stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julius Lehtonen
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan muonitusupseeriksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa.
Kenties näkyvimpänä kunnianosoituksena toiminnastaan koko Suomen sisällissodan aikana, Lehtonen määrättiin jäseneksi kolmimiehiseen jääkäreiden lipunkantopartioon Helsingissä valkoisten joukkojen voitonparaatissa 16. toukokuuta, 1918, yhdessä jääkärivänrikki Martin Petterssonin ja jääkärivänrikki Einar Hackzellin (myöhemmin jääkäriluutnantti Hakasalo) kanssa, perässään marssineen "15.000 mieheen nousevan armeijan" kärjessä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli 5. kesäkuuta 1918 alkaen Karjalan kaartin rykmentissä ja sijoitettiin 5. komppanian päälliköksi. Hän hoiti 1. marraskuuta - 13. joulukuuta, 1920, välisen ajan pataljoonankomentajan tehtäviä. Armeijasta hän erosi 10. kesäkuuta, 1921, ja siirtyi 1. heinäkuuta, 1921, kirjanpitäjäksi Wahl R co:n puutavaraliikkeeseen Viipurin, missä tehtävässä toimi 1. joulukuuta, 1930, saakka. Hän toimi samalla Viipurin suojeluskuntalaivueen koulutusupseerina ja 1. kesäkuuta, 1929 - 20. lokakuuta, 1931, välisen ajan laivuepäällikön apulaisena. Hän on ollut vuosina 1931 - 1934 Jääkärikodin isännöitsijänä Kuolemajärvellä ja vuonna 1935 toiminut liikemiehenä sekä vuodesta 1936 alkaen Alkoholiliike oy:n palveluksessa Viipurissa.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana 4. prikaatissa ja sodan alettua hänet siirrettiin Viipurin Täydennyspataljoonaan ja edelleen Viipurin komendantin virastoon. Komendantin virastosta hänet siirrettiin talouskomppanian päälliköksi 3. divisioonaan. Päällikön tehtävistä hänet komennettiin vielä sodan kestäessä Jalkaväenkoulutuskeskus 7:ään jossa toimi koulutusupseerina ja pataljoonan komentajana. Välirauhan aikana hän toimi Oy ALKO Ab:n palveluksessa Tammisaaressa ja Maarianhaminassa.  Jatkosotaan hän osallistui aluksi Jalkaväenkoulutuskeskus 5:ssä, josta hänet komennettiin opetustehtäviin Huoltoupseerikouluun ja edelleen Päämajan Sotilashallinto-osaston rajatoimisto 2:n päälliköksi, missä hän palveli vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin Turun suojeluskuntapiirin esikuntaan, missä hän työskenteli sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän palasi siviilityöhönsä Oy ALKO Ab:lle Turkuun. Hänet on haudattu Turkuun.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. tammikuuta, 1916  Gruppenführer 19. maaliskuuta, 1916  Luutnantti 11. helmikuuta, 1918  Kapteeni 16. toukokuuta, 1919  Majuri 1942 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
DFW C.V

