stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karin Boye
Elämä ja ura > Tunnustukset

Vuosi Boyen kuoleman jälkeen julkaistiin muistokirja Boyen uralle, Karin Boye – Minnen och studier, jonka toimittivat Margit Abenius ja Olof Lagercrantz ja johon osallistuivat myös useat hänen kirjailijaystävänsä. Kirjan viimeinen runo oli Hjalmar Gullbergin runo "Död amazon", jonka hän kirjoitti kuultuaan Boyen kuolemasta ja joka myöhemmin julkaistiin myös Bonnierin kirjallisessa aikakauslehdessä Bonniers Litterära Magasinissa.. Runo tarjoaa koruttoman kuvauksen urhoollisuudesta, uhmakkuudesta ja traagisuudesta Boyen elämässä ja tuotannossa. Metaforan kautta runo vertaa Boyen elämää saksalaisten ja kreikkalaisten tuohon aikaan käynnissä olleeseen taisteluun Thermopylain solassa, missä spartalaiset sotilaat olivat taistelleet viimeiseen mieheen antiikin Kreikan vapauden puolesta. Runoa voi pitää Boyen sankarillisen julkisuuskuvan klassisena osoituksena.lähde?
Säkeistö Boyen postuumisti julkaistusta runosikermästä De sju dödssynderna ("Allt som är spritt och delat") sisältyy Ruotsin kirkon virsikirjan lisälehteen Psalmer och visor 76. Sitä ei kuitenkaan otettu mukaan vuonna 1986 uudistettuun viralliseen virsikirjaan.lähde?
Boyen romaanin Kallokaiini pohjalta on tehty televisiosarja Kallocain.
Boyen patsas sijaitsee Göteborgin kaupunginkirjaston vieressä, lähellä Götaplatsen-aukiota. Hänet on haudattu Östra kyrkogården -hautausmaalle Göteborgiin.lähde?
Boyen muistoksi on nimetty Karin Boye -kirjasto. Huddingen kunta myöntää hänen mukaansa nimettyä palkintoa Huddinge kommuns skönlitterära pris till minne av Karin Boye. Karin Boye -seura ylläpitää Boyen verkkosivustoa Karinboye.se, joka on perustettu 1995.
Tuotanto > Suomennettu tuotanto

Kallokaiini: romaani 2000-luvulta (Kallocain), suom. Maija Savutie, Työväen Sivistysliitto 1943
Kallokaiini (Kallocain), suom. Olli Virtanen. Kiuas 2021 ISBN 978-952-7197-28-8
Tuotanto > Alkuperäisteokset > Romaanit

Astarte (1931)
Merit vaknar (1933)
Kris (1934)
För lite (1936)
Kallokaiini (1940)
Tuotanto > Alkuperäisteokset > Runokokoelmat

Moln, 1922
Gömda land, 1924
Härdarna, 1927
För trädets skull, 1935
De sju dödssynderna och andra dikter, 1941
Tuotanto > Alkuperäisteokset > Esseet

Språket bortom logiken (1932)
Kirjallisuutta

Boye, Karin & Helgeson, Paulina: Ett verkligt jordiskt liv: brev, Stockholm: Bonnier 2000 ISBN 91-0-057138-5 (ruotsiksi)
Garde, Pia-Kristina: Karin Boye och människorna omkring henne: en fotobok, Lund: Ellerström 2011 ISBN 978-91-7247-284-6 (ruotsiksi)
Johan Svedjedal, Den nya dagen gryr: Karin Boyes författarliv. Stockholm: Wahlström & Widstrand, 2017 ISBN 978-91-46-23180-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karin Boye Wikimedia Commonsissa
Karin Boyesällskapet (ruotsiksi)
Samtliga verk av Karin Boye Litteraturbanken (Boyen kootut teokset) (ruotsiksi)
Karin Boye (1900–1941) (Paulina Helgesonin esittely, 2012) (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Karin Boyen patsas Göteborgissa.
Chiburi

