Dr. John
Ura > 1950-1970 -luvut: Voodoota ja New Orleansin perinnemusiikkia

Dr. John aloitti musiikkiuransa sessiomuusikkona 1950-luvulla New Orleansissa. 13-vuotiaana hän tapasi New Orleasilaisen pianistin Professor Longhairin, jonka kanssa hän alkoi esiintyä ja josta tuli yksi hänen tärkeimmistä esikuvistaan. Hän oli alun perin kitaristi, mutta siirtyi muihin soittimiin menetettyään vasemman käden nimettömän sormensa ampumavälikohtauksessa. Hän soitti aluksi bassoa ennen kuin pianosta tuli Longhairin tavoin hänen pääsoittimensa.
Dr. John nousi tunnetuksi 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa musiikilla, joka yhdisti New Orleans -tyylistä rhythm and bluesia ja psykedeelistä rokkia lavashowhun, joka otti vaikutteensa voodoo-uskonnosta pukuineen ja peruukkeineen. Vuonna 1965 Rebennack lähti New Orleansista Los Angelesiin, jossa hänestä tuli arvostettu sessiomuusikko. Los Angelesissa hän kuitenkin kehitti myös Dr. Johnin persoonan. Alunperin ideana oli, että hänen kaverinsa Ronnie Barron esiintyisi etualalla Dr. John-nimellä Rebennackin ollessa taustalla musiikin säveltäjänä ja tuottajana. Kun Barron kuitenkin vetäytyi projektista, Rebennack alkoi itse värikkääksi Dr. Johniksi. Taiteilijanimensä hän oli ottanut kuuluisalta 1800-luvun alun Louisianalaiselta voodoon harjoittajalta, jonka kerrotaan olleen vapaa värillinen mies ja jolla kerrotaan olleen 15 vaimoa ja 50 lasta. Nimi oli aluksi muodossa Dr. John, the Night Tripper. Mies pääsi nauhoittamaan ensimmäistä levyään, kun Sonny & Cher eivät saapuneetkaan Rebennackin heille buukkaamalle studioajalle. Tämä vuonna 1968 ilmestynyt Gris-Gris -niminen albumi jäi aikanaan lähes huomiotta, mutta on myöhemmin saanut paljon arvostusta, esimerkiksi se on Rolling Stone -lehden kaikkien aikojen 500 parasta albumia -listalla sijalla 143.
Seuraava, Babylon-niminen levy nauhoitettiin loppuvuodesta 1968. Rebennack kertoo omaelämänkerrassaan Under a Hoodoo Moon, että kyseisen vuoden kaoottiset tapahtumat, kuten Robert Kennedyn ja Martin Luther King Jr:n salamurhat vaikuttivat levyn musiikkiin. Jo levyn aloittava nimikappale virittää hyvin Hieronymus Boschmaisen maailmanlopun tunnelman. Vuonna 1970 ilmestyneen Remedies-levyn aikoihin Dr. John oli joutunut mielisairaalanosastolle. Nämä kokemukset ja myös hänen ystävänsä Lousiannan Angola-vankilassa viettämät 40 vuotta inspiroivat levyn yhden puolen mittaisen Angola Anthemin tekoon. Levyllä on myös New Orleansin perinteistä kummunnut Mardi Gras Day, jota Dr. John on esittänyt vielä 80- ja 90-luvuillakin konserteissaan. Levyn aloittavasta Loop Garoosta suomalaiset Måns Groundstroem ja Mats Hulden ottivat nimen lyhytaikaiselle projektilleen. Vaikka nämä kolme levyä eivät myyneetkään ollenkaan, Dr. John oli levyjen ansiosta saanut varsin kovan maineen muusikkopiireissä. Tästä johtuen seuraavan The Sun, Moon & Herbs -levyn tekoon osallistuivat mm. Mick Jagger, Eric Clapton, Graham Bond ja Bobbie Keys. Yhtä kappaletta lukuunottamatta nauhoitukset tehtiin Trident Studiossa Lontoossa. B-puolen aloituskappale taltioitiin Hollywoodissa yhdysvaltalaisten muusikoiden kanssa. Ilmeisesti kuuluisista muusikoista johtuen tämä vuoden 1971 albumi sijoittui ensimmäisenä Dr. John albumina Bilboard 200 listalle sijalle 184.
