stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen kirjallisuus
Kirjallisuusjournalismi > Julkaisut

Ensimmäinen suomalainen kirjallinen lehti oli vuonna 1803 julkaistu Frans Mikael Franzénin ja kumppaneiden Allmän Litteratur-Tidning. Suomessa ilmestyy 2000-luvulla noin tusina varsinaista kirjallisuuslehteä. Tunnetuin kirjallisuuslehdistä on vuodesta 1951 ilmestynyt Parnasso. Vanhin edelleen ilmestyvä lehti on puolestaan Nuoren Voiman Liiton julkaisema Nuori Voima, joka on ilmestynyt vuodesta 1908. Kanava-lehti noudattaa eräänlaista suomalaisen kulttuurilehden yleismallia, johon kuuluu tietynlainen poliittinen ote. Parnasson kanssa samaa ikäluokkaa on Svenska Österbottens litteraturföreningin Horisont-lehti.
Nuorempia kirjallisuusjulkaisuja ovat Kontur, joka ilmestyy vasemmistolaisen Ny Tid -lehden liitteenä, Savukeidas-kustantamon Kerberos, Kirjallisuus- ja kulttuuriyhdistys Kirjon Kirjo, Kirjailijayhdistys Kapustarinnan Lumooja. Nihil Interit -yhdistys puolestaan julkaisee runolehteä Tuli & Savu, joka on tullut tunnetuksi eräänlaisena kokonaistaideteoksena, joka yhdistää näyttävää lyriikka ja grafiikkaa. Paikallisesti merkittäviä ovat Oulussa ilmestyvä Huutomerkki-yhdistyksen Hallaus ja Porvoossa ilmestyvä Särö. Verkossa puolestaan julkaistaan muun muassa Lukukeskuksen Kiiltomatoa.
Levikiltään suurin kirjallisuusjulkaisu lienee Kiiltomato, jonka sivustolla on päivittäin noin tuhat kävijää. Painetuista lehdistä Parnassosta otetaan noin 10 000 kappaleen painoksia. Konturista puolestaan julkaistaan emolehtensä Ny Tidin ansiosta noin parituhatta kappaletta. Muut lehdet ovat pieniä, muun muassa Nuoresta Voimasta ja Säröstä otetaan noin tuhannen kappaleen ja Kerberoksesta alle kahdensadan kappaleen kertaeriä.
Kirjallisuuslehtien toiminta nojaa vaihtelevasti valtion kulttuurilehtitukeen. Vuonna 2012 opetus- ja kulttuuriministeriö antoi Nuorelle voimalle 28 000 euron vuotuisavustuksen. Toiseksi eniten rahaa sai Kiiltomato, jolle myönnettiin 22 000 euroa. Kirjallisuuslehdille myönnettyjen tukien suhteessa ei ole 2000-luvun alussa tapahtunut juurikaan muutoksia.
Kirjallisuusjournalismi > Kritiikki

Kirjallisuuskritiikki on muuttunut 2000-luvulla, kun sanomalehdet ovat joutuneet supistamaan kirjallisuustoimituksiaan. Kirjallisuuskritiikki, kuten muukin taidekritiikki, oli 1900-luvulla osa taiteenalaansa, mutta 2000-luvulla se on muuttunut osaksi mediaa ja sen tapoja. Sanomalehdissä esimerkiksi Aamulehti joutui lakkauttamaan itsenäisen kulttuuritoimituksensa ja Helsingin Sanomat supisti kulttuuritoimituksensa osaksi uutistoimitusta.
Lehdissä julkaistaan 2000-luvullakin suurin piirtein saman verran kirjallisuuskritiikkejä kuin aikaisemmin, mutta niiden pituus on lyhentynyt. Vuonna 1978 Helsingin Sanomien kirjallisuuskritiikkien keskipituus oli 147 riviä, kun se oli vuonna 2010 vain 70 riviä. Samalla kulttuurisivujen kuvapinta-ala on kuitenkin moninkertaistunut. Kritiikkien absoluuttinen määrä on 2010-luvulla kuitenkin aiempaa pienempi, sillä nimekkeiden määrä on kasvanut. Kielteisiä arvosteluita julkaistaan entistä vähemmän, sillä toimitus seuloo käsiteltävät teokset ennakkoon. Sanomalehdissä ei ole enää juurikaan kirjallisuuden ja yhteiskunnan välistä keskustelua, vaan se on keskittynyt erikoislehtiin ja blogeihin.
Kirjallisuusvienti

