stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jack Wilshere
Seurajoukkueura > Juniori- ja reservijoukkueura

Wilshere liittyi Arsenal Academyyn lokakuussa 2001 ollessaan yhdeksänvuotias; ennen sitä hän oli pari kuukautta Luton Townin reservissä. Ollessaan 15-vuotias hän oli alle 16-vuotiaiden joukkueen kapteeni ja hän myös pelasi muutaman ottelun alle 18-vuotiaiden joukkueessa. Kesällä 2007 Wilshere oli mukana Champions Youth Cupissa, ja hänen palatessa Englantiin Arsenalin Akatemian valmentaja Steve Bould antoi hänelle avauskokoonpanon paikan alle 18-vuotiaiden avausottelussa Chelseaa vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa Aston Villa U-18-joukkuetta vastaan 4-1-voitossa. Sen jälkeen hän teki hattutemppun Watfordin U-18-joukkuetta vastaan auttaen joukkueensa Akatemian pokaalin voittoon. Ensimmäisellä kaudellaan U-18-joukkueessa hän teki 13 maalia 18 ottelussaan ollessaan vasta 15-vuotias.
Helmikuussa 2008, hän debytoi Arsenalin Reserveissä 16-vuotiaana Readingia vastaan, ja teki Arsenalin ainokaisen, ottelu päättyi 1-1. West Hamin reservejä vastaan hän teki unohtumattoman maalin huhtikuussa, ottamalla pallon haltuun ja laukomalla kierteisen pallon vasempaan ylä-nurkkaan, Arsene Wengerin silmien edessä. Hän onnistui tekemään 2-maalia ja 2-syöttöä vain kolmessa ottelussaan 2007-2008 kaudellaan. Hän voitti U-16 Atalanta Cupin finaalin Juventusta vastaan, hänet myös äänestettiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hän oli myös tärkeässä roolissa, kun Arsenalin reservi voitti  2009 FA Youth Cupin, tekemällä maalit semi-finaaleissa, ja olemalla ottelun paraspelaaja  Liverpoolia vastaan, syöttämällä kahdesti ja osumalla kerran.
Seurajoukkueura > Kausi 2008–2009

Heinäkuussa 2008 Wilshere valittiin Arsenalin harjoitusotteluihin. Hän debytoi Barnetia vastaan tulemalla kentälle puoliajalla. Hän syötti Jay Simpsonin maalin. Wilshere teki ensimmäiset kaksi maalia Arsenalille 10–2-voitossa Burgenland XI:tä vastaan ja taas muutamaa päivää myöhemmin Stuttgartia vastaan.
Arsenalin manageri Arsène Wenger antoi Wilsherelle paikan Arsenalin kauden 2008-2009 joukkueeseen. Hän sai pelinumeron 18. Hän debytoi Valioliigassa Blackburn Roversia vastaan Ewood Parkissa syyskuussa 2008, hän tuli Robin van Persien tilalle 84. minuutilla. Kun hän oli vasta 16-vuotias, hän on Arsenalin nuorin debytantti. Hän sivuutti sillä Cesc Fàbregasin. 10. päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa 6–0-voitossa Sheffield Unitedia vastaan liigacupissa. 25 marraskuuta 2008 Wilshere tuli vaihdosta kentälle Mestarien liigan ottelussa Kiovan Dynamoa vastaan. Hänestä tuli viides 16-vuotias pelaaja, joka on pelannut liigassa. Tammikuussa 2009 Wilshere allekirjoitti ensimmäisen sopimuksensa Arsenalin kanssa.
Seurajoukkueura > Kausi 2009–2010

Kauden 2009-2010 harjoituksissa Wilshere teki kaksi maalia ja oli ottelun paras pelaaja, kun Arsenal voitti Emirates Cupin. 22. syyskuuta 2009 hän aloitti West Bromwich Albionia vastaan Arsenalin liigacup-ottelun, joka päättyi Arsenalin 2-0-voittoon. Jerome Thomas sai 37. peliminuutilla punaisen kortin työnnettyään Wilshereä päästä.
Seurajoukkueura > Laina Boltoniin

29. tammikuuta 2010 Wilshere lainattiin Boltoniin loppukauden ajaksi. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Manchester Cityä vastaan 9. helmikuuta. Hän teki ensimmäisen maalinsa Valioliigassa West Hamia vastaan 2–1-voitossa. Hän pelasi vakuuttavan kauden ja Bolton oli halukas pidentämään Wilsheren lainaa mutta Arsenal ei suostunut.
Seurajoukkueura > Kausi 2010-2011

