stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Töyhtötiira
Ravinto

Ruokavalio koostuu pääasiassa pienistä kaloista, joita se saalistaa syöksysukeltamalla. Myös äyriäiset, kilpikonnan munat ja poikaset sekä laivoista heitetyt ruoantähteet kelpaavat lajille.
Jack Ujanen

Jack Victor Ujanen (8. joulukuuta 1890 – 15. elokuuta 1989 Lake Worth, Florida) oli amerikansuomalainen toimittaja ja ammattiyhdistysaktiivi.
Pohjanmaalla syntynyt Ujanen oli syndikalistisen IWW-ammattiliiton aktiivi, joka työskenteli Yhdysvalloissa aluksi New Hampshiren osavaltion kivilouhoksilla. 1920-luvulla hän aloitti IWW:n julkaiseman Tie Vapauteen -lehden päätoimittajana ja oli myöhemmin vuodet 1954–1975 IWW:n suomenkielisen sanomalehden Industrialistin päätoimittaja. Viimeiset vuodet Ujanen vastasi käytännössä yksin myös koko lehden julkaisemisesta.
Ennen toimittajaksi ryhtymistään Ujanen oli hankkinut ainoan koulutuksensa opiskelemalla IIWW:n ylläpitämässä amerikansuomalaisessa Työväen Opistossa, joka sijaitsi Minnesotan Duluthissa. Suomessa hän ei käynyt lainkaan kouluja, vaan tarinan mukaan opetteli lukemaan kotimökkinsä seiniin lämpöeristeeksi kiinnitetyistä sanomalehden ja Raamatun sivuista.
Tölkki

Kartonkisia tölkkejä.
Pantillinen metallitölkki.
Tölkki on umpinainen, juomien tai muiden elintarvikkeiden säilytysastia tai vähittäismyyntipakkaus. Tölkin poikkileikkauksen muoto on tavallisesti joko nelikulmio tai ympyrä. Tölkin tilavuus on harvoin litraa suurempi. Tölkit valmistetaan ohuesta teräslevystä, alumiinilevystä tai polyeteenimuovilla päällystetystä kartongista (nestepakkauskartongista), jota neste ei läpäise.
Metalliset juomatölkit valmistetaan yleensä alumiinista, kun taas kiinteät elintarvikkeet pakataan usein sisäpuolelta pinnoitettuun terästölkkiin. Ne voidaan avata joko tölkin päällä olevaa avausrengasta (puhekielessä usein "klipsi" tai "klipsu") vetämällä tai tölkinavaajalla, jos avausrengasta ei ole. Joissain maissa käytetyt tölkit kierrätetään, jotta alumiini saadaan takaisin hyötykäyttöön. Juomatölkeistä saa tällöin myös usein pantin kierrätettäessä.
Tölkkien historia Suomessa

Olutta alettiin myydä Suomessa metallitölkeissä 1. maaliskuuta 1971. Aluksi olutta tölkitti viisi panimoa: Auran Panimo, Mallasjuoma, Porin Olut, Sinebrychoff ja Wihurinkoski. Peltisen oluttölkin korkeus oli 15 senttimetriä, halkaisija 7 senttimetriä ja tilavuus 45 senttilitraa. Olutpurkkeja valmisti Suomessa Oy G. W. Sohlberg Ab vuodesta 1970 vuoteen 1992. Alumiinisia juomatölkkejä tuotiin vuosituhannen vaihteessa Suomeen muun muassa Puolasta, Ruotsista, Saksasta ja Isosta-Britanniasta, kunnes vuonna 2013 valmistus aloitettiin Suomessa monikansallisen Rexamin tehtaalla Mäntsälässä ja puolalaisomisteisen Canpackin tehtaalla Hämeenlinnassa.
Hämeen Osuusmeijeri kokeili maaliskuussa 1955 maidon myymistä asiakkaille pahvitölkeissä. Osuusmeijeri aloitti kokeilut piimän pakkaamisella kerma- ja jäätelöpakkauksista aikoinaan tunnettuun Paperituote Oy:n Satona-tölkkiin.
Juomapakkausasetukset

