stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vjatkanpoimulehti

| Vjatkanpoimulehti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Poimulehdet Alchemilla
Laji::  leiophylla
Kaksiosainen nimi
 Alchemilla leiophylla  Juz. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vjatkanpoimulehti (Alchemilla leiophylla) on poimulehtiin kuuluva monivuotinen ruusukasvilaji, joka kasvaa alkuperäisenä Venäjällä. Suomessa se on harvinainen sotatulokas Kainuussa.
Se kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa pyökkipoimulehteä. Vjatkanpoimulehden varret ovat tanakoita ja niiden tyviosa on usein punainen. Tyveltä ruusukkeena kasvavien lehtien lapa on vaaleanvihreä tai kellanvihreä, kymmenen senttimetriä leveä, päältä kalju ja alapinnan suonista pitkäkarvainen. Lehti on piparkakkulaitaisesti jakaantunut yhdeksään liuskaan, jotka ovat melko matalia ja niistä keskimmäinen on suhteellisesti pienempi kuin pyökkipoimulehdellä. Kukinto on runsas, harsomaisen harva latvaviuhkosto. Kukat ovat poimulehdille tyypillisiä: pieniä, kellanvihreitä, hedelmöityksettä siemeniä tuottavia.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Alchemilla leiophylla – vjatkanpoimulehti.
Suomen Lajitietokeskus: Vjatkanpoimulehti (Alchemilla leiophylla)
Vladimir Lundeqvist

Vladimir (Valdemar) Jalmarovitš Lundeqvist (ven. Владимир Яльмарович Люндеквист, Ljundekvist; 6. tammikuuta 1885 (J: 25. joulukuuta 1884) Pietari, Venäjän keisarikunta – 11. tammikuuta 1920 Pietari, Neuvosto-Venäjä) oli suomalaista sukua ollut venäläinen eversti, joka palveli Venäjän sisällissodan aikana puna-armeijassa, mutta kuului salaa ”Kansallinen keskus” (natsionalnyi tsentr) -nimiseen vastavallankumoukselliseen järjestöön. Hän toimi Pietarin puolustuksesta vastanneen 7. armeijan esikuntapäällikkönä vuonna 1919 kenraali Nikolai Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijan uhatessa kaupunkia.
Vladimir Lundeqvistin isä oli kenraaliluutnantti Hjalmar Lundeqvist. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1902 ja valmistui Mikaelin tykistökoulusta aliluutnantiksi vuonna 1905, minkä jälkeen hän palveli Henkikaartin tykistödivisioonassa. Hän suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian vuonna 1912 ja sai esikuntakapteenin arvon. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lundeqvist palveli muun muassa Henkikaartin esikunnassa. Hänet ylennettiin keväällä 1917 everstiluutnantiksi. Lundeqvist vetäytyi armeijasta lokakuun vallankumouksen jälkeen ja palasi kotikaupunkiinsa Pietariin, mutta hänet värvättiin puna-armeijaan helmikuussa 1919. Hänet nimitettiin heinäkuun alussa 1919 Pietarin puolustuksesta vastanneen 7. armeijan esikuntapäälliköksi.
Lundeqvist kuului vuonna 1918 perustettuun salaiseen ”Kansalliseen keskukseen”, joka oli kadettimielinen ja monarkistinen järjestö. Hän piti Pietaria lännestä uhanneen valkoisen kenraali Aleksandr Rodzjankon ja myöhemmin tämän seuraajan Nikolai Judenitšin jatkuvasti ajan tasalla kaupungin puolustuksesta. Kansallisen keskuksen olemassaolo tuli neuvostoviranomaisten tietoon kesäkuussa 1919 Yhinmäen linnakkeen sotilaskapinan myötä, mutta Lundeqvist onnistui vielä välttämään paljastumisen. Eino Rahjan väitteen mukaan Lundeqvist olisi myös yrittänyt sabotoida bolševikkien selustahyökkäyksen suomalaista Aunuksen retkikuntaa vastaan määräämällä hyökkäyksen kohdistumaan edullisen Viteleen sijasta suomalaisten pääasemaan Tuulosjoella. Lundeqvistin salaliitto paljastui lopulta lokakuussa 1919 Judenitšin ollessa jo kaupungin porteilla. Lundeqvist oli siirretty syyskuun lopussa 11. armeijan esikuntapäälliköksi Astrahaniin, mutta hän ei noudattanut käskyä ja kirjautui väärällä nimellä erääseen pietarilaiseen sairaalaan odottamaan valkoisten kansannousua. Tšeka löysi ja vangitsi hänet 25. marraskuuta. Hänet teloitettiin muiden salaliittolaisten kanssa tammikuussa 1920.
Nute Gunray

