stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Determinantti
Determinantin laskeminen

Edellisten tulosten perusteella voidaan perustella matriisin determinantin laskeminen rekursiivisesti kaavalla:
jossa Aik on determinantti matriisista, joka saadaan kun poistetaan A:sta i:s rivi ja k:s sarake. Sama operaatio voidaan tehdä mille tahansa sarakkeelle, kuten alla esimerkissä näytetään.
Esimerkki:
Determinantin määrittäminen näin on varsin tehotonta, koska jo  25\times 25 matriisin determinantin laskeminen rekursiivisesti vie tietokoneelta 25! laskutoimitusta. Koska jokainen matriisi voidaan saattaa yläkolmiomuotoon tietyillä elementaarisilla rivioperaatioilla, saadaan determinantiksi silloin:
,jossa vakio c määräytyy tehtyjen rivioperaatioiden mukaan ja  d_{ii} ovat A:sta saadun yläkolmiomatriisin diagonaalialkio. Rivioperaatioiden vaikutus c:hen näkyy alla:
Kun vaihdetaan kahta riviä aikaisempi vakiokertoja:  c=-1c_{0}.
Kun lisätään toinen rivi kerrottuna vakiolla:  c=c_{0}.
Kun kerrotaan rivi vakiolla k:  c=kc_{0}.
Kohta kolme on epäolennainen, koska matriisien rivejä ei tarvitse kertoa.
Alkion komplementti

määritellään alkion  a_{ij}\,\! komplementti eli kofaktori
Matriisin  A=(a_{ij})\,\! adjungoitu matriisi saadaan, kun alkiot korvataan niiden komplementilla ja saatu matriisi lopuksi transponoidaan. Merkitään
Determinantin käyttäminen

Neliömatriisia  A sanotaan kääntyväksi tai säännölliseksi, jos  \det A\neq 0. Jos  \det A=0, matriisi on singulaarinen.
Säännölliselle matriisille  A pätee
Tulosta käytetään määrittelemään matriisin käänteismatriisi.
Geometrisia tulkintoja

Kahdessa ja kolmessa ulottuvuudessa determinantti vastaa lineaarikuvauksen geometrisia ominaisuuksia. Determinantin itseisarvo vastaa joko pinta-alan tai tilavuuden muutosta lineaarikuvauksessa. Determinantin positiivinen etumerkki tarkoittaa, että kätisyys ei muutu kuvauksessa, kun taas kätisyyden peilaavien kuvauksien determinantti on negatiivinen. Jos determinantti on  0, lineaarikuvaus litistää pienempään ulottuvuuteen, suoralle tai tasolle.
Lisäksi determinantti vastaa matriisin määrittämän monikulmion pinta-alaa tai kappaleen tilavuutta. Fysiikassa matriisin determinantti merkitsee momenttia.
Kirjallisuutta

Axler, Sheldon Jay (1997), Linear Algebra Done Right (2nd ed.), Springer-Verlag, ISBN 0-387-98259-0
de Boor, Carl (1990), "An empty exercise" (PDF), ACM SIGNUM Newsletter, 25 (2): 3–7, doi:10.1145/122272.122273.
Lay, David C. (22 elokuuta 2005), Linear Algebra and Its Applications (3rd ed.), Addison Wesley, ISBN 978-0-321-28713-7
Meyer, Carl D. (15 helmikuuta 2001), Matrix Analysis and Applied Linear Algebra, Society for Industrial and Applied Mathematics (SIAM), ISBN 978-0-89871-454-8, archived from the original on 2009-10-31
Muir, Thomas (1960) [1933], A treatise on the theory of determinants, Revised and enlarged by William H. Metzler, New York, NY: Dover
Poole, David (2006), Linear Algebra: A Modern Introduction (2nd ed.), Brooks/Cole, ISBN 0-534-99845-3
G. Baley Price (1947) "Some identities in the theory of determinants", American Mathematical Monthly 54:75–90 MR0019078
Horn, R. A.; Johnson, C. R. (2013), Matrix Analysis (2nd ed.), Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-54823-6
Anton, Howard (2005), Elementary Linear Algebra (Applications Version) (9th ed.), Wiley International
Leon, Steven J. (2006), Linear Algebra With Applications (7th ed.), Pearson Prentice Hall
Jill Tokuda

