stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarle Filip

Kaarle Filip.
Kaarle Filip (ruots. Karl Filip; 22. huhtikuuta 1601 Tallinna, Ruotsin valtakunta – 25. tammikuuta 1622 Narva, Ruotsin valtakunta) oli Ruotsin prinssi, kuningas Kustaa II Aadolfin nuorempi veli, joka oli ehdolla Venäjän tsaariksi niin sanottuna sekasorron aikana vuosina 1611–1613. Hän oli Södermanlandin, Närken ja Värmlannin herttua. Hän oli Ruotsin viimeinen herttua, jolle kuului oikea perinnöllinen herttuakunta.
Kaarle Filipin vanhemmat olivat Ruotsin kuningas Kaarle IX ja tämän puoliso, Holstein-Gottorpin herttuatar Kristiina. Hän syntyi Räävelin linnassa nykyisessä Tallinnassa. Kaarle Filipin ja hänen isoveljensä Kustaa Aadolfin kasvatuksesta huolehti Johan Skytte. Vuonna 1609 Kaarle Filipin läänitykseksi annettiin aiemmin hänen isälleen kuulunut Södermanlandin, Närken ja Värmlannin herttuakunta.
Heinäkuussa 1611 Venäjälle edennyt ruotsalainen sotapäällikkö Jakob De la Gardie pakotti Novgorodin säädyt hyväksymään päätöksen, jonka mukaan ne tukisivat Venäjän tyhjäksi jääneelle valtaistuimelle toista Kaarle IX:n pojista. Kun Kaarle IX kuoli saman vuoden lokakuussa ja Kustaa Aadolfista tuli Ruotsin kuningas, päädyttiin tsaariksi De la Gardien neuvosta tarjoamaan tuolloin 10-vuotiasta Kaarle Filipiä. Leskikuningatar Kristiina pyrki viivyttämään poikansa lähettämistä Venäjälle eikä Kustaa II Aadolfkaan edistänyt hanketta tarmokkaasti, sillä hän ei luottanut venäläisiin. Lopulta Kaarle Filip lähetettiin Viipuriin, jossa oli tarkoitus neuvotella venäläisten kanssa tarkemmista ehdoista. Hänen saapuessaan viimein sinne heinäkuussa 1613 Venäjän säätykokous oli jo valinut uudeksi tsaariksi ruhtinas Mikael Romanovin, joten hanke kariutui.
Kaarle Filip nai vuonna 1620 Elisabet Ribbingin, valtiovarainhoitaja Seved Ribbingin tyttären. Heille syntyi yksi tytär, Elisabet Gyllenhielm. Kaarle Filip osallistui vuonna 1621 Kustaa Aadolfin rinnalla sotaretkeen Puolaa vastaan ja osoitti neuvokkuutensa Riian piirityksen aikana. Hän sairastui paluumatkalla ja kuoli Narvassa vain 20-vuotiaana. Kaarle Filip on haudattu Strängnäsin tuomiokirkkoon Ruotsiin. Hänen mukaansa on nimetty hänen isänsä vuonna 1611 perustama Filipstadin kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle Filip Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Topias Laine

| Topias Laine |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Topias Yki Eerik Laine
Syntynyt: 12. heinäkuuta 2001 (ikä 23)
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Pituus:  178 cm 
Paino:  72 kg 
Laji:  keihäänheitto
Seura:  Helsingin Kisa-Veikot
Ennätykset:  81,67 m
 Tietolaatikko päivitetty 15. heinäkuuta 2023 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Chengdu 2023 | keihäänheitto |  |
| U23 EM-kisat  | U23 EM-kisat  | U23 EM-kisat  |  |
|  Kultaa | Tallinna 2021 | keihäänheitto |  |
|  Hopeaa | Espoo 2023 | keihäänheitto |  |
Topias Yki Eerik Laine (s. 12. heinäkuuta 2001) on suomalainen keihäänheittäjä. Topias edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Hänen ennätyksensä 800 g keihäällä on Tallinnassa 11. heinäkuuta 2021 heitetty 81,67 metriä.
Vuonna 2017 Laine voitti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla kultaa keihäänheitossa ja pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Vuonna 2018 hän voitti kultaa nuorten kesäolympialaisissa. Hän sijoittui alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 kolmanneksi ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 kuudenneksi. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Laine voitti kultaa Tallinnassa 2021 ennätyksellään 81,67 ja oli hopealla Espoossa 2023 tuloksella 79,77.
Keihäänheitossa Lainetta valmentaa isänsä Yki Laine.
Saavutukset