Nute Gunray on elokuvaohjaajan George Lucasin luoma fiktiivinen henkilö, joka esiintyy Tähtien sota -elokuvasarjassa ja sen oheiskirjallisuudessa.
Nute Gunray elokuvissa

Nute Gunray oli Kauppaliiton varakuningas. Hän oli rodultaan neimoidialainen — pitkä ja vihreä-ihoinen humanoidi, jolla oli nenätön naama sekä käärmemäiset silmät. Useimpien muiden neimoidialaisten tavoin Gunray oli luonteeltaan viekas ja ovela, mutta myös ahne, itserakas ja pelkurimainen. Harvat tiesivät, että Gunray oli liitossa sithlordi Darth Sidiouksen kanssa. Hän ei kuitenkaan tiennyt Sidiouksen olevan senaattori Palpatine.
Nute Gunray elokuvissa > Pimeä uhka

Nute Gunray teki ensiesiintymisensä Pimeässä uhassa, jossa Kauppaliitto on saartanut rauhanomaisen Naboo-planeetan protestina Galaktisen tasavallan aikeille nostaa galaksin kauppareittien verotusta. Ylikansleri Finis Valorum lähetti kaksi jediä — Qui-Gon Jinnin ja tämän oppipojan Obi-Wan Kenobin — neuvottelemaan Kauppaliiton johtajien kanssa kauppasaarron purkamisesta. Gunray oli järkyttynyt saatuaan tietää lähettiläiden olevan jedejä, ja otti välittömästi yhteyden Darth Sidiousiin. Sidious määräsi Gunrayta surmaamaan jedit, joten Kauppaliitto tuhosi jedien diplomaattiristeilijän ja päästi myrkkykaasua kokoussaliin, jossa Jinn ja Kenobi olivat odottamassa neimoidialaisia. Jedit kuitenkin selviytyivät hengissä ja onnistuivat pakenemaan Naboolle. Sidious myös käski Gunrayta aloittamaan Naboon valloituksen. Kauppaliiton taisteludroidien armeijat pian valloittivat Naboon, ja miehittivät sen pääkaupungin Theedin.
Gunray ja hänen avustajansa Rune Haako saapuivat Naboolle ja kohtasivat Kauppaliiton vangiksi joutuneen kuningatar Amidalan. Kuvernööri Sio Bibble vaati Gunrayta kertomaan, miten Kauppaliitto selittäisi Naboon valtauksen senaatille. Gunray vastasi, että hän ja Amidala solmisivat sopimuksen, joka tekisi invaasiosta laillisen. Amidala kieltäytyi kirjoittamasta sopimusta, mutta Gunray sanoi, ettei hän kestäisi kansansa kärsimystä. Amidala hoveineen lähetettiin vankileirille, mutta Qui-Gon Jinn ja Obi-Wan Kenobi pelastivat heidät ja pakenivat Naboolta. Kuningattaren paosta huolimatta Kauppaliitto ei lannistunut, vaan Gunray otti Naboossa ylimmän vallan. Hän ilmoitti Sidioukselle Kauppaliiton hallitsevan Naboota, ja sithlordi ilmoittikin lähettävänsä planeetalle oppilaansa Darth Maulin.
Samaan aikaan Amidala ja jedit palasivat Naboolle aikeinaan lopettaa Kauppaliiton miehitys. He tekivät liiton planeetan alkuasukkaiden gunganien kanssa, ja Gunray lähetti suurimman osan droidiarmeijastaan kukistamaan gunganit. Taistelu oli kuitenkin harhautus, sillä Amidala, hänen henkivartiokaartinsa ja jedit tunkeutuivat Theediin ja yrittivät vangita Gunrayn. Kenobi voitti taistelun aikana Maulin, vaikka Jinn saikin surmansa. Amidala henkivartijoineen joutui vangiksi, ja heidät vietiin Gunrayn luokse. Varakuningas käski Amidalaa allekirjoittamaan sopimuksen, mutta silloin kuningattareksi naamioitunut palvelusneito Sabé ilmestyi hämmentäen Gunrayta. Hän uskoi Sabén olevan oikea kuningatar, ja lähetti useimmat henkivartijadroideistaan hänen peräänsä. Sillä hetkellä Amidala otti pöydän alle piilotetun laserpistoolin ja otti Gunrayn ja Haakon vangeikseen. Samaan aikaan Anakin Skywalker tuhosi Kauppaliiton droidien ohjausaluksen, ja samalla kaikki taisteludroidit deaktivoituivat. Gunray ja Haako joutuivat oikeuden eteen sotarikollisina.
Nute Gunray elokuvissa > Kloonien hyökkäys