Suomen kirjallisuuden kääntämistä ja julkaisemista tukee vuonna 1976 perustettu FILI – Kirjallisuuden vientikeskus. Sen tehtävä on ollut alusta saakka tukea suomalaisten teosta julkaisemista muilla kielillä ja tehdä maan kirjallisuutta tunnetuksi muualla. Suomen kirjallisuuden on määritelty kattavan maassa julkaistu suomen-, ruotsin, ja saamenkielinen kirjallisuus. Filin budjetti on kasvanut 1970-luvun 100 markasta vuoden 2011 2,5 miljoonaan euroon. Kirjallisuusvientiä tukevat Filin lisäksi erilaiset säätiöt ja rahastot. Kirjallisuusvientiä pyritään edistämään myös osallistumalla kansainvälisille kirjamessuille. Suomi on ollut teemamaana muun muassa Göteborgin kirjamessuilla 2007, Moskovan Non/Fiction-kirjamessuilla 2008 ja alan merkittävimmässä tapahtumassa Frankfurtin kirjamessuilla 2014.
Suomen kirjallisuuden käännöksiä julkaistiin vielä 1970-luvun lopussa noin satakunta vuodessa. 2010-luvulla ulkomailla ilmestyy noin 300–400 käännöstä vuodessa 40 eri kielellä. Suomen kirjallisuutta käännöksiä julkaisivat vielä 1980-luvulla pääsääntöisesti pienet kustantajat, usein yliopistopainot. Monet isot kustantajat ovat kiinnostuneet 2000-luvulla myös Suomen kirjallisuudesta. Esimerkiksi saksalainen Suhrkamp, ranskalainen Gallimard, italialainen Salani, yhdysvaltalainen Random House ja brittiläinen Granta ovat hankkineet suomalaisten teosten käännösoikeuksia.
Suomalaisia kirjoja käännettiin vuosien 1990–2010 aikana kaikkiaan 3 676 nimikettä 69 eri kielellä. Eniten kirjoja julkaistiin Pohjoismaissa sekä Saksassa, Ranskassa, Espanjassa, Alankomaissa ja Italiassa. Osa käännöksistä julkaistaan Suomessa, tällainen käännös oli esimerkiksi Seitsemän veljestä -teoksen kurdinkielinen käännös. Tällaisten teosten levittäminen ulkomaille on vaikeaa. Yleisimmin kirjoja käännetään saksaksi, ruotsiksi, englanniksi, viroksi, ranskaksi, venäjäksi, tanskaksi, norjaksi ja unkariksi. Saksankielisten käännösten osuus kaikista käännöksissä on 2000-luvulla ollut noin 20 prosenttia ja englanninkielisten osuus noin 15 prosenttia. Vuonna 2019 eniten kirjoja käännettiin venäjäksi (33), saksaksi (25), viroksi (24), englanniksi (22) ja ranskaksi (19).
Suomen kolme käännetyintä kirjailijaa olivat 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä samat kuin 1990-luvullakin, Arto Paasilinna, Tove Jansson ja Mika Waltari. Paasilinnasta otettiin 146 käännöstä ja Janssonista 134 käännöstä. Viidenkymmenen käännetyimmän kirjailijan joukossa oli kahdeksan lasten- ja nuortenkirjailijaa. Klassikkokirjailijoista käännettiin Waltarin lisäksi erityisesti Edith Södergrania, Henry Parlandia, Aino Kallasta, Eeva-Liisa Mannerta, Väinö Linnaa, Pentti Saarikoskea, Eino Leinoa ja Maiju Lassilaa. Useimmalle kielelle käännetyt suomalaiset teokset olivat marraskuun 2019 tilastojen mukaan Elias Lönnrotin Kalevala (55 kielelle), Mika Waltarin Sinuhe egyptiläinen (40), Sofi Oksasen Puhdistus (38), Salla Simukan Punainen kuin veri (37) ja Valkoinen kuin lumi (33), Aleksis kiven Seitsemän veljestä (34) sekä Tove Janssonin Taikurin hattu (33) ja Muumipeikko ja pyrstötähti (32).
Kirjallisuutta

