stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltainen lumimies

| Keltainen lumimies> The Unstoppable Yellow Yeti |
| --- | --- |
Kestoaika:  11 minuuttia
Alkuperämaa:   Suomi  Kanada  Ranska  Iso-Britannia
Verkko:   Yle Areena 
Jaksoja:  50
Tuotanto
Tuottaja(t):  Lucy Pryke ja Gary Milne, luova tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Anttu Harlin ja Benoit di Sabatino
Linjatuottaja:  Suvi Väkeväinen ja Charlotte Monsarrat
Ohjaaja(t):  Joonas Utti ja Anttu Harlin, ääniohjaus englanniksi Jimmy Livingstone
Käsikirjoittaja(t):  Reid Harrison, David Stern
Säveltäjä(t):  Benjamin Nakach ja Mathieu Rosenzweig
Leikkaaja(t):  Andrew Ward ja Kerttu Jaatinen
Tuotantoyhtiö(t):  Gigglebug Entertainment, Disney EMEA, Zodiak Kids Studio Ranska ja Yleisradio
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Keltainen lumimies (engl. The Unstoppable Yellow Yeti) on vuonna 2022 ensiesityksensä saanut suomalais-kanadalais-ranskalais-brittiläinen animoitu televisiosarja, joka pohjautuu Anttu Harlinin ja Joonas Utin alkuperäisideaan.
Sarja julkaistiin Yle Areenasssa heinäkuussa 2022. Sarjaa esitetään myös Disney+ -suoratoistopalveluissa Euroopassa, Afrikassa ja Lähi-idässä, ensimmäisenä Espanjassa (
El imparable Yellow Yeti), Portugalissa ja Ranskassa (L’incroyable Yellow Yeti). Yle TV2 esittää ohjelmaa sunnuntaisin Galaxissa 7.8.2022 lähtien.  Pohjoismaiset yleisradioyhtiöt, eli tanskalainen DR, norjalainen NRK ja ruotsalainen SVT, olivat myös ensimmäisten tilaajien joukossa.
Historia

Anttu Harlin ja Joonas Utti perustivat Gigglebug Entertainment -yhtiönsä vuonna 2013 ja alkoivat ideoida Keltainen lumimies -hahmoa jo ensimmäisenä vuonna.
Seuraavana vuonna miehet kertoivat lumimiesideastaan Ranskassa tapaamalleen Disneyn työntekijälle, joka piti ideasta ja pyysi ottamaan yhteyttä, kun idea olisi tarkentunut.
Vuonna 2015 Keltainen lumimies -sarjaa alettiin suunnitella Disney EMEAn ja Zodiak Kids Studio Ranskan kanssa. Gigglebug Entertainment teki Disneyn kanssa yhteistyötä myös Dalmatialaiskatu 101 -sarjassa.
Keltainen lumimies -sarjan tuotanto aloitettiin kesällä 2020. Utti toimi sarjan ohjaajana ja Harlin päätuottajana yhdessä Zodiak Kids Studion toimitusjohtaja Benoit di Sabatinon kanssa. Sarjan luovana tuottajana toimivat Gigglebug Entertianmentin Lucy Pryke  Zodiak Kidsin Gary Milne. Zodiak Kids sai sarjan kansainväliset jakeluoikeudet. Sarjasta kerrottiin julkisesti ensi kertaa lokakuussa, jolloin yhtiö kertoi tehneensä Disneyn kanssa sopimuksen 6-10-vuotiaille lapsille suunnatusta sarjasta. Myös Yle oli mukana sarjan tuottamisessa. 50-osaista Keltainen lumimies -sarjaa aiottiin näyttää Disney+ -suoratoistopalveluissa Euroopassa, Afrikassa ja Lähi-idässä. Sarja perustui Harlinin ja Utin luomaan hahmoon.  Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Disney oli mukana tuottamassa suomalaista ohjelmaa. Sarjaa tehtiin kahden vuoden ajan Suomessa, Kanadassa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa.
Gigglebug Entertainment ei ole kertonut tuotannon tarkkaa budjettia, vaan on kertonut sen vastaavan noin viittä tyypillistä suomalaista elokuvaa. Helsingin Sanomien arvion mukaan budjetti olisi noin 7,5 miljoonaa euroa. Sarjan tuotantotiimiin kuului noin sata henkilöä, joista 30 oli Suomesta.
Alkuperäisidea