Kaudella 2010–2011 Wilshere löi itsensä lopullisesti läpi. 15. elokuuta 2010 Wilshere oli ensimmäisen kerran avauksessa Liverpoolia vastaan. Hän aloitti myös Blackpoolia vastaan ja onnistui syöttämään yhden maalin. 15. lokakuuta Wilshere oli avauksessa ensimmäistä kertaa Mestarien liigassa, jossa hän jälleen sai tililleen syöttöpisteen. Upeiden esitysten ansioista fanit äänestivät Wilsheren Arsenalin syyskuun parhaaksi pelaajaksi. 16. elokuuta Wilshere sai ensimmäisen punaisen korttinsa Birmingham Cityä vastaan. 19. elokuuta Wilshere teki ensimmäisen maalinsa Mestareiden liigassa. Hän nosti pallon Andriy Pyatovin yli Emirates Stadiumilla Arsenalin voittaessa Shakhtar Donetskin 5-1. Marraskuussa Wilshere allekirjoitti uuden sopimuksen Arsenalin kanssa. 27. marraskuuta Wilshere iski ensimmäisen Valioliigamaalinsa Arsenalille 4-2-voitossa Aston Villaa vastaan. Wilshere väläytteli osaamistaan myös isoissa otteluissa, muun muassa Mestareiden liigan ottelussa Barcelonaa vastaan. Wilshere johdatti Arsenalin 2-1-kotivoittoon kirjauttaen huikean 93.5 % syöttöprosentin ottelusta. Arsenalin Manageri Arsène Wenger kutsui Wilsheren ottelua erinomaiseksi. Huhtikuussa 2011 Wilshere valittiin Valioliigan kauden parhaaksi nuoreksi pelaajaksi ja hänet valittiin myös kauden tähdistöjoukkueeseen Arsenalin Samir Nasrin ja Bacary Sagnan ohella. Hänet äänestettiin myös Arsenalin kauden parhaaksi pelaajaksi.
Seurajoukkueura > Kaudet 2011−2018

Wilshere oli nilkkavamman ja rasitusmurtuman vuoksi sivussa koko kauden 2011−2012. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 25 ottelua ja kaudella 2013−2014 kaikkiaan 24 pääsarjaottelua. Hän oli voittamassa FA Cupia 2014, jolloin pelasi kolmessa ottelussa, ja 2015, jolloin pelasi vain 14 minuuttia loppuottelussa. Hän voitti myös Community Shieldin 2014. Hän kärsi kaudella 2014−2015 jälleen nilkkavammasta ja pelasi vain 14 valioliigaottelua. Seuraavalla kaudella hän kärsi pohjeluun hiusmurtumasta ja pystyi pelaamaan vain kolme sarjaottelua. Elokuussa 2016 hän siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Valioliigan Bournemouthiin, jossa pelasi 27 sarjaottelua. Toivuttuaan kesän 2017 ajan pohjeluun hiusmurtumasta hän pelasi kaudella 2017−2018 Arsenalissa 20 valioliigaottelua ja 13 peliä Eurooppa-liigassa.
Seurajoukkueura > West Ham

Wilshere siirtyi Valioliigan West Hamiin vapaalla siirrolla kesällä 2018. Hänen sopimuksensa West Hamin kanssa ulottuu kauden 2020–2021 loppuun saakka. Avauskaudellaan itälontoolaisissa Wilshere oli yli puoli vuotta sivussa nillkavamman vuoksi. Liigaotteluja hän pelasi kahdeksan. Myös toisella kaudella hän oli pitkään poissa vammojen vuoksi ja pelasi jälleen vain kahdeksan liigaottelua. Ainoan maalinsa West Hamille hän on tehnyt elokuussa 2019 liigacupin ottelussa Newport Countya vastaan.
Maajoukkueura

Wilshere pelasi kaksi ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Englannin A-maajoukkueessa hän debytoi maaottelussa Unkaria vastaan elokuussa 2010. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Walesia vastaan maaliskuussa 2011. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 kahdessa ottelussa: hän tuli vaihdosta kentälle Italiaa vastaan ja oli avauskokoonpanossa Costa Ricaa vastaan. Hän teki kaksi maalia EM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan kesäkuussa 2015. Ne ovat toistaiseksi hänen ainoat maajoukkuemaalinsa (tilanne 2.6.2019). Hän pelasi kolmessa ottelussa EM-kilpailuissa 2016.
Muuta