Kloonien hyökkäyksessä paljastetaan, että neljästä oikeudenkäynnistä huolimatta Gunray on yhä Kauppaliiton varakuningas. Elokuvan aikana myös paljastuu, että Gunray on liittynyt karismaattisen kreivi Dookun johtamaan Itsenäisten aurinkokuntien konfederaation jäseneksi. Hän ei ikinä unohtanut Naboon taistelussa koitunutta nöyryytystään, ja täten värväsi palkkionmetsästäjä Jango Fettin murhaamaan Padmé Amidalan, josta oli tullut Naboon senaattori. Murhayritys epäonnistui, mutta Gunray saapui Geonosikselle neuvottelemaan kreivi Dookun ja muiden separatistien kanssa. Anakin Skywalker ja Padmé Amidala yrittivät pelastaa geonosien vangitseman Obi-Wan Kenobin, mutta jäivät itse vangeiksi. Skywalker, Kenobi ja Amidala tuomittiin kuolemaan, mutta teloitus keskeytyi Mace Windun ja muiden jedien saavuttua teloitusareenalle. Dooku lähetti separatistien uuden taisteludroidiarmeijan tuhoamaan jedit, mutta Yodan johdolla kloonisotilaat saapuivat paikalle ja kloonisodan ensimmäinen taistelu käytiin Geonosiksessa. Muiden separatistijohtajien tavoin Gunray pakeni planeetalta, ja joutui valmistelemaan Kauppaliiton sotaa varten.
Nute Gunray elokuvissa > Sithin kosto

Sithin kostossa kloonisota on raivonnut galaksisa jo kolme vuotta. Gunraysta on tullut separatistineuvoston jäsen, ja elokuvan aikana kenraali Grievous lähettää neuvoston Utapausta Mustafariin. Kreivi Dookun ja kenraali Grievousin kuoltua konfederaatio antautui, ja Mustafarissa piileskelleet separatistit deaktivoivat droidiarmeijansa. Pian tämän jälkeen Sidious otti yhteyden Gunrayhin ja kertoi lähettävänsä uuden oppilaansa Darth Vaderin "pitämään huolen" separatisteista. Ahneutensa sokaisemina separatistit uskoivat Sidiousin palkitsevan heidät uskollisuudestaan hänelle, mutta Vaderin saavuttua he ymmärsivät, Sidious oli antanut oppilaalleen käskyn tappaa separatistijohtajat. Gunray joutui katsomaan kauhuissaan, kuinka Vader surmasi kaikki separatistit, mukaan lukien Rune Haakon. Lopulta Gunray oli ainoa elossa oleva separatisti, ja hän pyysi Vaderia säästämään hänen henkensä. Sithlordi ei kuitenkaan kuunnellut, vaan surmasi valosapelillaan Nute Gunrayn.
Nute Gunray Expanded Universessa

