stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhän Lasaruksen kirkko

| Pyhän Lasaruksen kirkko Ναός Αγίου Λαζάρου |
| --- | --- |
 Pyhän Lasaruksen kirkko.
Sijainti:  Plateía Agíou Lazárou, Lárnaka, Kypros
Koordinaatit:  34°54′41″N, 33°38′05″E
Kirkkokunta:  Kyproksen ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  noin 900
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Lasaruksen kirkko (kreik. Ναός Αγίου Λαζάρου, Naós Agíou Lazárou eli Άγιος Λάζαρος, Ágios Lázaros) on ortodoksinen kirkko Lárnakan kaupungissa Kyproksen saarella. Se on omistettu Pyhälle Lasarukselle, ja siellä on tämän perimätiedon mukainen viimeinen hautapaikka.
Kirkko on rakennettu noin vuonna 900 vanhemman kirkon paikalle. Se puolestaan oli rakennettu Lasaruksen hautapaikkana pidetylle paikalle. Perimätiedon mukaan Lasarus, jonka Jeesus herätti kuolleista, tuli lähetystyöhön Kyprokselle, ja hänestä tuli Lárnakan paikalla sijainneen Kitionin kaupungin ensimmäinen piispa. Näin kaupungista tuli Lasaruksen toinen ja viimeinen hautapaikka. Kirkon rakennutti Bysantin keisari Leo VI. Se on kunnostettu 1600-luvulla. Kirkko kärsi tuhoja osmanivallan aikana, mutta on kunnostettu jälleen tämän jälkeen.
Kirkko sijaitsee vanhan Lárnakan eteläosassa Plateía Agíou Lazárou -aukiolla. Kirkko edustaa bysanttilaista tyyliä, mutta siinä on lukuisia myöhempiä lisäyksiä. Muun muassa kellotorni on myöhemmältä ajalta ja läntistä tyyliä. Katossa on kolme kupolia. Lasaruksen hauta on kirkon alla. Kirkon lähellä toimii bysanttilainen museo.
Kirkko ulkoa.
Kirkon ikonostaasi.
Lasaruksen hauta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Lasaruksen kirkko Wikimedia Commonsissa
Ιερός Ναός Αγίου Λαζάρου (Arkistoitu – Internet Archive) Kirkon verkkosivut. (kreikaksi)
Sabine Lisicki

| Sabine Lisicki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Saksa
Tennispelaaja
Pituus:  178 cm
Paino:  70 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2006–
Palkintorahat:  7 130 368 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  12. (21.5.2012)
Turnausvoittoja:  3
Voitot/tappiot:  331–252
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2012)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2013, 2015)
Wimbledon:  loppuottelu (2013)
Yhdysvaltain avoimet:  4. kierros (2011, 2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  35. (9.4.2012)
Turnausvoittoja:  3
Voitot/tappiot:  81–58
Aiheesta muualla
www.sabinelisicki.com
ITF
WTA
Sabine Lisicki (s. 22. syyskuuta 1989 Troisdorf) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kaksinpelissä WTA-listan sijalle 12 toukokuussa 2012 ja nelinpelissä sijalle 35 huhtikuussa 2012.
Lisicki opiskeli Nick Bollettierin tennisakatemiassa Yhdysvalloissa. Hänet tunnetaan kovasta syötöstään. Hänellä onkin hallussaan kaikkien aikojen kovin syöttö, 210,8 kilometriä tunnissa.
Tennisura

