stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kronstadtin kapina
Neuvottelut > Merimiesten vaatimukset

28. helmikuuta 1921 Petropavlovskin matruusit esittivät 15-kohtaisen vaatimuslistan:
Koska nykyiset neuvostot eivät ilmaise työläisten ja talonpoikien tahtoa, on salaisella äänestyksellä toimitettava uudet vaalit. Täydellisen agitaatiovapauden vallittava ennen vaaleja työläisten ja talonpoikien keskuudessa.
Työläisille ja talonpojille, anarkisteille ja vasemmistolaisille sosialistipuolueille on annettava puhe- ja painovapaus.
Työläisten taloudellisille järjestöille ja talonpoikien järjestöille taattava kokoontumisvapaus.
Työläisten, punaisen armeijan sotilaiden ja Pietarin sekä Kronstadtin kuvernementtien merisotilaiden puolueeton kokous on kutsuttava koolle viimeistään 10. maaliskuuta 1921.
Kaikki sosialistisiin puolueisiin kuuluvat poliittiset vangit samoin kuin työläisten ja talonpoikien liikehtimisen johdosta vangitut työläiset, talonpojat, sotilaat ja merisotilaat on vapautettava.
On valittava komitea tutkimaan niiden juttuja, joita pidetään vankiloissa ja pidätysleireillä.
Kaikki valtiolliset erikoistoimistot politotdelit pitää lakkauttaa, koska millekään puolueelle ei saa antaa monopolia ajatusten levittämiselle eikä hallitus saa sellaista tukea. Sen sijaan pitää perustaa kasvatus- ja sivistyskomiteoita, jotka valitaan paikallisesti ja joita hallitus rahoittaa.
Bolševikkien kaupan estämiseksi ja ruokatarvikkeiden takavarikoimiseksi perustamat aseelliset ryhmät on lakkautettava heti.
Kaikkien työtätekevien elintarvikeannokset on tasoitettava terveydelle vaarallisissa töissä työskenteleviä lukuun ottamatta.
Kommunistiset taisteluosastot armeijan kaikissa osissa, samoin kuin tehtaissa vartiopalveluksessa pidetyt kommunistiset suojeluskunnat on lakkautettava. Sellaiset suojeluskunnat tai sotilasosastot, jotka katsotaan tarpeellisiksi, on valittava armeijan miehistöstä ja tehtaissa työläisten harkinnan mukaan.
Talonpojille on annettava täysi toimintavapaus maahansa nähden ja oikeus pitää karjaa sillä ehdolla, että he hoitavat tilansa omin voimin pitämättä palkkatyöläisiä.
On pyydettävä armeijan kaikkia joukko-osastoja sekä myös kurssilaisia yhtymään päätöslauselmaamme.
On vaadittava sanomalehdistöä antamaan mahdollisimman täydellinen julkisuus tälle päätökselle.
On valittava tarkastuskomitea.
On sallittava vapaus yksilölliseen, pienehköön, henkilön itsensä ponnistelun tapahtuvaan tuotantoon.
Taistelu

Ensimmäinen hyökkäys 8. maaliskuuta kuitenkin torjuttiin ja puna-armeija menetti 80 % joukoistaan. Siperialainen jalkaväkidivisioona, jonka vahvuus oli 12 000 kului matruusien vastaisessa taistelussa 200 miehen vahvuiseksi.lähde? 18. päivä lähetettiin toinen joukko Mihail Tuhatševskin johdolla, vahvistettuna muun muassa bolševikkipuolueen 10. puoluekokouksen osanottajilla, kukistamaan kapinoivat matruusit. Sotilaita oli tällä kertaa noin 50 000. Hyökkäys myös tapahtui yöllä ja joukot olivat paremmin varusteltuja. Tällä kertaa kapina kukistettiin armottomasti.
Hyökkääjien joukossa oli Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun kurssilaispataljoona, jota johti 25-vuotias suomalainen Uuno Malmberg. Suomalaiset kurssilaiset muodostivat komppanian, jota johti Paavo Toiviainen. Hän oli taistellut aiemmin Muurmannin legioonassa. Kurssilaispataljoona säästyi suurilta tappioilta, koska se eteni Kronstadtiin vasta valtauksen jälkeen.
Kronstadtista pakeni noin 6 400 kapinallista jään yli Suomeen. Suomessa pakolaiset siirrettiin välittömästi Inon, Raivolan, Terijoen ja Koiviston keskitysleireille punavankien kanssa. Suurin osa lähti takaisin armahduksen turvin tai maailmalle, mutta noin 1 600 jäi Suomeen pysyvästi.
Kirjallisuutta