Sarjan hahmon rakentamisessa on hyödynnetty Utin lapsuudenystävään Kikeen liittyviä tarinoita. Kike oli costaricalainen vaihto-oppilas, joka asui Utin kotona ja joka teki suuren vaikutuksen 14-vuotiaaseen Uttiin, joka pitää itseään introverttinä. Kike rikkoi suomalaisia käyttäytymistabuja ja opetti Utin katsomaan maailmaa uudesta näkökulmasta. Ideointivaiheessa Gustavista tehtiin huovutettu nukke ja Utti ja Harlin vitsailivat keltaisesta lumesta.
Hahmot ja ääninäyttelijät

Sarjan pääosissa ovat:
iso keltainen lumimies Gustav (Arttu Wiskari, Trevor Dion Nicholas)
12-vuotias surffaripoika Osmo (Henri Piispanen, Rasmus Hardiker)
Osmon serkku Rita (Jenny Pitkänen, Amy-Leigh Hickman)
Ritan isä, pormestari Kromi (Antti Pääkkönen, Paul Tylak)
Rufus (Minttu Mustakallio)
Niilo (Sauli Suonpää, Cristopher Ragland)
Lydia (Heljä Heikkinen, Harriet Carmichael)
Anders (Joonatan Kettunen)
Juoni

Sarjan alussa 12-vuotias surffaripoika Osmo joutuu jättämään vanhan elämänsä taakseen, kun hän muuttaa isänsä kanssa Tuiskulaan (Winterton). Napapiirin pohjoispuolella sijaitsevassa kuvitteellisessa Tuiskulan kylässä sataa lunta ympäri vuoden. Osmo ja hänen serkkunsa Rita tutustuvat keltaiseen lumimieheen, Gustaviin ja alkavat seikkailla hänen kanssaan. Kylässä on runsaasti tiukkoja sääntöjä, esimerkiksi hirviöt on kielletty. Ritan isä, kylän pormestari Kromi vihaa hirviöitä ja piilotttelun vuoksi Gustav joutuukin pukeutumaan erilaisiin rooliasuihin. Sarjassa nähdään suomalaisia asioita, kuten avantouintia, vapun ja rapujuhlien viettoa, lappeenrantalainen vety ja atomi-herkku ja ämpärien jonotusta.
Sarjan kantavana teemana on ystävyys ja sääntöjä vastaan kapinointi.
Aiheesta muualla

Yle aamu: Keltainen lumimies kapinoi sääntö-Suomea vastaan, 5.7.2022
Disney+: “The Unstoppable Yellow Yeti” Coming Soon
Keltainen lumimies Yle Areenassa
Morey-Saint-Denis

| Morey-Saint-Denis |
| --- | --- |

 vaakuna
 Morey-Saint-Denis
 Koordinaatit: 47°11′47″N, 4°57′51″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Burgundi-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Dijon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,8 km²
Väkiluku (2014):  691 
 – Väestötiheys:  88 as./km²
Kunnan numero:  21442
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Morey-Saint-Denis on kunta itäisessä Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella.
Kunta kuuluu Burgundin tunnettuun Côte de Nuitsin viinialueeseen, ja on Burgundin viinialueiden läpi kulkevan viinitien Route des Grands Crusin varrella. Kunnan viinitarhoissa on 150 hehtaarin viljelmät Pinot Noir-rypälettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Morey-Saint-Denis Wikimedia Commonsissa
Kim Jin Hee

| Kim Jin Hee> 김진희 |
| --- | --- |
 Jei fanitapaamisessa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1989 (ikä 35)
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jei (재이)
Tyylilajit:  K-pop
Yhtyeet:  Fiestar
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kim Jin-hee (kor. 김진희, s. 5. syyskuuta 1989), lyhyesti Jei, on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli Fiestar-yhtyeen johtohahmo. Hän on esiintynyt useissa korealaisissa draamasarjoissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kim Jin Hee Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Profiili Melon-palvelussa (koreaksi)
Kivikautinen Kreikka

