stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FC Kuusysi – Steaua Bukarest -jalkapallo-ottelu 1986
Joukkueiden valmistautuminen otteluun

Kuusysin päävalmentaja oli Keijo Voutilainen, joka oli toiminut tehtävässä jo syksystä 1979 lähtien. Hän oli nostanut seuran parissa vuodessa I divisioonasta aina Suomen mestaruuksiin saakka. Voutilaisen europeleihin valmistaviin harjoitusmetodeihin kuuluivat muun muassa joukkueen sisäiset harjoitusottelut, joissa pelattiin erotuomarin puuttuessa huomattavasti kovempaa kuin sarjapeleissä.
Suomen sarjakausi oli päättynyt jo edellisenä syksynä, jonka jälkeen Kuusysi oli menettänyt kolme runkopelaajaansa. Sarajevoa ja Zenitiä vastaan pelanneesta joukkueesta oli englantilainen puolustaja Kenneth Mitchell siirtynyt FinnPaan, hyökkääjä Ismo Lius belgialaiseen Bevereniin ja keskikenttäpelaaja Markus Törnvall Valkeakosken Hakaan. Tilalle oli saatu ainoastaan keskikentällä pelannut Juha Annunen Oulun Työväen Palloilijoista. Lisäksi Kuusysin riveistä puuttui Portugalin harjoitusleirillä loukkaantunut maajoukkuepuolustaja Keijo Kousa. Ennen Steaua-otteluita Voutilainen yritti vuokrata Ilveksen Ari Hjelmiä ja Kuopion Palloseuran Hannu Turusta, mutta siirrot kariutuivat seurojen liian suuriin korvauspyyntöihin. Kousa osallistui harjoituksiin vielä maanantaina, mutta lopulta kipeytynyt polvi esti hänen pelaamisensa.
Kuusysi valmistautui Steauan kohtaamiseen pelaamalla harjoitusotteun niin ikään Euroopan cupin puolivälierissä mukana ollutta IFK Göteborgia vastaan Ruotsissa. Ennen ottelua Kuusysi harjoitteli normaaliin tapaan Lahden suurhallissa. Sunnuntain harjoitusten jälkeen itsevarma päävalmentaja Keijo Voutilainen ilmoitti Keijo Kousan tekevän ottelun voittomaalin päällään jo pelin alussa. Samalla hän kertoi myös avauskokoonpanon keskiviikon otteluun ja sanoi panostavansa hyökkäykseen. Tiistai harjoitusten jälkeen kuitenkin selvisi, ettei polvivaivainen Keijo Kousa pysty pelaamaan. Ottelupäivänä Kuusysi lähti Lahdesta kohti Helsinkiä kello 15 iltapäivällä.
Steauan joukkue saapui Helsinkiin kaksi päivää ennen ottelua ja majoittautui Hotelli Haagaan. Päävalmentaja Emrich Jenei kertoi lehdistölle joukkueen pelaavan aivan eri taktiikalla kuin kotiottelussaan, mutta suostui kertomaan avauskokoonpanon vasta juuri ennen ottelua. Romanialaisten toimittajien mukaan avauskokoonpanoon ei kuitenkaan ollut odotettavissa suuria muutoksia. Ainoastaan ensimmäisessä ottelussa pelikiellossa olleen maajoukkuehyökkääjän Marius Lacatuksen tiedettiin palaavan kokoonpanoon. Olympiastadioniin tutustunut Jenei kertoi olevansa tyytyväinen kentän kuntoon.
Keskiviikkona pelattuun otteluun oli jo maanantai-iltaan mennessä myyty yli 17 000 pääsylippua, mikä rikkoi aikaisemman seurajoukkueiden yleisöennätyksen Suomessa. Syyskuussa 1965 Olympiastadionilla pelattua HJK:n ja Hakan välistä ottelua oli seurannut 17 293 katsojaa. Pääsylipputuloilla ja UEFA:n maksamilla palkintorahoilla oli suuri merkitys Kuusysin talouteen. Seura oli saanut matkoihinsa ja valmistautumiseensa myös opetusministeriön tukea.
Avausottelu Romaniassa