Wessman, Erkki & Huusari, Pertti & Lintinen, Veikko: Kronstadtin kapina 1921 ja sen perilliset Suomessa.  Tampere:  Pilot-kustannus, 2004.  ISBN 952-464-214-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Spartacus: Kronstadt Uprising
Kronstadtin kapina, osa 2, Pappa Illarion Josifovits Petrovin jäljillä  11.3.2011. Tuuli Hakulinen, Voima.fi. Arkistoitu 6.10.2013. Viitattu 5.10.2013.
Kronstadtin kapina ja pakolaistulva rajalla, Suomen Kuvalehti, 02.04.1921, nro 14, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kronstadt ja Pietari vastakkain, Hakkapeliitta, 03.03.1931, nro 9, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kapinoita ja vallankumouksia Venäjän ja Neuvostoliiton historiassa
Suolakapina 1648 | Stenka Razin 1670 | Ivan Mazepa 1709 | Jemeljan Pugatšov 1773 | Dekabristit 1825 | Vuoden 1905 vallankumous (Verisunnuntai) | Kazakstanin kapina 1916 | Vuoden 1917 vallankumous (Helmikuun vallankumous · Heinäkuun päivät · Lokakuun vallankumous) | Bolševikkien vastaiset kapinat: Kerenskin–Krasnovin kapina 1917 · Vasemmistoeserrien kapina 1918 · Jaroslavlin kapina 1918 · Tambovin kapina 1920 · Kronstadtin kapina 1921 | Basmatšin kapina 1916–1934 | Storoževoin kapina 1975 | Sumgaitin levottomuudet 1988 | Bakun levottomuudet 1990 | Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991 | Perustuslaillinen kriisi 1993 | Wagner-ryhmän kapina 2023
Hietikkopyy

| Hietikkopyy |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Aavikkopyyt Ammoperdix
Laji::  griseogularis
Kaksiosainen nimi
 Ammoperdix griseogularis  (Brandt, 1843) 
Katso myös
   Hietikkopyy Wikispeciesissä   Hietikkopyy Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hietikkopyy (Ammoperdix griseogularis) on aitokanoihin kuuluva kanalintu.
Tuntomerkit

Hietikkopyy on 22–25 senttimetriä pitkä. Koiraalla on harmaa päälaki, niska ja kurkku. Silmien ympäri kulkee musta naamari ja silmän takana sillä on valkoinen laikku. Kaulan sivuilla sillä on valkoisia pilkkuja. Selkä ja vatsa ovat hiekanruskeita ja siivillä sillä on mustaa, valkoista ja ruskeaa aaltojuovitusta. Naaras on koirasta himmeämmän värinen.
Levinneisyys

Hietikkopyitä elää Lähi-idässä, Etelä-Aasiassa ja Keski-Aasian eteläosissa. Sitä tavataan Afganistanin, Azerbaidžanin, Intian, Iranin, Irakin, Kazakstanin, Pakistanin, Syyrian, Tadžikistanin, Turkin, Turkmenistanin ja Uzbekistanin alueilla.
Krepost Sveaborgin maalinnoitteet

Linnoituksen kartta. Vihreät viivat kuvaavat vuoden 1914 kenttälinnoitteita, punaiset viivat vuosien 1915–1918 kantalinnoitteita ja mustat pisteet tykkipattereita.
Krepost Sveaborgin maalinnoitteet olivat joukko Helsingin maa- ja merilinnoitukseen eli Krepost Sveaborgiin kuuluneita linnoitteita. Maarintamaan kuului alun perin numeroimattomat vuonna 1914 rakennetut kenttälinnoitteet sekä 37 numeroitua tukikohtaa Helsingin ympäristössä nykyisten Espoon, Helsingin ja Vantaan kuntien alueilla.
Vuoden 1914 kenttälinnoitteet

