stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Plasma
Plasman sovellukset

Plasmaa käytetään muun muassa loisteputkissa ja hitsauksessa. Fuusioreaktoreiden kammioiden plasman tutkimuksessa hyödynnetään magnetohydrodynamiikkaa. Rakettitekniikassa niitä moottoreita, joita nykyisin kutsutaan ionimoottoreiksi, kutsuttiin ennen plasmamoottoreiksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Free plasma physics books and notes
Plasma Science and Technology
Plasma on the Internet comprehensive list of plasma related links.
Introduction to Plasma Physics: M.I.T. Introduction by I.H.Hutchinson
How to make a glowing ball of plasma in your microwave with a grape (Arkistoitu – Internet Archive) | More (Video) (Arkistoitu – Internet Archive)
Michael A. Lieberman, Allan J. Lichtenberg: Principles of Plasma Discharges and Materials Processing. Wiley, New Jersey 2005, ISBN 0-471-72001-1.
R. J. Goldston, P. H. Rutherford: Plasmaphysik. Eine Einführung. Vieweg, Braunschweig 1998, ISBN 3-528-06884-1 .
K.-H. Spatschek: Theoretische Plasmaphysik. Eine Einführung. Teubner, Stuttgart 1990, ISBN 3-519-03041-1.
Rainer Hippler, Sigismund Pfau, Martin Schmidt, Karl H. Schoenbach: Low Temperature Plasma Physics - fundamental aspects and applications. Wiley-VCH, Berlin 2001, ISBN 3-527-28887-2.
Vadim N. Tsytovich: Lectures on Non-linear Plasma Kinetics. Springer, Berlin 1995, ISBN 0-387-57844-7.
Hubertus M. Thomas, Gregor Morfill: Plasmakristalle an Bord der ISS: Komplexe Plasmen in Schwerelosigkeit. In: Physik in unserer Zeit. 36, Nr. 2, 2005, ISSN 0031-9252.
Aineen olomuodot
kiinteä • neste • kaasu • plasma
jähmettyminen ↔ sulaminen • höyrystyminen ↔ tiivistyminen • härmistyminen ↔ sublimoituminen
(Bosen–Einsteinin kondensaatti • fermioninen kondensaatti • supralasi • supraneste)
Pohjansompasammal

| Pohjansompasammal> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Splachnales
Heimo::  Splachnaceae
Suku::  Sompasammalet Splachnum
Laji::  melanocaulon
Kaksiosainen nimi
 Splachnum melanocaulon  (Wahlenb.) Schwägr. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjansompasammal (Splachnum melanocaulon) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsävyöhyke. Suomessa pohjansompasammalta esiintyy harvinaisena maan pohjoisosissa. Suomen alueella laji on äärimmäisen uhanalainen (CR).
Pohjansompasammal on lyhytikäinen, ruusukelehtinen ja kasvaa yhdestä kolmeen senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat isoja, leveän soikeita, kapeakärkisiä ja jyrkästi suippenevia. Itiöpesäkkeen perä on mustanpunainen ja yhdestä kolmeen senttimetriä pitkä. Pesäkkeen tyvellä on sompamainen, pulleahko, lähes valkoinen laajentuma. Lehtituntomerkeillä laji on hyvin samannäköinen kuin keltasompasammal (Splachnum luteum), jonka itiöpesäkkeet ovat erivärisiä ja selvästi pitkäperäisempiä.
Pohjansompasammal kasvaa metsäisillä soilla hirven, poron ja muiden eläinten lannalla ja myös kangasmetsissä koivun mahlaa vuotavilla kannoilla. Itiöt ovat hyönteislevitteisiä ja leviävät erityisesti raatokärpästen mukana.
Pohjanmaan vaakuna

