stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
IP Datacast
Digi-tv ja Internet > Digi-tv ja Internet -käytön kehittyminen

Kehitystrendinä laajakaistaliittymissä on tällä hetkellä Internet-käytön muuttuminen hyvin asymmetrisesta surffailusta symmetrisempään suuntaan. Yksi syy tähän ovat ns. peer-to-peer- eli vertaisverkkopalvelut, jotka vievät tällä hetkellä Internet-operaattorien liikenteestä jo yli 60 %. Kaistantarve jakaantuu epätasaisesti tavallisiin käyttäjiin ja tehokäyttäjiin: 10 prosenttia käyttäjistä vie 50 prosenttia kokonaiskapasiteetista. Internetkäytön monipuolistuminen luo painetta lisätä liittymäkohtaista kapasiteettia.
Jaetuissa verkoissa osa liittymistä oletetaan passiivisiksi, eli kaikkiin ei siirretä samaan aikaan dataa, joten kapasiteettia voidaan ylivarata. Yleisten verkkojen, kuten Internetin resurssit ovat aina joltakin osin jaettuja, jolloin palvelimelta yksittäiselle liittymälle siirrettävän datan siirtonopeus riippuu koko siirtoketjun senhetkisestä kuormituksesta. Jos liittymän kaistanmitoitustarve kasvaa voimakkaasti, DVB:llä ei pystytä toteuttamaan palvelun vaatimaa kapasiteettia pienentämättä solukokoa. On huomioitava, että juuri kattava solukoko DVB-signaalin 70 km kantaman ansiosta ja rinnakkaisuus digitaalisten televisiolähetysten kanssa tekisi siirtomediasta erityisen kustannustehokkaan keskitetyn ratkaisun.
Yhteenveto

Tietoyhteiskunta etenee edelleen langattomuuden ja mobiilien sovellusten suuntaan. IP datacastin käyttäminen tässä langattomuudessa on yksi varteenotettava vaihtoehto. Palvelut ovat hyvin erilaisia, kuin tavallisessa digi-tv-verkossa ja tämä tekee osaltaan IP datacastista erittäin mielenkiintoisen.
Aiheesta muualla

DVB-organisaation kotisivu
Digita Oy
IP datacast forum (Arkistoitu – Internet Archive)
IP Datacastin prosessikaavio
Ines Geißler

| Ines Geißler |
| --- | --- |
 Ines Geißler vuonna 1982
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1963 (ikä 61) Marienberg, Itä-Saksa
Kansalaisuus:   Itä-Saksa
Uimari
Pituus:  164 cm
Paino:  56 kg
Lajit:  perhosuinti
Seurat:  SC Karl-Marx-Stadt
 Tietolaatikko päivitetty 15.4.2019 
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 200 m perhosuinti |
Ines Geißler (myöhemmin Kaulfuss; s. 16. helmikuuta 1963 Marienberg, Itä-Saksa) on itäsaksalaissyntyinen entinen uimari, joka menestyi parhaiten 1980-luvulla. Hän saavutti muuan muassa kultaa kesäolympialaisissa 1980 naisten 200 metrin perhosuinnissa.
Hyytiä (järvi)

| Hyytiä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°58′22″N, 26°15′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.953.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,5 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  50 m  
Rantaviiva:  0,66 km  
Pinta-ala:  1,022 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHyytiä 
Hyytiä  on Keski-Suomessa Joutsassa  Havumäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 320 metriä pitkä, 50 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kälkäjoen valuma-alueella (14.95), jonka Pajupuron valuma-alueeseen (14.953) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,5 metriä mpy.
Sylvia Likens