Chiburi on japania ja tarkoittaa symbolista veren ravistamista miekanterästä terävällä liikkeellä tappavan lyönnin jälkeen.
Iaidossa chiburi on yksi neljästä iai-katan osa-alueesta. Veren poistaminen miekasta oli tärkeää, sillä veren punasoluissa oleva hemirauta saattoi hapettaa miekan terää pitkällä aikavälillä tai ainakin rumentaa terää. Lisäksi pyyhkimätön veri saattoi aiheuttaa miekan terän jumiutumisen huotraan (saya), mikä saattoi tositilanteessa olla kohtalokasta. Iaidossa esiintyvä liike on kuitenkin lähinnä symbolinen ja sen tarkoituksena on lähinnä "tapon" jälkeen rentouttaa kehoa ja lihaksia sekä korostaa harjoittelijan valmiutta ja saattaa miekka asentoon jossa jo kaatunutta vastustajaa voidaan vielä uhata. Itse liike ei todennäköisesti olisi poistanut verta terästä läheskään tarpeeksi tehokkaasti joten se olisi joka tapauksessa pitänyt pyyhkiä kunnolla ennen huotraan palauttamista.
Aiheesta muualla

Japanilaiset budokäsitteet
Oculus 104

| Oculus 104 |
| --- | --- |
Suurin pituus (LOA):  11,5 m
Leveys:  3,2 m
Moottori:  Valmet, 75 hv.
Makuupaikkoja:  6-8
Suunnittelija:  Kai Salo
Suunnitteluvuosi:  1968
Lähteet:  
Oculus 104 on suomalainen lujitemuovista valmistettu matkavene, joka esiteltiin Helsingin venenäyttelyssä vuonna 1971. Muotoilija Kai Salon Taideteollisen korkeakoulun lopputyönään suunnittelemaa venettä valmisti Ky Antti Ilola kymmenkunta kappaletta 1970-luvun alussa, mutta vuoden 1972 öljykriisi teki siitä monen muun muovituotteen tavoin liian kalliin, jotta tuotantoa olisi voitu jatkaa.
Oculus-veneen muotokieli noudattaa syntyajalleen tyypillistä ”avaruustyyliä”, jonka toinen suomalaisilmentymä oli Matti Suurosen vuonna 1968 esitelty Futuro-talo. Veneen runko on perinteisen kalastajaveneen mallinen ja 10,4 metriä pitkä. Veneen kansirakenne ei noudata perinteistä jakoa hytteihin ja ohjaamoon, vaan koko sisätila on yhtenäistä tilaa. Sisätilan katto on kauttaaltaan tasainen ja muodostaa suuren kaiteiden ympäröimän auringonottokannen. Ohjaamo sijaitsee sisätilan keulaosassa puolipallon muotoisen valokuvun alla, samanlaisen kuin mitä käytettiin tuon ajan tasakattoarkkitehtuurissa talojen kattoikkunoina.
Veneen viisi metriä pitkän salongin lisäksi sisätiloina on tilavia, rullaverhoin eristettäviä makuusoppia, pieni keittiö ja tilava kylpyhuone. Runsaisiin säilytystiloihin kuuluvat tuuletettu sadevaatekomero, hyllykaapit, ripustinkaapit, kylkiin upotetut liinavaatekomerot, pilssin virvoke- ja säilykeruokakomero ja keittiön kaapit.
Oculuksen moottorina käytettiin Valmetin valmistamaa 75 hevosvoiman moottoria, joka antaa veneelle noin kymmenen solmun nopeuden. Ohjaus on hydraulinen. Veneen teknisiä varusteita olivat lämmityslaite, koneellinen tuuletus, automaattiset pilssi- ja likavesipumput sekä kylmä ja lämmin painevesi.
Kansainvälinen julkisuus

Oculus-veneestä tehtiin yhteensä parisataa lehtijuttua muun muassa Abitare-sisustuslehteen sekä Motor Boat Yachting- ja Motor Boating & Sailing -lehtiin.
Kai Salon alkuperäisenä ajatuksena oli suunnitella edullinen ja turvallinen perhevene, mutta veneestä tuli kuitenkin hyvin kallis. Yhtä lukuun ottamatta kaikki valmistetut Oculukset tilattiin Suomen ulkopuolelle. Yksi ennakkomaksun maksaneista tilaajista oli yhdysvaltalainen viihdetaiteilija Dean Martin, joka kuitenkin perui tilauksensa öljykriisin aiheuttaman hinnankorotuksen perusteella. Suomessa veneestä oli kiinnostunut Spede Pasanen, mutta hänenkään kanssaan ei päästy yksimielisyyteen hinnasta.
Aiheesta muualla