| DFW C V |
| --- | --- |
 DFW C V
Tyyppi:  kaksipaikkainen kaksitasoinen tiedustelu-, tykistön tulenjohto-, maavoimien yhteys- ja kuvaustiedustelukone
Valmistaja:  Deutsche Flugzeugwerke Aviatik (Aviatik C VI) Halberstadt L.V.G.
Esitelty:  1916
DFW C.V oli Deutsche Flugzeugwerken (DFW) ensimmäisen maailmansodan aikana suunnittelema kaksipaikkainen kaksitasoinen ja puurakenteinen yksimoottorinen tiedustelu-, tykistön tulenjohto-, maavoimien yhteys- ja kuvaustiedustelukone. Aviatik, Halberstadt ja LVG valmistivat konetta lisenssillä.
Konetta edeltäjä DFW C.IV, joka oli varustettu 150 hevosvoiman Benz Bz.III -moottorilla, mutta koneen runko oli pääosin sama kummassakin. C.V -malliin asennettiin tehokkaampi Bz.IV moottori. Koneen maksiminopeus oli 155 kilometriä tunnissa ja se kykeni nousemaan kilometriin neljässä minuutissa viiteen kilometriin 49 minuutissa. Koneen maksimilentoaika oli kolme ja puolituntia.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimille ostettiin vuonna 1918 Saksasta kaksi DFW C.V-konetta. Koneiden tunnukset olivat F12 ja F14, myöhemmin C.56/18 ja C.57/18, joista toinen oli kolmannessa rekisterissä 2A351.
Lentokoneet tulivat Vaasaan 24. maaliskuuta 1918 ja ne luovutettiin Lento-osasto 2:lle seuraavana päivänä. Koneet saapuivat Antreaan junateitse 10. huhtikuuta 1918 mennessä. Lentotoiminta ei päässyt käynnistymään, koska osaston ruotsalaiset lentäjät eivät uskaltaneet käyttää voimakkailla 200-hevosvoimaisilla moottoreilla varustettuja koneita. Venäjältä loikanneet lentäjät olisivat olleet halukkaita lentämään DFW C.V-koneita, mutta siihen eivät ruotsalaiset suostuneet.
Toinen koneista vaurioitui pahoin 28. helmikuuta 1919 ja poistettiin elokuussa, toinen tuhoutui 11. helmikuuta 1921 maahansyöksyssä surmaten lentäjän. Tyyppi oli Suomessa käytössä vuosina 1918-1921.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&07.08800007,88 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&013.027000013,27 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.02500003,25 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0970.&&&&00970 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Benz Bz.IV -kuusisylinterinen vesijäähdytteinen rivimoottori; &&&&&&&&&&&&0164.&&&&00164 kW (&&&&&&&&&&&&0220.&&&&00220 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0155.&&&&00155 km/h
Aseistus
1 × kiinteä eteenpäin ampuva Spandau-konekivääri
1 × liikuteltava taaksesuunnattu Parabellum-konekivääri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta DFW C.V Wikimedia Commonsissa
Matti Lehtinen

| Matti Lehtinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1922 Lappee
Kuollut: 16. elokuuta 2022 (100 vuotta) Helsinki
Ammatti:  baritonilaulaja
Muusikko
Aktiivisena:  1948–2022
Tyylilajit:  ooppera, lied
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Matti Kalervo Lehtinen (24. huhtikuuta 1922 Lappee – 16. elokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen laulaja, jonka ääniala oli baritoni.
Nuoruus

Lehtinen syntyi Lappeella 1922. Hän taisteli jatkosodassa ja haavoittui kahdesti.
Ura

Matti Lehtinen opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa vuosina 1945–1948 ja sen oopperaluokalla 1946–1949. Tukholman Kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun oopperaluokalla hän opiskeli 1949.
Ensikonserttinsa Lehtinen piti Helsingissä 1948 ja samana vuonna oli hänen oopperadebyyttinsä Suomalaisessa Oopperassa.
Lehtinen oli kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan vuosina 1949–1951 ja sitten Kölnin oopperaan 1952–1955. Hän toimi vapaana konsertti- ja oratoriolaulajana 1955–1963 ja tulkitsi myös paljon liediä.
Lehtinen kiinnitettiin 1963 Suomen Kansallisoopperaan, jossa hän oli solistina vuoteen 1967.
Sibelius-Akatemian laulutaiteen professorina Lehtinen toimi 1963–1987 ja laulun ainejohtajana 1980–1987. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Jaakko Hietikko, Jaakko Kortekangas ja Esa Ruuttunen. Hän toimi myös laulukilpailujen tuomariston jäsenenä.
Lehtinen piti konsertteja kotimaansa lisäksi monissa Euroopan maissa sekä Yhdysvalloissa. Hän myös levytti runsaasti suomalaista musiikkia.
Lehtinen tulkitsi esimerkiksi suomalaisten oopperoiden baritoniosuuksia sekä Erik Bergmanin kuoro-orkesteriteoksia. Hän esitti ensimmäisenä Aarre Merikannon oopperan Juha nimiroolin radioesityksessä 1958. Hän oli Juha myös 1967 Suomen Kansallisoopperan ensimmäisessä Juhan näyttämötoteutuksessa sekä ensimmäisessä Juhan kokonaislevytyksessä.
Monet Lehtisen esityksistä on äänitetty Yleisradion kantanauhoille. Usein Yle Radio 1:ssä kuultavia ovat muun muassa pianisti Pentti Koskimiehen kanssa tallennetut Hurtti ukko (1956) ja Väinämöisen laulu auringolle, kanteleensoittaja Ulla Katajavuoren kanssa tallennettu Kallavesj (1959) sekä Jorma Panulan johtaman soitinyhtyeen kanssa tallennettu Lapin joulu (1962).
Lehtinen esiintyi laulajana 90-vuotiaaksi ja esiintyi oopperan puherooleissa vielä 93-vuotiaana. Hän kuoli 100-vuotiaana vuonna 2022 lyhyen sairauden jälkeen.
Rooleja

