stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton 163. divisioona
Perustaminen ja keskittäminen

Divisioona perustettiin 14. elokuuta 1939 Moskovan sotilaspiirissä Tulassa ja Belevissä komentajanaan kenraalimajuri Andrei Zelentsov. Se siirrettiin 24. syyskuuta Latvian vastaiselle rajalle liitettynä 7. armeijan XLVII armeijakuntaan. Divisioona käskettiin erityisarmeijakuntaan, minkä vuoksi se lastattiin 25. lokakuuta alkaen juniin Bigosovin ja Drissan asemilta. Divisioona saapui 18. marraskuuta Vuokkiniemeen, jossa se kuului nyt 9. armeijaan liitettyyn XLVII armeijakuntaan.
Divisioonaan oli sen omien 662. ja 759. jalkaväkirykmenttien lisäksi alistettu 81. vuoristojalkaväkirykmentti 54. vuoristodivisioonasta sekä 593. jalkaväkirykmentin II ja III pataljoonat 131. divisioonasta. Divisioonan 529. jalkaväkirykmentti oli vuorostaan alistettu 54. vuoristodivisioonalle. Divisioonaan kuuluivat jalkaväen tukena 365. tykistörykmentti ja 365. panssaripataljoona.
Perustaminen ja keskittäminen > Tehtävä

Divisioonan tuli ensi vaiheessa tuhota rajalla puolustuksessa olevat joukot tavoitteenaan Suomussalmen risteysalue. Toisessa vaiheessa divisioonan tuli edetä Hyrynsalmen ja Ylinäljängän suuntiin tavoitteenaan Puolanka. Puolangan valtauksen jälkeen 44. divisioonan tuli ottaa rintamavastuu ja edetä Puolangalta Pohjanlahden rannikolle ja Ruotsin rajalle.
Sotatoimet

Jalkaväkirykmentti 81 ylitti 30. marraskuuta rajan Karttimossa edeten Juntusrantaan. Suomalaiset joutuivat 3. joulukuuta vetäytymään edelleen Palovaaraan. Neuvostojoukkojen saatua joukkonsa tielle tilanne kehittyi nopeasti edelleen. Suomalaiset pakotettiin vetäytymään seuraavana aamuna Palovaarasta, 5. joulukuuta Käpylästä ja Kuurtolasta.
Rykmentin perässä edennyt Jalkaväkirykmentti 662 otti rintamavastuun aloittaen etenemisen Palovaarasta pohjoiseen kohti Piispajärveä. JR 81 uhkasi saman aikaisesti Suomussalmen kirkonkylää ja Raatteen suunnalla taistelevien suomalaisten selustayhteyksiä.
Raatteessa ylitti 30. marraskuuta rajan Jalkaväkirykmentti 759. Suomalaisten vetäydyttyä vesistölinjan taakse rykmentti saapui aamulla 8. joulukuuta palavaan Suomussalmen kirkonkylään yhdessä JR 81:n kanssa. Divisioona antoi joukoilleen tavoitteeksi suomalaisten tuhoamisen  ja sen piti 11. joulukuuta mennessä saavuttaa Peranka-Niva-Leväkoski-Kyrö-Hyrynsalmi tasa. Lisäksi tuli vallata Puolanka.
Suomalaiset häiritsivät divisioonan huoltoyhteyksiä ja piirittivät Suomussalmella olleen divisioonan reservin (II/JR 759, panssarintorjuntapatteri, ratsuväki eskadroona, 2 panssarivaunua). Divisioonankomentaja Zelentsov piti tilannetta toivottomana ja pyysi useasti lupaa jättää Suomussalmen. Ylijohto päätti kuitenkin pitää joukot Suomussalmella, jonne 44. divisioona oli jo matkalla. Vienan Kemistä kohti Suomussalmea marssiva 44. divisioona eteni paljon suunniteltua hitaammin ja hyökkäyksen valmistelua siirrettiin useaan otteeseen.
Suomalaiset jatkoivat häirintäänsä ja Zelentsov sai lopulta 27. joulukuuta divisioonalle luvan vetäytyä. Zelentsov suunnitteli divisioonan vetäytymisen Kiantajärven jäätä pitkin Juntusrantaan päin. Lopullinen vetäytyminen divisioonalla alkoi kirkonkylästä 28. joulukuuta aamulla. Vetäytyminen onnistui, mutta Zelentsov unohti JR 662:n, joka jäi vartioimaan Juntusrannan ja Suomussalmen väliselle tielle. Suomalaiset tuhosivat rykmentin lähes täysin.
Divisioona liitettiin 15. helmikuuta 1940 Repolan operaatioryhmään ja sen siirron piti alkaa Kotshomasta 1. huhtikuuta. Divisioona saapui 5.–11. huhtikuuta junakuljetuksin Staraja Russaan, Novgorodiin ja Shimskiin. Se sijoitettiin Leningradin oblastin alueelle, missä divisioona muutettiin 1. heinäkuuta moottoroiduksi divisioonaksi, ja se liitettiin 1. mekanisoituun armeijakuntaan.
Syyskuussa 1941 divisioona perustettiin uudelleen 163. kivääridivisioonana. Vuosina 1941–1942 divisioona oli ryhmittyneenä puolustukseen Rezeknen, Olhavan, Porkhovin, Soltsin, Staraja Russan ja Demjanskin alueilla. Vuonna 1943 divisioona osallistui Belgorodin-Harkovan, Ukrainan länsiosien , Kiovan ja Zhitomir-Berdichevin operaatioihin. Syyskuussa divisioona sai kunnianimen Romnen ja marraskuussa Kiova. Vuonna 1944 divisioona osallistui Korsun-Sevchenkovskin, Umanin-Botoshanyn, Jassy-Kishinev ja Debrecenin operaatioihin. Viimeisenä sotavuonna divisioona osallistui Budapestin, Balatonin ja Wienin operaatioihin.
Sotatoimet > Komentajat

