stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
KOKO

KOKO (alueellinen koheesio- ja kilpailukykyohjelma) on työ- ja elinkeinoministeriön koordinoima ohjelma. Se käynnistyi vuoden 2010 alussa ja jatkui vuoden 2013 loppuun. Ohjelman tavoitteena oli alueiden kilpailukyvyn parantaminen ja alueellisten toimijoiden sekä ministeriöiden välisen yhteistyön lisääminen. KOKO oli osa maakunnallista suunnittelu- ja aluekehittämisjärjestelmää.
KOKO oli alueiden kehittämisestä annetun lain (1651/2009) 24 § mukainen erityisohjelma. Valtioneuvosto hyväksyi 19.11.2009 KOKO:n ohjelma-asiakirjan, ohjelma-alueet ja verkostot. Ohjelma rahoitettiin maakunnan kehittämisrahalla, jonka osuus oli yleensä 50 % kokonaismenoista. Kunnat vastasivat lopusta rahoituksesta. KOKO:n vuosittainen budjetti oli noin 20 miljoonaa euroa.
KOKO:oon kuului yli 200 toimenpidekokonaisuutta, ja sitä toteutettiin 52 ohjelma-alueella, jotka kattoivat 322 kuntaa manner-Suomen 326 kunnasta. Ohjelmaan kuului myös kansallisia verkostoja. Niiden teemat olivat innovaatiot, hyvinvointi, luovat alat, MAL (maankäyttö, asuminen, liikenne), kansainvälistyminen Venäjälle, matkailu ja ikärakenteeltaan haasteellisten alueiden erityiskysymykset.
Arvioita ohjelmasta

Etukäteisarvioinnin mukaan KOKO oli aidosti koko maan kattava kehittämisohjelma, jossa alueilla oli hyvät valmiudet onnistuneeseen ohjelmatoteutukseen. Arvioinnin mukaan monien alueiden toimijat olivat kaavailleet ohjelmalle keskeistä roolia strategisessa kehittämisessä. Ohjelman haasteena oli arvioinnin mukaan se, että se säilyisi joustavana, uusia kokeiluja mahdollistavana ja aluelähtöisenä.
OECD kommentoi KOKO:a Suomen hallinnon maa-arvioinnissaan kesäkuussa 2010. KOKO edisti OECD:n mukaan sitoutumista yhteisiin tavoitteisiin muuttamalla valtion sekä alue- ja paikallishallinnon suhdetta. ”KOKO:n fokus on alhaalta ylöspäin tapahtuva osallistuminen ja ideoiden työstäminen” arvioinnissa todetaan. OECD:n mukaan ohjelma tarjosi ”onnistuneen mallin yhteiselle omistajuudelle alue- ja paikallishallintotasolla”.
Jupiterin kuut

Jupiterin kuut ovat sitä kiertäviä taivaankappaleita. Niitä tunnetaan 95 (23. maaliskuuta 2023). Niistä tunnetuimmat ovat neljä suurinta galileilaista kuuta Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto. Näiden kuiden sisäpuolella kiertää pienempiä epäsäännöllisen muotoisia kuita, joista tunnetuin on Amalthea. Hyvin kaukana kiertää joukko melko pieniä kuita, joiden arvellaan olevan Jupiterin sieppaamia asteroideja tai komeettoja. Näistä uloimmat kiertävät taannehtivasti eli toiseen suuntaan kuin Jupiterin muut kuut.
Tutkimuksen historiaa

Galileo Galilei (1564–1642) löysi Jupiterin kuut vuonna 1609, jolloin hän tutki taivasta uudella keksinnöllä, kaukoputkella. Hän kirjoitti havainnoistaan vuonna 1610 Venetsiassa ilmestyneen teoksen Sidereus Nuncius. Galilei havaitsi 7. tammikuuta 1609 Jupiterin vierellä kolme erittäin kirkasta tähteä. Seuraavana yönä niiden asema oli erilainen. 13. tammikuuta Galilei näki yhtä aikaa kaikkiaan neljä tähteä. Niille on annettu nimet Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto. Galilei antoi niille yhteisen nimen "Medicien tähdet" Cosimo II del Medicin kunniaksi.
Galilein teos aiheutti aluksi kiivasta polemiikkia ja torjuntaa. Galilein kollega Padovassa, kuuluisa Cesare Cremonini kutsui väitteitä vehkeilyksi ja väitti, ettei Galilei ollut nähnyt yhtään mitään. Myöhemmin Johannes Kepler (1571–1630) antoi tunnustuksensa, samoin Rooman jesuiitat, jotka aluksi olivat olleet epäluuloisia. Myöhemmin Galilei kirjoitti: "vaikka nuo tähdet itse olisivat laskeutuneet maan päälle todistamaan ja puhumaan itsestään", sekään ei olisi vakuuttanut viimeisiä jääräpäitä.
Kuujärjestelmä kaavamaisesti