Pohjanmaan maakuntavaakuna.
Pohjanmaan vaakuna on Pohjanmaan maakunnan heraldinen tunnus. Vuonna 1997 vahvistettu vaakunaselitys kuuluu: "Punaisessa kentässä kuninkaallinen Vaasain tunnuskuva (rynnäkkörisukimppu) ja lakio, molemmat kultaa; lakiossa neljä punaista juoksevaa kärppää asetettuina 2+2."
Ruotsinkielisen Pohjanmaan isännänviiri.
Vaakunan on suunnitellut heraldikko Juhani Vepsäläinen 28.9.1997. Rynnäkkörisukimppu on peräisin maakunnan keskuskaupungin Vaasan vaakunasta ja se on historiallinen Vaasan kuningassuvun tunnus. Lakion kärpät viittaavat Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunaan vuodelta 1576. Vaakunan värit ovat perinteiset suomenruotsalaisten tunnusvärit ja ne pohjautuvat Suomen vaakunan väreihin. Värit esiintyvät myös ruotsinkielisen Pohjanmaan perinteisessä isännänviirissä.
Vaasa-suvun tunnusta on käytetty aiemmin myös Vaasan läänin vaakunoissa.
Pohjanmaan liiton käyttämä vaakunaviiri.
Galleria

Vaasan kaupungin vaakuna.
Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakuna.
Suomen suuriruhtinaskunnan aikainen Vaasan läänin vaakuna vuodelta 1899.
Vaasan läänin vaakuna vuosina 1962–1997.
Vaasan kaupungin lippu.
Heimo Pohjalainen

| Heimo Johannes Pohjalainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. marraskuuta 1930 Valkjärvi (Viipurin lääni) Karjalan Kannas
Kuollut: 12. maaliskuuta 2012 Valkeala
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  koulunjohtaja
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heimo Johannes Pohjalainen (20. marraskuuta 1930 – 12. maaliskuuta 2012lähde?) oli suomalainen kirjailija, koulunjohtaja ja kotiseutuneuvos.
Teokset

Jyrki Mikkonen,Heimo Pohjalainen ym.: Kymenlaakso ja Etelä-Karjala sanoin ja kuvin. Karjalakokoelmat, Siilinjärvi. 1978 ISBN 951-99212-0-6
Ajasta aikaan : Valkealan seurakunta 350 vuotta. Valkealan seurakunta 1981
Symposiumi. Kouvolan kaupunki, Valkealan kunta, Kymenlaakson terveyden turva 1993
Karjalasta Kymenlaaksoon : ajan kuvia ja kuvauksia. Valkealan karjalaisseurat, 1994. ISBN 952-90-5674-5
Tarinakivillä : VPL Pyhäjärvi : Kalamajan, Monturan, Pölhölän jakokunta ja asemanseutu. Valkeala, Pyhän-Säätiö 1997. ISBN 952-90-8443-9
Lapsen tähden : Mannerheimin lastensuojeluliitto, Kouvolan yhdistys 75 vuotta. Mannerheimin lastensuojeluliitto, Kouvolan yhdistys. 1998 ISBN 952-91-0282-8
Sinistä ja vihreää : moni-ilmeinen Pohjois-Valkeala. Valkeala: Valkealan kunta. 2001. ISBN 951-98333-1-5
Tottovalkkoo : ajan kuvia ja kuvauksia Valkealasta. Valkeala: Heimo Pohjalainen (omakustanne) 2004. ISBN 952-91-7028-9
Saahkunoita. Valkeala: Heimo Pohjalainen (omakustanne) 2006. ISBN 952-92-0389-6
Sata vaikuttajaa Walkealasta 1365-2008. Valkeala: Heimo Pohjalainen (omakustanne) 2008. ISBN 978-952-92-3576-6
Wanhan Walkealan walokuvia. Valkeala: Heimo Pohjalainen (omakustanne) 2010. ISBN 978-952-92-8111-4
Aiheesta muualla

Laila Sairo, Kirjoittamisesta en luovu. Kotiseutuneuvos Heimo Pohjalainen, Valkeala. Kouvolan Sanomat. ISSN 0357-9298. 8.3.2002, s. 13
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Pohjarakennus

