stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvi Lind
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Arvi Lindin jäähyväiset Ylen Elävä arkisto
Arvi Lindin jäähyväiset Youtube
Arvi Lindin viimeinen uutislähetys Youtube
Arvi Lind 375 humanistia -sivustolla 31.7.2015 Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
Arvi Lind laulaa Tutti fruttin Rock´n´Roll Ylen Elävä arkisto
Uutisankkurit Arvi Lind, Kari Toivonen ja Heikki Kahila Ylen Elävässä arkisto
Turun Sanomat: Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki[vanhentunut linkki]
Elonet: Arvi Lind
Arvi Lind haastattelussa, Kirjastokaista-video
Kokenut kielimies suosii uutisissa korrektia kieltä. Kielikukkanen 1.10.2009
Petri Voutilainen: Uutisopeilla suomi huoltoon![vanhentunut linkki] Metro 22.10.2009
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Kerlon

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Kerlon Moura Souza
Syntymäaika: 27. tammikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Ipatinga, Minas Gerais, Brasilia
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 167 cm
Seura
Seura: Inter Milan
Pelinumero: 20
Junioriseurat
: Cruzeiro
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005-2008 2008-2009 2009- | Cruzeiro Chievo Verona Inter Milan |  |
Maajoukkue
| 2006 - | Brasilia (nuoret) |  |
Kerlon (oik. Kerlon Moura Souza, s. 27. tammikuuta 1988 Ipatinga, Minas Gerais) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:n seuraa Inter Milanoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kerlonina parhaiten tunnettu pelaaja on edustanut Brasilian nuorisomaajoukkueita 15-vuotiaista 20-vuotiaisiin ja hänestä on veikattu tulevaisuuden tähteä. Kerlon sai kuuluisuutta alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 esittelemällä hyljekuljetuksen eli juoksemalla pallo päänsä päällä kovaa pakottaen vastustajat rikkomaan itseään. Hän voitti turnauksen maalikuninkuuden kahdeksalla maalillaan seitsemässä pelissä.
7. heinäkuuta 2009 italialainen Inter Milano kertoi verkkosivuillaan tehneensä pelaajasopimuksen Kerlonin kanssa kauden 2011-12 loppuun. Kerlon siirtyy ilmaiseksi Chievo Veronasta, jota hän edusti aikaisemmin.
Aiheesta muualla

Biography Kerlon Online
Esa Pulkkinen

| Esa Pulkkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1957 (ikä 67) Kalvola
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  puolustusministeriön kansliapäällikkö 2022–
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1980–2020
Komentajuudet:  Jääkäriprikaati 2003–06 Euroopan unionin sotilasesikunta 2016–20
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Kunniamerkit:  VR 1 rtk SVR K SL I Sot.am.
Ylennykset:  eversti 2001 prikaatikenraali 2006 kenraalimajuri 2014 kenraaliluutnantti 2016
Esa Ilmari Pulkkinen (s. 6. heinäkuuta 1957 Kalvola) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. Hän toimi puolustusministeriössä puolustuspoliittisen osaston päällikkönä vuosina 2011–2016 ja 2020–2021, Euroopan unionin sotilasesikunnan päällikkönä Brysselissä vuosina 2016–2020 ja Jääkäriprikaatin komentajana Sodankylässä 2003–2006. Nykyisin hän toimii puolustusministeriön kansliapäällikkönä.
Koulutus

Pulkkinen valmistui Kadettikoulusta vuonna 1980 ja suoritti kapteenikurssin 1985. Hän suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon Sotakorkeakoulussa vuosina 1987–1989 ja opiskeli Sveitsissä, Geneven yliopistossa turvallisuuspolitiikan jatko-opiskelijana 1995–1996. Suomeen palattuaan hän suoritti ylemmän päällystön kurssin 1997 ja ylemmän sotilasjohdon kurssin 2005. Hän on opiskellut myös Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa vuonna 2014.
Sotilasura