Pantillisia juomapakkauksia säätelevät erilaiset asetukset, joihin vaikuttavat esimerkiksi jätelaki (1072/2004) sekä Suomen liittyminen Euroopan unioniin.
Juomapakkausten verotusarvoja koskenut haittavero poistui vuoden 2008 alussa (1037/2004), jonka jälkeen tölkkimyynti on kasvanut.
Valmistusmateriaali

Materiaalina alumiini on kevyt ja se kestää ilman ja veden vaikutusta hyvin. Se suojelee juomia ja ruokia, on kestävä, edullinen ja lähes loputtomiin kierrätettävissä.
Palautusjärjestelmä

Suomessa alumiiniset juomatölkit tulivat pantillisen palautusjärjestelmän osaksi vuonna 1996.selvennä Alumiinisesta juomatölkistä veloitetaan tuotteen oston yhteydessä 0,15 euron pantti, joka hyvitetään, kun tyhjä tölkki palautetaan palautuksia vastaanottavan myymälän palautusautomaattiin. Pantti hyvitetään vain tölkeistä, jotka ovat muodollisesti ehjiä ja joiden EAN-viivakoodi on palautusautomaatin luettavissa. Pantillisten tölkkien palautusaste vuonna 2008 oli 90 prosenttia, mikä on kansainvälistä kärkeä. Kierrätysjärjestelmästä vastaa Suomen Palautuspakkaus eli Palpa.
Ruotsissa juomatölkkien palautusjärjestelmä on ollut käytössä vuodesta 1984 ja ensimmäisten 25 vuoden aikana palautettiin kaikkiaan 18 miljardia alumiinitölkkiä. Pantti oli 0,50 kruunua vuosina 1987–2010 ja loppuvuodesta 2010 alkaen 1 kruunu. Vuonna 2007 tölkkien palautusaste oli 87 prosenttia. Kierrätysjärjestelmästä vastaa Svenska Returpack.
Norjassa juomatölkkien pantti on 1 kruunua vuonna 2011. Palautusjärjestelmästä vastaa Norsk Resirk.
Ympäristövaikutukset

Palautetut alumiinitölkit sulatetaan ja materiaalista tehdään uusia juomatölkkejä. Sen valmistus uusiokäyttöön vie vain 5 prosenttia ensivalmistusprosessin energiasta.
International Aluminium Institute (IAI) esitteli joulukuussa 2009 lukuja alumiinin ympäristövaikutuksista: kaikilla mittareilla mitattuna alumiini on yksi ympäristöystävällisimmistä materiaaleista.
Tölkkien kierrätys

Suurin osa juomatölkeistä on panttimerkittyjä, jolloin niistä saa palauttaessaan pantin. Myös pantittomat tölkit voidaan palauttaa, jotta alumiini saadaan takaisin hyötykäyttöön. Nestekartonkipakkaukset voi palauttaa oman taloyhtiön keräyspisteeseen tai aluekeräyspisteeseen. Tyhjät säilyketölkit voidaan palauttaa metallinkeräykseen. Kierrättämällä alumiiniset pakkaukset voidaan säästää 95 prosenttia energiasta mitä tarvitsisi uuden alumiinin valmistukseen.
Nykyaikaiset teollisuusteknologiat

Elintarvikkeiden säilytysmenetelmiä on kehitetty tutkimuslaboratorioissa kaupallisia sovelluksia varten. Täytön ja sulkemisen suuren tarkkuuden ansiosta, Nykyaikaisilla tölkkien täyttölinjoilla voidaan saavuttaa jopa 120 000 tölkin tuntinopeus.
Nykyaikaiset teollisuusteknologiat > Pastörointi

