stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aaltolevy (optiikka)

Optisen akselin suuntainen sähkökenttä
  Optista akselia vastaan kohtisuora sähkökenttä
  Yhdistetty kenttä
Aaltolevyyn saapuva lineaarisesti polaroitunut valo voidaan jakaa kahdeksi aalloksi, joista toinen on aaltolevyn optisen akselin suuntainen, toinen sitä vastaan kohti­suorassa. Levyssä optisen akselin suuntainen, paralleelinen aalto etenee hiukan hitaammin kuin sitä vastaan kohtisuora, perpen­diku­laarinen aalto. Levyn toisella puolella paralleelinen aalto on tasan puolen aallon­pituuden verran jäljessä perpen­diku­laarisesta, ja tuloksena on alkuperäisen polarisaatio­tilan peilikuva levyn optisen akselin suhteen.
Aaltolevy on optinen laite, joka muuttaa sen läpi kulkevan valon polarisaatiotilaa. Kaksi tavallista aaltolevyn tyyppiä ovat puoliaaltolevy ( λ/2 -levy), joka kääntää lineaarisesti pola­roitu­neen valon polarisaatio­suunnan, ja neljännesaaltolevy (λ/4-levy), joka muuttaa lineaarisesti polaroituneen valon ympyrä­polaroitu­neeksi ja päin­vastoin. Neljännes­aalto­levyllä voidaan yhtä hyvin tuottaa myös elliptisesti polaroitunutta valoa.
Aaltolevyt tehdään kahtais­taittavista aineista, esimerkiksi kvartsista tai kiilteestä. Tällaisten aineiden taitekerroin on eri suuri eri suunnissa aineen läpi kulkeville valon­säteille. Se, toimiiko aaltolevy esimerkiksi puoli- tai neljännes­aalto­levynä, riippuu kiteen paksuudesta, valon aallon­pituudesta ja eri suuntiin kulkevia valon­säteitä vastaavien taite­kerrointen erotuksesta. Valitsemalla näiden tekijöiden suhteet sopivalla tavalla on mahdollista saada aikaan valon kahden polarisaatio­komponentin välille kontrolloitu vaihesiirto, joka muuttaa sen polarisaatiota.
Aaltolevyjä, varsinkin väri­herkkää täysi­aalto­levyä sekä neljännes­aalto­levyä, käytetään yleisesti muun muassa optisessa minera­logiassa. Kun petro­grafisen mikro­skoopin polarisaattorien väliin lisätään aalto­levy, on helpompi määrittää, mitä mineraaleja ohut levymäinen näyte tutkittavaa kiveä sisältää, erityisesti koska tämä tekee mahdolliseksi päätellä näkyvien kiteiden optisten akselien suunnat. Tämä tekee useissa tapauksissa mahdolliseksi erottaa toisistaan eri mineraaleja, jotka muutoin vaikuttavat hyvin toistensa kaltaisilta.
Levytyypit > Puoliaaltolevy

Puoliaalto­levyn eli λ/2 -levyn paksuus L on säädetty niin, että kun levy­materiaalin eri polarisaatio­komponenttien taite­kerrointen erotus on Δn ja käytetyn valon aallonpituus tyhjiössä on λ0, saadaan vaihe-eroksi eri polarisaatio­komponenttien välillä Γ = π.
Oletetaan, että kitseeseen saapuu lineaarisesti polarisoitua valoa, jonka polarisaatio­vektori on  \mathbf {\hat {p}} . Käytetään polarisaatio­vektorin  \mathbf {\hat {p}}  ja aalto­levyn nopean akselin  \mathbf {\hat {f}}  välille kulmalle merkintää θ:llä ja aallon leviämis­akselia z:llä. Saapuvaan valoaaltoon liittyvä sähkökenttä on
missä  \mathbf {\hat {s}}  on aaltolevyn hitaalla akselilla. Aaltolevy saa aikaan vaihe­siirto­termin  e^{i\Gamma }=e^{i\pi }=-1 aallon nopean ja hitaan akselin (f ja s) suuntaisten polarisaatio­komponenttien välille, minkä vuoksi levystä poistuva aalto on muotoa
Käytetään aaltolevystä poistuvan aallon polarisaatio­vektorille merkintää  \mathbf {\hat {p}} '. Tällöin edellinen lauseke osoittaa, että  \mathbf {\hat {p}} ':n ja  \mathbf {\hat {f}} :n välinen kulma on -θ. Nin ollen puoliaaltolevy kääntää aallon polarisaatio­vektorin peili­kuvakseen vektorien  \mathbf {\hat {f}}  ja  \mathbf {\hat {z}}  määrittämän tason suhteen. Lineaarisesti polarisoidun valon tapauksessa tämä merkitsee samaa kuin että levy kiertää polarisaatio­vektoria kulman 2θ verran. Sitä vastoin elliptisesti polarisoidun valon tapauksessa puoli­aalto­levy kääntää myös valon kätisyyden.
Levytyypit > Neljännesaaltolevy