Wilshere ilmoitti 29. syyskuuta 2011 Twitter-tilillään syntyneestä poikavauvastaan Archie Wilsherestä. Päivälleen kaksi vuotta myöhemmin Wilshere ja hänen tyttöystävänsä Lauren Neal saivat toisen lapsensa. Tytär on nimeltään Delilah Grace Wilshere.
Statistiikka > Seurajoukkue

Statistiikka tarkka sitten 22. tou 2011
| Joukkue | Kausi | Liiga> Ottelut | Liiga> Maalit | Liiga> Syötöt | FA Cup> Ottelut | FA Cup> Maalit | FA Cup> Syötöt | Liiga Cup> Ottelut | Liiga Cup> Maalit | Liiga Cup> Syötöt | Eurooppa> Ottelut | Eurooppa> Maalit | Eurooppa> Syötöt | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit | Yhteensä> Syötöt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arsenal | 2008–09 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 3 | 1 | 1 | 2 | 0 | 0 | 8 | 1 | 1 |
| Arsenal | 2009–10 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 3 | 0 | 0 | 7 | 0 | 0 |
| Arsenal | 2010–11 | 35 | 1 | 3 | 2 | 0 | 0 | 5 | 0 | 3 | 7 | 1 | 3 | 49 | 2 | 9 |
| Arsenal | 2011–12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Arsenal | 2012–13 | 25 | 0 | 5 | 4 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 3 | 1 | 1 | 33 | 2 | 6 |
| Arsenal | 2013–14 | 24 | 3 | 5 | 3 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 7 | 2 | 0 | 35 | 5 | 5 |
| Arsenal | 2014–15 | 14 | 2 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 5 | 0 | 1 | 21 | 2 | 2 |
| Arsenal | 2015–16 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 | 0 |
| Arsenal | 2016–17 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 |
| Arsenal | 2017–18 | 20 | 1 | 3 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 | 0 | 13 | 1 | 3 | 38 | 2 | 6 |
| Arsenal yhteensä | 2008–18 | 125 | 7 | 17 | 13 | 1 | 0 | 18 | 1 | 4 | 40 | 5 | 8 | 196 | 14 | 29 |
| Bolton Wanderers (lainalla) | 2009–10 | 14 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 14 | 1 | 1 |
| Bournemouth (lainalla) | 2016–17 | 27 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 27 | 0 | 2 |
| West Ham | 2018–19 | 8 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 | 0 | 1 |
| Yhteensä uralla | Yhteensä uralla | 174 | 8 | 21 | 13 | 1 | 0 | 18 | 1 | 4 | 40 | 5 | 8 | 245 | 15 | 33 |
Käännös suomeksi
Frank O’Mara

| Mitalit> Maa:   Irlanti.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Irlanti.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Irlanti.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Maa:   Irlanti> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | 3 000 m |  |
|  Kultaa | Sevilla 1991 | 3 000 m |  |
Frank O'Mara (s. 17. heinäkuuta 1960 Limerick, Irlanti) on entinen irlantilainen juoksija, kaksinkertainen sisäratojen maailmanmestari.
O'Mara selviytyi Helsingin MM-kilpailuissa 1983 välieriin 1 500 metrillä. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui samalla matkalla kahdeksanneksi ajalla 3.42,90 
. O'Mara voitti sisäratojen maailmanmestaruuden 3 000 metrillä Indianapolisissa 1987 ajalla 8.03,32. Hän kukisti hopeaa saaneen maanmiehensä Paul Donovanin seitsemällä sadasosasekunnilla. Myöhemmin samana vuonna hän oli Rooman MM-kilpailuissa 5 000 metrillä yhdeksäs.
O'Mara sijoittui viidenneksi Budapestin 1989 MM-hallikisojen 3 000 metrillä ajalla 7.52,21. Kaksi vuotta myöhemmin Sevillan kisoissa hän voitti toistamiseen matkan sisäratojen maailmanmestaruuden ennätyksellään 7.41,14. Saman vuoden Tokion MM-kisoissa hän putosi 5 000 metrillä alkuerissä. Toronton MM-hallikisoissa 1993 hän sijoittui 3 000 metrillä kymmenenneksi.
O'Mara on pituudeltaan 176 cm ja hän painoi aktiiviuransa aikana 61 kg.
Francis Darwin