Kuusysin ja Steauan ensimmäinen kohtaaminen pelattiin 5. maaliskuuta Bukarestin Steaua-stadionilla. Maalittomaan tasapeliin päättyneessä ottelussa lahtelaiset olivat pahasti altavastaajina, mutta maalivahti Ismo Korhosen torjunnat pelastivat joukkueen tappiolta. Osansa oli myös huonokuntoisella nurmella, jolla romanialaiset eivät pystyneet pelaamaan vaarallista lyhytsyöttöpeliään. Ottelun jälkeen Voutilainen kehui erityisesti laitapuolustajina pelanneita Jyrki Hännikäistä ja Ilkka Remestä sekä Jari Rinnettä. Kuusysin ongelmat kokoonpanon suhteen kasvoivat entisestään, kun puolustaja Hannu Jäntti joutui saamansa varoituksen johdosta pelikieltoon seuraavassa ottelussa.
Ottelutapahtumat

Olympiastadionilla Voutilainen jatkoi rohkealla hyökkäysvoittoisella taktiikalla, mikä oli myös pakon sanelemaa, koska jatkoon päästäkseen Kuusysin oli voitettava ottelu. Ulottuvan Keijo Kousan puuttumisen johdosta joukkue oli joutunut vaihtamaan hyökkäyspään laidoilta annetut korkeat keskitykset mataliin etutolpalle suuntautuviin. Itse ottelu sujui Voutilaisen suunnitelmien mukaan. Kuusysin hyökkäyspeli toimi, joukkue pystyi pitämään palloa taitavia romanialaisia vastaan ja onnistui myös luomaan maalitilanteita. Kotijoukkueen paras paikka ottelussa tuli toisella jaksolla, kun Jarmo Kaivonurmi pääsi vapaasti laukomaan Petri Tiaisen hienosta syötöstä, mutta vierasjoukkueen maalivahti Helmuth Duckadam torjui Kaivonurmen yrityksen. Jo ensimmäisellä jaksolla Seppo Nordman pääsi laukomaan maalinedustalta vapaasti, mutta hänen laukauksena suuntautui yli.
Steaualla oli ottelussa lahtelaisia enemmän maalintekopaikkoja, mutta ratkaisu nähtiin vasta neljä minuuttia ennen loppua kun Victor Piturca laukoi romanialaisten voittomaalin Gavril Balintin kuljetuksen jälkeen. Maali oli valtava pettymys runsaslukuiselle yleisölle sekä myös Kuusysin joukkueelle, joka oli tosissaan valmistautunut menemään jatkoon ja koko ajan uskonut voittoonsa. Kotijoukkueen parhaana pelaajana palkittiin Petri Tiainen. Hänen mukaansa Voutilainen oli saanut pelaajat uskomaan jopa koko Euroopan cupin voittoon.
Ottelutapahtumat > Tilastot

FC Kuusysi  v  Steaua Bukarest
| FC Kuusysi  | 0–1 |  Steaua Bukarest |
| --- | --- | --- |
|  |  | Piturca  86' |
Ottelutapahtumat > Kokoonpanot

| --- | --- |
           }}   Kuusysi :            }}   Steaua
Aiheesta muualla

Ottelun voittomaali Yle Areenassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Valokuvia ottelusta
Fidžinluri

| Fidžinluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Phigys
Laji::  solitarius
Kaksiosainen nimi
 Phigys solitarius  (Suckow, 1800) 
Katso myös
   Fidžinluri Wikispeciesissä   Fidžinluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Fidžinluri (Phigys solitarius) on kaijoihin kuuluvan sukunsa ainoa edustaja, ja se elää vain Fidžin saaristossa eteläisellä Tyynellämerellä.
Koko ja ulkonäkö

Fidžinlurin pituus on noin 20 cm ja paino 75–85 g. Sen höyhenpuvun yleisväri on punainen. Päälaki ja otsa ovat violetit, samoin mahan takaosa ja alaperä. Niskassa on suuri vihreä laikku. Siivet, selkä ja pyrstö ovat vihreät, ja myös siipien sekä pyrstön alapeitinhöyhenet ovat vihreitä. Nokka on oranssi, iiris punainen ja koivet vaaleanpunertavan oranssit. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä, mutta koiraan päälaen violetti on hieman kirkkaampaa. Nuoren linnun nokka on ruskehtava, iiris tummanruskea ja koivet vaaleanharmaat.
Ensimmäisenä fidžinlurin kuvaili saksalainen Suckow vuonna 1800. Britti George Robert Gray sijoitti lajin omaan sukuun Phigys.
Esiintyminen

Fidžinluri elää vain Fidžin suurimmilla saarilla. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä. Lajin populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Fidžinluria pidetään joskus myös vankeudessa lemmikkilintuna, mutta Suomessa niitä ei tavata.
Elinympäristö