Neljännes­aalto­levyn  (λ/4 -levyn eli π/2-levyn paksuus L on säädetty niin, että kun levy­materiaalin eri polarisaatio­komponenttien taite­kerrointen erotus on Δn ja käytetyn valon aallon­pituus tyhjiössä on λ0, saadaan vaihe-eroksi eri polarisaatio­komponenttien välillä Γ = π/2.
Oletetaan, että kiteeseen saapuu lineaarisesti polarisoitunut aalto. Se voidaan kirjoittaa muotoon
Aalto on siis elliptisesti polaroitunut.
Jos aaltolevy käännetään sellaiseen suuntaan, että saapuvan aallon polarisaatio­akseli muodostaa 45°:n kulman levyn hitaan ja nopean akselin kanssa, on Ef = Es = E, ja edellä oleva lauseke saadaan muotoon
Tässä tapauksessa tuloksena saadaan siis ympyräpolaroitunut aalto.
Jos taas saapuvan aallon polarisaatio­akseli on joko aaltolevyn hitaan tai nopean akselin suuntainen eli muodostaa niistä jomman­kumman kanssa 0°:n kulman, aallon polarisaatio ei muutu, vaan se pysyy lineaarisesti polaroituneena. Jos kulma on 0°:n ja 45°:n välillä, levystä poistuva aalto on elliptisesti polaroitunut.
Kiertävä polarisaatio saattaa vaikuttaa omituiselta, mutta se on helpomi kuvitella kahden lineaarisesti polarisoituneen aallon summana, joiden vaihe-ero on 90°. Tulos riippuu saapuvan aallon polarisaatiosta. Oletetaan, että polarisaatio­akselit x ja y ovat aaltolevyn hitaan ja nopean akselin suuntaiset.
Saapuvan fotonin (tai säteen) polarisaatio voidaan jakaa kahdeksi komponentiksi, joista toinen on x- ja toinen y-akselin suuntainen. Jos sen polarisaatio on levyn hitaan tai nopean akselin suuntainen, sillä ei ole polarisaatiota toisen akselin suunnassa, joten poistuvan aallon polarisaatio on sama kuin saapuvankin; vain aallon vaihe on jonkin verran viivästynyt. Jos saapuvan aallon polarisaatio on hitaaseen ja nopeaan akseliin näihin nähden 45°:n kulmassa, polarisaatio on yhtä suuri kummankin akselin suunnassa. Tällöin voidaan ajatella, että aaltoa kuvaavan vektorin kärkipiste kiertää ympyrärataa xy-tasossa, jolloin sen kärkipisteen molemmat koordinaatit vaihtelevat sinimuotoisesti nollan molemmin puolin samojen ääriarvojen välillä. Jos kulma ei ole 0° eikä 45°, arvot nopean ja hitaan akselin suunnissa poikkeavat toisistaan: vastaava kärkipiste ei etene molemmissa suunnissa yhtä kauas koordinaattiakseleilta, ja tuloksena saadaan ellipsi.
Levytyypit > Täysiaalto- eli väriherkkä levy