Pulkkinen palveli joukkueenjohtajana, panssariupseerikurssin johtajana sekä komppanianpäällikkönä Panssariprikaatissa Parolassa vuosina 1980–1987. Tämän jälkeen hän palveli esikuntaupseerina Itä-Uudenmaan Sotilaspiirin esikunnassa Tuusulassa vuoteen 1990. Vuosina 1990–1993 hän palveli Pääesikunnan jalkaväkiosaston esikuntaupseerina ja 1993-1995 operatiivisen osaston esikuntaupseerina. 1996–1997 hän toimi taktiikan opettajana Sotakorkeakoulussa. 1997–1999 hän toimi puolustusministeriön puolustuspoliittisen osaston vanhempana osastoesiupseerina.
Vuosina 1999–2000 hän toimi Parolassa Panssarikoulun johtajana ennen kuin sai komennuksen Brysseliin EU:n väliaikaiseen sotilasesikuntaan kansalliseksi asiantuntijaksi 10. huhtikuuta – 30. marraskuuta 2000 väliseksi ajaksi. Tämän jälkeen hän toimi EU:n sotilasesikunnan johtamisjärjestemädivisioonan suunnitteluosaston päällikkönä heinäkuun 2003 loppuun. Suomeen palattuaan hän otti komentoonsa Jääkäriprikaatin Sodankylässä tammikuun 2006 loppuun asti.
Suomen saadessa vuorollaan EU:n puheenjohtajuuden Pulkkinen kutsuttiin puolustusministeriön puolustuspoliittiselle osastolle johtamaan puheenjohtajuuskauden työryhmää. Vuoden 2007 alusta vuoden 2008 elokuun loppuun Pulkkinen toimi Pääesikunnan suunnitteluosaston apulaisosastopäällikkönä, minkä jälkeen hänet komennettin jälleen Brysselliin EU:n sotilasesikuntaan operaatiopäälliköksi. Suomeen hän palasi 1. tammikuuta 2011 puolustusministeriön puolustuspoliittisen osaston päälliköksi, jossa virassa toimi viisivuotiskauden vuoden 2015 loppuun saakka. Pulkkinen valittiin puolustuspoliittisen osaston päälliköksi myös toiselle viisivuotiskaudelle 1.1.2016–31.12.2020.
Pulkkinen aloitti EU:n sotilasesikunnan päällikkönä toukokuun 2016 alusta. Valinta sotilasesikunnan päälliköksi toteutettiin EU:n jäsenvaltioiden puolustusvoimien komentajien toimesta. Komentajuutensa ajan Pulkkinen oli virkavapaalla puolustuministeriön virastaan.
Euroopan neuvosto teki 8. kesäkuuta 2017 päätöksen perustaa EU:lle erillinen sotilaallisten koulutusoperaatioiden johtokeskus (MPCC). MPCC perustettiin sotilasesikunnan yhteyteen. Neuvoston päätöksen mukaisesti EU:n sotilasesikunnan johtaja toimii myös MPCC:n johtajana, joten Pulkkinen johti myös MPCC:tä 8. kesäkuuta 2017 alkaen. Tässä tehtävässä hän oli samalla myös EU:n koulutusoperaatioiden komentaja.
Pulkkinen jäi pois EU-virasta kesäkuun lopussa 2020 ja hän palasi takaisin Suomen puolustusministeriön puolustuspoliittisen osaston päälliköksi. Pulkkinen nimitettiin puolustusministeriön kansliapäälliköksi 1.1.2022 alkaen.
Vuosina 2021–2022 Pulkkinen on ollut Irlannin Puolustuskomission jäsen.
Yksityiselämä

Pulkkinen on naimisissa ja perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi lasta.
Ylennykset

Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Luutnantti 1980  Yliluutnantti 1982  Kapteeni 1987  Majuri 1989  Everstiluutnantti 1997  Eversti 2001  Prikaatinkenraali 2008  Kenraalimajuri 2014  Kenraaliluutnantti 2016 |   |  VR 1 miekkoineen ja rintatähtineen  SVR komentajamerkki  SL 1.lk ritarimerkki  Sotilasansiomitali |
Rupert Deutzilainen

Rupert Deutzilainen (n. 1070 – 1135), oli benediktiiniapotti, mystikko ja teologi, Bernhard Clairvaux'laisen aikalainen ja sukulaissielu.
Rupert vietti nuoruutensa Pyhän Laurentiuksen benediktiiniläisluostarissa Liègessä. Teologisiin kiistoihin sotkeutuneena, kun tiukat traditionalistit pitivät häntä virheellisesti dialektisena modernistina, hänen piti vastustajien pakottamana vetäytyä Siegburgin luostariin. Siellä hän viipyi vuoteen 1120 asti, jolloin hänestä tuli Deutzin luostarin apotti. Siellä hän myös kuoli. Rupert Deutzilainen oli epätavallisen tuottelias kirjailija, mutta ilman omaperäisiä ajatuksia ja menetelmiä. Hänen kirjallisista teoksistaan ​​on mainittava liturginen hetkipalvelusta käsittelevä teos De divinis officiis, joka käsittää 12 kirjaa, dogmaattinen De voluntate Dei ja suuri eksegeettinen Commentarius de operibus sanctae Trinitatis, käsittäen 42 kirjaa, jossa hän selitti lähes koko Raamatun.
Punapakolaiset

