stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skotlanninbullterrieri
Ulkonäkö

Skotlanninbullterrieri näytti sen aikaiselta amerikanpitbullterrieriltä.lähde? Se oli kookas, pitkäraajainen, lihaksikas ja vahvaluustoinen. Sillä oli sileä karvapeite ja voimakas rakenne. Se painoi noin 20 kg ja oli 50 cm korkea. Pää oli kookas; otsa oli litteä, kuono lyhyt ja neliömäinen, suuri ja leveä muttei vetäytyvä kuten englanninbulldoggilla. Leuat ja hampaat olivat yhtenäiset ilman toistensa yli menoa. Koiralla oli loiva painauma silmien välissä, jotka olivat tumman pähkinänruskeat mutteivät uponneet eivätkä ulostyöntyvät. Korvat olivat pienet, ohuet, korkealle kiinnittyneet ja aina typistetyt, eikä naama ollut ryppyinen. Kulmakarvat pienet tai yhdistyneet. Skotlanninbullterrierin ilmettä ei ole koskaan nähty millään muulla rodulla mutta voidaan usein tunnistaa sekarotuisessa koirassa. Runko oli pyöreä ja kylkiluut selkeät, selkä lyhyt, leveä ja lihaksikas ja rintakehä syvä ja leveä. Häntä oli alaskiinnittynyt ja ilman hapsuja, ennemmin riippuva eikä koskaan selän yli nouseva. Koira seisoi suoraan ja tiukasti raajoillaan. Sen eturaajat olivat vankat ja lihaksikkaat, eikä niissä ollut kaareumia. Takaraajat olivat hyvin paksut ja vahvat ja niissä oli hyvin kehittyneet lihakset.lähde? Väri oli tummansininen, samanlainen kuin englanninvinttikoirallalähde?; siitä huolimatta toisinaan syntyi brindlejä tai punaisia yksilöitä jotka tunnettiin Skotlannissa nimellä red smut eli punainen saastalähde?.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu oli rohkea, peloton, älykäs, sitkeä ja ketterä. Sen sanottiin olevan hiljainen taistelija. Koiria tappelutettiin kuolemaan asti ja hävinneitä yksilöitä myös rangaistiin karulla kädellä. Ne olivat kyvykkäitä ja ovelia taistelutaktiikassaan, mikä teki niistä koiratappeluiden harrastajien suuren suosikin.lähde? Väitettiin, ettei mikään muu rotu pärjännyt taistelussa niitä vastaan.
Alkuperä

Tarinan mukaan merirosvo John Paul Jones osti koiria ulkomailta ja toi muutamia mukanaan Skotlantiin vieraillessaan synnyinkaupungissaan Kirkcudbrightissa noin vuoden 1770 aikoihin. Suosituimman teorian mukaan Kin Tilloch -alueen romanit hankkivat englantilaisia bullterriereitä, ja jalostivat niitä alkuperäistä kookkaammiksi, jotta ne pärjäisivät paremmin koiratappeluissa. Toisen teorian mukaan rotu oli bulldoggin ja sinisen englanninvinttikoiran välisen risteytyksen tulos ja kolmannen mukaan eteläintianvinttikoiran (Poligar Hound) jälkeläinen. Väitettiin että skotlanninbullterrieri oli alun perin kotoisin Gallowayn rannikolta, mikä tukee Paul Jones -legendaa.lähde?
1800-luvun puolivälissä rotu oli suosittu erityisesti Glasgow'n alueella. Se kuoli kuitenkin sukupuuttoon 1800-luvun loppupuolella koiratappeluiden lakkauttamisen myötä.
Alkuperä > Vaikutus muihin rotuihin

Ensimmäiset koirat jotka saapuivat Yhdysvaltoihin englantilaisten immigranttien mukana 1800-luvun puolivälissä olivat skotlanninbullterriereitä ja staffordshirenbullterriereitä. Suurenmoisten taistelutaitojensa vuoksi skotlanninbullterrieri lisättiin osaksi staffordshirenbullterrierin jalostusta 1800-luvun alkupuolella ja sinistä väritystä on esiintynyt staffordshirenbullterrierillä siitä lähtien.lähde?
Aiheesta muualla

