stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ernst Leverkus
Das Motorrad-lehti

Lähteenä, ellei toisin mainita.
Sodan jälkeisinä vuosina Ernst Leverkus toimi mainospiirtäjänä kunnes pääsi koeajamaan Hockenheimin radalla NSU-kilpapöyriä ollen toiseksi nopein maailmanmestari Werner Haasin jälkeen. Koeajosta hän kirjoitti artikkelin, joka teki vaikutuksen Das Motorrad-lehden päätoimittajaan. Näin Ernst Leverkus muutti Bremenistä Stuttgartiin Das Motorrad-lehden toimittajaksi ja hänen ensimmäinen koeajoraportti julkaistiin vuoden 1953 24-numerossa. Ensimmäisen koeajoraportin kohteena oli 175 kuutiosenttimetrin Achilles sport-mallinen skootteri.
Koeajoraporteissa Ernst Leverkus selvitti myös huolto- ja säätötöiden helppoutta. Numerollisia arvoja hän laski muun muuassa nopeuksia kierrosluvun ja vaihteiden suhteista sekä männän nopeuden huipputeholla ja dynamometrillä hän tarkasti miten paljon tehoa tuli takapöyrästä. Esimerkiksi BMW R 50 S:n tehoksi tehdas ilmoitti 35 DIN hevosvoimaa, josta Leverkus mittasi takapyörästä saatavan 28 hv. Nürburgring-radasta tuli keskeinen koeajopaikka, jonka kierrosaikoja pystyi vertaamaan eri moottoripyörien välillä. Hän kehitti myös Kienzlen perheyrityksen kanssa takapyörään kiinnitettävän mittauslaitteiston, joka rekisteröi kiihtyvyyden, jatkuvan nopeuden ja huippunopeuden koko ratakierroksen ajalta. Koeajoraporttien taulukoissa ja kuvaajissa  hän havainnollisti mitattuja arvoja.
Kaikkiaan hän koeajoi moottoripyöriä kolmella vuosikymmenellä, 1950, 1960 ja 1970 luvuilla. 1973 hän riitautui Motorrad-lehden kanssa ja vuoden 1974 alussa hän siirtyi 'Hobby - das Magazin der Technik' lehteen, samana vuonna hän perusti ystäviensä kanssa 'PS - Die Motorrad-zeitung' lehden.
1980-luvulla hän jatkoi kirjojen kirjoittamista, muun muuassa ajo- ja huolto-oppaita moottoripöyrille.
Järjestötoiminta

Ernst Leverkus oli myös perustamassa Saksaan moottoripyöräilijöiden yhdistystä 'Bundesverband der Motorradfahrer (BVDM)' ja hän oli yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja. Vuonna 1956 hän aloitti moottoripyöräiljöiden talvitapaamisten sarjan 'Elefantentreffen', nimi tulee hänen sivuvaunullisesta Zündapp KS 601 pyörästä, jota kutsuttiin Saksassa 'Vihreäksi elefantiksi'. 
Lisäksi hän kuvasi moottoripyöräily-elokuvia, laati äänilevyjä kilpailuista ja on selostanut televisioon ainakin yhden kilpailun Hockenheimissa 1966. Hänet mainitaan myös moottoripyörän tankkilaukun kehittäjäksi. 
.
Thales Alenia Space

| Thales Alenia Space |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2006
Toimitusjohtaja:  Pascale Sourisse
Kotipaikka:  Cannes, Ranska
Toimiala:  Avaruustekniikka
Liikevaihto:  1,8 mrd euroa (2005)
Henkilöstö:  7 200 (2006)
Emoyhtiö:  Leonardo S.p.A. Thales Group
Kotisivu:  www.thalesaleniaspace.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thales Alenia Space on ranskalais-italialainen avaruusteollisuusyhtiö. Sen omistavat italialainen Leonardo S.p.A. (33 %) ja ranskalainen Thales Group (67 %).
Thales osti vuonna 2006 osakkeet ranskalaiselta Alcatelilta, joka oli Alcatel-Alenia Spacen pääosakas. Italialaisen Telespazion kanssa se muodostaa Space Alliance -yhteenliittymän.
Thales Alenia Space perustettiin 5. huhtikuuta 2006.
Vuonna 2007 yhtiössä oli 7 200 työntekijää. Vuoden 2010 huhtikuun alussa puoli tusinaa ammattiyhdistystä piti töitä häiritsemättömiä mielenilmaisuja yhtiön Ranskassa sijaitsevissa tehtaissa. Palkkakiistat ovat ilmeisesti olleet suuria jo pitkään.
Toimipaikat

Cannes, Ranska
Charleroi, Belgia
Colombes, Ranska
Cupertino, Yhdysvallat
Firenze, Italia
Hoboken, Belgia
L’Aquila, Italia
Madrid, Espanja
Milano, Italia
Rooma (Saccomuro), Italia
Rooma (Tiburtina), Italia
Toulouse, Ranska
Torino, Italia
Sveitsin jääkiekkomaajoukkue

| Sveitsi |
| --- | --- |

Liitto:  Sveitsin jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Patrick Fischer
Eniten otteluita:  Mathias Seger (305)
Eniten pisteitä:  Andres Ambuhl (144)
IIHF-ranking:  5. (27.5.2024)

Ensimmäinen ottelu
  Iso-Britannia 6–1 Sveitsi  (Chamonix, Ranska;  23. tammikuuta 1909) 
Suurin voitto
  Sveitsi 23–0 Jugoslavia  (Zürich, Sveitsi;  4. helmikuuta 1939) 
Suurin tappio
  Kanada 33–0 Sveitsi  (Chamonix, Ranska;  30. tammikuuta 1924) 
MM-kilpailut
 Hopeaa:  4 (1935, 2013, 2018, 2024)
 Pronssia:  6 (1930, 1937, 1939, 1950, 1951, 1953)
Olympialaiset
 Pronssia:  2
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sveitsin joukkue maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2013.  |  Sveitsin joukkue maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2013.  |  Sveitsin joukkue maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2013.  |  |
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sankt Moritz 1928 |  |  |
|  Pronssia | Sankt Moritz 1948 |  |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1935 |  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi & Suomi 2013 |  |  |
|  Hopeaa | Tanska 2018 |  |  |
|  Hopeaa | Tšekki 2024 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 1930 |  |  |
|  Pronssia | Iso-Britannia 1937 |  |  |
|  Pronssia | Sveitsi 1939 |  |  |
|  Pronssia | Iso-Britannia 1950 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 1951 |  |  |
|  Pronssia | Sveitsi 1953 |  |  |
Sveitsin joukkue huhtikuussa 2011.
Sveitsin jääkiekkomaajoukkue edustaa Sveitsiä kansainvälisissä miesten jääkiekko-otteluissa. Sveitsin jääkiekkoliitto liittyi kansainväliseen jääkiekkoliittoon jo vuonna 1908. Arvokisoihin Sveitsi on osallistunut vuodesta 1910 lähtien, jolloin se isännöi lajin ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut. Vuoden 2022 alussa joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 6. sijalla. Se on joukkueen kaikkien aikojen paras sijoitus. Sveitsissä oli vuonna 2021 liki 10 000 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja kaikkiaan 49 jäähallia.
Historia > Maailmanmestaruuskilpailuissa

Sveitsi oli kansainvälisessä jääkiekkoilussa 1950-luvulle asti erittäin huomattava maa, mutta sen taso tippui, kunnes 1980-luvun puolivälin jälkeen sen taso alkoi jälleen kohota. Esimerkiksi vuonna 1935 Sveitsi saavutti maailmanmestaruuskilpailuista hopeaa, kun se hävisi tiukan loppuottelun Kanadaa vastaan maalein 2–4.
Vuoden 1953 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen Sveitsi ei ennen vuotta 2013 voittanut arvokisamitalia 59 vuoteen. Lähimpänä mitalia se oli vuosien 1992 ja 1998 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa se sijoittui neljänneksi.
Vuoden 2013 maailmanmestaruuskisoissa Sveitsi voitti kaikki pelinsä alkusarjassa ja selvitti tiensä välieriin voittamalla puolivälierässä Tšekin lukemin 2–1. Sveitsi voitti välierässä Yhdysvallat lukemin  3–0 ja eteni loppuotteluun. Sveitsi hävisi loppuottelussa Ruotsille maalein 1–5 ja sai ensimmäisen arvokisamitalinsa 60 vuoteen.
Vuoden 2018 maailmanmestaruuskisoissa Sveitsi selvisi loppuotteluun Ruotsia vastaan kukistaen puolivälierässä Suomen lukemin 3–2 ja välierässä Kanadan myös lukemin 3–2. Loppuottelussa Sveitsi hävisi Ruotsille voittolaukauskilpailussa maalein 3–2.
Seuraavan vuoden kisoissa Sveitsi pääsi jälleen puolivälieriin, joissa Kanada pystyi tasoittamaan niiden välisen ottelun vain 0,4 sekuntia ennen varsinaisen peliajan päättymistä ja voittamaan Sveitsin lopulta jatkoajalla.
Vuoden 2022 kisoissa Sveitsi voitti A-alkulohkonsa voittamalla kaikki ottelunsa alkulohkossa niin, että vain yksi voitto tuli varsinaisen peliajan jälkeen. Tämän myötä Sveitsi oli pudotuspelisijoittelussa parhaimmin lohkopelinsä pelannut joukkue. Lohkovoittajavertailussa Sveitsi sijoittui jopa vastakkaisen B-lohkon voittajaa, isäntämaa Suomea paremmin kerättyään alkulohkosta yhden pisteen enemmän. Puolivälierissä vastakkaisessa B-lohkossa neljänneksi jäänyt Yhdysvallat voitti kuitenkin Sveitsin 3–0, mikä tarkoitti Sveitsin kisojen päättymistä siihen ja Sveitsin sijoittumista viidenneksi. Sveitsiä pidettiin eritoten erinomaisen alkulohkon perusteella yhtenä suurimmista mestariehdokkaista. Sama toistui vuonna 2023, jolloin se jälleen putosi yllättäen heti puolivälierissä. Vuonna 2024 Sveitsin kultajahti päättyi jälleen kirvelevään tappioon, kun joukkue hävisi finaalin Tshekille 2-0 ja joutui tyytymään hopeaan.
Historia > Maailmanmestaruuskilpailuissa > Maailmanmestaruuskilpailujen isäntänä

Maailmanmestaruuskisat on pelattu Sveitsissä vuosina 1935, 1939, 1953, 1961, 1971, 1990, 1998 ja 2009. Seuraavan kerran Sveitsin oli määrä isännöidä kisoja vuonna 2020, mutta kilpailut peruttiin koronaviruspandemian takia.
Historia > Olympialaisissa

Vuoden 2006 talviolympialaisissa Sveitsi voitti Tšekin maalein 3–2 ja kaksi päivää myöhemmin Kanadan maalein 2–0.
Vuonna 2012 Sveitsi oli IIHF:n rankingissa 9. sijalla, minkä ansiosta se selviytyi viimeisenä joukkueena suoraan vuoden 2014 olympiaturnaukseen.
Sijoitukset > Olympialaisissa

1920 – 7.
1924 – 8.
1928 – pronssia
1936 – 12.
1948 – pronssia
1952 – 5.
1956 – 9.
1964 – 8.
1972 – 10.
1976 – 11.
1988 – 8.
1992 – 10.
1998 – karsiutui
2002 – 11.
2006 – 6.
2010 – 8.
2014 – 9.
2018 – 10.
2022 – 8.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailuissa

1930 –  pronssia
1933 – 5. sija
1934 – 4. sija
1935 –  hopeaa
1937 –  pronssia
1938 – 6. sija
1939 –  pronssia
1947 – 4. sija
1949 – 5. sija
1950 –  pronssia
1951 –  pronssia
1953 –  pronssia
1954 – 7. sija
1955 – 8. sija
1959 – 12. sija
1961 – 11. sija
1962 – 7. sija
1963 – 10. sija
1965 – 10. sija
1966 – 14. sija
1967 – 15. sija
1969 – 16. sija
1970 – 12. sija
1971 – 7. sija
1972 – 6. sija
1973 – 13. sija
1974 – 15. sija
1975 – 9. sija
1976 – 12. sija
1977 – 13. sija
1978 – 11. sija
1979 – 13. sija
1981 – 11. sija
1982 – 14. sija
1983 – 14. sija
1985 – 10. sija
1986 – 9. sija
1987 – 8. sija
1989 – 12. sija
1990 – 9. sija
1991 – 7. sija
1992 – 4. sija
1993 – 10. sija
1994 – 13. sija
1995 – 12. sija
1996 – 14. sija
1997 – 15. sija
1998 – 4. sija
1999 – 8. sija
2000 – 6. sija
2001 – 9. sija
2002 – 10. sija
2003 – 8. sija
2004 – 8. sija
2005 – 8. sija
2006 – 9. sija
2007 – 8. sija
2008 – 7. sija
2009 – 9. sija
2010 – 5. sija
2011 – 9. sija
2012 – 10. sija
2013 – hopeaa
2014 – 10. sija
2015 – 8. sija
2016 – 11. sija
2017 – 6. sija
2018 – hopeaa
2019 – 8. sija
2021 – 6. sija
2022 – 5. sija
2023 – 5. sija
2024 – hopeaa
*Vuodet, jolloin Sveitsi on ollut kisaisäntä, on lihavoitu.
Sijoitukset > Maailmanranking

2003 – 9.
2004 – 9.
2005 – 8.
2006 – 8.
2007 – 8.
2008 – 7.
2009 – 7.
2010 – 7.
2011 – 7.
2012 – 9.
2013 – 7.
2014 – 7.
2015 – 7.
2016 – 7.
2017 – 7.
2018, helmikuu – 8.
2018, toukokuu – 7.
2019 – 8.
2020 – 8.
2021 – 8.
2022, helmikuu – 6.
2023 – 7.
2024 – 5.
Kokoonpanoja

Olympiakisat vuonna 1988
Olympiakisat vuonna 2002
Olympiakisat vuonna 2006
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2008
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2009
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2010
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2012
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2013
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2014
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2017
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2018
Tunnettuja pelaajia > IIHF Hall of Fame

Ferdinand Cattini (valittu vuonna 1998)
Hans Cattini (valittu vuonna 1998)
Jakob Kölliker (valittu vuonna 2007)
Bibi Torriani (valittu vuonna 1997)
Tunnettuja pelaajia > NHL-pelaajat

David Aebischer
Cody Almond (s. Kanadassa)
Sven Andrighetto
Reto Berra
Christoph Bertschy
Goran Bezina
Damien Brunner
Sven Bärtschi
Raphael Diaz
Paul DiPietro (s. Kanadassa)
Hnat Domenichelli (s. Kanadassa)
Kevin Fiala
Patrick Fischer
Dan Fritsche (s. Yhdysvalloissa)
Martin Gerber
Gaëtan Haas
Timo Helbling
Jonas Hiller
Nico Hischier
Grégory Hofmann
Pauli Jaks
Roman Josi
Dean Kukan
Philipp Kurashev
Denis Malgin
Timo Meier
Simon Moser
Mirco Müller
Nino Niederreiter
Tim Ramholt
Michel Riesen
Tanner Richard
Luca Sbisa
Gilles Senn
Jonas Siegenthaler
Tobias Stephan
Mark Streit
Pius Suter
Calvin Thürkauf
Julien Vauclair
Joël Vermin
Reto von Arx
Yannick Weber
Roman Wick
Thomas Ziegler
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sveitsi IIHF:n sivuilla (englanniksi)
Sveitsi nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
David Aebischer vuoden 2005 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Korinós

| Korinós Κορινός |
| --- | --- |
 Korinóksen Kahdentoista apostolin (12 Apostólon) kirkko.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Korinós
 Koordinaatit: 40°18′59″N, 22°35′6″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Pieria
Kunta:  Kateríni
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  110103
Väkiluku (2011):  5 557
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  3 543
 – Kaupunki:  3 487
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  600 62
Suuntanumero(t):  23510
Rekisterikilpi:  KN
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korinós (kreik. Κορινός) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Katerínin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κορινού, Dimotikí Enótita Korinoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pierian alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 557 ja varsinaisen Korinóksen kaupungin väkiluku 3 487 (vuonna 2011).
Korinóksen pieni kaupunki sijaitsee noin kahdeksan kilometriä koilliseen Katerínin kaupungista. Korinóksen kunnallisyksikkö käsittää Katerínin kunnan koillisosan ulottuen Thermaïkóslahden rantaan. Alueen antiikin aikaisiin löydöksiin lukeutuvat Korinóksen makedonialaiset haudat.
Korinós oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Katerínin kuntaan yhdessä Elafínan, Paralían, Pétran ja Piérioin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Korinóksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Káto Ágios Ioánnis | Káto Ágios Ioánnis | 603 |
| Korinós | Korinós | 3 487 |
| Korinós | Paralía Korinoú | 56 |
| Koúkkos | Koúkkos | 335 |
| Néa Trapezoús | Néa Trapezoús | 423 |
| Sevastí | Sevastí | 653 |
Yhteensä: 5 557
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korinós Wikimedia Commonsissa
Tuhat ja yksi yötä

Tuhannen ja yhden yön iranilaista kuvitusta 1850-luvulta (Sani ol-Molk).
Tuhat ja yksi yötä (suomennettu myös monella muulla nimellä; arab. أَلْف لَيْلَة وَلَيْلَة‎, ʾAlf layla wa-layla) on arabiankielinen satukokoelma, joka muodostuu kehyskertomuksesta ja lukemattomista tarinoista, joiden joukossa on historiallisia kertomuksia, eroottisia ja rakkaustarinoita, veijaritarinoita, runoja ja uskonnollisia legendoja. Kehyskertomuksessa prinsessa Šeherazade kertoo kuningas Šahryārille jännittäviä tarinoita joka yö tuhannen ja yhden yön ajan välttyäkseen teloitukselta.
Tuhannesta ja yhdestä yöstä ei ole lopullista kanonisoitua versiota. On vain eri aikakausilta olevia useita versioita, jotka sisältävät eri kertomuksia. Tarinakokoelman islamilainen sävy tulee sen myöhäisemmistä kerroksista, jotka syntyivät Bagdadissa ja Kairossa. Niissäkin saduissa, jotka sisältyvät lähes kaikkiin julkaisuihin on merkittäviä juonellisia ja tyylillisiä eroavaisuuksia. Viimeisen silauksensa ja nykyisen nimensä satukokoelma sai Egyptissä 1300- ja 1400-luvuilla.
Historia

Jotkut eurooppalaiset orientalistit ovat löytäneet Tuhannelle ja yhdelle yölle intialaisen tai persialaisen eli iranilaisen alkuperän. Intialaista alkuperää puoltaa se, että kehyskertomuksen elementit esiintyivät intialaisissa saduissa jo ennen Tuhatta ja yhtä yötä. Persialaisuuteen viittaa se, että kehyskertomuksen henkilöt ovat persialaisia, kuten myös se, että varhaisimmat arabialaiset viittaukset kokoelmaan 900-luvulta kertoivat kokoelmalla nimeltä Tuhat yötä olleen persialaisen esikuvan nimeltä Hezar afsan ‘Tuhat tarinaa’. Nämä lähteet eivät kuitenkaan puhu mitään muiden tarinoiden kuin kehyskertomuksen sisällöstä.
Kairolainen juutalainen lääkäri ja kirjakauppias mainitsi 1100-luvun puolivälissä muistiinpanoissaan satukokoelman nimeltä Tuhat ja yksi yötä ensimmäistä kertaa fyysisenä kirjana ja käytti siitä samalla ensimmäistä kertaa sen nykyistä nimeä.
Varhaisin säilynyt kirjoitettu Tuhannen ja yhden yön kokoelma on kolmiosainen arabiankielinen käsikirjoitus, joka on luultavasti kirjoitettu 1400-luvun puolivälissä. Tätä satuun numero 282 päättyvää fragmentaarista käsikirjoitusta ranskalainen Antoine Galland käytti ensimmäisessä eurooppalaisessa käännöksessään 1700-luvun alussa. Tämän käsikirjoituksen lisäksi Gallandia edeltäviä käsikirjoituksia tunnetaan noin kymmenen, ja lisäksi joitain turkinkielisiä käännöksiä. Galland täydensi ranskankielistä käännöstään saduilla muistakin lähteistä, joita kaikkia ei ole tunnistettu. Jo ennen Gallandin käännöstä kokoelman kehyskertomuksen elementtejä oli näkynyt italialaisessa renessanssikirjallisuudessa 1400- ja 1500-luvuilla. Tämä on tulkittu niin, että tarinat saattoivat tulla Eurooppaan suullisena perimätietona.
Eurooppalaiset tutkijat alkoivat etsiä kokoelman alkuperäisiä käsikirjoituksia ja löysivätkin useita. Tutkijat jakavat Tuhannen ja yhden yön käsikirjoitukset niiden sisällön perusteella useisiin ryhmiin. Niistä tärkein tunnetaan Zotenbergin egyptiläisenä resensiona, ja sitä on käytetty useimpien eurooppalaisten käännösten pohjana.
Gallandin ranskankielisestä käännöksestä tuli Euroopassa heti hyvin suosittu. Se synnytti orientaalisen kirjallisuuden tyylisuunnan ja lisäsi kiinnostusta itämaiden tutkimukseen. Tuhannen ja yhden yön tarinoista on tullut oleellinen osa eurooppalaista kansankirjallisuutta, ja 1900-luvulla niistä on tehty lukemattomia elokuvia. Tunnetuimmat sadut ”Aladdin”, ”Ali Baba” ja ”Sindbad Merenkulkija” ovat myös antaneet lännessä nimensä lukemattomille asioille, kuten yrityksille.
Sisältö

Kaikki Tuhannen ja yhden yön versiot sisältävät saman kehyskertomuksen. Siinä prinsessa Šeherazade kertoo henkensä pitimiksi tarinoitaan julmalle Šahryār-kuninkaalle, jotta tämä ei surmaisi Šeherazadea, kuten hän on surmannut kaikki muut nuoret vaimonsa hääyötä seuranneena aamuna. Šeherazaden taktiikkana on jättää jokainen tarina kesken jännittävimmässä kohdassa, jotta kuninkaan mielenkiinto säilyisi seuraavaan yöhön saakka.
Tuhannen ja yhden yön tarinat kuvaavat aikansa muslimimaailman elämää etenkin Egyptissä mamelukkien aikana. Kauppiasluokan eettiset arvot tulevat selkeästi esiin. Tarinat ovat usein leikillisiä ja seksuaalisia, ja niissä nautitaan erilaisia päihdyttäviä aineita. Euroopassa saduista toimitettiin lapsille sopivia versioita, joissa seksiä ja väkivaltaa on karsittu.
Monissa tarinoissa on sisäkkäisiä tarinoita, joita hahmot kertovat. Tarinat ovat hyvin monimuotoisia, ja niihin kuuluu kansantaruja, satuja, romansseja, uskonnollisia kertomuksia, opettavaisia kertomuksia, eläinsatuja, vitsejä ja anekdootteja, jotka ovat usein peräisin klassisesta arabialaisesta kirjallisuudesta tai erilaisista nimettömistä tarinakokoelmista.
Tutkijat ovat jakaneet tarinat eri kerrostumiin, kuten intialaiseen kerrostumaan, iranilaiseen kerrostumaan, bagdadilaiseen kerrostumaan ja kairolaiseen kerrostumaan. Näiden kerrostumien rajat eivät ole selväpiirteisiä, ja Tuhatta ja yhtä yötä voikin verrata palatsiin, joka on koottu aina edellisen palatsin raunioista.
Monessa bagdadilaisen kerrostuman tarinassa esiintyy oikeastikin elänyt kalifi Harun al-Rašid. Näissä bagdadilaisissa saduissa ei ole yliluonnollista ainesta, kuten varhaisemmissa ja myöhemmissä kerrostumissa on. Kairolaiseen kerrostumaan kuuluu vanhoja egyptiläisiä tarinoita, joista jotkin saattoivat olla säilyneet koptien suullisessa perinteessä faaraoiden ajoista lähtien. Kairossa kokoelmaan tuli myös juutalaista tarinaperinnettä.
Näiden kerrostumien lisäksi satukokoelmassa on myöhemmin muualta lisättyä sisältöä, kuten persialaiset Sindbadin tarinat. Jotkin näistä tarinoista oli lisätty jo eurooppalaisia käännöksiä edeltäneeseen turkkilaiseen käännökseen, mutta myös eurooppalaiset kääntäjät tekivät paljon lisäyksiä.
Luettelo saduista J. A. Hollon käännöksessä