Noin 60 ooppera- ja operettiroolia, joista tärkeimpiä:
Papageno, Taikahuilu
Kreivi Almaviva, Figaron häät
Don Giovanni, Don Giovanni
Leporello, Don Giovanni
Ruhtinas Igor, Ruhtinas Igor
Escamillo, Carmen
Ottokar, Taika-ampuja
Porgy, Porgy ja Bess
Wolfram, Tannhäuser
Kurwenal, Tristan ja Isolde
Oberon, Kesäyön unelma
Faninal, Ruusuritari
Juha, Juha
Seppä Högman, Viimeiset kiusaukset
Johannes Pontto, Avain
Palkintoja ja tunnustuksia

Geneven kansainvälisen musiikkikilpailun ensimmäinen palkinto 1950
Pro Finlandia -mitali vuonna 1965
Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1973
Säveltaiteilijain valtionpalkinto 1980
Kirjallisuutta

Lampila, Hannu-Ilari: ”Lehtinen, Matti (1922–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 827–828.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Taajamaa, Bruno: Matti Lehtinen: Laulajan matkassa. Recallmed 1983. ISBN 951-99495-5-0
Levytyksiä

Matti Lehtinen: Suomalaisia lauluja. Äänityksiä 1954–1962. Finlandia Classics (2013)
Hartaita lauluja. Äänityksiä 1954–1962. Finlandia Classics (2013)
Matti Lehtinen: Lieder Recital. Äänityksiä 1957–1969. Finlandia Classics (2014)
Matti Lehtinen: Runojen äärellä. Finlandia Classics (2015)
Matti Lehtinen: My Way. Äänityksiä 1954–2010. Finlandia Classics (2017)
Aiheesta muualla

Matti Lehtisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Soiva joulukalenteri: Pohjoisen talven lumoa (22.12.)[vanhentunut linkki] – YLE Areena: Matti Lehtinen esittää Erkki Melartinin Lapin joulu -laulun. Äänite vuodelta 1962.
Cantor-seura ry – haastattelut. (Arkistoitu – Internet Archive)
Taiteilijatapaaminen: Matti Lehtinen. (Arkistoitu – Internet Archive)  Yle Areena.
Matti Lehtinen. Meteli.net.
Lehtinen, Matti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Näytäntökauden 1965–1966 avajaiset Kansallisoopperassa: Eini Liukko-Vaara, Matti Lehtinen, Anita Välkki ja Cyril Szalkiewicz.
Donn

Donn (Pimeä) eli Tuoni on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa kuolleiden herra ja jumala. Alun perin Donn oli Irlannin myyttisten alkuasuttajien milesialaisten päällikkö. Donn teki kuitenkin virheen vähättelemällä jumalatar Eriuta, ja Donn hukutettiin lounais-Irlannin rannikon edustalle. Paikan lähistöllä olevaa kalliosaarta ryhdyttiin kutsumaan nimellä Tech nDuinn, ”Donnin talo”, ja sinne kuolleet kerääntyivät ennen kuin he aloittivat matkansa tuonpuoleiseen.
Tom DiCillo