Homan, M. (2000). A Complete History of Fighting Dogs, Chapter 19. Howell Book House Inc. ISBN 1-58245-128-1
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Blue Paul Terrier
Käännös suomeksi
Smarhon

| Smarhon, Smorgon (Смаргонь, Сморгонь) |
| --- | --- |
 Smarhonin hallintorakennus
 vaakuna
 Smarhon, Smorgon
 Koordinaatit: 54°28′40″N, 26°24′00″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Perustettu:  1503 (maininta)
Väkiluku:  36 700
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 smorgon.grodno-region.by/ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Smarhon (valkoven. Смаргонь, IPA: [smarˈɣonʲ]) eli Smorgon (ven. Сморгонь; liett. Smurgainys; puol. Smorgonie) on pienehkö kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa. Kaupungin väkiluku on 36 700 ja koko piirin 56 900.
Piirin eteläosien läpi kulkee pääkaupunki Minskistä luoteeseen Liettuan Vilnaan johtava tärkeä valtatie M7 (eurooppatie E 28) ja kaupungin kautta kulkee samansuuntainen rautatie. Kaupungissa on rautatieasema. Minsk sijaitsee Smarhonista maanteitse runsaan 110 kilometrin päässä kaakossa.
Krevan linnan raunioita Smarhonin piirin Krevan kylässä
Smarhornin piirin eteläosissa sijaitsee Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välisissä historiallisissa tapahtumissa merkittävä paikka, nykyinen Krevan kylä. Kivinen, nyttemmin raunioina oleva Krevan linna rakennettiin ilmeisesti sesti suuriruhtinas Gediminasin kaudella (1316–1341). Nykyisin tämä vain noin 1,5 kilometrin päässä Liettuan rajalta Vilnan suunnalta Minskiin johtavalta valtatieltä M7 (E28) sijaitseva Krevan linna on raunioina.
Henkilöitä

Smarhonissa on syntynyt muun muassa israelilainen runoilija Abraham Sutzkever.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Smarhon Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kaupunkikuvaus (englanniksi) (byinfo.org)
Hrodnan alueen viralliset sivut Smarhonin piiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), (valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (region.grodno.by)
Kantakaupungin kartta (venäjäksi) (byinfo.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Valkovenäläinen sääennuste Smarhoniin (venäjäksi) (pogoda.by)
Valokuvia kaupungista (englanniksi) (Radzima.org)
Peter Sladey

Peter Alexander Sladey (23. marraskuuta 1892 Tampere – 18. huhtikuuta 1965) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Sladeyn vanhemmat olivat talonomistaja ja kauppias Peter Sladey ja Anna Aleksandra Kecklund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Enny Sofia Rechardtin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Tampereella klassillista lyseota. Opintojaan hän jatkoi Tampereella teknillisen opiston sähköteknillisellä osastolla, mistä hän sai päästötodistuksen vuonna 1915. Sotilaskoulutusta hän sai kaasukurssilla Helsingissä vuonna 1924 ja sotilaspedagogisella kurssilla Hämeenlinnassa vuonna 1925.
Jääkärikausi

Sladey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa  sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Sladey saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sladey siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. elokuuta 1918 alkaen puhelinjoukkueen johtajaksi 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon, josta hänet siirrettiin Kenttälennätinpataljoonaan ja nimitettiin 2. helmikuuta 1921 alkaen päälliköksi 2. komppaniaan. Kenttälennätinpataljoonassa hän siirtyi 1. lokakuuta 1924 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Hän erosi armeijasta 8. maaliskuuta 1927 ja muutti siirtolaiseksi Kanadaan. Hän julkaisi vuonna 1926 kirjan Sähkö- ja puhelinoppi viestijoukkoja varten. Hänet on haudattu Egmontiin, Kanadaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 22. marraskuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921  Majuri 8. maaliskuuta 1927 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkk  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki. |
Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Juho Snellman

Johan (Juho) Snellman (31. elokuuta 1866 Karttula – 27. tammikuuta 1926 Karttula) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja nuorsuomalaisten ja myöhemmin kokoomuksen kansanedustaja.
Snellmanin vanhemmat olivat maanviljelijä Abner Snellman ja Maria Pöyhönen. Hän toimi maanviljelijänä Karttulassa. Snellman oli Kuopion tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1908, 1909–1914 ja 1917–1918 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1922, edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Snellman oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja  toimi Karttulan kunnallislautakunnan puheenjohtajana.
Toimittaja ja Sinimustat-nuorisojärjestön johtaja Jaakko Virkkunen oli Juho Snellmanin poika.
Sigurd Snåre