| Jill Tokuda |
| --- | --- |

Yhdysvaltain edustajainhuoneen edustaja Havaijin 2. vaalipiiri
 3. tammikuuta 2023–  
Edeltäjä:  Kaiali‘i Kahele
Havaijin senaattori
 2006–2018  
Edeltäjä:  Bob Hogue
Seuraaja:  Jarrett Keohokalole
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1976 (ikä 48)  Kaneohe, Havaiji, USA
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Puoliso:  Kyle Michibata
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Tutkinnot:  George Washingtonin yliopisto
 Nimikirjoitus
Jill Tokuda (s. 3. maaliskuuta 1976) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2022 Havaijin osavaltion toiseksi edustajaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Hän edustaa demokraattista puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä

Tokuda on neljännen polven amerikanjapanilainen. Hänen esivanhempansa muuttivat Havaijille Okinawalta.
Vuonna 1994 Tokuda aloitti kansainvälisten suhteiden opinnot George Washingtonin yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1997.
Tokuda on naimisissa Kyle Michibatan kanssa. Parilla on kaksi poikaa.
Poliittinen ura

Tokuda valittiin ensimmäisen kerran Havaijin senaattiin vuonna 2006, jossa hän toimi vuoteen 2018.
Tokuda pyrki vuonna 2017 Havaijin varakuvernööriksi, mutta hän hävisi demokraattien esivaalit Josh Greenille.
Vuoden 2022 edustajainhuoneen vaaleissa Tokuda valittiin Havaijin 2. vaalipiirin edustajaksi hänen voitettuaan republikaaneja edustavan vastaehdokkaansa Joe Akanan. Vaalipiiri kattaa Oahun saaren maaseutualueet ja kaikki muut osavaltion saaret. Istuva edustaja Kaiali‘i Kahele ei lähtenyt enää ehdolle.
Derby Business Park

Derby Business Park
Derby Business Park on vuonna 2013 valmistunut yrityspuisto Espoon Suur-Leppävaaraan Perkkaan pienalueella Turunväylän varrella. Yrityspuistossa on kolme toimistorakennusta sekä pysäköintitalo. Yrityspuisto on nimetty läheisen Vermon raviradan mukaan.
Derby Business Parkin omistaa ruotsalainen kiinteistösijoitusrahasto Niam. Yrityspuisto sijaitsee osoitteessa Tarvonsalmenkatu 13–19.
Derby Business Parkin Hiitti-toimitalo voitti Suomen viihtyisin ja energiatehokkain toimitila 2014 -kilpailun.
Aiheesta muualla

Yrityspuiston kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Judy Woodruff

| Judy Woodruff |
| --- | --- |
 Woodruff vuonna 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1946 (ikä 78) Tulsa, Oklahoma, USA
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  toimittaja
Puoliso:  Al Hunt (vih. 1980)
Lapset:  3
Muut tiedot
Koulutus: Duke University (B.A.)
Judy Woodruff (s. 20. marraskuuta 1946, Tulsa, Oklahoma, USA) on yhdysvaltalainen toimittaja, joka on toiminut niin paikallisissa kuin valtakunnallisissa uutisissa, viimeisimpänä PBS NewsHours -ohjelmassa vuoteen 2022 asti.
Woodruff on ollut mukana perustamassa International Women’s Media Foundation -nimistä säätiötä, jonka tavoite on mm. rohkaista naisia lähtemään media-alalle.
Tausta ja yksityiselämä

Woodruff syntyi Oklahomassa, mutta koska hänen isänsä palveli armeijassa, perhe muutti useaan otteeseen. Lapsuudessaan Woodruff asui mm. Taiwanissa ja Saksassa.
Alun perin Woodruff opiskeli matematiikkaa vuodesta 1964 lähtien Meredith Collegessa, Pohjois-Carolinassa. Hän kuitenkin kiinnostui politiikasta ja vaihtoi Duke Universityyn, josta hän valmistui kandidaatiksi 1968 pääaineenaan valtio-oppi.
Vuonna 1980 Woodruff meni naimisiin Al Huntin, joka on myös ammatiltaan toimittaja, kanssa. Heillä on koti Washingtonissa. Parilla kaksi biologista lasta ja yksi Etelä-Koreasta adoptoitu lapsi. Lapsenlapsia on yksi. Vanhin poika kärsi jo syntyessään selkärankahalkiosta. Pojan ollessa 16 hänelle tehtiin leikkaus, joka meni pahasti pieleen, minkä seurauksena hän ei kykene enää kävelemään ja kärsii vakavista näkö-, kuulo- ja puhevammoista. Woodruff on uransa aikana kampanjoinut vammaisten henkilöiden puolesta.
Ura journalistina