Hallila, Mika ym. (toim.): Suomen nykykirjallisuus. 1, Lajeja, poetiikkaa.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2013.  ISBN 978-952-222-468-2
Hallila, Mika ym. (toim.): Suomen nykykirjallisuus. 2, Kirjallinen elämä ja yhteiskunta.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2013.  ISBN 978-952-222-469-9
Hänninen, Jera & Hänninen, Jyri: Haluatko todella kirjailijaksi? Matkaopas kirjamaailmaan.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2012.  ISBN 978-952-5-98907-6
Kaivola, Terttu: Messukirjasta meteli: Suomalaisen kirjan viisi vuosisataa.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1988.  ISBN 951-717-522-1
Kirstinä, Leena: Kirjallisuutemme lyhyt historia.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-26-4513-0
Niemi, Juhani: Suomalaisten suosikkikirjat.  Hämeenlinna:  Karisto, 1997.  ISBN 951-23-3749-5
Soikkeli, Markku (toim.): Kurittomat kuvitelmat: Johdatus 1990-luvun kotimaiseen kirjallisuuteen.  Turku:  Turun yliopisto, 2002.  ISBN 951-29-2304-1
Varpio, Yrjö (päätoim.): Suomen kirjallisuushistoria 1: Hurskaista lauluista ilostelevaan romaaniin.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1999.  ISBN 951-717-886-7
Varpio, Yrjö: Pohjantähden maa: Johdatusta Suomen kirjallisuuteen ja kulttuuriin.  Tampere:  Tampere University Press, 1999.  ISBN 951-44-4477-9
Aiheesta muualla

Suomenkielisiä kirjoja Project Gutenbergin sivuilla
Suomalaisen kirjan Pukstaavi-museon verkkosivut
Yle Radio 1:n Kirjakerho: Kirjallisuushistoria uusiksi: eri kielet huomioon. Kirjallisuudentutkija Heidi Grönstrand kertoo suomalaisen kaunokirjallisuuden monikielisyydestä.
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Missale Aboense.
Abckiria.
Suomalaiset Tieto-Sanomat.
Kalevala, ensimmäinen painos vuodelta 1835.
Aleksis Kiven Seitsemän veljestä, ensilehti
Eino Leinon Helkavirsiä; kuvittanut K. Carlstedt.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1971

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1971 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sofiassa 1971.
Suomen joukkue koostui viidestä miesurheilijasta, joista parhaiten sijoittui Antti Kalliomäki, joka oli seiväshyppykilpailussa viides. Tuleva olympiavoittaja Pekka Vasala jäi 1 500 metrillä alkueriin.
Joukkue

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 1 500 metriä | Pekka Vasala | alkuerässään viides (3.52,1) |
| 3 000 metriä | Rune Holmén | alkuerässään viides (8.11,6) |
| seiväshyppy | Antti Kalliomäki | viides (500) |
| pituushyppy | Kari Palmén | 12. (751) |
| kuulantyöntö | Seppo Simola | kahdeksas (18,19) |
Ylistaron rautatieasema

Ylistaron rautatieasema (lyh. Yst) on rautatieliikennepaikka Seinäjoella Vaasan radan varrella noin kolme kilometriä etelään Ylistaron taajamasta. Asema avattiin syyskuussa 1883, jolloin sen nimenä oli Kaukola. Nimi vaihdettiin Ylistaroksi vuonna 1890.
Ylistaron asemarakennus rakennettiin Vaasan radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan, ja sitä laajennettiin Bruno Granholmin suunnittelemilla poikkipäädyillä vuonna 1893.
Miehitys Ylistarossa lopetettiin vuonna 1982, tavaraliikenne 1999 ja henkilöliikenne 20. kesäkuuta 2016. Aseman ratapiha on purettu vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Ylistarosta
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2002

