stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sienimyrkky
Erilaisia sienimyrkkyjä > Solumyrkyt

Solumyrkyt ovat soluja tuhoavia myrkkyjä. Ne vaikuttavat sisäelimiin, erityisesti maksaan ja munuaisiin, joiden toiminta on vilkasta. Niiden vaikutukset ovat peruuttamattomia. Myrkytysoireet ovat kaksivaiheiset. Varhaisoireet (oksentelu, vatsakipu ja ripuli) ilmaantuvat 4–24 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Jonkin ajan kuluttua oireet häviävät, mutta alkavat uudestaan muutaman vuorokauden kuluttua, koska munuaiset ja maksa ovat vaurioituneet. Solumyrkkyjä on kolme pääryhmää:
Syklopeptidejä (amatoksiineja ja fallotoksiineja) on erityisesti kavalakärpässienessä (Amanita phalloides) ja valkokärpässienessä sekä pikku-ukonsienissä (Lepiota), nääpiköissä (Galerina) ja kuupikoissa (Conocybe). Syklopeptidit vaikuttavat maksan toimintaan. Ne pysäyttävät solujen proteiinisynteesin. Ne eivät tuhoudu kuumennettaessa tai kuivaamalla. Myrkytys vaatii sairaalahoitoa. Hoitokeinoja ovat muun muassa vatsahuuhtelu ja veridialyysi. Potilaista toipuu noin 80 prosenttia.
Orellaniinia on erityisesti seitikeissä (Cortinarius). Se tuhoaa ensisijaisesti munuaiskudosta. Varhaisoireet ovat lievät. Latenssiaika munuaisvauriosta kertoviin oireisiin voi olla jopa pari viikkoa. Oireita ovat muun muassa väsymys, suun kuivuminen, jatkuva virtsaamistarve, alavatsasärky ja lihassärky. Lopulta virtsaneritys lakkaa kokonaan. Orellaniinimyrkytystä voidaan hoitaa keinomunuaishoidolla eli hemodialyysilla. Voidaan myös tehdä munuaisensiirto.
Gyromitriiniä on korvasienissä (Gyromitra). Se on vesiliukoinen yhdiste, joka hajoaa keitettäessä ja haihtuu veden mukana sienten kuivaamisen yhteydessä. Korvasienten ryöppäyksen yhteydessä haihtuva vesihöyry voi hengitettynä aiheuttaa myrkytyksen. Tuore korvasieni on tappavan myrkyllinen. Gyromitriini vaikuttaa sekä maksaan että munuaisiin. Lisäksi sen on todettu pitkäaikaiskäytössä lisäävän syöpäriskiä. Gyromitriinimyrkytyksen oireita ovat: väsymys, pahoinvointi, säryt, oksentelu, ripuli sekä keskushermosto-oireet, kuten rauhattomuus ja lihaskouristelu. Maksan alue tuntuu kovalta ja virtsaan erittyy verta. Myöhemmin virtsaneritys lakkaa. Ilman sairaalahoitoa potilas saattaa kuolla muutaman päivän sisällä. Hoitoina käytetään vatsahuuhtelua, dialyysia ja B6-vitamiiniruiskeita.
Erilaisia sienimyrkkyjä > Hermomyrkyt