Woodruffin ammattijournalistin ura alkoi vuonna 1969, kun hän alkoi työskennellä CBS:n paikalliskanavalla Atlantassa erikoistuen paikalliseen ja osavaltion hallintoon. Hän siirtyi NBC:lle vuonna 1975 ja hänen tehtävänsä oli seurata Jimmy Carterin vaalikampanjaa. Tämän jälkeen hän toimi kanavan Valkoisen talon kirjeenvaihtajana vuosina 1976–1982.
Vuonna 1983 Woodruff aloitti ensimmäistä kertaa PBS:llä toimien Washingtonin kirjeenvaihtajana The MacNeil/Lehrer NewsHour -ohjelmassa. 10 vuotta myöhemmin hön siirty CNN:lle uutisankkuriksi. Woodruff teki paluun PBS:lle vuonna 2013, kun hän aloitti PBS NewsHour -ohjelman ankkurina yhdessä Gwen Ifillin kanssa. Ifillin kuoltua vuonna 2016 Woodruff alkoi juontaa ohjelmaa yksin.
Vuonna 2022 Woodruff ilmoitti jättävänsä uutisten lukemisen PBS:llä, mutta kielsi jäävänsä eläkkeelle. Hän kertoi aloittavansa kaksivuotisen projektin, jonka tarkoituksena on kartoittaa amerikkalaisten mielipiteitä alati kärjistyvässä keskusteluympäristössä. Tämän tuloksena syntyi dokumenttielokuva nimeltä America at a Crossroads with Judy Woodruff, joka esitettiin PBS:llä.
Kunnianosoituksia

Philadelphian vapauden mitali (USA, 2023)
Vuonna 2022 Woodruff sai Emmy Lifetime Achievement Award -palkinnon.
Woodruffilla on kunniatohtorin arvo yli 25 oppilaitoksessa.
Kaupunginpuutarhurien Seura

Kaupunginpuutarhurien Seura ry on aatteellinen, vuonna 1935 perustettu yhdistys, jonka tavoitteena on vihreän elinympäristön ja suomalaisen maisema- ja puutarhakulttuurin edistäminen sekä alan arvostuksen kohottaminen. Yhdistys järjestää koulutustilaisuuksia, tapaamisia ja opintomatkoja sekä osallistuu aktiivisesti alan kehitys- ja tutkimustoimintaan.
Kaupunginpuutarhurien Seura on tehnyt viheralueiden käyttö- ja hoitoluokituksen, joka toimii runkona kuntien viherhoidon suunnittelussa. Luokitus toimii myös perustana tilastoinnille, jolla voidaan verrata eri kaupunkien viheralueiden hoitoa, ja seurata ja ohjata kustannuskehitystä.
Kaupunginpuutarhurin pätevyysvaatimuksena on yleensä puutarha-alan ammattitutkinto ja työkokemus viheralalla. Kaupunginpuutarhurien Seura hyväksyy jäseniksi myös muita kuntien ja kaupunkien palveluksessa työskenteleviä viheralan ammattilaisia. Kaupunginpuutarhurien Seura ei ota ammattiyhdistysliikkeen roolia. 
Seura perustettiin Helsingissä vuonna 1935.”
Seura järjestää Kesäluentopäiviä eri paikkakunnilla, kuten vuonna 2023 Pohjoismaisen Puistokongressin yhteydessä Helsingissä.
Aiheesta muualla