Fidžinlurit asuvat alavien maiden tuoreissa metsissä ja vuorten alarinteillä, myös palmumetsiköissä ja puutarhoissa. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain, toisinaan jopa 50 yksilön parvia on havaittu. Laji on äänekäs ja huomiota herättävä, ja sitä tavataan yleisesti myös taajamissa.
Lisääntyminen

Pesintä tapahtuu syksyllä elokuusta alkaen. Pesä sijaitsee puun tai korkean kannon kolossa tai onkalossa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa. Muna on kooltaan 25,5×20 mm. Haudonta kestää noin 30 päivää ja poikaset jättävät pesän noin yhdeksän viikon ikäisinä.
Ravinto

Fidžinlurit syövät siitepölyä, mettä, kukkia ja pehmeitä hedelmiä. Erityisen persoja ne ovat kookospalmun, afrikantulppaanipuun ja erään korallipuun (Erythrina indica) kukinnoille.
Fineli

| Fineli |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  www.fineli.fi
Kaupallinen:  Ei
Kielet:  3
Omistaja:  Terveyden ja hyvinvoinnin laitos
Avattu:  1999
Nykyinen tila:  Päivitetään vuosittain
Fineli on Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) ylläpitämä elintarvikkeiden kansallinen koostumustietopankki. Fineli sisältää tiedot yli 3 400 elintarvikkeesta ja 54 ravintotekijästä. Tavallisia ravintotekijöitä ovat muun muassa hiilihydraatit, rasvat, proteiinit, kivennäisaineet ja vitamiinit.
Finelin verkkosivut ovat suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Fineli on osa EuroFIR:n koostumustietokantojen verkostoa.
Historia

Finelin koostumustietokanta on perustettu vuonna 1989. Alun perin koostumustietokanta on kerätty tutkimustarkoituksiin.. Epidemiologisissa tutkimuksissa on haettu yhteyksiä ruoankäytön ja sairauksien välille. Tällaisia on löydetty muun muassa sydän- ja verisuonitautien ja erilaisten syöpien välillä.
Vuodesta 1999 alkaen Fineli on ollut käytettävissä myös internetissä.
Käyttö

Fineli on tarkoitettu vastaamaan erityisesti Suomessa käytettäviä elintarvikkeita ja niiden koostumusta.  Tiedot sopivat kohtalaisen hyvin myös Suomen lähialueilla, ja Fineliä käytetään Suomen lisäksi myös Virossa, Ruotsissa ja Norjassa. Finelin verkkosivustolla vierailee päivittäin noin 4 000 kävijää.
Finelin verkkosivustolla vierailee ravinnosta kiinnostuneita laidasta laitaan: laihduttajia, hiilihydraattitietoisia, voimailijoita - sekä koirien ravitsemuksesta kiinnostuneita. Tärkeitä käyttäjäryhmiä ovat myös henkilöt, joilla on ravitsemukseen liittyviä sairauksia, kuten diabetes tai keliakia .
Fineli on keskeisessä osassa suomalaista ruoankäyttötutkimusta. Finelin tietoja käytetään Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen kaikessa ravitsemustutkimuksessa, kuten esimerkiksi Finravinto-tutkimuksessa. Lisäksi Finelin tietoja käytetään ravitsemuslaskentaohjelmistojen välityksellä muissa tutkimuslaitoksissa, ruokapalveluissa ja yrityksissä. Myös monet ravitsemusterapeutit käyttävät Finelin tietoja.
Finelin tiedot ovat helmikuusta 2015 alkaen vapaasti käytettävissä avoimena datana.
Aiheesta enemmän

Fineli suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli ruotsiksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Fineli englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Fjalar Finnäs