Nute Gunray on elokuvien ohella esiintynyt myös Expanded Universessa eli Tähtien sodan oheiskirjallisuudessa.
James Lucenon kirjoittamassa Petoksen seitissä Gunray on yksi Kauppaliiton johtokunnan jäsenistä. Kirjan alkupuolella salaperäinen hahmo, joka ilmoittaa nimekseen Darth Sidious, ottaa Gunrayhin yhteyttä ja lupaa antaa hänelle vaikutusvaltaa, mikäli tämän tottelee hänen käskyjään. Sidiousin määräysten alaisena Gunray perustaa Kauppaliitolle droidiarmeijan, ja aloittaa valtaisan asevarustelun. Asevarustelu kuitenkin rikkoo tasavallan lakeja, ja Palpatine neuvoo ylikansleri Valorumia pitämään kokouksen neuvotellakseen droidiarmeijan lakkauttamisesta. Epäluuloiset Kauppaliiton johtajat kuitenkin ottavat mukaansa henkivartijana toimivan taisteludroidin, jonka Sidious on salaa ohjelmoinut uudelleen. Droidi tappaa kaikki Kauppaliiton johtajat, lukuun ottamatta Gunrayta ja Haakoa. Täten Gunraysta tulee Kauppaliiton varakuningas.
Michael Reavesin kirjoittamassa Darth Maul – varjojen metsästäjässä Gunrayn avustaja Hath Monchar yrittää kertoa jedeille sithien paluusta. Gunray ja Haako värväävät palkkionmetsästäjä Mahwi Lhinnin jäljittämään Moncharin, mutta lopulta Darth Maul surmaa sekä Moncharin että Lhinnin.
Suomessa julkaisemattomassa Labyrint of Evil -kirjassa Nute Gunray saapuu kloonisodan aikana Cato Neimoidialle, mutta Obi-Wan Kenobi ja Anakin Skywalker jäljittävät hänet planeetalle. Gunray onnistuu pakenemaan, mutta tasavalta valloittaa Cato Neimoidian ja raivostunut Grievous miltei tappaa hänet. Kreivi Dooku kuitenkin onnistuu tyynnyttämään Grievousin ja samalla pelastaa Gunrayn hengen.
Sithin koston kuvitetussa oppaassa paljastuu, että Grievousin lippulaiva Näkymätön käsi oli alun perin rakennettu Gunrayta varten. Kreivi Dooku kuitenkin antoi aluksen Grievousille, mutta Gunray sai luvan valita aluksen miehistönjäsenet. Samassa kirjassa myös paljastetaan, että Gunray ja Grievous inhosivat toisiaan, sillä Gunraylla oli tapana kohdella Grievousta kuin tavallisia taisteludroideja.
Taustaa

Nute Gunraytä esitti näyttelijä Silas Carson. Carson esitti myös Ki-Adi-Mundia sekä Pimeässä uhassa alussa esiintyvää tasavallan risteilijän kapteenia.
Gunray on Darth Sidiousin ohella ainoa konna, joka esiintyy kolmessa viimeisessä Tähtien sota -elokuvassa.
Huhun mukaan nimi "Nute Gunray" on itse asiassa viittaus amerikkalaisiin poliitikkoihin Newt Gingrichiin ja Ronald Reaganiin. Toisen väitteen mukaan "Gunray" olisi anagrammi sädeasetta merkitsevästä englannin kielen sanasta "ray gun".
Aiheesta muualla

Pilvikaupunki.net: Nute Gunray
Star Wars Databank | Nute Gunray (englanniksi)
Wookieepedia | Nute Gunray (englanniksi)
Nute Gunray Jedipediassa
Vjatšaslau Kebitš

| Vjatšaslau Kebitš  Вячаслаў Кебіч Vjatšeslav Kebitš Вячеслав Кебич |
| --- | --- |

