stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lysytšansk

| Lysytšansk Лисичанськ |
| --- | --- |
 Näkymä kaivoskaupunkiin.
 lippu:  vaakuna
 Lysytšansk
 Koordinaatit: 48.9129°N, 38.4198°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Luhanskin alue
Piiri:  Siverskodonetskin piiri
Perustettu:  1710
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  76 km²
Väkiluku (2021)  ():  95 031
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.lis.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lysytšansk (ukr. Лисичанськ, ven. Лисичанск, Lisitšansk) on kaupunki Donetsjoen varrella Luhanskin alueella Ukrainan Itä-osassa. Kaupunki sijaitsee 90 kilometriä Luhanskista luoteeseen. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Lysytšansk liitettiin osaksi Siverskodonetskin piiriä. Kaupunki joutui heinäkuun 2022 alussa Venäjän asevoimien miehittämäksi.
Vuonna 2021 Lysytšanskissa asui 95 031 asukasta. Vuonna 2001 Lysytšanskin väkiluku oli 115 229 ja koko kaupunkipiirin 133 140. Tuolloin asukkaista etnisesti ukrainalaisia oli 66,7 prosenttia, venäläisiä 30,5 prosenttia ja valkovenäläisiä 1 prosentti. Lysytšanskin kaupunkipiiriin kuuluivat tuolloin myös Novodružeskin (per. 1935; 6 806 as./2021) ja Pryvilljan (per. 1753; 6 679 as./ 2021) pikkukaupungit.
Tammikuun keskilämpötila on -6,6 ja heinäkuun +21,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 494 millimetriä.
Seudulla on ollut ihmisasutusta jo ennen, kuin nykyinen asutus on perustettu vuonna 1710. Vuonna 1721 siellä aloitettiin hiilikaivostoiminta ensimmäisenä koko Donetsin laakion alueella. Vuonna 1917 alue tuli osaksi Neuvostoliittoa, ja vuonna 1938 se sai kaupunkioikeudet. Nykyisin kaupungin elinkeinoihin kuuluvat hiilikaivosten lisäksi hiilen muuttaminen kaasuksi maan alla, kemianteollisuus ja lasinvalmistus. Öljynjalostamo Linos avattiin 1970-luvulla. Venäläinen TNK osti sen vuonna 2000. Vuonna 2001 se tuotti kolmanneksen Ukrainassa jalostetusta öljysta.
Venäjän hyökkäyssodassa (2022–) kaupungista käytiin ankaria taisteluja. Venäjän asevoimat miehittivät kaupungin heinäkuussa 2022.
Kaupungintalo.
Rautatieasema.
Eräs kaupungin kirkoista.
Lysytšanskin hiilialueen historian museo.
Kulttuuritalo.
Valtion kaivos- ja teollisuusalan oppilaitos.
Itä-Ukrainan sodassa 2014 vaurioitunut rakennus.
Melnykovin hiilikaivos.
Pryvilljan hiilikaivos.
Teollisuutta.
Venäjän tai sen nukkevaltioiden taistelijoita lähestymässä Lysytšanskia kesäkuussa 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lysytšansk Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine
Leena Kolehmainen

| Leena Kolehmainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1970 
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  saksan kielen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  fil.maist. 1997 Jyväskylän yliopisto,  fil. tri Helsingin yliopisto (1998–2004)
Instituutti:  Turun yliopisto Kieli- ja käännöstieteiden laitos
Leena Sinikka Kolehmainen (s. 1970) on Helsingin yliopiston saksan kielen professori. Aiemmin hän työskenteli saksan kielen professorina Turun yliopistossa 2017–2023 ja apulaisprofessorina Itä-Suomen yliopistossa 2013–2017.
Kolehmainen on julkaissut yhden monografian (Präfix- und Partikelverben im deutsch-finnischen Kontrast, Peter Lang 2006) ja lukuisia artikkeleita kieli- ja käännöstieteen alalta. Yhdessä kollegoitten kanssa hän on toimittanut kokoomateoksia ja tieteellisten lehtien teemanumeroita, kuten vertailusta kieli- ja käännöstieteen menetelmänä (Matti Miestamon ja Taru Nordlundin kanssa, SKS 2013), katsauksen ei-ammatillisen kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksesta (Esa Penttilän ja Nina Pilkkeen kanssa, Virittäjä 2015), kääntämisen ja koodinvaihdon suhteista (Janne Skaffarin kanssa, Multilingua 2016), kaunokirjallisuuden käännösten kielitieteellinen analyysistä (Esa Penttilän ja Piet Van Poucken kanssa, International Journal of Literary Linguistics 2016) ja kuvauksen suomalaisen käännöstieteellisen tutkimuksen ajankohtaisista trendeistä (Pekka Kujamäen kanssa, 2013).
Kolehmainen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2017.
Jari Mantila