Kaupunginpuutarhurien Seura ry
Ylläpitokorvaus

Jos työtön osallistuu työvoimaviranomaisen osoittamaan palkattomaan työhön (työharjoittelu, työelämävalmennus tai kuntouttava työtoiminta), hänelle maksetaan työttömyysturvan lisäksi ylläpitokorvausta, jonka tarkoituksena on kattaa työ- tai koulutusmatkoista, kuntoutuksesta ja ruokailuista aiheutuvat lisäkulut. Ylläpitokorvauksen määrä on 9 euroa päivässä.
Jos työvoimapoliittiseen toimenpiteeseen osallistuminen tapahtuu oman työssäkäyntialueen ulkopuolella tai aiheuttaa majoituskustannuksia, ylläpitokorvauksen määrä nousee 18 euroon.
Uveodermatologinen oireyhtymä

Uveodermatologinen oireyhtymä (myös uveodermatological syndrome, UDS tai VKH) on koirien autoimmuunisairaus. Se vastaa ihmisen Vogt-Koyanagi-Haradan oireyhtymää, joten puhuttaessa UDS:sta saatetaan käyttää termiä VKH. UDS muistuttaa oireiltaan SA:ta, mutta on vakavampi. UDS on melko harvinainen, eikä Suomessa tunneta olleen kuin muutama tapaus.
Oireet

UDS:ssä ihotulehdus keskittyy ihon ja limakalvojen rajakohtiin, muiden muassa huulten, silmien ja peräaukon ympäristöön. Alueille kehittyy märkivä ihotulehdus, jonka seurauksena alue kaljuuntuu ja menettää usein pigmenttiä. UDS:ään voi liittyä myös sokeutumista ja kynsien irtoamista. UDS:n ensioireita silmissä ovat usein uveiitti ja pemfigus. Koira yleensä sairastuu melko nuorena, yleisimmin noin 1–2-vuotiaana.
Vaikka sairaus voi esiintyä kaikkialla, yleensä se esiintyy naamassa autoimmuunitulehduksena. Tyypillinen oire on pigmentin katoaminen kirsusta, huulista ja silmäluomista. Pään alueen tulehdus aiheuttaa turvotusta, hilseilyä ja paksua rupimaista karstaa. Sairaalla koiralla silmään voi kertyä kivuliasta painetta, jolloin silmän keskiosa näkyy vaalean sinertävänä.
Hoito ja ennaltaehkäisy

UDS voi olla tuskallinen koiralle, eikä siihen ole parannuskeinoa. Sitä ei myöskään voida todeta ennen oireiden ilmenemistä.
UDS:n oletetaan olevan perinnöllinen sairaus, mutta sen periytymisen mekaniikasta ei ole toistaiseksi selkoa. Toistaiseksi ainoa tapa ehkäistä UDS:ää on valita jalostukseen vain terveitä yksilöitä sellaisista linjoista, joista ei ole syntynyt UDS:ästä kärsiviä yksilöitä.
Fanodemos

| Fanodemos> Φανόδημος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 300-luku eaa. Ateena
Ammatti:  historioitsija
Lapset:  Diyllos
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Fanodemos (m.kreik. Φανόδημος, Fanodēmos, lat. Phanodemus; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen atthidografi eli Attikan historiasta kirjoittanut, joka oli kotoisin Ateenasta.
Elämä

Fanodemos oli historioitsija Diylloksen isä ja politiikassa Lykurgoksen seuraaja. Hänet mainitaan Ateenan bulen eli neuvoston jäsenenä eräässä piirtokirjoituksessa noin vuodelta 344–342 eaa., sekä useissa muissa piirtokirjoituksissa vuosilta 332/331–329/328 eaa. Ennen kyseisten piirtokirjoitusten löytymistä Fanodemoksen kotipaikkaa ja ajoitusta ei tunnettu, ja hänen kotipaikoikseen ehdotettiin Ikosta ja Tarasta, ja ajoituksesta tiedettiin hänen teoksistaan tehtyjen lainausten perusteella varmuudella vain, että hän eli ennen ajanlaskun alkua. Eräästä Prokloksen maininnasta on päätelty, että Theopompos olisi kirjoittanut häntä vastaan, mutta kyseinen Prokloksen tekstikohta ei todista asiaa.
Teokset