Jupiterin kuut voidaan jakaa eri ryhmiin niiden etäisyyden, radan soikeuden, radan kaltevuuden, koon ja niin edelleen mukaan. Jupiterin suurten kuiden ja näitä sisempien kuiden oletetaan syntyneen muodostuvaa Jupiteria ympäröineessä kaasukiekossa. Lähellä Jupiteria säännöllisillä radoilla kiertävät kuut muodostavat eräänlaisen pienoisaurinkokunnan. Sisin suurista kuista, Io, saattaa olla niin tiheä siksi, että muodostuttuaan kirkkaana hehkunut Jupiter haihdutti Iosta kaikki kevyet helposti haihtuvat aineet pois. Jupiterin suuret kuut ja pienistä kuista suurin, Amalthea, ovat keskenään rataresonanssissa 1:2:4.
Jupiterin säde 71 492 km
Jupiterin renkaat 100 000–214 200 km, päärengas 122 800–129 200 km.
Jupiterin säännölliset kuut
Neljä pientä kuuta, etäisyys alle 200 000 km Jupiterin keskipisteestä, läpimitta alle 200 km, radan kaltevuus alle puoli astetta.
Neljä suurta galileilaista kuuta, joiden etäisyys on 400 000–2 000 000 km.
Jupiterin epäsäännölliset kuut
Themisto kiertää Jupiteria galileilaisten ja seuraavan ryhmän kuiden välissä.
Himalia-ryhmä: Tämän tiukan ryhmittymän etäisyys Jupiterista on 11–12 miljoonaa kilometriä.
Carpo: Ananke-ryhmän sisäosissa.
Ananke-ryhmä: etäisyys 21 276 000 km Jupiterista kallistuma 149 astetta.
Carme-ryhmä: Etäisyys Jupiterista 23 404 000 km, kallistuma 165 astetta.
Pasiphaë-ryhmä: Hajanainen ryhmä, joka kattaa kaikki uloimmat Jupiterin kuut.
Juha Nevalainen

Juha Nevalainen
Juha Tapani Nevalainen (24. syyskuuta 1921 Helsinki – 28. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja toimittaja. Hän käsikirjoitti muun muassa useita Väinö Linnan romaanien elokuvasovituksia, tunnetuimpana vuoden 1955 Tuntematon sotilas.
Toimittajana

Nevalainen aloitti elokuva- ja teatteriarvostelijana Helsingin Sanomissa ja eteni myöhemmin lehden ensimmäiseksi toimituspäälliköksi. Viikkosanomien päätoimittaja hänestä tuli vuonna 1966.
Käsikirjoittajana