Divisioonan komentajina olivat:
eversti G. P. Kotov 1941–1942
eversti M. S. Nazarov 1942
eversti K. A. Vasiliev 1942–1943
kenraalimajuri F. V. Karlov 1943–1945
Nestori Lähde

| Nestori Lähde> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. elokuuta 1989 (ikä 35) Nokia, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nessu
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  GKS Katowice
Sarja:  Polska Hokej Liga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  Tappara (SML) LeKi (Mestis) TPS (SML) Jukurit (Mestis/SML) KeuPa HT (Mestis) Lukko (SML)
Nestori Lähde (s. 12. elokuuta 1989 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Puolan Polska Hokej Ligan GKS Katowicessa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Lähde on tunnettu pelityyliltään voimahyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

Lähde pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Jälkimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Slovakiaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Lähde pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007 ja Ivan Hlinkan muistoturnaukessa vuonna 2006. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2006, jolloin Lähde toimi Suomen varakapteenina. Yhteensä hän on pelannut 15 nuorten ja 41 poikien maaottelua.
Muuta

Kesällä 2011 Lähde voitti rullakiekon Suomen mestaruuden Koovee Rollersin riveissä. Hänen pikkuveljensä Niilo pelaa hyökkääjänä II-divisioonajoukkue Uplakersissa.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1939 elokuva)