Vuoden 2002 yleisurheilun EM-kisat pidettiin Münchenissä, Saksassa 6.–11. elokuuta. Kisoihin osallistui 47 maata ja noin 1 300 urheilijaa. Menestynein maa oli seitsemän kultaa ja yhteensä 24 mitalia voittanut Venäjä.
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Ekaterini Thanu | 11,10 |  Kim Gevaert | 11,22 |  Manuela Levorato | 11,23 |
| 200 m |  Muriel Hurtis | 22,43 |  Kim Gevaert | 22,53 |  Manuela Levorato | 22,75 |
| 400 m |  Olesja Zykina | 50,45 |  Grit Breuer | 50,70 |  Lee McConnell | 51,02 |
| 800 m |  Jolanda Čeplak | 1.57,65 |  Mayte Martínez | 1.58,86 |  Kelly Holmes | 1.59,83 |
| 1 500 m |  Süreyya Ayhan | 3.58,79 |  Gabriela Szabo | 3.58,81 |  Tatjana Tomašova | 4.01,28 |
| 5 000 m |  Marta Domínguez | 15.14,76 |  Sonia O'Sullivan | 15.14,85 |  Jelena Zadorožnaja | 15.15,22 |
| 10 000 m |  Paula Radcliffe | 30.01,09 |  Sonia O'Sullivan | 30.47,59 |  Ljudmila Biktaševa | 31.04,00 |
| Maraton |  Maria Guida | 2.26.05 |  Luminita Zaituc | 2.26.58 |  Sonja Oberem | 2.28.45 |
| 100 m aj. |  Glory Alozie | 12,73 |  Olena Krasovska | 12,88 |  Jana Kasova | 12,91 |
| 400 m aj. |  Ionela Târlea | 54,95 |  Heike Meißner | 55,89 |  Anna Olichwierczuk | 56,18 |
| 20 km kävely |  Olimpiada Ivanova | 1.26.42 |  Jelena Nikolajeva | 1.28.20 |  Erica Alfridi | 1.28.33 |
| 4 x 100 m |  Ranska Delphine Combe Muriel Hurtis Sylviane Félix Odiah Sidibé | 42,46 |  Saksa Melanie Paschke Gabi Rockmeier Sina Schielke Marion Wagner | 42,54 |  Venäjä Natalja Ignatova Julija Tabakova Irina Habarova Larisa Kruglova | 43,11 |
| 4 x 400 m |  Saksa Florence Ekpo-Umoh Birgit Rockmeier Claudia Marx Grit Breuer | 3.25,10 |  Venäjä Natalja Antjuh Natalja Nazarova Anastasija Kapatšinskaja Olesja Zykina | 3.25,59 |  Puola Zuzanna Radecka Grażyna Prokopek Małgorzata Pskit Anna Olichwierczuk | 3.26,15 |
| Korkeushyppy |  Kajsa Bergqvist | 198 |  Marina Kuptsova | 192 |  Olga Kaliturina | 189 |
| Seiväshyppy |  Svetlana Feofanova | 460 |  Jelena Isinbajeva | 455 |  Yvonne Buschbaum | 450 |
| Pituushyppy |  Tatjana Kotova | 685 |  Jade Johnson | 673 |  Tünde Vaszi | 673 |
| Kolmiloikka |  Ashia Hansen | 15,00 |  Heli Koivula | 14,83 |  Jelena Oleinikova | 14,54 |
| Kuulantyöntö |  Irina Koržanenko | 20,64 |  Vita Pavlyš | 20,02 |  Svetlana Kriveljova | 19,56 |
| Kiekonheitto |  Ekaterini Vóggoli | 64,31 |  Natalja Sadova | 64,12 |  Anastasia Kelesidu | 63,92 |
| Moukarinheitto |  Olga Kuzenkova | 72,94 |  Kamila Skolimowska | 72,46 |  Manuela Montebrun | 72,04 |
| Keihäänheitto |  Mirela Manjani | 67,47 |  Steffi Nerius | 64,09 |  Mikaela Ingberg | 63,50 |
| Seitsenottelu |  Carolina Klüft | 6542 |  Sabine Braun | 6434 |  Natalja Sazanovitš | 6341 |
Kisojen mitalitaulukko