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:  Suomi> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ramsau 1999 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Thunder Bay 1995 | normaalikilpailu |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1997 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lahti 2001 | joukkuekilpailu |  |
Jari Mantila (s. 14. heinäkuuta 1971 Kotka) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän voitti Thunder Bayn MM-hiihdoissa 1995 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Joukkuekilpailuissa hän voitti olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002 ja maailmanmestaruuden Ramsaussa 1999.
Yleisen sarjan SM-mitaleja Mantilalla on kolme, SM-kulta vuodelta 1994. Mantila edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Kauden 2004-2005 Mantila toimi yhdistetyn joukkueen suksihuoltajana. Oberstdorfin MM-kisoissa hän toimi Suomen mäkihyppyjoukkueen suksihuoltajana. Näiden kisojen aikana Mantila jäi kuitenkin kiinni rattijuopumuksesta ja joutui passitetuksi kotiin.
Kaudella 2005–2006 Mantila aloitti Venäjän mäkihyppymaajoukkueen palveluksessa. Vuonna 2012 hän toimi Harri Ollin valmentajana.
Saavutuksia

Olympialaiset
Kultaa, joukkuekilpailu (Salt Lake City 2002)
Hopeaa, joukkuekilpailu (Nagano 1998)
MM-hiihdot
Kultaa, joukkuekilpailu (Ramsau 1999)
Hopeaa, normaalikilpailu (Thunder Bay 1995)
Hopeaa, joukkuekilpailu (Trondheim 1997)
Pronssia, joukkuekilpailu (Lahti 2001)
Aiheesta muualla

Jari Mantila Suomen Hiihtoliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jari Mantila Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Jari Mantila Ylen Elävässä arkistossa
Lauri Heinonen

Lauri Heinonen (s. 12. kesäkuuta 1992 Pori) on suomalainen Heinonen Drift Team:n Drifting-kuljettaja.
Lauri Heinosta kuvaillaan kansainvälisesti muun muassa "vaarallisen vakaaksi kuljettajaksi, joka ei tee virheitä". Hän sai vuonna 2024 Latvian osakilpailussa lempinimen "The Undertaker", joka juontaa juurensa Heinosen siviiliammatista. Heinonen toimii ruumisauton kuljettajana hautaustoimistossa/kukkakaupassa, joka on perheyritys viidennessä sukupolvessa.
Heinonen voitti vuonna 2024 Vuoden Autourheilija sekä Vuoden Autourheilija yleisöäänestyksen. Yleisöäänestyksen voitto oli kolmas miehen uralla.
Ura

Lauri Heinonen aloitti drifting-uransa vuonna 2016 osallistumalla Suomen drifting -sarjan "Pro2"-kilpailuun. Seuraavina vuosina hän kilpaili Suomen mestaruuskilpailuissa, voittaen kerran pronssia ja kolmesti kultaa.
Vuonna 2021 Heinonen osallistui ensimmäistä kertaa kansainväliseen Drift Masters European Championship (DMEC) -kilpailuun Riiassa, jonne hän osallistui villillä kortilla. Vuodesta 2022 alkaen, Heinonen Drift Team alkoi kiertää Drift Masters European Championship-sarjaa (nyk.  Drift Masters Grand Prix). Vuonna 2023, Heinonen sijoittui sarjassa hopealle.
Vuonna 2024 Heinonen voitti ensimmäisen Drift Masters Grand Prix -osakilpailunsa Mika Salo Circuitilla PowerPark-huvipuistossa. Samassa kilpailussa, hän voitti myös TOP4 Showdown -kaaviokilpailun. Heinonen otti toisen osakilpailuvoittonsa saman vuoden aikana Unkarin kilpailussa. Samana vuonna Lauri varmisti Dmgp sarja mestaruuden Puolassa 50 000 katsojan edessä.
Auto: Heinonen tunnetaan kelta-violetista 180SX Nissanistaan. Tämä auto erottuu joukosta, sillä sen voimanlähteenä on korkeilla kierroksilla toimiva Dodgen R5P7 Nascar-moottori, joka antaa autolle huomattavan suorituskyvyn ja ainutlaatuisen äänen. Heinosen Nissan 180SX onkin yksi sarjan tunnistettavimmista autoista, ja sen värikäs ulkoasu, sekä tehokas moottori, tekevät siitä vaikuttavan näyn radalla.
Heinonen Drift Team

Heinonen Drift Team julkaisee aktiivisesti videoita YouTubessa, joissa seurataan tiimin arkea, kilpailuja, sekä kauden ulkopuolisia tapahtumia. Tiimillä on laaja fanikunta sekä Suomessa, että ulkomailla.
Tiimin jäsenet:
- Kuljettaja:
Lauri Heinonen
- Päämekaanikko:
Toni "Jake" Marjomaa
- Spotteri:
Anssi Saarela
- Kuvaajat & mekaanikot:
Ari Härkälä
Santeri Järvinen
Janne "Nape" Pöyry
Kari Lehti
Eemil "Piuha-Äijä" Huikuri
Saavutukset > Kausi 2016

2. Sija - DriftSM - Pro2
Saavutukset > Kausi 2017

3. Sija - DriftSM - Pro
Saavutukset > Kausi 2018

1. Sija - DriftSM - Pro (Suomenmestaruus)
Saavutukset > Kausi 2019

2. Sija - NEZ
Saavutukset > Kausi 2020

1. Sija - DriftSM - Pro - Botniaring, Jurva
1. Sija - DriftSM - Pro - Pesämäki, Kankaanpää
1. Sija - DriftSM - Pro (Suomenmestaruus)
Saavutukset > Kausi 2021

1. Sija -  DriftSM - Pro - Heinjoen rata, Kuopio
2. Sija - DriftSM - Pro - Epua Karting Circuit, Seinäjoki
1. Sija - DriftSM - Pro - Botniaring, Jurva
1. Sija - DriftSM - Pro (Suomenmestaruus)
Saavutukset > Kausi 2022

1. Sija - DriftSM - Pro - Botniaring, Jurva
Saavutukset > Kausi 2023

1. Sija - DriftSM - Pro - Pesämäki, Kankaanpää
2. Sija - DMEC - Mondello Park, Irlanti
4. Sija - DMEC - Ferropolis, Saksa
2. Sija - DMEC - Varsovan kansallisstadion, Puola
2. Sija - Drift Masters European Championship
Vuoden Autourheilija yleisöäänestyksen voittaja
Akk Vuoden Superstara
Saavutukset > Kausi 2024

2. Sija - DMGP - Circuit Ricardo Tormo, Espanja
3. Sija - DriftSM - Ala-Talkkari Areena, Lapua (Laina-autolla)
1. Sija - DMGP - Mika Salo Circuit, Suomi
1. Sija - DMGP - Rabocsiring, Unkari
5. Sija - DMGP - PGE Narodowy, Puola
1. Sija - Drift Masters Grand Prix sarja
Vuoden Autourheilija 2024
Vuoden Autourheilija yleisöäänestyksen voittaja
Kausi 2025
3. Sija - TDGP Formula Drift - Taiwan ("underdog" Laina-autolla)
3. Sija - D1NZ Round 3 - Uusi-Seelanti (laina-autolla: 180sx LS turbo)
August Rissanen

August (Aukusti) "Aku" Rissanen (8. joulukuuta 1881 Viipuri – 18. toukokuuta 1946 Sanford, Florida) oli suomalainen toimittaja, sosialidemokraatti ja aktivisti. Hän oli yksi varhaisimmista työväenliikkeessä vaikuttaneista ylioppilaista ja oli ensimmäisen sortokauden aikana mukana niin perustuslaillisten kuin ns. työläisaktivistienkin toiminnassa. Toimittajantyönsä ohella Rissanen suomensi muun muassa Friedrich Engelsin ja Karl Kautskyn teoksia.
Poliittinen toiminta Suomessa

Työläisperheestä lähtöisin ollut Rissanen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa vuodesta 1902 lähtien. Viipurin Talikkalassa syntynyt Rissanen kertoi kiinnostuneensa yhteiskunnallisista ja sosiaalisista kysymyksistä kouluaikoinaan Viipurissa, jolloin hän kärsi taloudellisista vaikeuksista ja lähti mukaan työväenliikkeen toimintaan. Vuonna 1903 Rissanen osallistui ns. Forssan kokoukseen, jossa Suomen Työväenpuolue omaksui itselleen sosialistisen ohjelman. Ajatteluunsa Rissanen sai vaikutteita muun muassa Viipurin työväenyhdistyksen puheenjohtajana toimineelta Julius Lylyltä sekä myöhemmin Helsingissä professori Theodor Homénilta, jotka molemmat olivat venäläistämispolitiikkaa vastustaneen kagaalin jäseniä. Hän oli tutustunut myös kristilliseen tolstoilaisuuteen, mutta päätti kuitenkin ryhtyä ateistiksi. Aktivistiliikkeessä Rissanen vaikutti pientä kuukausipalkkaa vastaan työläisten parissa toimineena agitaattorina ja asui hetken aikaa myös Ruotsissa. Kotimaahan palattuaan Rissanen kiersi eri puolilla maata maanalaisen Vapaita Lehtisiä -lehden asiamiehenä 3 000 markan vuosipalkkaa vastaan.
Keväällä 1905 Rissanen oli osallisena Viipurissa tehdyssä kuvernööri Nikolai Mjasojedovin murhayrityksessä yhdessä anarkisti Matti Reinikan ja myöhemmin everstiluutnantti Kramarenkon ampuneen Kalle Procopén kanssa. Oikeudessa hänen osuutensa katsottiin kuitenkin rajoittuneen vain ampujana toimineen Reinikan avustamiseen ja neuvomiseen, joten Rissanen jäi kokonaan ilman tuomiota. Hän oli muun muassa hankkinut asunnon kaupunkiin saapuneelle Reinikalle, johon Rissanen oli tutustunut matkallaan Oulussa. Viipurissa hän esitteli tämän myös Procopélle. Samana keväänä Rissasen väitettiin myös johtaneen aktivistien ryhmää, jonka tarkoituksena oli murhata jokin senaattori.
Vuoden 1905 suurlakon aikana Rissanen kuului Helsingin punakaartiin ja muodosti lakon jälkeen Johan Kockin ja Severi Alanteen kanssa erityisen "agitaatiotoimikunnan", jonka tehtävänä oli solmia yhteyksiä maahan sijoitetun venäläisen sotaväen kanssa. Saman vuoden marraskuussa Tampereella järjestettyyn SDP:n ylimääräiseen puoluekokoukseen Rissanen osallistui Helsingin työväenyhdistyksen edustajana. Hänet valittiin tuolloin väliaikaisesti asetettuun puoluevaliokuntaan. Rissanen kuului myös suurlakon jälkeen sosialidemokraattien toimintaan tulleiden ns. "marraskuun sosialistien" liikkeeseen, vaikka olikin liittynyt puolueeseen jo muutamaa vuotta aikaisemmin.
Maaliskuussa 1906 Rissanen muutti Turkuun kansakoulunopettajaksi ja jatkoi toimintaansa Turun työväenyhdistyksessä. Usean muun työläisaktivistin tavoin Rissanen kuului aluksi väkivaltaisen vallankumouksen puolestapuhujiin, mutta muutti osittain kantaansa jo SDP:n vuoden 1906 Oulun puoluekokouksessa, josta muistetaan hänen tunnettu lausahduksensa ”vaalilippu on voimakeino, jolla me ammutaan.” Rissanen asetti kuitenkin edelleen parlamentaarisen toiminnan rinnalle myös mahdollisuuden aseelliseen vallankumoukseen. Samassa kokouksessa Rissanen valittiin SDP:n puoluehallitukseen.
Pohjois-Amerikassa

Poliittisen toimintansa vuoksi Rissanen joutui lähtemään maanpakoon Yhdysvaltoihin. Rissanen asettui aluksi Oregonin Astoriaan, jossa hän työskenteli Toveri-sanomalehden ensimmäisenä päätoimittajana sekä myöhemmin vielä Michiganin Hancockissa ilmestyneen Työmiehen päätoimittajana ennen eroaan syksyllä 1907. Tämän jälkeen Rissanen oli Massachusettsin Fitchburgissa Raivaajan toimittajana. Lisäksi hän oli mukana muun muassa Amerikan sosialistisessa puolueessa sekä osuustoimintaliikkeessä ja työskenteli pitkään opettajana Minnesotan Duluthissa toimineessa Työväen Opistossa.
Suomennoksia

Engels, Friedrich: Sosialismin kehitys haaveesta tieteeksi, Sosialistin kirjapaino-osuuskunta, Turku, 1907.
Webb, Sidney: Englannin ammattiyhdistysliikkeen historia 1, Sosialistin kirjapaino-osuuskunta, Turku, 1907.
Vandervelde, Emile: Sosialismi ja teollisuuden kehitys, Toverin kustannusyhtiö, Astoria, Oregon, 1908.
Vandervelde, Emile: Kehitys sosialismia kohden, Alex Halonen, Tampere, 1909.
Kautsky, Karl: Tie valtaan : valtiollisia mietteitä kasvamisesta vallankumoukseen, Suomalainen sosialistinen kustannusyhtiö, Fitchburg, Massachusetts, 1910.
Untermann, Ernest: Maailman vallankumoukset, Western Workmen's Co-op., Astoria, Oregon, 1910.
H’erson

| H’erson (Херсо́н) |
| --- | --- |
 Kuvakollaasi H’ersonista
 lippu:  vaakuna
 H’erson
 Koordinaatit: 46.6403°N, 32.6149°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Hersonin alue
Piiri:  H’ersonin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkipiiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  145 km²
Väkiluku (2021)  ():  283 649
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.city.kherson.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
H’erson (ukr. Херсо́н, H’erson; ven. Херсо́н, Herson) on runsaan 283 000 asukkaan (2021) kaupunki Ukrainan eteläosassa. Se on Hersonin alueen ja saman nimisen piirin hallinnollinen keskus, ja alueellisesti merkittävä satama. Kaupunki sijaitsee Dneprjoen rannalla noin 15 kilometriä sisämaahan Mustaltamereltä.
Historia

Kaupunki perustettiin aiemman venäläisen linnoituksen paikalle vuonna 1778, ja nimettiin Sevastopolin läheisyydessä sijaitsevan Khersonesoksen muinaisen asuinpaikan mukaan. H’ersonista tuli perustamisestaan lähtien merkittävä laivanrakentamisen keskus ja satama, josta vietiin erityisesti viljaa ja puutavaraa Eurooppaan. H’ersonista tuli entistäkin merkittävämpi vientisatama, kun Dnepr- ja Bugjokien välistä suistoa syvennettiin 1900-luvun alussa ja aiempaa suuremmat rahtialukset pääsivät satamaan.
Ukrainan itsenäisyyssodan (1917–21) aikana kaupunkia hallitsivat vuoroin ukrainalaiset, punaiset, ranskalaiset, puolalaiset ja valkoiset joukot. H’erson kärsi merkittäviä vahinkoja toisen maailmansodan aikana. Heinäkuusta 2020 lähtien kaupunki on ollut osa tuolloin perustettua H’ersonin piiriä.
Venäläiset valtasivat H’ersonin 3. maaliskuuta 2022, kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Ukraina valtasi kaupungin takaisin 11. marraskuuta.
Hallinto ja alueellinen jako

Suvorovin kaupunkipiiri nimettiin 2023 uudelleen Ukrainan venäläistämistoimien vastaisen lain mukaisesti Keskuspiiriksi (ukr. Центральний район, Tsentralnyi raion) Kaksi muuta kaupunkialuetta ovat Dnipron (ukr. Дніпровський район) ja Korabelnyin (ukr. Корабельний район) piirit.
Talous ja kulttuuri

H’erson on edelleen merkittävä Mustanmeren sekä Dneprjoen vientisatama. Kaupungissa on laivanrakennusteollisuutta, puuvillatekstiilitehdas ja merkittäviä telakoita. H’ersonissa sijaitsee neljä yliopistoa, useita muita ammatillisia oppilaitoksia ja tieteellisiä tutkimuskeskuksia.
Liikenneyhteydet

H’erson on osa Ukrainan rautatieverkkoa, ja kaupungin asemalta on päivittäinen junayhteys Ukrainan suurimpiin kaupunkeihin. Hersonin alueella sijaitsee myös H’ersonin kansainvälinen lentoasema.
Kuvagalleria

H’erson sijaitsee Dneprin alajuoksulla, lähellä joen suuta.
H’erson on satamakaupunki.
Väestö

Toisen maailmansodan jälkeen H’erson rakennettiin uudelleen. Samalla väestö ukrainalaistui ja kaupungin asukasluku kasvoi nopeasti. Vuonna 2001 väestöstä etnisesti ukrainalaisia oli 76,5 prosenttia ja venäläisiä 19,9 prosenttia. Ukrainalaisista 28,2 prosenttia puhui venäjää äidinkielenään.
| Vuosi | 1811  | 1840  | 1863  | 1897 | 1914 | 1931 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 (noin) | 2013 (arvio) | 2021 (arvio) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&09000.&&&&009 000 | &&&&&&&&&&022600.&&&&0022 600 | &&&&&&&&&&040100.&&&&0040 100 | &&&&&&&&&&059076.&&&&0059 076 | &&&&&&&&&&096200.&&&&0096 200 | &&&&&&&&&&072839.&&&&0072 839 | &&&&&&&&&0157995.&&&&00157 995 | &&&&&&&&&0260687.&&&&00260 687 | &&&&&&&&&0318908.&&&&00318 908 | &&&&&&&&&0355379.&&&&00355 379 | &&&&&&&&&0328400.&&&&00328 400 | &&&&&&&&&0299052.&&&&00299 052 | &&&&&&&&&0283649.&&&&00283 649 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta H’erson Wikimedia Commonsissa
Hersonin alue
Piirit:Beryslav | Henitšesk | H’erson | Kah’ovka | Skadovsk


Kaupungit (keskus lihavoitu): Beryslav | H’erson | Henitšesk | Hola Prystan | Kah’ovka | Nova Kah’ovka | Olešky | Tavrijsk | Skadovsk


Taajamat: Antonivka | Arh’anhelske | Askanija-Nova | Bila Krynytsja | Bilozerka | Brylivka | Dniprjany | Hornostajivka | Ivanivka | Kalantšak | Kalynivske | Karjerne | Komyšany | Kozatske | Lazurne | Ljubymivka | Myrne | Naddniprjanske | Nova Majatška | Novooleksijivka | Novotrojitske | Novovorontsovka | Nyžni Sirohozy | Rykove | Syvaske | Tšaplynka | Velyka Lepetyh’a | Velyka Oleksandrivka | Verh’ni Rohatšyk | Vysokopillja | Zelenivka
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Muut:  Internet Encyclopedia of Ukraine 
Presidentti Zelenskyi kaupungin vapautuksessa ansioituneiden sotilaiden kanssa.
H’ersonin lentoasema ilmakuvassa.
Frankfurtin keittiö