Matz Sigurd Snåre (19. maaliskuuta 1897 Kruunupyy – 6. elokuuta 1996 Karjaa) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi. Hän saavutti tärkeän aseman suomenruotsalaisen musiikkielämän vaikuttajana.
Snåre valmistui Helsingin konservatoriosta vuonna 1923. Hänen opettajiensa joukossa olivat Erkki Melartin, Aline Ahlfors ja Ingeborg Hymander. Vuonna 1924 Snåre sai kanttori-urkurin pätevyyden Helsingin kirkkomusiikkiopistosta. Hän teki tulevina vuosikymmeninä useita opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Italiaan. Vuosina 1923–1930 Snåre opetti laulua ja musiikkia Västnyländska ungdomsringenissä. Vuosina 1930–1967 hän opetti musiikkia Tammisaaren seminaarissa, vuodesta 1958 lehtorina. Vuosina 1967–1977 Snåre opetti musiikkia Lärkkulla-säätiön kansanopistossa. Vuonna 1948 hänestä tuli Finlands Svenska Damkörsförbundin ensimmäinen liittojohtaja. Hän sai director musiceksen arvonimen vuonna 1941 ja professorin arvonimen vuonna 1973.
Snåren tuotantoon kuuluu kantaatteja, yksinlauluja, pitkälti toistasataa kuorolaulua ja lähes kolmesataa kuorosovitusta. Hänen laulunsa tulivat yleiseen käyttöön suurilla suomenruotsalaisilla laulujuhlilla. Snåre sävelsi myös jousiorkesterille. Vuodelta 1967 on hänen pianokappaleensa Klockorna på Lärkkulla. Joitain vuosia ennen kuolemaansa Snåre lahjoitti jo 1920-luvun alussa käyttämänsä pianon Raaseporin musiikkiopiston Karjaan-toimipisteelle.
Hanna Snellman

Hanna Kyllikki Snellman (s. 16. huhtikuuta 1961 Sodankylä) on suomalainen kansatieteilijä sekä Helsingin yliopiston professori ja vararehtori.
Snellman valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1986 ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1997 kansatieteen alalta tutkimuksella Tukkilaisen tulo ja lähtö: kansatieteellinen tutkimus Kemijoen metsä- ja uittotyöstä.
Snellman on ollut Helsingin yliopistossa kansatieteen professori vuodesta 2012, varadekaani vuosina 2014–2016, dekaanin sijainen 2014–2015 sekä dekaani vuodesta 2017. Sitä ennen hän on ollut Helsingin yliopistossa suomalais-ugrilaisen kansatieteen assistentti 1987–2004, Oulun yliopistossa kulttuuriantropologian vs. assistentti 1991, Helsingin yliopistossa akatemiatutkija 2004–2007 ja kollegiumtutkija 2008, Lakehead Universityssa Kanadassa suomen kielen professori 2007 ja Jyväskylän yliopistossa etnologian professori 2009–2012.
Vuodesta 2018 lähtien Snellman on ollut Helsingin yliopiston vararehtori, joka vastaa yliopiston kansainvälisestä kanssakäymisestä, yhteiskuntasuhteista sekä opetukseen ja kulttuuriperintöön liittyvistä asioista.
Snellman on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Teokset