Pastörointi on nestemäisten elintarvikkeiden säilytysprosessi. Sitä käytettiin alun perin nuorten paikallisten viinien happamoitumisen torjumiseksi. Nykyään prosessia sovelletaan pääasiassa maitotuotteisiin. Menetelmässä maito kuumennetaan noin enintään 70 °C (158 °F) 15-30 sekunnin ajaksi siinä olevien bakteerien tappamiseksi ja jäähdytetään nopeasti enintään 10 °C (50 °F), jäljelle jääneiden bakteerien kasvun estämiseksi. Tämän jälkeen maito varastoidaan steriloituihin pulloihin tai pusseihin kylmiin paikkoihin. Menetelmän keksi ranskalainen kemisti Louis Pasteur vuonna 1862.
Nykyaikaiset teollisuusteknologiat > Tyhjiöpakkaus

Tyhjiöpakkauksessa elintarvikkeet säilytetään tyhjiössä, yleensä suljetussa pussissa tai pullossa. Tyhjiö vie bakteereilta hapen, jota ne tarvitsevat selviytyäkseen. Tyhjiöpakkausta käytetään yleisesti pähkinöiden säilyttämiseen, jotta hapettumisesta johtuva makuhäviö vähenee. Tyhjiöpakkauksen suurin haitta kuluttajatasolla on se, että tyhjiöpakkaus voi vääristää sisältöä ja viedä joidenkin elintarvikkeiden, kuten juuston, maun.
Nykyaikaiset teollisuusteknologiat > Keinotekoiset elintarvikelisäaineet

Elintarvikkeiden säilöntäaineet voivat olla antimikrobisia, jolloin ne estävät bakteerien tai sienten, myös homeiden, kasvua, tai antioksidantteja, kuten hapensieppaajia, jotka estävät elintarvikkeiden ainesosien hapettumista. Yleisiä antimikrobisia säilöntäaineita ovat kalsiumpropionaatti, natriumnitraatti, natriumnitriitti, sulfiitit (rikkidioksidi, natriumbisulfiitti, kaliumhydrosulfiitti jne.) ja EDTA. Antioksidantteihin kuuluvat butyylihydroksianisoli (BHA) ja butyylihydroksitolueeni (BHT). Muita säilöntäaineita ovat formaldehydi (yleensä liuoksena), glutaraldehydi (hyönteismyrkky), etanoli ja metyylikloroisotiatsolinoni. On myös olemassa toinen lähestymistapa, jossa pakkausmateriaalit (muovikalvot tai muut) kyllästetään antioksidanteilla ja antimikrobisilla aineilla, kuten butyylihydroksianisolilla, butyylihydroksitolueenilla, tokoferoleilla, kinokitiolilla, lysotsyymillä, nisiinillä, natamysiinillä, kitosaanilla jne. ε-polylyysiinillä.
Kirjoja

Henry Petroski: Ideasta tuotteeksi – Miten insinöörit keksivät suunnitelmallisesti. Suom. Kimmo Pietiläinen. Terra Cognita, 1997. ISBN 952-5202-02-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kierrätyspisteet kartonkisille nestepakkauksille, lasille, muoville ja metallille
Pantilliset On Tour
Suomen Palautuspakkaus
Svenska Returpack (ruotsiksi)
Norsk Resirk (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
YouTube: National Geographic Megafactories - Coca-Cola video jossa esitellään alumiinitölkkien valmistusta (englanniksi)
The Ingenious Design of the Aluminum Beverage Can Professori Bill Hammack kertoo alumiinisen juomatölkin rakenteesta. Video, 12 min. (englanniksi)
Metallisen juomatölkin avaaminen.
Rooman valtakunnan taide

