stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ollaan vapaita

| Ollaan vapaita |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Oskari Sipola
Käsikirjoittaja:  Tua Harno
Tuottaja:  Elina Pohjola
Kuvaaja:  Joonas Pulkkanen
Leikkaaja:  Antti Reikko
Lavastaja:  Heini Erving
Pääosat:  Maria Ylipää Johannes Brotherus Riku Nieminen Anu Sinisalo Pihla Maalismaa Peter Kanerva
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Pohjola-filmi
Ensi-ilta:  7. elokuuta 2015
Kesto:  105 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 380 000 euroa
Katsojat:  15 257
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ollaan vapaita on Oskari Sipolan ohjaama musiikkielokuva, joka sai ensi-iltansa 7. elokuuta 2015. Elokuvan pääosissa näyttelevät Maria Ylipää, Johannes Brotherus, Riku Nieminen, Anu Sinisalo, Pihla Maalismaa ja Peter Kanerva.
Elokuva sai teattereissa 15 257 katsojaa.
Tuotanto

Elokuvaan ovat tehneet musiikkia Paula Vesala, Lauri Ylönen, Olavi Uusivirta, Terhi Kokkonen, Joel Melasniemi, Kerkko Koskinen, Timo Kiiskinen, Yona, Markus Koskinen, Peppina, Toni Kimpimäki, Jarkko Meretniemi, Matti Pitkänen, Väinö Wallenius, Pepe Johansson, Sanni, Elias Kaskinen, Asa, Super Janne, MGI, Tua Harno, Pyry Nikkilä sekä Niina Koponen. Elokuvaa varten kirjoitettiin 13 uutta musiikkikappaletta. Elokuvan nimi- ja tunnuskappaleen ”Ollaan vapaita” ovat säveltäneet Pyry Nikkilä ja Niina Koponen, joista jälkimmäinen on myös sanoittanut sen. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 10. kesäkuuta 2015.
Tuotanto herätti huomiota katkaisemalla Helsingin Mannerheimintien liikenteen kuvauksia varten lauantaina 19. heinäkuuta 2014. Kiasman edustalla kuvatussa kohtauksessa aktivistit vaativat autotonta keskustaa ja parempia pyöräteitä Helsinkiin.
Elokuvan budjetti oli 1 380 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 800 000 euroa.
Juoni

Ollaan vapaita kertoo kolmikymppisestä Seljasta (Maria Ylipää), joka on antanut teiniraskautensa tuloksena syntyneen lapsen pois adoptiossa. Myöhemmin 16-vuotiaaksi varttunut poika (Johannes Brotherus) ilmaantuu Seljan ovelle, ja äiti ja poika joutuvat arvioimaan elämänsä uudelleen.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maria Ylipää  | … |  Selja   |
|  Johannes Brotherus  | … |  Leo   |
|  Riku Nieminen  | … |  Henri   |
|  Pihla Maalismaa  | … |  Iisa   |
|  Anu Sinisalo  | … |  Maria   |
|  Peter Kanerva  | … |  Tomi   |
|  Timo Tuominen  | … |  Kalle   |
|  Niina Koponen  | … |  Tiina   |
|  Olavi Uusivirta  | … |  Juho   |
|  Dennis Nylund  | … |  Markus   |
|  Isla Mustanoja  | … |  Selja 15-vuotiaana   |
|  Robert Brotherus  | … |  Mikko Leo Johannes   |
|  Laura Malmivaara  | … |  juhlaemäntä   |
|  David Celkin  | … |  juhlaisäntä   |
|  Henry Hanikka  | … |  lääkäri   |
|  Lauri Nurkse  | … |  semifinaalin portsari   |
|  Harri Nousiainen  | … |  mies baarissa   |
|  Matti Pitkänen, Samuli Kivelä,  Ville Aalto, Aleksi Kinnunen  | … |  Henrin bändiläiset   |
|  Anne M. Autiolahti  | … |  adoptiohoitaja   |
|  Johanna Heikkilä  | … |  Markuksen vaimo   |
|  Jukka Kuuranne  | … |  Kom-teatterin Jukka   |
|  Jani Ilomäki  | … |  vartija   |
|  Tua Harno  | … |  Venla   |
|  Milton Harno  | … |  Kallen ja Venlan vauva   |
|  Noel Sinkkonen  | … |  Leo-vauva   |
|  Emil Terkola  | … |  Kielo-vauva   |
|  Miro Laiho  | … |  mies projisoinneissa   |
|  Amos Brotherus  | … |  poika projisoinneissa   |
|  Anton Vikman, Sani  | … |  lapset projisoinneissa   |
|  Anton Keskinen, Isla Mustanoja  Elias Salonen, Ilona Särkkö  | … |  avustajaäänet   |
|  Petter Blomqvist, Aino Havu, Eero Heinonen Miska Kajanus, Antti Lammi, Ida Olsonen Juha Pulli, Juho Rautiainen, Riina Riikonen Eevi Rola, Antti Silkelä, Asta Viertola  | … |  Vapaiden kuoro   |
Aiheesta muualla