Kivikautinen Kreikka viittaa nykyisen Kreikan alueeseen kivikaudella. Katso:
Paleoliittinen Kreikka, Kreikka vanhemmalla kivikaudella noin vuoteen 7000 eaa. saakka
Neoliittinen Kreikka, Kreikka nuoremmalla kivikaudella noin vuosina 7000–3200 eaa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kivikautinen Kreikka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kevin Kline

| Kevin Kline |
| --- | --- |
 Kevin Kline vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1947 (ikä 76) St. Louis, Missouri, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Phoebe Cates (1989–)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Merkittävät roolit:  Otto West (Kala nimeltä Wanda)
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar  1988 Kala nimeltä Wanda 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kevin Delaney Kline (s. 24. lokakuuta 1947 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt elokuvissa, televisiossa ja teatterin lavalla, ja hänet on palkittu muun muassa Oscarilla ja kahdella Tonylla.
Elämä ja ura

Kline syntyi St. Louisissa vuonna 1947. Hän esiintyi koulunäytelmissä ja jatkoi näyttelemistä Indianan yliopistossa Bloomingtonissa. Valmistuttuaan sieltä Kline muutti New Yorkiin ja aloitti opinnot Juilliardissa. Vuonna 1972 hän liittyi New Yorkin Acting Company -teatteriin. Ryhmä kiersi Yhdysvaltoja esittäen Shakespearen näytelmiä, joissa Kline näytteli muun muassa Romeota ja Hamletia.
Vuonna 1978 Kline voitti Tony-palkinnon roolistaan Broadway-näytelmässä On the Twentieth Century. Kolme vuotta myöhemmin hän sai toisen Tonynsa roolistaan näytelmässä The Pirates of Penzance, josta tehtiin myös elokuvaversio vuonna 1983.
Kline esiintyi television saippuasarjassa Search for Tomorrow ja teki elokuvadebyyttinsä Alan J. Pakulan elokuvassa Sofien valinta (1982), mistä hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. Seuraavana vuonna hän näytteli Lawrence Kasdanin elokuvassa Sisärengas, vuonna 1985 lännenelokuvassa Silverado ja vuonna 1987 Richard Attenborough’n elokuvassa Huuto vapaudelle.
Kline voitti Otto Westin roolistaan komediassa Kala nimeltä Wanda (1988) parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Klinen seuraava komedia oli Saippuakuplia (1991), mistä hän sai jälleen Golden Globe -ehdokkuuden.
Kline esiintyi 1990-luvulla monenlaisissa rooleissa elokuvissa kuten Chaplin (1992), Dave (1993) ja Ollako vai eikö olla? (1997), mistä hän sai taas Golden Globe -ehdokkuuden. Näyteltyään elokuvassa Jäämyrsky (1998) Kline palasi Shakespearen pariin elokuvassa William Shakespearen Kesäyön unelma (1999).
Klinen elokuvia 2000-luvulla ovat esimerkiksi Elämää rakentamassa (2001), Keisareiden kerho (2002), De-Lovely (2004), Vaaleanpunainen pantteri (2006), Robert Altmanin huonot vitsit (2006), Kuten haluatte (2006), Ehdottomasti ehkä (2008), Salaliittolainen (2011), Näin ystävien kesken (2011), Darling Companion (2012) ja Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö (2017). Elokuvien ohella Kline on näytellyt televisiosarjoissa kuten Bob’s Burgers.
Kline on ollut naimisissa näyttelijä Phoebe Catesin kanssa vuodesta 1989 lähtien. Heillä on kaksi lasta, joista toinen on näyttelijä Owen Kline.
Aiheesta muualla