Perinteisen rakentamisen taitajat, toim. Hanna Snellman; toimituskunta: Maija-Liisa Heikinmäki...ja muita; julk.: Talonpoikaiskulttuurisäätiö. Hki: Kirjayhtymä, 1986 ISBN 951-26-2960-7.
Tehtaalainen Helsingissä: Pitkänsillan pohjoispuoli ja leipomotyöntekijät ennen toista maailmansotaa, Timo Yliaho, Hanna Snellman; toimittaja: Katarina Koskiranta; piirrokset: Raija Annala. Museovirasto, tutkimusosasto, 1991 - (Työväenkulttuuriprojektin julkaisu; 6.). ISBN 951-9075-43-7.
Tukkilaisen tulo ja lähtö: kansatieteellinen tutkimus Kemijoen metsä- ja uittotyöstä, Hanna Snellman. Oulu: Pohjoinen, 1996 - (Scripta historica, ISSN 0358-710X; 25.). ISBN 951-749-272-3. - Väitöskirja Helsingin yliopisto.
Khants' time, Hanna Snellman. Aleksanteri Institute, 2001 - (Kikimora publications. ISSN 1455-4828; 23.). ISBN 951-45-9997-7.
Sallan suurin kylä - Göteborg, Hanna Snellman. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura; 2003 - (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 927.). ISBN 951-746-511-4., ISBN 91-971351-4-3.
Lappi: maa, kansat, kulttuurit, toimittaneet Ilmo Massa, Hanna Snellman. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003 - (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768; 924.). ISBN 951-746-505-X.
The road taken: narratives from Lapland, Hanna Snellman. Inari: Kustannus-Puntsi, 2005 ISBN 952-5343-26-X.
Passages westward, edited by Maria Lähteenmäki & Hanna Snellman. Finnish Literature Society, 2006 - (Studia Fennica, ISSN 1235-1954; 9.). ISBN 951-746-894-6.
Saamenmaa: kulttuuritieteellisiä näkökulmia, toimittaneet Veli-Pekka Lehtola, Ulla Piela ja Hanna Snellman. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012 - (Kalevalaseuran vuosikirja, ISSN 0355-0311; 91.). ISBN 978-952-222-360-9.
Where is the field?: the experience of migration viewed through the prism of etnographic fieldwork, edited by Laura Hirvi & Hanna Snellman. Finnish Literature Society, 2012 - (Studia Fennica, Ethnologica, ISSN 1235-1954; 14.). ISBN 978-952-222-388-3.
Kotiseutu ja kansakunta: miten suomalaista historiaa on rakennettu, toimittaneet Pirjo Markkola, Hanna Snellman, Ann-Catrin Östman. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014 - (Historiallinen arkisto, ISSN 0073-2540; 142.). ISBN 978-952-222-605-1.
Hanna Smith

| Hanna Smith> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1970 (ikä 54–55)
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Aleksanteri-instituutti, Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskus
Tutkimusalue:  politiikan tutkimus, turvallisuustutkimus
Hanna Ilona Smith (s. 1970) on suomalainen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tutkija. Hän on Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) pääsihteerin vanhempi strateginen neuvonantaja Wienissä. Vuosina 2017–2022 hän toimi tutkimus- ja analyysijohtajana Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksessa Helsingissä. Aiemmin hän työskenteli Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa tutkijatohtorina ja on toiminut asiantuntijana eri parlamentaarisissa valiokunnissa. Vuonna 2006 hän kuului ulkoasiainministeriön politiikan suunnitteluyksikköön.
Smith on hybridiuhkien, Venäjän ja Euraasian sekä suurvaltaidentiteetin ja geopolitiikan asiantuntija. Hänen tutkimusintresseihinsä kuuluvat maailmanpolitiikka, turvallisuustutkimus, kansainväliset instituutiot ja kansainväliset suhteet. Hän kommentoi säännöllisesti hybridiuhkia, Venäjää ja kansainvälisiä asioita sekä suomalaisessa että kansainvälisessä mediassa.
Koulutus

Smith on väitellyt valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa, suorittanut Venäjän-tutkimuksen maisterin tutkinnon Lontoon yliopistossa ja Itä-Euroopan tutkimuksen ja kansainvälisten suhteiden perustutkinnon Tukholman ja Uppsalan yliopistoissa.
Julkaisut

