stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luupuvesi

Luupuvesi on kylä Kiuruveden kaupunkitaajaman koillispuolella, Kiuruveden − Vieremän tien varrella. Kylän alueella ovat Luupuveden lintujärvet (Luupuvesi, Kaislanen, Välijärvi ja Yläjärvi).
Tunnettuja Luupuveden asukkaita ovat olleet kansanedustajat Kalle Kämäräinen ja Kalle Röntynen, kirjailija Lauri Leskinen, toimittaja 
Juho Timonen ja arkkitehti Aarne Timonen. Kyläkunnan urheilijoista tunnettuja ovat Soini Nikkinen, Eero Salminen ja Osmo Ahonen. Hanuristi ja iskelmälaulaja Ilpo Kärkkäinen (Ilpo Kaleva) on syntynyt Luupuvedellä.
Luupuvedellä sijaitsee 1600-luvulla perustettu Niemen kantatila. Maallikkohistorioitsija Juho Pöksyläisen mukaan Luupuveden kylän asutus kehittyi ensin Luupuenjärven (nyk. Luupuvesi) pohjoispuolen Savonniemessä, Luupuniemessä ja Hakoniemellä.
Luupuvedellä toimii kyläyhdistys Luupuveden kylä ry.
Lúrio-luokka

| Lúrio-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  305 t
Pituus:  42,8 m
Leveys:  7,2 m
Syväys:  1,8 m
Koneteho:  500 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  51
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 47 mm tykkiä 1 x konekivääri
Lúrio-luokka oli Portugalin laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun tykkiveneen muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lúrio | Lissabonin laivastontelakka |  | 1907 |  | 1931 |
| Save | Lissabonin laivastontelakka |  | 1908 |  | 1931 |
Kristillinen musiikki

Kristillinen musiikki tarkoittaa musiikkia, joka on kirjoitettu ilmaisemaan joko henkilökohtaista tai yhteistä uskoa kristillisestä elämästä ja uskosta. Kristillisen musiikin muodot vaihtelevat suuresti eri puolilla maailmaa kulttuurin ja sosiaalisen kontekstin mukaan. Kristillisellä musiikilla on useita eri tyylejä, kuten kristillinen nykymusiikki, gospel, virret ja ylistysmusiikki.
Kristillistä musiikkia käytetään muun muassa seurakuntien tilaisuuksissa, henkilökohtaisessa elämässä ja yhteisöjen kokoontumisissa. Kristillisen musiikin tarkoitus voi olla innoittaa, rohkaista ja ilmaista hartautta.
Kristillinen nykymusiikki ja gospel sijoittuivat vuoden 2024 ensimmäisellä puoliskolla viiden nopeimmin kasvava musiikkilajin joukkoon Luminaten tutkimuksessa. 2020-luvulla genre on kasvanut Yhdysvalloissa 50 prosenttia ja maailmanlaajuisesti 60 prosenttia.
Jumalanpalveluksissa ja kirkoissa soitettuun musiikkiin viitataan käsitteellä kirkkomusiikki. Suomessa kristilliseen musiikkiin on viitattu myös käsitteellä hengellinen musiikki, jolloin sillä on tarkoitettu erityisesti luterilaisen kirkon yhteydessä esimerkiksi virsikirjan ulkopuolisia hartauslauluja.
Historia > Protestanttisen maailman laulut

Amerikassa alkoi 1700-luvulla alkoi Ensimmäinen suuri herätys, jonka seurauksena syntyi runsaasti kristillisiä lauluja. Ajan tunnetuimpia lauluntekijöitä olivat Jonathan Edwards ja George Whitefield. 1800-luvulla kristillisiä lauluja käytettiin evankelioimistyössä merkittävässä määrin. Saarnaajien rinnalle tulivat laulavat evankelistat, jotka pitivät puheita ja lauloivat. 1800-luvulla tunnetuimpia lauluntekijöitä olivat Dwight L. Moody ja Ira D. Sankey.
Kristilliset laulut levisivät nopeasti Englantiin ja manner-Eurooppaan. Pian tämän jälkeen ne saapuivat myös Pohjoismaihin, erityisesti Norjaan ja Ruotsiin. Ruotsissa merkittävä lauluntekijä oli Lina Sandell ja merkittäviä laulavia evankelistoja olivat Oscar Ahnfelt ja Joël Blomqvist. Yhdysvalloissa, Englannissa ja Ruotsissa syntyneitä lauluja ilmestyi runsaasti Suomessa 1800-luvun lopulla ilmestyneissä herätysliikkeiden ja vapaakirkollisten kirkkokuntien kokoelmissa.
Historia > Afroamerikkalainen musiikki