Sylvia Marie Likens (3. tammikuuta 1949 – 26. lokakuuta 1965) oli yhdysvaltalainen murhan uhri Indianasta, Yhdysvalloista. Likens kidutettiin kuoliaaksi hänen ollessaan 16-vuotias, tekijöinä Likensin ja tämän siskon Jennyn huoltaja Gertrude Baniszewski, Gertruden lapset ja useita naapuruston lapsia ja nuoria. Mukana pahoinpitelyssä oli myös pakotettuna Sylvian sisko Jenny. Likensin vanhemmat työskentelivät sirkuksessa ja isä jätti Sylvian ja Jennyn Baniszewskin hoitoon kolme kuukautta ennen Sylvian kuolemaa. Gertrude Baniszewski (37), tämän kaksi lasta Paula (18) ja John (13) sekä kaksi naapuruston nuorta, Coy Hubbard (15) ja Richard Hobbs (15), tuomittiin rikoksesta, jota tapauksen syyttäjä Leroy K. New kuvasi oikeudenkäynnin aikana "Indianan osavaltion karmivimmaksi rikokseksi".
Tausta

Sylvia Likens syntyi Lebanonissa, Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa, tammikuun 3. päivä vuonna 1949. Hän oli vanhempiensa kolmas lapsi, jota ennen ja jonka jälkeen syntyivät kaksoset. Sylvia ja hänen nuorempi siskonsa Jenny asuivat äitinsä, Bettyn, kanssa Indianapolisissa, kun heidän äitinsä pidätettiin ja vangittiin näpistyksestä. Heidän isänsä Lester Likens järjesti tyttäriensä majoituksen Gertrude Baniszewskin luona. Sylvia ja Jenny olivat tutustuneet aiemmin Baniszewskin vanhimman lapsen, Paulan, kanssa. Baniszewski oli satunnaisia töitä tekevä seitsemän lapsen yksinhuoltaja ja asui kaupungin köyhällä alueella ja suostui ottamaan Sylvian ja Jennyn luokseen kahdenkymmenen dollarin viikkokorvausta vastaan.
 Koska Gertrude Baniszewski ei halunnut muiden tietävän hänen nuorimmaisen lapsensa olevan avioliiton ulkopuolella syntynyt, Baniszewski kutsui itseään "rouva Wrightiksi". Myös muut kutsuivat häntä tällä nimellä.
Kuolema

Juuri ennen Sylvian kuolemaa Baniszewski pakotti tämän kirjoittamaan vanhemmilleen kirjeen, jossa hän sanoi myyneensä itseään joukolle 
poikia, jotka hakkasivat hänet "saatuaan mitä halusivat" ja kaivertaneensa Baniszewskin ja Richard Hobbsin tekemän tekstin hänen vatsaansa. Hän kirjoitti, että hän on tehnyt kaikkensa ärsyttääkseen "Gertietä" ja maksaneensa tälle enemmän kuin tällä oli varaa. Gertrude Baniszewskin antoi kirjeen poliisille ja väitti Sylvian ilmaantuneen hänen ovensa taakse ja kuolleen talossa. Baniszewski toivoi kirjeen poistavan kaikki häntä kohtaan mahdollisesti nousevat syytökset patjalla makaavasta pahoinpidellystä ruumiista. Ruumiinavauksessa selvisi kuitenkin, että Sylviaa oli systemaattisesti pidetty nälässä useita viikkoja ja että ruumiissa olleet vammat, kuten yli sata palavalla savukkeella tehtyä haavaa, jakautuivat pitkälle aikavälille.
Viimeisenä päivänään Sylvia vietiin yläkertaan ei-kiduttavaan kylpyyn. Hänet laitettiin ammeeseen vaatteet päällä ja kun Stephanie 
Baniszewski ja Richard Hobbs nostivat Sylvian kylvystä, he huomasivat ettei Sylvia enää hengittänyt. Stephanie antoi Sylvialle 
suusta suuhun tekohengitystä, mutta Sylvia oli jo kuollut. Gertrude Baniszewski käski Hobbsia soittamaan poliisit. Baniszewski antoi 
poliiseille Sylvian pakkokirjoittaman kirjeen, mutta ennen kuin poliisi ehti lukea kirjeen Jenny Likens kuiskasi poliisille: "Vie minut 
pois täältä, niin kerron teille kaiken." Sylvian lopullinen kuolinsyy oli aivojen turpoaminen, sisäinen 
verenvuoto ja laajojen ihovaurioiden aiheuttama šokki.
Tapauksen jälkipuinti