Alle 23-vuotiaiden EM-kulta: Tallinna 2021 (81,67 m)
Alle 23-vuotiaiden EM-hopea: Espoo 2023 (79,77 m)
Alle 18-vuotiaiden EM-pronssi: Győr 2018 (75,83 m)
Nuorten olympialaiset:  Buenos Aires 2018 – kulta (78,85 m)
Euroopan nuorten olympiafestivaalit: Győr 2017 – kulta (74,74 m)
Edvard Valpas-Hänninen

| Edvard Hänninen |
| --- | --- |
 Edvard Valpas-Hänninen nuorena.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1873 Saarijärvi
Kuollut: 11. tammikuuta 1937 (63 vuotta) Helsinki
Edvard Hänninen (käytti nimeä Valpas, myös: Valpas-Hänninen ja Hänninen-Walpas, 6. syyskuuta 1873 Saarijärvi – 11. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka kuului Suomen työväenliikkeen alkukauden merkittävimpiin johtajiin. Hän toimi Työmies-lehden pitkäaikaisena päätoimittajana vuosina 1901–1918. Valpas-Hänninen tuomittiin sisällissodan jälkeen vankilaan, ja hän istui vankilassa vuosina 1920–1924.
Nuoruus

Edvard Hännisen vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Gabriel Hänninen ja Hedda Rutanen. Varhaislapsuutensa Edvard vietti Multialla, mutta hänen ollessaan vähän yli kymmenvuotias vanhemmat muuttivat kauppiaiksi Ähtärin Myllymäelle, missä isä piti kauppaa elämänsä loppuun saakka. Hänninen kävi seitsemän luokkaa Vaasan suomalaista lyseota mutta joutui lopettamaan koulunkäyntinsä kesken eikä kirjoittanut ylioppilaaksi. Koulun jälkeen hän työskenteli rakennustyömailla aputöissä ja myöhemmin 1896–1899 muun muassa muurarina Helsingissä. Hän oli Suomen Muurarien Liiton perustamista edeltäneen Muurarien liittohallinnon sihteeri vuosina 1898–1899.
Hänninen alkoi viimeistään vuosisadan vaihteessa käyttää nimeä Edvard Valpas, ja hänen sukunimensä tunnetaan usein muodossa Valpas-Hänninen.
Toimittajana

Vuonna 1897 Valpas-Hänninen ryhtyi kirjoittamaan työnsä ohessa Työmies-lehteen ja toimi lehden avustajana pari vuotta. Vuonna 1899 hänet palkattiin lehden toimitukseen vakinaiseksi toimittajaksi. Vuonna 1901 Valpas-Hänninen valittiin Työmies-lehden päätoimittajaksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1918. Valpas-Hännisen ura Työmies-lehden päätoimittajana oli lehden historian pisin, pidempi kuin kenelläkään hänen seuraajistaan, Työmies-lehteä seuranneen Suomen sosialidemokraatin ja Uutispäivä Demarin päätoimittajalla.
Poliitikko

