stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Formosan tasavalta
Tasavallan lakkauttaminen

Japanin paremmin varusteltu ja isompi armeija teki maihinnousun Keelungiin vain kuusi päivää tasavallan itsenäisyysjulistuksen jälkeen. Japanilaisten joukkoja johti kenraali Kawamura Kageaki, joka otti Taipein haltuunsa 7. kesäkuuta. Presidentti Tang ja tasavallan armeija perääntyivät etelään, kohti Tainanin kaupunkia. Japanilaiset murskasivat vastarinnan melko helposti, sillä tasavallan armeija ei juurikaan tuntenut maastoa ja sen sotilaat antautuivat usein ilman taistelua. Tainanissa kahden lähetyssaarnaajan, James Fergussonin ja Thomas Barclayn, myötävaikutuksesta tasavallan armeija päätti antautua kenraali Nogi Maresukelle. Tämän jälkeen tasavalta lakkasi käytännössä olemasta, kun Japani ilmoitti rauhoittaneensa saaren. Pienempiä kansannousuja Japania vastaan jouduttiin kuitenkin tukahduttaa vielä kymmenen vuoden ajan.
Sekä presidentit Tang että Liu pakenivat maasta japanilaisten maihinnousun jälkeen.
Erotus ehdotettuun Taiwanin tasavaltaan

Nimen samankaltaisuudesta huolimatta nykypäivän "Taiwanin tasavallan" puolestapuhujat, osana Taiwanin itsenäisyyttä ajavaa liikettä, tekevät pesäeron vuoden 1895 Taiwanin tasavaltaan, sillä heidän tarkoituksenaan ei ole synnyttää tätä valtiota uudelleen. Heillä ei myöskään ole poliittista perintöä vuoden 1895 Taiwanin tasavaltaan. Syynä tälle on se, että vuoden 1895 tasavalta luotiin osoituksena lojaaliudesta Qing-dynastian hallintoa kohtaan. Nykyiset Taiwanin tasavallan puolustajat haluavat etääntyä manner-Kiinasta omaksi itsenäiseksi valtiokseen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Republic of Formosa
Käännös suomeksi
Notosaurit

| Notosaurit |
| --- | --- |
 Nothosaurus
 Triaskausi 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Alaluokka::  Diapsida
Ylälahko::  Sauropterygia
Lahko::  Nothosauroidea  Baur, 1889
Alalahkot
  ?Pachypleurosauria  Nothosauria 
Katso myös
   Notosaurit Wikispeciesissä   Notosaurit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Notosaurit (Nothosauroidea, suppeammin Nothosauria) olivat triaskautisia vesimatelijoita, jotka muistuttivat elintavoiltaan hieman hyljettä. Keskimäärin 3 m pitkien notosaurusten niska oli pitkä. Notosaurukset pyydystivät terävillä hampaillaan kaloja. Nothosauria-alalahko kehittyi Pachypleurosauria-alalahkon notosaureista. Notosauruksille sukua olleista pistosaureista kehittyivät joutsenliskot.
Luokittelu

Notosaureihin kuuluvat alalahkot ja heimot:
Lahko Nothosauroidea
Alalahko Pachypleurosauria
Heimo Pachypleurosauridae
Alalahko Nothosauria
Heimo  Simosauridae
Heimo Nothosauridae
Pekka Hedkrok

Pekka Hedkrok vuonna 2006.
Pekka Tapio Hedkrok (s. 7. syyskuuta 1957) on suomalainen säveltäjä ja muusikko.
Hedkrok aloitti muusikonuransa 1970-luvulla erilaisissa kokoonpanoissa, joissa hän soitti kosketinsoittimia ja syntetisaattoreita sekä sävelsi kappaleita. Hän oli Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsen vuosina 1984–2008. Lapinlahden Linnuissa Hedkrok lauloi, soitti kosketinsoittimia ja oli tuottelias säveltäjä, minkä lisäksi hän osallistui Lapinlahden Lintujen sketsisarjojen tekoon. Hedkrok jäi tauolle yhtyeestä vuonna 2008 voidakseen keskittyä omiin projekteihinsa. Tämän jälkeen hänen tuotantoaan on esittänyt muun muassa Puujumalat-yhtye.
Hedkrokin sävellystyön vaikutuksia on kuultavissa 2000-luvun suomalaisen rockmusiikin taiteellisemmissa saavutuksissa.lähde? Hedkrok on jatkanut työtään säveltäjänä tähän päivään.
Yhtyeet

