, saarnaaja ja kirjailija
Kaupungissa syntyneitä ja vaikuttaneita henkilöitä > Kaliningradissa

Viktor Patsajev (1933–1971), neuvostoliittolainen kosmonautti
Aleksei Leonov (1934–2019), neuvostoliittolainen kosmonautti, ensimmäinen avaruuskävelyn tehnyt ihminen
Ljudmila Putina (s. 1958), Venäjän presidentti Vladimir Putinin entinen puoliso
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaliningrad Wikimedia Commonsissa
KaliningradCity.ru - Kaliningrad online (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi, englanniksi, saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kroatia 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  NARA  IdRef 
Königsbergin tuomiokirkko.
Kristus Vapahtajan kirkko.
Kaliningradin jalkapallostadion.
G. A. Aho

| Gustaf Axel Aho> Kansalliskirkon johtaja |
| --- | --- |
 1931–1953 
Edeltäjä:  Matti Wiskari
Seuraaja:  Jalo Elias Nopola
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1897 Minnesota, Yhdysvallat
Kuollut: 12. joulukuuta 1973 Florida Yhdysvallat
Gustaf Axel Aho (9. lokakuuta 1897 Minnesota – 12. joulukuuta 1973 Florida) oli amerikansuomalainen teologian tohtori ja pastori, joka toimi vuosina 1931–1953 Kansalliskirkon johtajana. Hän toimi pastorina myös Suomessa vuosina 1953–1957 Suomen Tunnustuksellisen Luterilaisen Kirkon palveluksessa.
Elämä

Aho syntyi vuonna 9. lokakuuta 1897 Minnesotan osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin Etelä-Pohjanmaalta. Teologiset opintonsa hän suoritti Kansalliskirkon pappisseminaarissa vuosien 1918–1921 aikana. Pastoriksi hänet vihittiin Ironwoodissa vuonna 1921, yhtenä kolmesta ensimmäisestä kirkon omasta pappisseminaarista valmistuneesta, mikä oli kirkolle suuri juhlan aihe. Tämän jälkeen hän toimi pastorina useissa Kansalliskirkon seurakunnissa. Vuosina 1929–1931 hän toimi Kansalliskirkon sihteerinä, ja vuonna 1931 hänet valittiin kyseisen kirkon johtajaksi. Hän oli tässä virassa ensimmäinen, joka ei ollut toiminut ensin pastorina Michiganissa. Hänen aikanaan ne Kansalliskirkon nuoret miehet, jotka halusivat pastoreiksi opiskelivat Missouri-synodin Concordia Seminaryssa Springfieldissä, Illinoisissa. Tämä toi helpotusta kirkon pappispulaan, joka uhkasi sen tulevaisuutta. Vuonna 1938 Concordia Seminaryyn perustettiin suomalainen osasto. Aho sai Concordia Seminaryn jumaluusopin kunniatohtorin arvon vuonna 1947. Vuonna 1948 Kansalliskirkon pyhäkoulutyö oli kokonaan englanninkielistä ja suurin osa seurakunnista oli kaksikielisiä. Samana vuonna Kansalliskirkko alkoi työskennellä suomalaisten siirtolaisten parissa Australian Pohjois-Queenslandissa.
Aho toimi Kansalliskirkon johtajana vuoteen 1953 asti, jolloin hänen seuraajakseen valittiin Jalo Elias Nopola. Vapauduttuaan johtajan velvollisuuksistaan hän lähti Suomeen auttamaan Suomen tunnustuksellista luterilaista kirkkoa, joka kärsi vakavasta pappispulasta sen menetettyä lyhyen ajan kuluessa varhaisen kuoleman kautta kaksi kolmesta vakituisessa virassa toimineesta pastoristaan. Hän toimi kyseisen kirkon Lahden ja Kuusankosken seurakuntien pastorina vuodet 1954-1957.
Vuonna 1964 Kansalliskirkko yhdistyi Missouri-synodiin, jonka jäsenenä Aho oli tämän jälkeen elämänsä loppuun saakka. Viimeiset vuotensa hän oli sairas ja jo pastorin virasta eläköitynyt, jolle Missouri-synodin hänen mielestään opillinen heikkous tuotti huolta. Tämän huolen hän myös ilmaisi julkisesti. Aho toimi kappalaisena Miamissa Floridassa vuodet 1968–1972.
Kirjallinen tuotanto