Lisicki eteni vuonna 2008 Australian avointen kolmannelle kierrokselle; hän voitti Dinara Safinan ja Marija Korittsevan, mutta hävisi Caroline Wozniackille. Hän on pelannut myös Fed Cupissa. Lokakuussa 2008 Lisicki pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin Taškent Openissa, mutta hävisi finaalin romanialaiselle Sorana Cîrstealle numeroin 2–6, 6–4, 7–6(4).
Uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton Lisicki saavutti huhtikuussa 2009 Charlestonin massakenttäturnauksessa. Kahdella ensimmäisellä kierroksella hän voitti Kanadan Marie-Eve Pelletierin ja Slovakian Lenka Wienerovan, molemmat suoraan kahdessa erässä. Kolmannella kierroksella hän voitti turnauksessa toiseksi sijoitetun Venus Williamsin eräluvuin 6–4, 7–6(5). Puolivälierissä hän voitti Venäjän Jelena Vesninan luvuin 6–4, 6–0, välierissä Ranskan Marion Bartolin 6–3, 6–1 ja loppuottelussa tanskalaisen Caroline Wozniackin 6–2, 6–4.
Wimbledonissa 2009 Lisicki eteni puolivälieriin. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Anna Tšakvetadzen ja toisella kierroksella Patricia Mayrin. Kolmannella kierroksella hän voitti viidenneksi sijoitetun Svetlana Kuznetsovan lukemin 6–2, 7–5. Neljännellä kierroksella hän voitti yhdeksänneksi sijoitetun Caroline Wozniackin lukemin 6–4, 6–4. Puolivälierissä hän hävisi turnauksen ykkössijoitetulle Dinara Safinalle lukemin 7–6(5), 4–6, 1–6.
Ranskan avoimissa 2011 Lisicki voitti ensimmäisellä kierroksella Akgul Amanmuradovan. Toisella kierroksella hän hävisi Vera Zvonarjovalle. Lisicki johti kolmatta erää jo 5–2, mutta Zvonareva nousi otteluvoittoon voittamalla ratkaisevan erän 7–5. Ottelun lopussa Lisicki kärsi krampeista ja ottelun päätyttyä hänet jouduttiin viemään paareilla pois kentältä. Ranskan avointen jälkeen hän pelasi AEGON Classic -turnauksessa, jossa hän saavutti uransa toisen turnausvoittonsa. Välierissä hän voitti Peng Shuain ja loppuottelussa Daniela Hantuchován. Hän ei hävinnyt turnauksessa erääkään. Wimbledonissa 2011 villin kortin pääsarjaan saanut Lisicki voitti toisella kierroksella Ranskan avointen mestarin, Li Nan luvuin 3–6, 6–4, 8–6. Lisicki selviytyi turnauksessa lopulta välieriin, jossa hän hävisi Marija Šarapovalle. Elokuun lopulla Lisicki otti kolmannen turnausvoittonsa voitettuaan Texas Tennis Openin loppuottelussa Aravane Rezaïn. Yhdysvaltain avoimissa Lisicki eteni neljännelle kierrokselle, jossa hän hävisi Vera Zvonarjovalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabine Lisicki Wikimedia Commonsissa
[Sabine Lisicki WTA:n sivuilla (englanniksi)
Sabine Lisickin kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Huovintie

| Huovintie |
| --- | --- |
 Huovintietä Kokemäen Koomankankaalla.
Maa:  Suomi
Tieluokka:  historiallinen tie
Pituus:  120 km
Alkupiste:  Lammaistenkoski / Ulvilan kirkko
Reitti:  Ulvila – Nakkila – Harjavalta – Kokemäki – Köyliö – Säkylä – Oripää – Loimaa – Koski Tl
Päätepiste:  Koski Tl (120 km)
Päällyste:  sora/asfaltti
Huovintie on Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa kulkeva historiallinen maantie. Se on yhdessä Hämeen Härkätien kanssa Suomen vanhimpia maanteitä. Huovintien arvellaan olevan peräisin jo esihistorialliselta ajalta 800-luvulta, jolloin sitä käytettiin erä- ja kaupparetkillä. Se yhdisti alun perin keskenään Kokemäenjoen suun sekä Pyhäjärven seudun ja Aurajoen latvan asutusalueet.
Nimityksenä Huovintie on kansanomainen, eikä sitä ole käytetty virallisissa asiakirjoissa. Keskiajalta lähtien tie oli osa Turusta Ulvilan kautta Pohjanmaalle johtanutta maantietä.
Reitti