Gospel kehittyi Yhdysvalloissa 1800-luvulla ja se pohjautui erityisesti negrospirtuaaleihin. Gospelmusiikkin on vaikuttanut myös myöhempi afroamerikkalainen musiikki, jazz ja kansanmusiikki. Negrospirituaalit syntyivät afroamerikkalaisissa orjayhteisöissä, jotka huomasivat raamatullisia yhteyksiä omassa tilanteessan. Monissa spirituaaleissa käsitellään vapauden, maallisen kärsimyksen ja vapautuksen toivon teemoja. Niitä laulettiin sekä jumalanpalveluksissa että pellolla, ja ne siirtyivät suullisesti sukupolvelta toiselle.
Historia > Kehitys toisen maailmansodan jälkeen

1900-luvun puolivälissä voimistui suuntaus, jossa pyrittiin palauttamaan alkuperäisiä perinteitä seurakuntien musiikkiin. 1900-luvun puolivälissä rinnakkain vaikuttivat sekä alkuperäinen apostolinen perintö, keskiajan musiikillinen kehitys sekä protestanttisen musiikin erityispiirteet. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa kristillinen musiikki levisi seurakuntien ulkopuolelle. Erityisesti Jeesus-liike oli isossa roolissa, kun kristillisestä musiikista alkoi muodostua oma musiikinalansa. Marsha Stevensin, Chuck Girardin ja Larry Normanin kaltaiset edelläkävijät yhdistivät Jeesuksesta kertovan musiikin aikansa tyylilajeihin.
Nykyisin kristilliselle musiikille on kehittynyt useita eri tyylilajeja. Kristillinen musiikki toimii eri tyylilajien kattokäsitteenä, ja se määritellään musiikin sanoituksellisen sisällön perusteella.
Historia > Kristillinen musiikki 2020-luvulla

2020-luvulla suosittuja kristillisen musiikin esittäjiä ovat olleet Elevation Worship, Lauren Daigle, Phil Wickham, Hillsong Worship ja Brandon Lake. Kristillinen musiikki on ollut läsnä sosiaalisessa mediassa, mitä kautta musiikki on saanut uusia kuuntelijoita. Kristilliset artistit ovat myös tehneet yhteistyöprojekteja monien tunnettujen artistien kanssa.
Kristillinen nykymusiikki ja gospel sijoittuivat vuoden 2024 ensimmäisellä puoliskolla viiden nopeimmin kasvava musiikkilajin joukkoon Luminaten tutkimuksessa. Kasvua on tullut erityisesti milleniaalien ja nuorten kuuntelijoiden joukossa. 2020-luvulla genre on kasvanut Yhdysvalloissa 50 prosenttia ja maailmanlaajuisesti 60 prosenttia. Yhdysvaltojen ohella kristillisen musiikin kulutus on kasvanut Brasiliassa, Meksikossa, Etelä-Afrikassa ja Filippiineillä. Potentaalisia kasvumarkkinoita ovat myös Intia, Indonesia ja Saksa.
Gospel

Gospel-musiikki jaetaan pääasiassaa kolmeen pääluokkaan: mustaan gospeliin, eteläiseen gospeliin sekä nykyaikaiseen gospeliin. Gospel-musiikin eri tyylilajeja ovat muun muassa gospelkuoromusiikki, gospelvirret, instrumentaaalinen gospel sekä negrospirituualit.
Gospel > Perinteinen gospel

