stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Länsi-Meksikon intiaanikulttuurit
Kuiluhautakulttuurit

Meksikon nykyiset osavaltiot Colima, Jalisco ja Nayarit olivat 400 eaa. – 600 jaa. suurelta osin kuiluhautakulttuurin piirissä. Kuiluhautoja tehtiin Länsi-Meksikon lisäksi myös ainoastaan Ecuadorissa, Perussa ja Kolumbiassa. Kookkaat, ontot terrakottapianoisveistokset muistuttavat Pohjois-Perun Vicusin, Virun ja Mochican keramiikkaa. Monet pienoisveistokset esittävät sotureita, nimenomaan myöhäisen Nayaritin perinteessä. Pienoisveistokset ja esittävät myös taloja, kyliä, pallokenttiä pelaajineen ja katsojineen. Mutta parhaita pienoisveistoksia tehtiin Colimassa. Coliman veistokset esittävät monenlaisia ihmisen toimintoja, muun muassa sotureita ja saviastialastien kantamista torille. Varhaisimmat pienoisveistokset olivet luultavasti Nayaritin "chinesco" tyyliä. Myöhemmissä Nayaritin pienoisveistoksissa on mies-naispareja. Kuiluhautoja oli erilaisia ja eri kokoisia. Monesti kuiluhauta oli 3–20 metriä syvä ja oli kaivettu tuliperäiseen tuffiin. Tärkeille henkilöille tehtiin erityiset syviä, kookkaita ja koristeltuja kuiluhautoja. Nayaritin kuiluhaudat olivat joko pullonmuotoisia tai sivukammioilla varustettuja. Kammioita oli yksi tai kaksi, joskus monta. Kuiluhautauksissa haudattiin vainajien mukaan ainakin joskus ehkä myös ihmisuhreja tai sitten kuiluhaudat olivat sukuhautoja. Vanhimmat kuiluhaudat ovat 200-luvulta eaa. Vertailun vuoksi Perussa Paracas Cavernasin haudat ilmestyivät 500-luvulla eaa. ja Vicusin haudat 300 eaa. Nayaritin ja Jaliscon kuiluhaudoista on löydetty mm pallokenttien pienoismalleja. Meksikon länsiosat kuuluivat 500–600-luvulle asti kuiluhautakulttuuriin, mutta muualla Mesoamerikassa oli voimakas Teotihuacánin ja mayojen vaikutus. Toisaalta Teotihuacanin vaikutus levisi kuiluhautakulttuurin alueellekin talud-tablero-arkkitehtuurina ja keramiikkana. Chapala ja Cazcana toimivat välittäjinä läntisen ja Teotihuacánin kulttuurien välillä..
Teuchtitlanin perinne

Teuchtitlanin perinne rakensi pyöreitä pyramideja Nayaritissa ja jaliscossa noin 200 eaa. – 900 jaa. 900 jaa. ilmestyivät neliömäiset pyramidit.
Jälkiklassinen kausi

Zacatecasin luoteisosan Alta Vistan seremoniakeskus kukoisti 300–500. Tämän tyyli levisi varhaisella jälkiklassisella ajalla Mesoamerikkaan. Tolteekkien vaikutus levisi 900–1200 jaa. Pieniä valtioita syntyi. Jotkut näistä solmivat liittoja laajenemishaluisia taraskeja vastaan, motta monesti sotivat keskenään. Näitä valtioita olivat Tonalta, Sayula, Etzatlan, Colimas, Ixtlan, Sentipaspac ja Aztatlan.. Misteekki-pueblan kulttuuri levisi. Metalli ilmaantui Nayaritiin ja Jaliscoon noin 600–1200 jaa. Noin 600–800 jaa. oli rannikolla lähinnä vain kuparia. Noin 1200 jaa. metallien käyttö levisi laajalti Mesoamerikkaan. Noin 1200 eaa. ilmestyi Michoacaniin pohjoisesta tulleiden taraskien valtio. 300-luvulla taraskivaltio kasvoi suureksi keskukseksi, jonka pääkaupunki oli Tzintzuntzan. Tätä luonnehti yucata-puramidi, jollainen oli sorakulmaiselle jalustalle tehty pyöreä koroke, jonka päällä oli sylinteripyhäkkö. Taraskit palvoivat pääasiassa Curicaveria, joka oli tulen ja auringon jumala. Myös Guadalajaran Tonalan valtio kasvoi suureksi. Espanjalaiset saapuivat 1521 valloittamaan aluetta yhdessä tlaxcalteekkien kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Meksikon intiaanikulttuurit Wikimedia Commonsissa
Länsi-Meksikon alueen arkeologisia löytöpaikkoja.
Soturia esittävä savipatsas.
Multitronic