Täysiaaltolevy saa kahden polarisaatiosuunnan välille tietyllä valon aallonpituudella aikaantasan yhden aallonpituuden suuruisen vaihe-eron. Optisessa mineralogiassa käytetään usein vihreälle valolle (aallonpituus = 540 nm) konstruoitua aaltolevyä. Levyn läpi kulkeva lineaarisesti polaroitunut valo muuttuu elliptisesti polaroituneeksi paitsi 540 nm:n aallonpituudella, jolla se pysyy lineaarisesti polaroituneena.  Jos valo kulkee lisäksi lineaarisen polarisaattorin läpi, jonka polarisaatiotaso on asetettu kohtisuoraksi alkuperäisen valon polarisaatiotasoon nähden, tämä vihreän valon aallonpituus suodattuu laitteiston läpi kulkeneesta valosta kokonaan pois, mutta muut värit jäävät osittain jljelle. Tämä merkitsee, että näissä olosuhteissa levy näyttää voimakkaasti punaviolettiselta, mitä toisinaan sanotaan "sensitiiviseksi väriksi" (engl. sensitive tint).  Tämän vuoksi tällaista levyä sanotaan myös "väriherkäksi levyksi". Sellaisia levyjä käytetään yleisesti mineralogiassa eri mineraalien ja kivilajien tunnistamiseksi.
Aaltolevyjen käyttö mineralogiassa ja optisessa petrologiassa

Väriherkkää kokoaaltolevyä ja neljännesaaltolevyä käytetään laajalti optisessa mineralogiassa. Kun petrografiseen mikroskooppiin lisätään tällainen levy polarisaattorin ja analysaattorin väliin, saadaan eri kivilajeista valmistetuissa ohuissa levymäisissä näytteissä esiintyvät mineraalit helpommin tunnistetuiksi., varsinkin kun täten voidaan päätellä kiteen optisten akselien muoto ja suuntaus.
Käytännössä levy lisätään toisiinsa nähden kohtisuorasti asetetun polarisaattorin ja analysaattorin väliin 45 asteen kulmaan. Tämä mahdollistaa kaksi menetelmää, joilla mikroskooppiin asetettua mineraalia voidaan tutkia tarkemmin. Yksinkertaisempi tapa on käyttää tavanomaista polarisoitumatonta valoa, jolloin levyn avulla voidaan määrittää optisten indikaattorien suunta suhteessa kiteen pituussuuntaan – siis onko mineraalin nopea vai hidas akseli sen kiteen pisimmän ulottuvuuden suuntainen – sen perusteella, lisääntyvätkö vai vähenevätkö interferenssivärit, kun levy on lisätty.  HIeman monimutkaisempi tapa on lisätä väriherkkä levy interferenssikuvioiden yhteyteen niin, että mineraalin optinen kulma voidaan  mitata. Optinen kulma, jolle usein käytetään merkintä "2V", voi paljastaa mineraalin tyypin, ja joissakin tapauksissa sen avulla voidaan saada myös tietoa saman mineraalityypin kemiallisen koostumuksen vaihteluista.
Aiheesta muualla

Polarizers and Waveplates (Animaatio) optics.byu.edu. Arkistoitu 17.3.2016. Viitattu 19.7.2017.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Waveplate
A waveplate mounted in a rotary mount
Puoliaaltolevyn läpi kulkeva aalto.
Samalla akselilla kaksi aaltoa, joilla on neljänneksen suuruinen vaihe-ero.
Ympyräpolarisaation aikaansaaminen neljännes­aalto­levyn ja polarisaatio­suodattimen avulla
Käännös suomeksi
Debjosy

Debjosy (ven. Дебёсы, udmurtiksi Дэбес, Debes) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Tšeptsajoen rannalla 140 kilometriä Iževskistä koilliseen. Kylä on Debjosyn piirin keskus. Sen kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Asukkaita on 5 800 henkeä (vuonna 2002).
Debjosy on perustettu vuonna 1749. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä ja ukrainalaisia. Kylässä toimii puunjalostusyritys, tiilitehdas ja leipomo. Siellä on keskikoulu, opettajaopisto, lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, Siperian maantien museo ja piirisairaala.
Aiheesta muualla

Debjosyn piirin sivusto (venäjäksi)
Aalto-yliopiston urheiluseura

Polyteknikkojen urheiluseuran joukkue, joka voitti jalkapallomestaruuden 1909. Valtaosa pelaajista voitti samana vuonna myös jääpallomestaruuden.
Aalto-yliopiston urheiluseura (AaltoUS, vuoteen 2010 asti Polyteknikkojen urheiluseura, PUS) oli vuonna 1903 perustettu urheiluseura. Seura oli helsinkiläinen ja toimi Aalto-yliopiston (vuoteen 2010 asti Teknillisen korkeakoulun) urheiluseurana. Lajeina olivat vuosien varrella muun muassa voimistelu, hiihto, luistelu, jalkapallo, futsal, koripallo, salibandy, lentopallo ja jääpallo.
Historia