Baniszewskin rangaistuksissa oli useimmiten oma käänteinen logiikkansa. Hän syytti Sylviaa muun muassa likaisuudesta ja seksuaalisesta 
moraalittomuudesta, mikä kuvasi lähinnä Baniszewskia itseään. Baniszeskilla oli itsellään kaksi avioliiton ulkopuolista lasta ja Likensin 
tyttöjen holhokkiaikana myös Baniszewskin vanhin tytär Paula, silloin 17-vuotias, oli raskaana, muttei naimisissa. Baniszewskin voinee 
olettaa yrittäneen opettaa rangaistuksillaan jotain; kun Sylvia esimerkiksi pinnasi kirkon illallisilta, Baniszewski laittoi Sylvian 
ruoan kiertämään pöydässä ja täytettiin mausteilla, minkä jälkeen Sylvia pakotettiin syömään ensin lautaseltaan ja sen seurauksena 
oksennuksensa. Vastaavasti varastamissyytösten rangaistuksena oli Sylvian sormien polttaminen tulitikun liekillä 
ja likaisuudesta rangaistuksena oli muun muassa sitominen polttavan kuumaa vettä täynnä olevaan kylpyammeeseen ja suolan hierominen Sylvian 
avoimiin haavoihin. Kun kellarissa nälkiintyneelle Sylvialle annettiin keittoa ja tämä ei pystynyt syömään sitä 
sormillaan, hänet pakotettiin syömään ulosteita ja juomaan virtsaa.
On jäänyt mysteeriksi, miksi Sylvia ei karannut Baniszewskin luota, kun hän siihen olisi vielä pystynyt. Jotkut ovat ehdottaneet syyksi 
masokismia, mutta todennäköisempiä selityksiä on annettu. Vanhempiensa epäjohdonmukaisen kasvatuksen seurauksena Sylvialla ja Jennylla 
oli vain hämärä käsitys siitä, mikä on hyväksyttävää kurinpitoa. Jenny ja Sylvia ilmoittivat kerran huonosta kohtelustaan isosiskolleen
Dianalle, mutta hän ei uskonut  heitä; 
epäilemättä Sylviaan oli juurtunut syvälle pelko siitä, ettei häntä uskottaisi ja mahdollisesti saisi rangaistuksen, kun häntä 
syytettäisiin valehtelusta. Vielä varmemmin Sylvian piti paikallaan pelko häpeästä. Koska Sylvia oli läheinen siskonsa kanssa, hän 
luultavasti myös pelkäsi, että Jenny joutuisi kostona pahoinpitelyn kohteeksi, jos hän kertoisi mitä hänelle tehtiin. Myöhemmin Sylvia 
oli lukittuna kellariin, ajoittain sidottuna, joten karkaaminen ei enää onnistunut. 
Sylvian onnistui kerran päästä illalla ulko-ovelle asti, mutta Baniszewski lukitsi hänet takaisin kellariin. Kuolemaansa edeltävänä yönä 
Sylvia, suljettuna kellariin, hakkasi kellarivankilansa ovea lapiolle ja sai naapurit harkitsemaan poliisille soittoa saadakseen 
metelin loppumaan. Kukaan ei kuitenkaan tehnyt melusta ilmoitusta.
Tapaus muussa mediassa

Yhdysvaltalaisfeministi Kate Millett on kirjoittanut Likensin elämään perustuvan, osin fiktiivisen teoksen The Basement (1979)
Jack Ketchumin ohjaama elokuva The Girl Next Door (2007) perustuu osittain Likensin tapaukseen
Yhdysvaltalaiskirjailija Patte Wheatin fiktiivinen teos By Sanction of the Victim perustuu tapaukseen
Tommy O'Haverin ohjaama elokuva An American Crime vuodelta 2007
John Deanin, Baniszewskin oikeudenkäynnissä asianajajana toimineen teos Baniszewski/Likensin rikoksesta: The Indiana Torture Slaying: Sylvia Likens' Ordeal and Death.
Aiheesta muualla

