stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Roine

Eino Olavi Roine (8. joulukuuta 1905 Turku – 31. tammikuuta 1987 Turku) oli suomalainen putkiasentaja ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja.
Roineen vanhemmat olivat suutari Johan Erik Roine ja Emilia Eufrosyne Vuorinen, Eero Roine  oli hänen isoveljensä. Hän kävi kansakoulun ja suoritti myöhemmin Sirola-opiston kurssin. Roine työskenteli putkiasentajana Turussa 1925–1945 ja hän oli kommunistisen nuorisoliiton Turun piirin sihteerinä vuoteen 1930 saakka. Roine oli vankilassa poliittisista syistä 1930–1933 ja jatkosodan aikana 1941–1944.
Roine oli Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana 1945–1951, 1954–1962 ja 1962–1966 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli viimeiselle edustajakaudelleen kesäkuussa 1962 kuolleen SKDL:n Inkeri Virtasen tilalle. Roine toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa. Roine oli Turun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä ja hän oli myös Suomen kommunistisen puolueen Turun piirijärjestön ja Turun nuorisopiirin puheenjohtajana sekä hoiti puolueen Turun piirisihteerin tehtäviä.
Roine oli naimisissa vuodesta 1929 Anna Maria Henrikssonin kanssa.
Ola Rosendahl

Ola Mikael Rosendahl (1. lokakuuta 1939 Pernaja – 17. maaliskuuta 2008 Pernaja) oli Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut suomalainen poliitikko.
Rosendahl toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta, vuodet 1995–2003. Hän sai eduskuntavaaleissa 1995 6428 ääntä Uudenmaan läänin vaalipiirissä, toiseksi eniten vaalipiirinsä neljästä valitusta RKP:n edustajasta, ja eduskuntavaaleissa 1999 5306 ääntä Uudenmaan vaalipiirissä, neljänneksi eniten yhtä monesta valitusta RKP:n edustajasta. Eduskuntavaaleissa 2003 hän ei ollut enää ehdolla. Rosendahl oli kahdeksan vuotta, huhtikuusta 1995 maaliskuuhun 2003, eduskunnan talousvaliokunnan jäsen ja hän vaikutti varsinaisena jäsenenä myös maa- ja metsätalousvaliokunnassa (1995–1999) ja valtiovarainvaliokunnassa (1999–2003). Vuodet 2000–2003 hän kuului valtiontilintarkastajiin.
Rosendahl valmistui agronomiksi vuonna 1966 ja hän oli ammatiltaan maanviljelijä. Hän oli vuosina 1968–1972 Österbottens svenska producentförbundin (ÖSP) toiminnanjohtaja, 1972–1976 Ruotsinkielisten maataloustuottajain keskusliiton eli Svenska lantbruksproducenternas centralförbundin (SLC) toiminnanjohtaja ja vuodesta 1976 vuoteen 2000 SLC:n puheenjohtaja. Hän oli puheenjohtajana myös Nylands svenska landskapsförbundissa (1998–2000) ja Sydkustens landskapsförbundissa (1999–2000).
Rosendahl oli naimisissa vuodesta 1970 ja hänellä oli vaimonsa Christinan kanssa kaksi lasta.
Unto Ruotsalainen

Unto Aarne Ruotsalainen (9. joulukuuta 1922 Mäntsälä – 3. huhtikuuta 2003) oli suomalainen piirisihteeri ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustaja.
Ruotsalaisen vanhemmat olivat metsätyöläinen Arndt Ruotsalainen ja Hilma Aleksandra Koskinen. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli Sirola-opistossa 1953 sekä Neuvostoliitossa 1964. Ruotsalainen oli metsätöissä Enso-Gutzeit oy:n palveluksessa metsätöissä Sulkavalla 1937–1947 ja sorvaajana oy Wilh. Schaumanin vaneritehtaalla Savonlinnassa 1947–1952. Hän oli sitten Suomen kommunistisen puolueen Mikkelin piirin piirisihteerinä 1953–1975.
Ruotsalainen oli kansanedustajana 1975–1983 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä ja hän toimi Suomen kansan demokraattisen liiton eduskuntaryhmän taloudenhoitajana 1979–1983. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaalissa. Ruotsalainen oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä sekä toimi kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Ruotsalainen oli myös ympäristönsuojeluneuvoston varapuheenjohtajana 1979–1987.
Ruotsalainen oli naimisissa vuodesta 1945 asuntolanhoitaja Tyyne Elina Kinnusen kanssa.
Hugo Rautapää