Seuran nimi oli aluksi Polyteknikkojen voimistelu- ja urheiluseura, joka kuitenkin myöhemmin lyheni Polyteknikkojen urheiluseuraksi.
Jalkapallossa seura selvisi Suomen-mestaruuskilpailuissa vuonna 1908 loppuotteluun, jonka se hävisi Sportklubben Unitasille maalein 1–4. Seuraavana vuonna seura voitti SM-loppuottelussa HIFK:n lukemin 4–0. Jääpallossa seura saavutti kaksi ensimmäistä Suomen mestaruutta vuosina 1908 ja 1909. Vuonna 1908 se voitti loppuottelussa HIFK:n 8–3 ja seuraavana vuonna lukemin 6–4. Vuonna 1910 seura ylsi hopealle, kun se hävisi loppuottelun IFK:lle maalein 4–12. Seura voitti myös yleisurheilun SM-kisojen yhteydessä pidetyn jalkapalloturnauksen vuonna 1907.
Pesäpallossa PUS osallistui 1930-luvulla moniin turnauksiin, esimerkiksi ”Pikkumailaan”, joka oli tarkoitettu 2-luokan joukkueille eli ei-mestaruussarjalaisille. Joukkue voitti turnauksen 1930 ja 1931. Myös akateemisen Suomen mestaruuden Teknillinen korkeakoulu onnistui joitakin kertoja voittamaan. Amerikkalaisessa jalkapallossa seura tunnettiin nimellä Poli. Poli voitti lajin Suomen mestaruuden vuonna 1980. Amerikkalaisen jalkapallon toiminta eriytyi vähitellen omaksi urheiluseuraksi FT Scotchiksi.
Yhdistys purkautui 17. helmikuuta 2015.
Dasatinibi

| --- | --- |


Dasatinibi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N-(2-kloori-6-metyylifenyyli)-2-[[6-[4-(2-hydroksietyyli)piperatsin-1-yyli]-2-metyylipyrimidin-4-yyli]amino]-1,3-tiatsoli-5-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 302962-49-8
ATC-koodi: L01XE06
PubChem CID: 3062316
DrugBank: DB01254
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H26N7ClO2S 
Moolimassa: 488,018
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 280–286 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: > 90%
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 3-5 h
Ekskreetio: Ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(US) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Dasatinibi (C22H26SN7ClO2) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tyrosiinikinaasientsyymin inhibiittori ja sitä käytetään lääketeiteessä eräiden leukemiatyyppien hoitamiseen. Dasatinibi on Bristol-Myers Squibbin kehittämä.
Vaikutusmekanismi ja käyttö

Dasatinibin vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se sitoutuu syöpäsolujen tyrosiinikinaasientsyymiin ja toimii sen inhibiittorina. Tämän seurauksena syöpäsolujen kasvu estyy. Dasatinibi metaboloituu maksassa aktiiviseksi metaboliitiksi. Yhdiste sitoutuu tyrosiinikinaasin aktiiviseen konformaatioon. Dasatinibia voidaan käyttää kroonisen myelooisen leukemian ja akuutin lymfoblastisen leukemian hoidossa, erityisesti mikäli sairaus on ossoittautunut imatinibihoidolle resistentiksi. Aineen käyttöä myös muiden syöpien hoitoon tutkitaan. Dasatinibin annostus on 100–140 mg kerran päivässä ja lääke imeytyy parhaiten happamista olosuhteista. Yhdysvalloissa lääke hyväksyttiin markkinoille vuonna 2005.
Haittavaikutukset

Dasatinibin mahdollisia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus ja oksentelu, pääkivut, lihaskivut, turvotus, ripuli, ihottuma ja lisääntynyt verenvuoto. Nesteen kerääntyminen keuhkoihin voi aiheuttaa ödeeman lisäksi lääkkeen on havaittu aiheuttavan keuhkovaltimoiden verenpainetautia.
Synteesi