Tom DiCillo (s. 14. elokuuta 1953) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Jacksonvillessä, Floridassa, ja työskenteli ennen omaa ohjaajanuraansa muun muassa kuvaajana.
DiCillo on myös elokuviensa käsikirjoittaja.
Tuotantoa > Ohjaukset

Johnny Suede (1991)
Hei, kamera käy (1995)
Kuunvaloa (1996)
Aito Blondi (1997)
Double Whammy (2001)
Delirious (2006)
When You’re Strange (2009)
Tuotantoa > Muuta

Loputon loma (kuvaus, 1981)
Muukalaisten paratiisi (kuvaus, 1984)
Aiheesta muualla

Tom DiCillo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kirjallisuutta

Byrne, Wayne: The Cinema of Tom DiCillo : Include Me Out. Wallflower Press, 2017. ISBN 978-0-231-18535-6.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Leila K

| Leila El Khalifi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. syyskuuta 1971 (ikä 53)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Leila K
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1989–1999, 2015–
Tyylilajit:  pop, eurodance
Aiheesta muualla
leilak.unlimitedtree.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Leila K (oik. Laila El Khalifi; s. 6. syyskuuta 1971 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen elektronisen musiikin esittäjä ja rap-artisti, joka valittiin vuonna 2016 Ruotsin musiikin Hall of Fameen.
Ura

Leila K aloitti uransa rap-duo Rob'n'Razin kanssa, johon hänet löydettiin laulukilpailusta. Duon jäsenet pitivät Leilan esiintymisestä ja tarjosivat tälle levytyssopimuksen 1988. Yhdessä Rob'n'Razin kanssa Leila K sai ensimmäisen hittinsä vuonna 1989 kappaleella "Got to Get", joka sijoittui muun muassa Ison-Britannian singlelistalla sijalle kahdeksan. Vaikka Leila K:n ja Rob’n’Razin yhteistyö sujui hyvin ja heidän musiikkinsa menestyi, päätti Leila lähteä omille teilleen ja erota kokoonpanosta. Hän onnistuikin saamaan keikkoja Ibizalla, mutta varsinainen sooloura alkoi vasta 1991, kun hän julkaisi singlen "Time". Leila menestyi myös kappaleilla "Open sesame" ja "Ça plane pour moi". Vuonna 1993 Leila K oli Euroopan menestynein naisartisti.
Leila julkaisi uuden albumin vuonna 1996 Manic Panic, joka menestyi varsinkin Pohjoismaissa. Albumilta julkaistuja singlejä olivat muun muassa "Electric" ja "C’mon now". Leila K:n räväkkä persoona tuotiin mediassa laajasti esille 1998 SVT:n dokumentissa Fuck you, fuck you very much.
Leila K. on laulanut ruotsalaisen rock-yhtye Backyard Babiesin vuonna 2001 ilmestyneellä kappaleella "I Love to Roll".
Vuonna 2005 ruotsalainen sarjakuvataiteilija Martin Kellerman järjesti Leilan haastattelun sarjakuvalehteensä Rocky. Kesäkuussa 2007 ruotsalaismedia kertoi Leilan esiintyneen yllätysvierailijana Petter Wallenbergin Bögjävlar-kirjan julkistamistilaisuudessa, jossa hän esitti kappaleet ”Ça Plane Pour Moi” ja ”Electric”.
Vuonna 2009 albumi Rob’n’Raz feat Leila K pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Maaliskuussa 2011 Leila K esiintyi ensi kertaa vuosiin vierailevana artistina Wallenbergin kappaleella ”Legendary”. 
Lokakuussa 2013 ilmestyi Petter Wallenbergin kirjoittama elämäkertakirja Historien om Leila .
Yksityiselämä

