stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rifin sota

Rifin sota (esp. Guerra del Rif, myös toinen Marokon sota) oli Espanjan Marokossa vuosina 1920–1926 käyty sota, jossa olivat vastakkain Espanjan kuningaskunta ja Rifin alueen berberiheimot, jotka vuonna 1921 irtaantuivat Espanjan hallinnasta ja perustivat Rifin tasavallan. Vuonna 1924 Espanjan rinnalle liittyi myös Ranska. Sota päättyi Rifin tasavallan luhistumiseen ja berberijohtaja Abd el-Krimin antautumiseen ranskalaisille. Rifin sodan aiheuttamien sisäpoliittisten ristiriitojen seurauksena Espanjassa puhkesi vuonna 1923 sotilasvallankaappaus. Kenraali Miguel Primo de Riveran nousi maan diktaattoriksi. Espanjalaiset käyttivät sodan aikana siviiliväestöä vastaan kemiallisia aseita.
Tausta

Ensimmäiset yhteenotot Rifin alueen berberien ja Espanjan välillä oli käyty jo vuosina 1909–1910 Melillan kaupungin ympäristössä. Melillan sodaksi kutsutut taistelut vaativat yhteensä 2 500 espanjalaisen sotilaan hengen. Vuoden 1911 toisen Marokon kriisin jälkeen solmittiin Fezin sopimus, joka teki Rifin alueesta Espanjan siirtomaan.
Berberiarmeija

Abd el-Krimin johtamassa armeijassa oli vain muutamia tuhansia vakinaisia sotilaita. Heidän määränsä oli lähteestä riippuen 2 000–3 000 ja 6 000–7 000 välillä. Loput joukoista koostui maalaiskylien heimoväestöstä, jotka eivät pystyneet olemaan poissa kotikylästään paria viikkoa kauempaa. Enimmillään berberien joukoissa arvioidaan olleen noin 80 000 miestä, mutta heistäkään ei pystytty aseistamaan sotilaskivääreillä kuin 20 000. Lisäksi aseistus oli vanhanaikaista ja huonokuntoista. Abd el-Krimin joukot onnistuivat kuitenkin aiheuttamaan vastapuolelle raskaita tappioita käyttäessään hyväkseen vuoristoisen kotiseutunsa tuntemusta sekä sissitaktiikkaa.
Sodan kulku > Alkuvaiheet

Rifin sodan katsotaan alkaneen vuonna 1920, kun kenraali Dámaso Berenguer yritti tuloksetta valloittaa Espanjan Marokon itäpuoleisen territorion alueita jebalaheimolta. Heinäkuussa 1921 Abd el-Krimin johtamat berberijoukot löivät espanjalaiset Annualin taistelussa, jossa kaatui lähteistä riippuen 8 000–12 000 Espanjan sotilasta. Elokuuhun mennessä Espanja oli menettänyt kaikki Marokossa vuoden 1909 jälkeen hallintaansa saamat alueet, ja sen 14 000 miehen vahvuinen Afrikan-armeija joutui vetäytymään Melillan kaupunkiin. Espanjan menetykset johtivat lopulta syyskuussa tapahtuneeseen Rifin tasavallan perustamiseen. Berberit eivät hyökänneet Melillaan, koska Abd el-Krim pelkäsi kaupungissa asuvien ulkomaalaisten vahingoittumista. Siitä olisi saattanut olla seurauksena muiden eurooppalaisten valtioiden liittyminen sotaan Espanjan rinnalle. Myöhemmin el-Krim kertoi pitäneensä ratkaisuaan suurena virheenä.
Syksyn aikana espanjalaiset vahvistivat Afrikan-armeijansa 35 000 miehen suuruiseksi ja aloittivat vastahyökkäyksen. Tammikuussa 1922 Espanja onnistui valtaamaan Rifin rannikkoseutuja, mutta sisämaan vuoristoalueet säilyivät edelleen berberien hallussa. Rintamalinjat pysyivät tämän jälkeen pitkään paikallaan, mutta esimerkiksi vuonna 1924 käydyissä taisteluissa espanjalaiset menettivät kaatuneina yli 10 000 sotilasta.
Sodan kulku > Ranskan interventio ja sodan loppu

