stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikofobia

Käsitteen "valkoinen hauraus" luonut  Robin DiAngelo pitää  Michelangelon freskoa "Aadamin luominen" esimerkkinä "valkoisesta ylivallasta"
Oikofobia  (kreik. oîkos, 'talo, kotitalous' + phóbos, 'pelko') tarkoittaa sanan poliittisessa merkityksessä pelkoa, inhoa tai vihaa omaa kulttuuria kohtaan.
Oikofobia on muukalaisvihaa tarkoittavan ksenofobian vastakohta ja sen käyttö alkoi yleistyä 2010-luvulla. Omaa kulttuuria koskevan vihan merkityksessä sanaa käytti ensimmäisenä englantilainen filosofi Roger Scruton vuonna 1993 julkaisemassaan artikkelissa. Siinä hän käsitteli George Orwellin kuvaamaa "negatiivista nationalismia", jota Orwell katsoi esiintyvän progressiivisten englantilaisten intellektuellien keskuudessa. Roger Scruton luonnehtii amerikkalaista oikofobiaa niin, että se suhtautui myönteisesti vähemmistökulttuureihin, alkuperäiskulttuureihin ja "sorrettuihin" ryhmiin, mutta ei suvainnut amerikkalaista kulttuuria.
Roger Scruton (1944–2020)
Benedict Beckeldin mukaan oikofobi "pitää omaa yhteisöään ja kulttuuriaan muita huonompana. Tyypillisessä tapauksessa amerikkalainen oikofobi pitää Eurooppaa parempana, länsimainen itää, valkoinen mustia ja juutalainen tai kristitty islamia." Beckeld näkee oikofobiaa siinä, että maan perustajaisien muistomerkkejä poistetaan Yhdysvalloissa, oman maan lippua pidetään ksenofobisena, länsimaiset yliopistot "dekolonisoivat" laitoksiaan ja skandinaavinen lentoyhtiö mainostaa, ettei mikään ole oikeasti skandinaavista. Suomessa on väitetty, ettei puhdasta suomalaisuutta ole koskaan ollut olemassa, ja suomalaisuus on tuontitavaraa.
Oikofobia sivilisaation rappeutumisen merkkinä

Teorioita yhteiskuntien rapeutumisesta niiden vajotessa itseinhoon on historian kuluessa esitetty useita.
Oikofobia sivilisaation rappeutumisen merkkinä > Platon

Valtion rapistumista kuvasi  Platon 300-luvulla eaa. teoksen Valtio kahdeksannessa dialogissa. Demokraattisessa valtiossa vapauden henki ulottuu kaikkialle, jolloin lapset eivät enää kunnioita vanhempiaan, muukalaiset ovat samanarvoisia kansalaisten kanssa, eläimet ihmisten kanssa ja opettajat pelkäävät ja mielistelevät oppilaitaan, jotka puolestaan halveksivat opettajiaan. "Riemusaatossa ja seppelpäin saapuvat paikalle röyhkeys ja mielivalta, hillittömyys ja häpeämättömyys." Vapauden loputon kasvu johtaa mullistukseen jossa demokratia korvautuu tyrannian paluulla.  Beckeld toteaa, miten Platonin kuvauksessa patologinen käsitys vapaudesta ja tasa-arvosta johtaa auktoriteetin katoamiseen, minkä myötä hiipuu myös lojaalisuus omaa sivilisaatiota kohtaan.
Oikofobia sivilisaation rappeutumisen merkkinä > Ibn Khaldun

Ibn Khaldun kuvasi 1300-luvulla teoksessa Muqaddimah, miten sivilisaatio rappeutuu, kun miehet luopuvat uskostaan ja muuttuvat naisten ja lasten kaltaisiksi. Kun Jumala haluaa tuhota valtakunnan, ensimmäinen asia, jonka hän poistaa, on ihmisten välinen kunnioitus. Barbaarivalloitus tekee tällaisesta yhteiskunnasta lopun, mutta sen pohjalta syntyy uusi järjestys, missä uskonto palautetaan entiseen asemaansa.
Oikofobia sivilisaation rappeutumisen merkkinä > Nykyaika