Fanodemoksen mainitaan kirjoittaneen ainakin seuraavat kolme teosta; niistä on säilynyt nykyaikaan vain katkelmia:
Atthis eli Attikan historia (Ἀτθίς) – Esitys Attikan muinaishistoriasta ja legendoista. Selvästi Fanodemoksen merkittävin teos, joka valmistui noin vuonna 330 eaa. Siitä on säilynyt 27 katkelmaa. Teos vaikuttaa olleen laaja, koska Harpokration viittaa sen yhdeksänteen kirjaan. Sitä lainaavat myös muun muassa Athenaios ja Plutarkhos. Kirjoittaja puhuu suurella innolla Attikan suuruudesta ja kunniasta. Teos vaikuttaa myös kiinnittäneen paljon huomiota uskonnollisiin asioihin.
Deloksen historia (Δηλιακά, Dēliaka) – Esitys Deloksen historiasta. Harpokration mainitsee sen Fanodemoksen teoksena. Joskus kyseisessä maininnassa nimi on ehdotettu korjattavaksi Fanodikokseksi, ja joskus taas teos on laitettu Semoksen nimiin; kummankin mainitaan kirjoittaneen samannimisen teoksen.
Ikoksen historia (Ἰκιακά, Ikiaka) – Esitys Ikoksen historiasta.
Kirjallisuutta

Phanodemi, Demonis, Clitodemi atque Istri Atthidōn et reliquorum librorum fragmenta.  (Colligere instituit C. G. Lenzius; ab illo praetermissa addidit, omnia digessit, et notulas adspersit C. G. Siebelis)  Leipzig.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
William R. Catton, Jr.

| William R>  Catton, Jr. |
| --- | --- |
 William R. Catton, Jr.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1926 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat
Kuollut: 5. tammikuuta 2015 (88 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Washingtonin yliopisto
Tutkimusalue:  ympäristösosiologia, ympäristöekologia
Tunnetut työt:  Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change 
William R. Catton, Jr. (15. tammikuuta 1926 Minneapolis, Minnesota – 5. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen sosiologi, joka tunnetaan parhaiten akateemisesta työstään ympäristösosiologian ja ympäristöekologian parissa. Hänen tutkimuksellinen lähestymistapansa on laaja ja poikkitieteellinen. Akateemisen sosiaalitieteen ulkopuolella hänet tunnetaan erityisesti vuonna 1980 ilmestyneestä kirjastaan Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change. Catton kirjoitti myös kolme muuta kirjaa, kuten From Animistic to Naturalistic Sociology, sekä useita artikkeleita, kirjojen lukuja ja kirja-arvosteluita. Vuonna 2009 hän julkaisi uuden kirjan nimeltä Bottleneck: Humanity’s Impending Impasse. Hän asui Lakewoodissa, Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Ura