Sylvia Likens TruTV:ssä (englanniksi)
Avenging Sylvia – artikkeli Time-lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sylvia Likensin hauta Find A Grave -sivustolla
Suitcase of Sorrow – artikkeli Indianapolis Star -lehdessä[vanhentunut linkki] (englanniksi)
A Midwest Nightmare, Too Depraved to Ignore – New York Times -artikkeli Sylvia Likensin murhaan perustuvasta elokuvasta An American Crime (englanniksi)
Infiniti M30

| Infiniti M30 |
| --- | --- |
 Infiniti M30 Coupé
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Infiniti
Konserni:  Nissan
Valmistusvuodet:  1990-1992
Korimalli:  2-ovinen coupé, 2-ovinen cabriolet
Seuraaja:  Infiniti J30
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan Leopard
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  2960 cm³
Teho:  121 kW
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4 (automaatti)
Mitat
Pituus:  4796 mm
Leveys:  1689 mm
Korkeus:  1321 mm
Infiniti M30 (alustakoodi F31) oli 2-ovinen ylellinen GT-malli, joka esiteltiin yhdessä Q45:n kanssa Infinitin malliston ensimmäisinä malleina vuonna 1990, "väliaikaismallina" kunnes muita malleja saatiin tuotantoon. M30 oli alun perin Japanissa myyty Nissan Leopard, mutta vasemmanpuoleisella ohjauksella, paremmalla varustelulla ja eri nimellä. Muut suuret erot olivat moottorissa, vaihteistossa ja jousituksessa. M30-mallia myytiin ainoastaan Yhdysvalloissa, ja se oli saatavilla coupé- ja cabriolet-malleina.
Avomallinen Infiniti M30
M30 oli tuotannossa vain kolme vuotta, ja sen valmistus päättyi 1992 huonon myynnin takia. Ei ole tiedossa kuinka monta yksilöä ehdittiin valmistaa, mutta arviot liikkuvat noin 12 000 kappaleessa, joista puolet olivat coupéita ja puolet avomalleja. M30 on harvinaisin koskaan valmistettu Infiniti. M30:n korvasi Infiniti J30, keskikokoinen 4-ovinen sedan. Vaikka J30 on täysin eri auto ja sillä on eri alustakoodi (Y32), sitä kutsuttiin nimellä "Leopard J. Ferie" Japanissa ja siitä käytetään edelleen nimeä Nissan Leopard.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Infiniti M30 Wikimedia Commonsissa
Intiantupaija

| Intiantupaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Synnyttävät nisäkkäät
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät
Lahko::  Tupaijat Scandentia
Heimo::  Tupaijat Tupaijiidae
Suku::  Intiantupaijat Anathana
Laji::  ellioti
Kaksiosainen nimi
 Anathana ellioti  Waterhouse 1850 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intiantupaija (Anathana ellioti) on suvun intiantupaijat (Anathana) ainoa laji. Se muistuttaa tupaijaa (Tupaia glis), mutta eroaa siitä siten, että sillä on suuremmat korvat ja tiheämpi turkki. Intiantupaijalla on keltaisia, punaisia, ruskeita ja mustia täpliä. Lajia tavataan Ganges-joen seudulla sekä Länsi- ja Etelä-Intiassa ja sitä esiintyy metsissä. Eläin on kaikkiruokainen ja syö enimmäkseen hyönteisiä, matoja ja hedelmiä.
Imathía

| Imathían alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Ημαθίας> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia ja Traakia
Alue:  Keski-Makedonia
Kuntia:  3
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Véroia
Pinta-ala:  1 701 km²
Väkiluku (2011):  140 611
 – väestötiheys:  82,66 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL521
 
www.imathia.gr
Imathía (kreik. Ημαθία) eli Imathían alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Ημαθίας, Perifereiakí enótita Imathías) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Véroia. Alueyksikön pinta-ala on 1 701 neliökilometriä ja asukasluku 140 611 (vuonna 2011).
Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Imathían prefektuurin (Νομός Ημαθίας, Nomós Imathías). Se on nimetty saman seudun käsittäneen antiikin aikaisen Emathian alueen mukaan.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu kolmeen kuntaan seuraavasti:
Aiheesta muualla