Perinteinen gospel on pohjimmiltaan etelävaltioista peräisin olevaa musiikkia, jota esittävät eteläisten kirkkokuorojen perinnettä jatkavat suuret ja sielukkaat kuorot. Perinteisellä gospelilla viitataan myös pienempien gospel-laulukvartettien musiikkiin sekä Mahalia Jacksonin kaltaisiin laulajiin, jotka ammentavat samasta perinteestä. Gospel-musiikin eri muotoja yhdistää niiden yhteys kirkoissa esitettyyn musiikkiin. Alun perin gospel nousi suosioon juuri kvartettimusiikin kautta. Suurin osa varhaisimmista ryhmistä koostui miehistä, mutta mukana oli myös muutamia naisryhmiä.
Perinteisistä gospel-muusikoista erityisesti Brother Joe May, James Cleveland, Mahalia Jackson ja Clara Ward Singers saivat laajaa suosiota sekä mustan että valkoisen yleisön keskuudessa. Lauluryhmistä merkittäviä esiintyjiä olivat Five Blind Boys of Mississippi, Soul Stirrers, Swan Silvertones ja Dixie Hummingbirds.
Gospel > Gospel-kuorot

Gospelkuoroja on paljon niin perinteisen gospelin, mustan gospelin ja nykyajan urbaanin gospelin parissa. Gospel-kuoroille on tunnistettavaa sielukas ja voimakas ääni, mutta eri tyyleillä on omia hienovaraisia erityispiirteitä.
Gospel-kuorot syntyivät, kun gospel-musiikkia esitettiin seurakunnissa. Toisinaan yksittäiset solistit nousivat valokeilaan. Usein tämä tapahtui "call and response"-muodossa, jossa joko kuoro tai solisti toisti tai vastasi toisen juuri laulamaan sanoitukseen. Monesti solisti improvisoi melodiaa korostaakseen sitä. Suurkuorot syrjäyttivät vähitelle kvartettien suosion. Kuoronjohtajana on tullut tunnetuksi erityisesti Kirk Franklin.
Gospel > Musta gospel ja urbaani gospel

Musta gospel nojautuu voimakkaasti perinteisiin negrospirituaaleihin. Musta gospel omaksui rytmisen painotuksen bluesista ja varhaisesta jazzista. Thomas A. Dorsey kiteytti tyylin vuonna 1932 julkasistussa kappaleesta Take My Hand, Precious Lord. Dorsey sävelsi myös monia muita mustan gospelin kulmakiviä.  Vuosien mittaan gospel ja musta populaarimusiikki ovat lainanneet toisiltaan. Asteittain painopiste on kehittynyt R&B:n suuntaan. Mustalla gospelilla on ollut valtava vaikutus myös soul-musiikin kehitykseen.
Mustan gospelin kehittyminen omana tyylilajinaan lakkasi pitkälti 1970-luvun aikana. Musta populaarimusiikki oli kehittynyt huomattavasti ja samoin musiikkimaku kääntynyt enemmän funkin ja Philly soul-musiikin suuntaan. Nämät tyylilajit eivät olleet kovin käyttökelpoisia seurakunnallisissa yhteyksissä. 1980- ja 1990-luvuilla gospel-musiikki kehittyi vahvasti urbaanin gospelin suuntaan, johon vaikutti erityisesti nykyaikainen R&B-musiikki. Esimerkiksi Whitney Houstonin kaultaiset laulajat kehittyivät tämän tyylisuuntauksen keskuudessa. Suosittuja urbaanin gospelin artisteja ovat mm. Donnie McClurkin, Kirk Franklin, Mary Mary, Smokie Norful, Vickie Winans ja Yolanda Adams.
Gospel > Eteläinen gospel

Eteläinen gospel on countrymusiikin gospel-muoto, jonka perustana ovat steel-kitarat ja rytmikitarat. Eteläinen gospel ammentaa bluegrass-, blues- ja hillbilly-musiikin elementtejä. Eteläisen gospelin ryhmät laulavat usein neliäänisesti, jossa on korkea tenori ja baritoni. Perinteisiä eteläisen gospelin edustajia ovat Happy Goodmans, The Speers ja Gold City. Suosittuja nykyartisteja ovat The Martins, Gaither Vocal Band ja Karen Peck & New River.
Inspiroiva musiikki ja ylistysmusiikki