Lapinlahden Linnut – laulu, kosketinsoittimet
Maukka Perusjätkän yhtye – kosketinsoittimet
Maarit Hurmerinnan yhtye – kosketinsoittimet
Freemanin yhtye – kosketinsoittimet
Pengerkatu 11 – kosketinsoittimet
Aku Aku – kosketinsoittimet
Sahti, 1980-luvun alussa – kosketinsoittimet, laulu
Himalaja, 1974–1980 – kosketinsoittimet
Aiheesta muualla

Pekka Hedkrokin haastattelu, Suomen musiikintekijät
Pekka Hedkrok lauluntekijänä Fono.fi. Viitattu 20.6.2015.
Pekka Hedkrokin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Pekka Hedkrokin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Pekka Hedkrokin sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lapinlahden Linnut
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa Hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Gansunuunilintu

| Gansunuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Hippiäisuunilinnut Abrornis
Laji::  kansuensis
Kaksiosainen nimi
 Abrornis kansuensis  (Meise, 1933) 
Synonyymit
 Phylloscopus kansuensis 

Katso myös
   Gansunuunilintu Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Gansunuunilintu (Abrornis kansuensis) eli aiemmalta nimeltään kansunuunilintu on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Se on Kiinan kotoperäinen laji, ja elää maan keskiosissa Qinghaissa ja Gansussa. Wilhelm Meise kuvaili lajin holotyypin Gansun Lauhukoun lähistöltä vuonna 1933.
Ilmastointi

Ilmastointikone.
Ilmastointi tarkoittaa sisäilman käsittelyä, esim. viilentämistä koneellisesti. Toisinaan ilmastoinnilla vaikutetaan myös sisäilman kosteuteen. Arkikielessä ilmastoinnilla tarkoitetaan virheellisesti myös pelkkää ilmanvaihtoa.
Kylmän lähde on usein sähköllä toimiva lämpöpumppu.
Huoneilman viilennystä voidaan tuottaa myös käyttämällä syvän järven viileää pohjavettä. Tällaista tekniikkaa kutsutaan myös nimellä kaukokylmä, jos viilennystä jaetaan kaukolämpöverkon tapaan.
Historia

Ilmastoinnin perusajatusta on sovellettu jo muinaisessa Egyptissä, jossa ripustettiin kaisloja ikkunaan ja ne kostutettiin valuvalla vedellä. Tämä prosessi teki ilmasta kosteampaa. Muinaisessa Roomassa Akveduktin vettä kierrätettiin talojen seinien läpi talojen jäähdyttämiseksi.
Nykyaikaisen ilmastoinnin kehittäjänä pidetään Willis Carrieriä, joka vuonna 1902 suunnitteli Brooklynissa toimivalle ja laatuongelmista kärsivälle kirjapainolle ilmastointijärjestelmän. Patentin Carrier sai keksinnölleen 1906.
Ensimmäinen siirrettävä, ikkunalle sijoitettava ilmastointilaite oli Philco-Yorkin Cool Wave, joka tuli myyntiin 1938. Philco oli iso yhdysvaltalainen radioiden ja erilaisten kodinkoneiden valmistaja ja York Ice Machinery Company oli taas erikoistunut teollisuusrakennusten jäähdytykseen. Ilmastointilaite toimii samalla tavalla kuin jääkaappi, jonka sisällä on myös lämpöpumppu. Siirrettävän ilmastointilaitteen tarkoitus on jäähdyttää huoneilmaa ja ilmasta tiivistynyt vesi kerääntyy sen sisään, jollei sitä ole johdettu ulos tai viemäriin. Thomas Midgley (1889-1944) oli vuonna 1930 kehittänyt freonin turvalliseksi kylmäaineeksi jäähdytyskoneisiin, joissa aikaisemmin käytettiin myrkyllisiä aineita, kuten ammoniakkia. Cool Wave käytti freonia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Työterveyslaitos: Ilmastointi (Arkistoitu – Internet Archive)
Translationaalinen tila