Hugo Valentin Rautapää (vuoteen 1906 Gröndahl, 28. helmikuuta 1874 Hämeenlinna – 9. joulukuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen virkamies, Suomalaista puoluetta edustanut poliitikko ja Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti 1919–1922. Hän toimi senaattorina ja kansanedustajana.
Rautapään isä oli vahtimestari Erik Gröndahl. Rautapää (silloinen Gröndahl) kirjoitti ylioppilaaksi 1891, valmistui ensin filosofian maisteriksi 1894, sitten lakitieteen kandidaatiksi 1899, sai varatuomarin arvon 1901 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi 1903. Hän toimi vuosina 1903–1908 ja 1909–1918 Suomen senaatin finanssitoimituskunnan esittelijäsihteerinä. Eduskunnan jäsenenä Rautapää oli 1910–1914 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja toimi ensin talous- ja 1913 toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Hän oli myös jääkäriliikkeen taustalla toimineen itsenäisyysliikkeen keskuskomitean jäsen.
Kun Suomalainen puolue osallistui elokuussa 1908 muodostettuun Hjeltin senaattiin, Rautapää toimi ensin siviilitoimituskunnan apulaispäällikkönä ja nuorsuomalaisten erottua senaatista huhtikuussa 1909 sen päällikkönä aina senaatin eroon eli marraskuuhun 1909 asti. Tämän jälkeen hän palasi esittelijäsihteerin virkaansa.
Suomen itsenäistyttyä Rautapää oli senaatin ulkoasiain kanslian vt. päällikkönä keväällä 1918 ja kuului Carl Enckellin johtamaan komissioon, jonka tarkoitus oli neuvotella rauhasta Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä. Komissiossa Rautapää ajoi innokkaasti Itä-Karjalan liittämistä Suomeen. 1918–1919 hän oli Korkeimman hallinto-oikeuden esittelijäsihteerinä ja 1. elokuuta 1919 hänet valittiin sen presidentiksi Suomen tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi valitun K. J. Ståhlbergin seuraajaksi.
Rautapää kuoli sydänkohtaukseen vain 48-vuotiaana.
Teoksia

Sosialistimme ja salaiset järjestöt. Päivänkysymyksiä 19. Kansa, Viipuri 1908 (Teos pdf-tiedostona, Työväenliikkeen kirjasto Digitaalinen arkisto)
Asetus toimenpiteistä metsän hävittämisen ehkäisemiseksi 2 päivältä marraskuuta 1917 sekä siihen kuuluvat hallinnolliset määräykset ; selityksillä varustanut J. O. Peurakoski ja Hugo Rautapää. Suomen metsänhoitoyhdistys Tapio, Helsinki 1918, WSOY 1921
Suomen kaupallisesta edustuksesta ulkomailla. Esitelmä Helsingin kauppakamariyhdistyksen kokouksessa heinäkuun 16 p:nä 1918. Helsingin kauppakamari, Helsinki 1918
Tuulaakimaksun kehityksestä ja oikeudellisesta luonteesta. Yhteiskuntataloudellisia kirjoituksia 13. Kansantaloudellinen yhdistys, Helsinki 1918
Yksityismetsälaki 11 päivältä toukokuuta 1928 sekä siihen liittyvät asetukset, viittauksilla J. O. Peurakosken ja Hugo Rautapään laatimien metsän hävittämisen ehkäisemiseksi annetun asetuksen selityksiin ja lisäyksillä varustettuna sekä metsänparannuslaki asetuksineen. Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1929
Kirjallisuutta

Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: K. J. Ståhlberg | Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti 1919–1922 | Seuraaja: Karl Söderholm |
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (42):  Anneberg (1910)  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Eronen (1910–1911)  Grönvall (1910–1911)  Haapanen  Hjelt  Honkajuuri  Ingman  Junnila  Kaakko-oja  Kairamo  Knuutila  Koivisto  Käkikoski  Lagerlöf  Laine  Lanne  Listo  Malkamäki  Malmivaara  Nevanlinna  Nordling (1910)  Ojanen  Paasikivi  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rautapää  Repo  Ripatti  Seppä-Murto  Sipilä  Soininen  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Virkkunen  Vuorivirta  Warvikko  I. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Grönvall  Hallsten  Hanninen  Herttua  Honkajuuri  Iipponen  Ingman  Junnila  Kaakko-oja  Kairamo  Knuutila  Koivisto  Kärnä  Laine  Lallukka  Lanne  Listo  Malmivaara  Mannermaa  Mynttinen  Nevanlinna  Paasikivi  Peurakoski  Pullinen  Rannikko  Rautapää  Ripatti (1911–1912)  Ruohtula  Sipilä  Sjöstedt-Jussila  Torppa  Tulikoura  Typpö  Vaarala  Vuorinen (1912–1914)  Warvikko  Wilskman  Wuorimaa  I. Yrjö-Koskinen  L. Yrjö-Koskinen  S. Yrjö-Koskinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Anssi Rauramo

Anssi Rauramo heinäkuussa 2013.
Anssi Mauno Heikki Rauramo (s. 8. heinäkuuta 1952 Lahti) on suomalainen entinen Kokoomuksen kansanedustaja ja entinen Helsingin kaupungin liikuntatoimen johtaja. Hän oli aikanaan Suomen parhaita koripalloilijoita. Kansanedustajana Rauramo toimi 1987–1998. Sotilasarvoltaan hän on reservin kapteeni.
Koripalloura

Rauramo pelasi koripalloa Torpan Pojissa ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1978, 1981, 1983 ja 1986. Hän oli SM-sarjan paras korintekijä kausilla 1971–1972 ja 1972–1973, ja hänet valittiin kaksi kertaa vuoden koripalloilijaksi, vuonna 1977 ja 1978. Hän pelasi SM-sarjassa 492 runkosarjaottelua ja teki niissä 9 032 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 1 503 pistettä. Hän on kauden 2006–2007 jälkeen näissä kaikissa tilastoissa edelleen kaikkien aikojen kymmenen parhaan joukossa. Vuonna 1989 Torpan Pojat jäädytti hänen pelipaitansa, numero 7.
Rauramo pelasi 151 maaottelua.
Poliittinen ura

Rauramo valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi vuoden 1987 vaaleissa. Hän toimi eduskunnassa vuoteen 1998 asti, jolloin hän siirtyi liikuntajohtajaksi Helsinkiin. Kansanedustajuuden aikaan hän toimi valtion liikuntaneuvoston puheenjohtajana vuosina 1994−1998.  Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1996−1998.
H. G. Paloheimo

| H>  G. Paloheimo.Elintarvetoimituskunnan päällikkö |
| --- | --- |
 Paasikiven I hallitus 27.5.1918–27.11.1918  
Seuraaja:  Mikko Collan
Kansanedustaja
 1907−1910  
Ryhmä/puolue:  Suomalainen Puolue
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. lokakuuta 1864 Kangasala
Kuollut: 29. kesäkuuta 1919 (54 vuotta) Loppi
Ammatti:  Teollisuusmies, poliitikko
Puoliso:  Elin Hernberg Fanny Olivia Hellén Ida Andersson
Tiedot
Puolue:  Suomalainen puolue
Koulutus:  teologisen erotutkinto (1888)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Hjalmar Gabriel (H. G.) Paloheimo (sukunimi vuoteen 1906 saakka Brander, 17. lokakuuta 1864 Kangasala – 29. kesäkuuta 1919 Loppi) oli suomalainen teollisuusmies, joka perusti ensimmäisen merkittävän suomenkielisten hallitseman teollisuuskonsernin Suomeen.
Perhetausta