| Fjalar Finnäs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. tammikuuta 1953 Luoto
Kuollut: 28. joulukuuta 2023 (70 vuotta) Maalahti
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  väestö- ja tilastotieteen professori (emeritus)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Åbo Akademi (FK 1977, FL 1980, FT 1986)
Instituutti:  Åbo Akademi
Tutkimusalue:  väestötiede
Fjalar Sven Anders Finnäs (4. tammikuuta 1953 Luoto – 28. joulukuuta 2023 Maalahti) oli suomalainen Åbo Akademin väestötieteen mukaan luettuna tilastotieteen, ja erityisesti suomenruotsalaisia käsittelevän väestötieteen professori (virassa 2005–2016). Hänen elämäntyönsä keskittyi erityisesti suomenruotsalaisen väestönosan tutkimiseen tilastomatematiikan ja väestötieteen keinoin.
Finnäs kirjoitti ylioppilaaksi 1972 (Jakobstads samlyceum). Hän valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi 1977, lisensiaatiksi 1980 ja tohtoriksi 1986. Jo hänen pro gradunsa tarkasteli väestötieteellisesti suomenruotsalaisia (aiheena Nativitets- och fruktsamhetsutvecklingen bland finlanssvenskarna 1946–1973). Hänen ruotsinkielisen väitöskirjatyönsä (1986) tutki kielellisten seka-avioliittojen vaikutusta suomenruotsalaisen väestön väestönkehitykseen. Työn otsikkona oli Den finlandssvenska befolkningsutvecklingen 1950–1980 : en analys av en språkgrupps demografiska utveckling och effekten av blandäktenskap.
Tohtoriksi valmistumisen jälkeen Finnäs toimi Åbo Akademissa tutkimusjohtajana vuosina 1987–2005. Åbo Akademin väestötieteen professori hän oli vuodesta 2005 lähtien eläkkeelle jäämiseensä (2016) saakka.
Aiheesta muualla

Person and department search: Fjalar Finnäs[vanhentunut linkki] (englanniksi) (abo.fi)
Google Scholar -haku: Fjalar Finnäs (englanniksi) (scholar.google.com)
Fjalar Finnäs. Åbo Akademi University, Turku. Quantitative Social Research (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat
FFVS J 22

J 22 vuonna 1990.
J 22 esillä Flygvapenmuseumissa Linköpingissä.
FFVS J 22 oli Ruotsin ilmavoimien toisen maailmansodan alussa Ruotsissa kehitetty yksimoottorinen hävittäjälentokone. Se lensi ensilentonsa 20. syyskuuta 1942 ja tuli palvelukseen pääosin vuonna 1944.
Tausta

Toisen maailmansodan alussa Ruotsin hävittäjäpuolustus oli teknisesti vanhentuneiden Gloster Gladiator -hävittäjien (Ruotsin ilmavoimien tyyppitunnus oli J 8) varassa. Ruotsi tilasi 1930-luvun lopussa Yhdysvalloista 120 Seversky EP-1- (J 9) ja 144 P-66 Vanguard (J 10) -hävittäjälentokonetta. Näistä Ruotsi ehti saada vain 60 Severskyä ennen Yhdysvaltain aseidenvientikiellon astumista voimaan 2. heinäkuuta 1940. Osa Severskyistä tuotiin Trondheimin kautta, pääosa kuitenkin kesällä 1940 Petsamon ja Haaparannan kautta.
Vuonna 1941 Ruotsin ilmavoimat pohti jopa keskeneräisen suomalaisen VL Myrsky -hävittäjän ja väitetysti jopa neuvostoliittolaisen Polikarpov I-16 -hävittäjän hankintaa. Japani olisi ollut valmis myymään Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjiä, mutta tuonnin logistiikka katsottiin liian monimutkaiseksi. Ruotsi osti koneita Italiasta kuten Suomi talvisodan edellä. Ruotsin valinnat olivat  Fiat CR.42 (J 11) ja Reggiane Re.2000 (J 20). Nämä ratkaisut katsottiin väliaikaisiksi.
Koska Ruotsin ilmavoimilla oli pula taistelukelpoisesta lentokalustosta ja Saabin resurssit olivat kiinni B 17 ja B 18 pommikoneiden kehittämisessä, perustettiin uusi lentokonetehdas:  Kungliga Flygförvaltningens Flygverkstad i Stockholm (FFVS). Yhtiön ja samalla J22:n pääsuunnittelijaksi tuli insinööri Bo Lundberg, jota avusti Björn Andreasson. Uusi lentokonetehdas sai tehtäväkseen suunnitella J 22 hävittäjän.
Käyttö

Ensimmäiset koneet toimitettiin laivueille koelento-ohjelman vastoinkäymisten seurauksena vasta lokakuussa 1943. Ensimmäiset koneet vastaanotti 23. lokakuuta 1943 Göteborgissa toimiva F 9. Viimeisimmät kaikkiaan 198 koneesta toimitettiin Ruotsin ilmavoimille huhtikuussa 1946.
J 22 oli lentäjiensä suosiossa: kone vastasi ohjainliikkeisiin hyvin ja oli liikehtimiskykyinen. Rullaus ja lasku olivat hankalia, koska kone oli kannuspyörällä varustettu. Myöhemmin tehdyissä simuloiduissa ilmataisteluissa se pystyi vastaamaan North American P-51 Mustangin suorituskykyyn. Koska koneen ahdin oli yksivaiheinen, sen suorituskyky oli huono yli 6 km lentokorkeudessa. Koneen huollettavuus oli hyvä.
J 22:n poistui käytöstä vuonna 1952.
Versiot