Krepost Sveaborgin varhaisimpien vuonna 1914 rakennettujen kenttälinnoitteiden materiaalina käytettiin kiviä, hiekkaa, maa-ainesta ja puuta. Ne sijaitsivat Krepost Sveaborgin linnoitteista lähimpänä Helsingin keskustaa linjalla Lauttasaari, Meilahti, Ruskeasuo, Pasila, Käpylä, Koskela, Viikki, Marjaniemi sekä linjalla Kulosaari, Herttoniemi, Tammisalo, Laajasalo, Jollas. Kenttälinnoitteet ovat jääneet suurimmalta osalta asutuksen alle. Ainoatakaan tykkipatteria ei ole säilynyt, mutta maastossa on edelleen linnoitteiden tykkiteitä, juoksuhautoja ja erilaisia luolia, joista osaa käytetään edelleen varasto- ja väestönsuojelutarkoituksiin.
Kenttälinnoitteilla ei ole ollut tai niiden alkuperäistä numerointia ei ole säilynyt. Useissa tutkimuksissa onkin käytetty erilaisia keinotekoisia numerointimenetelmiä linnoitteille.
Kestolinnoitteet – Itäinen puolustuslohko > Tukikohdat I–V (1–5)

Vuosaaren alueelle rakennetun tukikohta I:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuoden 1915 loppupuolella. Tukikohdan keskeiset asemat 10–20 sijaitsivat alun perin Vantaalla, mutta ne siirtyivät vuoden 2009 kuntaliitoksessa Helsingin puolelle. Osa alueelle suunnitelluista asemista jäi toteuttamatta. Tukikohdan alueella sijaitsi kaksi tykkipatteria (61 ja 62). Tykkipatterien ammusvarastot sijaitsivat alueen länsilaitaan louhitussa luolassa. Tykkipatteri 61:n aseistuksena oli kuusi 152 millimetrin mörssäriä. Tykkipatteri 62 sijaitsee Netsytsaarentie 4–6 välisen piha–alueen ja Kallvikintien alla. Tykkipatteri kaivettiin esiin kesällä 2016 Museoviraston toimesta. Se kuitenkin peitettiin tutkimusten jälkeen. Patterin aseistuksena oli neljä 152 millimetrin raskasta 190 puudan piirityskanuunaa, joiden pääampumasuuntima on ollut koilliseen.
Mellunmäen alueelle rakennetun tukikohta II:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuoden 1915 loppupuolella. Tukikohdan keskeiset asemat 1–9 sijaitsevat Vantaan Länsimäessä. Helsingin puolella on osa asemasta 9 ja neljä luolaa, jotka ovat edelleen varastokäytössä. Tukikohdan alueella olleet asema 11 ja tykkipatteri 63 ovat hävinneet.
Kontulan ja Vesalan kaupunginosiin rakennetun tukikohta III:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin suunnitelmiin vuoden 1915 loppupuolella. Tukikohdan keskeiset asemat 3–12 sijaitsevat Vantaan Rajakylässä. Tukikohdan alueen kolme asemaa ja kolme tykkipatteria ovat hävinneet, ja yhden aseman toteuttamisesta ei ole tietoa. Säilyneen tykkipatteri 67:n aseistuksena oli kolme 122 millimetrin mallin 1877 kenttähaupitsia.
Kivikon ja Jakomäen kaupunginosiin rakennetun tukikohta IV:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin suunnitelmiin vuoden 1915 loppupuolella. Alueen linnoitteet ovat säilyneet hyvin, ja niistä saa hyvän kuvan linnoituslaitteiden sijoittelusta maastoon. Tukikohdan asemista yksi sijaitsee Vantaan Rajakylässä. Sen lisäksi yksi asema on jäänyt rakentamatta, kahden toteuttamisesta ei ole tietoa ja yksi on tuhoutunut. Alueen tykkipattereista patteri 69 on täytetty ja patteri 70 edelleen olemassa. Säilyneen patterin aseistuksena oli kaksi 152 millimetrin Canet-tykkiä.
Vartioharjun ja Puotinharjun alueelle rakennetun tukikohta V:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuoden 1915 alulla. Tukikohdan asemista 15 ja tykkipattereista kaksi on hävinnyt. Yksi asema on osittain täytetty. Alueen yhdessä luolassa on nykyisin väestönsuoja.
Kestolinnoitteet – Itäinen puolustuslohko > Tukikohdat VI–X (6–10)