Toimittajan työnsä ohella Nevalainen käsikirjoitti elokuvia. Sanotaan, että ohjaaja Edvin Laine oli närkästynyt Nevalaisen ilkeämielisistä kommenteista elokuva-arvosteluissa niin paljon, että kehotti "poikaa" alkamaan itse kirjoittaa elokuvia, jotta turhanpäiväinen ivallisuus jäisi pois. Niinpä Nevalainen kirjoitti Laineelle muun muassa elokuvat Yhden yön hinta (1952) ja Jälkeen syntiinlankeemuksen (1953), joista jälkimmäinen toi hänelle Jussi-palkinnon.
Nevalaisen ensimmäinen varsinainen käsikirjoitus oli Veikko Itkosen ohjaama elokuva Silmät hämärässä (1952), joka yhdessä Yhden yön hinnan kanssa oli yksi harvinaisista suomalaisista film noir -elokuvista. Film noir -teemaa Nevalainen jatkoi käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa, aluksi elokuvassa Varsovan laulu (1953) ja myöhemmin elokuvassa Tulipunainen kyyhkynen (1961), joka jäi näyttelijä Tauno Palon viimeiseksi valkokangaselokuvaksi ja jota on monessa suhteessa pidetty yhtenä hienoimmista suomalaisista jännityselokuvistakenen mukaan?.
Tunnetuin Nevalaisen kirjoittamista elokuvista on Edvin Laineen Väinö Linnan romaanin pohjalta ohjaama Tuntematon sotilas (1955), joka toi Nevalaiselle toisen Jussi-palkinnon. Nevalaisen, Laineen ja Linnan yhteistyö jatkui myös elokuvissa Musta rakkaus (1957), Sven Tuuva (1958), Täällä Pohjantähden alla (1968) sekä Akseli ja Elina (1970).
Laineen ja Kassilan lisäksi Nevalainen teki käsikirjoituksia myös Valentin Vaalalle (Totuus on armoton, 1963) sekä Jack Witikalle elokuviin Silja – nuorena nukkunut (1956) ja Mies tältä tähdeltä (1958), joista edellinen oli toinen elokuvasovitus F. E. Sillanpään samannimisestä romaanista ja jälkimmäinen oli Oy Alkoholiliike ab:n rahoittama valistuselokuva. Mies tältä tähdeltä -elokuvaa voidaan dokumentaarisen ja realistisen kuvaustyylinsä ansiosta pitää eräänlaisena edelläkävijänä suomalaisen elokuvan 1960-luvun uudelle aallolle.
Viimeiset käsikirjoituksensa Nevalainen teki Edvin Laineen ohjaamiin Kalle Päätalo -filmatisointeihin Viimeinen savotta (1977) ja Ruskan jälkeen (1979). Nevalainen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Juha Nevalainen Elonetissä.
Juha Nevalainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nevalaisten sukuseuran kirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2004

Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2004 pelattiin Kanadassa. Maailmanmestaruuden voitti Kanada. Suomi voitti pronssiottelussa Ruotsin.
Loppusijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Kanada
:  Yhdysvallat
:  Suomi
4.:  Ruotsi
5.:  Venäjä
6.:  Saksa
7.:  Kiina
8.:  Sveitsi
9.:  Japani
Sveitsi ja Japani putosivat B-sarjaan.
KOTA-tietokanta

KOTA-tietokanta on  opetusministeriön koulutus- ja tiedepolitiikan osaston ylläpitämä tietokanta, joka tarjoaa yliopisto- ja koulutusalakohtaisia tilastotietoja. Keväällä 1997 varsinaisen KOTA-tietokannan rinnalle avattiin KOTA Online -palvelu, joka ilman erillistä käyttölupaa tarjoaa internetin käyttäjille mahdollisuuden hyödyntää supistettua versiota tietokannan sisällöstä www-selaimella.
Aiheesta muualla

KOTA Online[vanhentunut linkki]
Kaarlo Halme (kauppaneuvos)

Kaarlo Ilmari Halme (7. marraskuuta 1902 Kotka – 1. syyskuuta 1961 Lahti) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Halmeen vanhemmat olivat raamisahuri Salomon Halme ja Ida Halme ja puoliso Elina Määttänen. Sistusarkkitehti, huonekalusuunnittelija Risto Halme oli heidän poikansa. Kaarlo Halme kävi kansakoulun 1909–1915 ja Kotkassa ammattikoulun 1915–1917 ja kauppakoulun 1920–1922. Hän suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton kirjeopiston osuuskauppakoulun kurssin 1925. Halme oli Kyminlaakson Osuusliikkeen myyjä ja hinnoittelija Kotkassa 1919–1926, Keski-Karjalan Osuusliikkeen myymäläintarkastaja Hiitolassa 1926–1928, Kalajokilaakson Osuusliikkeen toimitusjohtaja Ylivieskassa 1929–1932 ja Lahden Osuuskaupan toimitusjohtaja vuodesta 1932. Halme oli myös Asuntokeskuskunta Lahden Hakan toimitusjohtaja 1941–1956 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä, kuten Lahden kaupunginhallituksen jäsenyys 1940–1945, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvoston jäsenyys 1932–1935 ja edelleen vuodesta 1948 sekä Osuustukkukaupan hallintoneuvoston jäsenyys vuodesta 1944 ja puheenjohtajuus vuodesta 1949. Kauppaneuvoksen arvonimen Halme sai 1953.
Kaavinta