Ollaan vapaita Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuvan traileri YouTubessa
HS: Tua Harno käsikirjoitti musikaalielokuvan
Elokuvauutiset.fi: Maria Ylipää ja Riku Nieminen musiikkielokuvan pääosiin
| n k Oskari Sipola |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Elokuu (2011)  Ollaan vapaita (2015) 
TV-sarjat (ohjaus):  Ratkaiseva isku (2011)  Märät säpikkäät (2012–2013)  Uusi päivä (2017)  HasBeen (2018–2019) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Hänen nimensä olisi Kaisa (2003)  Irti (2005)  Phoenix Effect: Broken Promises (2008)  Pikkuveli (2008)  Repeämä (2008)  Ei kenenkään maa (2009)  Siivet ja hampaat (2009)  Lopun elämääni sinun (2010)  Anna Järvinen feat. Olavi Uusivirta: Nuori ja kaunis (2011)  Uroot (2011)  Johannes Brotherus & Pihla Maalismaa: Sammutetaan bensalla tulta (2015)  Pimein hetki (2016)
Helena Sarno

Martta Helena Anttila, o. s. Simola, nimenmuutos 5.9.1913 sukunimeksi Sarno, kirjailijanimi Helena Sarno (6. kesäkuuta 1892 Keuruu – lokakuun loppupuolella 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Helena Sarno kirjoitti kertomuksia aikakaus- ja sanomalehtiin. Vuonna 1931 häneltä ilmestyi kokaiinin käyttöä kuvannut romaani Valkoinen myrkky.
Sarno tavattiin kuolleena asunnostaan Runeberginkatu 42:ssa Helsingissä 8. marraskuuta 1933 sen jälkeen kun häntä ei ollut nähty 20. lokakuuta jälkeen liikkeellä. Sarno oli löydettäessä ollut kuolleena jo ainakin 2–3 viikkoa. Hänen arveltiin tehneen itsemurhan, sillä epäsäännöllistä boheemia elämää viettänyt Sarno oli jo aiemminkin tehnyt itsemurhayrityksiä. Sarno oli mennyt naimisiin 1932, mutta hänen miehensä oli tehnyt itsemurhan jo samana vuonna.
Teoksia

Valkoinen myrkky : romaani. Gummerus 1931
Aiheesta muualla

Helena Sarnon lehdissä julkaistuja kertomuksia:
Tunnelmakuva Monte Carlosta, Kansan kuvalehti, 05.04.1929, nro 14, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Murha, Suomen Sosialidemokraatti, 24.01.1932, nro 23, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Salaisuus, Suomen Sosialidemokraatti, 13.11.1932, nro 311, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kiirastorstai, Suomen Sosialidemokraatti, 03.09.1933, nro 237, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lääkäri ja piika, Suomen Sosialidemokraatti, 19.11.1933, nro 314, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vannes OC

Vannes OC on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1998 bretagnelaisessa Vannesin kaupungissa. Se nousi Ligue 2:een kauden 2007/08 päätteeksi. Seuraavalla kaudella se menestyi hyvin cup-kilpailuissa ja eteni Coupe de la Liguessä finaaliin saakka. FC Girondins de Bordeaux vei kuitenkin mestaruuden maalein 4–0. Kaudella 2010/11 Vannes ei enää kyennyt vastaamaan muiden Ligue 2 -seurojen vauhtiin, vaan putosi kauden päätteeksi Nationaliin.
Meriitit