Vuonna 1972 Dr. John päätti levyttää albumillisen New Orleansin R & B -standardeja. Tämä Dr. John´s Gumbo-niminen levy muutti miehen musikillista ja ulkoista suuntaa voodoomeiningistä kohti suoraviivaisempaan pitkäksi ajaksi miehen tulevalla uralla. Nimestäkin oli pudonnut loppuosa Night Tripper pois. Levyn tunnetuimpia kappaleita on Jimi Hendrixinkin levyttämä Earl King-laulu Let the Good Times Roll. Seuraavana vuonna Dr. John teki yhteistyötä Mike Bloomfieldin ja John Paul Hammondin kanssa, josta syntyi levy Triumvirate. Levy nauhoitettiin San Franciscossa ja Los Angelesissa. Samana vuonna Rebennack sai taustabändikseen The Metersin ja tuottajakseen Allen Toussantin, josta syntyi New Orleans funkia sisältävä In the Right Place-albumi. Se nousi Bilboardin listalle sijalle 24. Albumilta irroitettu single Right Place Wrong Time puolestaan nousi Bilboardin singlelistan sijalle 9! Kappaleesta tulikin Dr. Johnin konserttien kestosuosikki. Vuoden 1974 levy Desitively Bonnaroo tehtiin samalla miehityksellä ja tyylillä kuin In the Right Place, mutta siitä ei tullut samanlaista menestystä. Vain levyltä irroitettu single (Everybody Wanna Get Rich) Rite Away nousi Bilboardin Hot 100-listan sijalle 92.
Vuosina 1973-77 Dr. Johnin nauhoituksia ennen varsinaista uraa julkaistiin levyillä Zu Zu Man (1973), Anytime, Anyplace (1974), The Night Tripper (1977) ja MalcolM RebennecK (1977). Kaksi jälkimmäistä levyä kuulostavat siltä kuin Dr. Johnin laulun ja pianon yhteyteen olisi jälkeenpäin äänitetty yhtyeosuudet. 70-luvun puolivälissä mies laajensi repertuaariaan mm. Tin Pan Alley standardien suuntaan. Vuonna 1974 levyn tuottajaksi tuli Bob Ezrin. Tämä Hollywood Be Thy Name-niminen levy nauhoitettiin osittain elävän yleisön edessä.  Juuri ennen levyntekoa tohtori oli vaihtanut levy-yhtiönsä Atlanticilta United Artistille. Uusi levy-yhtiö ei kuitenkaan promotoinut levyä, josta johtuen se möi huonosti. Levy jäikin ainoaksi Dr. John julkaisuksi kyseiselle levy-yhtiölle, sillä kaksi seuraavaa julkaisi A&M:n alamerkki Horizon. Näihin aikoihin Dr. John aloitti 20 vuotta kestäneen yhteistyön kuuluisan lauluntekijä Doc Pomuksen kanssa. Yhteistyön tuloksia kuullaan kahdella seuraavalla City Lights (1978) ja Tango Palace (1979) -nimisillä levyillä. Jälkimmäisellä on myös disco-kappale! Dr. John on mukana Martin Scorsesen dokumentissa The Band in Concert - The Last Waltz, jossa hän esittää yhdessä The Bandin kanssa kappaleen "Such a Night". Hän oli myös vuoden 1978 The Beatles-musikaalissa "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band".
1970-luvulla Dr. John toimi myös sessiopianistina monilla hiteillä kuten Rolling Stonesin vuoden 1972 "Let It Loosella" ja Carly Simon-James Taylor -duetolla "Mockingbird" vuonna 1974. Van Morrisonin vuoden 1978 albumilla A Period of Transition Dr. John oli mukana tuottajana, kosketinsoittajana ja kitaristina. Vuonna 1979 hän osallistui kitaristina Professor Longhairin levyyn Crawfish Fiesta. Levy julkaistiin seuraavana vuonna ja se jäi Professorin viimeiseksi.