Kevin Kline Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kauhajärvi (Tammela)

| Kauhajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°42′20″N, 24°01′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  Kauhaoja 
Järvinumero:  35.985.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,7 m 
Rantaviiva:  1,332 km 
Pinta-ala:  0,11183 km² 
 fiKauhajärvi 
Kauhajärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva järvi, joka kuuluu  Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja järvi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 11 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee kaksitoista suo-ojaa, joista yksi tuo Mätäslammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 5,5 kilometriä pitkä Tammenoja, joka muuttaa nimensä alajuoksulla Kauhaojaksi. Oja laskee lopuksi Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven rannat ovat itärantaa lukuun ottamatta soistuneita. Rannoille on rakennettu kuusi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Liesjärveltä.
Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kauha järvi". Se lähelle oli rakennettu torppa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Kauhajärvi", joka oli myös itäpuolen torpan nimi.
Kirkkotien seisake

Kirkkotien seisake (lyh. Krt, ratakm 13+300) on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee ratakilometrillä 13,3 lähellä Kalakosken koulua Jokioisten ja Minkiön asemien välisellä noin kuuden kilometrin mittaisella rataosuudella. Liikennepaikan etäisyys Minkiön asemalta on 5,3 kilometriä ja Jokioisten asemalta 900 metriä.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 31. toukokuuta 1949. Museorautatie Forssa–Humppila ry otti seisakkeen uudelleen käyttöön 3. kesäkuuta 1973, ja se oli käytössä 2. syyskuuta 1973 saakka. Jokioisten Museorautatie otti liikennepaikan käyttöön vuonna 1978, kun museojunaliikenne käynnistyi toistamiseen.
Jokioisten kirkko
Jokioisten kirkolle johtavan Kirkkokujan tasoylikäytävän vieressä sijaitsevalla liikennepaikalla on lyhyt henkilölaituri sekä seisakekyltti. Asemarakennusta, ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Pitempään siellä pysähtyvät ne tilausjunat, joiden matkustajaryhmät ovat menossa Jokioisten kirkkoon tai tulossa sieltä.
Kauhajärvi (Pälkäne)

| Kauhajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Koordinaatit:  61°17′39″N, 24°52′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  Kauhajärvenoja 
Järvinumero:  35.782.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,5 m  
Rantaviiva:  5,674 km  
Pinta-ala:  48,188 ha  
Saaria:  1 
 fiKauhajärvi 
Kauhajärvi  on Pirkanmaalla Pälkäneellä ja Hämeenlinnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 48 hehtaaria ja se on 2,3 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 5,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,5 metriä mpy.
Kim Johnsson

| Kim Johnsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. helmikuuta 1976 (ikä 48) Malmö
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  93 kg
Pelinumero:  5
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–2010
Aik. seurat:  Malmö IF (SEL)   New York Rangers (NHL)   Philadelphia Flyers (NHL)   HC Ambrì-Piotta (NLA)   Minnesota Wild (NHL)   Chicago Blackhawks (NHL)
NHL-varaus:  286. varaus, 1994 New York Rangers
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Chicago Blackhawks | 2010  |
Kim Johnsson (s. 16. helmikuuta 1976 Malmö) on ruotsalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajan pelipaikalla. Johnsson pelasi urallaan kotimaassaan Malmössä, NHL:ssä New York Rangersissa, Philadelphia Flyersissa, Minnesota Wildissa ja Chicago Blackhawksissa sekä Sveitsin pääsarjan HC Ambrì-Piottassa.
Tilastot