J 22A – ensimmäinen tuotantosarja, jossa oli kaksi 7.9 mm ja kaksi 13.2 mm konekivääriä. Näitä valmistettiin 143 kappaletta.
J 22B – aseistuksena neljä 13.2 mm konekivääriä. Näitä tehtiin 55 kappaletta.
S 22 – yhdeksän J 22A-konetta muunnettiin vuonna 1946 tiedustelukoneiksi ja muunnettiin vuonna 1947 takaisin hävittäjiksi.
Tekniset tiedot

Kone oli vaneripintainen teräsputkirunkoinen, yksimoottorinen ja alatasoinen. Laskuteline oli sisäänvedettävä ja omasi varsin kapean raideleveyden, joka Ruotsin hyväkuntoisilla lentokentillä ei ollut suuri ongelma. Ulkoisesti kone muistutti Focke-Wulf Fw 190-konetta. Voimalaitteena oli Ruotsissa laittomasti kopioitu Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp, jota valmistettiin nimellä SFA STWC-3G. 113 ensimmäiseen J 22 -hävittäjään tuli kuitenkin Saksan sotasaalisvarastoista Ranskasta ostettu Pratt & Whitney R-1830 SC3-G Twin Wasp -moottori. Koneen valmistukseen osallistui yli 500 alihankkijaa.
| --- | --- |
FFVS J 22A:: 
Ominaisuudet: 
Pituus   : 7,80 m
Kärkiväli   : 10,00 m
Siipipinta-ala   : 16,00 m²
Korkeus   : 3,60 m
Voimalaite   : SFA STWC-3G 14-sylinterinen tähtimoottori, 795 kW (1 065 hv)
Huippunopeust   : 575 km/h
Kantama   : 1 270 km
Miehistö   : Ohjaaja
Lakikorkeus   : 9 300 m
Tyhjäpaino   : 2 020 kg
Lentopaino   : 2.835 kg
Aseistus   : 4 kpl  13,2-mm-M/39A Browning M2 konekivääriä

Kone saavutti 575 km/h nopeuden 795 kW (1065 hv) moottorilla, joka oli erinomainen saavutus niin pienellä moottorilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Donald, D, Lake J. (eds.) (1996) Encyclopedia of World Military Aircraft. AIRtime Publishing. ISBN 1-880588-24-2
J-22 historia (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.avrosys.nu/aircraft/jakt/113J22.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.j22-project.com/?page_id=374&lang=en (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.flugzeuginfo.net/acdata_php/acdata_ffvs_j22_en.php
http://www.mjd.se/?page_id=119 (ruotsiksi) (koskee tämän konetyypin pienoismallin rakennussarjaa; osin myös (englanniksi))
Filippiinienkotka

| Filippiinienkotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Käärmekotkat Circaetinae
Suku::  Pithecophaga  Ogilvie-Grant, 1896
Laji::  jefferyi
Kaksiosainen nimi
 Pithecophaga jefferyi  Ogilvie-Grant, 1896 
 Filippiinienkotkan levinneisyys
Katso myös
   Filippiinienkotka Wikispeciesissä   Filippiinienkotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Filippiinienkotka (Pithecophaga jefferyi) on yksi maailman suurimmista petolinnuista. Se on sukunsa ainoa edustaja.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 86–102 senttiä, siipien kärkiväli noin kaksi metriä ja paino noin seitsemän kiloa. Naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi. Valtavan kokoinen kotka, jolla on pitkä pyrstö ja suhteellisen lyhyet mutta leveät siivet. Se on samaa suuruusluokkaa kuin harpyija ja kuningasmerikotka. Sen höyhenpuku on yläpuolelta ruskea ja alapuolelta valkoinen. Niskassa on joukko pidentyneitä höyheniä. Nokka on hyvin vahva, korkea ja sivuilta hieman litistynyt. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajin elinajan odotus on 30–60 vuotta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Filippiinienkotka esiintyy vain Filippiineillä, sen neljällä pääsaarella Luzonilla, Samarilla, Leytellä ja Mindanaolla. Laji on äärimmäisen uhanalainen, sillä populaatio oli vuonna 1992 kooltaan 350–670 yksilöä, joista noin 226 oli lisääntymisikäisiä yksilöitä. Valtaosa kannasta elää Mindanaolla, jossa on noin 82–223 pesivää paria. Lajin suurin uhka ovat sademetsien hakkuut. Myös laiton metsästys sekä kaivostoiminnan takia elinkelvottomiksi jäävät alueet pienentävät kantaa. Filippiinienkotka elää sademetsissä.
Lisääntyminen