William Catton aloitti uransa valtavirtasosiologian parissa ilman erityistä kiinnosta ympäristöasioihin. Varhaisen tutkimusuransa aikana hän kuitenkin tutustui John Hendeeseen, US Forest Servicen metsänvartijaan, sekä Frank Brockmaniin, Yhdysvaltojen kansallispuistojen luonnontieteilijään ja tulevaan Washingtonin yliopiston metsätalouden professoriin. Catton kiinnostui ihmispopulaatioihin liittyvistä kysymyksistä, kun hän havaitsi vierailijoiden muodostamia ruuhkia Luoteis-Yhdysvaltojen ja Kanadan luonnonpuistojen leirintäalueilla. Häneen vaikuttivat myös kyseisten puistojen vierailukeskusten museonäyttelyt.
Uransa varhaisessa vaiheessa Catton oli tyytymätön sosiologian kvalitatiiviseen painotukseen ja halusi kääntää tieteen enemmän kvalitatiiviselle ja siten tieteellisemmälle perustalle. Hän uskoi, että uusi suuntaus auttaisi sosiologeja ohjaamaan yhteiskuntia parempaa tulevaisuutta kohden. Hän vaihtoi tämän uuspositivistisen näkökulmansa ekologisiin kysymyksiin sen jälkeen, kun hän erosi tehtävästään Washingtonin yliopistosta vuonna 1970 ja siirtyi Canterburyn yliopistoon Christchurchiin Uuteen-Seelantiin. Washingtonin yliopistossa häntä olivat häirinneet nopeasti kasvaneet opiskelijamäärät sekä nopean väestönkasvun haittavaikutukset Puget Soundin alueella.
Uudessa-Seelannissa Catton toimi jälleen yhteistyössä metsänvartijoiden kanssa ja tutustui maan kansallispuistojärjestelmään. Hänen ”Aha!”-hetkensä koitti Westlandin kansallispuiston vierailukeskuksessa, jonka näyttely esitteli vetäytyvän jäätikön paljaaksi jättämää maa-aluetta. Siirtyen kohti yhä varhaisempia ajanjaksoja näyttely esitti, kuinka jäätikön sulamista seurasivat peräkkäiset eri kasvillisuustyyppien vyöhykkeet tietyn välimatkan päässä jäätikön reunasta. Tämä esimerkki ekologisesta seuraannosta – eli ekosysteemien ajallisesta muuttumisesta – osoitti, kuinka kasvilajit muokkaavat ympäristöään muuttaen sen vähemmän edulliseksi itselleen ja sopivammaksi seuraaville kasvilajeille. Toisen valaistumisen Catton koki Claire Russellin kirjasta Violence, Monkeys and Man, joka vahvisti hänen henkilökohtaista näkemystään, että suurempi väestömäärä liittyy korkeampaan stressitasoon ja väkivaltaan. Näiden kokemusten jälkeen Cattonin pyrkimys muuttaa sosiologia tieteellisempään suuntaan muuttui pyrkimykseksi muuttaa tieteenala tietoisemmaksi ympäristöön liittyvistä biokemiallisista prosesseista. Tämä paradigmanvaihdos johti nopeasti teoksen Overshoot tuottaneeseen kirjoitusprosessiin.
Uusi ekologinen paradigma

Cattonin yhdessä Riley Dunlapin kanssa 1970-luvulla kirjoittamat artikkelit edistivät huomattavasti 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa syntyneen ympäristösosiologian kehitystä. Vuoden 1978 artikkelissa Environmental Sociology: A New Paradigm Catton ja Dunlap määrittelivät uuden ekologisen paradigman (New Ecological Paradigm, NEP) ja kritisoivat samalla klassisen sosiologian antroposentrisyyttä. Hallitsevan näkökulman ihmiskeskeisyyden he johtivat Émile Durkheimin maksiimiin, jonka mukaan sosiaaliset tekijät ovat selitettävissä vain toisilla sosiaalisilla tekijöillä. Ihmiskeskeistä paradigmaa, joka ei vallitse vain sosiologiassa vaan myös taloustieteessä ja koko länsimaisessa maailmankuvassa, he kutsuivat ihmisen poikkeuksellisuudeksi (Human Exceptionalism) tai ihmisen erivapauksellisuuden paradigmaksi (Human Exemptionalism Paradigm, HEP). Tämän näkemyksen mukaan ihminen poikkeaa muista eläinlajeista siinä, että ihminen on kulttuurin avulla voinut irrottautua ympäristön asettamista rajoista. Kulttuurinen kehitys oletetaan ylivertaiseksi biologiseen kehitykseen verrattuna, minkä väitteen avulla voidaan perustella ympäristöön kohdistuva dominointi sekä olettaa ihmisen voivan kumulatiivisen innovatiivisuuden kautta ratkaista kaikki fyysiseen todellisuuteen liittyvät ongelmat. Näin ihmisen katsotaan määräävän oman kohtalonsa, eikä ympäristöä nähdä oleelliseksi tekijäksi yhteiskuntien kehityksessä.
Uusi ekologinen paradigma sen sijaan merkitsee holistisempaa ja systeemiteoreettisempaa näkökulmaa. Ympäristön rajat ja vuorovaikutus ympäristön kanssa ovat kokonaisuudessaan otettava huomioon sosiaalitieteellisessä tutkimuksessa. Catton ja Dunlap tunnustivat ihmisen älyllisen kapasiteetin, mutta katsoivat ihmisen silti olevan jatkuvassa ekologisessa riippuvaisuussuhteessa muihin eliölajeihin nähden. Ihmisen toiminta vaikuttaa ekosysteemeihin, jotka taas palautejärjestelmien kautta vaikuttavat takaisin ihmiseen. Ympäristö ei määrää koko ihmisen toimintaa, mutta asettaa sille jatkuvia rajoituksia.
Tieteellinen vaikutus