National: 2008
Coupe de la Ligue
Hopeaa: 2009
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
Ranskan National2018–2019
Boulogne |
Bourg-Péronnas	|
Chambly |	
Cholet	|
Concarneau |	
Drancy	|
Dunkerque |	
Laval |
L'Entente |	
Le Mans |
Lyon-Duchère |
Marignane-Gignac |	
Pau	|
Quevilly-Rouen |	
Rodez |
Tours |	
Villefranche
Kokkonen

Kokkonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Aarne Kokkonen (1898–1981), juristi, virkamies ja tuomari
Akseli Kokkonen (ent. Pumpanen , s. 1984), mäkihyppääjä
Anna Kokkonen (s. 1982), laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja
Anna-Maija Nilsson (o.s. Puonti, ent. Kokkonen, s. 1947), elokuvatuottaja, Ere Kokkosen puoliso 1984–2008
Antti Kokkonen (s. 1962), päätoimittaja
Antti Kokkonen (s. 1986), juoksija
Arvo Kokkonen (s. 1956), diplomi-insinööri, virkamies, Maanmittauslaitoksen ent. pääjohtaja
Emil Kokkonen (1898–1941), näyttelijä
Ere Kokkonen (1938–2008), elokuvaohjaaja ja näyttelijä
Erkki Kokkonen, Kokkos-Ierikka (1906–1985), runoilija ja pakinoitsija
Heikki Kokkonen (1884–1949), toimittaja ja paikallishistorioita kirjoittanut tietokirjailija
Heikki Kokkonen (s. 1957), luontovalokuvaaja
Henri Kokkonen (s. 1978), kymmenottelija
Janne Kokkonen (Mr. Snack , s. 1978), muusikko
Jenna Kokkonen (s. 2001), pikajuoksija
Jesper Kokkonen (s. 1993), jääkiekkoilija
Joonas Kokkonen (1921–1996), säveltäjä ja akateemikko, professori
Jouko Kokkonen (s. 1950), aitajuoksija
Kaarlo Kokkonen (1848–1914), päätoimittaja, opettaja, lukkari ja valtiopäivämies
Kauko Kokkonen (1916–1992), näyttelijä
Kiti Kokkonen (s. 1974), näyttelijä ja kirjailija, Ere Kokkosen tytär
Lauri Kokkonen (1918–1985), kirjailija, professorin arvonimi
Marketta Kokkonen (o.s. Timonen, s. 1946), kaupunginjohtaja, kaupunkineuvos
Markus Kokkonen (s. 1986), laulaja
Matti Kokkonen (Martti Nora, 1932–1992), radiosähköttäjä ja kirjailija
Mikko Kokkonen (s. 2001), jääkiekkoilija
Orvo Kokkonen (1945–2017), pesäpalloilija
Ossi Kokkonen (1936–2018), diplomi-insinööri, yritysjohtaja
Pasi Kokkonen (s. 1977), pesäpalloilija ja toimitusjohtaja
Paula Kokkonen (s. 1946), juristi, poliitikko ja kaupunginjohtaja
Pauliina Kokkonen (s. 1981), laulaja
Pekka Kokkonen (1887–1951), maataloustieteilijä, professori
Pekka Kokkonen (1934–2016), nyrkkeilijä
Pentti Kokkonen (s. 1955), mäkihyppääjä ja mäkihyppyvalmentaja
Satu Kokkonen (s. 1980), moukarinheittäjä
Sirkka Kokkonen (1912–1981), näyttelijä
Suvi Kokkonen (s. 2000), lentopalloilija
Taina Kokkonen (s. 1975), laulaja, radiojuontaja ja vuoden 1999 tangokuningatar
Tapio Kokkonen (s. 1934), upseeri
Terhi Kokkonen (s. 1974), laulaja, Pauliina Kokkosen sisar
Timo Kokkonen (s. 1963), balettitanssija ja -pedagogi
Tuija Kokkonen (s. 1961), näytelmäkirjailija ja tutkija, professori
Veli-Pekka Kokkonen (s. 1966), korkeushyppääjä
Venla Kokkonen (s. 1983), toimittaja
Vilho Kokkonen (1913–1997), pesäpalloilija
Muut

Villa Kokkonen, säveltäjä Joonas Kokkosen koti
Ere Kokkonen (yritys), elokuvayhtiö
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Isabelle Accambray