Inspiroivassa musiikissa korostuvat jousimusiikkki sekä mahtipontiset orkesteroinnit. Inspiroiva musiikki hyödyntää monia kristillisen musiikin suuntauksia, kuten kristillistä pop-musiikkia, nykymusiikkia, virsiä sekä ylistysmusiikkia. Monet kristillisen musiikin esittäjät ovat tehneet inspiroivan musiikin kokoelmia, joten tyylilajeissa on suurta vaihtelua. Selvästi ylistävät elementit kuuluvat ylistymusiikin piiriin. Suosittuja inspiroivan musiikin artisteja ovat muun muassa Amy Grant, Ray Boltz, Sandi Patty ja Selah.
Ylistysmusiikkia käytetään yleisesti seurakunnissa. Ylistysmusiikille ominaista ovat lyhyet ja helposti laulettavat kertosäkeet. Ylistysmusiikki on lähentänyt kristillistä musiikkia kohti psalmeja, joissa ovat myös kristillisen musiikin juuret. Ylistysryhmät laulavat pääasiassa yksi- tai kaksiäänisesti ja lauluja säestetään yleensä pianolla, kitaralla ja rytmisoittimilla. Tunnettuja ylistysmusiikin esittäjiä ovat muun muassa Chris Tomlin, Hillsong Worship, Matt Maher, Matt Redman ja SONICFLOOd. Ylistysmusiikki saapui Suomeen 1980-luvulla, jolloin seurakuntiin syntyi ylistyskuoroja.
Kristillinen lastenmusiikki

Kristilinen lastenmusiikki on vauvoille, lapsille ja perheille suunnattua [kristillistä musiiikkia. Kristillisellä lastenmusiikilla voi olla erilaisia tehtäviä, jotka liittyvät muun muassa Raamatun opetteluun, pelkojen ja murheiden ehkäisyyn sekä turvallisen ilmapiirin luomiseen. Kristilisen lastenmusiikin avulla voidaan tukea myös seurakunnan lapsityötä ja seurakuntien antamaa lasten hengellistä kasvatusta.
Kristillistä lastenmusiikkia ovat julkaisseet monet kristilliset artistit kuten Carman, Sandi Patty ja Steve Green erilaisten projektien kautta. Tämän lisäksi on erikseen musiikkia, joka on lähtökohtaisesti suunniteltu lapsille, kuten Veggie Tales-sarjan musiikki, The Cedarmont Kids ja The Praise Baby Collection. Ensimmäinen esiteineille suunnattu yhtye oli Jump5, jota ovat seuranneet PureNRG ja The Rubyz. Kristillisiä lastenlauluja tuottavia kollektiiveja ovat myösShane & Shane, Hillsong Kids, Bethel Music Kids sekä Elevation Church Kids.
Kristillinen nykymusiikki

Kristillinen nykymusiikki on pop-musiikkia, jossa on inspiroivia ja kristillisiä sanoituksia. Musiikillisesti kristillinen musiikki vastaa valtavirran pop- ja rock-musiikkia, ja siinä käytetään samoja melodia- ja tuotantoteknikoita. Kristillisen musiikkiteollisuuden myötä kristillisestä musiikista tuli elinkelpoinen musiikkimuoto ja monet kristillisen nykymusiikin levyt soivat nykyaikaisen musiikin radioasemilla.
Kristillisen nykymusiikin tyyli muodostui gospel-musiikin sekä soft rock- ja pop-musiikin pohjalta. Kristillisen nykymusiikin kehitykseen vaikutti myös nykyaikaisen markkinointitavan hyödyntäminen. Kristillinen nykymusiikki oli 1980- ja 1990-luvulla suosituin kristillisen musiikin tyyli, sillä se kuulosti valtavirtapopilta kristillisellä sanoituksella.
Nykyään kristillinen nykymusiikki pop-tunnelmaista, pehmeästi ja kevyesti esitetty musiikkia. Toisinaan siihen on sekoitettu folk-musiikin elementtejä. Suosittuja kristillisen nykymusiikin artisteja ovat Carmna, Michael W. Smith js Newsong. 2020-luvulla suosittuja kristillisen nykymusiikin artisteja ovat olleet muiden muassa Casting Crowns, Lauren Daigle, Phil Wickham, Katy Nichole, TobyMac, MercyMe, Chris Tomlin, Steven Curtis Chapman, Skillet ja Anne Wilson.
Lauren Daigle esiintymässä Los Angelesin Crypto.com Arenassa marraskuussa 2023.
Mahalia Jacksonin konsertti vuonna 1961.
Gospel-kuoro vuonna 2017.
Yolanda Adams esittämässä kappaleen Jesus is Love.
Kingsmen-kvartetti vuonna 1985.
Kuva lapsille suunnatun kristillisen musiikkialbumin kannesta.
Kristillisen nykymusiikin esittäjä Ana Paula Valadão.
Kauko Lusenius