Tien alkuperäinen päätepiste on ollut nykyisten Harjavallan ja Nakkilan kuntien rajalla sijainnut Lammaistenkoski, jonne Köyliönjärveltä lähtenyt helppokulkuista harjumaastoa seuraava reitti päättyi.
Keskiajalla Ulvilan kaupungin perustamisen jälkeen Huovintie alkoi Ulvilan kirkolta Kokemäenjoen pohjoispuolella. Sieltä se jatkoi joen pohjoisrantaa seuraten kohti Nakkilaa. Joen ylitys tapahtui Haistilan lauttarannan kohdalla. Haistilan ja Ravanin välisestä ylityspaikasta on mainintoja jo keskiajalta ja 1600-luvulta lähtien Haistilassa oli lautta.
Nakkilasta tie johtaa Lammaistenkoskelle Harjavallan Torttilaan, jossa siitä erkaantuu jokea seuraava Ylä-Satakuntaan kulkeva reitti. Torttilassa Huovintie kääntyy pois jokivarresta ja jatkaa Hiittenharjun sekä Kokemäen Järilänharjun ja Koomankankaan kautta Köyliöön. Siellä se kohtaa Kokemäeltä Turkuun johtavan keskiaikaisen pyhiinvaellusreitin, Pyhän Henrikin tien.
Köyliönjärven ikivanhasta kulttuurimaisemasta Huovintie jatkaa kohti Varsinais-Suomea ja Oripäätä, kulkien Säkylänharjun ja Virttaankankaan kautta pitkin Säkylän–Mellilän harjujaksoa. Oripäässä Huovintiestä erkanee Turkuun johtava vanha maantie, jota Varsinais-Suomessa on kutsuttu Varkaantieksi. Pöytyän, Marttilan ja Loimaan rajalla Huovintie ohittaa Karinaisten Rahkiolla sijaitsevan Parravahan rajakiven ja Tl Koskella sijaitsevan Hevonlinnan harjun ja sen päätepiste on Turun läänin Koskella, jossa se kulkee Isosorvaston kylän Urmaankulman kulmakunnan kautta ja yhtyy Hämeenlinnasta Turkuun johtavaan Hämeen Härkätiehen.
1640-luvulla perustettiin Turun ja Pohjanmaan välinen postilinja, joka kulki Huovintietä pitkin Oripään ja Harjavallan välisen osuuden. Se ei kuitenkaan ollut toiminnassa pitkään, sillä jo 1680-luvulla valmistui Pohjanlahden rantatie, jolle postilinja siirrettiin. Uudelle tielle siirtyi myös Porin ja Turun välinen liikenne. Tämä johti Huovintien näivettymiseen paikallistieksi.
Huovintien keskiaikaiseen linjaukseen tehtiin muutoksia 1700-luvun loppupuolella. Silloin se muun muassa oikaistiin Friitalan kohdalla kulkemaan joen eteläpuolelle Ulvilan ja Nakkilan väliä. Toinen merkittävä muutos oli tien siirtäminen Köyliönjärven länsirannalle. 1800-luvulla rakennettiin uusia paikallisteitä asutuskeskusten välille ja näin ylhäällä harjuilla kulkeva vanha tie jäi vähitellen lähes kokonaan käyttämättömäksi.
Museotie

Huovintien Köyliössä oleva noin 9,5 kilometrin mittainen osuus on otettu Tielaitoksen museotieksi vuonna 1998. Museotieosuus on maantiellä 2131 oleva Järvenpään kylän ja Yttilän koulun välinen osuus.
Tien nykytila

Nykyään Huovintien vanha linjaus on parhaiten nähtävissä taajamien välisessä harjumaastossa. Ulvilan ja Harjavallan välillä tie on pitkälti jäänyt asutuksen, teollisuuden sekä uudempien teiden ja rautatien alle. Hiittenharjulta Huovintie  johtaa alkuperäistä linjaustaan myöten Kokemäen Koomankankaalle. Säkylänharjulla se on suurimmaksi osaksi kadonnut alueella risteilevien polkujen sekaan. Varsinais-Suomessa Oripään ja Koski Tl:n välisellä osuudella Huovintie on edelleen nähtävissä kapeana hiekkatienä.
Huovintie kuuluu nykyään Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Aiheesta muualla