Työmieslehden päätoimittajaksi valinnan jälkeen Valpas-Hänninen kuului sosiaalidemokraattisen puolueen johtohenkilöihin. Vuosina 1906–1909 hän toimi puolueen puoluehallinnon puheenjohtajana, joka vastaa nykyistä puolueen puheenjohtajan asemaa. Valpas-Hänninen toimi kansanedustajana 22.5.1907–16.5.1918.
Puolueessa hän edusti kautskylaista, puhdaslinjaista marxilaisuutta. Linjan edustajat odottivat edessä olevaa sosialistista vallankumousta, mutta eivät ajaneet väkivallan käyttöä, vaan pyrkivät päämääräänsä kansanvallan keinoin. Työmies-lehden pääpaikan mukaan linjaa kutsuttiin Suomessa siltasaarelaisuudeksi.
Siltasaarelaisuuden kannattajat eivät kannattaneet yhteistyötä porvarillisten puolueiden kanssa, toisin kuin niin sanotut revisionistiset sosialistit, mutta vastustivat myös leniniläistä ajatusta etujoukoista ja proletariaatin diktatuurista.
Sisällissodan aika

Sisällissodan alkaessa Valpas-Hännisen johtaman Työmies-lehden toimituksesta nousi paljon miehiä valtion johtoon eli punaisten kansanvaltuuskuntaan, joka toimi punaisen Suomen hallituksena.
Kansanvaltuuskuntaan valittiin kaikkiaan seitsemän Työmies-lehden toimittajaa: Kullervo Manner, Otto Wille Kuusinen, Yrjö Sirola, Jussi Lumivuokko, Evert Eloranta, Emil Elo sekä Eero Haapalainen. Sodan kääntyessä tappiolliseksi ministerikunta pakeni Neuvosto-Venäjälle.
Vaikka Valpas-Hänninen edusti sosialidemokraattisessa puolueessa jyrkkää vallankumouksellista linjaa, hän samaan aikaan puhui voimakkaasti myös anarkistista ja terroristista toimintaa vastaan. Ehkä juuri siitä syystä Valpas-Hänninen ei halunnut osallistua sisällissotaan aktiivisesti.
Työmies-lehden toimittajakunnan vallankumouksellisuudesta huolimatta lehden päätoimittaja Valpas-Hänninen suhtautui kumoukseen ja sisällissotaan hyvin pessimistisesti. Sodan alkupäivinä kadulla järjestömies Juuso Suomiseen törmännyt Valpas-Hänninen ennusti vallankumouksen kääntyvän suureksi pannukakuksi.
Valpas-Hännisen on lähteiden perusteella tiedetty pohtineen aselepoa. Kyösti Kallion päiväkirja välistä keväällä 2018 tehty löytö kertoo, että Valpas-Hänninen laati välirauhasta esityksen, jonka hän painatti 28. maaliskuuta 1918. Paperin ovat todennäköisesti saaneet muutamat punaisen valtuuskunnan jäsenet ja ainakin Santeri Alkio ja Kyösti Kallio, joka päiväkirjamerkintöjen mukaan suhtautui Valpas-Hänniseen varsin karsaasti. Paperin ei uskota lopultakaan päätyneen valkoisille.
Sodan päätyttyä Valpas-Hänninen pakeni Neuvosto-Venäjälle, mikä jälkeenpäin katsoen todennäköisesti pelasti hänen henkensä. Neuvosto-Venäjällä ollessaan hän toimitti Pietarissa ilmestynyttä maltillista Vapaus-lehteä. Lehden perustivat sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle paenneet suomalaiset.
Paluu Suomeen

Valpas-Hänninen palasi 1920 kotimaahan. Heti Suomeen paluun jälkeen hänet vangittiin, ja myöhemmässä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen valtiopetoksesta ja osallisuudesta kapinan alkuunpanemiseen. Tasavallan presidentti K. J. Ståhlberg armahti Valpas-Hännisen vuonna 1924. Armahduksensa jälkeen vuosina 1924–1930 Valpas-Hänninen toimi Suomen Ammattijärjestön kirjallisena sihteerinä.
Muu toiminta