Keisari Augustuksen patsas ensimmäiseltä vuosisadalta.
Rooman valtakunnan taide oli antiikin ajan Rooman valtakunnan alueella tuotettua taidetta, kuten maalaustaidetta, kuvanveistoa, korutaidetta ja arkkitehtuuria.
Koska Rooman valtakunta oli hyvin laaja ja pitkäikäinen, sen taidekin oli hyvin monimuotoista, ja siihen sisältyi valtakunnan eri osien taidekulttuureita menneisyydestä ja nykyajalta. Roomalaiset taiteilijat kopioivat ja jäljittelivät usein muiden kulttuurien taidetta, etenkin kreikkalaisten ja etruskien, mutta toisinaan he myös ylittivät sen laadun.
Rooman valtakunnan taidekeskuksia olivat pääkaupunki Rooman lisäksi Aleksandria Egyptissä, Antiokia Syyriassa ja Ateena Kreikassa. Roomalaisten itsensä tekemän taiteen lisäksi valtakunnan kaupunkeihin tuotiin taidetta roomalaisten valloittamista kaupungeista.
Taidetta sponsoroivat Roomassa usein yksityiset ihmiset, mistä näkyvin merkki ovat lukuisat muotokuvat.
Roomalaisten taiteilijoiden henkilöllisyyksistä tiedetään vain vähän, mutta roomalaista taidetta on säilynyt hyvin suuri määrä.
Historia

Rooman tasavallan aikana taide tehtiin valtion tarpeisiin, ja siinä kuvattiin usein julkisia uhrauksia tai sotilaallisia voittoja. Merkkihenkilöt teettivät itsestään realistisia rintakuvia, jotka toivat esille heidän ikänsä, viisautensa, ahkeruutensa ja johtajuutensa.
Keisariaikana roomalaisen taiteen tarkoitukseksi tuli hallitsijan ja hänen sukunsa korostaminen. Roomalaiset alkoivat ottaa runsaasti vaikutteita etenkin kreikkalaisen klassisen ajan ja hellenistisen ajan taiteesta.
Myöhemmän keisariajan taide alkoi etääntyä klassisista vaikutteista, ja sen tyyliin ilmaantuivat muun muassa edestäpäin kuvaus, jäykät poseeraukset sekä aiempaa vähäisempi realistisuus ja yksilöllisyys.
Kuvanveisto

Roomalaisessa kuvanveistossa realismin tavoittelu yhdistyi klassisen Kreikan kuvanveiston idealisoituun täydellisyyteen ja vaikutteisiin itämaisesta kuvanveistosta. Roomalaiset kuvanveistäjät kopioivat useita kreikkalaisia veistoksia, minkä ansiosta ne ovat säilyneet nykypäiviin asti. Materiaaleina roomalaiset suosivat pronssia ja marmoria.
Alkuvuosisatojen kreikkalaisten ja etruskivaikutteiden rinnalle tuli ensimmäisellä vuosisadalla valon ja varjon tuomia optisia efektejä, joilla tavoiteltiin realismia. Kuvanveistosta tuli myös monumentaalisempaa, kun keisarien, jumalien ja sankareiden patsaista alettiin tehdä luonnollista kokoa suurempia. Valtakunnan loppuaikoina veistosten päät tehtiin usein suhteettoman suuriksi ja hahmot kuvattiin itämaiseen tyyliin litteinä ja edestäpäin.
Sotaretkien tapahtumia kuvattiin riemukaarissa kuten Konstantinuksen riemukaaressa. Temppelien alttareissa saatettiin kuvata valikoituja henkilöitä myönteisessä sävyssä.
Seinämaalaukset

Roomalaiset koristelivat kotiensa, julkisten rakennustensa, temppeliensä, sotilaallisten rakennustensa ja hautojensa sisäseinät usein kirkkain värein ja kuvioin tehdyillä seinämaalauksilla ja freskoilla sekä stukkoilla. Värejä oli käytössä laaja kirjo, mutta luonnolliset maavärit olivat suosituimpia. Kuvituksena oli muotokuvia, mytologiaa, arkkitehtuuria, eläimiä ja kasveja tai kokonaisia maisemia.
Mosaiikit