Isabelle Accambray (o.s. Reynaud, s. 9. heinäkuuta 1956 Clichy, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kiekonheitto.
Accambray sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1982 kiekonheitossa 14:nneksi tuloksella 53,06 m. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1980, 1981 ja 1982. Hän paransi maansa ennätystä kuusi kertaa vuosina 1981–1982: syyskuussa 1981 hän vei ennätyksen Noëlle Jarrylta tuloksellaan 53,42 m ja viimeisen kerran hän paransi ennätystä elokuussa 1982 tulokseen 56,28 m.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kiekonheitto: 56,28 m (1982)
Kuulantyöntö: 15,72 m (1981)
Demons & Wizards

| Demons & Wizards |
| --- | --- |

Tiedot
Tyylilaji:  power metal
Kotipaikka:   Saksa,  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Aiheesta muualla
www.demonsandwizards.de
Infobox OKNimi-testi OK: 
Demons & Wizards on metallimusiikin yhtye, joka on Blind Guardian- ja Iced Earth -yhtyeiden Hansi Kürschin ja Jon Schafferin yhteinen musiikkiprojekti. Yhtyeen nimi on peräisin Uriah Heepin vuonna 1972 julkaisemalta levyltä Demons and Wizards.
Yhtye on julkaissut kolme levyä: yhtyeen nimeä kantavan albumin Demons & Wizards vuonna 2000, Touched By The Crimson King -albumin vuonna 2005 ja III -albumin vuonna 2020. Demons & Wizardsin musiikin kirjoittaa Schaffer, sanoitukset Kürsch. Osa Touched By The Crimson Kingin sanoituksista saa inspiraatiota kauhukirjailija Stephen Kingin seitsenosaisesta teoksesta Musta torni.
Jäsenet

Hansi Kürsch – laulu
Jon Ryan Schaffer  - kitara ja basso
Diskografia

Studioalbumit
Demons & Wizards (2000)
Touched By The Crimson King (2005)
III (2020)
Aiheesta muualla

Demons & Wizards Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Demons & Wizards Discogsissa. (englanniksi)
Paraguayos, República o Muerte

Paraguayos, República o Muerte! (suom. Paraguaylaiset, tasavalta tai kuolema!) on Paraguayn kansallislaulu.
Laulun on sanoittanut uruguaylainen runoilija Francisco Acuña de Figueroa (1790–1862), joka on kirjoittanut myös Uruguayn kansallislaulun Orientales, la Patria o la tumba. Paraguayhin sanoitukset toivat kaksi Uruguayssa ollutta paraguaylaista lähettilästä vuonna 1846. Täysin selvää ei ole, kuka kappaleen alkujaan sävelsi. Mahdollisesti se oli ranskalaisen tai unkarilaisen säveltäjän työ. Nykymuotoisen vuonna 1934 käyttöön tulleen sävellyksen teki kansallisen sinfoniaorkesterin johtaja Remberto Jiménez.  Félix de Guarania sanoitti kansallislaulun guaraninkielisen version Tetã Purahéi Guasú, jota laulettiin ensi kertaa presidentti Fernando Lugon virkaanastujaisissa vuonna 2008.
Virallisen kansallislaulun ohella ranskalaiseen ensimmäisen maailmansodan aikaiseen lauluun perustuva ja Marcelino Noutzin 1920-luvulla sanoittamalla laululla Patria Querida on ollut epävirallisen kansallislaulun asema etenkin nuorempien sukupolvien keskuudessa.
Kansallislaulun sanat

Kuoro:
Paraguayos, ¡República o Muerte!

nuestro brío nos dio libertad;

ni opresores, ni siervos alientan

donde reina unión e igualdad.
I
A los pueblos de América, infausto

tres centurias un cetro oprimió,

mas un día soberbia surgiendo,

”¡Basta!” dijo, y el cetro rompió.

Nuestros padres, lidiando grandiosos,

ilustraron su gloria marcial;

y trozada la augusta diadema,

enalzaron el gorro triunfal.
II
Nueva Roma, la Patria ostentará

dos caudillos de nombre y valer,

que rivales – cual Rómulo y Remo—

dividieron gobierno y poder.

Largos años – cual Febo entre nubes—

viose oculta la perla del Sud.