Reviirin koko on 25–50 neliökilometriä. Pari muodostaa elinikäisen liiton. Pesä on usein dipterokarpuspuun (Dipterocarpaceae) latvassa jopa 30 metriä maan pinnan yläpuolella. Pesän halkaisija voi olla kolme metriä. Naaras munii yhden munan. Pari huolehtii yhdessä poikasestaan noin 20 kuukauden ajan, joten laji pesii vain joka toinen vuosi.
Ravinto

Filippiinienkotka saalistaa lentäen matalalla latvuston yläpuolella tai istuen oksalla saalista väijyen. Se syö etupäässä apinoita ja puoliapinoita. Sille maistuvat myös pienet sorkkaeläimet ja suuret sademetsän linnut, esimerkiksi sarvinokat.
Filminkehitys

Filminkehitys on kemiallinen prosessi, jolla filmille tallennettu kiinteä tai liikkuva kuva muutetaan katsottavaan muotoon.
Eri kehitysmenetelmät > Värifilmit

Värifilmien kehitys on periaatteessa samanlaista, kemikaaleja on vain enemmän. Diapositiivien kehitys eroaa värinegatiivien kehityksestä sikäli, että värinegatiivien kehitykseen kuuluu ensimmäisen kehityksen jälkeen ns. välivalotus, joka muuttaa negatiivisen kuvan positiiviseksi. Positiivifilmit eivät tätä vaihetta tarvitse, koska kuva on jo valmiiksi positiivinen, eli sen värit ovat oikeat. Prosessi on hyvin vaikea ja siksi sitä käyttävätkin etupäässä ammattilaiset. On kuitenkin olemassa prosessi, jonka tyyppinimi on E-6 ja jota käytetään useimpien diafilmien kehittämiseen. Kyseistä prosessia voi tehdä myös itse, joskin se on varsin vaativa ja sitä käyttävätkin harrastajista yleensä vain kehittyneimmät, useimmat heistäkin yhteistyössä kameraseurojen toiminnan yhteydessä.
Eri kehitysmenetelmät > Värivedokset

Värivedokset tehdään periaatteessa samalla tavoin kuin mustavalkoiset, tosin niissä käytetään poikkeuksetta suurennuskonetta, koska negatiivin tai diapositiivin läpi tulevan valon täytyy olla tarkkaan määrätynkaltaista. Tämän vuoksi värityöhön käytettävässä suurennuskoneessa onkin erityinen väripää tai vanhemmissa paikat suodattimille, jotka asetellaan paikalleen erityisen analysaattorin tai käytettävän valokuvauspaperin ohjeiden mukaisesti. Ammattilaiset käyttävät tarkoitukseen automaattikoneita.
1970-luvun lopussa markkinoille tuli Cibachrome-menetelmä (nykyisin nimellä Ilfochrome), jonka avulla harrastajatkin saattoivat tehdä diapositiiveista värivedoksia.
Nykyisin

Filmille kuvaamisen suosio alkoi tasaisesti laskea sen jälkeen kun digitaalimenetelmät kehittyivät nykyiselleen. Menetelmillä on edelleen vankka kannatus harrastajien keskuudessa. Ammattilaiset käyttävät edelleen molempia menetelmiä, koska molemmissa on hyvät puolensa.
Filmin kehitykseen käytettäviä kemikaaleja.
Valokuvan kehittämistä.
Filosofian ongelmat

| Filosofian ongelmat> The Problems of Philosophy |
| --- | --- |
 Filosofian ongelmat -teoksen kansilehti vuoden 1912 painoksesta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Bertrand Russell
Kieli:  englanti
Genre:  filosofia
Kustantaja:  Williams & Norgate
Julkaistu:  1912
Sivumäärä:  255
Suomennos
Suomentaja:  Pellervo Oksala
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1969
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  184
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Filosofian ongelmat (engl. The Problems of Philosophy) on Bertrand Russellin kirjoittama kirja, joka pyrkii olemaan tiivis ja yleistajuinen esitys filosofian keskeisistä ongelmista. Teos julkaistiin vuonna 1912.