Roomalaisiin koteihin ja julkisiin rakennuksiin tehtiin paljon mosaiikkeja, jotka valmistettiin erivärisistä, yleensä 0,5–1,5 senttimetrin kokoisista kivistä. Aiheet olivat monipuolisia kuten seinämaalauksissakin. Eri puolilla valtakuntaa oli erilaisia tyylisuuntia ja aihevalintoja. Italian niemimaalla vallalla oli mustien ja valkoisten kivien käyttö.
Muut taiteet

Roomalaiset valmistivat arvometalleista, kuten kullasta ja hopeasta, sekä norsunluusta muun muassa koruja, pieniä muotokuvia, peilejä, astioita, figuriineja, medaljonkeja, sinettisormuksia ja kolikoita. Roomalaiset korusepät olivat hyvin taitavia ja hallitsivat kaikki korunvalmistuksen tekniikat. Lisäksi roomalaiset valmistivat myös esimerkiksi kirjailtuja kankaita ja kuvitettuja kirjoja.
Perintö

Roomalaisen taiteen perintö näkyy esimerkiksi keskiaikaisessa kristillisessä taiteessa ja käsikirjoitusten kuvituksissa. Roomalaisilta on periytynyt myös käsitys siitä, että taiteen arvostaminen ja omistaminen voidaan nähdä merkkinä yksilön kulttuurisesta sivistyksestä, ja että taide ei kuulu vain rikkaille vaan koko kansalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rooman valtakunnan taide Wikimedia Commonsissa
Eläinuhria kuvaava roomalainen reliefi toiselta vuosisadalta jaa.
Yksityiskohta Konstantinuksen riemukaaresta.
Seinämaalaus Pompejin kaupungista.
Keisari Augustusta esittävä kamee ensimmäiseltä vuosisadalta.
Töölön kirkko

| Töölön kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Taka-Töölö, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′47″N, 024°55′16″E
Seurakunta:  Töölön seurakunta
Rakentamisvuosi:  1930
Suunnittelija:  Hilding Ekelund
Istumapaikkoja:  400
Tyylisuunta:  1920-luvun klassismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Töölön kirkon pääsisäänkäynti
Töölön kirkko on arkkitehti Hilding Ekelundin suunnittelema, 1920-luvun klassismia edustava tiilinen kirkkorakennus Helsingin Taka-Töölön kaupunginosassa. Kirkon osoite on Topeliuksenkatu 4.
Historia

Kirkkorakennuksen muoto noudattaa paljolti vuonna 1927 järjestetyn arkkitehtikilpailun voittanutta suunnitelmaa. Kilpailun jälkeen ehdotusta muokattiin. Esimerkiksi rakennuksen toisessa kerroksessa sijaitseva 400 hengen kirkkosali jäi pienemmäksi kuin Ekelundin alun perin hahmottelema 700 hengen sali.
Rakennuksen urakoi rakennusmestari Matti Heusala. Rakennus vihittiin käyttöön 13. huhtikuuta 1930.
Töölön kirkosta tuli seurakuntansa pääkirkko vasta runsas vuosikymmen valmistumisensa jälkeen; alun perin rakennus toimi seurakuntasalina. Kun Töölöstä muodostettiin 1941 oma evankelis-luterilainen seurakunta, rakennuksen pääkäyttötarkoitus muutettiin kirkoksi.
Kirkon alttaritaulu on jäänyt keskeneräiseksi, koska tätä öljyvärimaalausta Iankaikkinen elämä maalannut taiteilija Henry Ericsson kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1933. Vihkikappelin Viinipuu-seinämaalaus, kastekappelin Jeesuksen kaste -seinämaalaus ja ala-aulan kaarisyvennyksen Mooses ja palava pensas -maalaus ovat taidemaalari Paavo Leinosen käsialaa. Kirkon 26-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan Urkutehdas.
Töölön kirkon korjaus alkuperäisasuunsa valmistui vuonna 2016.  Korjauksen valmistuttua kirkon avajaisjuhlallisuudet pidettiin sunnuntaina 14. helmikuuta 2016. Peruskorjauksessa muun muassa uusittiin talotekniikka ja keittiötilat sekä palautettiin rakennuksen ulko- ja sisäpintoihin alkuperäinen väritys.
Pärinäpirtti