Kuva veneestä Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkiston sivustolla
Motor Boating & Sailing -lehden juttu Oculuksesta, Google Books (englanniksi)
Jean-Pierre Changeux

Jean-Pierre Changeux (s. 6. huhtikuuta 1936 Domont, Ranska) on ranskalainen neurobiologi. Hän on tutkinut useita biologian osa-alueita, kuten proteiinien rakennetta ja toimintaa sekä keskushermoston kehitysbiologiaa. Hänen varhaisiin merkittäviin töihinsä kuului tieteellisiä artikkeleita allosteerisista proteiineista. Suuren yleisön tuntemaksi hän nousi kirjallaan Neuronal Man: The Biology of The Mind vuonna 1985.
Elämä

Jean-Pierre Changeux valmistui ranskalaisesta École normale supérieuresta vuonna 1958. Vuosina 1959–1965 Changeux tutki allosteerisia proteiineja Jacques Monod'n alaisuudessa Pariisin Pasteur-instituutissa, jossa hän julkaisi väitöskirjansa vuonna 1963. Vuodesta 1966 hän on tutkinut asetyylikoliinireseptoria ja vuodesta 1973 keskushermoston kehitystä. Changeux työskentelee nykyisin Ranskassa kolinergisten nikotiinireseptorien tutkimusryhmässä Pasteur-instituutissa ja molekulaarisen neurobiologian professorina Collège de Francessa. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1988. Vuonna 2001 hän sai Balzan-palkinnon.
Kirjoja

L'Homme neuronal (1983), engl. Neuronal Man: The Biology of Mind (1985)
Fondements naturels de l'éthique (1993)
Raison et plaisir (1994)
Matière à pensée (2000)
L'Homme de vérité (2002)
Ce qui nous fait penser (1998), engl. What Makes Us Think? A Neuroscientist and a Philosopher Argue About Ethics, Human Nature, and the Brain (2002) (yhdessä Paul Ricoeur'n kanssa). ISBN 0-691-09285-0
Conversations on Mind, Matter and Mathematics (2002) (yhdessä Alain Connesin kanssa)
Nicotinic Acetylcholine Receptors: From Molecular Biology to Cognition (2004) (yhdessä Stuart Edelsteinin kanssa)
Tärkeitä tieteellisiä artikkeleita

Monod J, Wyman J, Changeux JP (1965). On the nature of allosteric transitions: a plausible model. Journal of Molecular Biology 12: 88-118.
Changeux JP, Kasai M, Lee CY (1970). Use of a snake venom toxin to characterize cholinergic receptor protein. Proceedings of the National Academy of Sciences USA 67: 1241-1247
Changeux JP, Courrege P, Danchin A (1973). Theory of epigenesis of neuronal networks by selective stabilization of synapses. Proceedings of the National Academy of Sciences USA 70: 2974-2978.
Giraudat J, Dennis M, Heidmann T, Chang JY, Changeux JP (1986). Structure of the high affinity site for noncompetitive blockers of the acetylcholine receptor: serine-262 of the delta subunit is labeled by [3H]-chlorpromazine. Proceedings of the National Academy of Sciences USA 83: 2719-2723.
Aiheesta muualla

Changeux'n tutkimusryhmän www-sivu (englanniksi)
International Balzan Foundation: Jean-Pierre Changeux (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  Leopoldina  ORCID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Martin Chemnitz

Chemnitz, Martin
Martin Chemnitz (1522–1586) oli saksalainen luterilainen teologi.
Chemnitz oli Braunschweigin superintendentti ja yksi Yksimielisyyden ohjeen tekijöistä. Häntä pidetään luterilaisen uskonpuhdistuksen toisen sukupolven kenties merkittävimpänä teologina. Chemnitzin suku aateloitiin myöhemmin Ruotsin valtakunnassa vuonna 1648 ja otettiin Ruotsin ritarihuoneeseen numerolla 417.
Tärkeimmät teokset