Francis Darwin
Francis "Frank" Darwin (16. elokuuta 1848 – 19. syyskuuta 1925) oli Charles Darwinin poika ja englantilainen kasvitieteilijä. Hän opiskeli Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa aluksi matematiikkaa, mutta vaihtoi myöhemmin luonnontieteisiin. Hän valmistui 1870. Hän opiskeli myös lääketiedettä St George's Medical Schoolissa, josta valmistui 1875. Hän meni kolmesti naimisiin ja jäi kahdesti leskeksi. Isänsä kanssa Francis Darwin teki tutkimuksia kasvien liikkeistä, erityisesti fototropismista. He julkaisivat yhdessä aihetta käsittelevän teoksen The Power of Movement in Plants. Darwin valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1882. Hän myös editoi isänsä omaelämäkerran ja julkaisi hänen kirjeitään.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en: Francis Darwin
Etelä-Tiroli

| Etelä-Tiroli Autonome Provinz Bozen–Südtirol Provincia Autonoma di Bolzano–Alto Adige Provinzia Autonoma de Balsan/Bulsan–Südtirol |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Maakunnan sijainti Italiassa
Valtio:  Italia
Alue:  Trentino-Etelä-Tiroli
Kuntia:  116
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bolzano (Bozen)
 – maakuntajohtaja:  Arno Kompatscher (SVP)
Pinta-ala:  7 400,43 km²
Väkiluku (2013):  515 714
 – väestötiheys:  69,7 as./km²
Symbolit:  
 – puhelintunnus:  0471, 0472, 0473, 0474, 0463
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  39100 (Bolzano) 39010-39059 (muut)
 – rekisterikilven tunnus:  BZ
Etelä-Tiroli (saks. Südtirol, ital. Alto Adige, ladiniksi Südtirol) on Italian pohjoisin maakunta. Se muodostaa Trentinon maakunnan kanssa Trentino-Etelä-Tirolin alueen. Etelä-Tirolilla on laaja itsehallinto ja sitä kutsutaan autonomiseksi maakunnaksi (saks. autonome Provinz, ital. provincia autonoma, ladin. provinzia autonoma). Maakunnan asukasluku on noin 515 000 ja sen pääkaupunki on Bolzano (saks. Bozen).
Etelä-Tiroli sijaitsee Alpeilla ja maakunnassa vallitsee vahva paikallinen kulttuuri, joka juontaa juurensa historiallisiin baijerilais- ja ladinilaisasutuksiin sekä siteisiin saksalaiseen ja itävaltalaiseen kulttuurialueeseen. Erotuksena muista Italian maakunnista Etelä-Tiroli on pääsääntöisesti saksankielinen maakunta. Asukkaista noin 62 prosenttia on saksankielisiä, 23 prosenttia italiankielisiä ja neljä prosenttia ladininkielisiä.
Itäisessä Etelä-Tirolissa on matkailukohde Alta Pusteria, jota sanotaan myös Dolomiittiien Kolmen huipun alueeksi. Alueella on talviurheilualueita sekä paikkoja kalliokiipeilijöille ja vuorikiipeilijöille. Matkailukeskuksen tuntumassa, Pragsertalin laaksossa sijaitsee Braiesjärvi.
Historia

Etelä-Tirolin maakunta oli aikaisemmin osa Itävalta-Unkaria, jossa se kuului samaan hallintoalueeseen nykyään Itävaltaan kuuluvan Tirolin osan kanssa. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alue siirtyi 1919 St. Germain-en-Layessa solmitun rauhansopimuksen perusteella Italialle italiankielisen Trenton ohella. Fasistien valtaannousun jälkeen maakunnassa aloitettiin voimakkaat italialaistamistoimet. Italian antauduttua toisessa maailmansodassa alue liitettiin lyhyeksi aikaa natsi-Saksaan.
Toisen maailmansodan jälkeen asukkaat pyysivät alueen palauttamista Itävallan osaksi, mutta liittoutuneet hylkäsivät pyynnön.[lähde? ] Sodan jälkeen koko italialaisten dominoimalle Trentino-Etelä-Tirolille annettiin itsehallinto, mikä ei tyydyttänyt saksankielistä, ja alueella toimikin 1950- ja 1960-luvuilla aktiivisia aseellisia vastarintaryhmiä. Pitkällisen vastarinnan seurauksena tuli 1972 voimaan uusi saksalaisväestön oikeudet paremmin huomioiva itsehallintomääräys.
Maakuntaa johti 1989-2014 Luis Durnwalder, ja 2014 hänen seuraajakseen tuli Arno Kompatscher, joita molempia on arvostettu työstä alueen asukkaiden hyvinvoinnin eteen.
Hallinto ja politiikka