| Sijoitus | Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Mitalien määrä | Sijoitus mitalien määrän mukaan |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Venäjä | 7 | 9 | 8 | 24 | 1. |
| 2. |  Espanja | 6 | 3 | 6 | 15 | 3. |
| 3. |  Iso-Britannia | 5 | 2 | 5 | 12 | 4. |
| 4. |  Ranska | 4 | 1 | 2 | 7 | 5. |
| 5. |  Kreikka | 4 | 0 | 2 | 6 | 8. |
| 6. |  Ukraina | 3 | 3 | 1 | 7 | 6. |
| 7. |  Ruotsi | 3 | 1 | 1 | 5 | 9. |
| 8. |  Saksa | 2 | 9 | 8 | 19 | 2. |
| 9. |  Unkari | 2 | 0 | 2 | 4 | 10. |
| 10. |  Puola | 1 | 2 | 4 | 7 | 7. |
| 11. |  Portugali | 1 | 1 | 1 | 3 | 12. |
|  |  Suomi | 1 | 1 | 1 | 3 | 12. |
| 13. |  Romania | 1 | 1 | 0 | 2 | 14. |
|  |  Tanska | 1 | 1 | 0 | 2 | 14. |
|  |  Tšekki | 1 | 1 | 0 | 2 | 14. |
| 16. |  Italia | 1 | 0 | 3 | 4 | 11. |
| 17. |  Israel | 1 | 0 | 0 | 1 | 20. |
|  |  Slovenia | 1 | 0 | 0 | 1 | 20. |
|  |  Turkki | 1 | 0 | 0 | 1 | 20. |
| 20. |  Belgia | 0 | 2 | 0 | 2 | 17. |
|  |  Irlanti | 0 | 2 | 0 | 2 | 17. |
|  |  Viro | 0 | 2 | 0 | 2 | 17. |
| 23. |  Alankomaat | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
|  |  Kroatia | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
|  |  Latvia | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
|  |  Liettua | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
|  |  Sveitsi | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| 28. |  Bulgaria | 0 | 0 | 1 | 1 | 28. |
|  |  Valko-Venäjä | 0 | 0 | 1 | 1 | 28. |
Suomalaisten voittamat mitalit > Miehet > Kultaa

Janne Holmén, maraton
Suomalaisten voittamat mitalit > Naiset > Hopeaa

Heli Koivula, kolmiloikka
Suomalaisten voittamat mitalit > Naiset > Pronssia

Mikaela Ingberg, keihäänheitto
Ylikylän koulu (Kempele)

| Ylikylän koulu> Ylikylän kansakoulu |
| --- | --- |
 Ylikylän koulun 1990-luvulla valmistunut ja vuonna 2024 purettu puoli.
Sijainti:  Ylikylä, Kempele
Koordinaatit:  64°53′57″N, 025°32′46″E
Perustettu:  1908
Rehtori:  Jussi Näykki
Luokat:  1–9
Oppilaita:  noin 900 (lukuvuosi 2023–2024)
Verkkosivut
Ylikylän koulu on Kempeleen Ylikylässä sijaitseva peruskoulu. Se sijaitsee noin kolme kilometriä kunnan keskustaajamasta itään, lähellä kauppakeskus Zeppeliniä. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1908 alun perin kansakouluna. Perusopetus aloitettiin koululla vuonna 1973. Ylikylän koulu valittiin vuonna 1994 vuoden kouluksi.
Koulussa annetaan perusopetusta luokka-asteilla 1–9. Koulussa oli oppilaita lukuvuonna 2023–2024 noin 900 ja eri kasvatusalan henkilöitä noin 100. Koulun nykyisenä rehtorina toimii Jussi Näykki. Nerolantiellä sijaitseva nykyinen Ylikylän koulurakennus on valmistunut vuonna 1999, jota on sen jälkeen laajennettu muutamaan otteeseen.
Ylikylän koulun toiminta-ajatuksena on ”Yhteistyöllä voimaa kasvuun ja kehitykseen”. Sen periaatteita on oppilasta ohjata hyviin tapoihin, painottamalla perusturvallisuuteen ja rohkaisemalla oppilaassa sellaisia positiivisia asenteita, joiden kautta hänestä kasvaa hyvän itsetunnon omaava, ennakkoluuloton, vastuuntuntoinen ja suvaitsevainen oppilas.
Koulun historiaa (vuodet 1908–1999)