De duabus naturis in Christo (1570)
Examen concilii Tridentini (1565–73)
Kirjallisuutta

Vainio, Olli Pekka: Kolminaisuudesta osallinen. Piirteitä Martin Chemnitzin (1522-1586) teologiasta. IUSTITIA 19 (176 sivua, 2005)
Bergman, Andreas: The Certainty of Salvation in the Theology of Martin Chemnitz. Väitöskirja, Helsingin yliopisto 2023
Preus, Jacob A. O: Toinen Martti: Martin Chemnitzin elämä ja teologia. Concordia 2022 ISBN 9789526943756
Chemnitz, Martin: Kuninkaan pojan häät: Jumalan lasten iankaikkisesta valitsemuksesta. Concordia 2022 ISBN 9789526943770
Chemnitz, Martin: Enchiridion. Taivaallisten opinkohtien käsikirja. Concordia 2023 ISBN 978-952-69437-8-7
Aiheesta muualla

Martin Chemnitz - sitaatteja eri opinkohdista ja lyhyt elämäkerta englanniksi.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Choi Hong-hi

Choi Hong-hi (hangul: 최홍희; hanja: 崔泓熙; uudistettu latinisaatio: Choe Hong-hui; 9. marraskuuta 1918 Myong Chun – 15. kesäkuuta 2002 Pjongjang, Pohjois-Korea) 
oli Etelä-Korean armeijan kenraali ja taistelulajien ammattilainen, joka oli tärkeä, vaikkakin hyvin kiistanalainen henkilö korealaisen taistelulajin taekwondon historiassa.
Monet pitävät Choita taekwondon perustajana - erityisesti näin ajattelee International Taekwon-Do Federation (ITF) -organisaatio ja siihen liittyvät
yhteisöt. Useat muut, kuten Etelä-Korean World Taekwondo (WT) -järjestö, pitävät Choita taekwondon-historian kannalta merkityksettömänä ja/tai epärehellisenä henkilönä, joka on jätetty pois WT-järjestön taekwondo-historiasta tai tuomittu selvin sanoin, koska hän loikkasi 1970-luvulla Pohjois-Koreaan.
Historia

Choi Hong-hi syntyi 9. marraskuuta 1918. Hän oli lapsena sairaalloinen ja heiveröinen, mikä huolestutti hänen vanhempiaan. Choin isä lähetti poikansa oppiin erään Korean kuuluisimman kalligrafiaopettajan luokse. Hän opetti Choille myös tae kyonia, muinaista korealaista taistelulajia. Vuonna 1937 Choi lähetettiin Japaniin opintojensa vuoksi. Siellä hän opiskeli Shotokan-tyylistä karatea saavuttaen toisen danin mustan vyön. Toisen maailmansodan sytyttyä Choi pakkovärvättiin Japanin armeijaan ja tuomittiin pian seitsemäksi vuodeksi vankeuteen japanilaisvaltaa vastaan suuntautuneiden kapinointien vuoksi. Hän kuitenkin välttyi pitkältä vankeusajalta rauhan koittamisen ansiosta.
Tosen maailmansodan jälkeen elokuussa 1945 Choi vapautui ja alkoi opettaa lajiaan Etelä-Korean armeijassa ja eteni kovaa vauhtia sotilasurallaan.
 Choi perusti Oh Do Kwanin, ja hänellä oli kunniamerkki 4. danin sijoituksessa Chung Do Kwanissa. Myöhemmin epärehellisyydestä johtuvien syytösten vuoksi Chung Do Kwan otti Choilta vyönsä ja asemansa kyseissä harjoituspaikassa.
Vuonna 1959 perustettiin Korean Taekwondo-yhdistys tai KTA (silloisen Korean Tang Soo Do -yhdistys) helpottamaan Korean taistelulajien yhdistämistä. Choi halusi, että kaikki muut KTA:n jäsenkwanit omaksuisivat hänen oman Taekwondon Chan Hon -tyylinsä yhtenäisenä tyylinä. Tämä kohtasi kuitenkin vastustusta, koska muut kwanit halusivat ennemminkin, että luotaisiin yhtenäinen tyyli, joka sisältäisi kaikkien kwanien tyylin, perinteen ja ominaisuudet, eikä vain yhden kwanin tyyliä.
Vastauksena tähän sekä erimielisyyksiin Taekwondon opettamisesta Pohjois-Koreassa ja koko Korean niemimaan yhdistämisestä Choi erosi KTA:sta. Sitten vuonna 1966 hän perusti Kanadassa International Taekwon-Do Federation (ITF) -organisaation, joka on omistautunut levittämään hänen oman tyylistään taekwondoa. Choi jätti Kanadan vuonna 1972, minkä jälkeen hän siirtyi Pohjois-Koreaan.
Choi kuoli 84-vuotiaana 15. kesäkuuta 2002. Hänet haudattiin Pohjois-Koreaan Pjongjangiin.
Henry Cavendish