SKP:n keskuskomitea Moskovassa v. 1920. Vasemmalta: K. M. Evä, Jukka Rahja, Jalo Kohonen, Kullervo Manner, Eino Rahja, Mandi Sirola, Yrjö Sirola.
Erkki Karjalainen perheineen – punakaartilainen, joka loikkasi ja kuoli Stalinin vainoissa.
Punapakolaiset olivat Suomen sisällissodan punaisia tai heidän perheenjäseniään, jotka sodan seurauksena pakenivat Suomesta. Suurin osa punapakolaisista muutti Neuvosto-Venäjälle, mutta heitä lähti myös Ruotsiin ja Norjaan.
Poliittisia syitä olivat Suomen sisällissodan jälkeiset asenteet, 1930-luvun alun työttömyys ja oikeistoradikalismi sekä Suomessa että Pohjois-Amerikassa. Sisällissodan jälkeen 1918 pakeni kymmenisen tuhatta punaista, 1930-luvun alussa noin 15 000 luvatonta rajaloikkaria Suomesta Neuvostoliittoon ja heidän lisäkseen 6 500 amerikansuomalaista. Kokonaismääräksi on arvioitu 31 500 suomalaista. Nimitys ”punapakolaiset” viittaa sisällissodan punaisiin, mutta monilla ainakin osasyynä olivat taloudelliset asiat.
Emigranttien johtajina on pidetty Edvard Gyllingiä, Santeri Nuortevaa, Yrjö Sirolaa, Kullervo Manneria, Kustaa Roviota ja Hanna Malmia.
Kun taloudelliset olot Neuvostoliitossa muuttuivat yhä kurjemmiksi, suomalaisia palasi Suomeen. Osa sai asianmukaiset asiakirjat, osa tuli salaa valtioiden välisen rajan yli. Paluuhalujen takia suomalaisia ryhdyttiin 1930-luvun loppupuolella siirtämään yhä kauemmas rajasta, jolloin omaehtoiset lähdöt olisivat entistä vaikeampia. Lähtemään halukkaat tuomittiin neuvostovastaisuudesta koviin rangaistuksiin.
Anders Carl Rutström

Anders Carl Rutström (1721–1772), oli Ruotsin kirkon pappi, joka tunnetaan uskonnollisten liikkeiden historiassa yhtenä ruotsalaisen herrnhutilaisuuden merkittävimmistä johtajista ja poliittisessa elämässä hattupuolueen kiihkeänä kannattajana. Rutström vihittiin papiksi vuonna 1745. Hän oli suosittu saarnaaja ja hänen kirjoittamiaan hengellisiä lauluja julkaistiin Kööpenhaminassa vuonna 1778 painetussa kokoelmassa "Sions nya sånger".
Gambian lippu

Gambian nykyinen lippu
Gambian siirtomaan ja protektoraatin lippu (1889–1965)
Gambian lippu on kolmesta vaakaraidasta sekä niitä erottavista kahdesta kapeammasta raidasta koostuva lippu. Sommittelultaan lippu on samankaltainen kuin Botswanan lippu. Lipun ylin raita on punainen ja kuvastaa aurinkoa ja maan sijaintia päiväntasaajan läheisyydessä. Lipun keskimmäinen raita on sininen ja kuvastaa maan läpi virtaavaa Gambia-jokea. Alin raita on vihreä ja kuvastaa maatalouden tuotteita. Väleissä olevien valkoisten raitojen sanotaan symboloivan rauhaa sekä maan yhtenäisyyttä.
Gambian nykyinen lippu otettiin käyttöön maan itsenäistyessä 18. helmikuuta 1965. Lipun on suunnitellut Louis Thomasi. Ennen Gambian itsenäistymistä alueen lippuna oli tummansininen Blue Ensign -tyyppinen lippu. Lipussa oli keltainen ympyrä, jossa oli norsu ja palmupuu taustallaan kukkuloita sekä G-kirjain, joka tuli alueen nimestä (Gambia).
Robert M. La Follette

