stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glyseraldehydi-3-fosfaatti
Rooli glykolyysissä

Glyseraldehydi-3-fosfaattia muodostuu glykolyysissä, kun fruktoosi-1,6-bisfosfaatti hajotetaan aldolaasi A-entsyymin avulla glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi. Dihydroksiasetonifosfaatti isomerisoidaan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi trioosifosfaatti-isomeraasientsyymin avulla. Glykolyysin jatkuessa glyseraldehydi-3-fosfaatti muutetaan glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasin avulla 1,3-bisfosfoglyseraatiksi. Samalla NAD+-molekyyli pelkistyy NADH:ksi.
Calvinin kierto

Fotosynteesin pimeäreaktioissa eli Calvinin kierrossa ribuloosi-1,5-bisfosfaattiin liitetään hiilidioksidimolekyyli rubisco- eli ribuloosi-1,5-bisfosfaattikarboksylaasientsyymin avulla. Tuloksena syntyy 3-fosfoglyseraattia, joka hajotetaan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Siitä kasvit valmistavat edelleen fruktoosia ja glukoosia.
Tryptofaanin ja tiamiinin biosynteesi

Tryptofaanisynteesissä glyseraldehydi-3-fosfaatti on sivutuote. Tryptofaanisyntaasi katalysoi reaktiota, jossa indoli-3-glyseraldehydifosfaatti hajotetaan indoliksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Indoli reagoi edelleen saman entsyymin avustuksella seriinin kanssa, jolloin muodostuu tryptofaania.
Glyseroli-3-fosfaatti on substraattina tiamiinin biosynteesissä. Tiamiinisynteesi tapahtuu kasveissa kloroplasteissa. Entsyymit muodostavat tiatsolia, joka muodostaa yhdessä pyrimidiinin kanssa tiamiinia.
Ihminen ei kykene valmistamaan itse tryptofaania eikä tiamiinia.
Knud Baade

| Knud Baade |
| --- | --- |
 Knud Baade maalaamassa Caspar David Friedrichin ikuistamana. Kuva noin vuosilta 1836–1838.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1808 Skjold, Norja
Kuollut: 24. marraskuuta 1879 (71 vuotta) München, Saksa
Kansalaisuus:  norjalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalaus
Taidesuuntaus:  romantiikka
 Nimikirjoitus
Knud Baade: Stormnat (1879)
Knud Baade (28. maaliskuuta 1808 Skjold, Norja – 24. marraskuuta 1879 München, Saksa) oli norjalainen taidemaalari. Hän maalasi pääasiassa muotokuvia sekä maisemamaalauksia. Baade tunnettiin jossain määrin töistään, joissa hän käytti kuunvaloa sekä voimakkaita ja dramaattisia kontrasteja valojen ja varjojen välillä.
Vuonna 1834 Baade matkusti meriteitse rannikkoa pitkin Pohjois-Norjaan meriupseeri ja taiteilija Christian Duen johtamalla Elida-maanmittausaluksella. Arvellaan, että heidän yhteisellä matkalla oli merkittävä vaikutus siihen, että myös Due ryhtyi taidemaalariksi. Baade oli heti Peder Balken jälkeen toinen norjalainen taidemaalari, joka kuvasi teoksissaan Pohjois-Norjaa. Baaden suosimia aiheita olivat kuun valaisemat maisemat sekä laivanhylyt. Baaden varhaisille maisemamaalauksille luonteenomaista olivat hyvin tarkat tulkinnat todellisista paikoista. Hänen naturalistinen esitystapansa pohjoisista maisemista seuraa J. C. Dahlin perinteitä. Useat Baaden teokset 1840- ja 1850-luvulta ammentavat aiheensa Norjan Vestlandetin ja Nordlandin alueilta.
Kirjallisuutta

Anne Aaserud & Caroline Serck-Hanssen: Nordnorske bilder og bildet av Nord-Norge.  Tromsø:  Nordnorsk Kunstmuseum, 2002.  ISBN 82-91834-10-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav 2  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana
Babak Khorramdin