Kontulan ja Myllypuron alueelle rakennetun tukikohta VI:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuoden 1915 alulla. Alueen asemista seitsemän ja kolmesta tykkipattereista yksi on hävinnyt. Toinen tykkipatteri on romahtanut ja täytetty hiekalla. Kolmas patteri (patteri 65) on edelleen nähtävissä maastossa. Säilyneen tykkipatterin aseistuksena oli neljä 280 millimetrin mörssäriä. Yhtä tukikohdan asemista ei toteutettu. Yksi alueen luolista on nykyisin varastokäytössä.
Kurkimäen alueelle rakennetun tukikohta VII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuoden 1915 alulla. Tukikohdan kolme asemaa ovat suhteellisen hyvin säilyneet.
Kivikon ja Viikin latokartanon alueelle rakennetun tukikohta VIII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuoden 1915 alulla. Alueella olevat asemat ovat säilyneet suhteellisen hyvin, asema 2:n lounaispuolella ollut vartiotupa ja osa asemasta 1 ovat hävinneet.
Kivikon, Tattariharjun, Ala-Malmin ja Malmin lentokentän alueelle rakennetun tukikohta IX:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuoden 1915 loppupuolella. Alueen asemista neljä on kokonaan hävinnyt. Tukikohdan neljällä 152 millimetrin mallin 1877 kanuunalla aseistettu tykkipatteri on säilynyt.
Pihlajamäen alueelle rakennetun tukikohta X:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuoden 1915 alulla. Alueen asemista neljä ja tykkipattereista yksi on kokonaan hävinnyt. Tukikohdan toinen neljällä 229 millimetrin mörssärillä aseistettu tykkipatteri on suurimmin osin hävinnyt, maastossa siitä on jäljellä vain osittain täytetty suojahuone. Yksi alueen luolista on nykyisin väestönsuojana ja kaksi varastotiloina. Alueen asemat yhtä lukuun ottamatta ovat kokonaan tai osittain hävinneet.
Kestolinnoitteet – Itäinen puolustuslohko > Tukikohdat XI–XIV (11–14)

Ala-Malmin, Ylä-Malmin ja Pukinmäen alueelle rakennetun tukikohta XI:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuoden 1915 loppupuolella. Tukikohdan asemista neljä ja tykkipattereista kaksi toteutettua ovat hävinneet. Yhden patterin toteutuksesta ei ole tietoa. Jäljellä olevia rakennelmia on myös täytetty. Ala-Malmin ja Ylä-Malmin välillä kulkeva Latokartanontie kulkee entisen tykkitien linjausta pitkin.
Pukinmäen ja Tapaninvainion alueelle rakennetun tukikohta XII:n linnoitteiden rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuoden 1915 loppupuolella. Tukikohdan asemista neljä ja tykkipattereista ainoa ovat hävinneet. Yksi alueella olevista luolista on yksityisessä käytössä. Alueen teistä Karhusuontie, Kuismakuja, Kuismatie, Jokipellontie ja Madetojanpolku on ainakin osittain rakennettu entisille tykkiteille.
Marjaniemen alueelle rakennetun tukikohta XIII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan kahdesta asemasta toinen on hävinnyt. Alueella kulkeva Kunnallisneuvoksentie on rakennettu entiselle tykkitielle.
Ala-Malmin ja Viikin latokartanon alueelle rakennetun tukikohta XIII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan alueella ollut tykkipatteri 73 on hävinnyt. Yksi alueen luolista on edelleen käytössä väestönsuojana.
Kestolinnoitteet – Pohjoinen puolustuslohko > Tukikohdat XV–XX (15–20)