Pessimististä ja syklistä historiakuvaa edusti Länsimaiden perikadon kirjoittaja Oswald Spengler (1880–1936). Spengler katsoi, että uskonto lujitti yhteiskuntaa ja piti sitä koossa. Yhteiskunta lähestyi rappiotaan, kun se luopui uskonnosta ja siirtyi kohti rationalismia.
Historioitsija E. H. Carr (1892–1982) korosti edistysuskon tärkeyttä yhteiskunnan elinvoimaisuudelle. Hän kirjoitti: "yhteiskunta, joka ei usko enää tulevaisuudessa kykenevänsä menemään eteenpäin, lakkaa pian tuntemasta kiinnostusta niitäkään edistysaskelia kohtaan, joita se on tehnyt menneisyydessä."
Ruotsalais-amerikkalainen filosofi Benedict Beckeld julkaisi vuonna 2022 teoksen Western Self-contempt. Oikophobia in the Decline of Civizations. Beckeld näkee sivilisaatioiden historian syklisenä liikkeenä, jossa kulttuurit kehittyvät muihin vihamielisesti suhtautuvasta ksenofobiasta kukoistusvaiheen kautta loppuaikojen itseinhoon. Oikofobinen vaihe on myös länsimaisen kulttuurin kehityksen viimeinen askelma. Kulttuurin kukoistusvaiheessa luotu vauraus on tällöin synnyttänyt joutilaan luokan, joka ei enää joudu taistelemaan olemassaolostaan. Toimettomuudessaan se alkaa sotimaan omaa kulttuuriaan vastaan, mikä johtaa yhteiskunnan hajoamiseen keskenään sotiviksi eturyhmiksi. Beckeld katsoo kehityksen väistämättömäksi, eikä sitä hänen mielestään voi kuin hidastaa. 
Beckeld esittää sivilisaation nousuvaiheeseen liittyvän ksenofobian vaiheesta esimerkkeinä Ateenan persialaissotien jälkeen, Rooman toisen puunilaissodan jälkeen ja Saksan Preussin–Ranskan sodan jälkeen. Oikofobia alkaa, kun sivilisaation huippu on saavutettu, kuten Ateenassa klassisella kaudella, Roomassa keisarivallan alkaessa, Ranskassa ennen vallankumousta, Britanniassa viktoriaanisen ajan keskivaiheilla ja Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeen.
Platon katsoi, että demokratioiden kohtalona on rappeutua arvojen romahtamisen johdosta (Rafaelin maalaus Ateenan koulu).
Jari Laukkanen (jääkiekkoilija)

| Jari Laukkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1967 (ikä 57) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Papu
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  81 kg
Seura
Seura:  Hokki
Sarja:  Mestis
Tehtävä:  päävalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2002
Seurat:  JoKP (I-div.) HIFK (SML) KalPa (SML) Kärpät (I-div./SML)
Jari Laukkanen (s. 21. kesäkuuta 1967 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän toimii Mestis-joukkue Kajaanin Hokin päävalmentajana. Pelaajaurallaan Laukkanen pelasi SM-liigassa yhteensä 561 runkosarjaottelua tehopistein 138+195=333 ja otti 301 jäähyminuuttia sekä 34 pudotuspeliottelua tehopistein 3+4=7. Hän oli Oulun Kärppien kapteeni vuosina 1998–2002.
Pelaajaura > Seuraura

Laukkanen voitti Helsingin IFK:n A-nuorissa Suomenmestaruuden vuonna 1987, SM-hopeaa vuonna 1986 ja -pronssia vuonna 1985. Hän voitti joukkueen kultakaudella 1986–1987 myös koko A-nuorten SM-liigan piste- ja syöttöpörssin tehopisteillä 33+42=75. Kaudeksi 1987–1988 Laukkanen siirtyi I-divisioonajoukkue Joensuun Kiekko-Poikiin. Ensimmäisellä kaudella miesten peleissä hän teki 44 runkosarjaottelussa pisteet 25+30=55 ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Jari Hämäläisen kanssa. Kaudeksi 1988–1989 hän palasi HIFK:hon, jonka SM-liigajoukkueessa teki 44 runkosarjaottelussa tehopisteet 13+13=26 ja kahdessa pudotuspeliottelussa yhden maalin.
Laukkanen siirtyi kaudeksi 1990–1991 Kalevan Palloon. Hän oli 16 maalillaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Kalevan Pallo voitti SM-hopeaa keväällä 1991. Kaudella 1991–1992 hän oli tehopisteillä 19+19=38 KalPan paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Juha Jokiharjun jälkeen. Kaudella 1992–1993 Laukkanen oli pisteillä 18+20=38 joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä. Kaudeksi 1993–1994 hän palasi taas HIFK:hon. Kausina 1995–1996 ja 1996–1997 Laukkanen kävi lainalla I-divisioonajoukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Jälkimmäisellä kaudella hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehopisteillä 16+26=42 ja jakoi HIFK:n sisäisen pistepörssin voiton Mika Kortelaisen kanssa.
Kesken kauden 1997–1998, tammikuussa 1998 Laukkanen siirtyi HIFK:sta I-divisioonajoukkue Oulun Kärppiin. Hän toimi joukkueen kapteenina seuraavalla kaudella 1998–1999  Laukkanen oli tehopisteillä 21+44=65 Kärppien toiseksi paras pistemies Martin Bergeronin jälkeen. Bergeron ja Laukkanen ottivat I-divisioonan pistepörssissä kaksoisvoiton, ja heidät valittiin kauden päätteeksi I-divisioonan toiseen tähdistökentälliseen. Laukkanen pelasi kauden aikana myös yhden EHL-ottelun Jokereissa.
Kaudella 1999–2000 Laukkanen voitti tehopisteillä 19+54=73 I-divisioonan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Bergeronin jälkeen. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kauden päätteeksi Kärpät nousi SM-liigaan. Laukkanen pelasi joukkueessa tämän jälkeen kaksi SM-liigakautta, kunnes lopetti pelaajauransa keväällä 2002.
Pelaajaura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Piešťany 1987 | jääkiekko |  |
Laukkanen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1987, jolloin Suomi voitti maailmanmestaruuden. Laukkanen pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1985.
Valmentajaura

Laukkanen siirtyi heti pelaajauransa lopetettua kaudeksi 2002–2003 Kärppien A-nuorten apuvalmentajaksi. Kaudella 2003–2004 hän toimi Kärppien B-nuorten päävalmentajana. Laukkanen oli seuran B-nuorten historian ensimmäinen päätoiminen valmentaja. Kaudeksi 2004–2005 hänet nimettiin joukkueen A-nuorten päävalmentajaksi. Kärppien A-nuoret voittivat Suomenmestaruuden vuonna 2010 ja SM-hopeaa vuonna 2006. Kesken kauden 2010–2011, marraskuussa 2010 hänet nimettiin Kärppien SM-liigajoukkueen apuvalmentajaksi Hannu Aravirralle, kun aiempi päävalmentaja Mikko Haapakoski ja apuvalmentaja Petri Karjalainen erotettiin.
Laukkanen siirtyi kaudeksi 2011–2012 Kalevan Palloon Tuomas Tuokkolan apuvalmentajaksi. Jo ennen kauden 2012–2013 alkua, elokuussa 2012 KalPa erotti yllättäen Tuokkolan ja nimesi Laukkasen uudeksi päävalmentajaksi. Marraskuussa joukkue jatkoi Laukkasen sopimusta kevääseen 2015 saakka. Hän luotsasi kuluneen kauden päätteeksi KalPan runkosarjassa viidenneksi. Kaudella 2013–2014 joukkue oli sarjataulukossa viimeisenä, kun KalPa päätti erottaa Laukkasen jo loppukaudeksi, samalla kun seura päätti vaihtaa päävalmentajaa seuraavalle kaudelle. Runkosarjan viimeiseen seitsemään otteluun KalPan uudeksi päävalmentajaksi nousi Anssi Laine joukkueen A-nuorista.
Kaudeksi 2014–2015 Laukkanen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokin päävalmentajaksi. Tammikuussa 2015 joukkue käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Laukkasen kanssa. Hän voitti Mestis-pronssia keväällä 2015. Tammikuussa 2016 Laukkanen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Hokin kanssa.Sopimus kuitenkin purkautui Hokkin konkurssin myötä ja kaudelle 2017–2018 Laukkanen sai pestin Oulun Kärppien kehitysjohtajaksi.
Perhe

Laukkasen tytär on uimari Noora Laukkanen.
Telluuritrioksidi

| Telluuritrioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13451-18-8
PubChem CID:  83481
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TeO3
Moolimassa:  175,6
Ulkomuoto:  Kellanoranssi tai harmaa kiteinen aine
Sulamispiste:  450 °C
Tiheys:  5,07 g/cm3 (α-muoto)  6,21 g/cm3 (β-muoto)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Telluuritrioksidi eli telluuri(VI)oksidi (TeO3) on telluurin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Telluuritrioksidilla on kaksi kidemuotoa eli se on polymorfista. Kidemuodoista α-muoto on väriltään oranssinkeltaista ja sen kiderakenne muistuttaa rauta(III)fluoridin rakennetta. Tämä kidemuoto muuntuu rombedriseksi harmaaksi β-muodoksi kuumennettaessa hapen ja rikkihapon läsnä ollessa 350 °C:n lämpötilaan. Tämä kidemuoto on rakenteeltaan todennäköisesti polymeeri.
Telluuritrioksidi on veteen liukenematonta, mutta liukenee emäksiin muodostaen telluraattisuoloja. Voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa telluuridioksidiksi.  Yhdisteen α-muoto on vahva hapetin ja reagoi useiden metallien kanssa, mutta β-muoto ei ole yhtä reaktiivinen. Telluuritrioksidin α-muotoa voidaan valmistaa kuumentamalla telluurihappoa 300–360 °C:n lämpötilaan.
Telluurihapoke

| Telluurihapoke |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10049-23-7
PubChem CID:  24936
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2TeO3
Moolimassa:  177,616
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Tiheys:  3,0 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Telluurihapoke (H2TeO3) on yksi telluurin happihappoihin kuuluva epäorgaaninen yhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa telluurihapoke on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on hyvin niukkaliukoinen veteen. Aine on heikko happo ja sen pKa-arvot ovat 2,48 ja 7,7. Telluurihapoke on suhteellisen epästabiili ja hajoaa hiemankaan kuumennettaessa telluuridioksidiksi. Telluurihapoke liukenee happoliuoksiin vetytelluriitti-ioneina ja emäsliuoksiin telluriitti-ioneina. Se on siis luonteeltaan amfoteerinen. Voimakkaat hapettimet hapettavat telluurihapokkeen telluurihapoksi.
Telluurihapoketta voidaan valmistaa saostamalla happoliuosten avulla telluriittisuolojen vesiliuoksista. Sitä muodostuu myös kun telluuri reagoi typpihapon kanssa tai telluuridi- tai tetrakloridia hydrolysoidaan.
Temppeliprostituutio

Sumerilainen Ishtar-maljakko toiselta vuosituhannelta eaa.
Temppeliprostituutio kuului itämaiseen uskonnolliseen perinteeseen, joka levisi myös kreikkalaiseen maailmaan.
Antiikin lähteissä (Herodotos ja Thukydides) on mainintoja temppeliprostituutiosta. Babylonissa jokaisen naisen täytyi kerran elämänsä aikana mennä Ištarin temppeliin ja harrastaa siellä seksiä vieraan miehen kanssa. Tätä pidettiin vieraanvaraisuuteen verrattavana palveluksena ja siitä oli määrätty symbolinen maksu.
Teleskooppikalat

| Teleskooppikalat |
| --- | --- |
 Teleskooppikala (Gigantura chuni)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset  Actinopterygii
Lahko::  Auloppikalat  Aulopiformes
Heimo::  Teleskooppikalat  Giganturidae  Brauer, 1906
Katso myös
   Teleskooppikalat Wikispeciesissä   Teleskooppikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Teleskooppikalat (Giganturidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia

Teleskooppikalojen heimoon kuuluu 1 suku ja 2 lajia. Lajit ovat teleskooppikala (Gigantura chuni) ja intianteleskooppikala (G. indica). Ne ovat pienehköjä ruumiinrakenteeltaan pitkulaisia kaloja, jotka saavuttavat korkeintaan 18–23 cm:n pituuden. Tyypillisiä teleskooppikalalajien piirteitä ovat teleskooppimaiset kookkaat ja eteenpäin suuntautuneet silmät, hyvin suuri silmien taakse ulottuva suu, kookkaat hampaat, ruumiin takaosassa sijaitseva selkäevä, kookkaat korkealla ruumiissa sijaitsevat horisontaalisesti suuntautuneet rintaevät ja voimakkaasti haarautunut pyrstöevä, jonka alimmat ruodot ovat pidentyneet. Teleskooppikalojen poikasilla on rasvaevä ja vatsaevät, jotka puuttuvat aikuisilta kaloilta. Heimon lajeilla ei ole uimarakkoa. Väriltään teleskooppikalat ovat hopeanharmaita. Teleskooppikalat ovat hermafrodiitteja.
Levinneisyys ja elintavat

Teleskooppikalalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät tyypillisesti noin 700–3 000 metrin syvyydessä. Heimon kalojen ravintoa ovat kalat ja ne pystyvät saalistamaan myös itseään kookkaampia kaloja.
Temppeliblokki

| Temppeliblokki, pääkallot |
| --- | --- |
 Uudenaikaiset temppelikellot huopapäisen soittonuijan kanssa.
Soitinryhmä:  idiofoni
Alkuperämaa / ‑alue:  Karibia
Liittyvä musiikin tyylilaji:  jazz
Samankaltaisia soittimia:  ksylofoni, marimba
Temppeliblokki eli pääkallot (engl. Chinese / Korean blocks, temple block, dragon’s mouth) on idiofoninen lyömäsoitin. Se koostuu tavallisesti 4–7 erikokoisesta puupallosta, joihin on uurrettu lovi. Soitinta soitetaan nuijilla, jotka on päällystetty puulla tai huovalla. Soitin tuottaa ksylofonin kaltaisen äänen.
Englanninkielisestä nimestään huolimatta soitin on Bakerin musiikkitietosanakirjan mukaan lähtöisin Karibialta. Se oli suosittu perkussio, jota käytettiin eritoten jazzmusiikissa 1900-luvun alkupuolella. Puupallot voidaan järjestää myös äänenkorkeusjärjestykseen, joka voidaan saada muistuttamaan lähes sävelasteikkoa.
Temrjuk (ruhtinas)

Temrjuk (? - 1570/1571) oli Kabardian ruhtinas, ja yksi ensimmäisistä historiassa nimellä mainituista kabardeista.
1500-luvun alussa aikoinaan mahtava Kultainen orda vetäytyi Kaukasian alueelta itään jättäen sinne perinnökseen aiemmin hallitsemiaan kaanikuntia, kuten Krimin, Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat. Kaanikunnat ajautuivat kiistoihin alueiden omistuksesta. Monet Kaukasian kaanikuntien ja pienempien alueiden hallitsijoista etsivät tukea Venäjästä, joka Iivana IV Julman johdolla valtasi Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat, ja liitti ne alueisiinsa vuosien 1552-1556 aikana. Kaani Devlet I Girayn hallitsema Krimin kaanikunta kävi aktiivisesti sotaa Venäjää vastaan Kaukasian omistuksesta. Vakiinnuttaakseen valtaansa alueella Iivana IV Julma rakensi Kaukasiaan linnakkeita ja toi sinne varuskuntia. Hän etsi myös liittolaisia, jonka sai Temrjukin johtamasta Kabardiasta. Liittoutuman sinetöimiseksi hiljattain ensimmäisen vaimonsa menettänyt Iivana solmi avioliiton Temrjukin tyttären Kutšenein kanssa 1561. Häiden kynnyksellä Kutšenei kääntyi Islaminuskosta Venäjän ortodoksiseen kirkkoon ja otti itselleen venäläisemmältä kuulostavan nimen, Maria Temrjukovnan.
Liittolaissuhteen vaalimiseksi Temrjuk lähetti yhden pojistaan oppiin Moskovaan. Temrjukin pojasta tuli aikaa myöten yksi opritšnikeista, joita joskus kutsutaan Iivana Julman salaisiksi poliiseiksi.
Osmanien valtakunta ja Krimin kaanikunta tekivät yhteisen sotaretken Astrahaniin 1569. Se päättyi turkkilaisten ja tataarien tappioon, mutta Krimin kaani Devlet aloitti omat sotatoimensa 1571. Hän valtasi ja poltti Moskovan samana vuonna ja hänen joukkonsa hyökkäsivät myös itäänpäin tuhotakseen Iivanan Kaukasiaan rakentaman linnakkeen. Krimin tataareja vastaan taistellut Termjuk kuoli tämän operaation aikana.
Tendat

Tendat ovat atlanttisia kieliä puhuvien sukukansojen ryhmä Senegalin itäosassa, Guineassa ja Guinea-Bissaussa. Heihin kuuluvat muun muassa bassarit, konjagit, badjaranit, bedikit, boenit ja majot. 1980-luvulla heitä arvioitiin olleen 60 000 henkeä.
Tendat vetäytyivät orjakaupan aikana Senegalin kaakkoisosan sekä Guinean ja Guinea-Bissaun rajaseudun vaikeapääsyiselle vuoristoseudulle. Heidän pääelinkeinonsa on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat fonio, riisi, maissi, maniokki, bataatti ja maapähkinä. Osa pitää lampaita ja vuohia tai harvemmin nautoja. Osa tendoista on sunnimuslimeja, osa harjoittaa perinteistä uskontoa.
Tenakourou

Tenakourou
Maja Tenakouroun huipun lähellä.
| --- | --- |
Sijainti:  Léraba Burkina Faso ja Mali
Korkeus merenpinnasta:  749 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tenakourou on Burkina Fason korkein kohta. Korkeutta sillä on 749 metriä. Tenakouroun kukkula sijaitsee Malin rajalla maan länsiosassa.
Khaya senegalensis -puu Tenakouroun lähellä.
Teimuraz I

Teimuraz I ja hänen vaimonsa Khorasan. Luonnos samaan aikaan eläneen katolisen lähetyssaarnaajan Don Cristoforo De Castellin albumista.
Teimuraz I (georg. თეიმურაზ I, 1589–1663) oli georgialainen kuningas Bagrationi-dynastiasta. Hän hallitsi katkonaisesti Kakhetin kuningaskuntaa vuosina 1605–1648 ja lisäksi Kartlia vuosina 1625–1633. Hän oli Davit I:n ja Ketevanin vanhin poika, ja vietti suurimman osan lapsuudestaan Iranin šaahin hovissa. Hänestä tehtiin Kakhetin kuningas sen jälkeen, kun aateliset olivat kapinoineet hänen setäänsä Konstantine I:tä vastaan vuonna 1605. Vuodesta 1614 lähtien hän taisteli viiden vuosikymmenen ajan Iranin safavidien dominaatiota vastaan Georgiassa, menettäen useita perheenjäseniään ja päättäen lopulta elämänsä šaahin vankina Astarabadissa 74-vuotiaana.
Teimuraz I oli monipuolinen runoilija ja persialaisen runouden ihailija. Hän käänsi georgiaksi useita persialaisia rakkaustarinoita, ja muutti pitkän ja vaikean hallituskautensa henkilökohtaiset kokemukset sarjaksi omaperäisiä runoja, joihin vaikutti ajan persialainen perinne.
Varhainen elämä

Teimuraz oli Kakhetin kuninkaan Davit I:n ja hänen vaimonsa Ketevanin poika. Kakheti, itäisin Georgian kuningaskunnan hajoamisen jälkeen 1400-luvun lopussa syntyneistä valtioista, kuului Iranin safavididynastian vaikutuspiiriin. 1600-luvun alkuvuosiin saakka Kakhetin kuninkailla oli ollut rauhanomaiset suhteet Iraniin, mutta heidän itsenäinen ulkopolitiikkansa ja diplomatiansa Moskovan Venäjän kanssa olivat pitkään ärsyttäneet Iranin šaaheja. Teimurazia itseään pidettiin poliittisena panttivankina safavidihovissa, ja hänet kasvatettiin Iranin pääkaupungissa Isfahanissa šaahi Abbas I:n ohjauksessa.
Hän palasi kotiin vuonna 1605, kun kristityt kakhetilaiset olivat kapinoineet Teimurazin äidin Ketevanin innostamina ja syrjäyttäneet islaminuskoisen kuninkaansa Konstantine I:n, joka oli surmannut oman isänsä, kuningas Aleksandre II:n, Iranin sponsoroimassa vallankaappauksessa. Kakhetin aateliset pyysivät šaahi Abbas I:n vahvistavan Teimurazin, joka oli Aleksandre II:n pojanpoika, pääsyn maan valtaistuimelle. Abbas oli turhautunut kapinasta ja kiinni uudessa sodassaan osmanien valtakuntaa vastaan, joten hän suostui kakhetilaisten vaatimukseen. Teimuraz kruunattiin Kakhetin kuninkaaksi, ja hän aloitti pitkän ja vaikean hallinnon konfliktissa safavidiherrojensa kanssa.
Koska uusi monarkki oli yhä alaikäinen, kuningatar Ketevanista tuli väliaikainen sijaishallitsija. Hän järjesti vuonna 1606 Teimurazin avioliittoon Mustanmeren rannikolla sijaitsevan Gurian ruhtinaskunnan prinssin Mamia II Gurielin tyttären Anan kanssa. Vuonna 1609 Ana kuitenkin kuoli, ja Teimuraz meni uudelleen naimisiin šaahi Abbasin suostumuksella Kakhetin länsinaapurin Kartlin kuninkaan Luarsab II:n sisaren Khorasanin kanssa. Šaahi nai itse Teimurazin sisaren Helenen.