| Notre Damen kellonsoittaja> Hunchback of Notre Dame |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William Dieterle
Käsikirjoittaja:   Sonya Levien  Bruno Frank 
Perustuu:  Victor Hugon romaaniin
Tuottaja:  Pandro S. Berman
Säveltäjä:  Alfred Newman
Kuvaaja:  Joseph H. August
Leikkaaja:  Robert Wise
Tuotantosuunnittelija:  Van Nest Polglase
Pukusuunnittelija:  Walter Plunkett
Lavastaja:  Van Nest Polglase
Pääosat:   Charles Laughton  Maureen O'Hara 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:   31. joulukuuta 1939  Suomi: 30. maaliskuuta 1941 
Kesto:  117 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Notre Damen kellonsoittaja (engl. Hunchback of Notre Dame) on William Dieterlen ohjaama yhdysvaltalainen elokuvaklassikko vuodelta 1939. Se perustuu Victor Hugon romaaniin Pariisin Notre-Dame (1831). Elokuvan pääosia näyttelevät Charles Laughton Quasimodona ja Maureen O'Hara Esmeraldana.
Notre Damen kellonsoittajaa pidetään yhtenä parhaista Hugon romaanin elokuvasovituksista, vaikka käsikirjoittajat ovatkin ottaneet vapauksia romaanin sovittamisessa elokuvaksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Laughton  | … |  Quasimodo   |
|  Cedric Hardwicke  | … |  Frollo   |
|  Thomas Mitchell  | … |  Clopin   |
|  Maureen O'Hara  | … |  Esmeralda   |
|  Edmond O'Brien  | … |  Gringoire   |
|  Alan Marshal  | … |  Phoebus   |
|  Walter Hampden  | … |  Arkkidiakoni   |
|  Harry Davenport  | … |  Ludvig XI   |
|  Helene Whitney  | … |  Fleur de Lys   |
|  George Zucco  | … |  prokuraattori   |
|  Fritz Leiber  | … |  vanha aatelismies   |
|  Etienne Girardot  | … |  lääkäri   |
|  Minna Gombell  | … |  kerjäläisten kuningatar   |
|  Arthur Hohl  | … |  Olivier   |
|  Curt Bois  | … |  opiskelija   |
|  George Tobias  | … |  kerjäläinen   |
|  Rod LaRacque  | … |  Phillippe   |
|  Spencer Charters  | … |  oikeuden kirjuri   |
|  Katharine Alexander  | … |  Fleurin äiti   |
|  Kathryn Adams  | … |  Fleurin ystävä   |
|  Diane Hunter  | … |  Fleurin ystävä   |
|  Sig Arno  | … |  Tailor   |
Rooleissa > Palkinnot

Oscar-ehdokkuudet:
paras musiikki – Alfred Newman
paras äänitys – John Aalberg
Niko Peltokangas

Niko Peltokangas (s. 28. helmikuuta 1983 Oulu) on toimittaja, poliitikko ja ammattiyhdistystoimija.
Peltokangas on SAK:hon kuuluvan Yleisen Lehtimiesliiton puheenjohtaja ja toimi aiemmin Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehti liitto Kultti ry:n hallituksen jäsenenä. Hän työskentelee Opiskelijoiden Liikuntaliiton pääsihteerinä. Aiemmin hän työskenteli Kansan Tahdon toimittajana, Liberon päätoimittajana ja Vasemmistonuorten tiedottajana sekä kirjoitti journalismin joukkorahoituspalvelu Rapportiin.
Peltokangas toimi Raahen kaupunginvaltuustossa kaudella 2012–2017 ja kaupunginhallituksessa tammikuusta 2015 kesäkuuhun 2017. Kuntavaaleissa 2017 hänet valittiin varavaltuutetuksi. Peltokangas toimi vuosina 2016–2017 Pohjois-Pohjanmaan Vasemmiston varapuheenjohtajana. Vasemmistoliiton puoluevaltuuston jäsen hän oli vuosina 2013–2019. Vuoden 2016 puoluekokouksessa hän oli ehdolla Vasemmistoliiton puoluesihteeriksi, mutta jäi ensimmäisellä äänestyskierrokselle kolmanneksi 55 äänellä. Puoluesihteeriksi valittiin Joonas Leppänen.
Peltokangas työskenteli kansanedustaja Katja Hännisen avustajana, kun tämä nousi eduskuntaan europarlamenttiin valitun Merja Kyllösen tilalle kesällä 2014.
Opiskeluaikanaan Peltokangas toimi Oulun ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan hallituksen (2005–2006) ja edustajiston (2004 ja 2007) puheenjohtajana, Osakolaisen päätoimittajana (2008–2009) sekä ammattikorkeakoulun hallituksen jäsenenä (2005–2006) ja varajäsenenä (2007–2008). Hän on julkaissut kaksi runokokoelmaa, Rintani Rossi – Runoja tähän asti (BoD 2009) ja Kasvatin sormen kasvoihini – runoja luopumisesta (Mediapinta 2017). Koulutukseltaan Peltokangas on medianomi (ylempi AMK) ja liiketalouden tradenomi.
Peltokangas on taustaltaan Jehovan todistaja mutta eronnut lahkosta aikuisiällä. Hän on kertonut taustastaan julkisuudessa esimerkiksi Ylellä esitetyssä Uhrit-dokumentissa.
Aiheesta muualla