Translationaalinen tila (engl. translational space, myös engl. translation space) on käännöstieteessä käytetty termi, joka kuvaa sellaisia alueita ja paikkoja, joissa esiintyy käännöksiä, liikettä kielten välillä tai tarvetta monikieliseen viestintään. Näitä tiloja voidaan kuvata myös siten, että niissä kääntäminen tai tulkkaus vaikuttaa kaikkeen vuorovaikutukseen. Esimerkiksi koulut, monenlaiset työpaikat, seurakunnat, maahanmuuttovirastot, oikeussalit ja myös julkiset tilat voivat olla translationaalisia tiloja, jos niissä käytetään useampaa kuin yhtä kieltä yhtä aikaa.
Englanninkielisen termin toinen suomenkielinen vastine on käännetty tila, jota esimerkiksi Tampereen yliopiston tilan tutkimuksen ja ympäristöhumanismin tutkimusryhmä käyttää. Tätä termiä käytetään kuitenkin translationaalista tilaa harvemmin.
Termin historiaa ja käyttökonteksteja

Translationaalisen tilan englanninkielisen käsitteen (engl. translational space) on luonut käännöstieteilijä Michael Cronin vuonna 2006. Teoksessaan Translation and identity  hän tutkii käännösten roolia identiteetin luomisessa, kulttuurien muuttumisessa ja säilymisessä sekä kulttuurienvälisessä viestinnässä. Hän myös esittää, että nykymaailman monikulttuuriset tilat ovat väistämättä translationaalisia tiloja. Cronin rinnastaa translationaalisen tilan välittämisen tilan käsitteeseen (engl. space of mediation), koska molemmissa korostuvat viestinnän välittyminen henkilöltä toiselle ja kielestä toiseen.
Suomenkielistä termiä translationaalinen tila on alettu käyttää 2010-luvulla. Suomenkielisen termin ensimmäinen käyttäjä oli Kaisa Koskinen kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksen symposiumissa (KäTu) vuonna 2011 pidetyssä sektioesitelmässä. Koskinen on myöhemmin toimittanut Tulkattu Tampere -artikkelikokoelman,  jossa hän käyttää termiä laajasti. Koskinen kertoo kokoelman Kiitokset-osiossa, että tutustui aiheeseen Croninin vuoden 2009 KäTu-symposiumissa pitämän esityksen kautta. Tulkattu Tampere -teoksessa myös esimerkiksi Tuija Kinnunen ja Pekka Kujamäki käsittelevät translationaalisia tiloja.
Translationaaliset tilat ovat vahvasti yhteydessä kielen valintaan ja kielten näkyvyyteen liittyvään eettiseen pohdintaan. Kielet voivat toimia vallankäytön välineenä esimerkiksi vähemmistökielten käyttäjiä kohtaan, jos viestintä tapahtuu vain valtakielellä, jota he eivät osaa. Translationaalisissa tiloissa erottelu sisä- ja ulkopiireihin kielen perusteella vähenee, koska translationaaliset tilat voivat olla hyvin monikielisiä ja niissä korostuu vuorovaikutus.
Translationaalisen tilan tutkimuksia