Ranska oli toukokuussa 1924 perustanut Ranskan Marokosta käsin heimoalueille omia puolustusasemiaan. Huhtikuussa 1925 berberit aloittivat suurhyökkäyksen ranskalaisten asemia vastaan. Taisteluissa kuoli ehkä 2 000 ranskalaista sotilasta. Määrä oli viidesosa kaikista Ranskan joukoista Rifissä. Ranska liittyi siksi sotaan täysimittaisesti ja toi Marokkoon 160 000 muukalaislegioonalaista. Kun Espanja samalla oli lisännyt omien joukkojensa määrää 90 000 mieheen, berberit joutuivat altavastaajaksi.
Sodan loppuvaihe käynnistyi toukokuussa 1926, jolloin 12 000 berberiä vastassa oli 123 000 Espanjan ja Ranskan sotilasta sekä 150 lentokonetta. Ne hyökkäsivät berberejä vastaan pohjoisesta ja etelästä, eikä Abd el-Krimille lopulta jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin antautuminen ranskalaisille. Sodan jälkeen el-Krim oli 21 vuotta karkotettuna Ranskalle kuuluvalla Réunionin saarella. Vapauduttuaan hän asui Egyptissä kuolemaansa eli vuoteen 1963 saakka.
Kemialliset aseet

Rifin sodan aikana Espanja käytti berbereitä vastaan säännöllisesti kemiallisia aseita. Myös Ranskaa on epäilty niiden käytöstä. Kemiallisiin aseisiin turvauduttiin 13 000 sotilaan kaatumiseen päättyneen Annualin taistelun jälkeen, joka käytiin sodan alkuvaiheessa heinäkuussa 1921. Käytössä olivat fosgeeni, difosgeeni, kloropikriini ja sinappikaasu. Espanja käytti niitä myös siviilejä vastaan levittämällä kaasuja lentokoneesta muun muassa ihmisten kansoittamille toreille sekä vesistöihin. Ensimmäiset raportit kemiallisista aseista esitti Tangerissa ilmestynyt sanomalehti marraskuussa 1921. Sinappikaasua käytettiin ensimmäisen kerran tiettävästi elokuussa 1923. Kesällä 1924 kemiallisia aseita levitettiin yli 120 lentokoneesta, jotka pudottivat päivittäin yli 1 600 sadan kilon painoista sinappikaasupommia. Aseet hankittiin Saksasta.
Espanja ei ole milloinkaan virallisesti myöntänyt käyttäneensä Rifin sodassa kemiallisia aseita. Vuonna 2007 Katalonian tasavaltalainen vasemmisto esitti Espanjan parlamentille, että maa tunnustaisi niiden systemaattisen käytön siviiliväestöä vastaan, mutta ehdotus kaatui 33 äänen enemmistöllä. Rifin sodan uhreja edustavan järjestön mukaan kemiallisten aseiden vaikutukset tuntuvat edelleen. Nykyään yli 60 prosenttia Marokon kaikista syöpäkuolemista ilmenee Rifin alueella, vaikka väestön osuus koko maan asukasluvusta on vain noin 10 prosenttia. Poikkeuksellisen suuren syöpäkuolleisuuden yhteyttä sodan aikaisiin kemiallisiin aseisiin ei kuitenkaan ole osoitettu.
Aiheesta muualla

Ranskalais-espanjalaisen armeijan taistelut Marokon vuoristossa riffejä vastaan v. 1925-26. Sotaretkeen osaaottaneen suomalaisen muistelmia, Helsingin Sanomat, 21.09.1935, nro 254, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rifin sota Wikimedia Commonsissa
Saab 92