Kaavinta tarkoittaa jonkin poistamista kaapimalla tai raaputtamalla:
Kohdun kaavinta on lääketieteellinen toimenpide
Skrapaus eli maalin poistaminen kaapimalla ja raaputtamalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kaavinta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jürgen Haase

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jürgen Haase vuonna 1968. |  Jürgen Haase vuonna 1968. |  Jürgen Haase vuonna 1968. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 10 000 m |  |
|  Kultaa | Ateena 1969 | 10 000 m |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1971 | 10 000 m |  |
Jürgen Haase (19. tammikuuta 1945 Friedersdorf) on saksalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa. Aktiiviurallaan hän edusti maajoukkuetasolla Itä-Saksaa ja seuratasolla SC Leipzigia. Haase voitti EM-kisoista kolme mitalia, kultaa 10 000 metriltä vuosina 1966 ja 1969 sekä hopeaa samalta matkalta vuonna 1971. Hän osallistui olympialaisiin kerran, Méxicossa 1968. Tuolloin Haase sijoittui 10 000 metrillä viidenneksitoista.
Haase ryhtyi urheilu-uransa jälkeen juoksuvalmentajaksi ja oli Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen maan liiton valmentaja. Hänen valmennettavistaan ehkä tunnetuin oli kestävyysjuoksija Kathrin Weßel, joka kilpaili 1980- ja 1990-luvuilla.
Ennätykset

10 000 m: 27.53,36 (1971)
Jürgen Kissner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kissner vuonna 1999. |  Kissner vuonna 1999. |  Kissner vuonna 1999. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten ratapyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | joukkuetakaa-ajo |  |
Jürgen Kissner (18. elokuuta 1942 Luckau – 18. toukokuuta 2019 Köln) oli saksalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Kissner edusti Itä-Saksaa kunnes loikkasi Länsi-Saksaan vuonna 1964. Hän saavutti Länsi-Saksaa edustaen joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa Méxicossa 1968. Kissner kuoli Kölnissä 76-vuotiaana 18. toukokuuta 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jürgen Kissner Wikimedia Commonsissa
Jürgen Kissner Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Jukka Backlund

Jukka Backlund studiossa Samu Haberin kanssa vuonna 2008
Jukka Henri Kristian Backlund (s. 30. joulukuuta 1982Helsinki) on suomalainen äänilevytuottaja.
Backlundin vuonna 2005 Sunrise Avenue -yhtyeelle tuottama albumi On the Way to Wonderland  on kansainvälisesti myydyin suomalaisen yhtyeen esikoisalbumi, joka saavutti platinarajan useassa Euroopan maassa. Muusikkona Backlund on tunnettu muun muassa Killerin ja Sunrise Avenuen livekokoonpanoista. Jukka Backlundin säveltämiä ja tuottamia kappaleita on julkaistu ympäri maailmaa. Samu Haberin kanssa sävelletty "Fairytale Gone Bad" oli euroopanlaajuinen hitti, joka palkittiin vuonna 2007 mm. parhaana suomalaisena kappaleena. Vuonna 2011 Jukka Backlund perusti veljensä Tapion ja Petteri Sariolan kanssa yhtyeen nimeltä Dead Sirius 3000, joka julkaisi esikoisalbuminsa 2013.
Backlund on opiskellut jazzmusiikkia Sibelius-Akatemiassa.
Jukka Backlundin isä oli jazzmuusikko Kaj Backlund.
Aiheesta muualla

http://www.jukkabacklund.com
http://www.sunriseave.com/bio.php (Arkistoitu – Internet Archive)
Jukka Backlundin sävellystuotanto Finna-tietokannassa
Jättiläissiipikotilo

| Jättiläissiipikotilo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Heimo::  Strombidae
Suku::  Lobatus
Laji::  gigas
Kaksiosainen nimi
 Lobatus gigas  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Eustrombus gigas  Strombus gigas 
Katso myös
   Jättiläissiipikotilo Wikispeciesissä   Jättiläissiipikotilo Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jättiläissiipikotilo (Lobatus gigas) on suurikokoinen meressä elävä kotilo, jota kerätään ravinnoksi Karibialla.
Ulkonäkö ja koko