Niko Peltokankaan kotisivut
Nicholas Lea

| Nicholas Lea |
| --- | --- |
 Nicholas Lea vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1962 (ikä 62) New Westminster, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Nicholas Lea (22. kesäkuuta 1962 New Westminster, Brittiläinen Kolumbia, Kanada), oikealta nimeltään Nicholas Christopher Schroeder, on kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Alex Krycek 1990-luvun sarjassa Salaiset kansiot.
Lea sai ensimmäisen suuren roolinsa sarjasta Kuuma piiri (The Commish), jossa hän näytteli vuosina 1991–1994. Salaisissa kansioissa Lea esiintyi vuoden 1994 alussa pienessä sivuroolissa, ja ensimmäistä kertaa hänet nähtiin Alex Krycekin roolissa saman vuoden loppupuolella.
Salaisten kansioiden päätyttyä vuonna 2002 Lea on vieraillut muun muassa sarjoissa NYPD Blue ja C.S.I.
Filmografia > Elokuvat

American Boyfriends (1989)
Xtro II: The Second Encounter (1990)
From Pig to Oblivion (1993)
Bad Company (1995)
Once a Thief (1996)
Ignition (2001)
Vertical Limit (2000)
Lunch with Charles (2001)
A Shot in the Face (2001)
The Impossible Elephant (2001)
Moving Malcolm (2003)
Chaos (2006)
Vice (2006)
Filmografia > Sarjat

Kuuma piiri (The Commish, 1991)
Madison (1993)
North to 60 (1993)
The Hat Squad (1993)
E.N.G. (1994)
Robin Hood's (1994)
Taking The Fall's (1994)
The Marshal (1995)
Jake And The Kid (1995)
Lonesome Dove: The Outlaw Years (1995)
Avaruusluikkarit (Sliders, 1995 & 1996)
Highlander (1994 & 1996)
The Burning Zone (1996)
Moloney (1997)
Once a Thief (1997)
Saturday Night Live (1998)
Äärirajoilla (The Outer Limits, 1998 & 1999)
Salaiset kansiot (The X-Files, 1994–2002)
NYPD Blue (2002)
Andromeda (2003 & 2004)
Amyn lailla (Judging Amy, 2004)
C.S.I. (2004)
Whistler (2006)
Kyle XY (2006 & 2007)
Aiheesta muualla

Nicholas Lea Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
http://www.nicklea.com/
Nokialbatrossi

| Nokialbatrossi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Albatrossit Diomedeidae
Suku::  Nokialbatrossit Phoebetria
Laji::  fusca
Kaksiosainen nimi
 Phoebetria fusca  (C.T.Hilsenberg, 1822) 
Katso myös
   Nokialbatrossi Wikispeciesissä   Nokialbatrossi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Nokialbatrossi (Phoebetria fusca) on keskikokoinen eteläisen pallonpuoliskon albatrossi. Lajin nimesi Carl Theodor Hilsenberg 1822. Suvun nimenä esiintyy myös Phoebastria.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 85 cm. Koko höyhenpuku on tumma, noenmusta tai erittäin tummanruskea. Silmän takana on kapea valkoinen juova. Muistuttaa suuresti etelännokialbatrossia. Sukupuolet ovat samannäköiset. Nuorten ja esiaikuisten lintujen höyhenpuku on samanvärinen kuin aikuisen.
Esiintyminen

Pesimäalueet sijaitsevat Etelä-Atlantilla Tristan da Cunhan saariryhmässä ja eteläisellä Intian valtamerellä Prinssi Edwardin saarella, Marionsaarella, Kergueleninsaarilla ja Amsterdamsaarella. Maailman populaation koko on noin 12 500–19 000 paria, noin 42 000 yksilöä. Tristan da Cunhalla pesii noin 10 000 paria, loput Intian valtameren puolella. Pesimäajan ulkopuolella nokialbatrossit vaeltelevat eteläisen pallonpuoliskon vesillä Etelä-Amerikasta Australiaan.
Elinympäristö

Pesii jyrkänteillä ja kallioisilla rannoilla. Pesimäajan ulkopuolella vaeltaa valtamerillä.
Lisääntyminen

Pesii sekä yhdyskunnissa, joissa voi olla 50–60 paria, että vain muutaman parin ryhmissä. Pesä on kuoppa maassa. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 70 päivää. Haudontavuorot ovat noin viikon mittaisia. Poikasta lämmitetään kolmen viikon ajan ja lentokykyinen se on noin 160 päivän ikäisenä. Emot tuovat poikaselle ruokaa noin 3 päivän välein. Sukukypsä 8–10-vuotiaana. Pesii vain joka toinen vuosi.
Ravinto

Syö enemmän kalaa kuin albatrossit yleensä. Laji on hyvä sukeltaja ja se sukeltaa usein 5 metrin syvyyteen. Syö myös mustekaloja, äyriäisiä, haaskoja ja joskus pienempiä merilintuja.
Oi kuulkaa, te ystävät rakkaat

Oi kuulkaatte ystävät rakkaat on maanviljelijä Jaakko Lepsun (1908–1974) kirjoittama hengellinen laulu.
Laulua on laulettu vanhoillislestadiolaisuudessa paheksuntaa aiheuttaneella 'Joensuun Elli' -iskelmän sävelmällä, joka 1970-luvun uudistuksessa vaihdettiin toiseen maalliseen laulusävelmään (tuttu laulusta Nyt kodista lauluni laulan). Muiden lestadiolaisryhmien parissa tuo vanha 'Joensuun Elli' -sävelmä on edelleen käytössä.[lähde? ]
Julkaistu

Siionin laulut nro 221
Siionin matkalaulut nro 76
Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 672
Hymns and Songs of Zion nro 542 O hearken, dear friends, most beloved
Songs and Hymns of Zion nro 555
C/2012 S1

| C/2012 S1 (ISON) |
| --- | --- |
 C/2012 S1 Schulman-teleskoopin kuvaamana 8.10.2013
Löytäminen
Löytäjä:  Vitali Nevski & Artyom Novichonok
Löytöpäivä:  21. syyskuuta 2012
Muut nimet:  ISON, Nevski–Novichonok
Kiertorata
Periheli:  0,0124724
Isoakselin puolikas:  -2578,1778
Eksentrisyys:  1,0000048
Inklinaatio:  62,124543
Edellinen periheli:  28. marraskuuta 2013
C/2012 S1 (tunnetaan myös nimellä ISON) oli auringonhipojakomeetta, joka löydettiin 21. syyskuuta 2012. Sen löysivät valkovenäläinen Vitali Nevski ja venäläinen Artjom Novitšonok käyttäen ISON-verkostoon kuuluvaa 0,4 metrin teleskooppia. Komeetta tuli periheliinsä (piste, jossa se on radallaan lähinnä Aurinkoa) 28. marraskuuta 2013 ohittaen sen vain 1,2 miljoonan kilometrin etäisyydeltä. Komeetta kuitenkin ilmeisesti hajosi kappaleiksi jo ennen periheliä.
Komeetan löytyessä sen näennäinen kirkkaus 18,8, mikä oli huomattavasti liian vähän sen näkemiseksi paljaalla silmällä.Alun perin sen odotettiin perihelinsä aikana kirkastuvan niin paljon, että näkyisi jonkin aikaa paljain silmin jopa päivänvalossa. Komeetta ohitti Marsin 1. lokakuuta 2013 0,0725 AU:n etäisyydeltä, ja sen mahdolliset jäännökset ohittavat arvioiden mukaan Maan 26. joulukuuta 2013 0,4292 AU:n etäisyydeltä.
Hubble-avaruusteleskoopin ottamien kuvien perusteella komeetan ytimen halkaisijaksi ennen periheliä arvioitiin 4,8–6,4 kilometriä.
Kiertorata

C/2012 S1 tuli periheliinsä 28. marraskuuta 2013. Tällöin se oli 0,0124 AU:n (1 867 000 km) etäisyydellä Auringon keskustasta. Tämä vastaa 1 165 000 km:n etäisyyttä Auringon pinnasta. Marsin komeetta ohitti 1. lokakuuta 2013 0,0725 AU:n (10 846 000 km) etäisyydeltä, ja Maan se ohittaa 26. joulukuuta 2013 0,4292 AU:n (64 207 000 km) etäisyydeltä, mikäli komeetasta on enää mitään silloin jäljellä.
Komeetan kiertorata on lähes parabolinen, mikä viittaa siihen, että se on tuore Oortin pilvestä saapuva komeetta. Komeetan ydin ilmeisesti hajosi ennen periheliä. Jos komeetta olisi pysynyt kasassa, sille olisi luultavasti syntynyt näyttävä pyrstö.
Komeetan kiertoradasta on löydetty samankaltaisuuksia ”vuoden 1680 suuren komeetan” kanssa, ja on spekuloitu, että komeettojen välillä olisi yhteys (ne esimerkiksi olisivat olleet menneisyydessä osa samaa kohdetta). Myöhemmän tutkimuksen valossa komeetat eivät kuitenkaan liity toisiinsa.
Kirkkaus ja havaitseminen