| Saab 92 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Saab
Valmistusvuodet:  1949–1956
Tuotantomäärä:  yli 20 000 kpl
Korimalli:  2-ovinen coupé
Seuraaja:  Saab 93
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  764 cm³
Teho:  18–21 kW/ 25 hp
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  3-vaihteinen manuaali
Mitat
Massa:  805 kg
Pituus:  3 920 mm
Leveys:  1 620 mm
Korkeus:  1 450 mm
Saab 92 oli ensimmäinen sarjavalmisteinen Saabin valmistama henkilöautomalli. Sitä valmistetiin Ruotsin Trollhättanissa vuosina 1949–1956 yhteensä 20 128 kappaletta.
Lentokoneistaan tunnetun yhtiön kehittämä Saab 92 oli poikkeuksellisen aerodynaaminen henkilöauto: sen ilmanvastuskerroin oli 0,30, joka on jopa pienempi kuin nykyautoissa. Sama vastuskerroin on muun muassa Porsche 996:lla ja Ferrari F40:lla.
Saab 92 rakennettiin Saab 920001 -prototyypin pohjalta. Saab 92:n tuulilasi on keskeltä halkaistu eli kahdesta suorasta lasista tehty pyrkimyksenä valmistuskustannusten säästäminen. Kaikki ensimmäiset autot olivat vihreitä, mikä tarinan mukaan johtui siitä, että Saabin varastoissa oli sodan ajan jäljiltä paljon vihreää maalia. Vihreä on yleinen lentokoneiden pohjaväri ja eräs naamiointiväri.
Voimanlähteenä Saab 92:ssa oli vesijäähdytteinen, DKW:n moottoriin perustuva 2-sylinterinen kaksitahtimoottori. Sen sylinteritilavuus oli 764 kuutiosenttimetriä ja se tuotti 25 hevosvoiman tehon. Autossa oli kolme vaihdetta. Hyvä aerodynamiikka antoi vaatimattomasta tehosta huolimatta huippunopeudeksi 105 km/h.
Saabin rallihistoria alkoi kaksi viikkoa Saab 92:n myyntiin tulon jälkeen. Tällöin Saabin pääsuunnittelija Rolf Mellde ajoi Ruotsin rallissa toiseksi. Vuonna 1952 Greta Molander voitti Coupe des Dames -kilpailun Monte Carlossa Saab 92:lla, joka oli viritetty tuottamaan 35 hevosvoimaa.
Vuonna 1950 valmistettiin vain 700 kappaletta Saab 92:ia. Vuosimallissa 1951 mittaristot uusittiin saksalaisista VDO:n mittareista amerikkalaisiin Stewart-Warnerin valmistamiin.
Vuonna 1953 markkinoille tuli Saab 92B, jossa on suurempi takalasi ja aukeava tavaratilan kansi. Aiemmin tavarat pakattiin takaistuimen selkänoja kaatamalla sisäkautta. Nyt myös värivaihtoehtoja oli vihreän lisäksi saatavilla harmaata, siniharmaata ja mustaa.
Vuonna 1954 Saab 92 sai Solexin 32BI-kaasuttimen ja uudet sytytyspuolat, mikä nosti tehoja 28 hevosvoimaan. Myös etuvalot uusittiin saksalaisen Hellan valmistamiin. Myös kankaisella rullattavalla katolla oleva malli tuli myyntiin.
Saab 92:ia valmistettiin yhteensä 20 218 kpl. Viimeinen Saab 92 valmistui vuoden 1957 alussa, vaikka sen seuraaja Saab 93 oli tullut myyntiin jo vuonna 1955.
Saab 92 De Luxe 1951
Saab 92B 1955
Rivière-du-Loup

| Rivière‑du‑Loup |
| --- | --- |

 Rivière‑du‑Loup
 Koordinaatit: 47°50′10″N, 69°32′10″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Québec
Perustettu:  1874
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  84,11 km²
Väkiluku (2016):  19 507
 – Väestötiheys:  231,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
 
 Ville de Rivière-du-Loup 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rivière-du-Loup on 19 507 asukkaan kaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se on Rimouskin jälkeen Bas-Saint-Laurentin toiseksi suurin kaupunki ja tärkeä kaupallinen, hallinnollinen ja oikeudellinen keskus.
Maantiede

Rivière-du-Loup sijaitsee samannimisen joen ja Saint Lawrencen estuaarin yhtymäkohdassa, kaksisataa kilometriä Québecin kaupungista itään.
Kaupunki on rakennettu terassimaisesti kohoavalle rinteelle lähelle Notre-Damenvuoria, ja sieltä avautuu komea näköala Saint Lawrencen joelle ja Laurentideille. Sen tärkeimpiä elinkeinoja ovat metsäteollisuus, matkailu ja palvelualat, suurimpina ryhminä kauppa, koulutus ja julkishallinto.
Historia