Jättiläissiipikotilo kasvaa noin 30 senttiä pitkäksi ja painaa yli kaksi kiloa. Se kasvaa täysikokoiseksi 3–5 vuodessa, elää tyypillisesti 20–30 ja joskus jopa 40 vuotta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Jättiläissiipikotilo elää Karibianmerellä ja Meksikonlahdella. Sitä tavataan koralliriutoilla, hiekkapohjalla ja meriruhoniityillä, mutta ei yleensä syvemmällä kuin 20 metrin syvyydessä.
Kaavin kirkonkylä

| Kaavin kirkonkylä |
| --- | --- |
 Kaavin kirkonkylä
 Koordinaatit: 62.97455°N, 28.48574°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjois-Savo
Kunta:  Kaavi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kirkonkylä, taajama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,15 km2 km²
Väkiluku (2019):  1 321
 – Väestötiheys:  419,4 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2019 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaavin kirkonkylä on Kaavin kunnan keskustaajama ja kirkonkylä, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan itäosassa, Kaavinjärven pohjoisrannalla. Kirkonkylä sijaitsee linnuntietä noin 42 kilometriä Kuopion keskustasta itään.
Kaavin kirkko (1983).
Kaavin kirjasto.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Kaavin kirkonkylän pinta-ala oli 3,15 neliökilometriä ja asukasluku 1 321. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta kunnanosien rajauksesta.
Joen yö

Joen yö on Joensuussa elokuun lopussa, viikon 34 perjantaina järjestettävä  kulttuuritapahtuma, joka on verrattavissa Taiteiden yöhön. Joen yön tarkoitus on tarjota kulttuurielämyksiä ja tarjota järjestöille toiminnan esittelymahdollisuuksia. Ensimmäisen kerran Joen yö järjestettiin 1991. Alun perin Joen yötä vietettiin viikon 34. perjantaina, mutta se siirrettiin muutaman vuoden ajaksi torstaihin muun muassa järjestyshäiriöiden ja Helsingin Taiteiden yön esimerkin vuoksi.[lähde? ] Sittemmin Joen yö on siirretty takaisin perjantaille.
Joen yö 2007

Vuonna 2007 kaupunkifestivaali järjestettiin 30. elokuuta. Tapahtumapaikkoja olivat Vapaudenpuisto, kortteli XXXI, Taidekeskus Ahjo, torilava, Kauppakatu (Joensuu)kävelykadun lava, Keskuskujan Sinisen virran alue ja Ilosaari sekä muun muassa kirjakauppa, kaupunginteatteri, pääkirjasto, Laulutalo ja ravintolat. Korttelin XXXI eli taidemuseon korttelin ohjelma painottui lasten toimintaan, Keskuskuja oli varattu urheilujärjestöille ja lajiesittelyille. Ilosaaressa oli nuorisolle suunnattua toimintaa.
Tapahtuman tuotti Soundi ja Väläys -yhtiö.
Joen yö 2008

Vuoden 2008 Joen yötä vietettiin 28. elokuuta. Tapahtumaa leimasi Joensuun kaupungin 160-vuotisjuhlavuosi, mikä näkyi muun muassa monipuolisempana ohjelmana.
Joen yö 2009

Vuonna 2009 Joen yö järjestettiin 27. elokuuta. Tapahtumapaikat painottuivat rantabulevardille, matkustajasatamaan.
Joen yö 2010

Joen Yö 2010 järjestettiin perjantaina 27. elokuuta. Tapahtuma palautettiin muutaman vuoden tauon jälkeen alkuperäiselle paikalleen perjantaiksi. Järjestäjä oli Joensuun kaupungin kulttuuritoimi, tuotantopalveluista vastasi Valoparta Oy ja tuottajana oli Jukka Moskuvaara.
Joen yö 2011

Joen Yö 2011 järjestettiin perjantaina 26. elokuuta. Uusia tapahtumapaikkoja olivat muun muassa Sirkkalanpuisto ja Pakkahuoneen takainen puisto.
Joen yö 2012

Vuonna 2012 Joen yö järjestettiin 31. elokuuta ja teemana oli 300 vuotta kulttuuria. Tapahtumassa oli osana kolmesta majakasta muodostuva Majakat-valoteos.
Joen yö 2013

Vuonna 2013 Joen yö järjestettiin 30. elokuuta ja tapahtumapaikkana toimi Joensuun torille pystytetty tapahtumateltta. Pääesiintyjänä nähtiin Kaukolasipartio.
Joen yö 2014