Hoy un héroe grandioso aparece

realzando su gloria y virtud...
III
Con aplauso la Europa y el Mundo

la saludan, y aclaman también;

de heroísmo: baluarte invencible,

de riquezas: magnífico Edén.

Cuando entorno rugió la Discordia

que otros Pueblos fatal devoró,

paraguayos, el suelo sagrado

con sus alas un ángel cubrió.
IV
¡Oh! cuán pura, de lauro ceñida,

dulce Patria te ostentas así

En tu enseña se ven los colores

del zafiro, diamante y rubí.

En tu escudo que el sol ilumina,

bajo el gorro se mira el león.

Doble imagen de fuertes y libres,

y de glorias, recuerdo y blasón.
V
De la tumba del vil feudalismo

se alza libre la Patria deidad;

opresores, ¡doblad rodilla!,

compatriotas, ¡el Himno entonad!

Suene el grito: ”¡República o muerte!”,

nuestros pechos lo exhalen con fe,

y sus ecos repitan los montes

cual gigantes poniéndose en pie.
VI
Libertad y justicia defiende

nuestra Patria; tiranos, ¡oíd!:

de sus fueros la carta sagrada

su heroísmo sustenta en la lid.

Contra el mundo, si el mundo se opone,

Si intentare su prenda insultar,

batallando vengar la sabremos

o abrazo con ella expirar.
VII
Alza, oh Pueblo, tu espada esplendente

que fulmina destellos de Dios,

no hay más medio que libre o esclavo

y un abismo divide a los dos.

En las auras el Himno resuene,

repitiendo con eco triunfal:

¡a los libres perínclita gloria!,

¡a la Patria laurel inmortal!
Paraguayn vaakunan kääntöpuoli
Paul Kurtz

| Paul Kurtz |
| --- | --- |
 Paul Kurtz vuonna 1979.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1925 Newark, New Jersey
Kuollut: 20. lokakuuta 2012 (86 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Filosofia
Aiheesta muualla
paulkurtz.net
Paul Kurtz (21. joulukuuta 1925 Newark, New Jersey – 20. lokakuuta 2012) oli yhdysvaltalainen sekulaari humanisti, joka tunnettiin aktiivisena skeptikkona. Hän perusti CSICOP:n vuonna 1976 ja otti ensimmäisenä käyttöön käsitteen eupraksofia.
Kurtz valmistui New Yorkin sekä Columbian yliopistoista. Hän oli toisen maailmansodan veteraani ja toimi kuolemaansa saakka New Yorkin Buffalon-valtionyliopiston emeritusprofessorina.
Kurtz sai IHEU:n Kansainvälisen humanistipalkinnon vuonna 1999. Vuonna 1982 havaittu asteroidi 6629 Kurtz on nimetty hänen mukaansa.
Ray Hyman, Paul Kurtz, James Randi ja Ken Frazier vuonna 2010.
Eupraksofia

Eupraksofia (engl. eupraxsophy, aikaisemmin eupraxophy) on Paul Kurtzin esittämä nimitys uskonnottomalle elämänasenteelle, joka painottaa eettistä elämäntapaa sekä järkiperäisiä menetelmiä, kuten logiikkaa, havaintoa ja tiedettä (uskon, mystiikan tai ilmestyksen sijasta). Sana tulee kreikan kielen sanoista ”hyvä käytäntö ja viisaus”.
Teoksia

(toim.): Moral problems in contemporary society: Essays in humanistic ethics.  Englewood Cliffs, New Jersey:  Prentice-Hall, 1969.
(toim.): Moral problems in contemporary society: Essays in humanistic ethics.  Buffalo, New York:  Prometheus Books, 1973.  ISBN 0879750227
(toim.): Humanist manifestos I and II.  (1933, 1973)  Buffalo, New York:  Prometheus Books, 1979.  Suomeksi Humanistimanifestit I ja II.  (Toimittanut ja kääntänyt Kimmo Sundström)  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto, 1986.
Exuberance: A philosophy of happiness.  Buffalo, New York:  Prometheus Books, 1977.  ISBN 0-87975-293-9
Living without religion: Eupraxophy.  New York:  Prometheus Books, 1994.  ISBN 0-87975-929-1
(toim.): Science and religion: Are they compatible?  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2003.  ISBN 1591020646  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Paul Kurtz: Miksi olen skeptikko uskonnollisten väittämien suhteen? Vapaa ajattelija 4/2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Veijo