Multitronic on vuonna 1995 perustettu tietokoneita, puhelimia, komponentteja ja erilaisia oheislaitteita myyvä verkkokauppa. Yrityksellä on liikkeet Vaasassa, Pietarsaaressa, Jyväskylässä, Lappeerannassa ja Maarianhaminassa.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Teardown

| Teardown |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Tuxedo Labs
Julkaisija:  Tuxedo Labs
Jakelija:  Steam
Julkaistu:  2020
Lajityyppi:  hiekkalaatikkopeli, pulmapeli ja toimintapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Teardown on ruotsalaisen Tuxedo Labsin tekemä peli. Peli julkaistiin vuonna 2020 early access-vaiheessa, ja julkaistiin virallisesti 2022.  Peli perustuu asioiden tuhoamiseen.
Ikoni

Ikoni 900-luvulta.
Konevitsan Jumalanäidin ihmeitätekevää ikonia (1400-luvun loppu tai 1500-luvun alku) Valamon luostarissa pidetään yhtenä Suomen tärkeimmistä ikoneista.
Tunnetuimpiin suomalaisiin ikoneihin kuuluva Valamon Jumalanäiti (Aleksei Konstantinov, 1878) Valamon luostarin pääkirkon puisessa ikoniseinässä (Dimitri Mironenko, 2010).
Lintulan luostarin kirkon pyhäinkuvia, yllä ihmeitätekevä Jerusalemin Jumalanäidin ikoni (1920-luku).
Ikoni (m.kreik. εἰκών, eikōn eli kuva) on etenkin ortodoksisen kirkon uskonnollisissa yhteyksissä käyttämä kuva. Myös katolisen kirkon itäisen Euroopan kirkoissa on usein ikoneita.
Ortodoksiset ikonit

Kristillisen kirkon varhaiskaudella ikoniksi ymmärrettiin laajassa merkityksessä kaikki kuvat, mutta sittemmin on tehty ero liikuteltavien ikonien, ja enemmän kirkkoarkkitehtuurin osaksi pysyvämmin kytkeytyvien seinämaalausten ja mosaiikkien välillä. Tämä kahtiajako näkyy ortodoksisten ikonien aiheissa, joiden on katsottu kytkeytyvän kirkon jumalanpalveluselämään. Ikoni on näin rajattuna Kristusta, Jumalansynnyttäjää, tai kirkkovuoden aikana vietettävää, Raamatun kuvaamaa tai muuta pyhää tapahtumaa tai pyhää miestä tai naista esittävä maalaus. Ikonit oli alun perin tarkoitettu synnyttämään rukouksen mieltä ja opettamaan lukutaidotonta kansaa.
Ikonimaalauksen pohjana käytetään puuta tai muuta sopivaa materiaalia. Ikoni voidaan maalata myös esimerkiksi lasipinnalle tai pyhäinkuva voidaan valmistaa mosaiikkitekniikalla ja myös kaivertamista kovaan materiaaliin kuten kiveen, metalliin tai puuhun on käytetty. Väripigmentteinä puupinnalle maalatessa ovat mineraalit tai orgaaniset värit. Ikonimaalauksen tyypillinen sideaine on kananmunan keltuainen. Temperavärejä käytetään paljon. Siveltiminä voi olla esimerkiksi oravan ja näädän karvoja. Kuivuttuaan uusi maalaus suojataan tavallisesti olifalla, pellava- tai oliiviöljystä jonkun kuivattavan aineen kanssa keitetyllä lakalla.
Ikoni voi olla myös painettu kuva. Kuva voidaan koristella kultauksella. Erityisen tärkeitä ikoneita voidaan myös peittää erillisellä metallilevyllä, riisalla, jolloin näkyviin jäävät ainoastaan ikonin kuvaaman henkilön kasvot, kädet. Riisan tarkoitus on suojella ikonia rukouskynttilöiden eli tuohusten sekä lampukoiden noelta ja savulta.
Ikoni ei ole perinteinen taide-esine, kuten esimerkiksi taulu, vaan se on uskonnon harjoittamiseen käytettävä esine. Ikonit ovat väreihin puettua teologia. Ne välittävät ortodoksista uskonoppia ja sanomaa rukoilijalle tai katsojalleen siinä missä kirjoitettu sanakin. Ortodoksikirkossa ikoneista koostuvaa alttariseinää kutsutaan ikonostaasiksi.
Pappi siunaa ikonin ennen sen käyttöönottoa. Ikoneita sijoitetaan kirkkojen ja luostareiden ohella myös koteihin. Ikonin päälle sitä kehystämään saatetaan ripustaa koristeeksi kirjailtu ikoniliina. Pienoisikoneita saatetaan kuljettaa mukana matkalla.
Ikonia ei perinteisesti ja osin hengellisistä syistä signeerata, sillä ortodoksisessa maailmassa kuvan ajatellaan maalatun Jumalan kunniaksi ja Hänen myötävaikutuksellaan maalarin käden kautta. Kreikkalaisessa ikonimaalausperinteessä uudelle ajalle tultaessa signeeraukset tai tekijän puumerkit kuitenkin yleistyivät ja tapa on Kreikassa käytössä edelleen.
Ortodoksiset ikonit > Ikoniteologia