Suomessa translationaalisen tilan tutkimuksia on tehty pääosin Tampereella. Esimerkiksi Tulkattu Tampere -teoksessa Tampereen translationaalisia tiloja tutkitaan useissa eri artikkeleissa. Teoksen toimittaja Kaisa Koskinen on julkaissut myös muita artikkeleita Tampereen translationaalisista tiloista, esimerkiksi vuosina 2012  ja 2014 . Tampereen translationaalisia tiloja on tutkittu myös esimerkiksi Elina Karppisen  ja Sallamari Kuuselan  pro gradu -tutkielmissa.
Muualla maailmassa translationaalisia tiloja ovat tutkineet esimerkiksi Sun Kiinassa , Rodrígues-Murphy Nigeriassa  ja Simon Kanadassa . Sywenky on myös tehnyt historiallisen katsauksen Itävalta-Unkarin 1800-luvun kielimaisemaan .
Translationaalisten tilojen tutkimukset ovat joskus olleet myös kielimaisematutkimuksia. On esitetty, että kaikki kielimaisemat, joissa esiintyy monikielisyyttä, ovat translationaalisia tiloja , joten niitä on tutkittu yhdessä. Suomessa Kaisa Koskinen on tutkinut käännösten osuutta kielimaisemissa. Koskisen lisäksi esimerkiksi Algryani   on tutkinut kielimaisemia translationaalisina tiloina.
Englanninkielinen tieteellinen aikakausjulkaisu Translation Spaces julkaisee translationaalisiin tiloihin liittyvää tutkimusta kahdesti vuodessa.
Rautatientori

Rautatientori ja päärautatieasema
Rautatientori (ruots. Järnvägstorget) on Helsingin ydinkeskustassa, päärautatieaseman vieressä sijaitseva aukio. Sitä rajoittavat etelässä Kaivokatu, idässä Mikonkatu, pohjoisessa Vilhonkatu ja lännessä rautatieaseman ohi kulkeva Keskuskadun jatke. Rautatieaseman lisäksi torin varrella on useita historiallisesti ja arkkitehtonisesti huomattavia rakennuksia, kuten Ateneumin taidemuseo torin etelä- ja Suomen Kansallisteatteri pohjoisreunalla. Torin keskellä sijaitsee Aleksis Kiven patsas.
Rautatientori on tärkeä liikenteen solmukohta, sillä sen länsireunalla on useiden Helsingin sisäisten ja Helsingistä Vantaalle lähtevien bussilinjojen päätepysäkki. Tori on myös antanut nimensä päärautatieaseman alla olevalle Rautatientorin metroasemalle. Rautatientorin ohitse Kaivokatua pitkin kulkevat raitiolinjat 2, 3/N, 5, 6, 7 ja 9/N.
Historia

Tori on entistä merenpohjaa, ja sen paikalla sijaitsi vielä 1800-luvulla Kluuvinlahti. Nykyisen torin paikalle kaavoitettiin jo 1800-luvun alkupuolella rakennuskortteli,lähde? mutta siihen ei ollut rakennettu mitään, ennen kuin se päätettiin jättää suureksi aukioksi, kun viereiseen kortteliin rakennettiin rautatieasema. Kun ensimmäinen asemarakennus valmistui vuonna 1861, Rautatientorin paikalla oli vielä vesijättömaata ja niittyä.
Rautatientorilla harjoitettiin torikauppaa vuoteen 1928 saakka. Torikauppa päättyi, kun aluetta alettiin tarvita linja-autoliikenteen käyttöön. Alkujaan torilla oli myyty halkoja ja puu­tavaraa, 1900-luvun puolella etupäässä puu­astioita, koreja ja käsitöitä. Myynti­kojut olivat pää­asiassa torin itäisellä, Mikon­kadun puoleisella laidalla.
Historia > Liikenne

Raitiolinjat kulkivat alun perin diagonaalisti Rautatientorin poikki. Vuonna 1910 raitiotie linjattiin kulkemaan torin länsi- ja pohjoispuolitse Keskuskatua ja Vilhonkatua pitkin. Vuonna 1935 alkoi raitioliikenne Kaivokadulla. Myöhemmin Rautatientorille sijoitettiin linja-autojen päätepysäkkejä. Viimeisinä aikoina ennen kuin Helsingin metro vuonna 1982 otettiin käyttöön ja Itä-Helsingissä siirryttiin liityntäliikenteeseen, tori oli lähes kokonaisuudessaan bussien lähtölaiturialuetta. Nykyisin lähtölaiturialueena on vain torin länsiosa, kun taas torin keskiosa Ateneumin ja Kansallisteatterin kohdalla on palautettu jalankulkualueeksi. Jalankulkualueella on järjestetty useita yleisötapahtumia, kuten turvapaikanhakijoiden Oikeus elää -tukikonsertti maaliskuussa 2017.
Lähikorttelit