Valko-Venäjän ministerineuvoston pj. (Valko-Venäjän pääministeri)
 18. syyskuuta 1991 – 21. heinäkuuta 1994  
Seuraaja:  Mih’ail Tšyhir
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1936 Koniuszewszczyzna, Puola
Kuollut: 9. joulukuuta 2020 (84 vuotta) Minsk, Valko-Venäjä
Vjatšaslau Frantsavitš Kebitš (valkoven. Вячасла́ў Фра́нцавіч Ке́біч, ven. Вячесла́в Фра́нцевич Ке́бич ,  Vjatšeslav Frantsevitš Kebitš, 10. kesäkuuta 1936 Koniuszewszczyzna, Puola – 9. joulukuuta 2020 Minsk, Valko-Venäjä) oli valkovenäläinen poliitikko, joka toimi Neuvostoliiton hajotessa vuosina 1990–1994 ministerineuvoston puheenjohtajana: ensin Valko-Venäjän neuvostotasavallassa ja sittemmin elokuusta 1991 lähtien itsenäisessä Valko-Venäjän tasavallassa. Tehtävä vastaa pääministerin asemaa, joksi virkanimike muutettiin vuonna 1994.
Koulutustaustaltaan Kebitš oli Valko-Venäjän valtiollisesta polyteknisestä instituutista valmistunut mekaniikkainsinööri (1958). Hän täydensi opintojaan poliisialan oppilaitoksessa (1984) ja suoritti myöhemmin tieteellisen jatkotutkinnon taloustieteistä (1990).
Vuodesta 1980 lähtien Kebitš toimi poliittisissa johtotehtävissä, ja oli ennen ministerineuvoston johtoon nousemistaan vuosina 1985–1990 Valko-Venäjän neuvostotasavallan valtion suunnittelukomitean  puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Rulers - Belarus (englanniksi) (rulers.org)
Rulers - Belarus, Parliament (englanniksi) (rulers.org)
Belarus (englanniksi) (worldstatesmen.org)
Via Augusta Sallentina

| Via Augusta Sallentina |
| --- | --- |
 Via Augusta Sallentinan sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 146 km
Alkupiste:  Hydruntum
Reitti:  Veretum – Neretum – Manduria
Päätepiste:  Tarentum (n. 146 km)
Via Augusta Sallentina (tai vain Via Sallentina) oli roomalainen tie, joka kulki Apulia et Calabriassa Italiassa. Se sai alkunsa Hydruntumista, josta se jatkoi Via Trajanan Brundisiumista tullutta jatketta, ja päättyi Tarentumiin.
Historia

Via Augusta Sallentina rakennettiin roomalaiseksi tieksi keisari Trajanuksen aikana tai sen jälkeen. Tie tehtiin seudulla kulkeneen varhaisemman messapien käyttämän kulkureitin paikalle. Tien nimi tunnetaan Quintus Fabius Balbuksen hautapiirtokirjoituksesta, jossa hänet mainitaan kyseisestä tiestä vastanneena virkamiehenä (curator). Via Augusta Sallentina jatkoi Via Trajanaa, mutta toisaalta se nähtiin antiikin aikana todennäköisesti Via Appian jatkeena, sillä Via Appia johti Tarentumin kautta Brundisiumiin.
Reitti

Via Augusta Sallentina sai alkunsa Hydruntumista Calabrian niemimaan eli Italian ”saappaankoron” itärannikolta. Sinne kulki Brundisiumiin päättyneen Via Trajanan jatke. Via Augusta Sallentina kiersi Calabrian niemimaan rannikon ympäri ja päättyi sen länsirannikolle Tarentumiin.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat Tabula Peutingerianan mukaan:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Hydruntum | Otranto |  |  |
| Castrum Minervae | Castro | 8 | 11,8 |
| Veretum | Santa Maria di Vereto | 12 | 17,7 |
| Uzentum | Ugento | 10 | 14,8 |
| Aletium (Baletium) | Alezio | 10 | 14,8 |
| Neretum | Nardò | 10 | 14,8 |
| Manduria | Manduria | 29 | 42,9 |
| Tarentum | Taranto | 20 | 29,6 |
Tämä tekee tien pituudeksi 99 roomalaista mailia eli noin 146 kilometriä. Tien leveys oli noin neljä metriä ja se oli kivetty.
Via Augusta Sallentinan reitti.
Val Camonica