Rivière-du-Loupin seutu oli vielä asumatonta erämaata, kun Uuden-Ranskan äveriäin kauppias Charles Aubert de La Chesnaye sai sen läänityksenä vuonna 1673. Vuonna 1683 sinne perustettiin lähetysasema, josta tuli pian tärkeä pysähdyspaikka Atlantin rannikolla sijainneisiin siirtokuntiin matkaaville. Vuosina 1744–1763 sen kautta kulki paljon sotilaallisia retkikuntia levottomalle Acadien alueelle, jossa ranskalaiset uudisasukkaat kapinoivat brittejä vastaan.
Seitsemän vuoden sodan (1756–1763) jälkeen Rivière-du-Loupin maat päätyivät osana Québeciä kuvernööri James Murraylle. Kuvernööri vuokrasi ne vuonna 1774 irlantilaissyntyiselle Henry Caldwellille, joka puolestaan alivuokrasi ne Malcolm Fraserille ja lopulta myi tämän pojalle Alexanderille (1802). Paikalle rakennettiin ensin postiasema (1828) ja myöhemmin Fraservillen kylä (1850), josta tuli kaupunki vuonna 1874. Vuosina 1860–1900 siitä kehittyi rautatieliikenteen tärkeä risteyskohta, jossa Grand Trunk Railwayn lännestä tuleva rautatie kohtasi Intercolonial Railwayn rannikkoprovinsseihin johtavan rautatien. Kaupungin nimi muutettiin Rivière-du-Loupiksi lopullisesti vuonna 1919. Nimi merkitsee "Susijokea".
Väestö

Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan Rivière-du-Loupin asukasluku oli 19 507 ja vuonna 2011 vastaava lukema oli 19 447.
Asukkaiden suuri valtaosa, yhteensä 18 905 henkilöä, puhui vuonna 2016 äidinkielenään ranskaa. Vuonna 2016 kysyttiin myös kanadalaisten etnistä taustaa. Rivière-du-Loupissa 14 940 henkilöä ilmoitti taustakseen kanadalaisen ja 4 930 ranskalaisen. 570 henkilöä ilmoitti kuuluvansa alkuperäiskansoihin ja 290 niin sanottuihin näkyviin vähemmistöihin, joka Kanadassa käsittää muut etniset ryhmät, kuin valkoiset ja alkuperäiskansat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rivière-du-Loup Wikimedia Commonsissa
Rue Lafontaine.
Remain in Light

| Remain in Light Talking Heads |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Compass Point -studioilla, Sigma Sound -studioilla ja Eldorado -studioilla, heinäkuussa ja elokuussa 1980
 Julkaistu: 8. lokakuuta 1980
 Tuottaja(t): Brian Eno Uudelleenjulkaisun tuottaja: Andy Zax ja Talking Heads
 Tyylilaji: uusi aalto post-punk funk afrobeat kokeellinen rock
 Kesto: 39.48
 Levy-yhtiö: Sire Records
Talking Headsin muut julkaisut
| Fear of Music 1979 | Remain in Light 1980 | Speaking in Tongues 1983 |
Singlet albumilta Remain in Light
 ”Once in a Lifetime” Julkaistu: 2. helmikuuta 1981  ”Houses in Motion” Julkaistu: 5. toukokuu 1981
Remain in Light on Talking Headsin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1980. Albumi on päässyt monille "kaikkien aikojen paras albumi" -listoille, kuten Rolling Stone -lehden listalle "500 Greatest Albums of All Time". Lehti valitsi albumin myös 1980-luvun neljänneksi parhaaksi rocklevyksi.
Albumin kansitaiteen on tehnyt graafinen suunnittelija Tibor Kalman.
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Albumin kakkospuolen avaava, singlenäkin menestynyt ”Once in a Lifetime” ylsi kokonaistuloksissa sijalle 35.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet David Byrne, Brian Eno, Chris Frantz, Jerry Harrison ja Tina Weymouth.
Kappaleet > Puoli 1

"Born Under Punches (The Heat Goes On)" – 5:46
"Crosseyed and Painless" – 4:45
"The Great Curve" – 6:26
Kappaleet > Puoli 2

"Once in a Lifetime" – 4:19
"Houses in Motion" – 4:30
"Seen and Not Seen" – 3:20
"Listening Wind" – 4:42
"The Overload" – 6:00
Kappaleet > Vuoden 2006 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet

"Fela's Riff" [viimeistelemätön] – 5:19
"Unison" [viimeistelemätön] – 4:49
"Double Groove" [viimeistelemätön] – 4:27
"Right Start" [viimeistelemätön] – 4:07
Tekijät > Yhtyeen kokoonpano