Aho kirjoitti elämänsä aikana useita hartaus- ja opetuskirjasia sekä runoja. Lisäksi hän kirjoitti artikkeleita Kansalliskirkon Auttaja -lehteen vuoteen 1967 asti sekä Suomen tunnustuksellisen luterilaisen kirkon Luterilainen -lehteen 1960-luvun lopulle asti. Suomessa hänen saarnakirjojaan on julkaissut myös Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys.
Kirjallinen tuotanto > Julkaisuja

Tiedän Lunastajani elävän, saarnakirja. Suomen Tunnustuksellinen Luterilainen Kirkko ISBN 978-951-9318-80-6
Jeesus elää, runokirja. Suomen Tunnustuksellinen Luterilainen Kirkko
Elävän veden virtoja, saarnakirja. Suomen Tunnustuksellinen Luterilainen Kirkko ISBN 978-951-9318-52-3
Aiheesta muualla

Piirroskuva G.A. Ahosta (Arkistoitu – Internet Archive)
G.A. Ahon saarnakirja Elävän veden virtoja verkkoversiona
G.A. Ahon saarnakirja Tiedän Lunastajani elävän verkkoversiona
G.A. Ahon runokirja Jeesus elää verkkoversiona
G.A. Ahon paastonajan saarnakokoelma Katso, Jumalan Karitsa verkkoversiona
G.A. Ahon kirja Pyhän kasteen sakramentti verkkoversiona
G.A. Ahon Isä meidän -rukousta käsittelevä kirjanen "Rukoilkaa siis te näin" verkkoversiona
G.A. Ahon kirjanen Vanhan Testamentin Esikuvia Jeesuksesta verkkoversiona
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Belzebubs

Belzebubs on JP Ahosen verkossa vuodesta 2016 julkaisema sarjakuva black metal -henkisestä perheestä ja perheen ympärillä pyörivistä hahmoista. Sarjakuvaa seuraa ympäri maailmaa neljännesmiljoona ihmistä.
Sarjakuvahahmot esiintyvät myös musiikkivideossa "Blackened Call". Single "Blackened Call" on julkaistu myös muun muassa Spotifyssa. Musiikkivideo on tehty yhteistyössä Pyjama Filmsin kanssa. Belzebubs-yhtyeen debyyttilevy Pantheon of the Nightside Gods on julkaistu 26. huhtikuuta 2019.
Vuonna 2016 julkaistiin numeroitu 300 kappaleen painos sarjan ensimmäisistä stripeistä. Ensimmäinen varsinainen albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 5. maaliskuuta 2018. Kirjasta on julkaistu käännökset kahdeksalle eri kielelle.
Belzebubs-sarjakuvat ovat olleet esillä myös muun muassa Tuska-festivaalin ja Helsingin sarjakuvafestivaalien yhteisnäyttelyssä.
Sarjakuvasta tehdään maailmanlaajuiseen levitykseen myyty 22 jakson animaatiosarja, jonka budjetti on 4,5 miljoonaa euroa.
Kirjat

Ahonen, JP. Belzebubs: Helvettiin ja takaisin. Kangasala: Kustannusosakeyhtiö Kumiorava, 2016. ISBN 978-952-7033-12-8 (suomeksi)
Ahonen, J.P.: Belzebubs. Top Shelf Productions, 2018. ISBN 978-1-60309-442-9. (englanniksi)
Ahonen, JP. Belzebubs. [Kangasala]: Kustannusosakeyhtiö Kumiorava, 2018. ISBN 978-952-7033-14-2  (suomeksi)
Ahonen, JP. Belzebubs: Vol. 2, Kuolema kuittaa univelat. Äkäslompolo: Kustannusosakeyhtiö Kumiorava, 2023. ISBN 978-952-7033-19-7 (suomeksi)
Diskografia

Belzebubs: Pantheon of the Nightside Gods. Century Media Records (2019)
Aiheesta muualla

https://belzebubs.com
Hooters

| Hooters |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  1983
Puheenjohtaja:  Coby G. Brooks
Kotipaikka:  Atlanta, Georgia, Yhdysvallat
Toimiala:  pikaruoka
Tuotteet:  hampurilaiset ja muu pikaruoka
Kotisivu:  hooters.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hooters -ravintola Morrisvillessa, Pohjois-Carolinassa.
Hooters on Yhdysvalloissa perustettu kansainvälinen ravintolaketju. Hootersin ruokalistalle kuuluvat muun muassa hampurilaiset, sandwichit, pihvit ja kana. Ketjun ensimmäinen ravintola avattiin vuonna 1983 Clearwaterissa, Floridassa. Vuonna 2010 Hooters-ravintoloita oli yli 455 kappaletta 28 eri valtiossa.
Ketjun liikeidea perustuu sen tarjoilijoiden seksikkääseen pukeutumiseen.