Vuonna 2003 ruotsalainen lehdistö julkaisi kertomuksen, jonka mukaan Leila K eli kodittomana Tukholman kaduilla, kärsi alkoholiongelmasta ja lääkeriippuvuudesta, ja joutui varastamaan ruokaa. Tuolloin hänen kerrottiin myös olevan tekemisissä poliisien kanssa ja vuonna 2004 Leilan kerrottiin olevan vankilassa, vaikka vakuuttelikin syyttömyyttään. Syyte ja kolmen kuukauden tuomio tuli pahoinpitelystä, häirinnästä, laittomasta uhkauksesta ja varkaudesta. Leila K:n on myös väitetty käyttäneen huumeita, mutta tämän hän kiistää jyrkästi.
Diskografia > Albumit

Rob'n'Raz feat Leila K (1990)
Carousel (1993)
Manic Panic (1996)
Leila K's Greatest Tracks (2003)
Diskografia > Singlet

| --- | --- |
 ”Got To Get” (1989)  ”Rok The Nation” (1990)  ”Just Tell Me” (1990)  ”It Feels So Right” (1990)  ”Hello Afrika” (Dr. Albanin kanssa) (1990)  ”Time” (1991)  ”Magic Ball” (1991)  ”Open Sesame” (1992)  ”Open Sesame Remixes” (1992)  ”Ça plane pour moi” / ”Check The Dan” (1993) :  ”Slow Motion” (1993)  ”Close Your Eyes” (1993)  ”Electric” (1995)  ”Electric Remixes” (1995)  ”C’Mon Now” (1996)  ”Rude Boy” (1996)  ”Blacklisted” (1996)  ”Open Sesame '99” (1999)  ”Burning Up” (1999)  ”I Love To Roll” (Backyard Babiesin kanssa) (2000)
Dobruš

| Dobruš (Добруш) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Dobruš
 Koordinaatit: 52°25′16″N, 31°18′58″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  1560 (maininta)
Korkeus:  115–150 m
Väkiluku (10/2009):  18 330
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.dobrush.gomel-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dobruš (valkoven.  Добруш), IPA: [ˈdɔbruʂ], ven. Добруш) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Kaupunki sijaitsee 24 kilometriä Homelin (Gomel) kaupungin keskustan itäpuolella. Tässä Homelin itäisessä esikaupungissa asuu 18 330. Koko hallintopiirin 40 632 asukkaasta noin puolet asuu maaseudulla; piiri sisältää Dobrušin kaupungin, Tserah’oukan kaupunkimaisen taajaman (1 821 as.) ja näitä ympäröivän maaseudun kylineen.
Dobrušin piirin sijainti Gomelin maakunnassa.
Dobrušin piiri sijaitsee Homelin (Gomel) itäpuolella, Vetkan piirin eteläpuolella. Itäisenä naapurina on Venäjän Brjanskin alue ja eteläisenä rajakumppanina Ukraina. Piirin läpi kulkevat Homelista itään Venäjälle ja kaakkoon Ukrainaan vievät rautatiet.
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Dobrušin lounaispuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.
Dobruš saastui merkittävästi vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin seurauksena. Myös vuoden 1996 cesium-137 -kartassa Dobrušin itäiset ja pohjoiset seudut näkyvät voimakkaimmin säteilevien Valko-Venäjän alueiden joukossa. Paikkakunnan väkiluku onkin pudonnut. Suuri osa piirin väestöstä evakuoitiin vuonna 1986, ja ainakin 1 500 perhettä on virallisten tietojenkin mukaan muuttanut pois turvallisemmille alueille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dobruš Wikimedia Commonsissa
Luettelo Valko-Venäjän rajanylityspaikoista
Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
Hallintopiiriin liittyviä artikkeleja (dorogiby.info) (venäjäksi)
Kuvausta kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (valkovenäjäksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki Dobrušin kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Valokuvia Dobrušista (englanniksi), (puolaksi) tai (venäjäksi) (radzima.org)
Pekka Lehtosaari