Paloheimon vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Erland Brander ja Lovisa Wilhelmina Fredriksson. Hänen veljiään olivat K. A. ja Paavo Paloheimo. Hän valmistui ylioppilaaksi 1884 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1888. Pappisvihkimyksen jälkeen Paloheimo määrättiin Hämeenkyrön kirkkoherran apulaiseksi mutta hän sairastui ja joutui ottamaan virkavapaata. Ollessaan sairauslomansa aikana Lopen Santamäen kartanossa vieraana Paloheimo tutustui yhteen kartanon tyttäristä, Elin Hernbergiin ja meni tämän kanssa naimisiin 1889. Samana vuonna hän osti Santamäen kartanon Hernbergin perikunnalta Suomen Hypoteekkiyhdistykseltä saadun kiinnelainan avulla ja ryhtyi harjoittamaan maanviljelyä.
Paloheimon ensimmäinen vaimo kuoli lapsivuoteeseen 1890 ja hän meni naimisiin Fanny Olivia Hellénin kanssa 1892. Toisen vaimon kuoltua 1905 Paloheimo meni kolmannen kerran naimisiin naapurikartanon Kormun tyttären Ida Anderssonin kanssa 1906. Tällöin myös Kormun kartano siirtyi Paloheimon haltuun, ja hän omisti tämän jälkeen noin 6 000 hehtaaria maata pääasiassa Lopen alueella.
Teollisuustoiminta

Paloheimon teollisuustoiminta sai alkunsa Santamäen kartanon yhteyteen 1890 perustetusta pienestä yksiraamisesta sahalaitoksesta. Paloheimo rakensi sen jälkeen ensin sahalaitoksen Lopen Kesijärvelle 1899 ja sen jälkeen Riihimäelle toisen sahan vuonna 1904, sekä sen yhteyteen voimalaitoksen vuonna 1910. Kesijärven saha yhdistettiin 1907 kapearaiteisella 600 mm raideleveydelle rakennetulla Riihimäen–Lopen rautatiellä Riihimäellä oleviin laitoksiin.
Paloheimon teollisuudenharjoitus laajeni 1909 lasiteollisuuteen kun hänestä tuli pääosakas Osakeyhtiö Riihimäkeen. Sahojen tuottamaa jätettä voitiin nyt käyttää polttoaineena lasitehtaalla. Paloheimon tiiliteollisuus käynnistyi pienestä 1890-luvun puolivälissä Santamäen kartanoon rakennetusta tiilitehtaasta, jota laajennettiin voimakkaasti 1912. Turvebrikettien valmistus teollisesti ei sen sijaan teknisten vaikeuksien vuoksi onnistunut ja Lopelle rakennettu brikettitehdas tuhoutui räjähdyksessä 1916.
Paloheimo laajensi toimintaansa myös muualle Suomeen. Kajaaniin perustettiin Kajaanin Puutavara Oy -nimisen yhtiön nimellä sahalaitos ja myöhemmin sen yhteyteen selluloosatehdas. Vuonna 1911 Paloheimo osti yhdessä veljensä K. A. Paloheimon ja tilanomistaja Nestor Toivosen kanssa Vuojoki Gods Ab:n osakekannan. Tämä yhtiö omisti noin 8 000 hehtaaria metsää Rauman ympäristössä ja näitä metsävaroja hyödyntämään perustettiin Raumalle ensin suuri saha 1912 ja 1915 selluloosatehdas joka käytti sahan tuottamaa jätettä ja pienpuuta. Näistä Rauman laitoksista muodostettiin oma yhtiö Rauma-Wood Ltd. Oy.
Poliittinen toiminta

Paloheimo oli mukana politiikassa ja toimi talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehenä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustaja 1907–1910 ja jäsen useissa komiteoissa ja vastasi senaattorina elintarvikehuollosta Paasikiven senaatissa 1918.
Perintö