Torin itäpuolella on kaksiosainen, Kaisaniemenkadun aikoinaan halkaisema Kameeli-kortteli, jonka pohjoispuoliskon torinpuoleista julkisivua hallitsevat Mikonkatu 19, jossa toimii nykyisin Casino Helsinki ja Fennian talo Mikonkatu 17:ssä, joka oli alun perin maineikas ja aikanaan Helsingin hienoin hotelli Grand Hotel Fennia. Sittemmin talossa on toiminut usein aikansa menestysravintola, kuten Aseveliravintola, Vanha Iloinen Fennia, Uusi Iloinen Fennia, Café Metropol ja Ravintola Fennia. Nykyisin ravintolasali on liitetty kasinon tiloihin. Mikonkatu 17:n piharakennus purettiin 1988, ja sen tilalle valmistui vuonna 1998 elokuvateatteri Kinopalatsi.
Kaisaniemenkadun kulmaa hallitsee pohjoispuolella entinen Nokian pääkonttoritalo Mikonlinna ja eteläpuolella Osuuspankkitalona toimineet Mikonkatu 11–13 ja Yliopistonkadun kulmassa Mikonkatu 9, joka rakennettiin vuonna 1929 Atlas-pankin pääkonttoriksi. Atlas-pankki joutui muun muassa kiinteistösijoitustensa vuoksi kuitenkin vararikon partaalle, ja se yhdistettiin jo vuoden 1929 lopussa Helsingin Osakepankkiin. Sen jälkeen pankkisalissa toimi vuosikymmeniä elokuvateatteri Rea. 1970-luvulla sali muutettiin Helsingin Osakepankin tietokonesaliksi ja 1990 rakennusliike Hakan asuntomyymäläksi. Vuonna 1994 salissa avattiin ravintola Planet Hollywood Helsinki, jonka avajaisissa nähtiin muun muassa Renny Harlin, Geena Davis, Bruce Willis ja Sylvester Stallone.lähde? Tila on nykyisinkin ravintolana.
Asematunneli

Kaivokadun alla sijaitsevassa Asematunnelissa on runsaasti erilaisia liikkeitä, yhteys Rautatientorin metroasemalle sekä maanalaiset jalankulkutunnelit kauppakeskus Forumiin, keskustan Sokokseen, Rautatieasemalle ja City Centeriin (Makkaratalo).
Rautatientorilta lähtevät linja-autot

| Linja | Lähtölaituri | Reitti/Määränpää |
| --- | --- | --- |
| 16 | 17 | Kruununhaka – Kulosaari – Korkeasaari (Mustikkamaa) |
| 23 | 4 | Pirkkola |
| 55 | 13 | Kalasatama (M) – Koskela |
| 61 | 11 | Pukinmäki  – Tapaninkylä |
| 61N | 11 | Töyrynummi |
| 64 | 11 | Itä-Pakila |
| 65 | 10 | Veräjälaakso |
| 66 | 10 | Paloheinä |
| 67 | 10 | Torpparinmäki |
| 67N | 10 | Torpparinmäki |
| 71 | 1 | Pihlajamäki – Malmi |
| 73N | 16 | Malmi –  Puistolan asema – Ala-Tikkurila |
| 74N | 16 | Malmi – Tapanila – Puistola – Heikinlaakso |
| 75 | 16 | Jakomäki – Puistolan asema |
| 77 | 16 | Viikki – Jakomäki |
| 77N | 1 | Arabianranta – Pihlajamäki – Malmi – Jakomäki |
| 78 | 1 | Latokartano |
| 78N | 1 | Arabianranta – Latokartano |
| 79N | 16 | Malmi – Suutarila – Puistolan asema |
| 85N | 11 | Jollas |
| 86N | 11 | Santahamina |
| 90A | 8 | Vuosaaren satama |
| 90N | 8 | Vuosaari |
| 92N | 8 | Keinutie (Kontula) |
| 94N | 8 | Kontulankaari |
| 95N | 8 | Mellunmäki – Länsimäki |
| 96N | 10 | Vuosaari |
| 97N | 8 | Kotikonnuntie (Kontula) |
| 600 | 7 | Lentoasema |
| 611 | 8 | Suutarila – Tikkurila |
| 633N | 8 | Kerava |
| 717/K | 5 | Hakunila – Kuninkaanmäki – Tikkurila |
| 717N | 5 | Nissas |
| 718 | 5 | Nissas |
| 718A | 5 | Sotunki |
| 721N | 3 | Jokiniemi – Havukoski – Päiväkumpu – Koivukylä |
| 739 | 3 | Kuninkaanmäki – Nikinmäki – Korso |
| 785/K | 3 | Nikkilä |
| 787/A/K | 13 | Nikkilä – Pornainen |
| 788/K | 13 | Nikkilä – Porvoo |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rautatientori Wikimedia Commonsissa
Muistojen joukkoon - vihdoinkin (torikaupan päättyminen Rautatientorilla), Suomen Kuvalehti, 30.06.1928, nro 27, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rautatientori ja Kansallisteatteri 1900-luvun vaihteessa.
Torikauppaa vuonna 1909.
Joinakin talvina torille on järjestetty pääsymaksullinen luistinrata.
Torin itälaidan liikerakennuksia, oikealta vasemmalle Fennian talo, Casino Helsinki ja Radisson Blu Plaza Hotel.
Rautatientori on useiden kymmenien linja-autojen lähtöpaikka.
Linja-autolaitureita vuonna 1961.
Todd Young