Pohjarakennus on talonrakennukseen ja sillanrakennukseen liittyvien maanpinnan alapuolisten, maata tai maarakenteita vasten olevien rakenteiden tekemistä. Siihen liittyy läheisesti geotekniikka, joka tutkii maa- ja kallioperän teknisiä ominaisuuksia ja pohjarakenteiden mitoitusmenetelmiä.
Pohjarakennukseen sisältyvät pohjarakenteet kuten
perustukset (esimerkiksi paalut, laatat, anturat)
maanvastaiset seinät ja lattiat (esimerkiksi kellarit, alapohjat ja koneperustukset)
tukimuurit ja tukiseinät
salaojat
routaeristeet
ankkurit; ankkurointi siirtää rakenteeseen kohdistuvat vetovoimat maahan tai kallioon
työnaikaiset tuet kaivannoissa
työnaikaiset rakenteet pohjaveden tason alentamiseksi
Pohjarakentamiseen sisältyy myös
maapohjan lujittaminen eli pohjanvahvistus
maankaivu
louhinta
tonttialueiden putkijohtokaivannot
maarakenteiden täyttö ja tiivistys
perustusten saneeraus
perustustenvahvistus
pohjatutkimus
Kirjallisuutta

Pohjarakenteet. RIL 166, 1986 (ISBN 951-758-108-4)
Pohjarakenteet. Suomen rakentamismääräyskokoelma B3, 2004 (ISBN 951-37-4070-6, verkkoversio)
Pohjois-Hämeen rykmentin 2. pataljoona

Pohjois-Hämeen rykmentin 2. pataljoona oli valkoisten Itäarmeijan Pohjois-Hämeen rykmenttiin kuulunut joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli ratsumestari Oskar Wilkman ja myöhemmin kapteeni K. Mikkola.
Pataljoona kokoonpantiin Eväjärvellä jääkäri Vilho Kortteen johtamasta jyväskyläläisestä vartiokomppaniasta ja Matti Laurilan komennossa olleista kahdesta lapualaiskomppaniasta. Alkuvaiheessa pataljoona oli ilman konekiväärikomppaniaa. Pataljoonan komentaja Oskar Wilkman saapui pataljoonaan Seinäjoen värvätyn pataljoonan komppanianpäällikön tehtävistä.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: ylioppilas J. Laurila myöhemmin V. Lybeck.
2. komppania
Päällikkö: jääkärivänriki Matti Laurila (toimi myös pataljoonan varakomentajana, haavoittui 3. huhtikuuta 1918 ja siirrettiin Pohjois-Hämeen rykmentin 3. pataljoonan komentajaksi 5. toukokuuta alkaen) myöhemmin J. Malkamäki.
3. komppania
Päällikkö: jääkärivänrikki Vilho Korte.
konekiväärikomppania
Päällikkö: E. Viitala.
Pohjois-Hämeen rykmentin 3. pataljoona

Allan Winge
Pohjois-Hämeen rykmentin 3. pataljoona oli valkoisten Itäarmeijan Pohjois-Hämeen rykmenttiin kuulunut joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli kapteeni Allan Winge. Hänen siirryttyään Ruotsalaisen prikaatin varakomentajaksi hänen tilalleen tuli jääkärivänrikki Matti Laurila. Pataljoona koottiin Jämsässä maaliskuun 1918 alussa. Alkuun pataljoonassa oli vain kaksi komppaniaa ja konekiväärijoukkue Seinäjoen pataljoonasta, konekiväärikomppanian pataljoona sai koottua Kuhmoisten taistelun jälkeen sotasaaliskonekivääreistä ja 3. komppaniansa vasta Länkipohjan taistelun jälkeen. Kuhmoisissa 10. maaliskuuta.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: ylioppilas M. Wichmann myöhemmin B. Svedlin.
2. komppania
Päällikkö: jääkärivänrikki Einar Alexander Laurentius Grönberg (haavoittui 3. huhtikuuta Tampereella), myöhemmin M. Wichmann.
3. komppania
Päällikkö: luutnantti Hellgren myöhemmin B. Frank. Komppaniassa oli Etelä-Pohjanmaan ruotsinkielisiä luutnantti Bromanin komennuskunnasta, tämä joukko liittyi komppaniaan Tampereen edustalla.
konekiväärikomppania
Päällikkö: Tammelin myöhemmin E. Åkerlund.
Jorma Pohjanpalo

Jorma Pohjanpalo vuonna 1951.
Jorma Pohjanpalo (vuoteen 1906 Friis; 12. joulukuuta 1905 Ylivieska – 19. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kauppatieteen tohtori, professori ja tietokirjailija. Hän toimi pitkään ulkomaankaupan eri tehtävissä muun muassa Australiassa, ja hän osallistui merkittävällä tavalla suomalaisen muoviteollisuuden järjestötoimintaan. Pohjanpalo sai professorin arvon 1972.
Jorma Pohjanpalon vanhemmat olivat diplomi-insinööri Santeri Pohjanpalo ja Irene Sofia Montin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1925 ja valmistui ekonomiksi 1927, kauppatieteen kandidaatiksi 1934 sekä kauppatieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1949. Hänen väitöskirjansa aiheena oli Suomen kauppamerenkulku ja linjaliikenteen osuus siinä.
Pohjanpalo oli Australiassa Suomen Sydneyn konsulaatin sihteerinä 1927–1931, Suomen Ulkomaankaupan toimitusihteerinä 1931–1933, Oy Neoviuksen mainospäällikkönä 1935–1936 ja Turun Sanomien Helsingin toimiston hoitajana 1936–1939. Hän oli teknokemiallisen teollisuuden luottamusneuvoston asiamiehenä 1940–1947, rohdosten ja kemikaalien tuojien luottamusneuvoston asiamiehenä 1940–1948, Nauhateollisuuden liiton asiamiehenä 1941–1946, Apteekkitavarain tuojien yhdistyksen asiamiehenä 1942–1952 sekä Muoviyhdistyksessä asiamiehenä vuodesta 1942 ja toimitusjohtajana 1967–1973. Pohjanpalo oli myös Kaukokauppa Oy:n toimitusjohtajana 1943–1954 ja Suomen laivastoliiton toiminnanjohtajana ja Suomen Laivasto-lehden päätoimittajana 1950–1955. Pohjanpalo oli vielä merenkulkuhallituksessa tutkimustyössä 1974–1978.
Pohjanpalo oli Suomi-seuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1937 ja seuran varapuheenjohtajana vuodesta 1970. Hän oli myös Nuoren Voiman liiton sihteerinä 1941–1944, Tietokirjailijain liiton johtokunnan jäsenenä vuodesta 1968 ja liiton varapuheenjohtajana 1971–1973. Siirtolaisuusinstituutin valtuuskunnan puheenjohtajana hän oli vuodesta 1974 alkaen.
Pohjanpalo julkaisi erityisesti merenkulkuun ja muovialaan liittyvää tietokirjallisuutta. Tietokirjallisuutta hän edisti myös alan yhdistyksissä. Hän sai 1969 valtion tiedonjulkistamispalkinnon.
Teoksia

Australiaa kynällä ja kameralla. WSOY 1931.
Liikemaailman pikku jättiläinen: Liikemaailman tietokirja. Toimite. WSOY 1946, 2. painos 1947, 3. painos 1954.
Mercantile shipping of Finland: Supplement to Kansallis-osake-pankki's Economic review. Helsinki 1949.
Suomen kauppamerenkulku ja erityisesti linjaliikenteen osuus siinä (väitöskirja). WSOY 1949.
Muovin merkeissä uusille urille – Med plast mot nya tider: Muoviyhdistyksen 10-vuotisjulkaisu – finska plastföreningens 10-årsskrift. Toimite Muoviyhdistys, Helsinki 1950.
Kuuden kielen liikesanakirja: Suomi, ruotsi, englanti, saksa, ranska, espanja. Tammi 1956.
Muovitietoa jokaiselle. Tammi 1960.
Muoviaapinen. Muoviyhdistys, Helsinki 1963. (2. painos nimellä Muovit ja muovituotteet 1964, 3. painos ja 4. uud. ja laaj. painos nimellä Muovien maailma 1965, 1968.)
Finnische Schiffe auf den sieben Weltmeeren. WSOY 1964.
Suomi ja merenkulku. Mitä-missä-milloin-sarja. Otava 1965.
Neljännesvuosisata muovialan yhteistoimintaa: Muoviyhdistys r.y. 1940–1965. Toimite. Muoviyhdistys, Helsinki 1966.
Meri ja ihminen. Otava 1969 (ilmestyi myös ruotsiksi ja englanniksi).
Eilispäivän Petsamo. Toimite. WSOY 1970.
Muoviteollisuuden näköaloja: Muoviyhdistys r.y. 1940–1970. Muoviyhdistyksen 30-vuotisjulkaisu. Toimite. Muoviyhdistys, Helsinki 1970.
Muovit ja me. Muoviyhdistys, Helsinki 1972.
Friis-Pohjanpalojen vaiheita. Tekijä, Helsinki 1974.
Onpahan eletty... WSOY 1974.
Talvimerenkulun varhaisvaiheita – Finlands vintersjöfart 100 år – One hundred years of Finnish winter navigation. Toimite. Merenkulkuhallitus, Helsinki 1977.
100 vuotta Suomen talvimerenkulkua. Merenkulkuhallitus, Helsinki 1978.
Finland in shipping and shipbuilding. Ministry of Foreign Affairs, Press and Cultural Centre, Helsinki 1978.
Muovimuruista suuriin mittoihin: Suomen muoviteollisuuden ja sen järjestäytymisen vaiheita. Helsingin yliopiston puun ja muovien kemian laitos, Helsinki 1983.
Aiheesta muualla

Pohjanpalo, Jorma hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Lisää luettavaa aiheesta Jorma Pohjanpalo on Wikiaineistossa  Luettelo Jorma Pohjanpalon kirjoittamista lehtiartikkeleista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Trove  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Pohjois-Hämeen rykmentti

Oskar Alfred Wilkman
Pohjois-Hämeen rykmentti oli Suomen sisällissodan aikana valkoiseen armeijaan kuulunut rykmentti, joka perustettaessaan kuului Jämsän ryhmään. Tampereen valtauksen jälkeen rykmentti liitettiin Itäarmeijaan. Rykmentti muodostettiin 13. maaliskuuta 1918 Jyväskylän piirin miehistä ja Lapuan komppanioista sekä hämäläisistä pakolaisista. Rykmentin komentaja oli ensin väliaikaisesti everstiluutnantti Leonard Bergström ja hänen jälkeensä everstiluutnantti Oskar Wilkman.
Rykmentti siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Ristiinaan, mistä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 16. huhtikuuta 1918 ja saapui rykmentille määrättyyn kokoontumispaikkaan Ristiinaan 17. huhtikuuta 1918.
Joukko-osastot

1. pataljoona
Komentaja: majuri Hans Kalm (Toimi Lahden rintamalla).
2. pataljoona
Komentaja: ratsumestari O. A. Wilkman, myöhemmin kapteeni K. Mikkola.
3. pataljoona
Komentaja: kapteeni Allan Winge, myöhemmin jääkärivänrikki Matti Laurila.
Täydennyspataljoona
Komentaja: piiripäällikkö Kotilainen, pataljoonan kutsuntapiiri oli Jyväskylä ja sijoituspaikka Jyväskylä
Podolsk

| Podolsk |
| --- | --- |
 Pyhän kolminaisuuden kirkko
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Podolsk
 Koordinaatit: 55°25′53.8″N, 37°32′41″E 
Valtio:  Venäjä
Liittovaltion subjekti:  Moskovan alue
Perustettu:  1627
Kaupungiksi:  1791
Väkiluku (2012):  200 059
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
Postinumero:  142100-142134
Suuntanumero(t):  +7 4967
 
 admpodolsk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Podolsk (ven. Подо́льск) on teollisuuskaupunki Moskovan alueella Venäjällä, linnuntietä 36 kilometriä Moskovan keskustan eteläpuolella. Vuonna 2012 kaupungissa oli 200 059 asukasta, ja se oli Moskovan alueen kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Moskovajoen sivuhaaran, Pahrajoen rannalla.
Historiaa

Podolskin kaupunki kasvoi Podol-nimisestä kylästä, joka vielä 1700-luvulla kuului Danilovin luostarin maihin. Katariina II myönsi Podolskille kaupunginoikeudet 1791, jolloin Venäjä laajensi hallintoaan ja kaupunkejaan voimakkaasti.lähde?
Ennen Venäjän vallankumousta Podolsk oli Venäjän teollistuneimpia kaupunkeja. Siellä toimi myös Singerin tehdas. Uljanovin suku oli peräisin Podolskista, ja Vladimir Lenin vieraili usein kaupungissa ja omisti pienen tilan sieltä. Vuonna 1900 hän piti sosialistien kokouksen kaupungissa, saadakseen heidän kannatuksensa Iskra-lehteen.lähde?selvennä
Neuvostoliiton aikoihin Podolsk oli Moskovan alueen teollistuneimpia kaupunkeja. Parhaimmillaan kaupungissa oli yli 70 tehdasta, jotka työllistivät miltei koko asujaimiston.lähde?
Aivan kaupungin lähelle perustettiin vuonna 2000 suuri sotilastukikohta.lähde?
Podolskin muistomerkit

Podolskin kaupunkiin on rakennettu paljon sotamuistomerkkejä ja patsaita tärkeistä ja kuuluisista ihmisistä.
Toisen maailmansodan muistomerkki ja ikuinen liekki
Lenin patsas
Viktor Talalikin patsas
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Podolskin historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Moskovan alueen kaupungit
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Podolsk
Vuonna 1812 käydyn sodan muistomerkki.selvennä
Ilmakuva
Käännös suomeksi
Pohjois-Savon rykmentin 3. pataljoona

Pohjois-Savon rykmentin 3. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Pohjois-Savon rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Onni Purhonen.
Joukko-osastot

9. komppania
Päällikkö: -------.
10. komppania
Päällikkö: -------.
11. komppania
Päällikkö: --------.
12. konekiväärikomppania
Päällikkö: --------.
Pohjois-Savon rykmentin täydennyspataljoona

Pohjois-Savon rykmentin täydennyspataljoona  Suomen sisällissodan 1918  valkoisten länsiarmeijalle kuulunut apujoukko, jonka komentajana oli reserviluutnantti Gunnar Björk.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: ylioppilas E. Hämäläinen.
Pohjois-Savon rykmentin 2. pataljoona

Pohjois-Savon rykmentin 2. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Pohjois-Savon rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli reservikapteeni B. Fabritius.
Pataljoonasta muodostettiin sodan jälkeen 23. heinäkuuta 1918 Helsingin vartiopataljoona.
Perusyksiköt

5. komppania (Kuopion 1. suojeluskuntakomppania)
Päällikkö: jääkärikapteeni Einar Wichmann myöh. Vihma.
6. komppania
Päällikkö: Huttunen.
7. komppania (Kuopion 3. komppania)
Päällikkö: Vainikainen.
8. konekiväärikomppania
Päällikkö: Rosenberg.
2. pataljoona Säkkijärvellä, etualalla ratsailla komentaja B. Fabritius.
Pieksämäki