Tuomarinkartanon alueelle rakennetun tukikohta XV:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan kaksi asemaa ovat säilyneet suhteellisen hyvin, Tuomarinkylän kartanon lähellä sijaitsevaa asema 1 on osittain täytetty. Asema 2:n ohi kulkee edelleen tykkitie, joka on osittain peitetty hiekalla. Alueen teistä Tuomarinkylänpolku, Kartanomuseontie ja Lukupolku ovat entiselle tykkitielle rakennettuja.
Torpparinmäen, Paloheinän ja Itä-Pakilan alueelle rakennetun tukikohta XVI:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista kolme ja toinen kahdesta tykkipatterista on hävinnyt. Säilyneen tykkipatteri 83:n aseistuksena oli kaksi 152 millimetrin Canet-tykkiä. Yksi alueen luolista on varastokäytössä. Monet jäljellä olevista asemista on osittain tai lähes kokonaan täytetty. Alueen teistä Sysimiehentie, Kytöniityntie, Miilutie, Palosuontie, Välitalontie, Elontie, Uudentuvantie, Koulumestarintie ja Yhdyskunnantie on rakennettu entiselle tykkitielle.
Paloheinän ja Länsi-Pakilan alueelle rakennetun tukikohta XVII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista kuusi ja kaikki neljä toteutettua tykkipatteria ovat hävinneet. Yhden patterin toteutuksesta ei ole tietoa. Yksi alueen luolista on käytössä väestönsuojana.
Haltialan ja Maununnevan alueelle rakennetun tukikohta XVIII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista neljä ja ainoa toteutettu tykkipatteri on hävinnyt. Yhden patterin toteutuksesta ei ole tietoa. Alueen teistä Kirjokalliontie, Kaarelantie, Vuorilinnakkeentie, Lavettitie ja Kanuunatie on rakennettu entisille tykkiteille.
Maununnevan ja Kannelmäen alueelle rakennetun tukikohta XIX:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista seitsemän on hävinnyt. Yhden tykkipatterin toteutuksesta ei ole tietoa. Alueen teistä Kanneltie, Kantelettarentie, Kirjokalliontie, Raitamaantie ja Runonlaulajantie on rakennettu entisille tykkiteille.
Kannelmäen alueelle rakennetun tukikohta XX:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Alueen asemista yksi on kokonaan hävinnyt ja suurin osa ainakin osittain.
Kestolinnoitteet – Pohjoinen puolustuslohko > Tukikohdat XXI–XXV (21–25)

Patolan ja Itä-Pakilan alueelle rakennetun tukikohta XXI:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista neljä, tykkipattereista toinen, vartiotupa ja sauna ovat hävinneet. Säilyneen tykkipatteri 81:n aseistuksena oli neljä 229 millimetrin mallin 1877 linnoituskanuunaa. Alueen luolista yksi on käytössä väestönsuojana. Alueen teistä Teinintie, Rautiotie, Maanmittarintie, Manttaalitie ja Kansantie on rakennettu entisille tykkiteille.
Maunulan, Länsi-Pakilan ja Pirkkolan alueelle rakennetun tukikohta XXII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista kolme ja ainoa tykkipatteri ovat kokonaan hävinneet. Alueen luolista yksi on yksityisessä käytössä. Alueen teistä Alkutie, Lepolantie ja Pakilantie on rakennettu entisille tykkiteille.
Maununnevan, Kannelmäen, Pohjois-Haagan ja Pirkkolan alueelle rakennetun tukikohta XXIII:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista yksi ja neljästä tykkipattereista kaksi on hävinnyt. Kummankin säilyneen tykkipatterin aseistuksena oli neljä 152 millimetrin mallin 1877 raskasta kanuunaa. Yhdessä alueen luolista toimii nykyisin autokorjaamo kahden muun ollessa varastokäytössä. Alueen teistä Näyttelijäntie, Kaarelanvierto ja Aku Korhosen tie sekä osa Pirkkolan urheilupuiston poluista on rakennettu entisille tykkiteille.
Lassilan, Pohjois- ja Etelä-Haagan alueelle rakennetun tukikohta XXIV:n linnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1915. Tukikohdan asemista seitsemän ja toteutetuista tykkipattereista yksi on kokonaan hävinnyt. Yhden tykkipatterin toteuttamisesta ei ole tietoa. Säilyneen tykkipatteri 95:n aseistuksena oli neljä 152 millimetrin mallin 1877 raskasta kanuunaa. Yksi tukikohdan suojahuoneista on käytössä väestönsuojana. Alueen teistä Kaupintie on rakennettu osittain entiselle tykkitielle.
Hakuninmaan alueelle rakennetun tukikohta XXV:n rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan 1916. Tukikohdan numero oli toinen vuoden 1915 linnoitussuunnitelmassa varalle jätetyistä tukikohtanumeroista. Alueen neljästä asemasta yksi on kokonaan hävinnyt ja muut on osittain täytetty. Alueen teistä Runonlaulajantie on rakennettu entiselle tykkitielle.
Kestolinnoitteet – Läntinen puolustuslohko > Tukikohdat XXVII–XXX (26–30)