Ikonin teologia perustuu kuvan ja alkukuvan suhteeseen. Basileios Suuren maksiimi on tiivistelmä ikoniteologiasta: ”Kuvalle (kr. eikon) osoitettu kunnioitus palautuu alkukuvalle (kr. prototypon).”
700-luvulla elänyt Johannes Damaskolainen kiteyttää, että ikoniteologia on yhteydessä Kristuksen lihaksitulemiseen:
»En kumarra ainetta, vaan kumarran aineen Luojaa, joka minun tähteni tuli aineeksi ja suostui asumaan aineessa ja aineen kautta toimitti pelastukseni, enkä lakkaa kunnioittamasta sitä ainetta, jonka kautta pelastukseni toimitettiin.» 
(Johannes Damaskolainen: Ikoneista. Kolme puhetta ikonien syyttäjiä vastaan.)
Damaskolaisen oppilas, Edessan piispa Theodoros Abu Qurra puolustaa ikonien kunnioittamista Kristukselle ohjautuvalla kunnialla:
»Näin siis riittää, kun sanomme, että Herramme Kristus, taivaallinen Kuningas, kunnioittaa jokaista, joka kumartaa hänen kuvaansa ja levittää sen mainetta. Ja samalla tavalla hän ajaa pois ja erottaa valtakunnastaan sen, joka halveksii hänen kuvaansa ja kieltää kumartamasta sitä ryhtyen isottelemaan, niin kuin edellä esitimme.» 
(Theodoros Abu Qurra: Ikonien kunnioittamisesta.)
Ikonoklasmi tarkoittaa kuvien kieltämistä. Pyhien kuvien esittämisestä oli suuria riitoja esimerkiksi Bysantin keisarikunnassa vuosina 730-842.
Ortodoksiset ikonit > Ikonien kuvaustavasta

Ikoneilla on tärkeä kulttuurimerkitys ja samalla ne ovat venäläisen kuvataiteen alku. Ikonissa ihmisen ruumiillisia tuntomerkkejä ei esitetä tavallisen muotokuvan tapaan, ei siis esitetä ihmisen maallisia kasvoja vaan hänen kirkastuneet, ikuiset kasvonsa, jolloin katoavan ruumiin aistillinen ulkonäkö jää pois.
Ikoni ei myöskään esitä ongelmia, vaan se vastaa niihin. Ikonitaiteessa kärsimystä ei esitetä raadollisessa muodossa länsimaisen kuvausperinteen kaltaisesti, vaan kuvataan kuinka kärsimykseen on suhtauduttava. Ikonin tarkoituksena on ohjata ihmisen kaikki tunteet ja ymmärrys kirkastumisen tielle. Ikonissa ja pyhän ihmisen elämäkerrassa yksilöllisyys ei ole tärkeää, vaan ihmisen nöyryys hänen saamansa kuorman kantajana.
Ortodoksiset ikonit > Ikonitaiteen tilakonventiot