Dasatinibin synteesin esnimmäisessä vaiheessa kloorilimahapon laktoni hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa ja reagoi tionyylikloridin kanssa 2,3-diklooriakryloyylikloridiksi. Tämä välituote reagoi emäksisissä olosuhteissa 2-kloori-6-metyylianiliinin ja metanolin kanssa. Näin muodostuva asetaalisuojattu johdannainen reagoi happamissa olosuhteissa tiourean kanssa, jolloin tuotteeseen muodostuu tiatsolirengas. Tämä välituote reagoi 2-metyyli-4,6-diklooripyrimidiinin ja 1-(2-hydroksietyyli)piperatsiinin subtituutiotuotteen kanssa dasatinibiksi.
Malli dasatinibista sitoutuneena tyrosiinikinaasin sitoutumiskohtaan
Humphry Davy

| Humphry Davy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1778 Penzance, Englanti
Kuollut: 29. toukokuuta 1829 (50 vuotta) Geneve, Sveitsi
Kansalaisuus:  Englantilainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Royal Society, Royal Institution
Oppilaat:  Michael Faraday
Tutkimusalue:  Kemia, fysiikka ja geologia
Tunnetut työt:  Davyn lamppu, elektrolyysi, potaska
 Nimikirjoitus
Humphry Davy (17. joulukuuta 1778 Penzance, Englanti – 29. toukokuuta 1829 Geneve, Sveitsi) oli englantilainen kemisti. Hän oli sähkökemian uranuurtajia.
Elämä

Davy oli 16-vuotias, kun hänen puuseppäisänsä kuoli. Davystä tuli paikallisen lääkärin ja apteekkarin oppipoika. Hän innostui tekemään kemian kokeita luettuaan Antoine Lavoisier'n oppikirjan. Kokeidensa ansiosta Davy pääsi 19-vuotiaana Thomas Beddoesin Bristoliin perustaman pneumaattisen instituutin johtajaksi. Davy teki ensimmäisiä merkittäviä tutkimuksiaan ilokaasulla. Hän hengitti kaasua ja havaitsi, että sitä voi käyttää anestesiassa.
Davy oli professorina Lontoon Royal Institutionissa vuosina 1802–1812. Hänen luentonsa saavuttivat suurta suosiota. Vuonna 1812 Davy aateloitiin.
Davy valitsi assistentikseen Michael Faradayn vuonna 1813. He kehittivät yhdessä hiilikaivoksia varten turvallisen Davyn lampun. Davy toimi Royal Societyn puheenjohtajana 1820–1827. Hän kuoli Genevessä 1829. Davyn terveyttä olivat heikentäneet haitalliset kaasut, joita hän oli hengittänyt kokeita tehdessään.
Sähkökemian tutkimukset

Davy eristi useita alkuaineita elektrolyysin avulla. Davy yritti ensin hajottaa sähköllä potaska- ja soodaliuoksia, mutta tuloksena oli vain vetyä ja happea. Kun Davy vuonna 1807 käytti liuosten sijaan sulatettuja suoloja, hän pystyi eristämään kaliumia ja natriumia. Seuraavana vuonna Davy yritti hajottaa muun muassa kalkkia ja magnesiumoksidia, mutta hän ei saanut niitä sulamaan. Lopulta hänen onnistui eristää kalsiumia käyttämällä elohopeaa apuna. Samalla tavalla Davy eristi bariumin, strontiumin ja magnesiumin. Davy eristi booria boorihaposta kaliumin avulla samoihin aikoihin Joseph Louis Gay-Lussacin ja Louis Jacques Thénardin kanssa.
Davy ei ollut varma, olivatko hänen eristämänsä aineet alkuaineita. Hän epäili, että alkuaineiden lukumäärä voisi olla hyvinkin pieni ja yritti hajottaa muun muassa typpeä, rikkiä ja fosforia. Davy teki tutkimuksia myös oksimuriaattihapolla, jota Lavoisier oli pitänyt yhdisteenä. Oksimuriaattihappoa saatiin hapettamalla muriaattihappoa eli vetykloridia. Tuolloin ajateltiin tavallisesti, että kaikissa hapoissa oli happea ja että muriaattihappo oli hapen ja jonkin muun alkuaineen yhdiste. Davy tuli kokeidensa perusteella siihen tulokseen, että oksimuriaattihapossa ei ollut happea vaan että se oli happea muistuttava aine. Hän antoi aineelle nimen kloori. Lisäksi Davy osoitti, että muriaattihappo koostuu vedystä ja kloorista, joten happi ei ole happojen välttämätön ainesosa. Gay-Lussac ja Thénard tekivät jälleen vastaavia kokeita samaan aikaan.
João de Santarém

| João de Santarém |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:  portugalilainen
Ammatti:  merenkulkija, tutkimusmatkailija
João de Santarém oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija 1400-luvulla. Hän muun muassa löysi yhdessä Pêro Escobarin kanssa São Tomén ja Príncipen saaret.
Tutkimusmatkat