| Veijo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  Bror
– ortodoksinen:  30. lokakuuta
Muunnelmia:  Veksi, Veke, Veju
Vastineita eri kielissä:  Waylon
Nimen alkuperä:  Veikko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Veijo on suomalainen miehen etunimi ja harvinainen sukunimi. Nimi on syntynyt Veikko-nimen muunnelmana Nimi Veijo on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä  11 198 suomalaiselle, joista yli puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä. Veijon nimipäivä on 9. tammikuuta. Samana päivänä nimipäiväänsä viettävät myös Veikko, Veli ja Veikka.
Tunnettuja Veijoja

Veijo Antila (1930–1993), maitotaloustieteen dosentti
Veijo Baltzar (s. 1942), kirjailija
Veijo Havulinna (1903–1986), yrittäjä, yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Veijo Heimo (1923–2004), yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Veijo Heiskanen (s. 1959), raviohjastaja ja -valmentaja
Veijo Heiskanen (1924–2015), metsätieteilijä
Veijo Hietala (s. 1950), elokuvatutkija
Veijo-Lassi Holopainen (1921–2006), maahockeypelaaja, pesäpalloilija ja urheilutoimittaja
Veijo Hytti (s. 1969), markkinoinnin ammattilainen ja muutosjohtaja
Veijo Hämäläinen (s. 1958), maastohiihtäjä
Veijo Johansson, Lapin sodan aikana Stutthofin keskitysleirille joutunut merimies
Veijo Jäsberg (1948–2013), monilajiurheilija ja -valmentaja
Veijo Kaakinen (1907–1976), ampumaurheilija
Veijo Kahra (1920–2004), arkkitehti
Veijo Koponen (1931–1989), yrittäjä, yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Veijo Lassila (1933–2000), hammaslääketieteen professori
Veijo Martikainen (1925–2018), arkkitehti ja professori
Veijo Meisalo (1938–2023), fyysikko, kasvatustieteilijä ja professori
Veijo Meri (1928–2015), kirjailija
Veijo Mikkolainen (1924–2013), kilpasoutaja
Veijo Murtomäki (s. 1954), musiikkitieteilijä
Veijo Nielsen (1933–2015), koripalloilija
Veijo Niemi (s. 1954), poliisi ja Perussuomalaisten kansanedustaja
Veijo Parhiala (s. 1946), pesäpalloilija
Veijo Pasanen (1930–1988), Pelle Hermannin näyttelijä
Veijo Puhjo (1948–2019), lääkäri ja vasemmistoliittolainen poliitikko
Veijo Raunio (1929–2022), lääketieteen professori, Kansanterveyslaitoksen johtaja 1982–1991
Veijo Rönkkönen (1944–2010), kansantaiteilija
Veijo Saloheimo (1924–2020), historiatutkija, tietokirjailija ja professori
Veijo Savikko (s. 1953), kilpakävelijä
Veijo Setälä (s. 1965), kuvataiteilija ja kuvanveistäjä
Veijo Sydänmetsä (s. 1939), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Veijo Tahvanainen (s. 1938), suunnistaja
Veijo Taipalus (s. 1958), vara-amiraali, Maanpuolustuskorkeakoulun ent. rehtori, Merivoimien ent. komentaja
Veijo Teittinen (1951–1996), kirjailija
Veijo Turpela (s. 1966), pesäpalloilija
Veijo Ullakko (s. 1954), iskelmälaulaja
Veijo Valmu (1929–1995), taidemaalari
Veijo Valtonen (1936–2016), jalkapalloilija ja valmentaja
Veijo Vanamo (1927–2018), keittiömestari ja tv-kokki
Veijo Vannesluoma (s. 1958), seiväshyppääjä
Veijo Varpio (1928–2015), oopperalaulaja ja toiminnanjohtaja
Veijo Vartiainen (s. 1948), yritysjohtaja ja teolisuusneuvos
Veijo Viinikka (s. 1966), dartsinpelaaja
Veijo Viitala (1896–1971), jääkärikapteeni
Veijo Virsu (s. 1941), neuropsykologian professori
Veijo Votkin (1948–2021), lihatukkuyrittäjä
Veijo Wartiovaara (1907–2002), kasvitieteilijä
Veijo Wirén (s. 1952), tietokirjailija
Muita Veijoja