Ylikylän koulu aloitti toimintansa kansakouluna vuonna 1908 Samuli Tuohinon vuokraamissa Tuohinon kartanon tiloissa, missä alun perin oli tarkoitus järjestää opetusta kolmen vuoden ajan. Vuonna 1911 valmistui ensimmäinen oma koulurakennus, joka kattoi kaksi luokkahuonetta. Lopullinen koulurakennus talousrakennuksineen valmistui vuonna 1914. Uusi koulurakennus ei kumminkaan vastannut silloisia koulutilavaatimuksia, ja huonon lämpöeristyksen vuoksi talvisin varsinkin kylmyys haittasi koulutyötä.
Koulujen tilakysymys on ollut olennainen osa koulun historiaa siitä lähtien kun koulu perustettiin, ja esimerkiksi joinain vuosina koulu saattoi toimia monessa eri toimipaikassa. Koulun perustamisesta lähtien Ylikylällä oppilasmäärät alkoivat kasvaa tuntuvasti. Ainoastaan ennen ensimmäistä maailmansotaa oppilasmäärä tasoittui. 1910-luvun lopusta alkaen oppilasmäärät alkoivat jälleen kasvaa. Esimerkiksi lukukaudella 1921–1922 oppilaita koulussa oli 78.
Sota-aika kasvatti oppilasmäärää, johon vaikutti muun muassa siirtoväen saapuminen Kempeleeseen. Koulun luokkatilat alkoivat käydä entistä ahtaimmiksi. Koulu toimi useammassa toimipaikassa, ja osa Ylikylän oppilaista saatettiin siirtää Kirkonkylän kansakouluun. Vuonna 1953 valmistui pääkoulurakennukseen uusi laajennusosa. Koululla ei ollut vielä siihenkään aikaan omaa voimistelusalia. Oppilasmäärän jatkuessa edellaan kasvuaan 1960-luvun lopulla koulun vanhan puolen opettaja-asuntoja otettiin opetuskäyttöön. 1970-luvulle tultaessa Ylikylän koulutiloja oli myös Kempeleen vanhassa pappilassa ja Kempeleen Pyrinnön majalla. Vuonna 1976 Kempeleen keski- ja kansalaiskoulun tilat vapautuivat, kun Kempeleen yläasteen omat koulutilat valmistuivat kirkonkylälle. Saneerauksella tilat muutettiin Ylikylän koulun käyttöön.
1980-luvulla koulu tarvitsi jälleen lisätiloja. Vuonna 1987 saneerattiin Honkasen monitoimitalosta uusia luokkatiloja. Vuonna 1988 arvioitiin, että Ylikylän koulun tilat riittäisivät laskennallisesti 400 oppilaalle, mutta koulussa oli tuolloin 539 oppilasta. 1990-luvulla kouluun rakennettiin uusia tilapäisiä luokkatiloja, kuten muun muassa vuonna 1996 lakkautetun Honkasen sivukirjaston tiloihin. Seuraavana vuonna luokkatilat luovutettiin Honkasen päiväkodin esiopetusryhmien käyttöön. Lisäksi lisätiloja koululle saatiin vuokraamalla elementtikoulu puukoulun pihalle. Vuonna 1998 lopulta aloitettiin rakentamaan uutta Ylikylän koulua. Rakentamisen ajankohta viivästyi, koska valtionosuutta ei myönnetty. Uuden koulurakennuksen lisärakennuksen ja peruskorjauksen arkkitehtisuunnittelu oli annettu Arkkitehtuuritoimisto O.Ylipahkala Oy:lle. Uusi koulu valmistui vuonna 1999. Koulutyö aloitettiin uudessa koulussa saman vuoden elokuussa. Koulun siunasivat käyttöön piispa Olavi Rimpiläinen ja kirkkoherra Markku Korpela. Vihkiäiset pidettiin saman vuoden marraskuussa. Juhlapuhujana toimi silloinen kulttuuriministeri Suvi Lindén.
Musiikki

Ylikylän koulu on tullut tunnetuksi voimakkaasta painotuksesta musiikkiin. Koulusta on lähtöisin muun muassa vuonna 1989 perustettu lapsi- ja nuorisokuoro Musarit. Sen opettajakuntaan kuuluvat tai ovat kuuluneet muun muassa sanoittaja ja opetusneuvos Juhani Konola (s. 1933, k. 2022), säveltäjä Juhani "Jussi" Rasinkangas, tuottaja ja sovittaja Ismo Koskela sekä oopperalaulaja Jyrki Anttila (vuosina 1991–1995). Muutamia koulun oppilaita osallistui 1990-luvulla television Tenavatähti- ja Karuselli-lastenlaulukilpailuihin.
Koulun johtajat ja rehtorit