Piltz, Martti & Laura Soosalu: Huovintie, Säkylä. Museotien hoito- ja ylläpitosuunnitelma.  (Satakunnan elinkeino- Liikenne ja ympäristökeskus, raportteja 106 / 2016)  Pori:  Satakunnan elinkeino- Liikenne ja ympäristökeskus, 2016.  ISBN 978-952-314-535-1  Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 1.9.2018).
Salminen, Tapio: Huovintie Satakunnassa. Oripään ja Ulvilan välisen keskiaikaisen maantien linjaus ja sen muutokset uudella ajalla.  (Satakuntaliitto, Sarja A:210; Tiemuseon raportteja 4/1993)  Satakuntaliitto ja Tielaitos, 1993.  ISBN 951-47-7687-9
Huovintien museotienä olevaa osuutta Yttilässä.
Luettelo Nintendo 3DS -peleistä

| Yo-kai Watch 2: Fleshy Souls •Yo-kai Watch 2: HonkeJP | Level-5 | Level-5, Nintendo | ✔ | 10.07.2014 | ✔ | 30.09.2016 | ✔ | 15.10.2016 | ✔ | 07.04.2017 | ✔ |
| Yo-kai Watch 2: ShinuchiJP | Level-5 | Level-5, Nintendo | ✔ | 14.12.2014 |  | - |  | - |  | - | Kyllä |
| Yo-kai Watch 3: SukiyakiJP | Level 5 | Level 5, Nintendo | ✔ | 15.12.2016 |  | - |  | - |  | - | ✔ |
| Yo-kai Watch 3: SushiJP | Level 5 | Level 5, Nintendo | ✔ | 16.07.2016 |  | - |  | - |  | - | ✔ |
| Yo-kai Watch 3: TempuraJP | Level 5 | Level 5, Nintendo | ✔ | 16.07.2016 |  | - |  | - |  | - | ✔ |
| Yoru no Majin to Ikusa no Kuni Samayoeru Vampire | Poisoft | Poisoft | ✔ | 30.05.2012 |  | - |  | - |  | - | ✔ |
| Yoshi's New Island | Arzest | Nintendo | ✔ | 24.07.2014 | ✔ | 14.03.2014 | ✔ | 15.03.2014 | ✔ | 14.03.2014 | ✔ |
| Young Justice: Legacy | Freedom Factory Studios | Little Orbit, Warner Bros. Interactive Entertainment |  | - | ✔ | 19.11.2013 | ✔ | 21.11.2013 | ✔ | 22.11.2013 | Yhdysvallat |
| Yu-Gi-Oh! (Työnimi) | Konami | Konami | ? | TBA | ? | TBA | ? | TBA | ? | TBA | Kyllä |
| Yu-Gi-Oh! Duel Monsters Saikyo Card Battle! | Konami | Konami | ✔ | 06.07.2016 |  | - |  | - |  | - | Kyllä |
| Yu-Gi-Oh! Zexal: World Duel Carnival •Yu-Gi-Oh! Zexal: Clash! Duel CarnivalJP | Konami | Konami | ✔ | 05.12.2013 | ✔ | 25.09.2014 | ✔ | 10.07.2014 | ✔ | 26.06.2014 | Kyllä |
| Zen Pinball 3D | Zen Studios | Zen Studios |  | - | ✔ | 12.01.2012 |  | - | ✔ | 01.12.2011 | ✔ |
| Zero Escape: Virtue's Last Reward •Virtue's Last RewardPAL | Chunsoft, Spike Chunsoft | Chunsoft, Aksys GamesNA, Rising Star GamesPAL | ✔ | 16.02.2012 | ✔ | 23.10.2012 | ✔ | 29.11.2012 | ✔ | 23.11.2012 | Kyllä |
| Zero Escape: Zero Time Dilemma | Spike Chunsoft | Aksys Games | ✔ | 30.06.2016 | ✔ | 28.06.2016 | ✔ | 28.06.2016 | ✔ | 28.06.2016 | Kyllä |
| Zombie Slayer Diox | UFO Interactive | UFO Interactive, CyberfrontJP | ✔ | 26.12.2012 | ✔ | 22.03.2012 |  | - | ✔ | 05.07.2012 | ✔ |
| Zoo Resort 3D •Animal Resort: Doubutsuen wo Tsukurou!JP | AQ Interactive | Ubisoft, Marvelous EntertainmentJP | ✔ | 19.05.2011 | ✔ | 25.10.2011 | ✔ | 14.06.2012 | ✔ | 11.11.2011 | Ei |
Uisko-luokan joukkojenkuljetusvene