| Todd Young |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Indianasta
 2017-1-33. tammikuuta 2017– Yhdessä Jim Banksin kanssa  
Edeltäjä:  Dan Coats
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Indianan 9. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2011 – 3. tammikuuta 2017  
Edeltäjä:  Baron Hill
Seuraaja:  Trey Hollingsworth
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1972 (ikä 52) Lancaster, Pennsylvania, Yhdysvallat
Puoliso:  Jenny Tucker (2005–)
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  merijalkaväki
Palvelusvuodet:  1995–2000
Sotilasarvo:   kapteeni
Aiheesta muualla
Kotisivu
Todd Young (s. 24. elokuuta 1972 Lancaster, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on toiminut Indianan osavaltion toisena senaattorina Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2017 lähtien. Hänen nykyinen senaattorinkautensa päättyy tammikuussa 2029.
Ura

Ennen politiikkaan lähtemistä Young työskenteli pitkään Yhdysvaltain asevoimissa. Young sai alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1995 Yhdysvaltain laivastoakatemiasta ja liittyi sen jälkeen merijalkaväkeen. Merijalkaväessä Young työskenteli ensin miehittämättömien ilma-alusten parissa ja myöhemmin vastasi merijalkaväen rekrytointitoiminnassa Chicagossa ja luoteis-Indianassa. Young lähti armeijasta vuonna 2000 kapteenin arvoisena.
Politiikassa Young työskenteli vuosina 2001–03 Indianan senaattori Richard Lugarin palveluksessa. Vuosina 2011–17 Young toimi Indianan osavaltion 9. vaalipiirin kongressiedustajana, minkä jälkeen hän pyrki onnistuneesi Yhdysvaltain senaattiin.
Yksityiselämä

Young on ollut vuodesta 2005 lähtien naimisissa Jenny Tuckerin kanssa. Heillä on useita yhteisiä lapsia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Todd Young Wikimedia Commonsissa
Todd Youngin kotisivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC
Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh

| Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh> My Friends Tigger & Pooh |
| --- | --- |