Paloheimo kuoli sydänkohtaukseen Lopen Santamäellä kesällä 1919 54-vuotiaana. Hänen leskensä Ida kuoli kuukausi miehensä jälkeen. Perikunta muodosti kuolinpesästä osakeyhtiön, H. G. Paloheimo Oy:n. Tästä Paloheimon yritysryhmästä erosivat 1920-luvulla Kajaanin ja Rauman toiminnot omiksi itsenäisiksi yhtiöikseen ja jäljelle jäivät vain Riihimäen ja Lopen seudulla toimineet tehdaslaitokset.
Kirjallisuutta

Keskisarja, Teemu: Afäärifennomaanit: Paloheimo-veljekset suurliikemiehinä ja yhteiskunnallisina vaikuttajina.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31842-6
Aiheesta muualla

.aspx H. G. Paloheimo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Erkki Tuomioja: Teemu Keskisarjan kirjan arvostelu
H. G. Paloheimo, Santamäen patruuna (Arkistoitu – Internet Archive)
Kolsan Tiilitehdas Marko Toppi, 12.6.2003
Kekäläinen, Marja (toim.): Kallio-Kuninkala: taiteen ja talouselämän kohtauspaikka 1899-2006 kuninkala.fi. Arkistoitu 5.3.2016.
Suomalaisen puolueen kansanedustajat
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (59):  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hakulinen  Helkiö   Hiltula  Hjelt  Hoikka  Ingman  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Knuutila  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Lepistö  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Olkkonen  Paasikivi  Pajari  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Repo  Ripatti  Runtti  Sipilä  Sipponen  Soininen  Tervaniemi  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wilskman  Wuorimaa  Ylikorpi  E. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1908–1909 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (54):  Aitamurto  Ala-Kulju  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Eronen  Ha. Gebhard  He. Gebhard  Gripenberg  Hainari  Hallsten  Halonen   Hiltula  Hjelt  Ingman  Junnila  Kairamo  Kares  Kivilinna  Kivioja  Koivisto  Kolkki  Käkikoski  Käpy  Lagerlöf  Laine  Listo  Malmivaara  Myllylä  Nevanlinna  Nykänen  Paasikivi  Palmén  Paloheimo  Pohjanpalo  Pullinen  Pöysti  Rajala  Rannikko  Rapola  Reima  Saraste  Sipponen  Soininen  Torppa  Tulikoura  Tuomikoski  Vaarala  Vahe  Vemmelpuu  Virkkunen  Wuorimaa  S. Yrjö-Koskinen  Y. Yrjö-Koskinen 
| n k Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (48):  Aitamurto  Ala-Kulju  Andersin (1909)  Anneberg  Antila  Arajärvi  Danielson-Kalmari  Haapanen  Hainari  Hallsten  Hirvikanta  Honkajuuri  Ingman  Junnila  Kairamo  Kares  Kivioja  Koivisto  Kruus  Käkikoski  Käpy (1909)  Lagerlöf  Laine  Listo  Malkamäki  Malmivaara  Myllylä  Mynttinen  Nevanlinna  Nordling (1910)  Nyström  Pakkala  Paloheimo  Peurakoski  Pullinen  Rajala  Rannikko  Rapola (1909–1910†)  Repo  Saarelainen (1909–1910)  Seppä-Murto  Sipilä  Soininen  Torppa  Tulikoura  Vaarala  Voipio  Wuorimaa  I. Yrjö-Koskinen (1909–1910)  S. Yrjö-Koskinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Wilhelm Roos