Ikonimaalareiden ammattikielessä ikonin tausta on nimeltään valo. Ikonitaiteessa tilan luojana on käytössä käännetty perspektiivi, joka puolestaan saa aikaan tunteen laajasta horisontista. Käännetyssä perspektiivissä katoamispiste ei ole kuvan syvyyssuunnassa, vaan kuvan edessä, oikeastaan katsojassa itsessään. Ihminen on ikään kuin alkamassa tietä, joka ei etäänny kuvan syvyyteen, vaan aukeaa hänen eteensä. Käännetty perspektiivi ei vedä katsetta mukaansa, vaan pysäyttää sen, estää sen etenemästä kuvan syvyyssuuntaan ja keskittää tarkkaavaisuuden kuvaan sinänsä.
Ortodoksiset ikonit > Jumalanäidin merkitys ikoneissa

Jumalanäidin keskeinen merkitys ikoneissa on johdettavissa kanonisen kuvan dogmaattisesta selityksestä, joka periytyy vuodelta 787 yleisen kirkolliskokouksen ikoneja käsittelevästä opista ja on esitetty tiivistetysti niin sanotussa ’Kontakkiveisussa’, joka kuuluu näin:
»Isän kuvaamaton sana tultuaan lihaksi sinusta, oi Jumalansynnyttäjä, tuli kuvattavaksi ja jälleen kaunistettuaan muinoin turmeltuneen kuvan yhdisti sen jumalalliseen kauneuteen. Tunnustaen pelastuksen me sitä töin ja sanoin julistakaamme.»
Tässä on tärkeää se, ettei sitä osoiteta Pyhän Kolminaisuuden jollekin persoonalle vaan Jumalanäidille. Se on Jumalan ihmiseksi tulemista koskevan dogmin liturginen, rukouksenomainen ilmaus.
Ortodoksiset ikonit > Ihmeitätekevät ikonit Suomessa

Ortodoksisessa kirkossa jokaista siunattua ikonia pidetään potentiaalisesti ihmeitätekevänä. Ikonille osoitetaan kunnioitusta, koska siinä kuvatun pyhän uskotaan olevan läsnä kuvissa. Ihmetekojen uskotaan osoittavan pyhän läsnäolon erityisen selvästi näissä kuvissa. Sanatarkasti ihmeitätekevänä Suomen ortodoksinen kirkko pitää kuutta Jumalanäitiä esittävää pyhäinkuvaa, joiden se katsoo todistetusti toimineen yhden tai useamman ihmeeksi koetun tapahtuman välikappaleena. Yleisemminkin ortodoksisessa perinteessä on paljon juuri Jumaläidin ihmeitätekeviä ikoneita.
Ihmeitätekevistä ikoneista neljää säilytetään Heinävedellä, yhtä Helsingissä ja yhtä Kuopiossa. Heinäveden Valamon luostarissa sijaitsevat Konevitsan Jumalanäiti, Valamon Jumalanäiti (1878) ja Suloisesti suuteleva Jumalanäiti -ikonit. Heinäveden Lintulan luostarissa on ihmeitätekevä Jerusalemin Jumalanäiti (1920-luku). Helsingin Uspenskin katedraalissa on Kozelštšinan Jumalanäidin ikoni. Kuopiossa sijaitsevan Suomen ortodoksisen kirkkomuseon keskeisimpiä ikoneita on puolestaan ajallisesti ensimmäisen akatistoshymnin aiheeseen perustuva ihmeitätekevä, ja kuva-aiheeltaan harvinainen Jumalanäidin ylistys -ikoni eli Jumalanäidin Akatistos -ikoni (1700-luvun puoliväli).
Erilaisia ikoneita

Vahamaalaus Kristus Pantokrator, Pyhän Katariinan luostari, Siinai, 5.–6. vuosisata.
Eräs harvoista säilyneistä keraamisista ikoneista, joka on Kansallisessa arkeologisessa museossa Sofiassa, Bulgariassa.
Pyhä kolminaisuus, ikonimaalari Andrei Rubljov, 1422.
Koptilainen ikoni 500-luvulta, Kristus ja Pyhä Menas on Egyptistä ja sijaitsee nykyisin Louvressa.
Częstochowan Musta madonna Puolassa.
Riisalla varustettu Budslaun katolisen kirkon ihmeitätekevänä pidetty, aikoinaan paavin lahjoittama Jumalanäidin ikoni (1590-luku) Valko-Venäjällä.
Ikoni voi olla myös reliefi. Nykyaikaisen Pyhän Nikolaoksen ikonin teki metallista bulgarialainen taiteilija Georgi ”Tchapp” Tšapkănov.
Illarion Mihailovitš Prjanišnikov, Pääsiäiskulkue, 1893.
Venäläinen ikoni, Novgorodin koulukunnan Georgios Voittaja.
Jumalansynnyttäjä ja pyhä Sergei Radonežilainen, venäläinen ikoni
Jumalansynnyttäjä kuvattuna pohjoisafrikkalaisten pyhien kanssa.
Jumalansynnyttäjä, kreikkalainen ikoni 1600-luvulta.
Kristuksen syntymä, romanialainen ikoni nykyajalta.
Ainaisen avun Äiti, kreetalainen ikoni, Roomassa 1400-luvulta.
Erilaisia ikonityyppejä