De Santarém löysi 21. joulukuuta 1470 yhdessä Pêro Escobarin kanssa Guineanlahdella sijaitsevan São Tomén saaren. He nimesivät saaren Pyhän Tuomaan (port. São Tomé) mukaan, koska löytöpäivä oli tuolloin kyseisen pyhimyksen juhlapäivä. De Santarémilla ja Escobarilla on muistopatsaat São Tomé ja Príncipen kansallismuseon edessä. De Santarém ja Escobar löysivät 17. tammikuuta 1471 myös läheisen Príncipen saaren, jota he kutsuivat löytöpäivänä vietettävän pyhimyksen, Antonios Suuren, juhlapäivän kunniaksi nimellä Santo Antão. De Santarém ja Escobar löysivät erään lähteen mukaan myös läheisen Annobónin saaren uudenvuodenpäivänä vuonna 1475, jonka mukaan se sai portugalinkielisen nimensä Ano Bom eli ”hyvä vuosi”. De Santarémin ja Escobarin johtama retkikunta oli tuolloin etsimässä uusia satamapaikkoja orjakauppaa varten. De Santarém ja Escobar kävivät portugalilaisen kauppiaan Fernão Gomesin palkkaamina vuonna 1471 myös Guineanlahden rannalla sijaitsevassa Shama Bayssä, joka sijaitsee Cape Three Pointsin alueella. Shama Baystä he löysivät mahdollisuuden ostaa kultaa. Myöhemmin Shama Bay alettiin tuntea nimellä Kultarannikko.
Deinomakhe

| Deinomakhe> Δεινομάχη.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 470–465 eaa. Ateena
Kuollut: n. 432 eaa. jälkeen
Vanhemmat:  Megakles IV ja Koisyra
Puoliso:  Kleinias II
Lapset:  Alkibiades III ja Kleinias IV
Deinomakhe (m.kreik. Δεινομάχη, Deinomakhē, lat. Dinomache, Deinomache; n. 470/465 – n. 432 eaa. jälkeen) oli antiikin kreikkalainen nainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului alkmaionidien ylimyssukuun. Hän oli Kleinias II:n vaimo ja Alkibiadeen äiti.
Deinomakhe oli Megakles IV:n ja eretrialaisen Koisyran tytär ja kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen avioliittonsa Kleinias II:n kanssa ajoittuu vuoteen 451 tai 450 eaa., millä perusteella hänen syntymänsä on ajoitettu noin vuosiin 470–465 eaa. Kleinias ja Deinomakhe saivat kaksi poikaa, tunnetuimman Alkibiadeen eli Alkibiades III:n sekä Kleinias IV:n.
Deinomakhe jäi leskeksi vuonna 446 eaa. Hänen ei tiedetä avioituneen uudelleen. Hän saattoi muuttaa poikineen asumaan serkkunsa Perikleen luokse, kun tästä tuli hänen lastensa huoltaja. Joskus on ehdotettu, että Deinomakhe olisi avioitunut Perikleen kanssa ja annettu myöhemmin vaimoksi Hipponikos II:lle, mutta tälle ei ole perusteita.
Deinogalerix