David Byrne – laulu, kitara, basso, koskettimet, lyömäsoittimet
Jerry Harrison – kitara, koskettimet, taustalaulu
Chris Frantz – koskettimet, rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Tina Weymouth – basso, koskettimet, lyömäsoittimet, taustalaulu
Tekijät > Muut muusikot

Brian Eno – basso, koskettimet, lyömäsoittimet, taustalaulu, miksaus
Adrian Belew – kitara
Jose Rossy – lyömäsoittimet
Robert Palmer – lyömäsoittimet
Nona Hendryx – taustalaulu
Jon Hassell – trumpetti ja torvisoittimet kappaleessa 5
Tekijät > Tuotanto

Brian Eno – tuottaja
Dave Jerden – tekniikka
Rhett Davies – tekniikka
Jack Nuber – tekniikka
John Potoker – tekniikka
Stephen Stanley – tekniikka
Greg Calbi – masterointi
Listasijoitukset

Albumi
| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1980 | Billboard Pop-albumit | 19 |
| 1980 | Britannian albumilista | 21 |

Singlet
| Vuosi | Single | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | "Crosseyed and Painless"/"Born Under Punches"/"Once in a Lifetime" | Billboard Club Play Singles | 20 |
| 1980 | "Once in a Lifetime" | The Billboard Hot 100 | 91 |
| 1981 | "Once in a Lifetime" | Britannian singlelista | 14 |
| 1981 | "Houses in Motion" | Britannian singlelista | 50 |
Sertifikaatiot

| Organisaatio | Taso | Päiväys |
| --- | --- | --- |
| RIAA – Yhdysvallat | Kulta | 17. syyskuuta 1985 |
Cover-albumi

Beninistä kotoisin oleva laulaja Angélique Kidjo julkaisi vuonna 2018 tästä Talking Heads -levystä oman afrikkalaisvivahteisen cover-version Remain in Light. Levy on paitsi samanniminen, se sisältää myös samat kappaleet kuin alkuperäinen levy, samassa järjestyksessä. Kidjon levyn kappaleilla vierailevat Blood Orange (Dev Hynes), Alicia Keys, Ezra Koenig, Tony Allen ja Questlove.
Resolution (Lamb of Godin albumi)

| Resolution Lamb of God |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : helmi-toukokuuta 2011
 Julkaistu: 24. tammikuuta 2012
 Tuottaja(t): Josh Wilbur
 Tyylilaji: groove metal, thrash metal
 Kesto: 56.21
 Levy-yhtiö: Epic,  Roadrunner Records
Listasijoitukset
  5. (Suomen virallinen lista)
Lamb of Godin muut julkaisut
| Wrath 2009 | Resolution 2012 | VII: Sturm und Drang 2015 |
Singlet albumilta Resolution
 ”Ghost Walking” Julkaistu: 11. joulukuuta 2011  ”Desolation” Julkaistu: 5. kesäkuuta 2012
Resolution on metalliyhtye Lamb of Godin albumi, ja se julkaistiin 24. tammikuuta 2012.
Kappaleet

Straight for the Sun – 2.28
Desolation – 3.54
Ghost Walking – 4.30
Guilty – 3.24
The Undertow – 4.46
The Number Six – 5.21
Barbarosa (instrumental) – 1.35
Invictus – 4.12
Cheated – 2.35
Insurrection – 4.51
Terminally Unique – 4.21
To the End – 3.49
Visitation – 3.59
King Me – 6.36
Kokoonpano

Randy Blythe – laulu
Mark Morton – kitara
Will Adler – kitara
John Cambell – bassokitara
Chris Adler – rummut
Amanda Munton – laulu kappaleessa ”King Me”
Bryan Crook – Soitinnus kappaleessa ”King Me”
Arvostelut

Imperiumi: 7/10
Kaaoszine: 9/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Resolution (Lamb of Godin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Resolution (Lamb of Godin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Saab 93