 Sarjan tunnuskuva.
Tyyli:  Tietokoneanimaatio
Kestoaika:  23 min.
Pääosissa:  Jim Cummings Chloë Grace Moretz Dee Bradley Baker
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Yle TV2  Playhouse Disney  Disney Channel
Esitetty:  12. toukokuuta 2007 – 2010
Jaksoja:  63
Tuotanto
Tuottaja(t):  Brian Hohlfeld Jeff Kline Angi Dyste
Ohjaaja(t):  Don Mackinnon David Hartman
Käsikirjoittaja(t):  Nicole Dubuc Brian Hohlfeld Dean Stefan Eileen Cabiling Erika Grediaga Mark Valenti
Tuotantoyhtiö(t):  Walt Disney Television Animation
Palkinnot
Voitetut:  Humanitas Prize (2008)
Ehdokkuudet:  Annie (2008) Daytime Emmy (2008, 2009) Young Artist (2008)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh (engl. My Friends Tigger & Pooh) on yhdysvaltalainen tietokoneanimaatiosarja, joka perustuu A. A. Milnen luomaan Nalle Puhiin. Sarjan tuotti Walt Disney Television Animation ja sitä esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa toukokuussa 2007. Sarjassa esiintyvät Nalle Puhista tutut hahmot lukuun ottamatta Pöllöä ja Myyrää. Mukana seikkailee nyt kuusivuotias tyttö Emmi ja hänen pieni koiranpentunsa Pilkku.
Suomessa sarjaa esitetään Yle TV2:lla ja Playhouse Disneyllä. Sarjasta on tehty myös elokuvat Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh: Supernuuskijat pelastavat joulun ja Ystäni Tiikeri & Nalle Puh: Suuri musikaali.
Juoni

Pikkutyttö nimeltä Emmi ja hänen koiransa toimivat supernuuskijoina yhdessä Tiikerin ja Nalle Puhin kanssa. He syöksyvät aina paikalle tutkimaan mysteereitä, kun joku hälyttää sireenillä. He usein miettivät kovasti ratkaistaakseen ongelman, jonka ratkaisu usein osoittautuu olevan aivan jotain odottamatonta.
Ääninäyttelijät

Sarjan alkuperäiset äänet.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jim Cummings  | … |  Nalle Puh, Tikru, majava   |
|  Chloë Grace Moretz  | … |  Emmi   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Pilkku, tikka   |
|  Ken Sansom  | … |  Kani   |
|  Travis Oates  | … |  Nasu   |
|  Max Burkholder  | … |  Ruu   |
|  Oliver Dillon  | … |  Möhköfantti   |
|  Peter Cullen  | … |  Ihaa   |
|  Tara Strong  | … |  Piikkisika   |
|  Kath Soucie  | … |  Kengu   |
|  Mark Hamill  | … |  kilpikonna   |
|  Struan Erlenborn  | … |  Risto Reipas   |
Ääninäyttelijät > Suomenkielisissä äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mimosa Willamo  | … |  Emmi, otsikot (1. kausi)   |
|  Adeliina Sankari  | … |  Emmi, otsikot (2. kausi), tunnuslaulu   |
|  Jarmo Koski  | … |  Nalle Puh   |
|  Petri Hanttu  | … |  Tiikeri   |
|  Riko Eklundh  | … |  Nasu   |
|  Aarre Karén  | … |  Kani   |
|  Tiina Bergström  | … |  Kengu (osa jaksoista)   |
|  Ulla Renko  | … |  Kengu (osa jaksoista), laulu   |
|  Akira Takaki  | … |  Ruu   |
|  Aarni Hyökki  | … |  Fantti (1. kausi)   |
|  Aapo Pennanen  | … |  Fantti (2. kausi)   |
|  Markus Bäckman  | … |  Ihaa   |
|  Tommi Haapaniemi  | … |  Tikka   |
|  Juha Muje  | … |  Tutte-kilpikonna   |
|  Katja Aakkula  | … |  Piikkisika   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  Majava   |
|  Antti Jaakola  | … |  Pesukarhu   |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |  Haisu   |
|  Emma Kaila  | … |  Opossumit   |
|  Miika Vintturi  | … |  Risto Reipas   |
|  Tanja Schneider  | … |  Pilkku   |
|  Nina Tapio  | … |  Tunnuslaulut   |
|  Arttu Bäckman  | … |  laulu   |
|  Martti Holi  | … |  laulu   |
|  Pekka Kuorikoski  | … |  laulu   |
|  Markku Pihlaja  | … |  laulu   |
|  Pasi Piispanen  | … |  laulu   |