Robert Marion La Follette (14. kesäkuuta 1855 Primrose, Wisconsin – 18. kesäkuuta 1925 Washington) oli yhdysvaltalainen progressivistista suuntausta edustanut poliitikko, joka toimi vuosina 1901–1906 Wisconsinin osavaltion kuvernöörinä ja 1906–1925 senaattorina. Vuoden 1924 presidentinvaaleissa hän oli Edistyspuolueen ehdokkaana ja sai koko maassa 17 prosenttia äänistä.
La Folletten poliittista uraa hallitsi kamppailu erilaisia suuryritysten intressejä vastaan, joiden hän uskoi olevan kansan edun vastaisia. Hänet tunnettiin puoluekoneistojen ja poliittisen korruption väsymättömänä arvostelijana, ja häntä kutsuttiin lempinimellä ”Fighting Bob” (”taisteleva Bob”).
Vuonna 1957 John F. Kennedyn johtama Yhdysvaltain senaatin komitea nimesi La Folletten yhdeksi viidestä kaikkien aikojen suurimmasta senaattorista, joiden muotokuvat sijoitettiin senaatin eteissaliin.
Ura > Uran alku

La Follette oli lähtöisin vaatimattomista oloista Wisconsinin maaseudulta, ja hänen isänsä kuoli hänen ollessaan alle vuoden ikäinen. Hän opiskeli vuosina 1875–1879 lakitiedettä Wisconsinin yliopistossa, sai vuonna 1880 asianajajan oikeudet, ja toimi vuosina 1880–1884 Danen piirikunnan yleisenä syyttäjänä republikaanisen puolueen mandaatilla. Hän tuli valituksi vaatimattomasta rahoituksestaan huolimatta käyttämällä tuollon harvinaista ovelta ovelle -kampanjointia ja lähestymällä äänestäjiä suoraan henkilökohtaisesti. Jo poliittisen uransa alkuvaiheessa La Follette tuli tunnetuksi kansanomaisena ja lahjakkaana esiintyjänä, joka menestyi ilman republikaanien paikallisen johdon tukea ja oli valmis puolustamaan äänestäjiensä kannattamia hankkeita myös vastoin puoluejohtajien tahtoa. Vuosina 1884–1890 hän oli kolme kautta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa. Kautensa alussa hän oli 29-vuotiaana edustajainhuoneen nuorin jäsen.
La Follette menetti paikkansa edustajainhuoneessa demokraattien saadessa suurvoiton vuoden 1890 vaaleissa. Seuraavien kymmenen vuoden ajan hän toimi asianajajana Madisonissa ja rakensi tuekseen republikaanisen puolueen johdosta riippumattoman poliittisen koneiston. Vuonna 1891 La Follette aloitti näkyvän kamppailunsa puoluepamppuja (Political Bosses) vastaan tuomalla julkisuuteen tiedon, että republikaanien paikallinen johtomies, senaattori Philetus Sawyer oli yrittänyt lahjoa häntä erään oikeustapauksen yhteydessä. La Follette onnistui vähitellen keräämään ympärilleen Wisconsinin republikaanien sisäisen opposition, joka koostui erilaisista hajanaisista ryhmistä.
La Folletten puoliso oli vuodesta 1881 Belle Case La Follette.
Ura > Wisconsinin kuvernööri