Kondrad Jokisalo (johtajaopettaja, 1921–1926)
Kaarlo Kuvaja (johtajaopettaja, 1927–1941)
Juho Mustonen (johtajaopettaja, 1941–1943)
Tyyne Kuvaja (johtajaopettaja, 1945–1948)
Ensio Lötjönen (johtajaopettaja, 1954–1962, 1966–1970)
Juhani Konola (rehtori, 1956-1993)
Antti Peisterä (rehtori, 1992/1993–2019)
Ismo Turpeinen (rehtori, 2019–2022)
Jussi Näykki (rehtori, 2022– )
Tunnettuja koulun entisiä oppilaita

Antti Annola, laulaja
Suvi Teräsniska, laulaja
Ylikylän ensimmäinen koulurakennus 1910-luvulla.
Näkymää Ylikylän koulun vanhasta puolesta, joka purettiin vuonna 2018.
Ylä-Hotokka

Ylä-Hotokka oli kylä Muolaan kunnan luoteisosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Muolaanjärven luoteisrannalla noin 20 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen ja noin 35 kilometriä Viipurista kaakkoon. Ylä-Hotokan naapurikyliä olivat idässä Hotokka ja lännessä Leipäsuo. Lisäksi kylä rajoittui etelässä Valtion omistamaan Pällilän kruununpuistoon ja pohjoisessa kylän erotti naapurikunnan Heinjoen rajasta Määttälän kylän ulkopalsta. Nykyisin Ylä-Hotokan alueella on asutusta, mutta sillä ei ole venäläistä asutusnimeä, vaan se luetaan Hotokan kylän osaksi.
Kyläkuva

Ylä-Hotokan kyläkeskus sijaitsee Viipurista Kyyrölän ja Kivennavan kautta Kuokkalaan johtavan kantatie 63 varrella ja Ylä-Hotokassa tästä tiestä erkanee maantie Leipäsuon asemalle. Ylä-Hotokka kuului Hotokan koulupiiriin.
Historia

Ylä-Hotokan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Oinalan asukkaat asutettiin Humppilaan.
Ylidit

Ylidit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on positiivinen ja negatiivinen varaus vierekkäisillä atomeilla. Tyypillisesti negatiivisesti varautunut on hiiliatomi ja positiivisesti varautunut jokin heteroatomi. Ne ovat siis 1,2-dipolaarisia yhdisteitä. Heteroatomeina ovat tyypillisesti fosfori, rikki, typpi tai happi, mutta myös esimerkiksi seleenin, telluurin tai arseenin heteroatomeinaan sisältäviä ylidejä tunnetaan.
Ominaisuudet

Fosforin tai rikin heteroatominaan sisältävät ylidit ovat melko stabiileja. Näiden alkuaineiden 3d-orbitaalit osallistuvat stabilointiin ja voivat ottaa vastaan elektroniparin, jolloin rikillä ja fosforilla on uloimmalla kuorellaan käytettävissään 10 elektronia. Tällöin ylidillä on kaksi resonanssimuotoa, joita nimitetään ylidiksi ja yleeniksi. Yleenissä heteroatomilla ja viereisellä hiiliatomilla on sidoksessaan kaksoissidoksen luonnetta.
Näitä resonanssimuotoja ei ole esimerkiksi ammoniumylideillä ja niiden stabiilisuuteen vaikuttavat elektrostaattiset efektit. Ylidejä stabiloivat myös muodollisesti negatiiviseen hiileen sitoutuneet substituentit, jotka voivat vetää puoleensa elektroneja elektronirikkaalta hiileltä. Lukuisia ylidejä on eristetty kiinteinä aineina, mutta usein ne muodostetaan in situ reaktioissa. Ylidit ovat tyypillisesti nukleofiilisiä ja ne reagoivat muun muassa karbonyyliryhmän sisältävien yhdisteiden kanssa.