Henry Cavendish
Henry Cavendish (10. lokakuuta 1731 Nizza, Ranska – 24. helmikuuta 1810 Lontoo) oli brittiläinen matemaatikko, fyysikko ja kemisti. Syrjäänvetäytyvä Cavendish vältteli uusia sosiaalisia kontakteja, minkä vuoksi suurin osa hänen tutkimuksistaankin julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Vedyn löytäminen

Cavendishia pidetään vedyn keksijänä, sillä hän kuvaili ”herkästi syttyvän ilman” vuoden 1766 julkaisussaan Three Papers Containing Experiments on Factitious Air. Myöhemmin Antoine Lavoisier toisti Cavendishin kokeen ja antoi alkuaineelle sen nykyisen ranskankielisen nimen hydrogène vuonna 1783.
Maan punnitseminen

Cavendish suoritti yhden ensimmäisistä tarkoista Maan massan mittauksista. Käyttämässään menetelmässä hän ensin mittasi kahden lyijypallon välisen gravitaatiovoiman. Tästä voimasta hän laski Newtonin gravitaatiovakion, jonka arvoksi hän sai (nykyisiksi mittayksiköiksi muunnettuna) noin 6,670 · 10-11 m³ / kg s². Vakion avulla hän laski Maan massan. Hänen tuloksensa säilyi hyväksyttynä standardina aina 1900-luvulle saakka. Nykyisestä parhaasta arviosta 5,97 · 1024 kg hänen tuloksensa poikkeaa noin yhden prosentin.
Muita tutkimuksia

Cavendish selvitti tarkan ilmakehän koostumuksen. Hänen aikanaan tiedettiin jo, että ilmassa on ainakin kahta ainetta, joita vallalla olleen flogiston-teorian mukaisesti nimitettiin ”flogistoituneeksi ilmaksi” (typpi) ja ”deflogistoituneeksi ilmaksi” (happi)  Cavendishin mukaan ilmassa oli ”deflogistoitunutta ilmaa” noin viidesosa. Hän osoitti myös, että sähköpurkauksen avulla näistä kaasuista voitiin valmistaa typpihappoa, joka voitiin absorboida kaliumhydroksidiliuokseen. Hän havaitsi myös, että kun sekä happi että typpi oli saatu erilaisilla reaktioilla poistetuiksi, jäljelle jäi noin 1/120 alkuperäisen kaasun määrästä, joka ei ollut osallistunut mihinkään reaktioon. Yli sata vuotta myöhemmin William Ramsay ja John Strutt osoittivat tämän jäännöksen olevan argonia.
Yksityiselämä