La Follette pyrki huonolla menestyksellä republikaanien ehdokkaaksi Wisonsinin kuvernöörinvaaleissa vuosina 1896 ja 1898, kunnes vuonna 1900 hän sai ehdokkuuden ja myös voitti kuvernöörinvaalin. Hän oli tässä vaiheessa omaksunut niin sanottujen progressivistien poliittisen ohjelman keskeiset kohdat. Hän vaati vaaliohjelmassaan verotuksen ja vaalilainsäädännön uudistamista sekä yritystoiminnan sääntelyä. Follette toimi kuvernöörinä kolme kahden vuoden mittaista kautta tultuaan valituksi uudelleen vuosina 1902 ja 1904. Varsinkin kahdella ensimmäisellä kaudellaan hänellä oli vaikeuksia toteuttaa progressiivista ohjelmaansa, koska Wisconsinin kongressin vanhoillinen enemmistö vastusti sitä. Kolmannen vaalikampanjansa yhteydessä La Follette määräsi osavaltiokongressin äänestystulokset (roll call) luettaviksi julkisesti ääneen kansalaisille paljastaakseen uudistuksia vastustaneet edustajat. Näin hän sai Wisconsinin äänestäjät valitsemaan myös häntä tukevan kongressin, ja sai siten toteutettua pääosan ohjelmastaan kolmannen kuvernöörikautensa aikana.
La Follette nimitti kymmeniä Wisconsinin yliopiston professoreita lainvalmistelijoiksi sekä jäseniksi uusilla laeilla perustettuihin sääntelykomissioihin. Tämä oppineisiin turvautuminen tultiin tuntemaan koko maassa ”Wisconsinin ideana”. La Folletten tärkeimmät uudistukset Wisconsinissa liittyivät rautateihin, vaalilakeihin ja verotukseen. Rajoittaakseen yhteiskunnallisena ongelmana pitämäänsä rautatieyhtiöiden valtaa hän säädätti niille vuonna 1903 erityisen omaisuusveron sekä asetutti vuonna 1905 erityisen rautatiekomission säätelemään niiden toimintaa. Vuonna 1903 säädettiin La Follettelle erityisen tärkeä laki, joka määräsi puolueet toteuttamaan esivaalinsa suorina vaaleina. La Folletten nimittämä laajoilla valtaoikeuksilla varustettu verokomissio puolestaan tasoitti verotusta. Myös osavaltion siviilihallintoa uudistettiin. La Follette sai kuvernöörinä maineen Yhdysvaltain johtavana progressiivisena poliitikkona. Wisconsinissa hänen kaudellaan toteutetut uudistukset toimivat seuraavina vuosina esikuvana koko Yhdysvalloille.
Ura > Presidenttiehdokas

Ensimmäisen maailmansodan jälkeisinä vuosina La Follette kiihdytti Yhdysvaltain hallituksen arvostelua uskoessaan sen joutuneen kokonaan suuryritysten kontrolliin. Hänellä oli keskeinen rooli Warren Hardingin hallintoa tahranneen niin sanotun Teapot Dome -skandaalin paljastamisessa. Monet demokraatteihin ja republikaaneihin tyytymättömät toivoivat La Folletten pyrkivän presidentiksi kolmannen puolueen ehdokkaana, mutta vuoden 1920 vaaleissa hän kieltäytyi. Seuraavissa vaaleissa neljä vuotta myöhemmin hän kuitenkin suostui ehdolle progressivistien ehdokkaana. Virallisesti hänet asetti ehdolle League for Progressive Political Action, joka tunnettiin paremmin Edistyspuolueena.
La Folletten kampanjaa tukivat vanhojen progressivistien ohella monenlaiset maanviljelijöiden etujärjestöt, ammattiliitot (erityisesti rautatiealan liitot) ja Yhdysvaltain sosialistinen puolue. Scripps-Howard-yhtymän lehdet liputtivat hänen puolestaan. La Follette sai vaaleissa lähes viisi miljoonaa ääntä eli noin kuudenneksen kaikista äänistä. Kotiosavaltiossaan Wisconsinissa hän sai eniten ääniä ja tuli toiseksi kaikkiaan 11:ssä osavaltiossa. Lopullisessa vaalissa hän sai taakseen Wisconsinin 13 valitsijamiestä kaikkiaan 531:stä. La Follette kuoli melko pian näiden vaalien jälkeen, kesäkuussa 1925. Kuolinsyynä olivat keuhkokuumeen, astman ja sepelvaltimotaudin seuraukset. Hän oli kuolemaansa asti senaatin jäsen.
La Folletten seuraajaksi senaattiin valittiin hänen poikansa Robert M. La Follette, Jr., joka valittiin myöhemmin uudelleen kolmesti ja putosi lopulta senaatista vuonna 1947. Toinen poika Philip La Follette toimi 1930-luvulla kahdesti Wisconsinin kuvernöörinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert M. La Follette Wikimedia Commonsissa
LA FOLLETTE, Robert Marion (englanniksi) Yhdysvaltain kongressi
Tietoa La Folletten muotokuvasta Yhdysvaltain senaatti
Robert M. La Follette (englanniksi) Spartacus Educational
John Nichols: About Robert "Fighting Bob" La Follette (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) FightingBob.com
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  US Congress 
Muut:  SNAC 2  IdRef 
La Follette vuonna 1908.
La Follette puhumassa mikrofoniin 1920-luvun alussa.
Burundi bwacu

Burundi bwacu on Burundin kansallislaulu. Sen musiikin sävelsi Marc Barengayabo. Kappaletta on käytetty Burundin kansallislauluna valtion itsenäistymisestä vuonna 1962 lähtien. Kappaleella on ranskan- ja kirundinkieliset sanoitukset.
Kirundinkieliset sanat

Burundi bwacu, Burundi buhire,

Shinga icumu mu mashinga,

Gaba intahe y'ubugabo ku bugingo.