Töölön kirkon kellarin kerhohuone Pärinäpirtti eli "Päris" on ollut monien kerhojen kokoontumispaikka. Muun muassa kappalainen Ilmo Launis veti siellä askartelu- ja tekniikkakerhoja.
Kuvia

Töölön kirkko
Töölön kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Töölön kirkko Wikimedia Commonsissa
Töölön kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kirkkoesittelyt – Töölön kirkko
Töölön seurakunta
| n k Helsingin kirkot ja kappelit |
| --- | --- |
Kirkot:  Mikael Agricola  Alppila  Andreaskirkko  Diakonissalaitoksen kirkko  Hakavuori (ei enää käytössä)  Herttoniemi  Huopalahti  Itäkeskus  St. Jacobs kyrka  Jakomäki (purettu 2023)  Johanneksenkirkko  Kallio  Kannelmäki  Karunan kirkko  Konala (ei enää seurakuntakäytössä)  Kontula  Koskelan kirkko  Kristuskyrkan  Kulosaari  Käpylä  Laajasalo  Lauttasaari  Luther-kirkko  Lähetyskirkko  Malmi  Maunula  Meilahti  Merimieskirkko  Munkkiniemi  Munkkivuori  Myllypuro  Olaus Petrin kirkko  Oulunkylä  Oulunkylän puukirkko  Paavali  Pakila  Pasila (purettu 1978)  Pihlajamäki  Pitäjänmäki  Puistola  Pyhän Henrikin katedraali  Pyhän Kolminaisuuden kirkko  Pyhän Marian kirkko  Pyhän Nikolauksen kirkko  Roihuvuori  Saalem-temppeli  Saksalainen kirkko  Suomenlinna  Tammisalo  Tapanila  Temppeliaukio  Tuomaankirkko  Tuomiokirkko  Töölö  Uspenskin katedraali  Vanha kirkko  Vartiokylä  Viikki  Vuosaari  Östersundom 
Kappelit:  Herttoniemenranta  Jätkäsaari  Kamppi  Katukappeli (Vuosaari)  Leposaari (Kulosaari)  Länsi-Pasila (ei enää seurakunnan käytössä)  Malminkartano  Merirasti-kappeli  Puotila  Pyhän Laurin kappeli  Pyhän Sydämen kappeli  Ruoholahti  Vankilahotellin kappeli
Udden-Wentworth-luokitus