Etelä-Tirolin maakuntavaalit 2013
Väestö

Etelä-Tirolin väestö jaetaan virallisesti saksaa, italiaa ja ladinia puhuviin kieliryhmiin. Saksan- ja ladininkielisten osuus on 1960-luvulta lähtien hiljalleen kasvanut ja italiankielisten pienentynyt. Muita kieliä äidinkielenään puhuvien määrä on samalla kasvanut 10,2 prosenttiin (2011).
Väestö kieliryhmittäin väestönlaskennoissa 1880–2011
Kieliryhmien osuudet väestön antaman ilmoituksen mukaan
Etelä-Tirolissa 116 kunnasta saksankielinen enemmistö on 103 kunnassa. 81 kunnassa saksankielisiä oli yli 90 prosenttia.[lähde? ]
Etelä-Tirolin asukkaista ulkomaiden kansalaisia oli (2011) 8,7 % (44 362 henkilöä). Suurin ulkomaalaisryhmä oli albaanit (5 558), saksalaiset (4 677) ja marokkolaiset (3 570). Ulkomaalaisten lapset menevät useimmin italiankielisiin kouluihin joissa ulkomaalaisten osuus on 21 % opiskelijoista. Ulkomaalaisten osuus saksankielisissä kouluissa on vain 6,1 % ja ladininkielisissä 4,0 %.[lähde? ]
Etelä-Tirolissa, kuten alppialueella muuallakin, on kuolleisuus alkoholiin kolminkertainen muuhun Italiaan verrattuna. Tulotasoa ja elämänlaatua verrattaessa se on kuitenkin Italiassa kärkisijoilla.
Tunnettuja etelätirolilaisia

Lilli Gruber, televisiojuontaja
Reinhold Messner, vuorikiipeilijä, ympäristöaktiivi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Tiroli Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut
Mauno Nevalainen : Etelä-Tirolin vähemmistökysymyksen vaiheita I, Helsingin Sanomat, 20.07.1939, nro 191, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mauno Nevalainen : Etelä-Tirolin vähemmistökysymyksen vaiheita II, Helsingin Sanomat, 21.07.1939, nro 192, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Etelä-Tirolin kunnat suurimman kieliryhmän mukaan vuonna 2011:
  saksa (103 kuntaa)  ladini (8 kuntaa)  italia (5 kuntaa).
Jakamaton Tiroli ennen vuotta 1918.
Flanderin ympäriajo 2004

Flanderin ympäriajo 2004 oli järjestyksessään 88. Flanderin ympäriajo. Kilpailu käytiin 4. huhtikuuta 2004 Brüggestä Meerbekeen 257 kilometrin reitillä. Saksan Steffen Wesemann voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä belgialaiset Leif Hosten ja Dave Bruylandtsin.
Lopputulokset > Brugge–Meerbeke, 257 km

|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Steffen Wesemann |  | T-Mobile Team | 6.39.00 |
| 2 | Leif Hoste |  | Lotto-Domo | s.a. |
| 3 | Dave Bruylandts |  | Chocolade Jacques-Wincor Nixdorf | s.a. |
| 4 | Léon van Bon |  | Lotto-Domo | + 0.28 |
| 5 | Erik Dekker |  | Rabobank | s.a. |
| 6 | Andreas Klier |  | T-Mobile Team | s.a. |
| 7 | Rolf Aldag |  | T-Mobile Team | + 1.09 |
| 8 | Frank Høj |  | Team CSC | + 1.16 |
| 9 | Paolo Bettini |  | Quick·Step - Davitamon | s.a. |
| 10 | George Hincapie |  | US Postal | s.a. |
Flanderin ympäriajo 2001