Hermomyrkyt eli psykotrooppiset myrkyt vaikuttavat keskushermostoon ja mielentilaan.lähde? Oireet (hikoilu, sekavuus, harha-aistimukset ja alentunut verenpaine) alkavat 1–4 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Hermomyrkkyjä sisältäviä sieniä on käytetty monissa kulttuureissa hallusinaatioiden aiheuttamiseen ja uskonnollisissa rituaaleissa. Väli-Amerikassa käytettiin madonlakkeja (Psilocybe). Siperiassa ja Suomessakin šamaanit käyttivät punakärpässientä (Amanita muscaria) helpottamaan loveen lankeamista. Myrkytykset ovat yleensä tahallisesti aiheutettuja, kun sieniä on käytetty huumeena.
Muskariini on ensimmäinen sienistä eristetty myrkky. Muskariinia on eräissä malikoissa (Clitocybe) ja risakkaissa (Inocybe spp.). Lisäksi sitä on punakärpässienessä, jonka mukaan se on nimettykin. Muskariini vaikuttaa parasympaattiseen eli tahdosta riippumattomaan hermostoon. Oireet alkavat muutaman minuutin kuluttua sienen nauttimisesta. Ensioireita on eritystoiminnan lisääntyminen: kyynelehtiminen, hikoilu, syljeneritys. Vakaviin myrkytyksiin liittyviä oireita ovat oksentelu, ripuli, näköhäiriöt, alhainen verenpaine ja keuhkoastma. Ensiapuna suositellaan oksennuttamista ja veden juomista. Sairaalassa tehdään vatsahuuhtelu.
Muskimoli, muskatsoli ja iboteenihappo ovat muskariinille läheisiä yhdisteitä. Niitä on myrkyllisissä kärpässienissä.
Psilosiinia ja psilosybiinia on madonlakeissa, ja ne aiheuttavat mm. sydämen tykytystä, päänsärkyä, oksentelua ja harha-aistimuksia. Oireet alkavat nopeasti sienen nauttimisen jälkeen. Psilosybinin on sittemmin myös tutkittu lievittävän monia sairauksia kuten esimerkiksi masennusta tai Hortonin syndroomaa. Madonlakkeja on käytetty Väli-Amerikan intiaanikulttuureissa uskonnollisissa rituaaleissa. Joidenkin asiantuntijoiden mielestä psilosybiini tulisikin luokitella erikseen enteogeeneihin sen sijasta, että se luokitellaan sienissä oleviin hermomyrkkyihin. Psilosybe-sienten kerääminen, käyttö ja myynti ovat huumausainelain ja huumausaineasetuksen mukaan rikos Suomessa.
Erilaisia sienimyrkkyjä > Muut myrkyt

Ruoansulatuskanavaa ärsyttävät myrkyt aiheuttavat vatsanväänteitä ja pahoinvointia. Oireet alkavat noin tunnin kuluttua sienen nauttimisesta ja myrkytystila menee yleensä ohi itsestään. Oksentaminen nopeuttaa toipumista. Jos oireet tai oksentelu on rajua, tarvitaan nesteytystä sairaalassa. Toipuminen on yleensä täydellistä. Ruoansulatuskanavan oireilua aiheuttavia sieniä on paljon eikä niitä kaikkia vielä tunneta. Monet ruokasienilajit kuten rouskut (Lactarius), haperot (Russula) ja mesisienet (Armillaria) sekä siitake (Lentinula edodes') aiheuttavat oireita vain raakoina tai huonosti kypsennettyinä.
Antabuksen tavoin vaikuttava harmaamustesieni (Coprinus antamentarius) sisältää kopriini-nimistä yhdistettä, joka yhdessä alkoholin kanssa aiheuttaa myrkytystilan. Oireet alkavat nopeasti. Niitä ovat metallin maku suussa, kasvojen punoitus, rintakipu, oksentelu ja ripuli. Myrkytys voi syntyä, vaikka alkoholin ja sienten nauttimisen välillä olisi useampi päivä. Nuijamalikka (Clitocybe clavipes), piikkiukonsieni (Lepiota aspera) ja tauriontatti (Boletus luridus) aiheuttavat samankaltaisia oireita, mutta niistä ei ole löydetty kopriinia.
Hemolyyttiset myrkyt aiheuttavat punasolujen hajoamista ja anemiaa. Rusokärpässienen (Amanita rubescens) sisältämä hemolyyttinen myrkky hajoaa kuumennettaessa.
Mustarouskun (Lactarius necator) on todettu sisältävän mutageenistä eli mutaatioita aiheuttavaa nekatoriinia. Myös joidenkin muiden sienten epäillään olevan mutageenisia, mutta tutkimustulokset ovat olleet ristiriitaisia.
Huomionarvoista

