Antiikin Kreikan kuvanveisto
Historiallinen kehitys > Arkaainen kuvanveisto

Kuvanveisto vaikuttaa alkaneen kehittyä uudelleen 700-luvulla eaa. mykeneläisen kulttuurin romahdusta seuranneiden niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen jälkeen. Tämä niin kutsuttu arkaaisen kauden kuvanveisto käsittää noin vuodet 700–480 eaa. Se voidaan jakaa tarkemmin kolmeen vaiheeseen, varhaiseen arkaaiseen kauteen (n. 700–600 eaa.), keskiseen eli korkeaan arkaaiseen kauteen (n. 600–520 eaa.) sekä myöhäiseen arkaaiseen kauteen (n. 520–480 eaa.)
Vasemmalla: , n. 580 eaa. Oikealla: , n. 570 eaa.
600-luvun eaa. alussa kreikkalaiset saivat uusia vaikutteita Egyptistä ja Levantista. Seurannutta itämaisten vaikutteiden kautta Kreikassa kutsutaan orientalisoivaksi kaudeksi. Vaikutteet näkyivät myös kauden kuvanveistossa, jossa veistokset olivat egyptiläisten esikuvien mukaan massiivisia ja jäykkiä. Aikakauden veistostyyliä kutsutaan Daidaloksen kuvanveistoksi.
Kreikkalaisen kuvanveiston huomio oli alusta lähtien ihmishahmoissa. Tyypilliseksi veistostyypiksi muodostuivat kurokset, jotka esittivät alastomia nuorukaisia, ja koret, jotka esittivät kokonaan vaatetettuja neitoja. Niitä pystytettiin usein haudoille, ja ne kuvasivat kauneusihanteita. Varhaisin tunnettu marmoriveistos on Nikandren kore (n. 650 eaa.). Suunnilleen samalle ajalle sijoittuu niin kutsuttu Auxerren nainen (n. 650–625 eaa.).
Ihmishahmoiset veistokset tulivat yhä suuremmiksi 600-luvun eaa. loppua kohden. Samalla kurokset olivat ensimmäistä kertaa kokonaan alastomia, päin vastoin kuin egyptiläiset esikuvansa. Hyviä esimerkkejä ovat Pyhän portin kuros (n. 600 eaa.), Samoksen kuros (n. 600–580 eaa.) ja Kleobis ja Biton -kurokset (n. 580 eaa.). Veistoksissa esiintyi myös eläinaiheita, kuten leijonia. Eräitä esimerkkejä ovat Deloksen Leijonaterassin leijonapatsaat (n. 620–600 eaa.) sekä Menekrateen haudan leijona (n. 620 eaa.).
Kehitys kohti naturalismia kiihtyi keskisellä ja myöhemmällä arkaaisella kaudella noin 600–480 eaa., samaan aikaan kun kreikkalainen yhteiskunta kehittyi monilla muilla aloilla. Tämä loi pohjaa kuvanveiston huikeille edistysaskelille seuranneella klassisella kaudella. Veistokset kehittyivät vaiheittain yhä humaanimmiksi. Täydellisen, ihanteellisen ihmisvartalon kuvaus tuli yhä tärkeämmäksi tavoitteeksi.
Vasemmalla: , n. 550 eaa. Oikealla: , n. 530 eaa.
Myöhemmän arkaaisen kauden huomattavia kuroksia ovat muun muassa Kroisos-kuros (n. 535 eaa.) ja Sunionin kuros (n. 525 eaa.). Kroisos-kuroksessa lihakset ja luut esitetään jo varsin luonnollisesti, ja käsien jäykkyys on hellittämässä. Lihasten esittämisen kehitystä havainnollistaa myös Moskhoforos (n. 570 eaa.). Kauden veistoksille kehittyi yhä selkämpi niin kutsuttu arkaainen hymy. Samaan aikaan veistosten jalustoihin alettiin tehdä piirtokirjoituksia, jotka ilmaisivat veistoksen kohteen, mikä teki niistä yhä henkilökohtaisempia. Eräs esimerkki on Frasikleia-kore (n. 550 eaa.). Ateenan Akropoliilta on löydetty useita kore-veistoksia, jotka ajoittuvat 500-luvun eaa. lopulle ja 400-luvun eaa. alkuun. Näihin lukeutuvat Antenorin kore ja Peploforos. Kurosten ja korejen veistäminen päättyi arkaaisen kauden lopulle.
Myöhemmällä arkaaisella kaudella myös temppeleitä alettiin kaunistaa veistoksilla aiempaa enemmän. Veistoksia sijoitettiin erityisesti rakennusten päätykolmioihin ja friiseihin. Merkittäviä arkaaisia temppeliveistoksia ovat muun muassa Delfoissa olleen Sifnoslaisten aarrekammion friisit (n. 525 eaa.), jotka esittivät jumalten kokousta, sekä osa Aiginan Afaian temppelin koristeluista.