Περιφερειακή ενότητα Ημαθίας. Imathían alueyksikön kotisivu. (kreikaksi) (englanniksi)
Keski-Makedonian alue
| --- | --- |
Chalkidikín alueyksikkö:   Aristotélis  Kassándra  Néa Propontída  Polýgyros  Sithonía 
Imathían alueyksikkö:   Alexándreia  Náousa  Véroia 
Kilkíksen alueyksikkö:   Kilkís  Paionía 
Péllan alueyksikkö:   Almopía  Édessa  Pélla  Skýdra 
Pierian alueyksikkö:   Dío-Ólympos  Kateríni  Pýdna-Kolindrós 
Sérresin alueyksikkö:   Amfípoli  Emmanouíl Pappás  Irákleia  Néa Zíchni  Sérres  Sintikí  Visaltía 
Thessaloníkin alueyksikkö:   Ampelókipoi-Meneméni  Chalkidóna  Délta  Kalamariá  Kordelió-Évosmos  Lagkadás  Neápoli-Sykiés  Oraiókastro  Pávlos Melás  Pylaía-Chortiátis  Thermaïkós  Thérmi  Thessaloniki  Vólvi
Hydnaceae

| Hydnaceae |
| --- | --- |
 Keltavahvero (Cantharellus cibarius)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Cantharellales
Heimo::  Hydnaceae  Chevall.
Synonyymit
 Cantharellaceae J. Schröt.  Clavulinaceae Donk  Sistotremataceae Jülich 
Katso myös
   Hydnaceae Wikispeciesissä   Hydnaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hydnaceae on avokantaisiin kuuluva sieniheimo.
Alun perin Hydnaceae-heimoon luokiteltiin vain orakkaita. Fylogeneettisissä tutkimuksissa on kuitenkin paljastunut, että tyyppisuku vahvero-orakkaat (Hydnum) on niin läheistä sukua eräille vahveromaisille sienille, haarakkaille ja orvakoille, ettei niiden luokitteleminen eri heimoihin ole mielekästä. Vuonna 2014 ehdotettiin, että Cantharellaceae, Clavulinaceae ja Sistotremataceae yhdistetään Hydnaceae-heimoon, ja monet tutkijat ovat seuranneet ehdotusta.
Uusi, laajempi Hydnaceae on hyvin monimuotoinen heimo niin morfologialtaan kuin ekologialtaan. Se sisältää muun muassa vahveroiden (Cantharellus), mustatorvisienten (Craterellus) ja korallihaarakkaiden (Clavulina) kaltaisia juurisieniä. Lisäksi joissakin suvuissa on lahottajasieniä, ja kurokoissa (Sistotrema) on sekä juuri- että lahottajasieniä. Heimossa on myös jäkälien sieniosakkaita, kuten parvikkaat (Multiclavula).
Vahveroissa, mustatorvisienissä, vahvero-orakkaissa ja korallihaarakkaissa on ruokasieniä. Yhtään myrkkysieniä ei Hydnaceae-heimosta tunneta.
Suvut

Heimo sisältää seuraavat suvut:
Bergerella
Bryoclavula
Bulbilla
Burgella
Burgellopsis
Burgoa
Vahverot (Cantharellus)
Korallihaarakkaat (Clavulina)
Corallofungus
Mustatorvisienet (Craterellus)
Gloeomucro
Vahvero-orakkaat (Hydnum)
Ingoldiella
Kalvot (Membranomyces)
Minimedusa
Parvikkaat (Multiclavula)
Neoburgoa
Parastereopsis
Repetobasidiellum
Rogersiomyces
Kurokat (Sistotrema)
Sistotremella
Ines Lindström

Ines (Inez) Maria Lindström (12. marraskuuta 1855 Porvoo – 26. toukokuuta 1937 Porvoo) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija joka käytti nimimerkkiä ***.
Teoksia

Borgågummor.    Borgå 1920, 2. uppl. 1924
I helgedomen.       Ines Lindströms förlag, Börgå 1923
Suurpelto