Russia and its foreign policy: influences, interests and issues, toimittanut Hanna Smith. Aleksanteri Institute, 2005 (Kikimora publications;33). ISSN 1455-4828 ISBN 952-10-2380-5
The two-level game: Russia's relations with Great Britain, Finland and the European Union, toimittanut Hanna Smith. Aleksanteri Institute, 2006 (Aleksanteri series; 2:2006) (Aleksanteri sarja 2:2006), ISSN 1796-3192 ISBN 952-10-3061-5
Venäjä 2017: kolme skenaariota, toimittanut: Osmo Kuusi, Hanna Smith, Paula Tiihonen. Eduskunnan Tulevaisuusvaliokunta, 2007 ISBN 978-951-53-2949-3 ISBN 978-951-53-2952-3.
Haasteiden Venäjä. Puolustusministeriö, 2008 ISBN 978-951-25-1882-1
Sopimusten Venäjä 2030, toimittajat: Osmo Kuusi, Hanna Smith, Paula Tiihonen; ohjausryhmän puheenjohtaja: Päivi Lipponen. Tulevaisuusvaliokunta, 2010. (Eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan julkaisu 3/2010) ISBN 978-951-53-3297-4
Medvedevin Venäjä, Susanna Niinivaara, Hanna Smith. Siltala, 2011 ISBN 978-952-234-055-9
Russian greatpowerness: foreign policy, the two Chechen wars and international organisations, by Hanna Smith. University of Helsinki, 2014. ISBN 978-951-51-0092-4 Väitöskirja: Helsingin yliopisto, 2014
Russia as a neighbour, toimittanut Hanna Smith. (Eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan julkaisu 9) 2014 ISSN 2342-6608 ISBN 978-951-53-3576-0
Lännenkirkupöllönen

| Lännenkirkupöllönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Kirkupöllöset Megascops
Laji::  kennicottii
Kaksiosainen nimi
 Megascops kennicottii  Elliot, 1867 
Synonyymit
 Otus kennicottii 

Katso myös
   Lännenkirkupöllönen Wikispeciesissä   Lännenkirkupöllönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lännenkirkupöllönen (Megascops kennicottii) on pöllöihin kuuluva lintu. 
Lännenkirkupöllönen on sukua eurooppalaisille pöllösille ja pohjoisamerikkalaiselle idänkirkupöllöselle.
Linnun tieteellinen nimi on kunnianosoitus yhdysvaltalaiselle luonnontieteilijälle Robert Kennicottille.
Kuvaus

Linnun pituus on keskimäärin 22 cm, siipienväli 55 cm ja paino 143 g. Paino vaihtelee kuitenkin välillä  88–220 g. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat ja pohjoiset populaatiot ovat selvästi suurempia kuin eteläiset. Aikuinen lintu on suurempi kuin etelänkirkupöllönen, sen jalat ovat suuremmat ja höyhenpeitteen kuviointi voimakkaammin raitainen.
Lintua on muutamia variantteja: Brown Pacific, Grey Pacific, Great Plains, Mojave ja Mexican. Kaikilla on joko ruskea tai tummanharmaa höyhenpeite ja alapuoli on raitainen. Punaista varianttia ei ole.
Linnun pää on pyöreä ja sillä on korvatupsut, keltaiset silmät ja keltainen nokka. Ulkonäöltään se on aika samanlainen kuin etelänkirkupöllönen ja idänkirkupöllönen, ja siksi sen tunnistaa parhaiten äänestä. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina kuin idänkirkupöllöstä.
Ääni

Sen pääasiallinen ääntely on voimistuva sarja lyhyitä vihellyksiä nopeutuvalla tempolla tai pitenevä trilli, joka yhtäkkiä loppuu. Muita ääniä ovat haukkuva ja kaakattava ääni, kuten idänkirkupöllösellä. Ne päästävät myös korkean terävän kirkaisun.
Levinneisyys ja elinpiiri

Lännenkirkupöllöstä tavataan Kanadassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Yhdysvalloissa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät, subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alanko- ja vuoristometsät, lauhkean vyöhykkeen pensaikkoalueet, samoin subtrooppiset ja trooppiset pensaikkoalueet, kuumat ja lauhkea autiomaat sekä erilaiset puutarhat ja kaupunkialueet ja pahoin vaurioituneet entiset metsät-
Pesintä

Lännenkirkupöllöset ovat pysyviä asukkaita Pohjois- ja Keski-Amerikassa, jossa ne pesivät avoimissa lehtimetsissä tai sekametsien reunamilla. Ne hyödyntävät usein tikkojen puihin tai kaktuksiin kaivamia koloja.
Saalistus

Nämä linnut odottavat oksalla, josta syöksyvät yllättäen saaliinsa kimppuun. Ne voivat myös saalistaa hyönteisiä lennosta. Niiden ravinto koostuu pääosin pienistä nisäkkäistä, linnuista ja suurista hyönteisistä. Ne ovat aktiivisia yöaikaan tai aamuhämärissä. Saaliin ne havaitsevat erinomaisen kuulonsa ja yönäkönsä avulla.
Alalajit