Pekka Lehtosaari
Pekka Lehtosaari (s. 10. helmikuuta 1961 Helsinki) on etenkin ääniohjauksistaan tunnettu elokuvantekijä. Hän on käsikirjoittanut elokuvat Pahat pojat, Vares – yksityisetsivä ja Dark Floors sekä useita televisiosarjojen jaksoja, kuten sarjaan Kylmäverisesti sinun ja Alamaailma-sarjaan tarinan Kyttä. Lisäksi Lehtosaari on esiintynyt animaatiosarjoissa ääninäyttelijänä ja ohjannut yli 50 kokoillan animaation dubbaukset.
Pitkien elokuvien käsikirjoitukset

Pahat pojat (2003)
Vares – yksityisetsivä (2004)
Röllin sydän (2007)
Dark Floors (2008)
Syvälle salattu (2011)
Rendel (2017)
Kirjat

Röllin sydän, kuv. Janne Kopu, Kari Korhonen, 44 s., Otava, 2007 ISBN 978-951-1-22003-9
Dubbaukset > Ohjaajana

Suluissa on ensiksi mainittu dubbauksen ja sen jälkeen itse elokuvan valmistusvuosi, jos dubbaus on tehty vasta paljon myöhemmin elokuvan julkaisun jälkeen.
101 dalmatialaista (animaatioelokuva, 1995/1961)
101 dalmatialaista (näytelmäelokuva, 1996)
Aaltojen kuohu (2012/1993)
Aladdin (1992)
Aristokatit (1994/1970)
Babe – urhea possu (1995)
Babe suurkaupungissa (1998)
Balto (1995)
Batman (1995–1997)
Batman ja Pakkasherra (1998)
Batman – Mustan kostajan paluu (1993)
Bernard ja Bianca Australiassa (1990)
Beverly Hillsin hienostohauva (2008)
Bolt (2008)
Dinosaurus (2000)
Dumbo (1997/1941)
E.T. – The Extra Terrestrial, uudelleenjulkaisu (2002/1981)
Flubber – maailman mahtavin mönjä (1997)
Henkien kätkemä (2012/2001)
Herkules (1997)
Hessu Hopo – rampin rämäpää (2000)
Hiidenpata (1998/1985)
Hopon poppoo (1995)
Joulupukki ja noitarumpu (1996)
Kaikenkarvainen Charlie (1996/1989)
Kaikenkarvainen Charlie 2 (1996)
Kaunotar ja hirviö – Lumottu joulu (1997)
Keisarin uudet kuviot (2000), yhdessä veljensä Heikin kanssa
Kikin lähettipalvelu (2007/1989)
Kissojen valtakunta (2002)
Kotia Kohti II (1996)
Kukkulan tyttö, sataman poika (2011)
Kärpäsenä Kuuhun (2008)
Kätkijät (1997)
Kätkijät (2010)
Laputa – linna taivaalla (2011/1986)
Leijonakuningas (1994)
Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys (1998)
Liikkuva linna (2004)
Lumihauvat (2002)
Lumikki ja seitsemän kääpiötä (1994/1937)
Maameren tarinat (2012/2006)
Maija Poppanen (1998/1964)
Marnie – tyttö ikkunassa (2014)
Miekka kivessä (1993/1963)
Mulan (1998)
Naapurini Totoro (2006/1988)
Nalle Puh (1997/1977)
Nalle Puh ystävää etsimässä (1997)
Notre Damen kellonsoittaja (1996)
Pelastuspartio Bernard ja Bianca (1997/1977)
Peppi Pitkätossu (1997)
Peukalo-Liisa (1994)
Pieni merenneito 3: Arielin tarina (2008)
Pingviinien matka (2005)
Pinocchio (1995/1940)
Pinokkion seikkailut (1996)
Pocahontas (1995)
Pocahontas II – matka uuteen maailmaan (1998)
Pom poko (2012/1994)
Ponyo rantakalliolla (2008)
Porco Rosso (2008/1992)
Prinsessa Kaguyan taru (2013)
Prinsessa Mononoke (2010/1997)
Prinsessa Ruusunen (1995/1959)
Riku kirjamaassa (1994)
Rokkikukko (1991)
Röllin sydän (2007) (myös käsikirjoitus)
Sammakoiden ennustus (2003)
Soppalinnan salaseura (2015)
Space Jam (1996)
Sydämen kuiskaus (2009/1997)
Tarzan (1999)
Tiikerin oma elokuva (2000)
Tom ja Jerry panevat kaupungin sekaisin (1992)
Toy Story – leluelämää (1995)
Toy Story 2 (1999)
Tuhkimo (1992/1950)
Tuulen laakson Nausicaä (2011/1984)
Tuuli nousee (2013)
Tyttö ja kettu (2007)
Viidakkokirja (1993/1967)
Viidakkokirja 2 (2002)
Viidakkovekara Juuso (1993)
Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina (1996)
Viidakon veijarit (2017)
Ötökän elämää (1998)
Aiheesta muualla