| Deinogalerix |
| --- | --- |
 Deinogalerix verrattuna nykyiseen siiliin.
 Mioseeni 10–5 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Erinaceomorpha
Heimo::  Siilit Erinaceidae
Alaheimo::  Rottasiilit Galericinae
Suku::  †Deinogalerix  Freudenthal, 1972
Lajit
 †D.‭ ‬koenigswaldi  †D. masinii  †‬D.‭ ‬minor  † ‬D.‭ ‬intermedius  †‬D.‭ ‬freudenthali  †‬D.‭ ‬brevirostris 
Katso myös
   Deinogalerix Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deinogalerix on sukupuuttoon kuollut rottasiileihin kuulunut nisäkässuku. Suvun suurin laji, D. koeningswaldi oli 60‭ ‬senttiä pitkä ja sen kallo oli ‬20‭ senttiä.
Deinogalerixin fossiilit on löydetty Garganon niemimaalta Italiasta.‭ Varhaiselta oligoseenilta myöhäiselle mioseenille merenpinta oli paljon nykyistä korkeampi ja Gargano oli saari eristyksissä mantereelta. Se oli koti monille endeemisille, nykyään hävinneille eläimille.
Jotkut niistä, ‬Deinogalerix mukaan lukien, kasvoivat huomattavasti normaalia suuremmaksi, johtuen ilmiöstä jota englanniksi kutsutaan nimellä insular gigantism. Koska suuret pedot puuttuivat eristäytyneiltä saarilta, pienet eläimet kehittyivät ottamaan niiden paikan.
Deinogalerix täytti keskikokoisten petoeläinten ekologisen lokeron. Ne pääsivät luultavasti varsin nopeasti ekosysteemin huipulle.‭ ‬Ne pystyivät syömään kaikenlasia pieniä eläimiä mutta myös joskus selkärangattomia.
Deinon

Deinon (m.kreik. Δείνων, Deinōn) tai Dinon (Δίνων, Dinōn) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Deinon Kolofonlainen (toimi n. 360–340 eaa.), historioitsija
Deinon Rhodoslainen (100-luku eaa.), merkkihenkilö Rhodoksen kaupungissa kolmannen makedonialaissodan 171–168 eaa. aikaan
Deinon (400-luku eaa.), kuvanveistäjä, Polykleitoksen oppilas
Dargin kieli

| Dargva |
| --- | --- |
Oma nimi:  дарган мез (dargan mez)
Muu nimi:  Dargi
Tiedot
Alue:  Dagestan
Virallinen kieli:  Dagestan
Puhujia:  503 500
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  lakilais-dargvalaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  dar
ISO 639-3:  dar
 Ohje 
Dargin kieli (dargiksi дарган мез, dargan mez) on dargien puhuma dagestanilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Dargia puhutaan Dagestanin Akušan, Dahadajevin, Kaitagin, Levašin, Sergokalan sekä osittain Agulin, Buinakskin, Kajakentin ja Karabudahkentin piireissä. Puhujia asuu myös Gunibin piirin Megebin kylässä, Babajurtin ja Hasavjurtin piireihin perustetuissa uudisasutuksissa sekä Izberbašin, Kaspijskin ja Mahatškalan kaupungeissa. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan dargin puhujia oli Venäjällä 348 300 henkeä, joista 278 900 asui Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan dargia puhui 503 500 henkeä, joista 429 300 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös dargia toisena tai vieraana kielenä puhuvat).
Vuonna 1989 Venäjän dargeista 97,9 % puhui dargia äidinkielenään ja 0,2 % toisena kielenä. Vuonna 2002 dargia osasi 96,7 % koko Venäjän ja 99,1 % Dagestanin dargeista.
Kansallisuudeltaan dargeista 88,2 % osaa venäjää (69,5 % vuonna 1989). Osa dargeista puhuu myös kumykkia ja muita Dagestanin kieliä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 485 700 dargin puhujaa.
Historia ja murteet

Dargi kuuluu dagestanilaiseen kieliryhmään, jossa sillä on eniten yhteistä lakin kanssa. Dargit ovat Keski-Dagestanin alkuperäisväestöä, jonka kontaktit turkkilaisten ja iranilaisten kielten, arabian ja venäjän puhujiin ovat jättäneet jälkensä lähinnä kielen sanastoon. 1950–1970-luvuilla osa vuoriston asukkaista muutti tasangolle, jonne syntyi uusia dargikyliä.
Kieli jakautuu noin 70 paikallismurteeseen, jotka kuuluvat 16 murreryhmään. Eräät murteet poikkeavat toisistaan huomattavasti. Kaitagia ja kubatšia voidaan pitää jopa erillisinä kielinä. Kaitagit ja kubatšilaiset pyrittiin viimeisimmässä väestönlaskennassa rekisteröimään erillisinä etnisinä ryhminä, mutta lähes kaikki heistä ilmoittivat olevansa dargeja.