Udden-Wentworth-luokitus on kansainvälinen maaperän kerrostumien tutkimuksessa, sedimentologiassa, käytetty lajitteiden raekokoon perustuva maalajien luokitus. Lajitteiden raekokojen raja-arvojen suhde on aina 1:2. Maa-aines seulotaan seulasarjan avulla ja lasketaan eri kokoisille seuloille jääneen aineksen osuus koko erästä painoprosentteina. Taulukosta voidaan sitten katsoa vallitsevaa lajitetta vastaava nimitys. Taulukossa on myös maa-aineksen raekokoja vastaava kivilaji, joka syntyy maa-aineksen kivettyessä.
| Udden-Wentworth-luokituksen lajiterajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lajite | Alalajite | Raekoko (mm) | Murtolukuna (mm) | Φ-yksikkö | Kivityyppi |
| Lohkareet |   | 256...4096 |   | –8...–12 | Konglomeraatti/  breksia |
| Kivet |   | 64...256 |   | –6...–8 | Konglomeraatti/  breksia |
| Sora | Hyvin karkea sora | 32...64 |   | –5...–6 | Konglomeraatti/  breksia |
| Sora | Karkea sora | 16...32 |   | –4...–5 | Konglomeraatti/  breksia |
| Sora | Keskisora | 8...16 |   | –3...–4 | Konglomeraatti/  breksia |
| Sora | Hieno sora | 4...8 |   | –2...–3 | Konglomeraatti/  breksia |
| Sora | Hyvin hieno sora | 2...4 |   | –1...–2 | Konglomeraatti/  breksia |
| Hiekka | Hyvin karkea hiekka | 1...2 |   | 0...–1 | Hiekkakivi |
| Hiekka | Karkea hiekka | 0,5...1 | 1/2...1 | 1...0 | Hiekkakivi |
| Hiekka | Keskihiekka | 0,25...0,5 | 1/4...1/2 | 2...1 | Hiekkakivi |
| Hiekka | Hieno hiekka | 0,125...0,25 | 1/8...1/4 | 3...2 | Hiekkakivi |
| Hiekka | Hyvin hieno hiekka | 0,0625...0,125 | 1/16...1/8 | 4...3 | Hiekkakivi |
| Siltti | Karkea siltti | 0,031...0,0625 | 1/32...1/16 | 5...4 | Silttikivi |
| Siltti | Keskisiltti | 0,0156...0,031 | 1/64...1/32 | 6...5 | Silttikivi |
| Siltti | Hieno siltti | 0,0078...0,0156 | 1/128...1/64 | 7...6 | Silttikivi |
| Siltti | Hyvin hieno siltti | 0,0039...0,0078 | 1/256...1/128 | 8...7 | Silttikivi |
| Saves | Karkea saves | 0,00195...0,0039 | 1/512...1/256 | 9...8 | Savikivi |
| Saves | Keskisaves | 0,00098...0,00195 | 1/1024...1/512 | 10...9 | Savikivi |
| Saves | Hieno saves | ...0,00098 | ...1/1024 | ...10 | Savikivi |
Oheisen taulukon esittämä maalajitteiden ryhmittely ei ole ainoa mahdollinen. Lajitteiden ryhmittely ja nimitykset vaihtelevat hieman eri lähteissä. Siltti ja saves ovat yhteisnimeltään hienoaines (tai liete englannin mud-sanan mukaan). Joissakin lähteissä käytetään raekokoluokasta 4...64 mm nimitystä karkea sora (engl. pebble).
Φ-yksikkö

Geologit suosivat Φ-yksikköä (phi) metrijärjestelmän sijaan, koska se on helppokäyttöisempi raekokojakaumien histogrammeissa ja summakäyrissä logaritmisiin asteikkoihin verrattuna. Se on mittayksikötön suure ja lasketaan yhtälöstä
\Phi =-\log _{2}d=-\left({\frac {log_{10}d}{log_{10}2}}\right)
missä Φ on rakeiden koko Φ-yksikköinä ja

d on rakeiden läpimitta millimetreinä.
Lajittuneisuus

Maa-aineksen lajittuneisuuden kuvaamiseen näytteen raekokojen keskihajonnan perusteella käytetään seuraavia sanallisia ilmaisuja:
alle 0,35 Φ oikein hyvin lajittunut
0,35...0,50 Φ hyvin lajittunut
0,50...0,71 kohtalaisen hyvin lajittunut
0,71...1,0 kohtalaisen lajittunut
1,0...2,0 huonosti lajittunut
2,0...4,0 hyvin huonosti lajittunut
yli 4,0 erittäin huonosti lajittunut
Historiaa

Luokituksen alkumuodon kehitti yhdysvaltalainen geologi Johan (August) Udden (1859–1932), joka julkaisi luokituksensa vuonna 1898. [Udden, J.A., 1898: Mechanical Composition of Wind Deposits. Augustana Library Publication vol. 1.] [Udden, J.A., 1914: Mechanical Composition of Clastic Sediments. Bulletin of the Geological Society of America, vol. 25 pp. 655–744.]
Luokitusta muunteli ja laajensi yhdysvaltalainen geologi Chester (Keeler) Wentworth (1891–1969), joka kuitenkin säilytti raekokojen raja-arvojen suhteen 1:2. [Wentforth, C.K., 1922: A Scale of Grades and Class Terms for Clastic Sediments. Journal of Geology vol. 30 pp. 377–392.]
Yhdysvaltalainen geologi William Cristian Krumbein (1902–1979) loi luokituksen yhteyteen Φ-yksikön. [Krumbein, W.C., 1934: Size frequency distribution of sediments. Journal of Sedimentary Petrology vol 4. pp. 65–77.]
Jakob von Uexküll

Jakob von Uexküll vuonna 1903.
Jakob Johann von Uexküll [fon ykskyll] (8. syyskuuta 1864 Keblaste, Läänemaa, Viron kuvernementti – 25. heinäkuuta 1944 Capri, Italia) oli baltiansaksalainen biologi ja filosofi.
Jakob von Uexküllin vanhemmat olivat baltiansaksalainen poliitikko Alexander Rudolf Karl von Uexküll ja paronitar Sophie Karoline Pauline von Hahn. Uexküll opiskeli eläintiedettä Tarton yliopistossa 1884–1889, jonka jälkeen hän työskenteli Heidelbergin yliopiston fysiologian instituutissa ja eläintieteellisellä asemalla Napolissa ja perehtyi selkärangattomiin eläimiin. Vuonna 1907 hänelle myönnettiin Heidelbergin yliopiston kunniatohtorin arvo lihasfysiologian alalla saavutetuista tutkimustuloksista. Vuonna 1926 hän perusti Institut für Umweltforschungin Hampurin yliopistoon.
Uexküll tunnetaan etenkin eläinten käyttäytymistutkimuksistaan eli etologiasta. Hän julkaisi teoksen Umwelt und Innenwelt der Tiere (1909), jossa hän loi käsitteen Umwelt tarkoittamaan eläimen käsitystä omasta ympäristöstään. Uexküll loi biosemiotiikan perustan kirjassaan Bedeutungslehre (Merkitysoppi) vuonna 1940.
Uexküllillä oli Puhtussa Viron länsirannikolla kesäasunto, jossa hän vietti kesänsä vuosina 1927–1939 ja josta myöhemmin tehtiin Tarton yliopiston biologinen tutkimusasema. Viimeiset vuotensa hän vietti Caprin huvilallaan.
Tartossa sijaitsee Jakob von Uexküllin Keskus.
Kirjallisuutta

Chansigaud, Valérie 2009: The History of Ornithology, s. 200. - New Holland Publishers. Mame, Ranska. ISBN 978-1-84773-433-4
Kull, Kalevi 2001: Jakob von Uexküll: An introduction. Semiotica 134: 1-59.
Mildenberger, Florian 2007: Umwelt als Vision: Leben und Werk Jakob von Uexkülls (1864—1944). Stuttgart: Franz Steiner Verlag.
Uexküll, Gudrun von 1964: Jakob von Uexküll, seine Welt und seine Umwelt.
Aiheesta muualla

Elämäkerta (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Ubsunurin allas

Ubsunurin allas korkeuskohokuvana.
Uvs Nuurin järvi satelliittikuvassa.
Ubsunurin allas ja Uvs Nuurin järvi ovat Altain ja Tannu-Olan vuoristojen välissä.
Ubsunurin allas (Ubsu-Nurin allas, Uvs Nuurin allas) on painuma Keski-Aasiassa Venäjän ja Mongolian rajalla Altaivuorten itäpuolella. Altaassa on hyvin suolainen, melko matala ja laaja Uvs Nuurin suolajärvi. Alue sijaitsee subarktisen Siperian ilmaston ja Keski-Aasialle tyypillisen kuivan aavikkomaisen ja aromaisen ilmastovyöhykkeen rajalla. Oman lisänsä ympäristöön tuovat korkeat vuoret. Alue on pysynyt harvaan asuttuna, ja aroympäristö on säilynyt hyvin. Runsaan, monipuolisen eläimistönsä takia alue liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2003. Ubsunurin vuorialueella elää harvinainen lumileopardi.