| Kausi | Joukkue | Liiga | Runkosarja> OT | Runkosarja> M | Runkosarja> S | Runkosarja> P | Runkosarja> J | Pudotuspelit> OT | Pudotuspelit> M | Pudotuspelit> S | Pudotuspelit> P | Pudotuspelit> J |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993-1994 | Malmö IF | Elitserien | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |   |   |   |   |   |
| 1994-1995 | Malmö IF | Elitserien | 13 | 0 | 0 | 0 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1995-1996 | Malmö IF | Elitserien | 38 | 2 | 0 | 2 | 20 | 4 | 0 | 1 | 1 | 8 |
| 1996-1997 | Malmö IF | Elitserien | 49 | 4 | 9 | 13 | 42 | 4 | 0 | 0 | 0 | 2 |
| 1997-1998 | Malmö IF | Elitserien | 45 | 5 | 9 | 14 | 29 |   |   |   |   |   |
| 1998-1999 | Malmö IF | Elitserien | 49 | 9 | 8 | 17 | 76 | 8 | 2 | 3 | 5 | 12 |
| 1999–2000 | Rangers | NHL | 75 | 6 | 15 | 21 | 46 |   |   |   |   |   |
| 2000–2001 | Rangers | NHL | 75 | 5 | 21 | 26 | 40 |   |   |   |   |   |
| 2001–2002 | Flyers | NHL | 82 | 11 | 30 | 41 | 42 | 5 | 0 | 0 | 0 | 2 |
| 2002–2003 | Flyers | NHL | 82 | 10 | 29 | 39 | 38 | 13 | 0 | 3 | 3 | 8 |
| 2003–2004 | Flyers | NHL | 80 | 13 | 29 | 42 | 26 | 15 | 2 | 6 | 8 | 8 |
| 2004-2005 | Ambrì-Piotta | Nationalliga A | 24 | 4 | 10 | 14 | 61 |   |   |   |   |   |
| 2005–2006 | Flyers | NHL | 47 | 6 | 19 | 25 | 34 |   |   |   |   |   |
| 2006–2007 | Wild | NHL | 76 | 3 | 19 | 22 | 64 |   |   |   |   |   |
| 2007–2008 | Wild | NHL | 80 | 4 | 23 | 27 | 42 | 6 | 0 | 1 | 1 | 18 |
| 2008–2009 | Wild | NHL | 81 | 2 | 22 | 24 | 44 |   |   |   |   |   |
| 2009–2010 | Wild | NHL | 52 | 6 | 8 | 14 | 26 |   |   |   |   |   |
| 2009–2010 | Blackhawks | NHL | 8 | 1 | 2 | 3 | 4 |   |   |   |   |   |
Muista Flebasta

| Muista Flebasta> Consider Phlebas.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Iain M. Banks
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Julkaistu:  1987
Suomennos
Suomentaja:  Ville Keynäs
Kustantaja:  Loki-Kirjat
Julkaistu:  1993
Sivumäärä:  479
ISBN:  951-9646-99-2
Sarja: Kulttuuri
Seuraava:  Pelaaja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Muista Flebasta (Consider Phlebas, 1987)  on Iain M. Banksin kirjoittama tieteisromaani. Se on Banksin ensimmäinen tieteisromaani ja avaa hänen niin sanotun Kulttuuri-romaanisarjansa, joka sijoittuu kuvitteelliseen Kulttuurin yhteiskuntaan. Muista Flebasta kertoo Idiranin ja Kulttuurin välisestä sodasta.
Mykola Šlemkevytš