Vuonna 2014 Joen yö järjestettiin 29. elokuuta. Teemana oli sirkus. Yö huipentui klo 22.30 ravintolalaiva Elinalla monitaideteokseen, jossa oli pyrotekniikkaa ja sirkusakrobatiaa. Tapahtumapaikkoina olivat muun muassa Carelicum, Iso Myy, Rantakadun suljettu katuosuus, Taitokortteli, Rantabulevardi, Taidekeskus Ahjo ja Taidemuseo.
Joen yö 2015

Vuonna 2015 Joen yö järjestettiin 28. elokuuta ja tapahtuman teemana oli maailmanmusiikki. Tapahtumapaikat ulottuivat Teatterin puistosta Vapaudenpuiston kautta Taitokorttelin ja Surakan pihapiireihin.
Aiheesta muualla

Joen yö internetissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Soundi ja Väläys internetissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Jää (kirja)

| Jää> Is |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ulla-Lena Lundberg
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Schildts & Söderströms
Julkaistu:  2012
Sivumäärä:  364
ISBN:  978-951-52-2987-8
Suomennos
Suomentaja:  Leena Vallisaari
Kansitaiteilija:  Helena Kajander
Kustantaja:  Teos, Schildts & Söderströms
Julkaistu:  2012
Sivumäärä:  365
ISBN:  978-951-851-475-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jää (ruots. Is) on Ulla-Lena Lundbergin vuonna 2012 julkaistu romaani. Romaanin tarina kertoo nuoren papin perheestä, joka alkaa rakentaa elämäänsä sotien jälkeen pienessä saaristoseurakunnassa.
Jää sai vuoden 2012 Finlandia-palkinnon. Palkinnon saajan valitsi presidentti Tarja Halonen. Romaani nousi myös myyntimenestykseksi: ruotsin- ja suomenkielistä laitosta on myyty yhteensä noin 150 000 kappaletta. Vuonna 2023 Kirjasäätiön järjestämässä yleisöäänestyksessä Jää valittiin kaikkien aikojen Finlandia-voittajaksi.
Romaanin pohjalta sävelletty ooppera sai ensi-iltansa Suomen Kansallisoopperassa tammikuussa 2019. Libreton on laatinut Juhani Koivisto, ja musiikin on säveltänyt Jaakko Kuusisto.
K. J. Jalkanen

Kaarlo Jonathan Jalkanen (3. tammikuuta 1864 Rautalampi – 9. tammikuuta 1917 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon rehtori ja historiantutkija.
Henkilöhistoria

Jalkasen vanhemmat olivat talollinen Juhana Jalkanen ja Fredrika Waris. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1883 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889, maisteriksi 1890, lisensiaatiksi 1892 ja tohtoriksi 1911. Väitöskirjan aiheena oli Pohjois-Hämeen erämaiden asutus vuoteen 1620 saakka. Jalkanen toimi Jyväskylän seminaarin historian ja kasvatusopin lehtorina 1893–1901 ja Jyväskylän lyseossa historian, maantieteen ja suomenkielen lehtorina 1901–1917 sekä rehtorina 1905–1917. Hän oli Jyväskylän yliopistovaliokunnan puheenjohtaja 1910–1917, yliopistotoimikunnan jäsen 1911–1917 sekä toimi kesäyliopiston järjestelyjen johdossa 1912–1917. Jalkanen oli Jyväskylän kaupunginvaltuutettuna 1897–1899 sekä 1911–1917.
Kaarlo Jalkanen oli naimisissa vuodesta 1893 opettaja Anni Helmi Maria Blomstedtin kanssa. Heidän poikansa oli kirkkoherra, teologian tohtori Kaarlo Väinö Lemmitty Jalkanen.
Maanviljelijä, valtiopäivämies Juho Jalkanen oli Kaarlo Jalkasen veli.
Teoksia

Pohjois-Hämeen erämaan asutus ja olot vuoteen 1620, väitöskirja. Hämeenlinna 1892
Verot Rautalammilla v:ina 1562-1620. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1892
”Amerikantauti” Suomessa 16 ja 17 vuosisadalla. Gummerus 1896
Rautalammin vanhan hallintopitäjän historia. Pitäjänkertomuksia 6. Gummerus 1900, uusi näköispainos Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2010
Apperseptioni : sielutieteellis-kasvatusopillinen tutkimus; tekijät Karl Lange ja K. J. Jalkanen. Otava, Kuopio 1901
Lappeenrannan kaupungin historia 1649-1741. Lappeenrannan kaupunki 1913
Aiheesta muualla