Komeetan löytyessä sen näennäinen kirkkaus 18,8, mikä on 100 000 kertaa vähemmän kuin himmeimmän paljaalla silmällä näkyvän kohteen kirkkaus. Lähestyessään periheliään se kuitenkin kirkastui hiljalleen yhä kirkkaammaksi, ja arveltiin että perihelinsä aikana se saattaisi näkyä jopa päivänvalossa. C/2012 S1:sta on povattiin jopa yhtä kaikkien aikojen kirkkaimmista komeetoista. Kirkkaimmillaan komeetan arveltiin olevan joulukuusta 2013 tammikuuhun 2014. Komeetta ISON kirkastuikin noin -2.0 magnitudiin hieman ennen periheliä, mutta alkoi sen jälkeen nopeasti himmetä. Perihelin jälkeen komeetan jäännökset himmenivät nopeasti aina 7.0 magnitudiin saakka, ja ei tiedetä kyetäänkö niitä havaitsemaan maasta edes kaukoputkilla.
Ennen periheliä arveltiin että komeetan magnitudiksi olisi suurimmillaan jopa –16. Tällöin se olisi ollut huomattavasti täysikuuta kirkkaampi ja taivaan kirkkain kohde Auringon jälkeen. Jotkut tieteilijät kuitenkin ilmaisivat jo tällöin erimielisyytensä komeetan poikkeuksellisesta kirkkaudesta. Mediahuhuja komeetasta sanottiin liioitelluksi, ja huomautettiin, että sen kirkkaus oli pysynyt vakiona tai kasvanut hyvin hitaasti tammikuusta 2013 syksyyn asti.
Kirkkaus ja havaitseminen > Perihelin jälkeen

C/2012 S1 epäiltiin ensin hajonneen 28. marraskuuta perihelin aikana, mutta CIOC:in jäsenet epäilevät pienen palasen selvinneen ohituksesta koska fragmentti muodosti pienen pyrstön (CIOC = NASA Comet ISON Observing Campaign). Komeetta himmeni heti ohituksen jälkeen magnitudiin 5, himmentyen koko ajan enemmän.
Pian alettiin kuitenkin jälleen pitää todennäköisenä, että komeetta olisi hajonnut jo ennen periheliä, sillä komeetalta ei kyetty havaitsemaan tunnistettavaa ydintä SOHO-luotaimen kuvissa.
Nimeäminen

Komeetan virallinen nimi on C/2012 S1, jossa "C" tarkoittaa komeetan tyyppiä (ei-jaksollinen), 2012 löytämisvuotta, "S" löytämisen tarkempaa ajankohtaa (syyskuun jälkimmäinen puolisko), ja 1 järjestyslukua. Jos komeetta olisi nimetty yleisen käytännön mukaan löytäjiensä mukaan, sen nimi olisi komeetta Nevski–Novichonok. Komeetan löytäjät eivät kuitenkaan julkaisussaan olettaneet kohdetta komeetaksi, vaan sen luonteen varmistivat toiset havaitsijat. Yleisesti komeetta tunnetaan nimellä ISON.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun Sanomat: Uusi komeettatulokas voi valaista taivaan ensi syksynä (Arkistoitu – Internet Archive). 29.12.2012.
C/2012 S1 (ISON) Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin Minor Planet Centerissä (englanniksi)
C/2012 (ISON) Ursan havaintojärjestelmä Taivaanvahdissa
NASAn A Timeline Of Comet ISON’s Dangerous Journey (englanniksi)
NASA: Comet ISON Observing Campaing (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Komeetan ennen periheliä laskettu sijainti suhteessa sisäplaneettoihin 11.12.2013
Komeetan sijainti pohjoisella tähtitaivaalla
Blue Skies