Konevitsan Jumalanäiti
Kozelštšinan Jumalanäiti
Käsittätehty Kristus
Pantokrator eli Kristus Kaikkivaltias
Valamon Jumalanäiti
Ainaisen avun Äiti
Kirjallisuutta > Patristista kirjallisuutta

Johannes Damaskolainen: Ikoneista. Kolme puhetta ikonien syyttäjiä vastaan.  Suomentanut Johannes Seppälä. Joensuu:  Ortoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, 1986.  ISBN 951-9071-80-6
Theodoros Abu Qurra: Ikonien kunnioittamisesta.  Suomentanut ja johdanto: Munkki Serafim. Valamon luostari: Maahenki, 2008.  ISBN 978-952-5652-57-4
Kirjallisuutta > Mordernin ajan ikoniteologiaa

Kavarnos, K.: Bysantin taide.  Suomentanut ja toim. Pia Koskinen-Launonen. Valamon luostari, 1987.  ISBN 951-9468-23-4
Ouspensky, Leonid: Ikonien merkitys ja kieli.  Suomentanut Sirkka-Maria Markkanen. Helsinki:  Kustannus Bysantti, 1976.
Ouspensky, Leonid: Ikoni ja sen sanoma.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1979.  ISBN 951-9468-04-8
Surakka, Aari: Ortodoksinen ikoni. Viitteitä sen historialliseen, dogmaattiseen ja esteettiseen ymmärtämiseen.  Kuopio:  Ortodoksisten nuorten liitto, 1950.
Sasaki, Petros & Takala, Vesa P.: Pyhä kuva ja ortodoksisuus.  Kuopio:  Ortodoksisten nuorten liitto, 1980.  ISBN 951-818-014-8
Kirjallisuutta > Ikonit kulttuurissa

Kordis, George: Rytmissä. Viivan ilmaisuvoima bysanttilaisessa ikonimaalauksessa.  (En Rythmõ. To Ethos tes grammés ste Byzantiné zografiké, 1992)  Suomentanut Jaakko Olkinuora. Kuopio:  Suomen ikonimaalarit, 2014.  ISBN 978-952-93-3422-3
Kotkavaara, Kari & Martikainen, Petter (toim.): Ikonit, ihmiset ja sota.  Joensuu:  Ilias Oy / Valamon Konservointilaitos, 2009.  ISBN 978-952-5679-40-3
Kantonen, Marianne & Koivula, Veijo & Zitting, Eeva: Ikkuna pyhyyteen. Ekumeeninen ikonikirja.  (2. korjattu painos)  Rovaniemi:  Väylä, 2012.  ISBN 978-952-5823-44-8
Roivas, Katariina (toim.): Myöhäiset ikonit. Venäläisen ikonin historiaa 1600-luvun lopulta 1900-luvun alkuun.  (Venäjänkielisten artikkelien suomennos: Marju Rönkkö)  Jyväskylä:  Kopijyvä, 2001.  ISBN 951-39-0921-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ikoni Wikimedia Commonsissa
Ortodoksinen kirkko ja ikonit. Itä-Suomen yliopiston käytännöllisen teologian professorin Pekka Metson haastattelun 1. osa podcastina (27 min) (ort.fi)
Ortodoksinen kirkko ja ikonit. Itä-Suomen yliopiston käytännöllisen teologian professorin Pekka Metson haastattelun 2. osa podcastina (38 min) (ort.fi)
Joensuun taidemuseon ikonikokoelma (Arkistoitu – Internet Archive) (joensuu.fi)
Ylen Elävä arkisto: Verikirkon pyhät kuvat.
Puolan katolisen kirkon ihmeitätekevänä pitämä Częstochowan Mustan madonnan ikoni[vanhentunut linkki]. (englanniksi) (jasnagora.pl)
Pope prays at Roman Marian icon for all world's youth (7/2013). (englanniksi) (ncronline.org)
Ikoni. Ortodoksi.net.
Jumalansynnyttäjän ikonit. Ortodoksi.net.
Suomalainen ikonigalleria. Ortodoksi.net.
Mosaiikki-ikoni. Ortodoksi.net.(Arkistoitu – Internet Archive)
Ikonit, Ihmiset ja sota -kirjasta (2009). Ortodoksi.net.
Ikonit ovat rukouksen ja pyhityksen välikappaleita. Ylen Elävä arkisto.
Isadore Patrois, Venäläiset talonpojat rukoilevat ikonin edessä, 1864.
Kuudes käsky