Mykola Šlemkevytš
Mykola Šlemkevytš, ukr. Микола Шлемкевич (salanimet: M. Ivaneiko, S. Vilšyna, R. Sribnyi), (27. tammikuuta 1894 Pyliava, Butšatšin piirikunta, Galitsia – 14. helmikuuta 1966 Passaic, New Jersey, Yhdysvallat) oli ukrainalainen filosofi ja poliittinen hahmo.
Šlemkevytš oli Ševtšenkon tieteellisen seuran ja Ukrainan taide- ja tiedeakatemian täysjäsen vuodesta 1941. Opinnot Wienin yliopistossa keskeytyivät ensimmäiseen maailmansotaan. Vuonna 1915 Venäjän miehitysviranomaiset karkottivat hänet Galitsiasta Siperiaan. Palattuaan hän seurasi Kiovassa Robitnytša hazeta -lehden (1917–1919) toimitussihteerinä Ukrainan itsenäisyyden uutta syntymistä ja häviötä. Valmistuttuaan Wienin yliopistosta (filosofian tohtori, 1926) hän osallistui Literaturno-naukovyi vistnyk -julkaisun tekemiseen. Opiskeltuaan Sorbonnessa (1928–1929) hän palasi Lviviin, oli Kansallisen yhtenäisyyden rintaman ideologi ja toimitti sen Peremoha-lehteä (1933–1939) ja Ukrajinski vistyä (1935–1939). Toisen maailmansodan aikana hän johti Ukrajinske Vydavnytstvon (Krakova) julkaisuosastoa Krakovassa ja Lvivissä (1941–1944).
Toisen maailmansodan päätyttyä Šlemkevytš asui pakolaisena Wienissä ja sitten Münchenissä. Hän oli Ukrainan kansallisen valtioliiton perustajajäsen, sen toimeenpanevan neuvoston varapuheenjohtaja, Ukrainan kansallisneuvoston perustajajäsen ja MUR:n jäsen. Muutettuaan vuonna 1949 New Jerseyyn hän perusti Ukrainan kansallisdemokraattien liiton (1950), perusti Lysty do pryjatelivin (1953–1966) ja oli sen päätoimittaja ja perusti Kljutši-kustantamon (1956) ja Ukrainan tutkimus- ja tiedotusinstituutin (1961). Hän julkaisi artikkeleita Galitsian ja emigranttien lehdistössä ja kirjoitti ukrainalaista kulttuuria ja poliittista ajattelua käsitteleviä kirjoja, muun muassa teokset Ukrajinska synteza tšy ukrajinska hromadjanska vijna (1946, 'Ukrainan synteesi tai Ukrainan sisällissota'), Zahublena ukrajinska ljudyna (1954) ja Halytšanstvo (1956).
Filosofian alan pääteoksessaan Filosofija (934; 2. painos nimellä: Sutnist filosofiji (1981, 'Filosofian ydin'), joka on tarkistettu käännös hänen Wienin yliopistoon tekemästään tohtorinväitöskirjasta, hän arvostelee absolutistisia, relativistisia ja klassisia filosofian määritelmiä ja esittää historiallisten todisteiden perusteella, että filosofialla on kolme tehtävää: kritisoida olemassa olevaa henkistä kulttuuria (tiede, taide ja uskonto), esittää ongelmat sillä tavoin, että niitä voidaan käsitellä tieteellisesti, ja yhdistää henkisen kulttuurin eri osa-alueet yhtenäiseksi maailmankuvaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mykola Šlemkevytš Wikimedia Commonsissa
Mjakininon metroasema

| Mjakinino (Мякинино) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Arbatsko-Pokrovskaja
Sijainti:  55.8252°N, 37.3852°E
Paikkakunta:  Krasnogorsk, Venäjä
Avattu:  26. joulukuuta 2009
Mjakinino (ven. Мякинино) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 26. joulukuuta 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mjakininon metroasema Wikimedia Commonsissa
Mikko Kuosmanen

Mikko Kuosmanen (s. 12. joulukuuta 1975 Porvoo) on suomalainen entinen pesäpalloilija ja nykyinen pelinjohtaja, jonka kasvattajaseura on Siilinjärven Pesis. Hänen pelaajauransa keskeisin osa on Sotkamon Jymyssä. Saman seuran miesten Superpesis-joukkueen pelinjohtajana hän toimi kaudet 2008–2013 ja 2016–2017. Hänellä on sopimus pelinjohtajan tehtävään myös kaudelle 2023. Kuosmanen valittiin Sotkamon mestaruusvuonna 2003 miesten Superpesiksen vuoden pelaajaksi.
Kuosmanen liittyi Sotkamon Jymyyn vuonna 1998. Toukokuussa 2000 hän valmistui oppisopimuskoulutuksella liikunnanohjaajaksi. Koulutukseen liittyen hän toimi Vuokatin urheiluopistossa Sotkamon pesislukion valmentajana. Valmentajana Jymyssä hän aloitti B-junioreissa.
Mikko Kuosmanen on toiminut myös Sotkamon Jymyn juniorijoukkueiden valmennusvastaavana. Pelin johtamisen lisäksi hän toimii tällä hetkellä Superjymy Oy:n toimitusjohtajana.
Kuosmasen poika Kalle Kuosmanen pelaa Superpesistä Sotkamon Jymyssä.
Saavutukset > Pelaajana