Aineistoa Keski-Suomen historiasta : K. J. Jalkasen väitöskirja Pohjois-Hämeen erämaat, asutus ja olot vuoteen 1620 (Arkistoitu – Internet Archive)
KNVB-cup

KNVB-cup (holl. KNVB-beker) eli Alankomaiden cup on Alankomaiden kuninkaallisen jalkapalloliiton KNVB:n vuosittain järjestämä jalkapallon cup-kilpailu. Kilpailua on järjestetty vuodesta 1899 alkaen. Eniten mestaruuksia on saavuttanut amsterdamilainen Ajax, jolla on 20 mestaruutta.
Cupin pokaali Feyenoordin museossa
KOM-teatterin joulu

| KOM-teatterin joulu KOM-teatteri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2003
 Formaatti: CD (PLACD 007)
 Tuottaja(t): Kalle Chydenius
 Tyylilaji: joulumusiikki
 Kesto: 41.09
 Levy-yhtiö: Plastinka
KOM-teatterin muut julkaisut
| Tuulisella terassilla 1991 | KOM-teatterin joulu 2003 | 35 vuotta lauluja 2006 |
KOM-teatterin joulu on vuonna 2003 ilmestynyt joululevy. Se on järjestyksessään KOM-teatterin 13. albumi ja ensimmäinen sitten vuoden 1991 Tuulisella terassilla -levyn. Kyseessä on myös KOM-teatterin toistaiseksi viimeisin studioalbumi.
Levy sisältää sekä vanhoja, että uusia, varta vasten levylle sävellettyjä joululauluja. Kappaleiden joukossa on myös kaksi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun opiskelijoiden sanoittamaa laulua, Kohti valoa ja Joulun henki.
Muusikot

Eero Aho – laulu (5, 9, 10)
Monna Kamu – laulu (2, 12, 13, 16)
Tiina Lymi – laulu (1, 6, 7)
Pekka Milonoff – laulu (7, 11, 15)
Sari Mällinen – laulu (3, 4, 14)
Marja Packalén – laulu (8, 17)
Pekka Valkeejärvi – laulu
Kalle Chydenius – laulu, basso, kosketinsoittimet
Ville Hukkinen – rummut
Anssi Sopanen – rummut
Kaj Chydenius – piano
Marjatta Meritähti – piano
Kappaleet

No onkos tullut kesä – 2.20  (säv. trad., san. J. H. Erkko)
Tule joulu – 1.39  (säv. Marjatta Meritähti, san. Ida Saarinen)
Jouluyö – 2.12  (säv. Kaj Chydenius, san. Jukka Itkonen)
Hän on joulupukki – 1.59  (säv. Marjatta Meritähti, san. Jukka Itkonen)
Joulupukki kuorsaa – 2.11  (säv. Marjatta Meritähti, san. Jukka Itkonen)
Soittorasia – 4.37  (säv. Kaj Chydenius, san. Jukka Itkonen)
Kävelyllä, jouluyönä – 2.20  (säv. Kaj Chydenius, san. Aunimarjut Kari)
Ei joulumpaa – 1.40  (säv. Kaj Chydenius, san. Aunimarjut Kari)
Seimen lapset – 3.24  (säv. Kaj Chydenius, san. Ahti Taponen)
Lapsen uni – 2.16  (säv. Marjatta Meritähti, san. Elmer Diktonius, Arvo Turtiainen)
Joulupossu ja Heinähousu – 3.24  (säv. Marjatta Meritähti, san. Jaana Paju)
Tonttu Tulinen – 1.35  (säv. Marjatta Meritähti, san. Jaana Paju)
Jouluruno – 0.43  (säv. Kaj Chydenius, san. Wendy Cope, Tuomas Nevanlinna)
Kohti valoa – 1.57  (säv. Kaj Chydenius, san. Ilona Aro)
Joulun henki – 3.17  (säv. Kaj Chydenius, san. Antti Turunen)
Se lapsi jos juhlaan tulisi – 1.43  (säv. Kaj Chydenius, san. Salme Vuorinen)
Jouluaamu – 2.44  (säv. Kaj Chydenius, san. Jukka Siironen)
Betlehemin lapset – 1.40  (säv. Kaj Chydenius, san. Jukka Siironen)