Kuningas Šahriar ja hänen veljensä Šahzeman
Aasi ja härkä
Kauppias ja henki
Kalastaja ja henki
Aladdin Abuś-Šamat
Kaksi vesiiriä ja kaunis persialainen nainen
Abdallah ibn Fadil ja hänen veljensä
Seitsemän vesiiriä
Sinbadin retket
Ensimmäinen retki
Toinen retki
Kolmas retki
Neljäs retki
Viides retki
Kuudes retki
Seitsemäs retki
Saif el-Muluk ja Badiat el-Dżemal
Kolme omenaa
Vesiiri Nureddin ja hänen veljensä Šemseddin
Ali Šar ja naisorja Smaragdi
Kalastaja Khalifa
Ibrahim ja Džamila
Kantaja ja kaunottaret
Prinssi Bedr Basim ja prinsessa Džauhara
Džaudar
Aladdin ja taikalamppu
Laiska Abu Muhammed ja kalifi Harun ar-Rašid
Lemmenorja Ghanem
Vaskikaupunki
Basralainen kultaseppä Hasan
Abu-Kir ja Abu-Sir
Kairolainen kauppias Ali
Prinssi Ahmed ja haltiatar Peribanu
Ali Baba ja neljäkymmentä ryöväriä
Ali Khodža ja Bagdadin kauppias
Taikaratsu
Kalifi Harun ar-Rašid, sokea mies, ratsastaja ja rikas köyden punoja
Sokeasta miehestä Baba Abdallahista
Sidi Numanista
Köydenpunoja Khodźa Hasanista
Tadź-El-Mulukista ja prinsessa Dunjasta
Viekas Delila
Väärä Kalifi
Kun nukkuva herätettiin
Meren Abdallah ja maan Abdallah
Viisas Haikara
Kamar-Ez-Zeman ja prinsessa Budur
Nugnista ja Nigmasta
Kyttyräselkä
Petetyt veijarit
Rajasuutari Maruf
Päätössanat
Suomenkieliset käännökset

Tuhannen ja yhden yön tarinoiden eri osista on tehty lukuisia käännöksiä suomeksi. Näistä varhaisin on F. Hoffmanin vihkonen Tuhat ja yksi yötä, kokous itämaan satuja (1874–1877). Ensimmäinen yritys suomentaa kaikki tarinat oli vuosina 1878–1880, jolloin ilmestyi kolmiosainen kirjasarja G. E. Eurénin suomentamana. Tällöin nimenä oli Tuhannen ja yksi yötä. Sarjan suomentaminen jäi kuitenkin kesken. Toistaiseksi kattavimman käännöksen muodostaa J. A. Hollon ja Elina Vaaran Tuhatyksi yötä -käännös vuosilta 1956–1957, joka on käännetty tanskalaisen J. Østrupin laatimasta skandinaavisesta käännöksestä, joka taas pohjautuu Kairossa 1890 toimitettuun neliosaiseen standardipainokseen. Vuonna 1975 julkaistiin Veijo Meren valikoimana ja Heidi Järvenpään suomentamana osa kokoelman eroottisista kertomuksista ja veijaritarinoista Richard Burtonin vuosina 1885–1888 ilmestyneen englanninkielisen laitoksen The Book of the Thousand Nights and a Night pohjalta.
Vuonna 2010 tarinoista ilmestyi uusi, Jaakko Hämeen-Anttilan suomennos Tuhat ja yksi yötä (Otava, 2010), jonka on kuvittanut Heli Hieta. Se on ainoa suoraan alkutekstistä ilman välikieliä tehty suomennos lukuun ottamatta Hämeen-Anttilan aiemmin suomentamaa kokoelmaa Kuka murhasi Kyttyräselän?. Se pohjautuu pääosin Kairossa vuonna 1835 ilmestyneeseen Bulaq I-laitokseen ja 1800- ja 1900-lukujen vaihteen editioihin.