Kauko Vilho Lusenius (29. marraskuuta 1918 Pyhäjärvi Ul – 5. helmikuuta 2002) oli suomalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten estejuoksussa.
Lusenius karsiutui Helsingin 1952 olympialaisten 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä ajalla 9.26,8. Hän edusti seuratasolla Lohjan Louhia. Hän saavutti SM-hopeaa 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 1949 ja voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1950. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa vuosina 1949–1950. Hänen ennätyksensä 3 000 metrin estejuoksussa oli 9.01,0 vuodelta 1952.
Aiheesta muualla

Kauko Lusenius Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Luutsa

Luutsaa
Luutsa (vatjaksi Luutsa, ven. Лужицы, Lužitsy) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa. Se sijaitsee Laukaanlahden pohjukassa muutaman kilometrin päässä Laukaanjoen suusta itään. Luutsa on Liivakylän ja Joenperän ohella yksi kolmesta kylästä, jossa vielä puhutaan vatjaa. Kylässä toimi vatjalaisten kansanmuseo, jonka johtajana on Tatjana Jefimova. Kylässä pidetään myös vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia heinäkuussa. Museo kuitenkin poltettiin, ja uusittukin museo poltettiin parin vuoden sisällä. Sen jälkeen Jefimova ei fyysistä museota  enää Luutsaan suunnitellut. Sen sijaan perustettiin Inkerin kulttuuriseuran tuella Internetiin vatjan virtuaalimuseo. Jefimova oli tapahtuneesta niin stressaantunut, että hän muutti pois paikkakunnalta.
Vuonna 2010 alkoi Luutsan kylään kohota iso pyöröhirsitalo. Venäjällä hallinnolla ei ole tapana kertoa paikkakuntien asukkaille, mitä heidän asuinalueillaan tapahtuu. Niinpä kukaan ei oikein tiennyt, mitä rakennettiin. Rakennustyömaan viereen ilmestyi taulu, joka kertoi paikalle nousevan uuden vatjalaismuseon, jonka rahoittaa aluehallinto ja satamalaitos. Museo rakennettiin parissa vuodessa. Se on perinteistä vatjalaistaloa mukaileva pyöröhirsitalo kivimuureineen, siinä on näyttely- ja kokoustilat, jopa uunit, mutta vain lavasteet: tulta niihin ei voi laittaa. Lavasteita ovat myös pihalle pystytetty kaivo ja liekku, eli keinu. Paikalliset ihmiset ovat alkaneet tuoda museoon säilyneitä vanhoja esineitään, joten sillä on jo jonkinlainen pesämuna. Museolla on myös järjestetty vatjalaisten kesäjuhlia. Ongelmana on ollut, että vaikka museorakennus saatiin julkisilla ja liike-elämän lahjoitusrahoilla pystytetyksi, katsovat rahoittajat osuutensa loppuneeksi.
Kylä oli todennäköisesti olemassa jo 1500-luvulla. Kylä yhdistettiin 1800-luvulla Saviojan kylän kanssa. Molemmat kylät kuuluivat Saviojan kartanoon. Kylän lähellä sijaitsee Luizinan kartano.
Luuydinontelo

Luuydinontelossa sijaitsee luuydin. Etenkin pienillä lapsilla luuydintä on paljon, mutta aikuisten pitkien luiden luuydinontelot ovat täyttyneet rasvakudoksella. Verisoluja syntyy pääosin selkänikamissa, lantion luissa, rintalastassa, kylkiluissa lapaluissa, solisluissa sekä kallon luissa.
Yhdysvaltain vaalit 2020

| --- | --- |
Vaalipäivä:  3. marraskuuta
Presidentinvaalit
Valitaan Yhdysvaltain presidentti:  538 valitsijamiesten ääntä, 270 tarvitaan voittoon
 