Saab 93
Saab 93 oli SAABin (Svenska Aeroplan Aktiebolaget) toinen sarjatuotantoinen henkilöautomalli, muotoilusta vastasi Sixten Sason. Autossa oli kolmisylinterinen moottori ja sisäkumittomat renkaat. Valmistus aloitettiin vuonna 1955. Vuonna 1957 autoon sai kaksipisteturvavyöt lisävarusteena. Samana vuonna autoon tarjottiin myös Fitchel & Sachsin Saxomat-kytkintä, joka mahdollisti kytkimettömän vaihdon kakkos- ja kolmosvaihteiden välillä. Samaa kytkintä sai myös DKW:hen ja Volkswageniin. Vuonna 1957 esiteltiin 93B-malli, jossa oli mm. yksiosainen tuulilasi. Vuonna 1958 alkoi Saab 93 Gran Turismo 750:n valmistus ja mallivuodelle 1960 esiteltiin 93F-malli.
Saab 93 -ralliauto
Autosta tehtiin myös urheilullinen Saab GT750 -luksusmalli, erityisesti Yhdysvaltojen kasvaneita markkinoita varten.
Moottorit

750 2-tahtinen R3 - (748 cm3) 33 hv
750 GT 2-tahtinen R3 - (748 cm3) 45 hv
Mitat

Akseliväli: 244,8 cm
Raideleveys (e/t): 122 cm
Maavara: 15cm
Kääntöympyrä: 10,8 m
Pituus: 401 cm
Leveys: 157 cm
Korkeus: 147 cm
Omamassa: 810 kg
Robonaut

R2 heinäkuussa 2009
Robonaut (tai suomeksi ehkä "robonautti", vrt. astronautti) on Dextrous Robotics Laboratoryn  NASAn Johnsonin avaruuskeskuksessa (JSC) Houstonissa, Texasissa toteuttama ihmisenkaltaisen robotin kehitysprojekti.  Robonaut eroaa muista avaruudessa käytettävissä roboteista siinä, että useimmat avaruudessa olevat robottijärjestelmät keskittyvät suurien kappaleiden liikuttamiseen — kuten robottikäsivarret, -nostokurjet ja robottikulkuneuvot (esim. Mars-mönkijät ja kuukulkijat) — Robonautin tehtävät edellyttävät enemmän sorminäppäryyttä.
Robonaut-sarjan ydinajatus on astronauttien kanssa yhdessä työskentelevä ihmisenkaltainen kone. Sen ulkomuoto ja esineiden liikuttelukyky on suunniteltu niin, että Robonaut voi käyttää avaruudessa käytettäviä työkaluja ja työskennellä samassa ympäristössä missä astronautitkin.
Viimeisin Robonautin versio R2 matkasi avaruussukkula Discoveryn lennolla STS-133 (laukaistiin 24. helmikuuta 2011) kansainväliselle avaruusasemalle testattavaksi.
Alkuperäinen suunnitelma

Alkuperäinen Robonautin suunnitelma oli käyttää sitä ISS-avaruusaseman Canadarm2-robottikäsivarren jatkeena, missä tehtävissä sitä voitaisiin käyttää astronautin suorittaman avaruuskävelyn sijasta avaruusaseman ulkopuolisissa huoltotehtävissä.
Robonauttien ensimmäisessä sarjassa (R1A ja R1B) oli useita yhteistyökumppaneita kuten DARPA. Toinen Robonauttisarja (R2A ja R2B) on NASAn ja General Motorsin yhteistyöprojekti.
Muita Robonautille esitettyjä mahdollisia käyttötapoja on kauko-ohjattava versio, missä Robonautti voisi tutkia planeetan pintaa ja vastaanottaa käskyjä kiertoradalla olevilta astronauteilta. R1:llä oli useita erilaisia alavartaloita, kuten Segwayn kahta pyörää käyttävä. ja pyöriä käyttävä. Robonaut B esiteltiin vuonna 2002.
Robonaut on osallistunut NASAn kenttäkokeisiin Arizonan autiomaassa.
Robonautin samankaltaisuus Tähtien sodan palkkionmetsästäjä Boba Fettin kanssa on NASAn mielestä vain sattumaa.
Viimeisin versio (R2)