5 SM-kultaa: 2001, 2002, 2003, 2004, 2006
2 SM-hopeaa: 2000, 2007
1 SM-pronssi: 2005
5 Itä-Länsi-ottelua: 1997, 2000, 2002-2004
Vuoden pesäpalloilija: 2003
Saavutukset > Pelinjohtajana

5 SM-kultaa: 2009, 2011, 2012, 2013, 2023
3 SM-hopeaa: 2008, 2016, 2017
1 SM-pronssi: 2010
Miesten Superpesiksen vuoden pelinjohtaja (5): 2009, 2011, 2012, 2013, 2023
Kenton Duty

Kenton Duty vuonna 2010.
Kenton Duty (s. 12. toukokuuta 1995 Plano, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on parhaiten tunnettu vierailevan näyttelijän roolistaan "nuorena Jacobina" ABC-televisioyhtiön draamasarjan Lost viimeiseltä esityskaudelta ja eurooppalaisen vaihto-opiskelijan Gunther Hessenhefferin roolista Disney Channelin komediasarjassa Shake It Up.
Aiheesta muualla

Kenton Duty Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Morkinskinna

Sivu Morkinskinnan käsikirjoituksesta GkS 1009 fol.
Morkinskinna on nimitys laajalle, keskiajan islantilaiselle kuningassaagalle, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Islantilainen historioitsija Þormóður Torfason (1636—1719) antoi sen säilyneelle käsikirjoitukselle GkS 1009 fol. nimen Morkinskinna (”homeinen” tai ”huonokuntoinen nahka”) sen ulkonäön vuoksi, mutta myöhemmin nimellä on alettu tarkoittaa itse teosta. Morkinskinna on eräänlainen Pyhästä Olavista kertovan saagan (Óláfs saga helga) jatko, sillä sen kerronta alkaa Olavin pojasta eli vuosina 1035–1047 hallinneesta Maunu Hyvästä ja on mahdollisesti jatkunut vuonna 1177 käytyyn Rén taisteluun saakka. Morkinskinnan käsikirjoitus ei kuitenkaan ole täydellinen; siitä puuttuu noin kolmannes, ja sen kerronta päättyy äkisti vuoteen 1157 hieman kuningas Sigurðr II Haraldinpojan kuoleman jälkeen. Morkinskinna, sellaisena kuin se nykyään tunnetaan, sisältää myös useita lyhyempiä þáttr-tarinoita, joissa kerrotaan Norjan kuninkaan hovissa oleskelleista islantilaisista, sekä runsaasti skaldirunoutta (265 säkeistöä). Morkinskinnaa ei ole suomennettu.
Ajoitus ja versiot

Morkinskinnan alkuperäinen versio, joka on oletettavasti laadittu vuoden 1220 tietämillä, ei ole säilynyt, kuten ei myöskään suuri osa sen kirjoittajan käyttämistä lähteistä. Siitä, miten paljon alkuperäinen versio on myöhempien kopioimisten yhteydessä muokkautunut, ei ole varmaa tietoa. Osa esimerkiksi niistä þáttr-tarinoista, jotka ovat nykyään tunnetussa, kahden islantilaisen kirjurin noin vuonna 1275 laatimassa Morkinskinnassa, ei toisten tutkijoiden näkemyksen mukaan ole kuulunut Morkinskinnan alkuperäiseen versioon. Ne, sekä jonkin verran skaldirunoutta, lisättiin tämän näkemyksen mukaan mahdollisesti vasta nykyään tunnettuun Morkinskinnaan.  



Jotkut tutkijat ovat kuitenkin katsoneet, että þáttr-tarinat olisivat olleet osa Morkinskinnaa jo alusta alkaen. Ne sopivat kontekstiinsa eivätkä ole turhia tai irrallisilta vaikuttavia lisäyksiä. On esitetty, että ne ovat toimineet esimerkiksi opettavaisina exemplum-kertomuksina, jotka opastivat islantilaisille hoviin kuuluvia käytöstapoja ja kuvasivat kuninkaan roolia yhteiskunnassa.