| Uisko-luokan joukkojenkuljetusvene |
| --- | --- |
 Uisko U216 ja U309

Tekniset tiedot
Uppouma:  10 t
Pituus:  11 m
Leveys:  3,5 m
Syväys:  1 m
Nopeus:  36 solmua 30 solmua (maksimikuorma)
Miehistöä:  3
Aseistus:  1 x 12,7 mm konekivääri tai 1 x 40 mm kranaattikivääri
Uisko-luokan joukkojenkuljetusvene  on Suomen merivoimien käyttämä nopea kuljetusvene. Luokka on hyvin liikuntakykyinen ja matalakulkuinen sopien erinomaisesti käytettäväksi matalissa saaristovesissä.
Pioneeriuisko

Puolustusvoimat tarvitsi syöksyvenettä merikelpoisemman aluksen, joten se hyväksyi 16. joulukuuta 1959 tyyppihyväksytyn vanerista rakennetun 8,6 metriä pitkän ja 2,6 metriä leveän aluksen, uiskon. Alukseen oli mahdollista kuormata noin 1 500 kilogramman kuorma. Sen voimanlähteenä oli kaksi 70-100 hevosvoiman pystyakselista perämoottoria. Noin vuosikymmenessä hankittiin 30 uiskoa, joihin tehtiin teknologisen kehityksen ja tarpeen aiheuttamia muutoksia muun muassa kantavuuden kasvaessa 2 500 kilogrammaan. Vuonna 1965 muutoksena oli leveyden lisääminen 20 senttimetrillä ajoneuvojen leveyden mukaan.  1960-luvulla sisäperämoottorien yleistyessä myös Uiskot varustettiin niillä, jolloin pituus kasvoi 10,1 metriin. Vuonna 1966 Turun veneveistämö valmisti lujitemuovisen Uiskon, jonka voimanlähteenä oli kaksi 120 hevosvoiman Johnson-sisäperämoottoria. Muina valmistajina olivat Grahn, Rauma-Repolan Loviisan tehdas ja Heinlahden veneveistämö.
Uiskoja oli 1. helmikuuta 1970 yhteensä 30 kappaletta ja niihin 65 erilaista moottoria. Vuonna 1971 rannikkojääkäripataljoonassa oli testattvana uusi uiskotyyppi U-42. Vuonna 1978 tilattiin 12 Uiskoa, joissa oli kaksi joko Mercruiserin 140 hevosvoiman tai Volvon 150 hevosvoiman sisäperämoottoria.
U-100 sarja: U101 – U115 (valmistus 1970–1975) Vanerirunkoiset.
Vuonna  1982 hankittiin 12 kappaletta Uiskoja, joiden voimanlähteeksi hankittiin pystyakselisia perämoottoreita.
Meriuisko

Merivoimien rannikkojoukkojen käyttöön suunniteltiin ns. Meriuisko, joka osoittautui hyväksi. Aluksesta valmistettiin useita erilaisia versioita kuten sukeltaja- ja viestiuiskot. Ensimmäiset alumiinirakenteiset veneet tilattiin Kokkolasta Aluminavarvetilta. Uiskoja rakennettiin vuodesta 1983 alkaen useita sarjoja, joiden valmistuttua merivoimat luopui 1970-luvulla hankituista vanerirakenteisista pioneeriuiskoista.
Meriuisko > U-200 sarja (Marine Alutech Watercat M11)