"Blue Skies" on Irving Berlinin laulu vuodelta 1926. Isäksi tulleen Berlinin sanoitus käsittelee onnellisuutta.
Kappaleesta on lukuisia suosittuja tulkintoja, kuten Ben Selvin, Bing Crosby, Willie Nelson, Ella Fitzgerald ja Benny Goodman. Kappale on myös elokuvassa Star Trek: Nemesis.
Nuijaheinäsirkka

| Nuijaheinäsirkka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Suorasiipiset Orthoptera
Alalahko::  Caelifera
Yläheimo::  Acridoidea
Heimo::  Heinäsirkat Acridae
Suku::  Myrmeleotettix
Laji::  maculatus
Kaksiosainen nimi
 Myrmeleotettix maculatus  (Thunberg, 1815) 
Katso myös
   Nuijaheinäsirkka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuijaheinäsirkka (Myrmeleotettix maculatus) on heinäsirkkalaji. Laji on Suomessa paikoin yleinen. Se on Suomessa esiintyvistä heinäsirkoista pienikokoisin, vain noin 1–1,5 senttimetrin kokoinen.
Aiheesta muualla

Kuva nuijaheinäsirkasta
ZipcodeZoo: Myrmeleotettix maculatus (englanniksi)
Oi muistatko vielä sen virren

| 20 suosikkia – Oi muistatko vielä sen virren Mauno Kuusisto |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2002
 Tyylilaji: laulelma
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Mauno Kuusiston muut julkaisut
| 20 suosikkia – On jossakin 1999 | 20 suosikkia – Oi muistatko vielä sen virren 2002 |   |
20 suosikkia – Oi muistatko vielä sen virren on Mauno Kuusiston kokoelma-albumi vuodelta 2002. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Kappaleet

Sua rakastan – 2.11 (Jeg elsker dig, säv. Edvard Grieg, san. A. Runne, sov. Erkki Melakoski)
Liekehtivät silmät – 2.41 (Dina ögon äro eldar, säv. Nils B. Söderström, san. Reino Helismaa, sov. Erkki Melakoski)
Keväinen Venetsia – 3.09 (Summertime In Venice, säv. Alessandro Icini, san. Saukki, sov. Ensio Kosta)
Oi muistatko vielä sen virren – 3.16 (säv. Oskar Merikanto, san. Eino Leino, sov. Ilkka Kuusisto)
Laulaja taivaan portilla – 1.57 (säv. Oskar Merikanto, san. Lauri Pohjanpää, sov. Ilkka Kuusisto)
Suojelusenkeli – 2.06 (säv. P. J. Hannikainen, san. Immi Hellén, sov. Erkki Melakoski)
Ave Maria – 2.52 (säv. Johann Sebastian Bach, san. Wäinö Sola, sov. Ilkka Kuusisto)
Ruusu – 1.42 (säv. Einar Cronstedt, san. Reino Palmroth, sov. Erkki Melakovski)
Verkkaan kuin illan sammuva rusko – 3.00 (säv. Reinhold Felix von Willebrand, san. Erkki Kivijärvi, sov. Erkki Melakoski)
Nauha hiuksissa – 3.02 (Scarlet Ribbons, säv. E. Danzig, san. Antti Henttonen, sov. Ensio Kosta)
Olis vierellä hän – 2.13 (säv. Heino Kaski, san. Erkki Kivijärvi, sov. George de Godzinsky)
Älä unhoita minua – 1.54 (säv. ja san. Erkki Melartin, san. Erkki Melaskoski)
Punakukat – 1.31 (säv. Oskar Merikanto, san. Wäinö Sola, sov. Erkki Melakoski)
Wenehessä soutelin – 1.46 (säv. ja san. trad., sov. George de Godzinsky)
Tulin onneni yrttitarhaan – 1.56 (säv. ja san. Ilmari Hannikainen, sov. Erkki Melakoski)
Pohjantähden alla – 2.10 (säv. ja san. Jaakko Juteini, sov. Erkki Melakoski)
Läksin minä kesäyönä käymään – 1.51 (säv. Erkki Melakoski, san. trad.)
Hyvää iltaa – 1.36 (säv. Erkki Melartin, sov. Erkki Melakoski)
Vallinkorvan laulu – 2.03 (säv. Oskar Merikanto, san. E. Roini, sov. Erkki Melakoski)
Minä laulan sun iltasi tähtihin – 1.39 (säv. Frans Linnavuori, san. V.A. Koskenniemi, sov. Erkki Melakoski)