Flanderin ympäriajo 2001 oli järjestyksessään 85. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Se järjestettiin 269 kilometrin reitillä Brüggestä Meerbekeen 8. huhtikuuta 2001. Kilpailun voitti italialainen Gianluca Bortolami ennen Alankomaiden Erik Dekkeriä ja Italian Denis Zanettea. Kahdeksan ensimmäistä pyöräilijää sai saman ajan.
Tulokset

|  | Ajaja | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Gianluca Bortolami | Tacconi Sport-Vini Caldirola | 6.10.23 |
| 2 |  Erik Dekker | Rabobank | s.a. |
| 3 |  Denis Zanette | Liquigas-Pata | s.a. |
| 4 |  Rolf Sørensen | CSC-World Online | s.a. |
| 5 |  Daniele Nardello | Mapei-Quick Step | s.a. |
| 6 |  Chris Peers | Cofidis | s.a. |
| 7 |  Max Sciandri | Lampre-Daikin | s.a. |
| 8 |  Ludo Dierckxsens | Lampre-Daikin | s.a. |
| 9 |  Andrei Tchmil | Lotto-Adecco | + 19 |
| 10 |  Romāns Vainšteins | Domo-Farm Frites | s.a. |
Flanderin ympäriajo 1999

Flanderin ympäriajo 1999 oli järjestyksessään 83. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Kilpailu käytiin 270 kilometrin reitillä Brüggesta Meerbekeen 4. huhtikuuta 1999.
Peter Van Petegem ja Johan Museeuw pääsivät irtiottoon Muur van Geraardsbergenin nousussa, 16 kilometrin päässä maalista, pudotettuaan Frank Vandenbroucken ja Markus Zbergin kyydistään. Vandenbroucke pystyi kuitenkin ottamaan kärkikaksikon kiinni viimeisessä nousussa Bosbergissa neljä kilometriä ennen maalia. Van Petegem oli loppukirissä paras ennen Vandenbrouckea ja Museeuwia. Pääjoukon kirin voitti Michele Bartoli sijoittuen neljänneksi.
Tulokset

|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Peter Van Petegem |  Belgia | TVM-Farm Frites | 6.15.00 |
| 2 | Frank Vandenbroucke |  Belgia | Cofidis | sama aika |
| 3 | Johan Museeuw |  Belgia | Mapei-Quick Step | + 0.01 |
| 4 | Michele Bartoli |  Italia | Mapei-Quick Step | + 0.08 |
| 5 | Zbigniew Spruch |  Puola | Lampre-Daikin | + 0.08 |
| 6 | Markus Zberg |  Sveitsi | Rabobank | + 0.08 |
| 7 | Andrei Tšmil |  Belgia | Lotto-Mobistar | + 0.08 |
| 8 | Tristan Hoffman |  Alankomaat | TVM-Farm Frites | + 0.08 |
| 9 | Denis Zanette |  Italia | Team Polti | + 0.08 |
| 10 | Lars Michaelsen |  Tanska | La Française des Jeux | + 0.08 |
Fables of the Reconstruction

| Fables of the Reconstruction R> E.M. |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu 1985
 Julkaistu: 10. kesäkuuta 1985
 Tuottaja(t): Joe Boyd
 Tyylilaji: vaihtoehtorock, college rock
 Kesto: 39.44
 Levy-yhtiö: I.R.S. Records
R.E.M:n muut julkaisut
| Reckoning 1984 | Fables of the Reconstruction 1985 | Lifes Rich Pageant 1986 |
Fables of the Reconstruction on  vuonna 1985 julkaistu R.E.M:n kolmas studioalbumi. Huolimatta kahden ensimmäisen albumin saamasta ylistävästä kritiikistä yhtye päätti uudelle levylleen vaihtaa tuottajaa ja äänityspaikkaa. Alkuvuonna 1985 R.E.M. matkusti Lontooseen äänittämään uutta albumiaan Joe Boydin tuottamana. Etelävaltioiden kulttuurista vaikutteita ammentanut Fables Of The Reconstruction syntyi ristiriitaisten tunnelmien vallitessa. Myöhemmin yhtye on sanonut Lontooseen menon olleen virhe, joka lähes hajotti yhtyeen. Kriitikot kuitenkin ylistivät albumia, ja myynnillisesti yhtye nousi jälleen ylöspäin.
Ilmestyessään Fables of the Reconstruction saavutti sijan 28 Yhdysvaltojen albumilistalla (myi kultaa vuonna 1991). Isossa-Britanniassa sijoitus oli parhaimmillaan 35:s. Tästä huolimatta R.E.M. ei saanut vielä ensimmäistä suurta radiohittiään.
Levyn nimi