Samuel Wilhelm (S. Wilh.) Roos (3. heinäkuuta 1858 Vehmaa – 10. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Roosin vanhemmat olivat kruununnimismies Carl Didrik Roos ja Augusta Elisabeth Fredriksdotter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878, suoritti teologian erotutkinnon 1881 ja pastoraalitutkinnon 1884. Hänet vihittiin papiksi 1882.
Roos oli Sulvan kappalainen 1882, Köyliön kirkkoherran viran armovuoden saarnaaja 1882–1885, vt. kirkkoherra Perttelissä 1885–1886, Kuusjoen kappalainen 1886–1890 ja Uudenkaupungin kappalainen 1890–1896. Hän toimi Uudenkaupungin kirkkoherrana 1896–1907 ja Sörnäisten ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana 1907–1944. Hän sai rovastin arvon 1914
Roos oli lisäksi Uudenkaupungin vt. kansakoulujentarkastaja 1890–1898 ja 1904–1905 sekä Uudenkaupungin vakinainen kansakoulujentarkastaja 1905–1907. Hän oli myös Helsingin ruotsalaisen rovastikunnan lääninrovasti 1923–1933.
Roos edusti pappissäätyä valtiopäivillä 1904 ja 1905. Hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1909–1917 ja 1917–1924, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän toimi eduskunnan tarkastusvaliokunnan puheenjohtajana 1914 ja 1920–1922.
Roos toimi Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Hän oli eri aikoina Kuusjoen kunnallislautakunnan, Uudenkaupungin maalaiskunnan kunnallislautakunnan ja Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli lisäksi muun muassa Suomen ruotsinkielisen seurakuntatyön keskusliiton hallituksen puheenjohtajana.
Roos oli naimisissa vuodesta 1886 Betty Järnefeltin kanssa. Heidän poikansa kenraalimajuri Harald Wilhelm Roos toimi Rautatiehallituksen pääjohtajana 1943–1956 ja oli jatkosodassa päämajan huoltopäällikkö.
Lauri Riikonen

Lauri Riikonen vuonna 1960.
Lauri Riikonen (31. joulukuuta 1900 Pielisjärvi – 24. kesäkuuta 1973 Lieksa) oli suomalainen varatuomari ja maaherra, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1945–1950 ja ministerinä Kekkosen I hallituksessa. Hänelle kertyi ministeripäiviä 198 päivää: 17.3.1950–30.9.1950 sisäasiainministerinä ja kahdeksan päivää (24.3.1950–31.3.1950) kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä.
Varatuomarin arvon Riikonen sai 1930. Hän toimi muun muassa Viipurin hovioikeuden ylimpänä virkamiehenä 1930–1932 ja Pielisjärven säästöpankin johtajana 1933–1947. Hän avioitui 1934 Meri Ailin (o.s. Ravantti) kanssa.
Hän oli myös eduskunnan valitsema Sotasyyllisyysoikeuden jäsen ja yksi neljästä, jotka loppuun asti äänestivät kaikkien syytettyjen vapauttamisen puolesta.
Riikonen toimi Kuopion läänin maaherrana 1950–1960 ja uuden Pohjois-Karjalan läänin ensimmäisenä maaherrana 1960–1967.
Aiheesta muualla

.aspx Lauri Riikonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Lauri Riikonen Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Maalaisliiton kansanedustajat
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (49):  Alestalo  Annala  Asikainen  Brander  Eskola  Hautala  Heljas  Hirvensalo  Ikonen  Inkinen  Jutila (1945)  Kaijalainen  Kekkonen  Kinnunen  Kirra  Koivisto  Koukkari  Lahtela  Laine  Laitinen  Lampinen  Leppälä  Luostarinen  Luukka  Miettunen  Miikki  Murtomaa  Niskala  Niukkanen  Okko  Paksujalka  Palovesi  Pilppula  Pyörälä  Pärssinen  Pääkkönen  Rantamaa  Riikonen  Salo  Saukkonen  Simula  Soininen  Tiitu  Tukia  Vehkaoja  Vennamo  Vesterinen  Vilhula  Virolainen 
| n k Maalaisliiton kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (56):  Aittoniemi  Annala  Brander  Eskola  Haapaniemi  Hautala  Heljas  Hirvensalo  A. Ikonen (1950–1951)  T. Ikonen  Joukanen  Kalliokoski  Kekkonen  Kiiski  Kinnunen  Kleemola  Koivisto  Koivuranta  Koukkari (1948–1949)  Lahtela  Laine  Laitinen  Lampinen  Leppihalme  Leppälä  Luostarinen  Luukka  Mannila  Miettunen  Miikki  Murtomaa  Niskala  Niukkanen  Okko  Pakkanen  Palovesi  Pääkkönen (1950–1951)  Rankila  Rantamaa  Riikonen (1948–1950)  Ryhtä  Rytinki (1949–1951)  Rönkkö  Saalasti  Saari  Salo (1948–1950)  Sarjala  Simonen  Simula  Soininen  Sukselainen  Suntela  Suurkonka  Tiainen  Tiitu  Vennamo  Vesterinen  Vilhula  Virolainen 
| n k Kuopion läänin maaherrat ja kuvernöörit (1831–1997) |
| --- | --- | --- |
| Venäjän keisarikunta (1831–1917) |  Sackleen (1831–1833)  Ramsay (1833–1854)  Federley (1854–1855)  Furuhjelm (1855–1862)  Antell (1862–1866)  von Essen (1866–1873)  von Kraemer (1873–1884)  Järnefelt (1884–1888)  Aminoff (1888–1899)  Åkerman (1899-1900)  Krogius (1900–1903)  Bergh (1903–1905)  Stenius (1905–1911)  Tawaststjerna (1911–1913)  Spåre (1913-1917)  |  |
| Suomi (1917–1997) |  von Hellens (1917–1918)  Ignatius (1918–1940)  Heikkinen (1940–1950)  Riikonen (1950–1960)  Mantere (1960-1966)  Hölttä (1966–1978)  Hjerppe (1978–1993)  Martikainen (1993–1997)  |  |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Matti Ruokola