Warapfunywe ntiwapfuye,

Warahabishijwe ntiwahababuka,

Uhagurukana, uhagurukana, uhagurukana, ubugabo urikukira.

Komerwamashyi n'amakungu,

Habwa impundu nabawe,

Isamirane mu mashinga, isamirane mu mashinga,
Burundi bwacu, ragi ry'abasokuru,

Ramutswa intahe n'ibihugu,

Ufatanije ishyaka n'ubu hizi;

Vuza impundu wiganzuye uwakuganza uwakuganza.
Burundi bwacu, nkoramutima kuri twese,

Tugutuye amaboko, umitima n'ubuzima,

Imana yakuduhaye ikudutungire.

Horana ubumwi n'abagabo n'itekane.

Sagwa n'urweze, sagwa n'amahoro meza.
Kirundinkieliset sanat diakriittisin merkein (utwatuzo)

Burundi Bwâcu, Burundi buhire, 

Shinga icúmu mu mashinga,

Gaba intahe y'úbugabo ku bugingo.

Warápfunywe ntíwapfúye,

Waráhabishijwe ntíwahababuka,

Uhagurukana, goduedeeka, uhagurukana, uhagurukana, ubugabo urîkukira.

Komerwamashí n'ámakúngu,

Habwa impundu nâbâwe,

Isamírane mu mashinga, isamírane mu mashinga,
Burundi bwâcu, rági ry'ábasôkúru,

Ramutswa intahe n'íbihúgu,

Ufatanije ishaka n'ubúhizi;

Vuza impundu wiganzuye uwakúganza uwakúganza.
Burundi bwâcu, nkóramútima kurí twese, 

Tugutuye amabóko, umutima n'úbuzima,

Imâna yakúduhaye ikudútungire.

Horana ubumwe n'ábagabo n'ítekane.

Sagwa n'úrweze, sagwa n'ámahóro mezá.
Ranskankieliset sanat

Cher Burundi, ô doux pays,

Prends place dans le concert des nations.

En tout bien, tout honneur, accédé à l'indépendance.

Mutilé et meutri, tu es demeuré maître de toi-même.

L'heure venue, t'es levé

Et fièrement tu t'es hissé au rang des peuples libres.

Reçois donc le compliment des nations,

Agrée l'hommage de tes enfants.

Qu'à travers l'univers retentisse ton nom.
Cher Burundi, héritage sacré de nos aïeux,

Reconnu digne de te gouverner

Au courage tu allies le sentiment de l'honneur.

Chante la gloire de ta liberté reconquise.
Cher Burundi, digne objet de notre plus tendre armour,

A ton noble service nous vouons nos bras, nos cœurs et nos vies.

Veuille Dieu, qui nous a fait don de toi, te conserver à notre vénération.

Sous l'egide de l'Unité,

Dans la paix, la joie et la prospérité.
Suomenkielinen käännös

Rakastettu Burundi, ihana maa,

ota sijasi kansojen konsertissa

nousten itsenäisyyteen kunniakkain päämäärin!

Haavoitettuna ja ruhjottuna olet säilyttänyt itsesi hallinnan.

Hetki koitti, sinä nousit,

ylväästi kohottautuen vapaiden kansojen arvoon.

Ota siksi vastaan kansakuntien onnittelut,

vastaanota lastesi kunnianosoitus!

Soikoon nimesi kautta maailmankaikkeuden!
Rakastettu Burundi, esi-isiemme pyhä perintö,

havaittu arvolliseksi itsesi hallintaan,

rohkeuden sinä yhdistät kunniantuntoon.

Laula uudelleen voitetun vapautesi kunniaa!
Rakastettu Burundi, lempeimmän rakkautemme arvoinen,

me omistamme jaloon käyttöösi kätemme ja sydämemme ja elämämme.