Tukikohta XXVI oli toinen varalle jätetyistä tukikohtanumeroista. Seuraavan tukikohtanumeron, XXVII:n, rakentaminen käynnistyi Helsingin Konalan ja Reimarilan sekä Espoon Lintuvaaran ja Mäkkylän alueelle vuonna 1915. Tukikohdan Helsingin asemista kymmenen ja tykkipattereista yksi on kokonaan hävinnyt. Yhden tykkipatterin toteuttamisesta ei ole tietoa. Yksi tukikohdan suojahuoneista on käytössä väestönsuojana. Alueen teistä Konalantie, Kyläkirkontie, Henrikintie, Äestäjäntie, sekä Turunväylän alku on rakennettu osittain entiselle tykkitielle.
Lintuvaaran ja Mäkkylän alueelle rakennetun tukikohta XXVIII:n rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuonna 1915. Alueen asemista kymmenen, kolmesta tykkipatterista yksi ja tukikohdan käyttöön rakennettu kaivo ovat hävinneet. Alueen teistä Mäkkyläntie, Armas Laniksen katu, Postipuuntie, Aseveljentie, Kommendantintie, sekä osa Turuntiestä Mäkkylän kohdalla on rakennettu entisille tykkiteille.
Pohjois-Leppävaaran alueelle rakennetun tukikohta XXIX:n rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan vuonna 1915. Alueen asemista kaksi on hävinnyt. Yksi asema jäi toteuttamatta. Alueen teistä Vanha maantie on rakennettu entiselle tykkitielle. Kahta alueen asemista käytettiin Krepost Sveaborgin ainoissa taistelutoimissa, kun punakaartin joukko-osastot ottivat yhteen saksalaisten kanssa 11. huhtikuuta 1918. Tukikohdan asema 3:n alueelta on louhittu kiveä Mannerheimintien kiveyksiä varten.
Etelä-Leppävaaran alueelle rakennetun tukikohta XXX:n rakentaminen lisättiin linnoitussuunnitelmaan 1915. Tukikohdan asemista yksi ja tykkipattereista yksi on hävinnyt. Tukikohdan toisen tykkipatterin toteutuksesta ei ole tietoa.
Aiheesta muualla

Helsingin maa- ja merilinnoitus ensimmäisen maailmansodan aikana
Maalinnakkeiden videoesittely: Krepost Sveaborg - Helsingin lähiöiden linnakkeet
WWI linnoitteet Suomessa (youtubettaja on kiertänyt kuvaamassa WW1:n linnoitteita)
Tukikohta XXIII:n ampumapesäke Helsingin Pirkkolassa ja Maununnevalla.
Tukikohta XXXVI:n D-tyypin ampumapesäke Espoon Ruukinrannassa.
Kallioluolan sisäänkäynti tukikohta XXXIV:n alueella Espoon Haukilahdessa.
Krysanteemivallankumous

Krysanteemivallankumous (unk. Őszirózsás forradalom) oli Itävalta-Unkariin kuuluneessa Unkarin kuningaskunnassa ensimmäisen maailmansodan lopulla lokakuussa 1918 syttynyt vallankumous, jonka seurauksena Unkari julistettiin lopulta tasavallaksi ja Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia päättyi. Valtaan nousseella Mihály Károlyin hallituksella oli aluksi takanaan suuri kansan tuki, mutta lopulta pettymykset ulko- ja sisäpolitiikassa vaikuttivat Unkarin neuvostotasavallan perustamiseen maaliskuussa 1919.
Tausta

Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia taisteli Saksan keisarikunnan rinnalla ympärysvaltoja vastaan vuonna 1914 alkaneen ensimmäisen maailmansodan aikana. Pian sodassa koetut vastoinkäymiset rintamalla ja taloudelliset vaikeudet kasvattivat opposition vaikutusvaltaa. Suhteellisen suuri osa koko kaksoismonarkian sotilasrasituksesta kohdistui Unkarin kruunun maille. Lisäksi Itävalta-Unkarin vähemmistökansallisuudet alkoivat järjestäytyä sodan aikana. Mahdollisen tappion sodassa katsottiin uhkaavan koko kaksoismonarkian olemassaoloa. Unkarin pääministerinä vuosina 1913–1917 toiminut István Tisza vastusti tiukasti vähemmistökansallisuuksien tavoitteita ja esimerkiksi äänioikeuden laajentamista. Häntä vastusti Unkarin oppositio, jonka suurinta ryhmää johti kreivi Mihály Károlyi.
Keisari Frans Joosef I kuoli vuonna 1916 ja hänen 30. joulukuuta kruunattu seuraajansa Kaarle I päätti ottaa kosketuksen ympärysvaltoihin sodan päättämiseksi. Tisza joutui jättämään pääministerin tehtävänsä hänen ollessaan haluton muutoksiin, vaikkakin Tisza säilytti edelleen vaikutusvaltansa. Itävalta-Unkarin vähemmistökansallisuuksia innosti ennestään Venäjän vallankumous maaliskuussa 1917 ja Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin 14 kohdan rauhansuunnitelma, jossa vaadittiin rajojen vetämistä uudelleen kansallisuusperiaatteen mukaisesti. Venäjältä palaavat sotavangit levittivät vallankumousaatetta myös Unkarissa.
Itävalta-Unkarin asema sodassa heikkeni huomattavasti, kun keskusvaltojen liittolainen Bulgaria antautui syyskuussa 1918. Ranskalaiset ja serbialaiset etenivät nyt nopeasti kohti suojatonta Unkarin etelärajaa. Ympärysvallat olivat lisäksi aiemmin kesällä kääntyneet lopullisesti Itävalta-Unkarin hajottamisen kannalle. Itävalta-Unkari pyysi rauhanneuvotteluja 14 kohdan ohjelman pohjalta, mutta heille ilmoitettiin, että kaksoismonarkian kansojen tuli itse päättää kohtalostaan. Kaarle I julisti kaksoismonarkian liittovaltioksi 16. lokakuuta, mutta tämä ei enää riittänyt estämään valtiorakennelman romahtamista. Tšekit julistautuivat itsenäiseksi 28. lokakuuta, ja 30. lokakuuta Kroatian valtiopäivät erosivat Unkarista.
Vallankumous

Unkarin parlamentti kokoontui Budapestissa 16. lokakuuta ja istunnon aikana Tisza tunnusti viimein Unkarin hävinnen sodan. Sándor Wekerlen johtama hallitus erosi. Károlyin johtama ryhmittymä sosiaalidemokraattien ja joidenkin porvarillisten radikaalien kanssa perusti kansallisneuvoston, jonka antamassa julistuksessa vaadittiin sodan loppua, yleistä äänioikeutta ja muita uudistuksia. Budapestissa levisi vallankumouksellinen mieliala, vaikka tämä ei ollut kansallisneuvoston alkuperäinen tarkoitus. Ympäri kaupunkia syntyi mielenosoituksia ja Széchenyin ketjusillalle kokoontui suuri väkijoukko. Poliisi avasi tulen väkijoukkoon muutamien kuollessa ja kymmenien haavoittuessa. Nyt Budapestissa olleet vallankumousmieliset Honvéd-sotilaat alkoivat repiä irti monarkian tunnuksia päähineistään ja niiden tilalle otettiin krysanteemikukkia. Kansallisneuvostolle uskollisuudenvalan tehneet sotilaat miehittivät strategiset kohteet eri puolilla Budapestia ja entinen pääministeri Tisza surmattiin sotilaiden tunkeuduttua hänen taloonsa. Budapestista vallankumous levisi myös muualle Unkariin ja maaseudulla talonpojat olivat alkaneet ryöstää paikallisia kartanoita.