Osalla ihmisistä on synnynnäinen sienisokerin imeytymishäiriö eli trehaloosi-intoleranssi. Se aiheuttaa ilmavaivoja ja ripulointia.
Eräät sinänsä myrkyttömät sienet aiheuttavat huonosti kypsytettyinä vatsavaivoja. Tästä tunnettu ryhmä on punikkitatit. Kovin väkevillä sienillä kuten kangasrouskulla ja polttiaishaperolla voi saada samantapaisia oireita, mutta näitä ei kovin moni nauttine raakana merkittäviä määriä.
Jotkut ihmiset ovat allergisia sienten pinta-aktiivisille aineille, ja he voivat sada oireita sinänsä myrkyttömistä sienistä. Tämä kannattaa ottaa huomioon erityisesti sellaisten sienten kohdalla, joita käytetään toisinaan raakana esimerkiksi salaateissa. Tällaiseen on toisinaan suositeltu esimerkiksi eräitä mietoja sieniä kuten keltahaperoa.
Sienten poiminta ruoaksi sellaisilta alueilta, joilla tiedetään olevan maaperäsaasteita, ei ole suositeltavaa. Osa sienistä kerää ympäristömyrkkyjä, ruokasienistä erityisesti raskasmetalleja kuten lyijy ja kadmiumia ja jopa radioaktiivisia metalleja kuten uraania ja strontiumia. Kadmium tosin kulkeutunee elimistön läpi imeytymättä kitiiniin sitoutuneena. Toistaiseksi (vuoteen 2005 mennessä) ei näistä ole todettu olevan Suomessa suurta vaaraa, mutta raskaan liikenteen ja teollisuuden läheisyydestä ei ruokasieniä kannata poimia. Myös Säteilyturvakeskus seuraa asioita radioaktiivisuuden kannalta.
Tiina Lymi

| Tiina Lymi |
| --- | --- |
 Tiina Lymi Helsingin kirjamessuilla vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tiina Inkeri Lymi
Syntynyt: 3. syyskuuta 1971 (ikä 53) Tampere
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, käsikirjoittaja, näyttelijä, ohjaaja
Puoliso:  Eero Aho (vih. 1994; ero 2006)
Lapset:  3; Ella Lymi
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:   Akvaariorakkaus  Isänmaan toivot  Nousukausi  Onnen varjot  Syke 
Palkinnot
  Parhaan naispääosan Jussi  1993 Akvaariorakkaus  Parhaan käsikirjoituksen Kultainen Venla  2016 Kohtuuttomuuksia  2024 Suomi-palkinto  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Tiina Inkeri Lymi (s. 3. syyskuuta 1971 Tampere) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija.
Lymi palkittiin parhaan naispääosan Jussi-palkinnolla roolistaan elokuvassa Akvaariorakkaus (1993). Lymi on myös saanut parhaan naispääosan Jussi-ehdokkuudet elokuvista Nousukausi (2003), Juoksuhaudantie  (2004) ja Erottamattomat (2008).
Lymi tunnetaan myös elokuva- ja televisio-ohjaajana sekä käsikirjoittajana. Vuonna 2016 Lymi palkittiin parhaan käsikirjoituksen Kultainen Venla -palkinnolla draamakomediasarjasta Kohtuuttomuuksia (2016). Lymi sai parhaan ohjauksen Jussi-ehdokkuudet elokuvistaan Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja (2018) sekä Myrskyluodon Maija (2024). Lymin ohjaamasta ja käsikirjoittamasta rikoskomediasarjasta Queen of Fucking Everything tuli yleisömenestys vuonna 2025.
Varhainen elämä

Tiina Lymi syntyi Tampereella vuonna 1971 ja asui lapsuutensa Lie­lahdessa. Hän kasvoi yksin­huoltaja­äitinsä kanssa. Lymi haaveili lapsena poliisin ammatista. Lymi kirjoitti yli­oppilaaksi Tampereen yhteiskoulun lukiosta vuonna 1990. Samana vuonna hän pääsi ensimmäisellä yrittämällä sisään Teatteri­korkea­kouluun, josta hän valmistui näyttelijäksi vuonna 1994.
Ura > Näyttelijänä

Lymin läpi­murto suuren yleisön tietoisuuteen tapahtui hänen ensimmäisessä elo­kuva­roolissaan vuonna 1993 elokuvassa Akvaariorakkaus. Siitä hän sai parhaan nais­pää­osan Jussi-palkinnon. Sen jälkeen hän on näytellyt useissa suomalaisissa elo­kuvissa, näytelmissä ja televisio­sarjoissa. Lymi on näytellyt muun muassa elokuvissa Rikos & Rakkaus (1999) ja Onnen varjot (2005), Armi elää! (2015), Olen suomalainen (2019) ja Syke-elokuva: Hätätila (2021). Lymi on myös saanut parhaan naispääosan Jussi-ehdokkuudet elokuvista Nousukausi (2003), Juoksuhaudantie (2004) ja Erottamattomat (2008).
Lymi on näytellyt myös televisiosarjoissa Vuoroin vieraissa (1997), Isänmaan toivot (1998–2002), Tahdon asia (2005), Syke (2014–2019) sekä Roba.
Lymi ääninäytteli Esmeraldan roolin Disneyn animaatioelo­kuvassa Notre Damen kellon­soittaja (1996). Lymi myös esitti elokuvassa kappaleen ”Auta Oi Luoja”, joka on suomennettu versio alkuperäiskappaleesta ”God Help the Outcasts”.
Ura > Ohjaajana ja käsikirjoittajana

Lymi on työskennellyt myös teatteri- ja televisio-ohjaajana. Ensimmäisen teatteri­ohjauksensa, Juha Lehtolan kirjoittaman perhe­komedian Loppuun asti lystikkäät, hän teki vuonna 2007 Tampereen Työväen Teatterille. Syksyllä 2009 sai Tampereen Työ­väen Teatterissa ensi-iltansa näytelmä Susi sisällä, jonka Lymi on paitsi ohjannut, myös kirjoittanut. Samalla tavoin on toteutettu myös Ryhmäteatterin näytelmä S.O.S. – Save Our Souls (2010). Television puolella hän on ohjannut TV1:n poliittista satiiria Ministerin tytär (2010).
Vuonna 2016 Ylellä esitettiin Lymin käsikirjoittama musta komediasarja Kohtuuttomuuksia, joka parodioi nykyelämän ilmiöitä kuten menestymispaineita ja sukupuolirooleja. Lymi palkittiin sarjasta parhaan käsikirjoituksen Kultainen Venla -palkinnolla. Vuonna 2021 julkaistiin Lymin ohjaama ja käsikirjoittama kolmiosainen minidraamasarja Sisäilmaa, joka kertoo Työ- ja elinkeinotoimiston ylikuormitetusta henkilökunnasta. Sarja palkittiin kolmella Kultainen Venla -palkinnolla parhaasta draamasarjasta, parhaasta nais- ja miesnäyttelijästä.
Vuonna 2024 ensi-iltansa sai Lymin ohjaama ja käsikirjoittama suurelokuva Myrskyluodon Maija. Elokuva perustuu Anni Blomqvistin romaanisarjaan Myrskyluoto. Pääosin Ahvenanmaalla kuvatun elokuvan neljän miljoonan euron budjetti on yksi Suomen isoimmista elokuvabudjeteista koskaan. Elokuvasta tuli vuoden 2024 katsotuin elokuva 469 334 katsojalla ja samalla Lymistä tuli viimeisen kymmenen vuoden ajalta katsotuin elokuvaohjaaja suomalaisissa elokuvateattereissa. Elokuva sai yhteensä yhdeksän Jussi-ehdokkuutta, joista Lymi sai henkilökohtaisesti ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.
Vuonna 2024 Lymi palkittiin Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnolla monipuolisesta, näkemyksellisestä ja menestyksekkäästä urastaan elokuvien ja televisiosarjojen ohjaajana.
Vuoden 2025 alussa julkaistiin Lymin Ylelle ohjaama ja käsikirjoittama kuusiosainen rikoskomediasarja Queen of Fucking Everything, joka sai kiittäviä arvosteluja. Laura Malmivaaran tähdittämästä sarjasta tuli heti julkaisun myötä yleisömenestys ja sen jaksoja käynnistettiin Yle Areenassa poikkeukselliset 3,7 miljoonaa kertaa ensimmäisen kuuden vuorokauden aikana.
Yksityiselämä

Tiina Lymi oli naimisissa 12 vuotta näyttelijä Eero Ahon kanssa vuoteen 2006 saakka. Heillä on kaksi tytärtä, joista Iida on esiintynyt elo­kuvassa Joki ja Ella Lymi yhdessä vanhempiensa kanssa elo­kuvassa Juoksu­haudantie sekä elo­kuvassa Käsky. Ella Lymi pääsi Teatteri­korkea­kouluun vuonna 2018 ja hän opiskelee myös näyttelijäksi. Lymillä on myös tanssija Aleksi Seppäsen kanssa vuonna 2008 syntynyt poika.
Lymi on kertonut sairastavansa nivel­reumaa.
Filmografia > Näyttelijänä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ohjaajana Äkkilähtö.   2016.  Napapiirin sankarit 3.   2017.  Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja.   2018.  Tarhapäivä.   2019.  Sisäilmaa.   2021.  Myrskyluodon Maija.   2024.  Queen of Fucking Everything.   2025.  |  Käsikirjoittajana Kohtuuttomuuksia.   2016.  Myrskyluodon Maija 2024  Queen of Fucking Everything.   2025.  |  Ääninäyttelijänä Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit ovat omassa luettelossaan.  |
Teatteri

| --- | --- |
 KOM-teatteri Rikos ja rakkaus (1995)  Juoksuaika (1996)  Tulkaa tytöt takaisin (1998)  Aina joku eksyy (1998)  Mikä ihana päivä (1999)  Baikalin lapset (2002)  Totuus vallalle (2002)  Alastonkuvia (2003)  Tarpeettomia ihmisiä (2003)  Suomen hevonen (2004) :  Ryhmäteatteri Haapoja (2006)  Harmonia (2009)  Tampereen Työväen Teatteri Arne Anka (2006)  Venetsian kauppias (2006)  Uusi Iloinen Teatteri Aikuisten oikeesti (2005)  Lisää letkua (2006)  Tampereen Teatteri Kaasuvalo (2005) 
| --- | --- |
 Ohjaukset Loppuun asti lystikkäät (Tampereen Työ­väen Teatteri 2007)  Susi sisällä (Tampereen Työ­väen Teatteri 2009)  Ministerin tytär (Yle TV1 2010)  S.O.S. – Save Our Souls (Ryhmä­teatteri 2010) :  Käsikirjoitukset Da Lintsi -koodi (Uusi Iloinen Teatteri 2007)  Susi sisällä (Tampereen Työ­väen Teatteri 2009)  S.O.S. – Save Our Souls (Ryhmä­teatteri 2010) 
lähde?
Kirjat

Susi sisällä.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2010.  ISBN 978-952-5874-00-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiina Lymi Wikimedia Commonsissa
Taiteilija­elämää: Tiina Lymi Yle Elävä arkisto. 7.9.2007 (päivitetty 21.11.2011).
| n k Tiina Lymi |
| --- | --- |
Elokuvaohjaukset:  Äkkilähtö (2016)  Napapiirin sankarit 3 (2017)  Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja (2018)  Tarhapäivä (2019)  Myrskyluodon Maija (2024) 
Elokuvakäsikirjoitukset:  Äkkilähtö (2016, yhdessä Nina Laurio kanssa)  Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja (2018, yhdessä Tuomas Kyrön ja Juha Lehtolan kanssa)  Tarhapäivä (2019, yhdessä Anna Viitala kanssa)  Myrskyluodon Maija (2024) 
Televisio-ohjaukset:  Ministerin tytär (2010)  Sisäilmaa (2021)  Queen of Fucking Everything (2025) 
Televisiokäsikirjoitukset:  Kohtuuttomuuksia (2016)  Sisäilmaa (2021)  Queen of Fucking Everything (2025) 
| n k Parhaan naispääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Ansa Ikonen (1944)  Lea Joutseno (1945)  Regina Linnanheimo (1946)  Emma Väänänen (1947)  Eeva-Kaarina Volanen (1948)  Eeva-Kaarina Volanen (1949)  Eeva-Kaarina Volanen (1950)  Emma Väänänen (1951)  Mirjami Kuosmanen (1952)  Rauni Luoma (1953)  Maija Karhi (1954)  Rakel Laakso (1955)  ei jaettu (1956)  Emma Väänänen (1957)  Emma Väänänen (1958)  Tea Ista (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Sinikka Hannula (1962)  Ruth Snellman (1963)  ei jaettu (1964)  ei jaettu (1965)  Riitta Elstelä (1966)  Elli Castrén (1967)  Kristiina Halkola (1968)  Liisamaija Laaksonen (1969)  Ritva Vepsä (1970)  Hillevi Lagerstam, Siiri Angerkoski (1971)  Eeva-Maija Haukinen, Eila Pehkonen (1972)  Tea Ista (1973)  Tuula Nyman, Anja Pohjola, Aino Lehtimäki (1974)  ei jaettu (1975)  Leena Uotila (1976)  Tuula Nyman (1977)  Irma Seikkula, Raili Veivo, Nanny Westerlund (1978)  Elina Salo (1979) 
1980–1999:  ei jaettu (1980)  Rea Mauranen, Eeva Eloranta (1981)  ei jaettu (1982)  ei jaettu (1983)  Eeva Eloranta (1984)  Rauni Luoma (1985)  Soli Labbart (1986)  Pirjo Leppänen (1987)  Kaija Pakarinen (1988)  Liisamaija Laaksonen (1989)  Pirkko Hämäläinen (1990)  Kati Outinen(1991)  Irma Junnilainen (1992)  Merja Larivaara (1993)  Tiina Lymi (1994)  ei jaettu (1995)  Päivi Akonpelto (1996)  Kati Outinen (1997)  Leea Klemola (1998)  Elena Leeve (1999) 
2000–2019:  Eeva Litmanen (2000)  Outi Mäenpää (2001)  Irina Björklund (2002)  Kati Outinen (2003)  Sari Mällinen (2004)  Outi Mäenpää (2005)  Maria Lundqvist (2006)  Susanna Anteroinen (2007)  Outi Mäenpää (2008)  Elena Leeve (2009)  Minna Haapkylä (2010)  Katja Küttner (2011)  Elina Knihtilä (2012)  Laura Birn (2013)  Leea Klemola (2014)  Anu Sinisalo (2015)  Krista Kosonen (2016)  Linnea Skog (2017)  Krista Kosonen (2018)  Oona Airola (2019) 
2020–2039:  Mimosa Willamo (2020)  Alma Pöysti (2021)  Seidi Haarla (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Hufvudstadsbladet
Harald Silander