Säilyttäköön Jumala, joka sinut antoi meille, sinut meidän kunnioitettavanamme

yhtenäisyyden suojassa

rauhassa, ilossa ja menestyksessä!
LP Viesti Salo

| LP Viesti |
| --- | --- |

Koko nimi:  LP Viesti
Perustettu:  2008
Kaupunki:  Salo
Kotiareena:  Salohalli
Sarja:  Mestaruusliiga
SM-kausia:  31 (mukana Salon Viestin kaudet)
Päävalmentaja:   Teemu Mäkikyrö
Kapteeni:  Anna Czakan
Kultaa:  10 (2009,2010,2011,2012,2013,2014,2015, 2017, 2019, 2021)
Hopeaa:  2+4 (2016, 2018 + Salon Viesti 2001, 2003, 2006, 2007)
Pronssia:  0+1 (Salon Viesti 2008)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
LP Viesti Salo on salolainen naisten lentopallon erikoisseura, joka pelaa Lentopallon Mestaruusliigassa sekä Euroopan Lentopalloliiton CEV:n cupkilpailuissa.
Seura perustettiin vuonna 2008. Aiemmin Viestin lentopallotoiminta oli Salon Viestin yhteydessä mutta erkani omaksi seuraksi. Salon Viestin vuosina joukkue saavutti neljä SM-hopeaa (2001, 2003, 2006 ja 2007), yhden SM-pronssin (2008) sekä kolme Suomen Cupin voittoa (2002, 2004 ja 2007).
LP Viesti voitti vuoden 2008 perustamisensa jälkeen mitalin joka vuosi Mestaruusliigassa aina kauteen 2021-2022 asti, pois lukien 2019-2020 jolloin mitaleita ei jaettu (10 kultaa, 2 hopeaa) sekä kahdeksan Suomen Cupin mestaruutta.
Seura on ollut mukana maailman kovimmassa seurajoukkueiden turnauksessa, Mestarien liigassa, nyt kolmasti ja sen saldo on siellä 1 voitto ja 17 tappiota. Kaudella 2014-2015 seura oli mukana Mestarien liigassa ensimmäisenä pohjoismaisena seurana miehet ja naiset mukaan lukien.
Joukkue 2024–2025

| Numero | Nimi | Syntymäaika | Pelipaikka | Kotimaa / kasvattajaseura | Liigaottelut | Liigapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Juulia Jäppinen | 30.7.2004 | libero |  Savonlinnan Ajo | 95 | 1 |
| 2 | Nitta Korhonen | 15.1.2005 | libero |  Varkauden NMKY | 69 | 0 |
| 3 | Emmi Mäki-Kojola | 25.10.2004 | keskipelaaja |  Vaasan Kiisto | 67 | 186 |
| 4 | Tuuli Tuominen | 11.5.2001 | yleispelaaja |  Blues Volley | 167 | 355 |
| 5 | Anna Syrjälä | 20.9.1999 | libero |  Liedon Parma | 122 | 0 |
| 7 | Anna Czakan | 19.7.1996 | keskipelaaja |  Salon Viesti | 220 | 1875 |
| 8 | Emmi Riikilä | 17.6.1999 | yleispelaaja |  Nurmon Jymy | 161 | 595 |
| 9 | Saimi Heikkinen | 2.11.2003 | yleispelaaja |  Sibbo Vargarna | 90 | 215 |
| 10 | Pamela Owino | 26.9.2001 | hakkuri |  | 0 | 0 |
| 13 | Lotta Kukkonen | 13.3.2002 | passari |  Paimion Yritys | 126 | 196 |
| 17 | Iida Mikkonen | 24.4.2007 | passari |  Someron Pallo | 13 | 7 |
| 18 | Kiira Tuominen | 25.8.2006 | Yleispelaaja |  Salon Viesti | 6 | 7 |
| 19 | Iina-Reeta Kaikkonen | 14.2.2006 | yleispelaaja |  Haukiputaan Heitto | 75 | 361 |
| 24 | Ada Vikstedt | 14.11.2001 | Keskipelaaja |  Salon Viesti | 102 | 94 |
Päävalmentaja: Teemu Mäkikyrö
Fysiikkavalmentaja: Janne Harju
Huoltajat: Mika Korhonen, Ville Sipari
Tilastot: Petri Virtanen
Urheilutoimenjohtaja: Tomi Lemminkäinen
Ottelumäärät ja pisteet ennen kauden 2024-2025 alkua