| Pieksämäki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Pieksämäki vesitornista päin
Sijainti:  62°18′00″N, 027°09′30″E
Maakunta:  Etelä-Savon maakunta
Seutukunta:  Pieksämäen seutukunta
Kuntanumero:  593
Hallinnollinen keskus:  Pieksämäen keskustaajama
Perustettu:  1930
– kaupungiksi:  1962
Kuntaliitokset:  Pieksänmaa (2007)
Kokonaispinta-ala:  1 836,24 km² 54:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 569,03 km²
– sisävesi:  267,21 km²
Väkiluku:  17 186 66:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  10,95 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  11,7 %
– 15–64-v.:  55,1 %
– yli 64-v.:  33,2 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,1 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– muut:  4,8 %
Kunnallisvero:  9,4 % 70:nneksi suurin 2025 
Kaupunginjohtaja:  Emilia Savolainen
Kaupunginvaltuusto:  35 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • Kok.   • PS   • Vihr.   • Vas.   • KD:   11 7 7 4 3 2 1
www.pieksamaki.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pieksämäen kaupungin vaakuna vuoden 2006 loppuun asti.
Pieksämäki (vuoteen 1938 Pieksämä) on Suomen kaupunki Etelä-Savon maakunnan luoteisosassa. Kaupungissa asuu 17 186 ihmistä, ja sen pinta-ala on 1 836,24 km², josta 267,21 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 10,95 asukasta/km². Pieksämäen naapurikuntia ovat Hankasalmi, Joroinen, Juva, Kangasniemi, Leppävirta, Mikkeli, Rautalampi ja Suonenjoki.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Pieksämäen väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 23 781 | 23 781 |
| 1985 | 1985 |    | 24 217 | 24 217 |
| 1990 | 1990 |    | 24 128 | 24 128 |
| 1995 | 1995 |    | 23 221 | 23 221 |
| 2000 | 2000 |    | 22 040 | 22 040 |
| 2005 | 2005 |    | 20 966 | 20 966 |
| 2010 | 2010 |    | 19 869 | 19 869 |
| 2015 | 2015 |    | 18 801 | 18 801 |
| 2020 | 2020 |    | 17 661 | 17 661 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kylät ja taajamat

Ankele, Haapakoski, Halkokumpu, Heikkolankangas, Hietakylä, Hietamäki, Hällinmäki, Jäppilä, Järvikylä, Kaitainen, Kantala, Karjala, Kontiomäki, Kukkola, Kuvansi, Kylmämäki, Kähkölä, Lamminmäki, Längelmäki, Maavesi, Mataramäki, Montola, Naarajärvi, Narila, Nenonpelto, Neuvola, Nikkarila, Niskamäki, Nokkala, Nykälä, Oittila, Paltamäki, Partaharju, Pitkäsmäki, Pohjoismäki, Pyhitty, Pyhäjärvi, Pöyhölä, Rummukka, Ruuhilampi, Salmenkylä, Sarkaniemi, Siikamäki-Peiposjärvi, Sormula, Suontientaipale, Surnuinmäki, Syvänsi, Tihusniemi, Tikkalanmäki, Toikkala, Tossavalansaari, Utriala, Valkeamäki, Vanaja, Vehmaskylä, Venetmäki, Venettekemäranta, Vilhula, Virtasalmi, Väisälä, Väyrylä.
Kylät ja taajamat > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Pieksämäellä oli 18 220 asukasta, joista 13 792 asui taajamissa, 4 336 haja-asutusalueilla ja 92:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Pieksämäen taajama-aste on 76,1 %. Pieksämäen taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Pieksämäen keskustaajama | 13 279 |
| 2 | Jäppilän kirkonkylä | 288 |
| 3 | Virtasalmen kirkonkylä | 225 |
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Nähtävyydet

Huomattavia rakennuksia ovat muun muassa: puukirkko (A. Sorsa 1753), vesitorni (Aarne Ervi 1956), kulttuurikeskus Poleeni (Gullichsen-Kairamo-Vormala 1989, Vuoden betonirakenne), kaupungintalo (Sipinen ja Herzer, 1973) ja vanha kaupungintalo (Walter ja Ivar Thomé, 1918). Muita nähtävyyksiä: Savon radan museo, Nukkekoti, Iso-Pappila, Moision kartano, Partaharjun leirikylä, Ristikiven kirkko, Sisälähetysseuran museo, Jäppilän kirkko, Jäppilän kotiseutumuseo, Virtasalmen kirkko, Virtasalmen kotiseutumuseo ja perinnepuisto sekä Virtasalmen Valkeamäen maaseutumuseo.
Kaupungin halki rautatiesillalta vesitornin juurelle johtavan Keskuskadun miljöötä pidetään hyvänä esimerkkinä arkkitehtonisesti yhtenäisestä katulinjasta. Se sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.