Val Camonica
Val Camonica on laakso Alppien eteläosissa Lombardiassa Italiassa. Laakso on Oglio-joen ja Iseon järven ympäristössä ja suurin osa siitä kuuluu Brescian maakunnan pohjoisosiin. Se on kuulu kalliopiirroksistaan, jotka ovat Italian Alppien suurimmat. Vuodesta 1979 alue on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puistojen kalliotaidetta

| N° | Nimi | Kuntaan | Koordinaatit | Kalliopiirroksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Parco nazionale delle incisioni rupestri di Naquane | Capo di Ponte | 46°01′32″N, 10°20′57″E |      |
| 2. | Parco archeologico nazionale dei Massi di Cemmo | Capo di Ponte | 46°01′52″N, 10°20′20″E |      |
| 3. | Parco archeologico comunale di Seradina-Bedolina | Capo di Ponte | 46°02′00″N, 10°20′29″E |      |
| 4. | Parco archeologico di Asinino-Anvòia | Ossimo | 45°57′19″N, 10°14′47″E |      |
| 5. | Parco comunale delle incisioni rupestri di Luine | Darfo Boario Terme | 45°53′20″N, 10°10′46″E |      |
| 6. | Parco comunale archeologico e minerario di Sellero  | Sellero | 46°03′26″N, 10°20′29″E |      |
| 7. | Parco archeologico comunale di Sonico | Sonico | 46°10′7″N, 10°21′20″E |      |
| 8. | Riserva naturale Incisioni rupestri di Ceto, Cimbergo e Paspardo  | Ceto (Nadro)   Cimbergo   Paspardo | 46°01′6″N, 10°21′10″E |      |
Aiheesta muualla

Val Camonica Unescon sivuilla
Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Agrigento
Alberobellon trullitalot
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Amalfin rannikko
Aquileia
Assisin fransiskaanikohteet
Berninan rautatie (yhteinen Sveitsin kanssa)
Casertan palatsi, Vanvitellin akvedukti, San Leucion rakennusryhmä
Castel del Monte
Cerveteri, Tarquinia
Cilento ja Vallo di Diano, Paestum, Velia, Certosa di Padula
Crespi d’Adda
Dolomiitit
Etna
Ferrara
Firenze
Genova: Le Strade Nuove ja Palazzi dei Rolli
Ivrea
Langobardien hallintokeskukset Italiassa
Liparisaaret
Mantova ja Sabbioneta
Medicien villat ja puutarhat
Modenan katedraali, Torre Civica ja Piazza Grande
Monte San Giorgio (yhteinen Sveitsin kanssa)
Napoli
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Piazza dei Miracoli
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
Pienza
Pompeji, Herculaneum, Torre Annunziata
Portovenere, Cinque Terre ja saaret Palmaria, Tino ja Tinetto
Ravennan varhaiskristilliset rakennukset
Rooma
San Gimignano
Santa Maria delle Grazie
Sassi di Matera
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset
Siena
Su Nuraxi di Barumini
Syrakusa ja Pantalican kivinen nekropolis
Urbino
Val Camonica
Val di Noto
Val d’Orcia
Venetsia
Verona
Vicenza ja Veneton palladiolaiset villat
Villa Adriana
Villa d'Este
Villa Romana del Casale
Vjatšeslav Ponomarov

Vjatšeslav Ponomarov (s. 2. toukokuuta 1965 Slovjansk, Donetskin alue) on ukrainalainen separatistijohtaja. Hän julistautui ukrainalaiskaupunki Slovjanskin pormestariksi huhtikuussa 2014 sen jälkeen kun hän johti hyökkäystä Slovjanskin pormestarin toimistoon 14. huhtikuuta osana Itä-Ukrainan kriisiä.
Ponomarov kuului Neuvostoliiton armeijan erikoisjoukkoihin. Sittemmin hän on toiminut yrittäjänä.
Paikannus