1900-luvun alkupuolella Valpas-Hänninen osallistui muuhunkin kuin poliittiseen järjestötoimintaan. Hän oli muun muassa perustamassa urheiluseura Helsingin Jyryä. Helsingin Jyry perustettiin Yrjönkatu 27:n HTY:n pihalla 22. elokuuta 1902. Valpas-Hänninen sai tehtäväksi tarkistaa perustettavan urheiluseuran säännöt. Jyry oli HTY:n alainen, kuten monet työväenurheiluseurat tuohon aikaan alkuvaiheissaan olivat.
Valpas-Hänninen teki 1930–1937 erilaisia kirjallisia töitä. Sanomalehtityön lisäksi hän kirjoitti myös kaunokirjallisia teoksia ja muistelmateoksen Torpista kivitaloon (1908). Hän käytti kirjoittaessaan nimestään eri muotoja, kuten Eedvard Valpas ja Edvard Walpas ja ainakin nimimerkkejä Kyösti Kulkuri, Mikko Moukka ja Ee Vuu Wessu.
Teokset

Työläisnuoriso mukaan: pari riitapuhetta. Omakustanne 1901
nimellä Eedvard Valpas: Mikä menettelytapa?: työväenliikkeen taktiikasta. Työväen sanomalehti-osakeyhtiö 1904
Porvarilliset ja anarkismi: Tri Gustav Bangin mukaan. Työväen sanomalehti-osakeyhtiö 1908
Torpista kivitaloon. Helsingin Työväenyhdistyksen asunnot vuosina 1883–1908: Kivitalon vihkijäisjuhlaan lokakuun 17–18 päiviksi, toimittanut Eedvard Walpas. 1908
Vuoden elokuvanäyttelijä

Vuoden elokuvanäyttelijä -palkinto on jaettu vuodesta 2010. Palkinnon jakaa Näyttelijäliitto.
Palkitut

2010: Katja Küttner elokuvasta Prinsessa
2011: Tiina Weckström elokuvasta Hella W
2012: Joonas Saartamo elokuvasta Hiljaisuus
2013: Laura Birn ja Liisi Tandefelt elokuvasta Puhdistus
2014: Anu Sinisalo elokuvasta Ei kiitos
2015: Antti Litja elokuvasta Mielensäpahoittaja, Minna Haapkylä elokuvasta Armi elää! ja Janne Reinikainen elokuvasta Palsa
2016: Lotta Kaihua elokuvasta Äkkilähtö
2017: Pekka Strang elokuvasta Tom of Finland
2018: Matti Onnismaa elokuvasta Armomurhaaja
2019: Satu Tuuli Karhu elokuvasta Marian paratiisi ja Mimosa Willamo elokuvasta Aurora
2020: Palkintoa ei jaettu koronatilanteen vuoksi
2021: Alma Pöysti elokuvasta Tove
2022: Emma Kilpimaa elokuvasta Huonot naiset.
2023: Jorma Tommila elokuvasta Sisu.
2024: Leena Uotila elokuvasta Mummola.
Eidin kirkko (Stad)

| Eidin kirkko Eid kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Stad, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1849
Suunnittelija:  Hans Ditlev Franciscus Linstow
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  550
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eidin kirkko (norj. Eid kyrkje) on Stadin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1849.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eidin kirkko (Stad) Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Sigerfjordin kirkko

| Sigerfjordin kirkko Sigerfjord kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2016.
Sijainti:  Sortland, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1933
Suunnittelija:  Harald Sund
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sigerfjordin kirkko (norj. Sigerfjord kyrkje) on Sortlandin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1860.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sigerfjordin kirkko Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  KulturNav
Solundin kirkko

| Solundin kirkko Solund kyrkje |
| --- | --- |
Sijainti:  Solund, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1860
Suunnittelija:  Christian Heinrich Grosch
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  305
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Solundin kirkko (norj. Solund kyrkje) on Solundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1860.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solundin kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Toni Jalo

| Toni Jalo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1989 (ikä 35) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Uljas
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  PaKa
Sarja:  II-divisioona
Pelinumero:  12
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  TPS (SML) TuTo (Mestis) Sport (Mestis) Jukurit (Mestis) HPK (SML)
Toni Jalo (s. 22. toukokuuta 1989 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2015–2016 II-divisioonajoukkue Kuusamon Pallo-Karhuissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Jalo on pelityyliltään kahden suunnan sentteri.
Ura > Maajoukkueura

Jalo on pelannut kymmenen poikien maaottelua. Hän on toiminut alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Bohrium