Harald Walter Theodor Silander (27. kesäkuuta 1888 Maaria – 16. kesäkuuta 1950) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan päämajan insinööriesikunnassa. Myöhemmin käydyissä talvi- ja jatkosodassa hän toimi komppanianpäällikkönä ja esikuntatehtävissä viestijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Silanderin vanhemmat olivat agronomi Egfrid Theodor Oberg ja Matilda Adolfina Karolina Sjöberg. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerranvuonna 1918 Gertrud Katarina Wallgrenin kanssa ja toisen kerran vuonna 1948 Gretel Palménin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Turun ruotsalaista reaalilyseota ja jatkoi opintojaan Braunschweigin ja Hannoverin teknillisissä korkeakouluissa ja suoritti insinööritutkinnon vuonna 1912.
Jääkärikausi

Silander työskenteli koulun jälkeen A. G. Vorm. J. Berlinerin puhelintehtaan ja Siemens & Halske toiminimen palveluksessa Berliinissä ennen kuin liittyi jääkäriliikkeeseen Saksassa 25. helmikuuta 1915. Hän toimi aluksi jääkäriliikkeessä varatuomari Fritz Wetterhoffin toimistossa Berliinissä, jossa hän vastaanotti jääkärikoulutukseen saapuvia suomalaisia vapaaehtoisia. Itse sotilaskoulutukseen hän siirtyi 1. maaliskuuta 1915, jolloin hän siirtyi Pohjois-Saksassa sijaitsevalle Lockstedter Lagerin harjoitusalueelle, jossa järjestettiin Pfadfinder-kurssi. Tällä kurssilla hän toimi majuri Maximilian Bayerin adjutanttina ja myöhemmin 1. komppanian päällikkönä. Myöhemmin hän toimi Suomesta saapuvien joukkojen vastaanottajana Sassnitzissa. Silander siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n perustamisen jälkeen sen 3. komppaniaan 16. helmikuuta 1916 alkaen, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 24. toukokuuta 1916 ja 4. komppaniaan 16. elokuuta 1916 alkaen. Pataljoonan tykistöön hänet siirrettiin sen haupitsipatteriin 13. joulukuuta 1916, josta hänet siirrettiin toistamiseen pataljoonan täydennysjoukkoon 22. kesäkuuta 1917, josta hän pääsi lomalle ja matkusti Ruotsiin, josta hän ei enää palannut yksikköönsä. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissodasta talvisotaan

Silander palasi takaisin Suomeen maaliskuussa vuonna 1918 ja astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen 14. maaliskuuta 1918. Hänet sijoitettiin Insinööriesikuntaan, jossa hän toimi puhelin- ja lennätinosaston päällikkönä aluksi Vaasassa ja myöhemmin Helsingissä. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 1. elokuuta 1918 alkaen Sotasaaliskeskusosaston insinöörijaoston sähköosaston päälliköksi. Hän erosi armeijasta 31. maaliskuuta 1920. Armeijassa olo aikanaan hän oli jo työskennellyt Oy Zitting & co:n insinööritoimistossa insinöörinä Helsingissä vuonna 1919, mutta nyt eronsa jälkeen hän siirtyi Allmänna lagret ab:n teknillisen osaston päälliköksi ja oli tehtävässä vuoteen 1924 saakka, jolloin hän siirtyi Rauta- ja metalli oy:n toimitusjohtajaksi. Vuonna 1926 hän yritystä ja siirtyi Suomen puhelintehtaan toimitusjohtajaksi, jolta paikalta hän siirtyi Vacuum oil company oy:n teknillisen osaston päälliköksi vuonna 1929. Vuonna 1935 hän siirtyi Suomen hihnatehtaat oy:n palvelukseen Tampereelle, jossa hän työskenteli aina talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota

Silander osallistui talvisotaan viestikomppanian päällikkönä 21. divisioonassa ja osallistui taisteluihin Taipaleessa ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän työskenteli Suomen Gummitehdas Oy:n palveluksessa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Viestitystoimiston päälliköksi 15. divisioonan esikuntaan. Tehtävässä hän palveli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin asepalveluksesta. Myöhemmin hän palasi takaisin Suomen Gummitehdas Oy:n palvelukseen, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka. Silander on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Reservin luutnantti 30. toukokuuta 1918  Kapteeni 1940  Majuri 1942 |      |  Vapaudenristi tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 2. lk.  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916.
Icolo e Bengon maakunta

| Icolo e Bengon maakunta Província do Icolo e Bengo |
| --- | --- |
 Koordinaatit: 9.1072°S, 13.6901°E 
Valtio:   Angola
Kunnat:  7 kuntaa: Catete, Calumbo, Sequele, Bom Jesus, Quiçama, Cabo Ledo ja Cabiri
Perustettu:  2024
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Maakunta
 – hallinnollinen keskus:  Catete
 – Kuvernööri:  Auzílio de Oliveira Martins Jacob
Icolo e Bengon maakunta (port. Província do Icolo e Bengo, suom. Icolo ja Bengon maakunta) on Angolan länsiosassa sijaitseva maakunta. Maakunta perustettiin syksyllä 2024 irroittamalla Luandan silloisen maakunnan harvempaan asutut etelä- ja itäosat uudeksi maakunnaksi; samalla pääkaupunki Luandasta tuli urbaani suurkaupunkimainen maakunta. Vaikka uusi maakunta perustettiin loppuvuodesta 2024, aluehallintomuutoksen täytäntöönpanon odotetaan etenevän vaiheittain vuosina 2025–2027.
Icolo e Bengon maakuntakeskus on Cateten kunta, jonka keskusta sijaitsee noin 60 kilometriä pääkaupungin keskustasta itäkaakkoon.
Icolo e Bengen maakunta rajautuu lännessä Atlantin valtamereen, luoteessa Luandan maakuntaan (suurkaupunkiin), pohjoisessa Bengon, idässä Cuanza Norten ja etelässä Cuanza Sulin maakuntiin.
Maakunta on jaettu paikallishallintoa varten seitsemään kuntaan (municípios). Nämä ovat: Catete, Calumbo, Sequele, Bom Jesus, Quiçama, Cabo Ledo ja Cabiri.
Ennen vuoden 2024 aluehallintomuutosta Icolo e Bengo tarkoitti samannimistä tuolloisen Luandan maakunnan kuntaa. Tämä siirtyi uuteen samannimiseen maakuntaan, jonka kuntajako luotiin aluemuutoksen yhteydessä. Paikannimi on tunnettu esimerkiksi Angolan ensimmäisenä presidenttinä toimineen runoilija ja lääkäri Agostinho Neton synnyinpaikkana.
Angolan päälentoasema eli Luandan António Agostinho Neton kansainvälinen lentoasema (IATA: NBJ, ICAO: FNBJ) sijaitsee Icolo e Bengon maakunnan länsiosassa. Maakunnan kautta kulkee Luandan rautatienä tunnettu ratalinja pääkaupunki Luandasta Malanjeen. Tätä rataa pitkin on Luandan Mussequesin rautatieasemalta vuodesta 2022 lähtien liikennöity useita päivittäisiä junavuoroja Cateten rautatieasemalle.
Icolo e Bengon maakunnassa sijaitseva António Agostinho Neton kansainvälinen lentoasema on eräs Angolan liikenteen strateginen solmupiste.
Agostinho Neton kulttuurikeskus maakuntakeskus Catetessa.