Café Veijon Baari, radio Mafian ohjelma
Veijo Miettinen, pakinoitsijanimimerkki Tekniikka ja Talous -lehdessä, "perusinsinööri"
Veijo Peso, T. V. O. Vänttisen yhtye
Veijo Esso, Spede Pasasen luoman ja Vesa-Matti Loirin näyttelemän Uuno Turhapuron kantapaikka oli useissa elokuvissa Esson baari, jonne Uuno karkasi salaa vaimoltaan. Uuno ylpeili tuntevansa baarin omistajan Veijo Esson. Myös roolihahmo Aleksi Mäkelän  elokuvassa Pahat pojat (2003), Vesa Mäkelän roolihahmo
Sánchez
Kuvitteellisia henkilöitä

Jesús Sanchez, Consuelo Sánchez ja Martha Sanchez, Oscar Lewisin romaanissa Sanchezin lapset ja siihen perustuvassa elokuvassa Sanchezin perilliset
Nimen muita merkityksiä

Sánchez (D102), Dominikaanisen tasavallan laivaston alus, alun perin Britannian Kuninkaallisen laivaston HMS Fame (H78),
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sánchez”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Émile Ali-Khan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Émile Ali-Khan vuonna 1920. |  Émile Ali-Khan vuonna 1920. |  Émile Ali-Khan vuonna 1920. |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | 4 × 100 metriä |  |
Émile Ali-Khan (6. kesäkuuta 1902 – ?) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili enimmäkseen 100 metrin juoksussa. Hän saavutti Antwerpenin olympialaisissa 1920 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä yhdessä René Lorainin, René Tirardin ja René Mourlonin kanssa. Lisäksi hän sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 11,1 s.
Ali-Khan voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1920. Hän juoksi 100 metrillä Ranskan ennätyksen 11,0 s vuonna 1920.
Aiheesta muualla

Émile Ali-Khan Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Ilmari Halinen

Jaakko Ilmari Halinen (10. helmikuuta 1957 Padasjoki – 19. maaliskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen agronomi, joka toimi Suomen Hippoksen puheenjohtajana 1994–2000 sekä Fintoton toimitusjohtajana 2001–2010. Vuosina 2010–2013 hän oli ruotsalaisen ATG:n kansainvälisten toimintojen johtaja, jonka jälkeen hän palasi Suomeen Turun raviradan toimitusjohtajaksi. Agronomiliiton puheenjohtajana Halinen oli vuosina 2009–2016. Hän toimi myös vakuutusalalla eri luottamustehtävissä. Sotilasarvoltaan Halinen oli reservin kapteeni.
Halinen toimi 1980-luvun alkupuolella assistenttina Helsingin yliopiston maatalousekonomian laitoksella, sitten Finnagro Oy:n maatalousekonomistina ja kehityshankkeissa Burmassa, Sri Lankassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Hän suoritti Master of Science -tutkinnon Yhdysvalloissa, jossa hän opiskeli maatalousekonomiaa Rutgersin yliopistossa 1984–1985 ASLA-Fulbright-stipendiaattina. 1980-luvun loppupuolella hän oli Cultoriin kuuluneen Suomen Rehun markkinointipäällikkönä ja tiedottajana, sitten Saksassa Laihian Mallas -yhtiön vientijohtajana ja Saksan ensimmäistä ruukkusalaattilaitosta perustamassa. Vuodesta 1992 hän toimi Suomessa Oy Kalamiehet Ab:n toimitusjohtajana.
Riihimäen raviradalla Halinen toimi 15-vuotiaasta alkaen. Hän aloitti kilpailusihteerinä ja toimi haastattelijana riippumatta työpaikan sijainnista. Riihimäen Raviseuran puheenjohtajana hän toimi vuodesta 2018 kuolemaansa saakka edistäen muun muassa maa-alueiden ostoa Riihimäen kaupungilta. Riihimäen raviradalla ajettiin elokuussa 2022 Ilmari Halisen muistoajo.
Halinen kuoli nopeasti edenneeseen syöpään Helsingin Terhokodissa maaliskuussa 2022.
Aiheesta muualla

Ilmari Halisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ilmari Halisen muistokirjoitus Aamupostissa