Alkuaine 107 on nimetty tanskalaisen ydinfyysikko Niels Bohrin mukaan.
Bohrium on transuraaneihin kuuluva keinotekoinen radioaktiivinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Bh (lat. bohrium) ja järjestysluku 107. Pysyvin tuotettu isotooppi on 270Bh, jonka puoliintumisaika on noin 3,8 minuuttia. On jotain viitteitä, että vielä pitemmän puoliintumisajan isotooppeja on olemassa, mutta tämä on epävarmaa.
Bohrium kuuluu jaksollisen järjestelmän 7. ryhmän siirtymäalkuaineisiin ja kemialtaan muistuttaa sen yläpuolella olevaa reniumia, mutta sen kemiallisia ominaisuuksia ei täysin tunneta. Bohriumilla ei ole käyttöä perustutkimuksen ulkopuolella.
Historia

Ensimmäisenä jälkiä bohriumista havaitsi vuonna 1976 neuvostoliittolaisen Juri Oganesjanin ryhmä Dubnassa pommittamalla vismutti-isotooppia 204Bi raskailla kromiytimillä 54Cr.
Vuonna 1981 saksalainen tutkimusryhmä, jota johtivat Peter Armbruster ja Gottfried Münzenberg, Darmstadtin GSI-instituutissa (saks. Gesellschaft für Schwerionenforschung, engl. Institute for Heavy Ion Research) pommitti 204Bi-kohtiota 54Cr-ytimillä, jolloin syntyi viisi atomia bohriumin 262Bh-isotooppia:
IUPAC:n ja IUPAP:in yhteinen Transfermium Working Group (TWG) tunnustivat virallisesti vuonna 1992 GSI-ryhmän alkuaineen löytäjiksi.
Nimestä on ollut kiistaa, mutta 1997 lähtien nimeksi on hyväksytty bohrium, joka on johdettu tanskalaisen fyysikon Niels Bohrin (1885–1962) nimestä.
Isotoopit

Bohriumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan 11 radioaktiivista isotooppia, näiden massaluvut ovat välillä 260–274. Massalukujen 263, 268, 269 ja 273 isotooppeja ei ole löydetty. Isotoopeista vakain on 270Bh, jonka puoliintumisaika on noin 3,8 minuuttia. Isotooppi 271Bh saattaa olla tätäkin pitkäikäisempi, mutta tästä ei ole varmuutta. Seuraavaksi stabiileimmat ovat 274Bh, jonka puoliintumisajaksi on mitattu 60±30 s, 267Bh (22±10 s) ja 272Bh (11,3±1,8 s). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle kymmenen sekuntia, useimmiten vain joitain sekunnin murto-osia. Lisäksi bohriumilla on yksi meta­stabiili ydinisomeeri 262mBh.
Bohriumin isotoopit hajoavat lähes yksinomaan alfahajoamisella ja joskus harvoin spontaanilla fissiolla. Teoreettisesti on laskettu eräiden isotooppien kykenevän β+-hajoamiseen, mutta tällaista ei ole kokeellisesti havaittu (merkintä β+ ? taulukossa). Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden olemassaolo ja puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti varmentamaan (vuonna 2016):
| Isotooppi | Puoliintumisaika | Löytövuosi | Hajoamistyyppi ja intensiteetti |
| --- | --- | --- | --- |
| 260Bh | 41±14 ms | 2008 | α≈100; SF ?; β+ ? |
| 261Bh | 12,8±3,2 ms | 1989 | α=95±0,5; SF<5 |
| 262Bh | 84±11 ms | 1981 | α=?; SF<20 |
| 262mBh | 9,5±1,6 ms | 1981 | α=?; SF<10 |
| 264Bh | 1,07±0,21 s | 1995 | α=86; SF=14; β+ ? |
| 265Bh | 1,19±0.52 s | 2004 | α=? |
| 266Bh | 2,5±1,6 s | 2000 | α≈100; SF ?; β+ ? |
| 267Bh | 22±10 s | 2000 | α=100 |
| 270Bh | 3,8±3,0 min 61(+292–28) s | 2007 | α=100 |
| 271Bh | 10±8 min |  ? | α=100 |
| 272Bh | 11,3±1,8 s | 2004 | α=100 |
| 274Bh | 60±30 s | 2010 | α=100 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luettelo bohriumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Bohrium (englanniksi)
PeriodicTable: Bohrium (Bh) (englanniksi)
PubChem: Bohrium (englanniksi)
Tony Yayo

| Marvin Bernard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1978 (ikä 46)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Tony Yayo 
Aktiivisena:  2002–
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  G-Unit
Levy-yhtiöt:  G-Unit Records (2003-) Interscope Records (2003-2009) G-Unit Philly (2009-) EMI (2010-)
Aiheesta muualla
www.tonyyayo.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tony Yayo, oikealta nimeltään Marvin Bernard (s. 31. maaliskuuta 1978), on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän on yksi 50 Centin johtaman G-Unitin alkuperäisjäsenistä. Yayo pidätettiin New Yorkissa muun muassa laittomien aseiden hallussapidosta vuonna 2003 ja hän joutui yli vuodeksi vankilaan. Samana vuonna hän sai tyttären. Yayon päästyä vapaaksi ei mennyt kuin päivä ja hän joutui uudestaan vankilaan, tällä kertaa väärennetyn passin vuoksi. Vankilasta päästyään Yayo alkoi valmistella esikoisalbumiaan Thoughts Of A Predicate Felon, joka julkaistiin lopulta elokuussa 2005. Enimmäkseen Yayon kappaleet käsittelevät hänen vankilassa viettämäänsä aikaa.
Julkaisut > Albumit

Thoughts of a Predicate Felon
Julkaistu: Elokuussa 2005
Levymerkki: G-Unit/Interscope
Singlet: "So Seductive", "Curious", "I Know You Don't Love Me"
Aiheesta muualla

Tony Yayo - Czech Page (Arkistoitu – Internet Archive)
Tony Yayo - virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Gilbert Burnet

Gilbert Burnet (1643 – 1715), oli skotlantilainen historioitsija ja Salisburyn piispa.
Burnet syntyi Edinburghissa ja opiskeli Aberdeenissa oikeustiedettä, mutta antautui jo 18-vuotiaana kirkon palvelukseen. Näkemyksiltään hän oli maltillinen presbyteriaani. Jaakko II:n hallituskauden alkaessa hän pakeni Hollantiin ja asettui yhteyteen Vilhelm Oranialaisen kanssa, ja tämä noustuaan Englannin valtaistuimelle, nimitti Burnetin vuonna 1689 Salisburyn piispaksi. Burnetista tuli siten myös
ylähuoneen jäsen, missä hän ajoi uskonnollisen suvaitsevaisuuden kannatusta. Kirkollisissa asioissa hän oli Vilhelm-kuninkaan vaikutusvaltaisin neuvonantaja. Hänen teoksistaan mainittakoon: History of the Reformation of the Church of England (3 nid. 1679-1714, uusi painos 1886); History of my own time (uusi painos 1897).
Nissan GT-R