U201 – U211 (valmistus 1983–1986)
Vuoden 1983 lopulla rannikkojääkäripataljoona sai kokeilukäyttöön U-210:n, joka oli uudistettu versio. Siinä oli kaksi 275 hevosvoiman meridieseliä, mutta nopeus kuormattuna oli vain 15-18 solmua.
Vene U-205 myytiin huutokaupassa lokakuussa 2013 siviilikäyttöön. Toukokuussa 2007 puolustusvoimien käytöstä poistettu U-208 luovutettiin Kokkolan meriosastolle. Vene on valmistettu 1984 Kokkolassa ja on ollut merivoimien käytössä Upinniemessä. Aluksen propulsiojärjestelmänä on kaksi Volvon 224 kilowatin dieselmoottoria ja niihin kytketyt Rolls-Royce FFJet -vesisuihkut.
Meriuisko > U-300 sarja

U301 – U312 (4 kpl tilattu 1989)
Meriuisko > U-400 sarja

U400 – U406
Tuomas (Seitsemän veljestä)

| Tuomas |
| --- | --- |
 Tuomas Vesa-Matti Loirin näyttelemänä Turun kaupunginteatterin Seitsemässä veljeksessä.
Luoja(t):  Aleksis Kivi
Näyttelijä(t):  Juha Hyppönen Eino Kaipainen Kullervo Kalske Leo Lastumäki Vesa-Matti Loiri Jarmo Mäkinen Holger Salin
Ensi- esiintyminen:  Seitsemän veljestä
Viimeinen esiintyminen:  Seitsemän veljestä
Henkilötiedot
Status:  suuren maatilan perillinen
Ammatti:  maanviljelijä
Sukupuoli:  mies
Kotipaikka:  Toukola, Häme
Asuinpaikka:  Toukola, Häme
Luonteenpiirteet:  järki-ihminen, suoraviivainen, harvasanainen, iso auktoriteetti
Suhteet
Vanhemmat:  Juhani
Sisarukset:  Juhani, Aapo, Simeoni, Timo, Lauri, Eero
Puoliso(t):  Härkämäen tytär
Sisarusten lapset:  runsaasti, mm. Juhanin poika Juhannes
Muut sukulaiset:  Männistön Venla, Konkkalan Hindrikka, Kuokkalan kaksostyttäret, Seunalan Anna (kälyjä)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tuomas (koko nimeltään Tuomas Juhaninpoika Jukola) on Aleksis Kiven Seitsemän veljestä -romaanin kuvaamista Jukolan veljeksistä toiseksi vanhin. Hän on Aapon kaksoisveli.
Henkilökuva

Ulkoiselta olemukseltaan Tuomas on veljeksistä harteikkain. Lisäksi häntä luonnehditaan ruskeaihoiseksi ja hiuksiltaan hampunväriseksi, kuten veljiäänkin. Tuomaan asema veljeksistä fyysisesti voimakkaimpana on erityisen tärkeä, sillä hänen viiteryhmänsä korostaa raa'an lihasvoiman merkitystä. Tuomas on verraten vähäpuheinen ja hänen toimintansa on melko eleetöntä ja vakaata – niinpä hänestä kasvaa kelpo isäntämies. Väkivahvana miehenä hän voittaa veljesten väliset pienet painiottelut eivätkä Toukolan miehet pärjää hänelle tappeluissa. Tuomaan luonteessa on jyrkkyyttä ja ehdottomuutta. Tämä näkyy tapahtumissa Hiidenkivellä, kun Tuomas on valmis heittämään humalassa riehuneen Laurin härkien eteen: "Pois tieltä! Sinä olit tuomari, minä olen pyöveli ja lakimme täyttyköön. Alas kiveltä ilman armoa, mies!"
Tuomas ei rakenna yhtä hienoja kielikuvia kuin veljensä, vaan murahtelee sanottavansa lyhyesti. Hän on verraten mielikuvitukseton, vailla omia ideoita. Lukemaan Tuomas oppii veljeksistä viidentenä, ennen Timoa ja Juhania. Tuomaan auktoriteetti on vahva: kun hän alkaa puoltaa jotakin, muut veljekset seuraavat pian mukana. Tuomas on myös pitkävihainen, armollisuuden käsite on hänelle melko etäinen, sen sijaan oikeudenmukaisuus on hänelle ominaista. Tuomas on monen lukijan suosikki: mies joka keskittyy tekoihin ja jättää puhumisen vähemmälle.
Romaanin lopulla, kun veljekset Simeonia lukuun ottamatta avioiduttuaan jakavat Jukolan ja Impivaaran tilat, Tuomas saa Impivaaran toisen puoliskon, jota aletaan kutsua Yli-Impivaaraksi. Sen isäntä tunnetaan paitsi voimistaan, myös armeliaisuudestaan köyhiä kohtaan. Hänen puolisonsa on Härkämäen tytär. Kirjailija vertaa Tuomaan elämänkulkua rauhallisesti etenevään virtaan.
Tulkitsijoita > Teatteri