Wieniin rekonstruoitu Frankfurtin keittiö.
Frankfurtin keittiöksi kutsutaan itävaltalaisen arkkitehti Margarete Schütte-Lihotzkyn (1897–2000) vuonna 1926 suunnittelemaa kiintokalustein varustettua funktionalistista keittiötä, jota pidetään nykyaikaisen keittiö- ja keittiökalustesuunnittelun lähtökohtana.
Schütte-Lihotzky suunnitteli keittiön arkkitehti Ernst Mayn, Frankfurt am Mainin asuntoviraston johtajan aloitteesta. Frankfurtin keittiö, jonka jatkajia länsimaiset keittiövalmistajat poikkeuksetta ovat, suunniteltiin alun perin työssäkäyvälle perheen äidille, joka laittaa ruokaa joka päivä. Ruoanvalmistamisella oli yksi funktionaalinen tarve: ravinnon tehokas valmistaminen ja jakelu perheelle.
Keittiö pyrittiin taylorismin hengessä suunnittelemaan yhtä tehokkaaksi kuin teollisuustyöntekijän työpiste, jossa kaikki tarvittava oli helposti ulottuvilla niin, että työ olisi mahdollisimman nopeaa ja sujuvaa. Schütte-Lihotzky katsoi, ettei työväenluokan keittiössä tarvita perheenemännän lisäksi tilaa palvelijalle, joten Frankfurtin keittiö mitoitettiin kompaktiksi yhden hengen työtilaksi. Samalla keittiö soveltui hyvin yhä tehokkaammaksi muuttuneeseen asuntotuotantoon. Keittiökaapiston osat valmistettiin ensi kertaa valtaosin tehtaalla standardoidun moduulin mukaisesti.
Pienin Frankfurtin keittiön tyypeistä oli pinta-alaltaan vain 190×340 cm. Toisella lyhyellä sivulla oli ovi, toisella ikkuna ja sen ääressä istumatyöpiste. 
Toiselle pitkälle seinälle sijoitettiin tiskialtaat, työtaso ja korkea kaapisto, ja kiinteä astiankuivausteline sijoitettiin pesualtaan yläpuolella. 
Toisella seinällä oli liesi ja alas taittuva silityslauta.
Keittiökaapistot maalattiin tumman sinivihreiksi, koska väri tutkimusten mukaan karkotti kärpäsiä. Työtaso oli päällystetty linoleumilla, ja siinä oli vapaa reuna senaikaisten käsikäyttöisten keittiökoneiden, kuten lihamyllyn, kiinnittämiseen. 
Työtason alla oli iso alumiininen lokerolaatikosto jauhojen, sokerin ja muiden kuivatavaroiden säilytykseen. Liedeksi Schütte-Lihotzky kaavaili ensin sähköliettä, mutta sähkön kalleuden vuoksi vaihtoehtona oli sähkö- ja puulämmitteinen yhdistelmäliesi.
Vuosien 1926 ja 1932 välillä Frankfurtin alueen uudisasuntoihin asennettiin noin 10 000 Frankfurtin keittiön eri versiota. Frankfurtin keittiöön perustunut ajatus uudesta modernista keittiöstä levisi koko Eurooppaan ja tuli toisen maailmansodan jälkeen myös Suomeen, jossa se soveltui hyvin jälleenrakennuskauden teolliseen asuntotuotantoon.
Alkuperäinen Frankfurtin keittiö on nykyään esillä mm. Museum of Modern Artissa ja Minneapolis Institute of Artissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
99% Invisible Episode 541: The Frankfurt Kitchen 99% Invisible -podcastin jakso kertoo keittiöstä, sen ideologiasta ja Schütte-Lihotzkyn elämästä
Plymouth Argyle FC

Plymouth Argyle Football Club on jalkapalloseura Plymouthista, Englannista. Se pelaa kaudella 2024–2025 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Mestaruussarjassa.
Seura perustettiin vuonna 1886 nimellä Argyle Football Club. Nykyisen nimensä Plymouth Argyle Football Club se otti käyttöön 1903, jolloin se liittyi sekä Eteläiseen että Läntiseen liigaan. Vuonna 1920 seura liittyi perustajajäsenenä Englannin liigan 3. divisioonaan.
Plymouth Argyle on pelannut korkeimmillaan Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Se nousi silloiseen 2. divisioonaan ensimmäisen kerran keväällä 1930 ja on sittemmin pelannut useita kertoja erimittaisia jaksoja kyseisellä sarjatasolla. Viimeisin nousu tapahtui keväällä 2004, jonka jälkeen sarjan nimi muuttui Mestaruussarjaksi. Seuran viimeisin kausi Mestaruussarjassa on ollut 2009–2010. Parhaimmillaan Plymouth on sijoittunut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla neljänneksi kausilla 1931–1932 ja 1952–1953.
Plymouth Argyle selviytyi kaudella 1983–1984 FA Cupin välieriin, vaikka pelasi tuolloin 3. divisioonassa. Se kukisti 5. kierroksella pääsarjassa pelanneen West Bromwichin vieraissa 1–0. Seuraavalla kierroksella se pudotti Derbyn uusintaottelun jälkeen ennen kuin hävisi välierässä Watfordille 0–1. Keväällä 2007 Plymouth eteni FA Cupissa puolivälieriin. Se kukisti jälleen Derbyn ennen kuin hävisi puolivälierässä Watfordille. Liigacupissa Plymouth on selviytynyt välieriin kausilla 1964–1965, jolloin se hävisi Leicesterille kahden ottelun yhteistuloksella 2–4, sekä 1973–1974, jolloin Manchester City kukisti sen yhteismaalein 3–1.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Englannin ykkösliiga 2019–2020
Accrington Stanley
Blackpool
Bolton Wanderers
Bristol Rovers
Burton Albion
Coventry City
Doncaster Rovers
Fleetwood Town
Gillingham
Ipswich Town
Lincoln City
Milton Keynes Dons
Oxford United
Peterborough United
Portsmouth
Rochdale
Rotherham United
Shrewsbury Town
Southend United
Sunderland
Tranmere Rovers
AFC Wimbledon
Wycombe Wanderers