 Tulokset:  Bidenin voittamat valitsijamiesäänet (306)   Trumpin voittamat valitsijamiesäänet (232)
Senaatin vaalit
Valittavat paikat:  33 II-luokan paikkaa (+ 2 poikkeusvaalia)
 
 Tulokset:  siirtyi demokraateille   säilyi demokraateilla   siirtyi republikaaneille   säilyi republikaaneilla
Edustajainhuoneen vaalit
Valittavat paikat:  Kaikki 435 paikkaa
 
 Tulokset:  siirtyi demokraateille   säilyi demokraateilla   siirtyi republikaaneille   säilyi republikaaneilla
Kuvernöörinvaalit
Valittavat paikat:  (11 osavaltiota, 2 territoriota)
 
 Tulokset:  siirtyi demokraateille   säilyi demokraateilla   siirtyi republikaaneille   säilyi republikaaneilla
Yhdysvaltain vuoden 2020 vaalit järjestettiin tiistaina 3. marraskuuta 2020. Silloin valittiin kongressin edustajainhuoneen kaikki 435 jäsentä, 35 senaattoria senaattiin ja Yhdysvaltain presidentti. Lisäksi pidettiin joukko osavaltio- ja paikallistason vaaleja, esimerkiksi 11 osavaltioon ja kahteen territorioon valittiin kuvernööri.
Demokraatti Joe Biden päihitti istuvan republikaanipresidentin Donald Trumpin. Demokraatit menettivät edustajainhuoneen paikkoja, mutta säilyttivät enemmistön. Demokraatit kuitenkin saivat enemmistön senaattiin.
Liittovaltiotason vaalit

Presidentinvaalit
Edustajainhuoneen vaalit, valitaan kaikki 435 paikkaa
Senaatinvaalit, valitaan 35 senaattoria
Osavaltiotason vaaleja

Kuvernöörinvaalit, valitaan kuvernööri 11 osavaltioon ja kahdelle saarialueelle
Parlamenttivaalit useissa osavaltioissa
Oikeusministerin vaalit 10 osavaltiossa
Tuomarinvaaleja useissa osavaltioissa
Paikallisvaaleja

Pormestarivaalit useissa kaupungeissa
Koululautakunnanvaaleja useissa osavaltioissa
Useita muita vaaleja tai kansanäänestyksiä: esimerkiksi Etelä-Dakotassa äänestetään lääkemariahuanan laillistamisesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
2020 Elections, Ballotpedia (englanniksi)
Lutikkalinna

| Lutikkalinna |
| --- | --- |

Sijainti:  Katajanokka, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°09′59″N 24°58′10″E﻿ / ﻿60.1662889°N 24.9695037°E﻿ / 60.1662889; 24.9695037
Rakennustyyppi:  Kerrostalo
 fiLutikkalinna 
  
Lutikkalinna on Helsingin Katajanokalla, Puolipäivänkatu 4:ssä sijaitseva entinen Puolustusvoimien henkilökunnan asuintalo. Punatiilinen, kuusikerroksinen talo rakennettiin noin vuonna 1900 Venäjän keisarilliselle armeijalle ja vuonna 1918 rakennus siirtyi Suomen armeijalle, joka käytti sitä 1990-luvulle saakka. Rakennus remontoitiin vuonna 2002.
Talon epäviralliselle nimelle on erilaisia selityksiä. Taustalla saattavat olla todelliset lutikat, joita rakennuksesta kertoman mukaan tavattiin runsaasti siellä asuneiden venäläisten Itämeren laivaston sotilaiden ja heidän perheidensä jäljiltä, kun valkoiset valtasivat Helsingin huhtikuussa 1918. Toisaalta rakennuksen sanotaan olevan Kruunuvuorenselältä nähtynä muodoltaan poikkeuksellisen litteä ja siten muistuttavan lutikkaa. Nimi saattaa viitata myös talossa asuneisiin luutnantteihin.lähde?
Aiheesta muualla

Valokuva[vanhentunut linkki] Suomen Museot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Lutikkalinna (Q18660660)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kerrostalo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Katajanokka
koordinaatit: 60°09′59″N 24°58′10″E﻿ / ﻿60.1662889°N 24.9695037°E﻿ / 60.1662889; 24.9695037
Lutroforos