| Kuudes käsky |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Orvo Saarikivi
Käsikirjoittaja:  Toini Havu
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Heikki Aaltoila
Kuvaaja:  Armas Hirvonen
Leikkaaja:  Orvo Saarikivi Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Karl Fager
Pääosat:  Ghedi Lönnberg Tapio Rautavaara Esko Vettenranta Siiri Angerkoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1947
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuudes käsky on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1947. Jatkosodan aikaan sijoittuva melodraama kertoo maanviljelijästä, joka rakastuu naapurin emäntään.
Elokuvan nimi viittaa Raamatun kuudenteen käskyyn, joka elokuvan tekoaikaan käytössä olleessa kirkkoraamatun käännöksessä kuului ”älä tee huorin”, nykyisin ”älä tee aviorikosta”.
Elokuva jäi Toini Havun ainoaksi käsikirjoitustyöksi. Ohjaaja Saarikivi piti tulosta epäonnistuneena ja viittasi yhtenä syynä tuottajan valitsemaan nimeen. Havun alkuperäisnimi käsikirjoituksessa oli Sovitus, työnimenä oli Elämä voittaa. Tapio Rautavaaran haastattelussa esittämän näkemyksen mukaan aihe olisi ollut ajankohtainen 30 vuotta aikaisemmin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ghedi Lönnberg  | … |  Lenteelän Sinikka   |
|  Tapio Rautavaara  | … |  Siintolan Antti   |
|  Esko Vettenranta  | … |  Lenteelän Jukka   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Lenteelän vanhaemäntä   |
|  Aku Korhonen  | … |  Lenteelän vanhaisäntä   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Siintolan Elsa   |
|  Aki Kosonen  | … |  Aapeli   |
|  Eero Kilpi  | … |  kirkkoherra   |
|  Kirsti Karhi  | … |  Löppöskä   |
|  Olavi Saarinen  | … |  Posti-Kalle   |
|  Ida Salmi  | … |  puhelinneiti   |
|  Emma Jaatinen  | … |  emäntä   |
|  Aarne Orri  | … |  luutnantti   |
|  Varma Lahtinen  | … |  1. akka   |
|  Impi Karima  | … |  2. akka   |
|  Fiinu Autio  | … |  1. emäntä   |
|  Irja Kuusla  | … |  2. emäntä   |
|  Rauha Rentola  | … |  piika   |
Arviot

Heikosti menestynyttä elokuvaa moitittiin turhasta dramaattisuudesta. Raoul af Hällström (Uusi Suomi) teki vioista luetteloa: ”hitaus ja jäykkyys, liikapateettisuus, teeskennelty tuijottaminen ja liian brutaalien tehokeinojen käyttö”. Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) kiitti kuitenkin, että yksi suomalaisen elokuvan helmasynti elokuvasta onneksi puuttuu: sikahumala, on selvitty ”jopa kerrassaan ilman viinan voimaa”.
Näyttelijätyöstä Siiri Angerkosken tulkinta sai kiitosta Olavi Vesterdahlilta (Aamulehti). Naispääosan esittäjässä Ghedi Lönnbergissä Hällström näki ”maalaisen tervettä ja uhkeata kauneutta” ja kiitti muutenkin tämän roolisuoritusta uskottavaksi.
Televisiokriitikko Arto Pajukallio luonnehtii elokuvaa kankeaksi.
Lohja Crusaders