Willian Catton perehtyi sosiologiaan aikakaudella, jolloin alan suurimmat kiistat koskivat teoreettista suuntautumista (strukturalistinen funktionalismi tai konsensusteoria vs. marxilaisuus tai konfliktiteoria) ja metodologiaa (kvantitatiivinen vs. kvalitatiivinen). Hänen luontainen kiinnostuksensa luontoon ja ymmärryksensä maapallon ekosysteemien toiminnasta tarjosi hänelle oivalluksen siitä, kuinka kaikki sosiaaliset järjestelmät, mukaan lukien talous, toimivat ekologisten järjestelmien sisällä.
Cattonin tärkein tieteellinen vaikutus on sellaisen tutkimuksellisen viitekehyksen muodostaminen, joka yhdistää sosiologisen ja ekologisen teorian. Yleisen olettaman mukaan ihmisen hallinta ympäristöstä on suuri saavutus, mutta Cattonin mukaan se on itse asiassa heijastus sellaisesta luonnonresurssien hyödyntämisestä, joka tuntui rajattomalta, mutta joka tosiasiassa on rajallista.
Eräs hänen kriittisistä huomioistaan on se, että ”Monumentaaliset sosiaaliset muutokset (ja ongelmat) 21. vuosisadalla tullaan ymmärtämään väärin (ja siten pahentamaan, uskoakseni) niin kauan kuin ihmiset ... jatkavat tapahtumien tulkitsemista (esiekologisen) maailmankuvan mukaan, joka ei riittävästi ota huomioon ihmisyhteisöjen perimmäistä riippuvaisuutta niiden ekosysteemisestä konteksista.”
Yksityiselämä

William Catton syntyi Minneapolisissa Minnesotassa 15. tammikuuta 1926. Hän palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1943–1946. Sotilaspalveluksensa jälkeen hän kirjautui Ohion Oberlin Collegeen, missä hän tapasi tulevan vaimonsa Nancy Lewisin. He menivät naimisiin vuonna 1949. Heille syntyi neljä poikaa ja kuusi lastenlasta.
Catton suoritti B.A.-tutkintonsa Oberlin Collegessa vuonna 1950 ja kirjautui sen jälkeen lukemaan sosiologiaa Washingtonin yliopistoon Seattleen. Siellä hän suoritti M.A.-tutkinnon vuonna 1952 ja valmistui tohtoriksi vuonna 1954. Myöhemmin hän oli Washingtonin osavaltionyliopiston sosiologian emeritusprofessori. Catton toimi Pacific Sociological Associationin presidenttinä vuosina 1984-1985 sekä American Sociological Associationin ympäristösosiologian osaston puheenjohtajana.
Palkinnot ja kunniamerkit

1983, Jäsenyys, Institute for Human Ecology
1985, Apurahapalkinto, Pacific Sociological Association
1985, Palkinto saavutuksista, Natural Resources Research Group, Rural Sociological Society (yhdessä Riley E. Dunlapin kanssa)
1986, Palkinto merkittävästä kontribuutiosta, Section on Environmental Sociology, American Sociological Association (yhdessä Riley E. Dunlapin kanssa)
1989, Palkinto merkittävästä saavutuksesta, College of Sciences and Arts, Washington State University
Julkaisut > Kirjat (ainoa kirjoittaja)

From Animistic to Naturalistic Sociology New York: McGraw-Hill, 1966.
Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change Urbana: University of Illinois Press, 1980.
Bottleneck: Humanity's Impending Impasse Xlibris Corporation, 2009.
Julkaisut > Kirjat (yhteistyössä)

Conceptual Sociology: A Manual of Exercises Relating Concepts to Specimens, Principles and Definitions (mukana Otto N. Larsen) New York: Harper & Row, 1962; Second edition, 1971.
Sociology (neljäs editio, mukana George A. Lundberg, Clarence C. Schrag, ja Otto N. Larsen). New York: Harper & Row, 1968.