Albumin nimi on sen kanteen kirjoitettu kokonaisuudessaan vaihtoehtoisesti joko Fables of the Reconstruction of the Fables of the Reconstruction... tai Reconstruction of the Fables of the Reconstruction of the Fables.... Nimi on albumin kanteen kirjoitettu niin, että kumpikin tulkintatapa on mahdollinen. Fanien keskuudessa levystä käytetään usein lyhyttä nimeä "Fables".
Kappalelistaus

Kaikki laulut Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills ja Michael Stipe paitsi "Old Man Kensey" R.E.M. ja J. Ayers.
"Feeling Gravitys Pull" – 4:51
"Maps and Legends" – 3:10
"Driver 8" – 3:23
"Life and How To Live It" – 4:06
"Old Man Kensey" (J. Ayers, Berry, Buck, Mills, Stipe) – 4:08
"Cant Get There from Here" – 3:39
"Green Grow the Rushes" – 3:46
"Kohoutek" – 3:18
"Auctioneer (Another Engine)" – 2:44
"Good Advices" – 3:30
"Wendell Gee" – 3:01

Euroopan CD-version (1992) bonuskappaleet:
"Crazy" - 3:00
"Burning Hell" - 3:48
"Bandwagon" - 2:12
"Driver 8" (live) - 3:20
"Maps And Legends" (live) - 3:14
Singlet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| single | julkaisupäivä | maa | formaatti | listasijoitus |
| Can't Get There From Here | 11. kesäkuuta 1985 | Yhdysvallat | 7" | - |
| Can't Get There From Here | 8. heinäkuuta 1985 | Iso-Britannia | 7"/12" | - |
| Driver 8 | 3. syyskuuta 1985 | Yhdysvallat | 7" | - |
| Wendell Gee | 7. lokakuuta 1985 | Iso-Britannia | 7"/12" | - |
Soittajat

Bill Berry – rummut
Peter Buck – kitara
Mike Mills – basso
Michael Stipe – laulu
David Bitelli – saksofoni
Jim Dvorak – trumpetti
David Newby – sello
Camilla Brunt – viulu
Philippa Ibbotson – viulu
Pete Thomas – saksofoni
Eurooppalainen kansalaisaloite

Eurooppalainen kansalaisaloite on järjestelmä, jonka avulla kansalaiset voivat pyytää Euroopan komissiota tekemään lakiehdotuksen Euroopan unionin toimivaltaan kuuluvassa asiassa. Kansalaisaloitteen eteneminen vaatii vähintään miljoona EU-kansalaista seitsemästä jäsenvaltiosta. Kansalaisaloite on Lissabonin sopimuksen mukana tullut uudistus, jonka tarkoitus on lisätä Euroopan unionin demokraattisuutta.
Aloitteeseen täytyy saada allekirjoituksia vähintään neljäsosasta EU:n jäsenmaista eli tällä hetkellä seitsemästä (EU-maita on 27). Allekirjoitukset tulisi kerätä vuodessa ja komission tulisi käsitellä lakialoite kolmessa kuukaudessa. Komission ei ole pakko toteuttaa kansalaisaloitteessa ehdotettua lakialoitetta.
Eurooppalaiset kansalaisaloitteet tulivat käyttöön 1. huhtikuuta 2012. Niistä ensimmäinen, EU:n vaihto-ohjelmia kehittämään pyrkivä Fraternité2020, rekisteröitiin 9. toukokuuta 2012. Vireillä on myös kansalaisaloite ydinvoiman ja uraanikaivostoiminnan kieltämisestä EU-alueella.
10 syyskuuta 2014 EU:n komissio esti kansalaisaloitteen EU:n ja Kanadan sekä EU:n ja Yhdysvaltojen välisten kauppaneuvotteluiden keskeyttämisestä.
Aiheesta muualla

Eurooppalainen kansalaisaloite, Euroopan komission virallinen info-sivusto eurooppalaisesta kansalaisaloitteesta
Eurooppalainen kansalaisaloite, tietoa  Euroopan komission Internet-sivuilla
EU-kansalaisaloite (Arkistoitu – Internet Archive), Väestörekisterikeskuksen ohjeet tuenilmaisujen keräämiselle