Matti Johannes Ruokola (1. helmikuuta 1932 Vesilahti – 20. lokakuuta 1994 Espoo) oli suomalainen kansanedustaja ja lääkintöhallituksen pääjohtaja.
Ruokola syntyi Vesilahdella vuonna 1932, mutta muutti perheensä mukana Oulaisiin jo kahden vuoden ikäisenä. Hänen vanhempansa olivat liikemies Paavo Johannes Ruokola ja Elma Maria Kilpinen ja puoliso vuodesta 1956 Raili Sisko Kristiina Pulkkinen. Ruokola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1951 Oulaisten yhteiskoulusta. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1959. Valmistumisensa jälkeen Ruokola toimi kunnanlääkärinä Oulaisissa, kunnes muutti Ouluun lääninsairaalan apulaislääkäriksi vuonna 1967.
Ensimmäisen kerran Ruokola valittiin eduskuntaan vuoden 1970 vaaleissa Keskustapuolueen edustajana. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1975 vaaleissa, mutta valittiin uudelleen vuonna 1979.
Eduskuntatyön Ruokola jätti, kun hänet nimitettiin lääkintöhallituksen pääjohtajaksi 1983. Tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1991 asti, jolloin lääkintöhallitus lakkautettiin.
Ruokola kuoli lokakuussa 1994 liikenneonnettomuudessa Espoossa.
Samuli Rantanen

| Samuli Rantanen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–31.1.1911, 4.4.1917–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Vaasan läänin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1861 Keuruu
Kuollut: 3. helmikuuta 1918 (56 vuotta) Seinäjoki
Ammatti:  suutari, torppari
Puoliso:  Lydia Vilhelmiina Haitto (1891–)
Samuli Rantanen (8. toukokuuta 1861 Keuruu – 3. helmikuuta 1918 Seinäjoki) oli suomalainen suutari ja torppari, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1911 ja 1917. Hänet teloitettiin Suomen sisällissodan alkuvaiheessa helmikuussa 1918, vaikka Rantanen ei kuulunut punakaartiin, eikä hän myöskään kannattanut aseellista kapinaa.
Henkilöhistoria

Rantasen vanhemmat olivat torppari Matti Juhonpoika ja Hedvig Israelintytär. Hän oli huutolaisena kuuden vuoden ajan ja sen jälkeen renkinä kahdeksan vuotta. Myöhemmin hän oli torpparina Keuruulla ja työskenteli myös suutarina. Rantasen puoliso oli vuodesta 1891 lähtien Lydia Vilhelmiina Haitto.
Sosialidemokraatteja edustanut Rantanen valittiin eduskuntaan Vaasan läänin itäistä vaalipiiristä vuoden 1907 vaaleissa. Toisen kerran hän oli kansanedustajana vuonna 1917.