Seitsemän veljeksen ensimmäinen näyttämöversio tehtiin Suomalaisessa Teatterissa vuonna 1898, ja Tuomaana nähtiin Evert Suonio. 1900-luvun teatteriproduktioissa Tuomasta näyttelivät muun muassa Pentti Järventie, Kullervo Kalske, Mauri Kuosmanen, Leo Lastumäki, Uuno Montonen, Paavo Roiha ja Holger Salin. Ritva Holmbergin dramatisoimassa ja Kalle Holmbergin ohjaamassa Turun kaupunginteatterin suositussa Seitsemässä veljeksessä 1970-luvulla Tuomaan roolin näytteli Vesa-Matti Loiri. Ennen Loiria Tuomaan saappaissa oli ollut Juha Hyppönen. Loiri korvasi Hyppösen, jolla oli sovittamattomia ulkotaiteellisia ristiriitoja Lauria näytelleen Ilari Paatson kanssa.
2000-luvulla Tuomaan roolin ovat näytelleet muun muassa Tom Petäjä Lahden kaupunginteatterissa ja Aimo Räsänen Tampereen Työväen Teatterissa. Helsingin Kaupunginteatterin uustulkinnassa syksyllä 2012 Tuomaan roolin näytteli Priit Pius.
Turun kaupunginteatteriin veljekset palasivat vuonna 2017 Lauri Maijalan dramatisoimassa ja ohjaamassa tulkinnassa. Tuomaana nähtiin tuolloin Pyry Äikää. Ryhmäteatteri tulkitsi Seitsemän veljestä niin ikään 2017, ja suosio oli suuri. Tuomaan roolissa oli Tommi Rantamäki.
Tulkitsijoita > Elokuva ja televisio

Wilho Ilmarin filmatisoinnissa Seitsemän veljestä (1939) Tuomasta näyttelee Eino Kaipainen. Jouko Turkan televisiosarjassa Seitsemän veljestä (1989) Tuomaan roolissa on Jarmo Mäkinen.
Kirjallisuutta

Uotila, Jussi: Aleksis Kiven Seitsemän veljestä : luonnekuvia.  Turku:  Turun Aleksis Kivi -kerho, 1989.  ISBN 952-90-1615-8  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Seitsemanveljesta.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Seittemän veljestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Macaolaiset

Macaolaiset on termi jota käytetään paitsi macaolaisista yleensä, mutta tarkemmin alueen portugalilaistaustaisesta väestöstä. Kiinalais-portugalilaistaustaisia macaolaisia on noin 30 000, joiden lisäksi alueella on noin 8 500 portugalilaista. He muodostavat Macaon alueella vähemmistön valtaosan väestöstä ollessa hakka- tai kantoninkiinaa puhuvia varsinaisia han-kiinalaisia.
Historia