Kerrostalo Espoon Suurpellossa.
Suurpelto (ruots. Storåker) on yhä rakenteilla oleva alue Espoossa Henttaan, Mankkaan ja Olarin välissä.
Suurpellon suunniteltiin valmistuvan vuosina 2010–2015. Kaava-alueita on kaikkiaan seitsemän, joista rakenteilla olevilla alueilla osalla on vahvistettu asemakaava. Rakennusoikeutta on yhteensä noin miljoona kerrosneliömetriä.  Asuntoja rakennetaan kerrostaloista pientaloihin, valtaosa taloista on kerrostaloja ja ne ovat niin omistus-, vuokra- ja asumisoikeusasuntoja. Suunniteltu asukasmäärä on noin 10 000–15 000 asukasta.
Suurpelto on Espoon toiseksi maahanmuuttajavaltaisin asuinalue Suvelan jälkeen. Vuonna 2020 Suurpellon asukkaista vieraskielisiä oli 36,4 prosenttia.
Sijainti

Suurpelto ulottuu etelässä Olarista Turunväylälle asti ja sen itäosa sijaitsee Kehä II:n länsipuolella, Mankkaan puolella. Lännessä se rajautuu Espoon laajaan ja metsäiseen 880 hehtaarin keskuspuistoon. Suurpellon pinta-ala on kaikkiaan 325 hehtaaria, josta 89 hehtaaria on määrä olla puistoja.
Kehä II:lta on rakennettu oma eritasoliittymä Suurpeltoon.
Rakentaminen

Alueen rakentaminen aloitettiin 18. tammikuuta 2007 espoolaisittain seitsenvartisella lapiolla. Lapion varressa olivat aluksi valtuuston puheenjohtaja Eero Akaan-Penttilä, kaupunginhallituksen puheenjohtaja Jukka Mäkelä, kaupunginjohtaja Marketta Kokkonen, teknisen toimen johtaja Olavi Louko, Asuntosäätiön toimitusjohtaja Anja Mäkeläinen, VVO:n toimitusjohtaja Olli Salakka ja kaupungininsinööri Martti Tieaho, jälkimmäisellä kierroksella seitsenvartista heiluttivat valtuuston aloittava puheenjohtaja Markku Sistonen, kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja Pekka Vaara, maanomistajien edustaja Bengt Sohlberg, KPMG:n Lasse Lagus, Fennican Pekka Raatikainen ja projekti-insinööri Satu Lehtonen.
Asuntorakentamisen alettua muurattiin Suurpellon peruskivi 20. elokuuta 2009 Klariksentiellä. Kyseistä hetkeä ja aikaa kuvaamaan aikakapseliin tallennettiin lista muuraukseen osallistuneista henkilöistä, muurauspäivänä ilmestyneistä sanomalehdistä Helsingin Sanomat, Hufvudstadsbladet ja Länsiväylä, tilaisuuden kutsu, kuva Suurpellosta ennen rakentamista, Olarin päiväkodin lasten helminauha Suurpellon savesta sekä Suomessa 2009 käytössä olevat kolikot. Peruskivi asetettiin Klariksentien päähän, kadulle josta asuntorakentaminen alkoi.
Suurpellon puistokadun ja Henttaan puistokadun varteen on rakennettu asuntojen lisäksi liike- ja palvelutiloja päivittäisille peruspalveluille. Kynäkadulla sijaitsee Kauppakeskus Suuris, jossa toimii mm. K-Supermarket, Kotipizza, pesula, kuntosali ja pubi. Alueella on kansainvälinen koulu ja suomenkielinen peruskoulu sekä useita päiväkoteja.
Alueen maaperä on vanhaa merenpohjaa, joka vajoaa helposti. Esimerkiksi Kehä II:n perustus tehtiin tämän vuoksi upottamalla maahan ohuita sementtiseoksilla täytettyjä paaluputkia.
Viheralueet ja puistot

Suurin alueen puisto on Suurpellon länsipuolella sijaitseva luonnontilainen Espoon keskuspuisto.
Kesällä 2017 pohjoisosaan avattiin Rakkauden puutarha. Asukkaat voivat itse käydä istuttamassa oman hedelmäpuun rakkautensa merkiksi.
Palvelut