| United Newland Crusaders |
| --- | --- |

Seura
Perustettu:  2018
Kotikenttä:  Harjun urheilukenttä
Kaupunki:  Lohja
Miesten sarjataso:  Amerikkalaisen jalkapallon II-divisioona
Värit:                
Puheenjohtaja:  Simo Takanen
Miesten päävalmentaja:  Tuomas Heikkinen
Mitalit
Spagettimalja:  1
Infobox OKNimi-testi OK: 
United Newland Crusaders (UNC) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon seura, joka perustettiin vuonna 2018 Lohja Lions ja Hanko Sun City -joukkueiden yhdistyttyä. UNC voitti kauden 2020 miesten ykkösdivisioonan finaalissa Kotka Eagles -joukkueen ja siten Spagettimaljan.
Via Amerina

| Via Amerina |
| --- | --- |
 Via Amerinan sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 142 km
Alkupiste:  Rooma
Reitti:  Nepet - Ameria – Tuder
Päätepiste:  Perusia (n. 142 km)
Muodostettu:  241 eaa.
Via Amerina oli roomalainen tie, joka kulki Etruriassa ja johti Roomasta Amerian kautta Perusiaan.
Historia

Via Amerinan rakentaminen alkoi vuonna 241 eaa. Tien nimi tunnetaan muun muassa keisari Hadrianuksen aikaan ajoittuvasta piirtokirjoituksesta. Sen reitin kuvaus tunnetaan lähinnä Tabula Peutingerianasta. Tie kulki nimensä perusteella ilmeisesti alun perin Ameriaan, ja myöhemmin sitä jatkettiin (tai ainakin siltä oli yhteys) Perusiaan.
Reitti

Via Amerina alkoi Roomasta ja suuntautui kaupungista pohjoiseen. Alkumatkasta sen kanssa kulki samaa reittiä myöhemmin rakennettu Via Cassia. Tiet erkaantuivat toisistaan tieaseman nimeltä Baccanae (Ad Baccanas) kohdalla, jossa Via Amerina suuntautui oikealle eli idempää kulkeneelle reitille, kun Via Cassia kulki lännempänä. Tämän jälkeen Via Amerina kulki Nepetin ja Faleriin kautta Ameriaan.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Rooma | Rooma |  |  |
| Baccanae | Baccano | 21 | 31,1 |
| Nepet | Nepi | 9 | 13,3 |
| Falerii | Santa Maria di Falleri | 5 | 7,4 |
| Castellum Amerinum | Seripola | 12 | 17,7 |
| Ameria | Amelia | 9 | 13,3 |
Yhteenlaskettu etäisyys 56 roomalaista mailia eli noin 83 kilometriä vastaa täysin Ciceron kuvausta, sillä hän mainitsee puheessaan Pro Roscio Amerino, että Roomasta oli Ameriaan 56 mailia.
Tabula Peutingerianan mukaan saman tien jatke johti Ameriasta Tuderiin ja sieltä Perusian kautta länteen päin kiertäen Clusiumiin, jossa tie liittyi takaisin Via Cassiaan. Osuuden asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Ameria | Amelia |  |  |
| Tuder | Todi | 6 | 8,9 |
| Vettona | Bettona | 20 | 29,6 |
| Perusia | Perugia | 14 | 20,7 |
| Clusium | Chiusi |  ? |  ? |
Yhteenlaskettu etäisyys Ameriasta Perusiaan oli 40 mailia eli noin 59 kilometriä. Tämä tekee tien kokonaispituudeksi Perusiaan 96 mailia eli noin 142 kilometriä. Perusian ja Clusiumin välistä etäisyyttä ei mainita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Amerina Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa: Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa: Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla: (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Via Amerinaa Nepissä.
Via Amerinan reitti.
Ruokojärvi (Kolari)

Ruokojärvi on Kolarissa sijaitseva kylä. Se sijaitsee Sieppijärveltä Lohinivaan johtavan yhdystie 9361:n varrella noin 50 kilometrin päässä Kolarin kirkonkylästä. Ruokojärvellä on noin 20 asukasta (2019).
Ruokojärvellä on myös samanniminen pieni järvi. Kylän muita järviä ovat Saarijärvi ja Hinttajärvi. Ruokojärven ensimmäinen asukas oli 1800-luvun vaihteessa seudulle muuttanut Hannu Ruokojärvi, joka perusti uudistalon Ruokojärven rannalle.