Lännenkirkupöllösellä on yhdeksän tunnistettua alalajia:
Megascops kennicottii aikeni Brewster, 1891
Megascops kennicottii bendirei (Brewster, 1882)
Megascops kennicottii cardonensis (Huey, 1926)
Megascops kennicottii kennicottii (Elliot, 1867)
Megascops kennicottii macfarlanei Brewster, 1891
Megascops kennicottii suttoni (R. T. Moore, 1941)
Megascops kennicottii vinaceus Brewster, 1888
Megascops kennicottii xantusi Brewster, 1902
Megascops kennicottii yumanensis (A. H. Miller & L. Miller, 1951)
Aiheesta muualla

Lännenkirkupöllönen (Megascops kennicottii) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Megascops kennicottii:  Wikidata: Q1264818  Wikispecies: Megascops kennicottii  ABA: wescow  ADW: Otus_kennicottii  Avibase: 89F8B6F5598E0C65  BirdLife: 22688747  BOLD: 9500  BOW: wesowl1  CoL: 737WZ  eBird: wesowl1  GBIF: 2497341  GNAB: western-screech-owl  iNaturalist: 19743  ITIS: 686659  IUCN: 22688747  NatureServe: 2.103456  NCBI: 111816  Neotropical: wesowl1  Observation.org: 72154  Open Tree of Life: 178680  Paleobiology Database: 373308  Paleobiology Database: 373308  Xeno-canto: Megascops-kennicottii 
Scops kennicottii:  Wikidata: Q109563472  CoL: 4VVS3  GBIF: 9770616  ITIS: 1063368 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Western Screech Owl
Lännenkirkupöllönen
Lännenkirkupöllönen
Käännös suomeksi
E. E. Smith

Amazing Stories, Volume 3 Number 5, August 1928. Kansikuva: Frank R. Pau. Kansikuva edustaa Smithin lehdessä julkaistua kertomusta "The Skylark of Space".
E. E. "Doc" Smith (2. toukokuuta 1890 - 31. elokuuta 1965) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Häntä on kutsuttu avaruusoopperan isäksi. Hänen tunnetuimpia sarjojaan olivat Skylark-sarja ja Lensmen-sarja.
Teoksia > Family D'Alembert -sarja

Yhdessä Stephen Goldinin kanssa - sarjan teoksista vain 1. on osittain Smithin kirjoittama, muut ovat Goldinin kirjoittamia ja perustuvat Smithin kertomukseen.
Teoksia > Muita kertomuksia ja teoksia

Spacehounds of IPC (Amazing Stories Jul–Sep 1931, Fantasy Press 1947, Ace 1966)
The Galaxy Primes (Amazing Stories Mar–May 1959, Ace 1965. Dr. Smith ilmaisi tyytymättömyytensä  painettuun versioon.)
Masters of Space (1976) (E. Everett Evansin kanssa)
Edward E. Smith (2001). Have Trenchcoat — Will Travel, and Others. Advent. ISBN 0-911682-33-3.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Luovuus

Luovuus viittaa jonkin uuden ja hyödyllisen luomiseen. Luovuuden tekijöihin on liitetty mm. sisäinen motivaatio, alalle tarkoituksenmukainen asiantuntemus, sosiaalinen ympäristö  ja tieto . Luovia tuotoksia voivat olla mitkä tahansa uudet ja käyttötarkoitukseensa soveltuvat tuotokset (tuotteet, prosessit, palvelut ja ratkaisut ongelmiin), kuten esimerkiksi matemaattisen ongelman ratkaisut, keksinnöt, kemiallisen prosessin löydökset, teokset kuten musiikkikappaleet, runot tai maalaukset, uudet filosofiset tai uskonnolliset systeemit, uudet tavat hoitaa sairauksia, tai luovat keinot muiden hallitsemiseksi. Tutkijat ovat erottaneet eri tasoista luovuutta, harrastelijoiden matalan tason (mini-c) luovuudesta asiantuntijoiden korkean tason luovuuteen (Big-C).
Tieteellinen keskustelu luovuudesta paikallistuu erityisesti psykologian, kasvatustieteen, kognitiotieteen sekä liiketaloustieteen aloille, joskin sitä tarkastellaan myös lukuisten muiden tieteenalojen parissa.