Opinmäen kampus otettiin käyttöön 12. elokuuta 2015. Koulukeskuksessa on tilat kansainväliselle koululle, suomenkieliselle peruskoululle, varhaiskasvatukselle, liikuntahallille sekä Suurpellon kirjastolle. Koulukeskuksen vieressä on myös iso tekonurmikenttä ja koripallokenttä.
Suuris on ostoskeskus Kehä II:n varrella. Suurpellon Puistokadun ja Henttaan Puistokadun varrella toimii muun muassa useita parturi-kampaamoliikkeitä, kauneushoitoloita ja hyvinvointipalveluita.
Julkinen liikenne

Suurpeltoon liikennöivät HSL:n bussilinjat ovat
133 Friisilä - Matinkylä - Henttaa
118 Tapiola - Urheilupuisto -  Espoon keskus
118N Kamppi - Tapiola - Suurpelto - Kauniainen - Jorvi
520 Martinlaakso - Myyrmäki  - Leppävaara - Suurpelto - Nuottaniemi - Matinkylä
533 Hyljelahti - Matinkylä - Suurpelto - Kauniainen - Järvenperä
Lisäksi lähelle pääsee linjoilla
544 Leppävaara - Nihtisilta - Soukka - Kivenlahti (pysäkki kehä 2:lla Lukusillan kohdalla)
Bussit kulkevat Henttaan puistokatua pitkin alueen poikki. Syöttöliikenne busseilla länsimetrolle kulkee Matinkylään linjoilla 133, 520 ja 533, sekä Urheilupuiston kautta Tapiolaan linjalla 118.
Luonto

Suurpellon luonto on tyypillistä maalaisympäristön luontoa. Peltoaukeita ympäröivät metsät ja asutusalueet. Metsät ovat suurelta osin Espoon kaupungin ulkoilukäyttöön hankkimia kangasmetsiä, mutta siellä täällä on pieniä vanhan metsän ja lehtometsälaikkuja. Peltojen itäpuolella on suojeltu pähkinälehto. Suurpellon reunalta alkaa Espoon Keskuspuisto.
Aiheesta muualla

www.suurpelto.fi[vanhentunut linkki]
Suurpellon luonto
Suurpelto ilmasta huhtikuussa 2016
Kehä II Suurpellon liittymä ilmasta
Kehä II kulkee Suurpellon itäpuolitse.
Suurpellon niittyjä
Indonesian suurnopeusjunarata

Whoosh-juna Bandungissa lokakuussa 2023.
Nykyinen sekä suunniteltu tuleva reittiverkosto.
Indonesian suurnopeusjunarata on Indonesian kaksi suurinta kaupunkia Jakartan ja Bandungin yhdistävä suurnopeusjunarata. Sitä operoi Kereta Cepat Indonesia China. Junat valmistaa kiinalainen CRRC.
Indonesian hallitus ilmoitti heinäkuussa 2015 suunnitelmista rakentaa suurnopeusjuna Indonesiaan. Syyskuun 2015 lopussa Indonesia myönsi tämän suurnopeusjunaprojektin Kiinalle, joka päihitti Japanin ehdotuksen. Todettiin, että Kiinan tarjous rakentaa suurnopeusjunarata ei vaatinut Indonesian hallituksen takeita ja rahoitusta.
Se on ensimmäinen suurnopeusjunarata Kaakkois-Aasiassa ja eteläisellä pallonpuoliskolla. Rata on pituudeltaan 142 kilometriä ja maksiminopeus radalla on 350 kilometriä tunnissa. Matkustusaika Jakartasta Bandungiin on suurnopeusjunan myötä 45 minuuttia. Tulevaisuudessa rataa mahdollisesti jatketaan kaupunkeihin kuten Kertajati, Yogyakarta, Surakarta ja Surabaya. Liikennöinti alkoi 2. lokakuuta 2023.
Ensimmäisen reilun kahden kuukauden aikana suurnopeusjunalla matkustettiin yli miljoona kertaa.
Aiheesta muualla

Kereta Cepat Indonesia China