Protoattikalainen lutroforos, n. 680 eaa. Louvre.
Lutroforos (m.kreik. λουτροφόρος, lūtroforos tai loutroforos) on antiikin aikainen keraaminen amfora, jota käytettiin veden kantamiseen. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Lutroforoksella noudettiin hääpäivänä vettä morsiamen kylpyä varten, ja sillä täytettiin lebes gamikos. Sitä käytettiin myös hautajaisrituaaleissa. Varhaisimmat tunnetut esimerkit vaasityypistä ovat 700-luvulta eaa. 400-luvun eaa. lopulta lähtien lutroforokset toimivat myös haudan merkkinä, joko suurikokoisina marmorisina lutroforoksina tai muuhun marmoriseen hautakiveen kaiverrettuna lutroforos-reliefinä. Nimityksen lutroforos käyttäminen vaasityypistä on nykyaikaista alkuperää. Antiikin aikana termi viittasi vettä hääseremoniassa kantaneeseen henkilöön.
Lutroforos on malliltaan erikoislaatuinen amfora, jossa on leveä suuosa, korkea ja kapea kaula ja kaulan molemmin puolin pitkät pystysuuntaiset kädensijat. Jos kädensijoja on kaksi, vaasista käytetään nimitystä lutroforos-amfora. Joskus kädensijoja oli kolme, ja tällöin käytetään nimitystä lutroforos-hydria.
Lutroforoksen muoto ulkoa ja sisältä.
Lutroforos, n. 519–500 eaa.
Lutroforos-reliefi Koroiboksen hauta­stelessä, Kerameikos, 400-luvun eaa. loppu.
Marmorinen hauta­lutroforos, Kerameikos, n. 350–340 eaa. (kopio).
Apulialainen lutroforos, n. 330 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta lutroforokset Wikimedia Commonsissa
Luvanjoen valuma-alue

Luvanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 59.7) on Oulujoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 895,46 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,8 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Salmijärvi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 895,46 neliökilometriä ja järvisyys 5,8 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Nuottijärven alue (59.71)
Luvanjärven alue (59.72)
Mikitänjärven alue (59.73)
Siikajoen valuma-alue (59.74)
Tervajoen valuma-alue (59.75)
Kokkojoen valuma-alue (59.76)
Selkäjoen valuma-alue (59.77)
Kylkijoen valuma-alue (59.78)
Karhujoen valuma-alue (59.79)
Kryptozoologia

Hugo Heikenwaelder, Loch Nessin hirviö, 1999.
Kryptozoologia eli kryptoeläintiede eli näennäiseläintiede on näennäistiede, jonka tutkimuskohteita ovat eläimet, joista on erilaisia tarinoita ja silminnäkijähavaintoja, mutta ei tieteen kannalta luotettaviksi katsottavia todisteita.
Kryptidit

Kryptozoologiset eläimet eli kryptidit voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Eläimet, jotka ovat kuolleet sukupuuttoon mutta joista on silti väitettyjä havaintoja.
Eläimet, jotka on havaittu ympäristössä, jossa niitä ei pitäisi esiintyä.
Eläimet, joita pidetään taruolentoina mutta joita väitetään nähdyn.
Kuuluisimpia kryptidejä ovat merihirviöt ja järvihirviöt, kuten Nessie, ja Mokele mbemben tapaiset tunnistamatonta lajia edustavat eläimet sekä lumimiehet, isojalat ja muut todellisiksi väitetyt kädelliset. Kryptozoologian harjoittajia eli kryptozoologeja kiinnostavat lähinnä suuret ja keskikokoiset eläimet.
Kryptidit > Luettelo kryptideistä > Taruolentoja

lohikäärme, useissa kulttuureissa samankaltaisena tunnettu tarueläin
yksisarvinen, hevosvartaloinen taruolento
Kryptidit > Luettelo kryptideistä > Vesiolentoja

Loch Nessin hirviö, skotlantilaisessa järvessä havaittu olento
manipogo, igopogo ja ogopogo, Kanadan järvihirviöitä
merihirviö (joidenkin mukaan Basilosaurus), suuri merilisko
Lagarfljótin mato, islantilainen järvihirviö
Champ, järvihirviö Kanadan ja Yhdysvaltain rajalla olevassa Champlainjärvessä