Paikannuksella tarkoitetaan ihmisen, kulkuneuvon tai jonkin muun liikkuvan kohteen sijainnin selvittämistä.
Terminologiaa

Puhekielessä paikka ja sijainti ovat yleensä samaa tarkoittavia sanoja. Julkisen hallinnon suosituksessa JHS 177 Paikkatietotuotteen määrittely määritellään paikkatieto tiedoksi kohteesta, jonka paikka Maan suhteen tunnetaan eli se on tietoa, joka määrittää sijainnin. Kirjaimellisesti paikannus tarkoittaa siis paikkatiedon määrittämistä, mutta yleensä tämä rajataan sijaintitietoon. Paikkatieto liittyy usein toisaalta karttoihin, asemakaavoihin, rakennuspiirustuksiin ja toisaalta rakennuksiin, teihin, sähkölinjoihin jne. eli kohteisiin, jotka ovat paikallaan.
Kohteen sijainti voidaan ilmoittaa muun muassa koordinaateilla, asteilla, pituuksilla ja leveyksillä sekä kohdetta kuvaavilla geometriatiedoilla ja niiden välisillä topologisilla suhteilla.
Navigaatio on liikkuvan kohteen suunnistamista, jossa paikan määritys liittyy matkustamiseen paikasta toiseen.
Paikkatietoon liittyy myös seuranta (engl. tracking), jossa kohteen paikkaa voidaan valvoa eri menetelmillä, esim. tietoliikenneyhteyksien kautta.  Seurannassa kohteen, esim. metsästyskoira tai auto, ei tarvitse osata selvittää paikkaansa kunhan siihen on kiinnitetty paikannin ja tietoliikennelaite.
Historiaa

Paikannus on liittynyt tieteellisiä sovelluksia lukuun ottamatta pääosin navigaatioon, liikkuvan kohteen kulloisenkin sijainnin selvittämiseen. Ensimmäiset menetelmät ovat perustuneet paikallistuntemukseen tai kiintotähtiin ja Aurinkoon. Magneettisen kompassin, sekstantin ja kellon kehittäminen toi merkittävän edistysaskeleen paikantamiseen kuten myös karttojen laatiminen. Merenkulku käytti pitkään valoa lähettäviä majakoita rannikon läheisyyden paikannukseen.
1900-luvun alusta alkaen on pyritty kehittämään erilaisia radionavigointijärjestelmiä, joissa tunnetuissa paikoissa olevat radiomajakat lähettävät signaalin, jonka avulla kohde paikallistaa itsensä. Näiden käyttäjiä ovat edelleen ilmailu ja merenkulku.
Myös ilmaliikenne käytti 1900-luvun alussa valomajakoita, esimerkiksi Suomenlinnan majakkaa. Radiosuunnistus mahdollisti lennot huonossa säässä 1930-luvun alusta alkaen. Vielä 1970-luvun alussa pitkän matkan lennoilla oli mukana navigaattori, joka varmisti suunnistuksen tähtimittausmenetelmällä. 1990-luvulta lähtien GPS-paikannus on tullut myös siviili-ilmailuun, esim. Pohjois-Amerikassa WAAS-järjestelmä pohjautuu GPS-satelliittien antamaan paikannussignaaliin.
GPS-paikannus oli paperille painettujen karttojen, liikenneviittojen ja ajajan taitojen jälkeen ensimmäinen navigaatiokeino autoissa, joka löi itsensä läpi 1990-luvun lopussa. Matkapuhelinten paikannus on 2000-luvun alussa alkamassa lähinnä turistien käytössä, mutta osin myös yhdessä langattoman Internetin kanssa "paikkaan perustuvassa liiketoiminnassa", joka käytännössä on sitä, että asiakas etsii yritystä paikantimen avulla.