Cavendish syntyi varakkaaseen aatelissukuun vuonna 1731. Hänen isänsä oli lordi Charles Cavendish ja äitinsä Anne Grey. Äiti kuoli hänen ollessaan vasta kaksivuotias. Henry ja hänen veljensä varttuivat isän hoivissa.
Toisen Devonshiren herttuan lapsenlapsi Cavendish kävi Cambridgen yliopistoa vuodesta 1749 vuoteen 1753. Hän jätti yliopiston ennen valmistumista ja jatkoi tieteellisiä tutkimuksiaan sukunsa omaisuuden turvin. Aluksi hän keskittyi tutkimustyöhön termodynamiikan ja meteorologian parissa. Lisäksi hän toimi neuvonantajana tieteellisille tutkimusretkikunnille. Vuonna 1760 hänestä tuli Royal Societyn jäsen. Hänen isänsä kuoli vuonna 1783.
Cavendish oli hiljainen ja syrjäänvetäytyvä. Pitkää ja hoikkaa Cavendishiä pidettiin varsin eriskummallisena tavoiltaan. Hän ei muodostanut läheisiä henkilökohtaisia suhteita perheensä ulkopuolisiin. Erään tiedon mukaan hän lisäytti takaoven taloonsa välttääkseen kohtaamasta taloudenhoitajaansa, koska hän erityisesti ujosteli naisia. Hänen tiettävästi ainoa ystävänsä oli häntä tieteellisissä kokeissa avustanut Charles Blagden. Hänen muistiinpanojensa ansiostaan Cavendishin elämästä on säilynyt jälkipolville edes vähän tietoa. Cavendishin luonteesta tiedetyn perusteella on epäilty, että hänellä olisi saattanut olla Aspergerin syndrooma. Toisaalta hän saattoi vain olla sairaalloisen ujo.
Epäsosiaalisuutensa ja salailevan käytöksensä vuoksi hän vältti töidensä julkaisemista ja suurinta osaa hänen löydöksistään ei kerrottu edes tutkijatovereille. Vasta vuonna 1879 fyysikko James Clerk Maxwell kävi läpi hänen papereitaan. Maxwell havaitsi, että Cavendish oli tutkinut ja ennakoinut monia asioita, joista kunnia oli jo ehditty antaa toiselle tutkijalle. Esimerkkejä Cavendishin löydöistä ja ennakoinneista niiden nykyään tunnetuilla nimillä ovat muun muassa Richterin mittasuhteiden laki, Ohmin laki, Daltonin osapainelaki, sähköisen johtavuuden periaatteet ja Charlesin kaasulaki.
Cavendishin perintö

Cavendish jätti suuren kuolinpesän, joka oli tarkoitettu Cambridgen yliopiston Cavendish-laboratoriolle.
Cavendishin mukaan on nimetty ainakin Cambridgen yliopiston fysiikan laboratorio vuonna 1874 sekä yksi Kuun kraatteri vuonna 1935.
Kirjallisuutta

Jungnickel, Christa: Cavendish: The Experimental Life. Lewisburg, PA: Bucknell University Press, 1999.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Juhana Skyttä

Juhana Matias Skyttä (s. 23. helmikuuta 1970 Helsinki) on suomalainen yleisesikunta-upseeri, sotilasarvoltaan eversti.
Skyttä on toiminut esiupseerina Pääesikunnassa, Jalkaväen tarkastajana ja viimeksi Panssariprikaatin komentajana Parolassa.
Ura

Skyttä valmistui ylioppilaaksi Ikaalisten lukiosta vuonna 1989. Varusmiespalveluksensa hän suoritti Kainuun Prikaatissa ja valmistui RUK:n kurssilta 193. Vuosina 1990–1993 hän opiskeli Kadettikoulussa Haminassa. Vuosina 1993–1995 Skyttä toimi Panssariprikaatissa opetusupseerina, 1995–1998 komppanian varapäällikkönä ja 1998–2003 komppanian päällikkönä. Vuosina 2004–2006 hän toimi osastoesiupseerina Hämeen Sotilasläänin Esikunnassa ja vuodesta 2006 eteenpäin Pääesikunnassa. Tämän jälkeen hän palveli muun muassa esikuntapäällikkönä Karjalan Prikaatissa. Helmikuusta 2022 maaliskuuhun 2024 Skyttä toimi Jalkaväen tarkastajana. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Panssariprikaatin komentajaksi.
Ylennykset