Babak Khorramdinin patsas Babəkin kaupungissa Azerbaidžanissa.
Babakin linnoitus Iranissa.
Bābak Khorramdin (myös Bābak Ḵorramī, pers. ‏بابک خرمدین‎, azer. Babək Xürrəmi; noin 798–800 Bilalabad – 838 Samarra) oli abbasidien kalifikuntaa vastustaneen kapinaliikkeen johtaja nykyisen Azerbaidžanin tasavallan ja Iranin alueella. Hän syntyi Iranin Azerbaidžanissa kauppiaan perheeseen. Lapsuudessaan hän työskenteli paimenena, kamelinajajana ja käsityöläisen oppilaana Täbrizissä.
Arabivalloittajia vastaan taistelleiden hurramiittien johtajan Džavidanin kuoleman jälkeen Babakista tuli kapinaliikkeen päällikkö vuonna 816. Talonpojista, käsityöläisistä ja pientilallisista koostuneet kapinalliset vapauttivat hänen johdollaan lähes koko Azerbaidžanin, osia Iranista ja Armenian itäosan. Babakin armeija käsitti suurimmillaan 300 000 sotilasta. Kalifikunnan ja Bysantin solmiman rauhan jälkeen arabit pystyivät keskittymään kapinan kukistamiseen, ja vuonna 833 Babakin armeija kärsi murskatappion kalifi Mutasimin joukoille Hamadanin kaupungin luona. Syksyllä 837 arabit valtasivat kapinallisten viimeisen linnoituksen Badzin ja vangitsivat Babakin, joka teloitettiin kalifikunnan pääkaupungissa Samarrassa. Tappiosta huolimatta Babakin kapina heikensi kalifikuntaa ja nopeutti sen hajoamista. Nykyään häntä pidetään Azerbaidžanin ja osittain myös Iranin kansallissankarina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Encyclopædia Iranica: Bābak Ḵorrami (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  İslâm Ansiklopedisi
Jochen Bachfeld

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 67 kg |  |
Jochen Bachfeld (s. 17. lokakuuta 1952 Sülte) on itäsaksalainen entinen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Bachfeld voitti Montréalin 1976 olympialaisissa kultaa välisarjassa eli alle 67-kiloisissa. Hän voitti iranilaisen A. Bahri-Khomanin kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä, kreikkalaisen A. Iliadisin pistein 5–0, neuvostoliittolaisen V. Ratškovin pistein 5–0, kanadalaisen Carmen Rinken pistein 4–1, romanialaisen Victor Zilbermanin pistein 3–2 sekä loppuottelussa venezuelalaisen Pedro Gamarron pistein 3–2.
Paul Backman

Paul Albert Backman (3. joulukuuta 1920 Mustio – 17. maaliskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen kilpapyöräilijä.
Backman edusti Suomea kaksien olympialaisten maantiepyöräilyssä. Lontoossa 1948 hän keskeytti rengasrikon vuoksi ja Helsingissä 1952 hänet hylättiin kiinniajon seurauksena. Vuoden 1949 MM-kilpailuissa hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Seuratasolla Backman edusti muun muassa IK-32:ta ja Helsingin Pyöräilyseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1946, joukkuemaantieajossa vuosina 1946 ja 1950–1952 sekä neljän kilometrin joukkueajossa vuosina 1949 ja 1950. Hän voitti kuusi Suomen Pyöräilyliiton mestaruutta vuosina 1949–1953. Maastohiihdon SM-kilpailuissa hän sijoittui IK Örnenin joukkueessa 12:nneksi vuonna 1949.
Paul Backmanin veli Leo Backman menestyi suunnistajana.
Johann Christoph Friedrich Bach

Johann Christoph Friedrich Bach
Johann Christoph Friedrich Bach (21. kesäkuuta 1732 Leipzig – 26. tammikuuta 1795 Bückeburg) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli Johann Sebastian Bachin poika. Hän toimi vuodesta 1750 Bückeburgissa kreivillisen hovin kamarimuusikkona ja myöhemmin hovikapellimestarina. Tästä hänet tunnetaan myös lisänimellä Bückeburgin Bach.
Hän sävelsi sinfonioita, kamarimusiikkia, klaveerisonaatteja sekä oratorioita ja kantaatteja.
Azoros

| Azoros> Ἄζωρος.Sijainti |
| --- | --- |
 Azoros
Koordinaatit:  39°59′13″N, 22°04′56″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ázoros, Sarantáporo, Elassóna, Lárisa, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400–200-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki Bysantti
Alue:  Perrhaibia, Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Azoros (m.kreik. Ἄζωρος, myös Azorion, Ἀζώριον, lat. Azorus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Perrhaibian maakunnassa Thessaliassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Elassónan kunnassa noin 20 kilometriä luoteeseen Elassónan kaupungista ja noin 1,5 kilometriä eteläkaakkoon nykyisestä, kaupungista nimensä ottaneesta Ázoroksen kylästä.
Historia

Azoros sijaitsi Olympos-vuoren juurella sen länsipuolella. Se muodosti yhdessä kahden muun kaupungin, Dolikhen ja Pythionin, kanssa Perrhaibian Tripoliin nimellä tunnetun kaupunkiliiton. Livius ja Klaudios Ptolemaios mainitsevat kaupungin teoksissaan.
Azoria kukoisti klassiselta kaudelta 400-luvulta eaa. hellenistiselle kaudelle 200-luvulle eaa. Makedonialaiset valtasivat kaupungin kolmannessa makedonialaissodassa vuonna 171 eaa. Kaupungin paikka säilyi asuttuna ainakin varhaisbysanttilaiselle kaudelle saakka.
Perrhaibian Azorosta ei tule sekoittaa myös antiikin aikaiseen Azoraksen kaupungiin Pelagoniassa.
Rakennukset ja löydökset

Azoroksen akropolis eli linnavuori sekä alakaupunki oli ympäröity linnoitusmuurilla. Azoroksen arkeologinen alue käsittää paikat, jotka tunnetaan nykyisin nimillä Kastrí, Ágios Athanásios, Paliokklísi ja Kopána. Kaikissa näissä paikoissa on joitakin kaupungin raunioita. Akropoliina toimi Kastrín kukkula. Siellä on jäänteitä linnoitusmuureista 400- ja 200-luvuilta eaa. Merkittävin muurin osa on noin 47 metriä pitkä ja säilynyt noin 1,5–2,5 metrin korkeudelta. Paikalta on löydetty myös Nikarkhoksen kartanoksi kutsutun suuren talon rauniot; jäänteitä joonialaistyylisestä, Apollon Lykeiokselle omistetusta temppelistä 200-luvulta eaa.; sekä varhaiskristillisen, kolmilaivaisen basilikakirkon jäänteet.
Paliokklísissä arkeologinen alue on kooltaan noin 2 400 neliömetriä, ja sieltä on löydetty toisen kirkon jäänteet sekä varhaiskristillisen ja bysanttilaisen ajan hautausmaa, jonka haudoista on löydetty kulta- ja hopeakoruja. Myös Kopánasta on löydetty kirkon jäänteet.
Kartta kolmannen makedonialaissodan aikaisesta Thessaliasta, jossa näkyvät Azoroksen sekä muiden Perrhaibian Tripoliin kaupunkien sijainnit.
Babruiskin lentotukikohta

| Babruiskin lentotukikohta |
| --- | --- |
IATA-koodi:  -
ICAO-koodi:  UMNB
Sijainti:  Babruisk, Mahiljoun alue, Valko-Venäjä
Koordinaatit:  53°06′06″N, 029°12′14″E
Tyyppi:  Sotilaslentokenttä
Ylläpitäjä:  Valko-Venäjän ilmavoimat
Liikenneyhteydet
Tärkein keskus ja etäisyys:  Babruisk 5 km
Babruiskin lentotukikohta on Babruiskin kaupungissa, 5 kilometriä ydinkeskustan eteläpuolella, Valko-Venäjän Mahiljoun alueella  sijaitseva valkovenäläinen lentotukikohta. Lentotukikohdasta on Minskiin ilmateitse runsaan 140 kilometrin matka.
Babruiskin lentotukikohta sijaitsee Valko-Venäjän Mahiljoun alueen Babruiskissa.
Babruiskiin sijoitetun, 83. erillisen lentokenttäinsinöörirykmentin hihamerkki.
Lentotukikohtaan on sijoitettuna ainakin Valko-Venäjän ilmavoimien 83. erillinen lentokenttäinsinöörirykmentti (valkoven.  83-ы асобны інжынерна-аэрадромны полк, ven.  83-й отдельный инженерно-аэродромный полк) sekä Venäjän ilmavoimien yksikkö, jolla maaliskuussa 2014 oli paikalla kymmenen Suhoi Su-27 -hävittäjää ja useita kuljetuslentokoneita.
Aiheesta muualla

Babruiskin lentotukikohta kartalla (selitykset pääosin (englanniksi)) (wikimapia.org)
Video: Su-27 koneita Babruiskissa 14.3.2014 (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (voentv.mil.by)
V Bobruiske prizemljalis bojevyje Cu-27 (8/2007) (venäjäksi) (bobruisk.org)
Годовой праздник 83 отдельного ордена Красной Звезды инженерного аэродромного полка (1940) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (mil.by)
Hr. Ms. B

| Hr>  Ms. B |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Rijkswerf Willemsoord, Den Helder
Kölinlasku:  22. syyskuuta 1928
Laskettu vesille:  24. syyskuuta 1929
Palveluskäyttöön:  4. elokuuta 1930
Tekniset tiedot
Uppouma:  179 t
Pituus:  42,80 m
Leveys:  6 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  700 ihp
Nopeus:  14,5 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  2 x 12,7 mm konekivääriä
Hr. Ms. B oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston A-luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1930.
Valmistus

Alus tilattiin Rijkswerf Willemoordilta Den Helderistä ja sen köli laskettiin 13. syyskuuta 1928 telakkanumerolla 7. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1929 ja se otettiin palvelukseen 4. elokuuta 1930.
Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa Surabayassa 2. maaliskuuta 1942. Japanilaiset nostivat hylyn ja se kunnostettiin.
Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon 20. joulukuuta 1942 apusukellusveneidentorjunta-aluksena nimellä Cha 112. Sen aseistuksena oli muutostöiden jälkeen 47 millimetrin, kolme 25 millimetrin ja yksi 13 millimetrin tykki. Lisäksi alukselle oli asennettu kahdeksan syvyyspommia. Yhdysvaltain 13. ilmavoimien B-24 Liberator upotti aluksen 4. kesäkuuta 1945 Laut Ketjilin edustalla Jaavalla.
Babuino

Suihkulähde "Paviaani" on Roomassa Via del Babuinon varrella.
Babuino  (it. babbuino, "paviaani") on yksi Rooman kuudesta "puhuvasta patsaasta". Kauppias Alessandro Grandi pystytti  pihalleen noin vuonna 1576  suihkulähteen, jonka tuffikivestä tehty ihmishahmo esittää Silenosta, kreikkalaisessa mytologiassa  viininjumala Dionysoksen seuralaisista vanhinta, viisainta ja juopuneinta.
Roomalaiset antoivat hahmolle nimeksi "Paviaani", koska tuntemattoman tekijän veistos oli niin ruma. Kansan suussa nimi siirtyi myös kadulle, jonka varrella suihkulähde oli, ja katua alettiin kutsua "Via del Babuinoksi". Paavi Klemens VII Medici (1523–1534) oli nimennyt sen itsensä mukaan "Via Clementinaksi", mutta nykyään katu myös virallisesti kantaa nimeä "Via del Babuino".
Vuonna 1877 Silenoksen patsas siirrettiin Palazzo Boncompagnin sisäpihalle ja allas via Flaminialle. Yleisön vaatimuksesta patsas palautettiin vuonna 1957 takaisin omalle nimikkokadulleen.
Puhuva patsas

Roomalaiset alkoivat 1600-luvulla kirjoittaa poliittisia solvauksia eli paskilleja (it. pasquinade) paperilapuille, joita kiinnitettiin julkisiin patsaisiin. Yksi  "puhuvista patsaista" oli Babuino. Muita olivat Madama Lucrezia Piazza Venezialla, Pasquino (josta myös nimi paskilli) lähellä Piazza Navonaa, Abate Luigi ja Marforio.
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi

Malli ihmisen glyseroli-3-fosfaattideydrogenaasin rakenteesta
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi reversiibeliä hapetus-pelkistysreaktiota glyseroli-3-fosfaatin ja dihydroksiasetonifosfaatin välillä.
Toiminta

Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasista on kaksi muotoa. Sytosolin entsyymi käyttää hapetuksessa koentsyyminään NAD+-molekyyliä ja pelkistyksessä NADH:ta, kun taas mitokondriaalinen entsyymi käyttää hapettimena FAD-molekyyliä.
Sytosolissa esiintyvän glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin toiminnalle välttämätön kofaktori on NAD+ tai NADH. Glyseroli-3-fosfaatin hapetuksessa molekyylin vetyatomi siirtyy koentsyyminä toimivan NAD+:n nikotiiniamidiryhmään, jolloin se pelkistyy NADH:ksi. Reaktiossa voi olla mukana myös sinkki-ioneja, jonka tehtävänä on koordinoitua glyseroli-3-fosfaatin hydroksyyliryhmän kanssa ja tehdä siitä happamampi, jolloin vedynsiirto tapahtuu helpommin. Dihydroksiasetonin pelkistyksessä vetyatomi tulee NADH:lta.
Mitokondriaalinen glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi toimii osana elektroninsiirtoketjua. Sytosolin glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi muodostaa glyseroli-3-fosfaattia, joka on mitokondriaalisen glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin substraatti. Entsyymiin sitoutunut FAD hapettaa glyseroli-3-fosfaatin dihydroksiasetonifosfaatiksi itse pelkistyen FADH:ksi. FADH-molekyyli luovuttaa elektroninsa mitokondrion ulkokalvossa sijaitsevalle ubikinonille.
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi ja sairaudet

Entsyymin aktiivisuuden on huomattu olevan koholla ylipainoisilla ihmisillä. Vakavasti ylipainoisilla henkilöillä entsyymin aktiivisuus on yli kaksi kertaa suurempi kuin normaalipainoisilla ihmisillä. Tämä johtaa glyseroli-3-fosfaattipitoisuuden kasvuun, ja glyseroli-3-fosfaatti on triglyseridien biosynteesin lähtöaine.
Mutaatiolla glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin tuotantoa ohjaavassa GPD1-L-geenissä on rooli Brugadan oireyhtymässä. Mutaation seurauksena solujen NADH/NAD+-tasapaino häiriintyy, mikä johtaa natriumkanavien kehittymisen heikkenemiseen ja mahdollisesti kuolemaan jo imeväisikäisenä.
Aiheesta muualla

EC 1.1.1.8 - glycerol-3-phosphate dehydrogenase (NAD+) Brenda
EC 1.1.5.3 - glycerol-3-phosphate dehydrogenase Brenda
Sytosolin glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin katalysoiman reaktion mekanismi
Mitokondriaalisen glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin katalysoima reaktio
HMS B.3

| HMS B> 3 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Sons & Maxim, Barrow-in-Furness
Laskettu vesille:  31. lokakuuta 1905
Palveluskäyttöön:  19. joulukuuta 1906
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 20. joulukuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  287 t (pinnalla) 316 t (sukelluksissa)
Pituus:  41 m
Leveys:  4,11 m
Nopeus:  pinnalla: 12 solmua (22 km/h) sukelluksissa: 7 solmua (13 km/h)
Miehistöä:  15
Aseistus
Aseistus:  2 x 18" torpedoputkea, joihin 4 torpedoa
HMS B.3 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers, Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 1905 ja valmistui 19. joulukuuta 1906.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa B.3 oli sijoitettuna Doveriin 3. sukellusvenelaivueeseen. Alus oli laivueensa mukana Goodwinsistä Calais'iin suojaamassa siirtoarmeijan siirtymistä Ranskaan. Alus joutui 2. lokakuuta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen maaliksi, mutta onnekseen se kykeni väistämään laukaistun torpedon. Vuoden 1915 lopulla alus siirrettiin Ardrossaniin, jossa se korvasi A-luokan sukellusveneen Clyden paikallislaivueessa. Kesällä 1916 alus siirrettiin edelleen Leithiin ja vuoden lopulla se oli luokkansa viimeinen Britteinsaarilla edelleen palveluksessa oleva luokan alus.
B.3 vaurioitui pahoin 15. tammikuuta 1917, kun moottoritykkivene HMS ML267 törmäsi sen vasempaan kylkeen konehuoneen kohdalle. Alus jatkoi kuitenkin palvelustaan sodan loppuun joko maalilaivana tai erilaisten testien kohteena. Alus myytiin 20. joulukuuta 1919 romutettavaksi.
Azuma (1899)

| Azuma / 吾妻 |
| --- | --- |
 Azuma Portsmouthissa vuonna 1900.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, Saint-Nazaire
Kölinlasku:  maaliskuu 1898
Laskettu vesille:  24. kesäkuuta 1899
Palveluskäyttöön:  28. heinäkuuta 1900
Loppuvaihe:  romutettu 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 456 t
Pituus:  137,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  20,94 m
Syväys:  7,21 m
Koneteho:  17 000 ihp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  650
Aseistus
Aseistus:  4 × 203 mm/L45 type 41 -tykkiä 12 × QF 6″/L40 -tykkiä 12 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä 8 × QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 5 × 18″ torpedoputkea
Azuma (jap. 吾妻) oli keisarillisen Japanin laivaston heinäkuussa 1900 Ateliers et Chantiers de la Loiren telakalla Saint-Nazairessa valmistunut panssariristeilijä. Alus romutettiin vuonna 1945.
Valmistus

Alus tilattiin 1. lokakuuta 1897 osana vuoden 1896 hankintoja Ateliers et Chantiers de la Loirelta Saint-Nazairesta Ranskasta. Aluksen koneiston toimitti telakan tytäryhtiö St. Denis. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin Azuma 18. lokakuuta 1897. Köli laskettiin 1. helmikuuta 1898. Alus laskettiin vesille 24. kesäkuuta 1899 ja valmistui 28. heinäkuuta 1900.
Palvelus

Azuma osallistui Venäjän–Japanin sotaan. Vuoden 1914 jälkeen se oli koululaivana. Osa aluksen tykeistä poistettiin vuonna 1921, ja loput vuonna 1941. Alus kärsi pahoja vaurioita ilmahyökkäyksessä vuonna 1945, ja sen hylky romutettiin sodan päätyttyä.
Woldemar Backman

Herman Woldemar Backman (9. maaliskuuta 1870 Uusikaarlepyy – 18. maaliskuuta 1946 Pietarsaari) oli suomalainen lääkäri ja henkilöhistorioitsija.
Woldemar Backmanin vanhemmat olivat merikapteeni Herman Backman ja Matilda Kjellman ja puoliso vuodesta 1898 lääketieteen lisensiaatti Augusta Elisabeth Nylund. Ylioppilaaksi Backman tuli 1888 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1892. Uransa alkuvaiheessa hän toimi rautatielääkärinä. Backman väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1899 ja toimi Pietarsaaren kaupunginlääkärinä vuosina 1907–1917, sitten Vaasan ensimmäisenä kaupunginlääkärinä vuosina 1917–1923 ja vihdoin Uudenkaarlepyyn piirilääkärinä vuodesta 1923. Hän laati tutkimuksia lääketieteen, lääkintähistorian ja henkilöhistorian aihepiireistä.
Backman toimi Pietarsaaren kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1905 ja edusti kaupunkia valtiopäivillä 1905–1906. Backman sai itsenäisessä Suomessa ainutkertaisen ylimääräisen professorin arvonimen 17. heinäkuuta 1918.
Baby Face

| Baby Face Marion |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1976
 Tyylilaji: Iskelmä
 Levy-yhtiö: EMI
Listasijoitukset
  Suomi: 6. (huhtikuu 1976)
Marion muut julkaisut
| El Bimbo 1975 | Baby Face 1976 | Marion "77" 1977 |
Baby Face on Marionin julkaisema albumi vuodelta 1976. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

Baby Face
Kuusamo (Africa) duetto Paavo Noposen kanssa
Polttaa, polttaa, Saara (Canta, Canta Minha Gente)
Totuuteen (Tu T'En Vas)
Nyt huolet pois
Sä voit suruista laulaa (You Don't Need A Reason)
Pepe
Kerää unten voimaa (Kolysanka Matki)
Pelkkää tulta (I'm On Fire)
Lapset auringon (Happy To Be On An Island In The Sun)
Vie vaikka väkisin
Kullattu valhe
Glukokortikoidit

Glukokortikoidit ovat hormoneja, jotka osallistuvat hiilihydraattien aineenvaihdunnan säätelyyn. Ne ovat kortikosteroideja eli lisämunuaiskuoren erittämiä steroidihormoneja. Useimpien nisäkkäiden fysiologisesti tärkein glukokortikoidi on kortisoli. Linnuilla taas kortikosteroni on merkittävin glukokortikoidi. Stressitilojen aikana glukokortikoidit toimivat edistäen lihasproteiinien ja rasvojen hajoamista ja sokerin muodostusta antamalla siihen lisää raaka-aineita.
Reseptorit

Glukokortikoideilla on affiniteettia sekä glukokortikoidireseptoriin (GR) että mineralokortikoidireseptoriin (MR). Rasvaliukoisina steroidit kuten glukokortikoidit pääsevät solukalvon läpi, joten niiden reseptorit sijaitsevat solun sisällä sytoplasmassa.
Sytoplasmassa inaktiiviseen GR:iin on sitoutuneena proteiinikompleksi. Kun glukokortikoidi sitoutuu reseptoriin, proteiinikompleksi irtoaa ja reseptori muodostaa homodimeerin eli kompleksin toisen aktivoituneen GR:n kanssa. GR-dimeeri siirtyy tumaan, missä se sitoutuu johonkin perimän glukokortikoidiresponsiiviseen elementtiin (GRE).  Kun eri geenien GRE:ihin sitoutuu GR-dimeerejä, joidenkin geenien luenta lisääntyy, toisten vähenee, mikä aiheuttaa solussa vasteen hormonille.
Aktivoitunut glukokortikoidireseptori voi myös estää NF-κB-transkriptiotekijää vaikuttamasta geenien luentaan.
Vaikutukset

Maksassa glukokortikoidi saa aikaan aminohappojen aineenvaihduntaan osallistuvien entsyymien muodostamista, mikä edesauttaa glukoneogeneesiä eli glukoosin muodostusta muusta kuin hiilihydraattilähteestä. Lihaksessa se edistää proteiinien hajottamista aminohapoiksi (proteolyysi), jotka kulkeutuvat maksaan glukoneogeneesin tarpeisiin. Rasvakudoksessa glukokortikoidi edistää rasvan hajottamista (lipolyysi), niin että elimistö saa enemmän rasvaa energianlähteeksi ja glukoosi kuluu hitaammin.  Glukokortikoidin vaikutukset ovat siis katabolisia.
Glukokortikoidi lievittää immuunivastetta. Se esimerkiksi lisää I-κB:n synteesiä. I-κB estää NF-κB-transkriptiotekijää edistämästä sytokiinien ja joidenkin tulehdusreaktioon liittyvien entsyymien muodostamista. Aktivoitunut glukokortikoidireseptori estää NF-κB:tä myös suoralla mekanismilla.
Addisonin tauti

Addisonin tauti aiheutuu glukokortikoidien erityksen vähenemisestä lisämunuaisen kuorikerroksesta. Tauti on harvinainen ja sitä esiintyy niin ihmisillä kuin eläimilläkin. Kotieläimistä se on yleisin koirilla.  Addisonin tauti on hengenvaarallinen, mutta sen ensioireet voivat ilmaantua vasta hyvinkin myöhään. Ihmisellä usein ensimmäinen oire on huimaus, mutta eläimillä kyseistä oiretta on vaikea diagnosoida. Muita oireita ovat ruokahaluttomuus, masentuneisuus, oksentelu, lihasheikkous ja matala verenpaine.