Portugali perusti Macaoon kauppa-aseman vuonna 1557 ja sen myötä paikalle muutti satoja portugalilaisia kauppiaita ja purjemiehiä. Portugalilaiset sekoittuivat alueen han-kiinalaisten kanssa avioliittojen kautta. Tapaa kauhistelivat esimerkiksi aluetta muutamia vuosia 1800-luvulla hallinneet britit. Hongkongin kasvun myötä Macaon merkitys väheni kaupan keskuksena, mutta sen kautta myytiin silti esimerkiksi oopiumia ja kultaa. Kiina tunnusti virallisesti Portugalin vallan alueella vuonna 1887 sillä ehdolla, että aluetta ei myytäisi muille valtioille. Kiinassa uskottiin Portugalin olevan helpommin ohjailtavissa kuin esimerkiksi Hongkongia hallinneiden brittien. Macao menetti merkityksensä Portugalille sen Afrikan siirtomaissa alkaneen vapausliikehdinnän myötä 1960- ja 1970-luvuilla. Macaon luovuttamisesta Kiinalle solmittiin sopimus vuonna 1987 ja valta siirtyi 20. joulukuuta 1999. Vaihdoksen myötä alueen asukkaista, portugalilaistaustainen väestö mukaan luettuna, tuli Kiinan kansalaisia.
Kulttuuri

Nykyisin monet portugalilaistaustaiset macaolaiset ovat tärkeissä asemissa alueen hallinnossa. Omintakeisen kulttuurin katoaminen on yksi macaolaista yhteisöä huolettavista asioista. portugalin kielen käyttö väheni Macaossa lähes välittömästi vallanvaihdoksen jälkeen. Nyttemmin esimerkiksi portugalin kieltä opiskelevien määrä on kuitenkin lisääntynyt. Macaolaiset puhuivat aikoinaan macaon kreolia, kieltä joka sai vaikutteita paitsi portugalista, mutta myös kantoninkiinasta, malajista, hindistä ja japanista. Eri kielten vaikutteet tulivat alueelle kaupan myötä. Kreolilla on kuitenkin nykyisin arviolta vain 50 puhujaa.
Daguurit

Daguurit (kiin.: 达斡尔族; pinyin: Dáwòěrzú) ovat Kiinassa asuva mongolilaista daguurin kieltä puhuva kansa. Daguurit asuvat Sisä-Mongolian itäosassa, Hailarin kaupungin ympäristössä, Heilongjiangin maakunnan pohjoisosassa sekä Xinjiangissa. Muutamia daguureja asuu myös Kazakstanin kaakkoisnurkassa. Kiinan vuoden 2010 väestönlaskennassa daguureja laskettiin olevan 131 992. 1600-luvulle saakka daguurit asuivat Amurin keskijuoksulla, josta Kiinan hallitus siirsi heidät vuonna 1654 Mantšurian sisäosiin. Tärkeimmät elinkeinot ovat kyntöviljely, vihannesten kasvatus ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan metsästystä ja kalastusta. Perinteinen uskonto on šamanismi. Sivistyskielinään daguurit käyttävät mongolia ja kiinaa.
Asuinalue

Historiallisten muuttoliikkeiden takia daguurit asuttavat useita erillisiä alueita. Heidät voidaankin jakaa maantieteellisesti neljään eri ryhmään. Amurin daguurit ovat pieni ja lukumääräisesti vähenevä ryhmä, jotka asuvat daguurien alkuperäisillä alueilla Amurjoen valuma-alueen keskiosissa. He ovat keskittyneet etenkin Heihen alueelle ja heitä on arviolta vain noin 400. Nenjoen daguurit ovat daguurien suurin ryhmä ja he asuttavat useita paikkakuntia Nenjoen alueella Sisä-Mongoliassa ja Heilongjiangin maakunnassa. Kolmas ryhmä ovat Hailarin daguurit, jotka asuttavat pääasiassa Evenkien autonomisen lippukunnan aluetta Hailarin kaupungista etelään. Neljännen ryhmän muodostavat Xinjiangin daguurit, jotka päätyivät Xinjiangin Ilin alueelle Qing-dynastian aikaisten väestönsiirtojen takia 1700-luvulla.