| Nissan GT-R |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  Q4 2007-
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  urheiluauto
Muotoilija:  Shirō Nakamura
Edeltäjä:  Nissan Skyline R34 GT-R
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  3.8L VR38DETT twin-turbo V6
Teho:  361 kW (485 hv) (Jou. 2007–2010) 395 kW (530 hv) (2010-2011) 404 kW (542 hv) (2009–nykyinen, Pohjois-Amerikan malli) 406 kW (545 hv) (2012–nykyinen, Maailmanlaajuinen malli)
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen kaksoiskytkinvaihteisto
Mitat
Massa:  1,740 kg
Pituus:  4655 mm
Leveys:  2009–2010 & 2013–: 1895 mm 2011–12: 1902 mm
Korkeus:  2009–2010 & 2013–: 1369 mm 2011–12: 1372 mm
Nissan GT-R on Nissanin kaksiovinen urheiluauto. GTR Concept -malli esiteltiin ensimmäisen kerran jo vuonna 2001. Lähellä tuotantoversiota oleva konseptimalli esiteltiin Tokion autonäyttelyssä vuonna 2005 GT-R Proto -nimellä. Auton valmistus aloitettiin vuonna 2007, Pohjois-Amerikan markkinoille se tuli kesällä 2008 ja Eurooppaan maaliskuussa 2009.
Auton kattolinja on varsin erikoinen laskeutuen kohti perää. A-pilari on siis huomattavasti C-pilaria korkeampi. GT-R:n kaikissa versioissa on Nissanin tuplaturbolla varustettu VR38DETT V6-moottori, joka kehittää mallista riippuen noin 480 - 550 hevosvoimaa. Myös GTR V-Spec- ja EVO-versioissa käytetään samaa VR38DETT-moottoria, joka on kehitetty yhteistyössä Cosworthin kanssalähde?. Vuoden 2013 GT-R mallistossa huipputeho on 550 hv. Autosta tulee myyntiin vuoden 2014 aikana ensin Japanissa mutta myöhemmin myös Euroopassa tehokkaampi Nismo-versio jonka huipputeho on 591 hv. Kyseisellä autolla parannettiin vuonna 2013 Nürburgringillä Nissan GT-R:n kierrosaikaa ja GT-R nousi sen myötä sijalle 4. tuotantoautojen rataennätyksissä .
Japanissa GT-R:ssä, kuten kaikissa maahan rekisteröidyissä autoissa on 180 kilometrin tuntinopeusrajoitin. Se kuitenkin kytkeytyy pois päältä, kun auton sisäinen GPS-yksikkö havaitsee auton olevan radalla. Näin auton kaikkia tehoja pystyy käyttämään radalla ajettaessa. Nopeusrajoitinta ei ole Euroopassa myytävissä GT-R:issä.  Nissan GT-R:n huippunopeus on valmistajan mukaan 315 km/h ja kiihtyvyys 0 - 100km/h tapahtuu 2.7 sekunnissa. Japanissa 40 000 punnalla myynnissä olevan GT-R:n vuoden 2013 malli ajoi Nürburgringin nopeammin kuin mm. Porsche 911 Turbo ja oli vuonna 2012 9. nopein katulaillinen urheiluauto, joka on ajanut radalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nissan GT-R koeajo (Arkistoitu – Internet Archive) - Tuulilasin koeajo
http://www.nissan.fi/?cid=ps-122_49829#vehicles/sports-cars/gt-r/pricing-and-specifications/discover/specifications/engine-transmission
http://tekniikanmaailma.fi/uutiset/lisaa-nissanin-nismo-malleja
http://switzerperformanceinnovation.com/web_en/switzer-cars/switzer-nissan/r35-gtr/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://switzerperformanceinnovation.com/web_en/2013/10/21/goliath-worlds-fastest-gtr/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.youtube.com/watch?v=tx-Pmc_qw1k
http://tekniikanmaailma.fi/uutiset/nissan-gt-r-nismo-on-yksi-tokion-uutuuksista
Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin,  ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.
Donna Lewis

| Donna Lewis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1973 (ikä 51) Cardiff
Ammatti:  laulaja, pianisti
Muusikko
Aktiivisena:  1996–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Atlantic Records
Aiheesta muualla
www.donnalewis.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Donna Lewis (s. 6. elokuuta 1973 Cardiff) on walesilainen laulaja, joka tuli tunnetuksi vuonna 1996 monissa maissa listojen kärkeen nousseella ”I Love You Always Forever” -kappaleellaan.
Diskografia > Albumit

Now in a Minute (1996)
Blue Planet (1998)
Be Still (2002)
In the Pink (2007)
Diskografia > Singlet

”I Love You Always Forever” (1996)
”Without Love” (1996)
”Mother” (1997)
”Fool’s Paradise” (1997)
”At the Beginning” (Richard Marxin kanssa) (1997)
”I Could Be the One” (1998)
”Love Him” (1998)
”Falling” (1999)
”Shout” (2007)