Vänrikki 1990
Luutnantti 1993
Yliluutnantti 1994
Kapteeni 1999
Majuri 2003
Everstiluutnantti 20xx
Eversti 2021
Elwood Haynes

| Elwood P>  Haynes |
| --- | --- |
 Elwood Haynes vuonna n. 1910
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1857 Portland, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 13. huhtikuuta 1925 Kokomo, Indiana, Yhdysvallat
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Elwood P. Haynes (14. lokakuuta 1857 – 13. huhtikuuta 1925) oli yhdysvaltalainen keksijä, metallurgi, autoilun pioneeri, yrittäjä ja teollisuusmies. Hänen keksintöihinsä lukeutuvat mm. seosmetallit stelliitti ja martensiittinen ruostumaton teräs. Lisäksi hän suunnitteli yhden Yhdysvaltojen ensimmäisistä automobiileistä. Hänet on tunnustettu ensimmäisen yhdysvaltalaisen, toteuttamiskelpoisen ajoneuvoteollisen massatuotteen luojaksi. Yhdessä, Indianan Kokomossa polkupyöräverstasta pitäneiden Elmer ja Edgar Appersonin kanssa, he perustivat Yhdysvaltain ensimmäisen, kaupallisesti voitokkaan, ajoneuvoja valmistaneen yrityksen.
Elämäkerta

Elwood Haynes syntyi Indianan Portlandissa lokakuun 14. päivänä vuonna 1857. Koulunkäyntinsä hän aloitti Indianan Jay Countyn yleisessä koulussa. Täältä päästyään hän sai vuonna 1873 paikan Massachusettsin Worcesterissa sijainneeseen, luonnontieteitä opettaneeseen Worcester Polytechnic Institute -oppilaitokseen, josta valmistui kolme vuotta myöhemmin. Päättötyönään hän analysoi volframin vaikutusta raudan ja teräksen ominaisuuksiin – idea, jota hän käytti myöhemmin, kehittäessään stelliitin, äärimmäisen kovan sekä kuumuutta ja korroosiota kestävän metallin.
Valmistuttuaan Haynes palasi Indianan Portlandiin, opettajan toimeen. Hän toimi hetken aikaa Portland High Schoolin rehtorina, mutta jätti tämän työn saattaakseen loppuun kemian, biologian ja saksankielen tutkintonsa Baltimoren Johns Hopkinsin yliopistossa.
Vuonna 1886, lähellä Portlandia tehdyn maakaasulöydön myötä, Haynes jätti opettamisen ja hänestä tuli Portland Natural Gas and Oil Companyn ylityönjohtaja. Vuonna 1890 hän sai paikan Indiana Natural Gas Company of Chicagon kenttäylityönjohtajana. Tämän yhtiön palveluksessa Haynes kehitti dehydraation, eli menetelmän poistaa nesteytetyn kaasun siirtoputkiin kondesoitunut vesi, joka aiheutti talviaikaan siirtoputkien jäätymisen.
Vuoden 1891 tienoilla Haynes aloitti suunnitelmat täysin uudenlaisen liikkumismuodon, hevosettoman vaunun, kehittämiseksi. Siirtyessään vuonna 1892 Kokomoon, siellä sijainneen kaasukentän johtajaksi, hän jatkoi ideansa työstämistä. Marraskuussa 1893 hän hankki yksisylinterisen, yksihevosvoimaisen bensiinimoottorin ja muutamaa kuukautta myöhemmin palkkasi Elmer ja Edgar Appersonin rakentamaan suunnittelemaansa ajoneuvoa.
Aiheesta muualla

THE INDIANA GAS BELT: Inventor Elwood Haynes: Pipelines, Autos and Alloys | Places of Invention -video
Elwood Haynes ja hänen ensimmäinen autonsa Pioneer, vuonna 1894.
Riverside Machine Works, Yhdysvaltain toisen valmistuneen auton syntysija Indianan Kokomossa
Elwood Haynes ajamassa Haynes-Apperson -autolla vuoden 1902 Long Island non-stop contest -kilpailussa
Haynes-Apperson -lehtimainos vuodelta 1904
Elwood Haynesin tytär Bernice isänsä yhtiön valmistaman runabout-korisen auton ohjaimissa vuonna 1910.
Haynes Touring vuodelta 1916
Fredrik Adolf Pelander
Aiheesta muualla

Kuka oli vänrikki Stool? Pakinaa Polvianderista, joka oli Runebergin aikana mies parhaissa voimissaan. Ja Pelanderista mihin paremmin sopii vänrikin kuvaus, Aamulehti, 23.02.1930, nro 52, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot