stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyrsten Sinema

| Kyrsten Sinema |
| --- | --- |

Yhdysvaltain senaattori Arizonasta
 2019-1-33. tammikuuta 2019 – 2025-1-33. tammikuuta 2025  
Edeltäjä:  Jeff Flake
Seuraaja:  Ruben Gallego
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Arizonan 9. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2013 – 3. tammikuuta 2019  
Edeltäjä:  vaalipiiri muodostettu
Seuraaja:  Greg Stanton
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1979 Tucson, Arizona, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Muut puolueet:  vihreät (ennen 2004) demokraatit (2004–2022)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kyrsten Sinema (s. 12. heinäkuuta 1979 Tucson, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi toisena Arizonan senaattoreista Yhdysvaltain senaatissa vuosina 2019–2025. Hän seurasi senaattorina republikaanien Jeff Flakea, joka ei enää pyrkinyt jatkokaudelle. Sinema ei pyrkinyt enää uudelle kaudelle vuoden 2024 senaatin vaaleissa.
Aikaisemmin Sinema on toiminut muun muassa Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä (2013–19), Arizonan osavaltionsenaatissa (2010–12) ja osavaltion edustajainhuoneessa (2004–10).
Sinema on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Vuoteen 2022 asti hän oli demokraattisen puolueen jäsen. Tällöin häntä pidettiin puolueen piirissä maltillisena ja keskustalaisena, ja hänen katsottiin kuuluvan Uusien demokraattien siipeen. Sinema oli senaattorina pitkään ollut ristiriitainen monen demokraatin mielestä: Sinema oli monessa tilanteessa hankaloittanut demokraattijohtajien ajamien avainlakien hyväksymistä ja demokraattien agendaa.
Aiheesta muualla

Sineman senaattorisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  US Congress 
Muut:  SNAC  IdRef
Warwick Davis

| Warwick Davis |
| --- | --- |
 Warwick Davis vuonna 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Warwick Ashley Davis
Syntynyt: 3. helmikuuta 1970 (ikä 54) Epsom, Surrey, Englanti, Iso-Britannia
Ammatti:  Näyttelijä
Puoliso:  Samantha Davis
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Professori Lipetit  Harry Potter   Willow Ufgood  Willow – suuri seikkailu
Aiheesta muualla
warwickdavis.co.uk
IMDb 
Elonet
Davis ”Stars of the Saga” -show’n yleisötilaisuudessa vuonna 2007.
Warwick Ashley Davis (s. 3. helmikuuta 1970 Epsom, Surrey, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa Harry Potter ja Tähtien sota -elokuvissa. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat Professori Lipetit ja Willow Ufgood. Lyhytkasvuinen Davis on 107 senttimetriä pitkä.
Uran alku

Davis syntyi Englannissa vakuutusmeklari-isälle ja tämän vaimolle. Hänen molemmat vanhempansa ovat normaalikasvuisia. Myöhemmin hänelle syntyi myös pikkusisko. Davis oli omien sanojensa mukaan pienestä pitäen ”reilusti kokoaan suurempi” Tähtien sota -fani. Vuonna 1981 hänen isoäitinsä sattui kuuntelemaan radiosta ohjelmaa, jossa etsittiin Jedin paluuseen ewokien rooleihin neljä jalkaa pitkiä tai lyhyempiä ihmisiä. Tuolloin 11-vuotias Davis meni koe-esiintymiseen pyrkien alun perin pieneen sivuosaan. Ensin keskeisintä ewok-hahmoa, Wicketiä, esittämään valittiin R2-D2:ta näytellyt Kenny Baker, mutta George Lucasin huomattua Davisin innostuksen Tähtien sotaa kohtaan hän sai Wicketin roolin. Jedin paluun jälkeen Davis teki muutamia pieniä rooleja vuoteen 1987 asti, kunnes sai nimiroolin elokuvassa Willow – suuri seikkailu.
Nykyelämä

Davis asuu Englannin maaseudulla vaimonsa ja kahden lapsensa (s. 1997 ja 2003) kanssa. Myös Davisin vaimo ( vaimo kuollut 2024) ja molemmat lapset ovat lyhytkasvuisia. Perheen esikoinen syntyi 1991, mutta kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin sairastamansa akondroplasian vaatimiin sydänkirurgisiin operaatioihin. Akondroplasia on luustovika, jota sairastaa noin 70 prosenttia kaikista maailman lyhytkasvuisista. Davisin itsensä lyhytkasvuisuus johtuu kuitenkin muista syistä.
Aiheesta muualla

Warwick Davis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Honkajoen seurakunta

| Honkajoen seurakunta |
| --- | --- |
 Honkajoen kirkko
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Parkanon rovastikunta
Perustettu:  1859
Erotettiin:  Kankaanpään seurakunnasta
Liitetty:  2019
Liitettiin:  Kankaanpään seurakuntaan
Kirkkoherra:  Johan Lampinen
Pääkirkko:  Honkajoen kirkko
Jäseniä:  1 410, 80,3% kunnan väkiluvusta (v. 2016)
Aiheesta muualla
Honkajoen seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Honkajoen seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Honkajoen kunnan alueella. Honkajoki kuului Lapuan hiippakuntaan ja Parkanon rovastikuntaan. Itsenäisen seurakunnan lakkauttamisen jälkeen vuoden 2019 alusta lähtien alueella on toiminut Kankaanpään seurakuntaan kuuluva Honkajoen kappeliseurakunta.
Historia

Honkajoen seurakunnan alue on kuulunut ennen itsenäistymistään Hämeenkyrön, Isojoen, Ikaalisten ja lopulta Kankaanpään seurakuntiin. Alue sai kiinteän asutuksen vasta 1600-luvun lopulla ja oli harvaa aina 1700-luvun lopulle saakka. Alueen sijainti kahden maakunnan rajalla aiheutti 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa erikoisen tilanteen, jossa Honkajoki kuului hallinnollisesti Ikaalisiin, mutta kirkollisesti toisessa maakunnassa sijaitsevaan Isojokeen. Honkajokiset ja isojokiset rakensivat yhdessä kirkon Isojoelle 1710. 1732 perustettuun Isojoen kappeliseurakuntaan kuului 30 perhettä Isojoelta ja 15 perhettä Honkajoelta.
1804 Honkajoesta tuli Ikaalisten seurakunnan alainen saarnahuonekunta, joka sai luvan rakentaa oman saarnahuoneen. Honkajoen puinen ristikirkko valmistui pääosin jo kesällä 1804. Kirkko vihittiin käyttöön 1810. Honkajoen väestö halusi kovasti saada saarnahuonekuntansa kappeliseurakunnaksi ja sen jälkeen itsenäiseksi seurakunnaksi. Tuomiokapitulin mielestä asutuksen vähäisyys ja köyhyys olivat kuitenkin esteenä näille toiveille. 1815 Honkajoki sai oman saarnaajan Johan Adam Berghin tullessa alueen papiksi. 1864 Honkajoesta muodostui Kankaanpään seurakunnan alainen kappeliseurakunta ja se sai oman kappalaisen, Frans Henrik Hällforsin Ikaalisista. Vuonna 1891 seurakunnan väkiluvun noustua 2600 henkeen päätti senaatti myöntää seurakunnalle täyden itsenäisyyden. Tämä toteutui kuitenkin vasta 1905, kun Honkajoen kappalaisesta Yrjö Fabian Mittleristä tuli seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra. Nykyisenä kirkkoherrana on vuodesta 2013 alkaen toiminut Johan Lampinen.
Vuoden 2019 alussa Honkajoen seurakunta liittyi osaksi Kankaanpään seurakuntaa kappeliseurakuntana. Honkajokelaiset vaihtoivat samassa yhteydessä hiippakuntaa Lapuan hiippakunnasta Turun arkkihiippakuntaan. Honkajoki jatkoi omana kuntanaan vuoden 2021 alkuun asti, jolloin kuntaliitos tapahtui Kankaanpäähän.
Toimipaikat

Seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1810 käyttöön vihitty Honkajoen kirkko. Seurakunnan omistukseen kuuluivat myös 1960 valmistunut kirkkoherranvirasto, jonka yhteydessä on myös kirkkoherran asunto, 1967 valmistunut siunauskappeli sekä 1971 valmistunut seurakuntakoti.
Aiheesta muualla

Honkajoen seurakunnan kotisivut honkajoenseurakunta.fi. Arkistoitu 24.3.2018. Viitattu 18.3.2023.
Rautjärven seurakunta

| Rautjärven seurakunta |
| --- | --- |
 Simpeleen kirkko
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Lappeenrannan rovastikunta
Perustettu:  1999
Liitetty:  2019
Liitettiin:  Ruokolahden seurakunta
Kirkkoherra:  Ulla Soikkeli
Pääkirkko:  Simpeleen kirkko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rautjärven seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Etelä-Karjalassa, Rautjärven kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Imatran rovastikuntaan. Viimeisenä kirkkoherrana toimi Ulla Soikkeli. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 2 817 jäsentä. Rautjärven seurakunta liitettiin 1. tammikuuta 2019 Ruokolahden seurakuntaan.
Historia

Rautjärven seurakunta perustettiin vuoden alussa 1999 kun Simpeleen ja Rautjärven seurakunnat yhdistyivät uudeksi Rautjärven seurakunnaksi, oltuaan seurakuntayhtymänä 1973 vuodesta saakka jolloin Rautjärven ja Simpeleen kunnat yhdistyivät. Vuoden 2019 alusta alkaen uusi Rautjärven seurakunta yhdistyi Ruokolahden seurakuntaan.
Historia > Simpeleen seurakunta

Simpeleen seurakunta aloitti toimintansa 1. toukokuuta 1922. Se lakkautettiin, kun Simpeleen ja Rautjärven seurakunnat yhdistyivät uudeksi Rautjärven seurakunnaksi. Jäseniä oli lakkautushetkellä 2 917.
Historia > Rautjärven seurakunta (1859–1998)

Rautjärven seurakunta perustettiin 1859. Ja se lakkautettiin, kun Simpeleen ja Rautjärven seurakunnat yhdistyivät uudeksi Rautjärven seurakunnaksi. Jäseniä oli lakkautushetkellä 1 493.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Etelä-Karjalan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Imatra  Joutseno  Lappee  Lappeenranta  Lauritsala  Luumäki  Parikkala  Ruokolahti  Sammonlahti  Taipale  |  |
| Entiset seurakunnat |  Ilmee  Lappeenranta ja Lappee  Lemi  Nuijamaa  Rautjärvi  Saari  Saimaan kanava  Savitaival  Simpele  Taipalsaari  Uukuniemi  Ylämaa  |  |
Mikkelin hiippakunta
Pelikortit

52 kortin korttipakka.
Pelikortit, joista muodostuu korttipakka, ovat peliväline, jolla pelataan erilaisia korttipelejä. Pelikortteja käytetään korttipelien ohella myös taikatemppujen tekemiseen ja ennustamiseen. Ne ovat yleensä kartongista tai muovista valmistettuja
Korttipelit ovat peräisin Kiinasta. Varhaisin tieto pelikorteista on peräisin Kiinasta vuodelta 969. Tarinan mukaan kiinalaiset haareminaiset keksivät pelikortit. Eurooppaan pelikortit tulivat ristiretkeilijöiden mukana. Joidenkin tahojen suhtautuminen pelaamiseen oli kielteinen. Esimerkiksi Ranskassa säädettiin vuonna 1397 kortinpelaamisen kieltävä laki. 1480 pelikortit saivat nykyisen ulkonäkönsä, jossa 52 kortin maita ovat hertta, ruutu, risti ja pata.
Kortit

Tavallisessa länsimaisessa korttipakassa on 52 varsinaista pelikorttia, jokerit ja mahdollisesti ”lakanoita” eli tyhjiä kortteja.
Yleisimmin käytössä on angloamerikkalainen korttipakka, johon kuuluu 52 korttia. Angloamerikkalaisessa korttipakassa ovat käytössä ranskalaiset maat: mustat pata (♠) ja risti (♣) sekä punaiset hertta (♥) ja ruutu (♦). Jokaisessa maassa on 13 korttia. Maiden kuviot symboloivat keskiajan yhteiskuntahierarkiaa: pata eli keihäänkärki symboloi aatelia, hertta eli sydän papistoa, ruutu eli nuolenkärki porvaristoa ja sotilaita ja risti eli apila talonpoikia. Euroopassa on useita muita korttipakkoja (mm. saksalainen, sveitsiläinen, italialainen, espanjalainen ja Tarot-kortit), jotka poikkeavat angloamerikkalaisesta pakasta lähinnä eri maiden suhteen.
Jokaiseen korttiin on merkitty sen arvo ja maa, johon se kuuluu. Kortit, joiden numeroarvo on 2–10, on merkitty ao. luvulla. Korttia, jonka numeroarvo on 11 kutsutaan nimellä sotilas tai jätkä, ja siinä on luvun sijasta kirjain J (engl. Jack), Kn (engl. Knave) tai V (ransk. Valet). Korttia, jonka numeroarvo on 12 kutsutaan nimellä kuningatar (rouva tai akka), ja siinä luvun paikalla on Q (Queen, engl.) tai D (Dame, ransk.). Korttia, jonka numeroarvo on 13 kutsutaan nimellä kuningas (joskus myös kurko,  kunkku), ja sen luvun tilalla on K (engl. King) tai R (ransk. Roi). Kortteja 11–13 kutsutaan kuvakorteiksi. Ässä on kortti, joka on merkitty A-kirjaimella (engl. Ace, ransk. As). Ässän arvo on joko 1 tai 14 pelistä riippuen.
Näiden 52 kortin lisäksi korttipakassa voi olla jokereita, kortteja, joita käytetään osassa korttipeleistä minkä tahansa muun kortin tilalla. Niitä on tavallisesti 2–3, joskus vain yksi, hyvin harvoin useampia kuin kolme. Jokereiden käyttö riippuu pelattavasta pelistä. Usein jokerikortit poistetaan pakasta ennen pelaamista.
”Lakana” on joissakin korttipakoissa mukana oleva kortti, jonka kuvapuoli on valkoinen. Sillä voi korvata kadonneen kortin tai sitä voi käyttää ylimääräisenä jokerina. Välillä korttipakassa on mukana myös bridgen pistelaskusäännöt.
Venäläisessä pakassa ässä ja kuvakortit ovat «Т» = Туз, «К» = Король, «Д» = Дама ja «В» = Валет.
On myös kokeiltu viidettä maata (kotkat), mutta se ei ole tullut yleiseen käyttöön.
On myös pelejä, joissa korttien määrä on pienempi kuin 52 esimerkkinä 40 kortin Primero.
Korttien koot

Korttipakkoja on yleensä kahta kokoa: bridge-koko, joka on 58 × 89 millimetriä ja hiukan leveämpi ja matalampi pokerikoko, 63 × 88 mm, joka on suosittu Yhdysvalloissa sekä taikuri- ja pokeripiireissä. On myös olemassa hyvin erikokoisia kortteja: pieniä minikokoisia (niin sanottuja pasianssipakkoja) (6,5 × 4,5 cm) ja jättikokoisia (11,5 × 18 cm).
Korttien kuvitus

Karsittujen peruskorttien lisäksi valmistetaan myös korttipakkoja, joihin on painettu jonkin tiettyyn aihepiiriin liittyviä kuvia. Yleisimpiä aiheista ovat erotiikka-aiheiset kortit, yrityslogoilla varustetut mainospelikortit, sekä matkamuistoteemaiset paikkoja ja paikalliskulttuuria kuvastavat pelikortit. Useimmiten näissä korteissa käytetään valokuvia. Kuvia voidaan painaa myös pelikorttien peliosan keskelle taustapahvin sijasta, jolloin jokaisessa kortissa voi olla uniikki kuva-aihio.
Suomessa suosittuja matkamuistoaiheita ovat mm. Turun linna -pelikortit, joiden kuvakortteina on Vaasa-suvun kuninkaita, kuningattaria ja prinssejä. Suomessa on myös myyty kortteja, joiden pohjakuvina on käytetty esimerkiksi Tuntematon sotilas -elokuvan henkilöhahmoja tai Akseli Gallen-Kallelan maalauksia. Suomessa laajalti käytettyjä ovat myös Tallinnan- ja Ruotsinlaivojen mainospelikortit, joita myydään laivojen kaupoissa ajanvietteeksi matkan ajaksi.
Joidenkin lautapelien toimintakorttien kulmaan on lisätty pelikorttien maat ja arvot, jolloin niitä voi myös käyttää pelikorttipelien pelaamiseen lautapelikäytön lisäksi.
Valmistajat

Yleisimpiä korttipakkojen valmistajia ovat United States Playing Card Company, Piatnik, Cartamundi ja Tactic. USPCC valmistaa Bicycle-, Tally Ho -, Hoyle- ja Bee-pakkoja. Amerikkalaisissa kasinoissa käytetään useimmiten kasinon logolla varustettuja Bee-kortteja. Suomessa pelikortteja valmistaa ainoastaan porilainen Tactic Games Oy tuotemerkillä Tactic, ja ne ovat myös Avainlipputunnuksen saaneita tuotteita.
Pääosin pelikortit tehdään kolmesta kerroskartongista: pintamateriaali + musta liima + pintamateriaali, joka on niin sanottua pelikorttikartonkia. Suomeen tuodaan myös Aasiasta pelikortteja, joiden materiaaliksi ilmoitetaan ”home made paper”. Ne eivät kestä pohjolan kuivaa talvi-ilmastoa. Siksi jotkin pelikortit halkeavat sekoitettaessa kahtia. On myös täysmuovisia pelikortteja, joiden materiaali ei ime painoväriä sisäänsä kuten oikea pelikorttikartonki. Ne ovat liukkaita ja helppoja sekoittaa, mutta korttien värinkesto on huomattavasti heikompi kuin pelikorttikartongista valmistetuilla korteilla. Testattaessa eri materiaaleja hankaustestissä, muovikortti oli yli puolet heikompi kuin pelikorttikartongista tehty kortti. Se on myös kartonkikortteja hinnakkaampi vaihtoehto.
Nykyisin on mahdollista myös painattaa omat pelikortit alkaen 288 pakasta, ja sitä isommissa määrissä.
Mahdollisuuksia on monia, yksi mahdollisuus on käyttää esimerkiksi Bridge-kuvia kortin pelipuolella ja laittaa kortin taustaan haluttu kuva-aihe. Toinen mahdollisuus on tehdä kortin molemmin puolin omat kuva-aiheet.
Suomessa pelikortteja on leimaverotettu vuosina 1842–1983. Tällöin yksi kortti, ruutuässä, piti varustaa veroleimalla kuvapuolelle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
History of playing-cards (englanniksi)
63 × 88 mm pokerikortit
Ilmari Turja
Teoksia

Ruijanrantaa ja Ruijanmerta (matkakirja, 1928)
Johannes Renko, ylioppilas (romaani, 1938, näytelmäsovitus 1958)
Tuomari Martta (näytelmä, 1938, filmattu 1943)
Särkelä itte (näytelmä, 1944, filmattu 1947: Särkelä itte)
Maakunnan hartiat (pakinoita, 1946)
Raha ja sana (pakinoita, 1949)
Se kuusi ja se kivi (pakinoita, 1951)
Voi hyvät ihmiset (1953)
Kuiva juusto (1955)
Juttua piisaa (pakinoita, 1955)
Suuressa maassa ja pienessä (pakinoita, 1957)
Knalli kalliolla (pakinoita, 1964)
Päämajassa (näytelmä, 1966, Päämaja (elokuva) 1970)
Satayksi (pakinoita, 1970)
Sotamiehen kunnia (näytelmä, 1971)
Herrojen kanssa marjassa (1973)
Ei kukaa oo mikää, sanoo Rannanjärvi (1975)
Jääkäri Ståhl (näytelmä, 1977)
Matkojen pärskeitä (1978)
Kahdeksan näytelmää (1983)
Tarinoita suuresta Urhosta (pakinoita, 1984)
Ilmari Turjan paremmat jutut (pakinoita, 1985)
Arkistot auki (pakinoita, 1986)
Kumuri, kahden everstin taistelu (1989)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Ilmari Turjan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Authorscalendar.info / Turja. (englanniksi)
Erkki Tuomiojan arvio Ruokasen Turja-kirjasta.
Häggman, Kai: / Turja, Ilmari (1901–1998). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1980, 63 min, Yle Areena.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: L. M. Viherjuuri | Suomen Kuvalehden päätoimittaja 1936–1951 | Seuraaja: Ensio Rislakki |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Viinikan seurakunta

| Viinikan seurakunta |
| --- | --- |
 Viinikan kirkko
Seurakuntayhtymä:  Tampereen seurakuntayhtymä
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Perustettu:  1953
Erotettiin:  Tampereen tuomiokirkkoseurakunnasta
Lakkautettu:  2014
Liitettiin:  osaksi Tampereen Eteläistä seurakuntaa
Kirkkoherra:  Jussi Mäkinen
Jäseniä:  10 431 (2013)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viinikan seurakunta oli Tampereella toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta kuului Tampereen seurakuntayhtymään. Viinikan seurakunnassa oli vuoden 2013 alussa 10 431 jäsentä.
Viinikan seurakunnan alueeseen kuuluivat Viinikan, Nekalan, Taatalan, Koivistonkylän, Nirvan, Veisun, Muotialan, Korkinmäen ja Hallilan kaupunginosat.
Viinikan seurakunnan viimeisenä kirkkoherrana toimi Jussi Mäkinen, joka jatkoi vuodesta 2014 Eteläisen seurakunnan kirkkoherrana.
Historia

Viinikan seurakunta perustettiin vuoden 1953 seurakuntajaossa, jolloin Tuomiokirkkoseurakunnasta erotettiin Härmälän, Kalevan, Pyynikin ja Viinikan seurakunnat. Seurakunnassa oli tuolloin 8 347 jäsentä. Seurakunta lakkautettiin 7. tammikuuta 2014 ja samalla perustettiin uusi Tampereen Eteläinen seurakunta, joka koostuu aiemmista Hervannan, Härmälän ja Viinikan seurakunnista.
Kirkko ja muut tilat

Viinikan kirkko on rakennettu vuonna 1932. Se edustaa tyyliltään 1920-luvun klassisismia ja orastavaa 1930-luvun funktionalismia. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Yrjö Vaskinen. Kirkkoon mahtuu 350 henkeä, ja sen yhteydessä on seurakuntasali 60 hengelle sekä muita seurakuntatiloja. Kirkon osoite on Kaartotie 1.
Hallilan seurakuntakoti sijaitsee osoitteessa Männikönkatu 2. Seurakuntakotiin mahtuu 48 henkeä.
Koivistonkylän seurakuntakoti sijaitsee osoitteessa Koivistontie 46. Seurakuntasalissa on tilaa 80 hengelle.
Nekalan seurakuntatalo sijaitsee osoitteessa Kuoppamäentie 23. Seurakuntatalolla on kirkko- ja seurakuntsali 70 hengelle ja muita seurakuntatiloja. Kesällä 2011 Nekalan seurakuntatalolla alkoi yhteisöpuutarhahanke, joka on osa kaupunkiviljelyliikettä.
Aiheesta muualla

Viinikan seurakunnan verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Panoraamakuvia Viinikan kirkolta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Vuoden nuori taiteilija

Vuoden nuori taiteilija on Tampereen taidemuseon ja Tampereen kaupungin järjestämä tapahtuma, jonka tarkoituksena on tuoda esiin lupaavia, alle 35-vuotiaita kuvataiteilijoita. Samalla pyritään kiinnittämään yleisön huomio uuteen suomalaiseen nykytaiteeseen. Vuoden nuoren taiteilijan valitsee asiantuntijaryhmä. Tapahtuman järjestämistä ehdotti alun perin Tampereen Nuorkauppakamari vuonna 1984.
Palkinto

Vuoden nuoreksi taiteilijaksi valittu saa nykyisin 20 000 euron stipendin Tampereen kaupungilta. Lisäksi hän saa Tampereen taidemuseoon yksityisnäyttelyn. Tampereen taidemuseo teki usean vuoden yhteistyötä Turun Aboa Vetus Ars Novan kanssa, mutta yhteistyö päättyi vuoteen 2020. Seuraavana vuonna Tampereen taidemuseo ja Vaasan kaupungin museot aloittivat yhteistyön. Joel Slotten vuoden 2021 näyttely oli Tampereen lisäksi Vaasan Tikanojan taidekodissa. Emma Jääskeläisen vuoden 2022 näyttely on puolestaan Vaasan Kuntsin modernin taiteen museossa.
Vuoden nuoret taiteilijat sekä stipendin saajat

Vuoden nuori taiteilija -tapahtumissa on palkittu seuraavat henkilöt:
1985 Kristian Krokfors (Lisäksi stipendinsaajat: Kari Cavén, Markku Kivinen, Taisto Rauta)
1986 Tero Laaksonen (Lisäksi stipendinsaajat: Martti Aiha, Cris af Enehielm, Kuutti Lavonen, Tapani Mikkonen)
1987 Radoslaw Gryta (Lisäksi stipendinsaajat: Pekka Kauhanen, Tuula Lehtinen, Harri Leppänen, Teemu Saukkonen)
1988 Outi Kirves  (Lisäksi stipendinsaajat: Marikki Hakola, Marja Kanervo)
1989 Mari Rantanen (Lisäksi stipendinsaajat: Jan-Erik Andersson, Anita Jensen)
1990 Eija-Liisa Ahtila, Maria Ruotsala, Jarmo Kurki, Juha Saitajoki
1991 Markus Konttinen
1992 Osmo Rauhala
1993 Paavo Räbinä
1994 Susanne Gottberg
1995 Esko Männikkö
1996 Kaisu Koivisto
1997 Tommi Grönlund ja Petteri Nisunen
1998 Frank Kappas
1999 Janne Kaitala, Jukka Korkeila, Janne Räisänen
2000 Nanna Susi
2001 Tülay Schakir
2002 Ulrika Ferm
2003 Samu Raatikainen
2004 Kim Simonsson
2005 Viggo Wallensköld
2006 Heta Kuchka
2007 Hans-Christian Berg
2008 Samuli Heimonen
2009 Hannu Karjalainen
2010 Anni Leppälä
2011 Anna Tuori
2012 Ari Pelkonen
2013 Jarno Vesala
2014 Janne Nabb ja Maria Teeri
2015 Ville Andersson
2016 Reima Nevalainen
2017 Tiina Pyykkinen
2018 J. A. Juvani
2019 Nastja Säde Rönkkö
2020 Aapo Huhta
2021 Joel Slotte
2022 Emma Jääskeläinen
2023 Eetu Huhtala
2024 Suvi Sysi
2025 Man Yau
Aiheesta muualla

Vuoden nuori taiteilija -tapahtuma Tampereen taidemuseon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Esko Männikkö
Maria Teeri ja Janne Nabb
Umpilisäke

Umpilisäke merkittynä punaisella.
Umpilisäke (lat. appendix vermiformis) on pieni lisäke, joka alkaa paksusuolen alkuosan eli umpisuolen pinnalta läheltä sitä paikkaa, missä ohutsuoli laskee paksusuoleen. Umpilisäkkeen pituus on tavallisesti noin 4–6 cm. Se on sikiökehityksen aikana umpisuolen päästä muodostuva lisäke. Sen limakalvossa on runsaasti imukudosta.