Pekka Lehtosaari Elonetissä.
Pekka Lehtosaari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Harri Römpötti, Pahat pojat -elokuvaan Pekka Lehtosaari kirjoitti mukaan asioita omasta elämästään, nyt unelmahanke olisi viaton komedia: ”Kiltteys tuntuu vähän unohtuneen suomalaisesta elokuvasta”. 60-vuotishaastattelu. Helsingin Sanomat, 9.2.2021.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef
Dnipron rautatieasema

| Dnipro-Holovnyi |
| --- | --- |
 Dnipron rautatieasemaa
Perustiedot
Sijainti:  48°28′38.4″N, 035°00′54.9″E
Osoite:  Площа Вокзальна 1, Дніпро (Ploštša Vokzal'na 1, Dnipro, Ukraina)
Kunta:  Dnipro
Valtio:  Ukraina
Etäisyydet:  (Kesken, etäisyydet noin) Donetsk 269 km, Harkova 297 km, Kiova 532 km, Kryvyi Rih km, Lviv 1 088 km (Znam'jankan kautta), Mariupol 411 km, Odessa 636 km, Pultava 367 km, Sarny 843 km, Simferopol 482 km, Sumy km, Tšernihiv km, Znam'janka (Знам'янка) 224 km, Zaporižžja I 126 km; Kursk 541 km, Orjol 695 km, Moskova (Kurskin asema) 1 078 km; Moskova (Pavelskaja) km; Gomel 741 km, Nevel-2 1 221 km, Dno 1 441 km, Pietari 1 686 km; Rostov-na-Donu 491 km; Varsova 1 318 km, Berliini 1 773 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Ukrainan rautatiet, (osa kaukojunista): Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  kattavasti eri puolille Ukrainaa ja ulkomaille; katso etäisyydet & Aiheesta muualla
Lähijunat:  runsaasti
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
Dnipron rautatieasema eli Dnipro-Holovnyi (ukr. Дніпро-Головний) on Ukrainan kolmanneksi suurimman kaupungin Dnipron päärautatieasema ja Ukrainan rautateiden tärkeimpiä henkilöliikenteen asemia. Asema sijaitsee kaupungin ydinkeskustassa, noin 800 metriä Dnepristä etelään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dnipron rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Kaukojunien haku Dnipropetrovskin matkustaja-asemalle (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (railway.dn.ua)
Dnipropetrovskin matkustaja-aseman aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (poezda.uz.ua)
Dnipropetrovskin aseman aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (poezda.org.ua)
Kaukoliikenteen junien haku Dnipropetrovskin matkustaja-asemalle/-lta (englanniksi) (poezda.net)
Kaukoliikenteen juna-aikatauluja Dnipropetrovskin rautatieasemalle (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Lähijunien aikatauluja Dnipropetrovskin matkustaja-asemalle (venäjäksi) (rasp.yandex.ru)
Ukrainan rautateiden interaktiivinen, kullekin asemalle saapuvien ja lähtevien pikajunien sivusto, erityisesti EURO2012 jalkapalloa ajatellen (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Ukrainan rataverkon kartta (ukrainaksi)