Viimeisin Robonautin versio on R2. Se kykenee liikuttamaan käsivarsiaan  2 m/s ja sillä on 40 paunan (18 kg) kuljetuskapasiteetti. Sen käsien puristusvoima on noin 5 paunaa (n. 2,3 kg) kutakin sormea kohti. Robotissa on yli  350 anturia ja 38 PowerPC prosessoria.
Robonautti käyttää telemaattista läsnäoloa ja on kykenevä eriasteiseen itsenäiseen työskentelyyn. Vaikka ihmisen liikkeen koko skaalaa ja herkkyttä ei ole toteutettu, robotin kädellä on 12 vapausastetta ja ranteella kaksi.  R2:lla on myös kosketusanturit sormenpäissään.
330-paunan (150 kg) R2 koostuu päästä sekä yläruumiista kahdella käsivarrella ja kahdella kädellä. ISS-avaruusasemalla insinöörit tarkkailevat sitä, miten robotti toimii painovoimattommassa tilassa.[lähde? ]
Robonauttien seuraava sukupolvi syntyi General Motorsin ja NASAn yhteistyönä. Yhteistyö alkoi vuonna 2007 Space Act -sopimuksen pohjalta, mikä takasi sen, että sekä NASA ja GM voivat turvata ja jakaa immateriaalioikeuksia. NASAn ja GM:n yhteistyö julkistettiin 4. helmikuuta 2010.
Project M

Loppuvuonna 2009–vuoden 2010 alussa Johnsonin avaruuskeskus esitti Project M:n, minkä tavoitteena oli lähettää R2 robotti Kuuhun tuhannen päivän kuluessa.
Dokumenttielokuvissa

Vuonna 2007 Robonaut esiintyi dokumenttielokuvissa Base Camp: Moon ja Mars Rising.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Robonaut Twitterissä
Robonaut home page
Robonaut2 Fact Sheet (Arkistoitu – Internet Archive)
Official NASA Press Release (Arkistoitu – Internet Archive)
GM Press Release
Very dated Robonaut Website
NASA PDF file mentioning Robonaut, 1997 (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA/GM Video Overview of the R2
GM and NASA Take Giant Leap in Robotic Technology Youtube-video (3 min 09s)
First Humanoid Robot to Join ISS Residents NASAtelevision YouTube-video (46 min 51 s)
NASA to launch R2 to join Space Station Crew - April 12th, 2010 Video
Robonaut 2 ready for International Space Station - April 14th, 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
NASA Robonaut2 to work for space stations - April 15th, 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Robonaut Animation Depicting EVA work on ISS - video
In-depth article on Robonaut at NASASpaceFlight.com
Spherical image of Robonaut2 in the SSPF at KSC with development team, August 12, 2010[vanhentunut linkki]
http://robotics.estec.esa.int/i-SAIRAS/isairas2001/papers/Paper_AM113.pdf
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Robonaut
Robonautin konsepti vuodelta 1996
Näkemys Robonautista työskentelemästä ISS-avaruusasemalla
Robonaut B joulukuussa 2003
Käännös suomeksi
Rolf Thesleff

Rolf Thesleff (28. toukokuuta 1878 Kuopio – 16. elokuuta 1938 Kööpenhamina) oli suomalainen filosofian tohtori ja diplomaatti.
Henkilöhistoria

Thesleffin vanhemmat olivat ylijohtaja Alexander August Thesleff ja Emilia Mathilda Sanmark. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistuen filosofian kandidaatiksi 1902, maisteriksi 1904 ja lisensiaatiksi 1907, jolloin hän myös väitteli filosofian tohtoriksi. Thesleff oli luotonvälitystoimiston osakkaana ja omistajana Helsingissä 1907–1912, Helsingin yliopiston agraaripolitiikan ylimääräisenä opettajana 1912–1919 sekä Suomen senaatin kulkulaitostoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1918–1919. Hän siirtyi sitten ulkoasiainhallinnon palvelukseen ja oli lähettiläänä Oslossa 1919–1925 ja 1930–1933, Roomassa 1925–1930 sekä viimeksi Kööpenhaminassa 1934–1938.
Thesleff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Thesleff oli naimisissa vuodesta 1903 filosofian maisteri, kirjailija Greta von Frenckellin kanssa. Taidemaalari Ellen Thesleff oli Rolf Thesleffin sisar.
Teoksia

Studier i aktiv sparbankspolitik, väitöskirja. Helsingfors 1907
Den finska penningemarknaden 1879-1903 : ekonomisk undersökning. Amos Anderson, Helsingfors 1909
Essai d'appréciation de l'impôt foncier en Finlande. Travaux de la Société de science agricole de Finlande; Fasc. 9. Société de science agricole de Finlande, Helsingfors 1917